tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Roosevelt Island

Roosevelt Island on kapea ja pitkä saari East River -joessa New Yorkin Manhattanin ja Queensin välissä Yhdysvalloissa. Saari on etelä-pohjoissuunnassa 3,2 kilometriä pitkä, mikä vastaa Manhattanin puolella 40 korttelia, suunnilleen 46. kadulta 86. kadun korkeudelle. Leveimmillään saari on vain 240 metriä, ja sen pinta-ala on 0,60 km². Asukkaita saarella on runsaat 10 000. 
Historia.
Siirtomaavallan aikaan saaren omisti Queensissä asuva Blackwellin suku. Saari oli tuolloin viljelys- ja kivenlouhintakäytössä, ja se tunnettiin nimellä Blackwell's Island. 1800-luvun alussa suku päätti myydä saaren, ja noin vuonna 1825 New Yorkin kaupunki osti sen. Saari oli kaupungin päättäjien mielestä sopiva paikka jonne voisi siirtää epätoivottuja henkilöitä. Niinpä vuonna 1829 saarelle rakennettiin ensimmäinen rangaistuslaitos, "Blackwell’s Island Penitentiary", jonne kuljetettiin höyrylaivalla vankeja sekä sairaita ja mielisairaita. Vangit pantiin töihin louhimaan kiveä saaren louhoksessa, jota käytettiin muiden saaren laitosten rakentamiseen. Saarelle rakennettiin muun muassa kirkko, isorokkosairaala ja majakka. Pakkolaitoksessa oli myös naisia, ja olot olivat huonot.
Saarella oli huono maine, ja vuonna 1921 kaupunki päätti muuttaa saaren nimeksi Welfare Island. 1930-luvulla kuitenkin korruptio lisääntyi vankilassa. Vangit saattoivat ostaa itselleen etuuksia kuten viiden tähden illallisia. Rangaistuslaitos suljettiin vuonna 1936, vain muutama vuosi sen jälkeen kun uusi rangaistuslaitos Rikers Island oli avattu vuonna 1932. Tämä oli tammikuussa 1934 New Yorkin pormestariksi tulleen Fiorello La Guardian ansiota. Hänen panostuksensa sairaalajärjestelmään aloittivat uuden aikakauden joka määritteli nykyaikaisen terveydenhuollon ja kaupunkien terveyspolitiikan muodostumisen. Vuonna 1939 hän avasi saarelle viiden korttelin mittaisen sairaalan, "Goldwater Memorial Hospitalin", joka oli ensimmäinen erityisesti kroonisesti sairaille suunniteltu sairaala. Vaikka Goldwaterin sairaala oli menestys, niin 1960-luvulle tultaessa Welfare Island oli käytännössä autio.
Vuonna 1964 aloitettu valtakunnallinen sosiaalireformi Great Society antoi vauhtia saaren kehittämiselle. Vuonna 1969 New Yorkin kuvernööri Nelson Rockefeller ja New Yorkin pormestari John Lindsay allekirjoittivat sopimuksen melkein autioksi jääneen saaren vuokraamisesta New Yorkin osavaltiolle 99 vuodeksi. Se oli sosiaalinen kokeilu, joka takasi kohtuuhintaisia asuntoja. Samalla saaren nimeksi tuli Roosevelt Island. Vuonna 2013 Goldwaterin sairaalan toiminta loppui ja se purettiin. Sairaalan paikalle rakennettiin Cornellin yliopiston kampus Cornell Tech.
Roosevelt Islandilla on pneumaattinen roskankeruuputkisto.
Jelenia Góra

Jelenia Góra () on piirikuntatason kaupunki Ala-Sleesian voivodikunnassa Länsi-Puolassa. Kaupunki kuului Saksaan vuoteen 1945 saakka. Puolan ja Tšekin raja kulkee kaupungin läheltä Sudeettien vuoristossa. Jelenia Górassa asui vuoden 2019 arvion mukaan 79 061 asukasta. Se on viereisen Karkonoszen piirikunnan hallintokeskus.
Jelenia Góra oli vuosina 1975–1998 Jelenia Góran voivodikunnan hallinnollinen keskus.
Sobieszów on vuoristokylä kaupungin lähellä. Siellä sijaitsee Chojnik-niminen linna (Kynast-linna), joka kuului 1300-luvulta lähtien sleesialaiselle Schaffgotsch-suvulle. Saksaksi linnan nimi on "Hermsdorf unterm Kynast". Jelenia Góra oli vuosisatojen ajan tekstiilinvalmistuksen keskus, mutta ala taantui 1700-luvulla. 
Jelenia Góran yhteistyökaupungit:
Ipanoiden platta

Ipanoiden platta on HattiWatit -yhtyeen neljäs äänite ja toinen pitkäsoitto. Levy julkaistiin vuonna 2002 ja se sisältää 16 uutta lastenlaulua. Levyltä löytyvä kappale ”Virvon siellä ja varvon täällä” sijoittui toiseksi valtakunnallisessa pääsiäislaulukilpailussa Riihimäellä 24.3.2002. Albumi sisältää myös valtakunnalliseen Vuoden uusi lastenlaulu 2000 -kilpailuun osallistuneen kappaleen ”Nenä valuu ja räystäät tippuu”. Se sijoittui televisioidussa finaalissa viidenneksi (3.9.2000 YLE-TV1). Kaikki levyn kappaleet ovat bändin omaa tuotantoa ja se äänitettiin vuoden 2002 lopulla Hyvinkäällä.
Kappale ”Virvon siellä ja varvon täällä” on mukana myös levyllä "Pääsiäisnoidan keitokset".
Kappaleet.
+Bonus: Virvon siellä ja varvon täällä - (säv. san. T. Ahonen)
Jääkiekon nuorten naisten maailmanmestaruuskilpailut 2009

Jääkiekon nuorten naisten maailmanmestaruuskilpailut 2009 pelattiin Saksassa ja pelipaikkakuntana toimi Füssen. Maailmanmestaruuden voitti Yhdysvallat. 
Lopputulokset.
Pääsarja
1. divisioona
Xiong Ni

Xiong Ni (s. 11. tammikuuta 1974 Changsha, Hunan) on kiinalainen entinen uimahyppääjä ja kolminkertainen olympiavoittaja. 
Ensimmäisen olympiamitalinsa Xiong voitti 1988 Soulin olympialaisissa vasta 14-vuotiaana. Xiong lopetti uransa ensimmäisen kerran vuonna 1997, mutta palasi jo seuraavana keväänä takaisin kilpailuihin.
Lopullisesti Xiong lopetti aktiiviuransa vuonna 2001.
Li Hongxue

Li Hongxue (; s. 9. maaliskuuta 1984 Harbin, Heilongjiang) on kiinalainen maastohiihtäjä.
Ura.
Li on kilpaillut kolmesti olympiakisoissa vuosina 2006–2014. Olympiatasolla hänen paras sijoituksensa henkilökohtaisilla matkoilla on 22. sija Sotšin olympialaisten 30 kilometrin kilpailussa.
MM-kilpailuissa Lin paras saavutus henkilökohtaisilla matkoilla on 18. sija 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa vuoden 2007 MM-kisoissa Sapporossa.
Vaunulammit

