tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Metallihammaskarppi

Metallihammaskarppi ("Girardinus metallicus") on hammaskarppeihin kuuluva kala. Se elää Keski-Amerikassa ja Kuubassa. Metallihammaskarppi kasvaa 5 cm pitkäksi.
Metallihammaskarppeja on kasvatettu akvaarioissa 1900-luvun alusta asti. Sitä näkee varsin harvoin myynnissä alan liikkeissä. Sitä pidetään murtovedessä tai erittäin kovassa makeassa vedessä, joten samaan akvaarioon laitettavat kalalajit on valittava huolella.
Southeastern Conference

Southeastern Conference (lyh. SEC) on NCAA:n kuuluva korkeakoulujen konferenssi. Konferenssiin kuuluu 16 yliopistoa ja 22 eri urheilulajia. Konferenssin päämaja sijaitsee Alabaman Birminghamissa ja se on perustettu vuonna 1932. Konferenssi on yksi yhdestätoista I-divisioonan ylemmästä Football Bowl Subdivision-konferenssista.
Lajit.
Konferenssi järjestää kilpailuja seuraavissa 14 lajissa:
Norman Joseph Woodland

Norman Joseph Woodland (6. syyskuuta 1921 Atlantic City – 9. joulukuuta 2012 Edgewater) oli yhdysvaltalainen insinööri. Hän tuli tunnetuksi viivakoodin ideoijana ja toisena sen kehittäjistä. 
Woodland valmistui konetekniikan insinööriksi Drexelin yliopistosta vuonna 1947. Toisen maailmansodan aikana hän oli mukana avustajana Manhattan-projektissa. 
Viivakoodia Woodland ryhtyi kehittämään vuonna 1948 kuultuaan opiskelutoveriltaan Bernard Silveriltä, että sen kaltaiselle järjestelmälle olisi tarvetta kaupan alalla. Hän jätti opettajan virkansa Drexelissä ja matkusti isoisänsä luokse Miamiin suunnittelemaan uutta kassajärjestelmää. 
Idean viivakoodista Woodland sai kertomansa mukaan ollessaan uimarannalla. Hän oli oppinut sähkötyksen ollessaan partiossa ja keksi siihen pohjautuvan järjestelmän piirtelemällä viivoja rantahiekalle. Woodland jatkoi ajatuksensa kehittelyä yhdessä Silverin kanssa. Lokakuussa 1949 he hakivat keksimälleen viivakoodijärjestelmälle patenttia, joka myönnettiin kolme vuotta myöhemmin. 
Vuonna 1951 Woodland siirtyi IBM:n palvelukseen, jossa viivakoodia kehitettiin edelleen. Siitä ei kuitenkaan saatu taloudellisesti kannattavaa ja niinpä Woodland ja Silver myivät patentin vuonna 1952 Philco-yhtiölle 15 000 dollarin hinnasta. Philco puolestaan kauppasi sen heti samana vuonna RCA:lle.
RCA kehitti järjestelmää koko 1960-luvun, kunnes sen patentti raukesi vuonna 1969. Kaksi vuotta myöhemmin IBM kiinnostui jälleen työntekijänsä vanhasta keksinnöstä ja Woodland siirrettiin yhtiön tutkimuskeskukseen Raleighin kaupunkiin Pohjois-Carolinaan työskentelemään viivakoodin parissa. Lopputuloksena syntyi 12-numeroinen UPC-koodi. Ensimmäistä kertaa sitä käytettiin 67 sentin hintaisessa purukumipaketissa Ohion Troyssa vuonna 1974. 
Woodland itse ei hyötynyt enää myöhemmin taloudellisesti keksinnöstään. Hänen ainoaksi palkkiokseen jäi 15 000 dollarin myyntihinta patentista vuonna 1952. Alzheimerin tautia sairastanut Woodland kuoli 91-vuotiaana joulukuussa 2012 Edgewaterin kaupungissa New Jerseyssä.
Sidi Bel Abbès

Sidi Bel Abbès () on kaupunki ja Sidi Bel Abbèsin maakunnan hallinnollinen keskus Algeriassa. Se sijaitsee samannimisellä tasangolla 430 kilometriä Algerista lounaaseen. Vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan Sidi Bel Abbèsin kunnassa oli 212 900 asukasta.
Maantiede ja ilmasto.
Sidi Bel Abbèsin kunnan pinta-ala on 69,74 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Aïn Thridin ja Sidi Brahimin, idässä Tilmounin, etelässä Amarnasin ja lännessä Sidi Lahcenen kuntiin. Kaupungin läpi virtaa Mekerra-vadi. Pohjoisessa on Tessalan vuorijono.
Seudun ilmasto on välimerellinen. Talvet ovat viileitä ja kosteita ja kesät kuumia ja kuivia. Tammikuun keskilämpötila on 9 ja elokuun 27 astetta. Vuotuinen sademäärä on 300–500 millimetriä.
Historia.
Tlemcenin, Oranin ja Mascaran vaikutuspiiriin kuuluneen maatalousalueen keskus on saanut nimensä 1700-luvulla eläneeltä pyhältä mieheltä, jonka hautapaikka on Mekerran vasemmalla rannalla. Ranskalaiset rakensivat vuonna 1843 vadin oikealle rannalle linnakkeen. 
Sidi Bel Abbèsin kaupunki on perustettu vuonna 1849 ja siitä tuli kunta vuonna 1856. Se muistetaan yhtenä Ranskan muukalaislegioonan tukikohdista. Vuonna 1954 siellä oli 74 700 asukasta, joista 31 900 oli eurooppalaisia.
Liikenne ja talous.
Sidi Bel Abbès on tärkeä liikennekeskus. Sen kautta kulkee Marokon rajalle johtava valtatie A3 ja rautatie.
Kaupungissa on elintarvike-, jalkine-, konepaja- ja elektroniikkateollisuutta. Ympäröivä maaseutu tuottaa viljaa, vihanneksia, hedelmiä, lihaa ja maitoa. Sidi Bel Abbèsissa toimiva Djillali Liabèsin yliopisto on perustettu vuonna 1989.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet.
Asemakaavaltaan säännöllinen kaupunki on vehreä ja rakennustyyliltään eurooppalainen. Paikallisia nähtävyyksiä ovat keskusaukio siirtomaa-aikaisine rakennuksineen, kaupungintalo ja ranskalaisten huvilat, keskuspuisto ja moskeijat.
Muuramenjoki

Muuramenjoki on Keski-Suomen Muuramessa sijaitseva 1,5 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa alajuoksun sen 45 kilometriä pitkästä pääuomasta. Joki alkaa Muuratjärvestä, virtaa Muuramen kirkonkylän läpi ja laskee Päijänteeseen.
Joen kulku.
Muuramenjoki alkaa Muuratjärven Muuramenlammesta, joka on järven kaakkoinen lahti. Joki alittaa heti valtatien 9, joka on rakennettu etelässä kulkemaan Muuratharjun päällä. Heti sen jälkeen jokia alittaa vielä kirkonkylän ainoan kylätien, jossa on joen ylittävä silta. Joki virtaa koko matkan kirkonkylän taajama-alueella. Viimeisen sillan jälkeen alkaa joessa noin 200 metriä pitkä koskijakso, joka päättyy kunnantalon taakse muodostuneeseen patolampeen. Joen etelärannat ovat täällä suojeltuja ja alajuoksulla sitä ovat molemmat joen rannat. Patoaltaassa on vähintään kolme saarta ja tulvauomien väliin jääneitä niemiä. Patoon on rakennettu kalatie. Padon jälkeen on lyhyt koski ja saari. Pian tulvauoman haaran jälkeen joki laskeekin Päijänteen Kylänlahteen. Joen ylitse pääsee kävelemään ennen patoallasta, padon kohdalla ja joensuussa olevia kävelysiltoja pitkin. Alajuoksu on purjehduskelpoinen pienveneellä padolle saakka.
Luontoarvoja.
Muuramenjoki on kalaisuudestaan tunnettu joki. Joessa on jäljellä kaksi koskea, vaikka joki on voimallisesti rakennettu ja uittotoimintaa varten perattu. Myös padotun maisemalammen vedenpinnan alle on jäänyt koski. Jokea on kalataloudellisessa mielessä kunnostettu vuosina 1998 ja 1992. Patoon on lisätty Denil-kalatie. Joessa on vahva ja lisääntyvä taimenkanta. Joessa kalastaminen on luvanvaraista ja osa joesta myös rauhoitettu, jotta taimen ja harjus voivat kutea rauhassa. Kalastetuin kala on kirjolohi.
Muuramenjoen etelä- ja pohjoisrantaa seuraa luontopolku. Joki pysyy talvella sulana, jolloin siinä talvehtii pieni joukko vesilintuja koskikara mukaan lukien. Kesällä joenvarren lehtometsikkö houkuttelee monia yölaulajia.
Muuratjärven valuma-alue.
Muuramenjoki ja Muuratjärvi kuuluvat molemmat Muuratjärven valuma-alueeseen (14.28), joka sijaitsee Kymijoen vesistöalueen (14) Suur-Päijänteen alueella (14.2). Valuma-alueen on Muuramen kunnassa ja yläjuoksu Jyväskylän Korpilahdella. Pieni osa yläjuoksua ylettyy Petäjävedellekin asti. Valuma-alueen pinta-ala on 375 neliökilometriä ja sen järvisyys on 13,2 %. Valuma-alueen pääuomaan voidaan lukea Muuramenjoen ja Muuratjärven lisäksi Kuusjärven kautta virtavan Myllyjoen, joka on Vesankajärven reitin alajuoksua. Pääuoman pituus on 45 kilometriä.
Raimo Hämäläinen (kirjailija)

