tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ohtaansalmi

Ohtaansalmi on Rikkaveden ja Juojärven välinen salmi Outokummun ja Tuusniemen rajalla. Salmen kautta kulki vuonna 1595 solmitun Täyssinän rauhan raja. 
Tuusniemen puoleisella rannalla on kallioon hakattu Täyssinän rauhan rajamerkki.
Ohtaansalmen ylittää kaksi maantiesiltaa, vuonna 1952 valmistunut moottoriajoneuvoliikenteeltä suljettu silta sekä nykyinen vuonna 1996 valmistunut uudempi silta. Ennen vuotta 1952 salmi ylitettiin kapulalossilla.
Titus Welliver

Titus Welliver (s. 12. maaliskuuta 1961) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Welliverillä on ollut televisiorooleja muun muassa sarjoissa "Lost", "Deadwood", "Sons of Anarchy", "Bosch" ja "", joista kahdessa jälkimmäisessä hän näyttelee pääosaa. Isoimmat elokuvaroolit Welliver on tehnyt Ben Affleckin elokuvissa "Gone Baby Gone" (2007), "The Town" (2010) ja "Argo" (2012).
Lapsuus ja nuoruus.
Titus Welliver syntyi New Havenissa. Hänen vanhempansa ovat muotikuvaaja Norma Cripps ja taidemaalari Neil Welliver. Isänsä tavoin myös Titus tunnetaan näyttelijän töiden lisäksi taidemaalarina. 1980-luvulla Welliver opiskeli New Yorkin yliopistossa pääaineenaan draama. 
Titus Welliverin kaikki kolme sisarusta ovat kuolleet: Isoveli Silas kuoli lihastautiin, pikkusisko kuoli lapsena ja pikkuveli Eli, joka kuoli Thaimaassa.
Ura.
Welliver on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Lost", "Bosch", "NYPD Blue", "Brooklyn South", "Kovat otteet", "Elämän pyörteissä", "Deadwood", "Pako", "Sons of Anarchy", "Good Wife" ja "Mentalist". Lisäksi hän on näytellyt elokuvissa "Transformers – Tuhon aikakausi", "The Town", "The Doors", "Argo" ja "Promised Land".
Yksityiselämä.
Welliver on ollut naimisissa neljä kertaa. Avioliitot Heather Wielandtin ja näyttelijä Joanna Heimboldin kanssa päättyivät eroon. Kolmas vaimo tuottaja Elizabeth W. Alexander kuoli vuonna 2012 rintasyöpään. Titus Welliver meni naimisiin neljännen vaimonsa, saksalaisen muotikonsultin ja entisen mallin Jose Stemkensin kanssa vuonna 2014.
Welliverillä on tytär Elizabeth W. Alexanderin kanssa sekä kaksi poikaa Joanna Heimboldin kanssa.
Arkalochóri

Arkalochóri (; transl. myös "Arkalohóri"; ) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Minóa Pediádan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αρκαλοχωρίου, "Dimotikí Enótita Arkalochoríou") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Iraklionin alueyksikössä Kreetan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 10 476 ja varsinaisen Arkalochórin kaupungin väkiluku 4 313 (vuonna 2011).
Arkalochórin kaupunki sijaitsee Kreetan saaren keskiosissa noin 25 kilometriä Iraklionista kaakkoon. Kaupungin nimi on suomeksi ”Mäyräkylä”. Arkalochórin kunnallisyksikkö käsittää alueen, joka ulottuu saaren etelärannikolle saakka. Arkalochóri on Arkalochórin, Kástellin ja Viánnoksen hiippakunnan piispanistuin ja siellä sijaitsee hiippakunnan katedraali. Kaupungin lounaispuolella sijaitsee Arkalochórin luola, joka oli minolaisaikainen luolapyhäkkö. Sieltä on löydetty muun muassa niin kutsuttu Arkalochórin kirves, jossa on tuntematonta kirjoitusta.
Arkalochóri oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Minóa Pediádan kunnaksi yhdessä Kastéllin ja Thrapsanón kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Arkalochórin seutu kärsi tuhoja vuoden 2021 maanjäristyksessä.
Kunnallisyksikön osat.
Arkalochórin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Así Goniá

Así Goniá () on Kreikan kylä sekä samanniminen Apokóronaksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ασή Γωνιάς, "Dimotikí Enótita Así Goniás") ja entinen itsenäinen kyläkunta. Se sijaitsee Chanián alueyksikössä Kreetan alueella. Kylän ja kunnallisyksikön väkiluku on 527 (vuonna 2011).
Así Goniá sijaitsee vuoristossa Kreetan länsiosan sisämaassa linnuntietä noin 37 kilometriä Chaniásta kaakkoon ja noin 21 kilometriä Réthymnosta lounaaseen. Sinne kuljetaan rotkon kautta. Kylä on ollut olemassa jo roomalaisena aikana ja mainitaan myös venetsialaisena aikana. Helposti suojattavan rotkon ansiosta kylä piti turkkilaisvallan aikana turkkilaiset loitolla ja se oli yksi Kreetan kansannousun tukikohdista vuonna 1867. Kylän perinteinen elinkeino on lampaiden paimentaminen. Eräs suuri paikallinen juhla on lampaiden siunaaminen paimenten suojelijan Pyhän Georgioksen päivänä 23. huhtikuuta.
Así Goniá oli itsenäinen kyläkunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Apokóronaksen kunnaksi yhdessä Arménoin, Fresin, Georgioúpolin, Kryonerídan ja Vámoksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Georgioúpoli

Georgioúpoli (; ) on Kreikan kylä sekä samanniminen Apokóronaksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Γεωργιουπόλεως, "Dimotikí Enótita Georgioupóleos") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Chanián alueyksikössä Kreetan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 2 749 ja varsinaisen Georgioúpolin kylän väkiluku 455 (vuonna 2011).
Georgioúpolin kylä sijaitsee Almyrósjoen suussa Kreetan saaren pohjoisrannikolla Almyróksenlahden rannalla noin 22 kilometriä Réthymnosta länteen ja noin 30 kilometriä Chaniásta kaakkoon. Se on kasvanut rantalomakohteeksi. Georgioúpolin kunnallisyksikkö käsittää myös muita rantalomakohteita, kuten Paralía Kourná, sekä Kournás-järven alueen. Kylä on rakennettu antiikin ajan Amfimallan kaupungin (myös Amfimala, Amfimalion) paikalle.
Georgioúpoli oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Apokóronaksen kunnaksi yhdessä Arménoin, Así Gonián, Fresin, Kryonerídan ja Vámoksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Georgioúpolin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Kastrí (Gávdos)

Kastrí (; ) eli Gávdos (Γαύδος) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Gávdoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Gávdoksen kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 37 (vuonna 2011). Kastrí on Gávdoksen saaren pääkylä ja kunnan kuntakeskus.
Kastrí, suomeksi ”Linna”, sijaitsee saaren keskiosissa noin 200 metrin korkeudessa. Etäisyys saaren satamakylään Karavéen on noin viisi kilometriä. Kylässä on muun muassa pieni kunnantalo sekä vanha poliisiasema ja koulu.
Neápoli (Lasíthi)