Vaunulammit ovat Kanta-Hämeessä Lopella olevat kaksi järveä, jotka kuuluvat Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Suurempi järvi on pinta-alaltaan 1,3 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 100 metriä. Pienempi lampi on 100 metriä pitkä ja 60 metriä leveä. Järvet ovat kytkettynä toisiinsa kaivetun ojan välityksellä. Ne sijaitsevat Vaunumäen takana olevalla yhteisellä ojitetulla suolla. Suuremman järven luusua sijaitsee sen kaakkoisrannalla, josta saa alkunsa 1,2 kilometriä pitkä oja Viiveriin.
Suuremman järven rantaviiva on 530 metriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa, jota ympäröi hiekkakangas. Järvien rannat ovat soistuneita ja ojitettuja. Rannat ovat rakentamattomia eikä niille johda teitä. Yhdystie 2824 ohittaa järvet etelän puolelta ja yhdystie 2831 haarautuu järvien pohjoispuolelta ohi.
Luonnonhistoria.
Jääkauden loppuvaiheessa noin 11 400−11 300 vuotta sitten mannerjäätikön reuna päättyi näillä seuduilla suoraan mereen. Pääjärven muodostumisessa vaikuttaneet jäätiköiden maata kasaavat tapahtumat muodostivat Kolmannen Salpausselän juuri Vaunulammien kohdalle. Jäätikön alta purkautuvat jäätikkövirrat pyyhkäisivät juuri Vaunulammien kohdalta Yoldiamereen ja levittivät soraa, hiekkaa ja savea mukanaan kummallekin sivulleen. Näin ovat syntyneet varsin korkeat Vaunumäen sandurit, jotka reunustavat nykyistä Vaunulammien suoaluetta. Myöhemmin työntyi mannerjään kieleke Vanumäen sanduurin päälle ja kasasi Salpausselän reunamoreenit sulavesiuoman tukkeeksi. Reunamoreenin taakse kertyneet jäätikköjärven vedet purkautuivat mereen Tervalammin kautta.
Ölmos

Ölmos on alue ja historiallinen kylä Kemiönsaaren kunnan Dragsfjärdissä. Ölmos on sittemmin jakautunut Ytterölmosin, Överölmosin ja Hammarsbodan kyliksi. Joissakin yhteyksissä Ölmos tarkoittaa myös Kemiön saaren sitä aluetta, jonka Dragsfjärden erottaa muusta saaresta.
Ölmosin ja Purunpään alueilla sijaitsee Ölmos–Purunpää Natura 2000 -suojelualue. Dragsfjärdenin länsipuolella sijaitsevat Purunpään lisäksi myös Söderlångvikin, Söderbyn, Söglön, Långnäsin ja Rövikin kylät. Alueella on isoja merenlahtia, kuten Ölmosfjärden, Purunpäänlahti ja Långviken. Hammarsbodan kylässä on suojeltu järvi Hammarsboda träsk.
Ölmosissa sijaitsee lomakylä Meripesä. Lisäksi alueella on laajoja hiekkarantoja, etenkin sen länsirannalla Långsidanissa. Alueen pohjoisosassa on julkinen uimaranta.
Ilja Ponomarjov

Ilja Ponomarjov on venäläinen entinen kansanedustaja. Hän tuli tunnetuksi ainoana Putinin arvostelijana Venäjän duumassa.
Ponomarjov oli vuosina 2011–2012 järjestämässä Putinia vastustavia mielenosoituksia. Duumassa hän istui Oikeudenmukainen Venäjä -puolueen edustajana, johon hän siirtyi kommunisteista vuosien 2008–2009 välillä.
Huhtikuussa 2015 duuma poisti häneltä syytesuojan, sillä syyttäjänvirasto haluaa nostaa häntä vastaan syytteen kavalluksesta. Syyttäjä epäili hänen rahaa tukirahoja jakavasta tekniikan kehitystä rahoittavasta Skolkovo-säätiöstä, jossa hän on työskennellyt. Ponomarjov asui elokuussa 2015 lähtien Yhdysvalloissa, koska hänen mukaansa Venäjän viranomaiset eivät päästä häntä palaamaan Venäjälle.
Ponomarjov sai Ukrainan kansalaisuuden 2019 ja asuu Kiovassa. Maaliskuussa 2022 hän perusti venäjänkielisen Helmikuun Aamu -televisiokanavan ja Rozpartisan-Telegram-kanavan. 21. elokuuta 2022 hän luki televisiokanavallaan Venäjän tasavaltalaisarmeija -ryhmän manifestin. Ponomarjovin mukaan maanalaisen ryhmän tavoitteena on Putinin hallinnon syrjäyttäminen Venäjällä. Hän ilmoitti ryhmän tehneen useita iskuja ja sen olevan toimittaja Darja Duginan tappaneen pommi-iskun takana.
Ponomarjovin järjestö yhdistyi elokuussa 2022 Irpinissä Vapaan Venäjän legioonan ja Venäjän vapaaehtoisjoukot -järjestöjen kanssa.
Keltainen tee

Keltainen tee () on harvinainen ja arvostettu teetyyppi, jota tuotetaan pieniä määriä erityisesti Kiinan Hunanin, Sichuanin ja Anhuin maakunnissa, jossain määrin myös Etelä-Koreassa. Keltainen tee on ollut tunnettu satojen vuosien ajan, ja alkujaan sitä valmistettiin Kiinan keisarille. Teelehdet saavat valmistukseen kuuluvan vähäisen hapetuksen aikana kellertävän sävyn, mistä teemuoto on saanut nimensä. Keltaisen teen syntyminen ajoittuu Ming-dynastian teekulttuurin kulta-aikaan 1500-luvun lopulla, jolloin teevalmistusmenetelmät kehittyivät ja useimmat nykyiset teetyypit saivat alkunsa. 
Teekirjallisuudessa on toisistaan poikkeavia kuvaksia keltaisen teen valmistusmenetelmästä. Eräs kuvaus on seuraavanlainen: Keltaista teetä varten kerätään teepensaan kärkisilmuja ennen kuin ne muodostavat nukkapintaa. Lehdet nuudutetaan vihreän teen tavoin ja kuumennetaan pannuissa, välillä käsin sekoittaen. Lehdet levitetään kostean kankaan alle säästä riippuen 4–10 tunniksi. Tällöin teelehdet lämpenevät ja hapettuvat, kehittävät aromikkuuttaan ja saavat kellertävän värisävyn. Lehtiä kuivataan vielä 10–20 minuuttia 110–120 °C:een lämpötilassa, jolloin niiden kosteus putoaa alle viiteen prosenttiin. Lopuksi teelehdet lajitellaan ja pakataan. 
Ehkä kuuluisin keltainen tee on nimeltään "Junshan Yinzhen" (suom. Jun-vuoren hopeaneulaset tai Keisarin vuoren hopeaneulaset). Aitoa Junshan Yinsheniä valmistetaan pieniä määriä Hunanin maakunnan Dongtingjärven pienessä saaressa kasvavista "Jun Shan Qun Ti Zhong" -kannan teepensaista, joiden kärkisilmut poimitaan huhtikuussa tätä teetä varten. 
Keltaista teetä haudutetaan esimerkiksi 70 °C lämpöisessä vedessä 5–8 minuuttia. Usein teepaketissa on tai teemyymälästä saa kullekin teelaadulle suositellut täsmällisemmät haudutusohjeet. Väriltään teejuoma vaihtelee vaalean keltaisesta keltaruskeaan. Maultaan keltaista teetä kuvataan pehmeäksi, hunajaisen samettiseksi ja vehnäiseksi.
Piotr Jaroszewicz

Kenraali Piotr Jaroszewicz (8. syyskuuta 1909 – 1. syyskuuta 1992) oli Puolan kansantasavallan pääministeri vuodesta 1970 vuoteen 1980. Hän pyrki toteuttamaan puoluejohtaja Edward Gierekin kunnianhimoisia suunnitelmia Puolan saattamiseksi nopean talouskasvun tielle. Lännestä lainattuun rahaan ja Neuvostoliittoa lähentyvään politiikkaan pohjautuva suunnitelma sai maan kriisiin ja loi perustan Solidaarisuus-liikkeen synnylle ja vuoden 1976 levottomuuksille.
Jaroszewicz ja hänen vaimonsa murhattiin raa'asti kotonaan syyskuun alussa 1992. Murhan syitä on spekuloitu laajasti.
Lincang

