tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Špela Rogelj

Špela Rogelj (s. 8. marraskuuta 1994 Ljubljana) on slovenialainen mäkihyppääjä. Hän edustaa SSK Costella Ilirija -seuraa ja on pituudeltaan 164 cm.
Rogelj saavutti nuorten MM-kilpailuissa hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa 2011. Joukkuekilpailussa hän sai kultaa 2013, hopeaa 2014 ja pronssia 2012. Aikuisten MM-kilpailuissa hän on sijoittunut 30:nneksi Liberecissä 2009, 21:nneksi Oslossa 2011, 13:nneksi Val di Fiemmessä 2013, kymmenenneksi Falunissa 2015 sekä 22:nneksi Lahdessa 2017 ja Seefeldissä 2019. MM-kilpailujen joukkuekilpailussa hän on sijoittunut kahdeksanneksi vuonna 2013, viidenneksi vuonna 2015 ja neljänneksi vuonna 2019 sekä saavuttanut hopeaa Oberstdorfissa 2021. Olympialaisissa hän on sijoittunut normaalimäessä 26:nneksi Sotšissa 2014, 22:nneksi Pyeongchangissa 2018 ja yhdeksänneksi Pekingissä 2022.
Rogelj sijoittui kymmenenneksi ensimmäisessä maailmancupin kilpailussaan Lillehammerissa joulukuussa 2011. Ensimmäisen voittonsa – ja palkintosijansa – hän saavutti samassa kaupungissa joulukuussa 2014. Hän oli samalla kaudella kolmas Sapporossa, Zaōssa sekä Hinzenbachissa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui neljänneksi. Helmikuussa 2016 hän oli Ljubnossa kertaalleen kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kymmenes.
L (Godleyn &amp; Cremen albumi)

L on englantilaisessa 10cc-yhtyeessä tunnetuksi tulleiden Lol Cremen ja Kevin Godleyn toinen studioalbumi. Julkaisuvuosi on 1978. Albumi menestyi kaupallisesti hyvin.
Albumilta on julkaistu singlenä ainakin kappale "Sandwiches of You" (Mercury). Singlen täysvärikuvakuoreen on esittäjäksi merkitty Godley + Creme.
Levyllä on lisäksi muun muassa kappale "Punchbag", joka kertoo koulukiusaamisesta. Lol Cremellä on asiasta omakohtaisia kokemuksia.
Albumilla vierailevat saksofonistit Andy Mackay (Roxy Music -yhtyeestä) ja Jonathan Handelsman. Avauskappaleella puhujana on rock-kirjoittaja ja radiotoimittaja Paul Gambaccini, jonka tekemistä haastatteluista on muun muassa julkaistu kirja "Paul McCartney in His Own Words" (Omnibus Press 1976).
Albumi on äänitetty maalis-kesäkuussa 1978. Äänityksestä ovat vastanneet Nigel ja Chris Gray. Masteroinnin on tehnyt Melvyn Abrahams Strawberry Mastering -studiossa Lontoossa.
Albumin kannen valokuvat on ottanut Sally Fear. Kansitaiteesta, sen suunnittelusta ja kserografiasta on vastannut Hothouse ja taiteellisena johtajana on toiminut Alan Schmidt. LP-levyn takakannessa on 55 kuvaa, jotka tuovat mieleen L-kirjaimen muodon.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat Kevin Godleyn ja Lol Cremen tekemiä. Musiikkikustantaja on Man-Ken Music Ltd. (BMI).
Kokoonpano.
Gizmon ja puhallinsoittimien sovituksista ovat vastanneet Godley ja Creme.
Arvioita.
"Brilliantly recorded, brilliantly sung, an album of dazing difference." Derek Jewell, The Sunday Times, Lontoo
"Come December, it’ll be one of my ten best." Harry Doherty, Melody Maker
"Godley and Creme possess tremendous musical talent ... but if only the pair of them would stop trying quite so damned hard to be the future of rock and roll ... then their work could prove to be much more satisfying." Fred Dellar, New Musical Express
Lähteet.
Urša Bogataj

Urša Bogataj (s. 7. maaliskuuta 1995 Ljubljana) on slovenialainen mäkihyppääjä ja olympiavoittaja. Hän edustaa SSK Costella Ilirija -seuraa.
Bogataj saavutti nuorten talviolympialaisissa 2012 hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa. Nuorten MM-kilpailujen joukkuemäessä hän sai kultaa 2013, hopeaa 2014 ja pronssia 2012. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli neljäs 2015, viides 2013 ja kuudes 2014. 
Aikuisten MM-kilpailuissa Bogataj sijoittui 17:nneksi Val di Fiemmessä 2013. Seefeldissä 2019 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksas sekä naisten joukkuemäessä ja sekajoukkuemäessä neljäs. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa joukkuemäessä sekä oli suurmäessä yhdestoista ja normaalimäessä kolmastoista. Pekingin olympialaisissa 2022 Bogataj voitti kultaa sekä normaalimäessä että sekajoukkuemäessä.
Bogataj sijoittui 20:nneksi ensimmäisessä maailmancupin kilpailussaan Lillehammerissa joulukuussa 2011. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Schonach im Schwarzwaldissa tammikuussa 2013. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs kaudella 2017–2018. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Ljubnossa helmikuussa 2019. Viikkoa myöhemmin hän sijoittui kolmanneksi Oberstdorfissa. Kaudella 2021–2022 hän oli toinen Nižni Tagilissa ja Ljubnossa sekä kolmas Lillehammerissa, Klingenthalissa ja Ramsaussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Hinzenbachissa helmikuussa 2022. Loppukauden aikana hän oli kahdesti kolmas Lillehammerissa, kerran toinen Oslossa ja voitti kahdesti Oberhofissa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmas. Joulukuussa 2022 hän oli Titisee-Neustadtissa kolmas.
Huoninparatiisiharakka

Huoninparatiisiharakka ("Astrapia rothschildi") on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Huoninparatiisiharakkaa tavataan Papua-Uudessa-Guineassa, Uuden-Guinean saarella Huonin niemimaalla. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Smaragdiparatiisiharakka

Smaragdiparatiisiharakka ("Astrapia splendidissima") on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Smaragdiparatiisiharakkaa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa Uuden-Guinean saarella. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viuhkaparatiisiharakka

Viuhkaparatiisiharakka ("Astrapia stephaniae") on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Viuhkaparatiisiharakkaa tavataan Papua-Uudessa-Guineassa Uuden-Guinean saarella. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vesajärvi (Hämeenkyrö)

Vesajärvi on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen "Vesijärven valuma-alueeseen". Järvi on antanut ympäröivälle kylälle nimensä.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 145 hehtaaria ja sen pituus on 2,5 kilometriä ja leveys 1,3 kilometriä. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla "Niemenlahdessa", josta saa alkunsa 650 metriä pitkä "Niemenjoki", joka laskee Hirvonjärveen.
Järven rantaviiva on 8,2 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin peltoa. Niemenlahti, Levonlahti ja järven pohjoisosat ovat heinittyneet ja kasvamassa umpeen, jonka vuoksi Oksjoen ja Niemenjoen edustat on ruopattu parinsadan metrin matkalta auki. Järvellä on saarena vain yksi luoto.
Historiaa.
Vuonna 1899 on jätetty hakemus saada laskea Vesajärven vedenpintaa.
Nahkalammi

