Balanophoraceae

Balanophoraceae on koppisiemenisiin kuuluva kasviheimo, johon kuuluu ainoastaan lehtivihreättömiä loiskasveja. Heimolla ei ole suomenkielistä nimeä. Siihen kuuluu toisten kasvien juurissa loisivia, rakenteeltaan erikoisia ja pitkälle surkastuneita kasveja, joita ei ensi näkemältä uskoisi kukkiviksi kasveiksi eli koppisiemenisiksi (Angiospermae). Heimon levinneisyys rajoittuu tropiikkiin yhtä lajia lukuun ottamatta. Kasveja tapaa erityisesti ylänköjen kosteissa metsissä.
Tuntomerkit.
Näiden loiskasvien maansisäiset osat ovat mukulamaisia juurakoita, jotka voivat tulla pikkulapsen pään kokoisiksi. Lehdistä on jäänteitä vain suvussa "Lophophytum". Mukula voi olla joko kokonaan loiskasvin solukon muodostama tai sekä loisen että isännän solukkojen muodostama (kimaira). Koska heimon kasvit ovat läheisessä yhteydessä isäntäkasviin, niiden juuretkin ovat surkastuneet, tosin joidenkin sukujen mukuloista lähtee juurakon haaroja. Kukinto kehittyy aluksi mukulan sisällä usein aivan valmiiksi asti ennen murtautumistaan esiin mukulasta.
Maanpinnan yläpuolelle kohoaa kasvista vain sen nuijamainen, tavallisesti mehevä ja sientä muistuttava kukinto. Sen väri vaihtelee vaaleankeltaisesta ruskeaan ja purppuranpunaiseen, ja siinä on muutama suomumaisten lehtien kiehkura. Joskus kukinto on haarainen ("Sarcophyta"). Lajit ovat joko kaksi- tai yksikotisia, kummassakin tapauksessa kukat ovat yksineuvoisia. Kukat ovat erittäin pieniä, pienimpiä koppisiemenisten joukossa. Suvussa "Balanophora" ne koostuvat vain 50 solusta, mikä on koppisiemenisen kukan ennätys. Kehälehtiä on tavallisesti kolme tai neljä, ja joissakin tapauksissa ne ovat kasvaneet yhteen. Joskus kehä puuttuu. Monia hetiön rakenneseikkoja on käytetty sukuja erottavina tuntomerkkeinä: mm. heteiden lukumäärää, palhojen monenlainen yhteenkasvaminen, ponnen pölylokeroinen määrä. Hyvin surkastuneissa emikukissa ei juuri ole tunnistettavia osia, ja siemenaiheistakin on jäljellä vain alkiorakot ilman integumentteja eli kalvoja. Näin ollen hedelmän morfologiakin on vaikeatulkintaista.
Balanophoraceae-heimon kasvien pölyttäjinä toiminevat kärpäset. Kasvin imelänmakea haju houkuttelee niitä puoleensa. Joidenkin lajien emikukan tyvi muuttuu öljyjä sisältäväksi elaiosomiksi, joka saa muurahaiset kiinnostuneiksi niistä. Ne toimivat hedelmien levittäjinä ainakin "Mystropetalon"-lajeilla.
Heimossa esiintyy suvuissa "Balanophora" ja "Langsdorffia" sekä loisjuurioilla ("Thonningia") kasveille tavanomaisen tärkkelyksen sijasta vararavintona balanoforiini-nimistä vahamaista ainetta. Jaavalla sitä on käytetty kynttilöiden ja soihtujen polttoaineena.
Systematiikka.
Balanophoraceae käsittää 17 sukua ja 50 lajia. Sukujen keskinäisistä sukulaisuussuhteista on esitetty erilaisia arvioita ja niitä on jaettu ainakin kuuden alaheimon kesken. Fylogeneettistä tutkimusta niiden suhteista ei ole juuri tehty. Ainoa tutkimus on vuodelta 1998, ja sen mukaan suku "Mystropetalon" sukulaisineen eroaa muista eniten. Heimo on usein myös hajotettu useammaksi, jopa yhdeksäksi, erilliseksi heimoksi.
Heimon asema koppisiemenisten joukossa on ollut epävarma surkastuneitten ja erikoistuneitten rakenteittensa vuoksi. 1960-luvulla sitä alettiin pitää Santalales-lahkon sukulaisena ja Cronquistin järjestelmässä se luetaankin kyseiseen lahkoon kuuluvaksi (siinä on mukana myös patukkikasvit Cynomoriaceae). Armen Tahtadžjan (1997) taas piti ylälahkoa Balanophoranae osana Magnoliidae-alaluokkaa ja yhdisti sen koppisiemenisten alkukantaisimpaan alaluokkaan. Uudet fylogeneettiset menetelmät osoittavat heimon olevan yhteyksissä Santalales-lahkoon, johon se nyt yhdistetään. Siihen kuuluu monia muitakin loisia tai puoliloisia, joskaan ei niin pitkälle erikoistuneita kuin Balanophoraceae-heimossa on.