tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kevätputki

Kevätputki ("Hacquetia epipactis") on monivuotinen sarjakukkaiskasvi, jota esiintyy Keski-Euroopan vuoristoissa. Sitä kasvatetaan kevätkukkivana koristekasvina. Laji on ainoa ranskalais-itävaltalaisen tieteilijän Belsazar Hacquetien mukaan nimetyssä kevätputkien ("Hacquetia") suvussa.
Kevätputkella on lyhyt haarainen juurakko, josta kasvavat lehdet ja pitkäperäinen yksinkertainen sarja. Lehtilavat ovat jakautuneet lähes toisistaan eroaviksi liuskoiksi. Pienissä sarjakukinnoissa on sekä perättömiä kaksineuvoisia kukkia että lyhytperäisiä hedekukkia. Verholehdet ovat ruusukelehtien näköisiä. Kukat ovat keltateriöllisiä.
Sala

Sala on samannimisen Salan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Västmanlandin läänissä ja Västmanlandin historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 12 289 asukasta.
Sala oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kaupunki.
Media.
Paikallislehti Sala Allehanda ilmestyy kolmesti viikossa.
Fagersta

Fagersta on samannimisen Fagerstan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Västmanlandin läänissä ja Västmanlandin historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 11 130 asukasta.
Fagersta oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kaupunki.
Media.
Paikallislehti Fagersta-Posten ilmestyy kolmesti viikossa.
Superchunk

Superchunk on yhdysvaltalainen indie rock-yhtye, joka perustettiin Chapel Hillissä, North Carolinassa vuonna 1989. Yhtyeen jäsenet ovat: laulaja/kitaristi Mac McCaughan, kitaristi Jim Wilbur, basisti Laura Ballance ja rumpali Jon Wurster. Yhtyen musiikkia on kuvailtu punkiksi ja indie rockiksi. sekä se on ottanut vaikutteita muun muassa Hüsker Dü, Dinosaur Jr., Buzzcocks ja Sonic Youth yhtyeiltä.
Samsung Galaxy Xcover

Samsung Galaxy Xcover on Samsung Electronicsin vuonna 2012 julkaisema älypuhelin. Samsungin mukaan puhelin on säänkestävä ja pölytiivis. Näyttö on myös tavallista paksumpi. Puhelin on IP67-sertifioitu, joten se voi olla puoli tuntia metrin syvyisessä vedessä. Xcover on Android-puhelin ja siihen voidaan ladata Google Playn pelejä ja sovelluksia.
Mallin seuraaja on Samsung Galaxy Xcover 2.
Shappi Khorsandi

Shaparak ”Shappi” Khorsandi (s. 8. kesäkuuta 1973 Teheran, Iran) on iranilaissyntyinen englantilainen koomikko.
Khorsandin perhe joutui pakenemaan Iranista Lontooseen Iranin vallankumouksen aikana; Shappin isän Hadi Khorsandin kirjoittama satiirinen runo herätti paljon negatiivista huomiota. Runossa kritisoitiin uskonnollista hallintotapaa, ja tekstin julkaisu poiki Hadille jopa tappouhkauksia.
Vuonna 1995 Khorsandi valmistui Winchesterin yliopistosta aineinaan draama, teatteri ja televisio, minkä jälkeen hän aloitti uran komiikan parissa. Vuonna 2010 Winchesterin yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorinarvon.
Khorsandi oli naimisissa irlantilaissyntyisen koomikon Christian Reillyn kanssa vuosina 2005–2010. Heillä on poika nimeltä Charlie, jonka kanssa Khorsandi asuu Lontoossa lähellä Richmond Parkia. Myös Khorsandin isä ja veli ovat stand up -koomikoita.
Talbutaali

Talbutaali on barbituraattijohdannainen lääkeaine jonka vaikutusaika on nopeasta keskipitkään. Talbutaali on butalbitaalin isomeeri, ja sitä myydään kauppanimellä "Lotusate".
Talbutaalin vaikutukset ovat hypnoottisia, miedosti sedatiivisia ja se voi aiheuttaa syvän kooman. Riittävän suurilla annoksilla sitä voidaan käyttää myös anestesiaan.
Talbutaalin yliannostus on samankaltainen kuin muillakin barbituraateilla, yliannostuksen oireita ovat sekavuus, kooma, hengityslama, hypotensio ja šokki.
Vinbarbitaali

Vinbarbitaali on barbituraattijohdannainen lääkeaine. Sitä on käytetty unilääkkeenä, ja se kehitettiin vuonna 1939.
Vaikka vinbarbitaalin kemiallinen kaava on samanlainen kuin vinyylibitaalilla, sen molekyylirakenne on erilainen. Ne ovat siis isomeereja.
Imukarpit

Imukarpit (Catostomidae) on karppikalojen lahkoon (Cypriniformes) kuuluva makean veden kalaheimo. Se muodostaa yksinään myös imukarppikalojen alalahkon (Catostomoidei). Imukarppien levinneisyysaluetta ovat Pohjois- ja Väli-Amerikka sekä itäinen Aasia.
Monimuotoisuus ja rakenne.
Imukarppien heimossa erotetaan neljä alaheimoa, 13 sukua ja 79 lajia. Varhaisimmat imukarppien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle.
Suurimmat imukarppilajit voivat saavuttaa 1 metrin pituuden, mutta suurin osa jää alle 60 cm pitkiksi. Selkäevä alkaa ennen vatsaevää. Peräevä on aikuisilla koirailla pidempi kuin naarailla. Tyypillisesti imukarpeilla on paksut huulet, joilla ne tarttuvat kiviin voimakkaasti virtaavissa joissa ja puroissa.
Imukarpit ovat tetraploidisia eli niillä kromosomisto on nelinkertainen.
Levinneisyys ja elintavat.
Useimmat imukarppilajit elävät Pohjois- ja Väli-Amerikassa Kanadasta Guatemalaan ulottuvalla alueella. Sulkaimukarppi ("Caprioides cyprinus") elää Siperian itäosissa ja kiinanimukarppi ("Myxocyprinus asiaticus") Kiinassa.
Imukarpit ovat makena veden kaloja ja ne elävät erityisesti kirkkaissa ja nopeasti virtaavissa joissa ja puroissa. Ne elävät lähellä pohjaa, ja niiden ravinto koostuu kasvi- ja eläinplanktonista, kaloista, madoista ja pienistä äyriäisitä. Kutuaika on keväällä. Imukarpit ovat suosittuja urheilukalastuskohteita ja niitä voidaan käyttää myös ruokakaloina.
Suomen aluevesiltä on tavattu kalanviljelyslaitoksilta karanneita imukarppeja ("Catostomus catostomus")
Vinyylibitaali

Vinyylibitaali eli "5-(1 -metyylibutyyli)-5-vinyylibarbituurihappo" on barbituraattijohdannainen lääkeaine. Sillä on sedatiivinen ja unettava vaikutus. Vinyylibitaalin kehitti Aktieboleget Pharmacia 1950-luvulla. Sitä on käytetty rauhoittavana- ja unilääkkeenä.
Vaikka vinyylibitaalilla on samanlainen kemiallinen kaava kuin vinbarbitaalilla, sen molekyylirakenne on erilainen. Ne ovat siis isomeereja.
Dagmar Neovius

