tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Poika (täsmennyssivu)

Poika tarkoittaa seuraavia asioita:
Nimenä.
Kts. myös monikkomuoto pojat.
Paikallinen ryhmä

Paikallinen ryhmä on galaksiryhmä, johon oma galaksimme Linnunrata kuuluu. Paikallisesta ryhmästä tunnetaan tällä hetkellä noin 50 galaksia. Niistä kohtalaisen suuria on kolme kierteisgalaksia: suuruusjärjestyksessä Andromedan galaksi, Linnunrata ja Kolmion galaksi. Niiden lisäksi ryhmässä on pari keskikokoista galaksia ja suuri joukko pieniä kääpiögalakseja. Paikallinen ryhmä on osa Neitsyen superjoukkoa.
Paikallisen ryhmän läpimitta on 10 miljoonaa valovuotta, ja sen massa on (1,29 ± 0,14)×1012 kertaa Auringon massa.
Paikallisen ryhmän galaksit sijaitsevat kahdessa alaryhmässä, joista Linnunrata seuralaisineen on yhdessä, ja Andromeda ja Kolmion galaksi seuralaisineen toisessa.
Paikallisen ryhmän suurten galaksien historiat ovat hiukan erilaiset. Linnunradassa on runsaasti vanhoja, yli 10 miljardin vuoden ikäisiä tähtiä. Andromedan tähdet ovat nuorempia, mikä johtunee siitä, että suurin osa galaksin massasta on keräytynyt alkuaikojen jälkeen tapahtuneiden galaksitörmäysten synnyttämissä tähtien syntyryöpyissä. Kolmion galaksin historia on ollut rauhallisempi kuin Andromedan galaksin. Se kuitenkin menetti suuren osan ulkolaitojensa aineesta pari miljardia vuotta sitten ohittaessaan Andromedan galaksin hyvin läheltä. Andromeda ja Kolmion galaksi saattavat kiertää toisiaan ja muodostaa kaksoisgalaksin.
Kaikki kolme suurta galaksia sulautuvat miljardien vuosien kuluttua yhteen ja muodostavat luultavasti suuren ellipsigalaksin. Andromedan galaksi ja Linnunrata törmäävät toisiinsa noin 4 miljardin vuoden kuluttua ja yhdistyvät.
Kolmen suuren galaksin jälkeen paikallisen ryhmän suurimmat galaksit ovat Linnunradan seuralaiset, epäsäännölliset galaksit Suuri ja Pieni Magellanin pilvi. Ne ovat massaltaan vain sadasosa Linnunradan massasta, mutta läheisyytensä johdosta ne näkyvät taivaalla hyvin.
Paikallisen ryhmän pienimmät galaksit ovat kääpiögalakseja, joita tunnetaan noin 50 kappaletta. Suurin osa niistä kiertää Andromedaa tai Linnunrataa. Kääpiögalakseja on pallomaisia ja epäsäännöllisiä sekä muutama sekamuotoinen.
Galaksien lisäksi paikallisessa ryhmässä on heikosti näkyviä tähtivirtoja.
Peelo

Peelo on suomen kielen slangisana, jolla tarkoitetaan IRC:issä, Internetin keskustelupalstoilla, uutisryhmissä tai verkkopeleissä tahallisesti tai tahattomasti muita käyttäytymisellään ärsyttävää ihmistä.
Aloittelevia internetin käyttäjiä saatetaan leimata peeloiksi, sillä he eivät aina osaa noudattaa netikettiä, vaan muun muassa käyttävät tekstissään värejä, käyttävät todella paljon isoja kirjaimia, lisäävät vahingossa ykkösiä huutomerkkien perään tai viljelevät liikaa pisteitä, huutomerkkejä, kysymysmerkkejä tai hymiöitä. Tällaisille peeloille on myös oma slangisanansa, "noob" tai "noobi", joka juontuu englannin kielen sanasta "newbie", aloittelija. Suomalaistettu versio termistä on "nyyppä."
Sanan alkuperä.
Sanan "peelo" etymologiasta ei ole täyttä varmuutta. Sitä ei ole lainattu englannin kielestä kuten monet muut nettislangin sanat. Sana "peelo" on todennäköisimmin peräisin ylioppilastutkintolautakunnan jäsenen, ylitarkastaja Pekka Elon omalaatuisesta esiintymisestä IRC:ssä ja uutisryhmissä vuoden 1995 tienoilla. Hänen Freenet-käyttäjätunnuksensa ja siten myös oletusarvoinen IRC-nimimerkkinsä oli "peelo", ja sanaa olisi sen myötä alettu käyttää myös yleisenä haukkumasanana. Toisen väittämän mukaan "peelo" tulee vanhemmasta, tyhmää tarkoittavasta slangisanasta, joka pohjautuu romanikielen siitintä tarkoittavaan sanaan.
Tietokonekulttuuriin erikoistunut "Skrolli"-lehti selvitti sanan alkuperää keväällä 2024. Lehden mukaan on uskottavaa, että sana syntyi Pekka Elon internet-käyttäytymisestä ja on todennäköisesti pelkkä yhteensattuma, että sana lisäksi tarkoittaa romanikielessä siitintä. Termi viittasi alun perin nimenomaan tekniseen osaamattomuuteen ja internetin viestintäkulttuurin tuntemuksen puutteeseen, ei tahalliseen ärsyttämiseen, mitä tukevat myös arkistolähteet Pekka Elon internet-kirjoittelusta. Peelo-sanaa on todistettavasti käytetty rutiininomaisesti haukkumasanana ainakin vuodesta 1996 alkaen. Jo vuonna 1994 "Internautin oppaassa" käytettiin esimerkkilauseena IRC-kanavalle liityttäessä tervehdystä "Iltaa peelot!", johon toinen vastasi "peelo olet itse", mikä viittaisi vahvasti termin nimittelykäyttöön.
Pää pystyyn, Helena

Pää pystyyn, Helena! on Aino Räsäsen kirjoittama Helena-sarjaan kuuluva romaani vuodelta 1955. Kirjasarjan on julkaissut Karisto.
Elokuva.
Kirjasta on myös tehty elokuva "Pää pystyyn Helena" (1957), jonka on ohjannut Esko Töyri. Elokuva oli hänen ensimmäinen pitkä näytelmäfilmiohjauksensa.
Populaarimusiikki

Populaarimusiikilla tarkoitetaan yleisimmän määritelmän mukaan suosittua, suuren yleisön kuuntelemaa ja levylistoilla näkyvää musiikkia, kuten popmusiikkia, rockia tai iskelmämusiikkia. Tässä määritelmässä ei taidemusiikkia, jazzia ja etnistä musiikkia lasketa populaarimusiikkiin kuuluvaksi. Hieman marginaalisetkin rock- ja popmusiikista erkaantuneet tyylit, kuten metallimusiikki äärimmäisine muotoineen, lasketaan kuitenkin populaarimusiikiksi. Laajemman määritelmän mukaan populaarimusiikki tarkoittaa kaikkea sellaista musiikkia, joka omana aikanaan on ollut suuren yleisön suosiossa.
1800-luvun teollistumisen ja kaupungistumisen aikakaudella taidemusiikin ja kansanmusiikin väliin syntyi vähitellen oma tyylisuuntansa, joka vastasi aluksi lähinnä nykyistä viihdemusiikkia. Se levisi nopeasti aluksi nuottien ja myöhemmin äänitteiden sekä radion ja television mukana. 1950-luvulla syntyneen rock and roll -musiikin myötä populaarimusiikki kytkeytyi vahvasti nuorisokulttuuriin. Populaarimusiikin monet tärkeät muodot saivat liki nykyistä muistuttavan asunsa 1960- ja 1970-luvulla, joskin tärkeitä muutoksia on tapahtunut senkin jälkeen.
Populaarimusiikilla on Suomessa nykyään myös koulujen musiikinopetuksessa usein hallitseva asema, ja sitä opetetaan harrastelijoille ja ammattilaisille omissa oppilaitoksissaan (jazz-musiikkia voidaan opettaa samassa laitoksessa).
PNG

