tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Skrillex

Skrillex (oikealta nimeltään Sonny John Moore, s. 15. tammikuuta 1988 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elektronisen musiikin tuottaja ja DJ. Hänen musiikkinsa on tyyliltään pääosin dubstepia, glitch housea ja trapmusiikkia.
Elämä ja ura.
Lapsuus/nuoruus.
Moore syntyi Highland Parkissa, Los Angelesin koillispuolella. Hän ja hänen perheensä muuttivat San Franciscoon, Forest Hillsin alueelle, kun Sonny oli kaksivuotias. Moore kävi Forest Hillsissä kansakoulun. Moore ilmoittautui paikalliseen sisäoppilaitokseen, joka sijaitsi Mojaven autiomaassa ollessaan 9-vuotias. Mooren perhe muutti lopulta takaisin Pohjois-Kaliforniaan. Mooren ollessa 12-vuotias hänen perheensä muutti jälleen Los Angelesiin. Hän joutui kuitenkin koulukiusaamisen uhriksi ollessaan 14-vuotias ja siirrettiin kotiopetukseen. Vasta 16-vuotiaana Sonnylle kerrottiin, että hänet oli adoptoitu, jonka seurauksena Moore päätti karata. Hän pakeni Georgiaan, jossa hän päätti ottaa yhteyttä From First To Last -yhtyeeseen. Hän pääsi kitaristiksi bändiin, mutta vähän ajan päästä päätyikin laulajaksi. Laulaminen ei kuitenkaan ollut hänen intohimonsa, joten hän päätti erota bändistä. Hän oli yhtyeessä vuodesta 2004 vuoteen 2007.
Sonny (2008–2010).
Erottuaan From First To Lastistä Moore alkoi luoda soolouraa ja vaihtoi tyylilajia. Mooren ensimmäinen EP-levy Gypsyhook julkaistiin vuonna 2009 Atlantic Recordsin kautta ja sen tuottivat Martin Dodd ja Moore itse. Pian tämän jälkeen Moore ryhtyi työstämään ensimmäistä albumiaan nimeltä BELLS. Tätä albumia ei kuitenkaan koskaan julkaistu virallisesti.
Skrillex (2009–).
Moore alkoi vetämään myös DJ-keikkoja Skrillex-nimellä. Skrillex-nimi oli alun perin tarkoitettu vain DJ-keikkoja varten, mutta myöhemmin hän vaihtoi taiteilijanimensä kokonaan. Ensimmäinen Skrillex-nimellä julkaistu sooloalbumi "My Name Is Skrillex" julkaistiin kesäkuussa 2010. Toinen albumi, "Scary Monsters and Nice Sprites" julkaistiin heti samana vuoden lokakuussa. Skrillexin menestys alkoikin juuri näiden albumien julkaisujen jälkeen ja hän on tehnyt lukuisia kiertueita ympäri Yhdysvaltoja ja muuta maailmaa.
Skrillex julkaisi 7. kesäkuuta 2011 albumin "More Monsters and Sprites jota seurasi EP" "Bangarang" julkaistiin 23. joulukuuta 2011. EP "Leaving" julkaistiin vuonna 2013. Skrillex julkaisi albuminsa "Recess" vuoden 2014 huhtikuussa.
Skrillex oli vuoden 2012 Grammy-gaalassa ehdolla viidessä eri kategoriassa, muun muassa Paras uusi artisti. Skrillex voitti niistä kolme: "Scary Monsters and Nice Sprites" palkittiin parhaana Dance/Elecronica-levytyksenä ja Skrillexin kappale Scary Monsters and Nice Sprites valittiin parhaaksi Dance-äänitteeksi. Skrillexin remix Benny Benassin kappaleesta Cinema (feat. Gary Go) valittiin parhaaksi remixatuksi äänitteeksi.
Skrillex on myös tuottanut musiikkia Diplon kanssa Jack Ü -nimellä.
Diskografia.
Sonny.
Extended Play -levyt
Skrillex.
Studioalbumit
Extended Play -levyt
Skrillexin singlet
Kappaleet &amp; remixit
Warren (Ohio)

Warren on kaupunki Yhdysvalloissa, Ohion osavaltion koillisosassa, Trumbullin piirikunnassa. Kaupungissa asuu vuonna 2010 tehdyn väestönlaskennan mukaan 41 557 ihmistä ja se on piirikuntansa keskus. 
Historia.
"Republic Steel" -nimisen teräsyhtiön työläiset lakkoilivat Warrenissa kesällä 1937. Vuosina 1926–1977 kaupungissa ilmestyi sanomalehti nimeltä "Warren Tribune Chronicle".
Salainen raportti

Salainen raportti ("Mr. Arkadin" tai "Confidential Report") on Orson Wellesin ohjaama rikoselokuva vuodelta 1955. Se perustuu yhteen jaksoon radiosarjasta "The Adventures of Harry Lime", joka puolestaan perustuu elokuvaan "Kolmas mies". Orson Welles näytteli Harry Limen roolin sekä elokuvassa että radiosarjassa.
Arvioita.
”Köyhän miehen Citizen Kaneksi” luonnehtimansa trillerimukaelma kuuluu "Ilta-Sanomien" Timo Malmin mielestä Orson Wellesin merkillisimpiin, mutta samalla kiehtovimpiin elokuviin.
Seydou Doumbia

Seydou Doumbia (s. 31. joulukuuta 1987 Abidjan) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä. Doumbia pelaa Sveitsin pääsarjassa.
Doumbia pelasi kotimaassaan vuoden 2005 loppuun asti. Tämän jälkeen hän on edustanut japanilaisia Kashiwa Reysolia (2006–2008) ja Tokushima Vortisia (lainalla 2008), sveitsiläistä Young Boysia (2008–2010) ja venäläistä TsSKA Moskovaa (2010–2015, lainalla 2015–2016). Italialaisen Roman pelaaja hän on ollut vuodesta 2015 lähtien, ja kesäkuun 2016 loppuun asti hän pelasi lainalla Newcastle Unitedissa, jonka jälkeen hän siirtyi sveitsiläiseen FC Baseliin.
Doumbia voitti Young Boysissa Sveitsin Superliigan maalikuninkuuden kahdesti peräkkäin: ensin 20 maalilla kaudella 2008–2009 ja seuraavalla kaudella 30 maalilla. Hän voitti maalikuninkuuden myös Venäjän liigassa kaudella 2011–2012 tehtyään 23 maalia.
Norsunluurannikon maajoukkuessa Doumbia on pelannut vuodesta 2008 lähtien.
Swap

Swap tarkoittaa johdannaista, jossa toinen osapuoli vaihtaa jonkin finanssi-instrumenttinsa edun johonkin toisen osapuolen instrumentin etuun.
Jos esimerkiksi yrityksellä on euromääräisiä tulevia saatavia ja dollarimääräisiä tulevia maksuja, se voi jommankumman saatavan sopivalla swap-sopimuksella suojautua riskiltä, että dollarin arvo ehtisi sillä välin laskea euron suhteen.
Swap-sopimuksilla voidaan suojautua korko-, valuutta- ja hyvin monilta muilta riskeiltä. Niitä voi käyttää myös spekulaatioon.
Esimerkiksi valuutta-swap-sopimuksessa lyhennykset tai korot yhdessä valuutassa voidaan vaihtaa lyhennyksiin tai korkoihin toisessa valuutassa. Hyödyke-swap-sopimuksessa voidaan vaihtaa esimerkiksi raakaöljyn tulevat myyntihinnat tiettyinä ajankohtina ennalta sovittuihin kiinteisiin tuloihin.
Vuonna 2009 oli korko- ja valuutta-swap-sopimuksia voimassa 426,7 miljardin dollarin edestä.
Katja Kaukonen

Katja Kaukonen (s. 1968 Pori) on suomalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa "Odelma" ilmestyi 2011.
Kaukonen on koulutukseltaan filosofian maisteri ja äidinkielen ja kirjallisuuden opettaja. Hän opiskeli pääaineenaan kotimaista kirjallisuutta Tampereen yliopistossa. Kaukonen asuu Tampereella.
Vammaiskulttuuri

