tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
KaMu-kuorot

KaMu-kuorot on kolmesta kuorosta koostuva kaarinalainen kuororyhmittymä. Kuoroa johtaa musiikkikasvattaja-laulupedagogiopiskelija Iida Aarnio.
KaMu-kuoro oli alun perin luokkakuoro. Sen pohjana on kaarinalaisen Valkeavuoren koulun lukuvuoden 2013–2014 musiikkiluokka 6b:n oppilaista muodostuva kuoro. Laulajia kuorossa oli 27 eli luokan kaikki oppilaat, poikia 9 ja tyttöjä 18. Vuonna 2014 kuoron luonne yläkouluun siirtymisen myötä muuttui koulun ulkopuoliseksi harrastustoiminnaksi ja mukaan otettiin muitakin laulajia. Samassa yhteydessä kuorolle perustettiin kannatusyhdistys, jota pyörittävät kuoron vanhemmat. 
KaMu-kuorot pyrkii tarjoamaan mahdollisimman monipuolisia harrastusmahdollisuuksia, ja tästä syystä kuoroilla on tarjolla aina niin tavoitteellista kuin rennompaa kuoroharrastustoimintaa. Kaudella 2022-2023 KaMu-kuorot tarjoaa tavoitteellista diskanttikuorotoimintaa, harjoituskuorotoimintaa sekä vanhempikuorotoimintaa.
KaMua johti vuoteen 2021 saakka Pekka Nebelung, joka toimi myös alkuperäisen musiikkiluokan luokanopettajana. Pekka Nebelung tähtäsi 3. luokalta asti luokan kanssa laadukkaaseen musiikkikasvatukseen ja keskittyi erityisesti kuorolauluun.
Toistaiseksi parhaana osoituksena kuoron korkeasta tasosta on voitto 62. kerran järjestetyssä European Music Festival for young people -tapahtuman kuorolaulukilpailussa Belgian Neerpeltissä. Kaarinan kaupunki muisti voittajia myöhemmin Kaarina-mitalilla. Lisäksi meriittinä on Turussa järjestetyn 4. JSFest -musiikkitapahtuman kuorosarjan voitto
KaMu-kuoro voitti Pietarissa Venäjällä 21:n laulajan kokoonpanolla ja Pekka Nebelungin johdolla 17.-21. helmikuuta 2016 järjestettyyn Children and Youth Choral World Championships -kilpailun sarjassa 11-16-vuotiaat eli oli sarjansa maailmanmestari.
Suuri osa KaMun lauluista on kuoronjohtajan KaMulle tekemiä omia sovituksia. Ohjelmistossa on paljon suomalaisille tuttuja lauluja, mutta hieman myös ulkomaalaisia.
Humlan piirikunta

Humlan piirikunta () on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Keskilännen kehitysalueen Karnalin vyöhykkeellä, maan luoteisnurkassa. Piirikunnan pohjoispuolella on Kiinan Tiibetin autonominen alue, idässä ja osin etelässä Mugun, etelässä Bajuran ja Bajhangin piirikunnat.
Vuoristoisessa ja kulkuyhteysiltään syrjäisessä Humlan piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 50 858 ihmistä (40 595 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 5 655 neliökilometriä ja väestötiheys 9,0 as./km2. Hallinnollinen keskus on Simikotin kylä (VDC, 4 341 as. vuonna 2011). Se sijaitsee linnuntietä noin 424 kilometriä luoteeseen Kathmandun keskustasta. Simkotissa on pienlentokenttä.
Humla oli vuonna 2011 yksi Nepalin kymmenestä heikoimmin kehittyneistä piirikunnista. Inhimillisen kehityksen indeksin arvo piirikunnalle oli 0,376. 
Piirikunta ryhmitellään usein kokonaisuudessaan Nepalin Keskilännen vuoristovyöhykkeeseen kuuluvaksi. Tarkemmassa kasvillisuuden aluejaottelussa piirikunnasta 2,3 % sisällytetään 
subtrooppiseen, 8,9 % lauhkeaan, 19,4 % subalpiiniseen, 58,7 % alpiiniseen ja 10,7 % ylempään vuoristovyöhykkeeseen (nival zone).
Dolpan piirikunta

Dolpan piirikunta () on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin luoteisosassa Keskilännen kehitysalueen Karnalin vyöhykkeellä. Piirikunnan pohjoispuolella on Kiinan Tiibetin autonominen alue, idässä puolestaan Mustangin, etelässä Myagdin ja Rukumin sekä lännessä Jajarkotin, Jumlan ja Mugun piirikunnat.
Vuoristoisessa ja kulkuyhteyksiltään haastavassa Dolpan piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 36 700 ihmistä (29 545 as. vuonna 2001). Pinta-alaltaan (7 889 km2) piirikunta on Nepalin laajin ja sen väestötiheys 4,7 as./km2. Hallinnollinen keskus on Dunain kylä (VDC, 2 592 as. vuonna 2011). Kathmandu sijaitsee kylästä linnuntietä noin 275 kilometriä itäkaakkoon.
Piirikunta ryhmitellään usein kokonaisuudessaan Nepalin Keskilännen vuoristovyöhykkeeseen kuuluvaksi. Tarkemmassa kasvillisuuden aluejaottelussa piirikunnasta 0,3 % sisällytetään subtrooppiseen, 5,1 % 
lauhkeaan, 12,2 % subalpiiniseen, 8,2 % alpiiniseen, 70,2 % Transhimalajan ja 3,8 % ylempään vuoristovyöhykkeeseen (nival zone) sekä 0,1 % vesistöihin kuuluvaksi.
Mugun piirikunta

Mugun piirikunta () on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Keskilännen kehitysalueen Karnalin vyöhykkeellä.
Piirikunnan pohjoispuolella on Humlan piirikunta ja Kiinan Tiibetin autonominen alue, idässä puolestaan Dolpan, etelässä Jumlan ja Kalikotin sekä lännessä Bajuran piirikunta.
Mugun piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 55 286 ihmistä (43 937 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 3 535 neliökilometriä ja väestötiheys 16 as./km2. Hallinnollinen keskus on Shreenagarin kyläkehityskomitean (VDC, 3 906 as. vuonna 2011) ja Rugan kyläkehityskomitean (3 899 as.) rajaseudulla sijaitseva Gamkhadin (Gumgadhi) taajama. Se sijaitsee vajaa neljä kilometriä Raran kansallispuiston päänähtävyyden, Nepalin Himalajan suurimman ja syvimmän järven, Rarajärven itäpuolella, ja noin 370 kilometriä Kathmandusta länsiluoteeseen.
Mugu oli vuonna 2011 yksi Nepalin kymmenestä heikoimmin kehittyneistä piirikunnista. Inhimillisen kehityksen indeksin arvo piirikunnalle oli 0,397. 
Piirikunta ryhmitellään usein kokonaisuudessaan Nepalin Keskilännen vuoristovyöhykkeeseen kuuluvaksi. Tarkemmassa kasvillisuusvyöhykejaottelussa piirikunnasta 5,6 % sisällytetään subtrooppiseen, 19,3 % lauhkeaan, 20,6 % subalpiiniseen, 17,7 % alpiiniseen, 31,2 % Transhimalajan ja 5,3 % ylempään vuoristovyöhykkeeseen (nival zone) sekä 0,3 % vesistöihin kuuluvaksi.
Kalikotin piirikunta

Kalikotin piirikunta () on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Keskilännen kehitysalueen Karnalin vyöhykkeellä. Piirikuntaa rajaavat pohjoisessa Bajuran ja Mugun, idässä Jumlan, etelässä Jajarkotin ja Dailekhin sekä lännessä Achhamin piirikunta. 
Kalikotin piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 136 948 henkeä (105 580 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 1 741 neliökilometriä ja väestötiheys 79 as./km2. Hallinnollisena keskuksena toimii Manman kyläkomitea (VDC, 9 094 as. vuonna 2011). Kathmandusta katsoen se sijaitsee noin 397 kilometriä länsiluoteessa.
Kalikot oli vuonna 2011 yksi Nepalin kymmenestä heikoimmin kehittyneistä piirikunnista. Inhimillisen kehityksen indeksin arvo piirikunnalle oli 0,374. 
Piirikunta ryhmitellään usein kokonaisuudessaan Nepalin Keskilännen vuoristovyöhykkeeseen kuuluvaksi. Tarkemmassa ilmaston ja kasvillisuuden aluejaottelussa piirikunnasta 1,8 % sisällytetään ylempään trooppiseen, 20,6 % subtrooppiseen, 39,4 % lauhkeaan, 37,3 % subalpiiniseen, ja 0,8 % alpiiniseen vyöhykkeeseen.
Mitä tapahtuu!