PNG () on häviötöntä pakkausta käyttävä bittikarttagrafiikan tallennusformaatti, joka kehitettiin korvaajaksi Internetissä käytettävälle, ominaisuuksiltaan vanhentuneelle ja patenttien rajoittamalle GIF-formaatille. PNG-standardi julkaistiin 1996, jolloin siitä tuli myös W3C:n suositus TR/PNG.
PNG on patentiton eli kaikkien vapaasti käytettävissä ilman lisenssimaksuja ja W3C:n standardi, ja siten suositus Web-sivuilla käytettäväksi. PNG:stä on vapaa referenssitoteutus, jota voi ilmaiseksi käyttää ohjelmansa osana. PNG:n uusin versio on ISO-standardi ISO/IEC 15948:2004. Formaatista on julkaistu määrittely .
PNG-kuvissa voidaan käyttää enimmillään 48-bittistä värisyvyyttä (248 eri väriä) sekä 16-bittistä läpinäkyvyyttä. Pakkausmenetelmänä PNG käyttää häviötöntä Deflate-pakkausta. GIF-tiedostomuodon rajoitukset ovat 256 eri väriä ja yksitasoinen (bittinen) läpinäkyvyys. GIF-muodon etuna on kuitenkin ollut sen mahdollisuus yksinkertaisten animaatioiden luomiseen, jota PNG ei tue. Animaatioiden puutteen korvaamiseen kehitettiin MNG-formaatti (Multiple-image Network Graphics), jonka tuki on vähäistä. Selaimista sitä tuki ainoastaan Firefox, josta siitäkin tuki poistettiin 2003 käytön puutteen vuoksi. Toinen vaihtoehto PNG:n animaatiotueksi on vain Firefox 3 -selaimen tai uudemman tukema APNG-laajennus.
Aikaisemmin Microsoftin monopolistisessa asemassa ollut Internet Explorer ei tukenut PNG-formaatin kaikkia ominaisuuksia täysin ja tämä vaikeutti PNG-formaatin täysipainoista hyödyntämistä web-sivuilla. Nykyiset Internet Explorerit versioista 7 ylöspäin tukevat PNG:tä.
Porto-Novo

Porto-Novo tai Porto Novo on Beninin pääkaupunki ja satama Porto-Novon laguunissa. Portugalinkielinen nimi tarkoittaa "uutta satamaa". Porto-Novoa sanotaan myös ”Kolmen nimen kaupungiksi", jonka kaksi muuta nimeä ovat gunin kielellä Hogbonou ja jorubaksi Adjatche. Kaupunki sijaitsee jorubojen alueella. 
Porto-Novon asukasluku vuonna 2010 oli 289 880. Kaupunki on maan toiseksi suurin Cotonoun jälkeen. Porto-Novo on vähemmän merkittävä kaupallisesti ja teollisesti kuin Cotonou. Kaupunki on Ouémén maakunnan pääkaupunki. 
Kaupunki on maanviljelyalueen keskus. Sen tärkein tuote on palmuöljy. Siellä tuotetaan myös puuvillaa ja kapokkia. Kaupungissa on paljon afro-brasilialaista väestöä, jota alkoi saapua maahan Brasilian lakkautettua orjuuden. Kaupungissa on brasilialaistyyppistä arkkitehtuuria ja ruokakulttuuria.
Historia.
Suullisen perimätiedon mukaan Porto-Novo perustettiin joko 1500-luvulla tai vuonna 1730, sen jälkeen, kun Dahomeyn kuningaskunta oli valloittanut Alladan ja väestö siirtynyt nykyisessä Nigeriassa sijaitsevaan Ajasse Ipoon. Perustamisen jälkeen Porto-Novosta tuli Oyon imperiumin vasalli ja eräs Oyon pääsytie valtamerelle. Porto-Novo menestyi portugalilaisten kanssa käydyn orjakaupan takia.
Kun Dahomey oli valloittanut Ouidahin, Porto-Novosta tuli orjakauppiaiden haluttu satama.
1800-luvulla ranskalaiset saivat yliotteen portugalilaisista ja heistä tuli Porto-Novon suojelijoita perinteisiä Dahomeyn uhkia vastaan. Porto-Novo ja Dahomey olivat olleet pitkään kilpailijoita ja ajoittain sodissa keskenään, joka johti lopulta Dahomeyn hyökkäykseen Porto-Novoa kohtaan Ranskan Dahomeyn valloitussodissa ja lopulta Ranskan hallintoon.
Porto-Novon viimeinen kuningas Toffa I kuoli vuonna 1908, eikä uusia kuninkaita ole kruunattu sen jälkeen. Toisin kuin perinteisissä tavoissa, Toffan sukujuuret annettiin uudelle Porto-Novon kantonin päällikölle, joka aiheutti huomattavia levottomuuksia alueella 1940-luvulle asti.
Porto-Novosta tuli uuden siirtomaan pääkaupunki vuonna 1900, koska se oli ollut ranskalaisten pääsyreitti koko maahan sekä heidän liittolaisensa. Ajan myötä Cotonousta tuli kuitenkin tosiasiallinen pääkaupunki.
Cotonou

Cotonou on kaupunki eteläisessä Beninissä, Guineanlahteen kuuluvan Benininlahden rannalla. Sen asukasmäärä vuonna 2013 oli 679 000, mikä tekee siitä maan suurimman kaupungin. 
Beninin hallitus kokoontuu Cotonoussa, vaikka Porto-Novo on maan virallinen pääkaupunki. Cotonou on maan taloudellinen ja Littoralin departementin pääkaupunki ja siellä sijaitsee maan suurin satama.
Cotonoun nimi tarkoittaa fonin kielellä 'kuoleman virran suuta'. Nimi viittaa Dahomeyn rooliin orjakaupassa.
Maantiede ja ilmasto.
Cotonou sijaitsee Guineanlahden ja Nokouéjärven välisellä maakaistaleella. Ouéméjoki laskee mereen Cotonoussa.
Vuoden kuuminta aikaa on helmikuusta huhtikuuhun, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on yli 31 °C. Heinäkuusta syyskuuhun on pari astetta viileämpää. Eniten sataa kesäkuussa, lähes 200 mm. Vuonna 2010 kaupunkia koettelivat pahat tulvat.
Historia.
Dahomeyn kuningaskunta hallitsi Cotonouta 1700-luvulta. Ranska teki Dahomeyn kuninkaan Gezon kanssa rauhansopimuksen vuonna 1878, jonka perusteella Ranska saattoi perustaa kauppapaikan Cotonouhun. Vuonna 1883 Ranskan laivasto miehitti kaupungin estääkseen brittien vaikutuksen alueella. 
Yhteyksien kehitys.
Cotonou yhdistettiin lennättimellä vuodesta 1891 Porto-Novoon. Vuonna 1893 avattiin kaupalliseen käyttöön laituri, josta tuli myöhemmin Cotonun syväsatama. Se lisäsi kaupallisia yhteyksiä Dahomeyn sisämaahan, naapurimaihin ja Eurooppaan. 
Rautateiden rakentaminen Cotonousta alkoi vuonna 1899 ja yhteys Nigeriin valmistui 1902, rautatieyhteys Ouidahiin ja Savéen 1911 ja Parakouhun 1936 (438 km). 
Cotonoun yhteyksiä paransi myös siirtomaiden välinen maantie Nigeriasta Togoon. Cotonou-Ouidah-rannikkotie valmistui vuonna 1931. Cadjehounin lentoasema vihittiin käyttöön vuonna 1938, viiden kilometrin päähän satamasta.
Kaupungin kasvu hidastui 2000-luvulla. Kalliit asunnot, melu ja saasteet ovat saaneet väestön hakeutumaan naapurikuntiin (Abomey-Calavi, Ouidah ja Sèmè-Kpodji), joista on tullut Cotonoun lähiöitä.
Talous ja liikenne.
Dantokpan tori on suurin Länsi-Afrikassa ja Beninin taloudellisen toiminnan keskus. 
Cotonoun syväsatama palvelee sekä Beniniä että naapurimaa Togoa. Sieltä lähtee sisämaahan 439 km pitkä rautatie, joka päättyy Beninin keskiosaan Parakouhun.
Kaupungin länsilaidalla on Cadjehounin lentokenttä.
Cotonoun naapurikaupungissa on Abomey-Calavin yliopisto. Sillä on kampuksia myös muilla paikkakunnilla.
Khimaira

