F. J. Leino

Frans Johannes (Jussi) Leino (14. lokakuuta 1894 Lieto – 27. huhtikuuta 1960 Kaarina) oli suomalainen asianajaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1924–1929. Sosialidemokraatit jätettyään Leino siirtyi 1930-luvulla äärioikeistoon ja vaikutti jatkosodan aikana kansallissosialistisissa järjestöissä.
Elämä.
Nuoruusvuodet.
F. J. Leinon vanhemmat olivat Pöytyällä syntynyt itsellinen Frans Henrik Leino (s. 1875) ja Kauvatsalta kotoisin ollut Alma Juhontytär Simola (s. 1873). Hän syntyi äitinsä kotipaikassa Liedon Sikilässä, josta perhe muutti isän kotitaloon Auran Leppäkoskeen. Leino kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta 1915 ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1919.
Lakimiehenä ja kansanedustajana.
Sisällissodan aikana Leino toimi Turun vallankumousoikeuden lainopillisena neuvonantajana. Sodan päätyttyä hän perusti oman asianajotoimiston. Vuonna 1918 sosialidemokraattiseen puolueeseen liittynyt Leino oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen 1920–1928. Lisäksi hän kuului SDP:n piiritoimikuntaan ja Turun Työväen Osuuskaupan hallintoneuvostoon sekä toimi "Sosialistin" taloudenhoitajana ja johtokunnan puheenjohtajana. Leino valittiin kansanedustajaksi vuonna 1924. Keväällä 1927 hänen nimensä nousi esille kaavailuissa sisäministeri Rieti Itkosen seuraajaksi. Vuosina 1927–1928 Leino muodosti Sakari Alangon, Gustaf Ignatiuksen, Anton Kotosen ja O. A. Wilkmanin kanssa komitean, joka laati mietinnön rikospoliisin uudelleenorganisoinnista. Hän oli myös presidentin valitsijamies 1925.
Vuosina 1919–1934 Leino oli puolustusasianajajana yli neljässäkymmenessä Turun hovioikeuden kommunistioikeudenkäynnissä, mikä oli kaikista asianajajista ylivoimaisesti eniten. Leinoa ja Asser Saloa lukuun ottamatta asianajajat saivat hoitaakseen vain pari juttua, mutta maltillisesti esiintynyt Leino onnistui voittamaan oikeusviranomaisten luottamuksen. Asiakkaiden joukossa olivat muun muassa Suomessa pidätetty amerikkalainen kommunisti John Reed sekä Mandi Sirola. Vuonna 1934 hän toimi niin sanotun suuren vakoilujutun syytettyjen oikeusavustajana. Kommunisteja puolustaessaan Leino joutui myös Lapuan liikkeen kyyditysuhkailujen kohteeksi.
1920-luvun lopussa julkisuuteen tuli lukuisia tapauksia, joissa Leino oli perinyt vähävaraisilta asiakkailtaan liian korkeita asianajopalkkioita. Hän hoiti muun muassa köyhien työläisnaisten lapsenruokkojuttuja. Leinolla oli tapana ottaa palkkiona suuri osa asiakkaansa saamista korvauksista. Osa tapauksista eteni oikeuteen, jossa hänet määrättiin kohtuullistamaan palkkioitaan. Leinon menettely herätti paheksuntaa SDP:n sisällä ja hänet laitettiin lopulta sivuun luottamustehtävistään, josta suivaantuneena Leino jätti jäsenmaksunsa maksamatta. Joulukuussa 1931 Leino ilmoitti julkisesti eroavansa SDP:sta vastalauseena puolueen kantaan kieltolakikansanäänestyksessä. "Suomen Sosialidemokraatti" puolestaan huomautti, ettei hän ollut edes kuulunut puolueeseen lähes puoleentoista vuoteen maksamattomien jäsenmaksujensa vuoksi.
Äärioikeistoon.
SDP:n jätettyään Leino lähti lyhytikäiseksi jääneen Maakuntain liikkeen toimintaan. Myöhemmin Leinosta tuli Isänmaallisen Kansanliikkeen kannattaja ja sotavuosina hän oli mukana Suomen Kansallissosialistisessa Työväenpuolueessa sekä Suomen Kansallissosialisteissa. Vuonna 1941 Leino julkaisi kirjan, jossa hän teki selkoa kansallissosialismista ja käsitteli aatetta myös suomalaisesta näkökulmasta. Teo Snellmanin kanssa kirjoittamassaan pamfletissa kansallissosialistista ihanneyhteiskuntaa verrattiin elimistöön, jossa jokainen yksilö toimi yhteisen kansanruumiin eduksi. Jatkosodan päätyttyä Leino joutui Valpon pidättämäksi monien muiden suomalaisten kansallissosialistien johtohenkilöiden tavoin. Sotavuosien jälkeen Leino jatkoi asianajotoimistossaan kuolemaansa vuoteen 1960 saakka. Hänet on haudattu Turun hautausmaahan.
Muuta.
Liedon Parmaa ja Turun Weikkoja edustanut Leino oli nuoruudessaan lahjakas yleisurheilija, jonka leipälaji oli keihäänheitto. Hän oli myös perustamassa Työväen Urheiluliiton Varsinais-Suomen piiriä. Vuonna 1926 Leino voitti ensimmäisen Suomessa järjestetyn virallisen linkopallonheittokilpailun. Myöhemmin hän toimi Turun Keilailuliiton puheenjohtajana.
Perhe.
F. J. Leinon ensimmäinen puoliso oli turkulainen Marta Maria Raunio (s. 1893), jonka kanssa hän oli naimisissa 1916–1934. Heillä oli yksi poika. Vuonna 1935 Leino avioitui Sauvosta kotoisin olleen Oili Tuulikki Tuomisen (1910–1989) kanssa.