Mitä tapahtuu! on Irina Milanin musiikkialbumi vuodelta 1979. Albumi perustuu Heikki Harman eli Hectorin teksteihin, joihin kapellimestari Jorma Panula teki sävellykset.
Irina Milan aloitti yhteistyönsä Jorma Panulan kanssa vuoden 1975 albumilla "Milodia", jonka lauluista puolet oli Panulan säveltämiä, puolet Edith Piafin ohjelmistosta poimittuja. Albumin "Musta perhonen" (1976) jälkeen "Mitä tapahtuu!" oli kolmas Milanin ja Panulan yhteistyönä syntynyt albumi.
Monet albumin kappaleista ovat läpisävellettyjä ja tarjoavat yllättäviä tempon- ja tyylinvaihdoksia. Panulan sävellykset ja sovitukset liikkuvat jazzin ja taidemusiikin välimaastossa, ja yhtyeen kokoonpano vaihtelee kappaleittain. Levyllä päähuomion vie Jorma Ylösen johtama jousiryhmä, jota vahvistavat erilaiset puhalllinsoittimet.
Kappalemateriaali.
”Ja nyt sinä lähdet” on naisnäkökulmasta kirjoitettu kappale, jossa tuskastunut nainen valittaa miehelleen sitä, kuinka tympääntynyt hän on rooliinsa. Kappaleen lopussa nainen vannoo miehen palatessa olevansa jo matkalla kauas pois. B-puolen avaava ”Kerrostalossa” kertoo vanhasta naisesta, joka asuu yksin kissansa kanssa kerrostalossa. Hector sai inspiraationsakappaleeseen edesmenneestä isoäidistään.
Tekijöiden ajatuksia ja vastaanotto.
Jorma Panula sanoi albumin julkistuksen yhteydessä tehdyssä haastattelussa pyrkineensä luomaan albumilla vastaiskun tasatahtiselle ”teollisuuskompille”, jolle valtaosa kevyestä musiikista pohjautuu. Sävellykset ovat jazzmaisuuden ja chansonmaisuuden lisäksi oopperanomaisia, mutta toisaalta Panula kehui Milanin kaltaisia kevyen musiikin laulajia, jotka ääntävät tekstit paljon oopperalaulajia paremmin: ”Oopperaihmiset ovat – niin kuin kansanomaisesti sanotaan – kulttuurin läpipieraisemia. Ne luulevat, että yleisö tuntee tekstin. Se on kuitenkin pirun pieni porukka, joka tuntee koko tekstin.”
Myös Irina Milan korosti haastattelussa sanoitusten osuutta: ”Uudella levyllä me olemme todella analysoineet tekstiä. Mitä tälle ihmiselle on aikaisemmin tapahtunut, mitä se on ennen ajatellut, mitä nyt...”
Sekä Milan, Panula että Hector olivat erittäin tyytyväisiä albumiin. Hector lukee sen uransa kunnianhimoisimpiin ja onnistuneimpiin sanoituskokonaisuuksiin. Hector on sanonut albumin olevan hyvin ”tekstilähtökohtainen”. Hector on sanonut Milanin olevan yksi kaikkien aikojen lahjakkaimmista suomalaislaulajista.
Kriitikot olivat suopeita, monet pitivät albumia mestariteoksena. Erkki Pälli antoi albumille "Katso"-lehdessä viisi tähteä, mutta sanoi tällaisen ”vaikeaa viihdemusiikkia” sisältävän levyn olevan ”suunnattu vain harvoille ja valituille, alan kulinaristeille”.
Muusikot.
Muusikot soittavat / eivät soita (ainakin) mainituilla kappaleilla.
Lähteet:
Austin A40

Austin Motor Company valmisti vuosien 1947–1967 välisenä aikana useita mallisarjoja, jotka saivat nimen Austin A40.
Nimi juontuu kyseessä olleen automallin moottorin antamasta (noin) tehosta hevosvoimina. Näiden lisäksi malleille annettiin lisänimi Englannin kreivikuntien mukaan.
Seuraavat mallisarjat on valmistettu "Austin A40" -nimen alla:
Vitali Smirnov

Vitali Georgijevitš Smirnov (ven. Виталий Георгиевич Смирнов), (14. helmikuuta 1935 Habarovsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto ) on ollut niin neuvostoliittolainen kuin myös nyky-Venäjän urheilujohtaja.
Smirnov valmistui vuonna 1958 Urheiluakatemiasta (ven. Fyysisen Kulttuurin Instituutti, GTSOLIFK) Moskovasta. Sen jälkeen hän toimi opettajana moskovalaisessa urheiluoppilaitoksessa vuosina 1958–1968. Samanaikaisesti hän toimi järjestötehtävissä Kommunistisen nuorisojärjestön Moskovan aluekomitean urheiluseurojen yhteistyöjärjestössä ensimmäisenä sihteerinä vuosina 1960–1962.
Smirnovin työura järjestöpuolella käynnistyi varsinaisesti vuonna 1968. Hänet valittiin kommunistipuolueen Moskovan Pushkinin alueen ensimmäiseksi sihteeriksi vuosiksi 1968–1970. Hänestä tuli sen jälkeen vuosiksi 1970–1977 Neuvostoliiton liikuntakulttuurin ja urheilun ministeriöneuvoston ensimmäinen varapuheenjohtaja. Vuosina 1975–1981 hän toimi Moskovan kesäolympialaisten järjestelytoimikunnan ensimmäisenä varapuheenjohtajana. Moskovan kesäolympialaisten jälkeen hänestä tuli Venäjän federaation eli Neuvostoliiton suurimman neuvostotasavallan liikuntakulttuurin ministeri vuosiksi 1981–1990.Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) toiseksi neuvostoliittolaisjäseneksi Konstantin Andrianovin lisäksi Smirnov valittiin vuonna 1971. KOK:n ydinryhmässä eli toimeenpanevassa komiteassa hän toimi vuosina 1974–1978 ja 1986–1990. KOK:n varapuheenjohtajana hän oli vuosina 1978–1982, 1990–1994 ja 2001–2005. Vuosina 1992–1998 hän toimi KOK:n alaisen tasa-arvokomitean puheenjohtajana. Vuonna 2015 Smirnov oli virkaiältään vanhin KOK:n jäsen.
Kansallisen olympiakomitean, aluksi Neuvostoliiton ja sen jälkeen Venäjän, puheenjohtaja Smirnov oli vuosina 1990–2001.
Hänet on palkittu kansainvälisestä urheilujärjestötoiminnastaan lukuisilla kunniamerkeillä niin koti- kuin ulkomailla.
HMS Munin (P152)

