tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Matias Koski

Matias Koski (s. 18. toukokuuta 1994 Hämeenlinna) on suomalainen uimari. Hän muutti jo 3-vuotiaana Yhdysvaltoihin. Siellä Atlantassa nykyään asuva Koski edustaa seuratasolla Suomessa Heinolan Iskua ja Yhdysvalloissa Dynamo Swim Clubia. Koski edustaa kansainvälisissä kilpailuissa Suomea, ja hän on myös Yhdysvaltain kansalainen. Hän opiskelee Georgian yliopistossa. 
Koski on tullut tunnetuksi rikottuaan useita Antti Kasvion yli kaksi vuosikymmentä kestäneitä Suomen ennätyksiä. Vuoden 2016 pitkän radan EM-kilpailuissa hän sijoittui 200 metrin vapaauinnissa neljänneksi.
Uinti-ura.
Koski alkoi keskittyä uintiin 13-vuotiaana. Tätä ennen hän pelasi muun muassa amerikkalaista jalkapalloa. Koski osallistui ensimmäisen kerran pitkän radan SM-kilpailuihin vuonna 2011 ja voitti 400 metrillä Suomen mestaruuden. Hän saavutti vuoden 2011 Yhdysvaltain nuorten mestaruuskilpailuissa kaksi kulta- ja neljä hopeamitalia. Samoissa kilpailuissa hän paransi Antti Kasvion 18 vuotta vanhan pitkän radan 800 metrin vapaauinnin Suomen ennätystä kahdella sekunnilla aikaan 8.08,54. Koski oli ensimmäinen suomalainen, joka kykeni rikkomaan jonkin Kasvion tekemistä pitkän radan SE:istä.
Maaliskuussa 2012 Koski rikkoi Kasvion pitkän radan 1 500 metrin vuonna 1993 tehdyn SE:n ajalla 15.23,33. Saman kuun lopulla hän ui Indianapolisissa Yhdysvaltain GP-sarjan osakilpailussa 1 500 metrin vapaauinnissa voittoon ajalla 15.09,17, jolla Koski paransi tuoretta SE:tään yli 14 sekunnilla. Tulos rikkoi Lontoon kesäolympialaisten OQT- eli varman osallistumisrajan. Samassa uinnissa Koski paransi väliaikana myös 800 metrin SE:tään 3,82 sekunnilla aikaan 8.04,82. Koski alitti myös Lontoon OST-aikarajan 200 ja 400 metrin vapaauintimatkoilla. Lontoossa Kosken tavoitteena oli parantaa SE-aikaansa. 1500 metrin vapaauinnissa Koski jäi kuitenkin välieränsä viimeiseksi ajalla 15.34,80 lopullisen sijoituksen ollessa 27:s. Hän karsiutui myös 200 ja 400 metrin matkoilta, mutta ui 200 metrin vapaauinnissa uuden oman ennätyksensä ajalla 1.49,84.
Toukokuussa 2013 Koski paransi 800 metrin pitkän radan SE:tänsä aikaan 8.03,05. Uinnin EM-kisoissa 2014 Koski paransi 200 metrin vapaauinnin ennätystään aikaan 1.48,06 ja ui välierissä kymmenenneksi.
Maaliskuussa 2015 Koski voitti Yhdysvaltain yliopistomestaruuden 1 650 jaardin vapaauinnissa. Arvostetun mestaruuden tuonut aika oli metrimittaiselle altaalle epävirallisesti muutettuna Kosken voimassa ollutta 1 500 metrin SE:tä parempi. Heinäkuussa Koski ui Yhdysvalloissa 200 metrin vapaauinnissa alle Rion kesäolympialaisten A-rajan ja pääsi lähelle Kasvion 22 vuotta vanhaa Suomen ennätystä.
Maaliskuussa 2016 Koski ui Yhdysvaltain yliopistosarjan finaaleissa Atlantassa lyhyellä radalla 200 jaardin vapaauinnissa toiseksi kilpailun historian viidenneksi nopeimmalla ajalla.
Koski valittiin Rion olympialaisten 2016 Suomen joukkueeseen maaliskuussa. Toukokuussa hän sijoittui Lontoon pitkän radan EM-kilpailuissa 200 metrin vapaauinnin loppukilpailussa neljänneksi ja rikkoi Kasvion vuonna 1993 tehdyn Suomen ennätyksen alittaen ensimmäisenä suomalaismiehenä 1.47:n sekuntirajan.
Indie-videopeli

Indie-videopelit eli indie-pelit ovat videopelejä, joita kehittävät yksityishenkilöt tai pienet ryhmät ilman julkaisijan taloudellista tukea. Indie-pelit ovat usein innovatiivisia ja niitä levitetään usein digitaalisesti. Viime vuosina indie-pelien suosio on noussut, mikä johtuu pääasiassa uusista verkkolevitystavoista ja kehitystyökaluista.
Joitain kaupallisesti menestyneitä indie-pelejä ovat "Bastion" (500 000 myytyä peliä), "World of Goo", "Super Meat Boy" (miljoona myytyä peliä) ja "Minecraft" (154 miljoonaa myytyä peliä).
Yleistä.
Indie-pelille ei ole olemassa laajalti hyväksyttyä määritelmää, mutta useimmissa indie-peleissä on joitain yhteisiä piirteitä. Indie-pelejä kehittävät yksityishenkilöt, pienet ryhmät tai pienet riippumattomat yhtiöt. Indie-pelit ovat myös useimmiten pienempiä kuin valtavirtaa edustavat pelit. Indie-pelien kehittäjillä ei ole julkaisijoiden taloudellista tukea ja pieni budjetti tai ei ollenkaan budjettia, minkä vuoksi ne käyttävät usein digitaalisia levitystapoja. Riippumattomuuden johdosta indie-kehittäjillä ei ole esteitä luovuudelle eikä tarvetta julkaisijoiden hyväksynnälle. Tämän vuoksi varattu budjetti ei myöskään rajoita pelin suunnittelua. Lisäksi kehittäjäryhmien pieni koko lisää yksilöiden osallisuutta kehitysprosessissa. Täten indie-pelit ovat tunnettuja myös innovaatiosta, luovuudesta ja taiteellisesta kokeilusta. Kehittäjien kyky luoda grafiikkaa voi myös olla rajoittunut, minkä vuoksi heidän täytyy keskittyä innovatiiviseen pelattavuuteen. Indie-pelien joukossa on nähty sekä lajityypiltään klassisia pelejä että uutta innovaatiota pelattavuudessa. Kuitenkaan se, että peli on ”indie”, ei tarkoita että peli keskittyisi innovaatioon.
Indie-pelin markkinat ovat kasvaneet, mutta monet kehittäjät ovat ylivertaisuusvinouman vuoksi jumissa. Pelialalle pyrkivillä on taipumus vähätellä peliteollisuudessa toimivien kykyjä. Menestyksekkäillä indie-kehittäjillä on yleensä ennestään laajalti kokemusta videopeliteollisuudesta ja suoraan indie-peleissä menestyviä on vain kourallinen.
Marijampolėn rautatieasema

Marijampolėn rautatieasema () on Liettuan eteläosissa, 47 000 asukkaan Marijampolėssa sijaitseva rautatieasema. Marijampolėn asema sijaitsee runsas 50 kilometriä Kaunasista lounaaseen, Puolan Varsovaan jatkavan radan varrella.
1920-luvulla valmistunut asemarakennus sijaitsee Marijampolen kantakaupungissa, noin kilometri hallinnollisesta keskustasta itään. Kaupungin linja-autoasema () löytyy rautatieaseman naapurista (seuraava rakennus etelään).
David Willcocks