Khimaira ( 'kuttu', ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Lyykiassa riehunut tulta syöksevä taruhirviö, jolla oli leijonan pää, vuohen ruumis ja häntänä käärme tai skorpionin pyrstö. Homeroksen mukaan Khimaira oli leijonan, vuohen ja käärmeen sekasikiö. Taiteessa sille kuvataan yleensä myös vuohen pää. Joskus sillä on lohikäärmeen ruumiinosia (esimerkiksi pää ja siivet). 
Kreikan taruston mukaan Khimairan surmasi Korintin kuninkaan Glaukoksen poika Bellerofon. Bellerofon kierteli Khimairaa hevosellaan Pegasoksella lentäen ja ampui hirviöön nuoliaan. Kun hirviö ei kuollut, Bellerofon kiinnitti lyijykimpaleen keihäänsä kärkeen ja työnsi sen Khimairan suuhun. Khimairan syöksemä tuli sulatti kimpaleen ja sula lyijy valui Khimairan vatsaan ja tappoi sen. Muistoksi hirviöstä jäi niin sanottu palava kivi, joka sijaitsee nykyisessä Turkissa Olymposvuoren alarinteillä olevassa Cirali-nimisessä kylässä. Bellerofonista tuli lohikäärmeen surmaajien esikristillinen prototyyppi voiton johdosta.
Khimaira oli naaraspuolinen käärmevaimo Ekhidnan ja Manalan hirviö Tyfonin jälkeläinen. Yksi Khimairan veljistä oli manalan kolmipäinen hirviökoira Kerberos. Khimairasta on johdettu muun muassa sana kimeeri, joka tarkoittaa eri eläinlajeista yhdistettyä eliötä.
Khimairoita käytetään myös koristehahmoina arkkitehtuurissa.
Thimphu

Thimphu (ཐིམ་ཕུ་) on Bhutanin pääkaupunki ja suurin asutuskeskus, ja myös nimi kaupunkia ympäröivälle laaksolle ja piirikunnalle. Vuoden 2005 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukasluku oli 79 000. Kaupunki sijaitsee "Wang Chu"n (Chu-joen) varrella. Se on kuninkaallisen perheen asuinpaikka ja monien kansainvälisten järjestöjen tukikohta alueella. Vuoteen 1955 saakka Thimphu oli Bhutanin pääkaupunki vain kesällä. Talvella hallintokaupunkina toimi Punakha.
"Tashitšodzong", 1200-luvulla rakennettu linnoitettu luostari on ollut Bhutanin hallituksen kokoontumispaikkana vuodesta 1952. "Tango"n ja "Cheri"n luostarit sijaitsevat lähellä kaupunkia ja "Dechenchoelingin palatsi", joka on kuninkaan virallinen asunto, kaupungin pohjoispuolella. Kaupunki on laajentunut huomattavasti maaseudulta muuttaneen väestön vuoksi. Pääkatu "Norzim Lam" on kauppojen, ravintoloiden ja julkisten rakennusten reunustama. Kaupungin kaikkien talojen vaaditaan olevan koristeltu perinteisillä buddhalaisilla maalauksilla ja kaupungin hallinto säätelee rakentamista tarkasti. Suurin osa kaupungin vähäisestä teollisuudesta sijaitsee Wang Chun sillan eteläpuolella ja eloisat viikonloppumarkkinat pidetään joen lähellä. Kesän lopussa Tashichoedzongissa on värikäs naamiotanssifestivaali ("tsechhu").
Liikenne.
Thimphussa ei ole omaa lentokenttää, mutta lähin lentoasema on Paron kansainvälinen lentoasema Parossa noin 60 kilometrin (kahden tunnin ajomatkan) päässä.
Thimphu on Palaun Ngerulmudin ohella maailman ainoa pääkaupunki, jossa ei ole liikennevaloja. Kaupunkiin asennettiin yhdet, mutta ne poistettiin pian käytöstä.
La Paz

La Paz on Bolivian hallinnollinen pääkaupunki (Sucre on nimellinen). Sen asukasluku vuoden 2001 väestönlaskennassa oli noin 789 525; vuonna 2010 sen arvioitiin olleen itse kaupungissa noin 835 000 ja koko metropolialueella noin 1,8 miljoonaa.. Historiallinen kaupunki sijaitsee noin 3250–4100 metriä merenpinnan yläpuolella La Paz -joen varrella; minkään muun maan pääkaupunki ei ole näin korkealla. La Paz on niin korkealla, että suuren tulipalon vaara on pieni – happea on niin niukalti (vain 16% normaalista 21%:sta), että liekki hädin tuskin palaa.
Historia.
La Pazin perusti espanjalainen tutkimusmatkailija Alonso de Mendoza vuonna 1548 nykyiseen Lajaan, mistä se siirrettiin laaksoon Illimanin juurelle. Perustettaessa sen koko nimi oli "Nuestra Señora de La Paz". Aiemmin paikalla oli ollut alkuperäisintiaanien asuinpaikka nimeltään "Chuquiago". Kaupunki oli tärkeä välietappi maan kaakkoisosista Limaan kulkeneen hopean kuljetusreitin varrella.
Kaupunki oli huomattava vastarintaliikkeen keskus Bolivian itsenäisyyssodan aikana vuosina 1809–1825. Voittoisan sodan jälkeen kaupunki sai uuden nimen, "La Paz de Ayacucho" Perun puolella käydyn ratkaisevan taistelun mukaan. Vuonna 1898 siitä tuli maan hallituksen istuntopaikkakunta. Sucre kuitenkin säilytti nimellisesti pääkaupungin asemansa.
Liikenne.
El Alton kansainvälinen lentoasema on kymmenen kilometrin päässä kaupungista Altiplanolla. Se on maailman korkeimmalla sijaitseva kansainvälinen lentoasema; ohuen ilman takia tarvitaan tavallista pidempi kiitotie sekä lentoonlähdössä että laskussa.
Tärkein linja-autoasema on 15 minuutin kävelymatkan päässä keskustasta. Sieltä on hyvät yhteydet maan eri osiin. Keskusrautatieasema on poissa käytöstä; junat Chilen ja Argentiinan rajalle lähtevät Orurosta.
The 4th Coming

The 4th Coming (T4C) on Vircomin kehittämä fantasia-aiheinen massiivinen monen pelaajan verkkoroolipeli. 
Vircom lopetti MMO-pelien kehityksen jouduttuaan taloudellisiin vaikeuksiin vuonna 2002 ja myi pelin kokonaisuudessaan Dialsoftille vuonna 2006.
Kokko (Kalevala)