Dagmar Louisa Charlotta Neovius (21. toukokuuta 1867 Moskova – 27. heinäkuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja Ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) ensimmäinen naiskansanedustaja. Ensimmäisen sortokauden aikana hän oli yksi passiivisen vastarinnan organisoijista.
Elämä ja ura.
Dagmar Neoviuksen vanhemmat olivat Haminan kadettikoulun johtaja, kenraaliluutnantti Frithiof Alfred Neovius ja Anna Natalie Geschwend. Hän kuului Neoviusten sivistyssukuun ja hänen veljiään olivat kirjailija Arvid Neovius, pankinjohtaja Arthur Alfred Neovius ja arkkitehti Harald Neovius. Dagmar Neovius kävi Haminan yksityisen ruotsinkielisen tyttökoulun, joka tarjosi poikkeuksellisesti myös tytöille laajasti luonnontieteellistä ja yleissivistävää opetusta. Hänen isänsä oli yksi koulun opettajista. Neovius kouluttautui opettajaksi ja työskenteli Nya svenska samskolanissa vuosina 1889–1908. Vuodesta 1894 hän johti itse perustamaansa koulua Nya svenska småskolania.
Neovius toimi Naisasialiitto Unionissa ja osallistui vuonna 1899 Marttajärjestön perustamiseen. Hän kuului Martta-Yhdistyksen keskustoimikuntaan vuosina 1899–1919 ja toimi sen Helsingin osaston puheenjohtajana vuosina 1906–1918. Lisäksi hän kuului vuonna 1924 perustetun Suomen ruotsalaisen Marttaliiton keskushallitukseen vuoteen 1937.
Neovius oli monin tavoin mukana ensimmäisen sortokauden passiivisessa vastarinnassa, alkaen helmikuun manifestia vastustaneen suuren adressin keräämisestä vuonna 1899. Vuonna 1901 perustettiin kagaalina tunnettu salainen vastarintaorganisaatio, jonka rinnalle luotiin keväällä 1902 naiskagaali. Neovius valittiin sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Seuraavana vuonna hänen koulunsa lakkautettiin Suomen kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin aloitteesta, jolloin Neovius siirtyi Tukholmaan. Siellä hän ryhtyi organisoimaan Suomeen suunnattua propagandaa apunaan veljensä Arvid Neovius, joka oli karkotettu jo aiemmin Suomesta poliittisten mielipiteittensä vuoksi. Dagmar Neovius vastasi muun muassa "Fria Ord" -lehden salaisesta levittämisestä Suomeen vuosina 1903–1905. Hän auttoi myös Venäjän vallankumousliikkeitä, kuten bolševikkeja, salakuljettamaan aseita ja räjähteitä Suomen kautta Venäjälle.
Neovius palasi Suomeen ensimmäisen sortokauden päätyttyä ja toimi uudelleenperustamansa Nya svenska småskolanin johtajana vuosina 1906–1908. Hänet valittiin kansanedustajaksi ensimmäisissä eduskuntavaaleissa vuonna 1907. Hän oli tuolloin RKP:n ainoa naiskansanedustaja, mutta suhtautui naisasiaan varauksellisesti eikä saanut puolueensa naisten täyttä tukea. Hän oli kansanedustajana vuosina 1907–1909, 1910–1911 ja 1914–1917. Kahdella ensimmäisellä kaudellaan hän edusti Turun läänin eteläistä ja kolmannella Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Myös hänen Arvid-veljensä oli samoihin aikoihin RKP:n kansanedustaja.
Neovius työskenteli vuosina 1909–1917 aikakauskirjojen "Nutid" ja "Samtid" toimittajana sekä ajoittaisena päätoimittajana, vuosina 1917–1921 Helsingin kaupungin leipäkonttorin (sittemmin korttikeskus) johtajana sekä vuosina 1922–1931 tilastokonttorin ylimääräisenä aktuaarina.
Raymond Wargelin

Raymond Waldemar Wargelin (25. kesäkuuta 1911 Michigan, Yhdysvallat – 23. joulukuuta 2003 Minneapolis Minnesota, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen pappi. Hän oli Suomi-opiston opettaja 1936–1955 ja Suomi-synodin pappi ja viimeinen esimies 1955–1963, sen jälkeen kirkkojen yhdistyttyä hän oli Lutheran Church in American 9. piirin aluejohtaja. Hänelle myönnettiin Helsingin yliopiston teologian kunniatohtorin arvo 1963.
Hänen isänsä oli Suomi-synodin aiempi esimies John Wargelin.
Eino Waronen

Kaupunginjohtaja Eino Johannes Waronen (24. elokuuta 1896 Kaprio, Inkerinmaa – 6. joulukuuta 1978 Helsinki) oli kunnallisvirkamies, joka teki pitkän virkauran Suomen Kaupunkiliiton ja Helsingin kaupungin palveluksessa. Hän opetti virkatehtäviensä ohella kunnallispolitiikkaa ja kunnallistaloutta Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa ja Tampereen yliopistossa. 
Elämäkerta.
Eino Waronen oli syntynyt Kapriossa Inkerinmaalla siellä työskennelleen suomalaisen papin poikana. Koulunsa hän kävi Helsingissä, jossa hän asui äitinsä vanhempien Emil ja Eugénie Böökin kotona vanhassa Helsingfors Lyceumin eli "Böökin lyseon" koulutalossa Vuorikatu 22:ssa. Waronen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Normaalilyseosta 1914. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1917 Helsingin yliopistosta ja sai filosofian maisterin arvon 30.5.1919. Valmistuttuaan Waronen työskenteli Helsingin kaupungin tilastokonttorin amanuenssina vuonna 1918 ja 2. aktuaarina 1918–1919 . 
Eino Warosta kannusti kunnalliselle virkauralle mm. hänen enonsa Einar Böök, joka työskenteli Kunnallisen keskustoimiston (eli Suomen Kaupunkiliiton toimiston) ensimmäisenä johtajana. – Waronen taas oli nuoremman serkkunsa ja myöhemmän shakkimestarin Eero Böökin ensimmäinen shakinopettaja. 
Eino Waronen työskenteli Einar Böökin seuraajan Yrjö Harvian johtaman Kunnallisen keskustoimiston 2. sihteerinä 1920–1929 ja 1. sihteerinä 1930–1942. Helsingin kaupunginsihteerin virkaa hän hoiti 1942–1954. Vuosina 1955–1963 Eino Waronen toimi Erik von Frenckellin jälkeen Helsingin rahatoimen apulaiskaupunginjohtajana, jonka toimialaan kuului myös sosiaalitoimi. Hän hoiti virkaa tekevänä myös Yhteiskunnallisen korkeakoulun kunnallispolitiikan professorin virkaa 1950–1953 ja Tampereen yliopiston kunnallistalouden apulaisprofessorin virkaa vuosina 1963–1965. 
Ylipormestari Lauri Aho, joka toimi Helsingin kaupunginjohtajana Eino Warosen apulaiskaupunginjohtajakaudella ja oli lisäksi hänen henkilökohtainen ystävänsä, arvioi Eino Warosen muistotilaisuudessa 15.12.1978 pitämässään puheessa Warosen virkauraa seuraavasti: 
"Eino Waronen oli viimeinen siitä nimekkäiden kunnallismiesten polvesta, joka 1920- ja 30-luvuilla loi kaupunkien uudenaikaisen hallintojärjestelmän". Ahon mukaan työskennellessään Kunnallisessa Keskustoimistossa hän joutui läheltä mukaan siihen kaupunkien kunnallishallinnon uudistamistyöhön, jonka mukaisesti uudistettu hallinto tuli voimaan 1930-luvun alusta. Edelleen Helsingin kaupunginsihteerinä ja rahatoimen apulaiskaupunginjohtajana "Eino Waronen joutui keskeiseltä paikalta vaikuttamaan pääkaupungin ja erikoisesti sen talouden ja myös sosiaalihuollon kehitykseen." 
Tasavallan presidentti myönsi 31.1.1964 Eino Waroselle kaupunginjohtajan arvonimen. 
Eino Warosen vanhemmat olivat rovasti Juho (Janne) Waronen (1863–1934) ja opettaja Jenny Emilia (Lili) Böök (1864–1953). Hän oli naimisissa vuodesta 1924 lähtien kotitalousopettaja Hilkka Marjatta Hurmalaisen (1902–1964) kanssa. Heillä oli kaksi lasta (Jorma Johannes, 1926–2012, ja Leena Marjatta [Wiio], 1928–2012).
Armas Vartiainen

