tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rooney Mara

Patricia Rooney Mara (s. 17. huhtikuuta 1985 Bedford, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on ollut kahdesti Oscar- ja Golden Globe -ehdokkaana. Maran varsinainen läpimurto näyttelijänä tapahtui vuoden 2011 elokuvassa "The Girl with the Dragon Tattoo". Sitä seurasivat pääroolit menestyselokuvissa, kuten "Side Effects" (2013), "Her" (2013) ja "Carol" (2015).
Tausta.
Patricia Rooney Mara syntyi ja varttui New Yorkin Bedfordissa. Hänen vanhempansa ovat NFL:n kykyjenetsijä Timothy Christopher Mara ja Katherine McNulty Rooney. Hän on vanhempiensa kolmas lapsi, ja hänellä on sisarukset Daniel, Kate ja Conor. Rooney Maran äidin suku perusti 1930-luvulla Pittsburgh Steelersin, ja isänpuoleinen suku puolestaan perusti 1920-luvulla New York Giantsin. Maran sukujuuret ovat enimmäkseen Irlannista ja neljännesosaksi Italiasta.
Mara halusi sisarensa tavoin näyttelijäksi ja oli kiinnostunut alasta lapsuudessaan 1940-luvun Hollywood-elokuvien inspiroimana. Kouluaikana oli hänellä oli Julian rooli näytelmässä "Romeo ja Julia". Mara ei kuitenkaan halunnut pyrkiä alalle vielä lapsena tai teininä, ja koe-esiintyi ensimmäisen kerran 19-vuotiaana.
Rooney Mara valmistui Fox High Schoolista vuonna 2003, minkä jälkeen hän vietti neljä kuukautta matkustellen Ecuadorissa, Perussa ja Boliviassa. Myöhemmin Mara opiskeli psykologiaa ja kansainvälisiä suhteita New Yorkin yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 2010. Vasta sen jälkeen hän alkoi luoda varsinaista näyttelijänuraa.
Ura.
Uransa alussa, vielä opiskellessaan yliopistossa Mara sai roolitöitä muutamista televisiosarjoista ja indie-elokuvista, joihin lukeutuu muun muassa vuoden 2009 kasvudraama "Tanner Hall". Vuonna 2010 Mara sai enemmän huomiota sivuroolistaan David Fincherin elämäkertaelokuvassa "The Social Network".
Mara teki läpimurtonsa vuonna 2011, kun hän esitti Lisbeth Salanderia Fincherin jännityselokuvassa "The Girl with the Dragon Tattoo". Hän sai Salanderin roolista parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden. Myöhempinä vuosina hän tähditti muun muassa elokuvia "Side Effects" (2013), "Her" (2013) ja "Carol" (2015). Viimeisimmästä hän sai parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuuden sekä Cannesin elokuvajuhlien parhaan naisnäyttelijän palkinnon. Sittemmin hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Lion" (2016), "A Ghost Story" (2017), "Song to Song" (2017), "Maria Magdaleena" (2018) ja "Nightmare Alley" (2021).
Hyväntekeväisyys.
Mara tunnetaan myös hyväntekeväisyydestään. Hän on yksi vegaanisen vaatebrändi Hiraeth Collectiven perustajista. Maralla on myös oma hyväntekeväisyysjärjestö Faces of Kibera, joka auttaa orpolapsia Nairobin slummeissa. Mara on kertonut näyttelijäntyön ja hyväntekeväisyystyön tasapainottamisen olevan vaikeaa.
Yksityiselämä.
Vuodesta 2016 Mara on ollut parisuhteessa näyttelijä Joaquin Phoenixin kanssa. He menivät kihloihin vuonna 2019. Syyskuussa 2020 he saivat poikalapsen, joka nimettiin Riveriksi Phoenixin edesmenneen isoveljen, River Phoenixin mukaan.
Vaalserberg

Vaalserberg on kukkula Alankomaiden, Saksan ja Belgian rajalla. Lähistön kaupunkeja ovat Vaals Alankomaissa ja Aachen Saksassa kolmisen kilometriä kukkulasta itään. Kukkulalla on myös Alankomaiden eurooppalaisen alueen korkein kohta (eri lähteissä 321–322 metriä).
Kukkulalla on kaksi näkötornia, Wilhelminatoren Alankomaiden puolella ja Tour Baudouin Belgian puolella.
Rajapisteellä kohtasi vuosina 1815–1919 neljäskin alue, Belgian ja Preussin yhteisesti hallitsema Moresnet, minkä vuoksi pistettä kutsuttiin neljän valtion pisteeksi ().
Kerttu Palenius

Kerttu Palenius (28. maaliskuuta 1918 – 13. elokuuta 2002) oli suomalainen yleisurheilija ja suunnistaja.
Yleisurheilijana.
Palenius voitti 800 metrin juoksun Suomen mestaruuden kaikkiaan kolme kertaa vuosina 1946–1948. Vuoden 1945 SM-kisoissa hän sai pronssia kiekonheitossa. 800 metriä hän voitti myös Suurkisoissa vuonna 1947. Keskimatkoilla hän hävisi urallaan vain kerran. Palenius voitti SM-hopeaa 4 × 100 metrin juoksussa vuonna 1946. Hän myös juoksi 2.26,2 vuonna 1946. Kiekonheitossa hän heitti Helsingin piirin ennätyksen 33,41 vuonna 1941 ja piti ennätystä hallussaan vuosia. Palenius kilpaili myös pituushypyssä.
Suunnistajana.
Palenius vaihtoi juoksusta suunnistukseen 1940-luvun lopulla. Vuoden 1949 suunnistuksen SM-kisoissa hän sijoittui seitsemänneksi. Vuonna 1954 hän juoksi normaalimatkalla kultaa. Palenius voitti viestisuunnistuksen SM-hopeaa vuosina 1954 ja 1956. Vuonna 1949 hän sijoittui pohjoismaisessa nelimaaottelussa kolmanneksi. Jukolan Venlojen juoksussa vuonna 1951 hän oli toinen.
Muut lajit.
Palenius oli monipuolinen urheilija harrastaen myös hiihtoa, voimistelua ja jalkapalloa. Seuratasolla hän edusti Tapanilan Erää.
Seututie 922

 
Seututie 922 on Tornion kaupungin alueella kulkeva seututie. Se alkaa Luotomäestä, valtatien 29 (E8) Keminmaan ja Tornion välisen moottoritieosuuden Tornion päässä olevasta kiertoliittymästä ja päättyy Röyttään Tornion terästehtaan ja Tornion sataman raskaan liikenteen portille Selleenkadun kohdalla. Tie on valaistu melkein koko matkalta. Viimeinen kilometri Terästieltä eteenpäin on valaisematon. Tie on päällystetty koko matkalta.
Nopeusrajoitus on pääosin 80 km/h, mutta alku- ja loppupäässä 60 km/h. Tiellä on paljon terästehtaan ja sataman raskasta liikennettä.
Tie siirrettiin keskiosaltaan uuteen maastoväylään 2010. Aiempi tielinjaus sai nimen Ruonajärventie.
Esther Höckert

Esther Adèle Höckert, o. s. "Alfthan" (17. kesäkuuta 1868 Viipuri – 13. helmikuuta 1947) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Höckertin vanhemmat olivat kauppias Ferdinand Alfthan (1822–1889) ja Charlotta Adelaide Kuhlström. Hän oli naimisissa vuodesta 1900 Karl Höckertin (1858–1945) kanssa.
Abu Hassan