David Valentine Willcocks, Sir (30. joulukuuta 1919 Newquay, Cornwall – 17. syyskuuta 2015) oli brittiläinen kuoronjohtaja, urkuri ja pedagogi. Hän toimi vuosina 1929–1934 kuoropoikana Westminster Abbeyssa. Hän opiskeli Clifton Collegessa, Bristolissa vuosina 1934–1938 ja oli sitten urkustipendillä opiskelevana urkurina ("organ scholar") King's Collegessa Cambridgen yliopistossa vuosina 1939–1940. Willcocks palveli toisessa maailmansodassa ja sai ansioistaan Military Crossin. Tämän jälkeen hän palasi King's Collegeen vuosiksi 1945–1947.
Willcocksista tuli opintojen jälkeen King's Collegen fellow, ja hänet nimitettiin lisäksi Cambridgen filharmonisen seuran johtoon. Hän työskenteli vuosina 1947–1950 Salisburyn ja vuosina 1950–1957 Worcesterin katedraalin urkurina. Hän toimi Worcesterin-aikoinaan lisäksi City of Birmingham Choirin johdossa ja kolmesti (1951, 1954, 1957) Three Choirs Festivalin pääkapellimestarina. Vuosina 1956–1974 Willcocks johti Bradford Festival Choral Societya, ja vuosina 1957–1974 hän oli King's Collegen musiikinjohtaja.
Willcocks on toiminut Cambridgessa yliopiston urkurina sekä luennoitsijana ja johtanut sen musiikkiseuraa. Vuosina 1960–1998 hän toimi Lontoon The Bach Choirin musiikillisena johtajana. Hän antoi sen kanssa Benjamin Brittenin "War Requiemin" monien maiden ensiesitykset. Hän on lisäksi muun muassa pitänyt konsertteja Uuden-Seelannin sinfoniaorkesterin kanssa.
Vuonna 1971 Willcocksista tuli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja, ja vuonna 1977 hänet lyötiin ritariksi. Hän on saanut kunnianosoituksia lukuisilta yliopistoilta. Hän on tehnyt levytyksiä esimerkiksi The Bach Choirin, Englannin kamariorkesterin ja Academy of St Martin in the Fieldsin kanssa. Hänen joululauluista tekemiään kuorosovituksia käytetään laajalti. Hän oli Royal Academy of Musicin ja Royal Philharmonic Societyn kunniajäsen. Myös Willcocksin poika Jonathan on luonut uran musiikin alalla.
Lentopallo kesäolympialaisissa 2012

Lentopallossa kilpailtiin Lontoon vuoden 2012 kesäolympialaisissa 28. heinäkuuta – 12. elokuuta. Tapahtumia oli neljä. Normaalin lentopalloturnauksen lisäksi käytiin kilpailua vielä rantalentopallossa. Kilpailijoita oli yhteensä 384, joista lentopallossa 288 ja rantalentopallossa 96. Lentopallopelit pelattiin Earls Court Exhibition Centressä ja rantalentopallopelit Horse Guards Paradessa.
Karsinnat.
Jokainen kansallinen olympiakomitea sai lähettää lentopallokarsintoihin yhden miesten ja yhden naisten joukkueen ja rantalentopallokarsintoihin kaksi miesten ja kaksi naisten joukkuetta.
Markkulan silta

Markkulan silta on puurakenteinen museosilta Koskenkylässä Kihniössä. Kankarin ja Linnankylän välisellä paikallistiellä oleva Koskelanjoen ylittävä silta on rakennettu vuonna 1959. Se on tyypiltään riippuansassilta, eli sen kantavana rakenteena on kannen yläpuolisilla vinotuilla ja riipputangoilla jäykistetty palkki. Silta on yksiaukkoinen, sen kokonaispituus on 16,2 metriä, hyötyleveys 4,5 metriä ja alapuolinen aukko on 8 metriä. Sillan maatuet ovat kivillä täytettyjä hirsiarkkuja. Silta on puukantinen. 
Puinen riippuansassilta oli 1900-luvun alkuvuosikymmeninä yleinen siltatyyppi paikallisteillä, joilla liikenne oli vähäistä. 1930-luvun lopulla Tie- ja vesirakennushallituksen siltaosasto laati tyyppipiirustussarjojakin tälle siltatyypille. Riippuansassilta soveltui hyvin suomalaiseen maastoon, jossa ei ollut suuria korkeuseroja, koska riippuansas ei vienyt sillan alikulkukorkeutta kuten sillan kannen alapuolinen tukiansas. 1900-luvun viimeisinä vuosikymmeninä puisia riippuansassiltoja rakennettiin kuitenkin enää vain muutama, esimerkkinä laajaa kansainvälistäkin huomiota herättänyt Vihantasalmen silta 5-tiellä Mäntyharjulla. 
Markkulan silta ei ole tyypillinen rakennusaikakautensa edustaja, eikä sillä ole paljoa tieliikennehistoriallista arvoa. Se otettiin museosillaksi vuonna 1982 ympäristönsä ja nykyään harvinaisen rakenteensa takia. Markkulan silta on Suomen museosilloista nuorin. Silta sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin teemakohteessa "museosillat". Siltapaikalla on ollut ainakin kaksi aikaisempaa puusiltaa, jotka olivat valmistuneet 1900-luvun alussa ja 1920–1930-lukujen taitteessa.
The Four Freshmen in Person

 The Four Freshmen in Person on yhdysvaltalaisen The Four Freshmen -laulu- ja soitinyhtyeen musiikkialbumi. Se on äänitetty yhtyeen konsertoidessa Kaliforniassa Compton Junior Collegessa. Kansitekstin mukaan mukana on yhtyeen suurimpia hittejä uusina sovituksina sekä uusia kappaleita. Yhtye on ollut suosituin esiintyjä college-konserteissa ympäri Amerikkaa.
Levy-yhtiö on Capitol Records ja alkuperäinen julkaisuvuosi on 1958. Euroopan markkinoille LP-levyjä on valmistanut Englannissa E.M.I. Records Limited.
Yleistä kappaleista.
"Somebody Loves Me" on swing-kappale, joka on avannut lähes jokaisen The Four Freshmenin konsertin. Trumpettisoolon esittää Ken Albers.
"In This Whole Wide World" on balladi, jonka lyhyen soolon laulaa Albers. Kvartetti päättää kappaleen "herkulliseen" dissonanssiin, jollaisista "the Frosh" on tunnettu.
Kappaleen "Holiday" juontaa Ross Barbour. Bob Flanigan soittaa pasuunasoolon ja laulusta vastaa Don Barbour. Hän soittaa myös kitaraa.
Kappaleella "Sweet Lorraine" on yleisöä hauskuttava juonto ja Ross Barbourin esittämä "Leroy"-tyyppinen vauvaäänen imitaatio.
Hitaalla kappaleella "You've Got Me Cryin' Again" on Ken Albersin trumpettisoolo. Albersia on tuolloin pidetty yhtenä parhaista modernin jazzin puhallinsoittajista.
Kappaleella "My Heart Stood Still" Ross Barbour huvittaa yleisöä ja laulaa sooloa. Ken Albers soittaa mellofonia.
"Old Folks" on hidas kappale, todellinen "show-stopper", jonka juontaa Ross Barbour ja soololaulusta vastaa hänen veljensä Don.
"Day by Day" on yhtyeen nopeatempoinen vakionumero ja sen alussa on Bob Flaniganin pasuunalla soittama intro.
Kakkospuolen avauskappaleella "Malaya" laulaa matalaääninen Don Barbour. Puhallinosuuksista vastaavat Flanigan ja Albers.
Kauniin "Indian Summer" -kappaleen on yhtyeelle sovittanut Nelson Riddle. Kansitekstin mukaan se on kaikkien aikojen vaativimpia.
Nopeatempoisen ja villin "Them There Eyes" -kappaleen sooloa laulaa Ross Barbour. Mukana on Albersin mellofoni- ja Flaniganin basso-osuus. Kappaleella on kaksoislopetus.
"Circus"-kappaleella on Ross Barbourin ja Bob Flaniganin trumpettiosuudet. Soololaulajana toimii Don Barbour.
Hitaan "It's a Blue World" -kappaleen kvartetti esittää neliäänisesti. Bassotaustasta vastaa Flanigan. Kappale edustaa yhtyettä tyypillisimmillään.
Billy Eckstinen tekemä "Mr. B's Blues" on ensimmäinen kappale, jonka The Four Freshmen on levyttänyt Capitol-yhtiölle. Se on yleisön suosikkeja. Albers säestää aluksi trumpetilla Don Barbourin lauluosuutta ja vaihtaa sitten mellofoniin. Flanigan liittyy mukaan pasuunalla ja tämä vauhdikas kappale päättää konserttitaltioinnin.
Kokoonpano.
The Four Freshmen:
Orkesteria johtaa Dick Reynolds.
Come On Memphis

