tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aditya Chopra

Aditya Chopra (; s. 21. toukokuuta 1971 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja, joka työskentelee hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hän on ohjannut neljä elokuvaa: "Dilwale Dulhania Le Jayenge" (1995), "Mohabbatein" (2000), "Rab Ne Bana Di Jodi" (2008) ja "Befikre" (2016). Hän on tuottanut menestyselokuvia kuten "Dhoom" (2004), "Veer-Zaara" (2004), "Bunty Aur Babli" (2005), "Fanaa" (2006), "Dhoom 2" (2006), "Chak De! India" (2007), "Ek Tha Tiger" (2012), "Jab Tak Hai Jaan" (2012), "Dhoom 3" (2013), "Sultan" (2016) ja "Tiger Zinda Hai" (2017). Chopra on elokuvantekijä Yash Chopran poika ja Uday Chopran veli.
Yksityiselämä.
Chopra meni naimisiin näyttelijä Rani Mukerjin kanssa Italiassa 21. huhtikuuta 2014. Heidän tyttärensä syntyi joulukuussa 2015.
Hulluruohot

Hulluruohot ("Datura") ovat koisokasveihin kuuluva myrkyllinen kasvisuku. Hulluruohoja käytetään niiden myrkyllisyydestä huolimatta päihteinä ja lääkkeinä. Suvun kasvit ovat Suomessa laillisia.
Okahulluruoho eli hulluruoho ("Datura stramonium") kasvaa Suomessa harvinaisena esimerkiksi puutarhakasvina ja villiintyneissä puutarhoissa. Se kuitenkin menestyy hyvin ja lisääntyy itsestään.
Suvun tieteellinen nimi "Datura" perustuu hulluruohon hindinkieliseen nimitykseen धतूरा "dhatūra" ja pohjimmiltaan sanskritin sanaan धत्तूर "dhattūra" (karkeasti suomennettuna ’valkoinen piikkiomena’).
Myrkyllisyys.
Hulluruohot sisältävät myrkyllisiä antikolinergisia tropaanialkaloideja kuten skopolamiinia, hyoskyamiinia ja atropiinia.
Kasveista voidaan myös erotella kemiallisesti skopolamiini, jota käytetään tyrmäystippoina ja deittiraiskaushuumeena. Skopolamiinia käytetään myös lääkkeenä: esimerkiksi lääkelaastareissa, joita käytetään ehkäisemään voimakasta matkapahoinvointia tai merisairautta, jos yleisemmin käytetyt lääkkeet kuten syklitsiini, eivät tehoa.
Päihdekäyttö.
Päihteenä hulluruohot ovat deliriantteja, joskin niiden päihdekäyttö voi olla hyvinkin vaarallista ja johtaa jopa kuolemaan. Hulluruohon myrkyllisyys riippuu kasvin iästä, kasvupaikasta, kasvin osista ja kasvupaikan sääolosuhteista, mistä johtuen päihdekäytössä ”sopivan annoksen” määrittäminen on käytännössä mahdollista vain laboratorio-olosuhteissa.
Kirjailija-antropologi Carlos Castaneda väittää kirjoissaan käyttäneensä hallusinogeenistä "Datura inoxia" -nimistä lajia Meksikossa opettajansa ”Don Juanin” opastuksella 1960-luvulla. Lajinmäärityksestä on tosin epävarmuutta.
Useimmiten hulluruoho aiheuttaa käyttäjälleen hallusinaatioita, joita kasvia käyttäneet kuvaavat yleensä erittäin epämiellyttäviksi, pelottaviksi ja todentuntuisiksi.
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1936

Vuoden 1936 ammunnan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Berliinissä 26. heinäkuuta - 1. elokuuta juuri ennen Berlinin kesäolympialaisia. Ohjelmassa oli vain haulikkoammuntaa. Eläviä kyyhkysiä pudoteltiin Roomassa.
Mitalistit.
Kyyhkysammunnan Roomassa voitti Italian Ciardi Adriano.
Capitani Romani -luokka

Capitani Romani -luokka oli Italian laivaston suunnittelema kahdentoista aluksen kevyt risteilijäluokka. Aluksista valmistui toisen maailmansodan aikana kuitenkin vain kolme.
Aseistus.
Alusten pääaseistuksena oli kahdeksan 135 millimetrin 45 pituuskaliiperin Ansaldon ja OTOn valmistamaa tyypin 1938 tykkiä, jotka oli asennettu neljään kaksoistorniin. Tornien panssarointi oli kilvessä 10-20 millimetriin ja sivuilla ja katossa kuusi millimetriä. Tykkeihin oli myös ilmatorjuntaan soveltuvia ampumatarvikkeita. Apuaseina oli alkuperäisen suunnitelman mukaisten 65 millimetrin 64 pituuskaliiperin tykkien sijaan kahdeksan Bredan tyypin 1932 37 millimetrin 54 pituuskaliiperin ilmatorjuntatykkiä, jotka oli asennettu yksiputkisina asennuksina kummallekin kyljelle. Tykeistä kolme oli etuosan kansirakenteissa ja neljäs varakomentosillan sivulla.
Aluksilla oli myös taaemman savuhormin ympärillä neljä kaksiputkista Scottie &amp; OM:n tyypin 1941 20 millimetrin 70 pituuskaliiperin ilmatorjuntatykkiä, jotka oli asennettu modifioidulle RM35 jalalle. Lisäksi aseistusta täydensivät muutama kahdeksan millimetrin ja 6,5 millimetrin siirrettävä konekivääri, jotka normaalisti olivat etu- ja puolikansilla.
Torpedoputket oli asennettu kahteen neljän putken ryhmään. Aluksilla oli putkissa kahdeksan Si 270/533,4 x 7,2 type M -torpedoa sekä varalla neljä. Torpedo painoi 1 715 kilogrammaa ja niissä oli mahdollisuus asentaa kolme eri nopeutta, jotka mahdollistivat 4000, 8000 ja 12000 metrin etäisyydet. Torpedoputkien suuntaus oli mahdollista kolmeen eri suuntaan sekä oikealle että vasemmalle.
Sukellusveneidentorjuntaan aluksilla oli kaksikymmentäneljä 100 kilogramman syvyyspommia.
Jimmy Rodgers (koripallovalmentaja)

James Donald ”Jimmy” Rodgers (s. 12. maaliskuuta 1943 Oak Park, Illinois) on yhdysvaltalainen uransa päättänyt koripallovalmentaja.
Rodgers aloitti NBA-valmentamisen vuonna 1971, jolloin hän siirtyi Cleveland Cavaliersin apuvalmentajaksi. Hän toimi tehtävissä vuoteen 1979 asti, jonka jälkeen hän liittyi Boston Celticsin apuvalmentajaksi vuosiksi 1979–1988. Ensimmäistä kertaa Rodgers toimi päävalmentajana vuonna 1988, jolloin hänet nostettiin Celticsin päävalmentajaksi. Hän oli seuran päävalmentajana kaksi kautta, kunnes sai potkut. Vuonna 1991 Rodgers aloitti Minnesota Timberwolvesin päävalmentajana, mutta sai potkut tammikuussa 1991. Tämän jälkeen hän on toiminut myös Chicago Bullsin valmentajistossa.
Pakanuus ja kristinoppi

