tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hornionjärvi

Hornionjärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Horniossa sijaitseva järvi.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 4,3 hehtaaria, ja sen pituus on 450 metriä ja leveys 160 metriä. Se sijaitsee kallioperän murrokseen muodostuneessa painaumassa. Painauman molemmin puolin maasto kohoaa parikymmentä metriä ylemmäksi. Järven rantaviiva on 1,0 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Lähistöllä on Hornion kylän peltoja, mutta niistä vain yksi ulottuu järven rantaan asti. Sen lähettyvillä on vain neljä kiinteästi asuttua Hornion kylän tilaa, joista kaksi ovat rannan lähellä. Niiden lisäksi sen rantaan on rakennettu yksi vapaa-ajan asunto. Heinoosta tuleva tie yhtyy Karkusta tulevaan tieheen järven pohjoispuolella.
Vesistösuhteita.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Järven läpi virtaa Heinijärvenojan latvavedet ja siihen laskee vain kaksi muuta tulo-ojaa. Toinen niistä on Paskolammin laskuoja. Heinijärvenoja on valuma-alueen pääuoma, joka laskee seuraavaksi Heinijärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 98,0 metriä ja Heinijärvellöä 85,9 metriä mpy., joten Heinijärvenojalle kertyy pudotusta 12,1 metriä.
Historiaa.
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Iso Horniojärvi". Sekä järven pohjois- että eteläpuolella Heinijärvenojan rannat oli raivattu niittymaiksi. Järvellä ei kuitenkaan asuttu. Se kuului tuolloin Karkun pitäjään. Vuonna 1884 järven vedenpintaa laskettiin ja järvi lyheni huomattavasti. Vuonna 1930 julkaistussa Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa on edelleisessä kartassa niittymaat raivattu Heinijärveltä Vähäjärvelle peltomaaksi, jota viljeli 14 maatilaa.. Näistä pelloista on valtaosa edelleen viljelyssä vuoden 1961 peruskartassa .
Samettisirppinokka

Samettisirppinokka ("Epimachus fastuosus") on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Samettisirppinokkaa tavataan Uuden-Guinean saarella Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin populaatioksi on arvioitu 3 500 – 15 000 yksilöä. Sitä uhkaavat metsästys ja metsien raivaaminen viljelyalueiksi. Papua-Uudessa-Guineassa on uusien lakien ansiosta perinteinen metsästys vähentynyt, ja samettisirppinokkien elinalueella metsien häviäminen ollut hyvin pientä vuosina 2002–2014. Siksi lajin kannan väheneminen saattaa olla hyvin vähäistä, minkä takia vuoden 2017 listauksessa Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto muutti lajin statusta vaarantuneesta elinvoimaiseksi.
Anthony Lopes

Anthony Lopes (s. 1. lokakuuta 1990 Givors, Ranska) on ranskalaissyntyinen portugalilainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa Nantesia. Vasenjalkainen Lopes on kuulunut myös Portugalin jalkapallomaajoukkueeseen.
Ura.
Seurajoukkueura.
Lopes on Olympique Lyonnaisin kasvatti ja edusti vuosina 2008–2024 seuran eri joukkueita. Hän pelasi seuran kakkosjoukkueessa vuodet 2008–2011. Ykkösjoukkueessa hän debytoi Ranskan cupin välierässä Gazélec Ajacciota vastaan huhtikuussa 2012. Voittoisassa finaalissa hän ei pelannut. Eurooppa-liigassa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Ironi Kiryat Shmonaa vastaan joulukuussa 2012. Ligue 1:ssä Lopes debytoi huhtikuussa 2013 AS Saint-Étienneä vastaan. Kaudella 2013–2014 Lopes otti ykkösmaalivahdin paikan entiseltä ykkösmaalivahdilta Rémy Vercoutrelta ja oli siitä lähtien Lyonin pitkäaikainen ykkösmaalivahti. Hän pelasi Lyonissa 378 Ligue 1:n ottelua, joissa hän päästi 439 maalia ja piti 125 ottelussa vastustajan maaleitta. Mestarien liigan 30 ottelussa hän päästi 39 maalia ja piti seitsemän kertaa maalinsa koskemattomana.
Lopes menetti kaudella 2024–2025 ykkösmaalivahdin paikkansa Lucas Perrille, eikä pelannut syyskaudella 2024 Lyonissa yhtäkään ottelua. Joulukuussa 2024 hän purki sopimuksensa Lyonin kanssa ja siirtyi FC Nantesiin.
Maajoukkueura.
Lopes on edustanut monia Portugalin eri ikäluokkien maajoukkueita. Vaikka hän on syntynyt ja elänyt koko ikänsä Ranskassa, hän halusi silti edustaa Portugalin jalkapallomaajoukkuetta. Debyytinsä Portugalin maajoukkueessa Lopes teki maaliskuussa 2015 ystävyysottelussa Kap Verdeä vastaan. Hän kuului Euroopan-mestaruuden voittaneeseen Portugalin joukkueeseen 2016, muttei kuitenkaan päässyt pelaamaan turnauksessa. Hän jäi ilman peliaikaa myös MM-kilpailuissa 2018 ja oli sen jälkeen yli kaksi vuotta poissa maajoukkueesta. Kaikkiaan hän on pelannut maajoukkueessa 14 maaottelua, joista kaksi on ollut Kansojen liigan ja kolme MM-karsinnan otteluita.
Vähäjärvi (Hornio)

Vähäjärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Horniossa sijaitseva järvi.
Maantiede.
Vähäjärven pituus on 160 metriä ja leveys 70 metriä. Järven muoto muistuttaa kolmiota. Se sijaitsee kallioperän murrokseen muodostuneessa painaumassa, joka on Heinijärvenojan jokilaakso. Järven rantametsikkö on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta sen ranta on soistunutta metsää. Järven rantaan ei ole rakennettu rakennuksia, vaikka asutusta sijaitsee lähellä. Läheiseen maataloon tulee tie Hornion kylästä.
Vesistösuhteita.
Vähäjärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Järven läpi virtaa Heinijärvenojan latvavedet. Tulo-ojaan kerätään latva-alueiden kuivatusvesiä sekä Laihalammin laskuosa. Laskuoja laskee 1,5 kilometrin päässä Hornionjärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 100,8 metriä ja Hornionjärven 98,0 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 2,8 metriä.
Historiaa.
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa ei järveä ole huomattu värittää siniseksi. Se sijaitsee kartassa Mouhijärven puolella Karkun vastaisella pitäjänrajalla. Järven ympäristö ja yläpuoliset alueet on raivattu heinäniityiksi. Koska Hornionjärveä kutsutaan kartassa Isoksi Hornionjärveksi, voidaan Vähäjärven nimi arvella Vähäksi Hornionjärveksi. Vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa ovat heinäniityt perattu peltomaaksi ja niitä viljelee parikin maatilaa. Vuonna 1961 julkaistussa peruskartassa järven nimi mainitaan ensimmäistä kertaa. Se on ”Vähä Hornionjärvi”. Järven ympäristö on vieläkin suomaata, vaikka pohjoispuoli on raivattu peltomaaksi.
Laihalammi (Sastamala)

