tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Purity of Essence

Purity of Essence on ruotsalaisen metallimuusikko Quorthonin toinen ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1997 levymerkillä Black Mark Production.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet lukuun ottamatta kappaletta ”Rock ’n Roll” on kirjoittanut Quorthon.
Carl Adolph Norman

Carl Adolph Norman (s. 12. tammikuuta 1879 Porvoo ) oli suomalainen insinööri ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Normanin vanhemmat olivat sahanomistaja Carl Herman Norrman ja Julia Elisabeth Norrman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896, suoritti vielä ruotsalaisen ylioppilastutkinnon 1897 ja valmistui insinööriksi Tukholmassa vuonna 1900. 
Norman toimi koneenrakennusopin professorina Ohion yliopistossa (Ohio State University) Columbuksessa vuodesta 1917 alkaen.
Kaunokirjallista tuotantoa.
Nimellä "Carl Warder":
Omalla nimellä:
Django Unchained

Django Unchained on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut lännenelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Quentin Tarantino. Sen pääosissa ovat Jamie Foxx, Christoph Waltz, Leonardo DiCaprio ja Kerry Washington. Sen ensi-ilta oli 25. joulukuuta 2012 Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 18. tammikuuta 2013.
"Django Unchained" voitti parhaan käsikirjoituksen ja parhaan miessivuosan (Christoph Waltz) Oscar- ja Golden Globe -palkinnot vuonna 2013.
Elokuva herätti polemiikkia väkivaltaisesta sisällöstä ja neekeri-sanan (nigger) viljelystä. Jotkut arvelivat elokuvan olevan epäkunnioittava mustia kohtaan tai rasistinen.
Vastaanotto.
Filmgoer.fi:n Marko Pekkanen kehui "Django Unchainedin" näyttelijöitä kutsuen elokuvaa "näyttelijöiden juhlaksi." Erityisesti hän kehuu Foxxin ja Waltzin välistä kemiaa ja sanoo, että "se luo selkärangan koko elokuvalle."
Bill Haslam

William Edward ”Bill” Haslam (s. 23. elokuuta 1958) on Tennesseen entinen kuvernööri. Tässä tehtävässä hän toimi vuosina 2011-2019. Haslam on Republikaanisen puolueen jäsen. Hän oli Knoxvillen pormestari vuodesta 2003 vuoteen 2010. Haslam vastustaa homoliittoja mutta on sanonut haluavansa keskittyä taloudellisiin asioihin. Hän on National Rifle Associationin jäsen.
Sudaninfrankoliini

Sudaninfrankoliini ("Pternistis erckelii") on afrikanfrankoliinien sukuun kuuluva kanalintulaji.
Tuntomerkit.
Sudaninfrankoliini on 38–43 senttimetriä pitkä, yläpuolelta ruskea, alta valkea ja kauttaaltaan ruskeaviiruinen. Sen päälaki on punaruskea ja leuka valkoinen. Sudaninfrankoliinilla on keltaiset, hyvin vahvat jalat, joissa on kaksoiskannukset.
Levinneisyys.
Sudaninfrankoliini pesii luonnonvaraisena Eritreassa, Etiopiassa ja Sudanissa. Sitä on istutettu Italiaan ja Havaijille.
Edvard Wainio

Edvard August Vainio (vuoteen 1876 Lang, 1876–1919 Wainio; 5. elokuuta 1853 Pieksämäki – 14. toukokuuta 1929 Turku) oli suomalainen kasvitieteilijä ja jäkälätutkija. Hän oli Helsingin yliopiston dosentti 1880–1906 ja Turun yliopiston ylimääräinen opettaja vuodesta 1922.
Wainio julkaisi ensimmäiset suomenkieliset kasvimaantieteelliset teokset "Havainnoita Itä-Hämeen kasvistosta" (1878) ja "Kasviston suhteista Pohjois-Suomen ja Venäjän-Karjalan rajaseuduilla" 1878. Myöhemmin hän keskittyi jäkäliin ja keräsi niitä eri puolilta Suomea ja ulkomailta. Tieteellisten teosten lisäksi hän julkaisi yleistajuisen matkakertomuksen Brasiliasta "Matkustus Brasiliassa" (1888) ja Siperian tutkimusmatkasta kertovan vihkosen. Myöhemmin hän julkaisi muiden keräämiin kokoelmiin perustuvia teoksia. Turun yliopisto osti hänen 22 000 jäkälänäytettä käsittävän kokoelmansa 1919. Hänen aikanaan kokoelmat Turussa laajenivat 35 000 näytteeseen.
Wainio ei saanut hakemaansa kasvitieteen professuuria Helsingin yliopistosta, joten elättääkseen itsensä hän toimi vuosina 1891–1901 painoasiain ylihallituksen asiamiehenä ja 1901–1917 yliasiamiehenä. Koska hän oli sortokausien aikana siten venäläisen hallinnon pääsensori, hänestä tuli julkisuudessa halveksittu ja myös akateemisessa maailmassa hyljeksitty. Suomen itsenäistyttyä hän menetti virkansa ja joutui taloudellisesti koville. Lopulta Turun yliopisto pelasti Vainion tarjoamalla hänelle opettajanviran ja ostamalla hänen kokoelmansa sekä maksamalla hänelle palkkaa niiden järjestämisestä. Viimeisinä vuosinaan Vainio oli arvostettu opettaja ja toimi kasviretkillä ohjaajana. Turun yliopistolla hänen työhuonettaan kutsuttiin ”Vainion majakaksi”, koska valo paistoi sieltä iltamyöhään hänen työskennellessään. Hänelle myönnettiin valtioneläke vain hetkeä ennen hänen kuolemaansa.
Vainion poika Ilmari Vainio julkaisi ensimmäisen suomenkielisen sarjakuvan.
Urpo Wainio

Urpo Olavi Wainio (7. huhtikuuta 1910 Helsinki – 16. kesäkuuta 1975) oli suomalainen taidemaalari. 
Wainio opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1934-1937 ja Pariisissa vuonna 1949 opettajanaan André Lhote. Hän erikoistui lasimaalauksiin ja teki niitä esimerkiksi Pielaveden (1956) ja Kokkolan kirkkoihin (1960) sekä Otanmäen seurakuntasaliin (1960). Hän teki silti myös öljymaalauksen "Kristus vierailee kolarilaisessa kodissa" (1965) alttaritauluksi Kolarin kirkkoon. Wainio lienee tehnyt myös Mika Waltarin romaanin "Sinuhe egyptiläinen" (1945) alkuperäisen kansikuvan.
Wainio opetti Taideteollisessa oppilaitoksessa vuodesta 1952.
Novorossijski morskoi torgovyi port

Novorossijski morskoi torgovyi port (, ) on Moskovan (MICEX-RTS) ja Lontoon pörsseissä (LSE) noteerattu, Mustanmeren rannalla sijaitsevan Venäjän Krasnodarin aluepiirin Novorossijskin sataman mukaan nimetty ja kotipaikkanaan Novorossijskin kaupunkia pitävä venäläinen satamaoperaattori.
Yhtiö oli vuonna 2011 kotisivujensa mukaan Venäjän johtava ja Euroopan 3. suurin satamaoperaattori. Se vastasi tuolloin 157,0 miljoonasta rahtitotonnista. Se hoiti 29,3 prosenttia Venäjän merisatamien kautta kulkevasta rahdista. Sen satamatoimintojen kautta kulkee 58,6 % Venäjän meritse kuljetetusta raakaöljysta, 70,8 % sokerista, 29,6 % viljasta, 28,2 % raudasta ja 26,9 % muista metalleista sekä 15,7 % öljynjalostustuotteista. 
Vuosien 2010-2011 aikana yhtiö sai hallintaansa Novorossijskin jälkeen maan toiseksi suurimman sataman eli Primorskin öljysataman keskeisimmät satamatoiminnot. Järjestelyihin liittyneiden sopimusten myötä Novorossijski morskoi torgovyi port -yhtiön osake-enemmistö (50,1 %) siirtyi yksityissektorilta Venäjän valtion hallitsemalle Transneft-öljynsiirtoyhtiölle ja oligarkki Zijavudin Magomedoville (Зиявудин Магомедов). Venäjän valtio omistaa satamayhtiötä myös suoraan (20 %) ja Venäjän rautateiden omistusosuuden kautta. Satamaoparaattori toimii myös Kaliningradin alueen Baltijskin satamassa.
Wainsteinin säätiö