Pakanuus ja kristinoppi: Tutkielma vertailevan uskontotieteen alalta () on Rafael Karstenin vuonna 1910 ilmestynyt kirja. Teoksessa Karsten pyrki osoittamaan kristinuskon ja Vähä-Aasian ”pakanallisten” uskontojen läheisen sukulaisuuden.
Karsten arvosteli myös kristillistä moraalia. Karstenin mukaan yliluonnollinen todellisuuskäsitys yhdistettynä henkiseen suvaitsemattomuuteen teki keskiajalla mahdolliseksi vääräuskoisten vainot. Luterilaisessa reformaatiossa tilanne muuttui vain siten, että ”erehtymättömän kirkon sijaan saatiin erehtymätön kirja”. Teologiasta tuli ”puutteellisten poliisilaitosten täydentäjä”. Valtiokirkko oli Karstenille alistamisen tunnus, joka ”tukahduttaa kaikkia itsenäisen ajattelemisen ilmauksia”.
Yli-Nampa

Yli-Nampa on kylä Rovaniemellä. Se sijaitsee Sodankyläntien varrella noin 50 kilometrin päässä kaupungista. Kylän palveluihin kuuluivat Yli-Namman koulu sekä päivittäistavarakauppa.
Prometheus-seura

Prometheus-seura ( ’ylioppilasyhdistys Prometheus’) oli vuosina 1905–1914 toiminut suomalainen yhdistys. Yhdistyksen puheenjohtaja oli Edvard Westermarck, varapuheenjohtaja Georg Schauman ja sihteeri Svante Dahlström. Muita seuran toimintaan osallistuneita olivat muun muassa Rafael Karsten, Rolf Lagerborg, Knut Tallqvist, Wilhelm Bolin, Yrjö Hirn, Hjalmar Magnus Eklund, Harry Federley, Alma Söderhjelm, Gunnar Castrén, K. H. Wiik, Viktor Heikel, Ernst Lampén ja Hermann Friedmann. Yhdistys vaati uskonnonopetuksen poistamista koulujen yläluokilta, siviiliavioliiton hyväksymistä ja valapakon poistamista oikeudenistunnoista. Yhdistys arvosteli kristinuskon moraalia pitäen sitä vanhentuneena.
Yhdistys perustettiin Helsingin yliopiston yliopistonuorison keskuudessa 20. lokakuuta 1905 hieman ennen suurlakon alkua. Seura oli aatteellisesti sekularistinen, humanistinen ja liberalistinen. Sen periaatteiden taustat palautuivat yleiseurooppalaiseen murrokseen, jossa empirismi, evolutionismi ja liberalismi saivat kannatusta oppineistossa. Seuran kannattajat eivät olleet yhteiskunnallisissa kannanotoissaan yhtenäisiä. Westermarck itse arveli Prometheuksen kokoukset suositummiksi kuin yhdenkään toisen oppilasjärjestön. Prometheuksessa pidettiin luentoja humanististen aiheiden lisäksi myös teologiasta ja teosofiasta, pitäjinä muun muassa tuleva arkkipiispa Erkki Kaila.
1910-luvun puolivälissä seuran toiminta hiipui samalla kun yhteiskunnallinen tilanne Suomessa kiristyi. Varsinaisesti seura lakkautettiin sisällissodan jälkeen, valtiovallan todettua sen toiminnan propagandistiseksi. Siviilivihkiminen tehtiin Suomessa lailliseksi vuonna 1917 annetulla erillislailla.
Uskonnonvapauslaki säädettiin 1922, ja se tuli voimaan vuoden 1923 alusta. Uusi laki salli kansalaisten olla kuulumatta uskonnollisiin yhdyskuntiin. Vasta tämä laki antoi myös ateisteille Suomessa täydet kansalaisoikeudet. Vaatimus valtion ja kirkon erottamisesta ei kuitenkaan toteutunut täysin.
Lindsey Durlacher

Lindsey Durlacher (14. syyskuuta 1974 Evanston, Illinois – 4. kesäkuuta 2011 Denver, Colorado) oli yhdysvaltalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
Durlacherin painiuran huipennus oli Guangzhoun MM-kilpailuissa 2006 saavutettu sarjan 55 kg pronssimitali. Kyseisessä turnauksessa Durlacher hävisi välieränsä iranilaiselle Hamid Soryan Reihanpourille, mutta voitti pronssiottelussa bulgarialaisen Venelin Venkovin. Vuoden 2007 MM-kilpailuissa Durlacher oli saman sarjan viides. Pan-Amerikan kisoista hän saavutti sarjan 60 kg hopeaa vuonna 2007 ja Pan-Amerikan mestaruuskilpailuista sarjassa 55 kg kaksi hopeaa ja pronssin.
Durlacher menehtyi nukkuessaan 36 vuoden ikäisenä aikaisin lauantaiaamuna 4. kesäkuuta 2011. Hän oli pari päivää aikaisemmin ollut leikkauksessa. Saman vuoden helmikuussa häneltä oli murtunut rintalasta moottorikelkkaonnettomuudessa. Kuolinsyytä ei ole kerrottu julkisuuteen.
Pampavarpuspöllö

Pampavarpuspöllö ("Glaucidium nanum" tai "Glaucidium nana") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Chilessä ja Argentiinassa.
Sen luontaista elinpiiriä ovat lauhkean vyöhykkeen metsät ja pensastot, subtrooppiset ja trooppiset pensastot sekä kosteikot, aavikot, maaseudun puutarhat ja kaupunkialueet. Sen on todettu olevan Chilen yleisin pöllö.
Perunvarpuspöllö

Perunvarpuspöllö ("Glaucidium peruanum") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Chilessä, Ecuadorissa ja Perussa.
Sen luontaista elinpiiriä on subtrooppinen ja trooppinen kuiva metsä ja kostea vuoristometsä, kuiva pensasaro, subtrooppinen ja trooppinen kostea pensasaro, subtrooppinen ja trooppinen ylävä pensasaro ja hyvin huonokuntoiset entiset metsät, kosteikot ja kaupunkialueet.
Jan Akkerman (albumi)

Jan Akkerman on hollantilaisen Focus-yhtyeen kitaristina tunnetuksi tulleen Akkermanin sooloalbumi vuodelta 1977. Kyseessä on instrumentaalilevy. Albumin on tuottanut Richard DeBois ja levy-yhtiö on newyorkilainen Atlantic Records.
Julkaisuun on osallistunut myös WEA Records B.V., joka on toiminut Hilversumissa. 
LP-levyjä on valmistettu Saksassa ja tällöin jakelijana on toiminut WEA Musik GmbH, joka on Warner Communicationsin yhtiö. 
Albumin on äänittänyt Jan Schuurman Soundpush-studioilla Blaricumissa. Jousisoittimet on äänitetty Morgan-studioilla Lontoossa.
Miksauksen ovat tehneet Richard DeBois, Jan Schuurman kappaleiden "Angel Watch", "Pavane" ja "Gate to Europe" osalta sekä Jay Denson. Masteroinnin ovat tehneet Henk Horden ja André Leenders EMI:n studioilla Heemstedessä.
Levykannen on suunnitellut Rens Benerink ja valokuvan on ottanut Joost Noordhoek. Retusoinnin on tehnyt amsterdamilainen Four Colors -yritys. Jan Akkerman -logon on tehnyt Wim Ballendux. Taiteellisina johtajina ovat toimineet Rens Benerink ja Hans Tonino. Tonino on toiminut myös vastaavana tuottajana. Kitarat on kustomoinut Anno Galema.
Kappaleet.
Jan Akkerman on tehnyt kaikki kappaleet ja niiden sovitukset. Jousi- ja huilusovitukset on tehnyt Michael Gibbs. Julkaisija on Radio Tele Music.
Sivu 1
Sivu 2
Muusikot.
Jousisoittajia on johtanut Roger Webb.
Maurice Garrel

