tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tadelakt

Tadelakt on noin tuhat vuotta vanha marokkolainen rappaustekniikka.
Alkuperä.
Historiallisen alkunsa se on saanut Marrakeshin kaupungin ympäristöstä, josta kerättyä kalkkikiveä poltettiin ja sammutettiin ja käytettiin sitten rappaamiseen. Rapattua pintaa pienellä kivellä hankaamalla muodostui erittäin tiivis vedenpitävä pinta. Tiettävästi ainoastaan tällä alueella on erityisiä hydraulisia lisäaineita sisältävää kalkkikiveä, joka antaa tadelaktille suuren pintatiiviyden ja vedenpitävyyden. Tadelaktin nimi ei ole tullut materiaalista itsestään, vaan juuri sen käsittelytekniikasta, ja se tarkoittaa suoraan käännettynä ”sisään hankaamista”. Se on vanhin ja arvostetuin marokkolainen kalkkilaasti maailmassa. Alun perin tadelaktia käytettiin juomavesisäiliöiden vedenpitävyyden varmistamiseen, sittemmin jo hamammien, riadien, palatsien julkisivujen, sisäseinien, sisäkattojen ja lattioiden päällystämiseen ja vedenpitävien pintojen saavuttamiseen. Tadelaktin marmorimainen pinta jää silkkiseksi ja sen väri vaihtelee valon muuttuessa. Tadelakt-pinta on hieman aaltoileva, joka syntyy pienellä kivellä kiillottamisen tuloksena. Tavallisista laasteista eroten tadelaktin väri ei ole koskaan tasainen, sillä paikat, joita on hierottu kivellä voimakkaammin, aiheuttavat ns. heijastukseltaan tummemman ja syvemmän jäljen. Jos tadelakt-pinta viimeistellään oliivisaippualla, lopputuloksena on heijastukseltaan syvä pinta. Tadelaktilla päällystetyt pinnat ovat aina erilaisia, koska samanlaista pintamuotoa ja viimeistelyä on käytännössä mahdotonta toistaa. Jokaisella asentajalla on ns. oma käsialansa.
Käyttö.
Tadelakt on sukupolvesta toiselle periytynyt viimeistelytekniikka, jolla voi päällystää erilaisia sisustuselementtejä ja muotoja. Tadelaktia voi käyttää seinien, sisäkattojen, lattioiden, työtasojen, pesualtaiden, kylpyammeiden ja myös kuumaa kestävien pintojen päällystämiseen. Laajoista asennusmahdollisuuksista huolimatta tulee aina harkita tilan tai pinnan käyttötarkoitusta. Tadelakt on hyvin kulutusta kestävä, mutta silti se ei sovi paikkoihin, jotka ovat iskulle tai tärinälle alttiita. Tadektia suunniteltaessa tulee ottaa huomioon, että paljon käytävissä paikoissa sekä siellä, missä pintoihin on tiivis kontakti, ei pintojen ulkonurkkia kannata suunnitella kovin teräviksi, sillä tällöin tadelakt-pinnat ovat rikkoutumiselle alttiimpia. Emäksisen reaktion vuoksi fungisidinen tadelakt-pinta estää homeitiöiden syntyä, jonka vuoksi tadelakt-laasti sopii ihanteellisesti kosteisiin tiloihin. Tadelaktille kaikkein sopivimpia pohjapintoja ovat betoni-, kivi- ja savirakenteet. Huomioon tulee ottaa myös rakenteiden ja materiaalien ns. elämisestä johtuvat paisumiset ja supistumiset, koska pohjien tulee olla mahdollisimman vakaita, ettei tadelakt muuta muotoaan. Tadelakt-rappaustekniikka on vanhaa perinteistä käsityötä.
Materiaali.
Ominaispiirteiltään ja väriratkaisuiltaan tadelakt sopii käytettäväksi hyvin monenlaisissa tyyleissä. Koostumukseltaan mineraalisen tadelaktin sidosaineena on hydraulinen kalkki, täyteaineena eri koostumuksiset piihiekat, murskatut simpukat, marmorin seulontajäämät, erilaiset savet, selluloosa ja tuhka.
Saab 98

Saab 98 on Saabin henkilöautomalli, joka piti julkistaa vuonna 1974. Se oli kooste Saab 95- ja 96 -malleista, jotka sen oli tarkoitus korvata markkinoilla. Projekti kuitenkin hylättiin kannattamattomana.
Historia.
Saab 98 -projekti kulki aluksi nimellä X14 ja se alkoi vain kaksi vuotta Saab 99 -mallin ilmestymisen jälkeen. Vuoden 1974 Saab 99:ssä Saab julkisti combi coupé -korimallin ja sitä oli tarkoitus soveltaa nyt uusiksi. Saab 98:n muotoilu perustui Saab 95:een ja siitä vastasi Björn Envall. Mukana oli myös italialainen Sergio Coggiola, joka oli aiemmin työskennellyt Saab Sonett III:n muotoilun parissa. 
Muutamia prototyyppejä valmistettiin vuosina 1975 ja 1976, mutta lopulta yhtiön suunnitelmat muuttuivat. Saab 95:ää pidettiin jo valmiiksi käytännöllisenä perheautona, joka ajoi pitkälti samaa asiaa kuin Saab 98. Markkinoilla ei katsottu olevan tilaa uudelle mallille 95:n ja 99:n rinnalla. Niinpä koko projektista päätettiin luopua.
Yhtä Saab 98 -autoa säilytetään Saab-museossa Ruotsin Trollhättanissa.
Kelpo Vohlonen

Kelpo Hyvä Vohlonen (myös muodossa Wohlonen; 16. lokakuuta 1879 Orimattila – 18. tammikuuta 1965) oli suomalainen painija ja maanmittausinsinööri. Hän lukeutui 1900-luvun alussa Suomen ensimmäisiin huippupainijoihin, saavuttaen urallaan yhden Suomen mestaruuden, yhden SM-hopean sekä kaksi SM-pronssia.
Elämä.
Vohlonen syntyi Orimattilan Kuivannon kylässä viisilapsiseen perheeseen. Hänen sisaruksistaan tunnettuja ovat keksijä Tuomas Vohlonen sekä Oma Eeva Vohlonen, joka oli ensimmäinen agrologin tutkinnon suorittanut suomalainen nainen. Vohlosen perhe joutui pian muuttamaan Ruokolahdelle, josta käsin lapset kävivät keskikoulun Lappeenrannassa ja myöhemmin suorittivat ylioppilastutkintonsa Viipurissa. Kelpo ja Tuomas Vohlonen opiskelivat tämän jälkeen maanmittausinsinööriksi Helsingin Polyteknillisessä opistossa. Kelpo Vohlonen työskenteli valmistuttuaan pitkään maanmittarina Porissa, jossa hän muiden töidensä ohessa suunnitteli muun muassa Tiilimäen urheilukentän. Vohlosen tytär avioitui vuonna 1935 maantieteilijä Auvo Säntin kanssa.
Painisaavutukset.
Painiurallaan Kelpo Vohlonen edusti Helsingin Atleettiklubia sekä myöhemmin Porin Voimailun Ystäviä. Helsingissä hän oli olympiavoittaja Verner Weckmanin valmennettavana ja voitti kreikkalais-roomalaisen painin raskaan sarjan Suomen mestaruuden vuonna 1903, avoimen sarjan SM-pronssia 1902 sekä raskaan sarjan pronssia 1906. Porin vuosinaan Vohlonen saavutti vielä 1910 raskaan keskisarjan SM-hopeaa tulevan olympiamitalistin Alppo Asikaisen jälkeen.
Vuonna 1939 ilmestyi Eino ”M-o-n-i” Soinion teos "Suomalaisia mestaripainijoita – Carl Allénista Väinö Kokkiseen", jonka kymmenestä artikkelista yksi käsittelee Kelpo Vohlosen uraa.
RN Cesare Battisti