Neápoli (; ) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Ágios Nikólaoksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Νεάπολης, "Dimotikí Enótita Neápolis") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Lasíthin alueyksikössä Kreetan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 4 463 ja varsinaisen Neápolin kaupungin väkiluku 2 683 (vuonna 2011).
Neápoli sijaitsee Kreetan saaren itäosan sisämaassa Iraklionista Ágios Nikólaokseen johtavan päätien varrella noin 15 kilometriä Ágios Nikólaoksesta luoteeseen. Sitä ympäröi laakso, jossa on paljon oliivitarhoja, sekä vuoristo. Neápoli oli Lasíthin prefektuurin pääkaupunki vuoteen 1904, jolloin Ágios Nikólaoksesta tuli prefektuurin (nykyisen alueyksikön) pääkaupunki. Kaupunki on vuodesta 1866 Kreetan kirkon Pétran ja Cherrónisoksen hiippakunnan piispanistuin ja siellä sijaitsee hiippakunnan katedraali Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali eli Megáli Panagía.
Neápoli oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Ágios Nikólaoksen kuntaan yhdessä Vrachásin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Neápolin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Felix Oinas

Felix Oinas (6. maaliskuuta 1911 Tartto – 25. syyskuuta 2004 Bloomington, Indiana, Yhdysvallat), virolaissyntyinen folkloristi ja kielitieteilijä. Hän oli Indianan yliopiston slaavilaisten ja uralilais-altailaisten kielten professori vuodesta 1965. Hän oli aikanaan itämerensuomalaisten kansojen folkloren ja mytologian tunnetuimpia tutkijoita. Hän sai Tarton yliopiston kunniatohtorin arvon vuonna 1999.
Poul Kjærholm

Poul Kjærholm [pol 'kjæholm] (8. tammikuuta 1929 Østervrå – 18. huhtikuuta 1980 Hillerød) oli tanskalainen huonekalumuotoilija.
Kjærholm syntyi Tanskan Østervråssa ja aloitti työuransa huonekalupuusepän apulaisena Gronbechissa 1948. Vuonna 1952 hän aloitti opinnot Kööpenhaminan muotoilukorkeakoulussa Erik Herløwin ja Palle Suensonin johdolla ja pääsi käytännön työkokemuksensa ja henkilökohtaisten ominaisuuksiensa ansiosta pian myös opetustehtäviin.
Elämä ja ura.
1950-luvun puolivälistä lähtien Kjærholm suunnitteli kalusteita ystävänsä Ejvind Kold Christiansenin yritykselle. Kjærholmin omintakeinen tyyli tulee esiin jo vuonna 1952 esitellyssä minimalistisessa PKO-vanerikalustesarjassa.
Vuonna 1958 Poul Kjærholm teki kansainvälisen läpimurron Pariisissa järjestetyssä "Formes Scandinaves" -näyttelyssä. Samana vuonna hän sai Lunning-palkinnon PK22-tuolistaan. Vuosina 1957 ja 1960 hän voitti Milanon triennaalin pääpalkinnon.
Poul Kjærholm käytti muiden sen ajan tanskalaismuotoilijoiden tavoin paljon puupintoja, mutta muita enemmän myös metallia kalustekonstruktioissaan. Kjærholmin useimpien kalustemallien alkuperäinen valmistaja oli E. Kold Christensen Hellerupissa. Vuodesta 1982 monia niistä on valmistanut uustuotantona tanskalainen Fritz Hansen -yhtiö. Vuonna 2004 Kjærholmin poika perusti Kjærholm Productions -yrityksen valmistamaan Fritz Hansenin mallistosta pois jätettyjä Poul Kjærholmin kalusteita. Kjærholmin kalusteita on monien pohjoismaisten ja saksalaisten muotoilumuseoiden sekä muun muassa New Yorkin Modernin taiteen museon ja Lontoon Victoria and Albert Museumin kokoelmissa.
Poul Kjærholm oli naimisissa arkkitehti Hanne Kjærholmin kanssa.
Wladimir Köppen

Wladimir Peter Köppen (8. lokakuuta 1846 Pietari, Venäjä – 22. kesäkuuta 1940 Graz, Itävalta) oli Venäjällä syntynyt saksalainen maantieteilijä, meteorologi, klimatologi ja kasvitieteilijä. 
Köppen vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Krimillä ja Pietarissa. Hän opiskeli Pietarissa, Heidelbergissä ja Leipzigissa, jossa valmistui yliopistosta 1870. Vuosina 1872–1875 hän työskenteli meteorologina Venäjän ilmatieteen laitoksella, mutta palasi sitten Saksaan ja työskenteli meteorologina Hampurissa vuoteen 1919.
Köppenin tunnetuin työ on hänen vuonna 1936 julkaisemansa Köppenin ilmastoluokitus.
Köppenin isä oli saksalaissyntyinen venäläinen etnografi Peter von Köppen (1793–1864). Hänen tyttärensä Else (s. 1892) avioitui vuonna 1913 meteorologi ja tutkimusmatkailija Alfred Wegenerin kanssa.
Pingxiang

Pingxiang (, pinyin: Píngxiāng Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Jiangxin maakunnan länsiosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 232 kilometriä maakunnan pääkaupungista Nanchangista länsilounaaseen. Prefektuurin pinta-ala on 3 824 neliökilometriä ja väkiluku 1,85 miljoonaa (2010). 
Prefektuuri rajoittuu pohjoisessa Changshan, idässä Yichunin ja Ji’anin, sekä lännessä Zhuzhoun prefektuureihin.
Piirikuntatasolla prefektuuri jakautuu kahteen kaupunkipiiriin ja kolmeen piirikuntaan seuraavasti:
Piirit ja kaupungit&lt;br&gt;
1. Anyuan, (kaupunki)piiri&lt;br&gt;
2. Xiangdong, (kaupunki)piiri&lt;br&gt;
Piirikunnat&lt;br&gt;
3. Lianhua,&lt;br&gt;
4. Luxi ja&lt;br&gt;
5. Shangli.&lt;br&gt;
Johannes Oinonen

Johannes Johnsson Oinonen, Johannes Johansson Oinoinen, "Niittahon Jussi", (16. toukokuuta 1874 – 13. helmikuuta 1965 oli tiettävästi viimeisiä suomen kieltä taitaneita metsäsuomalaisia. Hän
oli kotoisin Nyskogan pitäjästä Norra Viggenin kylästä.
Oinonen puhui sujuvasti vanhaa suomea, ruotsia, norjaa ja vähän englantia. Hän antoi runsaasti haastatteluja lehtiin ja esiintyi Hylands Hörna -ohjelmassa. Ohjelman jälkeen häntä varten rakennettiin uusi talo, mutta hän ei muuttanut sinne, koska se ei ollut hänen makuunsa.
Fróði Benjaminsen

Fróði Benjaminsen (s. 14. joulukuuta 1977, Toftir) on färsaarelainen jalkapalloilija, joka pelaa keskikenttäpelaajana tai puolustajana. Parhaat vuotensa hän on pelannut HB Tórshavnissa, minkä lisäksi hän on edustanut lukuisia kertoja Färsaarten maajoukkueetta. Benjaminsen on ollut maajoukkueen kapteeni vuodesta 2008. Hän lopetti uransa vuonna 2015, mutta teki vielä HB Tórshavnin kanssa sopimuksen vuodelle 2016.
Xinyu

Xinyu (, pinyin: Xīnyú Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Jiangxin maakunnassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 135 kilometriä maakunnan pääkaupunki Nanchangista lounaaseen. Prefektuurin pinta-ala on 3 178 neliökilometriä ja väkiluku 1,139 miljoonaa (2010).
Prefektuuri rajoittuu pohjoisessa Yichunin ja etelässä Ji’anin prefektuureihin.
Piirikuntatasolla prefektuuri jakautuu Yushuin kaupunkipiiriin (渝水区) ja Fenyin piirikuntaan (分宜县).
Jyri Keskiaho