Nahkalammi on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen "Vesijärven valuma-alueeseen".
Maantiede.
Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 4,0 hehtaaria ja sen halkaisija on 250 metriä. Järven luusuat sijaitsevat järven vastakkaisilla rannoilla ja kuuluvat osana "Teerinevan" ojitusjärjestelmään. Ojat kiertävät molemmin puolin "Nahkalamminkallioita" ja yhtyvät metsäojiin kunnes noin 5,5 kilometrin päässä, "Koivistonojan" nimellä, johto-oja yhtyy ensin Ihananjärven laskuojaan ja sen jälkeen "Oksjokeen". Oksjoki laskee lopuksi Vesajärveen.
Järven rantaviiva on 0,76 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin ojitettua metsäsuota. Rannoille ei ole rakennettu mitään eikä järvelle kulje teitä.
Ihananjärvi

Ihananjärvi on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä "Ihanankulmalla" sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen "Vesijärven valuma-alueeseen".
Maantiede.
Järven pinta-ala on 9,8 hehtaaria ja sen pituus on 600 metriä ja leveys 200 metriä. Järven luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkunsa 1,1 kilometriä pitkä laskuoja "Oksjokeen", joka laskee Vesajärveen.
Järven rantaviiva on 1,4 kilometriä pitkä ja ranta on kokonaan peltoihin rajoittuvaa suota. Rannalla on kolme loma-asuntoa ja yksi maatila.
Historiaa.
Talollinen Isak Saukko haki kumppaneineen järvenlaskulle lupaa ja siitä päätöksen 21.12.1927.
Lamminjärvi (Hämeenkyrö)

Lamminjärvi on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä "Ihanankulmalla" sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen "Vesijärven valuma-alueeseen".
Maantiede.
Järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 50 metriä. Järven luusua sijaitsee järven luoteisrannalla, josta saa alkunsa laskuoja Jyräjokeen ja siitä Oksjokeen, joka laskee Vesajärveen.
Järven rantaviiva on 0,61 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin soista metsämaastoa. Rantoja ei ole rakennettu eikä rantaan johda teitä. Lähellä on kaksi maatilaa, joiden pellot ympäröivät suota.
Ahvenlammi (Ikaalinen, Vehunvarppee)

Ahvenlammi eli Ahvenlampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Vehunvarppeen lounaispuolella sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Vesijärven valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 100 metriä. Järven luusua sijaitsee järven koillisrannalla, josta saa alkunsa 4,9 kilometriä pitkä Jyräjoki, joka yhtyy Oksjokeen, joka laskee Vesajärveen.
Järven rantaviiva on 0,57 kilometriä pitkä ja ranta on soista ja ojitettua metsämaastoa. Rannat ovat rakentamattomia ja järven läheltä kulkee metsätie Tampinkankaalta.
Kirkkojärvi (Hämeenkyrö)

Kirkkojärvi on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Vesijärven valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 6,0 hehtaaria ja sen pituus on 400 metriä ja leveys 200 metriä. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 1,3 kilometriä pitkä laskuoja Jyräjokeen, joka yhdyttyään Oksjokeen laskee Vesajärveen.
Järven rantaviiva on 0,99 kilometriä pitkä ja ranta on soista ja ojitettua metsämaastoa. Rannat ovat rakentamattomia, mutta järvelle vie yksi metsäautotie Vesajärven kylältä.
Paalejärvi

Paalejärvi eli Paalajärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Vesijärven valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 3,3 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 130 metriä. Järven luusua sijaitsee järven luoteisrannalla, josta alkunsa saava lyhyt laskuoja yhtyy metsäojistoon, joka purkautuu Jyräjokeen ja Oksjokeen. Oksjoki laskee Vesajärveen.
Järven rantaviiva on 0,73 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin soista ja ojitettua metsämaastoa. Pohjoisrannat rajoittuvat peltoon, mutta rantojen lähialueet ovat kapeaa avosuota. Rannat ovat rakentamattomia.
Georgi Terziev

Georgi Ilkov Terziev (; s. 18. huhtikuuta 1992 Sliven) on bulgarialainen jalkapalloilija, joka edustaa A PFG:ssä pelaavaa Ludogorets Razgradia. Pelipaikaltaan molempijalkainen Terziev on keskuspuolustaja. Hän kuuluu myös Bulgarian jalkapallomaajoukkueeseen. Terziev on 183 senttimetriä pitkä.
Seurajoukkueura.
Terzievin kasvattajaseura on Naftex Burgas, jota hän edusti aikuisten tasolla vuodet 2008-2009. Heinäkuussa 2009 Terziev siirtyi Tšernomorets Burgasin riveihin. Terziev edusti seuraa vuodet 2009-2013, ennen kuin elokuussa 2013 hän siirtyi maan suurseuraan Ludogorets Razgradiin. Ensimmäisellä kaudellaan seurassa eli kaudella 2013-2014 Terziev voitti heti Bulgarian liigan, cupin sekä supercupin. Kaudella 2014-2015 hän debytoi Mestareiden liigassa, jossa hän teki 2-2-tasoitusmaalin Liverpool FC:tä vastaan 88. minuutilla marraskuussa 2014.
Maajoukkueura.
Bulgarian nuorten maajoukkueissakin pelannut Terziev debytoi Bulgarian jalkapallomaajoukkueessa lokakuussa 2011 Ukrainaa vastaan ystävyysottelussa. Hän on pelannut maajoukkueessa neljä ottelua tekemättä maaleja.
Vedekieli

Vedekieli tai vedenkieli on leikkikieli, joka oli yleinen erityisesti 1950-luvun Helsingissä. Vedeä puhuttiin eniten 1950–1980-luvulla ja "Tsennaaks stadii, bonjaaks slangii" -slangisanakirjassaan Heikki Paunonen rajaa vedenkielen erityisesti Hämeentien, Pengerkadun ja Sakarinkadun kortteleihin, joissa sitä puhuttiin runsaasti. Muiden leikkikielten tapaan kielen tarkoitus oli toimia sisäpiiri- tai salakielenä. 
Vedekieli heräsi uudelleen henkiin 2000-luvun alussa Itä-Helsingin rap-musiikkipiireissä. Vedekieltä käytti esimerkiksi räppäri Steen1 Salaliittoteoria-levyllään osana pyrkimystään rakentaa itähelsinkiläistä identiteettiä. Sittemmin vedekielestä on tullut pysyvä elementti nuorten itähelsinkiläisten puheessa, jossa suomeen sekoittuu lukuisia vieraita kieliä.
Muita suomalaisia leikkikieliä ovat muun muassa kontinkieli, fikon-kieli ja vitikieli.
Rakenteet.
Esimerkkikeskustelu:
– Tuletko meille? 
– Tulen.
Menetelmä 1.
Rakenne on "sana" = sana + vede → venasade 
– Veletko tude veille mede? 
– Velen tude. 
Menetelmä 2.
Ensimmäisen tavun perään lisätään äänneyhdistelmä -dve.
– Tudveletko meildvele?
– Tudvelen.
Menetelmä 3.
Sanan alkuun lisätään tavu -ve , loppuun lisätään tavu -de .
– Vetuletkode vemeillede?
– Vetulende.
Tarmo Yli-Rajala

Tarmo Aarno Juhani Yli-Rajala (s. 8. lokakuuta 1937 Käkisalmi) on suomalainen Tampereella asuva yhteiskuntatieteiden lisensiaatti, eläkkeellä oleva kirjastotoimenjohtaja ja kirjailija.
Yli-Rajala oli Kaltion toimituskunnan jäsen 1976–1980, Optimisti-kirjallisuuslehden toimitussihteeri 1978–1982 ja päätoimittaja 1985 sekä Virtain Joulu -lehden päätoimittaja ja toimituskunnan jäsen 1984–1988. Hän toimi Virroilla asuessaan myös kirjallisuuspiirin vetäjänä.
Yli-Rajala on kirjoittanut kolme romaania ja murrepakinakokoelman. Hänen pakinoitaan on julkaistu vuodesta 1992 alkaen Suomenselän Sanomissa ja Aamuset-lehdessä.
Kaisu Kasi