RN Cesare Battisti () oli Italian kuninkaallisen laivaston Sauro-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 9. helmikuuta 1924. Alus laskettiin vesille 11. joulukuuta 1926 ja liitettiin laivastoon 13. huhtikuuta 1927.
Palvelus.
Aluksen miehistö upotti aluksensa 3. huhtikuuta 1941.
RN Nazario Sauro

RN Nazario Sauro () oli Italian kuninkaallisen laivaston palvellut Sauro-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 9. helmikuuta 1924. Alus laskettiin vesille 12. toukokuuta 1926 ja liitettiin laivastoon samana vuonna 23. syyskuuta.
Palvelus.
Alus upotettiin 3. huhtikuuta 1941.
RN Daniele Manin

RN Daniele Manin () oli Italian kuninkaallisen laivaston Sauro-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Fiumesta CNQ:lta, missä köli laskettiin 9. lokakuuta 1924. Alus laskettiin vesille 15. kesäkuuta 1925 ja liitettiin laivastoon 1. maaliskuuta 1927.
Palvelus.
Alus upotettiin 3. huhtikuuta 1941.
RN Francesco Nullo

RN Francisco Nullo () oli Italian kuninkaallisen laivaston Sauro-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Fiumesta CNQ:lta, missä köli laskettiin 9. lokakuuta 1924. Alus laskettiin vesille 14. marraskuuta 1925 ja liitettiin laivastoon 15. huhtikuuta 1927.
Palvelus.
Alus upotettiin 21. huhtikuuta 1940.
Pasi Luukkanen

Pasi Luukkanen (s. 27. huhtikuuta 1981) on suomalainen thainyrkkeilijä ja thainyrkkeilyvalmentaja, joka edustaa Turku Thaiboxing Clubia. Vuonna 2002 alkaneella urallaan hän on saavuttanut useita arvokisamitaleja ja otellut lukuisia kansainvälisiä otteluja. 62 ottelustaan Luukkanen on voittanut 40 ja hävinnyt 22 kertaa.
Luukkasen valmennuksessa ovat olleet muun muassa Kati Kaareskoski ja Jussi Santalahti.
RN Carlo Mirabello (1915)

RN Carlo Mirabello () oli Italian kuninkaallisen laivaston Mirabello-luokan hävittäjä ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 21. marraskuuta 1914. Alus laskettiin vesille 21. joulukuuta 1915 ja liitettiin laivastoon 24. elokuuta 1916.
Palvelus.
Alus upposi osuttuaan miinaan 21. toukokuuta 1941 Albanian rannikolla Dukatonniemen lähistöllä.
Jussi Santalahti

Jussi Santalahti (s. 18. maaliskuuta 1994) on suomalainen thainyrkkeilijä, joka edustaa Turku Thaiboxing Clubia. Santalahti on kolminkertainen Suomen mestari ja 37 ottelustaan hän on voittanut 31 ja hävinnyt 6 kertaa. Häntä valmentaa Pasi Luukkanen, Harri Nieminen ja Jani Lehtola.
Elokuussa 2015 Santalahti saavutti pronssia thainyrkkeilyn MM-kisoissa, Royal World Cupissa, Bangkokissa. Pronssi oli ensimmäinen suomalaismiehen MM-mitali thainyrkkeilyn A-sarjassa kahdeksaan vuoteen.
RN Carlo Alberto Racchia (1916)

RN Carlo Alberto Racchia () oli Italian kuninkaallisen laivaston Mirabello-luokan hävittäjä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 10. joulukuuta 1914. Alus laskettiin vesille 2. kesäkuuta 1916 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 21. joulukuuta.
Palvelus.
Alus upposi osuttuaan miinaan 21. kesäkuuta 1921 Mustallamerellä.
RN Augusto Riboty (1916)

RN Augusto Riboty () oli Italian kuninkaallisen laivaston Mirabello-luokan hävittäjä ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 27. helmikuuta 1915. Alus laskettiin vesille 24. syyskuuta 1916 ja liitettiin laivastoon 5. toukokuuta 1917.
Palvelus.
Alus luovutettiin toisen maailmansodan päätyttyä sotakorvauksena Neuvostoliitolle. Sitä ei koskaan kuitenkaan siirretty, vaan alus romutettiin 1951 Italiassa.
Viktor Erik Amadeus Bosin

Viktor Erik Amadeus Bosin (1. heinäkuuta 1805 Helsinki – 27. heinäkuuta 1862 Viipuri) oli suomalaissyntyinen arkkitehti, joka toimi Viipurin kaupunginarkkitehtina vuodesta 1851 aina kuolemaansa asti. 
Henkilöhistoria.
Bosin oli aatelista sukua, hänen isänsä oli majuri Daniel Erik Bosin (1738–1815) ja äitinsä Maria Kristina Krygerström (1783–1816). Daniel Erik Bosin eli aviottomassa suhteessa emännöitsijänsä Maria Kristina Krygerströmin kanssa ja Viktor Bosin syntyi aviottomana lapsena. Hän jäi orvoksi jo vuonna 1816 ollessaan 11-vuotias ja siirtyi Hauhon Lautsilaan majuri Otto Wilhelm Schulmanin holhottavaksi. Bosin sai Hämeenlinnaassa yksityisopetusta, mitä hän täydensi vielä Porissa neljän vuoden ajan. Keväällä 1821 hänet otettiin oppilaaksi Haminan kadettikouluun, mistä hän valmistui joulukuussa 1824. Helmikuussa 1825 hänet ylennettiin vänrikiksi ja komennettiin Smolenskin rakuunarykmenttiin Kiovaan. Bosin osallistui Turkin sotaan vuonna 1828 ja oli mukana muun muassa valloittamassa Bukarestia sekä Giurgiewon ja Silistrian linnoituksia. Sotaretkellään Bosin kuitenkin sairastui ja hänelle myönnettiin ero palveluksesta 8. lokakuuta 1832. Erotessaan hän oli saavuttanut luutnantin arvon.
Palattuaan Suomeen Bosin siirtyi takaisin sukutilalleen Kyttälän tilalle (alk. Skyttälä), jossa hän viljeli maata. Bosin avioitui vuonna 1834 holhoojansa tyttären Fredrika Wilhelmina Sofia Schulmanin (1811–1883) kanssa. Hän joutui kuitenkin myymään tilansa, minkä jälkeen hän elätti itsensä rakennus- ja maanmittaustyöllä. Bosin hakeutui Viipurin kaupunginarkkitehdiksi 1851 edellisen kaupunginarkkitehti Lesszigin haettua eroa virastaan.
Ura Viipurin kaupunginarkkitehtina.
Bosin nimitettiin kaupunginarkkitehdin virkaan 27. lokakuuta 1851. Yli kymmenvuotisen uransa aikana hän ehti jättää jälkensä kaupunkikuvaan. Bosinin piirustukset olivat hyvin laadittuja ja jatkoivat edellisten kaupunginarkkitehtien klassista tyyliä, Viipurin maistraatin arkistossa on säilynyt noin 70 Bosinin piirustusta. Hän oli ottanut kadettikoulussa opetusta sekä piirustuksessa että arkkitehtuurissa ja opiskeli siellä myös perspektiivioppia, sovellettua matematiikkaa sekä topograafista ja trigonometrista mittausta. Hän oli Hauholla asuessaan toiminut myös rakentajana. Bosinin työt sisältävät kivirakennusten ja pikkupalatsien suunnitelmia mutta myös pajoja ja varastorakennuksia. Enimmät suunnitelmat on tehty yksityistonteille. Klassismin mukaisesti Bosin suunnitteli täysipainoisia julkisivuja vaatimattomiinkin rakennuksiin ja pikkupalatsien suunnitelmissa hänen tyylinsä saattoi aiheuttaa arvostelua. Bosin oli varsin ansioitunut ja työteliäs kaupunginarkkitehti. Hänen suunnittelemansa rakennukset sopeutuivat ympäristöön ja kaupungin arkkitehtoniseen luonteeseen. Bosin toimi tehtävässä kuolemaansa asti 27. heinäkuuta 1862, jonka jälkeen kaupunginarkkitehdin virkaan tuli Johan E. Johansson.
Arsen Julfalakyan

