tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dikloraani

Dikloraani eli 2,6-dikloori-4-nitroaniliini eli DCNA (C6H4Cl2N2O2) on aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään väriaineiden valmistamiseen ja fungisidina eli siententorjunta-aineena. Dikloraanin käyttö fungisidina kiellettiin Euroopan unionin alueella Euroopan komission päätöksellä kesäkuussa 2011.
Ominaisuudet.
Dikloraani on huoneenlämpötilassa keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee paremmin orgaanisiin liuotiimiin kuten metanoliin, asetoniin ja kloroformiin. Dikloraanin sienten kasvua estävä ominaisuus perustuu siihen, että yhdiste estää ribosomin ja RNA:n välisen kompleksin muodostumisen ja sitä kautta myös proteiinisynteesi estyy. Se on tehokas muun muassa "Botrytis"-, "Monilinia"-, "Rhizopus"-, "Sclerotina"- ja "Sclerotium"-sukujen homeita vastaan.
Valmistus ja käyttö.
Dikloraania valmistetaan klooramalla joko p-nitroaniliinia tai 4-nitroaniliini-2-sulfonihappoa vesiliuoksessa. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu monokloorattu tuote.
Dikloraania käytetään fungisidina hedelmä- ja kasvisviljelmillä muun muassa salaatti-, peruna-, raparperi, kirsikka- ja persikkaviljelmillä. Yhdisteestä valmistettavaa diatsoniumsuolaa käytetään keltaisten, oranssien ja ruskeiden atsovärien valmistuksessa.
Oiva Laaksonen

Oiva Johan Laaksonen (30. toukokuuta 1924 Helsinki – 26. heinäkuuta 1989) oli Helsingin kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen oppiaineen organisaatiot ja johtaminen professori. Hänet nimitettiin 1969 itsenäistyneen oppiaineen ensimmäiseksi vakinaiseksi professoriksi vuonna 1973, ja hän oli tehtävässä kuolemaansa saakka. Hänen tutkimusalaansa olivat automaatio ja yritysorganisaatio.
Laaksonen on väitöskirjassaan "Suomen liike-elämän johtajisto: sen sosiaalinen liikkuvuus ja koulutus" (1962) kuvannut kattavasti 1900-luvun alun yritysjohtajistoa, johtajien sosiaalista taustaa, koulutusta ja työpaikkaliikkuvuutta..
Laaksonen kuoli veneonnettomuudessa Tukholman saaristossa.
Bryan Hopkins

Bryan Hopkins (s. 26. lokakuuta 1983 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän pelasi urallaan Suomen, Belgian, Ukrainan, Kreikan ja Israelin pääsarjoissa sekä EuroChallengessa ja Baltian liigassa.
Pelaajaura.
Hopkins pelasi high school -koripalloa Lincolnissa samassa joukkueessa Chris Boshin kanssa. Joukkue ei hävinnyt kauden aikana kertaakaan. Yliopistossa Hopkins edusti SMU:ta vuosina 2002–2006. Yliopiston jälkeen Hopkins siirtyi pelaamaan Eurooppaan, Ukrainan pääsarjaan. Seuraavalla kaudella hän siirtyi belgialaiseen Liège Basketiin. Viisi kautta, vuodet 2008–2013, Hopkins edusti belgialaista Antwerp Giantsia, joka pelasi maan pääsarjan lisäksi EuroChallengea. EuroChallenge-kaudella 2012–2013 Hopkins teki sarjan yhden ottelun ennätyksekseen 42 pistettä, ja samalla kierroksella hänet valittiin kierroksen pelaajaksi. Kauden 2013–2014 Hopkins aloitti Israelin pääsarjassa, ja siirtyi kesken kauden Kreikan pääsarjaan. Syksyn 2014 Hopkins oli pelaamatta lapsensa syntymän johdosta. Tammikuussa 2015 hän siirtyi suomalaiseen Tampereen Pyrintöön. Try-out-jakson jälkeen hänen sopimustaan jatkettiin loppukaudeksi. Pyrintö sai Hopkinsista loppukaudeksi kaipaamaansa heittovoimaa.
Yksityiselämä.
Hopkinsin vanhemmat ovat Paula ja Leonard Hopkins. Hänellä on kaksi siskoa ja kaksi veljeä. Veljistä kaksoisveli Ryan pelasi samaan aikaan koripalloa SMU:ssa, ja isoveli Leonard Hopkins oli myös ammattilaiskoripalloilija.
Pavel Sinebrychoff

Pavel (Paul) Petrovitš Sinebrychoff (, "Sinebrjuhov"; 20. tammikuuta 1799 – 12. maaliskuuta 1883 Helsinki) oli venäläissyntyinen suomalainen kauppaneuvos ja Sinebrychoffin panimon omistaja. Hän kuului Suomessa pitkään vaikuttaneeseen Sinebrychoffin sukuun.
Pavel Sinebrychoffin isä oli kauppias Peter Sinebrychoff. Pavel Sinebrychoffin veljen Nikolai Sinebrychoffin kuoltua lapsettomana vuonna 1848 Pavel ja toinen veli Ivan perivät suuren omaisuuden. Pavelille jäi Helsinkiin sijoittunut liiketoiminta. Sinebrychoff hoiti perimäänsä liiketoimintaa menestyksellä, laajentaen sitä huomattavasti. 1870-luvulla hän oli Suomen suuriruhtinaskunnan suurin veronmaksaja yksityishenkilönä ja Helsingin kaupungissa häntä enemmän veroja maksoi vain Suomen Pankki. Keisari Aleksanteri II myönsi Sinebrychoffille kauppaneuvoksen arvon vieraillessaan Helsingissä 1863. Mainittuna vuonna Sinebrychoffin liikeyrityksissä työskenteli yli 200 henkilöä. Sinebrychoff tuki Suomen ortodoksista kirkkoa eri tavoin, muun muassa lahjoittamalla varoja Helsingin ortodoksisten kirkkojen rakentamiseen. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1874–1875.
Pavel Sinebrychoff laajensi panimonsa tiloja Helsingin Hietalahdessa. Hänen johtajakaudellaan yrityksen liikevaihto moninkertaistui siitä huolimatta, että tuona aikana Sinebrychoffin panimo menetti monopoliasemansa Helsingissä ja sai kilpailijoita. Pavel Sinebrychoff oli vuodesta 1878 myös panimonsa naapuriin perustetun Hietalahden telakan osakas, Turpaan ruutitehtaan enemmistöosakas ja yksi Helsingin ensimmäisen liikepankin perustajista. Hän oli vuonna 1862 perustamassa Helsingin Kaisaniemeen kylpylä Villensaunaa (Wilhelmsbad) ja omisti sen kokonaan vuodesta 1870 alkaen. Hän omisti myös Espoossa Otaniemen kartanon vuodesta 1857 ja läheisen Hagalundin kartanon vuodesta 1859 alkaen. Sinebrychoff asui veljensä panimon yhteyteen Helsingin Bulevardille rakennuttamassa kivitalossa, jossa nykyään toimii Sinebrychoffin taidemuseo.
Sinebrychoff meni naimisiin vasta 1850, itseään 30 vuotta nuoremman Anna Tihonoffin kanssa (1830–1904). Perheeseen syntyi kaksi tytärtä ja kaksi poikaa. Heistä Maria (1852–1923) avioitui lääkäri C. F. von Wahlbergin kanssa, joka toimi muun muassa lääkintöhallituksen pääjohtajana. Pojat Nicolas ja Paul Sinebrychoff toimivat liikemiehinä. Pavel Sinebrychoff luovutti Sinebrychoff-panimon toimitusjohtajan tehtävät pojalleen Nicolakselle vuonna 1878.
Pentti Laasonen