Jyri Keskiaho (s. 21. helmikuuta 1989 Pudasjärvi) on suomalainen freestylemoottorikelkkailun (FSX) ammattilainen. 
Keskiaho syntyi Pudasjärvellä, mutta muutti jo opiskeluaikoinaan Rovaniemelle. Hän on tullut tunnetuksi näyttävistä freestylenäytöksistään. Ennen freestyleuraansa Keskiaho kilpaili snowcrossmoottorikelkkailussa 10 vuotta. Useat loukkaantumiset kaudella 2008–2009 vaativat pitkän kuntoutusjakson, jonka jälkeen snowcrossura päättyi. Vuonna 2011 Keskiaho alkoi panostaa systemaattisesti freestyleen ja kovan työn tuloksena hän sijoittui toiseksi vuoden 2014 Pohjoismaiden mestaruuskilpailussa Levillä.
Keskiaho tunnetaan erilaisten tapahtumien vetonaulana niin kesällä kuin talvella. Suurimpiin näytöksiin lukeutuvat muun muassa esiintyminen Gumball 3000 -tapahtumassa Helsingin Narinkkatorilla vuonna 2013 sekä Kiinan Changbaishanissa järjestetyssä talvikauden avauksessa vuonna 2015. Kiinassa hän osallistui myös moottorikelkkaenduron kutsukilpailuun, jonka hän voitti. Keskiaho on myös vakiinnuttanut paikkansa laskettelijoiden kauden päättävässä Ruka Spring Break tapahtumassa, jossa hän on ollut esiintymässä useana vuonna peräkkäin.
Vuonna 2017 Keskiaho teki ensimmäisenä suomalaisena takaperinvoltin moottorikelkalla.
Sadik Mujkič

Sadik Mujkič (s. 29. helmikuuta 1968 Jesenice) on slovenialainen soutaja, joka saavutti olympiamitalin sekä Jugoslavian että Slovenian edustajana. Hän on pituudeltaan 190 cm. Hän edusti Bled VK -seuraa.
Mujkič voitti Jugoslavian edustajana Sašo Mirjaničin kanssa nuorten maailmanmestaruuden perämiehettömässä kaksikossa 1986. Hän saavutti samassa veneluokassa olympiapronssia Bojan Prešernin parina Soulissa 1988. Hän oli MM-kilpailuissa kuudes perämiehettömässä kaksikossa 1989 ja seitsemäs perämiehettömässä nelosessa 1990. 
Mujkič kuului Milan Janšan, Janez Klemenčičin ja Sašo Mirjaničin kanssa Slovenian perämiehettömään neloseen, joka saavutti olympiapronssia Barcelonassa 1992. Hän oli MM-kilpailuissa perämiehellisessä kaksikossa seitsemäs 1993 sekä perämiehettömässä nelosessa neljäs 1994 ja kahdeksas 1995. Atlantan olympialaisissa 1996 hän sijoittui perämiehettömässä nelosessa neljänneksi. Hän oli samassa veneluokassa neljäs myös MM-kilpailuissa 1997.
Janez Klemenčič

Janez "Jani" Klemenčič (s. 21. syyskuuta 1971 Jesenice) on slovenialainen soudun olympia- ja MM-mitalisti. Hän on pituudeltaan 190 cm. Hän edusti Bled VK -seuraa.
Klemenčič kuului Milan Janšan, Sašo Mirjaničin ja Sadik Mujkičin kanssa Slovenian perämiehettömään neloseen, joka saavutti olympiapronssia Barcelonassa 1992. Hän oli samassa veneluokassa MM-kilpailuissa neljäs 1994 ja kahdeksas 1995. Hän sijoittui perämiehettömässä nelosessa neljänneksi Atlantan olympialaisissa 1996, MM-kilpailuissa 1997 ja Sydneyn olympialaisissa 2000.
Klemenčič voitti perämiehettömässä nelosessa maailmancupin kilpailun Sevillassa 2001. Hän sai samassa veneluokassa MM-pronssia Luzernissa 2001 sekä sijoittui neljänneksi MM-kilpailuissa 2002 ja yhdeksänneksi Ateenan olympialaisissa 2004.
Bojan Prešern

Bojan Prešern (s. 4. elokuuta 1962 Jesenice) on slovenialainen soudun olympiamitalisti, joka aktiiviurallaan edusti Jugoslaviaa. Hän on pituudeltaan 191 cm. Hän edusti Bled VK -seuraa.
Prešern sijoittui perämiehettömässä nelosessa MM-kilpailuissa kahdeksanneksi 1985, kymmenenneksi 1986 ja yhdeksänneksi 1987. Hän saavutti Sadik Mujkičin kanssa olympiapronssia perämiehettömässä kaksikossa Soulissa 1988. Hän oli MM-kilpailuissa kuudes perämiehettömässä kaksikossa 1989 ja seitsemäs perämiehettömässä nelosessa 1990.
Heikki Bergholm

Heikki Bergholm (s. 1956) on suomalainen yritysjohtaja ja diplomi-insinööri. Hän on toiminut Lassila &amp; Tikanojan hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2011 lähtien ja huhtikuusta 2015 elokuuhun 2016 valtion sijoitusyhtiö Solidiumin väliaikaisena hallituksen puheenjohtajana.
Bergholm toimi vuosina 2002–2006 Suominen Yhtymä Oyj:n toimitusjohtajana ja teki tätä ennen pitkän uran Lassila &amp; Tikanojassa, jossa hän toimi muun muassa toimitusjohtajana vuodet 1998–2001. Hän kuului aikaisemmin myös muun muassa Kemiran, Componentan ja Spondan hallituksiin. Componentassa hän oli vuosikymmenen ajan hallituksen puheenjohtaja.
Denis Žvegelj

Denis Žvegelj (s. 24. kesäkuuta 1972 Jesenice) on slovenialainen soudun olympia- ja MM-mitalisti, joka aktiiviurallaan edusti myös Jugoslaviaa. Hän edusti Bled VK -seuraa.
Žvegelj voitti Jugoslavian edustajana nuorten maailmanmestaruuden perämiehettömässä kaksikossa Iztok Čopin kanssa 1989 ja 1990. Aikuisten MM-kilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi perämiehettömässä nelosessa 1990. Hän sai Čopin parina MM-hopeaa perämiehettömässä kaksikossa Wienissä 1991.
Žvegelj ja Čop saavuttivat Slovenialle olympiapronssia perämiehettömässä kaksikossa Barcelonassa 1992. He saivat samassa veneluokassa MM-pronssia Račicessa 1993. Žvegelj sijoittui perämiehettömässä nelosessa kahdeksanneksi MM-kilpailuissa 1995 sekä neljänneksi olympialaisissa 1996 ja MM-kilpailuissa 1997.
A. Ahlström