Arsen Julfalakyan (, s. 8. toukokuuta 1987 Gjumri) on armenialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän on olympiamitalisti sekä maailman- ja Euroopan-mestari. Hänen isänsä on Levon Julfalakyan.
Julfalakyan saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 hopeaa 74 kg:n painoluokassa hävittyään loppuottelussa venäläiselle Roman Vlasoville. Hän voitti maailmanmestaruuden 75 kg:n sarjassa Taškentissa 2014 kukistettuaan finaalissa kroatialaisen Neven Žugaj'n. Hän sai 74-kiloisissa MM-hopeaa Moskovassa 2010 sekä MM-pronssia Istanbulissa 2011 ja Budapestissa 2013.
Julfalakyan voitti Euroopan-mestaruuden 74 kg:n painoluokassa Vilnassa 2009. Hän saavutti EM-hopeaa 75-kiloisissa Vantaalla 2014 sekä EM-pronssia 74-kiloisissa Belgradissa 2012 ja 77-kiloisissa Bukarestissa 2019.
Julfalakyan voitti junioreiden maailmanmestaruuden 74 kg:n sarjassa 2007. Hän voitti kadettien Euroopan-mestaruuden 69-kiloisissa 2003 ja 2004 sekä sai junioreiden EM-kilpailuissa 74-kiloisissa hopeaa 2005 ja pronssia 2006.
Yhteiskuntasopimus (työmarkkinapoliittinen käsite)

Yhteiskuntasopimus on Suomen pääministerin ja Suomen Keskustan puheenjohtajan Juha Sipilän käyttämä poliittinen käsite, jolla viitataan hallituksen tavoittelemaan yhteisymmärrykseen työmarkkinakysymyksistä työmarkkinajärjestöjen kanssa. Myös keskustan edellinen puheenjohtaja Mari Kiviniemi ehdotti pääministerinä ollessaan yhteiskuntasopimusta. Kiviniemi esitti alkuvuodesta 2011, että eduskuntavaalien 2011 jälkeen solmittaisiin laaja yhteiskuntasopimus. Sopimuksen tarkoitus olisi ollut huolehtia Suomen kilpailukyvystä, maltillisista palkkaratkaisuista ja ostovoiman riittävyydestä. Yhteiskuntasopimuksessa yritykset olisivat sitoutuneet kotimaisiin investointeihin ja saaneet vastineeksi yritysverotuksen alentamisen.
Useiden kommenttien mukaan Sipilän käyttämänä on kyse uudesta nimestä tulopoliittiselle kokonaisratkaisulle. Raimo Sailaksen mukaan asia kaatui hallituksen asiantuntemattomuuteen, joko suunnittelijoiden ylioptimismiin tai huonoon työmarkkinoiden pelisääntöjen tuntemiseen.
Ahon hallitus käynnisti vuonna 1991 yhteiskuntasopimusneuvottelut, jotka eivät kuitenkaan johtaneet mihinkään..
Alun perin sana yhteiskuntasopimus on ranskalaisen filosofin Jean-Jacques Rousseaun teoksessaan "Yhteiskuntasopimuksesta" käyttämä laajempi yhteiskuntafilosofinen käsite.
RN Calatafimi (1923)

RN Calatafimi () oli Italian kuninkaallisen laivaston toisessa maailmansodassa palvellut Curtatone-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlando‎lta. Sen köli laskettiin 1. joulukuuta 1920 ja alus laskettiin vesille 17. maaliskuuta 1923. Alus liitettiin laivastoon 24. toukokuuta 1924.
Palvelus.
Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1938 torpedoveneeksi (). Saksa valtasi aluksen 9. syyskuuta 1943 Pireuksessa ja alus nimettiin 13. syyskuuta palvelukseen otettaessa "Achillekseksi". Alus nimettiin 28. lokakuuta uudelleen "TA15":ksi ja 16. marraskuuta edelleen "TA19":ksi. Kreikan kuninkaallisen laivaston sukellusvene "Pipinos" upotti aluksen torpedoimalla 19. elokuuta 1944 Egeanmerellä.
RN Castelfidardo (1922)

RN Castelfidardo () oli Italian kuninkaallisen laivaston Curtatone-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlando‎lta, missä köli laskettiin 20. heinäkuuta 1920. Alus laskettiin vesille 4. kesäkuuta 1922 ja liitettiin laivastoon 7. maaliskuuta 1924.
Palvelus.
Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1938 torpedoveneeksi (). Saksa valtasi aluksen 9. syyskuuta 1943 Pireuksessa. Alus liitettiin Saksan laivastoon nimellä "TA16". Liittoutuneiden lentokoneet upottivat aluksen 2. kesäkuuta 1944 Egeanmerellä.
RN Curtatone (1922)

RN Curtatone () oli Italian kuninkaallisen laivaston Curtatone-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlando‎lta. Sen köli laskettiin 3. tammikuuta 1920 ja alus laskettiin vesille 17. maaliskuuta 1922. Alus liitettiin laivastoon 21. kesäkuuta 1923.
Palvelus.
Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1938 torpedoveneeksi (). Alus upposi 20. toukokuuta 1941 osuttuaan miinaan lähellä Ateenaa.
RN Monzambano (1923)

RN Monzambano () oli Italian kuninkaallisen laivaston Curtatone-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlando‎lta, missä köli laskettiin 20. tammikuuta 1921. Alus laskettiin vesille 6. elokuuta 1923 ja liitettiin laivastoon 4. kesäkuuta 1924.
Palvelus.
Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1938 torpedoveneeksi (). Alus poistettiin palveluksesta 15. huhtikuuta 1951.
Metyylitinatrikloridi

Metyylitinatrikloridi (CH3SnCl3) on tinan organometalliyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muovien stabiloijana ja muiden muoveja stabiloivien tinayhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa metyylitinatrikloridi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin orgaanisiin liuottimiin. Se liukenee myös kohtalaisesti veteen, mutta hydrolysoituu osittain vesiliuoksessa. Metyylitinatrikloridi esiintyy tetraedrinmuotoisena monomeerina ainoastaan kaasufaasissa. Kiinteänä ja nestemäisenä se muodostaa toisiinsa löyhästi klooriatomien kautta sitoutuneen polymeerimaisen rakenteen.
Valmistus ja käyttö.
Metyylitinatrikloridin valmistamiseen on useita eri menetelmiä. Käytettyjä ovat muun muassa tina(II)kloridin ja metyylikloridin välinen reaktio tai tina(IV)kloridin reaktio dimetyylitinadikloridin tai metyylitrifenyylitinan kanssa.
Metyylitinatrikloridia voidaan käyttää PVC-muovin lämmönkestävyyttä parantavana lisäaineena ja siitä myös valmistetaan muita tähän tarkoitukseen käytettyjä tinayhdisteitä.
RN Aquila (1917)