Kaisu Annikki Kasi, o. s. "Niemistö" (s. 14. lokakuuta 1937 Kauhajoki) on suomalainen näytelmäkirjailija.
Kauhajoen Hyypän Kolttokylästä kotoisin olevan Kaisu Kasin vanhemmat olivat asutustilalliset Rikhard ja Maria Niemistö. Kasi lähti kotoaan jo rippikouluikäisenä ja oli sitten kotitalous- ja navettatöissä eri puolella Suomea. Naimisiin mentyään hän asettui vuonna 1960 asumaan Laihialle. Kasi muutti takaisin Kauhajoelle vuonna 2007.
Kasi on kirjoittanut sekä historiallisia että nykypäivään sijoittuvia näytelmiä. Historialliset näytelmät sijoittuvat 1900-luvun alkupuolen Laihialle ja Kauhajoelle ja niissä päähenkilöinä esiintyvät muun muassa rovasti Frans Kärki ja Maalaisliiton perustaja Santeri Alkio. Nykyaikaan sijoittuvissa näytelmissä käsitellään usein sosiaalisia kysymyksiä ja epäkohtia.
Näytelmiä.
Lähde:
Olga Leino

Olga Leino (o.s. Kosonen, 17. kesäkuuta 1871 Pietari – 23. toukokuuta 1962) oli suomalainen näyttelijä. Teatterityön ohella hän näytteli sivurooleja suomalaisissa mykkäelokuvissa ja ensimmäisissä suomalaisissa äänielokuvissa.
Elämä ja ura.
Olga Leino syntyi kauppiaan tyttäreksi. Hän liittyi August Aspegrenin Kansanteatteriin vuonna 1891 ja siirtyi Suomalaiseen Teatteriin 1896. Leinon näyttämötehtäviä olivat muun muassa Anjuša näytelmässä "Pimeyden valta" ja Puck näytelmässä "Kesäyön unelma". Minna Canthin näytelmässä "Sylvi" hän tulkitsi nimiosan kuten myös näytelmässä "Hannele".
Leino näytteli yhdeksässä kokoillan elokuvassa, joista osa on kadonnut. Hän näytteli lähinnä sivurooleja emäntinä ja eukkoina. "Sylvin" ensimmäisessä valkokangasadaptaatiossa vuonna 1913 hän teki Elinin roolin. Waldemar Wohlströmin varhaisessa äänielokuvassa "Olenko minä tullut haaremiin" Leino näytteli ruustinnaa.
Väinö Valveen puisto

Väinö Valveen puisto on puisto Helsingin itäosassa, Siilitien metroaseman vieressä.
Puiston historiaa.
Aluetta on aikaisemmin kutsuttu nimellä Siilitien aseman puistometsä. Siilitielle laskeutuva puistokäytävä on erityisen jyrkkä ja se on saanut lempinimen Häntäluunmäki. Puusto oli ollut varttunutta ja osittain mänty-, osittain koivuvaltaista. Karuilla osilla puusto oli vuoteen 2005 mennessä kärsinyt kuivuustuhoista. Syksyllä 2005 yleisötilaisuuksissa saadun palautteen pohjalta metroaseman lähiympäristön metsä hoidettiin avoimeksi turvallisuuden vuoksi ja häiriökäyttäytymisen hillitsemiseksi.
Puisto nimettiin vuonna 2007 viimeisen jääkärikenraalin ja Merivoimien entisen komentajan Väinö Valven mukaan. Paikassa sijaitsee myös Väinö Valveen muistomerkki, jonka muistomerkkikivi on tuotu Isosaaren linnakkeelta. Kiven valinnan suoritti prikaatikenraali Asko Kilpinen. Valve asui Oravatiellä puiston vieressä viimeiset elinvuotensa.
Bledar Sejko

Bledar Sejko (s. 10. syyskuuta 1972 Tirana) on albanialainen laulaja ja kitaristi, joka edusti maataan vuoden 2013 Eurovision laulukilpailussa Adrian Lulgjurajn kanssa kappaleella ”Identitet”. He eivät päässeet jatkoon, vaan jäivät 31 pisteen päähän finaalipaikasta sijoittuen sijalle 15.
Hän oli mukana perustamassa Albanian ensimmäistä rockyhtyettä, Megahertz.
Bledar on naimisissa Eda Sejkon kanssa.
Kanukkakasvit

Kanukkakasvit (Cornaceae) on koppisiemenisten Cornales-lahkoon kuuluva kasviheimo, jossa on kaksi sukua ja 85 lajia.
Tuntomerkit.
Kanukkakasvit ovat puita tai pensaita, joskus rönsyllisiä varpuja, harvoin ruohoja. Niistä joihinkin kerääntyy alumiinia. Sekundaarisiin aineenvaihduntatuotteisiin kuuluvat erilaiset iridoidit, alkaloidit, saponiinit, flavonolit ja tanniinit. Joillakin lajeilla on limaa, joillakin maitiaisnestettä. Tukisolukoissa on kivisoluja eli sklereidejä. Solukarvat ovat T:n muotoisia. Lehdet sijaitsevat tavallisesti vastakkaisesti, harvemmin kierteisesti tai kahdessa rivissä. Lapa on ehytlaitainen, joskus liuskainen, sulka- tai kourasuoninen. Kukat ovat tavallisesti 4-lukuisia, joskus jopa 10-lukuisia, ja sijaitsevat mykeröissä tai muissa tiheissä kukinnoissa. Kukinnon kukat avautuvat melkein yhtaikaisesti. Verhiö on huomattavan pieni, toisinaan yhdislehtinen; teriö on erilehtinen. Heteet sijaitsevat kohdakkain verholehtien kanssa, määrältään niitä voi olla jopa nelinkertainen määrä verholehtiin nähden. Yhdislehtinen ja kehänalainen sikiäin on yhdestä neljään emilehden muodostama, vartalo on tavallisesti lyhyt ja luotti tylppä tai pallomainen. Sikiäimen päällä on mettä erittävä kehrä eli diskus. Luumarja on yksi- tai kaksisiemeninen, ja sen seinämässä on kivisoluja. Siemenessä on hemiselluloosapitoinen endospermi ja vihreä alkio. Kromosomiluku n = 8–11.
Levinneisyys.
Kanukkakasveja kasvaa hajanaisesti eri puolilla maapalloa, kuitenkin enimmäkseen pohjoisella pallonpuoliskolla arktisia alueita myöten. Tropiikissa ne rajoittuvat vuoristoihin. Suomessa heimoa edustaa koko maahan levinnyt ruohokanukka ("Cornus suecica") sekä pari viljelystä karannutta pensasta: yleisempi idänkanukka ("Cornus alba") ja harvinainen mustamarjakanukka ("Cornus sanguinea").
Evoluutio ja luokittelu.
Kanukkakasvit kuuluvat Cornales-lahkossa samaan kladiin yhdessä sälepensaskasvien Grubbiaceae heimon ja keihäspuukasvien (Curtisiaceae) kanssa. Niillä on siiviläputkien plastideissa myös monikulmaisia proteiinikiteitä, vastakkainen lehtiasento, lehtiparia yhdistävä varren poikki kulkeva juova ja pienet kukat.
Kanukkakasvien heimon evoluutiopuun haarautuminen lienee alkanut noin 67 miljoonaa vuotta sitten eli heti liitukauden päättymisen ja suuren sukupuuttoajan jälkeen. Kanukoiden ("Cornus") hedelmäfossiileja tunnetaan Pohjois-Amerikasta Pohjois-Dakotan paleoseenisista kallioista, joiden iäksi on arvioitu 58 miljoonaa vuotta.
Kanukkakasvien kaksi sukua ovat kanukat ("Cornus") ja kanukkeet ("Alangium"). Kanukoita on 65 lajia ja kanukkeita 20 lajia.
Helge Rontu