 
Lincang (, pinyin: Líncāng Shì) on prefektuuritason kaupunki Lounais-Kiinan Yunnanin maakunnan länsiosassa. Prefektuurin pinta-ala on 24 469 neliökilometriä ja väkiluku 2,43 miljoonaa (2010). Yunnanin maakunnan pääkaupunki Kunming sijaitsee linnuntietä 300 kilometriä Lincangista itäkoilliseen; maanteitse matka on parisensataa kilometriä pidempi. Lincangin hallintokeskus sijaitsee Linxiangin kaupunkipiirissä.
Maatiede.
Kaupunki rajoittuu lännessä Myanmariin, luoteessa Baoshanin prefektuuriin, etelässä ja idässä Pu’erin prefektuuriin. 
Teetuotanto.
Lincangin prefektuuri on eräs pu’er-teen tuotantoalueita. Se on myös eräs tärkeä teepensaan kehityshistoriaan liittyvä alue, sillä seudulta on tavattu esimerkiksi yli tuhatvuotiaita villien teepensaan lähilajien teepuiden ja teepensaan välimuotoja sekä teepensaan lajikehitykseen liittyviä puufossiileja.
Lincangin prefektuurissa on tunnettuja vuoristoisia teenkasvatusalueita: Yongden, Mengkun ja Fengqingin teealueet. Pelkästään Fengqingin piirikunnan teealueella arvioidaan olevan yhteensä 238,000 "mu" eli 158,7 km2 teeviljelmiä, joista merkittävä osa koostuu vanhoista teepuistoista, vanhoista teeviljelmistä tai vanhoista villiteepuualueista. Fengqing tuottaa noin 10,6 miljoonaa tonnia teetä vuodessa eli teealue on yksi koko Kiinan suurimmista. Sitä arvostetaan myös mustan Dianhong-teen tuotannostaan. 
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla kaupunki jakautuu yhteen kaupunkipiiriin, neljään piirikuntaan ja kolmeen autonomiseen piirikuntaan.
Xishuangbanna

Xishuangbanna eli Xishuangbannan dai-kansan autonominen prefektuuri, lyhennettynä Xidai (, pinyin: Xīdǎi) on prefektuuri Lounais-Kiinan Yunnanin maakunnan eteläosassa. Prefektuurin pinta-ala on 19 700 neliökilometriä ja väkiluku 1,1 miljoonaa (2010). Xishuangbannan prefektuurin pääkaupunki on Mekong-joen varrella sijaitseva 520 000 asukkaan Jinghong (2010). Huomattava osa väestöstä on dai-kansaa.
Prefektuuri rajoittuu lännessä ja lounaassa Myanmariin, etelässä Laosiin ja pohjoisessa Pu’erin prefektuuriin. Yunnanin maakunnan pääkaupunki Kunming sijaitsee linnuntietä noin 400 kilometriä prefektuurikeskus Jinghongista koilliseen; maanteitse matka on tuntuvasti pidempi. 
Xishuangbannan prefektuuri ja etenkin sen kuuluisat teevuoret tunnetaan vanhoista teepuistaan, joista valmistetaan korkealuokkaista pu’er-teetä. Prefektuurin tunnettuja vuoristoisia teealueita ovat muun muassa Nannuo, Youle (Jinuo), Yibang (Mola), Manzhuan, Lao Mansa, Gedeng, Mangzhi ja Lao Banzhang.
Lintulammi (Loppi)

Lintulammi on Kanta-Hämeessä Lopella oleva järvi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 4,4 hehtaaria ja sen pituus on 400 metriä ja leveys 150 metriä. Siihen laskee viisi suo-ojaa, joista ainakin yksi on länsirannalla sijaitseva noin 1,2 kilometriä pitkä laskuoja Tervalammiin.
Järven rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä ja sen ranta on puoliksi moreeni- ja puoliksi hiekkapohjaista kangasmaastoa, joka on soistunutta järven rannoilta.Rantoja ei ole rakennettu. Yhdystie 2824 kiertää järven pohjoispuolelta ohi.
Luonnonhistoria.
Jääkauden loppuvaiheessa noin 11 400−11 300 vuotta sitten mannerjäätikön reuna päättyi näillä seuduilla suoraan mereen. Pääjärven muodostumisessa vaikuttaneet jäätiköiden maata kasaavat tapahtumat muodostivat Kolmannen Salpausselän juuri Tervalammin kohdalle. Kun Salapausselän reunamoreenit patosivat taakseen jäätikköjärven, laskivat jäätikköjokivirtaukset jääjärven vedet Yoldiamereen ja kasasivat suuren sandurin tälle alueelle. Sandurin hiekkapinnan reuna päättyi jyrkkäreunaisena ja jätti moreenipintaisen alanteen paljaaksi, jonne järvi on syntynyt.
Historia.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Lindulampi". Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Lintulampi".
Claude Renoir

Claude Renoir (4. joulukuuta 1914 Pariisi – 5. syyskuuta 1993 Troyes) oli ranskalainen elokuvaaja. Hän toimi pääkuvaajana muun muassa setänsä Jean Renoirin elokuvissa "Joki" (1951) ja "Kultaiset vaunut" (1952).
Claude Renoir aloitti uransa 1930-luvulla setänsä elokuvien avustavissa tehtävissä ja toimi sitten Christian Matras’n ja Boris Kaufmanin kamera-assistenttina. Toisen maailmansodan aikana hän palveli Ranskan laivaston elokuvaosastolla ja palasi sodan jälkeen näytelmäelokuvien pariin. Hänen myöhäisempiä kuvaustöitään olivat Henri-Georges Clouzot’n "Picasso – arvoitus" (1956), Roger Vadimin "Barbarella" (1968) ja Lewis Gilbertin "007 rakastettuni" (1977). Hän jatkoi elokuvaajana 1970-luvun loppuun asti, kunnes paheneva näkövamma esti työskentelyn. Claude Renoir kuoli 1993.
Claude Renoir sekoitetaan usein (muun muassa Elonetissä) samannimiseen setäänsä (1901–1969), joka tuotti joitakin veljensä Jean Renoirin elokuvia.
Music of Bill Evans

Music of Bill Evans on yhdysvaltalaisen jousikvartetti Kronos Quartetin albumi, joka julkaistiin vuonna 1986 levymerkillä Landmark Records. Albumi sisältää Bill Evansin sävellyksiä. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säv. Bill Evans ellei toisin mainita.
Baoshan

 
Baoshan (, pinyin: Bǎoshān, historiallisesti myös Yongchang) on prefektuuritason kaupunki Lounais-Kiinan Yunnanin maakunnan länsiosassa. Prefektuurin pinta-ala on 19 637 neliökilometriä ja väkiluku 2,5 miljoonaa (2010). Baoshanin prefektuurin keskus on noin 935 000 asukkaan Baoshanin kaupunki (2010). 
Prefektuuri rajoittuu etelässä Lincangin ja lännessä Dehongin prefektuuriin sekä luoteessa Myanmariin. Pohjoisessa on naapurina Nujiangin ja koillisessa Dalin prefektuuri. Yunnanin maakunnan pääkaupunki Kunming sijaitsee linnuntietä 370 kilometriä Baoshaosta itään, maanteitse matkaa on lähes 500 kilometriä.
Baoshanin prefektuuri on eräs pu'er-teen tuotantoalueita. Siellä esiintyy vanhoja villiteepuita ja seutu liittyy teepensaan kehityshistoriaan, sillä alueelta on tavattu teepensaan lajikehitykseen liittyviä puufossiileja. Channingin vuoristoinen seutu on prefektuurin tunnetuin teentuotantoalue.
Kainaston hyppyrimäet