Vammaiskulttuuri viittaa kokonaisuuteen, johon voidaan katsoa kuuluvaksi esimerkiksi vammaispoliittinen taide sekä vammaisten ihmisten yhteiset kokemukset ja historia, huumori, normit, arvot, elämäntavat ja käyttäytymissäännöt. Monilla vammaisilla ihmisillä on elämässään samankaltaisia kokemuksia, mikä on yksi tärkeä osa vammaiskulttuuria . Vammaiskulttuuria voidaan pitää alakulttuurina tai vaihtoehtokulttuurina. 
Vammaiskulttuuri liittyy myös vammaispoliittiseen toimintaan ja vammaisten ihmisten aktivismiin. Vammaiskulttuurissa vammaiset ihmiset määrittelevät itse vammaisuuden. 
Suomessa vammaiskulttuurin käsite on nuori, se on alkanut muotoutua 2000-luvun alussa. Lisäksi vammaisliike ei ole ollut yhtä mieltä siitä, onko käsite tarpeellinen ja mitä se tarkoittaa. 
Kuurot käyttävät termiä kuurojen kulttuuri viitatessaan omaan kieli- ja kulttuuriyhteisöönsä. Kuurot eivät yleensä identifioidu vammaisiksi ihmisiksi, vaan kieli- ja kulttuurivähemmistöksi. 
Musiikkiala.
Vammaisten musiikkiprojekteja ovat muun muassa liikuntavammaisten musiikkiprojekti "No problem".
Musiikin erityispalvelukeskus Resonaari pyrkii lisäämään yhdenvertaisia mahdollisuuksia musiikin opiskeluun.
Nuotit.
Kuvionuotit ovat perinteisiä nuotteja helpompia hahmottaa. Näkövammaiset muusikot voivat hyödyntää pistenuotteja tai suurennettuja nuotteja. Pistenuotteja oli aiemmin hyvin vaikeaa opiskella, mutta vuonna 2019 julkaistu maksuton Opi pistenuotteja -oppimateriaali helpottaa tilannetta.
KynnysKino.
Kynnyskino on joka toinen vuosi Helsingissä ja Turussa järjestettävä vammaispoliittisen elokuvan katselmus. Vuonna 1997 järjestetyn ensimmäisen Kynnyskinon aiheena oli ihmiskuvan täydellisyyden ja epätäydellisyyden erilaiset puolet. Tapahtumien pääjärjestäjä on Kynnys ry, vammaisten perus- ja ihmisoikeusjärjestö. Juhlaan kuuluu myös kilpailusarja, jossa jaetaan palkinnot ja tunnustukset juhlan päätöspäivänä.
Joensuun Parafest.
Joensuussa vuodesta 2011 järjestetty elokuinen Parafest-tapahtuma on edistää yhdenvertaisuuttaa kulttuurin kautta. Festivaali on esteetön. Parafest tarjoaa vammaisille taiteilijoille mahdollisuuden saada esiin tuottamaansa taidetta ja tuo heidän taiteensa yleisön nähtäväksi ja kuultavaksi. Esiintyjiä ja osallistujia on muun muassa tanssin, musiikin, teatterin, kuvataiteiden ja elokuvan alalta. Järjestäjänä on Joensuun Parafestyhdistys ry.
Sarjakuvantekijät.
Sarjakuvapiirtäjä Kaisa Lekalla on amputoidut jalat. Värisokeutta on Asterixin piirtäjällä Albert Uderzolla ja Natashan piirtäjällä François Walthérylla.
Teatteri Totti.
Teatteri Totti on vuonna 1987 perustettu viittomakielinen teatteri.
American Basketball Association

American Basketball Association (ABA) oli pohjoisamerikkalainen koripalloliiga. Liiga perustettiin vuonna 1967 ja kilpaili suosiosta NBA:n kanssa, joka oli jo 20 vuotta aiemmin perustettu. ABA kilpaili NBA:n kanssa kymmenen vuotta suosiosta, kunnes vuonna 1976 se yhdistyi NBA:n kanssa. Yhdistymisen myötä ABA:sta NBA:han siirtyivät seurat Denver Nuggets, Indiana Pacers, New York Nets (nyk. Brooklyn Nets) ja San Antonio Spurs.
Hasavjurtin sopimus

Hasavjurtin sopimus, virallisesti Yhteisjulistus Venäjän federaation ja Tšetšenian tasavallan välisten suhteiden perusteiden määrittelyperiaatteista (), on Venäjän ja Itškerian tšetšeenitasavallan välillä solmittu välirauha, joka päätti ensimmäisen Tšetšenian sodan. Sopimus solmittiin vuonna 30. elokuuta 1996 Hasavjurtissa Dagestanissa Aleksandr Lebedin ja Aslan Mashadovin välillä.
Venäjän presidentti Boris Jeltsin lähetti Lebedin Tšetšeniaan neuvottelemaan aselevosta ja Lebed tapasi Tšetšenian presidentti Aslan Mashadovin 22. elokuuta. Parivaljakko neuvotteli kahdeksan tunnin ajan ja tarkoituksena oli mm. perustaa yhteinen keskus estämään Groznyin ryöstelyä. Kahdeksan päivää myöhemmin osapuolet tapasivat uudestaan tällä kertaa Dagestanin puolella Hasavjurtissa, jossa kaupungin nimeä kantava sopimus solmittiin. 
Sopimuksen mukaan sekä Venäjä että Tšetšenia lopettaisivat voimankäytön ja siirtäisivät Tšetšenian itsenäisyyskysymystä vuoteen 2001 asti.
Sopimus aiheutti myös kritiikkiä: 93 duuman edustajaa pyysi Venäjän korkeinta oikeutta antamaan lausunnon sopimuksen perustuslaillisuudesta, mutta korkein oikeus ilmoitti joulukuussa 1996 kieltäytyvänsä tästä.
Aution saaren levyt

Aution saaren levyt on Jake Nymanin vuonna 1997 ilmestynyt kirja. Teos esittelee luettelon populaarimusiikin albumeista, jotka suomalaiset musiikkitoimittajat kyselyn perusteella ottaisivat mukaansa autiolle saarelle.
Nyman pyysi kaikkiaan 80 suomalaista musiikkitoimittajaa nimeämään sata viime vuosikymmenien suosikkialbumiaan. Hän jakoi kaikille laatimansa 850 albumin ”muistilistan”, mutta ehdotuksia tuli lopulta lähes kaksinkertaisesta määrästä albumeja.
"Helsingin Sanomien" Harri Uusitorppa kirjoitti kirjasta tuoreeltaan sangen tylyn arvostelun. Hänestä kirjan kymmenen parhaan albumin kärki, johon sisältyy peräti viisi The Beatles -albumia, on todellinen kompromissien kompromissi: ”Minä en lähtisi suin surminkaan samalle saarelle tällaisen levyvalikoiman kanssa, saati sitten sen valintaan vaikuttaneiden kanssa. Lähtisittekö te?” Hänestä "Aution saaren levyt" on ”patologinen paljastuskirja” popmusiikin suomalaisten portinvartijoiden kovin yhdenmukaisesta mausta. ”Aution saaren levy on tylsistyttävä ja turhauttava tässä keskimääräisessä keskinkertaisuudessaan ja kaikkinaisessa kyseenalaistamattomuudessaan. Siinä ei pohdita popmusiikin merkityksiä, vaan sen sanelemattomiin sääntöihin uskotaan kuin kymmeneen käskyyn.”
Väinönkallion kalliomaalaus