Helge Alf Valter Rontu (8. huhtikuuta 1924 Ruokolahti – 28. helmikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen juristi ja oikeusministeriön lainsäädäntöneuvos. Hän oli myös Yleisradion radio-ohjelma "Viisasten kerhon" jäsen numero yksi vuosina 1968–1975.
Rontu kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin koelyseosta vuonna 1942, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1951 ja sai varatuomarin arvon 1956. Hän oli sodan jälkeen tutkijana asekätkentää tutkineessa sisäministeriön tutkintaelimessä ja toimi 1946–1948 valtiollisen poliisin tutkimustoimiston päällikkönä. Valmistuttuaan hän työskenteli 1954 Pielaveden tuomiokunnan notaarina ja 1955–1956 Kiuruveden osuuskassan lakimiehenä. Hänet nimitettiin 1957 Helsingin hovioikeuden viskaaliksi, mutta joutui pian eroamaan poliittisen taustansa vuoksi ja siirtyi samana vuonna Helsingin raastuvanoikeuteen, jossa hän toimi rikosnotaarina ja myöhemmin oikeusneuvosmiehenä. Rontu oli ensimmäinen tuomarina toiminut SKDL:ään kuulunut juristi. Suomen Kommunistisen Puolueen jaossa Rontu edusti oppositiota. Oikeusministerinä 1970–1971 toiminut Erkki Tuominen nimitti hänet lainsäädäntöneuvokseksi oikeusministeriön lainvalmistelukuntaan. Rontu toimi tässä virassa vuoteen 1975 ja sen jälkeen vielä lyhyesti Pielaveden kihlakunnantuomarina.
Rontu oli 1970- ja 1980-luvuilla yksi Suomen Demokraattiset Lakimiehet ry:n (Demla) tärkeimmistä aktiiveista ja taustavaikuttajista. Hän oli järjestön puheenjohtajana vuoden 1974 ajan, mutta hoiti sen raha-asioita vielä pitkään sen jälkeenkin. Demlan puheenjohtajana 1980-luvun alussa toimineen Hannu Takalan mukaan Rontu rahoitti järjestöä ilmeisesti joko omista varoistaan tai mahdollisesti Neuvostoliitosta saamallaan rahalla. Rontu oli 1970-luvulla Kansainvälisen demokraattisten lakimiesten liiton (IADL) asettaman kansainvälisen Indokiinan sotarikoskomission jäsenenä.
Rontua kiinnosti virkakielen selkeys, josta hän kirjoitti useita kirjoja.
Strontiumnitraatti

Strontiumnitraatti (Sr(NO3)2) on strontium- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään pyrotekniikassa antamaan liekille punainen väri, strontiumyhdisteiden valmistamiseen ja kosmetiikassa.
Ominaisuudet.
Strontiumnitraatti on huoneenlämpötilassa väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on pintakeskeinen kuutiollinen alkeiskoppi. Strontiumnitraatti liukenee hyvin veteen ja hieman etanoliin. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen tetrahydraatti (Sr(NO3)2·4H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa tetrahydraatti 100 °C:n lämpötilaan. Muiden nitraattien tavoin strontiumnitraatti on voimakas hapetin. 
Valmistus ja käyttö.
Strontiumnitraattia valmistetaan strontiumkarbonaatin tai strontiumoksidin ja typpihapon välisellä reaktiolla. Muodostuvasta liuoksesta haihdutetaan vesi pois ja tuote jauhetaan. Mikäli haihdutus suoritetaan alle 30 °C:n lämpötilassa muodostuu strontiumnitraattitetrahydraattia ja korkeammissa lämpötiloissa kidevedetöntä yhdistettä.
SrCO3 + 2 HNO3 → Sr(NO3)2 + H2O + CO2
Strontiumnitraattia käytetään pyrotekniikassa kirkkaanpunaisen valon tuottamiseen. Yhdistettä käytetään esimerkiksi ilotulitteissa, hätäraketeissa ja merkkipanoksissa. Aine toimii lähtöaineena useiden muiden strontiumyhdisteiden synteesissä. Kosmetiikassa strontiumnitraattia käytetään maitohappoon tai glykolihappoon perustuvissa kuorintavoiteissa ihoärsytystä vähentävänä apuaineena.
Grubbiaceae

Grubbiaceae on vain sälepensaiden ("Grubbia") suvun ja kolme lajia käsittävä kasviheimo koppisiemenisten Cornales-lahkossa.
Tuntomerkit.
Sälepensaat ovat kanervamaisia pensaita, joilla on solukarvoja. Kukinnot ovat lehtihankaisia, mykerömäisiä tai käpymäisiä. Teriö puuttuu, heteitä on kahdeksan tai kaksitoista, ja sikiäin koostuu kahdesta yhteenkasvaneesta emilehdestä. Siemenaiheet ovat tyveltään aksiletyyppisessä, muutoin vapaassa keski-istukassa. Mesiäinen on karvainen. Hedelmä on monesta sikiäimestä syntynyt synkarppi eli kertohedelmä, jonka kussakin osahedelmässä on yksi siemen. Siemenessä on pitkä alkio.
Levinneisyys.
Heimo rajoittuu levinneisyydeltään Etelä-Afrikan Kapmaahan.
Luokittelu.
Lähin sukulainen on keihäspuukasvit (Curtisiaceae). Heimojen muodostamaa kladia luonnehtivat lyhyt ja liuskainen luotti, kunkin emilehden yksi siemenaihe, hedelmäkiven seinämän muodostuminen kivisoluista ja runsas endospermi eli siemenen ravintovarasto. Kladin ikä lienee noin 90 miljoonaa vuotta, mikä viittaa siihen, että kasvit edustavat vanhaa jäännettä Kapmaan kasvistossa. Sisarusparina heimot voitaisiin yhdistää, mutta niiden erillään pitämistä puoltaa kasvien erilainen ulkonäkö.
Sälepensaslajit ovat:
Suuri valamiehistö

Yhdysvalloissa suuri valamiehistö (Grand jury) on toimielin, joka suorittaa syyteharkintaa eli päättää virallisen syytteen nostamisesta. Se siis tutkii epäiltyjä rikoksia, arvioi todisteita, kuulee todistajia ja viime kädessä päättää, onko riittävästi näyttöä syytteen nostamiseen.
Yhdysvallat.
Yhdysvalloissa suureen valamiehistöön kuuluu yleensä 16–23 henkilöä, mutta esimerkiksi Texasissa heitä on vain kaksitoista. Menettelyä käytetään liittovaltion tuomioistuimissa sekä joissakin osavaltioissa. Syyttäjän todisteiden kuulemisen lisäksi suuri valamiehistö voi haastaa todistajia kuultavaksi, ja se voi haastaa kuultavaksi myös itse syytetyn, mutta tällä on perustuslaillinen oikeus olla todistamatta itseään vastaan. Syyttäjä voi myöntää suuren valamiehistön edessä todistaneelle henkilölle immuniteetin rikossyytteistä. Syytetyn puolustusasianajajat eivät osallistu suuren valamiehistön käsittelyyn.
Toisin kuin varsinainen oikeudenkäynti, suuren valamiehistön käsittely ei ole julkinen. Jos suuri valamiehistö ei anna lupaa nostaa syytettä, syyttäjä voi yrittää uudelleen toisen valamiehistön kanssa. Joissakin tapauksissa syyttäjän täytyy tätä varten esittää uusia todisteita.
Tuovi Paju-Laukkanen