Come On Memphis (LP-levyn etiketissä "C'mon Memphis") on brittiläisen Shakin' Stevens and the Sunsets -yhtyeen studioalbumi vuodelta 1980. Musiikin tyylilajit ovat rock and roll ja rockabilly.
Albumin ovat tuottaneet Shakin' Stevens ja Pieter Meulenbroeks. Vastaavina tuottajina ovat toimineet "Legs" Barrett ja P.J. "Rolls".
Levy-yhtiö on Ruotsin Vessigebrossa toiminut Rock &amp; Country Records. Taustalla on myös Dynamite Records, joka on osa yhtiötä Reel Free Press. Int.
Albumi on äänitetty pääosin vuonna 1976 Amsterdamissa ja Lontoossa. Kappaleet "Tear It Up" ja "Frantic" on kuitenkin äänitetty 1975 Lontoossa.
Äänityksistä ovat vastanneet Mike Finesilver Lontoossa Pathway Studiossa ja Jan Pieter Exalto Amsterdamissa Exalto Recording Unit -studiossa.
Levykannen suunnittelija ja valokuvaaja on A.G. Haye.
Albumista on voinut tilata kymmentuumaisen ja 12 kappaletta sisältävän keräilijän LP-version osoitteesta Real Free Press Records Dept., Dirk van Hasseltssteeg 25, Amsterdam, the Netherlands.
Kappaleet.
LP-levyn etiketissä kappaleiden vaihtoehtoisia nimiä ovat "Drinking Wine Spo Dee O Dee" ja "Rockabilly Earthquake".
2,3-dihydroksibentsoehappo

2,3-Dihydroksibentsoehappo (C7H6O4) on bentsoehapon johdannainen.
Ominaisuudet ja synteesi.
2,3-Dihydroksibentsoehappo ei liukene kovin hyvin veteen ja kiteytyy liuoksistaan muodostaen dihydraatin. Kuumennettaessa yhdiste sulaa 204–206 °C:n lämpötilassa ja edelleen kuumennettaessa hajoaa katekoliksi ja hiilidioksidiksi. Kemiallisesti 2,3-dihydroksibentsoehappoa voidaan valmistaa kuumentamalla katekolia ammoniumkarbonaattiliuoksen kanssa tai käsittelemällä o-vanilliinihappoa vetybromidin ja etikkahapon seoksella.
Kasvit ja bakteerit valmistavat 2,3-dihydroksibentsoehappoa korismiinihaposta. Korismiinihappo isomeroidaan ensin isokorismiinihapoksi, joka entsymaattisen hydrolyysin ja dehydrogenoinnin seurauksena muodostaa 2,3-dihydroksibentsoehappoa. 2,3-Dihydroksibentsoehappo sitoutuu voimakkaasti rautaan ja sen rakenne on osana monia sideroforeiksi kutsuttuja yhdisteitä, tällainen on muun muassa enterobaktiini, jota bakteerit syntetisoivat seriinistä ja 2,3-dihydroksibentsoehaposta.
Norvajärvi

Norvajärvi on järvi Rovaniemellä samannimisen kylän alueella. Järven eteläpuolelle on kaupungista noin 10 kilometriä matkaa, kun taas pohjoispäähän matka on noin 20 kilometriä. Kylän eri osia kutsutaan ’Itäpuoleksi’ ja ’Länsipuoleksi’. Molemmilla puolilla järveä on vakinaista asustusta.
Järven erottaa pienestä Norvalammesta Norvatie.
Norvajärven seudun virkistysmahdollisuuksia ovat muun muassa metsästys, kalastus, hiihtäminen, retkeily, veneily, kelkkailu, lintubongailu, uinti, pyöräily sekä marjojen ja sienten keräily. Uimarannalla on rantalentopallo- ja petanquekenttä sekä kota.
Aurinkolaiva

Aurinkolaiva on Mika Sundqvistin ensimmäinen studioalbumi, joka levytettiin vuonna 1977. 
Albumin kappale ”Aivan tyhjää oon” julkaistiin singlen ”Sitari ja linnanneito” B-puolena. Albumilla kuultavassa yhtyeessä soittivat Sundqvistin itsensä lisäksi rumpali Seppo Tammilehto, kosketinsoittaja Jouko Laivuori sekä kitaristi Heikki Silvennoinen.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Mika Sundqvist, ellei toisin mainita.
A-puoli
B-puoli
Muusikot.
Vieraileva artisti
Yhdystie 2143

 Yhdystie 2143 on kahden kilometrin pituinen tie joka kulkee Kokemäkeen kuuluvan Peipohjan kaupunginosan läpi.
Yhdystie 2142

Yhdystie 2142 on 2 kilometrin pituinen tie joka kulkee koko matkalta Köyliön alueella. Tie kulkee valtatie 12:n ja yhdystie 2131:n risteyksestä Järvenpään asutusalueen läpi yhdystie 2140:n risteykseen.
Arkkitehtuurin historia

Arkkitehtuurin historia käsittelee eri aikakausien arkkitehtuuria, rakentamisen kulttuurin traditioita, perinnerakentamista ja arkkitehdin ammatin perintöä. Oppiaineena arkkitehtuurin historiaan kuuluu myös rakennussuojelu.
Arkkitehtuurissa on tunnistettavissa eri aikakausien, kulttuureiden ja rakentamisfilosofioiden mukaisia rakentamistapoja:
Lisa Ray

Lisa Ray (s. 4. huhtikuuta 1972) on kanadalainen näyttelijä ja entinen malli, joka on esiintynyt länsimaisten valkokangasroolien lisäksi myös monissa intialaisissa elokuvissa.
Ray syntyi Torontossa intialaiselle bengalilaiselle isälle ja puolalaiselle äidille. Hän kasvoi Etobicoken lähiössä, ja aloitti mallin työt 16-vuotiaana.
Ray esiintyi ensimmäisessä elokuvassaan vuonna 1994. Joissakin elokuvissa hänen äänensä on dubattu toisen näyttelijän äänellä, koska hän ei osannut puhua hindiä. Elokuvassa "Water" (2005) hän puhui alun perin omat repliikkinsä, mutta hänen äänensä dubattiin lopullisessa versiossa. Hän toimi juontajana Kanadan "Top Chefin" toisella tuotantokaudella vuonna 2012.
Yksityiselämä.
Raylla todettiin myelooma kesäkuussa 2009. Hän kertoi olevansa terve huhtikuussa 2010. Hän ilmoitti kihlauksestaan Jason Dehnin kanssa helmikuussa 2012. He menivät naimisiin 20. lokakuuta 2012. Heidän kaksostyttönsä syntyivät sijaissynnyttäjän avulla kesäkuussa 2018.
Lewis Holtby