HMS Munin (runkonumero P152) oli Ruotsin laivaston Hugin-luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin 15. toukokuuta 1975 Bergenistä Bergens Mekaniske Verkstederiltä. Se laskettiin vesille 5. lokakuuta 1977 ja liitettiin laivastoon 3. heinäkuuta 1978.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 21. huhtikuuta 2001.
HMS Magne (P153)

HMS Magne (runkonumero P153) oli Ruotsin laivaston Hugin-luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin 15. toukokuuta 1975 Bergenistä Bergens Mekaniske Verkstederiltä. Se laskettiin vesille 9. tammikuuta 1978 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 12. lokakuuta.
Palvelus.
Alus myytiin jo 1988, mutta se poistettiin palveluksesta vasta 21. huhtikuuta 2001.
Enclava

Enclavan kuningaskunta (, ) on itsenäiseksi julistautunut mikrovaltio Serbian ja Kroatian rajalla, Tonavan rannalla. Se sijaitsi alun perin Slovenian ja
Kroatian rajalla, noin 50 kilometrin päässä Zagrebista, mutta se siirrettiin, kun kävi ilmi, että sen omakseen vaatima alue kuului Slovenialle.
Historia.
Enclavan perusti puolalainen Piotr Wawrzynkiewicz ystävineen 23. huhtikuuta 2015. Vieraillessaan Sloveniassa he kuulivat paikallisilta maa-alueesta, joka ei kuulu millekään valtiolle. Alue syntyi Kroatian ja Slovenian rajalle, kun Jugoslavian hajottua mailla oli epäselvyyksiä rajan tarkasta sijainnista. Rajalle syntyi enklaaveja ja eksklaaveja, mutta niiden väliin jäi noin sadan neliömetrin alue, jota kumpikaan valtio ei vaatinut itselleen. Wawrzynkiewicz ystävineen löysi alueen ja päätti perustaa sinne kuningaskunnan. Heidän tarkoituksenaan oli Wawrzynkiewiczin mukaan luoda paikka, jossa ihmiset voivat vapaasti ilmaista mielipiteensä ja ansaita rahaa ilman verohuolia ihonväriin, uskontoon tai kansalaisuuteen katsomatta. Maan valuutaksi valittiin kryptovaluutta Dogecoin.
Slovenian edustaja ilmoitti 21. toukokuuta 2015, että Enclavan ei-kenenkään-maaksi nimitetty alue kuuluu tosiasiassa Slovenialle. Seuraavana päivänä Enclavan kotisivuilla ilmoitettiin, että se kunnioittaa muiden valtioiden itsenäisyyttä ja rajoja, ja niinpä se siirrettiin alkuperäiseltä alueeltaan Tonavan rannalle Kroatian ja Serbian rajalle, lähelle Liberlandin mikrovaltiota. Myös siellä on alueita, joita yksikään valtio ei ole vaatinut itselleen.
Enclavan kansalaisuutta voi hakea kuka tahansa. Hakemuksia on tehty jo yli 5 000, ja kansalaisuus on myönnetty 134 henkilölle.
Hallinto.
Enclavan valtionpäämiehenä toimii kuningas Enclav I.
Ministerit.
Enclavan ministerit valittiin vaaleilla toukokuussa 2015. Vaaleissa äänesti noin 800 ihmistä. 
Enclavan ministerit saavat lordin tai ladyn arvonimen.
Kansainväliset suhteet.
Yksikään valtio ei ole tunnustanut Enclavaa.
Enclava on tunnustanut kolme muuta mikrovaltiota: Liberlandin, Sealandin ja Pohjois-Sudanin kuningaskunnan.
HMS Mode (P154)

HMS Mode (runkonumero P154) oli Ruotsin laivaston Hugin-luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin 15. toukokuuta 1975 Mandalista Westermoen Hydrofoil A/S:ltä. Se laskettiin vesille 8. elokuuta 1978 ja liitettiin laivastoon 12. tammikuuta 1979.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 21. huhtikuuta 2001.
Abdel Aziz el Mubarak

Abdel Aziz el Mubarak (; 1951 Wad Madani – 9. helmikuuta 2020) oli sudanilainen muusikko. Hän lauloi ja soitti arabimusiikissa käytettävää ud-luuttua. Hän syntyi musikaaliseen perheeseen ja aloitti esiintymisen Sudanin radiossa 1970-luvun alussa. Vuonna 1975 hän saavutti ensimmäisen hittimenestyksensä kappaleella "Laih Ya Galbi Laih". El Mubarak yhdistelee perinnemusiikin vaikutteita myös länsimaisen musiikin muotoihin. Vuosina 1987–88 hän kiersi menestyksekkäästi Englannissa. Hänen albumeitaan ovat "Abdel Aziz el Mubarak" (1987), "Songs from the City" ja "Straight from the Heart".
Saeid Marouf

Mir Saeid Marouf Lakrani (, s. 20. lokakuuta 1985 Urmia) on iranilainen lentopalloilija, joka edustaa Venäjän lentopallon superliigassa pelaavaa VK Zenit-Kazania. Pelipaikaltaan 189 senttimetriä pitkä Marouf on passari. Hän on myös Iranin lentopallomaajoukkueen kapteeni.
Maroufin iskulyönti ylettyy parhaimmillaan 332 senttimetrin korkeuteen ja blokki 320 senttimetrin korkeuteen.
Ura.
Seurajoukkueura.
Marouf pelasi vuoteen 2014 asti Iranissa, jossa hän edusti kahdeksaa eri seuraa. Hän saavutti kolmesti Iranin superliigan voiton sekä kahdesti Aasian mestaruuden. Joulukuussa 2014 Marouf siirtyi Venäjän superliigan VK Zenit-Kazaniin arviolta yli miljoonan dollarin sopimuksella. Zenitissä hän voitti vuonna 2015 mestareiden liigan ja Venäjän mestaruuden.
Maajoukkueura.
Iranin lentopallomaajoukkueen kanssa Marouf on voittanut Aasian mestaruuden vuonna 2013 sekä Aasian-mestaruushopeaa vuodelta 2009. Aasian kisoista hän on saavuttanut kultaa vuodelta 2014 ja hopeaa vuodelta 2010. Hän on ollut mukana myös vuosien 2010 ja 2014 MM-kilpailuissa. Vuonna 2014 hänet valittiin maailmanliigan parhaaksi passariksi. Marouf toimii nykyisin myös maajoukkueen kapteenina.
Didingan kieli

Didingan kieli (ISO 639-3: did) on Etelä-Sudanissa, Itä-Ekvatorian osavaltiossa puhuttava nilosaharalaisiin ja tarkemmin itäsudanilaisiin kieliin kuuluva kieli. Sitä kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla. Sille on olemassa sanakirja, ja Raamattu on osittain käännetty sille vuosina 1994–2013. Puhujia kielellä oli 60 000 vuonna 2007. Varsinaisia tunnettuja murteita ei ole; vähäiset erot puhutun kielen sisällä ovat ilmeisesti lähinnä foneettisia.
Sanastollinen samankaltaisuus narimin kielen kanssa on 83 % ja murlen kanssa 71 %.
Giánnis Karagiánnis

Giánnis Karagiánnis (, kansainvälisesti usein John Karayiannis, s. 9. tammikuuta 1994 Limassol) on kyproslainen laulaja-lauluntekijä. Karagiánnis edusti Kyprosta vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa Mike Connarisin ja Karagiánnisin itsensä tekemällä kappaleella "One Thing I Should Have Done". Kappale selviytyi finaaliin toisesta semifinaalista.
Karagiánnis aloitti muusikonuransa jo kuusivuotiaana vuonna 2000. Aiemmalla urallaan hän on yrittänyt päästä edustamaan Kyprosta lasten Eurovision laulukilpailussa vuosina 2007 ja 2008. Karagiánnis pelaa muusikonuransa ohella erilaisia tietokonepelejä, pääasiassa World of Warcraftia. Karagiánnis on taustaltaan kyproksenkreikkalainen.
Mahottarin piirikunta