Abu Hassan on Carl Maria von Weberin säveltämä ooppera, jonka libreton kirjoitti Franz Hiemer ja joka perustuu erääseen Tuhannen ja yhden yön tarinoiden kertomukseen. Ooppera sävellettiin elokuun 11. päivän 1810 ja tammikuun 12. päivän 1811 välisenä aikana, ja siihen sisältyy myös resitatiiveja ja vuoropuheluja.
Esityshistoria.
"Abu Hassan" esitettiin ensimmäisen kerran Münchenin Cuvilliés-teatterissa 4. kesäkuuta 1811 Peter Winterin johtamana. Lontoossa se esitettiin englanniksi Theatre Royalissa Drury Lanella vuonna 1835 ja italiaksi Drury Lanella 12. toukokuuta 1870 samaan aikaan Mozartin L'oca del Cairon kanssa. Libreton käänsi englanniksi Marchesi, resitatiivimuotoiset vuoropuhelut Arditi.
"Abu Hassan" ei nykyään kuulu oopperoissa yleisimmin esitettävään ohjelmistoon. Sen alkusoitto on kuitenkin hyvin tunnettu ja on erillisenä äänitetty monta kertaa.
Juoni.
Abu Hassan, Bagdadin kalifin suosikko, on pahoin velkaantunut. Säästyäkseen vararikolta hän lähettää vaimonsa Fatiman kalifin vaimon, Zobeiden puheille, jotta tämä väittäisi Hassanin kuolleen, mistä Fatima saa palkkiokseen 50 kultarahaa ja brokadin. Kun Fatima on lähtenyt, velkojat tulevat Abu Hassanin taloon perimään saataviaan. Omar, velkojista rikkain, saadaan harhautetuksi uskomaan, että Fatima olisi rakastunut häneen, ja niinpä hän lupautuu maksamaan kaikkien muiden velkojien saatavat.
Fatima palaa Zobeidelta saamansa lahjat mukanaan. Abu Hassan itse lähtee nyt kalifin luo kertoakseen samoin vaimostaan ja saadakseen kalifilta rahaa. Kun hän on poistunut, Omar tulee takaisin ja pyytää Fatimalta suudelmaa, mutta silloin Abu Hassan palaa. Omar piiloutuu sivuhuoneeseen, ja mies ja vaimo iloitsevat siitä, että hän pelkää paljastuvansa.
Paikalle saapuu Mesrur, kalifin sanansaattaja, tarkistamaan, onko Fatima todella kuollut. Sekä kalifi että hänen vaimonsa haluavat tietää, kuka oli kuollut, ja jos molemmat olivat kuolleet, kumpi ensin. Mesrur näkee Fatiman makaavan leposohvalla ja hänen miehensä hädissään vierellä, ja niinpä hän kiiruhtaa kertomaan näkemästään kalifille. Heti kun hän on poistunut, Zobeiden lastenhoitaja saapuu suorittamaan saman tehtävän. Tällä kertaa Hassan teeskentelee olevansa kuollut, ja Fatima itkee ja valittaa.
Asia ilmoitetaan kalifille ja hänen vaimollaan. Hassan ja Fatima heittäytyvät leposohvalle, menevät peitteen alle ja tekeytyvät kuolleiksi. Kalifi lupaa 1000 kultarahaa kenelle tahansa, joka kertoo, kumpi oli kuollut ensin. Hassan polvistuu kalifin eteen sanoen: "Se olin minä – minä kuolin ensin." Hän esittää anteeksipyynnön, mutta pyytää myös kultaa. Fatima tekee samoin, ja kalifi antaa molemmille anteeksi. Omar, joka oli maksanut Hassanin velat siinä toivossa, että voittaisi Fatiman sydämen, häädetään paikalta ja joutuu häpeään.
Äänitteitä.
Oopperan äänitti vuonna 2003 Capella Coloniensis Bruno Weilin johdolla. Muita äänitteitä ovat tehneet Wolfgang Sawallisch, Leopold Ludwig, Heinz Rögner, Gustav Kuhn ja Gennady Rozhdestvensky, viimeksi mainittu venäjäksi.
Nokia 5110

Nokia 5110 on Nokian vuonna 1998 julkaisema matkapuhelinmalli. Se oli erittäin suosittu puhelinmalli 2000-luvun taitteessa. Vuonna 1998 sitä myytiin 8,4 miljoonaa, vuonna 1999 lähes 19 miljoonaa ja vuonna 2000 noin 17 miljoonaa kappaletta.
Puhelimessa on mustavalkoinen 84 × 48 pikselin nestekidenäyttö, jota ohjaa Philipsin PCD8544-piiri. Edullisuutensa, vähävirtaisuutensa ja yleisyytensä vuoksi tämä komponentti on saavuttanut suosiota elektroniikkaharrastajien parissa. Nokia 3310 käyttää samaa näyttötekniikkaa.
Puhelinta myytiin myös mallina 5130, joka toimi vain 1800 MHz taajuudella
Nokia 5110 -malliin oli mahdollista vaihtaa erilaisia värikuoria. Puhelimessa oli myös suosittu Snake-matopeli.
Huppukeltayökkönen

Huppukeltayökkönen ("Xanthia togata") on loppukesän ja alkusyksyn yöperhosiin kuuluva erittäin yleinen yökköslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Keskikokoinen, kirkkaan keltainen yökkönen. Etusiiven etureunassa on kaksi violetinpunertavaa laikkua ja ulomman poikkiviirun kohdalla on leveä violetinpunertava varjostuma. Siivillä on myös yksittäisiä violetinpunertavia pisteitä. Takasiivet ovat vaaleankeltaiset ja niissä on harmahtava poikkiviiru. Ruumis on keltainen, mutta heti pään takaa kaulus on violetinpunertava. Siipiväli 28–37 mm.
Hieman samannäköinen on etenkin vyökeltayökkönen ("Tiliacea aurago").
Levinneisyys ja lentoaika.
Huppukeltayökköstä tavataan Euroopasta Kiinaan ja Koreaan ulottuvalla vyöhykkeellä. Suomessa lajia tavataan etelärannikolta pitkälle Lappiin saakka, joskaan pohjoisempana se ei ole yhtä yleinen kuin etelässä. Perhoset ovat lennossa elokuun alkupuoliskolta syys-lokakuun vaihteeseen. Lennon huippu on elo-syyskuun vaihteessa.
Elinympäristö ja elintavat.
Erittäin yleinen laji, joka on myös lentoaikansa huipussa yksi runsaslukuisimmista yöperhosista. Sitä tavataan erityisesti kosteissa pensaikoissa ja puistoissa, mutta myös sekametsissä ja niityillä. Perhoset lentävät öisin ja tulevat mielellään syötille, huonommin valolle. Toukka elää aluksi pajujen norkoissa, mutta siirtyy myöhemmin ruohovartisille kasveille. Kotelo on maassa löyhän kotelokopan sisällä. Muna on talvehtiva vaihe.
Ravintokasvi.
Toukka syö aluksi pajuja ("Salix"), myöhemmin erilaisia ruohovartisia kasveja.
Ernst Gustav Julius Thitz