Laihalammi on Pirkanmaalla Sastamalan Mouhijärven Iirolassa sijaitseva lampi.
Maantiede.
Laihalammin pinta-ala on 1,0 hehtaaria, ja sen pituus on 170 metriä ja leveys 100 metriä. Se sijaitsee kallioperän murrokseen muodostuneessa painaumassa. Se on muodostunut vedenjakaja-alueelle kalliosten mäkien väliseen painaumaan yhdessä Laihalamminsuon kanssa. Lammen rantaviiva on 0,42 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannat ovat ojitettua metsäsuota, jonka ojat on johdettu lampeen. Lampi on autio ja tiet tulevat sen ympäristön metsiin Iirolan ja Hornion yhditstävältä tieltä.
Vesistösuhteita.
Laihalammi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Lammella on 3–5 tulo-ojaa ympäröivältä suolta. Sen luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 2,1 kilometriä pitkä laskuoja Vähäjärveen. Toisaalta voidaan ajatella, että Laihalammi on Heinijärvenojan latvajärvi, jonka vedenpinnan korkeus on 114,8 metriä mpy.
Historiaa.
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa lampi kuului Mouhijärven pitäjään. Kartaston mukaan kaikki sen lähialueen suot ja itse lammen ympäristö oli raivattu niittymaiksi. Vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa niityistä oli jäljellä enää yksi pienialainen peltopalsta. Lammen luontainen oja virtasi kartassa suoraan Vähäjärveen.. Vuoden 1961 peruskartassa viereiset maatilat olivat raivanneet lisää peltomaata ja Laihalammin suota oli alettu ojittamaan.
Roman Kukumberg

Roman Kukumberg (s. 8. huhtikuuta 1980 Bratislava) on slovakialainen jääkiekkoilija, joka edustaa Tšekin Extraligassa pelaavaa HK Hradec Kralovea, jota hän on edustanut vuodesta 2014. 184 senttimetriä pitkä ja 86 kilogrammaa painava Kukumberg laukoo oikealta ja hänen pelipaikkansa on keskushyökkääjä tai oikea laita. Kukumberg on Toronto Maple Leafsin 113. NHL-varaus . Hän ei ole kuitenkaan ikinä pelannut NHL:ssä.
Kukumberg aloitti uransa HK Nitrassa kotimaassaan. Sen jälkeen hän edusti niin ikään kotimaansa HK Dukla Trenčíniä vuodet 2000–2004, ennen kuin siirtyi Venäjälle, jossa hän edusti HK Neftehimik Nižnekamskia, HK Lada Toljattia, Ak Bars Kazania ja Traktor Tšeljabinskiä RSL:ssä ja myöhemmin KHL:ksi muuttuneessa liigassa vuoteen 2011 asti, jolloin Kukumberg siirtyi takaisin kotimaahansa, HC Slovan Bratislavaan, joka sekin tosin pelasi KHL:ssä. Kukumberg edusti Slovania vuoteen 2014 asti, jolloin hän siirtyi Tšekin Extraligan HK Hradec Kraloveen.
Kukumberg on pelannut myös Slovakian jääkiekkomaajoukkueessa. Hän on pelannut kaksissa MM-kilpailuissa, joissa Kukumberg on tehnyt 14 ottelussa tehot 0+8=8.
Wang Qiang

Wang Qiang (s. 14. tammikuuta 1992 Tianjin) on kiinalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 18 tammikuussa 2019. Hän on voittanut urallaan 14 ITF-turnausta kaksinpelissä. WTA-turnauksia hän on voittanut kaksi.
Vuoden 2014 Yhdysvaltain avoimissa Wang eteni toiselle kierrokselle selvitettyään ensin karsinnat ja sen jälkeen voitettuaan Paula Kanian pääsarjan ensimmäisellä kierroksella. Toisella kierroksella hän hävisi Casey Dellacqualle. Kolmannelle kierrokselle Grand Slam -turnauksissa Wang on yltänyt Ranskan ja Yhdysvaltain avoimissa 2018 sekä Australian avoimissa 2019.
Denisa Allertová

Denisa Allertová (s. 7. maaliskuuta 1993) on tšekkiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 55 maaliskuussa 2016. Hän on voittanut urallaan yhdeksän ITF-turnausta kaksinpelissä.
Lokakuussa 2014 Allertová pelasi ensimmäisessä WTA-pääsarjan ottelussaan Luxemburgissa. Hän pääsi turnaukseen karsintojen kautta ja eteni lopulta välieriin. Hän voitti turnauksessa muun muassa maailmanlistan sijalla 25 olleen Sabine Lisickin. Välierässään hän hävisi Annika Beckille.
Hannes Hynönen

Johannes ”Hannes” Hynönen (10. tammikuuta 1913 Joroinen – 30. marraskuuta 2015 Mikkeli) oli suomalainen maanviljelijä ja toisen maailmansodan veteraani. Hynönen sai laajaa huomiota tiedotusvälineissä osallistuttuaan joulukuussa 2014 Suomen tasavallan presidentin itsenäisyyspäivän vastaanotolle 101-vuotiaana. Vuonna 2017 ilmestyi kirja "Aika Velikulta – Hannes Hynösen pitkä taival 1913–2015".
Elämäkerta.
Hynönen syntyi Joroisissa kymmenlapsiseen torppariperheeseen, mutta lapsista kolme kuoli jo hyvin nuorina. Hän kävi kansakoulun muttei aloittanut jatko-opintoja rahanpuutteen takia. Kansakoulun jälkeen Hynönen alkoi pitää yhteiskunnallista opintokerhoa kylän lapsille ja nuorille, minkä lisäksi hän harrasti teatteria. Hynönen työskenteli maanviljelijänä Mikkelin Vatilassa, mistä hän osti maatilan 23-vuotiaana.
Hynönen palveli talvisodan aikana Erillisosasto Omenan Mikkelin seudulta kootun tykistöpatterin hevosmiehenä Laatokan Karjalassa. Jatkosodassa hän toimi JR 1:n raskaan kranaatinheittimen johtajana eikä joutunut etulinjaan kertaakaan. Jälkimmäinen tehtävä aiheutti hänelle pysyvän kuulovamman.
Hynönen avioitui sotien jälkeen joulukuussa 1945 ja oli 65 vuotta naimisissa Toini-puolisonsa kanssa, kunnes jäi leskeksi 2010. Pariskunta sai kaikkiaan seitsemän lasta. Yksi pojista kuoli 1980-luvun alussa tapaturmaisesti. 1950- ja 1960-luvuilla Hynönen voitti yhdessä vaimonsa kanssa 70 palkintoa, kun hän kiersi ravikilpailuja ohjastajana. Hynönen siirtyi eläkkeelle maanviljelijän ammatista vuonna 1973. Korkeasta iästään huolimatta hän pystyi asumaan omassa kodissaan aina viimeisiin viikkoihin saakka.
Hynönen joutui sairaalaan marraskuun 2015 alussa kaaduttuaan kotonaan. Hän kuoli sairaalassa aamulla 30. marraskuuta 2015. Poikansa mukaan Hynönen oli pitänyt positiivisen elämänasenteensa loppuun saakka.
Tiedotusvälineiden kiinnostus.
Itsenäisyyspäivän vastaanotolla viestimet kiinnostuivat Hynösestä ja hän nousi kansansuosikiksi. Vuonna 2014 hän sai 1 079 joulukorttia. Presidentti Sauli Niinistö mainitsi Hynösen uudenvuodenpuheessaan 2015. Huhtikuussa 2015 Hynönen laski kansallisen veteraanipäivän seppeleen Mikkelissä.
Rebecca Peterson