A. Ahlström Oy (maaliskuuhun 2023 Ahlström Capital Oy) on perheomisteinen sijoitusyhtiö. Sen portfolio koostuu teollisuussijoituksista, jotka käsittävät sijoituksia sekä noteerattuihin että noteeraamattomiin yhtiöihin, sekä kiinteistösijoituksista, jotka koostuvat kiinteistö- ja metsäomistuksista. Teollisuussijoituksista merkittävimmät ovat yhtiön omistusosuudet noteeratuissa Detection Technologyssa, Glastonissa ja Suomisessa sekä noteerattomissa Enics AG:ssa ja M&amp;J Recyclingissä. Portfolioon kuuluu lisäksi Ahlström Invest B.V., jolla on merkittävä omistus Ahlstrom-Munksjössä.
Historia.
Sijoitusyhtiö Ahström Capital Oy syntyi vuonna 2001, kun Ahlströmin suvun omistama perheyhtiö jakaantui kolmeen osaan: Ahlström Capitaliin, A. Ahlström Osakeyhtiöön ja sittemmin pörssilistautuneeseen Ahlstromiin (myöh. Ahlstrom-Munksjö). Ahlström Capitalilla on 268 osakkeenomistajaa, joista suurin yksittäinen on "Antti Ahlström Perilliset Oy" (6,2 %) eikä yhdenkään muun osakkeenomistajan omistus ylitä viittä prosenttia.
Kesällä 2014 Ahlström Capital osti Destian Suomen valtiolta. Kuten valtiokin ennen myyntiä, Ahlström Capital omisti Destian kokonaan.
Yhtiön toimitusjohtajana vuodesta 2008 toiminut Panu Routila siirtyi Konecranesin toimitusjohtajaksi loppuvuodesta 2015, ja hänen tilalleen valittiin Rettig Groupin toimitusjohtaja Hans Sohlström. Sohlström siirtyi Ahlstrom-Munksjön toimitusjohtajaksi keväällä 2018, minkä jälkeen hänen seuraajakseen valittiin Tiedon talousjohtaja Lasse Heinonen.
I See a Star

I See a Star (alun perin Ik zie een ster) on Mouth &amp; MacNeal -duon esittämä kappale, joka edusti Alankomaita vuoden 1974 Eurovision laulukilpailussa. Se sai viisitoista pistettä ja sijoittui kolmanneksi. Kappale on Hans van Hemertin säveltämä. Euroviisumenestyksen lisäksi se nousi lukuisten valtioiden listoille, esimerkiksi Britannian sijalle 8. Irlannissa ”I See a Star” ylsi listaykköseksi. Suomeksi kappaleen ovat laulaneet nimellä ”Nään täysikuun” Rolf Bergström, Finntrio ja Päivi Paunu.
Niilo Perander

Nils August ”Niilo” Perander (4. kesäkuuta 1850 Kuopio – 17. marraskuuta 1906 Viipuri) oli suomalainen varatuomari, joka toimi Viipurin hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena vuosina 1890–1902 sekä edelleen vuonna 1906 juuri ennen kuolemaansa. Ensimmäisen sortokauden aikana 1902 Perander erotettiin virastaan poliittisista syistä. Hänen isänsä oli Kuopion pormestari Nils Fredrik Perander ja sisar runoilija Emma Åkerman.
Opiskeluaikoinaan Perander esitti Aramin roolin Aleksis Kiven näytelmän "Lea" kantaesityksessä, joka nähtiin Helsingin Nya Teaternissa 10. toukokuuta 1869. Ensi-iltaa on myöhemmin pidetty suomenkielisen ammattiteatterin syntyhetkenä. Ohjaaja Kaarlo Bergbomille Peranderin esitteli hänen opiskelutoverinsa Johan Jacob Ahrenberg, jonka enon luona Perander asui opiskellessaan Helsingin yliopistossa.
Berndt Ahnger

Berndt Johan Ahnger (3. kesäkuuta 1840 Rautalampi – 4. heinäkuuta 1890 Porvoon pitäjä) oli suomalainen varatuomari, joka työskenteli Suomen senaatin virkamiehenä muun muassa kauppa- ja teollisuustoimikunnassa. Hän kuoli heinäkuussa 1890 kesähuvilallaan Porvoon maalaiskunnassa.
Ahnger esitti Joasin roolin Aleksis Kiven näytelmän "Lea" kantaesityksessä, joka nähtiin Helsingin Nya Teaternissa 10. toukokuuta 1869. Ensi-iltaa on myöhemmin pidetty suomenkielisen ammattiteatterin syntyhetkenä. Jari Halosen elokuvassa "Aleksis Kiven elämä" Ahngeria näytteli Esa Valkiala.
Berndt Ahngerin puoliso oli kirjailija Mina Ahnger.
Veijo Varpio

Veijo Aleksanteri Varpio (8. syyskuuta 1928 Kotka – 7. lokakuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (tenori) ja juristi. Hän toimi Savonlinnan oopperajuhlien tuotantojohtajana vuodesta 1978 ja sen jälkeen vuodesta 1980 Helsingin juhlaviikkojen toiminnanjohtajana 14 vuotta.
Varpio valmistui 1959 lainopin kandidaatiksi Helsingin yliopistosta. Hän teki oopperalaulajauransa Saksassa, jossa lauloi 19 vuotta. Hän oli aloittanut oopperauransa Kansallisoopperassa vuonna 1949 ja lauloi siellä solistina 1956–1959, minkä jälkeen hän siirtyi Saksaan. Hän oli käynnistämässä Taiteiden yö -tapahtumaa ja jo lakannutta Helsinki-biennaalia, josta tuli sittemmin Musica nova Helsinki -festivaali.
Bulwark-luokka

Bulwark-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston viimeinen puurunkoinen höyrykonein varustettu 91-tykkinen linjalaivaluokka, jonka kahdentoista aluksen valmistus aloitettiin vasta "HMS Warriorin" kölinlaskun jälkeen. Maaliskuussa 1861 alusten valmistus keskeytettiin ja seitsemän alusta muutettiin panssarifregateiksi. "HMS Bulwark" ja "HMS Robust" varastoitiin lähes valmiina, kunnes ne romutettiin vuosina 1873 ja 1872.
Alukset.
Luokan alusten suunnittelu pohjautui 101-tykkisten Duncan-luokan alusten suunnitelmiin ja niistä saatuihin kokemuksiin. Alusten koko oli sama, mutta rakenteiden suunnittelu oli uudistettu pienemmälle tykkimäärälle.
Pauliina Grym

Pauliina Grym (o.s. Tuomola, s. 1977) on suomalainen kulttuuritoimittaja. Hän työskentelee Yleisradion kulttuurin ajankohtaisohjelma "Kulttuuriykkösen" toimittajana. Tätä ennen hän työskenteli "Kulttuuriykkösen" edeltäjässä "Kultakuumeessa" ja toimittajana "Pilkun jälkeen" -kirjallisuusohjelmassa (Yle Teema), joka kuului Koura-palkittuun Kirjojen Suomi -kokonaisuuteen (2017).
Grym on toiminut avustajana useissa suomalaisissa lehdissä ("Kauppalehti, NYT, Helsingin Sanomat, Trendi, Suosikki, Sue, Suomi Finland Perkele") 1990-luvulta lähtien ja kirjoittanut kolme musiikkiaiheista kirjaa. Radiouransa alussa hän työskenteli Radio Cityssä ja Radio Novassa sekä lavajuontajana muun muassa Sonisphere-festivaaleilla Porissa 2010. Viestintätoimisto Deskissä hän työskenteli vuosina 2006–2010. Vuonna 2021 Grym teki Ylelle "Rakasmetalli"-podcastia Harri Hakasen kanssa.
HMS Royal Alfred (1864)

HMS Royal Alfred oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu puurunkoinen panssarifregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Portsmouthin telakalta 91-tykkisenä Bulwark-luokan linjalaivana, ja sen köli laskettiin vuonna 1859. Muutostöiden jälkeen alus laskettiin vesille 15. lokakuuta 1864, ja se valmistui 23. maaliskuuta 1857.
Palvelus.
Alus romutettiin vuonna 1885.
Andraž Vehovar

Andraž Vehovar (s. 1. maaliskuuta 1972 Ljubljana) on slovenialainen koskimelonnan olympiamitalisti sekä joukkuekilpailun MM- ja EM-mitalisti. Hän on pituudeltaan 177 cm.
Vehovar saavutti Atlantan olympialaisissa 1996 hopeaa kajakkiyksiköiden pujottelussa 0,43 sekuntia saksalaiselle Oliver Fixille hävinneenä. Hän saavutti samassa lajissa joukkuekilpailussa MM-hopeaa 1995 ja 1999, EM-hopeaa 1996 ja EM-pronssia 1998.
HMS Zealous (1864)