Kainaston hyppyrimäet on kolmen hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Seinäjoen Ylistarossa.
Historia.
Ylistaron Kainaston kyläkoulun rinteeseen rakennettiin vuonna 2003 kolme hyppyrimäkeä.
Kainaaston Jyrkkä.
Mäki rakennettiin vuonna 2003. Mäen K-piste sijaitsee 20 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 20,5 metriä on hypännyt Antti Koivuluoma.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 16,5 metriä on hypännyt Sanni Tuomisto.
K10.
Mäki rakennettiin vuonna 2003. Mäen K-piste sijaitsee 10 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 9,0 metriä ovat hypänneet Sami Hietala ja Joeli Ala-Talkkari.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 7,5 metriä on hypännyt Emilia Sorvisto.
K4.
Mäki rakennettiin vuonna 2003. Mäen K-piste sijaitsee 4 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 5,5 metriä ovat hypänneet Juho Ojanen 24.2.2009 Liito-orava Cupissa ja Topi Kuusisto 24.2.2010 Liito-orava Cupissa. Naisten mäkiennätyksen 5,0 metriä on hypännyt Alva Thors kaksi kertaa 26.1.2013 Liito-orava Cupissa.
Kyöpelin hyppyrimäet

Kyöpelin hyppyrimäet on neljän käytössä olevan ja yhden puretun hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Suonenjoella.
Historia.
Suonenjoen Kyöpeliin rakennettiin ensimmäinen puinen hyppyrimäki vuonna 1935. Vuonna 1972 siinä järjestettiin normaalimäen SM-kilpailut. Kyöpelin hyppyrimäki poltettiin tihutyönä vuonna 1999. Vuonna 1977 rakennetut K35- ja K15-hyppyrimäet ovat edelleen hyppykunnossa ja jokatalvisessa käytössä. Vuonna 2006 K35-hyppyrimäen tornia korotettiin ja alastulorinnettä muokattiin, jolloin se kasvoi K45 HS50 kokoiseksi.
HS50.
Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 46 metrissä ja HS-piste 50 metrissä. Vuosina 2006–2018 K-piste sijaitsi 45 metrissä.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 47,0 metriä on hypännyt Tuomas Meis.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 38,0 metriä on hypännyt Vilma Meis.
HS20.
Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 18 metrissä ja HS-piste 20 metrissä, aikaisemmin K-piste on sijainnut 15 metrissä.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 17,0 metriä on hypännyt Juho Ojala.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 18,0 metriä on hypännyt Minja Korhonen.
HS12.
Hyppyrimäki on täysin luonnonmäki ja se avattiin talvella 2018, jolloin K-piste sijaitsi 13 metrissä. Talvella 2019 K-piste siirrettiin 10 metriin ja HS-piste asetettiin 12 metriin.
Mäkiennätyksen 9,5 metriä on hypännyt Jesse Joutsen kaksi kertaa 4. maaliskuuta 2018 Kyöpelin kisoissa. Naisten mäkiennätyksen 9,5 metriä on hypännyt Jasmin Puomilahti 4. maaliskuuta 2018 Kyöpelin kisoissa.
K5.
Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 5 metrissä. Se on täysin luonnonmäki ja se avattiin talvella 2018.
Mäkiennätyksen 4,5 metriä on hypännyt Olavi Meis kaksi kertaa 4. maaliskuuta 2018 Kyöpelin kisoissa. Naisten mäkiennätyksen 3,0 metriä on hypännyt Arleena Hänninen 4. maaliskuuta 2018 Kyöpelin kisoissa.
Li Xiaoshuang

Li Xiaoshuang (, s. 1. marraskuuta 1973 Xiantao, Hubei) on kiinalainen telinevoimistelun olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Li voitti permannon olympiakultaa Barcelonassa 1992 pistein 9,925. Atlantassa 1996 hän voitti kuusiottelun kultamitalin noustuaan viimeisellä telinekierroksella ohi Aleksei Nemovin. Hän sai olympiahopeaa permannolla 1996, joukkuekilpailussa 1992 ja 1996 sekä olympiapronssia renkailla 1992. Lisäksi hän sijoittui neljänneksi hypyssä 1992 ja 1996 ja viidenneksi kuusiottelussa 1992.
Li voitti maailmanmestaruuden kuusiottelussa Sabaessa 1995 sekä joukkuekilpailussa Dortmundissa 1994 ja Sabaessa 1995. MM-hopeaa hän saavutti joukkuekilpailussa 1991, hypyssä 1994 ja permannolla 1995.
Myös hänen kaksoisveljensä Li Dashuang kuului Barcelonan hopeajoukkueeseen.
Li Dashuang

Li Dashuang (, s. 1. marraskuuta 1973 Xiantao, Hubei) on kiinalainen telinevoimistelun olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Li saavutti Barcelonan olympialaisissa 1992 hopeaa joukkuekilpailussa. Hän kuului joukkuekilpailun maailmanmestaruuden voittaneeseen Kiinan joukkueeseen Dortmundissa 1994. Hän sijoittui samana vuonna Brisbanen MM-kilpailuissa permannolla viidenneksi.
Hänen kaksoisveljensä Li Xiaoshuang on kaksinkertainen olympiavoittaja.
Hutong

Hutongit () ovat kiinalaistyylisiä kapeita katuja ja kujia, jotka ovat ominaisimpia Pekingissä. Hutongit ovat kattaneet laajojakin alueita kaupunkien keskustoissa. Kujia reunustavat pihatalot, siheyuanit, joissa rakennukset on ryhmitelty sisäpihan ympärille.
Yuan-dynastian aikakaudella silloisen Dadun eli nykyisen Pekingin kaupunkikaava noudatti šakkilautamaista kaavaa. Yhden asuinalueen määritelmänä toimi vedenottokaivo eli mongoliksi "hutong". Ajan kuluessa nimitys laajeni tarkoittamaan kaivoa ympäröiviä kortteleita ja niiden välissä kulkevia katuja ja kujia. Viime vuosina hutong-alueita on tuhoutunut uudisrakentamisen myötä. Vuonna 2006 tehdyn kartoituksen mukaan ennen vuotta 1949 rakennetuista hutong-alueista oli jäljellä enää 30 prosenttia. Suurin osa hävinneistä alueista oli tuhottu 1990-luvulla ja 2000-luvun alussa. Viranomaisten toimintaa hutongien tuhoamisen suhteen on arvosteltu jatkuvasti uutisissa ja blogeissa. Viranomaisten mukaan hutong-alueiden tuhoa on pyritty hidastamaan suojelemalla 25 hutong-aluetta erilaisin säädöksin.
Kalle Kinnunen