Rebecca Peterson (s. 6. elokuuta 1995 Tukholma) on ruotsalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 43 lokakuussa 2019 ja nelinpelissä sijalla 95 marraskuussa 2015. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta ja yksitoista ITF-turnausta kaksinpelissä sekä yhden WTA-turnauksen ja kuusi ITF-turnausta nelinpelissä .
Maaliskuussa 2014 pelatussa Miamin turnauksessa Peterson pääsi toiselle kierrokselle voitettuaan toisessa erässä luovuttaneen Mona Barthelin. Toisella kierroksella hän hävisi Jekaterina Makarovalle. Peterson pelasi Ruotsin Fed Cup -joukkueessa ensimmäisen kerran vuonna 2014.
Zaleilah

Zaleilah on romanialaisyhtye Mandingan kappale. Kappaleen ensiesitys oli syyskuun 2011 alussa ja se palvelee heidän viidennen, "Club de Mandinga"-studioalbumin johdantosinglenä. Yhtye esitti kappaleen livenä vuoden 2011 Romanian Music Awardsissa 16. syyskuuta 2011. Se esitettiin uudenvuodenaaton tapahtumassa Romexpossa sekä livenä X Factorin finaalissa. Yhtye kuvasi musiikkivideon kappaletta varten Dubaissa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa alkuvuodesta 2012. Videon ensiesitys oli helmikuussa. Saman kuukauden aikana yhtye päätti pyrkiä sillä edustamaan Romaniaa Euroviisuissa. He voittivat kansallisen finaalin ja kappale edusti Romaniaa vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa. Kappale esitettiin ensimmäisen semifinaalin alkupuolella sekä finaalissa 22.- sekä 26. toukokuuta Azerbaidžanin Bakussa.
Raf Vallone

Raf (Raffaele) Vallone (17. helmikuuta 1916 Tropea – 30. lokakuuta 2002 Rooma) oli yksi toisen maailmansodan jälkeisen Italian merkittävimmistä elokuvanäyttelijöistä.
Nuorena ammattijalkapalloilijan urasta haaveillut Vallone opiskeli lakia ja kirjallisuutta Torinon yliopistossa, liittyi sodan aikana Italian vastarintaliikkeeseen ja työskenteli sen jälkeen kommunistilehti "L’Unitàn" ja "La Gazzetta del Popolon" toimittajana. Sitä ennen hänellä oli pikku rooli Goffredo Alessandrinin elokuvassa "Noi vivi" vuonna 1942.
Vahva sivurooli Giuseppe De Santisin elokuvassa "Katkeraa riisiä" ("Riso amaro", 1949) teki Vallonesta heti tavattoman suositun sekä yleisön että elokuva-arvostelijoiden keskuudessa. Sitä seurasivat pääosat De Santisin ohjaamassa "Taistelu oliivipuiden varjossa" ("Non c’è pace tra gli ulivi", 1950), Pietro Germin "Toiveitten tiessä" ("Il cammino della speranza", 1950), Alberto Lattuadan "Annassa" (1951) ja monissa muissa elokuvissa. Komeapiirteinen, voimakkaita ja rehellisiä henkilöhahmoja esittänyt näyttelijä herätti huomiota myös ulkomailla, ja 1950-luvulla hän teki useita elokuvia Ranskassa. Kotimaassaan Vallonen merkkiteoksia olivat Lattuadan "Kuuma rannikko" ("La spiaggia", 1954) ja "Rakastunut Guendalina" ("Guendalina", 1957).
1950-luvun lopulta lähtien Vallone esiintyi myös teatterissa. Hänen suurin menestyksensä oli pääosa Peter Brookin Pariisissa ohjaamassa Arthur Millerin näytelmässä "Näköala sillalta" vuonna 1958. Myöhemmin Vallone työskenteli Hollywoodissa muun muassa Anthony Mannin "El Cidissä" (1961), Otto Premingerin "Kardinaalissa" (1963), John Hustonin "Kremlin kirjeessä" ("The Kremlin Letter", 1970) sekä monissa muissa tasoltaan vaihtelevissa elokuvissa. Hänen televisiorooleistaan suosituin oli Sandro Bolchin sarjaelokuvassa "Il mulino del Po" (1963). Vallonen viimeisiä näyttelijäsuorituksia oli kardinaali Lamberton rooli Francis Ford Coppolan "Kummisetä III:ssa" (1990). Vuonna 2001 hän julkaisi omaelämäkertansa "Alfabeto della memoria" (”Muistin aakkoset”).
Vallone oli naimisissa näyttelijä Elena Varzin kanssa. Hänen lapsensa Saverio ja Eleanora ovat myös näyttelijöitä.
Sladeniaceae

Sladeniaceae on pieni kasviheimo koppisiemenisten Ericales-lahkossa, johon kuuluu tunnetuimpana heimona kanervakasvit (Ericaceae).
Tuntomerkit.
Heimon kasvit ovat ainavihantia puita, joilla on tavallisesti sahalaitaiset ja korvakkeettomat lehdet. Kukinto on lehtihankainen viuhko, jossa on pieniä, alle puolisenttisiä kukkia. Heteitä niissä on 10–15, ja niiden ponnet avautuvat kärjestään. Sikiäin on yhdislehtinen ja koostuu kolmesta tai viidestä emilehdestä, joissa kussakin on vähintään kaksi siemenaihetta kärki- tai aksiletyyppisessä istukassa. Vartalo on lyhyt, mutta suhteellisen pitkäliuskainen. Hedelmä on rakokota tai lohkohedelmämäinen.
Levinneisyys ja luokittelu.
Heimon kaksi sukua kasvaa erillisillä alueilla. "Sladenia" on kaakkoisaasialainen, "Ficalhoa" itäafrikkalainen.
Heimo on aiemmin yhdistetty usein teekasveihin (Theaceae). Läheisin sukulaisheimo on Pentaphylacaceae.
Ohuthuulikeltti

Ohuthuulikeltti ("Chelon ramada") on kelttikaloihin kuuluva merikala. Se kasvaa yleensä noin 35 cm pitkäksi, mutta suurimmat yksilöt ovat olleet noin 70-senttisiä ja kolmen kilon painoisia.
Se elää Atlantin itäosissa Etelä-Norjasta Marokkoon, myös Välimeressä ja Mustassameressä.
Koiraat kutevat ensimmäisen kerran 2–3-vuotiaina, naaraat pari vuotta vanhempina. Kutu tapahtuu syksyllä, paitsi Britteinsaarten rannikolla alkukesästä.
Lajia on tavattu muutaman kerran Suomessa.
Maneater

