tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kenny de Schepper

Kenny de Schepper (s. 29. toukokuuta 1987) on ranskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan sijalla 80 kesäkuussa 2013.
De Schepperin ensimmäinen otteluvoitto ATP-kiertueella tapahtui vuonna 2012, kun hän voitti Wimbledonin ensimmäisellä kierroksella Matthias Bachingerin. Grand Slam -turnauksessa hän on päässyt parhaimmillaan neljännelle kierrokselle Wimbledonissa 2013.
José Elías Rauda Gutiérrez

José Elías Rauda Gutiérrez (s. 20. heinäkuuta 1962 Agua Caliente) on elsalvadorilainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi fransiskaaneihin 28. helmikuuta 1987 ja sai pappisvihkimyksensä 1. huhtikuuta 1989. Hänet nimitettiin Santa Anan hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Foratianan titulaaripiispaksi 25. tammikuuta 2008, ja piispaksi vihkiminen seurasi 19. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Luigi Pezzuto, jota avustivat Romeo Tovar Astorga ja Luis Morao Andreazza. 
Rauda Gutiérrez sai 12. joulukuuta 2009 nimityksen San Vicenten piispaksi.
Hentorakkeli

Hentorakkeli ("Onychognathus tenuirostris") on kottaraisten heimoon kuuluva afrikkalainen varpuslintu.
Levinneisyys.
Hentorakkelia tavataan laajalla alueella Afrikan itäosissa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti hyvin yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Metsärakkeli

Metsärakkeli ("Onychognathus fulgidus") on kottaraisten heimoon kuuluva afrikkalainen varpuslintu.
Levinneisyys.
Metsärakkelia tavataan hyvin laajalla alueella Afrikan länsi- ja keskiosissa. Lajia on kuvattu laajalle levinneeksi ja paikallisesti yleiseksi. Sen kannaksi arvioidaan vähintään 10 000 yksilöä. Metsärakkeli on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Töpörakkeli

Töpörakkeli ("Onychognathus walleri") on kottaraisten heimoon kuuluva afrikkalainen varpuslintu.
Levinneisyys.
Töpörakkelia tavataan Afrikan keski- ja itäosissa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen levinneisyysalueensa itäosissa ja yleinen länsiosissa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Somalianrakkeli

Somalianrakkeli ("Onychognathus blythii") on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Somalianrakkelia tavataan Djiboutissa, Eritreassa, Etiopiassa, Somaliassa ja Jemenissä. Lajin on kuvattu olevan yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Darwin Rudy Andino Ramírez

Darwin Rudy Andino Ramírez (s. 6. elokuuta 1959 Tegucigalpa) on hondurasilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli Orden de los Padres Somascosin jäsen 29. huhtikuuta 1988, ja hänet vihki papiksi Héctor Enrique Santos Hernández 8. joulukuuta 1990. Hänet nimitettiin Tegucigalpan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Hortan titulaaripiispaksi 1. huhtikuuta 2006, ja piispaksi vihkiminen seurasi 24. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Oscar Andrés Rodríguez Maradiaga, jota avustivat Juan José Pineda Fasquelle ja Elías Samuel Bolaños Avelar. 
Andino Ramírez sai 7. marraskuuta 2011 nimityksen Santa Rosa de Copánin piispaksi.
Michael Jude Byrnes

Michael Jude Byrnes (23. elokuuta 1958 Detroit, Michigan – 30. toukokuuta 2025) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Detroitin arkkihiippakuntaan Adam Joseph Maida 25. toukokuuta 1996. Hänet nimitettiin Detroitin vihkipiispaksi sekä Egugan titulaaripiispaksi 22. maaliskuuta 2011, ja piispaksi vihkiminen seurasi 5. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Allen Henry Vigneron, jota avustivat John Clayton Nienstedt ja John Michael Quinn.
Byrnesin tausta oli katolisessa karismaattisessa uudistuksessa. Hänestä tuli myöhemmin Agañan arkkipiispa Guamissa.
Soopeli (koiraväri)

Soopeli on koiran väritys, jossa eumelaniinia esiintyy hyvin rajoitetusti ja koira on väriltään enimmäkseen kelta- tai punaruskea. Vähimmillään eumelaniinia on aina vähintään jäykissä viiksikarvoissa, mutta sitä voi esiintyä myös rungossa ja hännässä karvojen kärjissä, mikä on helppo huomata erityisesti pitkäkarvaisilla roduilla. Maskillisesta soopelista käytetään usein nimitystä "fawn".
Soopeliväritys voi muistuttaa hyvin paljon resessiivistä keltaista, mutta resessiivisellä koiralla ei koskaan voi olla eumelaniinia karvoissaan. Joillain roduilla (belgianpaimenkoira tervueren, -malinois, -lakenois, collie, shetlanninlammaskoira) soopeliväritykseen kuuluu huomattavasti enemmän eumelaniinia ja väritys muistuttaa riistanväristä. Erotuksena on se, että riistanvärisellä koiralla musta väri esiintyy karvoissa sekä kärjessä että tyvessä, soopelilla vain kärjessä.
Pitkään uskottiin, että soopelin koiran värin sävyn määrää se, onko koira homo- vai heterotsygootti y-alleelin suhteen, mutta tutkimukset ovat osoittaneet tämän harhaluuloksi: soopelien koirien sävy vaihtelee suuresti tsygoosista riippumatta. Sävyn määrää jokin toinen geenitekijä.
Periytyminen.
Soopelin tuottaa koiran agoutigeenin "A" dominoivin alleeli Ay. Soopeli koira voi siis kantaa mitä tahansa muuta alleelia ja periyttää sen jälkeläisilleen. Toisaalta homotsygootti soopeli (AyAy) saa aina soopeleita jälkeläisiä mikäli muut geenitekijät eivät aiheuta epistaasia.
Geneettisesti soopeli koira voi olla ulkonäöltään myös täysin musta (dominanttimusta) tai täysin eumelaniiniton (resessiivinen keltainen). Kaikki täysbrindlet koirat ovat A-lokuksen suhteen soopeleita, koska brindlekuvio näkyy vain A-lokuksen määräämällä ei-eumelanistisella alueella, soopelilla siis koko vartalossa.
Muut ”soopelit”.
Termiä soopeli käytetään joillain koiraroduista yleisestä merkityksestään poikkeavasti:
Joseph Sarsfield Glass

Joseph Sarsfield Glass (13. maaliskuuta 1874 Bushnell, Illinois – 26. tammikuuta 1926) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin lasaristien papiksi 15. elokuuta 1897 ja nimitettiin Salt Laken hiippakunnan johtoon 1. kesäkuuta 1915. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Edward Joseph Hanna, jota avustivat Thomas Francis Lillis ja Thomas Grace. Glass asetettiin virkaansa 1. syyskuuta.
Glass kuoli 51-vuotiaana virassa, ja hänen seuraajakseen nimitettiin John Joseph Mitty.
Karl Joseph Alter

Karl Joseph Alter (18. elokuuta 1885 Toledo – 23. elokuuta 1977) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Toledon hiippakuntaan 4. kesäkuuta 1910 ja nimitettiin sen johtoon 17. huhtikuuta 1931. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Timothy McNicholas, jota avustivat Augustus John Schwertner ja Joseph Henry Albers. 
Alter sai 14. kesäkuuta 1950 nimityksen Cincinnatin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 19. heinäkuuta 1969. Eläkkeellejäämispäivänään hän sai vielä nimityksen Minoran titulaariarkkipiispaksi, mutta hän erosi myös titulaariarkkihiippakunnan johdosta 31. joulukuuta 1970. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Iso-Nauvo