Mahottarin piirikunta () on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Keskisen kehitysalueen Janakpurin vyöhykkeen eteläosassa. Piirikunnan keskuskaupunki Jaleshwor sijaitsee linnuntietä 126 kilometriä pääkaupunki Kathmandusta eteläkaakkoon. 
Piirikunta rajautuu etelässä Intian Biharin osavaltioon, lännessä Sarlahin, pohjoisessa Sindhulin ja idässä Dhanusan piirikuntaan.
Mahottarissa asui vuonna 2011 yhteensä 627 580 henkeä (553 481 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 1 002 neliökilometriä ja väestötiheys 626 as./km2. Piirikunnan keskuskaupunki on Jaleshwor (23 533 as., 2011).
Mahottari oli vuonna 2011 yksi Nepalin kymmenestä heikoimmin kehittyneistä piirikunnista. Inhimillisen kehityksen indeksin arvo piirikunnalle oli 0,388. 
Piirikunta ryhmitellään usein kokonaisuudessaan Nepalin Keskiselle Teraille (alankovyöhykkeeseen) kuuluvaksi. Tarkemmassa kasvillisuusvyöhykejaottelussa piirikunnasta 85,0 % sisällytetään alempaan trooppiseen ja 15,0 % ylempään trooppiseen vyöhykkeeseen.
Josif Stalin (laiva)

Josif Stalin oli neuvostoliittolainen 3. joulukuuta 1941 Viron rannikolla uponnut laiva.
Laivan tuho.
Neuvostoliiton joukot olivat miehittäneet Hangon vuokra-alueen. Jatkosodan hyökkäysvaiheessa sieltä lähdettiin evakuoimaan lähes 5 600 sotilasta ja siviiliä. Laiva tuhoutui Viron rannikolla ajettuaan miinaan. Laivalla olleista 1 900 kuoli, ja venäläiset pelastivat noin 1 700. Rannikolle ajautuneessa laivassa elossa olleesta noin 1 800 henkilöstä suurin osa päätyi Saksaan ja 750 kuljetettiin sotavangiksi Suomeen.
Sarlahin piirikunta

Sarlahin piirikunta () on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Keskisen kehitysalueen Janakpurin vyöhykkeen eteläosassa. Piirikunnan keskuskaupunki Malangawa sijaitsee linnuntietä 97 kilometriä pääkaupunki Kathmandusta eteläkaakkoon, vain kilometri Intian rajan pohjoispuolella. 
Piirikunta rajautuu etelässä Intian Biharin osavaltioon, lännessä Rautahatin, pohjoisessa Sindhulin ja idässä Mahottarin piirikuntaan.
Sarlahissa asui vuonna 2011 yhteensä 769 729 henkeä (635 701 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 1 259 neliökilometriä ja väestötiheys 611 as./km2. Piirikunnan keskuskaupunki on Intian rajan lähellä sijaitseva Malangawa (4 433 taloutta, 25 102 as., 2011). Toukokuussa 2014 piirikuntaan perustettiin osin piirikunnan sisäisten alueliitosten - kyläkehityskomiteoita (VDC) yhdistämällä - avulla kolme uutta kaupunkia: Hariban, Ishworpur ja Lalbandi. 
Piirikunta ryhmitellään usein kokonaisuudessaan Nepalin Keskiselle Teraille (alankovyöhykkeeseen) kuuluvaksi. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 88,3 % on luokiteltu alempaan trooppiseen ja 11,7 % ylempään trooppiseen kasvillisuusvyöhykkeeseen.
Cape Canaveral AFS LC-26

Cape Canaveral Air Force Station Launch Complex 26 (LC-26) on entinen kahdesta alustasta koostuva rakettien laukaisukompleksi Cape Canaveralin avaruustukikohdassa Floridassa. Kompleksin alustoja käytettiin vuosina 1957–1963 Jupiter IRBM-, Jupiter-C-, Redstone- ja Juno II -rakettien laukaisuihin.
Historia.
Kompleksi 26:n rakentaminen käynnistyi vuonna 1956. Kompleksin rakennuskustannukset olivat noin 6,8 miljoonaan dollaria. Alustaa 26A käytettiin elokuusta 1957 tammikuuhun 1963 kymmenen Jupiter-raketin laukaisuun. Alustaa 26B käytettiin 16 Jupiter-raketin laukaisuun lokakuusta 1957 tammikuuhun 1960. Kompelksin alustalta 26A laukaistiin 31. tammikuuta 1958 Jupiter C -raketilla Yhdysvaltain ensimmäinen satelliitti, Explorer I. Seuraavaksi alustalta 26B laukaistiin kaksi laukaisua, joista ensimmäisellä joulukuussa 1958 avaruuteen lensi yksi apina, Gordo ja toisella toukokuussa 1959 kaksi apinaa, Able ja Miss Baker. Alustaa 26A käytettiin heinäkuusta elokuuhun vuonna 1959 kahden Redstone-raketin laukaisuun. Alustaa 26B käytettiin kuuden Juno II -raketin laukaisuun elokuusta 1959 toukokuuhun 1961. Kompleksin käyttö päättyi vuonna 1964, ja se siirtyi Air Force Space Museum -museolle saman vuoden marraskuussa. Alusta sai National Historic Landmark -statuksen huhtikuussa 1984, ja alustalla on näytillä nykyisin yli 55 rakettia ja ohjusta.
Nygren

Nygren tai Nygrén on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Sukunimensä Nygren muuttaneet:
Tuusniemen kirkko

Tuusniemen kirkko on Tuusniemellä sijaitseva pystyhirsinen pitkäkirkko, jonka suunnitteli Ernst Lohrmann 1864 ja rakensi Mikko Karjalahti 1869. Kirkon sivuilta ulkonee poikkiakselin kohdassa kaksi leveää ja lähes täyskorkeaa sakaraa, keskustassa on monikulmainen huippuun päättyvä lyhty. Runkohuoneessa, sakaroissa ja eteisissä on matalat satulakatot, ikkunat ovat suorapäätteiset. Sisällä on kolme pylväiden jakamaa laivaa ja tasakatot keskustan särmäkartiokupua lukuun ottamatta. Kirkkoa on korjattu vuonna 1922 ja vuosina 1961–1963.
Erillinen kolminivelinen kellotapuli on rakennettu 1818, sen kellot ovat vuosilta 1856 ja 1879. Kirkon pinta-ala on 705 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 820 hengelle. Alttaritaulun "Ristiinnaulittu" on maalannut apteekkari J. W. E. Petersén 1923. Kirkon nykyiset 20-äänikertaiset urut ovat vuodelta 1990.
Dhanusan piirikunta

Dhanusan piirikunta () on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Keskisen kehitysalueen Janakpurin vyöhykkeen eteläosassa.
Väkirikas piirikunta rajautuu etelässä Intian Biharin osavaltioon, lännessä Mahottarin, pohjoisessa Sindhulin sekä idässä Sirahan ja Udayapurin piirikuntaan.
Dhanusassa asui vuonna 2011 yhteensä 754 777 henkeä 138 249 taloudessa (671 364 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 1 180 neliökilometriä ja väestötiheys 640 as./km2. Piirikunnan hallintokaupunki Janakpur (97 776 as., 2011) on myös Janakpurin vyöhykkeen keskuspaikka. Se sijaitsee linnuntietä 125 kilometriä pääkaupunki Kathmandusta kaakkoon. Vuonna 2014 muodostettuja kaupunkeja piirikunnassa ovat Chhireswornath, Dhanusadham, Ganeshman-Charnath, Mithila ja Sabaila.
Piirikunta ryhmitellään yleensä Nepalin Keskisen Terain (alankovyöhykkeen) osaksi. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 92,5 % voidaan luokitella alempaan trooppiseen ja 7,5 % ylempään trooppiseen kasvillisuusvyöhykkeeseen kuuluvaksi.
Juho Kirjonen