Raimo Antero Hämäläinen (s. 5. kesäkuuta 1942 Sumiainen) on suomalainen opettaja ja kirjailija.
Hämäläinen kävi oppikoulua Suolahdessa ja Äänekoskella. Hän valmistui 1967 filosofian kandidaatiksi Jyväskylän yliopistosta ja toimi sitten vuodesta 1969 Savonlinnan taidelukion äidinkielen ja kirjallisuuden opettajana.
Hämäläinen esikoisteos, romaani "Kun minä kotoani läksin" kertoo nuoren pojan varttumisesta muutosten keskellä elävällä keskisuomalaisella maaseudulla. Toinen romaani "Tapahtui keväällä" kertoo Jouko-pojan keväästä, kun hän pyrkii ja pääsee oppikouluun. 1900-luvun alkuun sijoittuvan romaanin ”Sitten elämä alkaa” päähenkilö on keskisuomalaisen torpan tyttö.
Hämäläinen on kirjoittanut pakinoita Sisä-Suomen lehteen 1974–1980 sekä kirjoittanut myös muihin lehtiin kolumneja ja mielipidekirjoituksia. Hämäläinen on tehnyt myös laulujen sanoituksia ja kirjoittanut runoja. 2001 Hämäläinen voitti jyväskyläläisen teatteriryhmä Pahnanpohjimmaisten näytelmäkilpailun pienoisdraamalla Valse triste.
Kirjoittamisen lisäksi Hämäläinen harrastaa kuvataiteita. Hän on osallistunut vuodesta 1988 taiteilijaseura Ars novan näyttelyihin ja pitänyt yksityisnäyttelyitä Savonlinnassa.
Markku Kaskela

Markku Matti Tapani Kaskela (s. 20. maaliskuuta 1960 Helsingin pitäjä) on suomalainen kirjailija ja toimittaja.
Kaskela on koulutukseltaan ylioppilas ja on työskennellyt terminaalityöntekijänä Helsinki-Vantaan lentoasemalla. Hänen esikoisrunokokoelmansa "Alusta" ilmestyi vuonna 1990. Kaskelan runoja on ilmestynyt suomeksi muun muassa "Parnassossa" ja viroksi Asko Künnapin kääntämänä. Hän on myös kirjoittanut sanoituksia Pauli Hanhiniemelle ja Luunelonen-yhtyeelle.
Kaskela oli "Kirjailija"-lehden toimittaja vuosina 2002–2009. Vuonna 2008 hän sai Arvid Lydecken -palkinnon lastenkirjasta "Puistolan vihreät kunnaat".
Pastellimolli

Pastellimolli ("Priapella olmecae") on hammaskarppeihin kuuluva kala. Se elää Keski-Amerikassa ja Meksikossa. Pastellimollikoiras kasvaa 5 cm pitkäksi, naaras jopa seitsensenttiseksi. Kalalla on hohtavan siniset silmät, sen vartalo on kellansävyinen tummaraitainen, ja evissä on voimakkaan oranssit reunat.
Prigorodnojen satama

Prigorodnojen satama (, LOCODE: RU PGN) on Venäjän Sahalinin alueen Korsakovin piirissä, Prigorodnojen taajamassa, noin 10 kilometriä Korsakovin itäpuolella sijaitseva petrokemiallisten raaka-aineiden ja jalostustuotteiden, kuten nesteytetyn maakaasun (LNG) vientiin erikoistunut merisatama. Satama löytyy Tyynenmereen kuuluvan Ohotanmeren lounaisosassa sijaitsevan Anivanlahden pohjoisrannalta. 
Satamassa on neljä laituripaikkaa, joista suurimman syväyksen tarjoava paikka on tarkoitettu enintään syväykseltään 17,5 metrisille aluksille. Sataman operatiivisesta toiminnasta vastaa Sahalin-II tuotantoaluetta varten perustettu "Sahalinskaja Energija" -yhtiö.
Satamassa laivattava kaasu tuodaan sinne maakaasuputkia pitkin Sahalinin saaren koillispuolen porausalueilta. Prigorodjessa olevassa LNG-laitoksella se puhdistetaan ja nesteytetään kuljetuskuntoon.
Sataman rahtimäärät.
Rahtimääränsä perusteella Prigorodnoje oli vuonna 2011 ja vuoden 2012 alkupuolella Venäjän suurimpia Tyynenmeren kauppasatamia.
Prigorodnojen sataman vuosittainen rahtimäärä:&lt;br&gt;
Pilkkukala

Pilkkukala ("Phalloceros caudimaculatus") on hammaskarppeihin kuuluva kala.
Pilkkukalakoiras kasvaa 3,5 cm pitkäksi, naaras jopa kuusisenttiseksi. Pohjaväri on kellertävä, ja koiraassa on epäsäännöllisiä mustia pilkkuja.
Pilkkukala elää Etelä-Amerikassa: Rio de Janeiron eteläpuolella Brasiliassa, Uruguayssa ja Argentiinassa. Kalaa on levitetty lampiin ja puroihin torjumaan moskiitontoukkia. Myöhemmin on todettu että kala ei edes syö kovin paljon moskiitontoukkia. Australiassa Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa elää kanta, jonka arvellaan levinneen sinne kotiakvaariosta.
Pilkkukalan luonnollista elinympäristöä ovat hitaasti virtaavat joet ja purot, ja kasvien täyttämät lammikot. Niitä on tavattu myös estuaareista, joten ne näyttävät kestävän mietoa murtovettä.
Pilkkukala on varsin helppohoitoinen akvaariokala. Se syö useimpia valmisruokia, ja kestää monenlaisia vesioloja ja lämpötiloja. Sen luonnollisessa ympäristössä veden pH on 7,4–7,6, mutta akvaariossa se on menestynyt vesissä, joiden pH on välillä 7–8. Akvaarioon suositellaan hienoa hiekkapohjaa ja tiheää kasvillisuutta, johon kuuluu myös veden pinnalla kelluvia kasveja.
Tainio