Armas Vihtori Vartiainen (19. maaliskuuta 1901 Helsinki – 10. elokuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Vartiaisen vanhemmat olivat työmestari Vihtori Vartiainen ja Edla Maria Hellstén ja puoliso vuodesta 1927 Kirsti Helvi Elisabeth Bernhard. Hänen veljiään olivat Ilmari Vartiainen ja Osmo Vartiainen. Vartiainen tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1920 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1927. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1929. Hän oli Helsingin yliopiston farmakologian dosentti 1931–1945, ylimääräinen professori 1945–1950 ja professori vuodesta 1950 vuoteen 1966. Sotilasarvoltaan Vartiainen oli lääkintämajuri (1941).
Ilmari Vartiainen

Ilmari Aleksanteri Vartiainen (12. syyskuuta 1905 Helsinki – 5. kesäkuuta 1985) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Vartiaisen vanhemmat olivat työmestari Vihtori Vartiainen ja Edla Maria Hellstén ja puoliso vuodesta 1932 Elli Ester Seppänen. Hänen veljiään olivat Armas Vartiainen ja Osmo Vartiainen. Vartiainen tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1924 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1931. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1934. Vartiainen oli Helsingin yliopiston sisätautiopin dosentti 1940–1950 ja professori vuosina 1950–1970. Vuodesta 1961 hän oli samalla Helsingin yliopistollisen keskussairaalan johtajaylilääkäri. Sotilasarvoltaan Vartiainen oli lääkintäeverstiluutnantti (1943). Vartiainen oli myös Lääkintöhallituksen sotavammasairaalaosaston päällikkö 1944–1947 ja lääketehdas Orionin hallintoneuvoston puheenjohtaja 1971–1976.
Tyypin 23 torpedovene

Tyyppi 23, tyyppi 1923 tai Raubvogel-luokka oli Saksan laivaston kuuden 1926-1928 valmistuneen torpedoveneen muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu.
Luokka oli ensimmäinen ensimmäisen maailmansodan jälkeinen Saksassa suunniteltu ja toteutettu alusluokka. Suunnitteluun vaikuttivat runsaasti aiemmat suunnitelmat ja valmistusmenetelmät, mikä teki siitä vanhentuneen oloisen. Suunnitelman mukaan aluksille piti asentaa 50 cm torpedoputket ja tykkien piti olla sodassa testattuja vuoden 1916 mallin 10,5 cm tykkejä. Turbiinimoottorit eivät olleet ennättäneet sotaan, minkä vuoksi päätettiin luokan aluksilla testata neljän eri valmistajan ratkaisuja. Torpedoputkien kaliiperi nostettiin 1931 55 cm:een.
Tauno Wartiovaara

Tauno William Wartiovaara (entinen Weckman; 22. maaliskuuta 1903 Kuolajärvi – 17. maaliskuuta 1991 Helsinki) oli Helsingin 1. kaupunginlääkäri ja Helsingin yliopiston bakteeriopin ja serologian dosentti vuosina 1946–1970. 
Wartiovaaran vanhemmat olivat piirilääkäri Johannes William Weckman ja Hilla Johannes Pelkonen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1928 oli filosofian maisteri Salme Liisa Hirn, professori Taavi Hirnin tytär, ja toinen vuodesta 1951 kamreeri Armi Angervo Niskanen. Wartiovaara tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1920 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1930. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Wartiovaara väitteli 1932 ja sai sisätautien erikoislääkärin pätevyyden 1934. Wartiovaara työskenteli vuosina 1934–1944 puolustusvoimien palveluksessa hygienikkona ja bakteriologina, ja oli vuosina 1942–1966 Helsingin kaupunginlääkäri. Lisäksi hän oli vuodesta 1946 Helsingin yliopiston dosentti ja vuosina 1952–1960 bakteeriopin ja sterilointitekniikan opettaja. Wartiovaaralle myönnettiin professorin arvonimi 1957. Hän oli sotilasarvoltaan lääkintäeverstiluutnantti (1940). Hän oli vuosina 1952–1971 kansainvälisen terveysjärjestö WHO:n asiantuntijaneuvoston jäsen kansainvälistä karanteenia ja terveydenhuoltohallintoa koskevissa asioissa.
Henri Coandăn lentoasema

Henri Coandăn kansainvälinen lentoasema (; ) on Romanian vilkkain kansainvälinen lentoasema, joka sijaitsee noin 17 kilometriä luoteeseen Bukarestin kaupungista. Lentoasema on saanut nimensä romanialaisen lentokonesuunnittelija Henri Coandăn mukaan. Vuoteen 2004 asti lentoaseman nimi oli Bukarestin Otopenin kansainvälinen lentoasema (). Lentoasemaa käyttää myös Romanian ilmavoimat.
Henri Coandăn lentoasemalta operoi Romanian kansallinen lentoyhtiö Tarom sekä Țiriac Air. Kentältä operoivat myös useat halpalentoyhtiöt kuten Air Bucharest, Blue Air sekä Wizz Air. Lentoasemaa ylläpitää yhtiö "Compania Naţională Aeroporturi Bucureşti S.A.", joka on valtiollisessa omistuksessa.
Historia.
Toisen maailmansodan aikana lentokentältä operoivat Luftwaffen koneet. Vuoteen 1965 asti kenttä oli pelkästään sotilaskäytössä, ollen Romanian ilmavoimien päätukikohta. Bukarestin siviililiikennettä hoiti yksinään Băneasan lentoasema. Kasvavan lentoliikenteen myötä Otopenin lentoaseman kiitotietä pidennettiin 3 500 metriin, mikä teki siitä aikakauden pisimmän kiitotien Euroopassa. Samalla rakennettiin uusi matkustajaterminaali palvelemaan kotimaan- ja ulkomaanlentoja.
Yhdysvaltojen presidentin Richard Nixonn vieraillessa Romaniassa 1960-luvun lopussa rakennettiin uusi VIP-terminaali. 13. huhtikuuta vuonna 1970 matkustajaterminaalin laajennus valmistui ja se pystyi käsittelemään 1 200 000 matkustajaa vuodessa. Kasvavan lentoliikenteen myötä vuonna 1986 rakennettiin toinen 3 500 metriä pitkä kiitotie rullausteineen ja kiitoteiden valojärjestelmiä päivitettiin. Muutoksen jälkeen lentoasema pystyi käsittelmään 35–40 lentoa tunnissa.
Vuodesta 1992 lähtien Otopenin lentoasema on ollut ACI:n (Airports Council International) pysyväisjäsen. Samana vuonna lentoasemalle tehtiin pitkäntähtäimen suunnitelma, jotta lentoasema pysyisi alati kasvavan liikenteen mukana. Ensimmäisessä vaiheessa vuosien 1994 ja 1998 välillä uudistettiin kentän infrastruktuuria lisäämällä yhdeksän uutta porttia, parantamalla ja laajentamalla asematasoja sekä uudistamalla alueen tieverkostoa.
Suunnitelman toista vaihetta alettiin toteuttaa vuonna 2000 muuntamalla vanha terminaali saapuvien matkustajien aulaksi. Vuosien 2003–2007 aikana rakennettiin uusi pysäköintitalo, remontoitiin lennonjohtotorni sekä rakennettiin kaksi uutta nopeaa rullaustietä (Oscar ja Victor).
Suunnitelman kolmas vaihe käynnistyi vuonna 2009, jolloin ryhdyttiin rakentamaan 24 uutta porttia sekä laajentamaan lähtö- ja tuloauloja. Nykyisin lentoasema pystyy palvelemaan 6 000 000 asiakasta vuodessa.
Kiitotiet 08L ja 08R on varustettu ILS-mittarilähestymisjärjestelmällä.
Tulevaisuus.
Uuden terminaalin, Henri Coandă 2 suunnitellaan valmistuvan vuonna 2023. Uuden terminaalin arvioidaan pystyvän huolehtimaan 20 000 000 matkustajasta vuosittain. Rakenteilla oleva metrolinja M6 sekä uusi moottoritie parantavat kulkuyhteyksiä lentoasemalle.
Tilastot.
Vuonna 2011 Henri Coandăn lentoasema käsitteli 5 049 443 matkustajaa, mikä oli 5,1 prosenttia enemmän kuin vuonna 2010. Yhdessä molemmat Bukarestin lentoasemat käsittelivät vuonna 2011 yli 7,4 miljoonaa matkustajaa.
Berkshire Bees