Kalle Kinnunen (s. 1977) on suomalainen vapaa toimittaja, "Suomen Kuvalehden" elokuvakriitikko ja tietokirjailija. Kinnusen elokuva-artikkeleita ovat julkaisseet myös muun muassa "Image", "Long Play" ja STT. Hän on mukana suunnittelemassa Rakkautta ja Anarkiaa -elokuvafestivaalia. Hän kuului yhdeksän vuoden ajan Filmiauran hallitukseen vuoteen 2017 saakka.
Kinnunen on ollut vuodesta 2019 alkaen vakiovieras Ylen Aamu-tv:n "Jälkinäytös"-keskusteluohjelmassa sekä vuodesta 2021 Yle Teeman klassikkoelokuvien keskustelunvetäjä ohjelmissa "Ennen elokuvaa" ja "Elokuvan sydämessä".
Kinnunen on opiskellut Laajasalon opistossa toimittajakurssilla. 
Kinnunen on Euroopan elokuva-akatemian jäsen ja hän on toiminut Suomen Oscar-ehdokkaan asettamisesta vastaavan ammattilaisraadin puheenjohtajana.
Kinnusen elokuvablogi "Kuvien takaa" pääsi "Helsingin Sanomien" Kuukausiliitteen kymmenen parhaan blogin joukkoon vuonna 2013.
Kinnusen tuottama ja yhdessä ohjaaja Otso Tiaisen kanssa käsikirjoittama dokumenttielokuva "Shadowland" sai maailmanensi-iltansa Yhdysvalloissa Beyond Fest -elokuvafestivaaleilla lokakuussa 2024. Elokuvaohjaaja Richard Stanleysta ja häntä ympäröivästä esoteerisesta yhteisöstä kertova dokumentti tuli Suomessa levitykseen marraskuussa 2024.
Palkinnot ja tunnustukset.
Taiteen edistämiskeskus on myöntänyt Kinnuselle kolmivuotisen taidejournalismin apurahan 2016 (vuosille 2017–2019) ja 2025 (2026–2028). Kinnunen sai vuonna 2019 elokuvataiteen valtionpalkinnon, joka myönnettiin ensi kertaa kriitikolle.
Big Game (kirja)

Big Game. Kuinka Hollywood tuotiin Suomeen on elokuvatoimittaja Kalle Kinnusen kirjoittama kirja suomalaisen elokuvan lähihistoriasta. Teoksen julkaisi Johnny Kniga vuonna 2015. Kirjassa Kinnunen käsittelee Jalmari Helanderin ohjaaman "Big Game" -elokuvan valmistumista ja kertoo Helanderin ja tuottaja Petri Jokirannan työstä. Kirjassa esitellään myös muita suomalaisia nuoren sukupolven ohjaajia ja elokuva-alaa yleisemmin.
Tausta.
Kirjan idea syntyi Cannesissa elokuvajuhlilla sen jälkeen, kun "Big Game" -elokuvan tuotantoyhtiö oli tiedottanut Samuel L. Jacksonin kiinnittämisestä pääosaan. Tausta-ajatuksena Kinnusella oli ollut jo aiemmin kirjoittaa kirja siitä miten ja miksi Suomessa tehdään elokuvaa. Helanderin elokuva toi siihen havainnollisen lisän. Tekijöiden kanssa hän pääsi yhteisymmärrykseen siitä, ettei kirjasta tulisi tavanomaista "making of" -markkinointivälinettä, vaan hän säilyttäisi journalistisen riippumattomuutensa.
Arvostelut.
Hannu Björkbacka pohti arvostelussaan "Keskipohjanmaassa", että kirja saattaa olla joidenkin makuun ”liian 80-lukulaisen amerikkalaisviihteen lumoissa”, mutta huomautti kuitenkin, että intomielisyys on nykyisin terveemmällä pohjalla kuin 1980-luvulla. Samaan asiaan kiinnitti huomota myös Antti Selkokari "Aamulehdessä", kun hän huomautti, että Kinnusta kiinnostaa erityisesti suomalaisten genreohjaajien tulo kansainvälisiksi nimiksi eikä tämä lähde pohtimaan taide-elokuvantekijöiden läpilyöntiä. Björkbacka totesi kuitenkin tästä Kinnusen ensimmäisestä kirjasta, että ”siinä näkyy sama huolellinen taustoitus kuin hänen muissakin jutuissaan”. 
Tatu Junni kirjoitti Dome.fi-sivustolla kiittävästi, ettei kyse ole fanikirjasta, vaan kirja kuvaa Helanderin elokuvan ohella laajasti alan yleisiä käytänteitä ja lainalaisuuksia. Kirjassa Kinnunen rohkenee kertoa myös Helanderin virheistä ja kyseenalaistaa tämän ratkaisuja.
"Kouvolan Sanomissa" Tuukka Hämäläinen piti Kinnusen tekstiä ”äärimmäisen hallittuna” ja kiitti sitä, että kaikki tekninen sanasto on selitetty auki. Toistostakaan ei ole haittaa, kun kirjaa ei välttämättä lueta suoraviivaisesti alusta loppuun. Hän suosittelee kirjaa muillekin kuin Helanderin faneille: niille, jotka ovat kiinnostuneet elokuvatuotannosta, suomalaisen elokuvan viime aikojen historiasta ja elokuvien maailmasta yleensäkin. Hämäläinen kuitenkin kritisoi paikoittaista tarpeetonta hehkutusta.
"Suomen Kuvalehden" sivulla Matti Rämö totesi, että Kinnunen taustoittaa vetävästi, ja huomautti myös, että Kinnunen nostaa esiin usein vähälle huomiolle jäävän tuottajan Petri Jokirannan, jolla on ollut suuri merkitys ohjaajan menestyksessä. Kirja säilöö myös pätkän suomalaista elokuvahistoriaa.
"Keskisuomalaisen" arviossa Marko Ahonen kiinnitti huomiota siihen, että kirjan nimestä huolimatta kyseessä ei ole kirja "Big Game" -elokuvan tekemisestä, vaan se on ensisijaisesti Helanderin tarina. Samaa korosti "Helsingin Sanomiin" kirjan arvioinut kuvatoimittaja Jutta Sarhimaa. Hän myös huomautti, että naiset jäävät kirjassa kutakuinkin vaille huomiota vaikka Pirjo Honkasalo on maailmalla tunnetuimpia suomalaisohjaajia.
Triaryylimetaanivärit

Triaryylimetaanivärit eli trifenyylimetaanivärit ovat trifenyylimetaanin perusrakenteen omaavia väriaineita, joissa on hydroksyyli-, amino- tai sulfonihapposubstituentteja. Niitä voidaan käyttää muun muassa paperien ja tekstiilien värjäykseen. Triaryylimetaanivärit ovat keltaisia, punaisia, violetteja, sinisiä tai vihreitä väriaineita.
Triaryylimetaanivärien historiaa.
Triaryylimetaanivärit ovat yksiä vanhimmista synteettisesti valmistetuista väriaineista. Niiden valmistus perustui kokeellisiin prosesseihin ennen kuin niiden rakenteesta oli tietoa. Ensimmäinen teollisesti valmistettu triaryylimetaani on fuksiini, jonka valmistus aloitettiin vuonna 1859. Toisen merkittävän tähän luokkaan kuuluvan väriaineen metyylivioletin valmistus alkoi vuonna 1861. Saksalainen kemisti Wilhelm Michler teki merkittävän keksinnön vuonna 1876 syntetisoidessaan 4,4’-bis(dimetyyliamino)bentsofenonia, jota ruvettiin käyttämään useiden triaryylimetaanivärien synteesin lähtöaineena. Seuraava merkittävä kehitys triaryyliväriaineiden valmistuksessa tapahtui vuonna 1971, kun niiden valmistamiseen kehitettiin katalyyttinen värittömien esiasteiden leukovärien hapetusprosessi värillisiksi yhdisteiksi.
Triaryylimetaanivärien luokittelu.
Malakiittivihreät.
Malakiittivihreävärisarjaan kuuluvien triaryylimetaanivärien rakenteessa on kahdessa fenyylirenkaassa amino- tai substituoitu aminojohdannainen. Aminoryhmät sijaitsevat para-asemassa triaryylimetaanirunkoon nähden. Väriltään ne ovat vihreitä ja sinivihreitä. 
Fuksiinisarjan värit.
Fuksiini-, rosaliini- tai magentasarjan värien rakenteessa on kaikissa kolmessa fenyylirenkaassa joko primäärinen tai sekundäärinen aminosubstituentti. Ne ovat väriltään punaisen- ja megantansävyisiä
Metyyliviolettisarja.
Metyyliviolettisarjan värit muistuttavat muuten fuksiinisarjan värejä, mutta kaikissa fenyylirenkaissa on tertiäärinen dimetyyliaminosubstituentti. Metyyliviolettivärit ovat violetteja tai magentansävyisiä.
Viktoriasiniset.
Viktoriasinisissä on para-asemassa sijaitseva aminosubstituentti kolmessa aryyliryhmässä, joista kaksi on fenyyliryhmiä ja yksi on naftyyliryhmä. Viktoriasinisiin kuuluvat väriaineet ovat sinisiä.
Fenolivärit.
Tämän sarjan värit sisältävät vähintään yhden hydroksyyliryhmän.
Käyttö.
Triaryylimetaanivärejä käytetään pääasiassa paperien, kosmetiikan, lasin ja posliinin värjäykseen sekä mustekynien ja painomusteiden valmistamiseen. Niitä voidaan käyttää myös tekstiilien värjäykseen, mutta niiden ongelmana on huono värinpysyvyys varsinkin hypokloriitteja sisältävien valkaisuaineiden kanssa. Monia triaryylimetaanivärejä käytetään myös biologisissa tutkimuksissa solujen värjäämiseen sekä pH-indikaattoreina.
Chen Zhizhao