Väinönkallion eli Leveälahden kalliomaalaus sijaitsee Asikkalan kunnassa Päijät-Hämeessä Ruotsalaisen rannalla. Se on muutaman kuvion kalliomaalaus, joka on kivikautinen.
Löytäminen.
Kohteen löysi vuonna 2002 Ilmo Sipilä, joka ei kuitenkaan ilmoittanut löydöstään heti. Vuonna 2003, jolloin hän toimitti löytöilmoituksen eteenpäin, löysivät saman maalauksen myös Hannu Poutiainen ja Antti Lahelma Lahden museon toimeenpanemassa kalliomaalausten inventoinnissa.
Sijainti.
Maalauskallio on Ruotsalaisen lounaisosassa sijaitsevan Rutalahden länsirannalla. Rutalahti on kapea pitkänomainen lahti, jonka keskivaiheilla, Susisaaren ja Talasaaren välissä, maalaus sijaitsee. Rutalahden tätä kohtaa kutsutaan myös Leveälahdeksi.
Kalliossa näkyy kauaksi vaalea kohta, joka aukeaa kaakkoon. Kuviot on maalattu vaalealle kohdalle, joka on kallistunut hieman sisäänpäin. Vaaleus saattaa johtua kalliopinnan rapautumisesta ja kalsiitin saostumisesta kiven pinnalle.
Maalaus.
Näyttää siltä, että kalliomaalauksessa on aiemmin ollut useita kuviota. Kallio on kuitenkin rapautunut ja useita kuvioita on tuhoutunut. Maalausalueen voi aavistaa laajasta punaväriä sisältävästä alueesta. Tunnistettavia kuvioita on kahdessa eri korkeudella olevassa kohdassa. Ylimmät kuviot ovat 5,3 – 5,5 metriä ja alemmat 4 metriä vedenpinnan yläpuolella.
Ylinnä erottuu kaksi kuviota, jotka sijaitsevat vaakahalkeman yläpuolella vinon halkeaman vasemmalla puolella. Selvin kuvio on venekuvio, jossa on seitsemän miehistöviivaa. Kuvio muistuttaa enemmän kampaa kuin muita tunnettuja venekuvioita. Toinen yläkuvio on eläinkuvio, joka on maalattu tyylitellysti.
Tuhoutuneen maalauskentän vasemmassa alakulmassa on paremmin säilynyt alue, jossa erottuu täyteisesti maalattu hirveä esittävä kuvio. Eläin katsoo vasemmalle ja siitä korostuvat pystyyn maalatut korvat.
Ajoitus.
Alin hirvikuvio on voitu maalata seisomalla alla olevassa kallionkolossa, joka on kuitenkin hankalassa paikassa. On todennäköisempää, että kaikki kuviot on tehty aikana, jolloin vedenpinta oli huomattavasti korkeammalla. Kuviot voitiin silloin maalata veneestä tai talvella jäällä seisten.
Kuviot voidaan tämän ajatuksen mukaan ajoittaa rannansiirtymiskronologian avulla. Kun maankohoamisesta johtuen järviallas kallistui samalla etelään päin, nousi järven pinta järvialtaan eteläosissa. Vanhin maalaus saattaa silloin olla alin maalaus ja veden pinnan noustessa jouduttiin maalaamaan aina vain ylempänä. Samalla vanhemmat kuviot jäivät veden alle ja jäiden kolhimiksi, jolloin kallion pinta alkoi rapautua. Ylin venekuvio saattaa siten olla nuorin maalaus. Kun Päijänne löysi etelästä uuden valumisuoman Kymijoesta, laski järven vedenpinta nopeasti alemmaksi kuin maalaukset.
Olavi Tikka

Olavi Tikka on suomalainen muusikko, joka tunnetaan luultavasti parhaiten vuonna 1994 perustetusta helsinkiläisestä rock-yhtyeestä The Milestones.
Suomenkielistä rockia soittavassa Olavi Tikka ja Hullumylly -yhtyeessä Tikka on laulaja ja lauluntekijä.
Tikka on myös suositun Hevisaurus-lastenmusiikkiyhtyeen laulaja. Hän on toiminut yhtenä käsikirjoittajana Komediateatteri Arenan Linnanmäen Peacock-teatterissa esittämissä Jurahevimusikaaleissa "Eläintarhan Yövahti" (2011), "Salainen tehtävä" (2012) ja "Velhojenvuoren salaisuus" (2013).
Vuonna 2012 Tikka kirjoitti yhdessä Kiti Kokkosen kanssa Otavan julkaiseman lastenkirjan "Hevisaurus ja Sapelihammaslääkäri".
Tikka asuu omakotitalossa Espoossa vuonna 2007 syntyneen tyttärensä ja näyttelijä ja teatterinjohtaja Kiti Kokkosen kanssa. Pari on tavannut vuonna 2010.
Jäniskallion kalliomaalaus

Jäniskallion kalliomaalaus sijaitsee Espoossa Nuuksion Pitkäjärven länsirannalla. Kalliomaalauksen löysivät Pekka Sarvas ja Lauri Pohjakallio vuonna 1970. Sen ajoitus on edelleen määrittämättä.
Maalauskallio.
Maalauskallio sijaitsee Nuuksion kansallispuistossa Pitkäjärven eteläosassa. Noin kilometrin etäisyydellä järven eteläpäästä sijaitsee sen länsirannalla pieni ja matala veteen laskeva kallio, jossa on jäänteitä punamullan käytöstä. Maalaukselle pääsee kesällä vain veneellä.
Maalaus.
Kalliomaalaus käsittää yhden tunnistettavan kuvion, joka esittää vasemmalle katsovaa hirveä. Kuvio on kömpelösti hahmoteltu ja se on 47 senttimetriä leveä ja 28 korkea. Hirvi on maalattu täyteisesti ja siitä voi erottaa pienen poskiparran, joka on myös hirven eräs lajituntomerkki. Kuvio sijaitsee 1,8 metriä järven nykypinnan yläpuolella.
Noin 150 metriä etelään, kallion korkeimman kohdan alta, on löytynyt toinen punavärillä maalattu kohta. Se on kuitenkin jo tuhoutunut. Jäljellä on enää epämääräisiä punavärilaikkuja eikä siitä voi enää tunnistaa kuvioita.
Tomorrow Night

Tomorrow Night on brittiläisen Atomic Rooster -yhtyeen kappale ja single vuonna 1970 ilmestyneeltä albumilta "Death Walks Behind You". Siitä muodostui ensimmäinen yhtyeen kahdesta Britannian listalle nousseesta hitistä kappaleen noustessa sijalle 11 maaliskuussa 1971. ”Tomorrow Night” on yhtyeen kosketinsoittajan Vincent Cranen kirjoittama.
Kappaleen single- ja albumiversio eroavat hieman toisistaan lopetusten osalta. Singleversio päättyy häivytykseen kun taas albumiversio soitinten kakofoniaan. 
Single ilmestyi tammikuussa 1971. Levy-yhtiö vaihteli valtioittain; Britanniassa sen julkaisi B&amp;C Records, Manner-Euroopan maissa Fontana ja Yhdysvalloissa Elektra Records.
Kappaleet singlellä.
A-puoli
B-puoli
Denatoniumbentsoaatti

Denatonium, tavallisimmin denatoniumbentsoaatti on kitkerin tunnetuista kemiallisista yhdisteistä. Aistimisen raja on 0,05 ppm bentsoaattina. Aine löydettiin vuonna 1958 ja se rekisteröitiin tavaramerkkinä "Bitrex". Laimennettuna määrään 10 ppm se on useimmille ihmisille liian kitkerää nautittavaksi. Denatoniumsuoloja käytetään tekemään vaarallinen, mutta hyvältä maistuva tuote liian kitkeräksi nautittavaksi. Denatoniumia käytetään alkoholin denaturoinnissa (sitä käytetään 2 grammaa / 100 litraa etanolia), pakkasnesteissä, kynsien pureskelun estoaineissa, eläinten karkoteaineena, nestesaippuassa ja shampoossa sekä muovailuvahassa ja rotanmyrkyssä. Sen ei tiedetä aiheuttavan mitään pitkäaikaisia terveysvaikutuksia.
Rakenne.
Kemialliselta rakenteeltaan denatonium on hydrofobinen orgaaninen kationi, se kuuluu kvaternaarisiin ammoniumyhdisteisiin. Sen rakenne muistuttaa puudutusaineena käytettävää lidokaiinia, joka myös itsessään on hyvin kitkerän makuinen. Erona on amiiniryhmään liittynyt bentsyyliryhmä.
Aurinko aurinko plaa plaa plaa

