tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Trafigura

Trafigura on monikansallinen yhtiö, jonka pääkonttori on Singaporessa. Se on yksi maailman suurimmista raaka-aineiden välittäjistä.
Ranskalainen Claude Dauphin perusti yhtiön vuonna 1993. Se välitti öljyä Angolasta Venäjälle ja myi metallia ja mineraaleja Sambiasta Mongoliaan.
Vuonna 2005 Trafigura nimettiin YK:n Ruokaa öljystä -ohjelman puitteissa tapahtuneita väärinkäytöksiä tutkineen komission mukaan yhdeksi Irakin pakotteiden vastaista kauppaa järjestäneistä ja siitä hyötyneistä yrityksistä.
Vuonna 2006 Trafiguran omistamasta säiliöaluksesta purettiin suuri määrä myrkyllistä jätettä Abidjanin satamassa Norsunluurannikolla. Jätettä ei käsitelty asianmukaisesti, vaan se kuljetettiin kaupungin kaatopaikoille. Satatuhatta ihmistä sairastui, ainakin 15 kuoli. Yhtiö joutui maksamaan suuria korvauksia.
Vuonna 2019 Nyrstarin enemmistöomistus oli siirtymässä Trafiguralle.
Syksyllä 2020 Brasilian valtion syyttäjät haastoivat Trafiguran oikeuteen vuoden 2014 niin kutsuttuun autopesula-korruptiojuttuun liittyen vaatien yhtiön varoja jäädytettäväksi miljardin Brasilian realin verran. Brasiliassa syyttäjä ei voi nostaa varsinaisia rikossyytteitä yrityksiä vastaan.
Osallisuus Terrafamessa.
Trafigurasta voi tulla Talvivaarassa toimivan Terrafamen omistaja. Helmikuun 10. päivänä 2017 ilmoitettiin, että Trafigura-konserni ja sen sijoitusrahasto Galena ostavat 15,5 prosenttia Terrafamen osakkeista ja Trafigura sitoutuu ostamaan sen koko koboltti- että nikkelituotannon sekä 80 % sinkistä seitsemän vuoden ajan. Suomen valtion omistusosuudeksi jää 84 prosenttia.
BMW 3-sarja (E21)

BMW E21 on BMW 3-sarjan ensimmäisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1975–1983. Se korvasi edeltäneen 02-sarjan ja seuraajaksi tuli E30.
BMW 3-sarja (E21) 1975–1983.
BMW E21 esiteltiin syksyllä 1975. Alkuperäisessä mallivalikoimassa olivat 316, 318, 320 ja 320i. 320/320i-malleissa oli neljä ajovaloa, muissa kaksi. Korimalliltaan malli oli edeltäjänsä tavoin kaksiovinen sedan, ja takaistuintilat olivat auton kokoon nähden ahtaat.
Vuosimalliin 1977 oli tehty muutoksia kaasuttimeen, minkä ansiosta polttoaineenkulutus laski. Jousitusta oli jäykennetty edessä ja pehmennetty takana. Ohjauspyörä oli uusi ja istuimet muuttuivat kokonaan kangasverhoilluiksi.
Syksyllä 1977 2,0-litraiset nelisylinteriset moottorit (320/320i) korvattiin uusilla kuusisylinterisillä malleilla 320 (2,0 l 122 hv) ja 323i (2,3 l 143 hv).
Syksyllä 1980 316-mallin moottori kasvoi 1,8-litraiseksi ja 318 korvattiin 318i:llä. 1,6-litrainen oli uudelleen tarjolla vuodesta 1981 lähtien perusmalli 315:ssä.
Baur Cabriolet.
Karosserie Baur GmbH valmisti vuosina 1978–1981 BMW E21 -mallin targakattoista avomallia. Sen B-pilarit olivat normaalia paksummat ja alas laskettava katto kankainen. Kaikkiaan Baur valmisti 4 595 autoa.
Robbin Sellin

Robbin Sellin (s. 12. huhtikuuta 1990 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. Sellin edustaa Veikkausliigassa pelaavaa IFK Mariehamnia.
Sellin pelasi vuosina 2010–2012 Bragessa 63 Superettanin ottelua, joissa hän teki kuusi maalia. Vuosina 2012–2016 Sellin edusti GIF Sundsvallia, jossa hän pelasi 60 Allsvenskanin ottelua tehden kolme maalia ja 28 Superettanin ottelua tehden kaksi maalia.
Un barrage contre le Pacifique

Un barrage contre le Pacifique (kansainvälisesti "The Sea Wall") on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut Rithy Panhin ohjaama ranskalais-kambodžalais-belgialainen draamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Isabelle Huppert, Gaspard Ulliel ja Àstrid Bergès-Frisbey. Rithy Panh ja Michel Fessler käsikirjoittivat elokuvan, jonka tuottajina olivat Catherine Dussart ja Cati Couteau.
"Un barrage contre le Pacifique" perustuu Marguerite Durasin romaaniin "Un barrage contre le Pacifique" (1950) ja on uudelleenfilmatisointi René Clémentin ohjaamasta "Katkera maa" (, 1957) -elokuvasta.
Juoni.
"Un barrage contre le Pacifique" sijoittuu vuoden 1931 Kambodžaan, Ranskan Indokiinaan. Leskeksi jäänyt rouva Dufresne (Isabelle Huppert) yrittää selviytyä kahden aikuistuvan lapsensa, 20-vuotiaan Josephin ja 16-vuotiaan Suzannen (Gaspard Ulliel ja Àstrid Bergès-Frisbey), kanssa Siaminlahden rannalla. Heidän riisiviljelmänsä menestyvät huonosti, sillä ne tulvivat joka vuosi ollessaan liian lähellä merta. Heidän ainoana toivonaan on rantavallin rakentaminen, jotta sato säästyy jatkossa tulvilta. Rouva Dufresne alkaa taistella epätoivoisesti sekä meren että korruptoituneiden siirtomaan byrokraattien kanssa – ja kieltäytyy luovuttamasta.
Tuotanto.
"Un barrage contre le Pacifiquen" lähes 11-viikkoiset kuvaukset alkoivat 8. lokakuuta 2007. Elokuva kuvattiin Kambodžassa ja Ranskassa 6,2 miljoonan euron budjetilla. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Diaphana Films, France 2 Cinéma, Canal+, Arte France Cinéma, Catherine Dussart Productions, Orange Studio ja Scope Pictures. "Un barrage contre le Pacifiquen" virallinen traileri julkaistiin 9. joulukuuta 2008.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Un barrage contre le Pacifique" sai ensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla Kanadassa 9. syyskuuta 2008. Elokuva sai teatteriensi-iltansa Ranskassa 7. tammikuuta 2009 ja Belgiassa 11. helmikuuta 2009. Diaphana Films oli elokuvan teatterilevittäjänä Ranskassa ja Cinéart Belgiassa. Elokuva kiersi useita elokuvajuhlia ympäri maailman, kuten Italiassa vuoden 2008 Rooman elokuvajuhlat, missä Rithy Panh oli ehdokkaana parhaan elokuvan "Kultaisen Marc’Aurelion" saajaksi. Vuoden 2008 Croisicin elokuvajuhlilla läntisessä Ranskassa elokuva voitti kaksi palkintoa parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta; toinen oli tuomariston "Kultainen ikkuna" ja toinen nuorten äänestämä yleisöpalkinto. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 185 479 katsojaa ja tuotti noin 1,6 miljoonan dollarin lipputulot. "Un barrage contre le Pacifique" on saanut ranskalaisilta elokuvakriitikoilta lähinnä myönteisen vastaanoton.
"Un barrage contre le Pacifique" julkaistiin Ranskassa DVD:lle 20. elokuuta 2009.
Suezin kuvernementti