Wainsteinin säätiö eli Leo ja Regina Wainsteinin säätiö oli 1928–2003 toiminut suomalainen säätiö, joka tuki kuvataidetta.
Säätiön perustivat kauppaneuvos Leo Wainstein ja hänen puolisonsa Regina Wainstein vuonna 1928 Suomeen saapumisensa muistoksi ja kiitollisuuden osoitukseksi. Säätiö jakoi vuosittain korkotulonsa apurahoina ja lahjoitti veistoksia. Säätiön lahjoituksia ovat Aarre Aaltosen "Ilmatar ja sotka" Helsingin Sibelius-puistossa, Matti Hauptin "Aino" Turun Asemanpuistossa ja sama teos marmoriveistoksena Turun taidemuseossa. Säätiö sulautettiin vuonna 2003 Suomen Kulttuurirahastoon, jossa sen nimenä on nykyisin "Leo ja Regina Wainsteinin rahasto".
Leo Wainstein (1883–1978) oli odessalaissyntyinen asianajaja, myöhemmin pääkonsuli ja kauppaneuvos. Regina Wainstein o.s. Trilling oli syntyisin Białystokista. Wainstein osti Åbo Klädesfabrikin (Turun Verkatehdas) 1924.
Säätiö on vuonna 1938 julkaissut 29-sivuisen kirjasen "Leo ja Regina Wainsteinin säätiö: 1928-1938".
Tomáš Starosta

Tomáš Starosta (s. 20. toukokuuta 1981 Trenčín, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa KHL:n Jugra Hanty-Mansijskia, jonne siirtyi vuonna 2011.
Ura.
Starosta on Dukla Trenčínin kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä Slovakian Extraligassa vuonna 1999 ja jatkoi siellä vuoteen 2005, jolloin siirtyi kesken kauden silloisen Venäjän superliigan Neftehimik Nižnekamskiin. Elokuussa 2010 hän siirtyi Salavat Julajev Ufaan, jossa pelasi vain yhden kauden. Ufa voitti kauden 2010–2011 päätteeksi KHL:n mestaruuden Gagarin Cupin. Mestaruuskauden jälkeen Starosta allekirjoitti sopimuksen Jugra Hanty-Mansijskin kanssa.
Starosta on edustanut Slovakian maajoukkuetta neljissä jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa, vuosina 2007, 2008, 2010 ja 2012. Vuoden 2012 kisoissa hän oli voittamassa MM-hopeaa. Hän on edustanut maataan myös alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1999, jolloin Slovakia sijoittui turnauksen kolmanneksi, sekä alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2000 ja 2001.
Z31

Z31 oli Saksan laivaston tyypin 1936 Mob hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 19. syyskuuta 1939 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1940 telakkanumerolla 1001. Alus laskettiin vesille 15. toukokuuta 1941 ja valmistui 11. huhtikuuta 1942.
Palvelus.
Alus luovutettiin 1946 sotakorvauksena Ranskalle.
Z32

Z32 oli Saksan laivaston tyypin 1936 Mob hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 19. syyskuuta 1939 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä, missä köli laskettiin 1. marraskuuta 1940 telakkanumerolla 1002. Alus laskettiin vesille 15. elokuuta 1941 ja valmistui 15. syyskuuta 1942.
Palvelus.
Alus ajettiin maihin uppoamisen estämiseksi 9. kesäkuuta 1944.
Z33

Z33 oli Saksan laivaston tyypin 1936 Mob hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 19. syyskuuta 1939 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä, missä köli laskettiin 22. joulukuuta 1940 telakkanumerolla 1003. Alus laskettiin vesille 15. syyskuuta 1941 ja valmistui 6. helmikuuta 1943.
Palvelus.
Alus luovutettiin 1946 sotakorvauksena Neuvostoliitolle.
Z34

Z34 oli Saksan laivaston tyypin 1936 Mob hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 19. syyskuuta 1939 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä, missä köli laskettiin 14. tammikuuta 1941 telakkanumerolla 1004. Alus laskettiin vesille 5. toukokuuta 1942 ja valmistui 5. kesäkuuta 1943.
Palvelus.
Miehistö upotti aluksensa 26. maaliskuuta 1946.
Sosiaalityöntekijä Virtanen

Sosiaalityöntekijä Virtanen on Mainos-TV:n kevätkaudella 1976 esittämä kuusiosainen draamasarja sosiaalityöntekijän työstä. Jokainen osa on oma itsenäinen episodinsa, mutta osittain samat roolihahmot ja näyttelijät esiintyvät useammissa sarjan jaksoissa. Sosiaalityöntekijä Pirjo Virtasena esiintyy Leni Katajakoski. Ammattinäyttelijöiden lisäksi sarjassa esiintyy runsaasti Helsingin huoltoviraston toimihenkilöitä, joiden kanssa sarjan tositarinoihin perustuvaa sisältöäkin kehiteltiin. Tarinat käsikirjoitti Aira Ruishalme MTV:n perhetoimituksen päällikön Kyllikki Stenrosin tilauksesta. Sarjan ohjasi Pekka Parikka. Tämän jatkoksi tehtiin sarja "Teollisuustyöntekijä Virtanen" (1977).
Ensimmäinen jakso ”Olkileipä” kertoo pätkätöistä eläköityvästä leskimiehestä ja hänen eläkkeensä suuruuden hankalasta laskemisesta. Toinen jakso ”Mistä rahat?” kuvaa huoltoviraston työtä kolmilapsisen lähiössä asuvan perheen auttajana, kun vanhemmat sairastelevat. Jaksossa ”Tyttö Helsingin viidakoissa” tutustutaan ensikodin toimintaan aviottoman lapsen saavan nuoren äidin auttajana. ”Kutosen mies” kertoo vaimoaan Helsinkiin pakenevasta miehestä, joka pääsee asumaan Intiankadun asuntolaan. Jakso ”Pavin tutut” kuvaa tuolloin ”irtolaisiksi” kutsuttujen syrjäytyneiden nuorten naisten elämää muun muassa työlaitoksessa. Viimeisessä jaksossa ”Anselm ja muut” siirrytään Helsingistä kuvaamaan maaseudun sosiaalityötä muun muassa skitsofreniaa sairastavan miehen ja alkoholistien parissa.
Z37

Z37 oli Saksan laivaston tyypin 1936 Mob hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 19. syyskuuta 1939 Germaniawerftiltä Kielistä, missä köli laskettiin 1940 telakkanumerolla 627. Alus laskettiin vesille 24. helmikuuta 1941 ja valmistui 16. heinäkuuta 1942.
Palvelus.
Alus tuhoutui elokuussa 1944 tulipalossa.
Z38

Z38 oli Saksan laivaston tyypin 1936 Mob hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 19. syyskuuta 1939 Germaniawerftiltä Kielistä, missä köli laskettiin 1940 telakkanumerolla 628. Alus laskettiin vesille 5. elokuuta 1941 ja valmistui 20. maaliskuuta 1943.
Palvelus.
Alus luouvutettiin 1946 sotakorvauksena Britannialle.
Z39

Z39 oli Saksan laivaston tyypin 1936 Mob hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 19. syyskuuta 1939 Germaniawerftiltä Kielistä, missä köli laskettiin 1940 telakkanumerolla 629. Alus laskettiin vesille 2. joulukuuta 1941 ja valmistui 21. elokuuta 1943.
Palvelus.
Alus luovutettiin 1946 sotakorvauksena Yhdysvalloille.
Quality Street