Aurinko aurinko plaa plaa plaa on Risto-yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 27. syyskuuta 2006. Musiikkilehti Rumba valitsi albumin yhdeksi vuoden 2006 kolmesta parhaasta. Albumi on myös saanut kriitikoilta useita positiivisia arvioita ja se valittiin vuoden 2019 marraskuussa 2000-luvun kolmanneksi parhaaksi levyksi musiikkilehti Soundin järjestämässä kriitikkoäänestyksessä .
Vajiravudh

Vajiravudh (1. tammikuuta 1881 – 25. marraskuuta 1925) oli Thaimaan kuudes Chakri-dynastian kuningas vuosina 1910–1925. Länsimaissa hänet tunnetaan nimellä Rama VI.
Ennen kuninkaaksi tuloaan Vajiravudh oli opiskellut Britanniassa ja kuninkaaksi tultuaan hän valitsi taloudellisiksi neuvonantajikseen lähinnä Intian brittejä. He varmistivat brittien kauppaetujen säilymisen maassa. Kun kiinalaiset liikemiehet ehdottivat kuninkaalle länsivaltojen talousvallan murtamista, kuningas kieltäytyi ja kirjoitti kiinalaisvastaisen pamfletin "Idän juutalaiset". Kiinalaisten klaanipohjaisten järjestöjen kieltäminen muutti ne salaseuroiksi, jotka osallistuivat myös rikolliseen toimintaan.
Thaimaalaiset prinssit saivat koulutuksensa Euroopassa ja ensimmäiset takaisin kotimaahan palanneet saivat automaattisesti korkean viran Thaimaan jatkuvasti kasvavan byrokratian palveluksessa. Muutos kuitenkin tapahtui ja vuonna 1924 ulkomailla opiskelevia 400 valtion stipendiaattia ei enää odottanut virka kotimaassa. Tämä ryhmä tuli seuraavan kuninkaan aikana kaappaamaan vallan ja lopettamaan kuninkaan itsevaltiuden.
Taiteessa Rama VI:n aikaa leimaa art deco, jonka ensimmäinen ilmentymä oli italialaisen Annibale Rigottin suunnittelema Hua Lamphongin rautatieasema. Ajan valovoimaisimpia kirjailijoita ja älymystön edustajia oli prinssi Kukrit Pramoj, jonka teos "Neljä hallituskautta" kuvaa Thaimaan historian käännekohtia Rama V:n hallituskaudelta aina Rama VIII:n aikaan saakka.
Amerikankeuhkokala

Amerikankeuhkokala ("Lepidosiren paradoxa") on Etelä-Amerikassa elävä keuhkokaloihin kuuluva kalalaji. Se on ainoa laji amerikankeuhkokalojen ("Lepidosirenidae") heimossa. Amerikankeuhkokala oli ensimmäinen tieteellisesti kuvattu keuhkokalalaji. Se muistuttaa hieman ankeriasta tai liskoja, ja sen pitkulainen ruumis voi olla 1,25 metriä pitkä. Laji elää Etelä-Amerikan hitasti virtaavissa joissa, järvissä ja soilla. Kuivalla kaudella amerikankeuhkokalat kaivautuvat pohjamutaan odottamaan parempia aikoja.
Ulkonäkö.
Aikuisena amerikankeuhkokala voi olla 1,25 metriä pitkä. Se on pitkulainen kala ja muistuttaa hieman ankeriasta tai liskoja. Väriltään kala on harmaa tai musta. Nuorilla kaloilla ruumiissa on keltaisia täpliä. Poikasilla on ulkoiset kidukset, joilla ne ottavat happea vedestä. Kalan kehittyessä kidukset surkastuvat seitsemän viikon ikäisenä ja uimarakosta kehittyy kaksi keuhkoa. Aikuiset joutuvatkin käymään hengittämässä happea veden pinnalla. Hampaina toimivat luulevyt.
Levinneisyys ja elintavat.
Amerikankeuhkokala elää Etelä-Amerikan hitaasti virtaavissa joissa, järvissä ja soilla. Sitä tavataan Amazon- ja Paranájoista Brasiliasta ja Paraguaysta sekä Argentiinasta. Lajin fossiileja on löydetty myös Perusta ja Boliviasta. Kalat viihtyvät vesissä, joiden lämpötila on 24–28 °C. Ne elävät hyvin lähellä pintaa. Kuivan kauden aikana kala kaivaa pohjamutaan 25–50 cm syvän kuopan, johon se asettuu odottamaan sadekautta. Amerikankeuhkokalan elintoiminnot hidastuvat ja se tuottaa ympärilleen kuivumisen estävän limakerroksen.
Amerikankeuhkokalat lisääntyvät sadekaudella, jolloin koiras ja naaras rakentavat kasvimateriaalista pesän, johon naaras munii. Koiras vartioi munia ja sille kehittyy rintaeviin sulkamaiset elimet, joiden avulla se kykenee siirtämään verestään happea veteen ja pitämään näin happipitoisuuden munille sopivana. Nämä sulkamaiset lisäkkeet surkastuvat lisääntymiskauden päätyttyä.
Poikasten ravintoa ovat vesihyönteiset ja muut pienet selkärangattomat eläimet. Aikuisten pääasiallista ravintoa ovat pienet luukalat, kotilot ja äyriäiset, mutta ne syövät myös vesikasveja ja levää.
Kauko Räike

Kauko Räike (vuoteen 1936 Rydberg, 30. kesäkuuta 1923 Pori – 11. marraskuuta 2005 Pori) oli suomalainen kuvanveistäjä ja kulttuurivaikuttaja. Hänet tunnetaan Kankaanpään taidekoulun perustajana ja sen rehtorina. Räike oli nonfiguratiivisen taiteen varhainen edustaja Suomen kuvanveistäjien joukossa. Hänen puolisonsa oli taiteilija Sinikka Räike.
Elämänvaiheet.
Laivapuusepän perheeseen Porin Reposaaressa syntynyt Räike muutti perheensä mukana Helsinkiin 1930-luvulla. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1945 ja opiskeli Taideteollisuusopistossa vuosina 1947–1950. Vuonna 1952 Räike muutti Kankaanpäähän ja alkoi työskennellä kuvaamataidonopettajana. Ensimmäisen näyttelynsä hän piti Imatralla vuonna 1953. Räike korosti toiminnassaan usein maakunnallisuuden merkitystä suhteessa Helsinki-keskeisyyteen. Hän kuului satakuntalaisista taiteilijoista koostuneeseen taiteilijaryhmään ”100”. Vuonna 1965 hän oli perustamassa Kankaanpään taidekoulua ja toimi sen rehtorina vuoteen 1972 saakka. Tasavallan presidentti myönsi Räikkeelle professorin arvonimen vuonna 1983.
Taide.
Kauko Räikkeen teokset olivat aluksi esittäviä, mutta hän siityi välivaiheiden kautta abstraktiin muotokieleen. Hän on tullut tunnetuksi julkisista veistoksista. Räike teki useita sankaripatsaita, muotokuvia, muistomerkkejä ja mitaleja. Hän teki muun muassa Kankaanpään hautausmaalle Vakaumuksensa puolesta kärsineiden muistomerkin (1953), Porin Itäpuistoon Porilaisten muistomerkin (1961) ja Tampereen yliopiston edustalle Väinö Voionmaan muistomerkin Kasvu (1965).
Lahjoitukset Kankaanpään kaupunginmuseolle.
Räike lahjoitti yhdessä puolisonsa, kuvanveistäjä ja taidemaalari Sinikka Räikkeen kanssa vuonna 1995 Kankaanpään kaupungille lähes koko hallussaan olleen tuotantonsa, joka sijoitettiin Kankaanpään kaupunginmuseoon. Kokoelmaan kuuluu lähes 400 teosta. Vuonna 2009 pariskunnan poika Lauri Räike lahjoitti museolle lehtileikekokoelman, joka on miltei täydellinen taiteilijapariskuntaa koskeva aineisto vuosilta 1950–2009. Aineisto kertoo Kankaanpään taidekoulun historiasta ja liittyy koko suomalaisen kuvataiteen modernismin kehitykseen.
Teoksia.
Sankaripatsaat
Phibun