Maurice Garrel (24. helmikuuta 1923 Saint-Servais, Isère, Ranska – 4. kesäkuuta 2011 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen elokuvanäyttelijä. 
Garrel näytteli yli sadassa elokuvassa ja oli ehdolla César-palkinnon saajaksi parhaana sivuosanäyttelijänä kahdesti: 1991 elokuvasta "La Discrète" (1990) ja 2005 elokuvasta "Rois et reine" (2004).
Garrelin pojista Thierry Garrel on tuottaja ja Philippe Garrel on ohjaaja, lapsenlapset Louis Garrel ja Esther Garrel ovat näyttelijöitä.
Elokuvista, joissa hän on näytellyt, on Suomessa esitetty ainakin seuraavat: "Tunteeton sydän" ("Un Coeur en hiver" 1992), "Terroristiryhmä Nada" ("Nada" 1974), "Perijä" (1973), "Menolippu" (1971), "Timanttikettu" (1968), "Pehmeä iho" (1964), "Naisen, naisen takia" (1963), "Päivä ja tunti" (1963), "Kohtalokas sunnuntai" (1962), "Taistelu saarella" (1962) ja "Murha jouluyönä" (1962).
Encore (muusikko)

Encore, oik. Sabine Ohmes (s. 12. elokuuta 1974) on saksalainen laulaja. Hän esiintyy vain ranskaksi. Ohmes otti taiteilijanimensä käyttöön debytoituaan vokalistina Sash!'n kappaleella "Encore Une Fois". Se nousi sijalle 2 Britannian singlelistalla. Sooloartistina hän saavutti edellä mainitulla listalla sijoituksen 12 kappaleella "Le Disc Jockey". Myöhemmin on julkaistu myös single "Le Paradis". Kummatkin on kirjoittanut Sash!'n tuottajakaksikko Ralf Kappmeier ja Thomas Lüdke.
Encore on laulanut myös Sash!'n kappaleella "Le Soleil Noir," joka löytyy Sash!'n kolmannelta albumilta "Trilenium". Encore on myöhemmin esittänyt kappaleesta oman versionsa, joka ei menestynyt.
RN Caio Mario (1941)

RN Caio Mario () oli Regia Marinan eli Italian kuningaskunnan laivaston toisen maailmansodan aikana vesille laskettu Capitani Romani -luokan kevyt risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin OTO:lta Livornosta, missä köli laskettiin 28. syyskuuta 1939. Alus laskettiin vesille 17. elokuuta 1941.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen kelluvana polttoaineproomuna, jonka saksalaiset upottivat 1944 estääkseen sen joutumisen liittoutuneiden käsiin.
Kultainen kissa

Kultainen kissa on laulaja ja säveltäjä Costin vuonna 1993 julkaistu esikoisalbumi. Sen on tuottanut Ari Vaahtera ja levy-yhtiö on Poko Rekords.
Albumilta on julkaistu CD-single "Marraskuun poika" / "Kultainen kissa".
Costin yhtyeen jäsenten lisäksi kappaleiden tekoon ovat osallistuneet Kauko Röyhkä, Martti Salminen, Maritta Kuula ja Eero Laakkonen.
Levy on äänitetty kesällä 1993 Voiceman Studiolla. ISRC-tunnus on FIUNP9302001-12. ESEK on tukenut taloudellisesti levyntekoa.
Graafisesta suunnittelusta on vastannut Johanna Vainio ja valokuvat on ottanut Osmo Patana. CD-levyn mukana on kahdeksansivuinen vihkonen, jossa on muun muassa kappaleiden sanat. CD-levyjä on valmistanut dcm.
Kappaleet.
Kappaleiden sovituksista vastaa esittävä yhtye eli Topi Kurki, Pia Ljungman, Tauno Railo ja Costi Snellman. Kustannusoikeudet omistaa Poplandia Music Oy.
RN Cornelio Silla (1941)

RN Cornelio Silla () oli Regia Marinan eli Italian kuningaskunnan laivaston toisen maailmansodan aikana vesille laskettu Capitani Romani -luokan kevyt risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Ansaldolta Genovasta, missä köli laskettiin 12. lokakuuta 1939. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1941.
Palvelus.
Saksalaiset valtasivat Genovassa aluksen, joka oli noin 84 prosenttisesti valmis. Sen koneet oli kuitenkin poistettu, jotta niitä voitaisiin käyttää Genovassa rakenteilla olevassa lentotukialus "Aquilassa". Vallattu alus vaurioitui pahoin liittoutuneiden ilmapommituksessa heinäkuussa 1944 ja se lopulta upposi. Aluksen hylky romutettiin sodan päätyttyä.
RN Giulio Germanico (1941)

RN Giulio Germanico () oli Regia Marinan eli Italian kuningaskunnan laivaston vuonna 1941 vesille laskettu Capitani Romani -luokan kevyt risteilijä. Aluksen köli laskettiin 11. toukokuuta 1940 ja alus laskettiin vesille 20. heinäkuuta 1941.
Alus oli Italian antautuessa 94 prosenttisesti valmis, ja osa miehistöstä oli jo siirretty alukselle. Miehistö yritti estää saksalaisten aluksen valtauksen, mutta se antautui 11. syyskuuta. Laivan rakennustyöt keskeytettiin, ja perääntyvät saksalaiset upottivat aluksen 28. syyskuuta 1944.
Alus nostettiin 1947, jolloin se nimettiin "FV2:ksi" ja edelleen 1. maaliskuuta 1951 "San Marcoksi" ennen modernisointia ja palvelukseen ottoa. Alus palasi palvelukseen 1. tammikuuta 1955, kunnes se 1971 lopullisesti poistettiin.
RN Ottaviano Augusto (1942)

RN Ottaviano Augusto () oli Italian kuninkaallisen laivaston toisen maailmansodan aikana vesille laskettu Capitani Romani -luokan kevyt risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Anconasta CRT:ltä, missä köli laskettiin 23. syyskuuta 1939. Alus laskettiin vesille 31. toukokuuta 1942 ja se oli lähes valmis Italian antautuessa liittoutuneille. Saksalaiset valtasivat aluksen Anconassa, mutta se upposi liittoutuneiden ilmapommituksessa 1. marraskuuta 1943. Sodan päätyttyä hylky nostettiin ja romutettiin.
RN Ulpio Traiano (1942)

RN Ulpio Traiano () oli Italian kuningaskunnan laivaston toisen maailmansodan aikana vesille laskettu Capitani Romani -luokan kevyt risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin CNR:ltä Palermosta, missä köli laskettiin 23. syyskuuta 1939. Alus laskettiin vesille 30. marraskuuta 1942.
Palvelus.
Britannian kuninkaallisen laivaston minisukellusveneet upottivat aluksen 3. tammikuuta 1943 sen ollessa viimeisteltävänä Palermossa. Alus upposi katkettuaan kahtia.
Maarit Toivanen

