Kaukopuhelu

Kaukopuhelu on puhelinverkossa soitettava alueelta toiselle suuntautuva puhelu, jonka soittaminen vaatii suuntanumeron. Suomessa kaukopuheluksi kutsutaan nykyisin puhelua eri telealueiden välillä, aiemmin eri verkkoryhmien välillä. Eri telealueilla sijaitsevien matkapuhelimien välistä puhelua kutsutaan kuitenkin Suomessa matkapuheluksi.
Kaukopuheluiden historiaa Suomessa.
Ennen lankapuhelinverkon täydellistä automatisointia kaukopuhelut olivat käsivälitteisiä ja ne piti tilata etukäteen. Kaukopuhelua ei siis voinut soittaa suoraan puhelimesta toiseen, vaan se oli Suomessa tilattava valtionkeskuksen kautta. Käsivälitteiset kaukopuhelut jaettiin Suomessa erilaisiin kiireellisyysluokkiin: tällaisia olivat esimerkiksi: normaali, erittäin kiireellinen sekä pikapuhelu.
Puhelut muuttuivat käsivälitteisistä automaattisiksi eli soittajan numerovalinnalla hoituviksi vähitellen Etelä-Suomesta alkaen 1960-luvulla. Vuoden 1964 lopulla lähes puoli miljoonaa puhelinliittymää oli jo tämän niin sanotun "kaukovalinnan" piirissä, ja pohjoisimmat automatisoidut verkkoryhmät olivat tuolloin Alavuden (suuntanumero 965) ja Kuopion (suuntanumero 971) verkkoryhmät. Kaukopuhelut olivat pitkään Posti- ja lennätinhallituksen yksinoikeutta, mitä alueelliset puhelinyhtiöt pitivät epäoikeudenmukaisena. Esimerkiksi vuonna 1976 kaukopuhelujen hintoja korotettiin kahdesti, yhteensä noin 70 prosenttia. Puheluista oli tuolloin 20 prosenttia kaukopuheluja, 80 prosenttia paikallispuheluja saman verkkoryhmän sisällä. Kaukopuheluissa oli kolme hintaluokkaa: kaukopuhelut viereisiin verkkoryhmiin olivat halvimpia, alle 100 kilometrin etäisyydelle vähän kalliimpia ja kaukopuhelut sitä etäämmälle Suomessa kalleimpia. Iltaisin ja viikonloppuisin kaukopuhelut olivat halvempia kuin arkipäivisin.
Luovutetun alueen automatisoinnista mainittakoon, että Sortavalan keskus on automatisoitu 15.1.1933. Viipurissa ei koskaan ollut automaattista puhelinkeskusta, vaikka alkuvuonna 1924 siirryttiin puoliautomaattiseen järjestelmään (CB=keskusparisto) eli hälytyssoitto tilaajalta keskukseen jäi pois, riitti kuulopuhelimen nosto, jolloin hälytys keskukseen tapahtui automaattisesti.
Heinäkuussa 1938 ruotsalaiselta L.M.Ericssonilta tilattiin automaattikoneisto, jonka asennuksen piti alkaa 1.3.1939 ja keskuksen tuli olla käyttökunnossa 15.1.1940.
Viipurin keskusta ei koskaan automatisoitu.
Viipurissa toimi rinnakkain kaksi puhelinlaitosta, jonka seurauksena oli, että noin sadalla tilaajalla oli pöydällään molempien yhtiöiden puhelinkoneet. 
Automaattinen ulkomaanliikenne alkoi 1.7.1974 aluksi Helsingin ja Nurmeksen verkkoryhmistä Pohjoismaihin sekä silloiseen Länsi-Saksaan.
Ainoa ulkomaantunnus oli tuolloin 990. 
Vuoden 1996 suuntanumerouudistuksessa verkkoryhmät kolminumeroisine 9-alkuisine suuntanumeroineen poistuivat. Jäljelle jäi 13 telealuetta 0-alkuisine kaksi- tai kolminumeroisine suuntanumeroineen. 
Kaukopuhelukilpailun vapauttaminen.