Ernst Gustav Julius Caesar Fredrik Wilhelm Atos Porthos Aramis Romulus Remus Thitz (8. toukokuuta 1826 Helsinki – 21. helmikuuta 1899 Oulainen) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan laivastossa palvellut kontra-amiraali.
Perhe.
Thitzin vanhemmat olivat kapteeni Gustav Fredrik Thitz (1794–1864) ja Karolina Fredrika Albertina Munck (1796–1877). Thitzin suvun kantaisä Johan Gottfrid Thitz (1726–1793) oli saapunut 1748 Saksasta Ruotsin kautta Suomeen lasinpuhaltajaksi Åvikin lasitehtaalle Somerolle. Thitz oli naimisissa vuodesta 1864 Sofia Lovisa Munck af Fulkilan (1825–1898) kanssa. Heidän poikansa August Fredrik Julius Caesar Thitz oli teollisuudenharjoittaja, joka toimi muun muassa ranskalaisen Michelinin rengastehtaan edustajana Suomessa 1930-luvulla. August Thitz muistetaan myös mesenaattina, joka tuki erityisesti Rudolf Koivua.
Sotilasura.
Thitz kävi 1834–1838 Helsingin lyseota ja pestautui 1843 1. suomalaiseen meriekipaasiin. Vuonna 1854 Thitz siirtyi 2. suomalaiseen meriekipaasiin ja osallistui Viaporin linnoituksen puolustukseen Krimin sodan aikana. Vuonna 1856 hän palasi 1. suomalaiseen meriekipaasiin ja 1863 hän siirtyi 1. Suomen kaaderiekipaasiin jossa hän sitten palveli vuoteen 1871 saakka. Viimeksi hän palveli 6. meriekipaasissa 1871–1880. Thitz oli Päijänteellä höyrylaiva "Suomen" päällikkönä 1862–1866 ja höyrylaiva "Veliki Knjaz Alexein" päällikkönä 1866–1872. 1870-luvulla Thitz oli päällikkönä höyrykuunareilla "Samojed" ja "Bakánin" sekä viimeksi tykkivene "Tutšalla". Thitz yleni junkkariksi 1845, midshipsmaniksi 1850, luutnantiksi 1855, kapteeniluutnantiksi 1866, II luokan kapteeniksi 1874 ja I luokan kapteeniksi 1879. Erotessaan laivastosta 1880 hän sai kontra-amiraalin arvon.
Thitz toimi sitten höyrylaivan kapteenina reitillä Pietari–Pietarhovi–Kronstadt. Vuonna 1887 hänet nimitettiin Oulun läänin toisen kutsuntapiirin sotakomissaariksi. Thitz muutti Oulaisiin jossa sijaitsivat 13. reservikomppanian kasarmit. Hän osti asunnokseen Räsyn talon Oulaisten Törmäperältä. Thitz hoiti sotakomissaarin virkaa aina kuolemaansa saakka 1899. Räsyn talo oli Thitzin aikana vilkkaan seuraelämän keskus jossa järjestettiin säännöllisesti juhlia joissa pääruokana oli yleensä aina lintupaisti. Thitzillä oli talossan myös hyvin varustettu viinikellari ja muun muassa lintuhäkit 11 kanarialinnulle.
Tarinan mukaan leikillisenä tunnettu Thitz olisi itse keksinyt kahdeksan ylimääräistä etunimeään "Caesar Fredrik Wilhelm Atos Porthos Aramis Romulus Remus" kirjautuessaan venäläiseen sotilasoppilaitokseen. Virallisissa asiakirjoissa hän käytti allekirjoituksenaan "J. C. Thitz" ja kotona häntä puhuteltiin Julius-nimellä.
Muistaminen.
Oulaisten kirkonkylän kansakoululle perustettiin 1900-luvun alussa Thitzin rahasto jonka korot käytettiin vuosittain oppilaisen vaatetusapuun. Thitzistä muistuttaa Oulaisissa myös "Amiraalintie", "Thitzintie" ja Kartanomajatalo "Törmänhovin" "Amiraalinsiipi".
Tapio Raatikainen (s. 1953)

Tapio "Ekku" Raatikainen (s. 28. tammikuuta 1953 Kokkola) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Nykyään hän toimii pelaaja-agenttina.
Pelaajaurallaan Raatikainen edusti Kokkolan Palloveikkoja sekä Pietarsaaren Jaroa. Hän pelasi SM-sarjaa KPV:ssa vuodet 1971–1980. 
Veikkausliigassa Raatikainen toimi KPV:n valmentajana vuonna 1990 ja FC Jazzin valmentajana 1998. Jazzin valmentajan paikalta vuonna hänet erotettiin vain seitsemän pelatun ottelun jälkeen. 
Lopetettuaan valmentajana vuonna 1998 Raatikainen siirtyi pelaaja-agentiksi. Hän edustaa useita suomalaisia huippupelaajia, muun muassa Teemu Pukkia. 
Tapio "Ekku" Raatikainen sekoitetaan usein samaan aikaan pelanneeseen vuonna 1947 syntyneeseen kokkolalaiseen jalkapalloilijaan Tapio "Pippana" Raatikaiseen.
Vaaleakeltayökkönen

Vaaleakeltayökkönen ("Xanthia icteritia") on palearktisella alueella hyvin yleinen loppukesän ja alkusyksyn yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Pohjaväriltään vaaleankeltainen, keskikokoinen ja teräväsiipinen yökkönen, josta on kolme erilaista värimuotoa. Värimuodolla f. "flavescens" ainoana etusiipien kuviointina erottuu tummana osa munuaistäplää sekä rivi tummia pisteitä aaltoviirun kohdalla lähellä siiven kärkeä. Myös yleisemmällä värimuodolla etusiiven munuaistäplä ja pisterivi erottuvat tummina, mutta lisäksi ulomman poikkiviirun kohdalla on leveä, kellanruskea varjostuma ja siiven etureunassa kolme kellanruskeaa laikkua. Kuvioinnin voimakkuus vaihtelee yksilöittäin. Kolmas värimuoto on ruosteenruskea f. "aurantia". Takasiivet ovat yksivärisen valkoiset. Siipiväli on 32–40 mm.
Vuonna 1988 Helsingin seudulta pyydystetyistä 963 vaaleakeltayökkösestä oli pyydystyspaikasta riippuen 20–40 % värimuotoa f. "flavescens". Muotoa f. "aurantia" tavattiin vain yksi yksilö. Vaalean muodon osuus oli suunnilleen sama myös Perämeren pohjukassa, jossa vastaavasti 777 yksilöstä viisi oli muotoa f. "aurantia".
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajin levinneisyys kattaa suurimman osan Eurooppaa pois lukien eteläisimmät alueet. Idässä sitä tavataan aina Kiinaan ja Koreaan saakka. Suomessa vaaleakeltayökkönen elää lähes koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena elokuun alkupuolelta syyskuun loppuun huipun ollessa elokuun lopulla.
Elinympäristö ja elintavat.
Erittäin yleinen pensaikoissa sekä lehti- ja sekametsissä elävä laji. Perhoset lentävät pimeän tullen ja tulevat helposti syötille, huonommin valolle. Toukka elää aluksi pajulla, mutta siirtyy myöhemmin ruohovartiseen kasvillisuuteen. Kotelo on löyhässä kotelokopassa maassa. Muna talvehtii.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat aluksi pajut ("Salix"), myöhemmin erilaiset ruohovartiset kasvit. Lisäksi se syö mustikkaa ("Vaccinium myrtillus").
Vyökeltayökkönen

Vyökeltayökkönen ("Tiliacea aurago") on syksyn yöperhosiin kuuluva, levinneisyydeltään eteläinen yökköslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Etusiipien pohjaväri on kirkkaan keltainen. Siiven tyviosa ja ulomman poikkiviirun ulkopuolelle jäävä kärkiosa ovat violetinpunertavat. Aivan siiven kärki ja aaltoviiru ovat kuitenkin keltaiset. Siiven keskiosassa rengastäplä ja munuaistäplän reunus ovat violetinpunertavat. Takasiivet ovat vaaleankeltaiset, ulkoreunastaan punertavat. Siipiväli 29–38 mm.
Samannäköinen, mutta paljon yleisempi laji on huppukeltayökkönen ("Xanthia togata").
Levinneisyys ja lentoaika.
Vyökeltayökköstä tavataan koko Euroopassa pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Suomessa se tavattiin ensimmäisen kerran Ahvenanmaalta vuonna 1965 ja on edelleen harvinainen, lähinnä lounainen laji. Nykyisin yökköstä tavataan rannikon tuntumassa Pori-Kotka-linjan lounaispuolella sekä Ahvenanmaalla. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena elokuun loppupuolelta lokakuun alkupuolelle huipun sijoittuessa syyskuun puolivälin tuntumaan.
Elinympäristö ja elintavat.
Syksyn laji, joka elää pääasiassa tammimetsissä ja erilaisissa puistoissa. Lentää yöllä ja tulee helposti valolle, kenties huonommin syötille. Toukka syö nuorena ravintokasvin silmuja, myöhemmin lehtiä ja kukintoja. Koteloituu löyhään kotelokoppaan maahan. Muna talvehtii.
Ravintokasvi.
Suomessa toukka syö lähinnä tammea ("Quercus"). Ulkomailla pääasiallinen ravintokasvi on pyökki ("Fagus"). Myös vaahterat ("Acer") mainitaan ravintokasveina.
Hubotit – melkein ihmisiä