Kokko tai vaakalintu on jättiläismäinen kotka kalevalaisessa runoudessa.
Kokko on luultavasti sukua yleismaailmalliselle ukkoslintu-hengelle, joka tunnetaan Euroopasta aina Amerikan alkuperäisasukkaille asti. Kokko on toisinaan tarusankarien ystävä, toisinaan taas vihollinen. Joskus sen tehtävä on vartioida.
Kokko kuvataan joskus rautaiseksi, joskus tuliseksi. Kokolla on jättimäiset kourat ja kynnet, ja se pystyy kantamaan ihmistä. Kokko iskee tulta auttaakseen Väinämöistä polttamaan kasken. Myös kokon sulkia käytetään tulen iskemiseen. Joissain tulen syntykertomuksissa tuli on isketty kokon sulilla. Kokon mittasuhteet kuvataan joskus valtaviksi: toinen siipi haroo taivasta kun toinen osuu meren luotoihin. 
Kokkoja esiintyy aina kerrallaan yksi, mutta ainakin Kalevalassa on monta kokkoa. Eräs näistä pelastaa Väinämöisen merihädästä palkkioksi siitä, että kaskea kaataessaan Väinämöinen jätti koivun linnuille istumapuuksi. Ilmarinen ja Louhi tekevät omat kokkonsa. Ilmarinen tekee metallisen kokon, joka pyydystää suomuhauen. Louhi taas muuttuu itse kokoksi rakentamalla siivet ja pyrstön laivan osista ja ottamalla viikatteet kynsiksi.
Kalevala Korulla on Kokko-aiheisia koruja.
Vaakalintu-nimitys.
Yhdyssanassa "vaakalintu" esiintyvä sana "vaaka" tulee mahdollisesti sanasta "vaa’as", joka tarkoittaa myyttistä tulta, aaltoa ja kipua. Toinen mahdollisuus on vuokko, saamelaisten kertomusten tietäjän apulintu.
Smash

Smash voi tarkoittaa:
SMASH voi viitata:
Iku-Turso

Iku-Turso (myös Tursas, Turso, Turisas, Iku Turilas ja Meritursas) on kalevalaisessa runoudessa esiintyvä vedenhaltija tai merihirviö, joka toimii myös alkuolentona ja tautidemonina. Iku-alkuliite viitannee ikuiseen olentoon, joka on ollut olemassa jo maailman syntymästä lähtien. Se on myös eräiden muiden myyttisten olentojen, kuten Iku-Tieran nimessä.
Nimi "Tursas" on ilmeisesti lainattu muinaisgermaanin sanasta "þurisaz", joka tarkoitti hirviötä tai jättiläistä. Se esiintyy 1700-luvulta alkaen itämerensuomalaisessa mytologiassa vesihirviönä. Kalevalamittaisissa loitsuissa Turisas esiintyy yhdessä myyttisen Ison tammen kanssa. Eeppisessä runoudessa Väinämöinen tai hänen seuralaisensa kyntää "tuhatpeällä tursahalla" Sammon juuret esiin. Joissain tarinoissa Tursas yhdistyy sekä kristilliseen Leviataniin, että skandinaaviseen maailmankäärmeeseen. "Tursas"-sanaa on käytetty myös mursuista.
Nimi liittyy myös Pirkkalan Tursiannotkon nimeen. Nykytutkimus katsoo, ettei Turso- tai Tursas-nimillä olisi yhteyttä skandinaavisen mytologian Thor- tai Tyr-jumalten nimiin.
Myyttinen Tursas.
Vanhimmat kirjalliset kuvaukset tästä uskomusolennosta ovat 1500-luvulta Mikael Agricolalta ja Sigfridus Aronus Forsiukselta. Heidän mukaansa Turisas on ollut muinainen suomalainen (hämäläinen) sodanjumala. Forsius kertoo, että Turisaksen ase oli jousi. 
Kristfried Ganander kertoo "Mythologia Fennica" -teoksessaan vuodelta 1789 Turrisaksen olevan suomalaisten sodan jumala, joka antoi voiton. Hänen mukaansa Karjalan Eurapäässä (Äyräpäässä) on Tyriän-vuori, jossa Turrisas asui. Paikkaa kutsuttiin vielä tuolloin "Tyrjän-Äijäksi". Paikalliset uskovat jumalan kummittelevan ennen sodan syttymistä ja lyövän rumpua taivaassa. 
Myöhemmässä kansanperinteessä "tursas"-nimi on yhdistetty erilaisiin pelottaviin haltijaolentoihin, joiden on sanottu asuvan ainakin vedessä, tulessa tai muurahaispesässä. Martti Haavion mukaan yksi "tursas"-nimellä kutsuttu uskomusolento oli tautidemoni, joka ampui sairautta aiheuttavia nuolia. 
Loitsuissa Tursas jonkinlaisena alkuolentona yhtyy pahaan eukkoon, kuten Loviattareen, joka synnyttää pakkasen, erilaiset sairaudet tai rujon, ramman ja perisokean. Meritursas mainitaan myös joissakin kansanrunoissa Väinämöisen isäksi. ”Meritursas partalainen” tekee Iro-neidon tiineeksi ”meren kuohuilla kovilla”. Myöhemmin Iro synnyttää Väinämöisen, Ilmarisen ja Joukahaisen. 
Varhaisen kansanrunouden kerääjän Kristfried Gananderin 1700-luvulla taltioima runokatkelma tuntee olennosta myös usein taivaan haltijoihin liitetyn nimityksen Kave ja toteaa hänen olevan Väinämöisen isä. Runokatkelman mukaan Kave kasvoi kolmekymmentä vuotta äitinsä kohdussa ja syntyi lopulta tämän kupeelta miekkoineen ja hevosineen.
Kalevalan Tursas.
"Kalevalassa" Louhi on kostoksi Sammon menettämisestä loihtinut Turson tappamaan Kalevan kansan. Iku-Turso nostaa kammottavan päänsä vedestä sankarien laivan vieressä saaden meren kuohumaan. Väinämöinen tarttuu kuitenkin Iku-Tursoa korvasta, jolloin Iku-Turso lupaa, että jos saa säilyttää henkensä, ei hän enää nouse ihmisiä ahdistelemaan. Väinämöinen päästää Iku-Turson, joka on siitä lähtien pitänyt lupauksensa.
Lāčplēsis

Lāčplēsis eli "Karhunkaataja" on Latvian kansalliseepos, joka kertoo Lāčplēsiksen seikkailuista ja latvialaisten taistelusta saksalaisia ristiretkeilijöitä vastaan. Vuonna 1888 julkaistun kirjan on kirjoittanut latvialaisten kansantarinoiden pohjalta Andrejs Pumpurs. Ensimmäisen painoksen esipuheessa Pumpurs ilmoitti pitävänsä työtään enemmänkin kansantarinoiden pohjalta runoiltuna eeppisenä lauluna kuin eepoksena. "Karhunkaatajassa" kuuluu paikoin voimakkaana runoilijan ja hänen aikakautensa ääni eli kansallishenkinen julistus. Latvian vanhan jumaluskon ylevyys saksalaisten tuoman kristinuskon rinnalla on yksi teoksen teemoista. "Karhunkaatajalla" on ollut latvialaisille samantapainen merkitys kuin "Kalevalalla" suomalaisille tai "Kalevipoeg"-runoelmalla virolaisille. Sen tematiikkaa käyttivät myöhemmin runsaasti seuraavan sukupolven kirjailijat.
Juoni.
Kertomus sijoittuu Latvian historiassa 1100- ja 1200-luvuilla tapahtuneen saksalaisten ristiritarien ja kauppamiesten maahantunkeutumisen ympärille: rauhaarakastava kansa taistelee valloittajia ja vieraan uskon esitaistelijoita vastaan. Lāčplēsis eli karhunkaataja on Lāčplēsis-kirjan jättikokoinen sankari. Hän tappaa karhuja repimällä niiden leuat irti toisistaan paljain käsin. Sankari kukistaa ensin virolaisen vastustajansa, minkä jälkeen he yhdistävät voimansa taistelussa yhteistä vihollista vastaan. Heidän päävastustajansa on musta ritari, jättiläismäinen saksalainen ristiretkeläinen. Karhunkaatajan ja mustan ritarin hurja taistelu päättyy lopulta kummankin kuolemaan. Latvia on kuitenkin pelastettu.
Kosketuslevy

