tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Saamelaiskäräjien vaalit 2015

Saamelaiskäräjien vaalit 2015 järjestettiin 7. syyskuuta – 4. lokakuuta 2015. Niissä valittiin yhteensä 21 edustajaa ja kolme varaedustajaa vuosien 2016–2019 saamelaiskäräjille. Kyseessä olivat järjestyksessään kuudennet Suomen saamelaiskäräjien vaalit.
Enontekiön, Inarin, Sodankylän ja Utsjoen kunnista valittiin kustakin kolme edustajaa ja yksi varaedustaja. Lisäksi äänimäärän perusteella valittiin yhdeksän edustajaa. Koska Sodankylästä oli vain kaksi ehdokasta, valittiin kunnan kolmanneksi edustajaksi Magreta Sara Inarista. Ehdokkaita vaaleissa oli yhteensä 38 ja äänioikeutettuja 5 795. Heistä 483 oli Saamelaiskäräjien vaalilautakunnan hyväksymiä uusia äänestäjiä, joista vajaat 300 on täysi-ikäisiksi tulleita edellisten vaalien äänioikeutettujen lapsia.
Saamelaiskäräjien vaaleissa annettiin yhteensä 3 035 ääntä. Äänestysprosentiksi muodostui 51,6, kun se neljä vuotta aikaisemmin oli 49,6. Vaalien ääniharava oli 205 ääntä saanut inarilainen Anu Avaskari.
Kiistat.
Vuoden 2015 saamelaiskärjäien vaalit aiheuttivat myös kiistoja, kun Korkein hallinto-oikeus hyväksyi 93 henkilöä saamelaisiksi vastoin saamelaiskäräjien omaa päätöstä. Maaliskuussa 2015 saamelaiskäräjien puheenjohtajan tehtävästä eronnut Klemetti Näkkäläjärvi kutsui KHO:n päätöstä osoitukseksi Suomen valtion rasismista, koska se ei hänen mukaansa tunnusta saamelaisuuden olevan oma kulttuurinsa, vaan saamelaiset pyritään sulauttamaan suomalaisiin. Päätöksen johdosta Näkkäläjärvi pyysi samalla eroa saamelaiskäräjien vaaliluettelosta. 
Myös YK:n varapuheenjohtaja virolainen Oliver Loode kritisoi KHO:n päätöstä ja kehotti harkitsemaan vaalien keskeyttämistä, koska tulevat saamelaiskäräjät eivät enää nauti kaikkien saamelaisten luottamusta. Looden näkemyksen mukaan Suomi on KHO:n päätöksen myötä rikkonut YK:n alkuperäiskansojen oikeuksien julistusta. Toronton yliopiston apulaisprofessori Rauna Kuokkanen puolestaan kehotti saamelaisia jättämään äänestämättä vaaleissa.
Saamelaiskäräjille valitut henkilöt ja äänimäärät.
Enontekiö.
Varajäsen:
Inari.
Varajäsen:
Utsjoki.
Varajäsen:
Paulaharjun koulu (Kurikka)

Paulaharjun koulu on Kurikassa sijaitseva vuosiluokkien 1-6 alakoulu. Lukuvuonna 2023-2024 Paulaharjun koulussa opiskeli noin 290 oppilasta ja koulussa -työskenteli 23 opettajaa sekä 22 koulunkäyntiavustajaa. Koulussa on sekä yleisopetuksen luokkia että useita pienluokkia. Koulun rehtorina toimii Aki Timo. Koulu on saanut nimensä kansanperinteen kerääjä Samuli Paulaharjun mukaan.
Ioan Emanoil Florescu

Ioan Emanoil Florescu (7. elokuuta 1819 – 10. toukokuuta 1893 Pariisi, Ranska) oli romanialainen sotilas ja poliitikko, joka toimi Romanian pääministerinä vuosina 1876 ja 1891.
Florescu hankki sotilaskoulutuksensa Ranskassa. Appensa Gheorghe Bibescun ollessa Valakian ruhtinaana 1840-luvulla Florescu osallistui maan armeijan kehittämiseen. Krimin sodan aikana hän palveli everstin arvoisena vapaaehtoisena venäläisissä joukoissa. Hän oli Valakian ja sittemmin Romanian sotaministerinä 1859–1860, 1860–1861, 1862–1863 ja 1871–1876, vaikuttaen merkittävästi maan armeijan järjestämiseen. Hän oli myös kahden lyhytikäisen hallituksen pääministerinä vuosina 1876 ja 1891 sekä senaatin puhemiehenä 1888–1889 ja 1890–1891. Florescu ei päässyt toimimaan komentajana Venäjän–Turkin sodassa 1877–1878, sillä hän oli tuolloin muiden Lascăr Catargiun hallituksen entisten ministerien tavoin syytettynä oikeudenkäynnissä.
Mayreau

Mayreau on Pohjois-Grenadiinien saariryhmään kuuluva pieni saari Saint Vincentin ja Grenadiinien saarivaltiossa Karibianmerellä. Se on kooltaan noin 3,8 neliökilometriä, mikä tekee siitä Pohjois-Grenadiinien pienimmän asutun saaren. Saarella asuu noin 300 asukasta.
Mayreaun naapurisaaret ovat Union Island etelässä, Petit Martinique kaakossa, Tobago Cays idässä ja Canouan koillisessa.
Mayreaun osti 1800-luvun alkupuolella Ranskasta Napoleonin sotia pakoon lähtenyt Saint-Hilairen perhe. Saaren asukkaat ovat enimmäkseen perheen entisten orjien jälkeläisiä. Perhe omistaa yhä valtaosan saaresta, mutta Saint Vincentin valtio omistaa sataman yläpuolisen maa-alueen, jolle on syntynyt saaren ainoa, nimetön kylä. 
Syväsatamaa tai lentokenttää ei ole, joten saarelle pääsee vain veneillä. Mayreau on suosittu huviveneilijöiden ja sukeltajien tukikohta heidän tutkiessaan saaren itäpuolella sijaitsevia Tobago Caysin pikkusaaria ja kirkkaita vesiä.
Corentin Jean

Corentin Jean (s. 15. heinäkuuta 1995 Blois) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa ESTAC Troyesia lainalla saman sarjan AS Monacosta. Oikeajalkainen Jean on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura.
Seurajoukkueura.
Jean debytoi ESTAC Troyesin edustusjoukkueessa Ligue 1:ssä joulukuussa 2012 Stade Rennaisia vastaan. Avausmaalinsa hän teki maaliskuussa 2013 Stade Reimsin verkkoon osuen tuossa pelissä kahdesti. Kaudet 2013–2014 ja 2014-2015 Troyes pelasi Ligue 2:ssa ja Jean teki noilla kausilla yhteensä 14 maalia 49 pelissä. Kaudella 2014–2015, jonka päätteeksi Troyes palasi Ligue 1:een voitettuaan Ligue 2:n, Jean osui kymmenen kertaa.
Heinäkuussa 2015 Jean siirtyi Ligue 1:n monacolaisseuraan AS Monacoon. Seuraavana päivänä hän palasi kuitenkin vanhaan seuraansa kauden 2015–2016 kattavalla lainasopimuksella.
Maajoukkueura.
Jean on edustanut Ranskaa monissa eri nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2013 hän oli mukana saavuttamassa hopeaa alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuista. Nykyisin Jean kuuluu alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueisiin.
Saavutukset.
Seuratasolla.
ESTAC Troyes
Maajoukkuetasolla.
Ranska
Empower