Hubotit – melkein ihmisiä () on ruotsalainen tieteissarja, joka alkoi vuonna 2012. Sarjan on tuottanut Ruotsin yleisradioyhtiö SVT. Sarjan tapahtumat sijoittuvat vaihtoehtoiseen nykyaikaan, jossa robotteja (androideja) käytetään työ- ja palvelutehtävissä ja ne ovat kehittyneet niin pitkälle, että niitä on vaikea enää erottaa oikeista ihmisistä. Käsikirjoittaja Lars Lundströmin mukaan hubottien yhteiskunnallisen aseman kautta sarjassa käsitellään muun muassa laitonta siirtolaisuutta ja työvoimapolitiikkaa. Sarjassa hubotit tuovat osassa ihmisissä esiin esimerkiksi ksenofobiaa ja kehityskritiikkiä.
Roboteista käytetty nimitys "hubotti" on sanataskusana, johon on yhdistetty englannin sanat "human" ja "robot".
Sarjaa on tehty kaksi kautta. Ensimmäinen kausi esitettiin Ruotsissa ja Suomessa vuonna 2012, ja toisen kauden jaksot alkoivat Ruotsissa 1. joulukuuta 2013 ja Suomessa 27. helmikuuta 2014.
Sarja on saavuttanut huomattavaa menestystä. Vuonna 2013 sarjan ensimmäinen kausi voitti Prix Italia -palkinnon parhaana televisiosarjana ja käsikirjoittaja Lars Lundström sai Seoul Drama Awards -palkinnon.
Sarjan esitysoikeudet on myyty noin 50 maahan, ja englanninkielisen uusintaversion oikeudet on myyty brittiläiselle Kudos Film and Television -tuotantoyhtiölle. "Humans" esitettiin ensimmäisen kerran kesäkuussa 2015 Channel 4 -kanavalla, ja siinä näyttelevät muun muassa Colin Morgan, Gemma Chan ja William Hurt.
Inga-Lill Nyqvist

Inga-Lill Susanna Härkälä (o.s. Nyqvist, 25. heinäkuuta 1931 Urjala – 5. helmikuuta 2022 Hämeenlinna) oli suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija. 
Nyqvist voitti 800 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1951 ja 1954–1955 sekä 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1957. Hän voitti lisäksi 800 metrillä hopeaa vuosina 1952 ja 1953 sekä pronssia 1959.
Nyqvist juoksi 60,7 Tampereella vuonna 1957 ja 2.15,3 Tampereella SM-kisoissa 15. elokuuta 1954.
Nyqvist edusti Suomea EM-kilpailuissa Bernissä 1954. Hän juoksi 800 metrin alkuerissä ajan 2.17,2. Nyqvist oli ensimmäinen suomalainen nainen, joka kilpaili arvokisoissa naisten 800 metrillä.
Seuratasolla Nyqvist edusti urallaan Kalvolan Keihästä ja Hämeenlinnan Tarmoa. Hänellä oli myös maaotteluedustuksia.
Anna-Liisa Kurki

Anna-Liisa Kurki (myöh. Silenius, 11. syyskuuta 1926 Viipurin maalaiskunta – 12. helmikuuta 2005 Lahti) oli suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti Lahden Kalevaa. Kurki voitti 800 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1949 (2.29,0) ja 1950 (2.19,8).
Kurki juoksi 2.24,8 30. heinäkuuta 1950 Mäntässä, mutta Anita Aittala juoksi vielä samana päivänä Mynämäessä 2.23,0. Kurki paransi ennätykseksi 2.19,8 Valkeakosken SM-kisoissa 13. elokuuta 1950. Hän juoksi vielä 10. syyskuuta 1950 Romanian Bukarestissa SE:n 2.17,2, joka säilyi voimassa elokuuhun 1954. Lempimatkallaan hän voitti myös TUL:n mestaruuden vuosina 1949–1951.
Kurki kuului kahdeksan vuotta Lahden Kalevan johtokuntaan ja toimi neljä vuotta seuran sihteerinä. Kurki harrasti kuntourheilua ja kalastusta.
Natalil Lintala

Natalil Lintala (s. 1987 Seinäjoki) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Syksyllä 2013 hänet palkittiin Vuoden musiikkiteatteritulokkaana Helsingin Kaupunginteatterin Ensi Linja -palkinnolla. Hän näytteli Marian roolia Lahden kaupunginteatterin "West Side Storyssa" 2013–2014.
Musiikkineuvos Lasse Lintalan ja laulupedagogi Helena Porkka-Lintalan tytär Natalil valmistui Teatterikorkeakoulusta keväällä 2012. Jo ennen teatteriopintoja hän näytteli useissa Seinäjoen kaupunginteatterin produktioissa, kuten "Viulunsoittaja katolla" (2004), "Saituri" (2004) ja "Meno Mäntsälään" (2005). Ilmajoen Musiikkijuhlilla hän esiintyi vuosina 2002–2004 "Pohjanmaan kautta" -oopperassa sekä Suomalaisen Kamarioopperan tuotannossa "Sevillan parturi".
Lintalalla oli kiinnitys Tampereen Teatteriin syksystä 2010 kevääseen 2012, jolloin hän siirtyi freelance-näyttelijäksi Helsinkiin. Tampereella Lintala esitti Pollyn roolin "Kolmen pennin oopperassa", jonka ensi-ilta oli syksyllä 2010, ja esiintyi myös näytelmissä "Särkelä itte", "Pesulan likat", "Hämähäkkimiehen kosto", "Onnen maa" ja "I love you, because".
Vuonna 2012 Lintala alkoi esiintyä Kristal-nimisenä laulajana, jonka Rähinä Recordsin kanssa tuotettu single ”Rahaa palaa” nousi internet-ilmiöksi. Vähitellen selvisi, että kyseessä oli Saunalahti-puhelinoperaattorin mainoskampanja, johon Lintala oli palkattu esittämään uutta artistia. Vuonna 2013 Lintala jatkoi Kristalin hahmossa yhteistyössä Majurin ja Stigin kanssa kappaleessa ”Kultaa”. Saman vuoden marraskuussa hän lauloi kappaleen ”Vihdoin vapaa” yhdessä Mikael Gabrielin kanssa.
Lokakuusta 2012 alkaen Lintala oli mukana Marco Bjurströmin ohjaamassa musikaalissa "Rent" Helsingin Aleksanterinteatterissa, ja syksyllä 2013 hän teki Marian roolin Lahden kaupunginteatterin musikaalissa "West Side Story".
Myöhemmin Lintala on näytellyt useissa musikaaleissa kuten "Annie mestariampuja" ja "Housut pois". Hänen pääinstrumenttinsa laulun lisäksi on viulu.
Vuonna 2023 Lintala sai kiinnityksen Seinäjoen kaupunginteatterista, jossa hän on esiintynyt mm. Niin Kuin Taivaassa -musikaalissa Lenana ja Seili-musikaalissa Sofiana. Hän on esiintynyt myös Törnävän kesäteatterissa musikaalissa Xanadu. 
Kesällä 2024 Lintala nähtiin Juice-musikaalissa mm. Sarina. Vuoden 2025 kesällä hän esiintyy Vesku-musikaalissa.
Natalil Lintala on puhunut julkisuudessa alkoholismistaan ja siitä toipumisesta Minnesota-hoidon avulla.
Markku Wacklin