RN Aquila () oli Italian kuninkaallisen laivaston Aquila-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Napolista Pattisonin telakalta, missä köli laskettiin 11. maaliskuuta 1914. Alus laskettiin vesille 26. heinäkuuta 1917 ja liitettiin laivastoon 8. helmikuuta 1918.
Palvelus.
Alus myytiin Espanjalle 6. tammikuuta 1939. Se sai uuden nimen "Melilla".
RN Falco (1919)

RN Falco () oli Italian kuninkaallisen laivaston Aquila-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Napolista Pattisonin telakalta, missä köli laskettiin 19. elokuuta 1916. Alus laskettiin vesille 16. elokuuta 1919 ja liitettiin laivastoon 20. tammikuuta 1920.
Palvelus.
Alus myytiin Espanjalle 6. tammikuuta 1939.
Pikkukorpraalisieppo

Pikkukorpraalisieppo ("Poecilodryas hypoleuca") on pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pikkukorpraalisieppoa tavataan laajalla alueella Uuden-Guinean saarella. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kuopio Festivals

Kuopio Festivals ry tuottaa tapahtumia, myy tapahtumapalveluja ja välittää ohjelmapalveluja. Kuopio Festivals toteuttaa tapahtumat ammattitaidolla tai on tukena tapahtuman suunnittelussa. Yhdistyksen kautta löytyvät myös tarvittavat alihankintapalvelut (tekniikka, graafinen suunnittelu yms. ).
Vuonna 2014 yhdistyksen päätuotanto oli Kuopion kaupungin kanssa yhteistyössä järjestettävä Kuopio Juhlii -tapahtuma 29.-31.8.2014. Lisäksi Kuopio Festivals on myynyt tuotantotyötä muun muassa Runopuulaakille, Kirjakantille ja Täydenkuun Tansseille. Kuopio Festivalsin oma tuotanto Minnan päivät järjestettiin tänä vuonna kuudetta kertaa 19.3-21.3.2015.
Kuopio Festivals on aktiivisesti mukana Luovien alojen yhdistys Pro Myllyn toiminnassa.
Kuopio Festivals ry on myös sosiaalinen työllistäjä tarjoten työ- tai harjoittelupaikkoja oppilaitosten opiskelijoille, Työ- ja elinkeinotoimiston kautta työelämävalmennukseen tai työharjoitteluun sekä mahdollisuuksia kuntouttavaan työhön.
Toiminnan perusarvoja ovat läpinäkyvyys, avoimuus, yhteisöllisyys, jatkuva oppiminen ja kehittyminen, ihmisten arvostaminen sekä tahto ja taito aitoon yhteistyöhön julkisen, kolmannen ja yrityssektorin välimaastossa.
Valkokulmasieppo

Valkokulmasieppo ("Poecilodryas superciliosa") on pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Valkokulmasieppoa tavataan Australian koillisosissa. Lajin kannankehitys on nouseva, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rusokylkisieppo

Rusokylkisieppo ("Poecilodryas cerviniventris") on pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Rusokylkisieppoa tavataan Australian pohjoisosissa. Lajin kannankehitys on nouseva, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kotalampi (Jyväskylä)

Kotalampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Keltinmäen kaupunginosassa sijaitseva lampi.
Maantietoa.
Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Kotalamminmäen juurella pienessä painaumassa. Mäki kohoaa lähes 80 metrin korkeuteen lammesta. Siinä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 550 metriä. Sen rannat ovat metsämaata ja järven lähiympäristöön kuuluu Keltinmäen ja Mäyrämäen asuinalueiden taloja. Kotalammen liikuntapuisto on Jyväskylän suurin liikuntapuisto. Lammen ympäri kulkee kuntopolku. Järvi on matala ja siinä viihtyvät kelluvalehtiset vesikasvit.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Köhniönjärven valuma-alueeseen (14.232) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 168,0 metriä mpy. Siihen ei tule ojia eikä sillä ole nykyään laskuojaa, mutta vielä vuoden 1963 peruskartalla Kotalammen laskuojana on Kotasenpuro, johon on yhtynyt Soidenlammen laskuoja Mäyräoja, joka laskee Köhniöön. Kotalampea on laajennettu 1970- ja 1980-lukujen välissä. Köhniönjärven laskuoja Köyhänoja virtaa ohi puolen kilometrin päässä alempana laaksossa.
Vyösieppo

Vyösieppo ("Gennaeodryas placens") on pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Vyösieppoa tavataan hajanaisella alueella Uuden-Guinean saarella. Lajin populaatio todennäköisesti melko pieni, ja se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia.
Mustarintasieppo

Mustarintasieppo ("Plesiodryas albonotata") on pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustarintasieppoa tavataan laajalla alueella Uuden-Guinean saarella. Vaikka se on laajalle levinnyt, on sitä kuitenkin kuvattu pääasiassa harvinaiseksi. Lajin kanta on kuitenkin vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi.
Illalliskutsut

Illalliskutsut (videolevitysnimenä Tapaus Wetherby; ) on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut näytelmäkirjailija David Haren ohjaama ja käsikirjoittama brittiläinen psykologinen draamaelokuva, jonka pääosassa on Vanessa Redgrave. Sivurooleissa ovat muun muassa Ian Holm ja Judi Dench. "Illalliskutsut" on David Haren ensimmäinen ohjaustyö elokuvissa.
Juoni.
"Illalliskutsut" sijoittuu West Yorkshiren Wetherbyn pikkukylään ja kertoo menneisyyden haamujen ahdistamasta Jean Traversista (Vanessa Redgrave), keski-ikäisestä naimattomasta opettajasta, joka eräänä iltana kutsuu ystäviään illalliskutsuille. Illalliskutsuille saapuu eräs nuorimies, John Morgan (Tim McInnerny), jota kukaan ei tunne. Jean luulee miehen olevan jonkun vieraansa kutsuma, kun taas vieraat luulevat miehen olevan Jeanin kutsuma. Tuntematon nuori mies saapuu Jeanin talolle seuraavana aamuna ja tuo Jeanille lahjaksi fasaaneja. Kun Jean on keittämässä heille teetä, nuori mies ottaa yhtäkkiä aseen esille ja ampuu itsensä naisen silmien edessä. Tapaus on mysteeri, sillä nuorella miehellä ei ole mitään suhdetta Jeaniin tai tämän ystäviin. Vaikka poliisi tietääkin tapauksen olevan itsemurha, tapaus on sen verran omituinen, että se tutkitaan kuitenkin. Kun miehen taustoja tutkitaan pala palalta ja edellisillan kutsut kerrataan hetki hetkeltä tarkoin, niistä paljastuu yllättäviä kohtia. Illalliskutsut vaikuttivat normaaleilta, mutta todellisuudessa illassa mikään ei ollut normaalia.
Tuotanto.
Vaikka "Illalliskutsut" sijoittuu Wetherbyn kauppalaan, joka sijaitsee West Yorkshiressa Suur-Leedsin alueella, ainuttakaan elokuvan kohtausta ei kuvattu Wetherbyssä. Elokuva kuvattiin kesällä 1984 Lontoon lisäksi myös North Yorkshiressa ja Middlesexissä, jossa elokuvaa kuvattiin Twickenhamissa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Film4 Productions, Greenpoint Films ja Zenith Entertainment.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Illalliskutsut" sai ensi-iltansa Saksassa, silloisessa Länsi-Saksassa, helmikuussa 1985 Berliinin elokuvajuhlilla, jossa se voitti parhaan elokuvan Kultaisen karhun. Yhdysvaltain ensi-ilta oli 19. heinäkuuta 1985. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa 1 299 985 dollarin lipputulot. MGM/UA Classics vastasi elokuvan teatterilevityksestä Yhdysvalloissa, jossa elokuvaa esitettiin 30:ssa elokuvateatterissa.
"Illalliskutsut" on saanut myönteisen vastaanoton elokuvakriitikoilta. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 80% kriitikoista on antanut "Illalliskutsuille" positiivisen arvosanan 7,6/10 keskiarvolla. Keräys perustuu kymmeneen arviointiin. 826 käyttäjästä 44% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 1 006 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 7,1/10. "Illalliskutsut" julkaistiin VHS:nä ensimmäisen kerran vuonna 1985. DVD:nä elokuva julkaistiin 16. marraskuuta 2004.
Tasmaniansieppo