Tuovi Sylvi Paju-Laukkanen (s. 8. lokakuuta 1937 Uusikirkko) on suomalainen kääntäjä.
Suomennoksia.
Nimellä "Tuovi Paju":
Nimellä "Tuovi Paju-Laukkanen":
SuicideGirls

SuicideGirls on verkkosivusto ja -yhteisö, jonka aiheena ovat pin-up-valokuvaus ja alternative-henkiset mallit, joita kutsutaan nimellä "Suicide Girls". Sivusto perustettiin vuonna 2001 Portlandissa, josta sen taustayhtiö muutti Los Angelesiin vuonna 2003.
SuicideGirlsin valokuvaajina ovat toimineet muun muassa näyttelijä Paget Brewster, kitaristi Dave Navarro ja laulaja Mike Doughty. Mallit esiintyvät useimmiten jonkin alakulttuurin mukaisessa tyylissä: heillä on rastoja, värjättyjä hiuksia, tatuointeja, lävistyksiä ja vartalonmuokkauksia. SuicideGirlsiä käsitteleviä lehtiartikkeleita on julkaistu Yhdysvaltain suurimmissa sanomalehdissä, ja heidän mallejaan on esiintynyt muun muassa Californication- ja C.S.I.-televisiosarjoissa.
SuicideGirls julkaisee haastatteluja, kolumneja ja reportaaseja, ja heillä on oma radio-ohjelma, jota voi kuunnella podcastina. Vuonna 2004 Probot julkaisi musiikkivideon "Shake Your Blood", jolla esiintyy 66 Suicide Girliä.
Keihäspuukasvit

Keihäspuukasvit (Curtisiaceae) on koppisiemenisten Cornales-lahkoon kuuluva kasviheimo, jossa on vain yksi laji: keihäspuu ("Curtisia dentata").
Ulkonäkö ja koko.
Keihäspuu on ainavihanta puu, jossa on eräitä iridoidiyhdisteitä. Lehdet ovat sahalaitaiset. Kukinto sijaitsee varsipäätteisesti. Kukissa on pieni verhiö, jossa on yhtä monta lehteä kuin on heteitä; ne sijaitsevat kohdakkain. Kehänalainen ja yhdislehtinen sikiäin on kahdesta neljään emilehdestä koostunut. Hedelmä on neljäsiemeninen marja. Siemenessä on vähäpätöinen alkio. Kromosomiluku n = 13.
Levinneisyys.
Keihäspuu kasvaa Afrikan eteläosassa.
Luokittelu.
Keihäspuu on läheistä sukua Kapmaassa kasvavalle sälepensaiden ("Grubbia") suvulle. Molemmat ovat jäänne vanhasta kehityslinjasta, joka oli aikoinaan laajemmalle levinnyt. Etelä-Englannista on löytynyt keihäspuiden sukuun luokiteltavia hedelmäfossiileja, jotka ovat peräisin eoseenikaudelta.
Käyttö.
Keihäspuun puuaines on kovaa ja soveltuu mm. huonekalujen, maataloustarvikkeiden ja keihäänvarsien valmistukseen.
Richard von Hertwig

Richard Carl Wilhelm Theodor Ritter von Hertwig (23. syyskuuta 1850 Friedberg, Hessenin suurherttuakunta — 3. lokakuuta 1937 Schlederloh, Saksa) oli saksalainen biologi ja eläintieteilijä. Hänet tunnetaan erityisesti alkiolehtiteorian kehittäjänä, jonka mukaan kaikki elimet ja kudokset perustuvat kolmeen eri tyyppiseen kudoskerrokseen. Hänet tunnetaan myös merkittävistä alkueläimiä koskevista tutkimuksistaan.
Richard Hertwig opiskeli Zürichin, Jenan ja Bonnin yliopistoissa ja hänet nimitettiin eläintieteen lehtoriksi Jenan yliopistossa 1875. Hänet nimitettiin professoriksi Königsbergin yliopistoon 1881, minkä jälkeen hän toimi professorina myös Bonnin yliopistossa (1883) sekä Ludwig-Maximilians-Universität Münchenissa (1885-1925).
Leena Noponen

Leena Sisko Maria Noponen (30. joulukuuta 1937 Äyräpää - 3. elokuuta 2006 Lieksa) oli suomalainen kielten opettaja ja runoilija.
Noponen pääsi ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1957. Hän opiskeli kieliä ja kirjallisuutta Helsingin yliopistossa ja toimi sitten lähes 30 vuoden ajan kielten opettajana Lieksassa.
Teoksia.
Nimellä "Leena Mäkelä":
Alfred Hettner

Alfred Hettner (6. elokuuta 1859 Dresden, Saksin kuningaskunta — 31. elokuuta 1941 Heidelberg, Saksa) oli saksalainen maantieteilijä. Hän vakiinnutti yleismaantieteen ja aluemaantieteen käsitteet.
Hettner pyrki perustamaan maantieteen tieteenalana vankalle filosofiselle ja tieteelliselle perustalle. Hänellä oli merkittävä vaikutus saksalaisen maantieteen moderniin kehittymiseen. Hettner suoritti tohtoritutkinnon Strasbourgin yliopistossa ja perehtyi opiskelujensa aikana syvällisesti filosofiaan saaden vaikutteita Immanuel Kantilta. Hänet nimitettiin titularprofessoriksi Leipzigin yliopistoon, ylimääräiseksi professoriksi Tübingenin yliopistoon 1897 ja lopulta professoriksi Heidelbergin yliopistoon vuonna 1899, missä hän toimi vuoteen 1928 saakka.
Novorossija

Novorossija (, , ”Uusi Venäjä”) voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Jalkapallon II divisioonan kausi 1973

Jalkapallon II divisioonan kausi 1973 oli Suomen jalkapallon kolmanneksi korkeimman sarjatason kausi, kun vuoteen 1972 saakka II divisioona oli ollut 2. korkeimman sarjatason nimitys. Kausi pelattiin kolmessa 12 joukkueen lohkossa kaksinkertaisena sarjana. Lohkovoittajat nousivat suoraan I divisioonaan. Lohkojen kolme heikointa putosi III divisioonaan.
Länsilohko.
Uusintaottelu: TuTo - Ässät 2–1
Pohjoislohko.
 
Uusintaottelu: Into - KaPa 1–3
Huonekoiso

Huonekoiso ("Solanum pseudocapsicum") on koisojen sukuun kuuluva laji.
Ulkonäkö ja koko.
Kasvi on luonnonvaraisena pensasmainen. Kukat ovat pieniä ja väriltään valkoisia. Hedelmät ovat myrkyllisiä. Ne ovat täysin raakoina valkoisia, puoliraakoina vihreitä ja kypsinä oransseja tai punaisia.
Levinneisyys.
Kasvi on peräisin Etelä-Amerikasta.
Elinympäristö.
Huonekoiso viihtyy valoisalla ja viileällä kasvupaikalla. Kasvualustan tulee olla ilmava ja ravinteikas, kasvia pitää lannoittaa kesällä.
Käyttö.
Huonekoisoa käytetään huonekasvina.
Nivalan lukio