Plaek Phibunsongkhram (1897–1964) oli kiinalaista syntyperää oleva Thaimaan pääministeri vuosina 1938–1944 ja 1948–1957.
Phibun oli Pariisin sotilasakatemiassa opiskellut pienviljelijän poika, joka osallistui itsevaltaisen kuninkuuden lopettaneeseen verettömään vallankaappaukseen 24. kesäkuuta 1932. Lokakuussa 1933 prinssi Boworadet yritti vastavallankumousta, mutta Phibun kukisti tehokkaasti kapinan. Näin hänen asemansa valtahierarkiassa vahvistui, ja hänestä tuli Phalonin hallituksen sisäministeri. Vuonna 1938 Phibun nousi valtaan Phalonin erottua tehtävästään.
Huolimatta kiinalaisesta syntyperästään Phibun ryhtyi heti rajoittamaan kiinalaisperäisen väestön kaupankäyntimahdollisuuksia. Hän painosti kiinalaisia myymään riisimyllynsä valtiolle ja otti neuvonantajakseen kiinalaisvastaisessa kampanjassa Rama VI:n avustajan Vichitvadhakarnin. Pääministeri vangitsi 40 kuningashuoneen jäsentä ja kuninkaan valokuvien pito yksityiskodeissakin kiellettiin. Vastaavasti jokaisella thailla tuli olla kotonaan Phibunin valokuva.
Japanin kanssa läheisessä liitossa ollut Phibun pakotettiin eroamaan virastaan vuonna 1944, ja vaikka hän oli heti sodan jälkeen syytettynä sotarikoksista, vapautettiin hänet kaikista syytteistä. Vuonna 1947 hän teki sotilasvallankaappauksen. Pääministerikautensa Phibun aloitti jälleen laajoilla kiinalaisvastaisilla toimilla. Vuoden 1957 vaaleissa Phibunia syytettiin vaalivilpistä ja samana vuonna suoritetun sotilasvallankaappauksen jälkeen hänen oli paettava maasta. Phibun sai turvapaikan Japanista.
Dennis

Dennis on miehen etunimi. Nimi on pääasiassa englannin-, saksan- ja hollannin­kielisissä maissa käytetty muunnos ranskalaisesta, jo keskiajalla yleisestä nimestä Denis (tai Denys), joka on lyhentymä kreikkalaisperäisestä nimestä Dionysios. Nimi johtuu muinais­kreikkalaisen viinin­jumalan nimestä Dionysos, mutta on useiden Dionysios-nimisten pyhimysten vuoksi pysynyt käytössä myös kristittyjen keskuudessa.
Suomessa nimi Dennis on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1273 miehelle, joista noin puolet on 1980- ja 1990-luvuilla syntyneitä. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Denniksen nimipäivä on 8. marraskuuta. Aikaisemmin (vuosina 2005–2014) nimipäivä oli kuitenkin 5. toukokuuta.
Taina Teerialho

Taina Teerialho (s. 1. elokuuta 1966 Mynämäki) on suomalainen kirjailija, joka asuu Kokemäellä. Hän on julkaissut romaaneja, nuortenkirjoja, novelleja ja näytelmiä. Teoksia ovat kustantaneet eri kustantamot, pääosalta kuitenkin WSOY (muut pienkustantamoja, kuten turkulainen Turbator).
Tuotanto.
Äänikirjat.
Useimmat edellä mainituista kirjoista ovat myös Celian kirjastossa joko äänikirjoina tai pistekirjoiksi valittuina, mutta lisäksi ovat:
Vsevolod Krestovski

Vsevolod Vladimirovitš Krestovski (; 23. helmikuuta 1840 Kiovan läänin Taraštšan kihlakunnan Malaja Berezjankan kylä – 30. tammikuuta 1895 Varsova) oli venäläinen kirjailija.
Vsevolod Krestovski syntyi aatelisperheeseen ja opiskeli Pietarin yliopistossa. Hän julkaisi ensimmäiset teoksensa vuonna 1857. Aluksi hän myötäili edistyksellistä nuorisoa, mutta siirtyi vuonna 1863 taantumuksen leiriin. Kirjailijan tunnetuin teos on Pietarin alamaailmaa ja ylimystöä sensaatiomaisesti kuvaava romaani ”Pietarin mysteriot” (oikeammin ”Pietarin slummit”, ven. "Peterburgskije truštšoby", 1864–1867). ”Nihilisminvastaisen” dilogian "Krovavyi puf" (”Verinen isku”) muodostavat viihderomaanit "Panurgovo stado" (”Panurgin lauma”, 1869) ja "Dve sily" (”Kaksi voimaa”, 1874) esittävät Venäjän 1860-luvun vallankumousliikkeen puolalaisten nationalistien juonittelun tuloksena. Myöhemmin Krestovski julkaisi avoimen juutalaisvastaisen trilogian "Tma Jegipetskaja" (”Egyptin pimeys”, 1888), "Tamara Bendavid" (1889–1890) ja "Toržestvo Vaala" (”Baalin juhlat”, 1891–1892). Vuodesta 1892 lähtien hän työskenteli Varsovassa ilmestyneen virallisen "Varšavski dnevnik" -lehden päätoimittajana.
Peer Günt 1 / Through The Wall

Peer Günt 1 / Through The Wall on Peer Güntin kaksi ensimmäistä julkaisua sisältävä kokoelma. Kymmenen ensimmäistä kappaletta on aiemmin julkaistu äänilevynä Peer Günt vuonna 1985. Viisi viimeistä kappaletta on aiemmin julkaistu EP:nä Through The Wall vuonna 1985. Kappale Behind the line ei sisälly kumpaankaan edellä mainittuun aikaisempaan julkaistuun äänitteeseen, mutta on julkaistu I Don't Wanna Be A Rock'n'Roll Star- singlen B-puolena.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Timo Nikki, Teijo Erkinharju ja Teijo Kettula
Kokoonpano.
Peer Günt
Muut
Barbro Gardberg

Barbro Johnsdotter Gardberg (6. joulukuuta 1924 Helsinki – 26. maaliskuuta 2011 Meltola) oli suomalainen tekstiilitaiteilija.
Gardbergin mittavan tekstiilituotannon merkittävin osa on transparangit (kuultokudos). Hänen kirkkotekstiilejään löytyy useista kirkoista ja kappeleista, muun muassa Turun tuomiokirkosta, Tenholan kirkosta, Bromarvin kirkosta ja Pyhän Katarinan kirkosta Karjaalla. 
Gardberg toimi myös opettajana ja piti pirtanauhakursseja sekä Suomessa että ulkomailla, muun muassa Islannissa, Norjassa, Ruotsissa ja Virossa. Hän tutki historiallisia pirtanauhoja, kudonnaisia, symboleja ja ornamentiikkaa ja teki uraauurtavaa tutkimusta entisajan tekstiileistä Pohjoismaissa ja Baltiassa. Hän piti näyttelyitä niin Suomessa kuin ulkomailla. Hänen tekstiilejään on myös muun muassa Tallinnan Ruotsalaisessa kirkossa ja Viron Noarootsin kirkossa sekä Islannissa. Hänelle myönnettiin Karjaan kulttuuripalkinto vuonna 1992.
Blue Rondo à la Turk

Blue Rondo à la Turk on Dave Brubeckin säveltämä jazzkappale. Se julkaistiin vuonna 1959 Brubeckin albumin "Time Out" avausraitana sekä vuonna 1961 albumilta julkaistun ”Take Five” -singlen B-puolena. Brubeck tallensi konserttirepertuaarissaan kymmeniä vuosia säilyneen kappaleen useita kertoja.
Kappaleen pääasiallinen tahtilaji on 9/8, johon Brubeck oli tutustunut vieraillessaan Istanbulissa. Soolot soitetaan kuitenkin 4/4-tahtilajissa. Rakenteeltaan kappale on rondo ja sen nimi viittaa W. A. Mozartin sävellykseen ”Rondo alla turca” (suomeksi ”Turkkilainen marssi”).
Kappaleen on levyttänyt myös muun muassa jousikvartetti Turtle Island String Quartet.
Hirvi-Simunan luola