Berkshire Bees on englantilainen jääkiekkojoukkue Bracknellin kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 1987 ja se pelaa NIHL:ssa.
Jääkiekko talviolympialaisissa 2006 – miesten kokoonpanot

Lohko A.
Joukkueesta jäivät pois ennen turnauksen alkua loukkaantumisen takia Miikka Kiprusoff, Kari Lehtonen, Joni Pitkänen, Ossi Väänänen, Tuomo Ruutu, Sami Kapanen ja Antti Miettinen.
Borovjonka

Borovjonka () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Novgorodin alueen Okulovkan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan ja Pietarin välisen pääradan varrella 15 kilometriä Okulovkasta luoteeseen. Taajamassa on 1 500 ja kunnassa 3 100 asukasta (vuonna 2010).
Borovjonkan kunnan pinta-ala on 938,98 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Kresttsyn, pohjoisessa Malaja Višeran ja koillisessa Ljubytinon piireihin sekä idässä Okulovkan piirin Kotovon, kaakossa Kulotinon ja lounaassa Berjozovikin kuntiin. Pinta-alasta 86,5 % on metsää ja 6,7 % maatalousmaata.
Kuntaan kuuluu 76 kylää ja asutusta: Bolotnitsa, Bolšije Gusiny, Bolšije Kontsy, Bolšoi Zapolek, Bolšoje Babje, Bolšoje Borotno, Bor, Borovjonka, Boževodovo, Bujantsevo, Danilovo, Dernjaki, Devuštšino, Gljadki, Gluhovo, Gorbovo, Gorki, Horino, Jarusovo, Jermolino, Kajovo, Kapterevo, Korpovo, Koržava, Koržava Dernjakoskaja, Kozlovka, Krutets, Lešino, Maloje Babje, Maloje Borotno, Malyje Gusiny, Melnitsa, Mihnovitši, Naronovo, Navolok, Nezdrino, Nizovka, Novaja Davydovštšina, Olenino, Olgino, Olhovka, Otrada, Pamozovo, Pepelevo, Pestovo, Pestšanka, Plavištši, Poddubje, Podžarje, Poležalovo, Privolje, Proletarski, Ramenje, Rašutino, Šarovo, Seltso-Nikolskoje, Šeška, Sosnovyi, Suhovo, Sutoki, Sutoki Visleneostrovskije, Taltsevo, Terebunovo, Torbino, Torbinon rautatieasema, Tšernetsko, Uzi, Vatagino, Verhovik, Vislenev Ostrov, Vjalka, Vjaloje Veretje, Vydrino, Vysoki Ostrov, Zaretšnaja ja Zarutševje. Toiseksi suurin asutuskeskus on reilun 450 asukkaan Torbinon asema. Yli sadan hengen kyliä ovat Dernjaki ja Vislenev Ostrov. Yhdessätoista kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Borovjonkan asemataajama on syntynyt Pietarin ja Moskovan välisen rautatien rakentamisen yhteydessä 1800-luvun puolivälissä. Nimensä se on saanut lähistön havumetsistä. Neuvostoaikana taajamasta muodostui maatalousalueen keskus, jossa oli myös pienimuotoista teollisuutta.
Työvoimasta 58 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat liikenne sekä maa- ja metsätalous. Kunnassa toimii joukko puunhankintayrityksiä, kaksi karjatilaa sekä sähköjohtoja ja kaapeleita valmistava yritys.
Borovjonkassa ja Torbinossa on rautatieasemat. Kylistä on linja-autoyhteydet Borovjonkaan, Okulovkaan ja Ljubytinoon. Keskustaajaman palveluihin kuuluvat keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto, apteekki, säästökassa ja posti. Kylissä on kaksi alakoulua, kolme kulttuuritaloa, neljä kirjastoa ja viisi lääkintäasemaa.
Seudulla on lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja sekä uhrikiviä. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Borovjonkan asemarakennus ja tsasouna, Vislenev Ostrovin ja Vysoki Ostrovin kirkot sekä Dernjakin, Kajovon, Kozlovkan, Naronovon, Olginon, Torbinon aseman ja Zarutševjen kartanoalueet.
Tavast (keskiaikainen suku)

Tavast oli myöhäiskeskiajalla vaikuttanut suomalainen suku, aikanaan merkittävimpiä suomalaisista rälssisuvuista. Sillä ei ole todettua yhteyttä muihin suomalaisiin Tavast- tai Tawast-nimisiin sukuihin.
Suvun alkuperää ei tunneta, mutta nimi viittaa Hämeeseen. Varhaisin tunnettu suvun esi-isä on Varsinais-Suomessa Mynämäen Alasjoen eli Tavastilan kartanon omistanut rälssimies Olaf (Olavi) Tavast, josta on mainintoja vuosilta 1373–1390. Hänellä oli ilmeisesti myös useampia maaomistuksia Hämeessä. Hänen poikansa Nils Tavastin tiedetään saaneen 1411 vaihdossa haltuunsa tilan Lammin Porkkalassa. Olafilla oli ainakin yhdeksän aikuiseksi elänyttä lasta, mutta mieslinja jatkui vain Nilsistä ja sammui tämän pojanpojan Nilsin kuollessa. Viimeinen maininta hänestä on vuodelta 1470.
Suvun jäseniä.
Suomen piispainkronikan mukaan piispa Olavi Maununpoika (n. 1405–1460) olisi ollut Maunu Tavastin sukulainen, mutta sukulaisuussuhteen laadusta ei ole selvyyttä.
Aikavaellus