Tainio on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Arvind Kejriwal

Arvind Kejriwal (s. 16. elokuuta 1968) on intialainen poliitikko ja yhteiskunnallinen aktivisti, joka on toiminut vuodesta 2015 Delhin pääministerinä. Kejriwal avusti vuoden 2011 Intian korruption vastaisen liikkeen johtohahmoa Anna Hazarea tämän kampanjassa. Hän perusti Aam Aadmi -puolueen (AAP) marraskuussa 2012.
Vuonna 2013 hänet äänestettiin ensi kertaa Delhin pääministeriksi, kun AAP sai 28 paikkaa Delhin paikallisvaaleissa 70-paikkaiseen parlamenttiin. Intian kongressipuolue tuki AAP:n johtamaa vähemmistöhallitusta, jolloin heillä oli yhdessä enemmistö. Kejriwalin ensimmäinen kausi Delhin pääministerinä päättyi alle kahdessa kuukaudessa, kun hän erosi vastalauseena kongressipuolueen päätökselle olla hyväksymättä hänen ajamaansa korruptionvastaista lakia. Jälkikäteen hän on useasti ilmaissut katuvansa silloista eroaan. Vuonna 2020 hänet valittiin kolmannelle kaudelle AAP:n saatua 62-paikkaa. Toiseksi jäänyt Intian kansanpuolue sai loput kahdeksan.
Vankkamolli

Vankkamolli ("Priapella compressa") on hammaskarppeihin kuuluva kala. Se elää Meksikossa Chiapasin alueella Rio Grijalvan vesistöstä Rio Usumacintan vesistöön ulottuvalla alueella. Vankkamollit viihtyvät matalissa mutta nopeasti virtaavissa vesissä. Koiras voi kasvaa 4,5 cm pitkäksi, naaras seitsensenttiseksi.
Espoon aikuislukio

Espoon aikuislukio on Espoossa toimiva lukio, jonka toimipaikka on Tapiolassa. Espoon aikuislukio on osa Espoon seudun koulutuskuntayhtymä Omniaa, johon se liittyi vuonna 2015. Espoon aikuislukiossa opiskelee vuosittain noin 2 400 opiskelijaa.
Opiskelumahdollisuudet.
Espoon aikuislukiossa voi suorittaa lukion oppimäärän ja ylioppilastutkinnon tai opiskella yksittäisiä aineita aineopiskelijana. Lukiossa voi myös korottaa arvosanoja ja valmentautua pääsykokeisiin. Lukion oppimäärän voi suorittaa kokonaan verkossa. Aikuislukiossa on mahdollisuus suorittaa myös kaksoistutkinto eli ylioppilastutkinto samanaikaisesti ammatillisen perustutkinnon kanssa. 
Lukiossa voi yhdistää tavoitteellisen urheilun ja opinnot, koska Omnia on virallinen urheiluoppilaitos. Omniassa on lukion lisäksi ammatillista koulutusta, aikuisten perusopetusta ja tutkintoon valmistavaa TUVA-koulutusta sekä vapaan sivistystyön opintoja Espoon työväenopistossa.
Historia.
Aikuislukio sai alkunsa Tapiolan yhteiskoulun iltalinjasta, jonka toiminta alkoi vuonna 1969. Toiminta siirtyi Espoon aikuislukio -nimen alle vuonna 2005, jolloin Tapiolan aikuislukio ja Viherlaakson aikuislukio yhdistettiin. Vuoden 2009 syksyllä tehtiin päätös Viherlaakson toimipisteen lakkauttamisesta ja aikuislukion opetus keskitettiin Tapiolaan elokuusta 2010 alkaen.
Veitsihammaskarppi

Veitsihammaskarppi ("Alfaro cultratus") on hammaskarppeihin kuuluva kalalaji, jota voidaan pitää akvaariossa. Se elää Keski-Amerikassa: Costa Ricassa, Panamassa ja Nicaraguassa. Se voi kasvaa 7,5–8 cm pitkäksi, naaraat ovat suurempia kuin koiraat. Koiraat voidaan erottaa naaraista myös niiden sauvamaisesta eväsiittimestään. Veitsihammaskarppeja voi ruokkia akvaariossa pienillä elävillä ravintoeläimillä kuten hyttysentoukilla. Laji on luonteeltaan arka, joten sille kannattaa hankkia tiheäkasvinen akvaario.
Verkkohammaskarppi

Verkkohammaskarppi ("Alfaro huberi") on hammaskarppeihin kuuluva kala. Se elää kirkkaissa, nopeasti virtaavissa vesissä Keski-Amerikassa: Guatemalassa, Hondurasissa ja Nicaraguassa. Koiras voi kasvaa 5 cm pitkäksi, naaras jopa 7 cm pitkäksi.
Hehkujuovatetra

Hehkujuovatetra ("Hyphessobrycon amapaensis") on amerikantetrojen heimoon kuuluva kala.
Hehkujuovatetra kasvaa 3 cm pitkäksi. Sen kyljessä on musta ja punainen vaakasuora viiva.
Se on kotoisin Amapan osavaltiosta Brasiliasta.
The Best Exotic Marigold Hotel

The Best Exotic Marigold Hotel on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut John Maddenin ohjaama draamakomedia. Elokuvassa näyttelevät muun muassa Judi Dench, Celia Imrie, Bill Nighy, Ronald Pickup, Maggie Smith, Tom Wilkinson ja Penelope Wilton. Elokuva perustuu Deborah Moggachin vuonna 2004 julkaistuun romaaniin "These Foolish Things". 
Juoni.
Ryhmä brittieläkeläisiä lähtee viettämään leppoisia eläkepäiviään eksoottiseen ja ”ei niin kalliiseen” Intiaan. Houkutteleva mainos uudistuneesta Marigold Hotellista kädessään ja upeat visiot antoisista eläkepäivistä mielessään, he saapuvat paikkaan, joka onkin vain kuori entisajan loistostaan.
Vastaanotto.
Elokuva oli ehdolla parhaan komediaelokuvan Golden Globe -palkinnon saajaksi ja parhaan brittiläisen elokuvan BAFTA-palkinnon saajaksi.
"Ilta-Sanomien" TV-lehdessä Timo Kuismin antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä ja luonnehti sitä erinomaisten näyttelijöiden mukavaksi ihmissuhdedraamaksi, josta kehittyy ”pirteästi poreileva keitos”..
La sfida dei giganti

La sfida dei giganti (”Jättiläisten haaste”) on vuonna 1965 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan filmin on ohjannut Maurizio Lucidi alias Maurice Bright. Sen päähenkilöä Herkulesta esittää kehonrakentaja Reg Park.
Juoni.
Herkules lähtee etsimään parannuskeinoa maan jumalan Gaian riivaamalle pojalleen Ksanthokselle. Sillä aikaa leskeksi jäänyt Syrakusan kuningatar Leda hankkiutuu eroon kosijoistaan ottamalla suojiinsa Herkuleena esiintyvän Gaian pojan Antaioksen, joka alkaa hallita maata julmana hirmuvaltiaana. Vapautettuaan Ksanthosin Gaian kirouksesta Herkules palaa kotiinsa, jossa hän kuulee nimellään esiintyvästä huijarista. Herkules tuhoaa Syrakusan aiheuttamalla tulivuori Etnan purkauksen ja tappaa Antaioksen painiottelussa nostaen hänet irti maasta, jolloin Gaia ei pääse auttamaan poikaansa.
Tuotanto.
"La sfida dei giganti" on 1960-luvun viimeisiä peplum-elokuvia, ja katsojasta tuntuu, että tekijät ovat halunneet puristaa tyylilajista viimeisetkin mehut ennen kuin heittävät sen menemään. Suuri osa elokuvasta koostuu Reg Parkin kahden ensimmäisen Herkules-filmin "Herkules – Atlantiksen valloittaja" ja "Herkules voittaa helvetin" uudelleen dubatuista kohtauksista, joiden ympärille on kyhätty kokonaan uusi juoni. Elokuvaa varten perustetun tuotantoyhtiön Schermi Riuniti (”Yhtyneet valkokankaat”) nimessä voidaan nähdä ironiaa, mutta toisaalta on arveltu, että tuottaja Achille Piazzi oli tapansa mukaan joutunut rahoitusvaikeuksiin ja myynyt projektin toiselle tuottajalle, joka on saattanut sen loppuun edellisistä filmeistä lainatulla aineistolla. Elokuvan ohjaajaksi mainittu Maurizio Lucidi oli aikaisemmin työskennellyt "Atlantiksen valloittajan" leikkaajana. Ilmeisesti tässäkin tapauksessa Lucidi on toiminut lähinnä valmiin materiaalin leikkajana ja tarvittavat uudet osat on tehnyt kuvaaja Alvaro Mancori.
Puutteistaan huolimatta "La sfida dei giganti" on kiintoisa esimerkki peplumille muutenkin tyypillisestä kuvamateriaalin kierrätyksestä. Sen ansioita ovat Technicolor-väreissä tehty laajakangaskuvaus, Ugo Filippinin uudelleen säveltämä musiikki sekä Lorenzo Gicca Pallin käsikirjoituksen vanhempi-lapsi -teemat. Reg Parkin, Steve Reevesin ja Gordon Scottin sijaisnäyttelijänä toiminut Giovanni Cianfriglia on erinomainen Herkuleen läpeensä pahana kaksoisolentona. Park on vakuuttava Herkules, jonka uudet osuudet tunnistaa hänen partansa erilaisesta leikkauksesta. Elokuvan kohokohta on uuteen materiaaliin kuuluva kiivas painiottelu Grotte Di Salonen luolassa.
Vastaanotto ja julkaisut.
"La sfida dei gigantin" kaupallinen menestys jäi ymmärrettävistä syistä hyvin vähäiseksi. Se tuotti Italiassa ainoastaan 85 miljoonan liiran pääsylipputulot.
Elokuvan englanninkielinen versio "Hercules the Avenger" on saatavilla Retromedian aluekoodittomana DVD-julkaisuna, joka on laadultaan vähintään tyydyttävä. Sen kylkiäisenä on Alan Steelin merirosvoseikkailu "Hercules and the Black Pirate".
Robinsonin projektio