Maneater on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Nelly Furtadon kappale. Sen sanoittivat Furtado, Timothy "Timbaland" Mosley, Jim Beanz ja Nate "Danja" Hills Furtadon kolmannelle, Loose-studioalbumille. Kappaleen tuottivat Timbaland sekä Danja ja se sisältää viitteitä 1980-luvun artistien kuten Eurythmicsin ja Hall &amp; Oatesin kappaleista. Furtado on paljastanut Hall &amp; Oatesin samannimisen kappaleen toimineen inspiraationa kappaletta sanoitettaessa ja tuotettaessa.
Albumin ensimmäisenä singlejulkaisuna Euroopassa "Maneateristä" tuli yksi Nelly Furtadon suosituimmista kappaleista, saavuttaen Britannian singlelistan kärjen sekä muita sijoituksia kymmenen parhaan joukossa ympäri Manner-Eurooppaa. Australiassa kappale julkaistiin albumin toisena singlenä, jossa se pääsi viiden parhaan joukkoon sekä Pohjois-Amerikassa, jossa siitä tuli klubihitti, mutta menestyi kaupallisesti huonommin kuin albumin johdantosingle "Promiscuous". Kappale sai pääosin positiivisen vastaanoton musiikkikriitikoilta.
Dalmatiannokkasärki

Dalmatiannokkasärki ("Chondrostoma knerii") on särkikalojen heimoon kuuluva entisen Jugoslavian alueella elävä kalalaji. Johann Jakob Heckel kuvasi lajin ensimmäisenä vuonna 1843.
Ulkonäkö ja koko.
Laji voi kasvaa 28 senttimetriä pitkäksi ja painaa noin 200 grammaa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Dalmatiannokkasärkiä tavataan vain Neretva-joen vesistössä Bosnia ja Herzegovinan sekä Kroatian alueella.
Andrea Bosic

Andrea Bosic (15. heinäkuuta 1919 Gomilsko, Maribor – 8. tammikuuta 2012 Bologna) oli slovenialaissyntyinen italialainen näyttelijä.
Slovenialaiseen talonpoikaisperheeseen syntynyt Bosic päätyi toisen maailmansodan aikana Roomaan, jossa hän opiskeli teatteritaiteen akatemiassa. Hän työskenteli teatterissa ja teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1951. 1960- ja 1970-luvuilla Bosic esiintyi lukuisissa seikkailuelokuvissa ja spagettiwesterneissä. Hän näytteli myös useissa televisioelokuvissa.
Anna Puun diskografia

Suomalaisen laulajan ja lauluntekijän Anna Puun diskografia koostuu viidestä studioalbumista, yhdestä kokoelmalevystä, 27 singlestä ja seitsemästä musiikkivideosta. Tämän lisäksi hän on vieraillut muiden artistien kappaleilla ja esiintynyt useilla eri julkaisuilla.
Anna Puu nousi julkisuuteen vuonna 2008 "Idols"-laulukilpailussa, jossa hän sijoittui toiseksi. Ohjelman jälkeen Anna Puu solmi levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa. Hänen debyyttialbuminsa "Anna Puu" julkaistiin 29. huhtikuuta 2009, ja se nousi Suomen virallisen albumilistan ensimmäiselle sijalle. "Anna Puu" oli vuoden toiseksi ostetuin levy, ja sitä on myyty yli 77 000 kappaletta eli tulaplatinalevyyn oikeuttava määrä. Albumilta julkaistiin kolme singleä. ”C’est la vie” nousi single- ja latauslistan kärkeen, sekä radiosoittolistan kolmanneksi. Kappale on ylittänyt kultarajan, ja sitä on myyty yli 7 000 kappaletta.
Anna Puun toinen studioalbumi "Sahara" julkaistiin 26. toukokuuta 2010, ja sekin nousi albumilistan kärkeen. Levy ylitti tuplaplatinarajan, ja sitä on myyty yli 40 000 kappaletta. Albumilta julkaistiin kolme singleä. ”Sinä olet minä” ja ”Riko minut” nousivat radiosoittolistan viidennelle ja kuudennelle sijalle. Anna Puun kolmas studioalbumi "Antaudun" julkaistiin 26. lokakuuta 2012. Se nousi albumilistan toiselle sijalle. Levy on ylittänyt platinarajan, ja sitä on myyty yli 26 000 kappaletta. Levyn neljästä singlestä ”Kolme pientä sanaa” kapusi Suomen radiokanavien soitetuimmaksi kappaleeksi ja striimasi kultaa. ”Säännöt rakkaudelle” tilastoitui lataus- ja radiosoittolistan sijalla seitsemän. Kappale on striimannut platinaa.
Vuonna 2014 Anna Puu solmi uuden levytyssopimuksen Fried Musicin kanssa. Hänen neljäs studioalbuminsa "Rakkaudella, Anna Puu" julkaistiin 9. lokakuuta 2015, ja se nousi albumilistan sijalle kymmenen. Levyltä julkaistiin neljä singleä. ”Kohta vapaita” ja ”Matkalla” nousivat radiosoittolistan sijalle neljä ja seitsemän. Molemmat kappaleet ovat striimanneet kultaa. Vuonna 2015 Anna Puu nähtiin myös Ylen "SuomiLOVE" -ohjelmassa, jonka pohjalta hän julkaisi uuden version kappaleestaan ”Mestaripiirros”. Syksyllä 2016 Anna Puu nähtiin Nelosen "Vain elämää" -televisiosarjan viidennellä tuotantokaudella, jonka pohjalta hän julkaisi kuusi singleä. Alun perin Lauri Tähkä ja Elonkerjuu -yhtyeen levyttämä ”Suudellaan” nousi single- ja striimauslistan seitsemänneksi, sekä latauslistan kuudenneksi. Kappale on striimannut platinaa. Anna Puun ensimmäinen kokoelmalevy "Melankolian riemut – Parhaat 2009–2015" julkaistiin 14. lokakuuta 2016. Se nousi albumilistan sijalle 35.
Vuonna 2017 Anna Puun singlet ”Tarviin vielä yhden yön aikaa” ja ”Nälkäinen sydän” nousivat listojen kärkikymmenikköön. Kappaleet ovat striimanneet platinaa ja kultaa. Vuonna 2018 Anna Puu julkaisi kolme singleä. ”Me ollaan runo” nousi Suomen soitetuimmaksi radiokappaleeksi ja striimasi platinaa. Myös ”Keho puhuu” on striimannut kultaa. Anna Puun viides studioalbumi "Nälkäinen sydän" julkaistiin 10. elokuuta 2018, ja se nousi albumilistan ensimmäiselle sijalle. Levy on striimannut platinaa.
Anna Puun levyjä on myyty yhteensä yli 200 000 kappaletta.
Boeing B-50 Superfortress