Lewis Holtby (s. 18. syyskuuta 1990 Erkelenz) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Blackburn Roversia. Holtby on edustanut urallaan aiemmin Tottenham Hotspuria ja Schalke 04:ää. Edustaessaan Tottenhamia hän pelasi myös lainalla Fulhamissa sekä entisessä seurassaan Hamburger SV:ssä.
Ritual de lo Habitual

Ritual de lo Habitual on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen Jane’s Addictionin toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 2. elokuuta 1990. Se jäi yhtyeen viimeiseksi albumiksi ennen sen ensimmäistä hajoamista.
Moni levykauppa kieltäytyi jälleen myymästä yhtyeen albumia kansikuvan sisältämän alastomuuden takia. Yhtyeen oli ollut vaikea saada sitä edes julkaistua haluamallaan kannella. Levy-yhtiö Warner Bros. toivoi, ettei yhtye tekisi edellisen albumin kaltaista kansikuvaa. Yhtye kuitenkin julkaisi albumin haluamallaan tavalla, mutta sille tehtiin myös toinen versio, jonka kansi on neutraalimpi. Kansikuva, johon on kuvattu laulaja Farrel, hänen tyttöystävänsä Casey Niccoli ja heidän ystävänsä Xiola Blue, viittaa kappaleeseen ”Three Days”.
Musiikkityyli.
Albumi jakautuu tyyliltään kahteen osaan. Kappaleet 1-6 sisältävät paljon vaikutteita heavy metallista. Kappaleet 7-9 ovat melodisempia ja, melko pitkiä, yli viisiminuuttisia. ”Three Days” on koko albumin pisin kappale, joka on saanut vaikutteita progressiivisesta rockista. Kappaleessa ”Of Course” on vaikutteita itämaisesta musiikista. Se on myös albumin ainoa kappale, jolla Eric Avery ei soita bassoa.
Kappaleiden sanat käsittelevät yhtyeelle ominaisesti, seksiä, huumeita ja rakkautta. Kappale ”Stop!” kertoo ympäristön tuhoutumisesta ja kappale ”Been Caught Stealing” kertoo tunteesta, joka tulee, kun varastaa tavaroita kaupoista huvin vuoksi. Farrell on ennenkin kehottanyt yhtyettä kuuntelevia tekemään laittomia tai epäterveellisiä asioita. ”Three Days” kertoo siitä, kun Farrelin ystävä Xiola Blue saapui isänsä hautajaisiin ja hän asui sen aikaan Farrelin, Casey Niccolin luona kolmen päivän ajan. ”Then She Did...”, oli alun perin nimeltään ”Then She Died”. Se kertoo Farrelin äidin tekemästä itsemurhasta ja Xila Bluen vahingollisesta heroiinin yliannostuksesta, johon hän kuoli. Farrel kirjoitti tyttöystävästään kappaleen ”Classic Girl”.
Julkaisu.
Albumi saavutti kulta-rajan Yhdysvalloissa jo julkaisuvuonnaan. Alle vuosi julkaisusta se saavutti platina-rajan. Albumi on yhteensä myynyt Yhdysvalloissa tuplaplatinaa. Lisäksi se on myynyt kultaa Kanadassa ja hopeaa Isossa-Britanniassa.
Yhtyeen albumi sai jälleen Grammy-ehdokkuuden "Parhaasta hard rock -esityksestä", mutta ei voittanut palkintoa. Vuonna 2003 yhtye listattiin 453. sijalle Rolling Stone-lehden ”500 kaikkien aikojen parasta albumia”-listalla.
Albumilta julkaistiin neljä singleä: "Three Days", "Stop!", "Been Caught Stealing" ja "Classic Girl", joista "Stop!" ja "Been Caught Stealing" nousivat listykkösiksi Alternative Songs -listalla.
Villa Gahmberga

Villa Gahmberga eli Klostret ("luostari") on kulttuurihistoriallisesti arvokas suojeltu kaksikerroksinen jugendpuuhuvila Kauniaisten kaupungissa. Talo on rakennettu vuonna 1907. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Bertel Jung. Rakennuksen omistaa Kauniaisten kaupunki. Rakennus sijaitsee Kavallintie 12–14:ssä. Huvilan rakennutti leskirouva Sofia Gahmberg, jonka mukaan rakennus tunnetaan Villa Gahmbergana. Sofia Gahmberg asui huvilassa kahden tyttärensä kanssa.
Vuonna 1917 Gahmbergin tytär Märtha myi rakennuksen Grankulla samskolalle ja rakennutti viereiselle tontille pienemmän huvilan nimeltä Lill-Gahmberga.
Klostret toimi ennen vuoden 2011 tulipaloa Kauniaisten kaupungin työsuhdeasuntona. Aiemmin vuosina 1919-1943 tiloissa on toiminut ruotsinkielinen sisäoppilaitos Hagelstamska skolan, tyttöjen asuntola ja käytännönlinjan koulu. Rakennus oli puolustusvoimien käytössä sotien aikana, jolloin puolustusvoimat harjoitti Kauniaisissa radiotiedustelua 1941-1944. Klostret toimi päämajana radiotiedustelussa. Maisterintien kulmassa sijaitsee radiotiedustelun muistomerkki. Rauhan palattua talossa asui Grankulla samskolan opettajia 1970-luvulle asti.
Klostret on merkittävä osa Kauniaisten historiaa, ja se kuuluu valtakunnallisesti arvokkaaseen kulttuuriympäristöön, Gallträskin huvila-alueeseen.
Huvilan yläkerta tuhoutui tulipalossa 14. elokuuta 2011 ja alakerta kärsi savu- ja vesivahinkoja. Huvila korjataan käsityömäisin menetelmin, ja siihen tulee neljä asuntoa, mutta tuleva käyttö ei ole vielä tiedossa. Kauniaisten kaupunki on varannut korjaukseen 1,5 miljoonaa euroa.
Ennen yötä

Ennen yötä (eng. "Before Night Falls") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu Reinaldo Arenasin romaaniin. Elokuvan näyttelijöitä ovat muun muassa Javier Bardem, Johnny Depp, Olivier Martinez, Andrea Di Stefano, Santiago Magill ja John Ortiz. Elokuvan on ohjannut Julian Schnabel. Elokuva voitti seitsemän palkintoa, joista kaksi Venetsian elokuvajuhlilla, kolme National Board of Review'ltä, yhden Political Film Societylta ja yhden Independent Spirit -palkinnon. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
ORP Sęp (2002)

ORP Sęp on Puolan laivaston Kobben-luokan sukellusvene. Alus on entinen Norjan laivaston "KNM Skolpen", jonka Norjan hallitus luovutti 2002 Puolalle. Se on modernisoitu Gdanskissa.
Valmistus.
Norja tilasi aluksen Nordseewerkeltä Emdenistä, missä köli laskettiin 1963. Se laskettiin vesille 24. maaliskuuta 1966 nimellä "KNM Skolpen" ja valmistui vielä samana vuonna 17. elokuuta.
Palvelus.
Alus oli 2013 Puolan merivoimien palveluksessa, mutta sen modernisointi viivästyi rahoitusvaikeuksien vuoksi.
Paul Reeves