Veikko Pentti Johannes Laasonen (14. maaliskuuta 1916 Helsinki – 12. elokuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko. Laasonen oli Teknillisen korkeakoulun rehtori vuosina 1970–1979.
Pentti Laasosen isä lääninrovasti Gabriel Johannes Laasonen siirtyi vuonna 1929 Helsingistä Kuusankosken kirkkoherraksi, ja Pentti Laasonen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1933 Kouvolan lyseosta. Laasonen opiskeli Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1944 P.J. Myrbergin oppilaana. Laasosen väitöskirja "Beiträge zur Theorie der fuchsoiden Gruppen und zum Typenproblem der Riemannschen Flächen" liittyi Riemannin pintojen tyyppiteoriaan. Myöhemmin Laasonen siirtyi funktioteoriasta soveltavan matematiikan suuntaan ja julkaisi tutkimuksia mm. osittaisdifferentiaaliyhtälöiden reuna-arvo-ongelmista. Laasosen tieteellinen tuotanto käsittää noin 80 artikkelia.
Pentti Laasosen matemaatikon työura alkoi Helsingin yliopiston matematiikan assistenttina vuonna 1939, mutta matematiikan tekniikkaan soveltamiseen hänet johtivat tehtävät Ilmavoimien esikunnassa ja Valtion lentokonetehtaassa jatkosodan aikana. Laasonen selvitti hävittäjä Myrskyn koelennolla sattuneen onnettomuuden syyksi koneen siipien värähtelyn suurissa nopeuksissa. Laasonen oli lentokonetehtaan palveluksessa vuoteen 1948. Tuona vuonna hän siirtyi Tampereen teknillisen opiston matemaattisten aineiden yliopettajaksi, mutta jo samana vuonna hänet nimitettiin Teknillisen korkeakoulun lujuusopin professoriksi. Tässä tehtävässä Laasonen toimi vuoteen 1961 asti, jolloin hänet nimitettiin Helsingin yliopiston sovelletun matematiikan professorin virkaan. Jo seuraavana vuonna Laasonen kuitenkin palasi Teknilliseen korkeakouluun, nyt matematiikan professoriksi. Laasonen oli ensimmäinen Teknillisen korkeakoulun matematiikan professori, jonka tutkimussuuntauksetkin sivusivat tekniikkaa. Eläkkeelle Laasonen jäi vuonna 1979. Laasonen oli myös vuodesta 1948 Helsingin yliopiston sovelletun matematiikan dosentti. Vuosina 1956–1958 Laasonen oli vierailevana professorina Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa. 
Pentti Laasonen valittiin Suomalainen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1953. Tiedeakatemian varainhoitaja ja hallituksen jäsen hän oli 1961–1982. Vuosina 1984–1985 Laasonen oli vielä Tiedeakatemian esimies. Teknillisten tieteiden akatemian jäsen Laasonen oli vuodesta 1960. Vuonna 1979 Laasonen valittiin Teknillisten tieteiden akatemian esimieheksi. Laasonen oli myös Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1970. 
Pentti Laasosella oli lukuisia tiedepoliittisia luottamustoimia. Hän oli mm. Valtion luonnontieteellisen toimikunnan jäsen 1964–1970 ja Tieteellisten seurain valtuuskunnan puheenjohtaja 1965–1968. 
Varsovan yliopisto myönsi Pentti Laasoselle matematiikan kunniatohtorin arvon vuonna 1976.
Sindre Odberg Palm

Sindre Odberg Palm (s. 27. tammikuuta 1992 Spydeberg) on norjalainen maastohiihtäjä. Seuratasolla Palm edustaa Spydeberg IL -seuraa. Hän on erikoistunut sprintteihin.
Palm debytoi maastohiihdon maailmancupissa maaliskuussa 2014, kun hän oli Drammenin perinteisen sprintin 57. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2015 oltuaan Otepäässä niin ikään perinteisen sprintissä sijalla 25.
Sepp Schneider

Sepp Schneider (s. 3. kesäkuuta 1991 Egg) on itävaltalainen uransa lopettanut yhdistetyn hiihtäjä. Seuratasolla Schneider edusti SC Egg-Vorarlbergiä.
Schneider debytoi yhdistetyn maailmancupissa helmikuussa 2012 Almatyssa ollen kilpailun 30. Näin ollen hän nappasi myös heti uransa ensimmäisen maailmancupin pisteen. Schneiderin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on seitsemäs, jonka hän saavutti maaliskuussa 2014 Oslosta. Schneider on sijoittunut kahdesti kärkikymmenikköön. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli suurmäen Gundersen-kilpailussa kolmastoista.
Schneider lopetti uransa yhdistetyn hiihtäjänä vuonna 2018.
Schneiderin isoveli Balthasar Schneider on uransa jo päättänyt mäkihyppääjä.
Steve Bacic

Steve Bacic (s. 13. maaliskuuta 1965 Kroatia) on kanadalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Hän esiintyi "Gene Roddenberry’s Andromeda" -televisiosarjassa 2000–2002, sekä useissa elokuvissa.
Federico Cecon

Federico Cecon (s. 11. kesäkuuta 1994) on italialainen mäkihyppääjä. Seuratasolla Cecon edustaa Cai Monte Lussaria.
Cecon debytoi mäkihypyn maailmancupissa joulukuussa 2014, kun hän oli Nižni Tagilin kilpailussa sijalla 42. Tuota kilpailua aikaisemmin Cecon oli jo osallistunut kahteen joukkuekilpailuun Planicassa ja Klingenthalissa. Sija 42 on Ceconin tähänastisen maailmancup-uran paras sijoitus.
Cecon on osallistunut neljiin nuorten MM-kilpailuihin, joissa hän on ollut parhaimmillaan 11. sijalla vuonna 2014 Val di Fiemmessä. Hän on kilpaillut myös Continental Cupissa.
Ceconin isä on yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä italialaismäkihyppääjistä, Roberto Cecon.
Niilo Orasmaa

Niilo Yrjö Gideon Orasmaa (vuoteen 1906 Österman; 13. heinäkuuta 1889 Tampere – 9. syyskuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti.
Orasmaan vanhemmat olivat kauppias Mauritz Alexander Österman ja Mathilda Sofia Wennerblom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja valmistui filosofian maisteriksi 1924.
Orasmaa oli ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1921 lähtien. Hän oli lähetystösihteerinä Tallinnassa 1925–1928, poliittisen ja kaupallisen osaston apulaispäällikkönä 1928 ja vt. päällikkönä 1929, asiainhoitajana Madridissa ja Lissabonissa 1929–1933, ulkoministeriön kauppapoliittisen osaston apulaispäällikkönä 1933 sekä talouspoliittisen osaston päällikkönä 1933–1937. Hän oli myös kauppasopimuskomitean 2. sihteerinä 1922–1924, 1929 sekä 1933–1937.
Orasmaa oli lähettiläänä Buenos Airesissa, Montevideossa ja Santiagossa 1937–1945, Rio de Janeirossa 1946–1950 sekä Belgradissa ja Ateenassa 1953–1956. Hän hoiti välillä 1951–1953 ulkoministeriön poliittisen osaston päällikön tehtäviä virkaa tekevänä.
Niilo Orasmaan käsikirjoituskokoelma on Tampereen yliopiston kirjastossa.
La mia città

La mia città () on Emma Marronen esittämä kappale, joka edusti Italiaa vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa Tanskan Kööpenhaminassa. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Marrone itse. Sen kesto on kolme minuuttia ja 31 sekuntia, ja se lauletaan italian kielellä.
"La mia città" pääsi suoraan finaaliin, sillä Italia on yksi suurimmista rahoittajamaista. Finaalissa kappale sijoittui sijalle 21 kerättyään 33 pistettä. Kappale sai finaalissa yhdeltä maalta, Maltalta, suurimman yksittäisen pistemäärän eli 12 pistettä.
Des’ree