Iso-Nauvo () on Nauvon pääsaari Paraisten kaupungissa. 73 km² kokoisella saarella on 924 vakituista asukasta, mutta kesäasukkaita on 2 296. Nauvon keskusta sijaitsee Iso-Nauvossa. Keskustassa sijaitsee keskiaikainen Nauvon kirkko ja Nauvon satama.
Saariston rengastie kulkee Iso-Nauvon halki itä–länsi-suunnassa. Saaresta on siltayhteydet Ernholman ja Biskopsön kautta Pikku-Nauvoon, jossa sijaitsee Nauvon lautta. Iso-Nauvosta Korppooseen liikennöi Korppoon lautta. Saaren etelärannalta on lossiyhteys Högsareen.
Lawrence Sabatini

Lawrence Sabatini CS (s. 15. toukokuuta 1930 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on Kanadassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 19. maaliskuuta 1957 ja nimitettiin Vancouverin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Nasain titulaaripiispaksi 15. heinäkuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi James Francis Carney, jota avustivat John Fergus O'Grady ja Remi Joseph De Roo. 
Sabatini sai 30. syyskuuta 1982 nimityksen Kamloopsin piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 2. syyskuuta 1999. Hänen seuraajakseen tuli David John James Monroe.
Arthur Stauffer

Arthur Alexander Stauffer (26. kesäkuuta 1894 Elimäki – 13. helmikuuta 1956 Lontoo) oli suomalainen agronomi ja pankkimies, joka teki elämäntyönsä lontoolaisessa Hambros-pankissa Englannissa.
Arthur Stauffer syntyi sveitsiläistaustaiseen sukuun. Hänen isänsä oli meijeristi ja tilanomistaja Jakob Stauffer, joka oli muuttanut Sveitsistä Suomeen 1860-luvun lopussa. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Kouvolan yhteiskoulusta 1913 Arthur Stauffer opiskeli maatalous- ja metsätieteitä Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui agronomiksi 1917.
Suoritettuaan jatko-opintoja Lontoossa hän siirtyi pankkialalle saadessaan 1921 paikan skandinaavis-brittiläisiä finanssisuhteita hoitavassa Hambros Bankissa. Lontoolaispankilla oli tiiviit yhteydet myös Suomeen, jonka ulkomaankauppaa se rahoitti. 1930-luvulla pankki kehitti uuden palvelumuodon, "Services for the Traveller" -yksikön, jossa Lontooseen saapuvia ulkomaisia matkailijoita ja liikemiehiä pyrittiin palvelemaan näiden omalla äidinkielellä erilaisissa pankkiasioissa. Tässä yksikössä Arthur Stauffer hoiti lukemattomien Lontooseen saapuneiden suomalaisten matkailijoiden raha-asioita ja auttoi suomalaisia yrityksiä solmimaan kontakteja brittiläiseen pankkimaailmaan. 
Stauffer opasti maanmiehiään myös maailmankaupungin elämänmenoon oli sitten kysymys teattereista, kirjallisuudesta, ostoksista tai asunnon hankkimisesta. Hän kutsui Lontoon kävijöitä vieraanvaraiseen kotiinsa, kirjoitti suosituksia ja järjesti pankkialan harjoittelupaikkoja. Arthur Stauffer menehtyi työpöytänsä ääreen Hambros-pankissa vuonna 1956.
Agenor Gołuchowski

Agenor Maria Adam Gołuchowski (25. maaliskuuta 1849 Skała, Galitsia – 28. maaliskuuta 1921 Lwów, Puola) oli puolalaissyntyinen itävaltalainen kreivi ja valtiomies, joka toimi Itävalta-Unkarin ulkoministerinä vuosina 1895–1906. Hänen kaudellaan Itävalta-Unkarin suhteet Venäjään lämpenivät.
Agenor Gołuchowskin isä Agenor Gołuchowski vanhempi oli Itävallan Galitsian kuvernööri. Gołuchowski nuorempi toimi vuodesta 1872 diplomaattina kunnes hänet nimitettiin toukokuussa 1895 ulkoministeri Gusztáv Kálnokyn seuraajaksi. Hän halusi palauttaa kaksoismonarkian hyvät suhteet Venäjään ja matkusti huhtikuussa 1897 keisari Frans Joosefin kanssa Pietariin, minkä seurauksena maiden välillä allekirjoitettiin yhteistyösopimus. Sopimuksen päätarkoituksena oli pitää muut suurvallat ulkona Balkanin asioista. Makedoniassa puhjenneen kapinan seurauksena Venäjä ja Itävalta-Unkari laativat lokakuussa 1903 myös yhteisen uudistusohjelman Osmanien valtakuntaa varten eli niin sanotun Mürzstegin ohjelman. Vuonna 1904 maat sopivat lisäksi puolueettomuudesta toisen joutuessa sotaa kolmatta osapuolta vastaan. Samalla Gołuchowski kuitenkin piti Itävalta-Unkarin myös uskollisena sen pääliittolaiselle Saksalle. Ensimmäisen Marokon kriisin aikana vuonna 1905 hän toimi Saksan ja Ranskan välisenä sovittelijana tavalla, joka miellytti Saksan johtoa.
Puolalainen Gołuchowski ei ollut suosittu Unkarissa. Hän joutui eroamaan ulkoministerin tehtävistä vuonna 1906, koska hänen väitettiin jarruttaneen unkarin hyväksymistä komentokieleksi kaksoismonarkian armeijassa.
Vytautas Suuren yliopisto

Vytautas Suuren yliopisto () on vuonna 1989 uudelleen perustettu, Liettuan Kaunasissa sijaitseva, liberaaleja arvoja korostava humanistinen yliopisto.
Yliopisto pohjaa historiansa ja nimensä sotien välillä vuonna 1922 perustetun Liettuan yliopiston perinteisiin. Tämä yliopisto perustettiin, koska maassa ei Ensimmäisen maailmansodan ja rajamuutosten tuloksena tuolloin ollut toimivaa yliopistoa. Kaunas toimi tällöin maan pääkaupunkina. Yliopiston nimi vaihdettiin vuonna 1930 Liettuan suuruuden ajan suurherttuan ja kansallissankarin mukaan Vytautas Suuren yliopistoksi. Vilnan palauduttua osaksi Liettuaa, yliopisto oli auttamassa Vilnan yliopiston uudelleenkäynnistämistä aktiivisesti. Neuvostomiehityksen aikana 1940 kansallissankaria korostava yliopiston nimi jouduttiin muuttamaan joksikin aikaa Kaunasin yliopistoksi. Saksalaismiehityksen aikana 1943 Vytautas Suuren yliopisto suljettiin. Yliopisto jatkoi toimintaansa vuonna 1944, mutta hajotettiin vuonna 1949 Filosofisen tiedekunnan Vilnaan siirtämisen seurauksena. Jäljelle jääneet tiedekunnista muodostettiin "Kaunasin polytekninen instituutti" ja "Kaunasin lääketieteellinen instituutti", joista ovat sittemmin kehittynynyt Kaunasin teknillinen yliopisto ja Liettuan terveystieteiden yliopisto. 
Vytautas Suuren yliopisto on noussut uudelleenperustamisen jälkeen jo ainakin joissain luokitteluissa maailman 700 parhaan yliopiston rankinglistalle, vaikka on nykyään aiempaa toimintaansa kapeampialaisempi yliopisto.
Ppt

PPT tai ppt voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Resessiivinen keltainen (koiraväri)

Resessiivinen keltainen (myös ee-keltainen) koira on kellan- tai punaruskea koira. Resessiivikeltaisella koiralla eumelaniinin tuotanto on estynyt eikä siinä siis voi olla lainkaan mustaa, maksaa, sinistä tai liilaa väriä.
 