Paul Alfred Reeves (6. joulukuuta 1932 – 14. elokuuta 2011) oli uusiseelantilainen anglikaaninen piispa. Hän toimi Aotearoan, Uuden-Seelannin ja Polynesian arkkipiispana ja priimaksena vuosina 1980–1985. Vuosina 1985–1990 Reeves oli maansa 15. kenraalikuvernööri. Lisäksi hän toimi Aucklandin teknillisen yliopiston kanslerina vuosina 2000–2011.
Reeves oli ensimmäinen maoritaustainen kenraalikuvernööri.
Reeves vihittiin papiksi 1960. Hän palveli kirkkoa Britanniassa ja Uudessa-Seelannissa. Hänet nimitettiin Waiapun piispaksi vuonna 1971, ja vuonna 1979 hän siirtyi Aucklandin piispaksi, jona hän toimi vuoteen 1985.
Reeves kritisoi vuosina 1984–1990 toimineen työväenpuolueen hallituksen liberaaleja taloudellisia uudistuksia ("Rogernomics").
Valtiovierailulla Vanuatulla vuonna 1988 Reeves kutsuttiin tappamaan seremoniassa sika; asia herätti kiistan, sillä Reeves toimi Auckland New Zealand Society for the Prevention of Cruelty to Animals -eläinsuojelujärjestön johtajana. Hän erosti järjestön johtajan paikalta kohun takia. 
Vuonna 2004 Reeves esitti tasavaltaa puolustavan kannan. Hän kuoli syöpään 78-vuotiaana elokuussa 2011. Hänellä oli useita kunniatohtorin arvoja.
Józef Unrug

Józef Michał Hubert Unrug (; 6. lokakuuta 1884 Brandenburg an der Havel – 28. helmikuuta 1973) oli saksalaissyntyinen puolalainen vara-amiraali, joka oli rakentamassa Puolan merivoimia ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Toisen maailmansodan alkuvaiheissa hän palveli Puolan laivaston komentajana.
Unrug syntyi Preussin armeijassa palvelleen saksalaistuneen Thaddäus Gustav von Unruhin perheeseen. Puolan itsenäistyttyä Józef Unrug muutti Puolaan, astui vapaaehtoisena Puolan armeijan palvelukseen ja sai pian siirroon tuoreeseen laivastoon. Puutteellisesta kielitaidosta huolimatta hänestä tuli 1925 Puolan merivoimien komentaja.
Ignatius Gabriel I Tappuni

Mar Ignatius Gabriel I Tappuni (, ; 3. marraskuuta 1879 – 29. tammikuuta 1968) oli Syyrian katolisen kirkon piispa ja yksi kardinaaleista. Hänet vihittiin papiksi 3. marraskuuta 1902 ja nimitettiin Mardinin kaldealaiseksi apostoliseksi vikaariksi sekä Danaban titulaaripiispaksi 14. syyskuuta 1912. Hänet nimitettiin Batnae dei Sirin titulaaripiispaksi 19. tammikuuta 1913, ja piispaksi vihkiminen tapahtui samana päivänä.
Tappuni nimitettiin 24. helmikuuta 1921 Alepon arkkipiispaksi, ja vuonna 1929 hän siirtyi Antiokian patriarkaksi. Hän hoit tehtävää kuolemaansa vuoteen 1968 asti.
Tappunista tehtiin kardinaali 16. joulukuuta 1935. Hänet nimitettiin tuolloin Ss. XII Apostolin kardinaalipapiksi, jona hän toimi, kunnes erosi 11. helmikuuta 1965. Tappuni osallistui uudet paavit valinneisiin konklaaveihin 1939, 1958 ja 1963. Hän osallistui myös Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
SPL-Hong Kong Force

SPL-Hong Kong Force (, "Saat po long") on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut hongkongilainen rikostoimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Wilson Yip, joka myös käsikirjoitti elokuvan yhdessä Szeto Kam-Yuenin ja Ng Wai Lunin kanssa. Pääosissa näyttelivät Donnie Yen, Sammo Hung ja Simon Yam.
Elokuva sai ensi-iltansa Kanadassa, Toronton kansainvälisessä elokuvajuhlissa syyskuussa 2005. Sittemmin sen ensi-ilta esitettiin 18. marraskuuta 2005 elokuvan valmistusmaassa Hongkongissa.
Juoni.
Komisario Chanin ura poliisina on lähenemässä eläkettä kohti. Hän pitää huolta erään todistajan tyttärestä, joka kuoli vaimoineen rikospomon Pon aiheuttamassa auto-onnettomuudessa. Siitä lähtien Chan on pyrkinyt pidättämään rikospomon hinnalla millä hyvänsä, mutta tuloksetta. Etsivä Ma lähetetään korvaamaan komisario Chanin, joka auto-onnettomuuden seurauksena on todettu aivokasvain.
Lövön lossi

Lövön lossi oli Kemiönsaaren kunnassa Söljeholmenin ja Lövön saarten välillä liikennöinyt lossi, joka oli osa yhdystietä 1830. Lossireitin pituus oli 395 metriä. Liikennöinnistä vastasi viimeisinä vuosina Finferries eli Suomen lauttaliikenne Oy. Lossi lopetti liikennöinnin toukokuussa 2011, jolloin Lövön silta avattiin liikenteelle. Tämän jälkeen lossi siirrettiin Turkuun peruskorjaukseen ja elokuussa se aloitti liikennöinnin Porvoossa Pellingin lossina.
Noin 400–500 vakinaista asukasta asui Lövön lossiyhteyden takana. Lövön saaren asukkaiden lisäksi lossia käyttivät muun muassa Kasnäsin, Vänön, Rosalan ja Högsåran asukkaat. Vakinaisten asukkaiden lisäksi lossiyhteyden takana oli yli 1 000 vapaa-ajan asuntoa. Vuonna 2002 lossia käytti keskimäärin 400 ajoneuvoa vuorokaudessa ja kesällä 500 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Vuonna 2001 Tiehallinto teki Lövön lossipaikan kehittämisen yleissuunnitelman. Tiesuunnitelman laatiminen aloitettiin vuonna 2006 ja sillan rakennustyöt lokakuussa 2009. Silta rakennettiin lossin kohdalle, joten eteläpuolisen rannan kalturia jouduttiin rakennustöiden takia siirtämään 40 metriä sivuun sen alkuperäiseltä paikalta. Uusi silta avattiin liikenteelle 27. toukokuuta 2011 ja samalla Lövön lossi lopetti liikennöinnin.
Rouenin katedraali

Rouenin katedraalin () on goottilainen katedraali Rouenin kaupungissa Ranskassa. Rouenin katedraalia alettiin rakentaa vuonna 1202. Rouenin katedraali valmistui vasta noin 600 vuoden kuluttua vuonna 1880. Rouenin katedraali oli vuosina 1876–1880 maailman korkein rakennus, kunnes vuonna 1880 valmistui Kölnin tuomiokirkko Saksaan. Rouenin katedraali on 151 metriä korkea.
Englannin kuninkaan Rikhard Leijonamielen sydän on haudattu katedraalin kryptaan.
Katedraali on innoittanut monia taiteilijoita, joista tunnetuin oli Claude Monet. Hänen vuosina 1892-1893 tekemänsä "Cathédrales de Rouen-sarja" tunnetaan kaikkialla maailmassa.
Bermudan lippu

Bermudan lippu on 4. lokakuuta 1910 käyttöön otettu Britannian merentakaisen alueen, Bermudan, tunnus. Lipussa on kuvattu Yhdistyneen kuningaskunnan lippu vasemmassa yläkulmassa sekä Bermudan vaakuna alaoikealla punaisella taustalla. Lippu poikkeaa useista Britannian merentakaisten alueiden lipuista, sillä se käyttää Red Ensign -tyyliä yleisemmän Blue Ensign -tyylin sijasta. Ainoastaan Kanada on käyttänyt Red Ensign -tyyliä lipussaan ollessaan Britannian vallan alla.
Britannian merentakaisilla alueilla punataustainen lippu on yleensä laivastolippu. Kaikki alueet käyttivät laivastolippuna alun perin pelkkää Red Ensign -lippua ilman vaakunoita. Kanada sai vuonna 1892 luvan lisätä laivastolippuunsa maan vaakunan, ja pian tämän jälkeen myös bermudalaiset alkoivat käyttää epävirallisia vaakunalla varustettuja lippuja. Punaista, vaakunallista lippua alettiin lopulta käyttää myös maalla epävirallisena kansallislippuna. Britannia antoi sille virallisen hyväksyntänsä vasta lokakuussa 1967.
Aiemmat liput.
Bermudasta tuli Britannian siirtomaa vuonna 1707. Se käytti aluksi Ison-Britannian (ja vuodesta 1801 Yhdistyneen kuningaskunnan) lippua. Ensimmäisen oman lippunsa Bermuda sai vuonna 1875. Siinä oli sinisellä pohjalla tangon puoleisessa yläkulmassa Yhdistyneen kuningaskunnan lippu ja liehuvalla puolella Bermudan tunnus, jossa oli kuvattuna kolme laivaa telakalla. Nykyinen lippu otettiin käyttöön vuonna 1910 Bermudan saatua oman vaakunansa.
Muut liput.
Bermudan lipusta on olemassa myös sinipohjainen versio. Se on hallituslippu, jota käytetään Bermudan hallituksen aluksilla. Lisäksi Bermudan kuvernöörillä on oma lippunsa, Yhdistyneen kuningaskunnan lippu, jonka keskelle on sijoitettu seppeleen reunustamaan valkoiseen ympyrään Bermudan vaakuna.
67 Asia