Kosketuslevy () on kannettavissa tietokoneissa yleinen ulkoisen hiiren korvaava osoitinlaite.
Kosketuslevyä käytetään kuljettamalla sormea sen pinnalla.
Kosketuslevyjä on nykyään saatavilla pöytäkoneillekin. Sellaisen esitteli Apple vuonna 2010 nimellä Magic Trackpad.
Kosketuslevyjen toimintoja.
Useimmat (erityisesti Synaptics-ajurilla käytettävät) kosketuslevyt tukevat mm. seuraavia lisätoimintoja:
Gaborone

Gaborone on Botswanan pääkaupunki. Vuonna 2010 Gaboronen asukasluku oli 231 592, ja se on maan suurin kaupunki. Kaupunki on saanut nimensä heimopäällikkö Gaboronelta, joka toi kansansa tälle paikalle vuonna 1880.
Historia.
Vuonna 1890 Cecil Rhodes valitsi tämän pienen kylän siirtomaajoukkojen linnoituksen paikaksi. 
Gaboronesta tehtiin Betšuanamaan protektoraatin pääkaupunki vuonna 1965. Edellinen pääkaupunki oli Mafeking. Gaboronen strateginen sijainti on hyvä, juomavesihuolto oli luotettava ja kansainväliset kulkuyhteydet olivat ylivoimaiset. Muutamassa vuodessa vanhan kylän viereen rakennettiin uuden kaupungin keskusta, jossa oli pääkaupungin modernit palvelut kuten toimistotilaa, voimalaitos, sairaala, kouluja, poliisiasema, kirkko, panimo, postikonttori, stadion ja yli tuhat taloa.
Kaupunki suunniteltiin puutarhakaupungiksi. Sen johdosta siellä on leveät jalkakäytävät ja paljon avointa tilaa. Kaupungin asemakaava mitoitti Gaboronen 20 000 asukkaan kaupungiksi. Vuonna 1964 asukkaita oli 3855.
Maantiede ja ilmasto.
Gaborone sijaitsee Notwane-joen varrella Kgale- ja Oodi-kukkuloiden välissä. Etelä-Afrikan rajalle on matkaa 15 kilometriä.
Gaboronen ilmastossa on kaksi vuodenaikaa: kuuma ja kostea kesä (marraskuusta helmikuuhun) ja kuivempi, viileämpi talvi. Tammikuussa lämpötila on 18 ja 32 asteen välillä, heinäkuussa viidestä 23:een astetta.
Kaupungin laidalla sijaitsee Gaboronen pato ja tekojärvi, jossa voi kalastaa ja harrastaa vesiurheilua ilman moottoreita. Altaassa on krokotiilejä ja bilhartsiaa, joten uimiseen suositellaan puhdistettuja uima-altaita. Padosta alavirtaan, kaupungin länsiosaan avattiin vuonna 1988 Gaboronen riistapuisto, jossa voi nähdä seeproja, sarvikuonoja, monenlaisia antilooppeja ja lintuja.
Talous.
Yksi Gaboronen näkyvimmistä rakennuksista on Orapa-pilvenpiirtäjä, johon keskittyy Botswanan timanttikauppa. Rakennus on suunniteltu niin, että siellä on mahdollisimman paljon päivänvaloa, mutta ei suoraa auringonpaistetta, jotta timanttien arvioiminen luonnonvalossa onnistuu. Myös Eteläisen Afrikan Kehitysyhteisön (SADC) päämaja on Gaboronessa. 
Ulkomaalaiset yritykset ovat viime vuosina investoineet Botswanaan ja Gaboroneen. Monikansallisista yrityksistä kaupungissa toimivat muun muassa Volvo, Siemens, IBM, Hyundai ja Daewoo.
Liikenne.
Kaupungissa on myös maan tärkein lentoasema. Sitä parannettiin vuoden 2010 jalkapallokisojen edellä.
Vaurastumisen myötä autojen määrä on kasvanut ja ruuhkat ja onnettomuudet lisääntyneet. Myös ilmanlaatu on ongelma. Vuonna 2014 Gaborone nimettiin yhdeksi maailman kymmenestä pahimmin savusumun vaivaamasta kaupungista.
Väestö ja koulutus.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa Gaboronen väkiluku oli 231 592, ja koko pääkaupunkiseudun 431 437. Vuonna 2016 väkiluvun arvioitiin kasvaneen lähes 260 000:een.
Botswanan yliopisto toimii Gaboronessa. Se on perustettu vuonna 1982. Nykyisin yliopistossa on yli 14 000 opiskelijaa.
Sormiaakkosviestintä

Sormiaakkosviestintä (SAV) on eräs kuuroutuneiden ja huonokuuloisten kommunikaatiomenetelmä, joka tukee huuliltalukua. Sormiaakkosviestinnässä käytetään sormiaakkosia näyttämään jokaisen sanan ensimmäinen kirjain posken vieressä, lähellä suuta. Jos sanan alussa on useampi konsonantti peräkkäin, ne kaikki sormitetaan "(kriisi, strutsi)". Myös yhdyssanoissa sormitetaan jokaisen osan ensimmäinen kirjain "(talonmies)".
Sormiaakkosviestintä helpottaa huuliltalukua ja rytmittää puhetta niin, että vastaanottaja erottaa helpommin milloin sana vaihtuu.
Brasília

Brasília on Brasilian valtion pääkaupunki. Sen asukasluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli noin 2,5 miljoonaa asukasta. 21. huhtikuuta 1960 silloinen presidentti Juscelino Kubitschek siirsi Brasilian pääkaupungin Rio de Janeirosta Brasílian kaupunkiin.
Maantiede ja ilmasto.
Brasília sijaitsee Keski-Brasiliassa muodostaen oman liittopiirin (Distrito Federal). Sen korkeus merenpinnasta on noin 1100 metriä. Alue on Brasilian keskiylänköä, ja sen ympärillä ovat Tocantins-, Paraná- ja São Francisco-jokien yläjuoksut.
Kuukauden keskimääräiset ylimmät lämpötilat ovat tasaisesti 25 ja 28 asteen välillä, lämpimin on syyskuu 28,3 astetta. Alimmat lämpötilat ovat 12 ja 18 asteen välillä. Sadetta saadaan eniten marraskuusta helmikuuhun, yli 200 mm kuukaudessa. Vastaavasti kesä-, heinä- ja elokuussa sadepäiviä on vain muutamia ja sademäärät jäävät alle 15 millimetrin.
Historia.
Jo vuonna 1823 brasilialainen valtiomies José Bonifácio ehdotti pääkaupungin siirtämistä sisämaahan, pois rannikon Rio de Janeirosta.
Kaupunki rakennettiin 41 kuukaudessa vuodesta 1956 avajaisiin 1960. Kaupunkisuunnitelma perustui Le Corbusier’n ideoihin ja arkkitehteina toimivat Lucio Costa (kaupunkisuunnittelu), Oscar Niemeyer (suurin osa julkisista rakennuksista) ja Roberto Burle Marx (maisemasuunnittelu). Brasília lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1987.
Liikenne.
Brasílian alkuperäinen asemakaava suunniteltiin sellaiseksi, ettei liikenne ruuhkautuisi ilman liikennevaloja. Läpikulkuteihin rakennettiin eritasoliittymät ja pitkät kaarevat rampit. Kaupunki kasvoi suunniteltua isommaksi, mutta silti liikenne sujuu paremmin kuin muissa Brasilian suurkaupungeissa.
Brasílian raideliikennejärjestelmää kutsutaan ”metroksi”, vaikka vain Plano Pilaton rataosuus kulkee maan alla.
Brasíliaa palvelee kansainvälinen, presidentti Juscelino Kubitschekille omistettu lentoasema. Lennot Rioon kestävät noin puolitoista tuntia, São Pauloon 1h 20 min.
Urheilu.
Brasílian jalkapallojoukkueet eivät ole päässeet maansa kovatasoiseen pääsarjaan.
Brasíliaan on valmistunut uusi jalkapallostadion "Estádio Nacional Mané Garrincha" vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuita varten. Siellä pelattiin myös vuoden 2016 olympialaisten jalkapalloturnaus.
Bandar Seri Begawan