Tasmaniansieppo ("Melanodryas vittata") on pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tasmaniansieppoa tavataan Tasmaniassa ja sen lähisaarilla. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen ja sen kanta on laskeva. Se on luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi.
RN Aldebaran

RN Aldebaran () oli Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, misäs köli laskettiin 2. lokakuuta 1935. Alus laskettiin vesille 14. kesäkuuta 1936 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 6. joulukuuta.
Palvelus.
Alus upposi osuttuaan miinaan 20. lokakuuta 1941.
RN Altair

RN Altair () oli Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 2. lokakuuta 1935. Alus laskettiin vesille 26. heinäkuuta 1936 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 23. joulukuuta.
Palvelus.
Alus upposi osuttuaan miinaan 20. lokakuuta 1941.
RN Andromeda

RN Andromeda () oli Italian kuninkaallisen laivaston toisessa maailmansodassa palvellut Spica-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldon telakalta, missä köli laskettiin 2. lokakuuta 1935. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1936 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 6. joulukuuta.
Palvelus.
Alus upposi ilmahyökkäyksessä 17. maaliskuuta 1941.
RN Antares

RN Antares () oli Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 2. lokakuuta 1935. Alus laskettiin vesille 19. heinäkuuta 1936 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 23. joulukuuta.
Palvelus.
Alus upposi ilmahyökkäyksessä 28. maaliskuuta 1943.
RN Aretusa

RN Aretusa () oli Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 29. lokakuuta 1936. Alus laskettiin vesille 6. helmikuuta 1938 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 1. heinäkuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1. elokuuta 1958.
RN Calipso

RN Calipso () oli Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 29. syyskuuta 1937. Alus laskettiin vesille 12. kesäkuuta 1938 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 16. marraskuuta.
Palvelus.
Alus upposi osuttuaan miinaan 5. joulukuuta 1940.
Tátra-luokka

Tátra-luokka oli Itävalta-Unkarin laivaston kuuden hävittäjän muodostama alusluokka.
Suunnittelu.
Alusten propulsiojärjestelmänä oli neljä hiiltä ja kaksi öljyä polttoaineena käyttävää Yarrow-kattilaa, jotka pyörittivät kahteen akseliin kiinnitettyjä AEG-Curtiss-turbiinimoottoreita. Järjestelmä tuotti akseleihin 20 600 hevosvoimaa, mikä mahdollisti 32,5 solmun huippunopeuden. Alukset kykenivät 12 solmun nopeudella 1 600 merimailin toimintamatkaan.
Alukset.
Itävalta-Unkarin viranomaiset tekivät toukokuussa 1910 tarjouspyynnön kuudesta 800 tonnin turbiinimoottorilla varustetusta hävittäjästä, joiden tuli saavuttaa 32,5 solmun nopeus. Tarjouspyyntö toimitettiin Danubiukselle, Stabilimento Tecnico Triestinolle, Cantiere Navale Triestinolle ja Stettiniin Vulcanille. Lopulta Danubius valittiin toimittajaksi poliittisin perustein varmistettaessa unkarilaisten hyväksyntä Tegethoff-luokan alusten hankinnalle.
Ersatz Tátra -luokka

Ersatz Tátra -luokka oli Itävalta-Unkarin laivaston neljän hävittäjän muodostama alusluokka.
Alukset.
Osana vuosien 1914-1915 laivasto-ohjelmaa tehtiin 28. toukokuuta 1914 lisätilaus kuudesta Tátra-luokan aluksesta, mutta töitä ei koskaan aloitettu ensimmäisen maailmansodan alettua. Sodassa kärsittyjen tappioiden korvaamiseksi sekä kipeästi kaivattujen saattokykyisten alusten hankkimiseksi tilattiin 1916 lopulta neljä alusta.
Neven Žugaj

Neven Žugaj (s. 19. huhtikuuta 1983 Zagreb) on kroatialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän on MM- ja EM-mitalisti.
Žugaj saavutti Taškentin MM-kilpailuissa 2014 hopeaa 75 kg:n painoluokassa hävittyään loppuottelussa armenialaiselle Arsen Julfalakyanille. Hän sai MM-pronssia 74-kiloisissa Istanbulissa 2011. Hän on sijoittunut MM-kilpailuissa lisäksi kahdeksanneksi 74 kg:n sarjassa 2006 ja 2010. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli samassa painoluokassa kymmenes.
Žugaj sai Varnan EM-kilpailuissa 2005 pronssia 74 kg:n sarjassa. Hän oli samassa painoluokassa kymmenes EM-kilpailuissa 2006. Välimeren kilpailuissa hän sai 74-kiloisissa hopeaa 2013 ja pronssia 2009. Hän voitti 74 kg:n painoluokassa Välimeren alueen mestaruuden 2010 ja 2012 sekä sotilaiden maailmanmestaruuden 2008.
Hänen kaksoisveljensä on Nenad Žugaj.
Artur Aleksanjan

Artur Aleksanjan (, s. 21. lokakuuta 1991 Gjumri) on armenialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän on olympiavoittaja sekä maailman- ja Euroopan-mestari.
Aleksanjan saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 96 kg:n painoluokassa. Hän voitti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 kultaa 98 kg:n sarjassa voitettuaan loppuottelussa kuubalaisen Yasmany Lugon. Tokion olympialaisissa 2020 hän sai 97 kg:n painoluokassa hopeaa hävittyään loppuottelussa Musa Jevlojeville. Aleksanjan sijoittui hopealle myös Pariisissa 2024, kun hävisi 97 kg:n painoluokassa loppuottelun iranilaiselle Mohammad Hadi Saraville.
Aleksanjan voitti maailmanmestaruuden 98 kg:n sarjassa Taškentissa 2014 kukistettuaan loppuottelussa saksalaisen Oliver Hasslerin, Las Vegasissa 2015, jossa voitti finaalissa iranilainen Ghasem Rezaein ja Pariisissa 2017 kukistettuaan loppuottelussa venäläisen Musa Jevlojevin. 97-kiloisten maailmanmestaruuden hän voitti Belgradissa 2022 voitettuaan finaalissa bulgarialaisen Kiril Milovin. Hän sai MM-hopeaa 96-kiloisissa Budapestissa 2013 sekä 97-kiloisissa Nur-Sultanissa 2019 ja Belgradissa 2023. Hän oli 96 kg:n painoluokassa seitsemäs MM-kilpailuissa 2011.
Aleksanjan voitti Euroopan-mestaruuden 96-kiloisissa Belgradissa 2012 ja Tbilisissä 2013, 98-kiloisissa Vantaalla 2014 sekä 97-kiloisissa Kaspijskissa 2018, Roomassa 2020, Zagrebissa 2023 ja Bukarestissa 2024. Hän saavutti EM-hopeaa 96 kg:n sarjassa Dortmundissa 2011 ja 98-kiloisissa Riiassa 2016 sekä EM-pronssia 98 kg:n sarjassa Novi Sadissa 2017. Hän voitti Minskin Euroopan kisoissa 2019 kultaa 97-kiloisissa.
Aleksanjan saavutti Kazanin universiadeissa 2013 hopeaa 96 kg:n painoluokassa. Junioreiden MM-kilpailuissa hän sai 84-kiloisissa kultaa 2010 ja pronssia 2009. Junioreiden EM-kilpailuissa hän oli toinen 84 kg:n sarjassa 2010 ja 96-kiloisissa 2011 sekä kolmas 84-kiloisissa 2009.
Ben-Hur (vuoden 2016 elokuva)