Chen Zhizhao (s. 14. maaliskuuta 1988 Panyu, Guangdong) on kiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laituri. Hän edustaa Kiinan Superliigassa pelaavaa Beijing Guoania.
Zhizhao pelasi vuosina 2012–2013 lainalla Brasilian pääsarjan suurseura Corinthiansissa. Hän pelasi tuona aikana kahdessa sarjaottelussa.
Saavutukset.
 Citizen AA
 Corinthians
Layvin Kurzawa

Layvin Marc Kurzawa (s. 4. syyskuuta 1992 Fréjus) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Portugalin Primeira Ligassa pelaavaa Boavistaa.
Seurajoukkueura.
Kurzawa teki ensiesiintymisensä Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssa Monacon joukkueessa 25. syyskuuta 2010, kun joukkue hävisi vierasottelun Lorientille 1–2. Hän pelasi kausina 2010–2011, 2011–2012 ja 2012–2013 enimmäkseen seuran kakkosjoukkueessa, mutta jokaisena kautena myös edustusjoukkueessa. Edustusjoukkueen runkopelaajaksi Kurzawa nousi Monacon noustua takaisin pääsarjaan kaudeksi 2013–2014, jonka aikana hän oli avauskokoonpanossa kaikissa pelaamissaan 28 ottelussa. Monaco sijoittui sarjassa toiseksi. Kaikkiaan hän pelasi Monacossa 63 Ligue 1:n ja 12 Ligue 2:n ottelua. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua.
Kurzawa siirtyi Paris Saint-Germainiin 25 miljoonan euron siirtosummalla elokuussa 2015. Hän on pelannut seurassa kesäkuun 2023 loppuun mennessä 106 Ranskan pääsarjaottelua, joissa hän on viimeistellyt kymmenen maalia. Hän on voittanut Ranskan-mestaruuden 2016, 2018, 2019 ja 2020, Ranskan cupin 2016, 2017, 2018, 2020 ja 2021, liigacupin 2016, 2017 ja 2020 sekä supercupin 2016, 2017 ja 2020. Mestarien liigassa hän on pelannut PSG:n joukkueessa 21 ottelua ja tehnyt kolme maalia, kaikki samassa ottelussa Anderlechtia vastaan lokakuussa 2017. Hän pelasi kauden 2019–2020 tappiollisessa loppuottelussa Bayern Müncheniä vastaan viimeiset kymmenen minuuttia.
Kurzawa pelasi kauden 2022–2023 lainalla englantilaisessa Fulhamissa. Hän pelasi loukkaantumisten kiusaamalla kaudella vain kolme ottelua Valioliigassa ja kolme ottelua FA Cupissa. Hän teki maalin FA Cupin kolmannella kierroksella Hull Cityä ja neljännen kierroksen uusintaottelussa Sunderlandia vastaan.
Kurzawa siirtyi helmikuussa 2025 portugalilaisseura Boavistaan loppukauden kattavalla sopimuksella oltuaan yli puoli vuotta ilman seuraa.
Maajoukkueura.
Ranskan A-maajoukkueessa Kurzawa teki ensiesiintymisensä 14. marraskuuta 2014, kun Ranska kohtasi ystävyysottelussa Albanian. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki kolmannessa maaottelussaan syyskuussa 2016 Italiaa vastaan. Hän on pelannut kaikkiaan 13 A-maaottelua, viimeisimmät maaliskuussa 2019.
Muuta.
Kurzawalla on puolalainen äiti, jolta hän on saanut myös puolalaisen sukunimensä.
Työläisten stadion

Työläisten stadion () on Kiinan pääkaupungissa Pekingissä sijaitseva stadion. Se avattiin vuonna 1959, ja stadionin katsojakapasiteetti on 66 161.
Vakituisesti stadionia käyttävät Kiinan Superliigassa pelaava jalkapallojoukkue Beijing Guoan, sekä Kiinan jalkapallomaajoukkue. Aiemmin stadionilla järjestettiin myös yleisurheilutapahtumia, jotka sittemmin ovat keskittyneet Pekingin kansalliselle stadionille. 
Vuoden 2008 kesäolympialaisissa osa jalkapallo-otteluista pelattiin Työläisten stadionilla. Aiemmin stadionia suunniteltiin pääareenaksi Kiinan yrittäessä saada vuoden 2000 kesäolympialaiset, jotka lopulta menivät kuitenkin Sydneyyn Australiaan.
Ennätykset.
Stadionilla on juostu kolme voimassa olevaa yleisurheilun maailmanennätystä:
Dehong

Dehong eli Dehongin dai- ja jingpo-kansan autonominen prefektuuri (, pinyin: Déhóng Dǎizú Jǐngpōzú Zìzhìzhōu) on prefektuuri Lounais-Kiinan Yunnanin maakunnan länsiosassa. Prefektuurin pinta-ala on 11 526 neliökilometriä ja väkiluku 1,2 miljoonaa (2010). Dehongin prefektuurin pääkaupunki on 390 000 asukkaan Mangshi (aiemmalta nimeltään Luxi). Noin puolet väestöstä on han-kiinalaisia, mutta dai- ja jingpo-kansa muodostavat huomattavat vähemmistöt.
Prefektuuri rajoittuu etelässä, lännessä ja pohjoisessa Myanmariin sekä idässä Baoshanin prefektuuriin. Yunnanin maakunnan pääkaupunki Kunming sijaitsee linnuntietä noin 430 kilometriä prefektuurikeskus Mangshista itään; maanteitse matka on tuntuvasti pidempi. 
Dehongin prefektuurin alueelta on tehty joitain teepensaan kehityshistoriaan liittyviä kasvifossiililöytöjä.
Rovaniemen VPK