Nivalan lukio on Nivalassa sijaitseva lukio, joka perustettiin vuonna 1960. Lukio on sekä yleis- että etälukio.
Lukiolaisilla oli aluksi valittavana joko kielilinja tai matemaattinen linja, vuodesta 1970 myös reaalilinja. Linjajaosta luovuttiin vuonna 1975. Elokuussa 1974 siirryttiin peruskoulujärjestelmään, jonka seurauksena lukio jatkoi toimintaansa omana yksikkönään Nivalan kunnan koululaitokseen kuuluvana lukiona, jolla on oma johtokuntansa. Lukiossa oli oma kouluneuvostonsa, johon kuuluu kolme opettajaa ja kolme oppilasta. Koulutoiminta jatkui entisessä rakennuksessa peruskoulun yläluokkien kanssa. Tilanahtaus hankaloitti toimintaa, ja esimerkiksi lukiolaisten ruokailu jouduttiin järjestämään luokissa.
Vuonna 1988 lukio sai oman koulurakennuksensa Kalliontien toiselle puolelle, peruskoulun yläluokkien jäädessä Niva-Kaijan koululle.
Lukion rehtorina toimii Juha Maijala.
Köynnöskoiso

Köynnöskoiso eli jasmiinikoiso ("Solanum laxum") on koisojen sukuun kuuluva laji.
Ulkonäkö ja koko.
Köynnöskoiso on koristeellisennäköinen. Kukat ovat valkoisia. Hedelmät ovat purppuranpunaisia.
Levinneisyys.
Köynnöskoiso on alkuperäinen laji Brasiliassa, Paraguayssa, Uruguayssa ja Argentiinassa. Se on levinnyt myös muualle Etelä-Amerikkaan, Afrikkaan, Etelä-Aasiaan ja Australiaan. 
Elinympäristö.
Kasvi viihtyy aurinkoisella kasvupaikalla. Normaali huoneenlämpötila on sopiva.
Käyttö ja kasvatus.
Köynnöskoisoa käytetään huonekasvina. Talven jälkeen kasvi leikataan. Se tarvitsee runsaasti ravinteita.
Varpu Vilkuna

Varpu Vilkuna-Uusitalo (18. lokakuuta 1951 Nivala – 25. tammikuuta 2014 Nivala) oli nivalalainen toimittaja ja kirjailija.
Vilkuna oli kahdesti Topelius-palkintoehdokkaana ja kerran Kirjapöllö-ehdokkaana. Vuonna 2001 hänelle myönnettiin Chydenius-palkinto. Lisäksi Vilkuna teki Jaakko Alatalon kanssa libreton oopperaan "Pula! Ooppera konikapinasta" (2005). Varpu Vilkunan tekstejä on julkaistu myös antologioissa.
Varpu Vilkuna kuoli 25. tammikuuta 2014. Hän oli naimisissa Mauri Uusitalon kanssa.
Jorma Suhonen

Jorma Olavi Suhonen (30. maaliskuuta 1911 Helsinki – 1. huhtikuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen graafinen suunnittelija ja julistetaiteilija. Hän on Holger Erkelenzin ja Aarno Knuusin ohella yksi mainostoimisto SEKin perustajista.
Suhonen kävi Taideteollisuuskoulun graafisen kurssin vuosina 1931–1934. Suhosta pidetään yhtenä 1930-luvun maineikkaimmista julisteentekijöistä Suomessa. Suhonen ja muut SEKin graafikot ihailivat 1920–1930-luvuilla ranskalaista, sveitsiläistä ja puolalaista julistetaidetta. Yksi tärkeimmistä vaikuttajista oli ukrainalaissyntyinen ranskalainen Cassandre (Jean-Marie Moreau), jonka tyyli edusti taiturimaista ”aerograafin” eli retussiruiskun käyttöä.
Vuonna 1935 Suhosen "Sano se painomusteella" -juliste voitti ensimmäisen palkinnon Pohjoismaiden kirja- ja painotyönäyttelyssä Helsingin Taidehallissa. Jo vuonna 1933 hän voitti pohjoismaisen Scandinavian Air -julistekilpailun.
SEKistä Suhonen siirtyi vuonna 1945 Suomen Ulkomaankauppaliiton näyttelysuunnittelijaksi. Hän toimi myös Suomen Messujen näyttelysuunnittelijana ja opetti Taideteollisuuskoulussa graafista suunnittelua. Suhoselle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1977.
Bernd Förster

Bernhard "Bernd" Georg Josef Förster (s. 3. toukokuuta 1956 Mosbach Länsi-Saksa) on aktiiviuransa jo lopettanut saksalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja. Myös hänen nuorempi veljensä, Karlheinz Förster, on entinen saksalainen jalkapalloilija, joka niin ikään pelasi puolustajana.
Ura seurajoukkueessa.
Jalkapallon pelaamisen Förster aloitti SV Waldhof Mannheimin riveissä. Juniortivuosiensa jälkeen hän edusti seuraa myös 16 edustusjoukkueen ottelussa. Aikuisten tasolla Dietz pelasi vuosien 1974-1986 aikana myös FC Bayern Münchenin (8 ottelua), 1. FC Saarbrückenin (61 ottelua, 5 maalia) ja VfB Stuttgartin (222 ottelua, 20 maalia) riveissä.
Seurajoukkuetasolla hän saavutti Mestarien liigan voiton kahdesti sekä Intercontinental Cupin voiton ja Saksan cupin voiton kertaalleen.
Ura maajoukkueessa.
Maajoukkuetasolla Förster edusti Länsi-Saksan jalkapallomaajoukkuetta vuosien 1979–1984 aikana kaikkiaan 33 ottelussa onnistumatta pelaamissaan otteluissa maalinteossa. Hän oli mukana myös maan edustusmiehistössä vuosien 1980 ja 1984 EM-kilpailuissa sekä vuoden 1982 MM-kilpailuissa.
Toni Eriksson

Toni Eriksson (s. 16. syyskuuta 1986 Vantaa) on suomalainen motocross- ja endurokuljettaja. 
Helsingin moottorikerho HMK:n kasvatti ajaa KTM Nordicin tallissa. 
Vuoden 2013 Suomen offroad moottoripyöräilyn kuumin nimi teki historiaa ja ajoi viisi Suomen mestaruutta samalle kaudelle. Eriksson voitti neljä henkilökohtaista mestaruutta lajeista supercross, motocross MX1, enduro A3 sekä Cross Country. Lisäksi hän voitti motocrossin kerhojoukkueiden Suomen mestaruuden yhdessä Ludde Söderbergin ja Henric Stigelin kanssa. 
2010 Eriksson otti erävoiton MX3 MM-sarjassa Vantaalla. Samana vuonna hän voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa MX1-luokassa.
Vuonna 2011 Eriksson ajoi yhdessä Ludde Söderbergin kanssa Formula 1 -kuljettaja Kimi Räikkösen omistamassa Ice1Racing-motocrosstiimissä MM-sarjaa. Eriksson ja Söderberg olivat tallin ensimmäiset kuljettajat. Eriksson loukkaantui MX1 MM-sarjan avauskilpailujen virallisissa harjoituksissa Bulgarian Sevlievossa ja joutui jättämään MM-kaudellaan useita kilpailuja väliin.
2012 Eriksson ajoi toisen motocrossin MX1-luokan Suomen mestaruutensa.
San Salvador (Bahama)

San Salvador on saari Bahamalla. Eräiden historioitsijoiden mukaan saari olisi ensimmäinen saari, jolle Kristoffer Kolumbus rantautui vuonna 1492. Saaren pinta-ala on 163 neliökilometriä ja sitä asuttaa vajaa tuhat ihmistä. San Salvador muodostaa myös oman hallintoalueensa.
Vuonna 1492 Kolumbus rantautui saarelle, jota sen alkuperäisasukkaat Tainot kutsuivat nimellä "Guanahani". Kolumbus itse nimesi saaren San Salvadoriksi, joka merkitsee "Pyhä Vapahtaja". Espanjalaiset orjuuttivat Bahamasaarten alkuperäisasukkaat ja kuljettivat heidät siirtokuntiinsa 1500-luvun aikana jättäen saaret asumattomiksi. Bahama siirtyi Englannin hallintaan 1600-luvulla, ja useat saarista saivat uuden nimen. Tätä saarta kutsuttiin vuoteen 1925 nimellä "Watling", kunnes historioitsijat esittivät teorian Guanahanin sijainnista, minkä jälkeen saari nimettiin San Salvadoriksi.
Fibonaccin alkuluvut

