Poliittinen virkanimitys

Poliittinen virkanimitys (myös poliittinen nimitys) on yleisesti hakijan nimittäminen virkamieheksi siten, että hakijan poliittinen tai ideologinen sitoutuminen vaikuttaa asiaan, vaikka kyseessä ei ole de jure poliittinen virka. Ei kuitenkaan ole täsmällistä ja yleispätevää määritelmää siitä, mitkä nimitykset ovat poliittisia. 
Poliittiset virkanimitykset ovat hienovarainen korruption muoto, jossa tietynlaisen ajatusmaailman omaavia henkilöitä pyritään nostamaan valta-asemaan kiertämällä tai vääristämällä tavanomaista kokemukseen tai pätevyyteen perustuvaa valintamenettelyä. 
Poliittinen virkanimitys, joka räikeästi ohittaa meritokraattiset pätevyysperusteet ja suosii poliittista sisä- tai lähipiiriä voidaan katsoa korruptioksi.
Suomi.
Historia.
Poliittiset virkanimitykset alkoivat aihetta tutkineen budjettineuvos Eero Murron mukaan vasemmiston eduskuntavaalivoitosta 1966. SDP alkoi nimittää luottohenkilöitään keskeisiin virkoihin, ja lähes joka hallituksessa SDP:n kanssa 1966-1987 ollut keskustapuoluekin sai niistä osansa. Näin puolueiden jäsenkirjoista tehtiin houkuttelevia. Siihen asti virkamiehet olivat olleet pääasiassa sitoutumattomia porvareita. Verorahoilla palkatut jäsenkirjavirkamiehet saattoivat tehdä puoluetoimistotöitä virassaan. Vuosina 1966–1987 oppositiossa ollut kokoomus paheksui poliittisia virkanimityksiä. Kokoomuksen puoluesihteeri Jussi Isotalo kutsui jäsenkirjaa pahvinpalaksi, jota ei saanut korostaa nimityksissä. Hallitukseen päästyään kokoomus silti palkitsi omiaan: Isotalosta tuli Veikkauksen johtaja. Meno jatkui muutenkin entisenlaisena ja kuusi Harri Holkerin hallituksen ministeriä sai huippuviran. Suomessa poliittiset virkanimitykset yleistyivät etenkin 1970-luvulla ja uudelleen 1990-luvulla.
Virkanimitysten luonne ja laillisuus.
Yleisen valtio-opin dosentti Eero Murto luettelee kirjassaan "Virkamiesvaltaa?" (2014) noin 200 poliittiseksi katsomaansa virkanimitystä vuodesta 1987 alkaen. Näissä ansioituneempi hakija jää ilman virkaa. Viran saa usein hakija, jota asiantuntijat eivät sijoittaneet edes viiden parhaan joukkoon.
Vuonna 2017 Murto sanoi, että poliittisia virkanimityksiä on nykyään eniten kuntien korkeimpien virkamiesten valinnassa. Poliittisiin nimityksiin liittyy usein peiteltyjä poliittisia lehmänkauppoja.
Esimerkiksi ministeriöiden kansliapäälliköt valitaan usein poliittisin perustein. Kuntien ja valtion virkamiehet nimitetään hyvin pienestä, puoluepoliittisesti sitoutuneesta joukosta. Suuri enemmistö suomalaisista ei kuitenkaan kuulu poliittisiin puolueisiin. Asiantuntijoiden mukaan poliittiset nimitykset ovat yksi korruption muoto, jota ei kuitenkaan edes mainita Suomen lainsäädännössä.
Jos epäilee virkanimitystä poliittiseksi, voi siitä kannella oikeuskanslerille. Toimittaja Katja Boxbergin mukaan kantelusta ei yleensä ole hyötyä, sillä oikeuskanslerinvirasto ei luultavasti löydä virkanimityksestä moitittavaa. Eräiden arvioiden mukaan on silti mahdollista, että poliittisissa nimityksissä rikotaan jopa perustuslakia. Perustuslakiin kuuluu yhdenvertaisuussäännös, johon sisältyy tulkintaeroja synnyttävä sanamuoto, että pätevämpää hakijaa ei saa syrjäyttää "ilman hyväksyttävää syytä". Koska sanamuoto on tulkinnanvarainen, ovat Korkein hallinto-oikeus ja oikeuskansleri sen perusteella hyväksyneet paljon nimityksiä, jotka voisi katsoa poliittisiksi. Vaikka ylimmillä tuomioistuimilla ja lainvalvojilla olisi mahdollisuus puuttua tähän epäkohtaan omaksumalla kanta, jonka mukaan tämä ei ole hyväksyttävää, asiaan ei silti ole rohjettu puuttua.
Eniten poliittisia virkanimityksiä.
Murron mukaan poliittisia virkanimityksiä vuosina 1970–2014 eniten keräsivät 1. Sdp, 2. keskusta 3. kokoomus, 4. Rkp ja 5. Vasemmistoliitto/Skdl. Eniten poliittisia virkanimityksiä (4) oli tarkasteluaikana saanut Sdp:n Markus Sovala, tuolloin valtiovarainministeriön kansantalousosaston ylijohtaja. Vuoteen 2021 mennessä Sovala oli nimitetty vielä kolmeen huippuvirkaan, tuoreimpana Tilastokeskuksen pääjohtajuus. Koulutukseltaan Sovala on valtiotieteiden tohtori Helsingin yliopistosta. Hänen kansantaloustieteen väitöskirjansa käsitteli palkanmuodostusta.
Yhdysvallat.
Yhdysvalloissa ylin virkamiesjohto vaihdetaan aina kun presidenttiys vaihtuu puolueelta toiselle. Koska menettely on ollut Yhdysvalloissa käytössä pari sataa vuotta, se on paikkansa menettäville virkamiesjohtajille tiedossa ja normaalia. Ongelmana tässä ovat olleet poliittiset virkanimitykset, jossa valtaan tullutta presidenttiä auttaneet ihmiset saavat korkeita virkoja, esimerkiksi suurlähettilään vakansseja, ilman varsinaista viran vaatimaa tietotaitoa. Tämä puolestaan siirtää valtaa alemmille virkamiehille ja valitun virkamiesjohtajan tukiryhmittymälle.