Desirée Annette Weeks, taiteilijanimeltään Des’ree, (s. 30. marraskuuta 1968 Lontoo) on brittiläinen laulaja ja R&amp;B-artisti, joka nousi kuuluisuuteen 1990-luvulla. Hänet tunnetaan hiteistään ”Feel So High”, ”You Gotta Be”, ”Life” ja ”Kissing You”. Des’ree ei ole julkaissut musiikkia vuoden 2003 "Dream Soldier" -albumin jälkeen.
Des’ree syntyi Etelä-Lontoossa Englannissa. Hänen äitinsä on syntyjään guyanalainen ja isä kotoisin Barbadokselta. Des’ree tutustui musiikkilajeihin jazz ja reggae vanhempiensa kautta. Hän päätti lähtevänsä musiikkiuralle 11-vuotiaana oltuaan kahden vuoden matkalla Barbadoksella perheensä kanssa. Des’ree levytti musiikkinsa Sony Music -yhtiölle. Vuonna 1994 hänen singlensä ”You Gotta Be” menestyi hyvin Billboard Hot 100 -listan sijalla 5 ja oli kolminkertainen hitti Britanniassa. Se oli myös VH1-kanavan soitetuin kappale. Vuonna 1991 julkaistu debyyttisingle ”Feel So High” oli niin ikään menestys, sille kuvattiin kaksi musiikkivideota ja kappale oli kymmenen parhaan joukossa useissa maissa.
Menestyksen myötä Des’reen toinen studioalbumi "I Ain’t Movin’" myi maailmanlaajuisesti noin 2,5 miljoonaa kappaletta. Tällöin hän teki myös kiertueen Yhdysvalloissa. Des’ree lauloi singlensä ”Kissing You” elokuvan "William Shakespearen Romeo ja Julia" soundtrackille. Vuonna 1998 julkaistu single ”Life” oli valtava hitti Euroopassa ja se oli listaykkösenä useissa maissa. Des’ree voitti parhaan naisartistin BRIT Awardin vuonna 1999.
Des’reen musiikkiura alkoi hiipua 2000-luvulle tultaessa ja päättyi vuonna 2003, jolloin hänet erotettiin levy-yhtiöstään. Vuonna 2007 hän oli otsikoissa nostettuaan syytteen laulaja Beyoncéa vastaan ”Kissing You” -kappaleen luvattoman cover-version takia. Des’ree asuu nykyään Edmontonissa, Kanadassa.
Timo Laatunen

Timo Olavi Laatunen (8. helmikuuta 1935 Heinolan maalaiskunta – 11. toukokuuta 2024 Tampere) oli suomalainen työnantajajärjestöjohtaja ja yritysjohtaja. Hän oli koulutukseltaan varatuomari.
Laatunen oli Suomen Työnantajain Keskusliiton (STK) toimitusjohtaja 1971–1975, Teollisuuden Keskusliiton toimitusjohtaja 1975–1979 ja Tampereen Kirjapaino Oy/Aamulehti-yhtymän toimitusjohtaja 1979–1992.
Muamer Tankovic

Muamer "Tank" Tanković (s. 22. helmikuuta 1995) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa Eredivisiessa pelaavaa AZ Alkmaar:ta. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Tanković kuuluu Ruotsin jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura.
Muamer Tanković debytoi Fulham FC:ssä Manchester Unitedia vastaan 9. helmikuuta 2014. Kesällä 2014 Tanković allekirjoitti sopimuksen AZ Alkmaarin kanssa.
Maajoukkueura.
Tanković pelasi ensimmäisen ottelunsa Ruotsin jalkapallomaajoukkueessa maaliskuussa 2014.
Carolus Lassila

Carolus Juhani Lassila (5. elokuuta 1922 Helsinki – 26. lokakuuta 1987 Atlasvuoristo, Marokko) oli suomalainen diplomaatti.
Lassilan vanhemmat olivat Armas Lassila (1890–1955) ja Martha Sofia Holmberg (1888–1975). Hänen setiään olivat anatomian professori Väinö Lassila ja metsäteknologian professori Ilmo Lassila. Carolus Lassila oli naimisissa Britta Synnöve Juliana Wilskmanin (1923–1987) kanssa.
Lassila oli arabian kielen ja arabialaisen kulttuurin tuntija. Hän oli suurlähettiläänä Libanonissa sekä samalla Kuwaitissa ja Riadissa ja Jeddassa, Saudi-Arabiassa 1968–1974 ja Abu Dhabissa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa 1975–1977 ja viimeksi suurlähettiläänä Madridissa, Espanjassa ja samalla Marokossa 1984–1987.
Lassila ja hänen vaimonsa saivat surmansa 26. lokakuuta 1987 auto-onnettomuudessa Marokon Atlasvuorilla matkalla Ouarzazatesta Taznakhtiin, 250 mailia Rabatista etelään. He ajoivat autollaan yöllä rankkasateen jälkeen äkillisesti tulvimaan alkaneeseen jokeen.
John Wilkes

John Wilkes (17. lokakuuta 1725 – 26. joulukuuta 1797) oli englantilainen radikaali, lehtimies ja poliitikko, josta tuli liberalismin symboli, kun hänet suljettiin useita kertoja pois parlamentista.
John Wilkes valittiin ensimmäisen kerran parlamentin jäseneksi vuonna 1757. Middlesexin vaalipiirin vaalitaistelussa hän puolusti äänestäjiensä enemmänkin kuin parlamentin alahuoneen oikeutta valita edustajansa. Vuonna 1768 hänen kannattajiensa vihaiset protestit tukahdutettiin St George's Fieldsin verilöylyssä. Vuonna 1771 hän oli apuna taivuteltaessa hallitus hyväksymään painotalojen oikeus julkaista parlamentin keskusteluja. Vuonna 1776 hän esitteli parlamentissa ensimmäisen parlamenttiuudistuksen. Yhdysvaltain vapaussodan aikana hän tuki kapinallisia lisäten suosiotaan heidän keskuudessa. Toisaalta vuonna 1780 hän komensi asevoimia, jotka auttoivat lopettamaan Gordonin kapinan, jossa vastustettiin katolisten oikeuksien palauttamista. Kapinan tukahduttaminen vähensi hänen suosiotaan radikaalien joukossa. 
Tapaus oli käännekohta, joka johti Wilkesin tukemaan yhä enemmän konservatiivista politiikkaa, mikä aiheutti tyytymättömyyttä edistyksellisten ja radikaalien pieni- ja keskituloisten kannattajiensa joukossa. Tämä oli pääasiallinen syy parlamenttipaikan menetykseen vuoden 1790 vaaleissa. Wilkes vetäytyi politiikasta 65 vuoden ikäisenä ja osallistui edistyksellisiin sosiaalisiin uudistuksiin kuten katolisten emansipaatio 1790-luvulla Ranskan vallankumouksen jälkeisinä vuosina. Eläessään hän oli ansainnut libertiinin maineen. Hän kehuskeli että jos hänelle antoi vähän etumatkaa kilpakosijaansa vastaan naisen vokottelussa, hänen kaunopuheisuutensa kumoaisi sen rasitteen minkä hänen kasvojensa ja selkänsä epämuodustuneisuus hänen päälleen sälytti. Kerrotaan että hän vei viittaan puetun ja pirunsarvin varustetun apinan Hell Fire Club nimiseen pahamaineiseen irstailuklubiin, ja aikaansaattoi sen lakkauttamisen.
Jussi-palkinnot 1967