Empower Oyj oli suomalainen energia- ja tietoliikenneyhtiöiden sekä teollisuuden alan palvelukonserni, joka toimi Pohjoismaissa ja Baltiassa. Lisäksi Empower-konsernilla oli tytäryhtiöt Virossa, Liettuassa ja Latviassa. Päästöttömien energiaratkaisujen toteuttaja Enersense International Oyj osti Empowerin vuonna 2020. 
Historia.
Empowerin juuret ovat Pohjolan Voima -konsernissa, jonka palveluyhtiö PVO-Palvelut Oy nimettiin vuonna 1999 Empower Oy:ksi.
Empower uudisti vuonna 2015 konsernin juridisen rakenteen. Liiketoiminnot ryhmiteltiin tytäryhtiöihin, ja Empower Oyj -niminen yhtiö perustettiin uudeksi emoyhtiöksi kaikille konsernin yhtiöille.
Heinäkuussa 2020 konsernin omistus muuttui, kun Enersense International Oyj osti Empower-konsernin koko osakekannan. Yrityskaupan johdosta Empowerista tuli Enersensen 100-prosenttinen tytäryhtiö.
Liiketoiminta.
Konsernin liiketoiminta jakautuu kolmeen osa-alueeseen: tietoverkkopalvelut, teollisuuspalvelut ja sähköverkkopalvelut.
Luettelo Sastamalan kylistä

Luettelo Sastamalan kylistä käsittää Sastamalan kunnan alueella sijaitsevat maarekisterikylät. Kylät on lueteltu pitäjittäin.
Kylät.
Aluskylä, Heinoo, Innala, Jassala, Juurakko, Karimäki, Karkunkylä, Ketunkylä, Kiurala, Koivu, Kojola, Koski, Kutala, Kärppälä, Lammentaka, Lielahti, Mäenkylä, Nohkua, Oravula, Palviala, Pitkänkaro, Rainio, Raipio, Rikainen, Toijala, Tyrisevä ja Vihtiälä.
Aarikkala, Hellilä, Honkola, Kanala, Keikyä, Kiviniemi, Krekola, Meskala, Ojanperä, Partala, Peevola, Pehula, Potila, Saappala, Villilä ja Äetsä.
Haapaniemi, Hoipala, Hykkerlä, Jaamala, Kiikanoja, Kiikka, Kiimajärvi, Kikkelä, Kilpijoki, Kinnarla, Kulmuntila, Leikkuu, Meskala, Mielaanniemi, Nevo, Raukko, Ritala, Ruotsila, Tala, Teukkula, Tormi, Ulvi, Unkerla, Vakkala ja Vehkakorpi.
Hongistonmaa, Jaara, Jylhänmaa, Kiikoinen, Kuorsumaa, Myöntee, Niemenmaa, Nevanperä, Rautu ja Tervahauta.
Eskola, Hahmajärvi, Häijää, Hermala, Hyynilä, Iirola, Kairila, Kari, Kortesjärvi, Lampinen, Mierola, Murto, Mustianoja, Pukara, Pyöräniemi, Rienilä, Ryömälä, Saikkala, Salmi, Tervamäki, Tiisala, Tomula, Tupurla, Uotsola, Valkama, Venesmäki, Vestola, Vesunti ja Yliskallo.
Jalkavala, Kiikoistenmaa, Kittilä, Koivuniemi, Kouraniemi, Lahdenperä, Leppälammi, Makkonen, Pajuniemi, Peräkunta, Pohjakylä, Pyykoskenmaa, Sävi, Suodenniemi ja Taipale.
Eko, Houhajärvi, Humaloja, Hätilä, Isojärvi, Juti, Järvenpää, Kahimala, Kalliala, Kaltila, Kaltsila, Kaukola, Ketola, Koivula, Komerola, Laukula, Leiniälä, Liuhala, Lousaja, Lummaja, Marttila, Nuupala, Näntölä, Ojansuu, Pohjala, Rautajoki, Roismala, Ruoksamo, Sammaljoki, Soinila, Soukko, Stormi, Tapiola, Tyrväänkylä, Uusikylä, Varila, Vataja, Vehmaa, Vihattula ja Vinkkilä.
RN Condore

RN Condore () oli Italian kuninkaallisen laivaston ensimmäinen täysin Italiassa suunniteltu ja valmistettu 1. luokan torpedovene.
Valmistus.
Giuseppe Rotan suunnittelema alus tilattiin Ansaldolta Sampierdarenasta Genovasta, missä köli laskettiin 1897. Alus laskettiin vesille 17. syyskuuta 1898 ja valmistui 11. kesäkuuta 1900.
Palvelus.
Aluksen alkuperäiset hiilikäyttöiset kattilat vaihdettiin myöhemmin kahteen öljykäyttöiseen Normand-kattilaan. Alus poistettiin palveluksesta 18. huhtikuuta 1920.
RN Pellicano

RN Pellicano () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1899 vesillelaskettu 1. luokan torpedovene.
Valmistus.
Leone Lestin suunnittelema alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin heinäkuussa 1896. Alus laskettiin vesille 7. huhtikuuta 1899 ja valmistui 11. joulukuuta 1900.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 17. huhtikuuta 1920.
W. H. Bramblen lentoasema

W. H. Bramblen lentoasema (, tunnettiin myös nimellä Blackburnen lentoasema) oli lentoasema Montserratin saaren itälaidalla. Se oli nimetty Montserratin pääministeri William Henry Bramblen mukaan.
Lentoasema tuhoutui vuonna 1997 läheisen Soufrière Hills -tulivuoren purkautuessa. Sen korvasi heinäkuussa 2005 avattu John A. Osbornen lentoasema.
Lentoyhtiöt.
Lentoasemalle lensivät seuraavat lentoyhtiöt:
Petre P. Carp

Petre P. Carp (kesäkuu 1837 Iași – 22. kesäkuuta 1919 Țibănești) oli romanialainen poliitikko, joka toimi Romanian pääministerinä vuosina 1900–1901 ja 1911–1912.
Carp kuului "Junimea"-seuran piiriin ja oli poliittisilta mielipiteiltään konservatiivi ja saksalaismielinen. Hän oli vaikutusvaltainen ministeri Lascăr Catargiun konservatiivihallituksissa vuosina 1870–1876, 1888–1889 ja 1891–1895. Konservatiivien ollessa oppositiossa 1880-luvulla hän toimi Romanian lähettiläänä Wienissä. Ensimmäisen kerran Carp oli pääministerinä 1900–1901. Myöhemmin hän kohosi Romanian konservatiivien johtajaksi ja oli toisen kerran pääministerinä vuoden 1911 alusta huhtikuuhun 1912. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 Carp kannatti kruununneuvoston kokouksessa Romanian liittymistä sotaan keskusvaltojen puolelle, mutta jäi vähemmistöön. Kaksi vuotta myöhemmin hän oli neuvoston ainoa jäsen, joka vastusti sodan julistamista keskusvalloille.
D’or Fischer

D’or Fischer (s. 12. lokakuuta 1981 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-israelilainen koripalloilija, joka edustaa Ligat ha'Alissa pelaavaa Hapoel Jerusalem BC:tä ja Israelin koripallomaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 211-senttinen ja 116-kiloinen Fischer on sentteri.
Ura.
Seurajoukkueura.
Fischer siirtyi synnyinmaastaan Yhdysvalloista Puolan KK Włocławekiin vuonna 2005. Vuoden hän pelasi Yhdysvaltain Roanoke Dazzlessa. Vuodet 2006-2007 Fischer pelasi Saksan Bundesliigan KWE Baskets Oldenburg. Vuodet 2007-2008 hän edusti Belgian Ligue Ethiasin Bree BBC:tä, jossa hänet valittiin kerran sarjan MVP:ksi. Seuraavaksi, vuodet 2008-2010, Fischer edusti israelilaista Maccabi Tel Aviv BC:tä, jossa hän voitti kerran Ligat ha'Alin ja kerran Israelin cupin.
Kauden 2010-2011 Fischer pelasi Espanjan suurseurassa Real Madridissa ja kauden 2011-2012 saman sarjan CB Bilbao Berrissä. Kauden 2012-2013 hän vietti ukrainalaisessa BK Donetskissa. Seuraavaksi kaudeksi hän vaihtoi jälleen seuraan, nyt Saksan Bundesliigan Brose Basketsiin, jossa hänet valittiin tähdistöjoukkueeseen. Kauden 2014-2015 Fischer pelasi Venäjän UNIKS Kazanissa.
Kaudeksi 2015-2016 Fischer siirtyi Israeliin, Hapoel Jerusalem BC:n riveihin.
Maajoukkueura.
Fischer sai vuonna 2014 Israelin kansalaisuuden ja debytoi samana vuonna maan maajoukkueessa. Hän kuuluu joukkueeseen myös vuoden 2015 EM-kilpailuissa.
Saavutukset.
Seuratasolla.
Maccabi Tel Aviv BC
Petit Saint Vincent

Petit Saint Vincent (”PSV”) on Pohjois-Grenadiinien saariryhmään kuuluva pieni saari. Se on Saint Vincent ja Grenadiinien saarivaltion eteläisin saari Karibianmerellä ja saanut nimensä maan pohjoisosan pääsaaresta Saint Vincentistä. Petit Saint Vincent on kooltaan vain 0,5 neliökilometriä, ja saari on kokonaan ylellisen lomakeskuksen käytössä. 22 bungalowista muodostuva lomakeskus kuuluu Small Luxury Hotels of the World -ketjuun, ja maksimissaan 44:ää lomailijaa palvelee noin 80-henkinen työvoima. 
Syväsatamaa tai lentokenttää ei ole, joten saarelle pääsee vain veneillä. Lähin lentokenttä on Union Islandilla, josta lomakeskuksen veneet hakevat vieraat.
Historiaa.
Vuonna 1962 Yhdysvaltojen ilmavoimien palveluksesta vapautuneet Haze Richardson ja Doug Terman aloittivat veneiden chartertoiminnan Karibianmerellä. Sen puitteissa he tapasivat ohiolaisen H. W. Nicholsin, joka etsi sopivaa saarta eksklusiivisen lomaparatiisin perustamiseksi. He löysivät lopulta asumattoman Petit Saint Vincentin saaren ja onnistuivat ostamaan sen viereisellä Petite Martiniquen saarella asuvalta rouvalta ja perustivat kolmistaan yhtiön saaren kehittämiseksi.
Saaren arkkitehdiksi löytyi ruotsalainen Arne Hasselqvist, joka oli mukana myös läheisen Mustiquen saaren suunnittelussa. Vähitellen muut yhtiökumppanit myivät saaren kokonaan Haze Richardsonin omistukseen.
Vuonna 2010 Richardson myi saaren Robin Patersonille ja Philip Stephensonille, jotka ovat jatkaneet lomaparatiisin ylläpitoa ja kehittämistä.
Alexandru Marghiloman

Alexandru Marghiloman (4. heinäkuuta 1854 Bužau – 10. toukokuuta 1925 Bužau) oli romanialainen poliitikko, joka toimi Romanian pääministerinä ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa vuonna 1918.
Marghiloman suoritti lakiopintonsa Sorbonnen yliopistossa Pariisissa ja toimi asianajajana Romaniassa vuosina 1879–1883. Hän kuului nuorkonservatiivien muodostamaan "Junimist"-ryhmään. Hänet valittiin Romanian parlamentin edustajainkamariin vuonna 1884 ja vuonna 1888 hänestä tuli ensimmäisen kerran konservatiivihallituksen ministeri. Hän oli muun muassa ulkoministerinä 1900–1901, sisäministerinä 1911–1912 ja valtiovarainministerinä 1912–1914. Marghiloman kannatti maailmansotaa edeltäneinä vuosina Saksaan suuntautuvaa ulkopolitiikkaa, mutta maailmansodan puhjettua vuonna 1914 hän asettui kuitenkin tukemaan Romanian puolueettomuutta. Kun kuningas Ferdinand I elokuussa 1916 päätti viedä Romanian mukaan sotaan ympärysvaltojen puolelle, Marghiloman vastusti ajatusta ja kieltäytyi siksi tulemasta ministeriksi Ion I. C. Brătianun hallitukseen.
Keskusvaltojen joukkojen miehittäessä Romanian pääkaupungin Bukarestin Marghiloman ei paennut Romanian hallituksen tavoin, vaan jäi Bukarestiin, jossa hän toimi Romanian Punaisen Ristin puheenjohtajana. Hänestä tuli miehitysjoukkojen ja miehitetyllä alueella asuneiden romanialaisten välinen sovittelija. Hän kuitenkin kieltäytyi Saksan ehdotuksesta perustaa Bukarestiin oma hallitus, joka olisi kilpaillut Iaşiin vetäytyneen Brătianun ja kuninkaan hallituksen kanssa. Kun Romania joutui lopulta antautumaan, kuningas Ferdinand nimitti Marghilomanin pääministeriksi maaliskuussa 1918 siinä toivossa, että tämän saksalaismielisyys pehmittäisi voittajien asenteita rauhanneuvotteluissa. Marghiloman allekirjoitti 7. toukokuuta Bukarestin rauhansopimuksen, jonka ehdot olivat kaikesta huolimatta Romanialle hyvin ankarat. Kun Saksa muilla rintamilla kokemiensa tappioiden vuoksi joutui syksyllä vetämään miehitysjoukkonsa pois Romaniasta, kuningas Ferdinand erotti 8. marraskuuta 1918 Marghilomanin ja nimitti uuden hallituksen, joka julisti uudelleen sodan Saksalle kaksi päivää myöhemmin. Maailmansodan jälkeen Marghiloman johti pientä konservatiiviryhmää.
Marghiloman harrasti hevostenkasvatusta. Hänen omistamansa hevoset voittivat Romanian ravit 28 kertaa.
Moncontour (Côtes-d’Armor)

Moncontour [mɔ̃kɔ̃tuʁ] on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d’Armorin departementissa Bretagnen alueella. Kunnan vanha keskusta on hyvin säilynyt, ja se onkin luokiteltu yhdeksi Ranskan kauneimmista kylistä, Les Plus Beaux Villages de France. Kunnan nähtävyyksiä on 1400-luvulla rakennettu Saint-Mathurin kirkko, jossa on 1500-luvulta peräisin olevia lasimaalauksia. 
Moncontourissa on Chouannerie-museo. Chouannerie oli Ranskan suuren vallankumouksen aikainen kapina, jossa bretagnelaiset kuningasmieliset () nousivat vastustamaan tasavaltalaisia.
Walter Mikkola

 
Walter Mikkola (19. helmikuuta 1913 Hietamäki, Inkeri – 17. syyskuuta 1987 Lahti) oli suomalainen kuvanveistäjä. 
Walter Mikkola veisti veljiensä Edvard Mikkolan ja Paavo Mikkolan kanssa Lahden sankaripatsaan "Vapauden Hengetär" Wäinö Aaltosen kipsimallin mukaan. 
Mikkolan veljesten kiviveistämössä valmistettiin myös Padasjoen ja Lapinjärven sankarimuistomerkkien kivet.
Decauville

Decauville on vuosina 1897–1911 valmistettu ranskalainen automerkki. Yhtiö myi lisenssejä malliensa valmistamiseksi italialaiselle Marchandille ja saksalaiselle Dixille.
Decauvillen mallissa vuodelta 1898 oli takana 494-kuutioinen moottori, teholtaan 2,5 kW (3,5 hv). Mallin erikoisuutena oli putkirunko sekä etupyörien erillisjousitus.
Albion (auto)

Albion on vuosina 1900–1915 valmistettu englantilainen automerkki. Yhtiö on luopunut henkilöautojen valmistuksesta, mutta valmistanut hyötyajoneuvoja kuten linja-autoja ja kuorma-autoja.
Albion A6 -mallissa vuodelta 1906 oli 4 140-kuutioinen moottori, teholtaan 17,5 kW (24 hv). Voima välitettiin takapyörille ketjun välityksellä. Huippunopeus oli 65 km/h. Loistoauto Albion A6:ta valmistettiin vuosina 1906–1914.
Clyde (auto)

Clyde on vuosina 1901–1932 valmistettu englantilainen automerkki. Tehdas valmisti noin 30 vuoden aikana yhteensä vain 260 autoa.
Clyde 12/14 HP -mallissa vuodelta 1906 on 1 416 kuution kolmisylinterinen White and Poppe -moottori poikittain. Moottorissa on kaksoissytytys. Kolmiportainen vaihdelaatikko on sijoitettu taka-akselin yhteyteen.
Turun Palloseuran SM-liigakausi 2014–2015

Turun Palloseuran SM-liigakausi 2014–2015 oli TPS:n järjestyksessään 68. pääsarjakausi. Kausi alkoi TPS:n osalta 12. syyskuuta 2014 kotiottelulla Kärppiä vastaan. TPS sijoittui 14 joukkueen runkosarjassa 13:nneksi.
Kokoonpano.
Päivitetty: 17.2.2015
Le Zèbre

Le Zèbre on vuosina 1909–1931 valmistettu ranskalainen automerkki.
Le Zèbren vuosien 1909–1919 pikkuautomallit A, B, C ja D suunnitteli Jules Salomon, joka myöhemmin siirtyi Citroënin palvelukseen. Le Zèbre Type A -malli oli pieni yksipaikkainen auto. A-mallissa oli 616 cm³ yksisylinterinen moottori teholtaan 3,5 kW (5 hv). A:n huippunopeus oli 50 km/h. B-mallin valmistus alkoi vuonna 1913. Siinä oli 785 cm³ nelisylinterinen moottori.
Bafing

Bafing on joki Guineassa ja Malissa. Se saa alkunsa Fouta Djallonin ylängöltä Guineassa ja virtaa pääasiassa koilliseen ja pohjoiseen. Malissa Bafoulabén eteläpuolella Bafing yhtyy Bakoyen kanssa Senegaljoeksi.
Joen pituus on 760 kilometriä. Sen keskimääräinen virtaus 430 kuutiometriä sekunnissa on yli puolet Senegaljoen vesimäärästä. Joessa on paljon koskia ja putouksia. Manantalissa on säännöstelypato ja vesivoimalaitos.
Bafing tarkoittaa mandingon kielellä ’mustaa jokea’. Bakoye on puolestaan ’valkoinen’ ja sen sivujoki Baoulé ’punainen’ joki.
Ciclone-luokka

Ciclone-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kuudentoista torpedoveneen muodostama alusluokka. Torpedoveneet olivat hieman suurennettuja Orsa-luokan aluksia, joissa oli parannettu vakavuutta ja sukellusveneentorjuntakykyä.
Suunnittelu.
Vuosina 1942-1943 valmistuneet alukset olivat osa liikekannallepano-ohjelmaa. Kaikkiin aluksiin asennettiin kaikuluotain ja torpedoputket. Niissä oli kuitenkin kolme erilaista tykkiaseistusta:
Juha Perttula

Juha Perttula (21. syyskuuta 1964 Teuva – 30. elokuuta 2015 Rovaniemi) oli suomalainen psykologi ja professori. Hän väitteli tohtoriksi Jyväskylän yliopistosta 1998. Perttula oli Lapin yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan psykologian professori vuodesta 1998 ja tiedekunnan dekaani 2006–2014. Sitä ennen hän oli työskennellyt muun muassa terveyskeskus- ja sairaalapsykologina. 
Perttulan ajatteluun vaikutti Lauri Rauhala, ja hän kehitti tämän näkemyksiä edelleen. Hän oli kiinnostunut ihmisestä kokonaisuutena. Ajatuksiaan hän esitteli teoksessa "Kokemus psykologisena tutkimuskohteena – johdatus fenomenologiseen psykologiaan", joka on oppikirjana klassikko.
Perttulalle myönnettiin Lapin yliopiston rehtorin palkinto 2015.
W-luokka (sukellusvene)

W-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston neljän kokeellisen vuosina 1913-1916 valmistetun sukellusveneen muodostama alusluokka, joka pohjautui ranskalaiseen Schneider-Laubeuf-tyyppiin. Kahta viimeistä alusta muutettiin merkittävästi, jotta ne täyttäisivät laivaston vaatimukset.
Luokan alukset luovutettiin elokuussa 1916 Regia Marinalle, jossa ne jatkoivat palvelustaan samoilla nimillä.
Middlesex (Jamaika)

Middlesex on yksi Jamaikan maakunnista. Alueella on viisi kuntaa: Clarendon, Manchester, Saint Ann, Saint Catherine ja Saint Mary. Alueen pinta-ala on 5 042 km2, ja väkiluku vuoden 2011 väestölaskennassa 1 237 095. Maakunnan suurin kaupunki on Spanish Town.
Tert-butyylibentseeni

tert"-Butyylibentseeni eli t"-butyylibentseeni (C10H14) on aromaattisiin hiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää liuottimena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa "tert"-butyylibentseeni on väritöntä nestettä. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin.
"tert"-Butyylibentseeniä voidaan valmistaa bentseenistä Friedel–Crafts-alkylointireaktiolla käyttämällä alkyloivana yhdisteenä joko tert-butyylikloridia tai isobuteenia. Yhdistettä voidaan käyttää liuottimena ja valmistettaessa muita kemikaaleja kuten fenatsakiiniä.
Surrey (Jamaika)

Surrey on yksi Jamaikan maakunnista. Alueella on neljä kuntaa: Kingston, Portland, Saint Andrew ja Saint Thomas. Alueella sijaitsee myös koko Jamaikan pääkaupunki Kingston. Maakunnan pinta-ala on 2 010 km² ja väkiluku vuoden 2011 väestölaskennassa 838 072.
Martiniquen jalkapallomaajoukkue

Martiniquen jalkapallomaajoukkue edustaa Martiniqueta miesten jalkapallon kansainvälisissä otteluissa. Sitä hallinnoi Martiniquen jalkapalloliitto. Martinique on CONCACAFin jäsen, mutta ei ole FIFA:n jäsen. Maa on voittanut Caribbean Cupin kerran vuonna 1993.
Menestys arvokisoissa.
Caribbean Cup.
Martinique on isännöinyt kertaalleen Caribbean Cupia. Tämä tapahtui vuonna 2010.
Alexandru Vaida-Voevod

Alexandru Vaida-Voevod (27. helmikuuta 1872 Olpret, Transilvania, Itävalta-Unkari – 19. maaliskuuta 1950 Bukarest, Romania) oli romanialainen poliitikko, joka toimi Romanian pääministerinä vuosina 1919–1920, 1932 ja 1933.
Vaida-Voevod oli kotoisin Transilvaniasta, joka hänen nuoruudessaan kuului Itävalta-Unkariin. Hänet valittiin vuonna 1906 Unkarin parlamenttiin, jossa hän liittyi Romanian kansallispuolue -nimiseen pieneen romanialaisten nationalistien ryhmään. Hän vastusti voimakkaasti Unkarin hallituksen vähemmistökansallisuuksiin kohdistamaa pakkounkarilaistamista ja tuki Itävallan arkkiherttua Frans Ferdinandin ajatusta valtakunnan muuttamisesta liittovaltioksi. Itävalta-Unkarin hajotessa Vaida-Voevodista tuli Transilvanian Romaniaan liittämisen johtava puolestapuhuja. Lokakuussa 1918 hän esitti Unkarin parlamentille julistuksen, jossa ilmoitettiin Transilvanian oikeudesta itsehallintoon. Joulukuussa 1918 hänet valittiin Transilvanian ohjaavaan neuvostoon ("Consiliul Dirigent"), joka julisti alueen liittyneeksi Romaniaan. Vaida-Voevod oli yhtenä Romanian valtuuskunnan jäsenistä Pariisin rauhankonferenssissa vuonna 1919.
Kansallispuolue menestyi hyvin Romanian parlamenttivaaleissa marraskuussa 1919, joten Vaida-Voevodista tuli koalitiohallituksen pääministeri. Hänen hallituksensa ehdotus maareformiksi oli kuitenkin niin radikaali, että kuningas Ferdinand I määräsi hallituksen eroamaan maaliskuussa 1920. Vaida-Voevod vaikutti myöhemmin Kansallisessa talonpoikaispuolueessa. Hän oli sisäministerinä Iuliu Maniun hallituksessa vuosina 1928–1930 sekä pääministerinä elokuusta lokakuuhun 1932 ja tammikuusta marraskuuhun 1933. Toisessa hallituksessaan hän oli samanaikaisesti myös ulkoministeri. Vaida-Voevodin viimeistä hallitusta koettelivat lukuisat työselkkaukset ja äärioikeiston lisääntynyt toiminta. Vuonna 1935 talonpoikaispuolueesta eronnut Vaida-Voevod perusti Romanian rintama -nimisen kansallismielisen ja puolittain fasistisen puolueen, joka ei kuitenkaan saavuttanut suurta menestystä.
Toisen maailmansodan jälkeen Vaida-Voevod eli viimeiset vuotensa kommunistihallinnon määräämässä kotiarestissa.
Josh Gad

Joshua Ilan ”Josh” Gad (s. 23. helmikuuta 1981 Hollywood, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt elokuvissa, televisiossa ja teatterissa. Hänet tunnetaan muun muassa Arnold Cunninghamin roolista Broadway-musikaalissa "The Book of Mormon", Olaf-lumiukon ääniroolista elokuvassa "Frozen – huurteinen seikkailu" sekä Ryan Churchina televisiosarjassa "Takaisin ruutuun". Gad on esiintynyt useissa muissakin televisiosarjoissa, kuten "Teho-osasto", "Moderni perhe", "Num3rot" ja "Kolme miestä ja tyttö".
Gadin tunnettuja elokuvia ovat muun muassa "21", "Love and Other Drugs", "Jobs" ja "Pixels". Hän näytteli Gastonin apuria Töppöä musikaalielokuvassa "Beauty and the Beast – Kaunotar ja hirviö" (2017).
Gad opiskeli näyttelemistä Carnegie Mellon College of Fine Artsissa, josta hän valmistui vuonna 2003. Hänen ensimmäinen televisioroolinsa oli "Teho-osastossa" vuonna 2005. Hän sai lisää tunnettavuutta lyhyeksi jääneessä tilannekomediasarjassa "Takaisin ruutuun". Gad on myös ääninäyttelijä ja "Frozenin" Olafin lisäksi hän on lainannut ääntään animaatioelokuviin "Marmaduke", "" sekä Disney Channel -sarjaan "Finias ja Ferb".
Gadin sukujuuret ovat isän puolelta afganistaninjuutalaiset. Hän on ollut naimisissa Ida Darvishin kanssa vuodesta 2008 ja heillä on kaksi tytärtä (s. 2011 ja 2014). Hän on myös Bryce Dallas Howardin ja Seth Gabelin pojan kummisetä.
HMS Victory (1737)

HMS Victory oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1737 vesillelaskettu 100-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva. Alus ajoi 1744 myrskyssä karille ja upposi Englannin kanaalissa. Uppoamisesta on syytetty majakanvartijaa, mutta todellinen syy oli kuitenkin kanaalissa vallinnut myrsky.
Valmistus.
Alus tilattiin 11. syyskuuta 1733 Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 1726. Se laskettiin vesille 23. helmikuuta 1737.
Palvelus.
Alus oli 1740 Kanaalin laivaston komentajan Sir John Norrisin lippulaivana. Alus upposi lokakuun alussa 1744 myrskyssä.
Hylky.
Hylky löytyi 2008 brittiläisen Maritime Heritage Foundationin (MHF) ja yhdysvaltalaisen hylynetsintäyrityksen Odyssey Marine Explorationin etsinnöissä, joita johti Sean Kingsley. Britannian viranomaiset ovat luovuttaneet aluksen MHF-säätiön omistukseen. Sen tutkimusten perusteella alus upposi huonon rakenteensa vuoksi ja myös siksi, että rakennuspuu oli huonolaatuista.
ECUXIT

ECUXIT tarkoittaa euroalueen kriisin ratkaisua ottamalla askel taaksepäin euro-kokeilussa ja palaamalla kansallisiin kelluviin valuuttoihin ja ECU:un eli korieuroon. ECUXIT on eräänlainen kompromissiratkaisu euron kriisin ratkaisemiseksi: jokainen jäsenvaltio saa kansallisen valuutan ja keskuspankin myötä mahdollisuuden harjoittaa demokraattisesti päätettyä rahapolitiikkaa ja talouspolitiikkaa eli esimerkiksi devalvoida valuuttaansa ja rahoittaa kansallisen keskuspankkinsa avulla julkisia palveluita, ja samaan aikaan euro jää käyttöön korivaluutaksi helpottamaan vientiä harjoittavien yritysten toimintaa.
Suomessa.
Suomessa ECUXIT:iä kannattavat ainakin Paavo Väyrynen kansalaisaloitteessaan sekä EuroThinkTank-ryhmä Ajatuspaja Liberan raportissaan "Euron tulevaisuus - Suomen vaihtoehdot" (2014) . Vasemmistoliiton Li Andersson on myös esittänyt kansanäänestystä Suomen eurojäsenyydestä, mutta hän ei ole ottanut kantaa euron tulevaisuuden suhteen.
Nicolae Iorga

Nicolae Iorga (18. kesäkuuta 1871 Botoşani – 28. marraskuuta 1940 Strejnicu) oli romanialainen historioitsija, kirjallisuuskriitikko ja konservatiivinen poliitikko, joka toimi Romanian pääministerinä vuosina 1931–1932. Hänen kansallismielisillä kirjoituksillaan ja luennoillaan oli suuri vaikutus Romaniassa. Hän kirjoitti elämänsä aikana arviolta yli tuhat kirjaa ja noin 25 000 artikkelia useilla eri kielillä.
Historioitsijana ja kulttuurivaikuttajana.
Iorga opiskeli Iașin, Pariisin, Berliinin ja Leipzigin yliopistoissa, ja valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1893. Hänet nimitettiin vuonna 1895 keskiajan ja uuden ajan historian professoriksi Bukarestin yliopistoon. Iorga julkaisi seuraavina vuosina lukuisia teoksia Romanian ja romanialaisen kirjallisuuden historiasta. Hänen huomattavimpia teoksiaan olivat kolmiosainen ristiretkiä koskenut tutkimus "Notes et axtraits pour servir à l’histoire des croisades" (1899–1902), kaksiosainen Romanian kansan historia "Geschichte des rumänischen Volkes" (1905) ja viisiosainen Osmanien valtakunnan historia "Geschichte des osmanischen Reiches" (1908–1912).
Iorga toimitti Romanian historiaa koskeneita lähdejulkaisukokoelmia ja julkaisi vuonna 1892 yhden oman runokokoelman. Vuodesta 1905 hän toimitti "Neamul Românesc" -nimistä aikakauslehteä ja vuodesta 1909 "Neamul Românesc literar" -nimistä kirjallista kuukausilehteä. Iorgan toiminnan keskus oli Vălenii de Munten kylä Karpaateilla, johon hän oli asettunut asumaan. Hän perusti sinne kansankorkeakoulun vuonna 1908. Hän perusti myös Kaakkois-Euroopan tutkimusinstituutin vuonna 1913. Uransa myöhäisvaiheessa Iorga julkaisi vielä laajan kymmenosaisen Romanian historian "Istoria Românilor" (1936–1939).
Poliitikkona.
Iorga valittiin Romanian parlamentin edustajainkamariin ensi kerran vuonna 1907 Iașin edustajana. Hän perusti oman Kansallisdemokraattisen puolueen. Hän osallistui vuonna 1913 toiseen Balkanin sotaan sota-akatemian professorina ja kannatti ensimmäisen maailmansodan aikana Romanian liittymistä ympärysvaltojen puolelle sekä vastarinnan jatkamista tappioista huolimatta. Vuosina 1919–1920 Iorga oli edustajainkamarin puhemies. Hän vaikutti 1920-luvun alkuvuosina luennoitsijana Pariisissa ja hänet valittiin vuonna 1919 Ranskan instituutin jäseneksi. Iorga toimi Romanian pääministerinä ja samalla myös opetusministerinä 1931–1932. Hän tuki vuonna 1930 valtaan nousseen kuningas Kaarle II:n itsevaltaista hallintoa, mutta vastusti ääriliikkeitä. Fasistisen Rautakaartin kannattajat murhasivat Iorgan marraskuussa 1940.
Jälkimaine.
Toisen maailmansodan jälkeen Romanian kommunistihallinto kielsi Iorgan teokset, mutta Nicolae Ceaușescun valtakaudella hänet alettiin kuvata virallisessa propagandassa myönteisenä hahmona. Iorgan kuva on ollut vuodesta 1992 yhden Romanian leun setelissä (ennen vuoden 2005 rahanarvonmuutosta 10 000 leun setelissä).
Take Ionescu

Take Ionescu (synt. Dumitru Ionescu; 25. lokakuuta 1858 Ploești – 21. kesäkuuta 1922 Rooma, Italia) oli romanialainen poliitikko, joka toimi Romanian ulkoministerinä 1920–1921 ja lyhyen aikaa pääministerinä vuodenvaihteessa 1921–1922.
Ionescu kouluttautui Pariisissa lakitieteen tohtoriksi ja toimi sen jälkeen asianajajana Bukarestissa. Hänet valittiin vuonna 1884 Romanian parlamenttiin liberaalien ehdokkaana, mutta hän siirtyi seuraavana vuonna konservatiiveihin. Hän oli konservatiivien hallituksissa opetusministerinä 1891–1895 ja 1899 sekä valtiovarainministerinä 1900 ja 1905–1907. Erottuaan konservatiiveista Ionescu perusti vuonna 1908 oman konservatiivis-demokraattisen keskustapuolueen. Hän oli 1912–1914 sisäministerinä Titu Maiorescun hallituksessa ja vaikutti Romanian osallistumiseen toiseen Balkanin sotaan vuonna 1913.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Ionescu kannatti innokkaasti Romanian liittymistä sotaan ympärysvaltojen puolelle, ja onnistui vaikuttamaan tässä kysymyksessä merkittävästi yleiseen mielipiteeseen. Sodanjulistuksen ja Romanian armeijan katastrofaalisten vastaiskujen jälkeen Ionescu liittyi Ionel Brătianun kokoamaan kansalliseen yhtenäisyyden hallitukseen, jossa hän oli joulukuusta 1916 heinäkuuhun 1917 salkuttomana ministerinä ja sen jälkeen helmikuuhun 1918 saakka varapääministerinä. Romanian antauduttua keskusvalloille Ionescu siirtyi kesällä 1918 Pariisiin, jossa hän toimi maailmansodan loppuvaiheessa Romaniaa epävirallisesti edustaneen kansallisen neuvoston puheenjohtajana. Erimielisyyksien vuoksi Brătianu ei kuitenkaan kelpuuttanut häntä Romanian valtuuskuntaan Pariisin rauhankonferenssissa 1919. Vaikka Ionescun puolue menetti pääosan vaikutusvallastaan vuoden 1919 parlamenttivaaleissa, hänestä tuli kesäkuussa 1920 Alexandru Averescun hallituksen ulkoministeri. Hänellä oli merkittävä rooli Pikku-Ententenä tunnetun Romanian, Jugoslavian ja Tšekkoslovakian välisen puolustusliiton perustamisessa vuonna 1921. Averescun erottua Ionescusta tuli joulukuussa 1921 pääministeri, mutta hän joutui itsekin eroamaan jo tammikuussa 1922. Hän kuoli puoli vuotta myöhemmin Roomassa.
Artjom Dzjuba

Artjom Sergejevitš Dzjuba (, s. 22. elokuuta 1988 Moskova) on venäläinen jalkapalloilija, joka edustaa Venäjän Valioliigassa pelaavaa Akron Toljattia. Oikeajalkainen Dzjuba on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän kuuluu myös Venäjän jalkapallomaajoukkueeseen, jonka kapteeni hän on ollut syksystä 2018.
Ura.
Seurajoukkueura.
Dzjuba on FK Spartak Moskovan kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Venäjän valioliigassa vuonna 2006. Mestareiden liigassa hän pelasi lyhyesti yhdessä ottelussa joulukuussa 2006 ja neljä ottelua syksyllä 2012. Osan Spartak-ajastaan Dzjuba vietti lainalla muissa seuroissa, kahdesti Tom Tomskissa, vuosina 2009 ja 2010, sekä niin ikään kahdesti FK Rostovissa, vuosina 2013–2014 ja 2015. Yhteensä Dzjuba pelasi Spartak Moskovan paidassa 126 liigaottelua tehden 26 maalia ja voittaen kaudella 2013–2014 Venäjän cupin.
Heinäkuussa 2015 Dzjuba siirtyi Venäjän valioliigan FK Zenit Pietariin ja voitti heti samassa kuussa Venäjän supercupin, mihin hän pystyi myös vuosina 2016 ja 2020. Hän on voittanut Zenitissä Venäjän cupin vuosina 2016 ja 2020 sekä liigamestaruuden vuosina 2019, 2020 ja 2021. Kahdella viimeksi mainitulla kaudella hän oli Venäjän Valioliigan paras maalintekijä, ensin mainitulla kerralla 17 maalilla 28 ottelussa ja jälkimmäisellä kaudella 20 maalilla 27 ottelussa. Kaikkiaan hän pelasi Zenitissä 181 liigaottelua ja teki niissä 85maalia. Mestarien liigassa hän pelasi 25 ottelua ja teki niissä yhdeksän maalia. Kevätkaudella 2018 hän edusti lainasopimuksella Arsenal Tulaa.
Maajoukkueura.
Dzjuba pelasi Venäjän alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa yhdeksän ottelua tehden neljä maalia vuosina 2007–2010. Debyytti Venäjän jalkapallomaajoukkueessa tapahtui 11. marraskuuta 2011 ystävyysottelussa Kreikkaa vastaan. Maalitilinsä hän avasi syyskuussa 2014 EM-karsintaottelussa Liechtensteiniä vastaan. Vuoden 2015 syyskuussa, niin ikään EM-karsintaottelussa Liechtensteiniä vastaan, Dzjuba teki neljä maalia Venäjän voittaessa 7–0. Hän teki neljä maalia myös kesäkuussa 2019 EM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan.
Dzjuba pelasi EM-kilpailuissa 2016 joukkueensa kaikki kolme ottelua alusta loppuun. MM-kilpailuissa 2018 hän pääsi vaihtopelaajana kentälle ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Saudi-Arabiaa vastaan ja teki joukkueensa kolmannen maalin sekä syötti neljännen. Loput neljä ottelua Dzjuba pelasi avauskokoonpanossa. Toisessa alkulohko-ottelussa Egyptiä vastaan hän teki maalin, kuten myös neljännesvälierässä Espanjaa vastaan. Tappiollisessa puolivälierässä Kroatiaa vastaan hän syötti joukkueensa ensimmäisen maalin. Molemmat jatko-ottelut ratkaistiin rangaistuspotkukilpailulla mutta Dzjuba otettiin vaihtoon jo varsinaisella peliajalla.
Dzjuba on pelannut 56 maaottelua ja tehnyt niissä 31 maalia. Hän on Venäjän maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä.
Saavutukset.
FK Rostov
FK Zenit Pietari
Kauneuden kirous

Kauneuden kirous on Pentti Haanpään postuumisti julkaistu 11. romaani, joka ilmestyi vuonna 2015. Kirjan on kustantanut Into. Teoksen on toimittanut tietokirjailija Matti Salminen.
Teoksen ensimmäisen version Haanpää kirjoitti 1944 isältään Mikko Haanpäältä saamastaan aiheesta. Sen päähenkilö on Haanpään muuhun tuotantoon verrattuna poikkeuksellisesti nainen. Haanpää suunnitteli tarinasta elokuvakäsikirjoitusta ja lähetti synopsiksen Fenno-Filmille, joka ei kuitenkaan ollut kiinnostunut. Romaanikäsikirjoitusta hän tarjosi Lukumies-kustantamolle mutta kirja jäi julkaisematta. Hän kuitenkin hyödynsi tarinaa pilkkomalla siitä novelleja, jotka hän myi eri lehtiin. 
Pari vuotta myöhemmin Haanpää kirjoitti tarinalle jatkoksi kaksi novellia, ”Heta” ja ”Heta Rahko korkeassa iässä”, jotka ilmestyivät jälkimmäisen novellin nimen saaneessa kokoelmassa (Otava 1947). Teokseen liittyy vielä kaksi muutakin novellia: ”Heinäkuu” ("Pohjan Liekki" -lehti, 1947) ja vuonna 1945 kirjoitettu ”Pekka Kortteinen” joka ilmestyi kirjassa "Vanhan voiman mies" (Otava 1995).
Matti Salminen kertoo esipuheessaan "Kauneuden kirouksen" synnyn ja löytymisen historian. Käsikirjoitus oli Haanpään tyttären Elsa Hyvärisen jäämistössä, josta sen 1990-luvulla löysi tutkija Esko Viirret.
Yussuf Poulsen

Yussuf Yurary Poulsen (s. 15. kesäkuuta 1994 Kööpenhamina) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Bundesliigassa pelaavaa Hamburger SV:tä.
Hänen isänsä oli tansanialainen ja äitinsä on tanskalainen. Hänen isänsä kuoli syöpään vuonna 1999.
Seurajoukkueessa.
Poulsen aloitti uransa BK Skjoldissa puolustajana. Vuoden 2010 alussa hän siirtyi Lyngby BK:hon. Vuonna 2011 hän teki debyyttinsä ykkösjoukkueessa ja maaliskuussa 2012 hän jatkoi sopimusta tanskalaisseuran kanssa kesään 2014.
Heinäkuussa 2013 Poulsen teki neljän vuoden sopimuksen saksalaisen RB Leipzigin kanssa. Leipzig nousi Bundesliigaan vuonna 2016. Ensimmäisellä pääsarjakaudella Poulsen pelasi liigassa 29 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Seuraavalla kaudella hän teki 30 ottelussa neljä maalia. Kaudella 2018–2019 hän pelasi 31 bundesliigaottelua, joista 27 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä 15 maalia, muun muassa hattutempun Hertha Berliniä vastaan maaliskuun 2019 lopulla. Kaudella 2019–2020 Poulsen pelasi 22 bundesliigaottelua ja teki niissä viisi maalia. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Bundesliigassa 27 ottelua, joista 14 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä viisi maalia. Kaudella 2021–2022 hän teki 25 bundesliigaottelussaan kuusi maalia. Seuraavalla kaudella hän pelasi Bundesliigassa 19 ottelua ja teki kaksi maalia. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 28 bundesliigaottelua ja teki niissä viisi maalia. Kaudella 2024–2025 Poulsen pelasi 22 Bundesliigan ottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Mestarien liigassa Poulsen pelasi Leipzigissä neljä ottelua kaudella 2017–2018, kahdeksan ottelua kausilla 2019–2020 ja 2020–2021, neljä ottelua kaudella 2021–2022, viisi ottelua kaudella 2022–2023, seitsemän ottelua kaudella 2023–2024 ja kuusi ottelua kaudella 2024–2025. Hän teki joulukuussa 2020 maalin Istanbulissa kotijoukkue Başakşehiria vastaan ja tammikuussa 2025 Sporting CP:tä vastaan. Eurooppa-liigassa Poulsen pelasi Leipzigin joukkueessa 14 ottelua ja teki yhden maalin.
Heinäkuussa 2025 Poulsen siirtyi Bundesliigaan kaudeksi 2025–2026 nousseeseen Hamburgiin. Elokuussa 2025 hänet nimitettiin Hamburgin kapteeniksi.
Maajoukkueessa.
Poulsen pelasi Tanskan kaikissa juniorimaajoukkueissa alle 16-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Debyyttinsä Tanskan A-maajoukkueessa hän teki 11. lokakuuta 2014 Albaniaa vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki kesäkuussa 2015 EM-karsintaottelussa Serbiaa vastaan. Kolmestatoista maalistaan viisi hän on tehnyt EM-karsinnoissa ja kaksi MM-karsinnoissa. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2018 kolmessa Tanskan neljästä ottelusta jouduttuaan olemaan poissa viimeisestä alkulohko-ottelusta varoitustilin täyttymisen vuoksi ja teki ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Perua vastaan ottelun ainoan maalin. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän teki alkulohkossa maalin Belgiaa ja Venäjää vastaan. Hän pelasi välieriin edenneessä Tanskan joukkueessa viisi ottelua. Neljännesvälierästä Walesia vastaan hän oli sivussa reisivamman vuoksi. Hän kuului Tanskan joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2022, muttei saanut peliaikaa. EM-kilpailuissa 2024 hän pääsi kolmessa ottelussa vaihdosta kentälle.
"Tanskan maalit mainittu ensin."
Ante Aikio (kirjailija)

Ante Nils-Iisak Aikio (s. 1985 Inari) on saamelainen kirjailija ja muusikko. Hän kirjoittaa suomeksi.
Aikio kirjoittaa saamelaiseen mytologiaan pohjautuvaa "Aigi"-romaanisarjaa, jonka ensimmäinen osa "Jänkäjärven syöverit" julkaistiin Helsingin Taiteiden yössä vuonna 2013. Sarjan toinen osa kantaa nimeä "Lovi", se julkaistiin Turun kirjamessuilla syksyllä 2015. Aikion samaan maailmaan sijoittuva novellikokoelma, "Stallun pata", julkaistiin vuonna 2018.
"Aigi"-kirjasarjan ensimmäinen osa on ilmestynyt englanniksi vuonna 2015. Teoksen on kääntänyt Ville Miettinen ja sen englanninkielinen nimi on "Fathoms of the Fenlake". Kirja on ilmestynyt pohjoissaameksi vuonna 2017, julkaisijana Davvi Girji -kustantamo. Teoksen käänsivät Inga Guttorm ja Pekka Sammallahti ja sen pohjoissaamenkielinen nimi on "Jeaggejávrri čiekŋalasat".
Aikio on julkaissut kaksi singleä, "Šuvvá" (2019) ja "Dajan" (2022), sekä albumin "Eret" (2020).
Ura.
Saamelaisen kulttuurin esiin tuominen on leimannut Ante Aikion uraa jo nuoresta pitäen. Hän aloitti joikutaiteilijana kolmevuotiaana esiintyen isänsä Niiles-Jounin kanssa Japanissa. Taiteellinen ja luova toiminta ovat sittemmin olleet mukana hänen yritystoiminnassaan.
Joikutaiteilija.
Aikio vieraili lapsiryhmän mukana vuonna 1996 Ulla Pirttijärven "Hoŋkoŋ dohkká" -lastenlevyllä, jonka nauhoituksissa hän pääsi kokemaan studiotyöskentelyä Nils-Aslak Valkeapään ohjauksessa. Aikuisiällään Aikio on vieraillut Korpiklaanin Jonne Järvelän sooloprojektin "Jonne"-esikoisalbumilla vuonna 2014. Ante ja hänen isänsä Niiles-Jouni esiintyivät Saimaa Sinfonietta -sinfoniaorkesterin kanssa Levin "Neljän Tuulen Festivaaleilla" vuonna 2014. Henri Sokka sävelsi heidän esitettäväkseen "Joikusinfonian".
Samiland.
Aikio kumppaneineen on perustanut Levillä sijaitsevan Samiland-näyttelyn, joka avattiin yleisölle joulukuussa 2011. Samiland kuuluu Unesco Observatorion kulttuurikyläohjelmaan. Aikio suunnitteli näyttelyn yhdessä arkkitehti Jaakko Peltosen kanssa ja kantoi päävastuun hankkeen toteuttamisesta. Samiland sisältää 500 neliömetrin sisänäyttelyn ja 10 000 neliömetrin ulkonäyttelyn.
Goranus.
Goranus on saamelaisen mytologian ympärille perustettu yritys, jonka Ante Aikio ja kumppanit perustivat vuonna 2013. Ante Aikio toimii Goranuksen toimitusjohtajana ja kantaa päävastuun yrityksen luovasta tuotannosta. Goranus etsii saamelaisen mytologian hahmoja ja niiden kuvauksia historiallisista lähteistä ja pyrkii luomaan ulkoiset piirteet löydetyille figuureille. Goranus on julkaissut Aikion kirjoittamaa "Aigi"-kirjasarjaa yhteistyössä Reuna-kustantamon kanssa.
Eräs avioliitto

Eräs avioliitto ja muita kadonneita juttuja on Pentti Haanpään novellikokoelma vuodelta 2014, johon on koottu eri lehdissä ilmestyneitä kertomuksia. Sen on toimittanut Matti Salminen ja kustantanut Into yhteistyössä Työväen Sivistysliiton kanssa.
Teoksen alkusanoissa sen toimittanut Matti Salminen kertoo, että kokoelma syntyi Haanpään juhlavuoden kunniaksi. Vuonna 2015 tuli kuluneeksi 110 vuotta Haanpään syntymästä ja 60 vuotta hänen kuolemastaan. Kertomuksia ei ole julkaistu aiemmin Haanpään novellikokoelmissa eikä kootuissa teoksissa, vaan ne ovat peräisin aikakauslehdistä, juhlajulkaisuista ja tutkimuksista. Suuri ansio niiden löytymisestä on Haanpää-tutkija Esko Viirteellä, joka 1990-luvulla selvitteli Haanpään tyttären Elsa Hyvärisen jäämistöä. 
Kokoelmassa on 28 kertomusta, ja kymmenen niistä sivuaa jotakin Haanpään romaania. Haanpäällä oli tapana hyödyntää tuotantoaan muokkaamalla niistä novelleja julkaistavaksi lehdissä. Salminen huomauttaa alkusanoissa, että lukiessa eräitä "Noitaympyrään" liittyviä novelleja hänelle tuli tunne, ettei "Noitaympyrä" mahdollisesti olekaan tarkasti Haanpään käsialaa vaan sitä olisi muokattu kustantamossa, ja hän vertaa sitä Väinö Linnan "Sotaromaanin" kokemaan kohtaloon.
Teoksen lopussa on tietoja kokoelman kertomuksista.
Gaëtan Saku Bafuanga

Gaëtan Saku Bafuanga Baya (s. 22. heinäkuuta 1991 Nanterre) on ranskalainen kolmiloikkaaja. 181 senttimetriä pitkä ja 75 kilogrammaa painava Saku Bafuanga edustaa Stade Sottevillais 76:a ja hänen valmentajaan toimii Jean-Hervé Stievenart.
Saku Bafuanga oli mukana vuoden 2013 MM-kilpailuissa Moskovassa sijoittuen finaalissa sijalle seitsemän tuloksella 16,79. Vuoden 2013 Frankofonisista kisoista Nizzasta hän saavutti hopeaa tuloksella 16,93.
Vuoden 2013 alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuista Tampereelta Saku Bafuanga saavutti hopeaa.
Sulayman Bah

Sulayman "Saul" Bah (s. 21. tammikuuta 1986) on gambialais-ruotsalainen pikajuoksija, joka kilpailee pääosin 100 metrin juoksussa. Bah edustaa Ullevi FK Göteborgia. 
Bah voitti pikaviestin Ruotsin mestaruuden vuonna 2014 ja seuraavana vuonna hopeaa 60 metriltä sisäratojen Ruotsin-mestaruuskilpailuista. Kesäkuussa 2015 hän juoksi 100 metriä Skarassa aikaan 10,22, joka on Ruotsin historian kolmanneksi nopein aika.
Gambiasta kotoisin oleva Bah muutti Ison-Britannian Manchesteriin, josta hän löysi tulevan vaimonsa, vuonna 2006. Vuonna 2011 Bah ja hänen vaimonsa muuttivat Ruotsiin ja Bah sai myöhemmin Ruotsin kansalaisuuden.
Andri Levtšenko

Andri Levtšenko (, s. 1. tammikuuta 1985 Harkova) on ukrainalainen lentopalloilija, joka edustaa Mestaruusliigassa pelaavaa Vammalan Lentopalloa. Pelipaikaltaan 204-senttinen ja 100-kiloinen Levtšenko on keskitorjuja. Levtšenkon iskulyönti ylettyy 354 senttimetrin korkeuteen.
Vuodet 2004-2008 ja 2009-2011 Levtšenko edusti kotimaansa pääsarjan Lokomotiv Harkovaa voittaen neljä kertaa maan mestaruuden ja viisi kertaa cup-mestaruuden. Kauden 2008-2009 hän pelasi latvialaisessa Elvi Kuldigassa. Kauden 2011-2012 Levtšenko pelasi Ranskan Pro A-liigan Arago de Sètessä. Vuodet 2012-2014 hän edusti valkovenäläistä Šah’tsjor Salihorskia.
Kauden 2014-2015 Levtšenko pelasi kazakstanilaisessa TNK KazChromessa. Syyskuussa 2015 hän siirtyi Suomen Mestaruusliigan Vammalan Lentopalloon.
Ford Transit (1978)

Toisen sukupolven Ford Transitia valmistettiin vuosina 1978–1986.
Ford Transit II (1978–1986).
Koska ensimmäisen sukupolven Transitia myytiin edelleen yli kymmenen vuoden ikään ehtineenä erinomaiseen tahtiin, Ford päätyi lopputulokseen, että täysin uuden mallin sijaan tässä vaiheessa riittäisi perusteellinen kasvojenkohotus. Uudistunut Transit esiteltiin yleisölle maaliskuussa 1978. Suurimmat ulkonäölliset muutokset kohdistuivat keulaan, joka oli suunniteltu siten, että kaikki moottorit mahtuisivat sen sisään, eikä pidennettyä keulaa enää tarvittaisi osassa malleista. Etupuskuri ja -pelti olivat myös irrotettavissa huoltotöiden helpottamiseksi. Sisällä kojelauta oli aikaisempaa huomattavasti henkilöautomaisempi – siksikin että mittaristo ja muutama muu osa oli lainattu Ford Cortinasta. Perusrakenne pysyi muuttumattomana pyöräntuentoja myöten.
Moottorit.
Moottoriosastolla nelisylinteriset V-moottorit jäivät historiaan. Tarjolla oli nyt "York"-diesel sekä kannen yläpuolisella nokka-akselilla varustettuja bensiinimoottoreita. Englantilaisten V6-moottorien valmistukseen käytettävät koneet ja työkalut siirrettiin Etelä-Afrikan tehtaalle, joka hyödynsi niitä vielä useiden vuosien ajan. Yhdysvalloissa uudet nelisylinteriset bensiinirivimoottorit tunnettiin nimellä "Pinto", mutta Euroopassa niistä käytettiin koodimerkintää "T88". Transitiin "Pinto"-moottoreita oli tarjolla kaksi: 1,6-litrainen (65 hv) ja 2,0-litrainen (75 hv). "Pintot" osoittautuivat alkuvaiheessa epäluotettaviksi, minkä vuoksi Ford käytti paljon aikaa ongelmien ratkaisemiseen. "York"-dieselmoottoreita jatkokehitettiin kylmäkäynnistystä silmällä pitäen, ottamalla käyttöön tehokkaat hehkutulpat. Valmistajan mukaan moottori käynnistyisi vaivatta 20 asteen pakkasessakin.
Vuonna 1979 maailmaa koetteli toinen öljykriisi, joka sai autonvalmistajat kehittelemään taloudellisempia moottoreita. Ford käynnisti useita suunnitteluprojekteja, joista yksi merkittävin oli polttoaineen suorasuihkutus dieselmoottoreissa. Kahdentoista vuoden ikään ehtineet "York"-dieselit siis korvattiin uusilla suorasuihkutteisilla dieselmoottoreilla vuonna 1984. Uusissa moottoreissa hehkutulpat voitiin jättää pois, sillä suorasuihkutusdiesel käynnistyy luotettavasti kylmällä ilman hehkutustakin. Uusi diesel oli 2,5-litrainen ja tuotti 68 hevosvoimaa.
Kasvojenkohotus.
Samaan aikaan suorasuihkutusdieselin esittelyn yhteydessä tehtiin myös pieniä ulkonäöllisiä muutoksia. Etusäleikkö vaihtui harmaaseen muoviseen, johon ajovalot oli integroitu. Takana vilkut sekä peruutus- ja sumuvalot siirtyivät takavalojen yhteyteen.