Markku Wacklin (s. 24. marraskuuta 1951 Tampere) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Mestaruussarjassa hän edusti Ilves-Kissoja (1969–1970, 1974), Hakaa (1971–1972) ja Tampereen Ilvestä (1979–1984). Wacklin pelasi pääsarjatasolla yhteensä 226 ottelua ja teki niissä 27 maalia. Suomen mestaruuden hän voitti Ilveksessä vuonna 1983 ja Suomen Cupin 1979.
Veikkausliigassa Wacklin on valmentanut Ilveksen lisäksi Porin Pallo-Tovereita ja TP-Seinäjokea. Nykyään Wacklin työskentelee Tampereen kaupungin liikuntatoimessa työnjohtajana.
Emirates Air Line

Emirates Air Line on Thamesin ylittävä köysirata Yhdistyneen kuningaskunnan pääkaupungissa Lontoossa. Köysiradan rakentamista sponsoroi Emirates-lentoyhtiö ja liikennöinnistä vastaa Transport for London. Köysiradan rakentaminen maksoi arviolta 60 miljoonaa puntaa.
Emirates Air Line avattiin kesäkuussa 2012, mistä lähtien se on myös ollut merkittynä Lontoon metrokarttoihin. Köysiradalla tehtävä matka on mahdollista maksaa Oyster-matkakortilla.
Emirates Air Linen itäinen pääteasema on Royal Docks, jossa lähin vaihtoasema on Docklands Light Railwayn Royal Victorian asema. Läntinen pääteasema on Greenwich Peninsula, josta on lyhyt matka North Greenwichin metroasemalle.
Ricky

Ricardo Fargas Roger, tunnetaan nimellä Ricky, (s. 24. toukokuuta 1973 Manresa) on entinen espanjalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä, joka pelasi keskellä tai oikeassa laidassa.
Hän pelasi lähes koko uransa Espanjan toiseksi ja kolmanneksi korkeimmilla sarjatasoilla. Espanjan kakkosliigassa Segunda Divisiónissa Ricky esiintyi vuodet 1993–1997 edustaen Castellónin, Villarrealin ja Leganésin joukkueita. Lisäksi hän on pelannut useita kausia kolmannella sarjatasolla Segunda División B:ssä.
FC Jazzin joukkueeseen Ricky liittyi heinäkuussa 1998 ja pelasi loppukauden aikana Veikkausliigassa yhteensä kahdeksan ottelua. Hän teki niissä kuusi maalia, ollen seuran paras maalintekijä yhdessä brasilialaisten Marcon ja Rodrigon kanssa.
Ricky oli kaikkien aikojen ensimmäinen espanjalainen pelaaja Suomen jalkapallosarjoissa.
Rajasuo (Hamina)

Rajasuo on Natura 2000 -alueisiin kuuluva suo Haminassa lähellä Virolahden rajaa. Alue kuuluu soidensuojeluohjelmaan ja on osittain suojeltu. Rajasuota on tarkoitus ennallistaa syksystä 2012 alkaen osana Metsähallituksen Suoverkosto-LIFE -hanketta. Ennallistamisen päämääränä on saada suon vedenpinnan taso luonnolliselle korkeudelle patoamalla ja kaivamalla ojia umpeen.
Luonto.
Rajasuo on pääosin puuton, korkeiden kallioiden rajaama melko karu suoalue, joka käsittää suoyhdistymätyypeiltään keidassuon nuoruusvaiheita ja eteläisiä aapasoita. Alueesta on avosuota lähes 90 % ja puustoista hakattua rämettä sekä korpea noin 10 %. Suotyyppejä ovat rahkaräme (RR), isovarpuräme (IR), lyhytkorsineva (LkN), silmäkeneva (SiN), nevaräme (NR), kalvakkaneva (KN), saraneva (SN), rimpineva (RiN) ja nevakorpi eli sarakorpi (NK).
Kasviston valtalajeja ovat virpapaju ("Salix aurita"), vaivaiskoivu ("Betula nana"), tupasvilla ("Eriophorum vaginatum"), valkopiirtoheinä ("Rhynchospora alba"), raate ("Menyanthes trifoliata"), pullosara ("Carex rostrata"), mutasara ("Carex limosa"), jouhisara ("Carex lasiocarpa") sekä rahkasammalet ("Sphagnum").
Linnustoltaan Rajasuo on merkittävä kohde, jossa esiintyy lintudirektiivin I liitteen lajeista muun muassa huuhkaja, kapustarinta, kurki, liro, palokärki ja varpuspöllö.
Gibraltarin kuvernööri

Gibraltarin kuvernööri on Britannian monarkin edustaja Gibraltarilla. Kuvernööri nimittää parlamenttivaalien jälkeen Gibraltarin pääministeriksi yleensä vaalit voittaneen puolueen puheenjohtajan.
Kesäkuussa 2020 kuvernöörinä aloitti vara-amiraali David Steel. Hänet korvasi kesäkuussa 2024 kenraaliluutnantti Ben Bathurst.
Luettelo kuvernööreistä.
Lähde:
Royal Victorian asema

Royal Victoria on vuonna 1994 avattu Docklands Light Railwayn asema Newhamin alueella Lontoon itäosassa. Asema sijaitsee DLR:n Becktoniin johtavan haaran varrella Lontoon matkakortin maksualueella 3.
Royal Victorian asemalta on lyhyt matka Emirates Air Line -köysiradan itäiselle pääteasemalle Royal Docksille.
Seppo Sulonen

Seppo Sulonen (s. 22. toukokuuta 1962 Pori) on suomalainen jalkapalloilija.
Hän pelasi urallaan 76 pääsarjaottelua ja teki niissä 11 maalia. Vuonna 1988 hän oli PPT:n paras maalintekijä seitsemällä maalillaan. Toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösessä Sulonen pelasi yhden PPT-kauden lisäksi neljä vuotta Rauman Pallo-Iiroissa.
Pelaajauransa jälkeen Sulonen on valmentanut eri juniorijoukkueita, sekä aikuisten tasolla ollut mukana muun muassa PoPan sekä FC Jazzin valmennusryhmissä. Kaudella 2011 hän toimi FC Jazzin kakkosvalmentajana ja esiintyi kentällä yhdessä ottelussa 49-vuotiaana. 
Seppo Sulosen serkut Petri ja Pasi Sulonen ovat myös entisiä pääsarjatason pelaajia. Hänen poikansa Niko Sulonen (s. 1995) pelasi FC Jazzissa 16 Kakkosen ottelua vuosina 2011–2013.
Intian varakuningas ja kenraalikuvernööri

Intian varakuningas ja kenraalikuvernööri johti Brittiläisen Intian hallintoa vuosina 1774–1950. Varakuningas edusti Britannian kruunua Intiassa ja toimi sen itsenäistymisen (1947) jälkeen maan valtionpäämiehenä kenraalikuvernöörin arvolla. Tämä Intian korkeimman brittiläisen hallintoviranomaisen asema perustettiin vuonna 1773 Kalkutan satamaa hallinneen Fort Williamin linnoituksen kenraalikuvernöörin virkana. Aluksi kenraalikuvernööri hallinnoi suoraan vain linnoituksen aluetta ja valvoi Britannian Itä-Intian kauppakomppanian virkamiesten toimintaa. Vuonna 1833 kuvernöörin valta laajennettiin kattamaan koko Brittiläinen Intia.
Vuonna 1858 Itä-Intian kauppakomppania lakkautettiin ja sen hallinnoimmat alistettiin brittihallitukselle, joka muodosti alueelle kruunua edustaneen varakuninkaan johtaman Intian varakuningaskunnan ("British Raj"). Varakuninkaan johtama keskushallinto hallinnoi vain Intian brittiläisiä provinsseja (ml. Punjab, Bombay, Madras, Yhdistyneet provinssit) jättäen loput alueista itsehallinnollisiksi maharadžojen hallitsemiksi ruhtinaskunniksi, jotka eivät olleet brittihallinnon alaisuudessa, vaan eräänlaisessa feodaalisuhteessa monarkkiin eli varakuninkaaseen.
Kun Intia itsenäistyi vuonna 1947, varakuninkuus lopetettiin ja maa jäi Intian dominion asemassa uuden kenraalikuvernöörin hallinnon alaisuuteen. Intian dominion kenraalikuvernöörin virka lopetettiin vuonna 1950, kun Intiasta tuli tasavalta.
Main Street (Gibraltar)