HMS Zealous oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu puurunkoinen panssarifregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Pembroken telakalta 91-tykkisenä Bulwark-luokan linjalaivana, ja sen köli laskettiin vuonna 1859. Muutostöiden jälkeen alus laskettiin vesille 7. maaliskuuta 1864, ja se valmistui 4. lokakuuta 1866.
Palvelus.
Alus romutettiin vuonna 1886.
Vasilij Žbogar

Vasilij Žbogar (s. 4. lokakuuta 1975 Koper) on slovenialainen purjehduksen kolminkertainen olympiamitalisti ja kaksinkertainen Euroopan-mestari. Hän edustaa izolalaista JK Burja -seuraa. Häntä on vuodesta 2015 valmentanut Jure Žbogar.
Žbogar saavutti laser-luokassa olympiahopeaa Pekingissä 2008, finnjolla-luokassa Riossa 2016 ja pronssia Ateenassa 2004. Lisäksi hän sijoittui finnjolla-luokassa kuudenneksi Lontoossa 2012 ja laserissa 19:nneksi Sydneyssä 2000.
Žbogar on sijoittunut laser-luokan MM-kilpailuissa neljänneksi 2005 ja 2008 sekä yhdeksänneksi 2003. Finnjollan MM-kilpailuissa hän on saavuttanut pronssia 2015, ollut kahdestoista 2014 sekä kolmastoista 2011 ja 2013.
Žbogar voitti laser-luokan Euroopan-mestaruuden 2003, sai EM-pronssia 2008 ja oli seitsemäs 2005. Finnjolla-luokassa hän voitti Euroopan-mestaruuden 2013, saavutti EM-hopeaa 2012 ja 2014 sekä pronssia 2015.
HMS Repulse (1868)

HMS Repulse oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu puurunkoinen panssarifregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin 1. huhtikuuta 1847 91-tykkisenä Bulwark-luokan linjalaivana Woolwichin telakalta, missä köli laskettiin 29. huhtikuuta 1859. Aluksen muutostyöt panssarifregatiksi hyväksyttiin 14. toukokuuta 1861, mutta työt keskeytettiin. Tilaus uudistettiin 9. lokakuuta 1866. Alus laskettiin muutostöiden jälkeen vesille 25. huhtikuuta 1868. Alus hinattiin Woolwichin telakan sulkemisen (lokakuussa 1869) vuoksi vuonna 1868 Sheernessiin, jossa se valmistui 31. tammikuuta 1870.
Palvelus.
Alus romutettiin vuonna 1889.
HMS Research (1863)

HMS Research oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1863 vesillelaskettu puurunkoinen panssarikorvetti.
Valmistus.
Alus tilattiin Pembroken telakalta Camellion-luokan sluuppina nimellä "HMS Trent," ja sen köli laskettiin vuonna 1861. Muutostöiden jälkeen alus laskettiin vesille 15. elokuuta 1863, ja se valmistui 6. huhtikuuta 1864.
Palvelus.
Alus romutettiin vuonna 1884.
Insertioreaktio

Insertioreaktio on kemiallinen reaktio, jossa atomi tai atomiryhmä liittyy kahden muun atomin välisen kovalenttisen sidoksen väliin muodostaen sidoksen molemman aikaisemman sidoksen muodostavan atomin kanssa. Yleisesti tämä voidaan kuvata reaktioyhtälöllä
A + B–C → B–A–C
Insertioreaktiot tapahtuvat tyypillisesti hyvin reaktiivisille kemiallisille lajikkeille ja esimerkiksi karbeenien, karbenoidien ja organometalliyhdisteiden insertioreaktiot ovat yleisiä, mutta myös eräitä muita insertioreaktioita tunnetaan. Insertioreaktion käänteisreaktio on ekstruusioreaktio. Insertioreaktiot ovat tyypillisiä niin kutsutun click-kemian reaktioita.
Insertioreaktioiden tyyppejä.
Keteenit reagoivat monien yksinkertaisten sidosten kanssa insertioreaktioilla muodostaen karbonyylijohdannaisen. Reaktioiden tarkkaa mekanismia ei tunneta, mutta insertioreaktioita tapahtuu keteenien ja muun muassa C-H-, C-O-, C-S-, ja C-Cl-sidosten väliin esimerkiksi orgaanisten halogeenien, ortoestereiden, asetaalien ja tioasetaalien kanssa. Keteenit pystyvät insertoitumaan myös organometalliyhdisteisiin ja eräisiin epäorgaanisiin yhdisteisiin muun muassa typen ja rikin klorideihin.
Karbeeneille ja karbenoideille insertioreaktiot ovat hyvin tyypillisiä. Karbeenit kykenevät insertoitumaan muun muassa C-H-, C-O- sekä C-Cl-sidoksiin. Myös kahden hiiliatomin väliseen sidokseen insertoituminen on mahdollista, mutta harvinaista. Karbeenien insertioreaktiot ovat niin kutsuttuja homologaatioreaktioita, joissa hiilivetyketju kasvaa yhdellä tai useammalla atomilla. Karbeenien insertion reaktiomekanismi riippuu karbeenien tyypistä. Singlettikarbeenit reagoivat yhtäaikaismekanismilla, kun triplettikarbeenit muodostavat hiilivedystä ensin radikaalin vedyn abstraktiolla ja samalla karbeenista itsestäänkin muodostuu radikaali. Nämä kaksi radikaalia reagoivat keskenään muodostaen lopullisen insertiotuotteen.

Organometalliyhdisteissä insertioreaktio voi tapahtua metallin ja hiilen, vedyn tai halogeenin väliseen sidokseen. Tyypillisiä insertoituvia reagensseja ovat esimerkiksi alkeenit ja hiilimonoksidi. Organometalleille tapahtuvat insertiot ovat tärkeitä useissa teollisissa katalyyttisissä prosesseissa esimerkiksi alkeenien polymeroinneissa.
Kirjavaras (romaani)

Kirjavaras () on australialaisen Markus Zusakin vuonna 2005 julkaistu romaani. Kirja on ollut myynti- ja arvostelumenestys ja se on saanut lukuisia kirjallisuusalan palkintoja. Teos on käännetty yli 40 kielelle, ja suomeksi se ilmestyi vuonna 2008 Pirkko Biströmin kääntämänä.
Kirjasta on tehty saman niminen elokuva () vuonna 2013. Sen on ohjannut Brian Percival ja pääosia näyttelevät Sophie Nelisse, Geoffrey Rush ja Emily Watson.
Juoni.
Kirja sijoittuu natsi-Saksaan toisen maailmansodan aikana. Äiti joutuu antamaan yhdeksänvuotiaan Liesel-tytön kasvattityttäreksi Hubermannin perheeseen lähelle Müncheniä. Liesel ei aluksi osaa lukea, mutta on kiinnostunut kirjoista ja päätyy loppujen lopuksi lukemaan ääneen sodan aikana pommisuojassa oleville ihmisille. Kirja kertoo ystävyydestä, kirjoista, sanojen mahdista, juutalaisvainosta ja natseista.
4 × 400 m viestijuoksu olympialaisissa