Robinsonin projektio on Arthur H. Robinsonin vuonna 1963 maailman­karttoja varten suunnittelema karttaprojektio. Sen tarkoituksena oli saada aikaan kompromissi, jossa ne ongelmat, jotka aina esiintyvät kuvattaessa koko maapallon pintaa tasolle, olisivat mahdollisimman vähäiset.
Arthur H. Robinson laati projektionsa vuonna 1963 Rand McNally-yhtiön toimeksi­annosta, joka on käyttänyt tätä projektiota julkaisemissaan maailman­kartoissa siitä lähtien. Vuonna 1974 Robinson julkaisi yksityis­kohtaisemmat tiedot siitä, miten projektio oli laadittu. Yhdys­valtalainen National Geographic Society (NGS) otti vuonna 1988 Robinsonin projektion käyttöönsä yleis­käyttöisissä maailman­kartoissaan, jolloin se korvasi järjestön aikaisemmin käyttämän Van der Grintenin projektion. Vuonna 1998 NGS kuitenkin luopui tästä projektiosta ja alkoi sen sijaan käyttää Winkel tripel -projektiota.
Hyvät ja huonot puolet.
Robinsonin projektio ei ole oikea­pintainen eikä oikea­kulmainen, mutta molemmissa suhteissa sen virheet on pyritty saattamaan mahdollisimman pieniksi. Robinson arveli, että tällä tavoin saataisiin parempi yleis­näkymä maailmasta kuin jos kumpi tahansa edellä mainituista olisi asetettu tavoitteeksi. Pituuspiirit näkyvät loivasti kaareutuneina, välttäen äärimmäisyyksiä, mutta molemmat navat venyvät pitkiksi janoiksi sen sijaan, että näkyisivät piste­mäisinä.
Tämän vuoksi kartan vääristymä lähellä napoja on suuri mutta pienenee nopeasti vähänkin kauempana navoista. Koska leveyspiirit näkyvät suorina, kulmien vääristymä korkeilla leveys­asteilla kaukana kartan keski­pituus­piiristä on suuri, samoin kuin muissakin vastaavan­laisissa projektioissa. Kuitenkin siihen aikaan kun projektio laadittiin, se täytti Rand McNallyn asettamat tavoitteet, että koko maailmasta olisi laadittava hyvä kartta.
Muotoilu.
Projektio määritellään seuraavan taulukon avulla:
Tässä PLEN-sarakkeessa olevat luvut tarkoittavat kunkin leveys­piirin pituutta kartalla, PDFE kerrottuna vakiolla 0,5072 taas kunkin leveys­piirin etäisyyttä päiväntasaajasta. Muille leveysasteille nämä luvut muodostetaan inter­poloi­malla. Leveyspiirit näkyvät kartassa yhden­suuntaisina vaaka­suorina viivoina, jotka pituus­piirit leikkaavat tasa­välein.
Nahodkan satama

Nahodkan satama (, LOCODE:RU NJK) on Venäjän Primorjen aluepiirin Nahodkan kaupungissa, Tyynenmereen kuuluvan Japaninmeren Nahodkanlahden ("Zaliv Nahodka") länsiosassa sijaitseva merkittävä merisatama.
Satama-alueeseen kuuluu erilaisia osia, joista keskeisimpiin kuuluvat tavarasatama, merikalastussatama, öljysatama ja satamahallinto. Alueella toimii myös telakka. Noin kolme kilometriä Nahodkanlahdelmassa ("Buhta Nahodka") sijaitsevan tavarasataman eteläpuolella olevaan Nahodkan öljysatamaan saavat liikennöidä enintään 11,5 metrin syväyksen alukset; muut satamaosat ovat öljysatamaa matalampia.
Sataman rahtimäärät.
Vuoden 2011 satamatilastojen mukaan Nahodkan satama oli Venäjän suurimpia Tyynenemeren merisatamia. Vuonna 2012 se oli rahtimäärällä mitattuna Venäjän Tyynenmeren satamista 3. suurin Sahalinin alueen Vostotšnyin ja Habarovskin aluepiirin Vaninon satamien jälkeen.
Nahodkan sataman vuosittainen rahtimäärä:&lt;br&gt;
Giovanni Cianfriglia

Giovanni Cianfriglia (5. huhtikuuta 1935 Rooma – 30. lokakuuta 2024) oli italialainen elokuvanäyttelijä.
Uimista ja nyrkkeilyä harrastanut atleettinen Cianfriglia aloitti uransa Steve Reevesin sijaisnäyttelijänä "Voittamattomassa Herkuleessa" vuonna 1957. Hän työskenteli sijaisnäyttelijänä ja esitti rooleja 1950–1960-lukujen vaihteen peplumelokuvissa. 1960-luvun puolivälistä lähtien Cianfriglia näytteli useissa italowesterneissä nimellä "Ken Wood". Myöhemmin hän esiintyi muun muassa seikkailuelokuvissa ja komedioissa sekä työskenteli televisiossa.
Cianfriglia kuoli 89 vuoden iässä 30. lokakuuta 2024.
Isä on työmatkalla

Isä on työmatkalla ("Otac na službenom putu") on vuonna 1985 julkaistu Emir Kusturican ohjaama jugoslavialainen komedia.
Juoni.
1950-luvun Sarajevossa kuusivuotiaan Malik-pojan isä joutuu vankilaan lauottuaan sopimattomia maan johtajasta Titosta. Poika oppii sanomaan isänsä olevan työmatkalla.
Vastaanotto.
"Isä on työmatkalla" sai Grand Prix'n Cannesin elokuvajuhlilla 1985 ja pääsi ehdolle parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-sarjassa. Myös yhdysvaltalainen National Board of Review of Motion Pictures nimesi sen vuoden 1985 viiden parhaan vieraskielisen elokuvan joukkoon.
Magic Desktop

Magic Desktop on Windows tietokoneilla toimiva lastenohjelmisto. Sen tehtävänä on luoda 2-10-vuotiaille turvallinen internet, jossa harjoitellaan internetin oikeinkäyttöä sekä ehkäistään heidän joutumista väärille sivustoille. Magic Desktopin keskeisiin ominaisuuksiin kuuluu: Parental Control, Safe Internet ja Email, No Homework-No Play, Learning Applications, Music, Painting, Games ja paljon muuta.
Ohjelman kaupallisen version kokeiluversio on ladattavissa yhtiön sivuilta.
BBC:n 11. helmikuuta 2008 tekemän uutisoinnin mukaan Magic Desktop on sijoittunut lastenohjelmistokilpailussa ensimmäiselle sijalle.
North American FJ-1 Fury