67 Asia on päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Norman Robert Pogson 17. huhtikuuta 1861.
Asteroidi nimettiin sekä Asian, kreikkalaisen mytologian hahmon, että Aasian mantereen mukaan, sillä 67 Asia oli ensimmäinen Aasiasta käsin löydetty asteroidi.
Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidin läpimitta on noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on . Asteroidin spektrityyppi on S-luokkaa.
68 Leto

68 Leto on suuri päävyöhykkeen asteroidi. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jolla se on lähimmillään astronomisen yksikön päässä ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidin läpimitta on ja pyörähdysaika akselin ympäri on .
Asteroidin löysi Robert Luther 29. huhtikuuta 1861. 
Asteroidin nimettiin Leton, kreikkalaisen mytologian hahmon, mukaan.
70 Panopaea

70 Panopaea on suuri päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Hermann Mayer Salomon Goldschmidt 5. toukokuuta 1861.
Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidin läpimitta on noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on . Asteroidin spektrityyppi on C- tai Ch-luokkaa.
Asteroidi nimettiin Panopean, kreikkalaisen mytologian nymfin, mukaan.
71 Niobe

71 Niobe on keskikokoinen päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Robert Luther 13. elokuuta 1861.
Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidin läpimitta on noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on . Asteroidin spektrityyppi on S- tai Xe-luokkaa.
Asteroidi nimettiin Nioben, kreikkalaisen mytologian hahmon, mukaan.
Tomi Lämsä

Tomi Lämsä (s. 16. syyskuuta 1979 Lahti) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimii tällä hetkellä SM-liigajoukkue Rauman Lukon päävalmentajana. Lämsällä on pelaajataustaa I- ja II-divisioonasta.
Pelaajaura.
Hyökkääjänä pelanneen Lämsän kasvattajaseura oli Kiekkoreipas. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kaudella 1996–1997 I-divisioonassa, Pelicansin joukkueessa, jossa Lämsä teki 14 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Hän pelasi lahtelaisseurojen A-nuorissa kevääseen 2000 saakka. Lämsä pelasi välissä myös kauden 1998–1999 Hämeenlinnan Pallokerhon A-nuorissa.
A-juniorivuosien jälkeen Lämsä pelasi vielä vuodet 2000–2002 Suomi-sarjaa Heinolan Kiekossa, jonka jälkeen hän lopetti pelaajauransa. Lämsä oli viimeisellä kaudellaan 2001–2002 joukkueen paras maalintekijä 17 osumallaan.
Valmennusura.
Lämsä valmensi vuodet 2006–2010 Kiekkoreippaan B-nuoria. Kaudeksi 2010–2011 hänet nimettiin Pelicansin A-nuorten päävalmentajaksi Petteri Hirvosen tilalle. 
26. marraskuuta 2010 Jokerit erotti Hannu Jortikan ja Sami Rannan. He palkkasivat Jortikan tilalle Erkka Westerlundin, joka pyysi Lämsän apuvalmentajakseen Rannan tilalle. Westerlundilla ja Lämsällä oli yhteistä historiaa mm. Vierumäeltä. Joulukuussa 2010 Jokereista erotettu Ranta korvasi Lämsän Pelicansin A-nuorten päävalmentajana.
Joulukuussa 2011 Jokerit vahvisti Lämsän uudeksi päävalmentajakseen kaudelle 2012–2013. Joukkueen valmennustiimissä jatkaa myös Hannu Virta ja toiseksi apuvalmentajaksi saapuu Jokereiden A-nuorten päävalmentaja Tomek Valtonen. Kaudella 2012-13 Jokerit voitti SM-liigan runkosarjan, mutta putosi Rauman Lukolle ensimmäisellä kierroksella voitoin 4-2. Kesken kauden 2013-14 Lämsä vapautettiin Jokereiden palveluksesta ja päävalmentajaksi nimettiin Tomek Valtonen.
Kaudeksi 2017-18 Lämsä siirtyi apuvalmentajaksi Erkka Westerlundin valmennustiimiin KHL-seura Salavat Julajev Ufaan. Kaudeksi 2020-21 Lämsä nimitettiin joukkueen päävalmentajaksi.
Muuta.
Koulutukseltaan Lämsä on luokanopettaja. Hän on lukenut myös liikunta-alaa ja suorittanut Jääkiekkoliiton valmentajatutkinnot ammattivalmentajatutkintoa myöten.
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 2012

Nyrkkeilyssä kilpailtiin Lontoon 2012 kesäolympialaisissa 28. heinäkuuta – 12. elokuuta. Tapahtumia oli 13, joista miehille oli kymmenen ja naisille kolme. Kilpailijoita oli 286, joista miehiä 250 ja naisia 36. Nyrkkeilyottelut käytiin Exhibition Centre Londonissa.
Tapahtumat.
Miehet kilpailivat kymmenessä eri sarjassa:
Lisäksi naiset pääsivät kilpailemaan ensimmäistä kertaa olympialaisten historiassa nyrkkeilyssä. He kilpailivat kolmessa eri sarjassa:
Karsinta.
Jokainen maa sai lähettää korkeintaan yhden kilpailijan tapahtumaa kohden. Yhdeksän paikkaa varattiin isäntämaalle Yhdistyneelle kuningaskunnalle, joista sai valita kuusi (viisi miehille ja yksi naisille). Isäntämaa menetti yhden paikan jokaista Yhdistyneestä kuningaskunnasta kotoisin olevaa kilpailijaa kohden, joka lunasti paikan AIBAn maailmanmestaruuskilpailuista. Kolmiosaiselle komissiolle varattiin kahdeksan miesten paikkaa ja 11 naisten paikkaa. Loput paikoista menivät karsintaan.
Jokaiselle mantereelle oli varattu tietyn verran kilpailupaikkoja:
Kisapaikan lunastaneet kilpailijat.
Viisi kilpailijaa lunasti oman kisapaikkansa miesten World Series of Boxing Championshipsissa:
Aikataulu.
Ajat ovat paikallista aikaa.
Hong Kong Jockey Club

Hong Kong Jockey Club (HKJC, ) on hongkongilainen voittoa tavoittelematon urheilujärjestö. Se perustettiin vuonna 1884 edistämään hevosurheilua. Vuonna 1960 sille myönnettiin Royal Charter ja sen nimeksi vaihdettiin The Royal Hong Kong Jockey Club (英皇御准香港賽馬會). Nimi palautettiin alkuperäiseen muotoon sen jälkeen, kun Hongkong palautui Kiinan hallintaan vuonna 1997.
Jockey Club tarjoaa erityisesti hevosurheiluviihdettä ja vedonlyöntipalveluita. Sillä on Hongkongissa monopoli hevosurheilun vedonlyönnissä, lotossa ja jalkapallovedonlyönnissä. HKJC tarjoaa jäsenilleen myös muun muassa ravintolapalveluita. Se on Hongkongin suurin veronmaksaja ja yksi suurimmista työllistäjistä. Tilikaudella 2023–2024 se maksoi Hongkongin hallinnolle noin 30 miljardia Hongkongin dollaria veroina ja muina maksuina ja lahjoitti lisäksi hyväntekeväisyyteen noin 10 miljardia dollaria.
Jockey Club omistaa kaksi laukkarataa Happy Valleyssä ja Sha Tinissä.
Pauli Kuusijärvi