Ben-Hur on historiallinen 3D-elokuva, jonka on ohjannut Timur Bekmambetov ja käsikirjoittanut Keith R. Clarke ja John Ridley perustuen Lew Wallacen romaaniin "Ben-Hur" vuodelta 1880. Se on viides kirjasta tehty elokuva, aikaisemmat valmistuivat 1907, 1925 ja 1959 sekä animaatio elokuva 2003. Pääosia esittävät Jack Huston, Morgan Freeman, Toby Kebbell, Nazanin Boniadi ja Rodrigo Santoro. Kuvaukset alkoivat Roomassa helmikuussa 2015. Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 19. elokuuta 2016.
Juoni.
Juudealainen väärin syytetty Judah Ben-Hur (Jack Huston) selviää vuosien orjuudesta saadakseen kostaa hänet pettäneelle lapsuudenystävälleen Messalalle (Toby Kebbell).
Rahtulan seisake

Rahtulan seisake () on lakkautettu rautatieliikennepaikka rataosalla Ylitornion kunnassa. Seisake avattiin 1. syyskuuta 1928, mutta lakkautettiin Lapin sodan takia 1944. Liikennepaikka avattiin uudelleen miehittämättömänä vuonna 1951. Aavasaksan rautatieaseman pohjoispuolinen henkilöliikenne loppui 1966, ja Rahtulan liikennepaikka lakkautettiin 1. huhtikuuta 1967. Vuonna 2007 seisakerakennus siirtyi Senaatti-kiinteistölle ja edelleen myyntiin.
Juoksengin rautatieasema

Juoksengin rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka rataosalla samannimisellä kyläalueella Pellossa. Liikennepaikka avattiin laiturivaihteena Tornion radan valmistuessa Pelloon saakka 3. joulukuuta 1964. Miehitys poistettiin kuitenkin jo kahden vuoden kuluttua avaamisesta, kun henkilöliikenne rataosalla loppui vuonna 1966. Juoksengissa oli kuitenkin tavaraliikennettä vuoteen 2001 saakka. Liikennepaikka lakkautettiin 4. joulukuuta 2003. Aseman vaihteet on purettu.
Flicky

Flicky on Segan kehittämä ja julkaisema tasohyppely. Peli on julkaistu vuonna muun muassa MSX:lle, NEC PC-8801:lle, Sharp X1:lle, Sega SG-1000:lle.
Pelissä ohjataan lintua tavoitteena johtaa jälkeläiset pesän turvaan.
Pelin on suunnitellut Youji Ishii.
Ristar

Ristar (julkaistu Japanissa nimellä Ristar the Shooting Star) on Sonic Teamin kehittämä ja Segan julkaisema tasohyppelypeli Sega Mega Drivelle ja Sega Game Gear -konsoleille. Peli julkaistiin helmikuussa vuonna 1995.
Pelin päähenkilönä on nuori tähti Ristar, joka käyttää käsiään sekä venyviä käsivarsiaan niin liikkuakseen kuin taistellakseen. Pelin vastaanotto oli aikanaan yleisesti ottaen positiivinen, mutta pelin julkaisuajankohta oli hieman kehno johtuen 16-bittisten konsolien alkaessa väistyä viidennen sukupolven pelikonsolien tieltä. Pelille ei ole julkaistu jatko-osia, mutta pelin alkuperäinen Mega Drive -versio on julkaistu lukuisia kertoja uudelleen esimerkiksi Segan erilaisten pelikokoelmien, kuten Sonic Mega Collectionin tai Sega Mega Drive Collectionin yhteydessä. Ristar on myös tehnyt cameoita muutamissa muissa Segan peleissä, kuten muun muassa Sonic &amp; All-Stars Racing Transformedissa.
Lähteet.
Rainbow (eteläkorealainen yhtye)

Rainbow () (tyyliteltynä RAINBOW) oli eteläkorealainen seitsenjäseninen tyttöyhtye, jonka levy-yhtiönä toimi DSP Media. Yhtyeeseen kuuluivat Kim Jae-kyung, Go Woo-ri, Cho Hyun-young, Kim Ji-sook, No-eul, Oh Seung-ah ja Jung Yoon-hye. Yhtye julkaisi debyyttialbuminsa "Gossip Girl" 12. marraskuuta 2009. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2016.
Historia.
Rainbowin ensimmäinen musiikkivideo "Gossip Girl" julkaistiin 11. marraskuuta 2009, jota seurasi samannimisen debyyttialbumin julkaisu seuraavana päivänä. Rainbow alkoi markkinoida albumia korealaisessa musiikkiohjelmassa "Show! Music Core", esittäen kappaleen "Gossip Girl" albumin pääsinglenä.
DSP Media julkaisi elokuussa 2010 kuvamateriaalia tulevaan comebackiin, joissa yhtyeen jäsenet poseerasivat sateenkaaren väreissä. Rainbow julkaisi musiikkivideon "A" 11. elokuuta; kaksi päivää myöhemmin yhtye esiintyi KBS-kanavan musiikkiohjelmassa "Music Bank". Yhtye aloitti myöhemmin markkinoinnin seuraavalle singlelleen "Mach" 12. marraskuuta asti.
Rainbow julkaisi toisen EP-levynsä "So Girls" huhtikuussa 2011. Yksi albumin kappaleista "To Me" julkaistiin singlenä sekä myöhemmin musiikkivideona. Kesäkuussa 2011, yhtye julkaisi uuden musiikkivideon "Sweet Dream", jota seurasi EP-levyn "So Girls" uudelleenpakatun version julkaisu seuraavana päivänä. Rainbow julkaisi japaninkielisen debyyttisinglensä "A" 14. syyskuuta 2011, ja ylsi Oriconin singlelistan 3. sijalle. Joulukuussa 2011, yhtye julkaisi toisen japaninkielisen version singlestä "Mach", joka sijoittui Oriconin viikkolistan 9. sijalle.
DSP Media ilmoitti tammikuussa 2012, että jäsenistä SeungAh, Jisook ja HyunYoung muodostettaisiin kolmikko "Rainbow Pixie". Yhtye julkaisi debyyttikappaleensa "Hoi Hoi" 12. tammikuuta 2012. Rainbow julkaisi japaninkielisen singlensä "Gonna Gonna Go!" 14. maaliskuuta 2012, jota seurasi japaninkielisen debyyttialbumin "Over the Rainbow" julkaisu 28. maaliskuuta 2012.
Helmikuussa 2013, Rainbow julkaisi ensimmäisen osan albumistaan "Rainbow Syndrome". Albumin toinen osa julkaistiin kesäkuussa, ja sen pääsinglenä toimii "Sunshine".
Rainbowin jäsenistä muodostettiin toinen yhtye "Rainbow BLAXX", johon kuuluvat Jaekyung, Woori, Seungah ja Hyunyoung. Yhtye julkaisi debyyttialbuminsa "RB BLAXX" 22. tammikuuta, jota edelsi albumin pääsinglen musiikkivideon "Cha Cha" julkaisu 19. tammikuuta. Yhtye sai paljon negatiivista kritiikkiä liian seksikkäästä konseptistaan, jonka ikärajaksi arvioitiin 19+.
Rainbow julkaisi kolmannen minialbuminsa "INNOCENT" 23. helmikuuta, palaten musiikin pariin yli vuoden kuluttua. Albumin pääsinglen "Black Swan" musiikkivideo julkaistiin samana päivänä. Yhtye ilmoitti syksyllä 2016 lopettavansa toimintansa.
Android Things