Suezin kuvernementti () on yksi Egyptin kuvernementeista. Alueen pinta-ala on 9 002,21 km² ja väkiluku 622 859 (2015). Kuvernementin hallinnollinen keskus on Suez.
Shavasana

Shavasana (sanskritiksi शवासन "śavāsana") tai kuolleen asento on joogassa harjoitettava asana. Sitä kuvaillaan usein kaikkein vaikeimmaksi asanaksi. "Hatha Yoga Pradipikassa", eräässä joogan perusteoksessa, shavasanan kerrotaan poistavan väsymyksen ja antavan mielelle levon. Shavasana suoritetaan perinteisesti joogaharjoituksen lopussa.
Etymologia.
"Shava" (sanskritiksi शव "śava") tarkoittaa ruumista ja "asana" (sanskritiksi आसन "āsana") puolestaan tarkoittaa asentoa tai istumatapaa. Nimi perustuu shavasanan tarkoitukseen opettaa kuolemaan. Kuolema tulee tässä yhteydessä ymmärtää siten kuin se monissa Aasian uskonnoissa ja filosofisissa perinteissä käsitetään; kehosta, persoonasta ja egosta luopumisena. Shavasanan perimmäisenä ideana on tehdä ero asanassa olevan kehon ja todellisen itsen tai olemuksen välille.
Joskus shavasanasta käytetään myös nimeä "mrtasana", jossa "mrta" (sanskritiksi मृत "mṛta") tarkoittaa kuolemaa.
Kuvaus.
Shavasanassa maataan selällään silmät suljettuina. Kehon on tärkeää olla symmetrisessä ja suorassa asennossa. Jalkojen annetaan olla suorina ja suunnilleen lantion leveyden verran erillään. Jalkaterät osoittavat yleensä ulospäin. Kädet asetetaan niin ikään suorina sivuille, erilleen ylävartalosta. Kämmenet osoittavat ylöspäin. Koko keho - myös niska, hartiat ja kasvolihakset - ovat rentoina. Alaselän tulee antaa säilyttää luonnollinen kaarensa shavasanan aikana.
Jos perinteinen shavasana tuntuu esimerkiksi selkävaivojen vuoksi epämiellyttävältä, suositellaan koukistamaan jalat tai nostamaan ne ylös tuolille.
Shavasanasta poistutaan yleensä hitaasti oikealle kyljelle kääntymällä.
Bani Suwaifin kuvernementti

Bani Suwaif () on yksi Egyptin kuvernementeista. Alueen pinta-ala on 10 954,0 km² ja väkiluku 2 856 812 (2015). Kuvernementin hallinnollinen keskus on Bani Suwaif.
Janub Sina’

Janub Sina’ () on yksi Egyptin kuvernementeista. Alueen pinta-ala on 31 272,0 km² ja väkiluku 167 426 (2015). Kuvernementin hallinnollinen keskus on El-Tor. Unescon maailmanperintökohde Pyhän Katariinan luostari sijaitsee alueella.
Luettelo Unkarin puolueista

Tämä on luettelo Unkarin puolueista, jotka ovat vuonna 2025 edustettuina Unkarin parlamentissa () ja Euroopan parlamentissa. Unkarin parlamentissa suurin puolue on määräenemmistöinen Fidesz – Unkarin kansalaisliitto. Suurin oppositiopuolue Unkarin parlamentissa on Demokraattinen koalitio, Euroopan parlamentissa Kunnioitus ja vapaus -puolue (TISZA), joka on perustettu 2024, siis vasta viime parlamenttivaalien (2022) jälkeen.
Kari Astala

Kari Astala (26. heinäkuuta 1953 Helsinki) on entinen professori Helsingin yliopiston Matematiikan ja tilastotieteen laitoksella, joka on Suomen suurin matemaattisten tieteiden yliopistollinen laitos. Hän oli akatemiaprofessori kaudella 2006–2011.
Kari Astala valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1977 matematiikka pääaineenaan. Hän väitteli matematiikasta vuonna 1980 ja eteni alan dosentiksi Helsingin yliopistossa vuonna 1984. Hän oli erilaisissa Helsingin ja Jyväskylän yliopiston ja Suomen Akatemian assistentin ja tutkijan tehtävissä, ja oli virkaatekevä apulaisprofessori kaksi jaksoa vuosina 1990–1993. Vuosina 1995–2002 hän oli Jyväskylän yliopiston matematiikan professori. Vuodesta 2002 Helsingin yliopiston professori, jona aikana toimi akatemiaprofessorina viisivuotiskauden 2006–2011. Professori Astala toimii vuodesta 2014 alkavalla kaudella muun muassa ryhmänjohtajana akatemiaprofessori Antti Kupiaisen johtamassa Analyysin ja dynamiikan tutkimuksen huippuyksikössä (2014–2019).
Vuonna 1994 hän sai Salem-palkinnon (Salem Prize). Vuodesta 1997 lähtien ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen. Vuonna 2003 hänelle myönnettiin Suomen Tiedeseuran Magnus Ehrnroothin palkinto. Vuonna 2011 Astala sai Suomen Kulttuurirahaston palkinnon (30 000 eur) hänen ”matemaattisista läpimurroistaan, tieteen luovasta soveltamisesta”. Hän on ollut kutsuttuna esitelmöijänä matematiikan maailman ja Euroopan konferensseissa (ICM-98, Berlin; ECM-96, Budapest; ECM-2012, Krakow). Hän on ohjannut seitsemän väitöskirjatyötä.
Hunter (televisiosarja)

Hunter () on vuosina 1984–1991 NBC:llä esitetty yhdysvaltalainen etsiväsarja, jonka pääosissa ovat Rick Hunteria esittävä Fred Dryer ja Dee Dee McCallia esittävä Stepfanie Kramer. Sarjasta tehtiin myöhemmin televisioelokuvia. Suomessa sarjaa ovat esittäneet Yle TV1 ja MTV3 Sarja.
Hajautettu käyttöjärjestelmä

Hajautettu käyttöjärjestelmä on käyttöjärjestelmätyyppi, jossa sovellukset ja käyttöjärjestelmäpalvelut ovat hajautettu useammalle fyysiselle tietokoneelle. 
Hajautettua käyttöjärjestelmää suoritetaan useilla tietokoneilla ja tarkoitus on tuottaa joukko palveluja, jotka käyttäytyvät kuin yksi tietokone.
Jokainen yksittäinen tietokone ajaa käyttöjärjestelmän ydintä laitehallintaan, mutta käyttöjärjestelmän palvelut toimivat rinnakkain.
Yksittäisen tietokone"solmun" () resurssien ja kapasiteetin hallinnointi läpinäkyvästi on merkittävin ero muun tyyppisiin käyttöjärjestelmiin.
Hajautettujen resurssien käyttö vaatii mm. tietoisuuden resurssien etäisyydestä kuten solmukohtaisen muistin ja suorittimen läheisyydestä viiveiden minimointiin.
Yksi keskeisistä ongelmista liittyy rinnakkaisuuden ja synkronoinnin hallintaan.
Esimerkkejä hajautetuista käyttöjärjestelmistä ovat Apollo Computer -yrityksen Domain/OS sekä Bell Labsin Plan 9. Amoeba on Alankomaissa kehitetty hajautettu yleiskäyttöinen käyttöjärjestelmä.
Distributed Computing Environment (DCE) on joukko Open Software Foundationin (OSF) (myöhemmin The Open Group) standardeja.
Aatto Sonninen