Boeing B-50 Superfortress on yhdysvaltalainen raskas nelimoottorinen ja mäntämoottoreilla varustettu pommikone. Se oli ensi sijassa SAC:n (USAAF:n strateginen pommituslennosto) strategisen käytön kaukopommittaja, jolla oli kyky käyttää ydinpommeja. Konetyyppi oli kehitetty edeltäjästään, jolla oli lähes sama nimi, Boeing B-29 Superfortress. Aktiiviin palveluskäyttöön konetyyppi tuli vuonna 1948, samaan aikaan kuin Convair B-36 Peacemaker.
Muunnellut konetyypit saivat tunnuksen EB-50D, ja ne toimivat supernopeiden X-2 koekoneiden emäaluksina eli kantoalustoina.
B-50-tyypin koneyksilö "Lucky Lady" teki matkalentämisen maailmanennätyksen, mikä tapahtui 27. helmikuuta – 2. maaliskuuta 1949. Kapteeni James Gallagherin komennossa, koneen 13-henkinen miehistö lensi välilaskutta maailman ympäri (37 734 km) ensi kertaa. Kone sai 4 kertaa ilmassa suoritetun tankkauksen. Matka-aika oli 3 vrk, 22 t, ja 1 min.
B-50 on edeltäjäänsä jonkin verran nopeampi (noin +65 km/t , suurin lentonopeus 640 km/h) ja suoritusarvoiltaan jonkin verran parempi. Uudentyyppiset koneen ulkopuoliset lisäpolttoainesäiliöt kasvattivat kantomatkaa huomattavasti. Lakikorkeus oli 11 500 metriä. Pratt &amp; Whitney R-4360 Wasp Major -moottorit olivat "Wright Cyclone"ja huomattavasti tehokkaampia, jopa yli +30 prosenttia, kehitysversiosta riippuen. B-50:n ohjattavuutta oli paranneltu merkittävästi B-29:een verrattuna. Koneen suurin pommikuorma on 12 600 kg. Tätä konetyyppiä käytettiin vuoden 1951 Operaatio Rangerissa, jossa 5 ydinlatausta räjäytettiin lentopudotuksina.
B-50:tä käytettiin myös ilmatankkaukseen sekä säähavainto- ja tiedustelulentokoneena. B-50-konetyypin syrjäytti strategisista pommitustehtävistä 1950-luvulta alkaen suihkupommikoneiden (muun muassa B-47 ja B-52) nopeatahtinen esiinmarssi. Lopullisesti tämä konetyyppi kuitenkin poistui käytöstä vasta vuonna 1965.
Aaltopallokala

Aaltopallokala ("Canthigaster margaritata") on meressä elävä pallokala.
Ulkonäkö ja koko.
Muiden "Canthigaster"-suvun pallokalojen tapaan aaltopallokalalla on pitkä, suippo nokka. Kala voi kasvaa noin 18 senttimetriä pitkäksi.
Esiintyminen.
Aaltopallokala on peräisin Indopasifiselta merialueelta: sitä on tavattu Punaiseltamereltä, Sri Lankasta ja Mosambikin Inhaca-saarelta sekä Ogasawarasaarilta. Se elää koralliriutoilla.
SMS Hindenburg (1915)

SMS Hindenburg oli Saksan keisarillisen laivaston Derfflinger-luokan taisteluristeilijä ensimmäisessä maailmansodassa. Se oli viimeinen valmistunut Saksan keisarikunnan laivaston taisteluristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin vuosien 1913-1914 laivasto-ohjelmassa Wilhelmshavenin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 30. kesäkuuta 1913. Alus laskettiin vesille 1. elokuuta 1915 ja otettiin palvelukseen 25. lokakuuta 1917.
Palvelus.
Alus saavutti täyden operaatiovalmiuden 20. lokakuuta 1917. "Hindenburg" korvasi 23. marraskuuta "SMS Seydlitzin" I tiedusteluryhmän lippulaivana.
Sodan päätyttyä alus internoitiin 24. marraskuuta 1918 Kuninkaallisen laivaston tukikohtaan Scapa Flow’ssa, jossa sen oma miehistö upotti sen 21. kesäkuuta 1919 kello 17.00 Versailles’n rauhan epäedullisten ehtojen vuoksi. Joidenkin epäonnistuneiden nostoyritysten jälkeen nostossa onnistuttiin 22. heinäkuuta 1930, minkä jälkeen hylky romutettiin 1931-1932 Rosythissa. Aluksen laivakello on lahjoitettu Saksan liittotasavallan laivastolle 28. toukokuuta 1959.
Anijärvi

Anijärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Karimäellä sijaitseva järvi.
Maantiede.
Anijärven pinta-ala on 11,3 hehtaaria ja sen pituus on 750 metriä ja leveys 340 metriä. Se sijaitsee Alisen Heinijärven kaakkoispuolella ylängöllä yhdessä Väippäsesuon kanssa. Järven itäpuolella kohoaa Kynnyskallioiden Korkeakallio 15 metrin korkeuteen jyrkänteen yläpuolelle. Sen järviallas on kaksiosainen. Osia erottaa pitkä soinen niemi, jonka kärjen eteen jää kapea salmi. Järven rantaviiva on 2,6 kilometriä pitkä ja rantametsiköt on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannat ovat kuitenkin soistunutta metsää tai avosuota. Järvi on autio eikä sen rantaan tule teitä.
Luonto.
Anijärvi on järvenlaskusta huolimatta luonnontilansa hyvin säilyttänyt metsäinen erämaajärvi.
Vesistösuhteita.
Anijärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Sillä on vain kaksi tulo-ojaa, joista toinen laskee viereiseltä Vaipparesuolta, ja toinen pienestä lammesta, joka sijaitsee noin 50 metrin etäisyydellä rannasta. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta lähtee 950 metriä pitkä laskuoja Lamminjärveen. Lamminjärvi kuuluu vesistöalueen pääuomaan, joka laskee Rautaveteen. Järven vedenpinnan korkeus on 97,3 metriä ja Lamminjärven 77,9 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 19,4 metriä.
Historiaa.
Vuonna 1826 Pavi Jacob Jacobsoson haki lupaa Anijärven järvenlaskuun ja hän sai siihen luvan 1827. Myöhemmin, vuonna 1846 rusthollari Thomas Thomasson ja kumppanit hakivat samanlaiseen hankkeeseen lupaa ja saivat sen vuonna 1848. Lupa järvenlaskuun annettiin vuonna 1853 ja järven lasku suoritettiin vuonna 1867. Kun vertaa vuoden 1847 pitäjänkartan ja 1856 Kalmbergin kartaston kartan rantaviivaa nykyisiin karttoihin, huomaa suuren eron. Järvi on nykyään kaksiosainen, kun se aikaisemmin oli yksiosainen. Samoissa kartoissa järven nimi kirjoitettiin "Annijärvi". Eräs toinen ero nykykarttoihin on laskuojan paikka, joka kulkee Kalmbergin kartastossa ensin kaakkoon ja sitten suoraan Karimäen kylälle. Vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa ei laskuojaa ole kuitenkaan piirretty näkyviin. Lisäksi järvi on piirretty kaksialtaisena järvenä, joten sen vedenpinta on täytynyt olla nykyistä paljoen alempana. Ilmeisesti järvi kuivattiin kahdessa osassa tai vasta jälkimmäinen hanke tuotti tulosta. Vesijättömaa on jäänyt niittymaaksi, vaikka monet muut kohteet, kuten esimerkiksi Pehkusuolla, on tässä kartassa viljelymaata. Vuonna 1961 julkaistussa peruskartassa on järven vanhan lasku-uoman kohtaan piirretty laskuoja Pehkusuon kautta. Pehkusuota kutsuttiin tuolloin vielä Karpalosuoksi. Järven karttanimi on nyt ”Anijärvi” ja sillä on yksiosainen vesialue ja yksi saari.
Maholammi