North American FJ-1 Fury oli North American Aviationin valmistama Yhdysvaltain laivaston ensimmäinen suihkuhävittäjä, joka lensi ensilentonsa 11. syyskuuta 1946. Suorasiipisen Furyn valmistusmäärä supistettiin aiotusta sadasta kappaleesta vain 30 koneyksilöön. Aseistuksena oli kuusi 12,7 mm konekivääriä, jotka oli sijoitettu koneen nokan molemmin puolin.
Saksalaisten tekemän tutkimustyön tulosten saavuttua länsiliittoutuneiden käyttöön, tehtiin myös tähän konetyyppiin muutoksia. Lyhyen ajan tämä tyyppi oli USA:n laivaston nopein hävittäjäkone. Seuraavat kehitysmallit: FJ-2/-3 sekä FJ-4 olivat nuolisiipisiä, jotka olivat käytännössä F-86 Sabren niin kutsuttuja laivastoversioita. Niissä oli 4x 20 mm tykkiaseistus.
Catherynne M. Valente

Catherynne M. Valente on yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen teoksensa "Tyttö joka purjehti Satumaan ympäri itse rakentamallaan laivalla" sai Andre Norton -palkinnon 2011.
Tyyli.
Valenten kirjoja on usein kutsuttu postmoderniksi fantasiaksi. Valente on käyttänyt alun perin leikkisää ilmaisua ”mythpunk” postmodernista kirjallisuudenlajista, joka hyödyntää perinteisiä myyttejä, tekstejä ja kulttuuri-ilmiöitä mutta tekee sen kyseenalaistaakseen vanhat arvot. Valenten mukaan postmodernismin tavoitteisiin kuuluu etenkin sukupuoliroolien ja valtarakenteiden rikkominen. Valenten teksteissä sukupuoli ja seksuaalisuus ovat monimuotoisia ilmiöitä, siinä missä perinteisessä fantasiassa sukupuolikäsitykset voivat olla hyvin konservatiivisia.
Valenten ensimmäisiä runoteoksia voi luonnehtia feministiseksi surrealismiksi. Hänen "Prester John" -romaanisarjansa taas ottaa uudelleenkirjoituksen kohteeksi kristinuskon käsitykset. Kirjoissa asetetaan mielikuvitus ja sen avoimuus uudelle vastavoimaksi turvallisuuteen nojaavalle uskolle. Valentea kiinnostavat myös ruumiillisuuden ja kielen asema ihmisenä olemisessa. Tutkija Merja Polvisen mukaan Valenten voi katsoa edustavan surrealistisen fantasian perinteestä ammentavaa tieteis- ja fantasiakirjallisuutta, jossa tekstin voima ei ole perinteisessä maailmanluonnissa vaan kielen, hahmojen ja merkitysten monikerroksisuudessa.
Pikkutetra

Pikkutetra eli serpatetra tai serpo ("Hyphessobrycon eques") on amerikantetrojen heimoon kuuluva trooppisissa vesissä elävä kalalaji.
Se kasvaa noin 4 senttimetrin mittaiseksi.
Pikkutetroja tavataan Guaporé- ja Paraguay-jokien vesistöissä Paraguayssa, Brasiliassa ja Argentiinassa.
Vladimir Bakulin

Vladimir Nikolajevitš Bakulin (, 3. syyskuuta 1939 Kljutši, Venäjän SFNT – 10. joulukuuta 2012 Almaty, Kazakstan) oli Neuvostoliittoa urheilu-urallaan edustanut kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari.
Kreikkalais-roomalaisen painin 52 kilogramman painoluokassa kilpaillut Bakulin saavutti olympiahopeaa Méxicossa 1968 bulgarialaisen Petăr Kirovin jälkeen. Maailmanmestaruuden Bakulin voitti vuonna 1967 ja euroopanmestaruuden vuonna 1966.
Bakulin kuoli Kazakstanissa 10. joulukuuta 2012, 73-vuotiaana.
Kapokkipuut

Kapokkipuut ("Ceiba") on kasvisuku malvakasvien ("Malvaceae") heimon alaheimossa "Bombacoideae". Siihen kuuluu noin 10–20 lajia lähinnä trooppisten alueiden puita. Suurin osa suvun lajeista kasvaa luontaisena trooppisessa Amerikassa. Joidenkin suvun lajien hedelmien kuitua eli kapokkia on käytetty pehmusteena ja kellukkeiden täytteenä.
Kuvaus.
Kapokkipuut ovat suurikokoisia puita. Runko on usein tyveä kohti levenevä ja lankkujuurinen. Puiden runko ja oksat ovat usein piikkien peittämiä.
Lehdet ovat sormilehdykkäisiä. Lehdyköitä on tavallisesti 3–5. Lehdykät ovat ruodillisia, suippotyvisiä ja laidoiltaan hammastettuja tai ehyitä. Ne ovat pinnoiltaan kaljuja. Koko lehtilavan lehtiruoti huomattavasti pidempi kuin lehdyköiden ruodit. Kapokkipuut ovat kausivihantia.
Kukat ovat kaksineuvoisia. Ne puhkeavat puun ollessa lehdettömänä tai samanaikaisesti lehtien kanssa. Ne kasvavat yksittäin tai 2–15 kukan kukinnoissa lehtihangoissa tai lähellä versojen kärkiä. Kukat ovat yleensä säteittäisesti symmetrisiä. Verhiöt ovat muodoltaan yhteenkasvaneen kellomaisia tai epäsäännöllisen 3–5-liuskaisia. Teriöihin kuuluu yleensä viisi tyvestään yhteenkasvanutta terälehteä. Teriöt ovat tavallisesti kellertävän valkoisia tai vaaleanpunaisia. Heteet ovat yhteenkiinnittyneitä teriöihin. Heteitä on tavallisesti 5–15. Kukissa on yhdiseminen, viisilokeroinen sikiäin. Kussakin lokerossa on useita siemenaiheita. Kukkien emiön vartalo on kapea ja luotti on mykerömäinen tai liuskainen.
Hedelmät ovat rakenteeltaan yleensä viisiliuskaisesti aukeavia kotia. Kodat ovat pinnaltaan puutuneita tai nahkeita ja muodoltaan vastapuikeita tai pitkänpyöreitä. Yhdessä hedelmässä on lukuisia siemeniä. Hedelmien sisäpinnat ovat siemeniä ympäröivän kuidun peittämiä.
Lajit.
Suvun lajien määrä vaihtelee määritelmästä riippuen kymmenestä kahteenkymmeneen.
Levinneisyys.
Kapokkipuita esiintyy luontaisena lähinnä Etelä-Amerikan ja Väli-Amerikan trooppisilla alueilla. Yksi laji kasvaa luonnossa trooppisessa Afrikassa. Varsinkin amazoninkapokkipuuta kasvatetaan nykyisin laajalti kaikkialla tropiikissa.
Käyttö.
Hedelmien sisäpuolen kuitua eli kapokkia käytetään pehmusteena, eristeenä ja tyynyjen ja peittojen täytteenä. Koska kuitu on kevyttä, eikä ime vettä, sitä on käytetty myös kellukkeiden ja pelastusrenkaiden täytteenä. Kuitu ei sovellu langaksi kehräämiseen lyhyytensä ja sileän pintansa vuoksi. Tavallisesti kuitua kerätään amazoninkapokkipuun hedelmistä, mutta myös muut kapokkipuulajit sekä lähisukuisen kapokkioiden ("Bombax") suvun lajit tuottavat samankaltaista kuitua.
Joitakin suvun lajeja käytetään koriste- ja katupuina tropiikissa.
Jouko Enkelnotko