Aatto Sonninen (24. joulukuuta 1922 Kuopion maalaiskunta – 31. maaliskuuta 2009 Jyväskylä) oli lääkäri ja foniatrian ja logopedian vaikuttaja puolen vuosisadan ajan.
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Sonnisen vanhemmat olivat opettaja Albanus Sonninen ja Edla Maria Nuutinen ja puoliso vuodesta 1946 opettaja Eeva Katri Reunanen. Sonninen tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1942 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1950. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1956, jolloin hän sai myös puhe- ja äänihäiriöiden sekä korva-, nenä- ja kurkkutautien erikoislääkärin pätevyydet. Uransa alkuvuosina Sonninen toimi useiden eri sairaaloiden palveluksessa ja teki alansa opintomatkoja Yhdysvaltoihin ja lukuisiin maihin Euroopassa. Professorin arvonimi Sonniselle myönnettiin 1981.
Johanneksen kirkko (Tartto)

Johanneksen kirkko () on luterilainen kirkko Tartossa. Se on yksi neljästä säilyneestä keskiaikaisesta rakennuksesta Tartossa. Huomattava piirre kirkossa ovat sen vanhat terrakottahahmot sisä- ja ulkotiloissa. 
Historia.
Nykyisen kirkon kohdalla on sijainnut 1100-luvun lopussa tai 1200-luvun alussa pitkä itä-länsisuuntainen puurakennelma, josta länteen sijaitsee hautoja. On mahdollista, että kyseessä oli kirkko, mikä tekisi rakennelmasta vanhimman kirkkorakennuksen Virossa ja sellaisena ainoan ennen 1200-luvun valloituksia. Nykymuotonsa Jaanin kirkko on kuitenkin saanut monessa eri rakennusvaiheessa vasta myöhemmin. Ensimmäinen maininta Tarton seurakunnasta on vuodelta 1323. Jaanin kirkon rakennuttivat Tarton alakaupungin porvarit, jotka halusivat oman kirkkonsa, ja se valmistui 1300-luvulla.
Jaanin kirkko kärsi merkittäviä tuhoja suuren Pohjan sodan aikana, jolloin vuonna 1708 venäläisjoukot hävittivät Tarttoa. Kirkon tornin yläosa kaatui kirkkosalin päälle, minkä lisäksi kirkon keskilaiva ja kuorin holvit hävisivät. Sen sisätiloja uudistettiin arkkitehti G. F. W. Geistin johdolla vastaamaan historiallista kirkkoa vuosien 1820 ja 1830 välillä. Tuolloin tosin hävitettiin suuri osa vielä säilyneistä sisäpatsaista. Nykypäiviin säilyneet rapattiin piiloon. Vuosien 1899 ja 1904 välillä kirkon ulkosivua restauroitiin arkkitehti W. Bockslaffin johdolla, jolloin sen ulkopatsaista poistettiin rappaukset. Tarkoituksena oli restauroida myös kirkon sisätiloja, mutta suunnitelmat tästä tyssäsivät ensimmäiseen maailmansotaan. Kirkko tuhoutui tulipalossa toisessa maailmansodassa vuonna 1944 ja Neuvosto-Viron aikana suunniteltiin nyt säiden armoille päätyneiden raunioiden hävittämistä, mitä ei kuitenkaan toteutettu. Kirkon korjaukset aloitti puolalainen yritys vuonna 1989 ja korjauksia jatkettiin virolaisvoimin vuoden 1991 jälkeen. Vuonna 1997 perustettiin uudelleen Tarton Johannaksen seurakunta ja ensimmäinen jumalanpalvelus pidettiin saman vuoden jouluna. Korjaustyöt saatiin päätökseen 2000-luvun lopussa.
Rakennus.
Jaanin kirkon ainutlaatuinen piirre muihin Pohjois-Euroopan kirkkoihin verrattuna ovat sen alun perin noin tuhat terrakottahahmoa, jotka koristivat kirkon sisä- ja ulkotiloja. Noin puolet niistä on säilynyt nykypäiviin saakka. Kirkon tornissa sijaitsee yleisölle avoin näköalatasanne. Tornin huipulle johtavat portaat ja sen korkeus on noin 30 metriä.
Higonokami

Higonokami (jap. 肥後守 tai ひごのかみ) on japanilainen taitettava taskuveitsi. Se on lähtöisin Mikin kaupungista Hyōgon prefektuurista Japanista vuodelta 1896. Tässä taittoveitsessä ei ole perinteistä lukitsemisjärjestelmää, vaan kitkaan perustuva lukitsemisjärjestelmä, jossa terän saa taitettua riittävällä voimalla takaisin.
Matangi

Matangi (sanskritiksi मातङ्गी "Mātaṅgī") on hindulainen jumalatar. Hän on äitijumalatar Devin ilmentymä eli yksi kymmenestä mahavidyasta. Matangia kuvaillaan muun muassa synkäksi, pahaenteiseksi, mystiseksi ja villiksi. Hänen sanotaan olevan kaiken epätavallisen hallitsija ja kielletyn ruumiillistuma.
Matangin palvonnan erityispiirre ovat hänelle uhrattavat ruoantähteet. Perinteisesti ruoantähteitä pidetään todella epäpuhtaina hindulaisuudessa, joten niitä uhraamalla pyritään tietoisesti päästämään irti maallisista arvoista. Tämän vuoksi Matangi liitetään saastuneisuuteen ja vastoin yhteiskunnan normeja toimimiseen, mutta toisaalta myös vapautumiseen.
Matangia sanotaan myös kastittomien jumalattareksi, sillä kastittomat tekevät usein työtä, jossa ollaan tekemisissä lian ja epäpuhtauden kanssa.
Termopyle (Pyynikki)

Termopylen sola on Tampereen Pyynikinharjulla sijaitseva Pyhäjärven suuntaan laskeutuva kalliorotko joka on saanut nimensä 1800-luvun lopulla antiikin Kreikan Thermopýlesin solasta joka oli tunnettu siellä käydystä Thermopylain taistelusta. Solasta tuli yleinen kulkuväylä kun Pyhäjärven rantaan rakennettiin asutusta ja teollisuutta. Kulkemisen helpottamiseksi solaa louhittiin ja sinne hakattiin porrasaskelmia. Termopyleen solan itäseinämän kallio tunnetaan "Nimikallion" nimellä koska tamperelaiset ovat aikojen kuluessa kaivertaneet kallioon nimikirjoituksiaan. 
Termopylen solan ja Pyynikin näkötornin välissä sijaitsee Termopyleen kenttänä tunnettu alue. Kentällä järjestettiin 1880-luvulta alkaen Kansanvalistusseuran juhlia sekä lähetysjuhlia ja siellä on yhä näkyvissä vuonna 1962 rakennetun laululavan jäänteet. Kenttä toimi myös vuodesta 1906 alkaen aina 1950-luvulle saakka sosialidemokraattien vapputapahtumien pitopaikkana. Vuoden 1945 vapputapahtumassa oli 25000 henkeä . Suomen sisällissodan aikana punaiset hautasivat kentälle kaatuneitaan mutta ruumiit siirrettiin sieltä sodan jälkeen Kalevankankaan hautausmaalle.
Hopeasulfadiatsiini

Hopeasulfadiatsiini (C10H9SN4O2Ag) on orgaaninen yhdiste ja sulfadiatsiinin hopeasuola. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä vakavien palovammojen hoitoon.
Ominaisuudet ja käyttö.
Hopeasulfadiatsiini vaikuttaa niin grampositiivisiin kuin gramnegatiivisiin bakteereihin, muun muassa "Escherischia"- ja "Staphylococcus"- suvun lajeihin. Lisäksi se vaikuttaa moniin alkueläimiin ja sieniin. Sen antibioottiset ominaisuudet johtuvat sekä hopeaioneista että sulfadiatsiinista. Hopeasulfadiatsiini estää palovammaa infektoitumasta, mikä nopeuttaa paranemista. Yhdistettä käytetään voiteena, jota levitetään vamman alueelle tyypillisesti kahdesti päivässä toisen tai kolmannen asteen palovammojen hoidossa.
Haittavaikutukset.
Tyypillisin hopeasulfadiatsiinin haittavaikutus on allerginen ihottuma. Ainetta ei suositella henkilöille, jotka ovat yliherkkiä sulfonamidiantibiooteille. Harvinaisempia haittavaikutuksia voivat olla methemoglobiinin muodostuminen vereen eli methemoglobinemia ja leukopenia eli vähäinen valkosolujen määrä veressä.
Mäyhäjärvi