Hirvi-Simunan luola (N 6813601, E 328343) sijaitsee Lempäälän Höytämössä Lehtivuoren rinteellä, Birgitan polun varrella . Luola sijaitsee suuren siirtolohkareröykkiön alla ja sinne on useita suuaukkoja. Luola on muodostunut paikalla sijainneen valtavankokoisen siirtolohkareen hajottua kappaleiksi ja sen lähiympäristö on suurten kivilohkareiden peittämää pirunpeltoa. Hirvi-Simunan luola on luonnonsuojelulailla rauhoitettu. Muita vastaavanlaisia suomalaisia luonnonmuodostumia ovat muun muassa Turun Kärsämäessä sijaitseva Pirunpesä, Nokian Sarkolassa sijaitseva Pirunpesäkivi ja Inarin Karhunpesäkivi.
Luola on saanut nimensä 1800-luvun alkupuolella tai puolivälissä eläneestä Hirvi-Simunasta joka asui luolan lähellä Höytämöjärven tienoilla sijainneessa Paunun mökissä. Hirvi-Simuna hankki elantonsa metsästyksellä ja hänestä on säilynyt paljon tarinoita kansanperinteessä. Hän erikoistui erityisesti ampumaan lintuja, jotka tarinoiden mukaan tulivat itse hänen luokseen. Sudet hän jätti rauhaan, koska kertoman mukaan ne olivat kerran pelastaneet hänet tukalasta tilanteesta. Hirvi-Simunan kerrotaan ampuneen itsensä hänestä nimensä saaneessa luolassa. 
Erään tarinan mukaan Simuna oli tehnyt pirun kanssa sopimuksen, joka antoi hänelle yliluonnollisen ampumistarkkuuden ja suotuisan metsästysonnen. Pirun riivaama, järkensä menettänyt Simuna päätti kuitenkin lopulta päivänsä onnea tuoneella metsästyskiväärillään - usean päivää luolassa oleskeltuaan.
Luolastoon johtaa useampi suuaukko, ja siellä liikkuminen vaatii paikoin ryömimistä. Polku luolalle lähtee Taavetintien päästä.
Canterburyn vanha synagoga

Canterburyn vanhaa synagogaa Canterburyssa pidetään parhaana esimerkkinä uusegyptiläisestä synagoga-arkkitehtuurista. Vanhimmat maininnat juutalaisyhteisöstä Canterburyssä ovat vuodelta 1160. Huolimatta vainoista vuosina 1261 ja 1264, yhteisö pysyi elinvoimaisena kunnes kuningas Edvard I karkotti juutalaiset Englannista.
Nykyisen rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Hezekiah Marshall ja se valmistui vuonna 1848.
Uotin parantola

Uotin parantola (nykyisin Lempäälän Luontaiskylpylä) on vuonna 1926 perustettu Lempäälässä toimiva luontaishoitola, jossa annetaan vesihoitoja. Vesihoitoihin kuuluvat muun muassa höyry- ja saunahoidot, valelut, käärehoidot ja kylmäpyyhehieronta. Hoitojen vaikutusta tehostaa puolivegetaarinen ruokavalio sekä runsas lepo. Parantola sijaitsee Lempäälän keskustassa Pyhäjärven rannalla, ja siellä on nykyisin majoitustilat 40 hengelle 1–5 hengen huoneissa.
Historia.
Parantolan perusti 1926 pastori ja filosofian maisteri Juho Heikki Uotin (1862–1920) leski kansakoulunopettaja Augusta Matilda Uoti (1863–1936). Pastori Uoti oli kehittänyt parantolassa käytetyt vesihoitomuodot esikuvinaan Keski-Euroopassa suositut Johann Schrothin, Vincent Priessnitzin, Sebastian Kneippin ja Louis Kuhnen luontaishoitomenetelmiä, joihin hän oli käynyt tutustumassa. Hän julkaisi vuonna 1912 aiheesta kirjan "Kotiopas terveyden hoidossa". Kirja sai niin hyvän vastaanoton, että Juho Uoti luopui papinvirasta ja siirtyi kokonaan luontaishoitoalalle.
Uotin kehittämiä vesihoitoja annettiin aluksi Helsingissä, mutta vuonna 1925 Augusta Uoti osti Lempäälästä "Tyynelä"-nimisen tilan ja aloitti parantolatoiminnan paikalla sijainneissa rakennuksissa. Augusta Uoti johti parantolaa pääasiassa Helsingistä käsin. Uotin oppien mukaan toimineita hoitoloita oli 1920- ja 1930-luvuilla Lempäälän ohella myös useissa Suomen kaupungeissa, muun muassa Helsingissä, Viipurissa, Turussa, Kotkassa ja Haminassa. Augusta Uotin jälkeen kylpylän johtajaksi tuli 1936 Uotien poika Kauko Uoti (1898–1979), joka oli opiskellut luontaislääketiedettä Saksassa ja Itävallassa sekä valmistunut 1933 naturopatian tohtoriksi New Yorkissa sijainneesta "The American School of Naturopathy" -oppilaitoksesta.
Vuonna 1939 valmistui parantolan kolmikerroksinen tiilinen päärakennus, jossa on hoitotiloja ja asuinhuoneita. Jo 1920-luvun lopulla oli valmistunut kolmikerroksinen puutalo, jossa oli asuinhuoneita potilaita ja henkilökuntaa varten, ja 1930-luvulla valmistui parantolan johtajan perheen asuinrakennus.
Uotin parantolan asiakkaina oli erityisesti 1930- ja 1960-lukujen välisenä aikana monia tunnettuja suomalaisia kuten Ilmari Kianto, Mika Waltari, Aaro Hellaakoski, Thure Bahne, Mikko Oinonen, Ture Junttu, Einari Vuorela, Emmi Jurkka ja Olavi Paavolainen. Jatkosodan jälkeen vuosina 1944–1945 parantolan rakennuksissa toimi Suomessa oleskelleiden Saksan ja Unkarin kansalaisten internointileiri. 1950-luvulla parantolan toiminta keskittyi Lempäälään, kun Tampereella toiminut päivähoitoja antanut hoitola lopetettiin.
Kauko Uotin jälkeen parantolan johdossa on ollut vuodesta 1981 alkaen hänen tyttärensä, sisätautien ja reumatologian erikoislääkäri Kirsti Uoti.
Parantola on Suomen vahimpia yhä toiminnassa olevia vesihoitolaitoksia.
Teijo Kettula

Teijo ”Tsöötz” Antero Kettula (s. 1958) on suomalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten kouvolalaisen Peer Güntin pitkäaikaisena basistina (vuosina 1983–2005). Kettula osallistui myös joidenkin yhtyeen kappaleiden sävellykseen. Vuonna 2009 hän oli mukana perustamassa Dog Days Revolution -yhtyettä muun muassa Peer Güntin entisen rumpalin Teijo ”Twist Twist” Erkinharjun kanssa. Yhtye soitti keikoillaan rockyhtye AC/DC:n kappaleita sekä omaa materiaaliaan. Toukokuussa 2017 Kettula ja Erkinharju perustivat yhdessä Kari Peitsamon kanssa Devil’s Milk -yhtyeen. 
Nuoruudessaan Kettula työskenteli haitarien virittäjänä Kouvolan harmonikkatehtaalla, mutta hänen työuransa päättyi tehtaalla, kun hänet pidätettiin ja hän joutui nuoruudenaikaisten rikostensa vuoksi vankilaan.
Diversity