Bandar Seri Begawan on Brunein sulttaanikunnan pääkaupunki. Vuoden 2001 väestönlaskennassa kaupungissa oli 27 285 asukasta; Sen pinta-ala kasvoi vuoden 2007 kuntaliitoksilla lähes kymmenkertaiseksi, joten väkiluvun kasvukin vaikuttaa todella nopealta. Vuonna 2011 pinta-ala oli noin 100 km2, ja asukkaita 393 000.
Maantiede.
Bandar Seri Begawan sijaitsee Bruneijoen varrella lähellä paikkaa, jossa joki laskee Bruneinlahteen Borneon saaren pohjoisreunalla.
Ilmasto.
Bandar Seri Begawanissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan trooppinen sademetsäilmasto. Vuoden ympäri on kuumaa ja sateista. Vuoden keskilämpötila on noin 28 °C ja keskimääräinen sademäärä 3 150 millimetriä. Toukokuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 28 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 27 °C. Sateisin kuukausi on marraskuu, jolloin sataa keskimäärin noin 370 millimetriä. Maaliskuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 162 millimetriä.
Historia.
Paikalla sijaitsevan paalujen varaan rakennetun Kampong Ayerin historia ulottuu kiinalaisten lähteiden mukaan 500-luvulle saakka. Paikka mainitaan myös portugalilaisissa lähteissä 1500-luvulta. Ennen toista maailmansotaa Bandar Seri Begawan oli lähinnä maatalouden kauppakeskus ja jokisatama. Japani miehitti kaupunkia toisen maailmansodan aikana vuosina 1941–1945, minkä jälkeen sen miehittivät Australian joukot. Sodan aikana suuri osa kaupungista tuhoutui liittoutuneiden ilmapommituksissa. Sen jälleenrakentamisen myötä sodan jälkeen siitä kehittyi Brunein taloudellinen ja hallinnollinen keskus. Kaupunki tunnettiin aluksi nimellä "Brunei Town", ja nykyisen nimensä se on saanut sulttaani Omar Ali Saifuddien III:n mukaan, joka luopuessaan sulttaanin asemastaan vuonna 1967 otti arvonimen "Seri Begawan Sultan". Häntä pidetään usein nykyisen Brunei Darussalamin isänä.
Liikenne.
Bandar Seri Begawan sijaitsee rannikkoa pitkin Serian ja Kuala Belaitin kaupunkeihin kulkevan tien varrella. Kaupungissa sijaitseva Brunein kansainvälinen lentoasema on maan ainoa kansainvälinen lentoasema. Kaupungista on lisäksi lauttaliikennettä lähialueen satamiin. 
Kaupunkikuva ja nähtävyydet.
"Kampong Ayer" (Kelluva kylä) on Bandar Seri Begawanissa sijaitseva paalujen päälle Brunei-jokeen rakennettu kaupunginosa. Se on tuhansia vuosia vanha ja siellä on noin 30 000 asukasta. Kylään pääsee venetakseilla tai puusiltoja pitkin. Kelluva kylä koostuu neljästäkymmenestä yhteen liittyneestä kylästä, joista kullakin on oma päällikkönsä. Lähellä sijaitsee vuonna 1958 valmistunut Omar Ali Saifuddienin moskeija, joka on nimetty Omar Ali Saifuddien III:n mukaan. Moskeijan yhteydessä sitä miltei kokonaan ympäröivässä laguunissa on 1500-luvun kuninkaallisen proomun rekonstruktio. Istana Nurul Iman on joen varteen kukkulalle vuonna 1984 rakennettu 1 788-huoneinen palatsi, joka lukeutuu maailman suurimpiin valtionpäämiehen virka-asuntoihin.
Muukalainen katosi

Muukalainen katosi ("The Stranger") on Orson Wellesin neljäs elokuva. Se valmistui vuonna 1946. 
Welles ohjasi ja näytteli pääroolin Yhdysvaltoihin paenneena natsitiedemiehenä, jonka jäljille tiedustelupalvelu pääsee. Tiedemies Franz Kindler on muuttanut Harperin pikkukaupunkiin Connecticutissa, hankkinut uuden henkilöllisyyden ja mennyt naimisiin. Sairaalloinen kiinnostus kelloihin on tuntomerkki, jonka perusteella Kindler paljastuu. Monet elokuvan kohtauksista sijoittuvat kaupungin kellotorniin, jossa elokuva myös loppuu.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa Wellesin pienimuotoiseksi välityöksi ja ”normaaleimmaksi” elokuvaksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Magneettinen pohjoisnapa

Maan magneettinen pohjoisnapa on paikka, jossa Maan magneettikentän inklinaatio on 90 astetta eli kenttä osoittaa suoraan alaspäin. Se ei sijaitse maantieteellisellä pohjoisnavalla, vaan pisteessä Pohjoisella jäämerellä ja liikkuu kohti Venäjää 55–60 kilometriä vuodessa. 
Fysikaalisilta ominaisuuksiltaan pohjoisella pallonpuoliskolla sijaitseva magneettinen napa ei olekaan magneettikentän pohjoisnapa, vaan etelänapa, sillä se vetää sauvamagneetin ja erityisesti kompassineulan pohjoisnapaa puoleensa, ja siellä magneettiset kenttäviivat osoittavat alaspäin.
Löytöhistoria ja tutkimusmatkat.
Kun kompassi tuli Euroopassa tunnetuksi, sen toiminnan selitettiin johtuvan siitä, että Pohjois­navalla olisi suuri magneettisesta malmista koostunut vuori. Toisen selityksen mukaan Pohjantähti olisi ollut voimakas magneetti, koska kompassin­eula näytti osoittavan sitä kohti. Kun 1500-luvulla havaittiin magneettikentän deklinaatio eli että kompassin osoittama suunta poikkesi jonkin verran maan­­tieteelli­sestä pohjois­­suunnasta, pääteltiin, että tämän "magneetti­vuoren" olikin sijaittava jonkin matkan päässä Pohjois­navasta.
Vuonna 1600 englantilainen tutkija William Gilbert esitti ensimmäisenä, että Maa itse on suuri magneetti. Hän myös ensimmäisenä määritteli magneettisen pohjois­navan pisteeksi, jossa maan magneetti­kentän suunta on suoraan alas­päin.
Ensimmäisenä magneettiselle pohjoisnavalle saapui 31. touko­kuuta 1831 James Clark Ross, joka havaitsi sen sijaitsevan Boothian niemimaalla, Cape Adelaidessa (). Tämän jälkeen kesti yli 70 vuotta, ennen kuin paikalla seuraavana kävi Roald Amundsen vuonna 1903 purjehtiessaan ensimmäisenä Luoteisväylän läpi. Amundsen havaitsi magneettisen navan edelleen olleen lähellä Rossin ilmoittamaa paikkaa.
Kolmantena magneettisen pohjois­navan saavuttivat vuonna 1947 kanadalaiset tutkimus­matkailijat Paul Serson ja Jack Clark, jotka totesivat sen siirtyneen Allen Lakeen, Walesin prinssin saarelle (), noin 400 kilometriä luoteeseen siitä paikasta, josta Ross ja Amundsen olivat sen löytäneet. Edeltä­jis­tään poiketen he saapuivat paikalle lento­teitse, minkä vuoksi matka kävi paljon nopeammin, ja he saattoivat määrittää magneetti­navan paikan varsin tarkasti Sersonin keksimän elektronisen magnetometrin avulla
Myöhemmin magneetti­napa on siirtynyt vielä pohjoisemmaksi ja on nykyisin Pohjoisessa Jäämeressä Ellesmerensaaren luoteispuolella.
Sofia