Quality Street on makeiskokoelma, joka kattaa Nestlén erimakuisia, usein säilyketölkkeihin tai laatikkoihin pakattuja makeisia. Quality Street sai alkunsa vuonna 1936 Halifaxin kondiittori Mackintosh'sin ansiosta.
Makeisvalikoima.
Laatikossa olevat makeiset ovat vaihdelleet ja kehittyneet vuosien aikana. Joulukuussa 2010 kokoelmassa oli yhteensä 12 erilaista yksittäispakattua makeisvaihtoehtoa; kaikki ovat suklaa- tai toffeepohjaisia, ja ne ovat seuraavanlaisia:
Valdemar Maununpoika

Valdemar Maununpoika (Bjälbo) (k. 1318) oli Maunu Ladonlukon nuorin poika. Hän osallistui veljensä Eerik Maununpojan kanssa juonitteluihin Torkkeli Knuutinpoikaa vastaan ja myöhemmin myös Birgeriä vastaan. 
Kun kuningas Birger Maununpoika kruunattiin kuninkaaksi, Valdemarista tuli Suomen herttua. Vuonna 1310 solmitun Ruotsin valtakunnanjakosopimuksen mukaan hän sai hallittavikseen Varsinais-Suomen, Hämeen, Uudenmaan, Ahvenanmaan, Tukholman, osan arkkihiippakuntaa ja Öölannin. Lisäksi hän hallitsi Suomessa Turun ja Hämeen linnoja. Birger vangitutti Valdemarin ja Eerikin, ja nämä kuolivat Nyköpingin linnan vankilassa (niin sanotut Nyköpingin pidot).
Claudio Matrone

Claudio Matrone (s. 8. kesäkuuta 1990 Napoli, Italia) on uransa lopettanut italialais-suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Matrone on FC Hongan kasvatti. Hän pelasi vuosina 2010–2011 Ykköstä FC Espoossa yhteensä 39 ottelun verran, tehden kolme maalia. Kaudeksi 2012 hän siirtyi Veikkausliigassa pelanneeseen Valkeakosken Hakaan, esiintyen 25 ottelussa ja onnistuen kerran maalinteossa. Matrone palasi Ykköseen seuraavaksi vuodeksi ja pelasi 12 ottelua PK-35 Vantaan riveissä. Grankulla IFK:ta hän on edustanut vuodesta 2014 lähtien.
Z43

Z43 oli Saksan laivaston tyypin 1936B hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 17. helmikuuta 1941 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä, missä köli laskettiin 1. toukokuuta 1942 telakkanumerolla 1029. Alus laskettiin vesille syyskuussa 1943 ja valmistui 31. toukokuuta 1944. Samana päivänä alus otettiin palvelukseen ensimmäisenä päällikkönään Carl Heinrich Lampe, joka oli myös aluksen ainoa päällikkö.
Palvelus.
Alus aloitti operatiivisen palveluksensa lokakuussa 1944, jolloin se liitettiin 6. hävittäjälaivueeseen itäiselle Itämerelle. Alus operoi 22.-24. marraskuuta yhdessä "Z25:n", "Admiral Scheerin" sekä 2. torpedovenelaivueen kanssa tukien saksalaisten vetäytymistä Saarenmaalta. Alus lähti 9. joulukuuta 6. laivueen lippulaivan "Z35:n" sekä "Z36:n" ja kahden torpedoveneen kanssa miinoittamaan operaatio Nilissä Viron rannikkoa. Kolme vuorokautta myöhemmin osasto joutui sankassa sumussa saksalaisten laskemaan Nashorn miinakenttään, jolloin "Z35" ja "Z36" tuhoutuivat miehistöineen osuttuaan miinoihin. Operaatio peruutettiin ja "Z43" palasi Gotenhafeniin.
Alus oli saattajana Gotenhafenin ja Libaun välillä 18.-25. tammikuuta sekä 29. tammikuuta - 9. helmikuuta 1945. Se tulitti Neuvostoliiton joukkojen asemia 23. helmikuuta Samlandin rannikolla. Saatettuaan "SS Hamburgin" Sassnitziin "Z25:n" kanssa 27. helmikuuta alus oli ilmatorjunta-aluksena, kunnes se suojasi "Lützowin" ja "Admiral Scheerin" Danziginlahdelta Swinemündeen 7. maaliskuuta. Seuraavan viikon alus oli Kolbergin edustalla suojaten kuljetusaluksia ilmahyökkäyksiltä. Alus tuki tykistöllään maajoukkoja 17.-19. maaliskuuta sekä suojasi pakolaisia kuljettaneita aluksia.
Alus palasi Kieliin 2. toukokuuta, jossa sen miehistö upotti aluksensa seuraavana päivänä Geltingerinlahteen Flensburgin lähistöllä.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1913

Jalkapallon SM-kilpailu 1913 järjestettiin kuudetta kertaa Suomen jalkapallohistoriassa. Mestaruuden voitti Kruununhaan Urheiluseura, kuten seuran nimi suomenkielisessä lehdistössä tuohon aikaan kirjoitettiin. Mestaruus oli seuran ensimmäinen.
Kilpailuun osallistui kaikkiaan kuusi joukkuetta. Helsinkiläiset kamppailivat keskenään toisesta loppuottelupaikasta ja toinen paikka oli varattu Turun voittajalle. Turkulaiset joutuivatkin ottelemaan kolme kertaa, ennen kuin kaupungin edustaja finaalissa oli selvillä. SM-kilpailujen ohella seurat kävivät lukuisia muitakin kilpailuja, ja lehdistökään ei aina ollut perillä mihin kilpailuun ottelu kulloinkin kuului.
Suomen mestarit.
Gunnar Helin; Ilmari Saxell, Artur Johansson; Alexander Holmström, Hugo Mantila, Rudolf Lundqvist; Peter Sikow, Knut Johansson, Ragnar Wickström, Lars Schybergson; Richard Schybergson - K. Marasoff.
Z44

Z44 oli Saksan laivaston tyypin 1936A hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 17. helmikuuta 1941 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä, missä köli laskettiin 1. elokuuta 1942 telakkanumerolla 1030. Alus laskettiin vesille 20. tammikuuta 1944, mutta se ei valmistunut ennen tuhoutumistaan 29. heinäkuuta 1944.
Z45

Z45 oli Saksan laivaston tyypin 1936A hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 17. helmikuuta 1941 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1942 telakkanumerolla 1031. Alus laskettiin vesille 15. huhtikuuta 1944, mutta se ei valmistunut ennen kuin oma miehistö upotti sen 20. heinäkuuta 1946.
Peet Vallak

Peet Vallak, oik. Peeter Pedajas, (1893–1959) oli virolainen kirjailija. Hänen tuotantonsa oli pääasiassa novelleja. Häntä pidetään humoristis-yhteiskuntakriittisenä arjen kuvaajana.
Teokset.
Vallak julkaisi yhdeksän novellikokoelmaa
Valikoimat:
Jalkapallon mestaruuskilpailut 1914