Maarit Hannele Toivanen (ent. Toivanen-Koivisto, s. 27. joulukuuta 1954 Helsinki) on suomalainen liike-elämän vaikuttaja. Hän omistaa lapsineen suomalaisen perheyritys Conficap Oy:n, jonka hallituksen puheenjohtajana hän toimii. Toivanen toimi vuosina 2001–2015 Onvest-konsernin toimitusjohtajana ja 2001–2018 hallituksen puheenjohtajana. Hän toimi myös Onvest-konserniin kuuluvan Onninen-perheyrityksen hallituksen jäsenenä vuodesta 1998 ja hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2000 vuoteen 2015.
Vuonna 2008 Maarit Toivaselle myönnettiin toisena naisena Suomessa vuorineuvoksen arvonimi.
Ura.
Maarit Toivasen vanhemmat olivat vuorineuvos Erkki J. Toivanen ja Anja Toivanen o.s. Auriala (1927–2007), joka oli Onninen-yrityksen perustaja kauppaneuvos Alfred Onnisen tyttärentytär. Toivanen edustaa perheyrityksen neljättä sukupolvea.
Koulutukseltaan Toivanen on ekonomi Uppsalan yliopistosta vuodelta 1978. Valmistumisensa jälkeen hän on toiminut erinäisissä tehtävissä perheyrityksessään. Hän on työskennellyt Onninen Oy:n myyntisihteerinä (1978–1979), ilmastointiostajana (1979–1980), ostajana (1980–1982 ja 1984–1987), Elektro-Sähkö Oy:n myymäläpäällikkönä (1982–1984), Onninen Oy:n tuotepäällikkönä (1987–1988), ostopäällikkönä (1988–1995) ja laatupäällikkönä (1995–1998). Ennen nousemista Onvestin toimitusjohtajaksi Toivanen oli sen kehityspäällikkö (1998–1999), rahoituspäällikkö (1999–2000) ja rahoitusjohtaja (2000–2001).
Toivanen on ollut jäsen muun muassa Itellan (2007–2014), Tulikiven (2007–2013), Rautaruukin (2003–2004), Neste Oilin, Pohjolan (2004–2005) ja Suomen Messujen hallituksissa. Hän on myös jäsen Perheyritysten liiton valtuuskunnassa. Hän on ollut Keskuskauppakamarin hallituksen toinen varapuheenjohtaja. Keväällä 2019 Toivanen valittiin Vantaan Viihdeorkesterin puheenjohtajaksi.
Vuonna 2006 "Talouselämä" valitsi Maarit Toivasen Suomen vaikutusvaltaisimmaksi naisjohtajaksi. Toivanen oli myös "Helsingin Sanomien" "Suomen 100 parasta naista" -listalla vuonna 2011. Aalto-yliopisto nimitti Toivasen kunniatohtoriksi keväällä 2011. Vuonna 2012 hän sai Vantaa-mitalin.
Joulukuussa 2014 Toivanen ilmoitti muuttavansa perheineen Portugaliin Suomen perintöverotuksen vuoksi. Keväällä 2018 hän palasi takaisin Suomeen johtamaan jakautuneen Onvestin pohjalta syntynyttä perheyhtiötään Conficapia. Poliisi tutkii Toivasen veroparatiisitilejä.
Jyrki Heino

Jyrki Heino (s. 12. lokakuuta 1958 Rauma) on Turun yliopiston biokemian professori. Vuodesta 2004 Heino on myös toiminut BioCity Turku -biokeskuksen tieteellisenä johtajana. 
Tieteellinen ura.
Jyrki Heino on tutkinut erityisesti integriinien eli solujen tarttumisreseptorien toimintaa. Turun yliopiston lisäksi hän on työskennellyt tutkijana ulkomailla Massachusettsin yliopistossa ja New Yorkin Sloan-Kettering Cancer Centerissä. Heino on ollut vuodesta 2011 Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen..
Kirjallinen ura.
Heino on julkaissut professori Matti Vuennon kanssa oppikirjoja biokemian, solubiologian ja nanoteknologian aloilta. 
Vuonna 2012 Heino julkaisi rikosromaanin "Kellari", jossa ratkotaan murhamysteeriä 1700-luvun lopun Turussa. Päähenkilönä on aktiivipalvelusta vetäytynyt luutnantti Carl Wennehielm. Sama päähenkilö esiintyy myös vuonna 2014 ilmestyneessä teoksessa "Kello", missä tutkitaan kadonneen henkilön arvoitusta. Uusi teos, missä seikkailevat samat henkilöt, ilmestyi vuonna 2016.
Cefalù

Cefalù (, , tai "Cephaloedis") on italialainen kaupunki ja kunta Palermon metropolikaupungissa Sisilian saaren pohjoisrannikolla. Kaupungin asukasluku on noin 14 000. 
Cefalù on tunnettu lomakohde. Vanhankaupungin itäpuolella on Roccavuori. Vanhassakaupungissa on kapeat kadut sekä tuomiokirkko eli Duomo. Kaupungin rantaa pitkin kulkee rantakatu, "Lungomare". Kaupungista on matkaa Sisilian pääkaupunkiin Palermoon 70 kilometriä ja Messinaan 185 kilometriä.
Stupidity

Stupidity on brittiläisen rhythm and blues -yhtye Dr. Feelgoodin live-albumi, joka on ilmestynyt vuonna 1976. Yhtye on itse tuottanut albumin. Levy-yhtiö on United Artists Records.
Levyn ensimmäisen puoliskon konserttipaikka on Sheffield City Hall ja päivämäärä 23. toukokuuta 1975. Äänityksen on tehnyt Vic Maile The Manor Mobilella.
Toisen levypuoliskon konserttipaikka on Southend Kursaal ja päivämäärä 8. marraskuuta 1975. Äänityksen on tehnyt Maile The Island Mobilella.
Miksauksen ovat tehneet Dr. Feelgood ja Vic Maile Wembleyn De Lane Lea -studioilla elokuussa 1976.
Levykannen on suunnitellut Paul Henry ja valokuvat on ottanut Chris Horler. Värierottelun on tehnyt T.A. Pix Associates. Levykannen kuvassa ovat Dr. Feelgoodin kitaristi ja säveltäjä/sanoittaja Wilko Johnson sekä laulaja Lee Brilleaux.
"Stupidity" oli Britannian albumilistan ensimmäisenä viikon ajan lokakuussa 1976.
 Kappaleiden julkaisijat ovat Jewel Music Pub. Co. Ltd. (1, 5); United Artists Music Ltd. (2, 4, 7); Carlin Music Corp. (3) ja Warner Brothers Music Ltd. (6).
 Kappaleiden julkaisijat ovat United Artists Music Ltd. / Warner Brothers Music Ltd. (1); United Artists Music Ltd. (2, 3, 6); Carlin Music Corp. (4) ja Jewel Music Pub. Co. Ltd. (5).
Kappaleet.
Kappaleiden vaihtoehtoisina niminä on käytetty seuraavia: "Talking About You", "20 Yards Behind", "I'm a Hog For You Baby" ja "Checking Up on My Baby".
Dr. Feelgood.
Levykannen valokuvien ja kuulohavainnon perusteella Brilleaux soittaa myös huuliharppua.
Crossfaith

Crossfaith on japanilainen trance metal- ja metalcore-yhtye, joka muodostettiin vuonna 2006. Crossfaith yhdistelee raskaita metalcore-soundeja synkkiin ja trance-henkisiin syntetisaattoreihin. Vuonna 2009 Zestone Records julkaisi yhtyeen debyyttialbumin "The Artificial Theory For The Dramatic Beauty". 2011 yhtye julkaisi albumin "The Dream, The Space". Yhtye on yksi trance-metalligenren luojista Blood Stain Childin, Project Silencen ja Lost Edenin ohella ja on kehittänyt genreä omalta osaltaan.
Makkabiadit