Mäyhäjärvi on Pirkanmaalla Lempäälässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Myllyojan valuma-alueeseen.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 209 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 94,4 metriä meren pinnan yläpuolella. Järvi sijaitsee Lempäälän kirkosta 4,5 kilometriä kaakkoon maatalousvaltaisella seudulla. Se on alueensa huomattavin järvi. Sen sijainti on kuitenkin sellainen, että sillä on vain yhdeksän lyhyttä tulo-ojaa. Mäyhäjärven laskujoki on Myllyoja, joka lähtee järven pohjoispäästä. Se alittaa valtatien 3 ennen kuin se yhtyy kuivatettua Tervajärveä kiertävään kanavaan sen alajuoksulla noin 1,3 kilometriä ennen sen laskemistaan Vanajaveden Ahtialanjärveen.
Järvi on 3,2 kilometriä pitkä, 1,3 kilometriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 11,6 kilometriä. Järven rannat ovat savipohjaista peltomaata, moreeni- tai hiekkapohjaista metsämaata. Järven yli kulkee harju, joka saapuu luoteisrantaan Lempäälän kirkon suunnalta, ja kulkee järvenpohjassa näyttäytyen välillä Pitkäsaarena, ja kiipeää kaakkoisrannassa Leponokan kohdalta ylös järvestä jatkaen siellä kohoavalle mäelle. Vastakkaisella rannalla harjua ovat Eevansaari ja Tupsuluhta niminen luoto. Näiden lisäksi järvessä on vielä kaksi pientä rannanläheistä luotoa.
Rannoilla on toiminut kahdeksan maatilaa, joiden pellot ovat edelleen viljelyssä. Rantaan on rakennettu muutakin asutusta ja niiden lisäksi siellä sijaitsee lähes 60 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdysteiltä 3041 ja 13773. Valtatie 3 ohittaa järven 800 metrin etäisyydeltä.
Historiaa.
Jääkauden loppupuolella seudulla virtasi ohenevan mannerjäätikön alla jäätikköjoki, joka keräsi uomaansa ympäristön moreenista huuhtoutunutta savea, hiekkaa ja kiviä. Niistä muodostui jäätikköjoen tunneliin harjumainen muodostuma, joka jäi myöhemmin jäljelle jäätikön sulaessa pois. Hajujakso on varsin matala ja se on paikoin peittynyt jälkeenpäin ympäristöön syntyneiden savikoiden alle. Harjujaksoa on jäljitetty Mäyriältä Lempäälän kirkolle ja siitä Mäyhäjärven rantaan ja ylös Leukamaalle. Se on pahoin vahingoittunut hiekan- ja soranotossa.
Mäyhäjärven ympäristössä oli vielä 100 vuotta sitten muitakin suuria järviä, mutta ne on kuivatettu pois. Niitä olivat Nääjärvi, Tervajärvi ja Koivistonjärvi. Itse Mäyhäjärvelläkin on merkkejä pienestä järvenlaskusta. Itärannalla on niemi, jonka kärkeä kutsutaan edelleen Karjusaareksi. Edelleen, vanhassa Tampereen seudun taloudellisessa kartatassa järven Pitkäsaari on piirretty kaksiosaisena. Saman vaikutelman saa Kalmbergin kartastosta, joka on painettu 1855–1856.
Vuoden 1959 peruskartassa oli rannoille rakennettu muutamia mökkejä. Järven itärannoille ei silloin johtanut teitä, mutta vuoden 1976 kartassa oli mökkiteitä alettu rakentaa pohjoisesta alkaen. Kun itäpuolen metsiä hyödynnettiin, parani itäpuolen tieverkko.
Renforsin neulatehdas

Renforsin neulatehdas oli vuosina 1847–1863 Tampereella toiminut manufaktuuripaja. Viktor Leopold Renfors perusti vuonna 1847 konepajan Tammerkosken alapäähän paikkaan, jossa koski laskee Ratinan suvantoon. Konepaja laajensi toimintaansa neulojen valmistukseen, ja tehtaan sijaintipaikkana ollutta pientä saarta alettiin kutsua "Neulasaareksi".
Renforsin neulatehtaan toiminta päättyi konkurssiin 1863. Entisen tehtaan osti 1871 värjärimestari Henrik Liljeroos, joka perusti paikalle villakehruu- ja kutomatehtaan. Paikkaa alettiin kutsua "Kehräsaareksi", ja H. Liljeroos Oy:n kehruutoimintaa jatkui 1980-luvulle saakka. Nykyisin entisissä tehdasrakennuksissa toimii Kehräsaaren liikekeskus.
Viktor Nestrašil

Viktor Nestrašil (s. 31. joulukuuta 1996 Praha, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Tapparaa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Nestrašil osaa pelata myös laidassa. Hän pelaa lähinnä Tapparan A-nuorissa.
Ura.
Seuraura.
Nestrašil pelasi kaudella 2012–2013 HC Letňanyn B-nuorista, josta hän siirtyi kaudeksi 2013–2014 HC Slavia Prahan B-nuoriin. Kaudella 2014–2015 Nestrašil oli seuran A-nuorten paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 19+24=43. Hän oli myös pudotuspeleissä Slavian paras pistemies tehoilla 5+4=9. Nestrašil debytoi kauden aikana myös seuran miesten joukkueessa Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. česká hokejová ligassa, jossa hän pelasi 11 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Nestrašil pelasi kauden aikana miesten pelejä myös yhden ottelun verran lainalla sarjatasoa alempana 2. česká hokejová ligan KLH Jindřichův Hradecissa.
Kesällä 2016 Nestrašil etsi uutta seuraa mm. USHL-junioriliigasta. Lopulta hän teki 1+1-vuotisen sopimuksen SM-liigajoukkue Tapparan kanssa. Nestrašil vietti kauden 2016–2017 lähinnä seuran A-nuorissa. Hän teki SM-liigadebyyttinsä 10. helmikuuta 2017 vieraissa Oulun Kärppiä vastaan. Nestrašil merkittiin Tapparan nelossentteriksi ja hänen laidoillaan pelasi kaksi muuta liigadebytanttia; Rasmus Smedberg ja Jere-Matias Alanen. Nestrašil sai ottelussa jääaikaa 9.41 minuuttia. Koko kolmikolla avautui paikka joukkueen kokoonpanosta, kun Tapparan pelaajista viisi sai maajoukkuekutsun ja neljä muuta oli toipilaana. Nestrašil pelasi kauden aikana kaksi SM-liigaottelua.
Maajoukkueura.
Nestrašil on pelannut kolme nuorten maottelua.
Muuta.
Nestrašilin isoveli Andrej pelaa NHL-joukkue Carolina Hurricanesin organisaatiossa.
Tervajärvi (Lempäälä)