Vuonna 1914 Suomen jalkapallomestaruuskilpailut jäivät pelaamatta. Ensimmäinen maailmansota alkoi 28.heinäkuuta 1914, keskeyttäen urheilutoiminnan Suomen suuriruhtinaskunnassa. Alueellisia kilpailuja ennätettiin jonkin verran pelaamaan. Helsingin mestaruuden voitti Helsingin IFK. Turussa parhaaksi osoittautui Åbo IFK ja Viipurin mestaruus meni Reippaalle, joka 11. lokakuuta voitti Pontevan 2–0. Lappeenrannassa mestariksi palloili Lappeenrannan Luistinseura, joka löi Yhteiskoulun Voimistelijat 6–2.
Helsingin mestaruuskilpailu.
Helsingissä mestaruuskilpailut alkoivat 26. syyskuuta. Kilpailussa putosi jatkosta kärsittyään kaksi tappiota. Myös seurojen 2-joukkueet olivat oikeutettuja osallistumaan kilpailuun.
Loppuottelut.
Kaksi viimeistä joukkuetta kohtasi "finaalisarjassa". Pelipäivät olivat 15. ja 22. marraskuuta. KIF:llä oli tappio alla keskinäisestä ottelusta aiemmilta kierroksilta.
Turun mestaruuskilpailu.
Turussa mestaruuskilpailut alkoivat 27. syyskuuta
Palloliiton sarjakilpailut.
Palloliitto järjesti kevätkaudella myös alueellisen sarjakilpailun, joka kuitenkin onnistui suunnitellulla tavalla vain Helsingissä. Turun otteluissa ÅIFK voitti AIK:n 5–1 ja AIK puolestaan Urheiluliiton 6–1. Viipurilaisten keskinäisistä otteluista ei ole tietoja. 
Helsinki.
1. luokka
2. luokka
1 HJK3 luovutti kaksi otteluaan.
Suluissa otteluiden pelipäivät, mikäli tiedossa. Helsingin IFK:n 1-joukkue ei jostakin syystä ole ottanut osaa sarjakilpailuun. KIF tunnettiin tuohon aikaan suomenkielisellä nimellä Kruununhaan Urheiluseura (KUS).
Vaasa.
Vaasassa sarjakilpailut pelattiin syyskuussa.
Lähteet.
32 - 7.toukokuuta, sivu 599&lt;br&gt;
33 - 14. toukokuuta, sivu 617&lt;br&gt;
34 - 20. toukokuuta, sivu 633&lt;br&gt;
35 - 28. toukokuuta, sivu 651&lt;br&gt;
36 - 5. kesäkuuta, sivu 668
Matti Aaltonen (teollisuusneuvos)

Matti Isko Istara Aaltonen (26. elokuuta 1926 Forssa – 27. tammikuuta 2007 Helsinki) oli Forssan kirjapainon toimitusjohtaja ja teollisuusneuvos. Hänen isänsä oli Forssan Lehden perustaja ja Forssan kirjapainon ensimmäinen johtaja, professori Esko Aaltonen. Matti Aaltosen veli on dokumenttielokuvien tekijä Jouko Aaltonen.
Forssan kirjapainossa Aaltonen työskenteli 15-vuotiaasta alkaen kaikissa tehtävissä ja tuli vuonna 1948 isänsä jälkeen Forssan Lehden toimitusjohtajaksi sekä vuonna 1952 Forssan kirjapainon toimitusjohtajaksi, kun Esko Aaltonen siirtyi professoriksi Turun yliopistoon. Matti Aaltosen aikana Forssan kirjapaino laajeni ja Forssan lehti alkoi ilmestyä kuudesti viikossa. Forssan Lehden päätoimittajana Aaltonen oli vuosina 1962–1965 ja 1973–1974. Teollisuusneuvoksen arvo hänelle myönnettiin vuonna 1978.
Isänsä tavoin Aaltonen oli mukana paikallisessa kotiseututyössä ja toimi muun muassa Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistyksen puheenjohtajana. Myös yhdistyksen julkaisemasta Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistyksen vuosikirjasta tuli hänen aikanaan arvostettu julkaisu.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1915

Vuonna 1915 voitiin taas järjestää jalkapallon Suomen mestaruuskilpailut, edellisen kauden jäädessä väliin ensimmäisen maailmansodan takia. Mestaruuden voitti Kronohagens IF. Alueellisesti muodostetun karsintajärjestelmän johdosta turkulaisjoukkueet aloittivat kilpailun vasta välierissä, kun taas helsinkiläisten piti voittaa jo 2–3 ottelua välieriin päästäkseen.
Loppuottelu.
Töölön Pallokentällä. Yleisöä noin 1600.
Alf Wallander

Alf Wallander (1862–1914) oli ruotsalainen taidemaalari ja muotoilija. Hän oli jugend-henkinen Ruotsin taideteollisuuden uudistaja. Hän oli vuodesta 1896 Rörstrandin taiteellinen johtaja. Hänen maalauksensa oli pastellein tehtyjä henkilösommitelmia ja tunnelmamaisemia. Keraamiset työt olivat korkeita reliefimuotoja ja niissä oli kukka- ja eläinkoristelua. Lisäksi hän suunnitteli kuvakudoksia, huonekaluja, lasia ja taontatöitä.
Hänen setänsä oli taidemaalari Josef Wilhelm Wallander. Hän oli naimisissa taiteilija Gerda Charlotta Wallanderin kanssa, ja heillä on poika, arkkitehti Sven Wallander
Målilla

Målilla on Ruotsissa, Hultsfredin kunnassa, Kalmarin läänissä sijaitseva taajama ja entinen kunta. Taajamassa asui vuonna 2010 yhteensä 1 524 asukasta.
Målilla tunnetaan hyvin sen ääripäisistä lämpötiloista. 29. kesäkuuta 1947 Målillassa mitattiin koko Ruotsin korkein lämpötila, +38 astetta. Tämä luku on sama kuin mitä on mitattu Ultunassa Uplannissa. Ääripäisten lämpötilamittausten takia erääseen paikkakunnalla sijaitsevaan liikenneympyrään on asennettu 15 metriä korkea lämpömittari. Aika pian sen vihkiäisten jälkeen joulukuussa 2000 siihen kuitenkin törmäsi auto ja lämpömittarin alapäässä oleva metallipallo jouduttiin korjaamaan.
Målilla on tunnettu myös Moto GP -radastaan. Siellä on erityisesti kilpaillut paikallinen, aiemmin Dackarna Målilla -nimellä toiminut Moto GP -joukkue. Luxo Stars ja Team Svelux olivat kaksi ohimennyttä nimeä, jotka olivat käytössä ennen kuin alkuperäinen nimi palautettiin.
Uuraan satama

Uuraan satama (myös "Vysotskin satama", , LOCODE: RUVYS) on Venäjän Leningradin alueen Viipurin piirin Uuraan saarella sijaitseva, maantieteellisesti kaksiosainen merisatama. Satamasta on Suomen rajalle noin 50 kilometriä ja Pietariin noin 90 kilometriä. Satamaan kuuluu noin 3,5 kilometriä kaupungin keskustan eteläpuolella sijaitseva Lukoil-yhtiön öljyterminaali ja kantakaupungissa sijaitseva kuivarahtisatama. Molemmille satama-alueille johtaa rautatieyhteys. Syväväylä Viipurin satamaan ja Saimaan kanavalle kulkee Uuraan satama-alueen eteläisemmän osan eli öljyterminaalin editse ja pohjoisemman kuivarahtisatama alueen kautta.
Satama-alueet.
Uuraan öljyterminaali.
Uuraan öljyterminaali () on rakennettu erityisesti öljy-yhtiö Lukoilin tarpeisiin kaupungin eteläpuolelle. Satamassa on petrokemiallisiin kuljetuksiin kaksi 344,5 metriä pitkää laituripaikkaa 13,2 metrin syväyksellä ja yksi 83 metriä pitkä laituri 5,5 metrin syväyksellä. Lisäksi on avustaville aluksille kuten hinaajille ja luotsille tarkoitettu 4. laituri. Öljyterminaalin toimintaa hoitaa RPK-Vysotsk-Lukoil-II -yhtiö. 
Uuraan kuivarahtisatama.
Uuraan kuivarahtisatama sijaitsee Uuraan kaupungissa (). Siellä on neljä 140- 213 metriä pitkää laituripaikkaa aluksille, joilla on enintään 9,3 metrin syväys. Satamaa operoi ООО Port Vysotski-yhtiö. Sataman kautta kuljetetaan esimerkiksi kivihiiltä. 
Rahtimäärät.
Tonnimääräisesti selvä enemmistö rahdista on vuodesta 2005 lähtien kulkenut öljyterminaalin kautta.
Kupittaan ravirata