Koiran E-lokus (MC1R, melanokortiinireseptori 1, aiemmin MSHr) sijaitsee kromosomissa numero 5 ja siitä tunnetaan viisi alleelia: eumelaniinin tuotannon mahdollistava ja eumelaniinimaskin tuottava EM, eumelaniinin tuotannon mahdollistava ja harsomaisen grizzle-kuvion tuottava EG, cockerspanielilla esiintyvä Eh joka tuottaa grizzle-kuviota muistuttavan mutta eri tavoin muiden geenien suhteen toimivan kuvion; eumelaniinin tuotannon mahdollistava EE sekä eumelaniinin tuotannon estävä Ee.
ee-genotyyppi estää eumelaniinin tuotannon ja on siksi epistaattinen eumelaniinin esiintymistä säätelevien A- ja K-lokusten suhteen. Resessiivisen keltaisen koiran ulkonäöstä ei voikaan päätellä paljonkaan sen värigenotyypistä, mutta pohjaväriltään maksanruskean resessiivikeltaisen silmät ovat vaaleanruskeat, keltaiset tai vihertävät ja iho nahanruskea, sinisen iho teräksenharmaa ja liilan silmät kuin maksanruskealla mutta iho vaaleanruskea tai vaaleanpunainen.
E-lokuksen e-alleeli on todettu useista spanieli- ja metsästyskoiraroduista sekä esimerkiksi ranskanbulldoggista, villakoirasta, pomeranianista, unkarinviszlasta, welsh corgi cardiganista ja japanese chinistä.
Kosmiset surffitytöt

Kosmiset surffitytöt ("Lightning Point" tai "Alien Surf Girls") on australialainen nykyaikaan sijoittuva fantasiaelementtejä sisältävä teinidraamasarja. Jonathan M. Shiff tuotti sen Australian Network Ten -televisiokanavalle yhdessä Australian Nickelodeonin ja Saksan yleisradioyhtiön ZDF:n kanssa. Sarjaa esitettiin Yhdysvalloissa ja Britanniassa nimellä "Alien Surf Girls".
Sarjan esittäminen alkoi Yhdysvalloissa TeenNick-kanavalla 29. toukokuuta 2012, Britanniassa Nickelodeon-kanavalla 23. heinäkuuta 2012, Australiassa Network Ten -kanavalla 22. kesäkuuta 2012 ja Suomessa Kakkosella Summeri-nuortenohjelman sisällä 3. kesäkuuta 2013.
Näyttelijä Jessica Green vahvisti tammikuussa 2013 Twitterin kautta ettei sarjaan tehdä toista tuotantokautta.
Sarjan tuottaja Schiff on tuottanut myös Yle TV2:lla esitetyt nuortensarjat "Elefanttiprinsessa" ja "H2O".
Juoni.
Avaruustytöt Kiki ja Zoey saapuvat toiselta planeetalta pieneen Lightning Pointin kylään surffaamaan. Matka ei suju suunnitelmien mukaan, kun avaruusaluksen kanssa tulee ongelmia estäen kotiin matkustamisen. Tämä takia tytöt jäävät asumaan uuden ystävän, Amberin, luokse. Kun kylän puheenaiheeksi nousee UFO-havainnot, tytöt ymmärtävät pian, että he eivät ole ainoat Maassa vierailleet avaruusolennot. Kylä muuttuu seikkailujen ja romanssien näyttämöksi. Kun tulee lähdön aika, voivatko he heittää hyvästit maapallolle vai lähteä kotiplaneetalleen Luminalle?
Tuotanto.
Sarjaa kuvattiin Australian Gold Coastilla vuonna 2011.
Gratian Mundadan

Gratian Mundadan CMI (s. 15. toukokuuta 1933 Alangad) on intialainen syyrialais-malabarilaisen katolisen kirkon piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. toukokuuta 1964 ja nimitettiin Bijnorin apostoliseksi eksarkiksi vuonna 1972. Bijnorista tehtiin hiippakunta 26. helmikuuta 1977, ja Mundadan jatkoi sen johtamista piispana. Hänet konsekroi 6. marraskuuta 1977 Joseph Parecattil, jota avustivat Cecil DeSa ja Januarius Paul Palathuruthy. 
Mundadan jäi eläkkeelle 14. elokuuta 2009.
José Luis Mumbiela Sierra

José Luis Mumbiela Sierra (s. 27. toukokuuta 1969 Monzón) on Kazakstanissa toimiva espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Lleidan hiippakuntaan 25. kesäkuuta 1995 ja nimitettiin Santissima Trinità in Almatyn hiippakunnan johtoon 5. maaliskuuta 2011. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Miguel Maury Buendía, jota avustivat Tomash Peta ja Carlos Manuel Escribano Subías.
Henryk Tomasik

Henryk Marian Tomasik (s. 4. tammikuuta 1946 Luków) on puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Siedlcen hiippakuntaan Jan Mazur 31. toukokuuta 1969. Hänet nimitettiin Siedlcen vihkipiispaksi sekä Furnos Minorin titulaaripiispaksi 21. marraskuuta 1992, ja piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1993. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Justin Francis Rigali.
Tomasik sai 16. lokakuuta 2009 nimityksen Radomin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 14. marraskuuta.
John Robert Gorman

John Robert Gorman (11. joulukuuta 1925 Chicago, Illinois – 2. kesäkuuta 2025) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Chicagon arkkihiippakuntaan Samuel Alphonsus Stritch 1. toukokuuta 1956. Hänet nimitettiin Chicagon vihkipiispaksi sekä Catulan titulaaripiispaksi 16. helmikuuta 1988, ja piispaksi vihkiminen seurasi 11. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Louis Bernardin, jota avustivat Alfred Leo Abramowicz ja Nevin William Hayes.
Gorman jäi eläkkeelle 24. tammikuuta 2003.
Australian Associated Press

Australian Associated Press (AAP) on Australiassa toimiva kansallinen uutistoimisto. Sen perustivat vuonna 1935 kustantamot Fairfax ja The Herald and Weekly Times (HWT).
AAP työllistää yli 175 toimittajaa, jotka työskentelevät kaikissa Australian osavaltioissa ja territorioissa. Sillä on kirjeenvaihtajat Port Moresbyssä, Lontoossa, Aucklandissa, Jakartassa ja Los Angelesissa. Lisäksi AAP:llä on avustajia Yhdysvalloissa, Euroopassa, Aasiassa ja Afrikassa. AAP: n kotimaista uutisointia täydentävät suuret kansainväliset uutistoimistot.
AAP:n omistaa neljä australialaista uutistoimistoa: News Limited (45%), Fairfax (45%), The West Australian -lehden julkaisija West Australian Newspapers (8%) sekä Rural Press Limited (2%). Yhdessä nämä yritykset julkaisevat valtaosan Australiassa ilmestyvistä sanomalehdistä.
AAP: n pääpaino on päivittäisten uutisten toimittaminen, mutta se toimittaa myös viihdeuutisia, reportaaseja, mielipidekirjoituksia, täytetarinoita sekä valokuvia. sen päätoimittajana työskentelee Tony Gillies.
Vuonna 1990 AAP:n Telekommunikaatio-liiketoiminta yhtiöitettiin AAPT:hen, jonka nykyään omistaa Telecom New Zealand.
Gregory Karotemprel

Gregory Karotemprel CMI (s. 6. toukokuuta 1933 Chemmalamattam) on intialainen syyrialais-malabarilaisen katolisen kirkon piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. toukokuuta 1963 ja nimitettiin Rajkotin hiippakunnan johtoon 22. tammikuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antony Padiyara, jota avustivat Charles Gomes ja Gratian Mundadan.
Karotemprel jäi eläkkeelle 16. heinäkuuta 2010.
Arthur Rudolph