Juho Antti Kirjonen (s. 8. maaliskuuta 1977 Pöytyä) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskuspuolustaja.
Kirjonen pelasi Veikkausliigassa 17 ottelua kaudella 2002 edustaen VPS:aa. Ykkösessä hän pelasi 109 ottelua edustaen Interiä (1998), TP-Seinäjokea (1999), MuSaa (2000), Jaroa (2001), RoPS:aa (2003) ja Närpes Kraftia (2004).
A Rumor of Angels

A Rumor of Angels (Isossa-Britanniassa nimikkeenä "A Rumour of Angels") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Peter O’Fallonin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Vanessa Redgrave, Ray Liotta ja Catherine McCormack. "A Rumor of Angels" perustuu Grace Duffie Boylanin romaaniin "" (1918), jonka pohjalta O’Fallon, James Eric ja Jamie Horton laativat elokuvan käsikirjoituksen. Vaikka romaani sijoittuu ensimmäisen maailmansodan jälkeiseen aikaan, elokuva sijoittuu 1900-luvun lopulle. O’Fallon oli myös elokuvan tuottajana Lisa M. Hansenin ja Paul Hertzbergin kanssa.
Juoni.
12-vuotiaan Jamesin (Trevor Morgan) mieltä kalvaa edelleen kaksi vuotta sitten tapahtunut auto-onnettomuus, jossa hänen äitinsä kuoli. James ja hänen isänsä Nathan (Ray Liotta) ovat vieraantuneet toisistaan, ja kaiken lisäksi James vihaa äitipuoltaan Marya (Catherine McCormack), joten hän ei ole erityisen innostunut viettämään kesälomaansa Mainessa sijaitsevassa rantahuvilassa heidän kanssaan. Jamesilla ei ole ollenkaan ikäistänsä seuraa, joten hän viettää aikaansa tekemällä tutkimusmatkoja lähiympäristössä. Kun hän eräänä päivänä leikkii dyyneillä, hän rikkoo vahingossa kiukkuisen iäkkään naisen, Maddy Bennettin (Vanessa Redgrave), aidan. Samalla kun James korjaa Maddyn aitaa, heidän välilleen muodostuu syvä ystävyys.
Tuotanto.
"A Rumor of Angels" -elokuvan kuvaukset alkoivat 2. kesäkuuta 1999. Elokuva kuvattiin kokonaisuudessaan Kanadan Nova Scotiassa, jossa elokuvan kuvauspaikkoina olivat Halifax, Lunenburg ja Sambro. Elokuvan kuvaukset päättyivät 20. heinäkuuta 1999. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Cinetel Films, Motion Picture Corporation of America, Rumor Productions NS Inc. ja Rumor of Angels Inc..
Julkaisu ja vastaanotto.
"A Rumor of Angels" sai ensi-iltansa Kanadassa Toronton elokuvajuhlilla 8. syyskuuta 2000. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 1. helmikuuta 2002. Los Angelesin ja New Yorkin ensi-ilta oli 19. huhtikuuta 2002. Tuotantoyhtiönäkin toiminut Cinetel Films vastasi myös elokuvan teatterilevityksestä Yhdysvalloissa vuonna 2002. Elokuvaa esitettiin Yhdysvalloissa laajimmillaan ainoastaan seitsemässä elokuvateatterissa. "A Rumor of Angels" tuotti Yhdysvalloissa vain 38 610 dollarin lipputulot.
Vaikka "A Rumor of Angels" sai elokuvakriitikoilta heikon vastaanoton, katsojat ovat antaneet myönteistä palautetta. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 34% kriitikoista oli antanut "A Rumor of Angelsille" positiivisen arvosanan 4,7/10 keskiarvolla. Keräys perustui 29 arviointiin. 1 296 käyttäjästä 74% oli antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,6/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 13 arvostelun perusteella elokuva on saanut 35 pistettä sadasta mahdollisesta. Metacriticin 12 käyttäjää oli antanut elokuvalle keskiarvon 8,0/10. Internet Movie Databasen 908 käyttäjää oli antanut elokuvalle keskiarvon 7,1/10. Metro-Goldwyn-Mayer julkaisi "A Rumor of Angelsin" DVD:nä 25. kesäkuuta 2002.
Vetokannaksen kirkko

Vetokannaksen kirkko on Vaasan Vetokannaksella sijaitseva vuonna 1961 kivestä rakennettu muodoltaan kotamainen torniton pitkäkirkko, jonka on suunnitellut Gösta Bergman. Kirkon omistaa Vasa Kyrkliga Stiftelsen. Kirkko on vuokrattuna Vetokannaksen kirkon ystävät -yhdistyksellä.
Historia.
Kirkon on suunnitellut kaupungin asemakaava-arkkitehti Gösta Bergman. Kirkon rakentaminen aloitettiin kesällä 1960. Kirkon vuokrasopimus astui virallisesti voimaan 16. tammikuuta 1961 alkaen, jolloin kirkko otettiin käyttöön kirkkosalia lukuun ottamatta. Kirkkosali vihittiin käyttöön 12. helmikuuta 1961.
Kirkon peruskorjaus tehtiin vuonna 1997, ja erillinen kellotapuli on rakennettu vuonna 2001. 
Arkkitehtuuri.
Kuorin kulmauksesta erkanee matala sakasti, vastakkaisesta päädystä asuntosiipi ja urheilusali. Sisäänkäynti kirkkoon on asuntosiiven kautta. Runkohuoneen kolmiomaiset päädyt ulottuvat maahan saakka, samoin kuin katon runkorakenteet. Kirkon pinta-ala on 305 neliötä, ja siellä on istumapaikkoja 80 + 80 hengelle. Kirkon 10-äänikertaiset urut on vuonna 1969 valmistanut Hans Heinrich. Alttarilla on risti.
Taikapähkinät

Taikapähkinät ("Hamamelis") on taikapähkinäkasvien (Hamamelidaceae) heimoon kuuluva puuvartisten kasvien suku.
Tuntomerkit.
Taikapähkinät ovat kesävihantia pensaita tai pieniä puita, joiden haaroissa on yksi esilehti. Nuoret haarat ovat karvapeitteisiä. Lehdet ovat ruodillisia ja aluksi korvakkeellisia. Lehtilapa on nahkea tai paperimainen, epäsymmetrinen, sulkasuoninen ja laidaltaan ehyt tai aaltomainen ja hampainen. Kukinto on mykerömäinen tai lyhyen tähkämäinen ja sijaitsee lehtihangassa. Kukinnossa on vain kolme tai neljä kukkaa, jotka ovat kaksineuvoisia. Soikeita ja karvaisia verholehtiä on neljä, samoin terälehtiä. Jälkimmäiset ovat keltaisia, vihertäviä tai punaisia ja nauhamaisia. Heteitäkin on neljä, ja ne ovat lyhytpalhoisia. Ponnet ovat munamaisia, ja kummassakin puoliskossa on vain yksi pölylokero (sporangio). Ponnet avautuvat läpillä. Heteiden kanssa vuorottaisesti on lisäksi neljä joutohedettä, jotka ovat suomumaisia ja erittävät mettä. Sikiäin on puoleksi kehänalainen, ja sen kussakin lokerossa on yksi siemenaihe. Vartalot ovat hyvin lyhyet. Hedelmänä on puutuva kota, joka avautuu keskiosan yläpuolelta kahdeksi liuskaksi. Hedelmäseinän sisäosa (endokarppi) kiinnittyy vain löyhästi puutuneeseen ulkokerrokseen (eksokarppi). Siemenet ovat soikeita ja niissä on mehevä valkuainen eli endospermi.
Levinneisyys.
Taikapähkinät ovat levinneet Kiinaan (missä on yksi endeeminen laji), Japaniin ja Pohjois-Amerikkaan.
Luokittelu.
Taikapähkinöiden sukuun kuuluu kuusi lajia. Merkittävimmät ovat amerikantaikapähkinä ("Hamamelis virginiana"), kiinantaikapähkinä ("Hamamelis mollis"), japanintaikapähkinä ("Hamamelis japonica") ja risteymälaji puistotaikapähkinä ("Hamamelis" × "intermedia", kiinan- ja japanintaikapähkinän risteymä).
Vahdon kirkko