Jussi-palkinnot 1967 jaettiin 28. helmikuuta 1967 järjestetyssä jakotilaisuudessa Kallion virastotalossa Helsingissä. Palkinnot jaettiin elokuville, jotka olivat saaneet ensi-iltansa vuonna 1966.
Voittajat.
Suomalaisia elokuvia palkittiin seitsemässä kategoriassa. "Käpy selän alla" voitti yhtä kategoriaa, "Rakkaus alkaa aamuyöstä" -elokuvalle mennyttä naispääosapalkintoa. lukuun ottamatta kaikki palkinnot. Suomalaisten lisäksi palkittiin Milos Forman ulkomaisen Jussin palkinnolla.
Yrjö Saastamoinen

Yrjö Herman Saastamoinen (11. heinäkuuta 1888 Kuopio – 1. syyskuuta 1966 Kuopio) oli suomalainen diplomaatti ja toimitusjohtaja.
Saastamoisen vanhemmat olivat kauppaneuvos Herman Saastamoinen ja Alexandra Tengman. Hänen veljiään olivat vuorineuvos Onni Saastamoinen ja suurlähettiläs Armas Saastamoinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 ja opiskeli useissa ulkomaisissa yliopistoissa 1908–1914.
Saastamoinen oli Suomen Berliinin lähetystön avustajana 1918, ulkoministeriön 2. sihteerinä 1919, vt. valtuutettuna Haagissa 1919,
asiainhoitajana Haagissa ja Brysselissä 1920−1921, Madridissa ja Lissabonissa 1921–1922 sekä Haagissa, Brysselissä ja Luxemburgissa 1923–1926. Hänestä tuli erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri 1927.
Diplomaattitehtävien jälkeen Saastamoinen toimi H. Saastamoinen Oy:n, Saastamoisen Faneri Oy:n ja H. Saastamoinen &amp; Pojat Oy:n johtajana vuodesta 1927 lähtien.
Peter de Lacy

Peter de Lacy (), (1678 Limerick, Irlanti – 1751 Liivinmaa) oli irlantilais-ranskalainen ammattisotilas ja sotamarsalkka. Hän palveli ensin Ranskan, Itävallan ja Puolan armeijoissa. Vuonna 1719–1721 hän johti Venäjän laivaston hyökkäyksiä Ruotsin rannikolle. Hattujen sodan aikana hän oli Suomessa taistelleiden venäläisten joukkojen ylipäällikkö.
Vivaan Shah

Vivaan Shah (s. 11. tammikuuta 1990 Mumbai, Maharashtra) on intialainen näyttelijä. Hän on näyttelijä Naseeruddin Shahin ja Ratna Pathakin nuorempi poika. Hän teki elokuvadebyyttinsä mustassa komediassa "7 Khoon Maaf" (2011). Seuraavaksi hän sai roolin menestyneessä toimintakomediassa "Happy New Year" (2014).
Jay Pharoah

Jay Pharoah (oik. Jared Antonio Farrow, s. 14. lokakuuta 1987 Chesapeake, Virginia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hän on näytellyt muun muassa vakionäyttelijänä "Saturday Night Live" -viihdeohjelmassa, jossa hän oli mukana vuosina 2010–2016.
Residylaskenta

Residylaskenta on tekniikka, jolla voidaan laskea polkuintegraaleja. Tekniikassa käytetään hyödyksi Laurentin sarjaa. 
Matemaattinen kuvaus.
Tehtävänä on laskea integraali formula_1, missä formula_2 on yksinkertainen suljettu positiivisesti suunnattu ääriviiva ja formula_3 on analyyttinen formula_2:ssa lukuun ottamatta yksittäistä sisäpuolista pistettä formula_5. Tällöin funktio formula_3 voidaan esittää Laurentin sarjana
formula_7. 
Tästä integraalin arvoksi saadaan
formula_8.
Tässä kerrointa formula_9 kutsutaan funktion formula_10 residyksi pisteessä formula_5 ja sitä merkitään formula_12 tai lyhyemmin formula_13.
Esimerkki.
Tarkastellaan funktiota formula_14 ja lasketaan sille polkuintegraali formula_15 pitkin ympyrän kehää formula_16. 
Ratkaisu: Tiedetään, että funktiolla on residy formula_13 pisteessä formula_18. Funktiolla formula_19 on Taylorin sarja formula_20. Tästä saadaan Laurentin sarjaksi funktiolle formula_21 pisteen formula_18 ympäristössä
formula_23. 
Tällöin formula_24. 
Koska piste formula_18 on funktion formula_3 ainoa nollakohta ympyrän formula_16 sisällä, saadaan integraalin arvoksi formula_28.
Gints Meija

Gints Meija (s. 4. syyskuuta 1987 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkoilija, joka pelaa kotimaansa pääsarjassa Optibet Hokeja Līga-joukkue HK Mogossa.
Ura.
Seuraura.
Meija on pelannut lähes koko uransa kotikaupungissaan Riiassa. Hän debytoi Latvian pääsarjassa SK Riian paidassa 17-vuotiaana kaudella 2004–2005. Kaksi seuraavaa kautta Meija pelasi SK LSPA/Riiassa, jonka sisäisen piste-, maali- (Elvis Želubovskisin kanssa) ja syöttöpörssin hän voitti jälkimmäisellä kaudellaan 2006–2007 tehoilla 18+30=48. Meija jakoi koko Latvian liigan pistepörssin kuudennen sijan HK Riika 2000:n Edijs Brahmanisin kanssa. Hän siirtyi itse Riika 2000:n riveihin kaudeksi 2007–2008 ja voitti joukkueen sisäisen pistepörssin tehoilla 18+30=48. Meija jakoi Latvian liigan pistepörssin kymmenennen sijan ASK Ogreen siirtyneen Brahmanisin kanssa. Hän edusti HK Riika 2000:ta kauden aikana myös Continental Cupissa.
Kaudeksi 2008–2009 Meija teki sopimuksen KHL:ssä aloittaneen Dinamo Riian kanssa. Hän pelasi valtaosan kaudestaan Valko-Venäjän Ekstraligaa HK Riika 2000:ssa, jonka paras pistemies ja syöttäjä Meija oli tehoilla 14+18=32. KHL:ssä hän pelasi kauden aikana 18 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 2009–2010 Meija pelasi KHL:ssä 26 runkosarjaottelua tehopistein 1+2=3 ja yhdeksän playoff-ottelua tehopistein 1+1=2. Hän pelasi ison osan kaudestaan myös Ekstraligaa Dinamo-Juniors Riiassa. 
Kaudella 2010–2011 Meija pelasi KHL:ssä 26 runkosarjaottelua tehopistein 1+3=4, kunnes Dinamo lähetti hänet tammikuussa 2011 pelaamaan Ekstraligaa latvialaisseura HK Liepājas Metalurgsiin. Maaliskuussa Meija kutsuttiin takaisin Dinamoon, jossa hän pelasi yhden playoff-ottelun. Ensimmäisellä kokonaisella KHL-kaudellaan 2011–2012 hän pelasi 46 runkosarja- ja seitsemän playoff-ottelua tehopistein 3+5=8. Meija edusti Dinamoa kauden aikana myös Spengler Cupissa, jossa joukkue eteni finaaliin, mutta hävisi kuitenkin isäntäjoukkue HC Davosille lukemin 3–2. Huhtikuussa 2012 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Dinamon kanssa.
Meija teki kaudella 2012–2013 KHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 4+9=13. Hän voitti kauden päätteeksi liigan pudotuspelien ulkopuolelle jääneiden joukkueiden kesken pelatun Nadežda Cupin. Kaudella 2013–2014 Meija pelasi loukkaantumisen vuoksi KHL:n runkosarjassa vain 25 ottelua, mutta kevään 2014 pudotuspeleissä hän oli viidellä osumallaan Dinamon paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Lauris Dārziņšin kanssa.
Maajoukkueura.
Meija edusti Latviaa Vancouverin olympiakisoissa 2010 sekä Sotšin olympiakisojen 2014 karsinnoissa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 ja 2016.
Meija pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2006 ja 2007, joista jälkimmäinen turnaus eteni I-divisioonassa ja päättyi A-lohkon hopeaan. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2005, jolloin Meija voitti B-lohkon hopeaa.
Myrothamnaceae