Makkabiadit () on Israelissa neljän vuoden välein järjestettävä kansainvälinen ja monilajinen urheilukilpailu, johon saavat osallistua kaikki maailman juutalaiset sekä lisäksi kaikki Israelin kansalaiset uskontoon katsomatta.
Makkabiadit järjestetään aina kesäolympialaisia seuraavana kesänä. Makkabiadit on yksi maailman viidestä suurimmasta urheilutapahtumasta osanottajien määrän mukaan laskettuna.
Heinäkuussa 2022 järjestettäviin, järjestyksessään 21. makkabiadeihin osallistuu noin 10 000 urheilijaa yli 60 maasta. Kilpailut kestävät runsaat kaksi viikkoa, ja kilpailutapahtumia on eri puolilla Israelia. Suurin joukkue Israelin jälkeen on Yhdysvalloilla, yli 1 400 urheilijaa.
Historia.
Makkabiadit ovat saaneet nimensä muinaisen juutalaissoturi Juudas Makkabin mukaan. Ensimmäiset makkabiadit järjestettiin vuonna 1932 Palestiinan mandaattialueella. Kilpailu perustettiin, jotta juutalaiset urheilijat saisivat mahdollisuuden kilpailla huippu-urheilussa ilman syrjintää. Kilpailun toinen tarkoitus on juhlistaa juutalaisen nuorison urheilusaavutuksia. Kilpailun alkuvuosina moni kisoihin osallistunut juutalaisurheilija jäi maahan eikä palannut Eurooppaan, missä juutalaisten syrjintä oli pahenemassa. Nykyisinkin jopa viisi prosenttia osallistujista hakee Israelin kansalaisuutta kilpailujen jälkeen.
Luettelo kilpailuista.
Alla olevien kisojen lisäksi makkabiaditalvikisat on järjestetty 1933 Puolassa ja 1936 Tšekkoslovakiassa.
Hei tie

Hei tie on Maija Vilkkumaan kappale, joka julkaistiin 20. syyskuuta 2006 ensimmäisenä singlenä hänen kokoelma-albumiltaan "Totuutta ja tehtävää". Kappale oli Vilkkumaan ensimmäinen ykkössijalle yltänyt kappale Suomen virallisella singlelistalla.
Kappaleeseen tehtiin musiikkivideo, jonka ohjasi Pete Veijalainen.
Helkama Kuningaskulkuri

Helkama Kuningaskulkuri on Helkaman valmistama 18-vaihteinen retkipyörä. Pyörä oli pitkään poissa valmistajan mallistosta, kunnes otettiin tuotantoon vuonna 2012. Tämä pyörä tosin poikkesi alkuperäisestä Kuningaskulkurista muun muassa runkomateriaalinsa osalta.
Historia.
Alun perin Kuningaskulkuri oli 12-vaihteinen harjoituskilpapyörä, jonka silloiset tuntomerkit olivat avorenkaat, alle 103 cm akseliväli, mahdollisuus lokasuojien ja tavaratelineen kiinnittämiseen ja alle 11 kg paino ilman näitä. Sen valmistus päättyi 1980-luvulla.
"Tekniikan Maailma" -lehden urheilupyörätestissä Kuningaskulkuri sai täyden viisi tähteä. Kiitosta pyörä sai suurista heijastimista ja ajo-ominaisuuksista, joita kehuttiin vertailupyöristä parhaimmiksi. Moitteita tuli kokoamistyöstä ja takajarrun venymisestä. 
Kuningaskulkuria valmistettiin 610 mm ja 565 mm:n korkuisena. 610 mm:n korkuisessa mallissa akseliväli on 1000 mm. Runko on hitsattu sisäpuolisin vahvikkein Reynolds 531 - putkesta, paitsi vuonna 2012 markkinoille tulleessa uudemmassa Kuningaskulkurissa, jossa runko on halvempaa Cromo-terästä. Takahaarukka on Rautaruukin teräksestä ja etuhaarukka Tangen terästä. Kuningaskulkurin komponenteista kammet, etu- ja takavaihtaja, viistoputkessa olevat vaihdevivut, ohjaintangossa olevat jarrukahvat sekä pikalukoin varustetut sivuvetojarrut ovat malliltaan Shimano 600 EX. Edessä on 42- ja 52-hampaiset ketjurattaat ja takana kuusirattainen Shimano-ratasto, jossa seuraavilla hammasmäärillä varustetut ketjurattaat: 13-15-17-19-21-23. Kiekot ovat pikalukollisia matalalaippaisia Shimano-napoja, Weinmann-kevytmetallivanteita, kokoa 20–622 olevia Wolber-renkaita, Presta-tyyppistä venttiiliä käyttävien sisäkumeja ja 36 metallipinnaa käyttäen. Pyörän satula on mallia San Marco Concor. Istuinkannatin, ohjainkannatin ja ohjaustanko ovat japanilaisen Sakaen valmistamat. Ohjaustangon leveys on 415 mm ja ulottuma 100 mm.
Vuosimallin 1982 pääväri oli metallinhohtosininen. "Tekniikan Maailma" -lehden numeron 8/1982 urheilupyörätestissä 610 mm kokoinen Kuningaskulkuri painoi 11,2 kg ja sen silloinen hinta oli 2 590 suomen markkaa. Varusteina paketissa oli pumppu, pulloteline, pullo ja 6 mm kuusiokoloavain.
Emil Hasselblatt

Emil Alarik Hasselblatt (3. joulukuuta 1874 Oulu – 24. lokakuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja kirjallisuudentutkija.
Elämäkerta.
Hasselblattin vanhemmat olivat hovioikeuden asessori Robert Alarik Hasselblatt ja Emilia Charlotta Sofia Candelin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Oulun lyseosta, opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1897.
Hasselblatt työskenteli vuodesta 1894 lähtien kirjastovirkailijana Helsingin yliopiston kirjastossa ja viimeksi hän toimi siellä vanhempana alikirjastonhoitajana 1924–1941.
Työskennellessään Helsingin yliopiston kirjastossa Hasselblatt julkaisi vuonna 1914 yhdessä Henning Söderhjelmin ja Olaf Homénin kanssa salanimellä "Tre Herrar" salapoliisiromaanin "Herr Corpwieth gentleman-detektiv: Hans första äventyr framställda av tre herrar", jonka tapahtumat sijoittuivat yliopiston kirjastoon.
Yksityiselämä.
Emil Hasselblatt oli naimisissa kaksi kertaa:
Teoksia.
Salanimellä ”Tre Herrar”.
”Tre Herrar” oli Emil Hasselblattin, Olaf Hómenin ja Henning Söderhjelmin yhteinen salanimi.
Olaf Homén

Lars Olaf Homén (6. toukokuuta 1879 Helsinki – 28. lokakuuta 1949 Turku) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja Åbo Akademin kirjallisuuden ja runousopin professori.
Elämäkerta.
Homénin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos, senaattori Lars Homén ja Anna Ulrika Selina Baarman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 (Nya svenska läroverket i Helsingfors), opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1907 sekä lisensiaatiksi 1914 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1919.
Homén työskenteli vuodesta 1898 lähtien kirjastovirkailijana Helsingin yliopiston kirjastossa ja viimeksi hän toimi siellä vanhempana amanuenssina 1918–1919. Hän oli Helsingin yliopiston uudemman kirjallisuuden dosenttina 1917–1920 ja toimi Åbo Akademissa ruotsalaisen kirjallisuuden professorina 1919–1921 sekä yleisen kirjallisuuden ja runousopin professorina 1921–1946.
Työskennellessään Helsingin yliopiston kirjastossa Homén julkaisi vuonna 1914 yhdessä Henning Söderhjelmin ja Emil Hasselblattin kanssa salanimellä "Tre Herrar" salapoliisiromaanin "Herr Corpwieth gentleman-detektiv: hans första äventyr framställda av tre herrar", jonka tapahtumat sijoittuivat yliopiston kirjastoon.
Teoksia.
Salanimellä ”Tre Herrar”.
”Tre Herrar” oli Emil Hasselblattin, Olaf Hómenin ja Henning Söderhjelmin yhteinen salanimi.
Finljandskaja gazeta