Sofia () on Bulgarian pääkaupunki ja maan suurin kaupunki. Vuonna 2021 kaupungin väkiluku oli 1,2 miljoonaa.
Historia.
Sofialla on historiansa aikana ollut monia nimiä. Sofia oli alun perin traakialaisasutus nimeltään "Serdica", traakialaisen Serdi-heimon mukaan. Roomalaiset valtasivat sen vuonna 29 ja siitä tuli "Dacia Mediterranea" -provinssin pääkaupunki keisari Diocletianuksen aikana. Hunnit tuhosivat kaupungin vuonna 447. Bysantin keisari Justinianus I rakensi sen uudelleen ja antoi sille nimen "Triaditsa". Bulgaarit kutsuivat sitä nimellä "Sredets", kunnes se nimettiin Sofiaksi vuonna 1376. Ottomaanit valtasivat kaupungin vuonna 1382 ja tekivät siitä osan turkkilaista Rumelian provinssia. Venäläiset ottivat Sofian haltuunsa vuonna 1878, ja seuraavana vuonna Sofiasta tuli itsenäisen Bulgarian pääkaupunki. Toisen maailmansodan aikana neuvostoliittolaiset valtasivat kaupungin sen saksalaismieliseltä hallinnolta.
Maantiede.
Sijainti.
Sofia sijaitsee Balkanvuorten välissä Sofian laaksossa. Kaupunkiin pääsee kolmesta solasta, ja ikiaikaiset kulkureitit Adrianmereltä Keski-Eurooppaan, Mustallemerelle ja Egeanmerelle kulkevat sen kautta.
Kaupungin läpi virtaa useita vähäisiä jokia ja vuoristopuroja. Kaupunki tunnetaan useista mineraalilähteistään, joista osa on kuumia lähteitä.
Ilmasto.
Sofiassa vallitsee kostea mannerilmasto, johon vaikuttaa myös kaupungin sijainti melko korkealla. Kuumin kuukausi on elokuu, kylmin kuukausi tammikuu. Elokuun keskimääräinen ylin lämpötila on 26 °C, mutta yli 40 asteen helteet eivät ole tavattomia. Tammikuun keskimääräinen alin lämpötila on noin −5 astetta. Vuodessa saadaan keskimäärin 680 millimetriä sadetta. Sateisimmat kuukaudet ovat touko- ja kesäkuu.
Liikenne.
Kaupungin sisäistä liikennettä palvelevat useat linja-auto-, johdinauto- ja raitiovaunulinjat. Sofian metro avattiin vuonna 1998. Vuonna 2016 sillä oli 35 asemaa, ja sen pituus oli 40 kilometriä. Kaupungissa on myös lentoasema. Sen kiitotiet on uusittu vuonna 2006. Lentoasemaa käyttää vuosittain 4,4 miljoonaa matkustajaa ja lentojen määrä on kasvussa.
Matkailu.
Sofiassa on useita kirkkorakennuksia, esimerkiksi Pyhän Nikolain kirkko. Kaupungissa on myös ottomaanien aikaisia moskeijoita ja puna-armeijan monumentteja. Vuonna 1888 avattu Sofian eläintarha on Balkanin niemimaan vanhin eläintarha.
Vuosittain Sofiassa järjestetään naisten markkinat. Sofiasta on hyvät yhteydet muualle Bulgariaan.
Ystävyyskaupungit.
Sofian ystävyyskaupunkeja ovat:
Pantone Matching System

Pantone Matching System (PMS) on standardiksi muodostunut painoteollisuuden värijärjestelmä. Pantone-värejä käytetään "spottiväreinä" (vrt. "prosessivärit", jotka syntyvät CMYK-sekoituksista).
Pantone-värit tunnistetaan järjestysnumerolla, joka selviää "PMS-värikartasta". PMS-väreillä on esimerkiksi tietokoneen ruudulla käytettävät RGB-likiarvonsa, joka ei yleensä vastaa todellista väriä, mutta PMS-värien käytön etu on varma lopputulos: Painotuotteessa on tarkalleen värikartalla näkyvä väri, vaikkei se suunnitteluvaiheessa oikealta näyttäisikään.
Pantone-värein painetaan usein esimerkiksi 
Pantone-värien etu on värien tasalaatuisuus ja kohdistusongelmien väheneminen. Kaikkia värejä ei voida toistaa painamalla CMYK-värein, joten Pantone-värein voidaan laajentaa painotuotteen värintoistoa.
Pantone-värien käyttö.
Käytännössä PMS-värejä käytetään muun muassa tekstiilipainatuksissa tai muulle erikoismateriaalille (esimerkiksi muoville) painettavissa merkinnöissä. Pantonella on kuitenkin myös omat, erilliset värijärjestelmät tekstiileihin (Pantone Fashion + Home) ja muoviin (Pantone Plastics System). Perinteisissä paperipainotuotteissa PMS-värien etu on selkeä: Painojen hinnoittelupolitiikan takia alle neljää väriä käyttävät tuotteet ovat halvempia tehdä. Tällöin esimerkiksi yksivärisessä materiaalissa voidaan mustan sijasta käyttää muuta väriä taikka tehostaa mustavalkoista painotuotetta toisella värillä. 
Pantone-värejä käytetään usein myös lisäväreinä CMYK-painatuksen lisänä. Neliväritöissä PMS-värikartan väreistä muiden muassa kulta, hopea ja neonvärit ovat varsin yleisiä tehosteita.
Pms-värien eri järjestelmiä
Nizzan sopimus

Nizzan sopimus on Eurooppa-neuvoston Nizzassa omaksuma sopimus kahden Euroopan unionin perustamissopimuksen uudistamiseksi. Perustamissopimukset olivat Maastrichtin sopimus ja Euroopan talousyhteisön ja atomienergiayhteisön perustanut Rooman sopimus. Nizzan sopimus tuli voimaan 1. helmikuuta 2003.
Sopimuksen pääasiallisena tarkoituksena oli uudistaa toimielinten rakennetta Euroopan unionin laajentumista varten. Euroopan parlamentti sai lisää lainsäädäntö- ja valvontavaltaa. Euroopan neuvostossa alettiin soveltaa määräenemmistöpäätöksiä uusilla aloilla. Amsterdamin sopimuksella (1997) hyväksyttiin uusia jäsenvaltioita, mutta rakennemuutoksista ei päästy silloin sopimukseen.
Eurooppa-neuvoston hyväksymä sopimus joutui monien hyökkäyksien kohteeksi. Saksa vaati sen suuren väkiluvun heijastumista suurempana määränä ääniä neuvostossa. Ranska puolestaan vastusti vaatien Ranskan ja Saksan välisen symbolisen yhdenmukaisuuden säilyttämistä.
Irlanti järjesti sopimuksesta kansanäänestyksen, ja ensimmäisellä äänestyskierroksella vastustajat voittivat. 
Äänimäärät.
Sopimuksen määrittelemät suhteelliset äänimäärät Euroopan unionin neuvostossa 1.11.2004 lähtien
Volvo (henkilöauto)