Arthur Louis Hugo Rudolph (9. marraskuuta 1906 – 1. tammikuuta 1996 Hampuri, Saksa) oli saksalainen rakettitiedemies, joka osallistui V-2 rakettien kehittelyyn. Hän toimi 2. maailmansodan aikana johtotehtävissä Mittelwerkin orjatyövoimaa käyttäneessä ohjustehtaassa. Sodan jälkeen hänet siirrettiin Yhdysvaltoihin Operaatio Paperclipissä. Hän työskenteli NASAlle ja USA:n armeijalle ja kehitti mm. Pershing-ohjuksia ja Saturn V -rakettia. Vuonna 1984 hän lähti Yhdysvalloista mahdollisten sotarikossyytteiden takia. Häntä kuulusteltiin mahdollisesta osallistumisestaan Mittelwerkissä käytetyn työvoiman väärinkohteluun. Hän oli myös ollut natsipuolueen jäsen. Häntä vastaan ei nostettu syytettä, eikä hän joutunut oikeuteen missään vaiheessa sotarikoksista. Rudolph kuoli vuonna 1996 Saksassa.
Loituma Girl

Loituma Girl (tunnetaan myös nimellä Leekspin) on internet-meeminä tunnettu Flash-animaatio, jonka musiikkina on käytetty suomalaisen Loituma-kvartetin debyyttialbumillaan "Things of Beauty" esittämää versiota Ievan polkka -laulusta. Animaatio ilmestyi internetiin huhtikuun 2006 lopulla ja siitä tuli nopeasti suosittu. "Loituma Girl" koostuu neljästä kuvasta, joissa Bleach-animen hahmo Orihime Inoue pyörittää pillisipulia tai purjoa, ja sen taustalla soi 27 sekunnin mittainen kohta laulusta. Meemiin sisältyvä osa kappaleesta on Hanni-Mari Autereen improvisaatiota, jonka sanat ovat täysin satunnaisia.
Braulio Rodríguez Plaza

Braulio Rodríguez Plaza (s. 27. tammikuuta 1944 Aldea del Fresno) on espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Madridin arkkihiippakuntaan Vicente Enrique y Tarancón 3. huhtikuuta 1972. Hänet nimitettiin Osma-Sorian hiippakunnan johtoon 6. marraskuuta 1987, ja piispaksi vihkiminen seurasi 20. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mario Tagliaferri, jota avustivat Angel Suquía Goicoechea ja Teodoro Cardenal Fernández.
Rodríguez Plaza sai 12. toukokuuta 1995 nimityksen Salamancan piispaksi. 28. elokuuta 2002 hänet nimitettiin Valladolidin ja 16. huhtikuuta 2009 Toledon arkkipiispaksi.
Agustín Cortés Soriano

Agustín Cortés Soriano (s. 23. lokakuuta 1947 Valencia) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 23. joulukuuta 1971 ja nimitettiin Ibizan hiippakunnan johtoon 20. helmikuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Lajos Kada, jota avustivat Ricardo María Carles Gordó ja Agustín García-Gasco y Vicente.
Cortés Soriano sai 15. kesäkuuta 2004 nimityksen Sant Feliu de Llobregatin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 12. syyskuuta.
Vicente Juan Segura

Vicente Juan Segura (22. toukokuuta 1955 Tabernes de Valldigna – 11. lokakuuta 2024) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Valencian arkkihiippakuntaan 24. lokakuuta 1981 ja nimitettiin Ibizan hiippakunnan johtoon 22. tammikuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Leonardo Sandri, jota avustivat Ricardo María Carles Gordó ja Agustín García-Gasco y Vicente.
Ricardo Blázquez Pérez

Ricardo Blázquez Pérez (s. 13. huhtikuuta 1942 Villanueva del Campillo) on espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 18. helmikuuta 1967 ja nimitettiin Santiago de Compostelan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Germa in Galatian titulaaripiispaksi 8. huhtikuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio María Rouco Varela, jota avustivat Angel Suquía Goicoechea ja Mario Tagliaferri.
Blázquez Pérez sai 26. toukokuuta 1992 nimityksen Palencian ja 8. syyskuuta 1995 Bilbaon piispaksi. 13. maaliskuuta 2010 hänet nimitettiin Valladolidin arkkipiispaksi.
Teodoro Úbeda Gramage

Teodoro Úbeda Gramage (30. lokakuuta 1931 Ontinyent – 18. toukokuuta 2003) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 26. kesäkuuta 1955 ja nimitettiin Ibizan hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Thunusudan titulaaripiispaksi 1. syyskuuta 1970. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Luigi Dadaglio, jota avustivat José María García Lahiguera ja Francisco Planas Muntaner. 
Úbeda Gramage sai 13. huhtikuuta 1973 nimityksen Mallorcan piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 71-vuotiaana virassa.
Barnabas Halem ’Imana

Barnabas Rugwizangonga Halem ’Imana (1929 Rulangara – 3. tammikuuta 2016) oli ugandalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Mbararan hiippakuntaan 7. joulukuuta 1958 ja nimitettiin Kabalen hiippakunnan johtoon 29. toukokuuta 1969. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi paavi Paavali VI, jota avustivat Sergio Pignedoli ja Emmanuel Kiwanuka Nsubuga.
Halem ’Imana erosi tehtävistään piispana 15. heinäkuuta 1994.
Burgosinseisoja

Burgosinseisoja () on espanjalainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Burgosinseisoja on melko kookas, lyhytkarvainen kanakoira. Vaikka se ei olekaan yhtä virtaviivaisen ja elegantin näköinen kuin muut seisojat (kuten esimerkiksi pointteri), se on neliömäisen runkonsa ansiosta rakenteeltaan luja ja kestävä. Sen erityispiirteisiin kuuluvat pitkät, riippuvat korvat ja kaksi roikkuvaa kaulapoimua, jotka muodostavat "kaksoisleuan". Kirsu on tummanruskea ja purenta leikkaava. Huulet ovat riippuvat ja ylähuulet peittävät selvästi alahuulet, saamatta kuitenkaan olla veltot. Silmät ovat mantelinmuotoiset, keskikokoiset ja tumman pähkinänruskeat. Normaalisti pehmeä ja jalo katse vaikuttaa toisinaan hieman surulliselta samaan tapaan kuin esimerkiksi cockerspanielilla. Alkuperämaassa hännästä typistettiin perinteisesti kolmasosa, mutta Suomessa ja monessa muussa Euroopan maassa typistys on nykyisin kielletty.
Karvapeite on lyhyt, sileä ja tiheä. Se muodostuu maksanruskeista ja valkoisista karvoista, jotka muodostavat yhdessä ruskeatäplikkään, harmahtaan maksanruskein laikuin tai maksanruskea-valkoisen kokonaisuuden riippuen siitä, kumpi väreistä on dominoiva. Valkoinen otsalaikku on tunnusomainen piirre monilla koirilla, mutta rotumääritelmä ei kuitenkaan edellytä sitä. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 62–67 cm välillä ja narttujen 59–64 cm. Keskimääräinen paino on 25–30 kg. Sukupuolileiman tulee olla selvä, ja nartut ovat yleensä uroksia virtaviivaisempia.
Luonne ja käyttäytyminen.
Burgosinseisoja on älykäs, rauhallinen, hillitty, kestävä ja tasapainoinen. Sillä on hyvä hajuaisti, ja sitä arvostetaan monipuolisten metsästysominaisuuksiensa vuoksi: se on paitsi erinomainen riistan jäljittämisessä, myös sen osoittamisessa ja noutamisessa. Säyseänä, tottelevaisena, hiljaisena ja lempeänä koirana se on helppo kouluttaa ja sopii myös lapsiperheeseen. Se ei kuitenkaan rauhallisuudestaan huolimatta sovellu kaupunkiympäristöön.
Alkuperä.
Tämä ikivanha rotu on kotoisin nykyisen Burgosin maakunnan alueelta muinaisesta Kastilian kuningaskunnasta. Se saattaa polveutua navarranseisojan ja sabueso españolin välisestä risteytyksestä, ja toisen teorian mukaan navarranseisojan ja pointterin välisestä risteytyksestä. Sen uskotaan mitä todennäköisimmin vaikuttaneen muiden seisojarotujen jalostamiseen. Sitä käytetään erityisesti pienriistan – kuten jänisten ja kaniinien – ja lintujen metsästykseen, mutta rohkeutensa ansiosta se sopii myös suurriistan metsästykseen. Sisukkaana, nopeana ja kestävänä koirana se kykenee työskentelemään kovassakin maastossa.
Hoito.
Luonteenomaisessa ympäristössä, maaseudun metsästyskoirana, pidettynä burgosinseisoja ei yleensä vaadi ylimääräisiä hoitotoimenpiteitä. Kuten muutkin metsästyskoirat, se kuitenkin vaatii päivittäistä liikuntaa ja mahdollisuuden juosta myös vapaana laajalla aukealla alueella.
Rotu Suomessa.
Vuonna 2012 Suomeen tuotiin Espanjasta ensimmäiset rodunedustajat De Pedralvez -kennelistä. Ensimmäinen suomalainen pentue syntyi vuonna 2014.
Marco Antonio Cortez Lara