Fibonaccin alkuluvut ovat Fibonaccin lukujonossa esiintyvät alkuluvut. Ensimmäiset Fibonaccin alkuluvut ovat:
 2, 3, 5, 13, 89, 233, 1 597, 28 657, 514 229, 433 494 437, 2 971 215 073
Tunnetut Fibonaccin alkuluvut.
Ei tiedetä, onko Fibonaccin alkulukuja äärettömän monta. Fibonaccin jonon "F""n" ensimmäiset 33 alkulukujäsentä löytyvät seuraavista paikoista, kun alaindeksi n kertoo, monesko jonon jäsen on kyseessä:
 n = 3, 4, 5, 7, 11, 13, 17, 23, 29, 43, 47, 83, 131, 137, 359, 431, 433, 449, 509, 569, 571, 2 971, 4 723, 5 387, 9 311, 9 677, 14 431, 25 561, 30 757, 35 999, 37 511, 50 833, 81 839.
Näiden todistettujen alkulukujen lisäksi sarjasta on löydetty seuraavat mahdolliset alkuluvut:
 n = 104 911, 130 021, 148 091, 201 107, 397 379, 433 781, 590 041, 593 689, 604 711, 931 517, 1 049 897, 1 285 607, 1 636 007, 1 803 059, 1 968 721
Tapaus n=4 pois lukien kaikilla Fibonaccin alkuluvuilla on alkulukuindeksi, mutta kaikki alkulukuindeksit eivät osoita alkulukua.
"F""p" on alkuluku kahdeksalla ensimmäisestä kymmenestä alkuluvusta. Poikkeukset ovat "F""2" = 1 ja "F""19" = 4 181 = 37 × 113. Indeksin kasvaessa Fibonaccin alkuluvut ovat kuitenkin harvinaisempia, ja "F""p" on alkuluku vain kahdellekymmenellekuudelle 1 229 alkuluvusta, jotka ovat pienempiä kuin 10 000.
Suurin tunnettu Fibonaccin alkuluku on "F""81 839". Sen osoittivat alkuluvuksi David Broadhurst ja Bouk de Water vuonna 2001. Suurin tunnettu mahdollinen Fibonaccin alkuluku on "F""1 968 721". Siinä on 411 439 numeroa ja sen löysi Henri Lifchitz vuonna 2009.
Fibonaccin lukujen jaollisuus.
Alkulukuindeksisillä Fibonaccin luvuilla "F""p" ei ole lukua 1 suurempia yhteisiä jakajia identiteetin
 syt("F""n", "F""m") = "F"syt("n","m").
vuoksi.
Jokaiselle "n" ≥ 3, "F""n" jakaa "F""m":n jos ja vain jos "n" jakaa "m":n.
Jos oletetaan, että m on alkuluku p yllä mainitusta identiteetistä ja n &lt; p, niin selvästi nähdään, että "F""p":llä ei voi olla yhteisiä tekijöitä aikaisempien Fibonaccin alkulukujen kanssa:
 syt("F""p", "F""n") = "F"syt("p","n") = "F"1 = 1
Alagoasinhokko

Alagoasinhokko ("Mitu mitu") on hokkoihin kuuluva kanalintu, jonka alkuperäistä elinympäristöä olivat alankometsät Brasilian alankometsät. Nykyisin lajista tunnetaan enää vain vankeudessa eläviä yksilöitä.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan alagoasinhokko on suurikokoinen ja kasvaa noin 83–89 cm pitkäksi. Laji on päästään rinnastaan, niskastaan,siivistään ja pyrstöstä violettiin vivahtavan musta. Alaperä ja pyrstön kärki ovat punaruskeat. Nokka on suurikokoinen ja punainen. Myös jalat ovat väriltään punaiset. Alagoasinhokon silmien iiris on punaruskea ja korvien kohdalla on paljas harmahtava hyöhenetön laikku.
Levinneisyys ja elintavat.
Alagoasinhokon alkuperäistä elinympäristöä olivat kosteat alankometsät Bahian, Alagoasin ja Pernambucon osavaltioissa Brasilian koillisosassa. Lajin ravintoa ovat laipikoiden ("Phyllanthus") ja eugenioiden ("Eugenia") sukujen kasvien hedelmät. Vankeudessa alagoasinhikkonaaras munii 2–3 munaa. Lintu on hävinnyt luonnosta sen elinympäristöjen huvettua sokeriruokoviljelmien alta. Viimeiset varmat luonnovaraisista yksilöistä ovat 1970-luvulta ja 1980-luvun lopusta on muutama epävarma havainto. Vankeudessa elävien alagoasinhokkojen määräksi arvioidaan noin 130 yksilöä, joista osa on risteymiä kyhmyhokon ("Mitu tuberosum") kanssa.
Viiksisirppikipuaja

Viiksisirppikipuaja ("Drymotoxeres pucheranii") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Viiksisirppikipuajaa tavataan Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa. Se on harvinainen, laikuttaisesti levittäytynyt ja huonosti tunnettu.
Elinympäristö.
Viiksisirppikipuajaa tavataan vuoristometsissä 900–3 250, pääasiassa yli 2 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Carl Ludwig Siegel

Carl Ludwig Siegel (31. joulukuuta 1896 Berliini, Saksan keisarikunta – 4. huhtikuuta 1981 Göttingen, Länsi-Saksa) oli saksalainen matemaatikko. Hän on 1900-luvun alkupuoliskon merkittävimpiä matemaatikkoja, ja hänen tutkimuksensa suuntautuivat erityisesti lukuteoriaan, Diofantoksen yhtälöihin ja taivaanmekaniikkaan. Siegel palkittiin vuonna 1978 Wolfin palkinnolla.
Elämäkerta.
Siegel syntyi vuonna 1896 Berliinissä, missä hän aloitti yliopisto-opintonsa 1915. Hänen opettajiaan Humboldt-yliopistossa olivat muun muassa Max Planck ja Ferdinand Georg Frobenius. Siegel suunnitteli suuntautuvansa tähtitieteeseen, mutta Frobeniuksen vaikutuksesta hän kääntyi lukuteoriaan, josta tulikin hänen uransa päätutkimusala. Siegelin opiskelut katkesivat 1917, kun hänet värvättiin armeijaan. Hän ei sopeutunut armeijaan, ja hänet vapautettiin palveluksesta ennen ensimmäisen maailmansodan loppua. Sodan jälkeen Siegel jatkoi opintojaan Göttingenin Georg-August-yliopistossa. Edmund Landau oli Siegelin väitöskirjan ohjaaja, ja Siegel valmistui tohtoriksi vuonna 1920.
Siegel nimitettiin vuonna 1922 Arthur Moritz Schönfliesin seuraajaksi Frankfurt am Mainin Johann Wolfgang Goethe -yliopistoon. Siegel vietti vuoden 1935 Princetonissa Institute for Advanced Studyssa. Saksassa Siegel hyväksyi vuonna 1937 paikan Göttingenin yliopistosta, jossa aloitti seuraavana vuonna. Toisen maailmansodan alettua 1939 Siegel ei halunnut enää jäädä kotimaahansa. Hän jätti Saksan varhain vuonna 1940 ja muutti Tanskan kautta Norjaan ja sieltä edelleen Yhdysvaltoihin. Siegel työskenteli vuodet 1940–1951 Institute for Advanced Studyssa. Hän palasi tämän jälkeen Göttingenin yliopistoon, jonka palveluksessa oli uransa loppuun.
Siegel sai vuonna 1978 Wolfin palkinnon erityisesti lukuteorian, Diofantoksen yhtälöiden ja taivaanmekaniikasta tekemiensä tutkimusten ansiosta. Matemaatikko André Weil on kutsunut Siegeliä 1900-luvun alkupuoliskon merkittävimmäksi matemaatikoksi.
Etelänsirppikipuaja