Rovaniemen VPK eli Rovaniemen Vapaaehtoinen Palokunta Ry on Rovaniemeläinen Lapin Pelastuslaitoksen sopimuspalokunta. Palokunta on perustettu vuonna 1900.
Rovaniemen VPK:ssa toimii neljä aktiivista osastoa: "hälytysosasto", "nuoriso-osasto, kilta-osasto" sekä "soittokunta". Rovaniemen VPK on Rovaniemen vanhin yhä toiminnassa oleva yhdistys.
Palokunta toimii Lapin Pelastuslaitoksen asemalla numero 47, joka sijaitsee Rovaniemellä Koskikatu 61:ssä. Samoissa tiloissa toimii myös Lapin Pelastuslaitoksen asema 40, eli Lapin Pelastuslaitoksen Pääpaloasema.
Rovaniemen VPK:n palokunnan päällikkönä toimii tällä hetkellä Johannes Ekholm, ja hallituksen puheenjohtajana sekä Kilta-osaston osastonjohtajana Pasi Havu. Nuoriso-osaston osastonjohtajana toimii Esko Palovaara.
Historia.
Rovaniemen VPK perustettiin 30. syyskuuta 1900 silloisessa kunnantalossa kyläläisten yhteisessä kokouksessa. Silloinen nimi oli Rovaniemen Vapaaehtoinen Palosammutuskunta.
Lokakuun 20. päivänä sääntöehdotus oli valmis ja yleinen kokous hyväksyi sen. Varsinaisen sinetin asialle antoi Oulun läänin kuvernööri, joka marraskuun 26. päivänä antamallaan päätöksellä vahvisti ”Rovaniemen Kirkonkylän Vapaaehtoisen Palosammutuskunnan Ohjesäännön”. Järjestön nimi lyheni pian Rovaniemen Vapaaehtoiseksi Palosammutuskunnaksi ja sittemmin Rovaniemen Vapaaehtoiseksi Palokunnaksi, joka otettiin virallisesti käyttöön vuonna 1913 hyväksytyissä VPK:n uusissa säännöissä.
Rovaniemen VPK:n historia on osa Rovaniemen kirkonkylän, taajaväkisen yhdyskunnan, kauppalan ja kaupungin historiaa. Varsinaisen tehtävänsä ohella VPK on ollut tärkeä tekijä myös paikkakunnan kulttuurielämässä. VPK:n talo tuhoutui Rovaniemen kauppalan tuhossa 1944.
Haukilammi (Tammelan Vehmaankulma)

Haukilammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 5,1 hehtaaria ja sen pituus on 450 metriä ja leveys 250 metriä. Siihen laskee kymmenen suo-ojaa, joista yksi muuttuu Marjasuolla 2,4 kilometriä pitkäksi Haukilamminojaksi, joka laskee Pääjärveen Kynnysharjun itäpuolelle.
Järven rantaviiva on 1,4 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin suomaata, jota ympäröi moreenipohjainen metsämaasto. Järven itäpuolella kulkee pitkittäisharju, joka kuuluu Kaartjärveltä asti ja Pääjärvellä Kynnysharjuna jatkuvaan harjujaksoon. Järven laskuoja virtaa sen poikki ennen kääntymistään Pääjärveä kohti.
Historia.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Hahuklampi", mikä lienee kirjoitusvirhe.
Pikkulammi (Tammelan Pääjärvi)

Pikkulammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva lampi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Lammen pituus on 100 metriä ja leveys 60 metriä. Siihen laskee suo-oja ja siitä laskee 1,1 kilometriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Jokiniitunjokeen ennen sen laskemista Pääjärveen. Se sijaitsee moreenipohjaisella metsäalueella. Lammen rannat kuuluvat pieneen suohon ja ne ovat rakentamattomia. Lähin metsäautotie kulkee 200 metrin päässä. Tammelan ja Hämeenlinnan välinen raja sijaitsee 650 metrin etäisyydellä.
Aseveljeys

Aseveljeys on ihmissuhde ja siihen liittyvä yhteenkuuluvuuden tunne, asevelihenki, joka syntyy ja vallitsee osapuolten välillä eri tavoin jaetun sotakokemuksen, erityisesti rintamakokemuksen, perusteella. Aseveljeyden osapuolet ovat siis pääsääntöisesti sotilaita. Heitä kutsutaan aseveljiksi. Aseveljeys on sosiaalinen ilmiö, johon yleensä liitetään yhteenkuuluvuus, keskinäinen luottamus ja auttaminen. Suppeimmillaan aseveljeys vallitsee taistelijaparin kesken. Aseveljeys voi myös vähentää sosiaalisia eroja esimerkiksi ikä- tai yhteiskuntaluokkien edustajien välillä. Laajemmin ymmärrettynä kyse voi olla kokonaisten sodan kokeneiden ikäluokkien yhteenkuuluvuuden tunteesta. Aseveljeys-sanaa käytetään myös valtioiden sodanaikaisesta liittolaisuudesta puhuttaessa.
Samaan joukko-osastoon kuuluvat saattoivat vahvistaa yhteenkuuluvuuden tunnettaan suunnittelemalla ja ottamalla käyttöön erityisiä "asevelimerkkejä".
Käsitteitä aseveljeys ja asevelihenki on alettu Suomessa viimeistään talvi- ja jatkosodan jälkeen käyttää myös ironisessa merkityksessä. Väinö Linnan romaanissa "Tuntematon sotilas" sotamies Rahikainen osoittaa Riitaojalle, missä hänen aseveljen auttamishalunsa rajat kulkevat: ”Lopulta täytyi Rahikaisen ottaa Riitaojan kiväärikin, sillä mies ei muuten kyennyt jatkamaan. Siitä huolimatta Rahikainen ei malttanut olla sanomatta: – Koitahan, jos saisit voatteesi kulukemaan. Miulla tuo asevelihenki ei ennää niijen kantamiseen riitä.” Suomalaisessa sotilasslangissa on käytetty sanaa "asevelikorjaamo" tarkoittamaan sotasairaalaa ja sodan jälkeen varuskuntasairaalaa.
Sotaveteraanien keskinäistä ja erityisesti sotainvalideihin kohdistunutta auttamistoimintaa on kutsuttu asevelityöksi. Sanat aseveljeys ja aseveli esiintyvät lukuisien veteraanijärjestöjen ja niiden toimintamuotojen, kuten julkaisujen nimissä. Vaasan kaupunginosa Asevelikylä on saanut nimensä aseveljeydestä.
Pikku-Poikamo

Pikku-Poikamo eli Poikamonlammi on Kanta-Hämeessä Lopella oleva järvi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä (300 metriä, jos otetaan mukaan umpeenkasvanut haara) ja leveys 100 metriä. Siihen laskee kaksi suo-ojaa, joista toinen tuo Pajasuon vettä. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla umpeenkasvaneen pään kärjessä, josta saa alkunsa 80 metriä pitkä laskuoja Pääjärven Poikamolahteen.
Järven rantaviiva on 0,74 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Järven eteläranta on soistunut ja pohjoisranta päättyy Kynnysharjun tytärharjun rinteeseen. Rannat ovat rakentamattomia eikä sinne johda tietä.
Luonnonhistoria.
Pikku-Poikamon historia on kytköksissä Pääjärven luonnonhistoriaan. Jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikön reuna päättyi näillä seuduilla suoraan mereen, joka oli eräs Itämeren suolainen Yoldiameren vaihe. Ilmaston lämpenevä trendi kuitenkin keskeytyi kylmyyskauteen, jonka seurauksena reunan sulaminen hidastui ja liukuva mannerjäätikkö työntyi talvisin uudestaan eteenpäin. Tämä tapahtui täällä noin 11 400−11 300 vuotta sitten. Kesien sulaminen ja talvien työntyminen olivat sata vuotta tasapainossa keskenään ja aiheuttivat reunan edestakaisen liikkeen Tammelan seuduilla. Tämä liike höyläsi maastoon painauman, johon Pääjärvi myöhemmin syntyi. Samalla jäätikön kuljettama maa-aines kasaantui järven kaakkoispuolelle muodostaen yhden jakson pitkästä Kolmannesta Salpausselästä. Maaston moreenipinta peittyi sandurin hiekasta ja sorasta, mikä selittää Pikku-Poikamion lähiympäristön. Sandurin päällä risteilee jäätikköjokien muodostamia pitkittäisharjuja, joiden väliin jäi painaumia esimerkiksi soraan hautautuneiden jäälohkareiden sulamisen vuoksi. Näitä supiksi kutsuttuja painaumia on alueella runsaasti. Osa supista sijaitsee jopa harjun päällä ja niitä kutsutaan harjusupiksi. On tosin tutkimatta, mutta varsin todennäköistä, että Pikku-Poikamo ja osa Kynnysharjun lähellä olevista muista lammista olisi suppien pohjalle muodostuneita lampia.
Muita samalla alueella olevia ja samassa yhteydessä muodostuneita pieni järviä ovat muun muassa Kirppulammi, Pitkälammi, Mulkolammi ja Ruoholammi. Nämä kuuluvat kaikki Pääjärven alueeseen.
Ruokahissi