Marco Antonio Cortez Lara (s. 10. joulukuuta 1957 Chiclayo) on perulainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Chiclayon hiippakuntaan paavi Johannes Paavali II 3. helmikuuta 1985. Hänet nimitettiin Tacna y Moqueguan koadjuuttoripiispaksi 18. maaliskuuta 2005, ja piispaksi vihkiminen seurasi 4. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Hugo Garaycoa Hawkins, jota avustivat Rino Passigato ja Jesús Moliné Labarte. 
Cortez Larasta tuli 1. syyskuuta 2006 Tacna y Moqueguan piispa.
Elsa, kohtalon lapsi

”Elsa, kohtalon lapsi” on Martti ”Huuhaa” Innasen vuonna 1967 julkaistu kappale ja esikoissingle. Se julkaistiin Safir-levymerkillä toisena puolenaan ”Aavehiihtäjä”. Kappaleen sävelsi salanimellä P. Naseva Erik Lindström ja sanoitus oli Innasen (salanimellä T. Kutvonen). Tangoparodia ”Elsa, kohtalon lapsi” oli Suomen myyntilistalla seitsemän kuukautta, joista neljän kuukauden ajan kärjessä.
Kappale on mukana Innasen esikoisalbumilla "Rakkauden ja onnensatumaan täysivaltainen suurlähettiläs".
Taustaa.
Niin kauan kuin Suomessa on levytetty tangoja, niistä on tehty myös parodioita. Niitä levyttäneet esimerkiksi Veikko Lavi, Irwin Goodman, Jussi Raittinen, sekä Kari Kuuva, joka vuonna 1964 ylsi listaykköseksi kappaleellaan ”Tango Pelargonia”.
Aiemmin rivimuusikkona työskennellyt Martti Innanen esitteli oman ideansa tangoparodiasta säveltäjä Erik Lindströmille, joka innostui siitä. Kappaleen ”Elsa, kohtalon lapsi” sävelsi ja sovitti Lindström salanimellä P. Naseva ja sanoitti Innanen pseudonyymillä T. Kutvonen.
Julkaisu ja vastaanotto.
Singlen julkaisi Lindströmin vuonna 1963 perustaman Oy Finndisc Ab:n Safir-merkki. ”Elsa, kohtalon lapsi” meni piikittelyssä vieläkin pidemmälle kuin esimerkiksi ”Tango Pelargonia”. Huumori ei kuitenkaan avautunut kaikille, sillä osa yleisöstä näytti ottavan kappaleen tosissaan. Single nousi suoraan Suomen myyntilistan ykköseksi maaliskuussa 1967, ja pysyi kärjessä kaikkiaan neljä kuukautta.
Kirjais

Kirjais (joskus myös "Kirjainen") on saari ja kylä Nauvon pääsaarten eteläpuolella Paraisilla. Saaresta on siltayhteys Sommarön kautta Pikku-Nauvoon. Kirjaisin pinta-ala on 10,22 neliökilometriä. Vuonna 2009 saarella oli 31 vakituista asukasta ja noin 250 kesäasukasta. Kirjaisissa on vierasvenesatama sekä ravintola ja kyläkauppa.
Heinrich von Haymerle

Heinrich Karl von Haymerle (7. joulukuuta 1828 Wien – 10. lokakuuta 1881 Wien) oli itävaltalainen paroni ja diplomaatti, joka toimi Itävalta-Unkarin ulkoministerinä vuosina 1879–1881.
Haymerle osallistui vuonna 1848 opiskelijamielenosoitukseen ja vältti täpärästi kuolemantuomion. Hän toimi diplomaattina vuodesta 1850 ja palveli muun muassa Turkissa, Kreikassa ja vuodesta 1861 Preussissa. Haymerle lähetettiin Tanskan–Preussin sodan jälkeen 1864 Kööpenhaminaan palauttamaan Itävalta-Unkarin ja Tanskan välisiä suhteita, ja vastaavasti 1866 Preussin–Itävallan sodan jälkeen Berliiniin. Hän toimi sittemmin Itävalta-Unkarin edustajana Ateenassa 1870–1872 ja Haagissa 1872–1876 sekä suurlähettiläänä Roomassa 1877–1879.
Haymerle avusti ulkoministeri Gyula Andrássya Berliinin kongressissa 1878 sekä solmittaessa kaksiliittoa Saksan kanssa 1879. Hänet nimitettiin Andrássyn seuraajaksi tämän vetäydytyä tehtävästään. Haymerle jatkoi pitkäti edeltäjänsä jalanjäljissä. Hänen ulkoministerikautenaan solmittiin 1881 uudelleen kolmen keisarin liitto Itävalta-Unkarin, Saksan ja Venäjän välillä, joskin tämä sopimus hyödytti Itävalta-Unkaria sangen vähän. Sen sijaan samana vuonna Serbian kanssa solmittu sopimus oli kaksoismonarkialle hyvin edullinen, sillä se alisti Serbian käytännössä Itävalta-Unkarin ohjaukseen.
Sarah Aaronsohn

Sarah Aaronsohn (5. tammikuuta 1890 Zikhron Ya'akov, Osmanien valtakunta – 9. lokakuuta 1917 Zikhron Ya'akov, Osmanien valtakunta) oli turkinjuutalainen vakooja, joka kuului Ison-Britannian hyväksi ensimmäisessä maailmansodassa toimineeseen juutalaisvakoojien Nili-verkostoon. 
Lokakuussa 1917 turkkilaisviranomaiset pidättivät Aaronsohnin ja kiduttivat tätä kuulusteluissa. Aaronsohn yritti itsemurhaa ampumalla itseään suuhun 5. lokakuuta, mutta ei kuollut välittömästi. Hän menehtyi saamiinsa vammoihin lopulta 9. lokakuuta 1917.
Hänen veljensä Aaron Aaronsohn, joka oli tunnettu kasvi- ja maataloustieteilijä, oli myös Nilin jäsen.
Ottokar Czernin