Android Things (koodinimi "Brillo" tai "Project Brillo") oli Googlen kehittämä I/O 2015-konferenssissa julkaistu esineiden internetiä käyttäville laitteille suunnattu, vuonna 2021 lakkautettu käyttöjärjestelmä.
Filibus

Filibus on vuonna 1915 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Mario Roncoronin ohjaaman seikkailuelokuvan pääosaa esittää Cristina Ruspoli.
Juoni.
Filibus on naispuolinen mestarivaras, jolla on kolme identiteettiä. Hän on elegantti paronitar Troixmonde, tummanpuhuva naamiomies ja sliipattu kreivi de la Brieve. Filibus siirtyy paikasta toiseen ilmalaivallaan ja käyttää hyväkseen tekniikan uusimpia keksintöjä. Anarkistinen seikkailija käy kissa- ja hiirileikkiä etsivä Hardyn kanssa, jonka hän lavastaa egyptiläisen kissaveistoksen timanttisilmien varastajaksi. Filibus kaappaa panttivangikseen myös patsaan omistavan Leo Sandyn, mutta tämä onnistuu pakenemaan ja todistamaan Hardyn syyttömäksi. Elokuvan loppu jää avoimeksi jatko-osaa varten.
Tuotanto, teemat ja vastaanotto.
Torinolaisen Corona Filmsin tuottama "Filibus" on erikoinen ja hauska pienen budjetin jännitysseikkailu, jota voidaan pitää tieteiselokuvien varhaisena edeltäjänä. Sen sankaritarta esittää varsin tuntemattomaksi jäänyt Cristina Ruspoli, joka oli aikaisemmin näytellyt pääosia historiallisissa elokuvissa "Jone o Gli ultimi giorni di Pompei" (1913), "Spartacus" (1913) ja "Salambò" (1914). 
"Filibusin" esikuvia ovat Louis Feuilladen "Fantomasin" kaltaiset herrasmiesvarkaista kertovat elokuvasarjat. Sen erikoistehosteet ovat kovin vaatimattomia, mutta filmin sävytys ja värjäys saa ne vetoamaan mielikuvitukseen. Miesten vaatteisiin pukeutuminen, ilmailu ja uudet tekniset vempaimet heijastavat yläluokan naisten vapautumista perinteisistä sukupuolirooleista. Filibus on mainittu jopa yhtenä elokuvahistorian ensimmäisistä lesbohahmoista.
Aikalaiskriitikot pitivät elokuvaa lapsellisena ja naurettavana. Lehtimainoksen perusteella "Filibus" oli tarkoitettu viisiosaiseksi sarjaksi, mutta sen ensimmäinen osa "Gli occhi del gatto egiziano" (”Egyptiläisen kissan silmät”) lienee jäänyt sarjan ainoaksi. Elokuvan värillinen kopio on säilynyt Alankomaiden elokuvamuseossa.
SMS V116

SMS V116 oli Saksan keisarikunnan laivaston V116-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Stettinistä AG Vulcanilta ja sen köli laskettiin vesille telakkanumerolla 456. Alus laskettiin vesille 2. maaliskuuta 1917 ja se valmistui 31. heinäkuuta 1918.
Palvelus.
Alus luovutettiin 23. toukokuuta 1920 Ranskasta Cherbourgista sotakorvauksena Italialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "RN Premuda". Alus poistettiin palveluksesta 1937 ja se romutettiin.
Alex Kidd in the Enchanted Castle

Alex Kidd in the Enchanted Castle on Segan kehittämä videopeli, joka julkaistiin Sega Mega Drivelle vuonna .
Pelissä esiintyvää Alex Kidd-hahmoa on pidetty Segan epävirallisena maskottina kunnes Sonic the Hedgehog julkaistiin. Alex Kidd on esiintynyt myös muutamissa muissa Segan videopeleissä.
Aiheesta muualla.
Generali-luokka

Generali-luokka oli Italian laivaston kuuden hävittäjän muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa.
Nenad Žugaj

Nenad Žugaj (s. 19. huhtikuuta 1983 Zagreb) on kroatialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän on MM- ja EM-mitalisti. Hän edustaa zagrebilaista "Lika"-seuraa ja hänen valmentajansa on Davor Jakubek.
Žugaj saavutti Moskovan MM-kilpailuissa 2010 pronssia 84 kg:n sarjassa. Hän on sijoittunut MM-kilpailuissa samassa painoluokassa lisäksi seitsemänneksi 2011 ja 2013 sekä yhdeksänneksi 2009. 85 kg:n sarjassa hän oli MM-kisoissa kahdeksas 2015. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli 84-kiloisissa neljästoista.
Žugaj saavutti Tbilisin EM-kilpailuissa 2013 pronssia 84 kg:n sarjassa. Hän oli samassa painoluokassa viides EM-kilpailuissa 2010. Euroopan kisoissa 2015 hän oli viides 85 kg:n sarjassa. Välimeren kilpailuissa hän sai 84-kiloisissa kultaa 2009 ja pronssia 2013. Hän voitti 84 kg:n painoluokassa Välimeren alueen mestaruuden 2011 ja sai sotilaiden MM-pronssia 2008.
Hänen kaksoisveljensä on Neven Žugaj.
Riitta Viiperi

Riitta Viiperi (s. syyskuu 1960) on entinen suomalainen malli, joka myös näytteli 1980-luvulla kolmessa Lauri Törhösen elokuvassa. Hän esitti pääosaa, mielisairaanhoitaja Tuulikkia, Törhösen ensimmäisessä pitkässä elokuvassa "Palava enkeli" (1984) ja näytteli sivuosia Törhösen tv-draamassa "Pano" (1986) ja pitkässä näytelmäelokuvassa "Riisuminen" (1986). Viiperi palasi Törhösen ohjattavaksi vuoden 2012 elokuvassa "Vares – Huhtikuun tytöt".
Riitta Viiperi haki tyttökaverinsa kanssa 14-vuotiaana kesätöihin farkkumerkki Beaversille. He pääsivätkin Hurriganesin kiertueelle, jossa heidän tehtävänsä oli myydä Beavers-tuotteita. Viiperi kävi abiturienttivuonnaan Kerttu Selinin mallikoulua ja lähti mallintöihin heti ylioppilaaksi päästyään. Vuonna 1982 hän voitti Tähtimalli-kisan, mistä alkoi pitkä mallinura muun muassa "Anna-" ja "Jaana"-naistenlehdissä sekä Vatevan muotinäytöksissä. Hän tapasi espanjalaisen Rafael Canomanuelin, jäi Espanjaan ja perusti perheen. Viiperi on työskennellyt 2010-luvulla lentoemäntänä.
Riitta Viiperin poika on malli River Viiperi.
Carl Allén