Tervajärvi on Pirkanmaalla Lempäälässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Myllyojan valuma-alueeseen.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 126 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 115,1 metriä meren pinnan yläpuolella. Järvi sijaitsee Lempäälän itärajan tuntumassa metsäalueella Tuljamon ja Kulikankulman itäpuolella. Siinä on yhdeksän saarta, joista suurin on toinen kahdesta Suosaarista, toiseksi suurin on toinen Honkasaarista ja näiden lisäksi on kajusaaret, kalliosaaret ja pieni Säkisaari. Kolmessa saaressa on rakennuksia. Järveen laskee 9 metsä- tai suo-ojaa, jotka ovat yleensä lyhyitä. Pisin tulo-oja on Haapalammin laskuoja Varkaanoja, joka laskee Varkaanojanlahteen. Samaan ojaan yhtyvät pohjoisesta pieni Kangaslammi sekä yhteistä ojaa myöten Kirveysjärvi ja Yräysjärvi. Tervajärven oma laskuoja Tuljamonoja lähtee sen kaakkoispäästä Ketkanlahdesta. Se laskee Tuljamon ja Paattakaisjärven läpi ennen kuin se muuttuu Myllyojan nimiseksi. Järvi on 2,2 kilometriä pitkä, 1,3 kilometriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 11,1 kilometriä. Järven leveys ei missään ylitä 800 metriä, vaan pitkät mitat syntyvät järven muodosta, joka muistuttaa L-kirjainta. Järven rannalla on sijainnut maatila, jonka rannan läheisiä peltoja viljellään edelleen. Rannoilla ja kolmessa saaressa on lähes 50 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 3110 tai Lastustenkulmalta lähtevältä tieltä. Ketkanlahdella sijaitsee Tervajärven leirikeskus.
Historiaa.
Vuoden 1954 peruskartassa järven länsirannassa näkyy merkintä ”Partiol. maja”. Silloin, ja vielä vuoden 1963 kartassakin, Tervajärven maatalossa oli järven ainoat asukkaat. Tilanne oli muuttunut vuoden 1975 kartassa, koska metsäteiden jatkeiden päissä järven lounais-, pohjois- ja itärannoilla oli uusia mökkejä. Jopa saarista kaksi oli mökitettyjä. Mökkiasutuksen muuttuessa myöhemmin taajemmaksi, alettiin rakentamaan myös järven etelärannalle.
Yräysjärvi

Yräysjärvi on Pirkanmaalla Lempäälässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Myllyojan valuma-alueeseen.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 17 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 121,9 metriä meren pinnan yläpuolella. Se sijaitsee metsäalueella neljän mäen välissä. Siihen laskee vain yksi pieni suo-oja ja järven laskuoja lähtee sen etelään työntyvästä lahdesta. Laskuoja laskee Kirveysjärven kautta Tervajärveen. Järvi on 850 metriä pitkä, 500 metriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä. Ympäristössä ei ole peltomaata tai laajoja soita. Sen rannoille on rakennettu vain vapaa-ajan asuntoja, joita on lähes parikymmentä. Niille johtaa tiet yhdystieltä 3110.
Historiaa.
Vuosien 1954 ja 1963 peruskartoissa järven ympäristö oli erämaata, vaikka Lempäälän ja Kangasalan kirkonkylien välinen maantie ohitti järven tuolloin. Tilanne muuttui äkillisesti, kun tilanne vuoden 1975 kartassa oli aivan toinen.
Ilvankajärvi

Ilvankajärvi on Pirkanmaalla Lempäälässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Myllyojan valuma-alueeseen.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 14 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 96 metriä meren pinnan yläpuolella. Siihen laskee seitsemän lyhyttä metsäojaa, joista osa on suon kuivatusojia. Huomattavin tulo-oja laskee järveen sen kaakkpoispäähän. Se on pienten Kaakkolammin ja Ruokolammin yhteinen laskuoja. Järven oma laskuoja lähteen järven luoteispäästä ja se on kaivettu koneellisesti viivasuoraksi ojaksi, joka yhtyy Myllyojaan 900 metrin päässä. Järvi on 900 metriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä. Järven ympäristössä on sijainnut kolme maatilaa, joiden peltoja on edelleen olemassa. Rannoilla sijaitsee toistakymmentä vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet yhdystieltä 13773.
Puutarhurin talo

Puutarhurin talo on arkkitehti Konstantin Kiseleffin suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä. Puutarhurin talo on Taavettilan riihen lisäksi ainoita seminaarin alueen purkamiselta säästyneitä vanhoja puutaloja.
Puutarhurin talo rakennettiin seminaarin johtajan leivintuparakennukseksi johtajan asuinrakennuksen, Oppion läheisyyteen. Alun perin rakennuksessa oli leivin- ja pesutupa, sekä toisessa päässä keittiö ja kahden asuinhuoneen kokoinen asunto. Rakennusta laajennettiin vuonna 1910 arkkitehti Alfred Wilhelm Stenforsin piirustusten pohjalta.
Talo toimi pitkään, vuoteen 1975 Jyväskylän yliopiston henkilökunnan asuinrakennuksena. Alun perin Puutarhurin talossa asusti yliopiston taloudenhoitaja ja ensimmäisinä vuosina taloa nimitettiin taloudenhoitajan rakennukseksi vuositarkastuskertomuksissa. Kun seminaarin puutarhanhoidon opetus alkoi vuonna 1899, puutarhurin talo rupesi nimensä mukaisesti asuttamaan pääosin puutarhureita. Viimeinen asukas oli kuitenkin alkuaikojen tapaan taloudenhoitaja, jonka eläköitymisen jälkeen 1975 rakennus toimi parikymmentä vuotta toimistotiloina. 1995 Puutarhurin talo kunnostettiin kokous- ja edustustilaksi.
Konstantin Kovanko

Konstantin Jevgenjevitš Kovanko (; 27. huhtikuuta 1873 Pietari – 21. lokakuuta 1918 Helsinki, Suomi) oli venäläinen eversti, joka toimi Viaporin laivastotukikohdan viimeisenä venäläisenä komendanttina sekä huhti–toukokuussa 1918 lyhyen aikaa Neuvosto-Venäjän diplomaattisena edustajana Suomessa.
Kovanko valmistui aliluutnantiksi Moskovan kadettikoulusta vuonna 1891 ja yleni vuoteen 1904 mennessä kapteeniksi. Hän osallistui vuoden 1906 Viaporin kapinan kukistamiseen. Everstiluutnantiksi ja Viaporin 1. tykistörykmentin komentajaksi ylennyt Kovanko nimitettiin lokakuussa 1917 koko Viaporin linnoituksen komendatiksi. Suomen sisällissodan aikana hän johti komissiota, jonka tuli huolehtia linnoituksen luovuttamisesta Suomen punaisille ja tarvikkeiden evakuoimisesta Venäjälle. Saksan Itämeren-divisioonan kanssa tehdyn Hangon sopimuksen nojalla hän määräsi kuitenkin varuskunnan antautumaan ja sen tykkien lukot purettaviksi saksalaisten saapuessa Helsinkiin.
Neuvosto-Venäjän hallitus oli 9. huhtikuuta 1918 nimittänyt diplomaattiseksi edustajakseen Helsinkiin kontra-amiraali Aleksandr Ružekin, joka oli kuitenkin jo muutamaa päivää aiemmin jäänyt maihinnousseiden saksalaisten panttivangiksi Hangossa. Niinpä bolševikki Ivar Smilgan johtama Suomen aluekomitea nimesi Kovankon Ružekin tilalle. Neuvostohallitus hyväksyi nimityksen jälkeenpäin. Kovanko perusti Helsingin Bulevardilla sijainneeseen vanhaan santarmihallituksen taloon Venäjän konsulaatin, joka hoiti venäläisten asioita valkoisessa Suomessa. Suomen senaatilla ei tuolloin ollut diplomaattisuhteita Neuvosto-Venäjään, jonka kanssa se katsoi olevansa sotatilassa sisällissodan päätyttyäkin, mutta edustuston toiminta sallittiin aluksi, koska se auttoi Venäjän kansalaisten toimittamisessa pois Suomesta. Konsulaatti myös julkaisi Suomessa olleille venäläisille suunnattua "Russki vestnik" -lehteä.
Suomen senaatti ilmoitti 11. toukokuuta, ettei se aikonut tunnustaa mitään Neuvosto-Venäjän diplomaattista edustusta Suomessa. Suomen viranomaiset vangitsivat Kovankon 23. toukokuuta 1918 ja lakkauttivat konsulaatin. Hänet vapautettiin vanginvaihtosopimuksen nojalla elokuussa 1918. Pian tämän jälkeen hän sairastui ja kuoli Helsingissä saman vuoden lokakuussa. Kuolinsyyksi kerrottiin munuaissairauden aiheuttama verenmyrkytys. Hänet haudattiin Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.
Joselininniemi