Ottokar Czernin von und zu Chudenitz (26. syyskuuta 1872 Dimokur, Böömi – 4. huhtikuuta 1932 Wien) oli böömiläissyntyinen itävaltalainen kreivi, diplomaatti ja poliitikko, joka toimi Itävalta-Unkarin ulkoministerinä ensimmäisen maailmansodan aikana joulukuusta 1916 huhtikuuhun 1918. Hänen pyrkimyksensä irrottaa Itävalta-Unkari sodasta ja estää valtakuntaa hajoamasta epäonnistuivat.
Elämäkerta.
Czernin kuului böömiläiseen aatelissukuun. Hän aloitti diplomaattiuransa Itävalta-Unkarin Pariisin-lähetystöstä vuonna 1895, ja vuonna 1899 hänet nimitettiin asiainhoitajaksi Haagiin. Palattuaan kotimaahan Czernin valittiin vuonna 1903 edustajaksi Böömin maapäiville, jossa hän esiintyi konservatiivisen politiikan kannattajana. Hän toimi myös arkkiherttua Frans Ferdinandin läheisenä neuvonantajana. Czernin puolusti aatelin valtaa ja vastusti vuonna 1907 käyttöönotettua yleistä äänioikeutta. Hänestä tuli vuonna 1912 valtakunnanneuvoston ylähuoneen elinikäinen jäsen. Seuraavana vuonna hänet kutsuttiin takaisin diplomaatiksi, ja hän toimi vuosina 1913–1916 lähettiläänä Romaniassa. Maailmansodan puhjettua hän suositteli Itävalta-Unkarin hallitukselle Siebenbürgenin ja osan Bukovinasta tarjoamista Romanialle vastineena liitosta keskusvaltojen kanssa. Unkarin hallituksen vastustus esti hankkeen, ja Romania liittyi elokuussa 1916 sotaan ympärysvaltojen puolelle.
Uudeksi keisariksi tullut Kaarle I nimitti Romaniasta palanneen Czerninin joulukuussa 1916 ulkoministeriksi Stephan Buriánin tilalle. Ulkoministerinä Czernin pyrki irrottamaan Itävalta-Unkarin maailmansodasta, mutta Saksan vastustus ja kaksoismonarkian riipuvuus liittolaisestaan estivät tämän. Hän pyrki vakuuttamaan Saksan hallituksen pikaisen rauhan välttämättömyydestä ja suositteli Saksalle Elsass-Lothringenista luopumista, mikäli siten saataisiin ympärysvallat suostumaan rauhaan. Czerninin yhteistyö saksalaisen valtiopäivämies Matthias Erzbergerin kanssa johti Saksan valtiopäivien 19. heinäkuuta 1917 tekemään niin sanottuun rauhanpäätökseen.
Czernin joutui entistä enemmän vastakkain Saksan sodanjohdon kanssa, kun hän ilmoitti tammikuussa 1918 pitämässään puheessa hyväksyvänä Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonin neljäntoista kohdan ohjelman. Czernin johti saman vuoden helmi–maaliskuussa Brest-Litovskin rauhanneuvotteluita Saksan ulkoministeri Richard von Kühlmannin kanssa. Czerninin asema vaikeutui huomattavasti, kun Itävalta-Unkari joutui helmikuun 1918 erillisrauhassa luovuttamaan alueitaan vastaitsenäistyneelle Ukrainalle. Hän joutui eroamaan tehtävistään huhtikuussa 1918 niin sanotun Sixtus-skandaalin vuoksi, kun keisari oli käynyt salaisia rauhanneuvotteluita ympärysvaltojen kanssa kertomatta ulkoministerilleen. Czerninin erottua Burián palasi ulkoministeriksi.
Czernin toimi tasavallaksi muuttuneen Itävallan kansalliskokouksen jäsenenä vuosina 1920–1923. Hän julkaisi vuonna 1919 muistelmakirjan "Im weltkrieg".
M-Klooriperbentsoehappo

m-Klooriperbentsoehappo eli m-CPBA (C7H5ClO3) on yksi perkarboksyylihapoista ja perbentsoehapon kloorattu johdannainen. m-Klooriperbentsoehappoa käytetään laajasti erittäin voimakkaana hapettimena orgaanisen kemian synteeseissä.
Valmistus ja käyttö.
m-Klooriperbentsoehappoa valmistetaan m-klooribentsoyylikloridista ja vetyperoksidista natriumhydroksidin ja magnesiumsulfaatin läsnä ollessa. Tuote eristetään liuoksesta lisäämällä happoa, kuten rikkihappoa.
m-Klooriperbentsoehappoa käytetään hapettimena monissa reaktioissa. Se reagoi alkeenien kanssa muodostaen epoksideja, aldehydit ja ketonit reagoivat Baeyer–Villiger-reaktiolla estereiksi, amiinit reagoivat nitroalkaaneiksi tai amiinioksideiksi, sulfidit muodostavat sulfoksideja tai sulfoneja ja ketaalit muodostavat ortoestereitä. Reaktioissa yhdiste pelkistyy m-klooribentsoehapoksi.
m-Klooriperbentsoehappo on hieman kalliimpaa kuin peretikkahappo tai vetyperoksidi, joilla se voidaan korvata eräissä reaktioissa. Yhdiste on kuitenkin usein näitä selektiivisempi ja suhteellisen stabiilina kiinteänä aineena helpompi käsitellä. Muihin perkaboksyylihappoihin verrattuna se on myös paremmin saatavissa.
Arliss Howard

Leslie Richard Howard, paremmin tunnettu nimellä Arliss Howard (s. 18. lokakuuta 1954, Independence, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Ura.
Arliss Howard teki läpimurtonsa sotamies Cowboyn roolissa elokuvassa "Full Metal Jacket" vuonna 1987. Vuonna 1992 hän näytteli Maxwelliä elokuvassa "Ruby". Hän on esiintynyt myös muun muassa elokuvissa "Amistad", "Kadonnut maailma – Jurassic Park" ja "Aikamatkustajan vaimo". Hän on työskennellyt televisiosarjassa "Näkijä" sekä näyttelijänä että ohjaajana. Howard esitti Kale Ingramia televisiosarjassa "Rubicon" vuonna 2010, mutta sarja lopetettiin yhden tuotantokauden jälkeen. Vuonna 2013 hän alkoi esiintyä sarjassa "True Blood". 
Howard on ohjannut elokuvat "Big Bad Love" ja "Dawn Anna", joissa hänen vaimonsa Debra Winger näytteli pääosaa. Hän osallistui myös elokuvien käsikirjoittamiseen. Howard ja Winger ovat näytelleet yhdessä useissa American Repertory -teatterin näytelmissä.
Boris Rotenberg