Aikavaellus (engl. TimeTrek) on Kaarinasta Tuorlan observatoriolta alkava ja Turun yliopistolle päättyvä 13,7 kilometrin mittainen vaellusreitti. Se kuvastaa maailmankaikkeuden 13,7 miljardin vuoden ikää: yksi kilometri reitillä vastaa yhtä miljardia vuotta. Tuorlassa on alkuräjähdys ja yliopistolla nykyaika. Vaelluksen alkuperäiset ideoijat olivat astrobiologit Harry Lehto ja Kirsi Lehto. 
Aikavaellus kehitettiin yhteistyössä Turun Yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan ja Åbo Akademin yhteisenä poikkitieteellisenä projektina vuonna 2011. Projektin tavoitteena on esitellä luonnontieteellistä maailmankuvaa ja maailman historian jännittäviä vaiheita kaikenikäisille kohderyhmille - sekä koululaisille, matkailijoille, että paikallisille tieteen- ja liikunnanharrastajille. Vaeltaja pääsee Aikavaellus reitillä tutustumaan maailmankaikkeuden historian ajallisiin ulottuvuuksiin, sen eri aikakausiin, ja erilaisten tapahtumien jatkumoon ja niiden keskinäisiin syy-seuraussuhteisiin. Reitin varrelle on kiinnitetty messinkisiä laattoja, joissa on lyhyesti selitetty maailmankaikkeuden, maan, ja maapallon elämän historiallisia tapahtumia. Aikavaelluksella yhdistyvät tähtitiede, biologia, geologia ja meteorologia. Vaellusreitti avattiin toukokuussa 2011. 
Aikavaellusreitti muuttui Biolinjan Plantagenin rakennuksen myötä, jolloin osa reitistä siirrettiin kiertämään Plantagenin rakennuksen takaa. Reittiä suunnitellaan uudistettavan vuoden 2016 kesällä helpompikulkuiseksi.
Vuonna 2015 Aikavaellus sai Tieteen Tiedotus Ry:ltä rahoitusta Digitaaliseen Aikavaellus projektiin, joka modernisoisi nykyisen Aikavaellus-reitin sekä luo oppimateriaalia maailmankaikkeuden historiasta opetuskäyttöön. Hankkeen arvioidaan olevan valmis vuoteen 2017 mennessä.
Džano Ananidze

Džano Ananidze (, s. 10. lokakuuta 1992 Kobuleti) on georgialainen maajoukkuetason jalkapalloilija, joka edustaa venäläistä jalkapalloseuraa Spartak Moskovaa.
Ura.
18. lokakuuta 2009 Ananidzesta tuli kaikkien aikojen nuorin pelaaja, joka on onnistunut maalinteossa Venäjän pääsarjassa, kun hän teki maalin Lokomotiv Moskovaa vastaan 17 vuoden ja kahdeksan päivän iässä.
Ananidze teki ensimmäisen maaottelumaalinsa 17. marraskuuta 2010 Sloveniaa vastaan. Toisen maaottelumaalinsa hän teki noin vuoden päästä ensimmäisestä, eli 11. marraskuuta 2011, kun hän osui Moldovan verkkoon.
Jean Major

Jean Gourlay Major (s. 29. syyskuuta 1957 Kapuskasing) on kanadalainen entinen maahockeypelaaja.
Major kuului Kanadan maajoukkueeseen vuosina 1977–1984 ja osallistui kolmiin maailmanmestaruuskilpailuihin, 1979, 1981 ja 1983. Kanada voitti hopeaa 1983, ja Major valittiin kisojen tähdistöjoukkueeseen. Hän pelasi myös vuoden 1984 olympialaisissa, joissa maa sijoittui viidenneksi. Major oli maajoukkueessa kapteenina kahden viimeisen vuotensa aikana. Hän pelasi seuratasolla Toronton yliopiston joukkueessa ja pääsi yliopiston kunniagalleriaan 1987.
Lehtorousku

 
Lehtorousku ("Lactifluus bertillonii", syn. "Lactarius bertillonii") on jalorouskuihin kuuluva sienilaji. Toisin kuin useimmat rouskut, lehtorousku ei kelpaa ryöpättynäkään syötäväksi, koska se on niin kitkerän makuinen.
Aikaisemmin lehtorousku luokiteltiin rouskujen ("Lactarius") sukuun, mutta nykyään se luokitellaan jalorouskujen ("Lactifluus") sukuun.
Ulkonäkö.
Lehtorouskun lakki on laakean suppilomainen, nukkapintainen ja himmeän liidunvalkoinen tai kermankellertävä. Lakki kasvaa 10–25 cm leveäksi. Lakin reuna on pitkään sisäänkiertynyt. Heltat ovat johteiset, paksut ja väriltään valkoiset tai kellanvalkoiset. Jalka on lyhyt, tukeva ja 3–8 cm pitkä. Malto on valkoista. Heltoista tihkuva maitiaisneste on valkoista ja kuivuessaan kellertyvää. Sieni kerää maasta helposti kariketta, sillä sen lakki kehittyy suureksi maan alla.
Lehtorouskua muistuttavia lajeja ovat vihersuppilohapero, jolla ei ole maitiaisnestettä, ja pippurirousku, jonka heltat ovat tiheämmät. Myös maitorousku ja liiturousku muistuttavat lehtorouskua.
Kasvuaika ja -paikka.
Lehtorousku kasvaa elo–syyskuussa Suomessa maan etelä- ja keskiosissa. Se on yleinen vain paikoittain. Kasvupaikkoja ovat lehtomaiset metsät, puistot ja sekametsät. Lehtorousku on tammen ja koivun juurisieni.
Syötävyys.
Lehtorousku ei kelpaa syötäväksi, koska sen maku on niin polttavan kirpeä. Kirpeys ei katoa keittämisellä. Laji ei kuitenkaan ole myrkyllinen.
Joe Salem (ampuja)

Joe Salem (; s. 29. syyskuuta 1960 Beirut) on libanonilainen ampuja. Hänen seuransa on Satra Shooting and Hunting Club.
Salem kilpaili trapissa Sydneyn olympialaisissa 2000, joissa hän sijoittui 39:nneksi. Vuonna 2010 Aasian kisoissa hän voitti samassa lajissa pronssimitalin.
Keltareseda

Keltareseda ("Reseda lutea") on kaksi- tai monivuotinen resedoihin kuuluva laji, jota esiintyy Euroopassa. Sen varsi on haarova ja kalju, 30–50 senttimetriä korkeaksi kasvava. Lehdistä useimmat ovat liuskaisia. Sivuliuskat ovat parittaisia ja muodoltaan tasasoukasta pitkulaiseen, päätöliuska on tavallisesti muita liuskoja leveämpi. Keltaresedan kukinto on latvaterttu, teriöt ovat vaaleankeltaisia. Kotahedelmä on tavallisesti pysty. Keltaresedan lehdistä ja kukista on saatu keltaista väriä, jota on käytetty kasvivärjäyksessä, vaikkakin lähisukuista "väriresedaa on käytetty yleisemmin.
Oscar Schmidt

Oscar Daniel Bezerra Schmidt (s. 16. helmikuuta 1958 Natal) on brasilialainen ammattilaisuransa lopettanut koripalloilija.
Schmidt on historian kaikkien aikojen eniten pisteitä ammattitasolla tehnyt koripalloilija, sillä hän teki sekä maajoukkue- että seurajoukkuetasolla yhteensä 49 973 pistettä. Hän on olympialaisten kaikkien aikojen paras korintekijä 1 093 tehdyllä pisteellään, minkä lisäksi hän voitti olympialaisten pistetilaston kolmissa eri kisoissa. 
Schmidtin pelipaita on jäädytetty neljässä eri seurassa. Hänet valittiin FIBA Hall of Fameen vuonna 2010.
Tuoksureseda

Tuoksureseda ("Reseda odorata") on yksivuotinen resedoihin kuuluva laji. Lajia esiintyy luontaisena Etelä-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa, lisäksi sitä käytetään myös koristekasvina. Tuoksuresedan siemeniä käytetään myös parfyymien valmistukseen.
Tuoksuresedan varsi on haarova ja harvakarvainen, 20:stä 30:een senttimetriä korkeaksi kasvava. Lehtien lavat ovat muodoltan pitkulaisesta kapean vastapuikeaan ja ovat ehyitä tai kärkiosasta matalasti liuskaisia. Kukinto on latvaterttu, kukat ovat valkoteriöllisiä ja tuoksuvia. Kotahedelmä on nuokkuva.
Kruunukävykit