Jouko Enkelnotko (ent. "Uusipaasto", s. 1970 Honkajoki ) on suomalainen freelancenäyttelijä, laulaja, klovni, sote-taiteilija sekä teatteri-ilmaisun ohjaaja. Äänialaltaan hän on baritoni ja kontratenori.
Honkajoelta kotoisin oleva Enkelnotko asuu nykyään Tampereella. Sukunimensä hän vaihtoi vuonna 2009, koska piti alkuperäistä nimeään liian vaikeana ja se kirjoitettiin usein väärin. Enkelnotko on opiskellut musiikkiteatteria Turun taiteen ja viestinnän oppilaitoksessa vuosina 1993–1996. Lisäksi hän on suorittanut lauluopintoja muun muassa Tampereen konservatoriossa. Teatterikorkeakouluun Enkelnotko on kertonut hakeneensa neljästi, tulematta kuitenkaan valituksi.
Enkelnotko oli mukana Virtuoso-lauluyhtyeessä vuoteen 2011 saakka. Nykyään hänellä on oma yhtye Enkelnotko Ensemble, joka teki ensimmäiset konserttinsa helmikuussa 2013.
Ensimmäisen näyttelijäkiinnityksensä Enkelnotko sai näyttelijäharjoittelijaksi Kouvolan Teatteriin vuonna 1996. Lisäksi hän on ollut kiinnitettynä Savonlinnan Teatterissa 2002–2003, Varkauden Teatterissa 2005–2006 sekä Seinäjoen kaupunginteatterissa 2011–2012. Seinäjoella Enkelnotko esiintyi "Tanz der Vampire" -musikaalissa, ja hänet valittiin yleisöäänestyksessä näytäntökauden suosituimmaksi näyttelijäksi.
Lisäksi hän on ollut mukana muun muassa Helsingin kaupunginteatterin "Les Misérables" -musikaalissa sekä esiintynyt Samppalinnan kesäteatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa.
Vuonna 2012 Enkelnotko osallistui Nelosen "Talent Suomi" -kilpailuun. Hän selviytyi finaaliin, mutta keskeytti kilpailun työkiireiden takia. Enkelnotkolla on ollut myös pieni rooli "Salatut elämät" -televisiosarjassa. Enkelnotko lauloi Tanssiteatteri Erin "Zirkkeli"-teoksessa, jonka ensi-ilta oli tammikuussa 2015.
Enkelnotko suoritti Turun taideakatemiassa teatteri-ilmaisun ohjaajatutkinnon (AMK) vuonna 2015. Hän ohjasi lopputyönään William Shakespearen näytelmän "Hairahduksia".
Osana teatteri-ilmaisun ohjaajaopintojaan Enkelnotko aloitti emeritusprofessori Arvo Myllymäen omaelämäkerrallisen romaanin "Vihan ja rakkauden päivät" dramatisoinnin laulunäytelmäksi. "Laulunäytelmä Lakeurelta: Aarre, ryssän äpärä" sai ensi-iltansa Lapuan Larvateatterissa 13. helmikuuta 2016 Lapuan nuorisotalolla. Dramatisoinnin lisäksi Enkelnotko kirjoitti näytelmän laulutekstit. Hän ohjasi, lavasti teoksen sekä toimi koreografina yhdessä Ville Orttenvuoren kanssa. Enkelnotkon säveltäjätyöparina toimi Silja Kuoppala, joka myös sovitti laulunäytelmän musiikin. Enkelnotko työsti näytelmästä toisen version nimellä "Maria, ryssän morsian."
Enkelnotkon hahmo Tohtori Virne on vieraillut lasten- ja nuortenosastoilla Sairaalaklovnit ry:n artistina vuosina 2003-2018.
Enkelnotko sai vuonna 2018 Suomen Kulttuurirahaston vuoden kestävän Taidetta hoitolaitoksiin -apurahan toimiakseen sote-taiteilijana Tampereen yliopistollisessa keskussairaalassa. Hän toteuttaa projektia muun muassa hahmolla klovni Armas Aallontie.
Jouko Enkelnotko oli mukana Tampereen Työväen Teatterin "Billy Elliot" -musikaalissa, jonka ensi-ilta oli lokakuussa 2018.
Ted N. C. Wilson

Ted N. C. Wilson (s. 10. toukokuuta 1950 Takoma Park, Maryland) on yhdysvaltalainen adventistinen teologi, joka valittiin seitsemännen päivän adventistien pääkonferenssin puheenjohtajaksi heinäkuussa 2010. Myös hänen isänsä Neal C. Wilson toimi aikoinaan kirkon johdossa. Wilson aloitti toimintansa adventistipastorina vuonna 1974. Hänen puolisonsa on Nancy Louise Vollmer Wilson. Pari meni naimisiin vuonna 1975, ja heillä on kolme tytärtä.
Wilson on palvellut kirkkoaan Yhdysvaltain lisäksi Länsi-Afrikassa sekä Moskovassa, jossa hän toimi kirkon Euro-Aasian jaoksen johdossa (1992–1996). Vuonna 2000 Wilson valittiin pääkonferenssin varapuheenjohtajaksi. Hänellä on tohtorin arvo New Yorkin yliopistosta, ja lisäksi hän on valmistunut Andrewsin ja Loma Lindan yliopistoista.
Kohtalon koukkuja

Kohtalon koukkuja () on Diana Wynne Jonesin kirjoittama nuorten fantasiaromaani vuodelta 2005.
Vastaanotto.
"Tähtivaeltajan" Kanerva Eskolan mukaan lukukokemus jää kauaksi Jonesin parhaista teoksista. Päähenkilöistä ja vetävästä kerronnasta huolimatta kirjan rakenne huojuu, kun juoni on säntäilyä eikä isoja asioita pohjusteta kunnolla.
Kirottu

Kirottu () on Chuck Palahniukin romaani vuodelta 2011. Kirjassa rikkaiden ja kuuluisien vanhempien 13-vuotias tytär Madison joutuu helvettiin. Kirja sisältää viitteitä 1980-luvun nuortenelokuvaan "Breakfast Club".
Vastaanotto.
"Tähtivaeltajan" Jukka Laajarinteen mukaan Palahniukin satiiri jää tässä teoksessa turhan pinnalliseksi. Hänen mukaansa teoksen otollisinta kohderyhmää ovat luultavasti nuoret lukijat.
Tennesseenajokoira

Tennesseenajokoira ("Treeing Tennessee Brindle") on yhdysvaltalainen koirarotu, joka luokitellaan cur-rotuihin. Se ei ole FCI:n tunnustama, mutta American Kennel Club on hyväksynyt sen.
Ulkomuoto.
Urosten säkäkorkeus on 46–61 cm ja paino 16–23 kg, kun nartuilla vastaavat mitat ovat 41–56 cm ja 14–18 kg. Karvapeite on lyhyt ja pehmeä, ja voi olla väriltään joko puna- tai mustabrindle. Rotumääritelmän mukaan pienet valkoiset merkit rinnassa ja käpälissä sallitaan.
Luonne ja käyttäytyminen.
Tennesseenajokoira on älykäs ja nopea ajokoira, jolla on tarkka hajuaisti. Sillä on voimakas metsästysvietti, ja sen taipumukset kohdistuvat erityisesti puuhun ajamiseen. Lisäksi sille ominainen, erityislaatuinen haukunta metsästyksen aikana (jota kutsutaan "itkuksi" tai "kielen antamiseksi") kuuluu rotumääritelmään listattuihin ominaisuuksiin: karhea haukku on toivotuin.
Alkuperä.
Tennesseenajokoiran kantaroduiksi on arveltu vanhaa englantilaista brindlebulldoggia ja vanhaa satulaselkäistä virginianajokoiraa. Alun perin se ja mountain cur luokiteltiin samaksi roduksi, mutta nykyisin ne on eroteltu. 
Rodun jalostuksen aloitti 1960-luvun alussa pastori Earl Phillips. Kirjoittaessaan kolumnia metsästyskoiralehteen hän sai tietää tiikeriraitaisten, ruskean ja mustan kirjavien cur-metsästyskoirien olemassaolosta. Niitä kutsuttiin alueesta riippuen nimillä "Brindle Cur Stock", "Cherokee Brindle Cur", "Hunting Bull", "Old Brindle Bear Dog", "Plott Cur" sekä "Tennessee Brindled Cur". Phillips otti yhteyttä niiden omistajiin ja harrastajiin ja sai selville, että tätä koiratyyppiä arvostettiin kykyjensä vuoksi suuresti. Vuonna 1967 hän otti heihin uudelleen yhteyttä perustaakseen järjestön, jonka tehtävä oli suojella ja edistää brindlen cur-rodun jalostusta. "The Treeing Tennessee Brindle Breeders Association" perustettiin Illinoisissa saman vuoden marraskuun 21. päivä. Alkuperäinen jalostuskanta kerättiin eri puolilta Yhdysvaltoja, erityisesti Ozarkylängön ja Appalakkien väliseltä alueelta, joten täten virallisen rotunimen viittaus yksinomaan Tennesseen osavaltioon on harhaanjohtavaa. AKC:n Foundation Stock Service on pitänyt yllä tennesseenajokoiran rekisteriä vuodesta 1995 lähtien.
Rotu kuuluu amerikkalaisiin ns. "puuhun ajaviin koiriin" ("treeing dogs"). Kun riista on paennut puuhun, koira ilmoittaa sen sijainnin metsästäjälle haukkumalla puun juurella. Tennesseenajokoira metsästää paitsi oravia ja pesukarhuja, myös ilveksiä, puumia ja karhuja.
Jaume Miravitlles