Maholammi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Heinijärvellä sijaitseva lampi.
Maantiede.
Maholammin pinta-ala on 2,8 hehtaaria, ja sen pituus on 320 metriä ja leveys 120 metriä. Se on muodostunut Siltasuonvuoren ja Poikkilinjansuon taakse suoalueen itälaitaan. Sen ympäristö on mäkiä lukuun ottamatta alavaa ja tasaista maastoa. Lammen rantaviiva on 0,77 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa . Lampi on autio eikä sen lähelle tule teitä.
Vesistösuhteita.
Maholammi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Lammen luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkunsa 200 metriä pitkä laskuoja, joka päättyy metsässä sijaitsevaan kosteikkoon. Vedet jatkavat alemmaksi ja päättyvät siellä Aliseen Heinijärveen. Lammen vedenpinnan korkeus on 105,2 metriä ja Alisella Heinijärvellä 85,0 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 20,2 metriä.
Historia.
Vuoden 1856 Kalmbergin kartastossa lammen nimi kirjoitettiin "Matojärvi". Vaikka Kalmbergin kartassa eikä vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa näy heinäniittyihin viittaavia merkkejä , on kuitenkin vuoden 1961 peruskartassa merkkejä pehkunnostosta ja entisen heinäniityn jälkiä. Niiden jättämät jäljet erottaa Karttapaikan viistovarjokuvista. Ensimmäisessä peruskartassa on lammen nimeksi kirjoitettu ”Maholammi”.
Perkojärvi

Perkojärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Heinijärvellä sijaitseva järvi.
Maantiede.
Perkojärven pinta-ala on 2,8 hehtaaria ja sen pituus on 280 metriä ja leveys 150 metriä. Se sijaitsee pohjois-eteläsuuntaisen kalliomurroksen länsipuolella. Laaksossa virtaa vesistöalueen pääuoma Heinijärvenoja. Järven rantaviiva on 0,72 kilometriä pitkä ja ranta on puoliksi moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa ja puoliksi metsäistä suota tai avosuota. Järvi on autio eikä sen rantaan tule teitä.
Vesistösuhteita.
Perkojärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Järveen on johdettu yksi suo-oja ja sen laskuojaa on johdettu laaksoon, jossa vedet laskevat Aliseen Heinijärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 108,6 metriä mpy.
Historiaa.
Vuonna 1930 julkaistussa Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa on järven laskuojan varressa keltaisella merkittyjä peltomaita tai niittyjä. Niiden sijainti sopisi nykykartoissa oleviin suoalueisiin..
Ritarijärvi

Ritarijärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Heinijärvellä sijaitseva järvi.
Maantiede.
Ritarijärven pinta-ala on 1,1 hehtaaria, ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 90 metriä. Järven rantaviiva on 0,45 kilometriä pitkä ja rannat ovat rakentamattomia.
Luontoarvoja.
Sastamalan kaupunki perusti vuonna 2014 Ritajärven luonnonsuojelualueen, johon järven rantametsät kuuluvat.
Vesistösuhteita.
Ritarijärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Järvellä ei ole tulo-ojia eikä laskuojia, sillä se sijaitsee ojittamattoman suon keskellä. Sen vedenpinnan korkeus on 110,4 metriä mpy.
Historiaa.
Vuonna 1961 julkaistussa peruskartassa näkyy järvestä kaivettu lyhyt laskuoja, jok on nykyään todennököisesti kasvanut umpeen..
Alinen Ritajärvi

Alinen Ritarvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Heinijärvellä sijaitseva järvi.
Maantiede.
Alisen Ritarven pinta-ala on 3,5 hehtaaria, ja sen pituus on 830 metriä ja leveys 500 metriä. Se sijaitsee Heinijärven länsipuolella ylängöllä kahden muun samanlaisen järven kanssa. Sen rantaviiva on moni-ilmeinen, mutta erityisesti länsiosa muodostaa kapeasuisen lahden, jonka pinta-ala on kolmannes järvestä. Myös järven itäpäässä on kapea lahti. Keskiosassa sijaitsee sen ainoa saari, jonne on rakennettu vapaa-ajan asunto. Muuten järvi on autio. Järven rantaviiva on 1,2 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rantaan rajoittuu muutama metsäinen suo. Rannoille on rakennettu saarimökin lisäksi kaksi muuta vapaa-ajan asuntoa. Toiselle mökille tulee metsäautotie Hornion ja Kylmäkoskenmaan väliseltä kylätieltä. Järven eteläosan yli kulkee korkeajännitelinja.
Ympäristöarvoja.
Sastamalan kaupunki perusti vuonna 2014 Ritajärven luonnonsuojelualueen, johon järven rantametsät kuuluvat.
Vesistösuhteita.
Alinen Ritarvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Järvellä on kaksi tulo-ojaa, joista toinen on lähisuon laskuoja ja toinen on Ylinen Ritajärven laskuoja. Sen luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 200 metriä pitkä Heinijärveen laskeva Ritajärvenoja. Järven vedenpinnan korkeus on 101,2 metriä ja Heinijärven 85,9 metriä mpy., joten Ritajärvenojalle kertyy pudotusta 15,3 metriä.
Historiaa.
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin muodossa ”Alanen Riitajärvi” ja samoin toimittiin vuonna 1930 julkaistussa Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa. Tähän karttaan on järven itäpäähän laskuojan viereen merkitty pieni peltopalsta. Sitä ei kuitenkaan näy vuoden 1961 peruskartassa. Järven nimi kirjoitettiin nyt muodossa ”Alanen Ritajärvi” ja se on tuolloin ollut vielä autio. Järven etelärannan ylitti nyt korkeajännitelinja.
Alberto Sordi

Alberto Sordi (15. kesäkuuta 1920 Rooma – 24. helmikuuta 2003 Rooma) oli italialainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Yli 60 vuotta kestäneen uransa aikana hän esiintyi lähes 150 elokuvassa. Hän on yksi Italian suosituimmista koomikoista.
Sordin elokuvaura alkoi vuonna 1937 ääninäyttelijänä ja pienten sivuosien esittäjänä. Toisen maailmansodan jälkeen hän työskenteli myös radiossa. Näyttelijän läpimurto tapahtui Federico Fellinin elokuvissa "Valkoinen sheikki" ("Lo sceicco bianco", 1952) ja "Vetelehtijät" ("I vitelloni", 1953), joita seurasivat muun muassa Stefano Vanzinan "Un americano a Roma" ja "Un giorno in pretura" (molemmat 1954). Vuonna 1954 Sordi tapasi käsikirjoittaja Rodolfo Sonegon, jonka kanssa hän myöhemmin työskenteli lähes kaikissa elokuvissaan. 
1950- ja 1960-lukujen vaihteessa Sordi antoi kasvot italialaiselle komedialle muun muassa Mario Monicellin "Suuressa sodassa" ("La grande guerra", 1959), Luigi Comencinin "Sodan helvetissä" ("Tutti a casa", 1960) ja Dino Risin "Vaikeassa elämässä" ("Una vita difficile", 1961). Sordin ohjausdebyytti oli "Fumo di Londra" vuonna 1966. Uransa aikana hän sai useita Nastro d’argento ja David di Donatello -palkintoja sekä muita tunnustuksia.
Ylinen Ritajärvi