Ruokahissi on pieni tavarahissi, jolla kuljetetaan ruokaa tai muita tavaroita kerrosten välissä. Ruokahissiä käytetään esimerkiksi hotelleissa ja ravintoloissa.
Kirppulammi (Loppi)

Kirppulammi on Kanta-Hämeessä Lopella oleva lampi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Lammen halkaisija on 60 metriä ja se sijaitsee Kynnysharjun harjanteessa olevassa kuopassa. Tällaiset kuopat ovat yleensä suppia, jotka saavat osan vedestään harjun korkealla olevasta pohjavedestä. Alueella on runsaasti suppia ja lähin tutkimalla supaksi todettu painauma on viereinen noin 100 metrin päässä oleva painauma ja toiseksi lähin on 180 metrin päässä oleva kahden lammen väliin jäävä painauma. Lampi on rakentamaton ja sen vierestä kulkee metsäautotie Kynnysniemelle.
Luonnonhistoria.
Kirppulammin synty tapahtui samoissa olosuhteissa kuin Pikku-Poikamolla, jonka yhteydessä on selostettu sen syntytapa.
Peter Wilson (ampuja)

Peter Robert Russell Wilson, MBE (s. 15. syyskuuta 1986 Dorchester) on uransa jo päättänyt brittiläinen kaksoistrap-ampuja ja olympiavoittaja. Wilson on 198 senttimetriä pitkä ja painaa 90 kilogrammaa.
Ura.
Wilson saavutti kaksoistrapin olympiakultaa vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta yhteispisteillä 188. EM-kilpailuista Wilson on saavuttanut aikuisten EM-hopeaa kaksoistrapista vuodelta 2010 Kazanista. Lisäksi hänellä on poikien kaksoistrapin EM-kulta vuodelta 2006. Maailmancupissa Wilson saavutti kolme osakilpailuvoittoa sekä yhden kakkossijan.
Wilson sai brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsenen (MBE) arvon uutenavuotena 2013. Lokakuussa 2014 Wilson ilmoitti päättävänsä uransa ja keskittyvänsä valmentamiseen ja yksityiselämäänsä. Wilsonin valmentajana toimi kaksoistrapin olympiavoittaja Ahmed Al Maktoum.
Anders Golding

Anders Golding (s. 12. toukokuuta 1984 Aalborg) on tanskalainen skeet-ampuja ja olympiamitalisti. 186 senttimetriä pitkä ja 95 kilogrammaa painava Golding edustaa Jetsmark-seuraa.
Ura.
Golding saavutti skeetin olympiahopeaa vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa. Kultaa tuossa kilpailussa saavutti Yhdysvaltain Vincent Hancock. Vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä hän oli 25:s. MM-kilpailuista Goldingin paras sijoitus on vuodelta 2005. EM-kilpailuista hän on saavuttanut kaksi poikien skeetin hopeaa vuosilta 2001 ja 2004. Vuonna 2012 Golding voitti ammunnan maailmancupin finaalin ja vuonna 2010 hän oli siinä toinen. Goldingilla on yksi maailmancupin osakilpailuvoitto.
Ammatiltaan Golding on puuseppä. Hänen skeet-valmentajanaan toimii Pietro Genga.
Pitkälammi (Lopen Vojakkala)

Pitkälammi on Kanta-Hämeessä Lopella oleva järvi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 0,98 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 70 metriä. Siihen laskee suo-oja, mutta pääasiallinen vedenlähde on harjujen pohjavesi. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 600 metriä pitkä laskuoja Pääjärveen.
Järven rantaviiva on 0,46 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin hiekka- ja sorapohjaista kangasmaastoa. Järven kumpikin reuna päättyy pitkittäisharjun rinteisiin. Järven rannat ovat soistuneita eikä niille ole rakennettu. Lähin metsäautotie kulkee harjun päällä matkallaan Kynnysniemelle.
Luonnonhistoria.
Pitkälammin synty tapahtui samoissa olosuhteissa kuin Pikku-Poikamolla, jonka yhteydessä on selostettu sen syntytapa.
Mulkolammi

Mulkolammi on Kanta-Hämeessä Lopella oleva järvi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 2,0 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 120 metriä. Siihen laskee vain yksi suo-oja, mutta pääosa vedestä se saa harjujen pohjavedestä. Järven luusua sijaitsee järven luoteisrannalla, josta saa alkunsa 650 metriä pitkä laskuoja Pääjärvelle.
Järven rantaviiva on 0,58 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin hiekka- ja sorapohjaista kangasmaastoa. Järven rannat ovat soistuneita, mutta sivustoja reunustavat pitkittäisharjujen rinteet. Rannat ovat rakentamattomia ja lähin tie on 200 metrin päässä kulkeva yhdystie 2831. Hämeenlinnan ja Lopen välinen raja sijaitsee 200 metrin päässä.
Luonnonhistoria.
Mulkolammin synty tapahtui samoissa olosuhteissa kuin Pikku-Poikamolla, jonka yhteydessä on selostettu sen syntytapa.
Historia.
Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Malkolampi".
Martin Sauer

Martin Sauer (s. 17. joulukuuta 1982 Wriezen) on saksalainen soutuperämies ja olympiavoittaja. 169 senttimetriä pitkä ja 55 kilogrammaa painava Sauer edustaa BRC-seuraa ja kilpailee nelosessa ja kahdeksikossa. Hänestä tuli Saksan joukkueen perämies vuonna 2008 Peter Thieden lopetettua uransa.
Ura.
Sauer on saavuttanut perämiehenä kahdeksikon olympiakultaa vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta ja vuoden 2021 kesäolympialaisista Tokiosta sekä hopeaa Rio de Janeirosta 2016. MM-kilpailuista Sauer on saavuttanut kahdeksan kultaa, neljä hopeaa ja kaksi pronssia. Mitaleista seitsemän kultaa ja neljä hopeaa ovat tulleet kahdeksikosta ja kevyestä kahdeksikosta, loput perämiehellisestä nelosesta. EM-kilpailuista Sauerilla on perämiehenä yhdeksän kultaa kahdeksikosta, vuosilta 2010 ja 2013–2020.
Ruoholammi (Lopen Vojakkala)

Ruoholammi on Kanta-Hämeessä Lopella oleva lampi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Lampi on pieni ja pyöreä muodoltaan ja se sijaitsee Väärätmäen alanteessa olevassa suossa. Lammesta ei lähde tai siihen ei laske ojia. Sen halkaisija on vain 25 metriä. Ympäristö on hiekka- ja soramaastoa, jossa kasvaa kangasmetsää. Hämeenlinnan ja Lopen välinen raja ylittää suon ja kulkee 50 metrin päässä lammesta. Yhdystie 2831 kiertää lampea ympäröivän suon.
Luonnonhistoria.
Ruoholammin synty tapahtui samoissa olosuhteissa kuin Pikku-Poikamolla, jonka yhteydessä on selostettu sen syntytapa.