Etelänsirppikipuaja ("Campylorhamphus falcularius") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Etelänsirppikipuajaa tavataan Brasilian etelä- ja itäosissa, Kaakkois-Paraguayssa ja Koillis-Argentiinassa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, ja sen kannankehitys on laskeva. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Isosirppikipuaja

Isosirppikipuaja ("Campylorhamphus pusillus") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Isosirppikipuajaa tavataan Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, Nicaraguassa, Panamasa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, ja sen kannankehitys on laskeva. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Käyräsirppikipuaja

Käyräsirppikipuaja ("Campylorhamphus procurvoides") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Käyräsirppikipuajaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa ja sitä esiintyy Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Ranskan Guianassa, Guyanassa, Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, ja sen kannankehitys on laskeva. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kanelikurkkukipuaja

Kanelikurkkukipuaja ("Dendrexetastes rufigula") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kanelikurkkukipuajaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi. Sen kannankehitys on laskeva, mutta laji on luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota olevan vaarassa.
Oliivikipuaja

Oliivikipuaja ("Sittasomus griseicapillus") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Oliivikipuajaa tavataan hyvin laajalla alueella Meksikosta Etelä-Amerikan keskiosiin. Sen kannaksi arvioidaan 5–50 miljoonaa yksilöä, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viikatekipuaja

Viikatekipuaja ("Drymornis bridgesii") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Viikatekipuajaa tavataan Etelä-Amerikassa Etelä-Boliviasta ja Paraguaysta Argentiinan keskiosiin ja Uruguayhin. Lajia on kuvattu harvinaisesta melko yleiseksi. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Antero Hämeen-Anttila

Kaarle Antero Hämeen-Anttila (25. joulukuuta 1931 – 28. marraskuuta 2001) oli suomalainen tähtitieteen professori. Hämeen-Anttila oli Oulun yliopiston tähtitieteen professori 1971–1994.
Antero Hämeen-Anttilan isä oli kustannusjohtaja Väinö Hämeen-Anttila ja äiti tämän toinen puoliso Eva. Hämeen-Anttila tuli ylioppilaaksi vuonna 1950, valmistui filosofian kandidaatiksi 1953 ja väitteli tohtoriksi 1957 Helsingin yliopistossa. Gustaf Järnefeltin ohjaaman suhteellisuusteoriaa käsitelleen väitöskirjan nimi on "Eine Theorie der Gravitation und des Elektromagnetismus".
Hämeen-Anttila toimi Helsingin tähtitieteellisen observatorion assistenttina 1955–1962, Oulun yliopiston teoreettisen fysiikan vt. professorina 1962–1964, saman yliopiston tähtitieteen apulaisprofessorina 1964–1971 ja professorina vuodesta 1971. Hämeen-Anttilan tieteellinen kiinnostus kohdistui kuuhun, planeettoihin, astrofysiikkaan ja suhteellisuusteoriaan. Arabian kielen tutkija Jaakko Hämeen-Anttila oli Antero Hämeen-Anttilan poika.
Konnitsa

Konnitsa oli kylä Viipurin läänin Pyhäjärvellä, Karjalankannaksella. Kylä sijaitsi Kiimajärven luoteispäässä, Pyhäjärven ja Räisälän rajalla. Kylän halki virtasi Konnitsanjoki, jonka kautta Kiimajärven vedet purkautuivat Suvantoon lähellä Tiurinkylää. Konnitsan naapurikylät Pyhäjärvellä olivat Hassinmäki ja Musakanlahti Kiimajärven rannalla, kaakkoon Konnitsan kyläkeskuksesta, sekä Kahvenitsa, joka sijaitsi Konnitsan itäpuolella.
Kylän asutus.
Konnitsa oli Pyhäjärven pitäjän tärkeimpiä ja suurimpia kyliä. Konnitsassa oli asukkaita kirkonkirjojen mukaan yhteensä 661 henkeä ennen talvisotaa. Kylä sai toimeentulonsa suurimmaksi osaksi maataloudesta. Peltoa kylässä oli vuonna 1929 yhteensä 540,12 hehtaaria ja niittyä 164,86 hehtaaria. Metsää kylän alueella oli yhteensä 2.285,83 hehtaaria. Vuoteen 1943 mennessä peltoa oli kuitenkin raivattu lisää peräti 211,17 hehtaaria, ja tuolloin kylä olikin peltopinta-alaltaan pitäjän suurin. Vuonna 1925 tiloja oli kylässä 99 kappaletta.
Kyläkeskus.
Kiimajärven pään ja Konnitsanjoen ympärille muodostunut kyläkeskus oli muodostunut tiheäksi. Kylän tärkein kulkuväylä oli Alakylästä Kahvenitsan kautta Konnitsaan ja edelleen Räisälään johtava maantie, johon yhtyi pienempiä maanteitä kyläkeskuksen koillis-, etelä- ja lounaispuolelta. Maantie kiersi Kiimajärven pään lähellä rantaa, ja ylitti Konnitsanjoen siltaa myöden. Joen perkaus oli tuottanut runsaasti uudispeltoja joen varrelle, ja kyläkeskuksen viljelysaukeat olivatkin huomattavia. Kylään kuuluivat myös keskuskylään nähden erilliset Äijölän ja Kaurun kylänosat.
Konnitsan kylä toimi aktiivisena paikalliskeskuksena. Konnitsassa toimivat mm. osuuskassa, työväenyhdistys, marttayhdistys, sekakuoro, nuorisoseura ja raittiusyhdistys, joista kaksi viimeksi mainittua rakensivat omat toimitalonsa. Konnitsaan oli perustettu oma osuuskauppa vuonna 1907, ensimmäisenä Pyhäjärvellä. Osuuskauppa oli vakavarainen, ja rakensi vuonna 1938 uuden myymälärakennuksen kylän keskustaan. Kaupalla oli myös sivuliike Musakanlahden kylässä. Kylässä toimivat myös Topias Kaasalaisen, Tuomas Luukkasen ja Naskalin yksityiset kauppaliikkeet sekä Ala-Vuoksen osuusliikkeen paikallismyymälä.
Kansakoulu.
Kansakoulu Konnitsan kylässä sai alkunsa vuonna 1894, jolloin Konnitsan lahjoitusmaahovilta vuokratuissa rakennuksissa alkoi opetus. Oma rakennus valmistui vuonna 1902. Koulurakennusta parannettiin vuonna 1934, jolloin koululle rakennettiin myös talousrakennus ja kellari. Vuosina 1894–1913 koulun opettajana toimi hist.-kielit. ylioppilas Bernhard Wuorio (1873–1913).
Konnitsa tuli myös tunnetuksi maamieskoulustaan, joka perustettiin lahjoitusmaahovin tiloihin vuonna 1907. Koulu antoi opetusta paitsi Pyhäjärven, myös lähikuntien asukkaille puolivuosittaisten talvikurssien muodossa. Koulu tuhoutui tulipalossa 15 vuotta myöhemmin.