Carl Johan Allén (28. huhtikuuta 1874 Helsinki – 9. heinäkuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen painija ja painivalmentaja. Häntä pidetään painiurheilun suomalaisena uranuurtajana, joka 1800–1900-lukujen vaihteessa levitti lajia eri puolille maata. Hän oli Suomen ensimmäinen painivalmentaja, kun hän toimi Helsingin Atleettiklubin valmentajana. Allénin valmennettaviin kuuluivat muun muassa painin ensimmäiset suomalaiset olympiamitalistit Verner Weckman ja Yrjö Saarela. Vuonna 1904 hän julkaisi Suomen ensimmäisen kamppailulajien käsikirjan, joka ilmestyi samaan aikaan ruotsiksi ja suomeksi. Varsinaiselta ammatiltaan Allén oli koneteknikko.
Saavutukset.
SM-kisoissa Allén voitti hopeaa ensimmäisissä painin SM-kisoissa vuonna 1898. Hän hävisi kolme tuntia kestäneen loppuottelun Pietarin Atleettiklubin Georg Hackenschmidtille. Kahtena seuraavana vuonna Allén voitti Suomen mestaruuden kreikkalais-roomalaisen painin avoimessa sarjassa vuosina 1899 ja 1900.
Pingdingshan

Pingdingshan (, pinyin: Píngdĭngshān Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Henanin maakunnan keskellä. Kaupunki sijaitsee linnuntietä 116 kilometriä maakunnan pääkaupunki Zhengzhousta etelälounaaseen. Kaupungin pinta-ala on 7 874 neliökilometriä ja väkiluku 4,905 miljoonaa (2010).
Kaupunki rajoittuu pohjoisessa Zhengzhoun, idässä Xuchangin ja Luohen, etelässä Zhumadianin ja Nanyangin sekä lännessä Luoyangin prefektuuritason kaupunkiin.
Pingdingshanin kaupunkipiirit kattavat noin 70 neliökilometriä ja siellä asuu noin 912 000 henkeä. Kaupunki on saanut nimensä matalasta, kaupungin laidalla sijaitsevasta Pingdingvuoresta.
Kaupunki jakautuu piirikuntatasolla (numerointi kuvan mukainen): 
&lt;br clear=left&gt;
Nähtävyyksiä:
Amine Gemayel

Amine Pierre Gemayel (arabiaksi: أمين بيار الجميٌل‎; (äännetään ranskaksi: ​[aˈmin ʒəmaˈjɛl]) s. 22. tammikuuta 1942) toimi vuosina 1982-1988 Libanonin presidenttinä maan sisällissodan aikana. Hän johtaa maroniittikristittyjen Kataeb-puoluetta, joka nojaa Gemayelin maroniittisukuun. Libanonin kansalliskokous eli parlamentti valitsi hänet presidentiksi 21. syyskuuta 1982 murhatun veljensä Bakhir Gemayelin sijaan. Itse asiassa Bakhir oli valittu presidentiksi kuukautta aiemmin, mutta hänet murhattiin ennen kuin hän ehti vannoa virkavalan.
Sukutausta ja koulutus.
Maroniittikristittyihin kuuluvalla Gemayelin suvulla on pitkät perinteet Libanonissa. Suku on alun perin kotoisin Libanon-vuoriston pohjoisosasta. Suku asettui 1500-luvun puolivälissä Bikfaijan kaupunkiin 25 km:n päähän koiliseen Beirutista. Tässä kaupungissa myös Amine Pierre Gemayel syntyi. Hän on Kataeb-puolueen perustajan Pierre Gemayelin ja tämän vaimon Genevieven vanhin poika. Perheeseen kuului kaksi sisko ja veli, em. Bashir Gemayel. Hänen isoisänsä pakotettiin 1900-luvun alussa maanpakoon Egyptiin vastustettuaan ottomaanivaltaa. Gemayelin isoseta Antoine oli osallistunut Pariisin rauhanneuvotteluihin Libanonin maroniittikristittyjen edustajana vuonna 1919.
Gemayel valmistui oikeustieteestä beirutilaisesta Université Saint-Josephista vuonna 1965.
Ura.
Amine Gemayel aloitti valmistumisensa jälkeen asianajajan uransa vuonna 1965. Myöhemmin hän keskittyi suvun sanomalehtibisnekseen. Vuoden 1969 täytevaaleissa hänet valittiin edesmenneen setänsä Maurice Gemayelin seuraajaksi Kansalliskokoukseen voittaen vastaehdokkaansa Fuad Lahoudin ääniosuuksin prosenttiosuuksin 54-41. Vuonna 1972 viimeisissä parlamenttivaaleissa 20 vuoteen hänet valittiin uudelleen.
Maltillisena tunnetun Aminen veljeä Bashiria pidettiin radikaalimpana, koska tämä kannatti PLO:n ja muiden palestiinalaississien karkottamista maasta sekä piti mahdollisena erillisrauhaa Israelin kanssa.
 Gemayel valittiin maansa presidentiksi 21. syyskuuta 1982 kuuden vuoden kaudelle maan perustuslain mukaisesti. Presidenttikautensa jälkeen hän toimi Harvardin yliopiston kansainvälisten suhteiden tutkimuskeskuksen jäsenenä ja luennoitsijana vuosina 1988-1989). Lisäksi hänet on nimitetty Marylandin yliopiston vierailevaksi professoriksi. Vuodesta 1990 alkaen hän asui maanpakolaispoliitikkona Pariisissa ja luennoi päätyönään Libanonista ja Lähi-idästä ympäri maailmaa. Hän pääsi palaamaan Libanoniin 30. heinäkuuta 2000.
Yksityiselämä.
Gemayel avioitui Joyce Tyanin kanssa joulukuussa 1967. Heillä on tytär Nicole ja kaksi poikaa Pierre ja Sami. Pierre Gemayel valittiin Libanonin parlamenttiin vuonna 2000 ja tuli tunnetuksi maltillisena oppositiopoliitikkona ennen valintaansa ministeriksi vuonna 2005. Hänet murhattiin Beirutin Jdeiden lähiössä 21. marraskuuta 2006. Amine Gemayel on syyttänyt Syyriaa hänen poikansa murhasta.
Gemayel puhuu sujuvasti ranskaa ja englantia sekä tunnetaan klassisen arabian oppineena.
Väinö Solstrand

Väinö Solstrand (26. helmikuuta 1882 Helsinki – 11. huhtikuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen kielentutkija, joka oli erikoistunut suomenruotsalaiseen kansanperinteeseen sekä Suomen ruotsinkielisiin paikannimiin. 
Solstrand opiskeli pohjoismaisia kieliä, keräten samalla ruotsinkielistä kansanrunoutta muun muassa Ahvenanmaan Brändöstä. Vuodesta 1909 lähtien hän työskenteli Svenska litteratursällskapet i Finland -säätiön arkistossa Helsingissä ja kirjoitti vuonna 1923 sen julkaiseman "Finlands svenska folkdiktning" -teoksen kolmannen osan. Tohtoriksi Solstrand väitteli 1925, toimien sen jälkeen opettajana Maarianhaminassa ja Helsingissä. Hän osallistui aktiivisesti Svenska litteratursällskapetin ruotsinkielisten murresanojen ja paikannimien keräykseen.
Väinö Solstrand tunnettiin myös innokkaana urheilumiehenä. Hän toimitti ruotsinkielistä "Finskt Idrottsblad" -urheilulehteä yhdessä Uno Westerholmin ja Klas Tallqvistin kanssa sekä käänsi suomeksi Carl Allénin kirjoittaman painikäsikirjan vuonna 1904. Vuosina 1911–1913 Solstrand toimi Suomen Olympiakomitean ensimmäisenä pääsihteerinä.