Vahdon kirkko (ruots. "Vahto kyrka") on Ruskon Vahdolla sijaitseva vuonna 1803 rakennettu puinen suorakaiteinen pitkäkirkko, joka suunniteltiin Tukholman yli-intendentinvirastossa. Vuonna 1837 kirkon ulkomuotoa uudistettiin länsipäädystä, johon rakennettiin kellotorni ja eteläisen pitkän sivun kohdalta, johon rakennettiin toinen eteinen. Vanhan kellotapulin alaosa on kirkon eteläpuolella varastona, yläosa purettiin, kun kellotorni rakennettiin. Kellot ovat vuosilta 1708 ja 1878. Kirkossa on suorakaiteiset ikkunat, holvikatto ja holvatut parvet sakastin ja asehuoneen yläpuolella. Kirkkoa on korjattu aiemmin vuosina 1873, 1875, 1879, 1903, 1909, 1951 ja 1965. Kirkon pinta-ala on 208 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 300 hengelle. Kirkon käytössä olevan alttaritaulun "Ylösnousseen ilmestyminen ristin äärellä olevile opetuslapsille" on maalannut Teodor Schalin 1906, vanhemman kirkon alttaritauluista "Viimeinen tuomio" Petter Lang 1747 ja vanhimman "Ehtoollinen" Lars Myra 1704. 
Kirkon vanhat 8-äänikertaiset urut oli valmistanut Kangasalan urkutehdas 1928, niiden julkisivu oli Alberg Filénin uruista vuodelta 1876. Nykyiset urut ovat vuodelta 2001. Kirkon sisätilojen peruskorjaus tehtiin 1999, jolloin myös tuotiin esiin maalaukset lehtereiden reunuksissa. Kirkon ulkomaalaus taas tehtiin 2003.
Dropout – hylätyt

Dropout – hylätyt () on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut Tinto Brassin ohjaama italialainen romanttinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Franco Nero ja Vanessa Redgrave. Vuotta myöhemmin Brass, Nero ja Redgrave tekivät yhteistyötä elokuvassa "La vacanza" (1971). "Dropout – hylätyt" kertoo mielisairaalasta karanneesta miehestä, joka saa apua kotirouvalta, kun he yrittävät puhdistaa miehen nimen.
Alun perin Carlo Ponti suostui tuottamaan elokuvan, mutta Pontin vetäydyttyä Brass, Nero ja Redgrave päättivät rahastaa elokuvan itse. "Dropout – hylätyt" -elokuva kuvattiin Lontoossa kesällä 1970. "Dropout – hylätyt" sai ensi-iltansa Ranskassa 18. joulukuuta 1970. Elokuva sai Italian ensi-iltansa 22. helmikuuta 1971. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 28. syyskuuta 1973. Medusa Distribuzione vastasi elokuvan teatterilevityksestä Italiassa.
Hardangerjøkulen

Hardangerjøkulen on lakijäätikkö Hordalandin läänissä, Vestlandetissa, Norjassa. Pinta-alaltaan 73 km² laajuinen jäätikkö on Norjan kuudenneksi suurin, ja sijaitsee kahden kunnan, Eidfjordn ja Ulvikin, alueilla. Sen korkeus on enimmillään 1 876 metriä.
Lyhty (yhdistys)

Helsingin lyhytaikaiskoti ja työpaja Lyhty ry on vuonna 1993 perustettu yleishyödyllinen yhdistys, jonka päätavoitteena on toimia kehitysvammaisten ja heidän omaistensa hyvinvoinnin edistämiseksi. Lyhty ry tarjoaa aikuisille kehitysvammaisille asumis- ja oppimispalveluja ja työ- ja päivätoimintaa. Lisäksi yhdistys järjestää kulttuuritapahtumia, koulutusta ja vapaa-ajan toimintaa. Lyhdyn eettisenä toimintaperiaatteena on toimia aktiivisesti yhteiskunnan kehittämiseksi ja hyvinvoinnin edistämiseksi.
Lyhdyn työpajoja ovat:
Lyhdyssä toimii myös valokuvaustyöpaja, joka on vuodesta 2001 tehnyt yhteistyötä valokuvaaja Pekka Elomaan kanssa. Työryhmän yhteisprojekteja ovat mm. "Oikealla planeetalla (2005)" "ja" "Hyvää päivää," "herra Holbein? (2009–)"". Holbein" -sarjan innoittajana on ollut renessanssimaalari Hans Holbein nuoremman (1497–1543) muotokuvat. Mikkelin valokuvakeskus on julkaissut kyseistä sarjaa esittelevän kirjan sekä suomeksi että englanniksi. Projektin teoksia nähtiin Keravan taidemuseon näyttelyssä "Kuka painoin nappia Herra Holbein?" vuonna 2015 .
Aila Lavaste

Aila Mirjam Kaarina Lavaste, o.s. Huttunen, (s. 24. huhtikuuta 1950 Tampere) on suomalainen ohjaaja ja dramaturgi, joka toimi työurallaan myös näyttelijänä ja teatterin johtajana.
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Lavaste syntyi diplomi-insinööri Veikko Huttusen ja rautatievirkailija Kirsti Louhon perheeseen. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1970–1985 oli teatteriohjaaja Kimmo Lavaste ja toinen vuodesta 1987 on järjestäjä Timo Ailio. Lavaste tuli ylioppilaaksi 1969 ja opiskeli Tampereen yliopistossa 1969–1973 ja Teatterikorkeakoulussa 1975–1979, teatteritutkinnon hän suoritti 1987. Lavaste oli Turun kaupunginteatterin vs. dramaturgi 1980–1981, Kokkolan kaupunginteatterin näyttelijä 1981–1982, Imatran teatterin ohjaaja-dramaturgi 1983–1984, Salon teatterin johtaja ja ohjaaja 1985–1987, Tampereen yliopiston näyttelijätyön assistentti 1987–1991 ja Vaasan kaupunginteatterin dramaturgi 1991–1995. Hän toimi Kajaanin kaupunginteatterin johtajana 1995–2000 ja Jyväskylän kaupunginteatterin johtajana 2001–2007, vapaa ohjaaja ja dramaturgi hän on ollut vuodesta 2007. Lavaste on opettanut useilla teatterialan kursseilla vuodesta 1978 lähtien. Hän on ollut mukana muun muassa valtion näyttämötaidetoimikunnassa, Suomen Teatteriohjaajien Liiton hallituksessa sekä Tampereen Teatterikesän johtoryhmässä. Lavaste sai Silmänkääntäjä-palkinnon 2004 ja Jyväskylän kaupungin Kiitos kulttuurista -tunnustuksen 2006. Valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha hänelle myönnettiin 2009 ja taiteilijaeläke 2016. Vuonna 2018 Lavaste sai Pro Finlandia -mitalin.
Hypojodihapoke