Kupittaan ravirata (Turun Hippodromi) oli Turun Kupittaalla vuosina 1902–1973 sijainnut ravirata. Se sijaitsi Hippoksentien pohjoispuolella Kupittaan jalkapallostadionin vieressä. Paikalla on nykyään jalkapallokenttiä, velodromi sekä BMX-rata.
Historia.
Ensimmäiset ravikilpailut Turussa oli järjestetty vuonna 1817 Aurajoen jäällä. Suomen ensimmäinen varsinainen ravirata oli valmistunut vuonna 1884 Helsingin Oulunkylään. Vuonna 1894 perustettu Turun Hippos ryhtyi heti perustamisensa jälkeen suunnittelemaan oman radan rakentamista. Sopiva paikka löytyi, kun Turun Tarkk'ampujapataljoona vuonna 1899 siirsi ampumaratansa Kupittaalta Kärsämäkeen. Ravirata aloitti toimintansa kolme vuotta myöhemmin. 
1970-luvulle tultaessa Kupittaa alkoi käydä ahtaaksi raviradan toiminnalle. Lisäksi vanhanaikainen rata ei enää vastannut ajan vaatimuksia. Viimeiset kilpailut Kupittaan raviradalla ajettiin 9. syyskuuta 1973. Kupittaan sulkemisen jälkeen Turun ravitoiminnassa oli neljän ja puolen vuoden tauko, kunnes uusi Metsämäen ravirata avattiin maaliskuussa 1978. Nykyään Kupittaan raviradasta on jäljellä vuonna 1948 valmistunut kioskirakennus, niin sanottu totokioski. Arkkitehti Erik Bryggmanin suunnittelema puurakenteinen kioski on suojeltu.
Kupittaan raviradan sisäkentällä oli myös speedway-rata, jolla ajettiin lajin ensimmäinen kilpailu Suomessa vuonna 1949. Siellä järjestettiin myös useita kansainvälisiä kilpailuja. Lisäksi alueella oli greyhound-rata, jossa järjestettiin vuoden 1981 pohjoismaiden mestaruuskisat. Greyhound-rata lopetti toimintansa 1980-luvun alussa. Vinttikoirarataa korvaavat Metsämäen raviradalla olevat Turun Greyhound Klubin omistama rata ja Turun Vinttikoirakerhon rata Vätissä.
Kupittaalla järjestettiin kolmet Kuninkuusravit, vuosina 1939, 1949 ja 1963.
Muuta.
1900-luvun alkuvuosien tunnetuin suomalainen ravihevonen Eino-Vakaa kuoli Kupittaan raviradalla kesken kilpailun syyskuussa 1913. Hevonen haudattiin rata-alueelle ja se sai myöhemmin myös oman muistomerkin.
Kelkkalan ravirata

Kelkkalan ravirata oli Viipurissa toiminut ravirata, joka perustettiin vuonna 1892. Kelkkalan kaupunginosassa sijainnut rata oli Suomen toiseksi vanhin vuonna 1884 valmistuneen Oulunkylän raviradan jälkeen. Viipuri luovutettiin Neuvostoliitolle vuonna 1944, jonka myötä toiminta raviradalla loppui. Nykyään se on osittain metsittyneenä Pietariin johtavan maantien A125 läheisyydessä olevalla teollisuusalueella.
Yksi Viipurin läänin Hevosystäväin Yhdistyksen omistaman raviradan syntyyn keskeisesti vaikuttanut hahmo oli paikallinen kauppaneuvos Wilhelm Rothe ja myöhemmin keskeisiin taustahahmoihin kuului tunnettu viipurilainen hevosmies Fritz Buttenhoff. Kuninkuusravit Kelkkalassa järjestettiin vuonna 1938. Ravikuninkaaksi kruunattiin tuolloin Toivo Pohjalan omistama ori Lohdutus.
Muita urheilukilpailuja.
Hevoskilpailuiden lisäksi radalla järjestettiin myös muiden urheilulajien tapahtumia. Vuonna 1910 Kelkkalan ravirata isännöi yleisurheilun SM-kilpailuja, jotka tuolloin tunnettiin vielä nimellä Kalevan-ottelu. Vuosina 1932, 1935 ja 1939 Kelkkalassa pidettiin Viipurin Moottorikerhon järjestämät kansainväliset moottoripyörien TT-ajot.
Jatkosodan taistelut.
Jatkosodan aikana suomalaisten viimeinen puolustuslinja VKT-linja, kulki Kelkkalan raviradan kautta Ristimäen hautausmaalle. Viipurin taistelun yhteydessä 20. kesäkuuta 1944 alueella käytiin jonkin verran taisteluja.
Yours Sincerely

Yours Sincerely on suomalaisen Moon-yhtyeen studioalbumi vuodelta 1991. Myöhemmin yhtye on toiminut nimellä Moon Cakes.
Albumi on äänitetty kotistudiossa Keravalla ja miksattu Finnvoxin studioilla Helsingissä. Tuottajana ja äänittäjänä on toiminut yhtyeen kitaristi Mikko Karmila. Pauli ja Mika ovat tehneet masteroinnin Finnvoxilla.
LP-levyn kannen on suunnitellut P. Vilkki ja kuvan on tehnyt Lennart Håkansson.
Levynteossa on saatu tukea ESEK:iltä.
Kappaleet.
Aino Roivainen on tehnyt kaikki laulut, paitsi A5, B2 ja B4: Mikko Karmila ja Aino Roivainen. 
Kappaleiden vaihtoehtoisina niminä on annettu "There's No Magic...", "Winter Night (Memoir)" ja "Want to Be Its Mermaid One Day". Kappaleiden sanat on painettu LP-levyn suojakuoreen. Copyrightin omistaja on Love Kustannus ja tuotanto-oikeuksien Johanna Kustannus.
Singlet.
Albumilta on julkaistu single "There's No Magic", ja sen ensimmäinen sijoitus Suomen virallisella singlelistalla ajalta 15.–28.10.1991 on ollut kahdeksas.
Arviot.
Albumi oli Rumba-lehden kriitikoiden mielestä vuoden 1991 kuudenneksi paras kotimainen albumi ja "There's No Magic..." viidenneksi paras kotimainen biisi. Lehden lukijaäänestyksessä "There's No Magic" sijoittui yhdenneksitoista ja yhtye oli kolmanneksi paras uusi kyky.
Esko Valsta

Esko Valsta ent. "Vallenius", (26. elokuuta 1924 Uusikaupunki – 6. syyskuuta 2008) oli suomalainen sellotaiteilija. Hän opiskeli Helsingissä Yrjö Selinin oppilaana ja Pariisissa Maurice Maréchalin oppilaana. Hän oli Helsingin kaupunginorkesterin jäsen vuodesta 1950 ja soolosellisti vuodesta 1961. Hän esiintyi konserteissa ja solistina myös ulkomailla. Hän jäi eläkkeelle 1974.
Hänen veljensä oli pianotaiteilija Tapani Valsta.
Daniel Murray

Daniel Murray (18. huhtikuuta 1768 – 26. helmikuuta 1852) oli irlantilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi vuonna 1792 ja nimitettiin Dublinin koadjuuttoriarkkipiispaksi sekä Hierapolis in Phrygian titulaariarkkipiispaksi 30. kesäkuuta 1809. Piispaksi konsekroinnin suoritti 30. marraskuuta John Thomas Troy, jota avustivat Daniel Delany ja Patrick Ryan.
Murraysta tuli 11. toukokuuta 1823 Dublinin arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes kuoli 83-vuotiaana virassa.
Heikki Valvanne