Joselininniemi on Tampereen Pyynikinharjulla Pyhäjärven rannassa sijaitseva niemi. Joselininniemessä toimii nykyisin Pyynikin kesäteatteri.
Joselininniemi lienee alkuaan ollut Likosaari-niminen saari. Vuonna 1857 kauppias Robert Magnus Lindholm (1817–1863) vuokrasi niemen Tampereen kaupungilta 50 vuodeksi rakentaakseen sinne huvilansa. Hän nimesi niemen Kaisaniemeksi vaimonsa Katarinan (Kaisa) mukaan. Lindholmin leski myi vuonna 1874 niemen huvilarakennukset ja vuokraoikeuden kauppias Gustaf Oskar Sumeliukselle (1835–1895). Sumelius rakensi aivan niemen kärkeen huvilan, johon kuului myös näkötorni. Alueen vuokrasopimus päättyi 1907, ja huvilarakennus purettiin joskus 1910-luvulla.
Joselininniemi on saanut nykyisen nimensä ravintoloitsija Emanuel Joselinin (1836–1873) mukaan, joka rakensi vuonna 1867 paikalle hotelli-ravintolan Pyynikin tulitikkutehtaan isännöitsijältä, kauppias Knut Oskar Laurénilta (1836–1874) vuokraamalleen maalle. Hän oli pitänyt jo aiemmin vuosina 1864–1866 kesäravintolaa paikalla olleessa Laurénin huvilassa. Uudessa ravintolassa järjestettiin musiikki- ja juhlatilaisuuksia, ja sen lähiympäristössä pidettiin kesäisin soutu- ja uintikilpailuja sekä talvikausina hiihto- ja luistelukilpailuja. Kaupungin ja Viikinsaaren väliä kulkeneet laivat pysähtyivät Joselinin ravintolan laiturissa ja maitsekin ravintolaan oli hyvä tieyhteys kaupungista. Joselinin kuoltua 1873 hänen leskensä Emilia Sofia Joselin (1839–1910) piti ravintolaa vielä yli 20 vuoden ajan. Ravintolan toiminta päättyi 18. joulukuuta 1897 ravintolarakennuksen tuhouduttua tulipalossa kun eräissä häissä kattokruunu putosi lattialle sytyttäen palon.
Liikkeenharjoittaja Johan Vihtori Saloharju (1866–1957) piti vielä kesäisin vuosina 1905–1907 kahvilaa ravintolan palolta säästyneessä soittopaviljongissa. Joselininniemen kärjessä sijaitsi Pyynikin laivalaituri, jossa Laukontorin ja Viikinsaaren väliä liikennöineet laivat poikkesivat. Joselininniemen itäpuolella ollut lahti sai Emanuel Joselinin aikana nimen "Viipurinlahti", ja sitä käytettiin purjeveneiden laituripaikkana.
Näyttelijöiden Yrjö Kostermaan ja Toivo Mäkelän perustama Tampereen Kesäteatteri aloitti toimintansa Joselininniemellä vuonna 1948. Teatterin nimeksi muuttui vuonna 1955 Pyynikin kesäteatteri, kun Tampereen Teatterikerho ry tuli teatterin vetäjäksi. Arkkitehti Reijo Ojasen suunnittelema teatterin 792-paikkainen pyörivä katsomo valmistui 1959, ja se otettiin käyttöön 16. kesäkuuta 1959. Katsomon katos valmistui vuonna 2005.
Joselininniemen lahdenpoukamassa kesäteatterin ja Pyhäjärven rantapolun välissä sijaitsee 1920-luvulla rakennettu betoninen vesiallas. Paikalla oli aiemmin luonnonlähde. Altaaseen sijoitettiin 1950-luvulla Matti Hauptin pronssiveistos "Kultakutri" ja asennettiin suihkulähde, sen reunat kivettiin ja altaan ympäristöön sijoitettiin penkkejä ja kukkaistutuksia. "Kultakutri"-veistos siirrettiin vuonna 2016 Tammerkosken Konsulinsaareen ja altaassa ollut suihkulähde poistettiin käytöstä. Altaassa on vielä jäljellä veistoksen jalustana ollut kivi.
Beckerin talo

Beckerin talo on rakennus Seminaarinrinteessä Jyväskylässä. Sen on suunnitellut itseoppinut jyväskyläläinen rakennusmestari M. F. Forselius apteekkari Frans Kiljanderille. Talo on saanut nimensä siinä asuneen yleisen sairaalan ylilääkäri Aarne Arthur Beckerin mukaan. Hän asui talossa perheineen vuodesta 1920 kuolemaansa saakka vuonna 1941.
Talo sijaitsee Seminaarinrinteessä, joka on alue Jyväskylän yliopistokampuksen Seminaarinmäen välittömässä läheisyydessä. Pihapiirissä on suojeltu päärakennus, jonka pinta-ala on 229 m2 ja tilavuus 1 007 m3 sekä piharakennus, jonka kokonaisala on 249 m2 ja tilavuus 783 m3. Molemmat rakennukset ovat vuodelta 1903.
Talossa toimii Jyväskylän taiteilijaseuran galleria ja taidelainaamo. Piharakennuksessa sijaitsevat Keski-Suomen Popjazzopiston opetustilat ja Teatterikoneen toimisto ja harjoitustila.
Beckerin talo, Kirjailijatalo ja Juomatehdas kuuluvat Seminaarinrinteen Taidekortteliin.
GeForce 10 -sarja

GeForce 10 -sarja on Nvidian kehittämä GeForce-näytönohjainsarja. Sarjan näytönohjaimet pohjautuvat uuteen Pascal-arkkitehtuuriin, joka on nimetty matemaatikko Blaise Pascalin mukaan. Ensimmäinen GeForce 10 -sarjan näytönohjain, GeForce Gtx 1080, julkaistiin toukokuussa 2016.
Sarjan tuotteet.
Sarjan lippulaivamalli GeForce GTX 1080 Ti julkaistiin maaliskuussa 2017. Näytönohjaimessa on aiemmin julkaistun Titan X:n tavoin Pascal-arkkitehtuuriin perustuva GP102-grafiikkapiiri, josta on kytketty kaksi SM-yksikköä pois käytöstä. GTX 1080 Ti:n GP102-grafiikkapiirissä on käytössä 88 ROP eli Render Output -yksikköä, kun Titan X:ssä niitä on täydet 96 kappaletta. Eroavaisuuksia on myös muistikonfiguraatiosta, jäähdytysratkaisussa ja virransyötöstä, minkä ansiosta GTX 1080 Ti:n ylikellotusmahdollisuudet ovat paremmat Titan X:än nähden.
Pyynikin tulitikkutehdas