Kruunukävykit ("Cycas") on paljassiemenisiin käpypalmuihin kuuluva kasvisuku. Se on kruunukävykkikasvien (Cycadaceae) heimon ainoa suku. Sukuun kuuluu määritelmästä riippuen noin 60–100 lajia.
Monia kruunukävykkejä käytetään koristekasveina sekä huonekasveina että ulkotiloissa trooppisissa ja subtrooppisissa ilmastoissa. Saagokruunukävykistä ("Cycas revoluta") saadaan elintarvikkeena käytettävää saagoa, vaikka saagon pääasiallinen lähde onkin palmukasveihin kuuluva saagopalmu ("Metroxylon sagu").
Kuvaus.
Kruunukävykit ovat puumaisia tai pensasmaisia monivuotisia kasveja. Useimmat lajit ovat ainavihantia, mutta jotkin kuivien alueiden lajit ovat kausivihantia ja pudottavat lehtensä kuivan kauden ajaksi. Runko on yleensä pysty ja haaraton, mutta joillakin lajeilla haaroittunut ja eräillä lajeilla kokonaan tai lähes kokonaan maanalainen ja mukulamainen. Runko on usein karisseiden lehtien jälkeensä jättämien pysyvien lehtikantojen peittämä.
Lehdet kasvavat rungon kärjessä. Ne ovat parilehdykkäisiä tai toistamiseen parilehdykkäisiä ja asettuneet varteen kierteisesti. Yksittäiset lehdykät ovat asettuneet yleensä vuorottaisesti. Lehdykät ovat ehytlaitaisia ja niissä on selkeä keskisuoni, mutta ei muita näkyviä suonia. Lehdet ovat yleensä nuorina karvapeitteisiä ja niiden lehdykät ovat puhjetessaan kääriytyneinä kerälle.
Kruunukävykit ovat kaksikotisia. Hedelehdet muodostavat kierteisen kävyn. Emilehdet kasvavat harsuna rykelmänä erikoistuneen varren ympärillä kierteisesti. Yhdessä emilehdessä on tavallisesti useita siemenaiheita. Siemeniä ympäröi siemenvaippa. Kruunukävykit voivat olla tuuli- tai hyönteispölytteisiä. Useimpien lajien siemeniä levittävät eläimet.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kruunukävykit ovat lähinnä trooppisten ja subtrooppisten alueiden kasveja Itä-Afrikassa, Madagaskarilla, Etelä-, Kaakkois- ja Itä-Aasiassa, Australiassa ja Tyynenmeren saarilla. Ne ovat sopeutuneet monenlaisiin elinympäristöihin rannikkojen alankometsistä sisämaiden vuoristoihin. Monet lajit kasvavat metsissä osana aluskasvillisuutta.
Richard Šmehlík

Richard Šmehlík (s. 23. tammikuuta 1970 Ostrava, Tšekkoslovakia) on uransa lopettanut tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Ura.
Seurajoukkueissa.
Šmehlík aloitti uransa HC Vítkovicessa (silloiselta nimeltään TJ Vítkovice), jossa pelasi kolme kautta Tšekkoslovakian pääsarjassa, kaudet 1988–1989, 1989–1990 ja 1991–1992. Hän palasi joukkueeseen vielä 13 ottelun ajaksi Tšekin pääsarjan kaudella 1994–1995 NHL-kauden alun viivästyttyä työsulun vuoksi. Kauden 1990–1991 hän edusti Dukla Jihlavaa ja oli voittamassa kauden päätteeksi Tšekkoslovakian mestaruutta.
Buffalo Sabres varasi Šmehlíkin viidennellä kierroksella, 97. varauvuorolla. Hän aloitti NHL:ssä kaksi vuotta myöhemmin ja edusti Sabresiä yhdeksän kautta, vuoteen 2002 asti. Kausista toisella (1993–1994) hän oli joukkueensa eniten pisteitä tehnyt puolustaja uransa ennätyspisteillä (41 tehopistettä, 14 maalia ja 27 syöttöpistettä, 84:ssä runkosarjaottelussa) ja kausista kuudennella (1998–1999) hän pääsi pelaamaan Stanley Cupin loppuotteluissa. Mestaruus meni Dallas Starsille otteluvoitoin 4–2. Kaudella 1995–1996 Šmehlík oli kokonaan pelaamatta polvivammasta johtuen.
Heinäkuussa 2002 Šmehlík teki vapaana pelaajana sopimuksen Atlanta Thrashersin kanssa. Hän ehti pelasi joukkueessa 43 runkosarjaottelua, kunnes siirtyi maaliskuussa 2003, kesken kauden 2002–2003, New Jersey Devilsiin. Devils voitti kauden päätteeksi Stanley Cupin otteluvoitoin 4–3 Mighty Ducks of Anaheimia vastaan. Joukkue jätti käyttämättä Šmehlíkin sopimusoption kaudelle 2003–2004, minkä jälkeen hän ilmoitti pelaajauransa päättymisestä syyskuussa 2003. 
Šmehlík pelasi NHL-urallaan 644 runkosarja- ja 88 pudotuspeliottelua. Tehopisteitä hän teki runkosarjassa 195, 49 maalia ja 146 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä 15, maalin ja 14 syöttöpistettä. 
Maajoukkueessa.
Šmehlík pelasi urallaan sekä Tšekkoslovakian että Tšekin jääkiekkomaajoukkueissa. Hän edusti ensiksi mainittua vuosien 1991 ja 1992 maailmanmestaruuskilpailuissa, vuoden 1991 Kanada-cupissa ja vuoden 1992 talviolympialaisissa, jälkimmäistä puolestaan vuosien 1998 ja 2002 talviolympialaisissa. Hän oli voittamassa olympiapronssia Albertvillessä 1992, MM-pronssia kotikisoissa 1992 ja olympiakultaa Naganossa 1998. Šmehlík pelasi myös Tšekkoslovakian juniorimaajoukkueissa ja oli voittamassa pronssia vuoden 1990 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa.
Pietarin suursatama

Pietarin suursatama (, LOCODE: RULED) on erittäin merkittävä, Itämerellä Pietarin kaupungissa sijaitseva, erityisesti rahtiliikennettä palveleva merisatama. Vuonna 2014 satama oli Itämeren toiseksi suurin ja Venäjän kolmanneksi suurin rahtisatama. Itämerellä sitä suurempi on venäläinen Ust-Lugan satama. Pietarin sataman hallinnoima alue kattaa hyvin suuren osan Pietaria, erityisesti Kirovin piiristä.
Pietarin suursatama oma vastuualue käsittää 164,6 neliökilometriä merta. Sillä on hallinnassaan 200 laituripaikkaa eli yhteismitaltaan 31 kilometriä laituria. Satama voi vastaanottaa enintään 340 metriä pitkiä ja leveydeltään enintään 42-metrisiä aluksia, joiden makeanveden syväys on enintään 11 metriä. 2000-luvun alussa satamaan johtavaa väylää on suunniteltiin ruopattavan 13 metriin vuosien 2008–2012 aikana. Lisäksi pääväylän rinnalle pyritään ruoppaamaan matalamman syväyksen (enintään 5,0–5,5 metriä) aluksille tarkoitettu pohjoisempi rinnakkaisväylä, joka palvelisi muun muassa jokialuksia ja vesibussiliikennettä.
Satamassa toimii kaikkiaan 28 merirahtausyritystä, joista osa on erikoistunut esimerkiksi konttiliikenteeseen tai petrokemian tuotteisiin. Pietarin pienempi matkustajasatama Morskoi vokzal Vasilinsaaren lounaisosassa kuuluu osana Pietarin suursatamaan.
Pietarin suursataman satamahallinto.
Pietarin suursataman satamahallinto ("Administratsija morskogo porta Bolšoi port Sankt-Peterburg") koordinoi kaikkien Pietarin kaupungin ja Leningradin alueen merisatamien toimintaa. Se vastaa myös Pietarin kaupunkiin johtavasta kapeasta meriväylästä (morskoi kanal) Kronstadtin eteläpuolelta aina Nevan Vasilinsaaren sillalle saakka, pois lukien tältä väylältä Merimatkustajasatamaan erkaneva haaraväylä (Petrovski kanal).
Sataman rahtimäärät.
Pietarin suursataman vuosittainen rahtimäärä:&lt;br&gt;
Konttiliikenteessä Pietarin suursatama käsitteli vuonna 2011 yhteensä 2 365 174 TEU:ta, mikä merkitsee sataman olevan tässä rahtilajissa Itämeren suurin.
Hotel Crowne Plaza Prague