Diversity on englantilainen street dance -ryhmä, joka tunnetaan parhaiten "Britain’s Got Talentin" kolmannen tuotantokauden voitosta vuonna 2009. He olivat finaalissa yhdessä ennakkosuosikki Susan Boylen kanssa, mutta kaikkien yllätykseksi Diversity voittikin koko kilpailun. Ryhmän osallistuessa kilpailuun nuorimmat sen jäsenet olivat vasta 13-vuotiaita. 
Diversity perustettiin Lontoossa vuonna 2006 ja aluksi tanssiryhmän nimi oli Swift Moves, mutta nimi vaihdettiin melko pian Diversityksi. Vuosi perustamisen jälkeen Diversity voitti The Street Dance Weekend 2007 -kilpailun, jonka jälkeen ryhmä päätti osallistua "Britain’s Got Talent" -kilpailuun. Diversity on voittanut myös The Families United Positive Role Models -palkinnon Spirit of London Awards -tapahtumassa.
Diversity koostuu kymmenestä jäsenestä ja heidän tanssityylinsä sisältää popping, rodoting, lyrical hip hop ja contemporary hip hop -alatyylejä. Diversityllä on Lontoossa oma tanssiharjoituspaikka, jossa he harjoittelevat. Suurin osa Diversityn jäsenistä on vielä koulussa tai yliopistossa. 
Ashley Banjo (s. 8.lokakuuta 1988, Leytonstone, Lontoo) on Diversity-tanssiryhmä johtaja ja koreografi. Ashleyn pikkuveli Jordan Banjo on myös Diversityn jäsen. Ashley tuomaroi Britannian ensimmäistä Got to Dance -ohjelmaa vuonna 2010 yhdessä Adam Garcian ja Kimberly Wyattin kanssa. Hän on myös esiintynyt yhdessä Diversityn kanssa vuonna 2010 julkaistussa tanssielokuvassa StreetDance 3D. 
Jordan Banjo (s. 1991, Leytonstone, Lontoo) on Ashley Banjon pikkuveli ja Diversity-ryhmän jäsen. 
Sam Craske (s. 1990, Dagenham, Lontoo) on Diversity-ryhmän jäsen ja Mitschell Crasken isoveli. 
Mitchell Craske (s. 1996, Dagenham, Lontoo) on Diversityn nuorimpia tanssijoita yhdessä Perri Luc Kielyn kanssa. Hänen isoveljensä Sam Craske tanssii myös Diversityssä. Mitchel on tanssinut Diversityssä jo noin 4 vuotta. 
Ike Ezekwugo (s. 1987, Leynstone, Lontoo) on Diversityn uusin jäsen ja hän on ollut tanssiryhmässä mukana vasta kaksi vuotta. 
Perri Luc Kiely (s. 1995, Essex) on Diversityn nuorimpia tanssijoita yhdessä Mitchell Crasken kanssa. Perri asuu kotonaan yhdessä äitinsä, isänsä ja sisarusten kanssa.
Ian McNaughton (s. 1984, Basildon, Essex) on Diversity-ryhmän vanhimpia jäseniä yhdessä Terry Smithin kanssa. Myös Ianin pikkuveljet Jamie McNaughton ja Matthew McNaughton tanssivat Diversityssä. 
Jamie McNaughton (s. 1987, Basildon, Essex) on Diversity-ryhmän jäsen ja Ian McNaughtonin pikkuveli sekä Matthew McNaughtonin isoveli. 
Matthew McNaughton (s. 1993, Basildon, Essex) on Diversity-ryhmän jäsen ja myös hänen isoveljensä Ian McNaughton ja Jamie McNaughton tanssivat samaisessa ryhmässä. 
Warren Russel (s. 1991, Dagenham, Lontoo) on Diversity-ryhmän jäsen.
Terry Smith (s. 1984, Rainham, Lontoo) on Diversity-ryhmän vanhimpia jäseniä yhdessä Ian McNaughtonin kanssa.
Ali Al-Zinkawi

Ali Mohamed Gharib Al-Zinkawi (s. 27. helmikuuta 1984 Unkari) on kuwaitilainen yleisurheilija, joka kilpailee moukarinheitossa. Hän edustaa seuratasolla Al-Tadamonia.
Al-Zinkawi voitti vuonna alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2002 ja seuraavana vuonna aikuisten Aasian-mestaruuden. Hän osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Ateenassa 2004, jossa hän oli karsinnan 30. 
Al-Zinkawi voitti vuonna 2005 toisen Aasian-mestaruutensa tuloksellaan 71,74 metriä. Hän kuitenkin karsiutui samana vuonna Helsingin MM-kisoissa. Al-Zinkawi sai hopeaa Aasian kisoista 2006 ja pääsi MM-finaaliin seuraavan vuoden kisoissa. Hän oli vuoden 2007 Aasian-mestaruuskilpailuissa ykkönen voitettuaan Tadžikistanin Dilšod Nazarovin vain yhden senttimetrin erolla heitettyään tuloksen 75,71. Al-Zinkawi sijoittui Pekingin olympialaisissa 2008 kahdeksanneksitoista ja jäi karsintaan. Hän karsiutui myös Berliinin MM-kisoissa 2009, Daegun MM-kisoissa 2011 ja Lontoon olympialaisissa 2012. Aasian-mestaruuskilpailuissa 2013 hän saavutti hopeaa tuloksella 74,70.
Al-Zinkawi heitti vuonna 2009 nykyisen ennätyksensä 79,74 metriä. Kyseinen tulos on myös Kuwaitin ennätys. Alin isä Mohamed oli kuulantyöntäjä ja kolminkertainen Aasian-mestari.
Acehilaiset

Acehilaiset ovat Indonesiaan kuuluvan Sumatran saaren Acehin alueella asuva etninen ryhmä. Naapurikansoista heitä erottaa kaikkein selvimmin tiukka sunnalaisuus. Indonesian vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan acehilaisia oli 890 000, mutta joidenkin arvioiden mukaan heitä olisi jopa kolme miljoonaa. Acehilaiset puhuvat malaijilais-polynesialaisiin kieliin kuuluvaa atšehin kieltä. Useimmat puhuvat myös indonesiaa.
Historia.
Nykyiset acehilaiset polveutuvat todennäköisesti malajilaisista, joita alkoi muuttaa suuressa mittakaavassa Acehin alueelle noin 3 000 vuotta sitten. Alueelle perustettiin ensin hinduvaltioita, mutta sittemmin alueelle levisi islaminusko, luultavasti 1200- tai 1300-luvuilla. Islamin myötä alueelle perustettiin voimakas Acehin sulttaanikunta, joka ulotti valtansa Etelä-Thai­maahan saakka. Aceh säilyi pitkään itsenäisenä senkin jälkeen, kun Hollanti alkoi vallata Indonesian muita alueita. Aceh joutui hollantilaisten vallan alle vasta 1800-luvulla. Toisessa maailmansodassa acehilaiset muodostivat sissijoukkoja taistellakseen Japania vastaan, ja sodan jälkeen he alkoivat kannattaa Indonesian itsenäisyyttä ja sotivat hollantilaisia vastaan vuosina 1945–1949. Indonesian itsenäistyttyä ongelmia tuli kuitenkin, kun acehilaiset kokivat vallan keskittyneen liiaksi Jaavalle. Vuonna 1953 Daud Beureueh julisti Acehin itsenäiseksi islamilaiseksi valtioksi, mutta julistusta seurasi sota, ja vuonna 1959 solmitussa aselevossa sovittiin autonomiasta Indonesian sisällä. Ongelmia tuli jälleen 1970-luvulla. kun hallitus alkoi käyttää alueen luonnonvaroja hyväkseen yksipuolisesti. Alueella perustettiin Vapaa Aceh -liike ja Aceh julistettiin jälleen itsenäiseksi vuonna 1976. Seuraavan kahden vuosikymmenen ajan alueella käytiin kiivaita taisteluita, ja vuoteen 1998 oli kuollut 2 000 henkilöä. Suharton kukistuminen vuonna 1998 helpotti tilannetta, mutta armeijan sodan aikaisien joukkomurhien paljastuminen kiristi tilannetta pian uudestaan. Vuonna 2001 Acehille annettiin lisää vapauksia, joihin kuului muun muassa šarialain käyttöönotto alueella. Vuoden 2004 tapaninpäivän tsunami teki laajaa vahinkoa Acehissa tappaen noin 168 000 paikallista.
Nykypäivä.
Acehin tilanne on rauhoittunut jonkin verran vuonna 2005 solmitun tulitauon ja vuosien 2006 sekä 2007 vaalien seurauksena. Indonesian hallituksen rohkaiseman maahanmuuton takia acehilaiset muodostavat joidenkin tietojen mukaan enää noin puolet Acehin väestöstä loppujen ollessa muualta tulleita maahanmuuttajia. Osa maahanmuuttajista on kuitenkin sittemmin lähtenyt alueelta. Vuoden 2005 rauhansopimuksen mukaan acehilaisten tulisi saada 70 % Acehista saaduista kaasu- ja öljytuotoista.
Vallilan Tango