Hypojodihapoke (HIO) on epäorgaaninen yhdiste ja yksi jodin happihapoista. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä. Hypojodihapokkeen suolat ovat hypojodiitteja ja ne ovat hieman hypojodihapoketta pysyvämpiä.
Ominaisuudet ja valmistus.
Hypojodihapoke on sellaisenaan pysymätön yhdiste ja tunnetaan vain vesiliuoksena. Se on erittäin heikko happo ja sen happovakion arvo on 2,3·10-11. Hypojodihapoke on voimakas hapetin. Hypojodihapoke on epästabiili ja disproportioituu helposti esimerkiksi valon vaikutuksesta jodiksi ja jodihapoksi.
5 HIO → HIO3 + 2 I2 + 2 H2O
Hypojodihapoketta voidaan valmistaa jodin ja elohopeaoksidin vesisuspension välisellä reaktiolla. Sitä muodostuu myös eräiden jodiyhdisteiden kuten jodikloridin hydrolyysin tuotteena.
2 I2 + HgO + H2O → 2 HIO + HgI2
ICl + H2O → HIO + HCl
Hypojodihapoke reagoi alkeenien kanssa muodostaen jodialkoholeja. Sillä on myös antibakteerisia ominaisuuksia, mutta hypojodihapokkeen pysymättömyyden vuoksi sitä ei juurikaan käytetä tähän tarkoitukseen.
Here for You

”Here for You” on slovenialaisduo Maraayan kappale, jolla se edusti Sloveniaa vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa. Kappale julkaistiin 17. maaliskuuta 2015 ja sen kesto on kolme minuuttia ja 24 sekuntia.
"Here for Youn" ovat säveltäneet duon jäsenet Aleš ja Marjetka Vovk ja sanoittaneet Aleš Vovk ja Charlie Mason. Maraaya esitti kappaleen Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa, sijoittui viidenneksi ja selviytyi finaaliin. Finaalissa duo sijoittui 27 osallistujasta 14:nneksi.
Hour of the Wolf (kappale)

Hour of the Wolf () on Elnur Hüseynovin kappale, jolla hän edusti Azerbaidžania vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa Itävallan Wienissä. Kappale julkaistiin 2. huhtikuuta 2015 ja sen kesto on kaksi minuuttia ja 59 sekuntia.
Kappaleen ovat säveltäneet Nicolas Rebscher, Nicklas Lif sekä Lina Hansson ja sanoittaneet Rebscher, Lif, Hansson sekä Sandra Bjurman. Kaikki kappaleen tekijät ovat ruotsalaisia. "Hour of the Wolf" kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa. Siellä se sijoittui kymmenenneksi ja selviytyi finaaliin. Finaalissa se sai 49 pistettä ja saavutti sijan 12.
Elnur Hüseynov edusti Azerbaidžania Eurovision laulukilpailussa myös vuonna 2008.
HMS Vale (P155)

HMS Vale (runkonumero P155) oli Ruotsin laivaston Hugin-luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin 15. toukokuuta 1975 Mandalista Westermoen Hydrofoil A/S:ltä. Se laskettiin vesille 30. lokakuuta 1978 ja liitettiin laivastoon 26. huhtikuuta 1979.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 22. syyskuuta 1995 ja myytiin seuraavana vuonna.
Crime and Punishment

Crime and Punishment (; ) on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Menahem Golanin ohjaama, tuottama ja käsikirjoittama venäläis-puolalais-yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka perustuu Fjodor Dostojevskin romaaniin "Rikos ja rangaistus" (1866). Elokuvan pääosissa ovat Crispin Glover, Vanessa Redgrave, John Hurt ja Margot Kidder. Dostojevskin romaanista poiketen "Crime and Punishment" sijoittuu nykyaikaan. Elokuva kertoo nuoresta opiskelijasta, jonka mieltä kalvaa hänen tekemänsä murha.
"Crime and Punishment" kuvattiin Moskovassa vuonna 1993. Elokuva sai ensi-iltansa vasta Moskovan elokuvajuhlilla 27. kesäkuuta vuonna 2002. Elokuvan Yhdysvaltain ensi-ilta oli 9. lokakuuta 2005. Metro-Goldwyn-Mayer vastasi elokuvan teatterilevityksestä Yhdysvalloissa. "Crime and Punishment" julkaistiin DVD:nä 12. huhtikuuta 2005. Elokuva voitti WorldFest-Houstonin elokuvajuhlilla parhaan independent-elokuvan Platinum-palkinnon vuonna 2007.
Richairo Živković

Richairo Juliano Živković (, s. 5. syyskuuta 1996 Assen) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa kiinalaisseura Changchun Yataita. Oikeajalkainen Živković on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura.
Seurajoukkueura.
Živković aloitti uransa Eredivisien FC Groningenissa. Debyytti seuran ykkösjoukkueen paidassa tapahtui jo 16-vuotiaana, joulukuussa 2012 Heracles Almeloa vastaan. Avausmaali syntyi elokuussa 2013 NEC Nijmegenia vastaan. Živković pelasi Groningenissa 37 ottelua onnistuen maalinteossa 11 kertaa.
Heinäkuussa 2014 Živković siirtyi Eredivisien hallitsevaan mestariin AFC Ajaxiin, jonka paidassa hän debytoi joulukuussa 2014 FC Utrechtia vastaan. Avausmaali syntyi seuraavalla kierroksella SBV Excelsiorin verkkoon. Kaudella 2014–2015 Živković debytoi Ajaxin paidassa myös Mestarien liigassa ja Eurooppa-liigassa.
Živković pelasi Ajaxissa kaikkiaan seitsemän Eredivisien ottelua. Hän pelasi Ajaxin alle 21-vuotiaiden joukkueessa 40 toisen sarjatason ottelua, joissa teki 27 maalia. Lisäksi hän pelasi lainasopimuksilla Willem II.ssa 16 ja Utrechtissa 34 Eredivisien ottelua.
Živković siirtyi kesällä 2017 Jupiler Pro Leaguen KV Oostendeen, ja pelasi puolentoista kauden aikana pudotuspelit mukaan lukien 50 Belgian pääsarjaottelua, joissa teki 12 maalia. Hän siirtyi Changchun Yataihin helmikuussa 2019 ja pelasi tulokaskaudellaan Kiinan kakkosliigassa 25 ottelua, joissa teki 16 maalia. Kevätkauden 2020 hän oli lainalla Englannin Valioliigan Sheffield Unitedissa mutta pääsi vaihtopelaajana kentälle vain viidessä ottelussa.
Maajoukkueura.
Živković on edustanut Alankomaita alle 18-, 19-, 20- ja 21-vuotiaissa. Alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa hän on pelasi vuosina 2013–2015 kymmenen ottelua tehden niissä viisi maalia. Alle 21-vuotiaissa hän teki yhdeksässä ottelussa neljä maalia vuosina 2016–2018.
Muuta.
Živkovićin sukunimi on peräisin hänen äidiltään, joka on kotoisin Serbiasta. Živkovićin isä, joka jätti perheen Richairon ollessa pieni, on puolestaan kotoisin Alankomaihin kuuluvalta Curaçaolta. Živković voi siis näin halutessaan edustaa maajoukkuetasolla Serbiaa, Alankomaita tai Curaçaoa.
Saseka