Hotel Crowne Plaza Prague on hotelli Prahan kaupungissa Tšekissä. Rakennus edustaa tyyliltään stalinistista arkkitehtuuria. Rakennusta alettiin rakentamaan silloisen puolustusministeri Alexej Čepičkan määräyksestä vuonna 1952, ja se valmistui vuonna 1954. Rakennuksen yhteyteen rakennettiin ydinsuoja 600 henkilölle. Rakennus on 88 metriä korkea, ja rakennuksen huipulla sijaitsee 1,5 metriä korkea punatähti.
Rakennus remontoitiin kokonaan vuosina 1996–1997.
Merimatkustajasatama (Pietari)

Merimatkustajasatama eli Pietarin matkustajasatama (, ) on vuosina 2009-2011 käyttöönotettu matkustajasatama Pietarin Vasilinsaaren länsirannalla, osin täyttömaalle rakennetulla Morskoi Fasad -alueella. Morskoi Fasadin meriliikennesatama yksi Euroopan suurimmista matkustajalaivasatamista. Siellä on paikka seitsemälle alukselle. Uuden sataman laitureihin mahtuvat pisimmillään 317 metriä pitkät alukset.
Merimatkustajasataman vastuulle kuuluu myös Pietarin suursatamaan johtavalta väylältä erkaneva väylä (Petrovski kanal) Vasilinsaaren matkustajasatamaan. Pietarin suursataman satamahallinto (Administratsija morskogo porta Bolšoi port Sankt-Peterburg) koordinoi hallinnollisesti Merimatkustajasataman toimintaa, kuten muidenkin Pietarin ja sitä ympäröivän Leningradin alueen kauppasatamien toimintaa.
Historiaa.
Pietarin aiempi merimatkustajaliikenteen pääsatama Morskoi vokzal kävi risteilyliikenteen kasvaessa 2000-luvulla pieneksi. Pietarin uudeksi merimatkustajaliikenteen pääsatamaksi rakennettiin uusi, vuosina 2009-2011 käyttöön otettu Morskoi Fasad -alueen Merimatkustajasatama. Matkustajasatama on osa Vasilinsaaren länsireunalla sijaitsevan, 476.7 hehtaarin Morskoi Fasadin täyttömaa-alueen (suom. merellinen julkisivu) hankkeista. Alueesta on suunniteltu kehitettävän monipuolinen meri- ja jokiliikennettä, liike-elämää ja asumista palveleva kaupunkialue.
Sotakirjeenvaihtaja (elokuva)

Sotakirjeenvaihtaja on William A. Wellmanin ohjaama elokuva vuodelta 1945. Se on sotaelokuvaklassikko, jota pidetään yhdysvaltalaisen realistisen sotaelokuvan uranuurtajana.
Elokuva kertoo yhdysvaltalaisista sotilaista toisen maailmansodan aikana Italian rintamalla. Se perustuu sotakirjeenvaihtaja Ernie Pylen artikkeleihin. Wellman suostui ohjaamaan elokuvan vasta tavattuaan Pylen. Pyle ei ehtinyt nähdä elokuvaa valmiina, sillä hän kaatui Tyynenmeren rintamalla ennen kuin elokuva tuli ensi-iltaan.
Elokuva on valittu Yhdysvalloissa Kongressin kirjaston National Film Registryyn. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Sotakirjeenvaihtajan" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Happy Joe

Happy Joe on Hartwallin kehittämä siideri, jonka valmistus aloitettiin syyskuussa 2012. 
Happy Joe -siideristä on alusta alkaen ollut saatavilla kolmea eri makuvaihtoehtoa, jotka ovat "Cloudy Apple", "Dry Apple" sekä "Oakwood Apple". Siidereiden alkoholipitoisuus on 4,7 prosenttia. Makuvaihtoehdoista "Cloudy Apple" on pakattu lasipulloihin, mutta kaksi muuta on pakattu alumiinitölkkeihin.
Hartwallin Happy Joe nousi vuonna 2016 Suomen kolmanneksi arvostetuimmaksi siideribrändiksi "Markkinointi &amp; Mainonta" -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä. Sen edellä olivat Sinebrychoffin Crowmoor ja Somersby, neljäntenä Sinebrychoffin Golden Cap.
Keväällä 2016 Happy Joe -tuotevalikoima lisääntyi kahdella tuotteella, jotka ovat premium-päärynäsiideri "Crispy Pear" (4,7 %) sekä täysin alkoholiton omenasiideri "Happy Joe Dry Apple 0,0% Alcohol Free". "Crispy Pear" on pakattu sekä lasipulloon että tölkkiin, "Alcohol Free" vain lasipulloon.
Vuonna 2019 Happy Joe -tuotevalikoimaan lisättiin myös "Rosé Apple" (4,5 %).
Kesällä 2018 Hartwall on tuonut markkinoille erikoiserän Cloudy Apple -siideristään nimellä Gay Joe Helsinki Priden kunniaksi, toinen erä tuotettiin vuonna 2019.
Dennis Kimetto

Dennis Kipruto Kimetto (s. 22. huhtikuuta 1984) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Kimetto alkoi harjoitella tosissaan vuonna 2008, ja vuonna 2010 Geoffrey Mutai kutsui hänet harjoitusryhmäänsä. Kimetto kilpaili ensimmäisen kerran Kenian ulkopuolella vuonna 2012. Helmikuussa 2012 hän voitti puolimaratonin Ra’s al-Khaimassa ajalla 1.00.40 ja huhtikuussa puolimaratonin Berliinissä ajalla 59.14. 6. toukokuuta hän juoksi Berliinissä 25 kilometrin kilpailussa maailmanennätyksen 1.11.18. Hän paransi Samuel Kosgein nimissä ollutta ennätystä 32 sekunnilla. Berliinin maratonilla hän sijoittui toiseksi ajalla 2.04.16 häviten Geoffrey Mutaille yhden sekunnin. Vuonna 2013 Kimetto voitti Tokion maratonin reittiennätyksellä 2.06.50 ja Chicagon maratonin reittiennätyksellä 2.03.45.
Vuonna 2014 Kimetto voitti Berliinin maratonin maailmanennätysajalla 2.02.57. Hän alitti Wilson Kipsangin nimissä olleen virallisen maailmanennätyksen 26 sekunnilla. Eliud Kipchoge rikkoi Kimetton maailmanennätyksen syyskuussa 2018.
Lähde: IAAF
Gustaf Adolf Wasastjerna