Heikki Ilmari Valvanne (28. huhtikuuta 1919 Heinola – 29. toukokuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä. Hän oli valtiotieteen tohtori ja työskenteli Suomen Pankissa vuodesta 1945, johtajana vuodesta 1957.
Valvanne valmistui valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1945 ja aloitti samana vuonna Suomen Pankin taloustieteellisen tutkimuslaitoksen tutkijana. Myöhemmin hän oli saman laitoksen johtajana. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1956 ja siirtyi Suomen Pankin johtajaksi. Hän oli Suomen Pankin johtokunnan vt. jäsenenä 1963 ja 1964–1968 sekä varsinaisena jäsenenä 1968–1974. Valvanne erosi johtokunnasta syksyllä 1974 tultuaan Suomen Pankin omistaman Mortgage Bank of Finlandin toimitusjohtajaksi Klaus Wariksen tilalle. Valvanne jäi eläkkeelle tästä tehtävästä vuonna 1983. Hän oli Mortgage Bank of Finlandissa myös hallituksen puheenjohtajana. Lisäksi hän oli Teollistamisrahaston johtokunnan puheenjohtaja vuosina 1969–1975 ja Sponsorin johtokunnan varapuheenjohtaja 1971–1975, sekä kuului Osuuspankkien Keskuspankin hallintoneuvostoon 1967–1969, Matkailun kehitysrahaston hallintoneuvostoon 1970–1973, Suomen Teollisuus-Hypoteekkipankin hallitukseen 1968–1974, Suomen Asuntohypoteekkipankin hallitukseen 1969–1979, Lassila &amp; Tikanojan hallitukseen vuodesta 1975 ja Valtiokonttorin lisättyyn johtokuntaan 1968–1974.
Valvanne oli pääministeri Rainer von Fieandtin sihteeri parin kuukauden ajan 1957–1958. Valvanne kuului Wegeliuksen sukuun. Hänen setänsä oli suurlähettiläs Hugo Valvanne.
Uurremesikkä

Uurremesikkä ("Melilotus sulcatus") on mesiköiden sukuun kuuluva yksivuotinen hernekasvi. Sitä esiintyy Etelä-Euroopassa.
Lajin varsi kasvaa 10–40 senttimetriä korkeaksi. Se muistuttaa intianmesikkää ("Melilotus indicus"), mutta uurremesikän korvakkeiden tyviosassa on yhdestä kolmeen hammasta. Terttukukinto on lyhyt ja tiheähkö; teriöt ovat keltaisia. Uurremesikän pallomaisissa paloissa on kehinä uurteita ja harjuja.
Axel Warén

Axel Vilhelm Warén (3. toukokuuta 1869 Suonenjoki – 1. lokakuuta 1899 Helsinki (Keuruu)) oli suomalainen yhteiskunnallisten olojen tutkija. 
Warénin vanhemmat olivat Suonenjoen ja myöhemmin Keuruun kirkkoherra, rovasti Johan Warén (1827−1883) ja Maria Adolfina Aschan. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin alkeisopistosta 1886 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1889 ja filosofian maisteriksi 1890. Ensimmäinen suomalaisen torpparikysymyksen selvitys on hänen teoksena "Torpparioloista Suomessa" (1898). Hän kuului Warénin yhdeksänjäseniseen veljessarjaan, josta 1800-luvun lopulla oli seitsemän varsin näkyviä helsinkiläisessä ylioppilasyhteisössä.
Axel Warén oli naimisissa vuodesta 1896 Naëmi Fredrika Pihlmanin kanssa.
Karhunjuuri

Karhunjuuri ("Meum athamanticum") on monivuotinen sarjakukkaiskasvi, jota esiintyy Länsi- ja Keski-Euroopassa. Lajia käytetään koristekasvina.
Karhunjuuri on kaljuvartinen aniksentuoksuinen ruoho, joka kasvaa kymmenestä 50:een senttimetriä korkeaksi. Lehdistä enimmät ovat tyviruusukkeena. Lehtilavat ovat kolmesta neljään kertaan parilehdykkäisiä, lehdykät ovat rihmamaisen kapeita. Kukkien teriön väri vaihtelee valkoisesta punaiseen. Hedelmä on luumunmuotoinen, pituudeltaan neljästä kymmeneen millimetriä.
Mustakaunokki

Mustakaunokki ("Centaurea nigra") on monivuotinen kaunokkilaji, jota esiintyy Euroopassa. Se muistuttaa monilla tuntomerkeillä ahdekaunokkia ("Centaurea jacea"), mutta mykerön kehtosuomujen kärkilisäke on musta ja kampamaisesti ripsiliuskainen, kun taas ahdekaunokilla se on tavallisesti ruskea ja risaliuskainen. Mustakaunokin mykerössä ei ole isoja laitakukkia ja teriöt ovat yleensä tummemmanvärisiä ahdekaunokkiin verrattuna.
Laji voi risteytyä ahdekaunokin kanssa ja risteymä eli kenttäkaunokki uudelleen risteytyä kantalajien kanssa.
Albert Heijn

Albert Heijn (lyhenne AH) on Oostzaanissa vuonna 1887 perustettu alankomaalainen supermarketketju. Se on nimetty Albert Heijn, Sr.:n mukaan.
Albert Heijn on alankomaalaisen supermarketoperaattorin Aholdin omistamista organisaatioista vanhin. Ketjun myymälät ovat täyden palvelun marketteja (toisin kuin alennusmyymälät). Vuoden 2003 lopulta aina vuoteen 2006 asti kestäneen hintasodan jälkeen hinnat ovat kuitenkin laskeneet. Hintasodan oli aloittanut Albert Heijn itse, ja siinä olivat osallisina lähes kaikki alankomaalaiset supermarketketjut.
Albert Heijn käyttää tällä hetkellä kolmea erillistä hintatasoa: "A-brändi", myymäläbrändi ja halpamerkki AH Basic. Myymäläbrändillä myydään lähes samanlaatuisia mutta halvempia tuotteita kuin A-brändillä. Hinnoista voi saada lisäalennusta "Bonuskaart"-nimisellä alennuskortilla.
Albert Heijnin markkinaosuus on tällä hetkellä noin 30 prosenttia. Ketjun logossa on tyylitellyt kirjaimet "ah" valkoisella pohjalla.
Vuorikaunokki

Vuorikaunokki ("Centaurea montana") on monivuotinen kaunokkilaji, jota esiintyy Euroopassa. Tavallisesti haarattomat ja siipipalteiset varret kasvavat 30–80 senttimetriä korkeiksi. Lehdet ovat yläviistoja, ruodittomia, suikealapaisia, ehytlaitaisia ja seittikarvaisia. Mykeröjä on vähälukuisesti. Ulompien kehtosuomujen kärkilisäke on kolmiomainen, mustanruskea, matalasti halkoinen. Mykerön laitakukat ovat suuria, tavallisesti tummansinisiä tai vaaleanpunaisia ja kehräkukat tumman sinipunaisia.
Vuorikaunokkia käytetään koristekasvina.
Piikkikaunokki

Piikkikaunokki ("Centaurea calcitrapa") on kaksivuotinen kaunokkilaji, jota esiintyy Euroopassa Välimeren alueella.
Ulkonäkö ja koko.
Piikkikaunokki kasvaa 20–70 senttimetriä korkeaksi. Varsi on jäykkä ja harittavahaarainen. Sekä varsi että lehdet ovat aluksi harmaakarvaisia. Kierteisesti olevien alus- ja keskilehtien lapa on pariliuskainen, mutta latvalehtien lapa on ehyt. Lehtilaita on harvaan piikkihampainen. Yksittäin latvahaarojen kärjissä olevat kukkamykeröt ovat perättömiä ja lehtien ympäröimiä. Mykerön kehto on 6–8 mm leveä ja pullean lieriömäinen. Mykerön vaaleanvihreät kehtosuomut ovat paksuja, tyviosasta puikeita, kalvolaitaisia ja laidoiltaan hentopiikkisiä lukuun ottamatta kärkiä, joiden piikki on vankka. Kehtosuomujen kärkilisäkkeet ovat kolmiomaisia ja väriltään vaalean kellanruskeita tai punertavia. Kukan teriö on vaaleanpunainen. Suomessa piikkikaunokki kukkii elo-syyskuussa. Pähkylät ovat litteitä ja niiltä puuttuu pappus.
Levinneisyys.
Piikkikaunokki on kotoisin Välimeren alueelta Etelä-Euroopasta, Pohjois-Afrikasta ja Länsi-Aasiasta. Suomessa, kuten myös muualla Fennoskandiassa, piikkikaunokki on hyvin harvinainen uustulokas, jota on tavattu muutamin paikoin Etelä- ja Lounais-Suomessa. Suomen löydöt kasvista ovat usein vanhoja ja kytkeytyvät purjelaivakauteen. Esimerkiksi Ahvenanmaalla laji on ollut painolastitulokas ja se on löydetty maakunnasta viimeksi vuonna 1911.
Elinympäristö.
Suomessa piikkikaunokki kasvaa tyypillisillä tulokaslajien kasvupaikoilla, kuten myllyalueilla, kaatopaikoilla, satamissa ja painolastipaikoilla.
Kristineberg