Boris Romanovitš Rotenberg (s. 3. tammikuuta 1957 Leningrad) on venäjänjuutalainen liikemies, oligarkki ja urheiluvaikuttaja. Hänellä on myös Suomen kansalaisuus.
Hän on yksi maailman rikkaimmista ihmisistä. Kesäkuussa 2023 hänen omaisuutensa arvoksi arvioitiin 1,4 miljardia dollaria. Hän kuuluu Rotenbergien sukuun. 
Euroopan unioni on määrännyt Boris Rotenbergin pakotteiden alaiseksi muun muassa siksi, että hänen on katsottu olevan läheisissä suhteissa Ukrainaa horjuttaneisiin päättäjiin kuten veljeensä Arkadiin ja presidentti Vladimir Putiniin. Yhdysvaltain valtiovarainministeriö on määrännyt Boris Rotenbergin, hänen veljensä Arkadin ja poikansa Romanin ja Borisin pakotteiden alaiseksi . Myös Rotenbergin vaimo Karina Rotenberg on pakotelistoilla.
Vuonna 1968 Rotenberg liittyi samaan judoseuraan, jossa hänen veljensä Arkadi Rotenberg ja ystävänsä Vladimir Putin jo olivat. Hän voitti Neuvostoliiton mestaruuksia junioritasolla 65–71-kiloisten sarjassa. 1990-luvulla hän toimi helsinkiläisen Chikara-judoseuran valmentajana. Nykyisin Rotenberg johtaa venäläistä Isänmaa-nimistä kamppailulajien urheilujärjestöä ja on Venäjän judoliiton varapresidentti.
Yritystoimet.
Vuonna 2001 Boris Rotenberg perusti veljensä kanssa SMP Pankin. Heidän omistamansa SGM Group on suuri kaasuputkien toimittaja, muun muassa valtionyhtiö Gazpromille. 
Boris Rotenbergilla on kaksi poikaa, Roman ja Boris, joista edellinen on jääkiekkoseura SKA Pietarin markkinointijohtaja ja Gazprombankin varapääjohtaja, jälkimmäinen on jalkapalloilija.
Boris Rotenberg kuuluu liikemiesryhmään, jonka kesäkuussa 2013 ilmoitettiin ostavan Hartwall Areenan (nyk. Helsinki-hallin) Helsingistä. 
Tammikuussa 2020 Rotenberg hävisi nostamansa oikeusjutun Handelsbankenia, Nordeaa, OP Yrityspankkia ja Danske Bankia vastaan Helsingin käräjäoikeudessa. Kyse oli siitä, että häneltä oli evätty oikeus peruspankkipalveluihin koska hän ei asu Euroopan talousalueella.
Arkadi Rotenberg

Arkadi Romanovitš Rotenberg (s. 15. joulukuuta 1951 Leningrad) on venäläinen liikemies ja oligarkki. Hän on etniseltä taustaltaan juutalainen. Hän on Rotenbergien suvun jäsen. Hän kuuluu veljensä Boris Rotenbergin kanssa Vladimir Putinin ystäväpiiriin. Miehet edustivat samaa judoseuraa jo 1960-luvulla.
Hän on yksi maailman tuhannesta rikkaimmasta ihmisestä. Kesäkuussa 2023 hänen omaisuutensa arvoksi arvioitiin 3,5 miljardia dollaria.
Arkadi ja Boris Rotenberg omistavat SMP Pankin ja SGM Groupin, joka on suuri kaasuputkien toimittaja valtionyhtiö Gazpromille.
Arkadi Rotenberg kuuluu liikemiesryhmään, jonka kesäkuussa 2013 ilmoitettiin ostavan Hartwall Arenan (nyk. Helsinki-halli) Helsingistä. Venäjällä hän omistaa jääkiekkoseura Moskovan Dynamon.
Rotenberg ilmoitti omistavansa Mustanmeren rannalle rakennetun, yli 1,2 miljardin euron arvoisen palatsin, jota julkisuudessa on epäilty Putinin omistamaksi.
Pakotelistalla.
Arkadi Rotenberg oli vuonna 2018 Yhdysvaltain ja Euroopan unionin pakotelistalla kolmen muun Rotenbergin suvun jäsenen kanssa. Hän on ollut myös panamalaisen asianajotoimisto Mossack Fonsecan asiakas. Myöhemmin suvusta on lisätty myös muita henkilöitä listoille, kuten Arkadi Rotenbergin pojat Igor ja Pavel Rotenberg sekä tytär Lilya Rotenberg.
Eliza Bennett

Eliza Hope Bennett (s. 17. maaliskuuta 1992 Reading, Berkshire, Englanti) on englantilainen näyttelijä ja laulaja. Hänen ensimmäinen merkittävä roolinsa oli elokuvassa "Nanny McPhee – satumainen lastenvahti" vuonna 2005.
Ura.
Eliza aloitti nuorena näyttelemisen koulun lavalla. Ensimmäisen elokuvaroolinsa hän teki elokuvassa "Minä &amp; prinssi". Elokuvassa "Nanny McPhee – satumainen lastenvahti" hän esitti Toraa Emma Thompsonin ja Colin Firthin rinnalla. Vuonna 2006 Bennett esiintyi yhdessä "Neiti Marple" -jaksossa. Vuonna 2008 hän esitti pääroolia elokuvassa "Mustesydän", joka perustuu saksalaisen Cornelia Funken teokseen "Mustesydän". "From Time to Time – Ajasta toiseen" -elokuvassa hän näytteli Susania. Vuonna 2012 Bennett siirtyi jälleen myös musikaaliteatterin pariin. Hän on ennakkosuosikki Gracen rooliin tulevaan elokuvaan "Shiver" ("Väristys"), joka perustuu Maggie Stiefvaterin kirjaan "Väristys" (samannimisen trilogian ensimmäinen osa).
Yksityiselämä.
Bennett syntyi Readingissa, Berkshiressä. Hänellä on isoveli ja -sisko.
Stephan Burián

Stephan Burián von Rajecz (; 16. tammikuuta 1851 Stampfen – 21. lokakuuta 1922 Wien) oli unkarilainen kreivi, diplomaatti ja poliitikko, joka toimi Itävalta-Unkarin ulkoministerinä ensimmäisen maailmansodan aikana vuosina 1915–1916 ja 1918 sekä valtiovarainministerinä 1903–1912 ja 1916–1918.
Burián aloitti uransa diplomaattina Itävalta-Unkarin lähetystöissä useissa Itä-Euroopan maissa, ja toimi pääkonsulina Sofiassa 1886–1895 sekä lähettiläänä Stuttgartissa 1896–1897 ja Ateenassa 1897–1903. Vuonna 1903 hän tuli valtakunnan valtiovarainministeriksi Benjamin Kállayn jälkeen. Tehtävään liittyi myös Bosnia-Hertsegovinan miehityshallinnon johtajuus. Burián jätti molemmat tehtävät vuonna 1912. Heinäkuusta 1913 alkaen Burián toimi hoviministerinä István Tiszan johtamassa Unkarin hallituksessa, kunnes hänet tammikuussa 1915 nimitettiin valtakunnan ulkoministeriksi Leopold von Berchtoldin tilalle. Nimitys tehtiin Tiszan toiveesta.
Buriánin myönteisiin saavutuksiin ulkoministerinä kuuluivat Itävalta-Unkarin ja Turkin suhteiden parantaminen sekä Bulgarian houkuttelu liittymään sotaan keskusvaltojen puolelle. Hän ei kuitenkaan onnistunut estämään Italian ja Romanian liittymistä sotaan ympärysvaltojen puolelle. Hän vastusti saksalaisten suunnitelmia, joissa rauha olisi hankittu luovuttamalla Itävalta-Unkarin alueita Italialle ja Serbialle, ja ehdotti sitä vastoin Saksan luopumista kaikista aluevaltauksista lännessä sekä Belgian aseman palauttamista. Saksan ja Itävalta-Unkarin johto kuitenkin hylkäsi tämän ajatuksen. Lisäksi Burián ärsytti saksalaisia vaatimalla Balkanin operaatioiden alistamista Itävalta-Unkarille ja kaksoismonarkian intressien tunnustamista miehitetyssä Puolassa sekä vastustamalla Saksan suunnitelmaa rajoittamattomasta sukellusvenesodasta. Uudeksi hallitsijaksi tullut Kaarle I syrjäytti Buriánin ulkoministerin paikalta joulukuussa 1916.
Burián toimi tämän jälkeen valtiovarainministerinä huhtikuuhun 1918, jolloin hän palasi ulkoministeriksi Ottokar Czerninin eron jälkeen. Ensi töikseen Burián vakuutti Saksan sodanjohdolle Itävalta-Unkarin lojaaliutta, mikä lisäsi kaksoismonarkian vähemmistökansallisuuksien tyytymättömyyttä. Sodan jatkaminen kävi kuitenkin valtakunnalle mahdottomaksi ja 14. syyskuuta 1918 Burián julkaisi vetoomuksen, jossa ehdotti rauhanneuvotteluita kaikkien osapuolien välillä. Kun tämä ei johtanut tuloksiin, hän yritti saada Itävalta-Unkarille erillisrauhan ja pyysi 14. lokakuuta Yhdysvalloilta aselepoa Woodrow Wilsonin neljäntoista kohdan ohjelman pohjalta. Tähänkään tarjoukseen ei enää suostuttu. Burián erosi ulkoministerin tehtävistä 24. lokakuuta ja vetäytyi sen jälkeen julkisesta elämästä.
Kreivi Burian von Rajeczille myönnettiin Suomen vapaudenristin suurristi heinäkuussa 1918 Brest-Litovskin rauhanneuvotteluiden seurauksena käytyjen Suomen ja keskusvaltojen rauhansopimus- ja kauppaneuvotteluissa osoittaman ystävällisyyden johdosta.
Flavio Calle Zapata