Gustaf Adolf Wasastjerna (26. helmikuuta 1785 Vaasa – 10. lokakuuta 1849 Pietarsaari) oli suomalainen tehtailija. Wasastjernaa on kutsuttu lempinimellä "Pohjanmaan kuningas".
Wasastjernan vanhemmat olivat ruukinomistaja, kauppias, kauppaneuvos Abraham Wasastjerna ja Elisabet Ram ja puolisot vuodesta 1811 Hedvig Charlotta Fléege (k. 1814) ja vuodesta 1845 Katarina Charlotta Jernberg (k. 1874). Wasastjerna tuli ylioppilaaksi Greifswaldiin 1802.
Ura tehtailijana.
Wasastjerna ryhtyi hoitamaan isänsä omistamaa rautatehdasta Seinäjoella vuonna 1806 ja sai sen omistukseensa vuonna 1816. Wasastjernan aikana ruukista tuli maan johtava kankiraudan tuottaja. Hän laajensi ja kehitti rautatehdasta ja perusti Seinäjoelle vuosina 1825–1826 myös ruutitehtaan. Suurimmillaan ruudin valmistus oli Oolannin sodan alkaessa vuonna 1853. Karstulasta hän osti Kimingin rautatehtaan vuonna 1842. Wasastjerna harjoitti myös maanviljelystä, paneutuen muun muassa suoviljelyyn.
Jakob Frans Oskar Wasastjerna

Jakob Frans Oskar (Oscar) Wasastjerna (15. lokakuuta 1819 Vähäkyrö – 21. helmikuuta 1889 Porvoo) oli suomalainen sotilas, virkamies ja sukututkija. 
Oscar Wasastjernan vanhemmat olivat lääkäri, tehtaanisäntä Frans Didrik Wasastjerna ja Hedvig Elisabet Banger ja puolisot vuodesta 1847 Johanna Beata Nordenborg (k. 1864) ja vuodesta 1865 Maria Margaretha Mether (k. 1888). Wasastjerna ryhtyi sotilasuralle 1839 ja yleni 1855 alikapteeniksi. Hän erosi armeijan palveluksesta 1856 ja alkoi tullilaitoksen ylimääräiseksi kamarikirjuriksi. Itäisen tullipiirin päällikkö hänestä tuli 1859 ja vuodesta 1867 hän oli tullinhoitaja Porvoossa. Wasastjerna alkoi vuodesta 1879 julkaista teosta "Ättartaflor öfver den på Finlands riddarhus introducerade adel", joka valmistui 1881. Vuonna 1882 hänet otettiin Ritarihuoneen sukututkijaksi.
Wasastjerna osallistui Fock-suvun edustajana aatelissädyssä valtiopäiville 1863–1864.
Jarl Axel Wasastjerna

Jarl Axel Wasastjerna (18. marraskuuta 1896 Helsinki – 15. lokakuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen fyysikko. Tieteellisen uransa jälkeen hän työskenteli teollisuuden piirissä ja sai tekniikan kunniatohtorin arvon 1949 ja vuorineuvoksen arvonimen 1957.
J. A. Wasastjerna oli Helsingin yliopiston sovelletun fysiikan professori 1925–1946, Suomen Tukholman-lähettiläs 1940–1943, Yhdistyneet Villatehtaat Oy:n toimitusjohtaja 1948–1954, Pohjoismaiden Yhdyspankin hallintoneuvoston puheenjohtaja 1944–1951 ja Tampellan johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1944.
Tieteellisen uransa aikana Wasastjerna tutki liuosten optisia ominaisuuksia ja ionitilaa. Hän myös määritteli Planckin vakion "h".
Nils Wasastjerna

Nils Jakob Wasastjerna (31. toukokuuta 1872 Helsinki – 14. marraskuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen (suomenruotsalainen) sisustusarkkitehti, taidekriitikko ja -kirjailija. Hän oli Helsingin kaupunginmuseon johtaja 1913–1920.
Nils Wasastjerna tunnetaan valokuvausharrastuksestaan. Hän kuvasi 1890-luvulla niin sanotulla salapoliisikameralla (pienellä "waistcoat cameralla" eli napinläpikameralla) Helsingin näkymiä ”valokuvaavana flanöörinä”. Wasastjerna kuvasi pienellä kamerallaan myös Ahvenanmaalla kesällä 1890.
Nils Wasastjernan veli oli taidemaalari Torsten Wasastjerna.
ISU

ISU on lyhenne, joka voi tarkoittaa esimerkiksi seuraavia:
järjestöjä
yliopistoja
Albatros (1928)

Albatros oli Saksan laivaston tyypin 23 torpedovene, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin laivastontelakalta Wilhelmshavenista, missä köli laskettiin 5. lokakuuta 1925. Alus laskettiin vesille 15. heinäkuuta 1926 ja valmistui 15. toukokuuta 1928.
Palvelus.
Alus kuului toisen maailmansodan puhjetessa Heyken komentamaan 5. torpedovenelaivueeseen, jonka mukana se syyskuun alussa suojasi keveitä risteilijöitä, hävittäjiä ja miinalaivoja sekä osallistui Westwall-miinoitteiden laskentaan Pohjanmerellä.
Alus liitettiin operaatio Weserübungin Osloon suunnattuun osastoon. Oslon edustalla osasto joutui 9. huhtikuuta 1940 taisteluun Norjan rannikkolinnakkeiden kanssa. Taisteluiden aikana "Albatros" upotti Norjan laivaston vartioalus "KNM Pol III":n. Seuraavana päivänä alus vaurioitui rannikkotykistön tulessa suojatessaan Bolarnen maihinnousua. Aluksen miehistö ajoi aluksensa rantaan estääkseen sen uppoamisen. Alus tuhoutui 13. huhtikuuta 1940.
¡Dos!

¡Dos! on Green Dayn kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 13. marraskuuta 2012. Se on toinen albumi ¡Uno!, ¡Dos!, ¡Tré! trilogiassa.
Nauhoitus ja julkaisu.
Albumista julkaistiin traileri 21. kesäkuuta 2012 bändin YouTube kanavalle. Trailerissa oli kappale "Fuck Time". Kappale "Lazy Bones" oli erikoistasossa Angry Birds Friends-pelissä Green Day teemassa. Green Day julkaisi kappaleet "Makeout Party", "Wild One", "Fuck Time", "Lady Cobra" ja "Nightlife" BBC:n Radio Ykkösessä. Koko levyn pystyi kuuntelemaan ennakkoon Iltalehden nettisivuilta.
Teema.
Billie Joe Armstrong kertoi, että ¡Dos! olisi enemmän Garage Rockia, kuten heidän peitebändinsä Foxboro Hot Tubs. Green Day otti kappaleen "Fuck Time" Foxboro Hot Tubsilta. Albumilla on 13 kappaletta. 13. kappale on "Amy", joka on omistettu Amy Winehouselle. Kappaleessa "Nightlife" on mukana Lady Cobra yhtyeestä Mystic Knights of the Cobra.
¡Tré!

¡Tré! on Green Dayn yhdestoista studioalbumi. Se on viimeinen albumi ¡Uno!, ¡Dos!, ¡Tré! trilogiassa, joka julkaistiin 11. joulukuuta 2012. Albumin tuottaja on Rob Cavallo.
Nauhoitus ja julkaisu.
Huhtikuun yhdentenätoista päivänä bändi ilmoitti tekevänsä kolme albumia: ¡Uno!, ¡Dos! ja ¡Tré!, jotka julkaistaan 21. syyskuuta 2012, 13 marraskuuta 2012 ja 11. joulukuuta 2012. Billie Joe Armstrong julkaisi iPhonellaan BBC:n Radio ykkösessä kappaleet "8th Avenue Serenade". Albumin kappalelista näkyy kappaleen "Nuclear Family musiikkivideossa albumilta ¡Uno! paitsi kappale "Stray Heart" on albumilla ¡Dos!.
Teema.
Billie Joe Armstrong on kommentoinut trilogiaa seuraavasti: Jokaisessa kolmessa albumissa on täysin erilainen tunnelma. "Ensimmäinen on power poppia. Toinen on garage rockia, ja kolmannen on tarkoitus olla eeppinen. "¡Tré!" muistuttaa jo hieman stadion rockia, koska äänimaailman on mahtipontista jousi- ja torvisoittimineen.