Ylinen Ritajärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Heinijärvellä sijaitseva järvi.
Maantiede.
Ylisen Ritajärven pinta-ala on 18,0 hehtaaria, ja sen pituus on 730 metriä ja leveys 530 metriä. Se muodostaa järvikolmikon Alisen Ritajärven ja Valkeajärven kanssa. Järvien rantaan laskee paikoitellen jyrkkäkin rinne, mutta suuria mäkiä ei esiinny. Koilliseen työntyvän lahden rannassa ja itärannassa on 15 ja 20 metriä korkeat mäet. 
Järven rantaviiva on 2,8 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa . Sen rantoja kiertää patikkapolut, jotka ovat viitoitettuja. Järvessä on yksi saari. Järvi on autio eikä tämän järven polkujen varressa ole laavuja tai nuotiopaikkoja.
Ympäristöarvoja.
Sastamalan kaupunki perusti vuonna 2014 Ritajärven luonnonsuojelualueen, johon järven rantametsät enimmäkseen kuuluvat.
Vesistösuhteita.
Ylinen Ritajärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Siihen laskee yksi suo-oja läheiseltä suolta. Järven luusua sijaitsee järven etelärannassa, josta saa alkunsa 150 metriä pitkä laskuoja Aliseen Ritajärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 101,3 metriä ja Alisella Ritajärvellä 101,2 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 0,1 metriä.
Historiaa.
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa järven nimi esitellään muodossa ”Ylinen Riitajärvi” ja sen laskuoja laskee ”Alaseen Riitajärveen”. Vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa on järven nimi edelleen sama. Kummassakaan kartassa ei ihmistoiminnasta näy merkkejä. Järven nimi on vuoden 1961 peruskartassa ”Ylänen Ritajärvi”. Järven asema erämaajärvenä on säilynyt ennellaan eikä sen lähisoitakaan ole ojitettu.
Biro Jade

Nilson Machado dos Santos (tunnetaan paremmin nimellä Biro Jade; s. 24. tammikuuta 1973) on brasilialaissyntyinen azerbaidžanilainen futsalpelaaja. Hän edustaa Araz Naxçivania ja Azerbaidžanin futsalmaajoukkuetta, jossa hän on pelannut vuodesta 2005 asti. Pelipaikaltaan Biro Jade on fixo. Hän voitti yhdessä Saad Assisin, Javi Rodríguezin ja Joel Queirósin kanssa vuoden 2010 EM-kisojen maalikuninkuuden viidellä osumallaan. Noissa Unkarissa käydyissä kisoissa, jotka olivat myös Azerbaidžanin historian ensimmäiset EM-kilpailut, Azerbaidžan sijoittui neljänneksi. 
Biro Jade on pelannut Azerbaidžanin futsalmaajoukkueessa 345 peliä ja tehnyt niissä 55 osumaa. Hän on yksi monista maajoukkueen brasilialaistaustaisista pelaajista.
Valkeajärvi (Heinijärvi)

Valkeajärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Heinijärvellä sijaitseva järvi.
Maantiede.
Valkeajärven pinta-ala on 9,0 hehtaaria ja sen pituus on 530 metriä ja leveys 330 metriä. Se muodostaa järvikolmikon yhdessä Alisen- ja Ylisen Ritajärven kanssa. Järven rantaviiva on 1,5 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa . Järven rannat ovat paikoitelleen erittäin lohkareikkoisia. Järvessä ei kuitenkaan ole saaria. Sen etelä- ja pohjoisrannalla on nuotiopaikat, ja länsi- ja etelärannalla on lisäksi laavut. Eteläiselle laavulle on rakennettu autotie, jonne on mahdollista saada kulkulupa. Muille kävijöille osoitetaan parkkipaikka Kylmäkoskenmaan ja Hornion väliseltä tieltä.
Luontoarvoja.
Sastamalan kaupunki perusti vuonna 2014 Ritajärven luonnonsuojelualueen, johon järven rantametsät kuuluvat.
Vesistösuhteita.
Valkeajärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Järvestä laskee lyhyt oja sen itäpäästä Aliseen Ritajärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 101,6 metriä ja Alisella Ritajärvellä 101,2 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 0,4 metriä.
Historiaa.
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa sen karttanimi on ”Walkiajärvi”. Vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa on järvelle piirretty laskuoja Aliseen Ritajärveen. Molemmissa kartoissa järvi on autio eikä sen rannoilla ole ihmistoiminnan merkkejä. Tilanne on sama vuoden 1961 peruskartassa.
Roosa Timonen

Roosa Timonen (s. 20. helmikuuta 1997 Tampere) on suomalainen tennispelaaja. Timonen edusti Suomea Fed Cupissa ensimmäisen kerran vuonna 2014.
Timonen saavutti SM-hopeaa sisäkenttien kaksinpeliturnauksessa vuonna 2014.
Mattensprunganlage

Mattensprunganlage on kolmen muovitetun hyppyrimäen muodostama mäkihyppystadion Ramsau am Dachsteinissa Steiermarkissa Itävallassa.
Mäkihyppystadion sijaitsee Dachstein-vuoriston juurella ja sen muodostavat W90-Schanze ja sen vasemmalla puolella olevat Minzelhofschanzen-hyppyrimäet.
Historia.
Ramsau am Dachsteiniin rakennettiin ensimmäinen hyppyrimäki maaliskuussa 1932, jossa voitiin järjestää Schladmingissa peruuntunut kilpailu. Tästä hyppyrimäestä hypättiin toiseen maailmansotaan asti.
Uusi normaalimäki (K90 HS98) rakennettiin vuonna 1995 vuoden 1999 hiihdon MM-kilpailuja varten. Sen yhteyteen rakennettiin myös pienet K30- ja K10-mäet.
Vuonna 2013 normaalimäen viereen rakennettiin pelkkä vauhtimäki, jossa voidaan harjoitella laskuasentoja ja testata nopeuksia.
W90-Schanze.
W90-Schanze (K90 HS98) rakennettiin vuonna 1995 lähinnä vuoden 1999 hiihdon MM-kilpailuja varten. Ainoa miesten maailmancupin kilpailu siinä järjestettiin 11. tammikuuta 1998. Vuoden 1999 normaalimäen maailmanmestaruuden voitti Kazuyoshi Funaki, japanilaisten ottaessa kolmoisvoiton. W90-Schanzessa on järjestetty enimmäkseen yhdistetyn maailmancupin osakilpailuja ja 18. joulukuuta 2020 siinä järjestettiin kautta aikain ensimmäinen naisten yhdistetyn maailmancupin osakilpailu.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 102,0 metriä ovat hypänneet Jarl Magnus Riiber ja Stefan Rettenegger.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 102,0 metriä on hypännyt Sara Takanashi.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Kesämäkiennätyksen 100,5 metriä on hypännyt Gregor Schlierenzauer.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten kesämäkiennätyksen 96,0 metriä ovat hypänneet Jacqueline Seifriedsberger ja Daniela Iraschko-Stolz.
Pikkujärvi (Hornio)

Pikkujärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Horniossa sijaitseva järvi.
Maantiede.
Pikkujärvi on soikion muotoisen ja sen halkaisija on 50–80 metriä. Se sijaitsee metsäisen suon keskellä Kylmäkoskenmaan ja Hornion välisen tien varrella. Sen rannan tuntumassa on kartan mukaan saari. Järvi on autio eikä sinne tule teitä.
Vesistösuhteita.
Pikkujärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Järveä voi kutsua umpijärveksi, sillä sitä ei yhdistä minnekään oja. Järven vedenpinnan korkeus on 110,6 metriä mpy.
Paskolammi (Hornio)

Paskolammi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Horniossa sijaitseva lampi.
Maantiede.
Paskolammin pituus on 160 metriä ja leveys 60 metriä. Se on muodostunut vedenjakaja-alueella korkean mäen taakse Heinijärvenojan kalliomurroslaaksosta. Lammen ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Lampi sijaitsee tasapohjaisessa laaksossa eikä sen rannat ole jyrkkiä. Sen länsipuolelle on rakennettu vapaa-ajan asunto, josta tulee rantaan polku. Mökille tulee metsäautotie Horniosta.
Vesistösuhteita.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Siihen laskee kaksi tulo-ojaa ja sen luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa 1,2 kilometriä pitkä laskuoja Hornionjärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 112,5 metriä mpy.
Historiaa.
Vuonna 1961 julkaistussa peruskartassa on järveä ympäröivällä suolla pieniä peltopalstoja, jotka on yleensä raivattu heinäniityistä. Lammesta on kaivettu kuivatusoja kohti pohjoista, missä oja kääntyy Mohijärvelle johtavaan ojaan..
Maksim Tsvetkov

Maksim Sergejevitš Tsvetkov (; s. 3. tammikuuta 1992 Babajevo) on venäläinen ampumahiihtäjä.
Tsvetkov debytoi ampumahiihdon maailmancupissa vuonna 2013 Holmenkollenilla ollen takaa-ajon 37:s. Hän saavutti ensimmäiset maailmancupin pisteensä muutamaa päivää myöhemmin niin ikään Holmenkollenilla ollen pikakilpailun kahdeksas. Ensimmäisen palkintosijansa Tsvetkov saavutti kaudella 2015–2016 oltuaan toinen Antholz-Anterselvan pikakilpailussa. Kaudella 2016–2017 hän oli toinen Östersundin takaa-ajokilpailussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Tjumenin yhteislähtökilpailussa kaudella 2017–2018.
Tsvetkov hiihti toisen osuuden kultaa voittaneessa Venäjän viestijoukkueessa Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti pronssia viestissä sekä oli normaalimatkalla ja pikakilpailussa neljäs.
Hän on viisinkertainen nuorten MM-kultamitalisti. Kaksi kultamitaleista on tullut pikakilpailusta, kaksi takaa-ajosta ja yksi viestistä. Hänellä on myös yksi nuorten MM-hopea sekä kolme pronssia. Vuonna 2014 Tsvetkov voitti EM-kultaa takaa-ajosta, hopeaa pikakilpailusta ja pronssia henkilökohtaiselta matkalta EM-kilpailuista Nové Město na Moravěsta.
Kaitajärvi (Hornio)

Kaitajärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Horniossa sijaitseva järvi.
Maantiede.
Kaitajärven pinta-ala on 2,9 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 100 metriä. Se on muodostunut pieneen maaston painanteeseen, jonka lounaispuolelle on kehittynyt suota. Järven rantaviiva on 0,77 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa . Rannoille on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet Horniosta.
Vesistösuhteita.
Kaitajärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Järveen laskee kaksi suo-ojaa lähisuolta. Sen luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 1,7 kilometriä pitkä laskuoja Heinijärvenojaan. Järven vedenpinnan korkeus on 114,1 metriä ja Heinijärvenojalla 90,0 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta yli 24 metriä.
Historiaa.
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa järvi sijaitsi Karkun pitäjässä. Sen nimi oli myös silloin ”Kaitajärvi”.
Hanhijärvi (Hornio)

Hanhijärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Horniossa sijaitseva järvi.
Maantiede.
Hanhijärven pinta-ala on 4,8 hehtaaria, ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 280 metriä. Se on muodostunut Hanhikallion taakse alavalle metsäalueelle. Samalla alueella sijaitsee myös laajempi Hanhisuo. Järven rantaviiva on 0,98 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rantaan on rakennettu neljä loma-asuntoa, joille johtaa metsätiet Horniosta.
Vesistösuhteita.
Hanhijärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Järveen laskee viisi ojaa, joista kolme tulee läheiseltä ojitetulta Hanhisuolta. Järven luusua sijaitsee sen etelärannalla, josta saa alkunsa 1,5 kilometriä pitkä laskuoja Heinijärvenojaan Hornionjärven yläpuolelle. Järven vedenpinnan korkeus on 121,1 metriä ja Heinijärvenojalla 98,0 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta yli 23 metriä.
Historiaa.
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa Hanhijärvi sijaitsi Karkun pitäjän pohjoisrajalla. Järven ohi kulki metsäpolku Karkun kirkolta Mouhijärven Kirkkojärvelle. Vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa on järvi merkitty Karkun ja Mouhijärven väliseksi rajajärveksi. Mouhijärven puolella sijaitsee kartassa maatila pienen peltopalstan kera.. Vuonna 1961 julkaistussa peruskartassa on tilanne säilynyt edelliseen karttaan nähden lähes ennallaan. Hanhisuo on kuitenkin puoliksi ojitettu..
Johannes Kühn

Johannes Kühn (s. 19. marraskuuta 1991 Passau) on saksalainen ampumahiihtäjä. Kühn edustaa seuratasolla WSV Reit im Winkliä.
Kühn debytoi ampumahiihdon maailmancupissa joulukuussa 2012 ollen Pokljukan sprintissä 17:s. Hän saavutti näin ollen heti uransa ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Hanty-Mansijskin sprintissä kaudella 2014–2015. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Pokljukan normaalimatkalla kaudella 2018–2019. Seuraavalla kaudella hän oli kolmas Oberhofin pikakilpailussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Hochfilzenin pikakilpailussa kaudella 2021–2022. Hän oli samalla kaudella kolmas Kontiolahden pikakilpailussa. Kaudella 2023–2024 hän sijoittui kolmanneksi Anterselvan normaalimatkalla.
Kühn on nelinkertainen nuorten sarjojen MM-kultamitalisti. Yksi kultamitaleista on tullut takaa-ajosta, yksi sprintistä ja kaksi viestistä. Hänellä on myös kaksi nuorten MM-hopeaa sprintistä ja takaa-ajosta. EM-kilpailuissa hän on saavuttanut kultaa viestistä Osbrliestä Slovakiasta 2012 sekä pronssia pikakilpailusta Puolan Duszniki-Zdrój'sta 2021. Hän sijoittui Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 yhteislähdössä kymmenenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli yhteislähdössä kymmenes ja takaa-ajossa kahdestoista. Oberhofin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui pikakilpailussa kahdeksanneksi ja takaa-ajossa kuudenneksi. Nové Měston MM-kilpailuissa 2024 hän oli pikakilpailussa ja yhteislähdössä neljästoista sekä takaa-ajossa viidestoista. Lenzerheiden MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti viestissä pronssia ja sijoittui normaalimatkalla 12:nneksi.