Finljandskaja gazeta () oli Helsingissä vuosina 1900–1917 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti. Se oli autonomian ajan ainoa pitkäikäinen Suomessa ilmestynyt venäläinen sanomalehti.
Kenraalikuvernööri Bobrikov perusti "Finljandskaja gazetan" Venäjän hallituksen äänenkannattajaksi Suomen suuriruhtinaskunnassa. Sen tavoitteena oli edistää Suomen hallinnollista liittämistä Venäjään sekä suomalaisten ja venäläisten kansallista lähentymistä. Lehti rahoitettiin valtion ja kenraalikuvernöörin avustuksilla sekä virallisilla ilmoituksilla, jotka suomen- ja ruotsinkielisen virallisen lehden lisäksi oli pakko julkaista myös venäjänkielisessä lehdessä.
Alkuvaiheessa "Finljandskaja gazeta" oli innokas propagandalehti, mutta vuoden 1905 suurlakon jälkeen sen tilaajamäärä ja merkitys romahti. Vähitellen siitä tuli ”elävä ruumis”, joka levisi vain osalle Suomessa asuvista venäläisistä. Lehden ilmestyminen lakkasi helmikuun vallankumouksen jälkeen.
"Finljandskaja gazetan" julkaisijana toimi kenraalikuvernöörin kanslia. Se ilmestyi aluksi kolmesti, vuodesta 1901 lähtien neljästi, vuonna 1913 viidesti ja vuodesta 1914 kuudesti viikossa. Lehden levikki oli suurimmillaan 1 180 kappaletta vuonna 1904. Lisäksi sitä jaettiin vapaakappaleina virkamiehille. Vuoteen 1904 saakka sen rinnalla ilmestyi myös suomenkielinen viikkolehti "Suomen Sanomat".
Suomen Sanomat

Suomen Sanomat voi tarkoittaa seuraavia lehtiä:
Tidningar ifrån Helsingfors

Tidningar ifrån Helsingfors oli Helsingissä vuosina 1829–1831 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Kirjanpainaja J. C. Frenckellin julkaisema sekalaista ainesta sisältänyt "Tidningar ifrån Helsingfors" kärsi tappion kilpailussa "Helsingfors Tidningarin" kanssa, ja se lopetettiin kannattamattomana. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden postilevikki oli suurimmillaan 247 kappaletta vuonna 1829. Toimittajana työskenteli Axel Gabriel Sjöström.
Svenska Österbotten

Svenska Österbotten (vuosina 1894–1895 Gamlakarleby Tidning) oli Kokkolassa vuosina 1894–1898 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
"Svenska Österbotten" perustettiin ruotsinmielisen "Norra Postenin" kilpailijaksi. Kielikysymyksessä se oli maltillinen ja pyrki ensi sijassa toimimaan paikallisena uutislehtenä ja edistämään kansansivistyksen asiaa. Kansanlehtien tapaan suurin osa aineistosta painettiin fraktuurakirjasimilla. Vuonna 1898 lehti joutui taloudellisiin vaikeuksiin ja lakkasi ilmestymästä uuden "Österbottningen"-lehden kilpailun takia.
Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 1250 kappaletta vuonna 1896. Vastaavina toimittajina työskentelivät F.A. Hellström (1894–1895) ja August Jakobsson (1895–1897).
Axel Cedercreutz (professori)

Axel Carl Magnus Cedercreutz (31. maaliskuuta 1873 Turku – 2. lokakuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston professori.
Elämä.
Cedercreutzin vanhemmat olivat tilanomistaja, sääntöperinnönhaltija eli fideikomissaari, vapaaherra Axel Fredrik Nikolaus Cedercreutz ja Johanna Lovisa (Louise) Mariana Björkenheim (1848–1921) Vuojoen kartanosta Eurajoelta. Hänellä oli kolme veljeä, Gustaf, Edvard ja Emil sekä sisar Karin Emilia.
Hän pääsi ylioppilaaksi 1891 ja opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1894 sekä lääketieteen kandidaatiksi vuonna 1896, lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1900 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1902.
Cedercreutz toimi Helsingin yliopiston ihotautiopin dosenttina vuosina 1908–1919 sekä syfilidologian ja ihotautien ylimääräisenä professorina vuosina 1919–1940. Cedercreutz julkaisi 1910-luvulla ensimmäisiä suomalaisia allergisia sairauksia käsitelleitä kirjoituksia. 
Hänet tunnettiin nimellä "Kuppaparoni" hänen syfiliksen hoidossa tekemänsä työn ansiosta. Hänen kaudellaan ihotautipotilaitten määrä oli ensimmäistä kertaa suurempi kuin sukupuolitautien potilasmäärä. Hänen veljensä oli kuvanveistäjä Emil Cedercreutz, jonka hevosveistos "Äidinrakkaus" vuodelta 1928 on entisen Iho- ja sukupuolitautien klinikan "Vanhan klinikan" edessä Varsapuistossa Unioninkadulla.
Axel Cedercreutz oli naimisissa vuodesta 1904 Ingrid Bergrothin kanssa.
Myskikurjennokka

Myskikurjennokka ("Erodium moschatum") on yksi- tai kaksivuotinen sinipunakukkainen kurjenpolvikasvi. Se on myskinhajuinen. Laji kasvaa alkuperäisenä Etelä- ja Länsi-Euroopassa. 
Ulkonäkö ja koko.
Tiheäkarvainen myskikurjennokka kasvaa 10–40 senttimetriä korkeaksi. Sen kukat ovat 1–1,2 cm leveät, terälehdet ovat väriltään sinipunaiset. Hedelmys on pitkä nokkamainen viisiosainen lohkohedelmä. Nokan kärki on nystykarvainen, toisin kuin läheisesti samannäköisellä peltokurjennokalla ("Erodium cicutarium"). 
Myskikurjennokka Suomessa.
Suomessa myskikurjennokka on hyvin harvinainen tulokaskasvi, joka on löydetty Helsingistä ja Oulusta. Uudellamaalla se on vakiintunut laji ja kasvaa nurmikoilla, pensasistutuksissa sekä kaatopaikoilla.
John Macionis

John Joseph Macionis (27. toukokuuta 1916 Philadelphia, Pennsylvania – 16. helmikuuta 2012 Charlottesville, Virginia) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiamitalisti.
Macionis kuului Yhdysvaltain olympiahopeaa 4×200 metrin vapaauintiviestissä Berliinissä 1936 voittaneeseen joukkueeseen. 400 metrin vapaauinnissa hän karsiutui ensimmäisenä loppukilpailusta.
Toisessa maailmansodassa Macionis palveli maansa rannikkovartiostossa. Hän kuoli 95-vuotiaana 16. helmikuuta 2012 Charlottesvillessä, Virginiassa. Hänen perheeseensä kuului vaimo ja kaksi poikaa.
Juho Malkamäki