Pyynikin tulitikkutehdas toimi Tampereella Pyynikillä Pyhäjärven rannassa nykyisen Pyynikin uimarannan kohdalla vuodesta 1856 aina vuoteen 1908 saakka.
Tehtaan perusti 1856 kauppias Akseli Selim Laurén ja se oli Tampereen toinen tulitikkutehdas. Kaupungin ensimmäisen tulitikkutehtaan oli perustanut 1852 kauppias Henrik Eliander (1815–1892) Näsijärven rannalla sijainneen savipiipputehtaansa yhteyteen. Pyynikin tehtaan vuosituotanto nousi nopeasti kolmeen miljoonaan rasiaan ja työntekijöitä oli enimmillään nelisenkymmentä suurimman osan ollessa lapsia. Tulitikkujen valmistuksessa käytetty fosfori aiheutti työntekijöille erilaisia luusairauksia sekä kasvoihin ylä- tai alaleuan kuolioita. Myrkyllisen valkoisen fosforin käyttö tulitikuissa kiellettiin Suomessa 1872. Tulitikkuaskien valmistusta tehtiin myös käsityönä työläisten kodeissa koska askien valmistukseen ei ollut vielä kehitetty koneita.
Akseli Selim Laurénin kuoltua tehdasta johti hänen veljensä Knut Oskar Laurén (1836–1874). Tehdas paloi 1865 mutta se rakennettiin uudelleen. Knut Oskar Laurénin kuoltua tehtaan omistajaksi tuli "Tammerfors Tändsticksfabrik Ab" osakeyhtiö jonka osakkaina olivat Frans Wilhelm von Frenckell (1821–1878), Waldemar von Frenckell (1853–1936) ja Carl Zuhr (1823–1876). Pyynikin tehtaan teknilliseksi johtajaksi tuli ruotsalainen Walfrid Hultberg.
1870-luvulla Pyynikin tehtaalla alettiin käyttää tulitikuissa punaista fosforia ja samalla tulitikut kyllästettiin parafiinilla. Tehtaan tikut saivat mainetta sekä Suomessa että ulkomailla ja niitä palkittiin useissa teollisuusnäyttelyissä 1870- ja 1880-luvuilla. Tehtaan tuotannon arvo kasvoi vuosina 1885–1900 nelinkertaiseksi niin että se oli 232 000 markkaa vuonna 1900 ja vuotuinen valmistusmäärä nousi 30 miljoonaan tulitikkulaatikkoon vuonna 1903. Vuonna 1905 tehtaalla oli 84 työntekijää. Tehtaalla sattui usein tulipaloja ja sitä jouduttiin jälleenrakentamaan usein kovallakin kiireellä. Tehdasrakennuksiin kuului 1900-luvun alussa kolmikerroksinen varsinainen tehdasrakennus, Pyhäjärven rannassa sijainnut räjähdeainevarasto, Jalkasaaren ja rannan välisellä niemekkeellä sijainnut tehtaan työväen asuinrakennus sekä tehtaan isännöitsijän asuinrakennus kupolikattoineen.
Pyynikin tulitikkutehtaan toiminta päättyi vuonna 1908 ja tehtaan rakennukset purettiin vuonna 1910. Tehdasrakennusten betoniperustuksia on vielä osittain säilynyt. Myöhemmin Tampereen Särkänniemessä toimi vuonna 1926 perustettu aina vuoteen 1975 saakka.
Ateenan raitiotieliikenne

Ateenan raitioliikenne () on yksi Ateenan metropolialueen julkisen liikenteen muodoista. Nykyisin raitiolinjoja on kolme ja ne kulkevat Ateenan keskustasta eteläisiin esikaupunkeihin.
Historia.
Raitiotieliikenne alkoi Ateenassa ensimmäisen kerran vuonna 1882, jolloin hevosraitiotiet aloittivat toimintansa. Raitiotiellä kyettiin yhdistämään Ateenan keskusta ympäröiviin asuinalueisiin, joihin kuuluivat muun muassa Ampelókipoi, Kolokynthoú sekä Patísia. Lisäksi Omónoia-aukio liitettiin linjastolla Gkázin, Kerameikóksen sekä Sýntagman asuinalueisiin. Ateenan sähköraitiotie aloitti toimintansa vuonna 1908 ja tällä korvattiin kaupungin hevosraitiotie.
Toisessa maailmansodassa Kreikan miehitys jätti jälkensä raitiotieverkkoon, sillä raitiolinjoja lakkautettiin. Määrätietoinen raitiotieverkoston alasajo alkoi kuitenkin 1950-luvun alussa, jolloin linjoja päätettiin hävittää. Viimeinenkin raitiotielinja hävitettiin vuoden 1977 keväällä.
Ateenan uusi raitiotie aloitti toimintansa vuonna 2004 ennen Ateenan olympialaisia. Raitiotien laajentamista Pireukseen on suunniteltu.
L’amore nascosto

L’amore nascosto (myös "Madre e ossa"; ; kansainvälisesti "Hidden Love") on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut Alessandro Caponen ohjaama italialais-belgialais-luxemburgilainen psykologinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Isabelle Huppert, Greta Scacchi, Mélanie Laurent ja Olivier Gourmet. Alessandro Capone ja Luca D’Alisera sovittivat elokuvan käsikirjoituksen Danielle Girardin romaanin "Madre e ossa" (1997) pohjalta. Elokuvan tuottajina olivat Massimo Cristaldi ja Mark Hammond.
Juoni.
Kolmannen itsemurhayrityksensä jälkeen 47-vuotias pariisilainen Danielle Gérard (Isabelle Huppert) suljetaan yksityiseen psykiatriseen sairaalaan, jossa hänen tapaustaan alkaa hoitaa psykiatri Madeleine Nielsen (Greta Scacchi). Danielle on aluksi hiljainen, syvälle kuoreensa vetäytynyt häiriintynyt nainen, jonka tyhjä katse kertoo toipumisen olevan mahdotonta. Tapaamisten aikana Daniellen kätketty kipu ja salaisuudet alkavat kuitenkin hiljalleen paljastua tohtori Nielsenille.
Tuotanto.
"L’amore nascosto" kuvattiin Belgiassa, Luxemburgissa ja Ranskassa 4,5 miljoonan euron budjetilla. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Cristaldi Pictures, Tarantula Luxembourg, Tarantula Belgium, Soho Films ja uMedia.
Julkaisu ja vastaanotto.
"L’amore nascosto" sai ensi-iltansa Kanadassa, Toronton elokuvajuhlilla 13. syyskuuta 2007. Elokuvan Italian ensi-ilta oli 18. lokakuuta 2007 Rooman elokuvajuhlilla, missä Alessandro Capone oli ehdokkaana parhaan elokuvan Kultaisen Marc’Aurelion saajaksi. Elokuva sai teatteriensi-iltansa Italiassa 5. kesäkuuta 2009 ja oli Archibald Enterprise Filmin teatterilevittämä. Isabelle Huppert voitti roolisuorituksestaan eurooppalaisen Nastro d’argenton vuonna 2009.
Ravintola Rosendahl (Pyynikki)

Ravintola Rosendahl oli Tampereen Pyynikillä vuosina 1863–1968 toiminut ravintola.
Ravintolan perustaja oli Johan Ludvig Rosendahl (k. 1876), joka oli muuttanut Tampereelle 1861 hoitamaan vuonna 1860 perustettua Seurahuoneen ravintolaa. Rosendahlin ravintola toimi aluksi kesäisin vuosina 1863–1866 kauppias Robert Magnus Lindholmin huvilassa. Vuonna 1866 Rosendahl muutti ravintolansa uuteen paikkaan hieman kauemmaksi Joselininniemeen perustetusta toisesta kesäravintolasta. 
Rosendahlin kuoltua 1876 ravintolan pitoa jatkoi hänen leskensä Henrika Rosendahl. Leski rakennutti vuonna 1888 läheiselle näköalapaikalle uuden ravintolarakennuksen. Tampereen kaupunki osti rakennuksen 1918 ja vuokrasi sitä edelleen ravintolanpitäjille. Ravintolan läheisyyteen siirrettiin vuonna 1907 kaupungin taimitarha, ja vuosina 1929–1970 ravintolan vieressä sijaitsivat kaupungin puutarhan kasvihuoneet. 1960-luvulla ravintolan läheisyyteen valmistui vielä Pyynikin tanssilava.
Rosendahlin ravintolan toiminta päättyi 1968 ja ravintolarakennus purettiin 1970. Vuonna 1977 ravintolan ja puutarhan sijaintipaikalle valmistui arkkitehtien Jaakko Laapotti ja Martti Kukkonen suunnittelema Rosendahlin kongressihotelli, nykyinen hotelli Scandic Rosendahl.
Syklotriakontaani