Myrothamnaceae on toinen koppisiemenisten Gunnerales-lahkoon kuuluvista heimoista. Siinä on vain yksi suku: "Myrothamnus".
Tuntomerkit.
Kasvit ovat karvattomia, aromaattisia ja pihkaisia pensaita, jotka näyttävät kuolleilta kuivan kauden aikana, mutta heräävät eloon saatuaan kosteutta. Lehtiasento on vastakkainen, ja lehtiparilla on yhteinen kannoista muodostunut tuppi, jonka reunassa on yhteensä neljä pientä ja pysyvää korvaketta. Silmussa lehdet ovat viuhkamaisesti poimuttuneita, ja suonitus on kouramainen, lavan laita hampainen. Kukinto on tähkämäinen ja ylälehdellinen; tähkässä on päätekukka. Hedekukassa on kolme tai neljä erillistä tai kolmesta kahdeksaan yhteen kasvanutta hedettä. Ponnet avautuvat läpillä. Siitepöly on tetradeina. Emikukassa on kolme tai neljä emilehteä, jotka ovat kasvaneet yhteen vain tyvestään. Vartalot ovat lyhyitä ja käyriä, luotti johteinen ja kahtena harjuna. Kussakin emissä on paljon siemenaiheita. Hedelmä on tuppilomainen, joskus liiteluomainen.
Levinneisyys.
Suku kasvaa eteläisen Afrikan ja Madagaskarin kuivilla alueilla.
Luokittelu.
Takhtajan (1997) liitti heimon norkkokasveihin (alaluokka Hamamelididae). Lähimmäksi sukulaiseksi on kuitenkin osoittautunut gunnerakasvit (Gunneraceae), vaikka ne ulkonäöltään ja kasvupaikoiltaan ovatkin aivan erilaisia kasveja.
"Myrothamnus"-suvussa on kaksi lajia:
Aidy Bryant

Aidy Bryant (s. 7. toukokuuta 1987 Phoenix, Arizona, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Bryant on näytellyt muun muassa "Saturday Night Live" -viihdeohjelmasta, jonka vakionäyttelijäkaartiin hän on kuulunut vuodesta 2012 lähtien.
Vuonna 2018 Bryant oli parhaan naissivuosan Primetime Emmy -ehdokkaana komediasarjasta "Saturday Night Live".
Iina Keski-Saari

Iina Keski-Saari (s. 8. syyskuuta 1997 Lapua) on suomalainen koripalloilija. Hän on pääasiassa korinaluspelaaja.
Ura.
Keski-Saari on Lapuan Korikobrien kasvatti. Hän aloitti koripallon neljävuotiaana. Keski-Saari siirtyi Tampereen Pyrinnön organisaatioon ja pelasi seurassa A-tyttöjen SM-sarjaa kaudella 2012–2013. Seuraavalla kaudella hän pelasi nuorten divisioonaotteluiden lisäksi Pyrinnön edustusjoukkueessa naisten I-divisioonassa. Pyrintö nostettiin kaudeksi 2014–2015 Naisten Korisliigaan, ja Keski-Saari teki seuran kanssa pelaajasopimuksen. Keski-Saaren ensimmäinen kausi naisten pääsarjassa oli loukkaantumisten vuoksi erittäin rikkonainen. Hän pystyi pelaamaan kunnolla vasta kauden loppupuolella, ja silloinkin noin kuusi minuuttia ottelua kohden. Pääsarjadebyyttinsä Keski-Saari teki 10. tammikuuta Äänekosken Huimaa vastaan, ja ensimmäiset pisteensä hän teki 17. tammikuuta Tapiolan Honkaa vastaan. Pyrintö sijoittui runkosarjassa yhdeksänneksi ja karsiutui pudotuspeleistä. Keski-Saari pelasi runkosarjan 0,5 pisteen ja 0,5 levypallon keskiarvoilla. Lisäksi hän pelasi A-tyttöjen I-divisioonassa kuudessa ottelussa 7,0 pisteen, 7,8 levypallon ja 2,8 riiston keskiarvoilla.
Keväällä ja kesällä 2015 Keski-Saari pysyi terveenä. Elokuussa hän teki jatkosopimuksen Pyrinnön kanssa. Kaudella 2015–2016 hän kohensi henkilökohtaisia tilastolukemiaan edelliskaudesta. 31. tammikuuta 2016 Keski-Saari heitti naisten pääsarjan uuden piste-ennätyksensä: 12 pisteen lukemaan kuului myös ottelun ratkaissut viime hetken kolmen pisteen kori.
Kesällä 2016 Keski-Saari siirtyi Hyvinkään Pontevaan, jossa hän voitti ensimmäisellä kaudellaan 2016–2017 Suomen-mestaruuden. Hän pelasi runkosarjassa 25 ottelussa keskimäärin noin 15,5 minuuttia ja kahdeksassa pudotuspelissä vajaat kuusi minuuttia. Seuraavalla kaudella Keski-Saari saavutti Pontevan joukkueessa pronssia ja pelasi runkosarjassa keskimäärin vajaat 19 minuuttia tehden ottelua kohden 5,6 pistettä ja ottaen 3,6 levypalloa. Pudotuspeleissä hän pelasi keskimäärin 16 minuuttia pistekeskiarvon ollessa 3,4 ja levypallokeskiarvon 2,1. Kaudella 2018–2019 hän kuului edelleen Pontevan vakiokokoonpanoon joukkueen saavuttaessa toistamiseen pronssia.
Plocospermataceae

Plocospermataceae on koppisiemenisten Lamiales-lahkoon kuuluva heimo, jossa on vain yksi laji: "Plocosperma buxifolium". Aikaisemmin sitä on pidetty strykniinipähkinäkasvien (Loganiaceae) sukulaisena ja Gentianales-lahkoon kuuluvana.
Tuntomerkit.
Laji on pensas tai puu, jonka soluissa on oksalaattikiteitä. Kasvilla on rauhaskarvapeite, ja karvat ovat kalkkiutuneita ja/tai niissä on kystoliitteja. Lehdet ovat vastakkaisina pareina ja melko pieniä. Lehtiruoti on kannan lähellä nivelikäs. Kasvi on kaksikotinen, joten kukat ovat yksineuvoisia. Kukinto sijaitsee lehtihangassa. Kukat ovat viisi- tai kuusilukuisia, melko kookkaita, säteittäisiä, kellomaisia tai ratasmaisia. Hedekukassa on heteiden lisäksi emiön jäänne, emikukassa joutoheteitä, mesiäinen ja sikiäimeen liittyy kahdesti haarautuva vartalo. Hedelmä on muutamasiemeninen kota. Siementen toisessa päässä on karvatupsu.
Levinneisyys.
"Plocosperma buxifolium" kasvaa Keski-Amerikassa.
Guntis Galviņš