4 × 400 metrin viestijuoksu eli pitkä viesti, on kuulunut olympialaisten lajivalikoimaan miehillä vuodesta 1912 ja naisilla vuodesta 1972. Menestynein maa 4 × 400 metrin viestin olympiakilpailuissa on Yhdysvallat. Sillä on eniten sekä miesten että naisten kilpailujen olympiavoittoja.
Sekaviestit.
Ennen 4 × 400 metrin viestijuoksua olympiaohjelmassa oli miesten sekaviesti, jossa kokonaismatka oli myös 1 600 metriä. Sekaviestissä kaksi ensimmäistä viestinviejää juoksivat 200 metriä, kolmas 400 metriä ja neljäs 800 metriä. Sekaviesti oli olympiaohjelmassa ainoastaan vuoden 1912 Lontoon olympialaisissa.
Tokion olympialaisissa 2020 juostiin kahden miehen ja kahden naisen muodostamien joukkueiden sekakilpailu.
HMS Enterprise (1864)

HMS Enterprise oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu puurunkoinen panssarikorvetti.
Valmistus.
Alus tilattiin Deptfordista Deptford Dockyardilta Camellion-luokan sluuppina nimellä "HMS Circassian" ja sen köli laskettiin vuonna 1862. Muutostöiden jälkeen alus laskettiin vesille 9. helmikuuta 1864 ja se valmistui 3. kesäkuuta.
Palvelus.
Alus myytiin vuonna 1885.
HMS Favorite (1864)

HMS Favorite oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu puurunkoinen panssarikorvetti.
Valmistus.
Alus tilattiin 8. huhtikuuta 1859 Deptfordin telakalta 21-tykkisenä Jason-luokan korvettina, vaikka suunnitelmiin tehtyjen muutosten jälkeen luokka muutettiin myöhemmin North Star -luokaksi. Alus sai nimensä 1. lokakuuta ja sen köli laskettiin 23. elokuuta 1860, mutta työt keskeytettiin. Edward Reedin uusien suunnitelmien mukaisena aluksen tilaus uudistettiin 29. toukokuuta 1862. Muutostöiden jälkeen alus laskettiin vesille 5. heinäkuuta 1864, ja se valmistui 17. maaliskuuta 1866, jolloin sen hinta oli 152 374 puntaa.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1886.
Ernst Toller

Ernst Toller (1. joulukuuta 1893 Samotschin, Saksa – 22. toukokuuta 1939 New York, Yhdysvallat) oli saksalainen näytelmäkirjailija, runoilija ja poliitikko. Hän oli näkyvä marxismin ja pasifismin kannattaja Saksassa 1920-luvulla, ja hänen ekspressionistisissa näytelmissään on vahva yhteiskunnallinen sanoma. Hän oli syntyperältään juutalainen.
Toller taisteli ensimmäiseen maailmansod länsirintamalla 13 kuukauden ajan, mutta hän vammautui rintamalla. Palattuaan taisteluista hän perusti Heidelbergissä rauhanliikkeen. Hän joutui pakenemaan pidätysuhan takia Müncheniin, missä hänet lopulta pidetettiin. Toller valittiin 1919 Münchenin neuvostotasavallan presidentiksi. Tasavalta kukistettiin, ja Toller tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen. Oikeudenkäynnissä häntä puolustivat todistajanlausunnoissaan muun muassa Max Weber ja Thomas Mann.
Toller kirjoitti vankilassa näytelmän "Masse-Mensch" (1920), josta tuli hänen läpimurtoteoksensa. Muita merkittäviä teoksia tuolta ajalta ovat "Koneitten murskaajat" (1921) ja "Hinkemann" (1923). Toller lähti maanpakoon Saksasta vuonna 1933. Hänen kansalaisuutensa mitätöitiin, ja Adolf Hitler määräsi hänen teoksensa poltettaviksi.
Toller muutti maanpakoon Yhdysvaltoihin 1933 ja toimi lyhyen aikaa käsikirjoittajana Hollywoodissa ilman mainittavaa menestystä. Hän masentui kuultuaan sisarustensa joutuneen keskitysleirille Saksassa. Hän teki itsemurhan Mayflower-hotellissa Manhattanilla toukokuussa 1939.
Mihail Burtsev

Mihail Ivanovitš Burtsev (, 21. kesäkuuta 1956 Moskova, Venäjän SFNT – 16. lokakuuta 2015) oli Neuvostoliittoa edustanut säilämiekkailija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Burtsev saavutti Moskovan kotiolympialaisissa 1980 säilällä hopeaa henkilökohtaisesta kilpailusta. Säilän joukkuekilpailussa hän voitti olympiakultaa Moskovassa ja Montréalissa 1976 sekä olympiahopeaa Soulissa 1988. Burtsev voitti myös kuusi maailmanmestaruutta sekä muita MM-mitaleja.
Burtsev kuoli 16. lokakuuta 2015. Hän oli kuollessaan 59-vuotias.
Hovhannes Janazanjan

Hovhannes Janazanjan (, , 10. joulukuuta 1946 Ateena, Kreikka – 4. lokakuuta 2015 Jerevan, Armenia) oli Neuvostoliittoa edustanut armenialainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti sekä jalkapallovalmentaja.
Janazanjan kuului Neuvostoliiton olympiapronssia Münchenissä 1972 voittaneeseen joukkueeseen.
Janazanjan kuoli 68-vuotiaana 4. lokakuuta 2015.
Jaume Domènech

Jaume Domènech Sánchez (s. 5. marraskuuta 1990 Almenara, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Valenciaa.
Seurajoukkueura.
Kesällä 2013 Domènech teki sopimuksen Valencian kanssa, jonka jälkeen hänet siirrettiin seuran reservijoukkueeseen. Molemmilla pelaamillaan kausilla reservijoukkueessa hän toimi joukkueen ykkösvahtina.
Kaudella 2015–2016 Domènech nostettiin pysyvästi seuran edustusjoukkueeseen. Maalivahtiosastolla velloneen loukkaantumissuman vuoksi hän sai mahdollisuutensa avauskokoonpanossa 12. syyskuuta 2015 ottelussa Sporting Gijónia vastaan. Hänet palkittiin ottelun päätteeksi parhaan pelaajan palkinnolla. Seuraavana päivänä hän solmi seuran kanssa uuden vuoteen 2018 asti ulottuvan sopimuksen.
Kitarinjärvi

Kitarinjärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. Kitarinjärvi on osa Karhejärven aluetta.
Maantieto.
Järvi on 1,3 kilometriä pitkä, 1,1 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 628 hehtaaria. Siihen laskee kymmenen pelto- tai metsäojaa. Valuma-alueella, joka on pääosin karua metsämaata, ei ole merkittävästi soita, mutta peltomaata löytyy järven pohjoisrantojen takaa. Järven laskuoja lähtee järven lounaispäässä olevan lahdelman pohjoisosasta. Oja on noin 3,5 kilometriä pitka ja se laskee peltomaiden läpi ja läpäisee Kaupin kohdalla olevan kostekon päätyen Karhejärveen. Kitarinjärveen laskenut vesi viipyy siinä laskennallisesti 768 vuorokautta.
Järvessä on kaksi saarta, joista suurin on halkaisijaltaan 160 metrinen Kitarinsaari. Toinen saari on pieni luoto järven pohjoisrannan tuntumassa. Järven yhteenlaskettu rantaviiva on 5,1 kilometriä. Rannoilla tai niiden lähellä sijaitsee viisi maatilaa ja näiden lisäksi on vielä lukuisia vapaa-ajan asuntoja. Niille pääsee yhdystieltä 2771.
Vedenlaatu.
Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1989, 1990, 2004 ja 2007. Veden väri on ruskea ja siinä on runsaasti humusta. Järven valuma-alueella on runsaasti metsää ja soita, joista humus on peräisin. Veden happamuustaso on humusjärville tyypillisellä tasolla ja järven puskurikyky happamoitumista vastaan on tyydyttävä, joten pelkoa happamoitumisesta ei vielä ole. Järven veden ravinnepitoisuudet ovat lievästi rehevöityneille järville ominaiset. Fosforipitoisuus on vaihdellut pintavedessä 12−14 µg/l ja typpipitoisuus 490−850 µg/l. Levien runsaus vastaa karujen tai lievästi rehevien järvien leväesiintymistä. Veden happipitoisuudet vaihtelevat talvellakin tyydyttävästä erinomaiseen. Happi kuluu talvella pinytavesistä vain vähän ja alusvesissä hieman enemmän. Vuonna 1989 tunnetaan kuitenkin tilanne, jossa alusvedessä havaittiin happikato. Kesällä hapen kuluminen voimistuu selvästi talveen verrattuna.Vuonna 2004 tilanne oli taas hälyttävä. Silloinkin alusveden happi kului lähes kokonaan yli viiden metrin syvyyksissä. Kitarinjärvi soveltuu virkistyskäyttöön melko hyvin.
Virkistyskäyttö.
Järvelle on säädetty vuonna 1992 veneilyssä nopeuskatto, joka on 10 kilometriä tunnissa.
Historiaa.
Vanhasta Hämeenkyrön pitäjän kartasta 1840−1850-luvuilta ei "Kitarinjärvelle" ole merkitty kiinteää asutusta. Rannoille ulottuu niittyjä, jotka ovat olleet Koiviston, Karhen ja Viljakkalan kylien asukkaiden omistuksessa. Myös laskuoja, joka kulki silloin lähes nykyistä reittiä, oli koko matkaltaan Karhejärvelle asti niittymaata.
Markku Paloheimo

Markku Paloheimo (31. maaliskuuta 1943 Helsinki – 25. joulukuuta 2011 Inkoo) oli suomalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori ja dosentti, joka tuli tunnetuksi Instrumentarium Oyj:n omistaman Datex-yksikön potilasvalvonta- ja anestesialaitteiden keskeisenä kehittäjänä. Hän toimi myös anestesiologian dosenttina ja ylilääkärinä Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin silmätautien klinikalla. 
Markku Paloheimo opiskeli ensin Teknillisessä korkeakoulussa, mutta vahtoi alaa ja valmistui lääkäriksi vuonna 1970. Hän aikoi sitten erikoistua vatsakirurgiaan Meilahden sairaalassa, mutta suostuteltiin teknisen lahjakkuutensa vuoksi anestesiologian pariin. Sitä kautta hänet otettiin neuvonantajaksi Instrumentarium Oyj:n Datex-yksikön (nyk. GE Healthcare Finland Oy) tuotekehitysyksikköön, jossa hän toimi yli 30 vuoden ajan.
Datexin potilasvalvonta- ja anestesialaitteet saavuttivat markkinajohtajan aseman maailmassa.
Paloheimo harrasti vapaa-aikanaan puhallinmusiikkia muun muassa Retuperän WBK:n riveissä.
Lumilautailun maailmancup 2015–2016

Lumilautailun maailmancup 2015–2016 oli historian 22. lumilautailun maailmancup -kausi. Kausi alkoi Uuden-Seelannin Cardronassa 22. elokuuta 2015 ja päättyi Tšekin Špindlerův Mlýnissä 20. maaliskuuta 2016. Miehet sekä naiset kilpailivat kauden aikana 20 eri paikassa.
"Lähde: FIS"
"Lähde: FIS"
"Lähde: FIS"
Budai

Budai on jumalolento kiinalaisessa mytologiassa. Budai esitetään perinteisesti lihavana, kaljuna miehenä, jolla on yllään kaapu. Budaita pidetään esimerkiksi Kiinassa Maitreyan inkarnaationa. Hänet kuvataan usein nauravana tai hymyilevänä, mistä juontuu nimitys "naurava buddha".
Länsimaissa Budaita esittävät kuvat sekoitetaan usein Gautama Buddhaan.
Holger Böök

Holger Böök (10. heinäkuuta 1923 Tampere – 19. marraskuuta 2003 Tampere) oli suomalainen rakennusmestari, rakennusneuvos ja Rakennusliike H. Böök Oy:n perustaja.
Böök valmistui rakennusmestariksi vuonna 1947 Tampereen teknillisestä oppilaitoksesta. Hän toimi aluksi eri rakennusliikkeiden palveluksessa työmaa- ja vastaavana mestarina kunnes hän perusti vuonna 1955 oman rakennusliikkeen joka toimi Tampereella ja lähiseuduilla. Rakennusliike H. Böök Oy rakensi Tampereelle muun muassa Sara Hildenin taidemuseon. Rakennusliike H. Böök Oy siirtyi 1980-luvulla Rakennuskunta Hakan omistukseen ja vuonna 1986 se yhdistettiin Hakan edellisenä vuonna ostamaan "MNK-Rakennus oy":hyn (entinen Rakennustoimisto Mattinen &amp; Niemelä).
Böök oli Tampereen rakennusmestariyhdistyksen hallituksen jäsen ja hän oli 1970-luvulla Suomen rakennusteollisuusliiton johtokunnan jäsenenä ja varapuheenjohtajana.
Apteekin talo (Sörnäinen)

Apteekin talo oli Helsingin Sörnäisten kaupunginosassa Hämeentie 33:ssa sijainnut kolmikerroksinen jugendrakennus jonka rakennutti vuonna 1902 apteekkari Karl Allan Aschan (1857–1914). Talon suunnittelija oli arkkitehti Selim A. Lindqvist. Talossa toimi Aschanin omistama "Sörnäisten Uusi Apteekki".
Apteekin talo siirtyi öljy-yhtiön omistukseen 1940-luvulla ja sen viereen rakennettiin huoltoasema. Vakuutusyhtiö Kansa osti sitten Apteekin talon naapuritaloineen. Apteekin talo ja sen naapuritalot purettiin vuonna 1961 ja tilalle rakennettiin 12-kerroksinen Vakuutusyhtiö Kansan pääkonttori, joka valmistui 1962. Pääkonttorin suunnittelijoina olivat arkkitehdit Jouko Ylihannu, Eero Hoviniemi ja Marjatta Kivijärvi. Pääkonttorirakennuksen katolla oli Ilmatieteen laitoksen hoitama säätorni, joka ennusti säätilan 12 tunniksi eteenpäin.
Mälitynjärvi

Mälitynjärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. Mälitynjärvi on osa Karhejärven aluetta.
Maantieto.
Järvi on 850 metriä pitkä, 500 metriä leveä ja sen pinta-ala 25 hehtaaria. Siihen laskee lyhyt metsäoja Hirsikorvesta ja kaksi ojaa pohjoispuolelta järveä. Ainoa järvi, joka laskee Mälitynjärveen, on Koikeroinen. Sen laskuoja on 250 metriä pitkä. Veden laskennallinen viipymä on 80 vuorokautta. Rantojen yhteispituus on 3,7 kilometriä. Ne ovat enimmäkseen karua metsämaata, mutta järven pohjoispää rajautuu peltomaihin. Järvi on L-kirjaimen muotoinen ja eteläosassa järvi työntyy 550 metriä pitkänä lahtena kohti Karhejärven Pahaniemenselkää kohti. Lahden pohjukassa on myös Mälitynjärven 60 metriä pitkä laskuoja.
Mälitynjärven rannoilla sijaitsee 14 vapaa-ajan asuntoa. Niille pääsee yhdystieltä 13286 tai 2771.
Vedenlaatu.
Järven vedenlaatua on tutkittu kesällä vuonna 2004. Sen vesi on ruskeaa ja sisältää paljon humusta. Veden happamuustaso oli kesällä 2004 normaali, vaikka humus yleensä happamoittaa vettä. Talvella sen taso alenee hieman. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan on tyydyttävä eikä riski happamoitumiseen ole vielä korkea. Kesällä 2004 pintaveden fosforipitoisuus oli 26 µg/l ja typpipitoisuus 580 µg/l. Typpipitoisuus oli normaalilla tasolla, mutta fosforipitoisuus oli lievästi rehevien järvien tasolla ja oli lähellä rehevien järvien tasoa. Järven happitilanne oli kokonaisuutena tyydyttävä, mutta suunta oli kohti huonompaa. Lämpökerroksien alimmat kerrokset muuttuvat pian hapettomiksi. Pohjaveden hapettomuus näyttäisi liuottavan typpeä esiin pohjasedimenteistä. Mälitynjärvi soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi.
Sankilan kartano