Saseka oli Helsingissä sekä Helsingin maalaiskunnassa vuosina 1935–1961 toiminut tiili- ja kevytbetonitehdas, joka vuonna 1961 fuusioitiin Lohjan Kalkkitehdas Oy:öön. Sen jälkeen Saseka-nimi toimi Lohja-yhtiön yhtenä tavaramerkkinä ja tuoteryhmän nimenä. Lohjan toimitusjohtaja Petter Forsström oli omistanut Sasekan vuodesta 1937, ja Lohjan Kalkkitehtaan omistukseen se tuli 1943.
Saseka-nimi tulee sanoista "santa, sementti ja kalkki". Saseka otti perustamisvaiheessa 1935 hoitoonsa Malmin rautatieaseman lähellä Pukinmäessä aloitettua kalkkihiekkatiilitehtaan toimintaa. Tehdas ja sen yhteydessä ollut hiekkakuoppa olivat tulleet Helsingin kaupungin omistukseen, ja Saseka vuokrasi ne käyttöönsä viideksi vuodeksi.
Petter Forsströmin tultua Sasekan omistajaksi tuotanto-ohjelmaan otettiin myös höyrykarkaistu Siporex-kevytbetoni. Valmistus aloitettiin Helsingin maalaiskuntaan tuolloin kuuluneessa Tapanilassa 1935, kunnes juuri ennen talvisotaa valmistui uusi tehdas Helsingin maalaiskunnan Vuosaareen, josta Saseka oli ostanut Vuosaaren kartanon suurine hiekkavaroineen. Sementti saatiin Lohjan Kalkkitehtaalta, joka osti Sasekan kaikki osakkeet 1943. Kalkki saatiin pääosin Sipoon kalkkitehtaalta.
Saseka fuusioitiin Lohjan Kalkkitehdas Oy:hyn 1961, minkä jälkeen sen nimen alla harjoitettiin tiili- ja kevytbetonituotannon ohella myös betoni- ja muovilattioiden valua ja rappausurakointia. Vuonna 1978 Sasekan Siporex-liiketoiminta siirtyi hallinnollisesti Lohjan Elementtitehtaat -tuoteryhmään. Vuodesta 1972 lähtien Siporexia valmistettiin myös Ikaalisiin perustetussa tehtaassa, ja Vuosaaressa sen tuotanto lopetettiin vuonna 1978. Kahi-tiilet siirrettiin Lohjan Rudus-tuoteryhmään, ja niitä valmistettiin 1960-luvun lopulta lähtien myös Salon Kiikalassa, Oulussa ja vuodesta 1975 Nurmijärven Rajamäellä.
Vuosina 1976–1984 Sasekan Vuosaaren tehtaalla valmistettiin Lohjan Solifer-asuntovaunuja.
Kallahden Hiekkajaalanpuistoon on jätetty Sasekan hiekkalaivojen purkamisessa käytettyjen nostureiden perustuksia muistoksi tehtaan toiminnasta.
Kerhotalo Saseka.
Saseka-talo on arkkitehti Pirkko Wesamaan suunnittelema, Sasekan Vuosaareen vuonna 1952 rakentama ruokalarakennus. "Kostholli 8" on vuodesta 1995 toiminut alueen kerhotalona Helsingin kaupungin omistuksessa. Alueen kiinteistö- ja asuntoyhtiöiden asukkaat kustantavat kerhotalon toiminnan yhtiövastikkeillaan.
Hakunilan kirkko

Hakunilan kirkko on Vantaan Hakunilassa sijaitseva kirkko, joka on osa Hakunilan seurakuntaa. Se suunniteltiin alun perin vuosina 1975–1976 seurakuntakeskukseksi. Teräsbetonirunkoisen, kalkkisementtitiilisen ja pohjamuodoltaan lähes pyöreän kirkon suunnitteli arkkitehti Pauli Halonen. Vuonna 1994 rakennuksessa tehtiin laajennus- ja korjaustöitä Halosen johdolla, ja piispa Eero Huovinen vihki sen samana vuonna kirkoksi.
Rakennuksen seinäpinnat ovat polveilevat, korkeat ikkunat sijaitsevat kapeissa seinän kohdissa. Kirkkosalin seinät on roiskerapattu, sisäkatto on tasainen ja verhottu alumiinisäleiköllä. Kirkon yhteydessä on kirkkoherranvirasto, erillinen pienempi kappeli, seurakuntasali ja kerho- ja toimistotiloja. Kirkkosalin kalusteet ovat siirreltäviä alttari mukaan lukien. Kirkon kokonaispinta-ala on 1 321 neliötä ja siellä on istumapaikkoja yhteensä 280 hengelle.
Kirkon 12-äänikertaiset urut on valmistanut urkurakentamo Matti Erola vuonna 1987. Kirkkotekstiilit ovat taiteilija Raija Rastas-Vähäsarjan suunnittelemia, alttarin krusifiksin on tehnyt virolainen kuvanveistäjä Aleksander Litvinov, alttariseinän lasimaalaukset taiteilija Dolores Hoffman Tallinnasta.
Toiminta.
Kirkossa on monenlaista toimintaa koko vuoden ajan. Kirkossa pidetään esimerkiksi monenlaisia messuja, konfirmaatioita ja muita rippikouluun liittyviä tapahtumia sekä kirkon voi varata häitä, hautajaisia tai ristiäisiä varten. Kirkossa järjestetään myös iltapäiväkerhoja ja "Lepaani" eli Hakunilan kirkon nuorisoilta.
Sofia (Ruotsin prinsessa)

Prinsessa Sofia, Värmlannin herttuatar (alun perin Sofia Kristina Hellqvist, s. 6. joulukuuta 1984 Danderyd, Ruotsi) on Ruotsin prinssi Carl Philipin puoliso. Avioliiton myötä Sofia Hellqvististä tuli prinsessa Sofia ja Värmlannin herttuatar.
Hellqvist tuli tunnetuksi Ruotsissa glamourmallina sekä kilpailijana tosi-tv -sarjassa "Paratiisihotelli" vuonna 2005. Hellqvist oli ammatiltaan joogaopettaja, joksi hän opiskeli New Yorkissa "Paratiisihotellin" jälkeen.
Hellqvist on seurustellut prinssi Carl Philipin kanssa vuodesta 2010 lähtien. Heidän suhteensa alkua voi kuvata vaikeaksi, koska kuningasparin oli ensin vaikea hyväksyä Sofiaa kuninkaalliseen perheeseen hänen taustastaan johtuen. He kuitenkin muuttivat yhteen vuonna 2011 ja kihlautuivat 27. kesäkuuta 2014.
Avioliitto.
Sofia ja Carl Philip avioituivat 13. kesäkuuta 2015 Tukholmassa, heidät vihittiin Tukholman kuninkaanlinnan kirkossa.
Prinsessa Sofian hääpuvun suunnitteli ruotsalainen muotisuunnittelija Ida Sjöstedt, puvussa on kolmea eri valkoisen sävyä. Leninki on silkkikreppiä, jonka päällä on italialaista silkkiorganzaa, olkaimettoman leningin yläosa ja pitkät hihat ovat pitsiä. Leningissä ja laahuksessa on couture-pitsistä tehtyjä käsin leikattuja ja ommeltuja applikaatioita. Huntu on morsiustylliä ja kirjailtu seitinohuella puuvillapitsillä. Prinsessa Sofian diadeemi on lahja kuninkaalta ja kuningattarelta. Prinssi Carl Philip oli pukeutunut tummansiniseen laivaston juhlaunivormuun, jonka malli on vuodelta 1878.
Lapset.
Prinssiparin esikoinen, Alexander Erik Hubertus Bertil, syntyi 19. huhtikuuta 2016 klo 18.25 Danderydin sairaalassa. Toinen lapsi, Gabriel Carl Walther, syntyi 31. elokuuta 2017 klo 11.24 samassa sairaalassa kuin isoveljensä prinssi Alexander.