tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Akkadin valtakunta

Akkadin valtakunta (, ) oli muinainen seemiläinen imperiumi keskisessä Mesopotamiassa noin 2350 eaa.–2150 eaa. Valtakunnan pääkaupunki oli Akkad. Akkadin perusti kuningas Sargon Suuri, Kišin kuninkaan juomanlaskija noin 2350 eaa. Sargon valloitti Persianlahdelta Välimereen ulottuvan suuren imperiumin.
Historia.
Akkadilaiset menestyivät kauppiaina. Tärkeä liike-elämän keskus oli akkadilaisten perustama siirtokunta nimeltä Kaneš, nykyisin Kültepe Turkin valtion alueella. Akkadilaiset hakivat Kanešista metalleja ja möivät niitä Urin sumerilaiselle dynastialle. Sumerin kieleen alettiin omaksua enenevässä määrin akkadinkielisiä eli seemiläisiä lainasanoja. Urin viimeinen sumerilainen hallitsija Ibbi-Sin (1969-1945) tahtoi, että häntä puhutellaan akkadinkielisellä hallitsijanimellä.
Legendojen mukaan Sargon oli ylipapittaren ei-toivottu lapsi, jonka ylipapitar jätti jokeen ajelehtimaan korissa ja jonka muuan puutarhuri löysi. Sargon nousi Kišin kuninkaan ylimysten joukkoon juomanlaskijaksi ja kaappasi lopulta vallan.
Sargon perusti Akkadin valtakunnan 2334 eaa., kun hän Kišin armeijalla kukisti Lugalzaggesin. Sargon oli merkittävä sotilasjohtaja, ja hänen johdollaan akkadilaiset valtasivat koko Sumerin ja laajensivat vaikutusvaltaansa myös ympäröiviin maihin. Sargonin sanotaan voittaneen 34 taistelua Mesopotamian alueella ja levittäneen vaikutusvaltansa nykyisen Iranin, Syyrian, Persianlahden ja Turkin alueille. Sargonin valtakautta kesti 56 vuotta, ja hän perusti joidenkin historioitsijoiden mukaan ensimmäisen laajan valtakunnan.
Sargonia seurasivat hänen poikansa Rimuš ja Maništušu, jotka molemmat kuolivat väkivaltaisesti palatsijuonittelujen seurauksena. Akkadin valtakunta saavutti kuitenkin huippunsa Sargonin lapsenlapsen Naram-Sinin aikana. Tuolloin Akkad taisteli muun muassa pohjoisen voimakkaita kaupunkivaltioita, kuten Eblaa vastaan. Naram-Sim kehitti jumaluuteen rinnastettavan kuninkuuden ja käytti nimensä yhteydessä jumalalle tarkoitettua nuolenpäämerkkiä.
Naram-Sinia seurasi hänen poikansa Šar-kali-Šarri, "kaikkien kuninkaiden kuningas". Hänen aikanaan Akkad joutui sisäiseen sekasortoon ja monet eteläiset kaupunkivaltiot itsenäistyivät Akkadin vallasta. Šar-kali-Šarria seurasivat vielä Dudu ja Šu-turul, joiden aikana Akkadin valta ulottui enää vain Akkadin kaupungin ympäristöön. Vaikka Akkadin valta heikkeni jo sisäisten olojen takia, Akkadin valtakunnan kaatuminen laitetaan usein itäisiltä vuorilta tulleiden gutilaisten syyksi. Urin kolmannen dynastian perustanut Ur-Nammu ajoi gutilaiset pois alueelta noin 2112 eaa. Suuren kuivuuden arvellaan luoneen nälkää, kun pitkittyneet talven shamal-hiekkamyrskyt tuhosivat peltoja.
Mitanni

Mitanni oli Lähi-idässä sijainnut kuningaskunta, jonka suuruuden aika oli vuosien 1500–1240 eaa. välillä. Mitanni ulottui nykyisestä Pohjois-Irakista Syyriaan ja Turkkiin.