Kaukopuhelut vapautettiin kilpailulle vuoden 1994 alusta, jolloin maakuntien puhelinlaitosten perustama Kaukoverkko Ysi Oy markkinoi kaukopuhelujaan suuntanumeron eteen valittavalla numerolla 109. Valtiollisen Telen kaukopuhelintunnus oli 101, minkä lisäksi Telen tuloiksi ohjattiin alussa nekin kaukopuhelut, joissa suuntanumeron eteen ei valittu mitään operaattoritunnusta. Kilpailun avauduttua kaukopuheluiden hinnat laskivat jo vuoden 1994 ensimmäisellä puoliskolla lähes 50 %. Hintaerot jäivät vähäisiksi eikä kuluttajia juuri hyödyttänyt hintojen seuraaminen. 
Automaattiset kaukokeskukset.
Automaattiset kaukokeskukset Posti- ja lennätinlaitos (PLL) rakensi vuosina 1955–1980. Ensimmäinen kahden kaupungin välinen automaattinen kaukovalinta saatiin Heinolan ja Lahden välille 31.8.1951, jolloin Heinolan Puhelin O.Y. automatisoi Heinolan keskuksensa ja tilaajavalintainen kaukoliikenne Heinolasta Lahteen alkoi suuntanumerolla 881 ja Lahdesta Heinolaan suuntanumerolla 171. Verkkoryhmiä oli automatisoinnin valmistuessa 78, mutta kaukokeskuksia 86, koska muutamissa verkkoryhmissä oli useampi kaukokeskus: Tammisaaren verkkoryhmässä kaukokeskuksia olivat Hanko ja Karjaa; Hyvinkään verkkoryhmässä Riihimäki; Porvoon verkkoryhmässä Loviisa ja Mäntsälä; Ruoveden verkkoryhmässä Vilppula; Toijalan verkkoryhmässä Valkeakoski; Kotkan verkkoryhmässä Hamina.
Pikaliikenne.
Automatisoinnin esiasteena solmukeskuksia oli liitetty paikallistason ja kaukotason pikaliikenteeseen. Automatisoidun alueen tilaajat pääsivät pikaliikennenumeroilla vielä automatisoimattomien alueiden solmukeskuksiin, joista välittäjät yhdistivät puhelut koko solmualueelle.
Automatisointi.
Vuosiluku suluissa kertoo, milloin solmualue on automatisoitu joko paikallisliikenteen osalta tai liitetty kaukovalintaan.
Kaukopuheluiden suuntanumeroiden muutoksia.
Lapin 99-alkuisten verkkoryhmien suuntanumerot muutetaan 5.1.1985.
Lähde Helsingin Sanomat 3.1.1985 sivu 14.
Tarkoitus oli poistaa ulkomaiset vikasoitot, jotka häiritsivät Lapin puhelinasiakkaita.
Kemin verkkoryhmän suuntanumero muutettiin 2.1.1988 lukien. Syy tähän oli 9800-palvelunumeroiden käyttöönotto. Niiden numeroalue meni päällekkäin Kemin verkkoryhmän suuntanumeron kanssa.
Suuntanumerouudistus 1996.
Kaikki suuntanumerot muutettiin suuntanumerouudistuksessa vuonna 1996. Verkkoryhmien suuntanumerot jäivät pois käytöstä. Tuolloin käyttöön otetut ja edelleen käytössä olevat telealuekohtaiset suuntanumerot ovat:
Lähteet.
7. Lapin suuntanumerot muutetaan 5.1.1985. Lähde Helsingin Sanomat 3.1.1985 sivu 14. Kaleva 4.1.1985 sivu 9. Lapin Kansa 4.1.1985 sivu 6. Pohjolan Sanomat 4.1.1985 sivu 7.
8. Kemin ja Tornion suuntanumeromuutos Helsingin Sanomat 4.12.1987 sivu 19. (EI SIVU 20). 
8. Kemin ja Tornion suuntanumeromuutos 2.1.1988. Helsingin Sanomat 8.1.1988 sivu 18. Kaleva 30.12.1987 sivu 13, Lapin Kansa 30.12.1987 sivu 8. Pohjolan Sanomat 30.12.1987 sivu 6.