Main Street () on Gibraltarin keskuskatu. Se on kävelykatu, ja sen varrella sijaitsee useita kauppoja. Pituutta kadulla on noin 800 metriä. Se kulkee pohjoisesta etelään vanhan kaupungin ohi. Se on ainut suuri katu Gibraltarissa.
Suurin osa Gibraltarin kaupoista sijaitsee Main Streetillä. Main Street alkaa paikallisten asukkaiden mukaan keskusaukiolta, Grand Casemates Squarelta, joka sijaitsee kadun pohjoispäässä. Siellä on monia ulkoilmabaareja ja -ruokapaikkoja. John Mackintoshin aukio sijaitsee Main Streetin varrella, parlamenttitalon takana. Siellä on muun muassa Gibraltarin kaupungintalo.
Yksi Main Streetin alueista on Irish Town, joka nimettiin 1800-luvun alussa, jolloin Gibraltar jaettiin eri kaupunginosiin.
Kid Auto Races at Venice

Kid Auto Races at Venice on Henry Lehrmanin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen vuoden 1914 lyhyt mykkäelokuva. Siinä Charles Chaplin esittämä Pikku kulkuri -hahmo esiintyy ensimmäisen kerran.
Elokuvassa "Kid Auto Races at Venice" Kulkuri-hahmo esiintyy ensimmäisen kerran yleisölle. Chaplin keksi kuitenkin hahmon todennäköisesti elokuvaan "Charlie hotellissa", jonka kuvaukset alkoivat aikaisemmin. Chaplin oli etsinyt Keystone Studiosin puvustamosta vaatteita, jotka muodostaisivat ristiriitaisen asukokonaisuuden. Vaatteet oli otettu käyttöön "Charlie hotellissa" -elokuvan hahmolle, mutta "Kid Auto Races at Venice" kuvattiin, kun "Charlie hotellissa" -elokuvan kuvaukset olivat tauolla.
Bietigheim Steelers

Bietigheim Steelers on saksalainen jääkiekkojoukkue Bietigheim-Bissingenin kaupungista. Joukkue perustettiin vuonna 2003, ja se pelaa Saksan kolmanneksi korkeimmassa sarjassa Oberligassa.
Pelaajat kaudella 2025-2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Martti Saksela

Martti Olavi Saksela 1930 Saxén (5. huhtikuuta 1898 Viipuri – 11. heinäkuuta 1977 Vaajakoski) oli suomalainen geologi ja malmintutkija. Hän oli geologisen toimikunnan geologi 1930–1936, valtiongeologi ja malmintutkimusten päällikkö 1936–1941, vuosina 1941–1945 malminetsintä- ja tutkimusjohtaja Malmikaivos Oy:ssä, Helsingin yliopiston geologian ja mineralogian apulaisprofessori 1945–1954, professori 1954–1966. Saksela väitteli 1927 filosofian tohtoriksi. Hän harjoitti jatko-opintoja Ruotsissa Tukholmassa Kungliga tekniska högskolanissa 1930–1931 
Hänen kehittelemiensä menetelmien avulla löytyi Suomesta uusia malmeja. Hänen tärkein työkalunsa oli malmimikroskooppi. Hänestä kehittyi malmimineralogian ja malmien mikroskooppitutkimuksen uranuurtaja ja asiantuntija.
Johannes Salmenius

Johannes Salmenius (k. 1683 Kuopio) oli suomalainen pappi ja muusikko. Hän oli Viipurin triviaalikoulun oppilas, tuli ylioppilaaksi Turussa 1662, valmistui maisteriksi 1668. Hän toimi Turun tuomiokirkon urkurina ja Turun katedraalikoulun laulunopettajana 1667–1676. Hän johti akateemisissa juhlissa musiikkiesitykset 1667–1677 ja oli samanaikaisesti Turun akatemian 2. filosofian apulainen 1671–1675. Ruokolahden kirkkoherraksi hän tuli 1673, mutta joutui pian virkaan astuttuaan 1674 luopumaan virasta edeltäjänsä vävyn hyväksi. Kuopion kirkkoherraksi hän meni 1677.
Hänen puolisonsa oli Kristina Pettersdotter Walstenius.
The New Janitor

The New Janitor on Charles Chaplinin ohjaama vuoden 1914 yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva. Sitä pidetään Chaplinin Keystone Studios -kauden parhaimpiin kuuluvana.
Chaplin ohjasi kymmenen elokuvaa viimeisen kolmen Keystonella viettämänsä kuukautensa aikana. "The New Janitor" oli yksi näistä elokuvista, ja se sai ensi-iltansa vain pari viikkoa Chaplin edellisen elokuvan, "Charlie ja Fatty Bombessan" jälkeen. Silti "The New Janitor" vaikutti olleen selvä kehitysaskel Chaplinin tuotannossa. Siinä hän näytti selvästi menneen eteenpäin sekä elokuvallisessa kerronnassa että Kulkurin hahmon kehityksessä. Elokuva noudattaa silti Keystonen perussääntöjä, ja siinä käytetään vain kahdeksaa staattista kuva-asetelmaa. Elokuvan tarinaa Chaplin käyttää uudestaan elokuvassa "Charlie pankissa".
Toivo Salmi

Toivo Salmi (18. huhtikuuta 1904 Viipuri – 10. kesäkuuta 1965 Turku) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Salmen vanhemmat olivat vaunumestari Heikki Salmi ja Maria Rissanen ja puoliso vuodesta 1931 Maj-Lis Simell. Toivo ja Maj-Lis saivat viisi lasta, Heikki s. 1933 (k. 2019), Pekka s. 1936, Lauri s. 1939 (k. 2013), Liisa s. 1942 ja Toivo s. 1945. Perheen kaikki neljä poikaa kouluttautuivat isänsä tavoin lääkäreiksi. Salmi tuli ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta lyseosta 1923 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1932, jolloin hän myös väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. Ennen yliopistouraansa Salmi työskenteli useissa eri sairaaloissa, lastenklinikoilla, lastentautien osastoilla ja neuvola-asemilla. Salmi oli Helsingin yliopiston lastentautiopin dosentti 1937–1945 ja Turun yliopiston lastentautiopin professori vuodesta 1945.
Carl H. Salminen

Carl Henrik Salminen (4. kesäkuuta 1876 Hattula – 3. helmikuuta 1948 Helsinki) oli amerikansuomalainen liikemies ja kustantaja.
Äidinisänsä seitsenvuotiaasta lähtien Kalvolassa kasvattama Salminen kävi kansakoulun ja työskenteli kauppa-apulaisena Hämeenlinnassa ja muilla paikkakunnilla. Ennen Amerikkaan lähtöään hän oli tukkuliikkeen toimistopäällikkönä Mikkelissä.
Vuonna 1899 Salminen muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli aluksi kaivos-, metsä- ja rautatietöissä. Sittemmin hän sai paikan liikeyhtymän johtajana Montanan Red Lodgessa ja ryhtyi sen jälkeen yksityisyrittäjäksi. Vuodesta 1916 lähtien Salminen työskenteli Duluthissa "Päivälehteä", "Siirtolaista", "Raittiuslehteä" ja "Siirtokansan Kalenteria" kustantaneen Finnish Daily Publishing -kustannusliikkeen johtajana ja omistajana. Vuosina 1921–1926 hän toimi myös Suomen kunniavarakonsulina. Salminen myi kustannusyhtiön 1930-luvun lopussa, mutta jatkoi edelleen sen palveluksessa.
Salminen toimi vuosikymmenien ajan Kalevan Ritareissa, osallistui talvisodan aikana ja sotien jälkeen Suomen avustamiseen ja harrasti ahkerasti kirjallisuutta. Hän palasi Suomeen kesällä 1947.
Salmin lahjoitusmaa