Historia.
Hurrilaiset perustivat Mitannin vuonna 1550 eaa. Asukkaiden hallitsijaluokkaisia sotureita kutsuttiin maryannuiksi, mistä Mitanni on saanut nimensä. Mitannin pääkaupunki Washukanni sijaitsi Khaburjoen yläjuoksulla. Mitanni oli viljavaa seutua, ja mitannilaiset tunnettiin taitavina hevosmiehinä ja kevyiden sotavaunujen käyttäjinä. Mitannilaisista ihmisistä, heidän jokapäiväisestä elämästään tai uskonnostaan, ei ole säilynyt paljonkaan dokumentteja. Joistakin kauppasopimuksista ja kuninkaiden kirjeenvaihdosta on saatu hiukan tietoa, mutta Mitannin historian vuosiluvut perustuvat spekulointiin.
Mitanni liitti Assyrian alueeseensa vuonna 1472 eaa. Vuonna 1457 eaa. Mitannin, Kanaanin ja Kadeshin liittouma hävisi Egyptille Megiddon taistelussa. Vuoden 1350 eaa. tienoilla Mitanni oli valtansa huipulla, ja se oli yksi Lähi-idän suurista kuningaskunnista. Se hallitsi kauppreittejä ja Tigrisin yläjuoksua, mukaan lukien Niniven kaupunkia. Mitannin liittolaisia olivat Kuzuwatna, Mukish, Qatna ja Niya. Idässä he olivat liittoutuneet kassiittien kanssa.
Assyrian kuningas Assur-Uballit I valloitti Mitannialta tärkeitä alueita 1300-luvulla eaa. Sen jälkeen Mitanni ajautui hajaannukseen, ja hettiläisten kuningas Suppiluliuma I valloitti Mitannin 1300-luvun eaa. lopulla, asetti joksikin aikaa sen johtoon vasallikuninkaan ja karkotti osan väestöstä. Assyrian kuningas Adad-nirari I valloitti Mitannin, teki siitä vasallivaltionsa, ja korvasi osan asukkaista assyrialaisilla. Hänen poikansa Salmanassar I viimeisteli Mitannin valloituksen, ja vuonna 1245 eaa. Mitannista tuli osa Assyrian valtakuntaa.
Kukistumisensa jälkeen Mitanni unohdettiin vuosituhansien ajaksi. Nykyaikana arkeologiset kaivaukset ja Egyptistä löytyneet kirjeet ovat tuoneet esiin tietoa kuningaskunnasta. Assyrialaisten aiheuttaman täydellisen tuhon vuoksi Mitannin historiasta ei edelleenkään tiedetä kuin pääpiirteet.
Ajomies (tähdistö)

Ajomies (, gen. "Aurigae") on pohjoisen taivaan tähdistö, joka rajoittuu Härkään, Kaksosiin, Ilvekseen, Kirahviin ja Perseukseen. Tähdistön kirkkain tähti on Capella, jolla on samankaltainen spektri kun Auringolla.
Tähdet.
"Capella, Alfa (α) Aurigae" on taivaan kuudenneksi kirkkain tähti, auringonkaltainen ja spektroskooppinen kaksoistähti. Järjestelmän toinen komponentti kuuluu G-spektriluokkaan kuten päätähtikin, ja ne kiertävät toistensa ympäri runsaassa sadassa vuorokaudessa. Pääpari on helppo havaita, koska tähdet eivät Maasta katsottuna peitä toisiaan, vaikka ovat hyvin lähekkäin. Paria kiertää vielä noin valovuoden etäisyydellä kaksi punaista kääpiötä.
"Epsilon (ε) Aurigae", myös "Haldus" tai "Almaaz", on Maasta noin 2 000 valovuoden etäisyydellä oleva muuttuva ylijättiläinen, joka pimentää kumppaninsa joka 27. vuosi yhden vuoden ajaksi (edellinen pimennys oli vuosina 2009–2011). Kirkkaus vaihtelee välillä +3,0m ja +3,8m, ja tähden halkaisija on noin 1 000 kertaa Auringon vastaava. Parin toista komponenttia ei ole valokuvattu; se saattaa olla suuri, himmeä tähti, jonka ympärillä on valtava määrä pölyä.