Kristineberg voi tarkoittaa seuraavia:
Ruotsissa:
Suomessa:
Liuskalehtihäränsilmä

Liuskalehtihäränsilmä eli liuskahäränsilmä ("Hypochaeris radicata", myös "Hypochoeris radicata") on monivuotinen mykerökukkaiskasvi, jota esiintyy kotoperäisenä lajina Euroopassa.
Ulkonäkö ja koko.
Liuskalehtihäränsilmän lehdet kasvavat tyviruusukkeena. Pariliuskaisten lehtien lavat ovat kapean vastapuikeita ja vaihtelevat parihalkoisista isohampaisiin. Ruusukkeesta kasvaa muutama, tavallisesti haarainen varsi, joka tavallisesti on 20:stä 50:een senttimetriä korkea. Varret ovat kaljuja tai niukkakarvaisia, yläosasta harvasuomuisia. Vanamaisen varren päässä sijaitsee noin kolme senttimetriä leveä keltakukkainen mykerö. Mykerön kehtosuomut ovat limittäin, kehto on niukkakarvainen ja mykeröpohjus suomuinen. Suomessa liuskalehtihäränsilmä kukkii heinä-elokuussa. Pappus on sulkahaiveninen ja varrellinen.
Liuskalehtihäränsilmä voi risteytyä kaljuhäränsilmän ("H. glabra") kanssa.
Elinympäristö.
Suomessa liuskahäränsilmä on tulokaskasvi, jota tavataan puistojen ja tienvarsien kylvönurmikoilla ja satamissa. Alueilla, joissa laji on kotoperäinen, se kasvaa muun muassa kuivilla niityillä ja harvoissa lehtimetsissä.
Levinneisyys.
Liuskalehtihäränsilmän päälevinneisyysalue ulottuu Euroopassa Länsi- ja Etelä-Espanjasta itään Kreikkaan, Romaniaan, Länsi-Ukrainaan, Puolaan ja Etelä-Baltiaan asti, pohjoisessa Britteinsaarille, Tanskaan sekä Etelä-Norjaan ja -Ruotsiin. Satunnaisemmin sitä tavataan Suomessa, Länsi-Venäjällä, Pohjois-Baltiassa sekä Kaukasuksen alueella, ja Aasian puolella myös Turkissa. Laji on yleinen Pohjois-Afrikassa Marokosta Tunisiaan. Tulokaslajina liuskalehtihäränsilmä on levinnyt laajalle Pohjois-Amerikan itäosissa. Sitä tavataan myös Etelä-Afrikasta, Australiasta ja Uudesta-Seelannista.
Suomessa lajia on tavattu lähinnä rannikkokaupungeissa Suomen- ja Pohjanlahdella.
Otavalvatti

Otavalvatti ("Sonchus asper") on yksivuotinen valvatteihin kuuluva keltakukkainen asterikasvi, joka on levinnyt laajalle alueelle. Se tunnetaan vanhana ihmisen seuralaislajina ja kasvaa muun muassa joutomailla, puutarhoissa, satamissa sekä pelloilla.
Ulkonäkö ja koko.
Otavalvatti kasvaa 30–80 senttimetriä korkeaksi ja on isokokoisena haarova. Kasvi on pieni- ja pystyjuurinen. Varsi on lehdekäs, ontto ja sisältää runsaasti maitiaisnestettä. Lehtilavat ovat tavallisesti puikeita, herttatyvisiä pyörein tyviliuskoin, kovia, nirhalaitaisia tai liuskaisia, piikkiotaisia ja kiiltävänvihreitä. Otavalvatin kukinto on lähes lehdetön, huiskilomainen mykeröstö. Mykeröt ovat 1,5–2 senttimetriä leveitä ja kukkien teriöt vaaleankeltaisia. Suomessa otavalvatti kukkii heinä-syyskuussa. Hedelmä on litteä pähkylä. Pähkylän pitkittäisharjut ovat sileitä ja pappus hapsihaiveninen ja varreton. 
Suomessa tavataan kahta otavalvatin muunnosta: nimimuunnos var. "asper" sekä var. "pungens". Ensin mainitun lehtilavat ovat ehyitä, nirhalaitaisia, ja niiden hampaat ovat otapäisiä. Toisen muunnoksen lehtilavat ovat isohampaisia tai liuskaisia ja isopiikkisiä, päättöliuskat ovat kapeahkoja. Otavalvattia muistuttava kaalivalvatti ("S. oleraceus") eroaa siitä muun muassa syvästi pariliuskaisten lehtiensä puolesta.
Levinneisyys.
Otavalvatti on laajalle levinnyt laji. Euroopassa sitä tavataan kaikkialla lukuun ottamatta mantereen arktisimpia osia. Aasiassa laji on satunnaisempi, ja sitä tavataan paikoitellen Turkissa, Lähi-idässä, Keski-Aasiassa, Intiassa, Etelä-Siperiassa, Japanissa ja Kiinassa. Afrikassa sitä tavataan Saharan pohjoispuolella Marokosta Tunisiaan sekä paikoitellen Keski- ja Etelä-Afrikassa. Ihmisen mukana laji on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä kasvaa suuressa osassa Yhdysvaltoja ja Etelä-Kanadaa. Otavalvattia tavataan myös Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Suomessa otavalvatti on Lappia lukuun ottamatta muinaistulokas, pohjoisessa uustulokas. Lajia tavataan koko maassa, mutta yleinen se on vain Etelä-Suomessa. Lapissa laji on hyvin harvinainen. Suomessa tavattavat otavalvatit kuuluvat pääasiassa muunnokseen var. "asper".
Elinympäristö.
Otavalvatti on vanha ihmiskulttuurin seuralaislaji. Lajille tyypillisiä kasvupaikkoja ovat joutomaat, tienvarret, puutarhat, perunamaat, seinustat, satamat ja pellot. Suomessa sitä tavataan etenkin vanhoissa kylissä ja kaupungeissa. Otavalvatti on typensuosija.
Käyttö.
Otavalvattia on käytetty sekä vihanneksena että sikojen rehuna. Jälkimmäiseen käyttötarkoitukseen viittaa myös lajin ruotsinkielinen nimi "svinmolke".
Joona Harjama