Salmin lahjoitusmaa on aikoinaan ollut Suomen laajin lahjoitusmaa. Alue kuuluu nykyisin Venäjään.
Salmin lahjoitusmaa käsitti Salmin, Suojärven ja Korpiselän ja osia Ruskealasta, vuonna 1833 yhteensä 491 taloa ja noin puoli miljoonaa hehtaaria. Se oli lahjoitettu usein erinä venäläisille kauppiasveljeksille. He myivät siitä suurimman osan Venäjän vuorihallitukselle. Suomen valtio osti ne 1873 lukuun ottamatta Annantehdasta ja sen metsäalueita. Tarton rauhassa 1920 nekin siirtyivät Suomen valtiolle. Lunastetut maat myytiin 1921 talonpojille.
Mauno Salojärvi

Mauno Arvi Salojärvi (4. elokuuta 1906 Padasjoki – 24. syyskuuta 1998) oli suomalainen kirjankustantaja. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1961. Hän oli vuodesta 1939 K. J. Gummerus Oy:n toimitusjohtaja ja samanaikaisesti Jyväskylän kirjakauppa Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1942.
Gummeruksen kustantama ja Pentti Saarikosken suomentama Henry Millerin romaani "Kravun kääntöpiiri" määrättiin toukokuussa 1962 takavarikoitavaksi, kun se oli saanut epäsiveellisten julkaisujen valvontalautakunnalta kielteisen lausunnon. Salojärvi tuomittiin 3. heinäkuuta 1962 Jyväskylän raastuvanoikeudessa maksamaan sakkoja epäsiveellisten julkaisujen levittämisestä annetun lain perusteella, ja vielä myymättä ollut osuus "Kravun kääntöpiiristä" takavarikoitiin ja hävitettiin.
Sulo Salonen

Sulo Nikolai Salonen (27. tammikuuta 1899 Pyhtää – 21. toukokuuta 1976 Pernaja) oli suomalainen säveltäjä ja urkuri. 
Henkilöhistoria.
Salosen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Salonen ja Edla Kustaava Jordas. Salonen opiskeli Suomessa Erik Furuhjelmin ja Selim Palmgrenin oppilaana Helsingin kirkkomusiikki-instituutissa, josta valmistui kanttori-urkuriksi 1924. Helsingin musiikkiopistossa hän opiskeli viulun- ja urkujensoittoa ja sai päästötodistuksen 1929, mutta jo 1927 hän oli valmistunut musiikinopettajaksi.
Myöhemmin Salonen jatkoi opintojaan Ruotsissa ja opiskeli kirjeitse Günter Raphaelin johdolla 1938–1944. Selim Palmgrenin johdolla Salonen opiskeli yksityisesti 1934 ja Helsingin konservatoriossa 1934–1935.
1920-luvun alkuopuolella Salonen toimi kiertävänä laulukuorojen ja jousiorkesterien opettajana. Kanttori-urkurina Pietarsaaressa hän oli 1929–1948 ja Sipoossa vuodesta 1952. Hän toimi myös kuoronjohtajana ja musiikkikriitikkona. Ensikonserttinsa hän piti Helsingissä vuonna 1943.
Director cantus -arvon Salonen sai 1940, ja professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1971.
Tuotanto.
Salosta pidetään yhtenä merkittävimmistä suomalaisista kirkkosäveltäjistä. Hänellä on laaja urku- ja laulumusiikkituotanto ja hän kehitti oman tyylinsä, joka perustui gregoriaaniseen lauluun, J. S. Bachiin, saksalaiseen uusklassismiin ja Arnold Schönbergiin. Hänen tuotantoonsa kuuluu 75 urkuteosta ja lähes sata kuorosävellystä Tuotannon ydinteoksiin kuuluvat
Salosen varhaistyyli noudatti perinteistä variaatiotekniikkaa ja polyfoniaa, kunnes tyyli muuttui kromaattisemmaksi ja modernimmaksi. Hän kokeili myös sarjallista tekniikkaa muun muassa "Toccatassa uruille", mutta urkuteoksessa "Introduzione, Canzonetta &amp; Toccata" hän palasi perinteiseen kirjoitustapaan.
Liisa Halonen (näyttelijä)

Liisa Halonen (s. 24. tammikuuta 1953) on suomalainen näyttelijä ja entinen tv-kuuluttaja.
Hän työskenteli pitkään Yleisradion palveluksessa ja esiintyi 1980-luvulla useissa elokuvissa. Halonen oli mukana muun muassa useissa Anssi Mänttärin ohjaustöissä. Viimeisimmän pitkän elokuvansa hän on tehnyt vuonna 2003.
Vuonna 2002 Halosella oli rooli myös yhdessä "Kylmäverisesti sinun" -televisiosarjan jaksossa.
Kirsti Linna

Kirsti Kyllikki Linna, vuosina 1944-46 Lindahl (31. maaliskuuta 1926 Helsinki – 23. joulukuuta 2002) oli suomalainen taitoluistelija. Hän saavutti kaunoluistelun (nyk. taitoluistelu) junioreiden Suomen-mestaruuden kahdesti ja senioreiden mestaruuden viidesti (1948, 1954 sekä 1956–1958). Myös hänen sisarensa Riitta Linna oli menestynyt taitoluistelija. Heidän isänsä oli voimistelija ja taitoluistelija Edvard Linna.
Linna sijoittui 1951 Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa kolmanneksi.
Kirsti Linna avioitui kesällä 1944 jääkiekkoilijana tunnetun ja avioitumishetkenä SS-sotilaana palvelleen Henry Lindahlin kanssa. Avioliitto päättyi vuonna 1946. Heidän lapsensa on musiikinpiireissä tunnettu Ernos-yhtyeen solisti/koskentinsoittaja Erno Lindahl (s. 1944).
Maj-Len Helin

Maj-Len Helin (myöh. Weber; 11. toukokuuta 1922 – 15. tammikuuta 2008) oli suomalainen taitoluistelija. Hän voitti kaunoluistelun (nyk. taitoluistelu) Suomen-mestaruuden kahdeksan kertaa peräkkäin vuosina 1937–1945. Samaan ei ole pystynyt yksikään toinen suomalainen taitoluistelija.
Helin esitti taitoluistelijaa Hannu Lemisen vuoden 1941 elokuvassa "Täysosuma".
Helinin poika Kim Weber purjehti Finnjollissa kuudenneksi vuoden 1972 kesäolympialaisissa.
Luhtahiirihaukka