Volvo Car AB eli Volvo Cars on ruotsalainen henkilöautoja valmistava yhtiö. Se perustettiin Göteborgissa Ruotsissa vuonna 1927. Yhtiö oli ruotsalaisen AB Volvon omistuksessa vuoteen 1999, jolloin yhdysvaltalainen Ford Motor Company hankki sen omistukseensa. Ford myi yhtiön kiinalaiselle Zhejiang Geely Holding Companylle 1,8 miljardilla dollarilla vuonna 2010. Volvo Cars listautui Tukholman pörssiin lokakuussa 2021.
Volvo on Saabin ohella ruotsalaisena automerkkinä tunnettu panostuksesta turvallisuuden kehittämiseen autoilussa ja on toiminut usein suunnannäyttäjänä henkilöautojen turvallisuuden kehittämisessä. Sana volvo on persoonamuoto latinankielisestä verbistä "volvere", joka tarkoittaa "minä pyörin".
Suomessa Volvo on ollut myynnissä jo vuodesta 1928 lähtien. Nykyään suosituin malli on Volvo V60. 
Kesällä 2006 Volvo ilmoitti siirtävänsä autojen tuotannon halvempiin tuotantomaihin, kuitenkin suunnittelu ja prototyyppien valmistus tapahtuu edelleen Ruotsissa. Samalla valmistaja ilmoitti aloittavansa autojen myynnin myös Intian kasvavilla henkilöautomarkkinoilla vuoden lopulla. Aluksi esiteltiin S80- ja XC90-mallit, myöhemmin myös muita malleja.
Helmikuussa 2008 Volvo ilmoitti valmistaneensa historiansa aikana yhteensä 15 miljoonaa autoa, kun merkkipaalun rikkonut C70-mallin auto valmistui Ruotsin Uddevallan tehtaalta.
Volvon markkinoinnin tunnuslauseena toimi pitkään "Volvo. For life", mutta suomalaisessa mainonnassa käytettiin myös lausetta "Ajattele millä ajat. Volvo". Nykyisin Volvon slogan on "Designed Around You".
Historia.
Volvo ilmoitti kesällä 2017 ensimmäisenä suurena automerkkinä luopuvansa pelkästään polttomoottorilla varustettujen autojen valmistuksesta, kaikki uudet esiteltävät mallit 2019 eteenpäin ovat joko hybridejä tai täysin sähkökäyttöisiä.
Volvo ilmoitti vuonna 2019 rajoittavansa henkilöautojen enimmäisnopeuden 180 kilometriin tunnissa vuodesta 2020 alkaen.
Automallit.
Valmistus lopetettu.
Jonkin aikaa Volvo käytti mallimerkinnöissä kolmen numeron järjestelmää. Ensimmäinen numero oli mallinumero, toinen kertoi sylinterien määrän (lukuun ottamatta muutamaa poikkeusta, esimerkiksi 780:ssä ei ole kahdeksansylinteristä moottoria) ja kolmas ovien määrän. Viimeinen numero muuttui nollaksi vuonna 1983. Nykyään yhtiö käyttää kirjaimia korityypin merkitsemiseen ja numeroita mallin merkitsemiseen. S tarkoittaa sedania, V (versatility = monipuolisuus) tarkoittaa farmaria ja XC Cross Countrya eli maastoversiota.
A. A. Milne

Alan Alexander Milne, kirjailijanimi: A. A. Milne, (18. tammikuuta 1882 Lontoo, Britannia – 31. tammikuuta 1956 Hartfield, East Sussex, Britannia) oli brittiläinen kirjailija ja Nalle Puh ("Winnie-the-Pooh") -kirjojen kirjoittaja. 
Elämäkerta.
Milne syntyi Lontoon Kilburnessa. Kirjailija H. G. Wells oli hänen lapsuudenaikaisia opettajiaan. Milne opiskeli matematiikkaa Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa.
Vuonna 1906 Milne ryhtyi avustamaan (myöhemmin hänestä tuli avustava toimitussihteeri) kuuluisaa huumorilehti "Punchia". Milne meni naimisiin Dorothy "Daphne" de Sélincourtin kanssa vuonna 1913, ja 1920 he saivat ainoaksi jääneen lapsensa Christopher Robin Milnen. Ensimmäisessä maailmansodassa Milnen sijoituspaikka oli Ranskassa.
A. A. Milnen tunnetuin kirjallinen hahmo on Nalle Puh. Puh-kirjoissa seikkaili Risto Reipas ("Christopher Robin") -niminen poika, joka sai nimen Milnen pojan mukaan. Milne käytti poikansa Christopherin pehmoleluja Puh-kirjojensa hahmoina. Nalle Puhin englanninkielisen nimen "Winnie-the-Pooh" sanotaan saaneen nimensä Winnie (Winnipeg) -nimisen kanadalaisen mustakarhun mukaan. Winnie oli sotaväen maskotti, joka siirrettiin sodan jälkeen Lontoon eläintarhaan. Molemmat Puh-kirjat sekä Milnen kaksi tunnetuinta runokokoelmaa ilmestyivät kirjamuodossa maailmansotien välillä, joskin monet hänen runoistaan olivat lukijakunnalle entuudestaan tuttuja Punchin sivuilta. Nalle Puh -kirjojen alkuperäinen kuvittaja oli E. H. Shepard.
Milne kirjoitti yhden salapoliisikirjan "Punaisen talon arvoitus" ("The Red House Mystery"). Raymond Chandler ruoti sen perusteellisesti esseessään "Se murhaa joka osaa" (teoksessa "Helmistä on vain harmia").
Runojen, lastenkirjojen ja salapoliisiromaanin lisäksi A. A. Milne kirjoitti myös esseitä, omaelämäkerran ja yli 25 näytelmää.
Taistelu tekijänoikeuksista.
Milnen kuoleman jälkeen hänen leskensä myi Nalle Puh -hahmojen oikeudet The Walt Disney Companylle, joka on julkaissut Nalle Puh -sarjakuvia, piirrettyjä elokuvia ja oheistuotteita.
Testamentissaan A. A. Milne määräsi tekijänoikeuksien haltijaksi perheen sijasta uskotut miehet. Tekijänoikeudet ovat olleet Milnen kirjallisuusagentin Stephen Slesingerin perikunnan hallussa vuodesta 1983. Perikunta voitti kesäkuussa 2006 Milnen pojantyttären Clare Milnen nostaman kanteen Yhdysvaltain korkeimmassa oikeudessa. Clare Milne oli yrittänyt saada oikeudet takaisin Disneylle, jolle Slesingerin perikunta on lisensoinut Nalle Puhin oikeudet. Oikeusprosessi oli aloitettu vuonna 2002.
Slesingerin perikunta on toisaalta taistellut Disneyn kanssa vuodesta 1991. Syyskuussa 2009 tuomari päätti, että Slesingerin perikunta oli luovuttanut kaikki tekijänoikeudet Disneylle, jonka kuitenkin pitää maksaa rojalteja kaikesta tulevasta hahmojen käytöstä. Osapuolet ilmoittivat tyytyvänsä päätökseen.
Suomennetut teokset.
Milnen Nalle Puh -teksteistä on julkaistu lisäksi runsaasti poimintoja sekä tekstejä, jotka perustuvat Milnen tarinoihin.
H. G. Wells

Herbert George (H. G.) Wells (21. syyskuuta 1866 Bromley, Kent, Englanti – 13. elokuuta 1946 Lontoo) oli englantilainen kirjailija. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat tieteisromaaniklassikot "Maailmojen sota", "Aikakone" ja "Tohtori Moreaun saari". Paitsi tieteisromaaneja, Wellsin yli sata teosta käsittävään tuotantoon kuuluu historiateoksia, englantilaisen yhteiskunnan satiireja, yhteiskunnallisia kannanottoja, uskonnollis-mystisiä kirjoja sekä teoksia, joissa hän yritti ennustaa ihmiskunnan tulevaisuutta. Hän oli Englannissa aikansa suosituimpia kirjailijoita.
H. G. Wellsin tieteisromaanit ovat merkittävällä tavalla vaikuttaneet nykyisen tieteiskirjallisuuden kehitykseen. Ne ovat olleet myös suosittuja elokuva-aiheita.
Wellsilla oli 1910-luvulla kymmenvuotinen avioliiton ulkopuolinen suhde häntä paljon nuoremman kirjailijan Rebecca Westin kanssa. He saivat vuonna 1914 pojan Anthony Westin, josta tuli tunnettu kirjailija.
Wells vaikutti sotapelien harrastukseen "Little Wars" -sääntöjen kehittämisellä. "Little Wars" edusti kirjailijan kiinnostusta lelusotilaisiin sekä pelkoja ensimmäisestä maailmansodasta. Wellsin mukaan "tarvitsee pelata vain kolme tai neljä kertaa ymmärtääkseen millainen munaus suursota olisi".