Syklotriakontaani on rengasrakenteinen hiilivety, jossa hiilet ovat kytkeytyneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Yhdiste kuuluu sykloalkaanien aineryhmään. Syklotriakontaanin kemiallinen kaava on C30H60, moolimassa 420,8 g/mol, kiehumispiste 531,8 °C (paineessa 760 mmHg), suhteellinen tiheys 0,79 g/cm³ (vesi = 1,0 g/cm³), leimahduspiste 257,8 °C, taitekerroin 1,433 ja CAS-numero 297-35-8.
Calatayud

Calatayud (aragoniaksi "Calatayú") on kaupunki Aragonian itsehallintoalueella Espanjassa. Calatayudin asukasluku on 20 191 (2016).
Calatayudin historia ulottuu roomalaisaikaan. Paikkakunnan nimenä oli alkuaan "Bilbilis", josta ovat jäljellä rauniot, muun muassa roomalaisen amfiteatterin jäännökset. Vähitellen alkuperäinen keltiberien kulttuuri sekoittui Rooman kulttuuriin, kieleen ja tapoihin. Keisari Augustuksen aikaan paikkakunnan nimeksi tuli "Municipium Augusta Bilbilis". Rooman valtakunnan tuhouduttua Bilbilis autioitui, kunnes 700-luvun alussa saapuivat arabit. Arabit asuttivat paikan, josta nykyinen Calatayud alkoi kehittyä. Arabit rakensivat linnan, joka tunnetaan nimellä "Qal 'at Ayyub" (Castillo de Ayuub).
Kaupungin keskustassa on nähtävissä Aragonian parhaimpia "mudéjar"-tyylisuuntaa edustavia rakennuksia, kuten "Colegiata de Santa María" 1300-luvulta, "Iglesia de la Virgen de la Peña" (1343–1350) sekä "Iglesia de San Andrés" 1400–1500-luvulta. Keskustassa on paljon renessanssipalatseja ja aatelistaloja.
Roomalainen runoilija Martialis syntyi Bilbiliksessä, nykyisen Calatayudin lähistöllä.
Lea Kauppi

Lea Hannele Kauppi (o.s. Salonen, s. 1952) on suomalainen limnologi. Kauppi toimi Suomen ympäristökeskuksen (SYKE) pääjohtajana SYKEn perustamisvuodesta 1995 alkaen eläkkeelle jääntiinsä lokakuuhun 2020 asti.
Kauppi on valmistunut Helsingin yliopistosta maatalous- ja metsätieteiden maisteriksi (limnologia) vuonna 1975. Hän valmistui samasta yliopistosta maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi vuonna 1984. Kaupin limnologian alaan kuuluva englanninkielinen artikkeliväitöskirja (1984) käsitteli maatalouden kuormituksen roolia Suomen pintavesien vedenlaadun heikkenemisessä. Tutkimustyö oli otsikoitu "Contribution of agricultural loading to the deterioration of surface waters in Finland".
Työurallaan Kauppi toimi tutkijana (12/1976–8/1987) Vesi- ja ympäristöhallituksessa ja sen edeltäjässä Vesihallituksessa. Hän vieraili jatko-opintovaiheessa IIASA:ssa Itävallassa (International Institute for Applied Systems Analysis; 9/1982–6/1983) ja toimi saman tutkimuslaitoksen tutkijana myös (8/1987–7/1988). Hän johti Vesi- ja ympäristöhallituksen ympäristötutkimuksen toimialaa (9/1987–4/1995) ja oli Suomen ympäristökeskuksen tutkimusjohtaja (5/1995–12/1995). Elokuusta 1995 lokakuuhun 2020 Kauppi johti Suomen ympäristökeskusta.
Pentti Lehtonen

Pentti Robert Lehtonen (2. lokakuuta 1922 Pyhäjärvi Vpl – 22. marraskuuta 2007) oli suomalainen upseeri, joka toimi Reserviupseerikoulun johtajana.
Lehtosen vanhemmat olivat Väinö Lehtonen ja Inkeri Pitkänen. Hänen puolisonsa vuodesta 1945 oli Anneli Maattola. Myös heidän pojastaan Seposta (s. 1948) tuli upseeri.
Lehtonen tuli ylioppilaaksi Helsingin uudesta yhteiskoulusta 1941. Talvisodassa hän toimi Helsingin suojeluskuntapiirin esikunnassa, jatkosodassa taas muun muassa nuorempana upseerina Jalkaväkirykmentti 50:ssä ja Kenttätykistörykmentti 18:sta sekä nuorempana upseerina ja komppanian päällikkönä Jalkaväkirykmentti 56:ssa ja Jalkaväkirykmentti 1:ssä. Hän osallistui myös Lapin sotaan. Kadettikoulusta Lehtonen valmistui 1943 ja Sotakorkeakoulusta 1956. Maanpuolustuskurssin hän kävi 1966.
Lehtonen toimi jatkosodan jälkeen Armeijakunnan esikunnassa toimistoupseerina vuodesta 1945, nuorempana upseerina ja esikuntapäällikkönä Hämeen ratsurykmentissä vuodesta 1947, panssarintorjuntalinjan johtajana Panssarikoulussa vuodesta 1949 ja Panssarintorjuntapataljoonan komppanianpäällikkönä 1952–1954. Panssarirykmentin koulutus- ja järjestelyupseeri hän oli vuodesta 1957 ja Pääesikunnan toimistoesiupseeri vuodesta 1959 sekä myöhemmin toimistopäällikkö vuodesta 1968. Panssarikoulun johtajaksi Lehtonen tuli vuonna 1965 ja Rerviupseerikoulun johtajaksi 1971 Pentti Syrjän jälkeen. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta 1977, toimittuaan viimeiset kaksi vuotta Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunnan päällikkönä. 1980-luvun alkupuolella Lehtonen toimi Hollolan kunnanvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä. 
Lehtonen ylennettiin vänrikiksi 1942, luutnantiksi 1943, kapteeniksi 1949, majuriksi 1959, everstiluutnantiksi 1965 ja everstiksi 1972.
Pirkko Niemelä

Pirkko Onerva Niemelä (o.s. "Saaren-Seppälä"; s. 21. tammikuuta 1939 Helsinki) on Turun yliopiston psykologian professori emerita.
Niemelä kirjoitti ylioppilaaksi Turun tyttölyseossa 1958 ja valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1965, Uppsalan yliopistosta filosofian lisensiaatiksi 1968 ja väitteli filosofian tohtoriksi Tukholman yliopistossa 1973.
Niemelä aloitti uransa Turun yliopiston assistenttina 1965–1968 ja jatkoi Ruotsista palattuaan 1973–1976. Yliopistovuosien jälkeen hän työskenteli Suomen Akatemian nuorempana tutkijana 1976–1983 ja palasi Turun yliopiston palvelukseen psykologian apulaisprofessoriksi 1983–2001 sekä psykologian professoriksi vuodesta 2001 vuoteen 2003, jolloin jäi eläkkeelle. Päätyönsä ohessa Niemelä piti psykoterapeutin vastaanottoa (yksityispraktiikkaa) vuodesta 1980, perheterapeutin yksityispraktiikkaa vuodesta 1983 ja psykoanalyytikon yksityispraktiikkaa vuodesta 1989 lähtien. Hän on toiminut psykologina myös ulkomailla: Kalifornian yliopistossa (Berkeley) 1968–1970, Kalifornian yliopistossa (Los Angeles) 1970–1971 ja Moskovan valtionyliopistossa 1973. Vuodesta 1980 lähtien Niemelä on ollut Åbo Akademin psykologian dosentti.
Pirkko Niemelän puoliso on elokuvaohjaaja Pekka Niemelä.