Jaume Miravitlles i Navarra ("Jaime Miravilles") (1906 Figueres – 1988 Barcelona) oli katalaaninkielinen katalonialainen poliitikko ja kirjailija.
Miravitlles lähti Espanjasta 1939 maanpakoon Pariisiin, jossa hän oli asunut jo 1925–1930. Siellä hän tutustui André Malraux'hon. Hän toimitti Ranskasta käsin lehteä El Poble Català. Hän matkusteli Pohjois-Afrikassa ja Meksikossa ja asettui 1962 Yhdysvaltoihin New Yorkiin, jossa hän kirjoitti useisiin julkaisuihin.
Wattstax (elokuvamusiikki)

Wattstax / The Living Word (Live Concert Music from the Original Movie Sound Track) on konserttiäänite tilaisuudesta, joka järjestettiin Los Angelesin Coliseum-stadionilla elokuisena sunnuntaina vuonna 1972.
Konsertti järjestettiin Wattsissa yli seitsemän vuotta aikaisemmin tapahtuneiden rotulevottomuuksien johdosta. Niitä on muistellut myös Frank Zappa laulussaan "Trouble Every Day" The Mothers of Inventionin ensialbumilla "Freak Out!" (1966).
Wattstax-konserttiin tuli yli 100 000 afroamerikkalaista muistelemaan tuota hetkeä Yhdysvaltain historiassa. Tilaisuus kesti yli kuusi tuntia ja se tallennettiin myös elokuvaksi.
Konsertissa esiintyivät The Staple Singers, Eddie Floyd, Carla Thomas, Rufus Thomas, The Bar-Kays, Albert King, The Soul Children ja Isaac Hayes.
Elämää suuremmasta imagostaan tunnetun Hayesin osuudesta on kerrottu, että hän saapui esiintymispaikalle näyttävästi limousine- ja moottoripyöräsaattueesa pukeutuneena viittaan, ketjuliiveihin ja mustiin laseihin. Hän oli kohottanut nyrkkinsä black power -tervehdykseen ja apulainen oli poistanut Hayesin lierihatun paljastaen näin hänen tavaramerkikseen muodostuneen kaljun yleisölle. Tuosta näytöksestä yleisö oli hullaantunut ja Hayes oli todennut pilke silmäkulmassa: "The good Lord help those that help themselves".
Wattstax-konserttitallenteen on julkaissut Stax Records, Inc., 98 North Avalon, Memphis. Taustalla on Memphisissä toimiva Stax Organization.
C-kasetteihin on otsikoksi merkitty "WATTSTAX" (Vol. 1). Tuplakasettikoteloita on tehty Hongkongissa. 
Kappaleet.
The Staple Singers
Eddie Floyd
Carla Thomas 
Rufus Thomas 
The Bar-Kays
Albert King
The Soul Children
Isaac Hayes
Pierre Batcheff

Pierre Batcheff (alk. "Pjotr Batšev"; 23. kesäkuuta 1901 Harbin, Mantšuria, Kiina – 13. huhtikuuta 1932 Pariisi, Ranska) oli venäläissyntyinen ranskalainen näyttelijä. Hän oli 1920-luvulla ja 1930-luvun alussa menestyvä näyttelijä. Hänen tunnetuimpia elokuviaan on "Andalusialainen koira" (1929), jonka ovat ohjanneet Luis Buñuel ja Salvador Dalí. Elokuvassa "Napoléon" (1927) hänellä oli kenraali Lazare Hochen rooli. Vuodesta 1930 kuolemaansa saakka hän oli naimisissa ranskalaisen elokuvaleikkaajan Denise Batcheffin kanssa.
Batcheff syntyi Harbinissa mutta vietti lapsuutensa Pietarissa siihen asti kunnes perhe muutti Sveitsiin Geneveen. Vuonna 1921 Batcheff muutti Pariisiin, jossa hän työskenteli alkuun näyttelijänä teatterissa, mutta siirtyi pian elokuvan pariin. Ensimmäisen elokuvaroolin hän näytteli 1923, ja 1920-luvun puolivälissä hän oli jo tunnettu näyttelijä.
Sekä Batcheff että "Andalusialaisen koiran" naispääosan esittäjä Simone Mareuil tekivät itsemurhan. Mareuil sytytti itsenä tuleen 1954, Batcheffin kerrotaan kuolleen Veronalin yliannostukseen.
Eli and the Thirteenth Confession

Eli and the Thirteenth Confession on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Laura Nyron toinen, vuonna 1968 ilmestynyt studioalbumi. Tuottajat ovat Charlie Cafello ja Nyro ja levy-yhtiö on Columbia Records. Luettelotunnus on CS 9626.
Äänittäjinä ovat toimineet Stan Tonkel ja Roy Segal ja levykannen valokuvat on ottanut Bob Cato.
Edellisten lisäksi on mainittu Nyron agentti ja ystävä David L. Geffen.
Albumin tunnetuimpia kappaleita on "Eli's Comin'", josta muodostui yhdysvaltalaisen Three Dog Night -yhtyeen viides hittisingle "Eli's Coming" (ABC Records, 1969).
Vuonna 2010 albumin on julkaissut Sony Music Entertainment sarjassa 5xCD "Original Album Classics" luettelonumerolla 88697646992. Osallisia ovat myös Columbia ja Legacy. Alkuperäisten kappaleiden lisäksi levyllä on kappaleet
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat Laura Nyron tekemiä ja Charlie Cafellon sovittamia. Nyro laulaa ja soittaa pianoa ja lisäksi mukana on muita muusikoita.
Otto J. S. Ehrström

Otto Jarl Sigurd Ehrström (20. marraskuuta 1891 Helsinki – 8. lokakuuta 1978 Lohja) oli suomalainen säveltäjä ja musiikkikirjailija.
Henkilöhistoria.
Ehrströmin isoisä oli Fredrik August Ehrström. Hänen vanhempansa olivat kaupungininsinööri Fredrik Otto Ehrström ja Aline Backman ja puoliso vuodesta 1917 Alice (Lisa) Enckell. Diplomiekonomi, toimittaja Inger Ehrström oli heidän tyttärensä. Tultuaan ylioppilaaksi 1911 Ehrström opiskeli musiikkia Pietarissa vuosina 1912–1916 ja Berliinissä vuosina 1920–1921. Hän oli vuosina 1921–1924 Musiikki-Fazerin piano-osaston johtaja ja vuosina 1929–1965 "Hufvudstadsbladetin" musiikkiarvostelija. Yleisradion sinfoniakonserttien selostajana Ehrström toimi 1929–1932 ja sisäministeriön palveluksessa hän työskenteli 1940–1945. Sävellyskonsertin Ehrström piti 1933. Hän esiintyi orkesterinjohtajana, lähinnä omille sävellyksilleen. Ehrström kirjoitti myös musiikkipakinoita, muun muassa "Hufvudstadsbladetiin".
Tuotanto.
Sävellyksiä.
Ehrströmin sävellystuotantoon kuuluu sinfonia, näytelmämusiikkia (mm. tanssipantomiimi "Metsolan tanhuvilla") sekä yksin- ja kuorolauluja. Hänen sävellyksiään ovat muun muassa seuraavat:
Eric Gustaf Ehrström

Eric Gustaf Ehrström (29. toukokuuta 1791 Luoto – 25. huhtikuuta 1835 Pietari) oli suomalainen pappi ja kirjailija.
Henkilöhistoria.
Ehrströmin vanhemmat olivat Kruunupyyn kappalainen Anders Ehrström (k. 1822) ja hänen toinen puolisonsa Anna Maria Reinius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1807 ja valmistui filosofian maisteriksi 1816. Ehrström opiskeli venäjän kieltä Moskovassa 1812–1813. Hän osallistui rykmentin komissaarina Suomen sotaan vuonna 1808 vajaan neljän kuukauden ajan ja piti tänä aikana päiväkirjaa joka on myöhemmin julkaistu.
Ehrström oli Turun hovioikeuden ja lääninhallituksen venäjän kielen kääntäjänä vuodesta 1813 ja Turun akatemian Venäjän historian ja kirjallisuuden dosenttina vuodesta 1816. Hän sai pappisvihkimyksen 1824 ja toimi sen jälkeen kirkkoherrana Tenholassa vuodesta 1824 ja vuodesta 1826 Pietarin ruotsalaisessa Pyhän Katariinan seurakunnassa sekä samalla Pietarin evankelis-luterilaisen konsistorin jäsenenä. Ehrström sai rovastin arvon 1826.
Ehrström kirjoitti venäjänkielen oppikirjoja. Hän vaati Åbo Underrättelserissä julkaistussa kirjoitussarjassa ”Finska språket betraktadt såsom nationalspråk”, että suomen kieli on otettava oppiaineeksi ja siitä on tehtävä opetuskieli kouluihin. Hän vaati myös että virkamiesten on käytettävä virallisissa kirjoituksissa suomea.
Ehrström oli naimisissa vuosina 1816–1831 Ulrika Lovisa Ahlstedtin (k. 1831) kanssa ja vuodesta 1832 Kristina Andrietta Fredrika Schulman (k. 1836) kanssa. Hänen poikiaan olivat opettaja Anders Johan Erik Ehrström (1818–1844), senaatin prokuraattori ja professori Karl Gustaf Ehrström (1822–1886), samoin kuin maanviljelijä, valtiopäivämies Alexander Otto Ehrström.
Fredrik August Ehrström

Fredrik August Ehrström (12. tammikuuta 1801 Luoto – 19. maaliskuuta 1850 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, kuoronjohtaja, urkuri ja laulunopettaja. 
Henkilöhistoria.
Ehrströmin vanhemmat olivat Luodon ja myöhemmin Kruunupyyn kappalainen Anders Ehrström ja Anna Maria Reinius ja puoliso vuodesta 1842 helsinkiläisen kauppiaan tytär Emelie (Emma) Augusta Mattheiszen (k. 1905). Heidän pojanpoikansa oli säveltäjä ja musiikkikriitikko Otto J. S. Ehrström. Ehrström harjoitti merimiesopintoja Pietarsaaressa ja suoritti perämiestutkinnon Vaasassa 1818. Ylioppilaaksi hän tuli 1824. Ehrström aloitti 1824 lakitieteen opinnot Turun yliopistossa. Opinnot keskeytyivät 1829, ja Ehrström siirtyi veljensä, Mynämäen kihlakunnan kruununvoudin Anton Mauritz Ehrströmin apulaiseksi. 
Pian Ehrström muutti Pietariin, missä hänen toinen veljensä Eric Gustaf Ehrström toimi ruotsinkielisen Pyhän Katariinan seurakunnan kirkkoherrana. Hän alkoi toimia seurakunnan kirkkokoulun laulunopettajana, kunnes siirtyi Helsinkiin. Hän johti helsinkiläisen Akateemisen Musiikkiseuran kuoroa 1833–1835 ja toimi laulunopettajana vuodesta 1833 Helsingin yksityisessä lyseossa, 1839 triviaalikoulussa ja 1841 ylemmässä alkeiskoulussa. Helsingin Vanhan kirkon urkuri hän oli vuodesta 1840 ja hoiti vuosina 1836–1850 teologian ylioppilaiden messuharjoituksia.
Taiteellinen tuotanto.
Ehrströmin laulelmat olivat omana aikanaan pidettyjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu noin 40 yksinlaulua, kuten "Den öfvergivna" ja "Den sjuttonårijga", sekä kymmenkunta kuorolaulua kuten "Tonernas värde", "Stjärnan", "Bachi vaggvisa", "Vårt land" ja "Stilla skuggor". Osan lauluista hän sävelsi lapsuudenystävänsä Runebergin runoihin, kuten "Lähteellä" ("Vid en källa") ja "Joutsen" ("Svanen"). Ehrström julkaisi myös kaksi teosta musiikin opetusta varten sekä teokset yksin- ja kuorolauluistaan.
Julkaistuja teoksia.
Ehrströmin teoksia ovat:
Van der Grintenin projektio

Van der Grintenin projektio on karttaprojektio, joka ei ole oikeapintainen eikä oikeakulmainen. Se kuvaa koko maapallon ympyrän muotoisena, mutta napaseudut näkyvät kartassa suhteettoman laajoina. Projektio on ensimmäinen Alphons J. van der Grintenin vuonna 1904 laatimasta neljästä projektiosta, ja useimmista muista projektioista poiketen se on jokseenkin mielivaltainen geometrinen konstruktio. Se tuli tunnetuksi, kun yhdysvaltalainen National Geographic Society käytti sitä maailmankartoissaan vuodesta 1922 aina vuoteen 1988 saakka.
Van der Grintenin projektio voidaan määritellä algebrallisesti seuraavasti:
formula_1
formula_2
missä formula_3:llä on sama etumerkki kuin kunkin paikkakunnanpituusasteen ja kartan keskipituuspiirin erotuksella formula_4, ja formula_5:llä sama etumerkki kuin leveysasteella formula_6 ja
formula_7
formula_8
formula_9
formula_10
formula_11
Päiväntasaajalla, jossa formula_12, on
formula_13
formula_14
Vastaavasti jos formula_15 tai formula_16, määritellään
formula_17
formula_18
Kaikissa tapauksissa, formula_6 on leveysaste, formula_20 pituusaste ja formula_21 kartan keskikohdan kautta kulkeva pituusaste.
Pikkukirsikkatetra

Pikkukirsikkatetra ("Hyphessobrycon socolofi") on amerikantetrojen heimoon kuuluva kala.
Se kasvaa enimmillään 5,6 cm pitkäksi.
Pikkukirsikkatetroja tavataan Rio Negron vesistössä Brasiliassa. Ne elävät hitaasti virtaavissa sivujoissa, joiden vesi on tummanruskeaa ja hapanta hajoavan orgaanisen aineksen vaikutuksesta.
Veronique Hronek

Veronique Hronek (s. 23. syyskuuta 1991) on saksalainen alppihiihtäjä.
Alppihiihdon maailmancupissa Hronek kilpaili ensimmäisen kerran Sankt Moritzissa joulukuussa 2010. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai joulukuussa 2011 Lake Louisen supersuurpujottelusta, jossa hän sijoittui 29:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän pääsi ensimmäisen kerran Bad Kleinkirchheimin supersuurpujottelussa tammikuussa 2012 oltuaan kuudes. Se on myös hänen paras sijoituksensa maailmancupissa.
Hronek sijoittui Crans-Montanan nuorten MM-kilpailuissa 2011 suurpujottelussa neljänneksi. Ensimmäisissä aikuisten MM-kisoissaan Schladmingissa 2013 hän kuului Saksan pronssijoukkueeseen joukkuekilpailussa. Lisäksi hän oli superalppiyhdistetyssä 12:s. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui supersuurpujottelussa 11:nneksi ja alppiyhdistetyssä 13:nneksi.