Pauli Kuusijärvi (s. 21. maaliskuuta 1986 Espoo) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Kuusijärven pelasi juniorina FC Hongassa, josta hän siirtyi FC Espooseen. Hän edusti FC Espoota 2007–2010 ja toimi myös seuran kapteenina. Kuusijärvi palasi kasvattajaseuraansa helmikuussa 2011. Ensimmäisellä liigakaudellaan hän on pelannut neljä ottelua. Hongassa vietetyn vuoden jälkeen Kuusijärvi pelaamaan Valkeakosken Hakaan. Hän pelasi Hakassa 22 ottelua.
Vuonna 2013 Kuusijärvi siirtyi FC Gnistaniin. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Ykkösessä pelanneen HIFK:n puolustukseen. Kausi oli menestyksekäs, ja HIFK nousi kaudeksi 2015 Veikkausliigaan. Kuusijärvi pelasi HIFKn Veikkausliigajoukkueessa seuraavat kolme kautta. Kaudesta 2017 tuli HIFKlle putoaminen Veikkausliigasta. Lisäksi Kuusijärvi loukkaantui itse heinäkuussa 2017. Kuusijärvi pelasi vielä HIFK:n kauden 2018 Ykkösessä. Vaikka Kuusijärvi oli mukana Veikkausliigaan nousseessa kokoonpanossa, hän ei saanut enää sopimusta HIFK:hon. Näin päättyi hänen viiden kauden HIFK-uransa.
Näin Pauli Kuusijärvi siirtyi kaudeksi 2019 Kakkosta pelanneeseen IF Gnistaniin, jossa hän oli nostaamassa seuraa kauden päätteeksi Ykköseen. Kauden päätteeksi hän teki Gnistanin kanssa jatkosopimuksen.
Kaikkiaan Kuusijärvi on pelannut FC Hongassa, FC Hakassa ja HIFK:ssa Veikkausliigaa viisi kautta ja 95 ottelua.
Saunajärvi (Pudasjärvi)

Saunajärvi on järvi Pudasjärvellä, Pohjois-Pohjanmaalla lähellä Yli-Iin rajaa, n. 80 km. Oulusta koilliseen. Järven pinta-ala on 78,3 hehtaaria. Saunajärvi kuuluu Iijoen päävesistöön. Aivan Saunajärven vieressä sijaitsee Euroopan vanhin kalliomuodostelma, 3,5 miljardin vuoden ikäinen Siuruankangas. Pudasjärvellä sijaitseva Saunajärvi on yksi Suomen kymmenestä samannimisestä järvestä.
Magnus Alopaeus (diplomaatti)

Magnus (Maximilian) Alopeus (11. tammikuuta 1748 Viipuri – 16. toukokuuta 1821 Frankfurt am Main), oli suomalais-venäläinen Venäjää palvellut diplomaatti ja todellinen salaneuvos.
Viipurissa syntynyt Alopeus oli papin poika. Hänen nuorempi veljensä, kreivi David Alopeus, toimi niin ikään diplomaattina. Vuonna 1766 Alopeus lähti opiskelemaan matematiikkaa Göttingenin yliopistoon, ja siellä hankittu Saksan asioiden tuntemus oli hyvänä pohjana hänen myöhemmälle diplomaattiuralleen. Venäjän ulkoasiainministeriön palvelukseen hän pääsi 1770. Alopeus palveli diplomaattiuransa aikana kolmea Venäjän hallitsijaa: Katariina Suurta, Paavali I:tä ja Aleksanteri I:tä. Venäjän Berliinin-lähettiläänä toimiessaan hän pääsi Preussin kuninkaiden Fredrik Vilhelm II:n ja Fredrik Vilhelm III:n suosioon. Hän yritti neuvoa Preussin hallitsijaa muun muassa suhteissa Ranskaan, jonka johtoon vuosisadan vaihteessa noussut Napoleon pyrki saavuttamaan Euroopan herruuden. Sittemmin Alopeus neuvotteli tsaarin asiamiehenä itse Napoleonin kanssa osallistuessaan Ranskan ja Englannin välisiin rauhanneuvotteluihin.
Alopeus toimi Venäjän lähettiläänä sekä Berliinissä (1802–1806) että Lontoossa (1806–1808). Hänen Lontoon-komennuksensa päättyi Tilsitin sopimuksen jälkeen, kun hänet asetettiin luottamuspulan takia disponibiliteettiin ja määrättiin palaamaan Saksaan. Ennen sinne siirtymistään hän kuitenkin vietti vielä koko kevään 1808 Pariisissa ja tapasi sekä Napoleonin että muuta Ranskan ulkopoliittista johtoa. Hän toimi vuosina 1813–1815 Mecklenburgin, Lyypekin ja Hampurin kuvernöörinä.
Vuonna 1818 Alopeus osallistui vielä merkittävään Aachenin kongressiin, jossa Britannia, Itävalta, Preussi ja Venäjä keskustelivat erityisesti Ranskaan liittyvistä asioista. Vuonna 1820 Alopeus jäi eläkkeelle ja asettui asumaan Frankfurtiin. Hän kuoli vuonna 1821, ja hänet haudattiin Frankfurt am Mainin Sachsenhausenin hautausmaalle.
Perhe.
Maximilian Alopeuksen ensimmäinen vaimo oli Friederike Wilhelmine Henriette Antoinette von Quast. Hän oli brandenburgilaista von Quast -aatelissukua. Hänen varhainen esi-isänsä oli Albrect von Quast, joka oli Spandaun linnanherra. Sophie kuoli 1796.
Maximilianin toinen vaimo 1799 oli Louise Charlotte Auguste von Veltheim. Hän oli kotoisin Braunschweigista ja oli von Veltheim -aatelissukua. Louisen isä oli Brausschweigin herttuan kamariherra.
Maximilian Alopeuksella ja Sophie von Quastilla oli yksi tytär Nathalie von Alopäus. Hän oli naimisissa venäjänbalttilaisen kenraalin Konstantin von Benckendorffin kanssa. Hän oli balttilais-saksalaista Benckendorff-aatelissukua. Konstantin von Benckendorff kuoli kuumetautiin 1828 Venäjän–Turkin sodassa Varnan lähellä.
Katso myös.
Alopaeus (suku)
Strays