Guntis Galviņš (s. 25. tammikuuta 1986 Talsi, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän on pelannut ulkomailla Tšekissä, Unkarissa, Venäjällä, Ruotsissa ja Italiassa.
Ura.
Seuraura.
Galviņš on HK Prizma Riian kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä 16-vuotiaana Itä-Euroopan liigan B-sarjassa kaudella 2002–2003. Kaudella 2003–2003 Galviņš pelasi siellä Latvian pääsarjaa. Kaudeksi 2003–2004 hän siirtyi HK Riika 2000:n riveihin pelaten Latvian pääsarjaa ja Valko-Venäjän Vysšaja Ligaa. Kauden 2005–2006 Galviņš pelasi siellä ainoastaan Vysšsaja Ligaa. Kauden 2006–2007 hän aloitti Tšekin Extraligassa, mutta Galviņš palasi kuitenkin kesken kauden HK Riika 2000:een, josta hän siirtyi taas kesken seuraavan kauden 2007–2008 Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan unkarilaisjoukkue Alba Volán Székesfehérváriin. Galviņš voitti joukkueessa kauden päätteeksi Unkarin oman pääsarjan mestaruuden.
Kaudeksi 2008–2009 Galviņš siirtyi KHL:ssä aloittaneeseen Dinamo Riikaan, jossa hänen ensimmäinen kautensa toi 47 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa tehot 1+7=8. Kaudella 2009–2010 Galviņš oli seitsemällä osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja. Kaudella 2011–2012 hän teki KHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+22=30, joilla Galviņš oli Dinamon tehokkain puolustaja, neljänneksi paras pistemies ja jakoi koko liigan puolustajien pistepörssin yhdeksännen sijan Torpedo Nižni Novgorodin Juuso Hietasen kanssa. Hänet valittiin KHL:n helmikuun 2012 kuukauden puolustajaksi. Galviņš edusti Dinamoa kauden aikana myös Spengler Cupissa, jonka finaalin joukkue hävisi kuitenkin isäntäjoukkue HC Davosille lukemin 3–2. Kaudella 2013–2014 hän toimi Dinamon kapteenina ja voitti kauden päätteeksi KHL:n pudotuspelien ulkopuolella jääneiden kesken pelatun Nadežda Cupin.
Galviņš jatkoi kaudella 2013–2014 KHL-uraansa Jugra Hanty-Mansijskissa. Hänen sopimuksensa purettiin kuitenkin kymmenen ottelun jälkeen lokakuussa 2013. Tammikuussa 2014 Galviņš siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Ruotsiin SHL-joukkue AIK IF:n paitaan. Hänen sopimuksensa purettiin kuitenkin juuri Kvalserienin kynnyksellä 15 ottelun jälkeen maaliskuussa, kun joukkueen puolustuksessa oli kova kilpailu pelipaikoista ja Galviņšilla oli vaikeuksia mahtua kokoonpanoon.
Syyskuussa 2014 Galviņš siirtyi try-outin kautta Itävallan EBEL:n italialaisjoukkue HC Bolzanoon. Kaudeksi 2015–2016 hän palasi vuoden mittaisella sopimuksella Dinamo Riikaan. Galviņš oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 3+17=20.
Maajoukkueura.
Galviņš edusti Latviaa Vancouverin olympiakisoissa 2010 sekä niiden karsinnoissa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2012, 2014 ja 2015.
Galviņš pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2005 ja 2006, joista ensimmäinen turnaus eteni I-divisioonassa ja päättyi B-lohkon kultaan. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2003 ja 2004.
Ossi Savolainen

Ossi Savolainen (s. 12. syyskuuta 1956) on ollut Uudenmaan maakuntajohtaja eli Uudenmaan liiton operatiivinen johtaja vuodesta 2008 lähtien. Tätä ennen hän oli Hyvinkään kaupunginjohtaja (2006–2007), Hyvinkään sosiaali- ja terveysjohtaja (2002–2006), Heinolan teknisen toimen johtaja (2000–2002) ja Heinolan hallintojohtaja (1995–2000).
Luottamustehtävänään Savolainen on valittiin Pesäpalloliiton puheenjohtajaksi vuonna 2014. Sitä ennen hän toimi Hyvinkään Tahkon organisaation puheenjohtajana.
Korpiorvokki

Korpiorvokki ("Viola epipsila") on orvokkien sukuun kuuluva kasvilaji, joka kukkii touko-kesäkuussa.
Ulkonäkö.
Korpiorvokilla on kaksi pyöreähköä lehteä, joiden alapinta on harvakseltaan karvainen. Korpiorvokin kukka on sinisen tai siniharmaan sävyinen. Korpiorvokilla esilehdet sijaitsevat kukkavanassa puolenvälin yläpuolella, kun taas suo-orvokilla puolessavälissä tai alempana. Korpiorvokin, suo-orvokin ja viitaorvokin (korpi- ja suo-orvokin risteymä) erottaminen toisistaan voi olla hankalaa lajien risteämisen vuoksi.
Levinneisyys.
Korpiorvokkia tavataan Suomessa eniten idässä ja pohjoisessa kosteissa metsissä ja niityillä. Lounaassa ja etelässä tavataan samankaltaisilla kasvupaikoilla yleisemmin suo-orvokkia sekä korpiorvokin ja suo-orvokin risteymää viitaorvokkia.
Elinympäristö.
Korpiorvokki kasvaa kosteilla paikoilla, kuten soistuvissa metsissä, puronvarsilla, kosteilla niityillä ja erilaisilla soilla.
Erik Ehrström

Erik Gustaf Ehrström (26. maaliskuuta 1869 Helsinki – 8. maaliskuuta 1947 Pariisi, Ranska) oli suomalainen lakimies ja diplomaatti.
Ehrströmin vanhemmat olivat professori, senaattori, prokuraattori Carl Gustaf Ehrström ja Fredrika Ottilia Amalia Orrman. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1886 ja opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1889, filosofian maisteriksi 1890 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1896. Hän toimi myös Turun hovioikeuden auskultanttina.
Ehrström oli vuoden 1899 valtiopäivillä valiokuntain sihteerinä. Hän asui vuodesta 1899 lähtien Ranskassa ja toimi eri tehtävissä politiikan ja talouden alalla. Suomen itsenäistymisen jälkeen hän oli Suomen ulkoasiainhallinnon palveluksessa 1918–1926. Ehrström toimi helmikuussa 1918 Pariisissa käyneen Suomen itsenäisyyden tunnustamisasiaa ajaneen valtuuskunnan sihteerinä; valtuuskuntaan kuuluivat prokuraattori Lorenzo Kihlman, konsuli Eugen Wolff ja senaattori Rudolf Holsti. Suomen valtuuskunnan sihteerinä Pariisissa Ehrström oli maaliskuusta lokakuuhun 1918. Huhtikuusta 1918 syyskuun 1918 puoliväliin saakka hän hoiti Suomen hallituksen valtuutetun tehtäviä Pariisissa sekä samoin valtuutetun tehtäviä Haagissa kesä—joulukuun välisellä ajalla vuonna 1919. Erikoislähettilääksi ja täysivaltaiseksi ministeriksi Pariisiin hänet nimitettiin vuoden 1919 lopulla. Viimeksi Ehrström toimi lähettiläänä Varsovassa 1922–1926. Hän sai joulukuussa 1919 erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvon. Ehrström oli Suomen venäläisen selvityskomitean puheenjohtajana 1920 ja hän oleskeli lokakuusta 1920 maaliskuuhun 1921 Ahvenanmaan kysymyksen johdosta Suomen hallituksen toimeksiannosta Pariisissa. Ehrström julkaisi useita valtiohistoriallisia tutkielmia ja kirjoituksia sekä Suomessa että ulkomailla.
Ehrström oli naimisissa vuodesta 1907 ranskalaisen Marie-Antoinette Vincentin kanssa.
Fanikulttuuri