Juho Malkamäki (23. toukokuuta 1844 Ylistaro – 13. tammikuuta 1928 Ylistaro) oli suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies, herännäisjohtaja ja kansanedustaja.
Ura ja elämä.
Juho Malkamäki syntyi 23. toukokuuta 1844 Ylistarossa Malkamäen talossa. Hänen vanhempansa olivat talollinen Kustaa Malkamäki ja tämän puoliso Margareeta Nyrhilä.
Uskonnollisena vaikuttajana.
Malkamäki itse kertoi saaneensa lapsesta asti kristillisen kasvatuksen. 13-vuotiaana hän sai isoisältään lahjaksi Raamatun luettuaan sen läpi kannesta kanteen. Niilo Kustaa Malmbergin, joka kuoli Malkamäen ollessa 14-vuotias, puheet vaikuttivat pysyvästi häneen. Malmbergin kuoltua Malkamäen hengelliseksi isäksi tuli Arvi Juhana Logren, joka oli saanut puhujakasvatuksensa Malmbergin kuskipukilla. Malkamäki peri Logrenin kuoltua tämän paikan heränneitten maallikkojohtajana. Myöhemmin Malkamäki solmi elinikäisen ystävyyden heränneitten merkittävän pappisjohtajan ja Malmbergin pojan Wilhelmi Malmivaaran kanssa.
Luottamushenkilönä.
Malkamäki toimi edustajana kirkolliskokouksessa. Hän oli myös talonpoikaissäädyssä Ilmajoen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1888. Suomalaisen puolueen kansanedustajana Vaasan läänin pohjoisesta vaalipiiristä Malkamäki oli 1909–1911 ja presidentin valitsijamiehenä vuonna 1925. Lisäksi hän toimi Kustannus oy Herättäjän, Sisälähetysseura Herättäjän sekä Karhunmäen kristillisen kansanopiston johtokunnissa. Varsinaisen elämäntyönsä hän kuitenkin suoritti heränneiden neuvojana, sielunhoitajana ja isänä.
Yksityiselämä.
Malkamäki oli elämänsä aikana kolme kertaa naimisissa. Ensimmäinen vaimo oli Maria Liisa Hirvilammi vuosina 1864–1881, toinen vaimo Liisa Aunes vuosina 1882–1899 ja kolmas vaimo Anna Peräsalo vuodesta 1900 aina Malkamäen kuolemaan saakka. Kolme Malkamäen poikaa hukkui nuorena Kyrönjokeen. Malkamäen tytär Kreeta avioitui Juho Sinnemäen kanssa, joka oli herännäisjohtaja ja herrastuomari. Yksi heidän lapsistaan oli Jussi Sinnemäki.. Malkamäki kuoli kotonaan Ylistarossa 13. tammikuuta 1928 lähes 84-vuotiaana.
Neempuu

Neempuu eli margosa ("Azadirachta indica") on mahonkikasvien heimoon kuuluva ikivihreä puu, jonka eri osia käytetään monipuolisesti hyödyksi.
Ulkonäkö ja koko.
Neempuu kasvaa noin 15 metriä korkeaksi. Latvuston leveys voi olla jopa 20 metriä. Lehdet ovat kirkkaan vihreät, kapeat ja 20 – 40 cm pitkät.
Levinneisyys.
Neempuu elää luonnonvaraisena Etelä-Aasiassa. Sitä viljellään monin paikoin trooppisella ja subtrooppisella alueella.
Käyttö.
Neempuuta käytetään rakennusaineena ja puusepäntöissä. Sen hedelmiä syödään, ja siemenistä tehdään öljyä kosmeettisiin käyttöihin. Juurista ja siemenistä uutetaan tuholaismyrkkyä. Intiassa neempuita kasvatetaan myös kaupungeissa ja tienvarsilla, koska niiden latvus suo varjoa ja koska puu kestää hyvin saasteita.
The Rascals

The Rascals, alun perin The Young Rascals, oli yhdysvaltalainen soulyhtye. Yhtye toimi valkoihoisen soulin edelläkävijänä 1960-luvun loppupuolella ja vaikutti muun muassa myöhempien mustien soulyhtyeiden kuten The Isley Brothersin ja Earth, Wind &amp; Firen kehittymiseen.
Historia.
The Young Rascalsin perustivat vuonna 1964 laulaja Eddie Brigati, kitaristi Gene Cornish, urkuri-laulaja Felix Cavaliere ja rumpali Dino Danelli. He nauhoittivat Atlantic Recordsille useita menestyneitä kappaleita, mukaan lukien listaykköseksi nousseet ”Good Lovin’” (1966) ja ”People Got to Be Free” (1968) sekä ryhmän kansainvälisesti suurimmaksi hitiksi nousseen ”Groovin’” (1967). Yhtye lyhensi nimensä The Rascalsiksi vuonna 1968.
Yhtyeen tyyli siirtyi vuonna 1968 enemmän progressiivisen rockin suuntaan ja 1970-luvun alussa he tekivät myös jazzfuusiovaikutteista musiikkia. Yhtye siirtyi vuonna 1970 Columbia Recordsille. Brigati jätti yhtyeen vuonna 1970, ja seuraavana vuonna myös Cornish lähti yhtyeestä. Lopullisesti The Rascals hajosi vuonna 1972.
Yhtyeen albumi "Groovin’" (1967) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Diskografia.
Lähde: "Allmusic".
Kultapöllö

Kultapöllö ("Pulsatrix perspicillata") on suuri pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Keski- ja Etelä-Amerikassa seuraavissa maissa: Argentiinassa, Belizessa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, El Salvadorissa, Ranskan Guyanassa, Guatemalassa, Guyanassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa ja Venezuelassa.
Kuvaus.
Kultapöllön pituus on 46 cm ja paino 850 grammaa. Se on selvästi ruskea päältä, päästä ja ylärinnasta, naamassa on valkeita merkkejä ja alapuoli on vaaleanruskea. Silmät ovat keltaiset ja nokka vaalea. Nuori lintu erottuu selvemmin kuin aikuinen, sillä se on täysin valkoinen lukuun ottamatta suklaanruskeaa naamakiehkuraa.
Käyttäytyminen.
Kultapöllö on yölintu ja elää vanhoissa metsissä. Se pesii vuoraamattomassa puunkolossa, johon se munii kaksi valkoista munaa. Se saalistaa nisäkkäitä, jopa sitä itseään suurempia kolmivarvaslaiskiaisia, suuria hyönteisiä ja lintuja, esimerkiksi pieniä pöllöjä. Sen ääntely on matalaa huhuilua ”BUU buu buu buu buu”, joka vaimenee ja nopeutuu.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat ja kosteat alavat metsät, suot, kuivat ja kosteat savannit, joet ja purot sekä viljelmät.
Alalajit.
Sillä on kuusi alalajia:
More Songs About Buildings and Food

More Songs About Buildings and Food on yhdysvaltalaisen Talking Heads -yhtyeen toinen studioalbumi. Se on ilmestynyt vuonna 1978 Sire Recordsin kustantamana. Tuottajat ovat Brian Eno ja Talking Heads. Albumi menestyi melko hyvin kaupallisesti, mutta yhtyeen varsinainen läpimurto tapahtui seuraavalla albumilla "Fear of Music".
Yhtyeen johtohahmo David Byrne on kertonut albumille valittujen kappaleiden taustoista Dougie Gordonin tekemässä haastattelussa, joka on julkaistu Soundi-lehdessä.
Kappaleet.
Kappaleiden tekijä on David Byrne ellei toisin ole mainittu.
Kokoonpano.
Talking Heads:
sekä:
Tuotantotiedot.
Kansikuvan aiheena on alun perin todellisen kokoinen mosaiikkivalokuva Talking Heads -yhtyeestä. Idea on David Byrnen. Mosaiikki koostuu 529 Polaroid-kameralla otetusta lähikuvasta. Reproduktion on tehnyt Jimmy de Sana.
LP-levyn takakannessa on samantapaisella tekniikalla toteutettu satelliittikuva Yhdysvalloista. Sen alkuperäinen nimi on Portrait, U.S.A. ja se on ensimmäinen värillinen mosaiikkivalokuva Yhdysvalloista. Se koostuu 569 valokuvasta, jotka on otettu vuonna 1976 avaruudesta Landsat-satelliitilla.
Kunio Maekawa