Strays on yhdysvaltalaisen rockyhtye Jane’s Addictionin kolmas studioalbumi. Se oli yhtyeen ensimmäinen 13 vuoteen, sillä edellinen studioalbumi "Ritual de lo Habitual" ilmestyi vuonna 1990. Yhtyeen kokoonpano on albumilla ennallaan lukuun ottamatta yhtyeen alkuperäistä basistia Eric Averyä, joka ei soita sillä.
Tausta.
Yhtye hajosi lopetettuaan kiertueen vuonna 1991. Se kuitenkin palasi yhteen vuonna 1997 ja teki pienen kiertueen. Avery ei ollut tuolloinkaan mukana yhtyeessä, vaan hänet korvasi Red Hot Chili Peppers -yhtyeen basisti Flea. Yhtye julkaisi live-albumin nimeltä "Kettle Whistle", joka on myynyt kultaa Yhdysvalloissa. Yhtye hajosi uudestaan, mutta alkoi tehdä uutta materiaalia vuonna 2002. Silloin Porno for Pyros -yhtyeen basisti Martyn Le Noble soitti yhtyeessä. Le Noble sai kuitenkin potkut yhtyeestä erään Japanissa pidetyn esityksen jälkeen. Hänen paikan yhtyeessä otti Chris Chaney.
Levyn teko.
Yhtye ehti kirjoittaa muutaman kappaleen Le Noblen kanssa. Kun Chaney liittyi yhtyeeseen, hän kirjoitti ja soitti Le Noblen osuudet uudelleen. Albumin kappaleet olivat tuotannossa pidempään kuin yhtyeen edellisillä albumeilla, mikä oli tuottaja Bob Ezrinin vaikutusta. Julkaistuna albumi ei ollut yhtä raaka ja kulmikas kuin yhtyeen edelliset albumit. Ne albumin kappaleet, jotka vuotivat kuuntelijoille ennen kuin niitä oli ehditty hioa yhdessä tuottajan kanssa, olivat paljon lähempänä yhtyeen luonnollista soundia. Tästä syystä monet yhtyeen fanit kuuntelevat mieluummin vuotaneita kuin lopullisia kappaleita. Tämä saattaa olla myös syynä albumin ensimmäisiin albumeihin verrattuna pienempään myyntimenestykseen. Albumin työnimenä oli ”Hypersonic”.
Albumin julkaiseminen viivästyi monta kertaa. Se oli alun perin tarkoitettu julkaistavaksi keväällä 2003. Syynä viivästykseen oli albumin kuvitus. Lopulta albumi julkaistiin erilaisella kannella kuin yhtye oli haastatteluissa kuvaillut.
Julkaisu.
Albumi on myynyt kultaa Yhdysvalloissa ja Kanadassa, sekä hopeaa Isossa-Britanniassa. Vaikka albumi myi vähemmän kuin yhtyeen edelliset albumit, se sijoittui paremmin albumilistoilla.
Myös albumilta julkaistut singlet menestyivät listoilla hyvin. ”Just Because” nousi listaykköseksi Alternative Songs -listalla. Myös ”True Nature” sijoittui listalla 30 parhaan joukkoon.
Nicolas Prost

Nicolas "Nico" Jean Prost (s. 18. elokuuta 1981 Saint-Chamond, Loire) on ranskalainen moottoriurheilija. Hänen isänsä on nelinkertainen F1-maailmanmestari Alain Prost. Ennen autourheilu-uraansa Nicolas harrasti golfia ja voitti turnauksia Columbia Universityssä. Nykyään Prost ajaa kilpaa Formula E -sarjassa E.dams-Renault tallissa.
Ura.
Nicolas aloitti uransa varsin myöhään 22-vuotiaana ranskan Formula Campus -sarjassa. Vuonna 2004 hän kilpaili Saksan ja Ranskan Formula Renault -sarjoissa. Vuonna 2005 hän kilpaili Eurocup Formula Renault- ja World Series by Renault -sarjoissa. Lisäksi hän sijoittui yhdeksänneksi Ranskan FR-sarjassa. Vuonna 2006 Prost kilpaili Espanjan F3-sarjassa sijoittuen neljänneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui sarjan kolmanneksi. Vuonna 2008 Prost voitti Euroseries 3000 -sarjan mestaruuden. Kaudella 2008–2009 Prost kilpaili A1 Grand Prix -sarjassa edustaen Ranskaa sijoittuen viidenneksi. Vuonna 2009 Prost kilpaili Le Mans Series -sarjassa sijoittuen viidenneksi. Vuonna 2010 Prost kilpaili GT1 World Championship -sarjassa. Prost on myös kilpaillut Le Mansin 24 tunnin ajossa vuosina 2007 ja 2009–2013. Prost on myös kilpaillut Andros Trophy -jääajokilpailuissa vuosina 2009–2010 ja 2011 voittaen sarjojen mestaruudet.
Vuodeksi 2014 Prost siirtyi ajamaan uutta sähköautojen Formula E -sarjaa. Hän kilpailee E.dams-Renault tallissa. Ensimmäisen voittonsa hän otti .
Formula E -tilastoja.
Saavutukset.
Voitot
Nopeimmat kierrokset
Palkintosijat
Paalupaikat
Frans David Alopaeus

Frans David Alopeus (30. joulukuuta 1769 Viipuri, Vanha Suomi, Venäjän keisarikunta – 13. kesäkuuta 1831 Berliini, Preussin kuningaskunta) oli suomalais-venäläinen diplomaatti, kreivi ja todellinen salaneuvos.
Viipurissa syntyneen Alopeuksen vanhemmat olivat Viipurin tuomiorovasti Magnus Alopaeus ja Maria Christina Tesche. Hän oli vanhempaa veljeään Maximilian Alopeusta 21 vuotta nuorempi ja sisarussarjasta lahjakkain. Ennen diplomaattiuraansa hän opiskeli Stuttgartin sotilasakatemiassa Hohe Karlsschulessa vuosina 1781–1785 ja Göttingenin yliopistossa. Hänen vanhempi veljensä Magnus (Maximilian) Alopeus palveli niin ikään Venäjän keisarikunnan diplomaattina. Veljensä tavoin David Alopeus osallistui 1800-luvun alussa moniin suurvaltojen välisiin neuvotteluihin ja niiden valmisteluun.
Alopeus toimi Venäjän lähettiläänä Tukholmassa vuosina 1803–1808. Suomen sodan puhjettua hänet pidätettiin, mutta hän kykeni vankeudestaankin käsin toimittamaan arvokkaita sotilaallisia tietoja Pietariin. Hän oli yksi rauhansopimuksen allekirjoittajista Haminassa vuonna 1809. Vuonna 1810 Alopeus kutsuttiin Aleksanteri I:n salaneuvoston jäseneksi. Neuvostossa käsiteltiin paitsi sotilas- ja ulkopoliittisia asioita, myös valtakunnan läntisten kuvernementtien hallintoa. Alopeus myötävaikutti muun muassa Vanhan Suomen liittämiseen Suomen suuriruhtinaskuntaan ja edisti muutoinkin Suomen asemaa Venäjän alaisuudessa.
Haminan rauhan jälkeen Alopeuksen seuraava suuri diplomaattinen menestys liittyi Venäjän ja Turkin suhteisiin. Alopeus määrättiin lähettilääksi Napoliin, josta käsin hän pyrki luomaan suhteita Osmanien valtakuntaan. Turkin jättäytymisen sodan ulkopuolelle Napoleonin hyökättyä Venäjälle vuonna 1812 katsotaan olleen suurelta osin Alopeauksen diplomatian ansiota. Napoleonin vallan väistyessä Alopeus nimitettiin Lorrainen kenraalikuvernööriksi vuonna 1814. Nancyn kaupungista käsin hän johti nykyisin Ranskaan kuuluvia Mosellen, Meurthen, Meusen, Vosges'n ja Marnen departementteja. Hän osallistui myös Wienin kongressiin vuosina 1814–1815 Venäjän lähetystön jäsenenä.
Uransa loppuvaiheissa Alopeuksen diplomaattisiin tehtäviin kuului muun muassa suuriruhtinas Nikolai Pavlovitšin (myöh. keisari Nikolai I) ja Preussin kuningas Fredrik Vilhelm III:n tyttären Charlotten vuonna 1817 toteutuneen avioliiton järjestely, Venäjän ja Preussin välisen tärkeän kauppasopimuksen neuvotteleminen sekä kysymykset Puolan asemasta.
Alopeus korotettiin vapaaherraksi vuonna 1819 ja hän sai puolalaisen kreivin arvon vuonna 1820. Hän kuoli 62-vuotiaana Berliinissä.
Katso myös.
Alopaeus (suku)