Sankilan kartano on Pirkkalan kunnassa, Tampereen läntisen ohikulkutien ja Pyhäjärven tuntumassa sijaitseva kartano. Tilan ensimmäinen tunnettu isäntä on ollut vuoteen 1568 isännöinut Yrjö Turri, mutta alueen asutushistoria ulottuu paljon kauemmaksi. Säterikartanoksi tila muotoutui 1651, kun kapteeni Frans Pfaler muodosti Sankilan alueella olleista, hänelle läänitetyistä kahdesta tilasta itselleen asuinkartanon. 1600-luvun lopulla kartanon omisti Frans Pfalerin poika, luutnantti Karl Pfaler, joka sai pitää tilan huolimatta 1680 aloitetusta läänitysten peruutuksesta.
Ruotujakolaitoksen järjestelyjen yhteydessä Sankila muuttui 1690-luvulla ratsutilaksi, eli rustholliksi. Suvun omistuksessa olivat 1700-luvun alkupuolella myös Partolan-, Haikan- ja Valkilan säätyläisrusthollit nykyisen Pirkkalan alueella. Majuriksi edenneen Karl Pfalerin kuoltua 1722 Sankila ja Valkila päätyi hänen pojalleen, luutnantti Simon Johan Pfalerille, jonka hallinnassa tila oli aina vuoteen 1783. Tämänkin jälkeen tila oli Pfalerin suvun omistuksessa.
Vuonna 1815 kartanon hankki kirkkoherra Samuel Bohm. Bohmin aikana, 1820 rakennettiin kartanon nykyinen päärakennus. On esitetty, että rakennus olisi Carl Ludvig Engelin toimiston käsialaa. Bohmin kuoltua Sankila oli hänen leskensä, Agatha Bohmin omistuksessa aina vuoteen 1880.
Viimeinen pitkäaikainen omistaja oli Martti Sasi. Sasin aikana Pirkkalan kunta kehittyi voimakkaasti, ja huomattava osa tilan maa-alueista erotettiin vähitellen kasvavan kunnan tarpeisiin. Pirkkalan kunta osti loput tilan rakennukset ja 195 hehtaarin maa-alueet vuosina 2008-2010 Hilkka Sasin perikunnalta etuosto-oikeuden turvin. Sasin perikunnan yksi jäsen on entinen ministeri ja kansanedustaja Kimmo Sasi. Kesällä 2020 kunta myi Sankilan yrittäjäpariskunta Karoliina Aholalle ja Sami Ketolalle. Uusien omistajien aikomuksena on avata kartano yleisölle ja tarjota mm. ravintolapalveluita.
Hippodrom (Töölö)

Hippodrom oli Helsingissä nykyisen Töölön kisahallin pohjoisosan paikalla sijainnut ratsastusmaneesi, joka rakennettiin vuonna 1910. Rakennuksen suunnittelija oli K. A. Andersson. Maneesirakennuksen korkeamman keskiosan molemmin puolin oli matalammat sivurakennukset ja päädyn kaarioven yläpuolella oli teksti "Hippodrom". Maneesin katsomossa oli tilaa 1 000 henkilölle, ja tallitilaa oli 40 hevoselle. Ratsastuksenopetusta ja vierailevia sirkusesityksiä johti vuosina 1910–1926 Carl Ducander.
Hippodromin vieressä olleiden puutalojen paikalle Mannerheimintie 17:ään valmistui vuonna 1935 Messuhalli, jonka suunnittelivat arkkitehdit Aarne Hytönen ja Risto-Veikko Luukkonen. Hippodrom purettiin 1940-luvun lopulla ja sen paikalle valmistui vuonna 1950 B-Messuhalliksi tai Pikku-Messuhalliksi kutsuttu Messuhallin lisärakennus.
Sarah Cohen (toimittaja)

Sarah Cohen on yhdysvaltalainen toimittaja ja professori Columbian yliopistossa.
Cohen sai vuonna 2009 Goldsmith Prize for Investigative Reporting -palkinnon ja vuonna 2002 Pulitzer Prize for Investigative Reporting -palkinnon.
Elämä.
Cohen valmistui Pohjois-Carolinan yliopistosta Chapel Hillistä, minkä jälkeen hän työskenteli Yhdysvaltain työvoimatilastovirastossa (Bureau of Labor Statistics). Hän valmistui Marylandin yliopistosta Philip Merrill College of Journalismista vuonna 1992 journalismin maisteriksi.
Cohen oli koulutusohjaaja Investigative Reporters and Editors -yrityksessä. Hän oli "The Washington Postin" tietokantamuokkaaja. Hän kuuluu Investigative Reporting -organisaation neuvottelukuntaan.
Daniel Wilson (poliitikko)

Daniel Wilson (6. maaliskuuta 1840 Pariisi – 13. helmikuuta 1919 Loches) oli ranskalainen poliitikko, jonka aiheuttama skandaali pakotti vuonna 1887 hänen appensa Jules Grévyn eroamaan Ranskan presidentin virasta.
Wilsonin isä oli Englannista Ranskaan muuttanut ja Ranskan kansalaisuuden saanut tehtailija, jolta hän peri suuren omaisuuden. Wilson valittiin vuonna 1869 Ranskan lainsäätäjäkuntaan ja 1871 kolmannen tasavallan kansalliskokoukseen. Hän kuului tasavaltalaiseen vasemmistoon, oli vuodesta 1876 edustajainkamarin jäsenenä ja toimi 1879–1880 valtiovarainministeriön alivaltiosihteerinä. Hän oli presidentiksi 1879 valitun Grévyn ystävä ja meni 1881 naimisiin tämän tyttären Alicen kanssa.
Wilson menetti omaisuutensa harjoitettuaan spekulaatiota. Rikastuakseen uudelleen hän alkoi hyödyntää asemaansa presidentin vävynä ja alkoi muun muassa kaupitella virkoja ja ritarikuntien jäsenyyksiä omaan laskuunsa. Hänen toimintansa tuli ilmi vuonna 1887 ja nostatti laajaa paheksuntaa Ranskan lehdistössä. Wilsonin sanottiin myyneen muun muassa Kunnialegioonan ansiomerkkejä, armahduksia, valtion toimeksiantoja ja velkojen lyhennyksiä. Kun Grévy yritti suojella Wilsonia oikeudenkäynniltä, hän joutui itse voimakkaan arvostelun kohteeksi ja joutui eroamaan. Oikeus tuomitsi Wilsonin vuonna 1888 kahden vuoden vankeuteen ja sakkoihin Kunnialegioonan ritarimerkkien myymisestä, mutta valitusoikeus lievensi tuomion. Hänen poliittinen uransa ei kuitenkaan päättynyt tähän, ja hän oli vielä uudelleen edustajainkamarin jäsenenä vuosina 1893–1902.