Fandom on jonkin tietyn asian, kuten kirjan, televisiosarjan tai urheilujoukkueen, kannattajista tai siitä pitävistä henkilöistä muodostuva yhteisö tai ryhmä. Tietyn asian fanikuntaan kuuluvat henkilöt voivat fanituksen kohteena olevan asian seuraamisen lisäksi esimerkiksi kirjoittaa (fanitarinat eli fanifiktiot, ), piirtää tai tehdä videoita fanituksen kohteeseen liittyen. Fanikunnalla voi olla erilaajuisia tapaamisia, joissa tavataan muita samaan fanikuntaan kuuluvia ihmisiä. Tapaamiset voivat vaihdella kokoluokaltaan muutamien samassa kaupungissa asuvan henkilön tapaamisesta suureen tapahtumaan, kuten coniin, jonne saapuu osallistujia eri puolilta maailmaa. Samaan fanikuntaan kuuluvien henkilöiden yhteydenpito on nykyaikana yksinkertaista Internetissä, jossa fanikunnalla voi olla yksi tai useampia omia keskustelufoorumeita. Internet, sosiaalinen media sekä suoratoistopalvelut ovat luoneet faniyhteisölle nykyaikaisen kasvualustan. Jotkut tiettyyn fanikuntaan kuuluvat henkilöt keräilevät fanituksen kohteena olevaan asiaan liittyviä tavaroita tai esineitä.
Fanikunnan ominaisuuksia.
Fanikunnissa ei ole yleisesti johtajaa. Ne voivat haarautua eri alajaostoihin, kuten jalkapallojoukkueiden fanit, kansainväliset fanikunnat sekä maan tai kaupungin sisäiset fanikunnat. Fanikunnalla ja sen jäsenillä voi olla oma nimi - tämä on yleistä etenkin musiikkimaailmassa. Fanikunnan piirteisiin vaikuttavat monet tekijät, kuten fanien affektiivisuus, toiminta, sosiaalisuus sekä yhteisö, fani-identiteetti ja faniuden kytkeytyminen populaarikulttuuriin. Fanikuntaa voi määritellä myös sukupuoli. 
Affektiivisuus tarkoittaa yleistä mieltymystä. Lawrence Grossberg määrittää faniksi henkilön, joka on tehnyt affektiivisen sijoituksen hänelle tärkeään asiaan. Myös Henry Jenkinsin viittaa affektiivisuuteen. Affektiiviset kohtaamiset ovat keskeisiä yhteisöön liittoutumisen kannalta ja ylipäätään fanin ja fanikunnan identifioitumisen kannalta, sillä se määrittää sen, kenen kaltainen henkilö haluaa olla. 
Henry Jenkinsin faniteoriassa osallisuus on läsnä. Fanikunnassa kokeneemmat fanit siirtävät tietojaan ja taitojaan aloittelijoille, eli fanikunnissa tapahtuu niin sanottua epävirallista mentorointia. Fanikunnissa jäsenet uskovat, että heidän osallisuudellaan on merkitystä sekä he tuntevat keskenään yhteenkuuluvuutta. Fani ei ole vain esimerkiksi sarjaa katsova, vaan hän hankkii tietoa fanituksensa kohteesta. Tällaista tietoa fani voi hakea juuri fanikunnasta epävirallisen mentoroinnin avulla. Lisäksi fanikuntaan kuuluminen voi vahvistaa identiteettiä. Jenkins (1992) peräänkuuluttaa faniyhteisön merkitystä fani-identiteetin omaksumisessa. Faniuteen liittyy siis kollektiivisen identiteetin omaksumista sekä liittoutumista yhteen muiden fanien kanssa.
Ensin ne tulivat...

Ensin ne tulivat... () on saksalaisen teologin Martin Niemöllerin runo, jossa hän arvostelee älymystön pelkurimaisena pitäämäänsä suhtautumista natsien eri ihmisryhmiin kohdistamiin vainoihin 1930-luvun Saksassa.
Historia.
Runon tarkasta muodosta ei ole varmuutta, koska Niemöller muutti sen sanoja useita eri kertoja. Ensimmäisen kerran hän lausui runon Frankfurtin tunnustuskirkossa pitämässään puheessa tammikuussa 1946. Siinä hän tiettävästi mainitsi kommunistit, parantumattomasti sairaat, juutalaiset, Jehovan todistajat sekä natsi-Saksan valloittamien maiden siviilit. Yleisin siteerattu versio on peräisin 1950-luvulta, se sisältää sosialistien ja juutalaisten lisäksi ammattiyhdistysaktiivit. Martin Niemöller -säätiön kotisivujen versiossa puolestaan ovat mukana kommunistit, sosialidemokraatit ja ay-aktiivit. Muissa versioissa on mainittu muun muassa katoliset ja toimittajat. Painetussa muodossa runo esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 1955.
Suomennettuna runo löytyy ainakin vuonna 1998 julkaistusta kokoelmasta "Maailman runosydän". Hannu Tarmion käännöksessä mainitaan kuitenkin ensimmäisenä juutalaiset.
Myöhempi käyttö.
Niemöllerin runo on ollut esillä Jerusalemissa sijaitsevassa Yad Vashem -muistomerkissä, joka on holokaustin uhrien virallinen muistopaikka. Lisäksi se on mukana useiden muiden holokaustimuseoiden näyttelyissä, kuten Yhdysvalloissa toimivassa United States Holocaust Memorial Museumissa. Populaarikulttuurissa Niemöllerin runoa ovat lainanneet muun muassa jazzmuusikko Charles Mingus sekä punkyhtyeet Anti-Flag ja Oi Polloi.
Runon tunnetuin versio.
Muun muassa United States Holocaust Memorial Museumin lainaama versio Niemöllerin runosta:
Mauri Alasaari

Mauri Toivo Kalervo Alasaari (9. toukokuuta 1934 Seinäjoki – 23. joulukuuta 2014 Espoo) oli Espoon apulaiskaupunginjohtaja, poliitikko ja radikaalipappi.
Alasaari valmistui ylioppilaaksi vuonna 1953 ja teologian kandidaatiksi vuonna 1956. Pappisvihkimyksen hän sai vuonna 1957 ja oli monet vuodet ”Suomen nuorin pappi” -tittelin kantaja. Alasaari toimi pappina ensin eri seurakunnissa ja sitten Suomen Kristillisen Ylioppilasliiton ylioppilaspappina Helsingissä vuosina 1963–1966. 1960-luvun lopulla hän oli Lahnuksen yhteiskoulun rehtori ja Oppikoulunopettajien keskusjärjestön toiminnanjohtaja.
Mielipiteidensä vuoksi Alasaarta luonnehdittiin 1960-luvulla ”radikaalipapiksi”. Hänen väitettiin suhtautuvan liian myönteisesti rauhanliikkeeseen ja hän joutui vastaamaan Helsingin Teiniyhdistyksen lehden päätoimittajana lehdessä julkaistusta ”hillittömän pornografisesta” tekstistä, joka johti Helsingin piispalta saatuihin nuhteisiin.
Alasaari oli Espoon kauppalanvaltuustossa ja -hallituksessa Liberaalisen kansanpuolueen jäsenenä. Hänestä tuli sivistystoimen apulaiskaupunginjohtaja vuonna 1971 Espoon muuttuessa kaupungiksi. Alasaari kehitti tehtävässä erityisesti koululaitosta. Hän jäi virasta eläkkeelle vuonna 1996.
Rauno Aulaskari

Rauno Pertti Teuvo Aulaskari (18. toukokuuta 1948 Suonenjoki – 13. joulukuuta 2014 Joensuu) oli suomalainen matemaatikko ja Itä-Suomen yliopiston professori. 
Aulaskari valmistui maisteriksi vuonna 1972 Helsingin yliopistosta ja tohtoriksi 1979 Joensuun yliopistosta. Hänen väitöskirjansa oli "On Normal Additive Automorphic Functions" . Hän työskenteli viisi vuotta Suomen Akatemian tutkijana ja sitten ulkomailla eri yliopistoissa. Hän oli Suomen Akatemian rahoittaman hankkeen ”Differential equations and function spaces in the complex plane” johtaja. Hän oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta.
Filip Helander