Luhtahiirihaukka ("Buteo brachyurus") on hiirihaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Argentiinassa, Belizessa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, El Salvadorossa, Ranskan Guyanassa, Guatemalassa, Guayanassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa, Yhdysvalloissa ja Venezuelassa.
Vaikkakaan se ei ole kovin yleinen suurimmalla osalla levinneisyysaluettaan, se on kohtalaisen yleinen Meksikossa ja Keski-Amerikan pohjoisosissa ja populaation kokonaismäärä on noin kaksi miljoonaa yksilöä. Sen määrä on Yhdysvalloissa kasvavaan suuntaan.
Sen elinpiiriä ovat hyvin monenlaiset ympäristöt: subtrooppiset ja trooppiset kuivat ja kosteat alavat ja vuoristometsät 1 800 metrin korkeuteen saakka, mangrovemetsät nousuvesirajan yläpuolella sekä kuivat savannit.
Laji syö eniten pieniä lintuja mutta myös käärmeitä, liskoja, puusammakoita, jyrsijöitä ja hyönteisiä.
Kuvaus.
Luhtahiirihaukka on pieni hiirihaukka. Koiras on keskimäärin pienempi kuin naaras, mutta kokoero on pienempi kuin useimmilla petolinnuilla, ja maastossa sukupuolia ei voi erottaa. Pituus vaihtelee 37–45 cm:n välillä, siipienväli on 80–103 cm ja paino 342–625 g. Sen siivet ovat leveät ja pyöreämuitoiset, ja kärki kaartuu liitäessä ylöspäin. Pyrstö on leveä ja hiirihaukojen keskimääräisen pituinen suhteessa vartaloon. Sen ääntely on kimakkaa kirkunaa, kuten muillakin hiirihaukoilla.
Kiinnostavaa siinä on, että sitä esiintyy melanistista mustaa versiota, mutta välimuotoja tumman ja vaalean väliltä ei ole. Tummia on lähinnä Floridassa, vaalea on yleinen muualla sen levinneisyysalueella.
Vaalealla aikuisella on tumma yläpuoli, alapuoli on valkoinen muuten paitsi, että pyrstö ja lenninsulat ovat harmaat tummin raidoin. Nuoret yksilöt ovat samanlaisia kuin aikuiset, mutta naama on enemmän raidallinen kuin valkoinen, ja pyrstön raidat ovat samanlevyiset, kun taas aikuisella on leveä raita lähellä pyrstön kärkeä. Kun lintu on hyvin näkyvissä, vaaleasta muodosta ei voi erehtyä, vaikka sen selkä ja huppu on musta.
Tumman muodon aikuinen on mustanruskea päältä ja alta pyrstöä ja lenninsulkia lukuun ottamatta, jotka ovat harmaan ja tumman raidallisia kuten vaalealla muodolla, mutta mahdollisesti harmaa on tummempaa. Nuorilla linnuilla on samanlainen pyrstökuvio kuin vaalean muodon nuorilla, ja alapuoli on valkotäpläinen. Tumman muodon erottaminen muista tummista hiirihaukoista on vaikeaa, etenkin lähisukuisesta viheltäjähiirihaukasta ("Buteo platypterus").
Tummaa muotoa pidettiin pitkään omana lajinaan "Buteo fuliginosus".
Alalajit.
Sillä on kaksi alalajia:
Jevgeni Jarovenko

Jevgeni Viktorovitš Jarovenko (s. 17. elokuuta 1962 Karatau, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto) on kazakstanilainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja.
Jarovenko pelasi urallaan kahdeksan kautta Neuvostoliiton pääsarjassa vuosina 1984–1991 Kairat Alma-Atan ja Dnipro Dnepropetrovskin joukkueissa. 1990-luvulla hän esiintyi lisäksi Ukrainan ja Turkin pääsarjoissa. Kauden 1992 Jarovenko pelasi Suomen II divisioonassa Kontulan Urheilijoiden joukkueessa.
Neuvostoliiton jalkapallomaajoukkuetta Jarovenko edusti kahdesti vuonna 1987. Hän oli myös mukana Soulin olympialaisissa vuonna 1988 olympiakultaa voittaneessa joukkueessa. 
Vuosina 2011–2013 Jarovenko valmensi Ukrainan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelannutta FK Naftovik-Ukrnafta Okhtyrkan joukkuetta. Vuonna 2007 hän toimi Kazakstanin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Lokakuussa 2014 Jarovenko siirtyi Kazakstanin pääsarjassa pelaavan FK Tarazin päävalmentajaksi.
Pimeänpirtin hävitys

Pimeänpirtin hävitys on Ilmari Unhon ohjaama elokuva vuodelta 1947. Se perustuu Maila Talvion romaaniin "Pimeän pirtin hävitys" (1901).
Juoni.
Elokuvan tapahtumien ajankohta on 1800-luvun loppu ja tapahtumat lähtevät liikkeelle köyhän perheen torpasta, jonka torpparisopimus on katkolla. Pahin tapahtuu, kun nuori patruuna Otto repii sopimuksen. Torpan tyttö Hanni joutuu patruunan viettelyn kohteeksi, ja hänet syyllistetään. Ajan kuluessa Hanni päätyy kaupunkiin kurtisaaniksi. Otto tulee häntä kosimaan, mutta vanha vaari paljastaa epätoivoiselle hylätylle kosijalle, että Hanni on tämän tytär, jolloin Otto alkaa hautoa itsemurhaa mutta päätyy lopulta kuolemaan pudottuaan vahingossa sillalta. Vaari surmaa Hannin, sillä hänen mielestään vain kuolema voi sovittaa menneet tapahtumat.
Arviot.
Aikalaisarvioissa Maila Talvion romaani muistettiin sen kauden teokseksi, jolloin Talvio vielä oli yhteiskunnallinen julistaja. Toini Aaltosen käsikirjoitusta kiitettiin siitä, että hän on keskittynyt tiivistämisessä tarinan kannalta olennaisiin aineksiin. Aiheen käsittelyä pidettiin kuitenkin liian voimakkaana, ja se olisi vaatinut miedontamista välttääkseen kaavamaisen asetelmallisuuden. Irma Seikkulan niukkoja keinoja hyödyntävä tehokas roolityö Lenin ja Hannin kaksoisroolissa sai erityistä kiitosta.
Salonius

Salonius on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Salovaara

Salovaara on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Viktorin kuolinvuosi artikkelin mukaan
Kyle Brodziak

Kyle Brodziak (s. 25. toukokuuta 1984 St. Paul, Alberta) on kanadalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hänen viimeiseksi NHL-joukkueekseen jäi Edmonton Oilers. Lisäksi hän on urallaan edustanut pääsarjatasolla Minnesota Wildia ja St. Louis Bluesia.
Brodziak on noussut Minnesota Wildissa luotettavaksi kahden suunnan sentteriksi, joka pystyy pelaamaan sekä puolustavassa että hyökkäävässä roolissa. Piste-ennätyksensä Brodziak teki kaudella 2011–12, tehtyään yhteensä 44 tehopistettä.
Ura.
Brodziak syntyi ukrainalaistaustaiseen perheeseen. Hän pelasi viisi kautta WHL-sarjaa vuosina 1999–2004 tehden yhteensä 183 pistettä Moose Jaw Warriorsin paidassa. Juniorisarjasta hän nousi kaudella 2004–2005 AHL-liigaa pelaavaan Edmonton Road Runnersiin.
Kauden 2005–2006 Brodziak aloitti AHL:n Iowa Chopsin riveissä, kunnes hänet nostettiin Edmonton Oilersin NHL-miehistöön. Hän ei kuitenkaan pelannut kuin 10 peliä pääsarjatasolla loukkaantumisen johdosta ja loppukaudeksi hän Brodziak palasi farmiseuraan.
Kaudeksi 2006–2007 Brodziak siirtyi Pittsburgh Penguinsin farmiseuraan Wilkes-Barre/Scranton Penguins, jossa hänen pelinsä parani. Brodziak nostettiin takaisin Edmonton Oilers miehistöön, jossa hän teki ensimmäisen NHL-maalin 17. marraskuuta 2007 Curtis Sanfordin selän taakse.
Heinäkuussa 2007 Oilers teki pelaajakaupan Minnesota Wildin kanssa, jossa he vaihtoivat Brodziakin Wildin .
Heinäkuussa 2009 Brodziak solmi kolmivuotisen sopimuksen Minnesota Wildin kanssa. Helmikuussa 2012 he jatkoivat edellistä sopimusta kolmella vuodella.
Vuonna 2015 vapaana-agenttina Brodziak solmi vuoden sopimuksen St. Louis Blues kanssa. Syksyllä 2019 Brodziak joutui lopettamaan pelaajauransa ennen NHL-kauden alkua selkäongelman takia.