Kunio Maekawa (, 14. toukokuuta 1905 Niigata – 27. kesäkuuta 1986 Tokio) oli japanilainen arkkitehti. Hänellä oli keskeinen rooli japanilaisen modernin arkkitehtuurin synnyssä ja kehityksessä. Etenkin Le Corbusierilla oli huomattava vaikutus hänen töihinsä.
Elämä ja työt.
Maekawa opiskeli Tokion yliopistossa. Hän lähti valmistuttuaan vuonna 1928 Le Corbusierin manifestin "L'Art Decoratif d'Aujourd'hui" (1925) innoittamana Pariisiin työskentelemään Corbusierin ateljeessa, jossa hän vietti kaksi vuotta. Pariisissa vietetyllä ajalla oli ratkaiseva vaikutus hänen ajatteluunsa: hän omaksui Le Corbusierilta modernismin tärkeimmät periaatteet ja ”ymmärsi modernismin formaalien tyylisääntöjen sijaan pikemminkin tavaksi tuottaa uutta, ja kykeni siten vakuuttavasti mukauttamaan sen japanilaiseen kontekstiin sopivaksi”. Palattuaan Japaniin hän siirtyi maahan asettuneen tšekkoslovakialaisen arkkitehdin Antonín Raymondin toimistoon vuosiksi 1930–1935, minkä jälkeen hän perusti oman arkkitehtitoimistonsa. Myöhemmin hänen toimistossaan työskenteli myös Kenzō Tange, ehkäpä merkittävin japanilainen modernisti; Le Corbusierin oppilaana ja Tangen opettajana Maekawa oli keskeinen hahmo länsimaisen arkkitehtuurin ja uusien rakennustekniikkojen tuomisessa Japaniin.
Maekawan ensimmäiset työt olivat tinkimättömän modernistisia, ja hän kohtasikin vaikeuksia 1930- ja 1940-lukujen Japanissa, jonka nationalistisessa ilmapiirissä hänen töitään pidettiin liian länsimaalaistyylisinä. Hän loi itestään kuvan kapinallisena ja sosiaalisena kriitikkona ja kirjoitti poleemisia artikkeleita; vaikka ne pohjautuivat Le Corbusierin ajatuksiin, Maekawa oli enemmän kuin pelkkä tulkitsija. Hän kehitti uusia ratkaisuja aina rakennustekniikasta sosiaaliseen asuntotuotantoon, kuten keraamisen julkisivukaakelin vastatakseen varhaisen betonirakentamisen kohtaamiin ongelmiin. Hänen työnsä saivat paremman vastaanoton toisen maailmansodan jälkeisellä jälleenrakentamisen kaudella, ja hän suunnittelikin 1950-luvulta eteenpäin lukuisia julkisia rakennuksia.
Maekawan suunnittelemista rakennuksista merkittävimpiin kuului jo purettu Harumi-asuinkerrostalo (Tokio, 1958), jonka modernistinen betonirunko sisälsi perinteiseen japanilaiseen tyyliin kalustettuja asuntoja. Rakennus ennakoi monia metabolistien myöhemmin 1960-luvulla esille nostamia ongelmia. Se otti selkeän kannan keskusteluun japanilaisen perinteen ja modernismin välisestä suhteesta, ja monille se edustaakin ”hetkeä, jolloin aidon japanilainen versio modernismista tuli mahdolliseksi”. Japanin modernin arkkitehtuurin merkittävimpiin teoksiin kuuluu myös Tōkyō bunka kaikan -konserttihalli Tokiossa (1961) vastapäätä Le Corbusierin Länsimaisen taiteen museota. Tōkyō bunka kaikanin tavoin monia Maekawan rakennuksia luonnehtivat ”paljaiden betonipintojen itsevarma käyttö ja japanilaisen arkkitehtuurin elementtien vaivihkainen sisällyttäminen moderniin arkkitehtuuriin”.
HMS Conflict (1894)

HMS Conflict oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1899 palvelukseenotettu Conflict-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 7. marraskuuta 1893 J. Samuel White and Companyltä Cowesista Isle of Wightilta, jolloin sen valmistumisajankohdaksi määrättiin 31. maaliskuuta 1895. Köli laskettiin 3. tammikuuta 1894 telakkanumerolla 945 ja alus laskettiin vesille 20. joulukuuta 1894. Se valmistui heinäkuussa 1899.
Palvelus.
Alus palveli Britteinsaarille lukuun ottamatta vuosia 1900-1901, jolloin se oli Välimerellä. Sen savuhormit pidennettiin 1902. Alus myytiin 20. toukokuuta 1920 romutettavaksi Wardille Milfordiin.
HMS Teazer (1895)

HMS Teazer oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1899 palvelukseenotettu Conflict-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 7. marraskuuta 1893 J. Samuel White and Companyltä Cowesista Isle of Wightilta, jolloin sen valmistumisajankohdaksi määrättiin 31. maaliskuuta 1895. Köli laskettiin 3. helmikuuta 1894 telakkanumerolla 946. Alus laskettiin vesille 9. helmikuuta 1895 ja valmistui maaliskuussa 1899.
Palvelus.
Koko uransa ajan alus oli Britteinsaarten vesillä. Se oli 1902 modernisoitavana Whiten telakalla, jolloin muun muassa sen savuhormit pidennettiin. Alus myytiin 9. heinäkuuta 1912 romutettavaksi Coxille Falmouthiin, joka myi sen edelleen Cashmorelle Newportiin.
HMS Wizard (1895)

HMS Wizard oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1899 palvelukseenotettu Conflict-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 7. marraskuuta 1893 J. Samuel White and Companyltä Cowesista Isle of Wightilta, jolloin sen toimitusajankohdaksi määrättiin 31. maaliskuuta 1895. Köli laskettiin 3. huhtikuuta 1894 telakkanumerolla 947. Alus laskettiin vesille 26. helmikuuta 1895 ja valmistui heinäkuussa 1899.
Palvelus.
Koko uransa ajan alus oli Britteinsaarten vesillä. Se oli 1903-1904 modernisoitavana ja vuonna 1910 tehdyn modernisoinnin jälkeen sillä oli enää kaksi savuhormia, kun kaksi etummaista yhdistettiin. Tämä jätti suuren tilan maston ja savuhormin väliin, johon oli sijoitettu etummainen torpedoputki. Alus myytiin 20. toukokuuta 1920 Wardille Milford Haveniin romutettavaksi.
HMS Handy (1895)

HMS Handy oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1895 palvelukseenotettu Handy-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 7. helmikuuta 1894 Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista Skotlannista, jolloin sen toimitusajankohdaksi määrättiin 7. joulukuuta 1894. Köli laskettiin 7. kesäkuuta 1894 telakkanumerolla 378. Alus laskettiin vesille 9. maaliskuuta 1895 ja valmistui lokakuussa 1895.
Palvelus.
Alus siirrettiin 1897 Kiinan asemalle, jossa se asetettiin myyntilistalle vuonna 1914. Alus myytiin 1916 romutettavaksi Hong Kongiin.