 Filip Viktor Helander (s. 22. huhtikuuta 1993) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa Skotlannin Valioliigassa pelaavaa Rangersia. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Helander on pelannut Ruotsin maajoukkueessa vuodesta 2017.
Seurajoukkueura.
Helander teki Allsvenskan-debyyttinsä Malmö FF:n joukkueessa 17. lokakuuta 2011. Hän allekirjoitti 17. heinäkuuta 2012 seuran kanssa sopimuksen, joka kesti kauden 2015 loppuun asti. Hän voitti Ruotsin-mestaruuden vuosina 2013 ja 2014. Vuosina 2015–2019 hän pelasi Italiassa Hellas Veronan ja Bolognan joukkueissa. Hän pelasi Serie A:ssa 84 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Vuonna 2019 hän siirtyi skotlantilaisseura Rangersiin. Hän on kahden kauden aikana pelannut Skotlannin Valioliigassa 30 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Ensimmäisestä kaudestaan hän oli puolet poissa kentiltä jalan loukkantumisen vuoksi. Toisella kaudellaan hän voitti liigamestaruuden.
Maajoukkueura.
Helander voitti alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2015. Miesten maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa maaliskuussa 2017 Portugalia vastaan. Hän kuului Ruotsin miehistöön MM-kilpailuissa 2018 mutta ei saanut peliaikaa. Hän on huhtikuun 2021 loppuun mennessä pelannut 15 maaottelua, joista 12:ssa hän on ollut avauskokoonpanossa.
Suomen euroviisukarsinta 1989

Suomen euroviisukarsinta 1989 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1989 Eurovision laulukilpailuun. Aiemmin Suomen karsinta oli järjestetty aina joko kutsukilpailuna tai avoimena sävellyskilpailuna, mutta tällä kertaa kokeiltiin niiden yhdistelmää. Yleisradio kutsui kilpailuun kymmenen säveltäjää, joista seitsemän suostui. Lisäksi pidettiin avoin kilpailu, johon lähetettiin 217 kappaletta, joista kolme parasta valittiin karsinnan finaaliin.
Finaali pidettiin lauantaina 4. helmikuuta Kulttuuritalolla Helsingissä ja televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 19.20–20.30. Finaalin vierailevana tähtenä sekä aloitus- että väliaikanumerossa nähtiin tuolloin suosionsa huipulla ollut italialainen laulaja Sabrina, ja jotkut kritisoivat järjestäjiä siitä, että etukäteen oli mainostettu lähinnä vierailevaa tähteä eikä kilpailijoita. Voittajan valitsi 11-henkinen asiantuntijaraati. Finaalia seurasi televisiosta 1 568 000 katsojaa.
Tulos.
Pistetaulukko.
Kukin tuomariston jäsenistä antoi 12 pistettä mielestään parhaalle laululle, mutta muut pisteet 1–8 ja 10 he saivat jakaa vapaasti muille lauluille.
Miroslav Hájek

Miroslav Hájek (28. lokakuuta 1919 – ?) oli tšekkoslovakialainen elokuvaleikkaaja. Hájek oli Tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon merkittävä elokuvantekijä ja muun muassa ohjaaja Miloš Formanin leikkaaja elokuvissa "Musta Pekka" (1964), "Vaaleaverikön rakkaus" (1965) ja "Palaa, palaa!" (1967)
Kyläjärvi (suo Porissa)

Kyläjärvi on kuivatettu järvi, joka kuuluu nykyään Satakunnassa Porin Meri-Porissa olevaan Kyläsaaren kaupunginosaan. Järven vedenpinta laskettiin 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa siitä oli jäljellä enää lampi. Kuivatuksen seurauksena saatiin Kyläsaaren kylälle lisää niittyä laiduntamiseen ja talvirehuksi. Nykyisiin kartoihin on entisen järven paikalle piirretty Kyläjärvi niminen ja ojitettu metsäinen suo.
Maantieto.
Nykyisissä kartoissa Kyläjärvi puolikuun muotoisena suona. Ilmeisesti loput kuivatetusta järvestä on raivattu myöhemmin pelloksi ja jäänyt sen jälkeen rakennusten, rautatien ja maanteiden alle. Lounaan suunnassa olevat metsät ovat kuivaa kangasta.
Varhaisempaa karttatietoa on Isonjaon kartoissa vuosilta 1766−1767 ja 1781 . Näiden mukaan järvi oli pyöreähkön muotoinen järvi. Karttojen epätarkkuudesta johtuen järven alkuperäistä kokoa ei voida varmuudella määrittää. Parempia 1800-luvun karttojakaan ei voi käyttää, koska ei tiedetä milloin järven kuivaus aloitettiin. Vuoden 1850 Claes Wilhelm Gyldeenin Porin kaupunkikartassa Kyläjärvi on piirretty lähes Enäjärven kokoiseksi järveksi. Vuoden 1856 Kalmbergin kartastossa Kyläjärven kylä on piirretty kauaksi järvestä. Järven ja kylän välissä on laidunmaata eli niittyjä. Varsinaiset pellot sijaitsivat kylän sisällä ja sen lähiympäristössä. Kalmbergin kartassa järven pieni koko viittaa siihen, että kuivausta toteutettiin jo vuonna 1856.
Historia.
Vuoden 1688 Magnus Bergmanin kartassa Kyläsaaren kylän talot oli piirretty järven rannalla olevan harjanteen päällä rannan suuntaisena rivinä. Siinä kartassa kylän pellot sijaitsivat talojen toisella puolella ja niityt järven rannoilla. Kyläjärven kuivaamisesta tehtiin anomus 1800-luvun alussa. Hankkeen etenemisestä ei tiedetä mitään, mutta järvenlasku on tehty jossakin vaiheessa 1800-lukua, koska vuonna 1904 suuri osa entistä järveä on piirretty niityksi. Vuoden 1904 kartassa niityn keskellä oli jäljellä enää pieni lampi.
Vaikka Kyläjärven laskusta ei ole säilynyt dokumentteja, voi järvenlaskun vaikeuksista saa hyvän käsityksen esimerkiksi Enäjärven tai Pyntösjärven hankkeista.
Christmas Cupid

Christmas Cupid on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut Gil Jungerin ohjaama televisioelokuva. Sen ensi-ilta oli ABC Family -kanavalla 12. joulukuuta 2010, ja se sai 3,4 miljoonaa katsojaa.
Elokuva kertoo työnarkomaanista tiedottajasta, joka saa joulun alla riesakseen äskettäin kuolleen asiakkaan haamun, joka painostaa häntä elvyttämään vanhan lemmen jouluksi.
Barrandov-elokuvastudiot

Barrandov Studiot on elokuvastudio Prahassa, Tšekin tasavallassa, Se on maan suurin elokuvastudio ja suurimpia Euroopassa.
Barrandov Studioilla on ohjattu useita Oscar-palkittuja elokuvia. Elokuvastudioita kutsutaankin ”Euroopan Hollywoodiksi” johtuen laajasta länsituotannosta.
Toivo Laento

Toivo Kalervo Laento, vuoteen 1946 "Laitinen" (30. kesäkuuta 1924 Tuusula – 22. joulukuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen poliisineuvos, Keskusrikospoliisin päällikkö.
Laento valmistui varatuomariksi 1968. Hän oli Helsingin poliisilaitoksen konstaapeli 1945–1961, ylikonstaapeli 1961–1965, keskusrikospoliisin rikostarkastaja 1965–1971, apulaispäällikkö 1971–1973, sisäasiainministeriön vt. poliisiylitarkarkastaja 1973–1974, ja keskusrikospoliisin päällikkö 1974–1987