Flavio Calle Zapata (s. 18. helmikuuta 1944 San Andrés) on kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi paavi Paavali VI 22. elokuuta 1968. Hänet nimitettiin Alto Sinún alueprelatuurin johtoon 16. helmikuuta 1989, ja piispaksi vihkiminen seurasi 16. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joaquín García Ordóñez, jota avustivat Angelo Acerbi ja Darío Castrillón Hoyos. 
Calle Zapata sai 16. helmikuuta 1993 nimityksen Sonsón-Rionegron piispaksi ja 10. tammikuuta 2003 Ibaguén arkkipiispaksi.
Vilnan Gediminasin teknillinen yliopisto

Vilnan Gediminasin teknillinen yliopisto (, VGTU) on Vilnassa Liettuassa toimiva tekniikan alan yliopisto. Oppilaitos on nimetty Liettuan suuriruhtinaskunnan laajentumisen ajan hallitsijan Gediminasin (noin 1275–1341) mukaan.
Vilnan teknillinen yliopisto luetaan kansainvälisissä vertailuissa Liettuan parhaimpiin korkeakouluihin ja se pyrkii Baltian maiden johtavaksi teknilliseksi ja insinööritieteiden opinahjoksi. Yliopistoon kuuluu 10 tiedekuntaa. Opiskelijoita on runsas 11 500. Opetusohjelmia on yhteensä runsas sata, ja ne jaetaan alempaan ja ylempään korkeakoulututkintoon sekä jatko-opintoihin tähtääviin ohjelmiin. Osa koulutusohjelmista on englanninkielisiä.
Yliopiston keskuskampus sijaitsee Vilnan koillisosassa linnuntietä noin viiden kilometrin päässä kaupungin vanhasta ydinkeskustasta. Osa yliopiston tiedekunnista toimii kuitenkin Vilnan muissa osissa, jotkut kantakaupungissakin.
Ismael Rueda Sierra

Ismael Rueda Sierra (s. 11. toukokuuta 1950 Suaita) on kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Sonsón-Rionegron hiippakuntaan 22. elokuuta 1981 ja inkardinoitiin Girardotin hiippakuntaan vuonna 1988. Hänet nimitettiin 20. joulukuuta 2000 Cartagenan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Burunin titulaaripiispaksi, ja piispaksi vihkiminen seurasi 17. helmikuuta 2001. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Ardila Serrano, jota avustivat Carlos José Ruiseca Vieira ja Flavio Calle Zapata. 
Rueda Sierra sai 27. kesäkuuta 2003 nimityksen Socorro y San Gilin piispaksi. 13. helmikuuta 2009 hänet nimitettiin Bucaramangan arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 2. toukokuuta.
Jussi Lukkarinen

Juhana ”Jussi” Lukkarinen (30. heinäkuuta 1884 Kontiolahti – 1. heinäkuuta 1963 Seinäjoki) oli suomalainen kansanperinteen kerääjä ja tutkija sekä valokuvaaja. Hän teki useita tutkimusmatkoja Pohjois-, Raja- ja Itä-Karjalaan sekä Inkeriin.
Lukkarinen kuului Samuli Paulaharjun kertojalähteenä tunnetun paiholalaisen Antti Lukkarisen perheeseen. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa kansanrunoutta ja kansatiedettä. Hän työskenteli myöhemmin Kansallismuseon amanuenssina ja oli myös Seurasaaren ulkomuseon tehtävissä. Lukkarinen kävi runonkeruumatkoilla Inkerissä vuosina 1909 ja 1911 sekä Vienan Karjalassa vuonna 1917. Hänen keräämiään runoja julkaistiin "Suomen kansan vanhat runot" -kokoelmassa, jonka toimitustyöhön hän osallistui. Lukkarinen toimitti sarjan osat "Etelä-Pohjanmaan runot", "Satakunnan runot II" ja kaksiosaisen "Savon runot". 1930-luvulla hän pääosin julkaisi kansanrunouskokoelmia sekä kansanperinteen tutkimuksia.
Lukkarinen liittyi valkoisiin joukkoihin sisällissodan aikana ja oli aktiivisesti mukana hankkeissa Itä-Karjalan liittämiseksi Suomeen. Hän oli mukana myös yleisesikunnan tiedustelutoiminnassa.
Gyula Andrássy nuorempi

Gyula Andrássy (30. kesäkuuta 1860 Tőketerebes – 11. kesäkuuta 1929 Budapest) oli unkarilainen kreivi ja poliitikko, joka toimi useissa ministerinviroissa Unkarin hallituksessa sekä Itävalta-Unkarin keisarikunnan ulkoministerinä aivan ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa loka–marraskuussa 1918. Hän oli valtiomies Gyula Andrássyn poika.
Andrássy valittiin Unkarin parlamenttiin vuonna 1885 ja hänestä tuli yksi liberaalipuolueen johtajista. Vuosina 1893–1895 hän toimi Unkarin opetus- ja sittemmin hoviministerinä. Hän erosi puolueestaan ensi kerran vuonna 1898, mutta palasi pian takaisin. Lopullisesti hän jätti liberaalipuolueen vuonna 1905 István Tiszan kanssa syntyneiden erimielisyyksien vuoksi. Vuosina 1906–1910 Andrássy oli sisäministerinä Sándor Wekerlen hallituksessa.
Ensimmäisen maailmansodan alussa Andrássy tuki Itävalta-Unkarin hallitusta, mutta ryhtyi myöhemmin kannattamaan rauhaa ympärysvaltojen kanssa. Hänet nimitettiin valtakunnan ulkoministeriksi sodan loppuvaiheessa 24. lokakuuta 1918. Kolme päivää myöhemmin hän lähetti Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonille viestin, jossa ilmoitti Itävalta-Unkarin suostuvan aseleponeuvotteluihin amerikkalaisten aiemmin ilmoittamien ehtojen mukaisesti, mikä merkitsi liittolaisuuden katkaisemista Saksan kanssa. Andrássy jätti ulkoministerin tehtävät kaksoismonarkian hajotessa 3. marraskuuta 1918.
Andrássy jatkoi sodan jälkeen poliitikkona Unkarissa, ja oli vuodesta 1920 kansalliskokousedustajana. Hän johti pientä legitimististen monarkistien ryhmää, joka tuki entisen keisarin Kaarle I:n ja myöhemmin tämän pojan Otto von Habsburgin pyrkimyksiä päästä Unkarin kuninkaaksi.