Vallilan Tango on suomalainen tanssiorkesteri. Se soittaa nostalgista ja perinteistä suomalaista tanssimusiikkia. Vallilan Tangossa on seitsemän jäsentä, joiden soittimet ovat viulu, klarinetti, trumpetti, hanuri, kontrabasso ja rummut. Yhtyeen laulusolisti on alkuaan hollantilainen Hans Wessels. Vallilan Tangon johtaja ja pääasiallinen sovittaja on Antti Alavuotunki soittiminaan klarinetti, bassoklarinetti ja alttosaksofoni.
Vallilan Tangon erikoisuus on, että se kaivaa lähinnä 1930- ja 1940-luvun musiikista esitettäväkseen harvinaisuuksia tai peräti ennenesittämättömiä kappaleita säveltäjiltä kuten Usko Kemppi, Pentti Viherluoto, Arvo Koskimaa, Valto Tynnilä ja Toivo Kärki.
Orkesteri toimii nimeään kantavan kulttuuriyhdistyksen tuella. Kulttuuriyhdistys Vallilan Tango ry on järjestänyt vuodesta 2005 vapputansseja Vallilassa ja elokuun lopussa Isle of Sheep -tangofestivaalia Lammassaaressa.
Petteri Kari

Petteri Kari (s. 5. huhtikuuta 1971 Salo) on suomalainen jalkapalloerotuomari. Hän tuomitsi vuosina 1997–2016 Veikkausliigassa yhteensä 286 ottelua. 
Kari nimettiin Veikkausliigan legendaksi vuonna 2021.
Ammatiltaan Kari on opistoupseeri. Hän työskentelee liikuntakasvatusupseerina rannikkolaivastossa Turussa.
Vuonna 2024 Kari erosi Palloliiton erotuomarivaliokunnasta ja sen puheenjohtajuudesta, kun erotuomaritoiminnasta oli paljastunut useita epäkohtia. Karia ja kahta muuta erotuomaria syytettiin muun muassa vallan väärinkäytöstä, kiusaamisesta ja sukulaisten suosimisesta.
1827 – Infernal Musical

1827 – Infernal Musical on hevimusikaali, jonka ensiesitys oli Turussa 21. tammikuuta 2011. Musikaali kertoo vuonna 1827 tapahtuneesta Turun palosta, ja sisältää runsaasti heavy metal -kappaleita, muun muassa Black Sabbathilta, Metallicalta, Iron Maidenilta, Helloweenilta, Manowarilta sekä kotimaisilta yhtyeiltä, kuten Lordilta ja HIMiltä.
Näytelmän ohjasi Juha-Pekka Mikkola ja käsikirjoitti Mike Pohjola. Käsiohjelman mukaan tarinan alkuperäisidea pohjautui Pohjolan novelliin ja Mikkola keksi toteuttaa sen hevimusikaalina. Esityksen tuotti Turun Nuori Teatteri osana Turun vuotta Euroopan kulttuuripääkaupunkina 2011. Musikaali toteutettiin lähes kokonaan turkulaisvoimin. Koreografina toimi Mikko Kaikkonen ja kapellimestarina Joona Lukala. Puvustuksesta vastasi Tytti Mulo, valosuunnittelusta Antti Niitemaa ja tuliefekteistä Pyroman oy.
Näytelmässä esiintyy monta historiallista henkilöä, kuten Turun polttamisesta syytetty piika Maria Vass, arkkipiispa Jakob Tengström, Fredrika Runeberg, Paavo Ruotsalainen ja Suomen kenraalikuvernööri Arseni Zakrevski. Näytelmän keskeinen aihe on miehuus ja erilaiset miesten mallit.
Hirvennenäsaivartaja

Hirvennenäsaivartaja ("Cephenemyia ulrichii") on kiiliäisiin kuuluva, hirven loisena elävä kärpäslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Melko kookas, 16–18 mm pitkä ja ruumiinmuodoltaan pullea, pinnaltaan hyvin tuuheakarvainen kärpänen. Karvoituksen musta-keltainen väritys muistuttaa suuresti kimalaista. Verkkosilmät ovat suuret ja kahvinruskeat. Tuntosarvet ovat kärpäsille tyypilliseen tapaan lyhyet, alaspäin kaareutuvat ja niihin liittyy yläviistoon osoittava arista. Suuosia ei ole, eikä aikuinen kärpänen nauti ravintoa.
Täysikasvuinen toukka on tumman punaruskea ja jopa 40 millimetrin pituinen.
Levinneisyys ja lentoaika.
Suomessa hirvennenäsaivartajaa tavataan etelärannikolta ainakin Oulun ja Kuusamon korkeudelle saakka. Aikuiset kärpäset ovat lennossa heinä-elokuussa.
Elinympäristö ja elintavat.
Hirvennenäsaivartajaa tavataan siellä missä hirviäkin. Aikuinen kärpänen on kiiliäisille tyypilliseen tapaan hyvin lyhytikäinen ja sen ainoa tarkoitus on lisääntyminen. Naaras ei muni vaan ruiskauttaa useiden kymmenien pienten toukkien ryhmän isäntäeläimeksi valitsemansa eläimen sieraimeen. Isäntä on jokseenkin aina hirvi, mutta kehittyneitä toukkia on tavattu myös metsäkauriista. Toukat elävät isäntäeläimen nenäontelossa sekä kurkussa käyttäen ravinnokseen limakalvoja. Suuren toukkamäärän tapauksessa infektio voi johtaa kuolemaan, erityisesti vasojen tapauksessa. Satunnaisesti toukat saattavat kaivautua sieraimista ja nielusta syvemmälle, jopa aivoihin asti, jolloin hirvi voi seota tai kuolla. Toukat tarttuvat alustaansa piikikkään pintansa avulla, kunnes täysin kehittynyt toukka antaa isännän aivastaa itsensä ulos. Kotelo sijaitsee maaperässä. Laji talvehtii toukkana isännän elimistössä.
Satunnaisesti hirvennenäsaivartajan tiedetään ruiskuttaneen toukkia myös ihmisen silmään aiheuttaen sidekalvon tulehduksen. Toukkien piikikkyyden vuoksi niiden poistaminen vaatii lääkärikäyntiä. Toukkien ei tiedetä koskaan saavuttaneen toista toukkavaihetta ihmisessä.
Gypsy Heart Tour

Gypsy Heart Tour (tunnettu myös nimellä Corazón Gitano Tour) on yhdysvaltalaisen laulaja-näyttelijä Miley Cyrusin kolmas kiertue. Se mainosti hänen studioalbumiaan "Can’t Be Tamed". Kiertue alkoi 29. huhtikuuta 2011 Ecuadorin Quitosta ja päättyi kahdenkymmenen esityksen jälkeen 2. heinäkuuta 2011 Perthiin, Australiaan. Kiertue oli Cyrusin ensimmäinen, jossa hän vieraili kyseisissä maissa.
Tausta.
Kiertueesta ilmoitettiin 21. maaliskuuta 2011, kun Cyrus vieraili "Saturday Night Live" -televisio-ohjelmassa. "OK!"-lehden haastattelussa Cyrus kertoi, ettei ole tuomassa kiertuetta Yhdysvaltoihin, koska tuntee esiintymisen siellä epämukavaksi.
Cyrus kertoi ennakkoon, ettei kiertue olisi samanlainen kuin hänen aikaisemmat kiertueensa. Hänen mukaansa edellinen kiertue Wonder World Tour keskittyi enemmän teatraalisiin asioihin ja asuvaihdoksiin. Uudella kiertueella Cyrus halusi näyttää vakavuutensa musiikin suhteen ja esitellä yleisölle itsestään sellaisen puolen, jota ei näe televisiosta. Cyrus kertoi, että kiertue sisältäisi akustisia esityksiä ja kappaletoiveita yleisöltä.
Kappalelista.
Lähteet: