tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
The Warrior’s Way

The Warrior’s Way on fantasia-aiheinen toimintaelokuva vuodelta 2010. Elokuvan päärooleissa esiintyvät Jang Dong-gun, Kate Bosworth, Geoffrey Rush ja Tony Cox. Elokuva ei menestynyt kaupallisesti.
Juoni.
Elokuva kertoo soturista, joka koulutetaan parhaaksi alallaan, eli tappamisessa. Kuitenkin soturin kultainen sydän ei salli tehdä kaikkea, mitä hänen koulutukseensa kuului. Soturi kuuluu klaaniin ja hänen klaaninsa tärkein tehtävä on tappaa ja tuhota vihollisten klaanin jokainen jäsen. Kuitenkin soturin saadessa päätökseen tämä julma tehtävä, viimeinen vihollinen on pikkuinen tyttövauva, johon soturi ihastuu ensi silmäyksellä ja täten päättää olla tappamatta pientä tyttövauvaa. Tästä alkaa varsinainen tarina, sillä säästäessään vauvan hengen soturi ansaitsee kunniapaikan oman klaaninsa tappolistan kärjestä, ja siitä lähtee käyntiin takaa-ajo, joka keskeytyy soturin löytäessä naisen, joka pysäyttää hänen ajatuksensa.
Ilmailukäsikirja

Ilmailukäsikirja (, "AIP") on kunkin maan ilmailuviranomaisen tai viranomaisen valtuuttaman tahon julkaisema dokumentti, joka sisältää pysyväisluonteiset ilmailun perustiedot, kuten tiedot määräyksistä, lentoasemista, lentoreiteistä ja lentomenetelmistä sekä muut tiedot, joita tarvitaan kyseisessä maassa lentämiseen. Suomen ilmailukäsikirjaa julkaisee Fintraffic Lennonvarmistus. Ensimmäinen kokonainen laitos on vuodelta 1958 (tätä ennen ilmailukäsikirjaa oli julkaistu epätäydellisenä vuodesta 1944, jolloin ilmailun kansainväliset yleissopimukset tulivat voimaan), ja heinäkuussa 1997 Suomen ilmailukäsikirjan rakennetta uudistettiin vähentämällä osien määrää, jolloin se soveltuu paremmin digitaalisesti julkaistavaksi. Suomessa paperisesta laitoksesta luovuttiin useassa vaiheessa vuosien 2014-2015 välillä. Ilmailukäsikirja on osa ilmailutiedotuspalvelua (, "AIS"), joka on määritelty kansainvälisen siviili-ilmailun yleissopimuksen liitteessä 15. Vuodesta 1964 AIP-tietojen jakelu ja päivitys on toteutettu ns. AIRAC-järjestelyn avulla (lyh. sanoista Aeronautical Information Regulation and Control, suom. "ilmailutietojen säätely- ja valvontajärjestelmä"), jossa on mm. määritelty varoajat sille, kuinka kauan ennen voimaantuloa aiottu toimintaympäristöön vaikuttava, pysyvä muutos tulee julkaista. Näin taataan sekä ilmatilan käyttäjille että lennonjohdolle riittävä valmistautumisaika. Aiemmin suuretkin muutokset voitiin julkaista lyhyellä varoitusajalla, tai jopa pelkällä NOTAM-sanomalla.
Filippiinienhaukkapöllö

Filippiinienhaukkapöllö ("Ninox philippensis") on pöllöihin kuuluva lintu.
Se on kotoperäinen Filippiineillä.
Kuvaus.
Filippiinienhaukkapöllö on korvaton laji. Koiraat ja naaraat ovat hyvin samannäköisiä. Alalajit eroavat toisistaan kooltaan ja vatsapuolen kuvioiltaan. Suurimpia ovat "N. p. reyi" and "N. p. spilonota" ja pienimpiä "N. p. philippensis", "N. p. spilocephala" ja "N. p. mindorensis". "N. p. reyi", "N. p. spilonota" ja "N. p. mindorensis" ovat vatsapuoleltaan ruudullisia. Muiden alalajien kuvio on raidallinen.
"N. p. philippensis" -alalajilla on valkoinen läiskä, jossa silmät, nokka ja valkoiset viikset muodostavat päähän x:n muotoisen kuvion. Kaikkien alalajien selkäpuoli on ruskea, ja siipiä peittävät valkoiset soikea täplät. Pyrstö on tummanruskea, ja siinä on kapeita valkeita raitoja. Pää on sivuilta ruskea, leuka on valkeahko, mutta muuten on alapuoli vaalea, ja siinä on ruskeita raitoja, jotka vatsassa ovat näkyvämpiä. Pyrstö on alapuolelta valkea. Ruudullisilla lajeilla on tätä kuviota alapuolella, päässä, selän yläosassa ja siivissä. Jalat ovat puolittain höyhenpeitteiset. Nokka on oliivinvihreä, jalat vaaleankeltaiset.
Linnun koko on pyrstö mukaan lukien 21–26,5 cm, ja sen siipien väli on 16,5–20,5 cm.
Systematiikka ja taksonomia.
Sen alalajeja tunnetaan kahdeksan:
Paikallisesti lintu tunnetaan muiden suurten pöllöjen tavoin nimellä kuwago.
Ekologia.
Filippiinienhaukkapöllöä tavataan metsäalueilla 1 800 metrin korkeuteen, joskin ne oleskelevat enimmäkseen alle 1000 metrin korkeudessa. Sen luontaisia elinympäristöjä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat vuoristometsät. Tämä laji parittelee helmikuussa. Pesän se tekee onttoon puuhun.
Joulusaarenpöllö

Joulusaarenpöllö ("Ninox natalis") on pöllöihin kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Joulusaarella. Pöllön luontaisia elinympäristöjä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat metsät sekä subtrooppiset ja trooppiset kosteat pensasarot. Lajia uhkaa elinympäristöjen häviäminen.
Joulusaarenpöllö on kooltaan 26–29 cm. Se on väritykseltään punaruskea sekä läheistä sukua Kaakkois-Aasian ja Australian haukkapöllöille. Lajia esiintyy vain Joulusaarella. Kannan kooksi on arvioitu noin tuhat yksilöä, ja pesiviä pareja on Richard Hillin mukaan noin 560. Joulusaarenpöllöä on pidetty muista pöllöistä erillisenä lajina vasta vuodesta 1998 lähtien.
USS Bunker Hill (CV-17)

USS Bunker Hill (runkonumero CV-17) oli Yhdysvaltain laivaston Essex-luokan lentotukialus. Se oli palveluksessa vuosina 1943–1947 osallistuen toiseen maailmansotaan. "Bunker Hill" ja "USS Franklin" olivat ainoat luokan alukset, jotka eivät palanneet palvelukseen lentotukialuksina toisen maailmansodan jälkeen.
Valmistus.
Alus tilattiin Bethlehem Steel Companyltä Quincystä Massachusettsista, missä köli laskettiin 15. syyskuuta 1941. Alus laskettiin vesille 7. joulukuuta 1942 kumminaan Donald Boyntonin puoliso ja liitettiin laivastoon 24. toukokuuta 1943 ensimmäisenä päällikkönään J. J. Ballentine.
Palvelus.
"Bunker Hill" osallistui Tyynellävaltamerellä muun muassa seuraaviin operaatioihin:
Filippiinienmeren taistelun alkuvaiheessa 19. kesäkuuta alus vaurioitui viholliskoneen lähelle osuneesta pommista, jonka sirpaleet vaurioittivat aluksen rakenteita. Kaksi miestä sai surmansa ja yli 80 haavoittui. Alus kuitenkin jatkoi taistelua ja sen lentokoneet osallistuivat Japanin keisarikunnan laivaston lentotukialuksen upottamiseen ja 476 viholliskoneen tuhoamiseen. Syyskuusta marraskuulle alus osallistui Karoliinien operaatioon, jolloin sen koneet iskivät Okinawalle, Luzonille ja Formosalle.
Alus lähti 6. marraskuuta sotatoimialueelta aloittaen matkansa telakalle Bremertoniin Washingtoniin. Palvelukseen palattuaan alus lähti 24. tammikuuta 1945 Yhdysvaltain länsirannikolta palaten sotatoimialueelle. Sodan lopun aikana alus osallistui Iwo Jiman valtaukseen sekä 5. laivaston tekemään iskuun Japanin kotisaarille 15. helmikuuta - 4. maaliskuuta. Aluksen lentokoneet osallistuivat 7. huhtikuuta tehtyyn iskuun Itä-Kiinan merellä olleita japanilaisia aluksia vastaan. Iskussa upotettiin taistelulaiva "Yamato", yksi risteilijä ja neljä hävittäjää.
Okinawan edustalla ollessaan alukseen osui 11. toukokuuta kaksi kamikazea. Aluksella tuleen syttynyt lentopolttoaine aiheutti räjähdyksiä. Aluksella sai surmansa 346, 43 katosi ja 264 haavoittui. Pahoin vaurioitunut alus palasi Pearl Harborin kautta Bremertoniin telakalle. Syyskuussa alus palasi palvelukseen, jolloin se liitettiin kuljetusaluksena operaatio Magic Carpetiin kuljettamaan kotiutuvia sotilaita Yhdysvaltoihin. Alus osallistui TG16.12:n mukana operaatioon aina tammikuuhun 1946, jolloin se sai määräyksen siirtyä Bremertoniin palveluksesta poistettavaksi. Alus sijoitettiin reserviin Bremertonissa 9. tammikuuta 1947.
"Bunker Hillin" luokitus muuttui 1. lokakuuta 1952 CVA-17:ksi ja CVS-17:ks 8. elokuuta 1953. Alus poistettiin laivaston alusluettelosta 1. marraskuuta 1966, jonka jälkeen se oli San Diegossa laituriin kiinnitettynä sähkölaitteiden koealustana aina marraskuuhun 1972. Alus romutettiin 1973.
Colonia Finlandesa

Colonia Finlandesa on vuonna 1906 Pohjois-Argentiinaan Misionesin maakunnan laaksoon perustettu suomalaisyhteisö. Perustajia oli 122, ja ryhmän johdossa ja hankkeen alkuunpanijana oli Arthur Thesleff. Siirtokunnassa asui enimmillään 1930-luvulla 500 henkeä.
Siirtokunnan alkuperäisenä tavoitteena oli kerätä sen asukkaille miljoonaomaisuus 20 vuodessa viljelemällä paikallista hedelmällistä maata. Yhteisö kesti ihanneyhteisönä pari vuotta perustamisensa jälkeen, mutta sittemmin siitä tuli tavallinen suomalaissiirtokunta. Siirtokunnan synnyn taustalla oli alkujaan Venäjän vallan aikainen Suomessa harjoitettu sortopolitiikka. Thesleff palasi Suomeen jo 1909, kun vaikeuksia alkoi kasaantua.
1920-luvulla Colonia Finlandesaan muutti toinen merkittävä siirtolaisten aalto. Osa uusista asukkaista oli maatyöläisiä, toisin kuin aiemmat siirtolaiset, jotka olivat olleet suurimmaksi osaksi kaupunkilaisia ja huonosti maanviljelyä tuntevia.
Seudulla elää edelleen kymmeniä suomalaisten jälkeläisiä. Viimeinen suomea puhuva, Graciela Niskanen, oppi kielen isovanhemmiltaan, jotka saapuivat alueelle vuonna 1912. Suomalaisperintöä vaalitaan edelleen perinneruokien, tanssien ja juhlien kautta, vaikka suomen kielen taito on harvinaistunut. Vuonna 2025 tuli täyteen 120 vuotta suomalaisten saapumisesta Misionesiin.
USS Wasp (CV-18)

USS Wasp (runkonumero CV-18) oli Yhdysvaltain laivaston Essex-luokan lentotukialus. Alus oli palveluskäytössä vuosina 1943–1947 ja 1951–1972 osallistuen toiseen maailmansotaan ja Korean sekä Vietnamin sotiin.
Valmistus.
Alus tilattiin Bethlehem Steel Companyltä Quincystä Massachusettsistä, missä köli laskettiin 18. maaliskuuta 1942 nimellä "USS Oriskany". Alus nimettiin 13. marraskuuta uudelleen "USS Waspiksi". Se laskettiin vesille 17. elokuuta 1943 kumminaan Massachusettsin senaattorin David I. Walshin sisar Julia M. Walsh ja liitettiin laivastoon 24. marraskuuta ensimmäisenä päällikkönään Clifton A. F. Sprague.
Palvelus.
Koeajojen päätyttyä vuoden 1943 lopulla alus palasi Bostoniin, jossa se siirrettiin telakalle havaittujen vikojen ja puutteiden korjaamiseksi. Palvelukseen palattuaan alus lähti 10. tammikuuta 1944 Bostonista matkaten Hampton Roadsiin Virginiaan, josta se jatkoi matkaansa kuun viimeisenä päivänä Trinidadiin valmistautumaan Tyynenmeren sotatoimiin siirtymiseen.
Maaliskuun alkupäivinä "Wasp" lähti Panaman kanavan kautta kohti etelää saapuen 21. maaliskuuta San Diegoon, josta se jatkoi edelleen Havaijille. Alus saapui 4. huhtikuuta Pearl Harboriin, jossa se osallistui koulutukseen ennen lähtöään Marshallin saarille liittyäkseen kontra-amiraali Alfred E. Montgomeryn johtamaan TG58.6:een. "Wasp" ja tukialusosastoon kuuluneet "USS Essex" ja "USS San Jacinto" lähtivät 14. toukokuuta merelle iskeäkseen Marcuksen ja Waken saarilla olleisiin kohteisiin. Operaation tarkoituksena oli antaa koulutusta vasta muodostetulle osastolle sekä estää alueen lentokenttien toiminta Mariaanien operaatioiden aikana. Lentokoneet iskivät Marcukselle 19. ja 20. toukokuuta kohdaten voimakasta ilmatorjuntatulta, mutta ne kykenivät saavuttamaan tavoitteensa ja estivät kenttien toiminnan Saipanin taisteluiden aikana. Huono sää esti lentotoiminnan 21. toukokuuta lentotukialusosasto kokoontui, jonka jälkeen se siirtyi Wakelle. Osaston lentokoneet moukaroivat saarta 24. toukokuuta estäen sen lentotoiminnan.
1. maaliskuuta 1972 annettiin ilmoitus aluksen palveluksesta poistosta. Se poistettiin 1. heinäkuuta palveluksesta ja myytiin 21. toukokuuta 1973 romutettavaksi Union Minerals and Alloys Corporationille New York Cityyn.
USS Bon Homme Richard (CV-31)

USS Bonhomme Richard (runkonumerot CV-31 ja CVA-31) oli Yhdysvaltain laivaston Essex-luokan lentotukialus. Alus oli 1944–1971 palveluskäytössä, jona aikana se osallistui toiseen maailmansotaan sekä Korean ja Vietnamin sotiin.
Valmistus.
Alus tilattiin New Yorkin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 29. huhtikuuta 1944 kumminaan vara-amiraali McCainin puoliso ja otettiin palvelukseen 26. marraskuuta ensimmäisenä päällikkönään A. O. Rule Junior.
Palvelus.
Norfolkista alus lähti 19. maaliskuuta 1945 liittyäkseen Yhdysvaltain Tyynenmeren laivastoon ja se saapui 5. huhtikuuta Pearl Harboriin. Oltuaan koulutettavana Havaijin vesillä alus liittyi 6. kesäkuuta Okinawan edustalla TF38:aan. Aluksen lentokoneet osallistuivat Okino Daito Jimalle tehtyihin hyökkäyksiin 7.–10. kesäkuuta, jonka jälkeen se osallistui 3. laivaston iskuihin Japaniin 2. heinäkuuta – 15. elokuuta. Alus viipyi Japanin lähistöllä aina 16. syyskuuta saakka. Oltuaan hetken aikaa Guamilla koulutuksessa alus lähti San Franciscoon, jonne se saapui 20. lokakuuta.
"Bonhomme Richard" lähti 29. lokakuuta jälleen merelle palaten Pearl Harboriin, jossa alus muutettiin joukkojen siirtotehtäviin. Alus kuljetti 8. marraskuuta – 16. tammikuuta 1946 joukkoja Tyynenmeren alueelta Yhdysvaltoihin. Operaation päätyttyä alus poistettiin palveluksesta.
Alus palasi palvelukseen 15. tammikuuta 1951 ja se lähti 10. toukokuuta San Diegosta Kauko-Itään. Alus liittyi 29. toukokuuta Korean rannikolla TF77:ään. Sen koneet tekivät ensimmäisen ilmaiskun 31. toukokuuta. Alus lähti 20. marraskuuta Korean rannikolta saapuen San Diegoon joulukuun puolivälissä. Se lähti 20. toukokuuta paluumatkalle liittyen TF77:ään 23. kesäkuuta. Aluksen lentokoneet tekivät iskuja Pohjois-Korean joukkoja vastaan 24.–25. kesäkuuta sekä Kojon maihinnousualueelle 12.–16. lokakuuta. Alus lähti 18. joulukuuta Korean rannikolta San Franciscoon, jonne se saapui 8. tammikuuta 1953. Alus luokiteltiin uudelleen 1. lokakuuta 1952, jolloin sen runkonumeroksi vaihtui CVA-31.
Modernisointiin pääsyä odottanut alus poistettiin palveluksesta 15. toukokuuta 1953. Alus palasi palvelukseen 6. syyskuuta 1955, jolloin sille oli asennettu viisto vahvistettu lentokansi, laajempi keula, suuremmat hissit sekä höyrykatapultit. Aluksen muutostyöt saatiin päätökseen 31. lokakuuta ja se siirrettiin koeajoihin Alamedan ja San Diegon väliselle merialueelle. Operatiivisen valmiuden saavutettuaan alus palveli Tyynenmeren laivastossa tehden neljä rupeamaa Kauko-Idässä.
Alus poistettiin palveluksesta 2. heinäkuuta 1971 ja se poistettiin laivaston alusluettelosta 20. syyskuuta 1989. Alus romutettiin 4. helmikuuta 1992.
Cedrik-Marcel Stebe

Cedrik-Marcel Stebe (s. 9. lokakuuta 1990 Mühlacker) on saksalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan sijalla 71 helmikuussa 2012. Junioreiden maailmanlistalla Stebe oli parhaimmillaan kuudentena syyskuussa 2008.
Heinäkuussa 2011 Stebe eteni puolivälieriin MercedesCup-turnauksessa voitettuaan Nikolai Davydenkon ja Fabio Fogninin. Puolivälierissä hän hävisi Pablo Andújarille. Seuraavalla viikolla hän voitti Saksan avointen ensimmäisellä kierroksella Juan Carlos Ferreron ja toisella kierroksella jälleen Davydenkon. Kolmannella kierroksella hän hävisi Fernando Verdascolle. Stebe voitti kauden 2011 päätteeksi ATP-haastajakiertueen finaaliturnauksen, jonka loppuottelussa hän voitti Juan Ignacio Chelan.
Juuso Hedberg

Josef (Juuso) Hedberg (11. toukokuuta 1851 Närpiö – 29. huhtikuuta 1919 Turku) oli suomalainen pappi, kääntäjä ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria.
Hedbergin vanhemmat olivat kappalainen Johan Reinhold Hedberg ja Aurora Sofia Lagus. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1875 ja toimi sitten oppikoulun opettajana 1876–1896, pisimpään Jyväskylän lyseon ruotsin kielen ja uskonnon lehtorina 1881–1896. Hedberg vihittiin papiksi 1882, vuonna 1886 hänestä tuli Savonlinnan tuomiorovasti, 1906 Helsingin pohjoisen suomalaisen seurakunnan kirkkoherra ja 1908 Turun tuomiorovasti.
Hedberg edusti pappissäätyä valtiopäivillä 1888, 1891, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905 ja osallistui aktiivisesti valtiolliseen elämään. Hän kannatti innokkaasti suomalaisuusaatetta ja valistusihanteita ja asettui viimeisillä säätyvaltiopäivillä perustuslaillissuomenmieliselle kannalle. Hän kirjoitti sanomalehtiin, toimitti uuden suomennoksen luterilaisen kirkon Tunnustuskirjoista 1897 (1890?) ja julkaisi yhdessä Kaarlo Forsmanin kanssa "Xenofonin Anabasin sanakirjan" 1879, samoin kuin "Uuden testamentin kreikkalais-suomalaisen sanakirjan" 1890. Viimeksi mainittu oli ensimmäinen lajinsa sanakirja Suomessa. Hedberg on suomentanut J. H. Merle d’Aubignén "Uskonpuhdistuksen historian" I-III (1885–1887).
Hedbergin puoliso vuodesta 1879 oli Minna Sofia Demander (k. 1928).
USS Ticonderoga (CV-14)

USS Ticonderoga (runkonumero CV-14) oli Yhdysvaltain laivaston Essex-luokan lentotukialus. Alus oli palveluskäytössä vuosina 1944–1947 ja 1954-1973 osallistuen toiseen maailmansotaan ja Vietnamin sotaan.
Valmistus.
Alus tilattiin Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1943 nimellä "USS Hancock". Alus nimettiin uudelleen 1. toukokuuta 1943 "USS Ticonderogaksi". Se laskettiin vesille 7. helmikuuta 1944 kumminaan neiti Stephanie Sarah Pell ja liitettiin laivastoon Norfolkin laivastontelakalla 8. toukokuuta ensimmäisenä päällikkönään Dixie Kiefer.
Palvelus.
"Ticonderoga" varustettiin ja sille kuormattiin lentorykmentti 80 Norfolkissa. Alus lähti 26. kesäkuuta Brittiläiseen Länsi-Intiaan. Sen miehistö harjoitteli muun muassa lentotoimintaa matkalla. Alus saapui 30. kesäkuuta Trinidadiin Port of Spainiin. Seuraavat kaksi viikkoa aluksen miehistö harjoitteli lähivesillä. Alus lähti 16. heinäkuuta paluumatkalle Norfolkiin, jonne se saapui 22. heinäkuuta. Alus siirrettiin telakalle havaittujen vikojen ja puutteiden korjaamiseksi.
Palvelukseen palattuaan alus lähti 30. elokuuta Norfolkista Panamaan. Se läpäisi kanavan 4. syyskuuta jatkaen matkaa San Diegoon, jonne alus saapui 13. syyskuuta. Alukselle kuormattiin materiaalia muun muassa 77 lentokonetta sekä merijalkaväen joukkoja. Alus lähti 19. syyskuuta Havaijille ja saapui Pearl Harboriin viisi vuorokautta myöhemmin.
Alus oli osallisena ydinaseonnettomuudessa vuonna 1965, kun Douglas A-4 Skyhawk putosi lentokannelta mereen lähellä Japanin rannikkoa. Lentokoneessa oli yksi 1 megatonnin B43-vetypommi, jota ei koskaan löydetty.
Kahden viimeisen tehtävänsä välissä alus oli huhtikuussa 1972 itäisellä Tyynellämerellä lähellä Samoaa osallistuen Apollo 16:n laskeutumiskapselin merestä nostamiseen ja siinä olleiden astronauttien pelastamiseen. Se osallistui sukellusveneidentorjuntaharjoitukseen Etelä-Kiinanmerellä. Syksyllä alus palasi Itäiselle Tyynellemerelle harjoitellen marraskuussa Apollo 17:n pelastamista ja joulukuussa alus nosti laskeutumiskapselin merestä lähellä Samoaa. Alus palasi San Diegoon 28. joulukuuta.
Alus jatkoi palvelustaan vielä yhdeksän kuukautta purjehtien San Diegon edustalla ennen palveluksesta poistamiseen liittyvien toimien aloittamista. Alus poistettiin palveluksesta 1. syyskuuta 1973 ja se poistettiin alusluettelosta 16. marraskuuta.
221 Eos

221 Eos on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi J. Palisa vuonna 1882. Pikkuplaneetta sai nimensä kreikkalaisen mytologian Eos-jumalattaren mukaan. Pikkuplaneetta Eos on Eos-ryhmän nimikkokappale. Tätä päävyöhykkeen kohdetta ei pidä sekoittaa Maan lähelle tulevaan asteroidiin 433 Eros. 
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kohteen läpimitta on noin ja pyörähdysaika akselin ympäri on . Eksentrisyys on ja inklinaatio . Albedo on ja magnitudi .
USS Randolph (CV-15)

USS Randolph (runkonumero CV-15) oli Yhdysvaltain laivaston Essex-luokan lentotukialus. Alus oli palveluskäytössä vuosina 1944–1948 ja 1953–1969, jona aikana se osallistui toiseen maailmansotaan sekä Kuuban ohjuskriisiin.
Valmistus.
Alus tilattiin Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 10. toukokuuta 1942. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1944 kumminaan Guy M. Gilletten puoliso ja otettiin palvelukseen 9. lokakuuta 1944 ensimmäisenä päällikkönään Felix Baker.
Palvelus.
Yhdysvaltain puolustusministeriö ilmoitti 7. elokuuta 1968 säästösyistä poistavansa aluksen palveluksesta 49 muun aluksen kanssa. Alus siirrettiin reserviin ja se ankkuroitiin 13. helmikuuta 1969 Philadelphiaan. Alus poistettiin alusluettelosta 1. kesäkuuta 1973.
330 Adalberta

330 Adalberta on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Max Wolf vuonna 1910. Adalbertan pikkuplaneettanumero on pienempi kuin monien aiemmin löytyneiden pikkuplaneettojen kuten 500 Selinur tai 673 Edda, sillä Wolf oli aluksi uskonut löytäneensä uuden pikkuplaneetan 1892 X 18. maaliskuuta vuonna 1892, jolle hän antoi nimen 330 Adalberta. Myöhemmin kuitenkin selvisi ettei sitä ollut olemassa ja Wolf käytti jo antamansa nimen ja numeron uudelleen vuonna 1910 löytämälleen pikkuplaneetalle A910 CB. Koska Adalbertan absoluuttinen magnitudi (H) on 12,6, sen läpimitta on todennäköisesti välillä 8–19 kilometriä.
Ruokolahden kirkko

Ruokolahden kirkko, Ruokolahden seurakunnan neljäs kirkko, sijaitsee Ruokolahden keskustaajaman lähistöllä rakentamattomana säilyneessä maisemassa mäen päällä. Kirkko tapuleineen kuuluu Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon.
Puinen sisäviisteinen ristikirkon on suunnitellut Yleisten rakennusten intendentinkonttorin intendentti Ernst Lohrmann vuonna 1852. Rakennusmestari Theodor Johannes Tolpon johdolla rakennettu kirkko valmistui 1854.
Kirkon kellotapuli on rakennettu 1752 edellisen kirkon aikana. Tapuli oli määrä purkaa jo 1800-luvun alussa, koska sen pelättiin kaatuvan ja 1930-luvulla sitä oltiin myymässä Seurasaarisäätiölle. Ruokolahden vanhimpiin kuuluva rakennus on kuitenkin edelleen paikallaan.
Ruokolahden kirkko on kuuluisa myös Albert Edelfeltin tunnetusta maalauksesta "Ruokolahden eukkoja kirkonmäellä" (1887). Kirkon seinustalla on vuonna 1954 pystytetty kaksiosainen muistokivi Edelfeltin maalaukselle. Muistomerkin ovat suunnitelleet taiteilijat Gerda Qvist ja Erkki Pitkäpaasi. Kivet ovat peräisin Salpalinjan panssariesteestä.
Punto banco

Punto Banco on perinteinen baccarat-peli, jota pelataan pelaajan ja kasinon välillä. 
Pelaajan tavoitteena on veikata, kumman käsi on suurempi. Voit lyödä vetoa myös tasapelin puolesta. 
Peliä pelataan 6 tavallisella korttipakalla, jotka sekoitetaan ennen jokaista kierrosta. 
Pelaajalle (Punto) ja pankkiirille (Banco) jaetaan aluksi kullekin kaksi korttia ja mahdollisesti kolmas kortti kolmannen kortin sääntöjen mukaan. Kaikki kortit jaetaan kuvapuoli ylöspäin. 
Arvoltaan lähimpänä 9:ää oleva käsi voittaa. Samanarvoiset kädet menevät tasan, jolloin ei pelaaja eikä pankkiiri voita. 
Numerokortit 2–9 ovat kortin ilmoittaman numeron arvoisia, ässät ovat 1 ja kurkot, rouvat, jätkät ja 10:t ovat 0. 
Jos käden arvo on vähintään 10, arvosta vähennetään 10. Erotus on käden arvo (esimerkiksi 13 = 3).
Wimbledonin tennisturnaus 2004

Wimbledonin tennisturnaus 2004 alkoi 21. kesäkuuta ja päättyi 4. heinäkuuta 2004. Kilpailu oli järjestyksessään 118. Wimbledonin tennisturnaus. Roger Federer voitti miesten kaksinpelin ja Marija Šarapova naisten kaksinpelin, jolle voitto oli ensimmäinen Grand Slam -mestaruus. Miesten nelinpelin voittivat Jonas Björkman ja Todd Woodbridge ja naisten nelinpelin Cara Black ja Rennae Stubbs. Sekanelinpelin voittivat Wayne Black ja Cara Black.
Nelinpelien loppuottelut.
Miesten nelinpeli.
 Jonas Björkman / Todd Woodbridge – Julian Knowle / Nenad Zimonjić 6–1, 6–4, 4–6, 6–4
Naisten nelinpeli.
 Cara Black / Rennae Stubbs – Liezel Huber / Ai Sugiyama 6–3, 7–6(5)
Sekanelinpeli.
 Wayne Black / Cara Black – Todd Woodbridge / Alicia Molik 3–6, 7–6(8), 6–4
Von Toll

Von Toll on baltiansaksalainen aatelissuku. Suvun tunnetuin edustaja on arktisen alueen löytöretkeilijä Eduard von Toll (1858-1902). 
Suvun perustaja on Wittenbergissä noin vuonna 1525 syntynyt Lucas von Toll. Hän pääsi Wittenbergin yliopistoon vuonna 1544. Vuonna 1560 hän toimi Kuressaaren hallinnollisen yksikön sihteerinä, ja hänellä oli myös kartano Saarenmaalla. 
Von Tollin aatelissuku rekisteröitiin Saarenmaalla vuonna 1711, Virossa 1746 ja Liivinmaalla 1747. Tarinan mukaan Tollien esi-isä on saarenmaalainen myyttinen sankari Suur Tõll.
Kukrusen kartano Itä-Virumaalla oli suvun hallussa vuoteen 1919 saakka.
USS Boxer (CV-21)

USS Boxer (runkonumerot CV-21, CVA-21 ja CVS-21) oli Yhdysvaltain laivaston Essex-luokan lentotukialus. Alus oli palveluskäytössä vuosina 1945–1969. Se ei kerennyt valmistua ennen toisen maailmansodan päättymistä, mutta se osallistui Korean sotaan.
Valmistus.
Alus tilattiin Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 13. syyskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 14. joulukuuta 1944 kumminaan Lousianan senaattorin tytär neiti Ruth D. Overton ja liitettiin laivastoon 16. huhtikuuta 1945 ensimmäisenä päällikkönään D. F. Smith.
Palvelus.
Alus valmistui liian myöhään ottaakseen osaa toisen maailmansodan sotatoimiin. Se liittyi elokuussa 1945 Yhdysvaltain Tyynenmeren laivastoon San Diegossa, jonka jälkeen se oli syyskuusta 1945 alkaen Guamissa TF77 lippulaivana vastaten länsi Tyynenmeren alueesta. Lippulaivana ollessaan alus vieraili Japanissa, Okinawalla, Filippiineillä ja Kiinassa. Alus lähti 23. elokuuta 1945 Yhdysvaltoihin ja se saapui 10. syyskuuta San Franciscoon, jonka jälkeen se palveli Yhdysvaltain länsirannikolla.
Alus palasi Kaukoitään 11. tammikuuta 1950, josta se palasi San Diegoon 25. kesäkuuta. Korean sodan alkaessa alus toimi lentokoneiden kuljetusaluksena. Alus teki 14.–22. heinäkuuta Tyynenmeren ylitys ennätyksen kannellaan 150 lentokonetta sekä tuhat sotilasta. Paluumatkallaan 27. heinäkuuta – 4. elokuuta se teki uuden ennätyksen. Pikaisen telakalla käynnin jälkeen alus lähti takaisin Kaukoitään 24. elokuuta, missä se liittyi TF77:ään.
Aluksen lentokoneet tukivat Inchonin maihinnousua 15. syyskuuta sekä muita maavoimien operaatioita aina marraskuuhun saakka, jolloin se aloitti paluumatkansa Yhdysvaltain länsirannikolle. Kotimaahan päästyään alus siirrettiin telakalle.
San Diegosta alus lähti toiselle Korean matkalleen 2. maaliskuuta 1951. Se liittyi jälleen TF77:ään tukien maajoukkojen operaatioita. Alus palasi San Franciscoon 24. lokakuuta, josta se lähti kolmannelle Korean matkalleen 8. helmikuuta 1952. Aluksen koneet osallistuivat 23.–24. kesäkuuta iskuihin Pohjois-Korean vesivoimaloita vastaan. Aluksella 5. elokuuta syttyneessä hangaaripalossa sai surmansa yhdeksän merimiestä ja kaksi loukkaantui pahoin. Jokosukassa Japanissa 11.–23. elokuuta tehtyjen tilapäiskorjausten jälkeen alus palasi Korean rannikolle jatkamaan palvelustaan. Alus saapui 25. syyskuuta San Franciscoon, jossa se oli korjattavana aina maaliskuuhun 1953 saakka.
Alus lähti 30. maaliskuuta 1953 Korean rannikolle, jossa se kuukautta myöhemmin osallistui sotatoimiin. Alus osallistui sodan päättäneisiin operaatioihin, minkä jälkeen se jatkoi palvelustaan Aasian vesillä marraskuuhun saakka. Sodan jälkeen alus teki vielä kolme matkaa Kaukoitään, vaikka pääosin se partioi Yhdysvaltain länsirannikolla.
Alus luokiteltiin lokakuussa 1952 uudelleen CVA-21:ksi ja 15. marraskuuta 1955 CVS-21:ksi. Se poistettiin palveluksesta 1. joulukuuta 1969 ja samana päivänä laivaston alusluettelosta.
RN Caio Duilio (1876)

RN Caio Duilio () oli Italian kuningaskunnan laivaston vuonna 1876 vesillelaskettu Duilio-luokan ironclad-taistelulaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Castellamaren telakalta ja sen köli laskettiin 6. tammikuuta 1873. Alus laskettiin vesille 8. toukokuuta 1876 ja se valmistui 6. tammikuuta 1880.
Palvelus.
Alus riisuttiin aseista 27. kesäkuuta 1909 ja siitä tehtiin hiili- ja öljyproomu. Samalla aluksen nimeksi tuli "GM40".
RN Enrico Dandolo (1878)

RN Enrico Dandolo () oli Italian kuningaskunnan laivaston vuonna 1878 vesillelaskettu Caio Duilio -luokan ironclad-taistelulaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin La Spezian laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 6. tammikuuta 1873. Alus laskettiin vesille 10. heinäkuuta 1878 ja se valmistui 11. huhtikuuta 1882.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1920.
Luettelo jalkapallon Mestarien liigassa pelanneista suomalaisista

Tämä on luettelo jalkapallon Mestarien liigassa pelanneista suomalaisista miehistä. Luettelo sisältää ne suomalaiset miespelaajat, jotka ovat edustaneet joukkuettaan Mestarien liigan lohkovaiheiden otteluissa kyseisen kauden aikana. 
Mestarien liigassa on pelannut kauden 2021–22 loppuun mennessä 40 suomalaista pelaajaa. Mestarien liigan voiton on saavuttanut kaksi suomalaispelaajaa, Jari Litmanen Ajaxissa kaudella 1994–95 ja Sami Hyypiä Liverpoolissa kaudella 2004–05. Ainoa suomalaisseura, joka on pelannut Mestarien liigan lohkovaiheessa, on Helsingin Jalkapalloklubi kaudella 1998–99.
Pekka Terävä

Pekka Terävä (s. 1967 Turku) on suomalainen keittiömestari ja ravintoloitsija, joka voitti vuonna 1995 Vuoden kokki -kilpailun. Hän omistaa yhdessä Petri Lukkarisen, Mikko Heinosen ja Teuvo Salmisen kanssa ravintola Olon Pohjois-Esplanadilla Helsingissä (osa Olo Collection Oy:tä). Ravintolan on valinnut Suomen Gastronomien Seura Vuoden ravintolaksi 2009. Olo sai ensimmäisen Michelin-tähtensä 2011. Suomalaiset keittiömestarit ja kokit valitsivat vuonna 2014 Terävän Kokkien kokiksi.
Ura.
Terävä valmistui kokiksi Suomen Joutsenen ravintolakoulusta vuonna 1987. Hän on siitä lähtien työskennellyt kokkina, keittiömestarina ja keittiöpäällikkönä lukuisissa ravintoloissa. Terävä on saavuttanut menestystä useissa kansainvälisissä kokkikilpailuissa sekä yksin että Suomen kokkimaajoukkueen jäsenenä. Terävä palkittiin 11.3.2017 pohjoismaisen ruokakulttuurin eteen tehdystä työstä Stockholm Culture Awards -tunnustuksella. Vuonna 2018 Pekka Terävä sai Ranskan valtiolta kunnianosoituksena "Ordre Du Mérite Agricole" -ritarin arvon.
Pekka Terävä toimii ravintoloitsijana myös Gastrobar Emossa Helsingissä, sekä yhdessä keittiömestari Henry Tikkasen ja Pasi Heinosen kanssa Serlachius-museo Göstan yhteydessä Mäntässä toimivassa Gösta-ravintolassa, joka pyrkii kehittymään Euroopan parhaaksi museoravintolaksi ja on saanut suitsutusta aterioistaan. Ravintolan ja taidemuseon tiloissa vuosittain järjestettävästä, koti- ja ulkomaisten huippukokkien loihtimia aterioita tarjoava "Mänttä Food &amp; Art" -tapahtuma on noussut Suomen arvostetuimpien fine dining -ruokatapahtumien joukkoon. Tapahtuma on osa Terävän käynnistämän "Food Camp Finland"in toimintaa. 
Terävä on yhdessä Petri Lukkarisen ja Teuvo Salmisen kanssa ravintola-alalla toimivan Olo Group Oy:n omistaja. Yritykseen kuuluvat Ravintola Olo, Olo Garden &amp; Bar, Ravintola Emo ja Ravintola Gösta sekä viinejä verkossa myyvä Bottlescouts.com sekä Food Camp Finland Oy. Vuonna 2016 ravintolakonsernin liikevaihto oli 4,3 miljoonaa euroa ja se työllisti 68 henkilöä. Tilikauden tulos oli 0,26 miljoonaa euroa.
Omen

Omen (lat.) tarkoittaa ennettä tai ennusmerkkiä, laajemmin myös ilmiötä, joka ennustaa tulevaisuuden tapahtumia. Alkujaan sana on merkinnyt ääntä, joka katsottiin enteilevän hyvää tai pahaa.
Se voi tarkoittaa myös seuraavia asioita:
Sulanisojalka

Sulanisojalka ("Megapodius bernsteinii") on isojalkojen sukuun kuuluva kanalintu, jota tavataan vain Indonesiassa. Sulanisojalkaa uhkaa sen elinalueina olevien metsien tuhoutuminen. Sulanisojalka elää subtrooppisissa ja troopisissa sademetsissä. Laji on vaarantunut.
Ulkonäkö.
Sulanisojalat ovat pienipäisiä ja isojalkaisia lintuja.
Alma (kryptozoologia)

Alma, myös Almas tai Siperian lumimies, on karvainen hominidi, jonka on väitetty elävän Venäjän ja Mongolian vuorilla. Almaa on kuvailtu Himalajan lumimiehen näköiseksi. Nimitys tulee mongolin kielen sanasta, joka tarkoittaa villimiestä.
Ensimmäiset kirjatut havainnot almoista ovat baijerilaisen aatelisen Johann Schiltbergerin matkakirjasta 1400-luvulta. Ollessaan mongolien vankina Schiltberger kirjoitti kasvoja ja käsiä lukuun ottamatta kokonaan karvan peitossa olevista villi-ihmisistä, jotka elivät vuorilla. Seuraavina vuosisatoina almoista julkaistiin uusia silminnäkijäkuvauksia. Neuvostoliittolaiset tutkijat tutkivat almoja 1900-luvun alkupuolella. Almahavainnot vähenivät selvästi 1900-luvun loppupuolella. Vielä vuonna 1974 eräs mongolialainen paimen kertoi nähneensä Asgatvuorilla punertavakarvaisen ihmisenkaltaisen olennon.
Almoista ei ole valokuvia, jäänteitä tai jalanjälkiä, ja useimpien tutkijoiden mielestä almojen olemassaolosta ei ole riittäviä todisteita, vaan se on pelkkä mongolialaisten kansantarujen hahmo. Joidenkin mukaan alma saattaisi olla säilynyt neandertalinihminen. Joidenkin mukaan alma on muualla Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa havaittujen samankaltaisten olentojen sukulainen.
Lokakuussa 2011 venäläinen retkikunta väitti löytäneensä Venäjän Shorijavuorilta Siperiasta lumimiehen jalanjälkiä, makuusijan, reviirimerkintöjä ja turkisnäytteitä. Väitteitä pidetään kuitenkin vain mukana olleen venäläispoliitikko ja -nyrkkeilijä Nikolai Valujevin julkisuustempauksena ja Kemerovon aluehallinnon yrityksenä houkutella seudulle turisteja.
Lazit

Lazit ovat lazin kieltä puhuva etninen ryhmä Turkin koillisosassa Mustanmeren rannalla. Kansatieteellisessä kirjallisuudessa heitä pidetään georgialaisten alaryhmänä. Turkissa lazeiksi kutsutaan usein kaikkia Mustanmeren itäisen ranta-alueen asukkaita.
Asuinalue, lukumäärä ja kieli.
Lazien asuinalue Lazistan käsittää Çoruhjoen ja Mustanmeren rannikon välisen alueen Georgian rajalta Trabzoniin, tosin nykyisin yhtenäinen laziasutus ulottuu lännessä vain Rizen satamakaupungin ympäristöön saakka. Georgiassa lazeja on Adžarian Sarpin kylässä.
Turkin vuoden 1945 väestönlaskennassa rekisteröitiin 47 000 lazin kielen puhujaa. Neuvostoliitossa oli vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan 600 lazia ja 700 lazin kielen puhujaa. Vuonna 1970 lazien kokonaismääräksi arvioitiin 50 000 henkeä. Turkissa he ovat vähitellen sulautumassa muihin turkkilaisiin.
Lazin kieli kuuluu kartvelilaisiin kieliin. Sen lähin sukukieli on mingreli. Lazi toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Kirjakielenään lazit käyttävät Turkissa turkkia ja Georgiassa georgiaa.
Etninen historia.
Lazeja on pidetty muinaisten kolkhislaisten jälkeläisinä. Myöhemmin he muodostivat Lazican kuningaskunnan, joka oli riippuvainen Bysantista ja Persiasta. 500-luvulla lazit käännytettiin kristityiksi. 1200-luvun alussa alueelle syntyi kreikkalainen Trapezuntin keisarikunta, jonka ottomaanit valloittivat vuonna 1461. 1500–1700-luvuilla lazit kääntyivät sunnimuslimeiksi.
Elinkeinot.
Perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Lisäksi hoidettiin hedelmäpuutarhoja, pidettiin mehiläisiä ja harjoitettiin metsästystä. Myytäväksi kasvatettiin hasselpähkinöitä ja 1960-luvulta lähtien teetä. Lazit ovat myös tunnettuja merenkävijöitä ja kauppiaita.
Stereotypiat.
Turkkilaisessa kansanperinteessä lazeilla on maantie- ja merirosvojen maine. Heistä kerrotaan myös lukuisia etnisiä vitsejä, joiden päähenkilö on yksinkertainen anjovista syövä lazimerimies.
Valottajakalat

Valottajakalat (Myctophiformes) tai valokalat on viuhkaeväisiin kuuluva kalalahko.
Tyypillisiä piirteitä.
Varhaisimmat valottajakalojen lahkoon kuuluvat fossiilit on ajoitettu myöhäiselle liitukaudelle. Nykyään lahkoon kuuluu kaksi heimoa ja noin 245 lajia ja lahko on ainoa ylälahkossa Scopelomorpha. Valottajakalat ovat sukua auloppikaloille ja muistuttavat niitä, mutta eroavat eräiden lihastensa ja valoelimiensä perusteella. Lahkon lajien ruumis on litteähkö ja niillä on rasvaevä. Tunnusmerkillisiä piirteitä ovat myös valoelimet ja suurikokoinen kuonon kärjessä oleva suu. Valottajakalojen heimon kaloilla on sekä kehittyneitä, että primitiivisiä piirteitä. Rasvaevän säilyminen on primitiivinen piirre. Yläleuka ja kita ovat erillään toisistaan samoin kuin kehittyneimmillä kalalahkoilla. Lahkon lajien luokittelu perustuu kuulokivielimiin ja valoelimiin.
Levinneisyys.
Valottajakalat ovat syvänveden kaloja, joita tavataan kaikista valtameristä. Ne elävät päivisin yli 200 metrin syvyydessä ja tulevat öisin lähemmäs pintaa. Lahkon lajit muodostavat suurimman syvissä vesissä elävän kalaryhmän ja ne ovat tärkeää ravintoa muille kaloille ja eläimille.
Häissä

”Häissä” (kulkenut internetissä myös nimellä ”Pienissä häissä”) on rap-kaksikko Jaren &amp; VilleGallen kolmas single heidän esikoisalbumiltaan "Mustaa kultaa". Single julkaistiin musiikkivideonsa kanssa 18. huhtikuuta 2011. Kappaleella vierailee jääkiekkoilija Siim Liivik taiteilijanimellä "Märkä-Simo", ja sen on tuottanut Sakke Aalto.
Taustaa.
”Häissä” julkaistiin musiikkivideon kanssa 18. huhtikuuta 2011. Tätä ennen kappale oli kuitenkin vuotanut internetiin ja se löytyi YouTubesta jo 24. maaliskuuta 2011. ”Häissä” julkaistiin digitaalisena latauksena 27. huhtikuuta 2011. Ilmestyessään kappale sai hyvän vastaanoton. Se nousi Suomen virallisen singlelistan kärkeen viikolla 19/2011. Se nousi ensimmäiseksi myös Latauslistalla ja Finnish Dance Chartilla. Kappale oli ehdolla Ylen kisabiisiksi Jääkiekon MM-kisoihin 2011, mutta tuli toiseksi. ”Häissä” äänestettiin Suomen viralliseksi kesähitiksi ja se oli ehdolla vuoden 2012 Emma-gaalassa kategoriassa "Vuoden biisi". ”Häissä” myi platinaa 20. huhtikuuta 2012. Kappale löytyy myös "Leijonat 2011" -kokoelmalevyltä.
Työväen Urheiluseurojen Keskusliitto

Työväen Urheiluseurojen Keskusliitto (lyh. TUK) oli suomalainen työläisurheiluseurojen keskusjärjestö. Liiton perustivat Työväen Urheiluliitosta eronneet sosiaalidemokraattijohtoiset seurat 13. joulukuuta 1959. TUK toimi itsenäisenä järjestönä aina 1970-luvun lopulle, jolloin se yhdistyi takaisin TUL:ään. Yhdistymisratkaisu hyväksyttiin lopullisesti TUK:n viimeisessä ylimääräisessä liittokokouksessa 25. toukokuuta 1979.
Järjestön synty.
TUK:n syntyyn vaikuttivat Työväen Urheiluliiton sisällä valinneet ristiriidat ja ennen kaikkea sosiaalidemokraattisen puolueen sisäiset valtataistelut. Ajankohdan kiistojen keskeinen henkilö oli silloinen TUL:n puheenjohtaja Väinö Leskinen, joka toimi samaan aikaan SDP:n puoluesihteerinä. Lähtölaukauksena TUK:n synnylle on pidetty tammikuussa 1952 käynnistynyttä tapahtumaketjua: erikoisliitot olisivat menettäneet valtansa ja sosiaalidemokraatit olisivat merkittävästi vahvistaneet urheilupoliittista asemaansa. 
Leskisen ryhmän menetettyä valta-asemansa TUL:n johdossa uudelle puheenjohtaja Penna Tervon ja hänen kuolemansa jälkeen Pekka Martinin johtamalle ryhmälle Leskisen ryhmä perusti kokouksessaan kesäkuussa 1956 Urheilun Tuki r.y.:n. 
Urheilun Tuki aatteellisena yhteistyöelimenä ei voinut olla pitkään ratkaisu TUL:n ulkopuolelle ajatuneille seuroille, sillä tiukat parlamentaariset kytkökset synnyttivät painetta oman keskusjärjestön perustamiseen. Erikoisliitoissa Urheilun Tuen-piirissä toimiville seuroilla ei ollut juurikaan sananvaltaa. Myös valtionavun saaminen edellytti keskusjärjestöä. 
Ratkaisevaksi TUK:n synnylle muodostui kesällä 1959 pidetyn TUL:n XIV liittokouksen päätös sanoa irti kaikki yhteistoimintasopimukset SVUL:n erikoisliittojen kanssa. Oman keskusliiton avulla leskisläinen oppositio uskoi saavansa TUL:stä lisää seuroja, jotka kannattaisivat erikoisliittopohjaista yhteistyötä. 
Uusi urheilun keskusjärjestö TUK.
Työväen Urheiluseurojen Keskusliiton TUK:n perustava kokous pidettiin Kauppakorkeakoululla Helsingissä 13. joulukuuta 1959. Läsnä oli 34 seuran edustajia, lähinnä TUL:sta erotetuista seuroista. Puheenjohtajaksi valittiin Arvi E. Heiskanen ja varapuheenjohtajaksi Pajulahden urheiluopiston rehtori Pentti Anttila.
Merkittäviä TUL:sta TUK:oon siirtyneitä pääkaupunkilaisseuroja olivat muun muassa Helsingin Työväen Uimarit (HTU), Helsingin Tarmo, Työväen Mailapojat (TMP), Helsingin Kisa-Toverit (HKT), Töölön Vesa, Pitäjänmäen Tarmo ja Elannon Isku. Muualla Suomessa nimekkäitä entisiä TUL:n seuroja uudessa TUK:ssa oli sitten vähemmän, kuten esim. Turun Toverit, Porin Pyrintö, Euran Raiku, Lahden Sampo, Tainionkosken Tähti, Vuoksenniskan Vesa, Kotkan Reipas, Kuusankosken Puhti, Vaasan Kiisto, Seinäjoen Sisu, Kokkolan Jymy ja Rovaniemen Reipas. Erityisesti jalkapallossa menestyneitä entisiä TUL-seuroja olivat muun muassa Kotkan Työväen Palloilijat, Mikkelin Pallo-Kissat ja Oulun Työväen Palloilijat. 
Vuoteen 1963 mennessä suurin osa TUL:stä erotetuista ja eronneista 115 seurasta liittyi TUK:hon. Vuonna 1968 TUK ilmoitti jäsenmääräkseen noin 67 000. Valtion rahanjakoon TUK pääsi mukaan vuonna 1961.
Thirteen (albumi)

TH1RT3EN on yhdysvaltalaisen thrash metallia soittavan Megadethin 13. studioalbumi. Albumi julkaistiin 1. marraskuuta 2011 . Levyn nimi juontuu siitä, että yhtyeen laulaja-kitaristi Dave Mustaine aloitti kitaransoiton 13-vuotiaana, on syntynyt syyskuun 13. päivä ja kyseessä on yhtyeen 13. levy. Levyllä soittaa ensimmäistä kertaa sitten vuonna 2001 julkaistun "The World Needs a Heron" perustajajäsen ja basisti David Ellefson.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 8.
Paavo Repo

Veli Paavo Repo (5. tammikuuta 1927 Kuopio – 16. huhtikuuta 1997 Mikkelin mlk) oli suomalainen ampumahiihtäjä.
Repo kilpaili ainoan kerran arvokilpailuissa 34-vuotiaana vuoden 1961 MM-kisoissa ja saavutti 20 kilometrin matkalla pronssia sekä joukkuekilpailussa kultaa. Vielä vuonna 1963 hän oli Suomen, Ruotsin, Ison-Britannian ja Itä-Saksan maaottelussa henkilökohtaisen kilpailun nopein. SM-kilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi vuonna 1961. Hän toimi myöhemmin Suomen ampumahiihtoliiton päävalmentajana.
Valentin Pšenitsyn

Valentin Nikolajevitš Pšenitsyn (, 3. marraskuuta 1936 – 2007) oli Neuvostoliittoa edustanut ampumahiihtäjä. Hän saavutti arvokilpailuissa yhden henkilökohtaisen mitalin sekä viisi joukkuemitalia, joista kolme kultaa.
Pšenitsyn sijoittui ampumahiihdon ensimmäisissä MM-kilpailuissa 1958 henkilökohtaisella 20 kilometrin matkalla seitsemänneksi ja sai joukkuekilpailussa hopeaa. Vuoden 1959 MM-kilpailuissa hän oli jälleen 20 kilometrillä seitsemäs ja voitti joukkuekilpailussa kultaa. Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 hän sijoittui viidenneksi; joukkuekilpailu ei ollut ohjelmassa mukana. Uumajan MM-kilpailuissa 1961 hän sijoittui neljänneksi ja sai joukkuekilpailussa hopeaa. Hämeenlinnan MM-kilpailuissa 1962 hän saavutti uransa ainoan henkilökohtaisen arvokisamitalin, pronssia. Joukkuekilpailussa Neuvostoliitto voitti kultaa. Seefeldin MM-kilpailuissa 1963 Pšenitsyn jäi seitsemänneksi mutta voitti jälleen joukkuekilpailussa kultaa. Innsbruckin olympiakisoissa 1964 hän kaatui matkan varrella ja kadotti kaksi patruunaa lumeen. Puuttuvat patruunat toivat hänelle neljä sakkominuuttia, ja vaikka hän muilla 18 laukauksellaan osui tauluihin, jäi hän lopputuloksissa seitsemänneksi.
Valentin Pšenitsyn oli ammatiltaan opettaja.
Eino Närvä

Eino Johannes Närvä (2. maaliskuuta 1932 Harjavalta – 21. maaliskuuta 2024 Vehmaa) oli suomalainen ampumahiihtäjä.
Närvä kilpaili ainoan kerran arvokilpailuissa Uumajan MM-kisoissa 1961. Hän sijoittui 20 kilometrin matkalla kymmenenneksi mutta oli heikoin suomalainen eikä mahtunut niiden kolmen suomalaisen joukkoon, jotka saivat joukkuekilpailun kultamitalin. Samana vuonna hän saavutti SM-hopeaa ja voitti seuraavana vuonna Suomen-mestaruuden. Hän saavutti SM-mitaleja myös pistooliammunnassa. Hän toimi Suomen ampumahiihtoliiton valmentajana 1960-luvun lopulla ja 1970-luvulla sekä liiton johtoelimissä.
Eino Närvä oli tärkeä vaikuttaja suomalaisessa ampumahiihdossa. Oman uransa jälkeen hän valmensi suomalaisen ampumahiihdon maailman kartalle. Hän toimi liitossa myös asemestarina sekä tärkeänä puuhamiehenä, kun aseet vaihtuivat pienoiskivääreiksi ja kun metallisten kaatuvien taulujen kehittäminen käynnistyi.
Boss of the Plains

Boss of the Plains (BP) on brittiläisperäinen päähine. Hattu oli alun perin brittiläisen ratsuväkiupseerin hattu, jollaista käytettiin 1800-luvun loppupuolella. 
Hattu on korkeakupuinen ja leveälierinen huopahattu, jonka kuvussa on neljä painallusta. Lieri on noin 20 senttimetriä tasaleveä. Hattuun kuuluu leukanauha.
Hatun kutsumanimi "BP" on aiheuttanut sekaannusta Partioliikkeen perustajasta Robert Baden-Powellin lempinimen "B-P" kanssa. Sekaannusta on lisännyt se, että Baden-Powell toi tämän tuntemansa sotilaspäähineen partioliikkeen käyttöön. Tunnetuin ja käytetyin kuva hänestä on muotokuva juuri tällainen hattu päässään. Hattu korvautui kuitenkin eri puolilla vähitellen kansallisilla päähineillä kuten venelakeilla ja bareteilla.
Yhdysvalloissa tätä hattua kutsutaan metsänvartijanhatuksi () ja sitä käytetään runsaasti muun muassa poliisin ja metsänvartijoiden virkapuvuissa, joskin se on hiljalleen syrjäytymässä lippalakin tieltä. 
BP-hatusta on kehitetty myös muut Stetsonin hatut, joita näkee muun muassa villin lännen elokuvissa.
Suomessa tästä partiohattumallista luovuttiin sodan jälkeen.
Maamyyräpäästäinen

Maamyyräpäästäinen eli kontiaispäästäinen ("Anourosorex squamipes") on aasialainen pieni nisäkäs. Sitä tavataan Kiinassa, Intiassa, Laosissa, Myanmarissa, Vietnamissa ja Thaimaassa.
Maamyyräpäästäisen pää ja vartalo ovat 8,5-11 cm pitkät ja häntä 7-17 mm. Turkki on tuuhea ja pehmeän samettinen. Selkäpuoli on tumman oliivinharmaa, vatsapuoli vaaleampi.
Heinijärvi (Liminka)

Heinijärvi on Limingan kunnassa sijaitseva noin 80 asukkaan kylä. Kylä sijaitsee kantatien 86 varrella noin 15 kilometrin päässä Limingan keskustaajamasta Paavolan suuntaan. Heinijärven alueeseen luokitellaan Heinijärven lisäksi myös Kiiskilänkylän ja Hirvinevan kylät. Kiiskilänkylästä on matkaa 15 kilometriä, ja Hirvinevan kylästä 20 kilometriä Limingan keskustaajamaan.
Historia.
Kylän historia voidaan ulottaa yli 4 500 vuoden taakse, jolloin kylän korkeimmat harjanteet olivat saaria, joista on tehty sittemmin arkeologisia löytöjä. Vakituinen asutus syntyi Heinijärvelle 1500-luvun loppupuolella, kun Matti Laurinpoika Hyry asettui uudisasukkaaksi Nuoluanjärven rannalle. Kylällä on ollut useita järviä ja lampia, joista huomattavimmat ovat Heinijärvi, Nuolua ja Rosinjärvi. Nämä järvet saivat rannoilleen asutuksen viimeistään 1600-luvun kuluessa, jolloin perustettiin vanhat kantatilat Hyry-Kylmänen, Hyry-Koukkari, Hyry-Heikkinen, Mononen ja Rosi. 
1600-luvun alussa Kiiskilänkylän ensimmäinen asukas Heikki Erkinpoika Kiiskinen perusti uudistilan Lautuanjärven rannalle. 1660-luvulla Kiiskilän kantatila jaettiin nykyiseksi Isokiiskiläksi eli Isoksitaloksi ja Keskitaloksi. Visula ja Uusitalo on jaettu näistä taloista. Kiiskilän taloilla oli omilla maillaan suuri määrä torppia ja mäkitupia eri puolella pitäjää. 
Hirvinevan raivaus- ja viljelytoimet aloitettiin jo 1800-luvulla yhtiömuotoisena. Hanke sai uuden käänteen 1900-luvulla, jolloin perustettiin Hirvineva Oy. Siinä yhtenä puuhamiehenä oli muun muassa professori Pentti Kaitera. Alueesta tehtiin asutusalue, josta osa myytiin Vapo Oy:n turvetuotantoalueeksi. 
Heinijärvellä, Hirvinevalla ja Kiiskilänkylässä on ollut laajaa torppari- ja mäkitupalaisasutusta. Kylällä ovat toimineet esimerkiksi koulu, kauppa, kyläpirtti, urheiluseura, suojeluskunta ja maamiesseura. Kylän järvistä ja lammista suurin osa kuivattiin ensimmäisen kerran 1800-luvulla. Lopullisesti ne kuivattiin 1960-luvulla. 
Osa-alueet.
Heinijärvi.
Heinijärven kylän keskus sijaitsee kantatien 86 varressa. Kylässä sijaitsee kotieläinpuisto Kukka- ja eläinpuisto Escurial. Heinijärvellä toimii vuonna 1936 perustettu kyläyhdistys Heinijärven maamiesseura ry.
Hirvineva.
Hirvinevan kylä on saanut nimensä "Hirvineva"-nimisestä suosta. Nimensä mukaisesti Hirvinevan alueella hirvivaara on tielläliikkujille todellinen uhka. Hirvinevan suolta ei nosteta enää turvetta. Entisellä Vapon turvetuotantoalueella sijaitsee nykyisin 137 hehtaarin tekojärvi, Hirvinevan lintujärvi. Järven rannalla on ympäristöpolku, lintutorneja, nuotiopaikka sekä lato kahvitaukoa varten. Kylällä sijaitsee vanha Hirvinevan rautatieaseman rakennus, joka on nykyisin yksityiskäytössä. 
Kiiskilänkylä.
Kiiskilänkylä sijaitsee Heinijärven ja Temmeksen taajaman välisen paikallistien 18601 (Kiiskilänkyläntie–Heinijärventie) varrella. Kylällä sijainnut Kiiskilänjärvi kuivatettiin 1960-luvulla. Järveä kuivattiin ensimmäisen kerran jo 1800-luvulla muiden liminkalaisten järvienkuivauksien yhteydessä.
Tiger Telematics

Tiger Telematics oli ruotsalainen elektroniikkavalmistaja, joka tunnettiin parhaiten Gizmondo-käsikonsolistaan, joka julkaistiin 19. maaliskuuta 2005. 
Konsolin valmistus lopetettiin helmikuussa 2006, ja sen huonon myynnin takia Tiger Telematics joutui vararikkoon 2006.
Yrityksellä oli tytäryhtiö Gizmondo Europe.