Joona Harjama (s. 5. heinäkuuta 1993 Hamina) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Harjama on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa.
Ura.
Seuraura.
Harjama aloitti jääkiekkoilun 5-vuotiaana Haminan Kiekkoympyrät -80:ssä. Hän siirtyi E-juniori-ikäisenä Kotkan Titaaneihin ja sieltä edelleen 15-vuotiaana Saimaan Palloon kaudeksi 2008–2009. Harjama oli kaudella 2010–2011 seuran B-nuorten paras pistemies ja syöttäjä SM-karsinnoissa tehoilla 5+7=12.
Toukokuussa 2011 Harjama teki kaksivuotisen SM-liigasopimuksen Kalevan Pallon kanssa. Hän ei kuitenkaan tehnyt vielä liigadebyyttiään, vaan pelasi koko kauden A-nuorissa. Kaudella 2012–2013 Harjama teki liigadebyyttinsä. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 29. syyskuuta 2012 veiraissa Bluesia vastaan, jossa Harjama merkittiin joukkueen nelosketjun Jyri Junnilan ja Joonas Riekkisen viereen. Kaikkiaan hän pelasi kauden aikana SM-liigassa 13 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Harjama pelasi kauden aikana miesten pelejä myös kolmen Mestis-ottelun verran lainalla Savonlinnan Pallokerhossa marraskuussa 2012. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin KalPan A-nuorissa, joiden kapteenina Harjama toimi. Hän oli joukkueen paras pistemies tehoilla 12+24=36. Huhtikuussa 2013 Harjama teki kaksivuotisen jatkosopimuksen KalPan kanssa.
Kaudella 2013–2014 Harjama pelasi KalPan mukana lähes kaikki European Trophy -ottelut, mutta runkosarjassa hän pelasi 27 ottelua tehopistein 2+2=4 ja vietti osan kaudestaan A-nuorissa. Harjaman liigauran avausmaali syntyi 29. joulukuuta 2013 vieraissa Turun Palloseuraa vastaan. Huhtikuussa 2015 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen KalPan kanssa.
Harjama siirtyi kaudeksi 2016–2017 suuremman ja hyökkäävämmän roolin perässä vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Kiekko-Vantaan riveihin. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Harjama voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Myös kauteen 2017–2018 hän lähti Kiekko-Vantaan varakapteenina, mutta Harjama toimi käytännössä koko kauden ajan joukkueen kapteenina, kun kapteeniksi nimetty Pekka Niemimaa oli loukkaantumisen vuoksi koko kauden sivussa. Kaudella 2018–2019 hän jatkoi Kiekko-Vantaan varakapteenina. 
Maajoukkueura.
Harjama on pelannut yhdeksän nuorten ja kahdeksan poikien maaottelua.
Muuta.
Harjaman isä Ilpo on entinen pesäpalloilija. Myös Joona itse harrasti omien sanojensa mukaan 15-vuotiaaksi asti pesäpalloa Haminan Palloilijoissa.
Pyöröjänönputki

Pyöröjänönputki ("Bupleurum rotundifolium") on yksivuotinen sarjakukkaiskasvi, jota esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopassa. Se on väriltään sinivihreä ruoho, joka kasvaa 15–50 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat ruodittomia, ehytlaitaisia, sepiviä, soikean tai pyöreähkön muotoisia. Kukinnon pääsarja on suojukseton. Pikkusarjojen suojuslehdet ovat pitkulaisen puikeita, kellanvihreitä, valkoiseksi muuttuvia. Kukat ovat keltateriöllisiä.
Paavo Gustaf Waris

Paavo Gustaf Waris, sukunimi vuoteen 1935 "Warén" (25. huhtikuuta 1897 Saarijärvi – 14. huhtikuuta 1959) oli suomalainen everstiluutnantti ja pankinjohtaja. Hän suunnitteli kadetin juhlaunivormun ja kadettikunnan ensimmäisen jäsenmerkin.
Henkilöhistoria.
Wariksen vanhemmat olivat piirilääkäri Eliel Jonathan Warén ja Elina Amanda Ignatius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1916 ja valmistui kadettikoulusta 1920. Waris teki opintomatkat Ranskaan 1926 ja 1934 sekä Ruotsiin 1932. 
Waris oli Ilmailukoulun opetusosaston päällikkönä 1929–1935, ilmavoimien komentajakurssi 2:n johtajana 1934–1935, ilmavoimien esikunnan osasto l:n päällikkönä 1935–1936 ja Lentoasema 2:n komentajana 1937–1938. Waris toimi Sotakorkeakoulun ilmataktiikan opettajana 1934–1937, ilmasotakoulun koulutusesiupseerina 1940 ja päämajan sotilaallisen hallinto-osaston komentajan apulaisena 1941–1942. Hän toimi Suomen ilmapuolustusliiton toimitusjohtajana 1938–1945, Suomen ilmailuliiton toiminnanjohtajana 1945, Oy Volvo-auto Ab:n myyntipäällikkönä 1946–1948, Suomen Kulttuurirahaston kirjallisen toiminnan johtajana 1948–1950 sekä Kansallinen kokoomus ry:n talouspäällikkönä 1950–1952. Waris oli Helsingin Osakepankin Forumin konttorin johtajana vuodesta 1952 alkaen.
Waris oli Sotilasaikakauslehden toimituskunnan jäsenenä 1935–1938, Suomen urheilukalastajien liiton hallituksen liiton jäsenenä vuodesta 1946, Suomen akvaarioliiton puheenjohtajana vuodesta 1947 ja Akvaarion Ystävä -lehden päätoimittajana 1948–1950. 
Wariksen puoliso oli Toini Tellervo Sinervä. Heidän pojastaan Matti Wariksesta tuli eläinlääkintäkenraalimajuri ja puolustusvoimien ylieläinlääkäri.
Mukulakirveli

Mukulakirveli ("Chaerophyllum bulbosum") on kaksivuotinen kirveleihin kuuluva sarjakukkaiskasvi. Sitä esiintyy Keski- ja Kaakkois-Euroopassa. Laji on vanha viljelykasvi, ja sitä on viljelty Suomessa tärkkelyspitoisen juurimukulan takia ennen perunan yleistymistä. Nuoria versoja on käytetty salaatissa.
Mukulakirvelillä on pallomainen juurimukula, josta kasvaa yhdestä kahteen metriä korkea punatäpläinen varsi. Lehdet ovat liuskoittuneet kapealiuskaisiksi lehdyköiksi. Kukinnon pikkusarjoissa on kolmesta viiteen erikokoista kapeanpuikeaa suojuslehteä. Kukat ovat valkoteriöllisiä. Mukulakirvelin voi äkkiseltään sekoittaa koiranputkeen ("Anthriscus sylvestris") tai idänkirveliin ("Chaerophyllum prescottii").
Mukulakirveli on Suomessa erittäin uhanalaisen kirvelilattakoin ravintokasvi, ja sen toukka elää mukulakirvelillä.
Myrkkykirveli

Myrkkykirveli ("Chaerophyllum temulum") on myrkyllinen kirveleihin kuuluva sarjakukkaiskasvi. Laji on kaksivuotinen, ohutjuurinen. Karheakarvainen varsi kasvaa 50:stä 80:een senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat karvaisia, kolme kertaa parilehdykkäisiä. Kolmiomaisen lavan kärkiliuska on tylpähkön muotoinen. Kukat ovat valkoteriöisiä. Sukkulamainen hedelmä on pituudeltaan neljästä seitsemään millimetriä.
Myrkkykirveliä esiintyy Euroopassa, Turkissa, Kaukasuksella ja Luoteis-Afrikassa. Se on levinnyt ihmisen mukana myös Pohjois-Amerikkaan. Suomessa se on uutta perua oleva tulokaslaji.
Myrkkykirveli on myrkyllinen ja aiheuttaa syötynä vatsa- ja sydänoireita sekä huimausta. Murskaantuvista lehdistä irtoava neste ärsyttää ihoa ja voi aiheuttaa ihottumaa. Kasvi muistuttaa paljon koiranputkea, mikä rajoittaa koiranputken käyttöä villivihanneksena alueilla joilla myrkkykirveliä kasvaa yleisesti.
Merifenkoli

Merifenkoli eli merivenkoli ("Crithmum maritimum") on sarjakukkaiskasvi, jota esiintyy Euroopassa Atlantin, Välimeren ja Mustanmeren rannikoilla. Se on monivuotinen matalakasvuinen ruoho, jonka lehdet ovat lehdykkäisiä ja lehdykät kolmiliuskaisia. Sarjakukinto koostuu tavallisesti yli 20 pikkusarjasta. Kukat ovat pieniä, teriöt vaaleankeltaisia. Hedelmät ovat kolmesta viiteen millimetriä pitkiä, soikeita, keltaruskeita ja matalaharjuisia.