"Zeta (ζ) Aurigae" on myös pimennysmuuttuja: se pimentyy 970 päivän välein muutaman magnitudin kymmenyksen, kun kaksoistähden sininen B-komponentti menee punaisen jättiläistähden taakse.
"AE Aurigae" on paitsi muuttuva tähti ja kaasupilven ympäröimä, myös siitä erikoinen, että se kuuluu niin sanottuihin karkulaistähtiin, joilla on varsin suuri vauhti (100 km/s). Se on Kyyhkysen kuviossa olevan Mu (μ) Columbae -tähden kanssa karannut Orionista 2,5 miljoonaa vuotta sitten. Tuolloin kaksi kaksoistähteä kohtasi toisensa Orionissa tähtien syntyalueella, ja sekasortoisten vaiheiden jälkeen karkulaiset sinkoutuivat kumpikin omalle lentoradalleen. Ainoastaan Iota (ι) Orionis säilyi kaksoistähtenä.
Syvän taivaan kohteet.
Ajomiehen läpi kulkee Linnunrata, ja siinä on useita näyttäviä avonaisia tähtijoukkoja, kuten M36, M37 ja M38, jotka näkyvät kiikareilla hyvin. Nämä tähtijoukot ovat Maasta 4 100, 4 400, ja 4 200 valovuoden etäisyydellä.
Kolmikon keskimmäinen kohde M36 on 14 valovuoden kokoinen avoin tähtijoukko, jonka Giovanni Batista Hodierna löysi ennen vuotta 1654. Tähtiä joukossa on ainakin 60, ja se muistuttaa kooltaan ja iältään hyvin paljon Seulasia.
24 kaariminuutin kokoinen M37 on suurin ja eteläisin Ajomiehen joukoista. Se käsittää noin 150 kirkasta tähteä, jotka näkyvät pienelläkin kaukoputkella hyvin. Kaikkiaan tähtiä on arvioitu olevan noin viisisataa.
M38 on joukoista pohjoisin. Se on noin 25 valovuoden kokoinen ja 220 miljoonan vuoden ikäinen. Joukoin kirkkain tähti on +7,9 magnitudin keltainen jättiläistähti.
Karhunvartija

Karhunvartija (latinaksi "Boötes" tai "Bootes", genetiivi "Boötis" tai "Bootis", lyhenne "Boo") on tähdistö pohjoisen taivaan Otavan hännän osoittamassa suunnassa.
Tähdistön latinankielinen nimi tulee kreikan sanasta "Βοώτης" 'kyntäjä', tai tarkemmin 'häränajaja'. Tähdistön kirkkaimman tähden Arcturuksen nimi tulee kreikan sanasta "Ἀρκτοῦρος" 'karhunvartija' ("ἀρκτός" 'karhu', "οὖρος" 'vartija'), ja suomeksi käytetään tätä nimitystä koko tähdistöstä. 
Kohteita Karhunvartijassa.
Tähdistön kirkkain tähti on oranssinpunainen Arcturus, joka on yksi kirkkaimpia ja lähimpiä tähtiä. Arcturuksen paikka taivaalla on muuttunut asteen 2000 vuodessa.
Viimeisten tietojen mukaan tämä Arcturuksen suuri ominaisliike viittaisi, että se on
peräisin toisesta galaksista, joka on sulautunut linnunrataamme. Arcturus kuuluu kevätkolmioon, jossa
ovat Spica ja Denebola (Beta Leonis).
Epsilon Bootis eli Izar on kaksoistähti, jossa
on siniseltä ja oranssilta näyttävät kaksi tähteä.
Tau Bootiksella on eksoplaneetta.
Karhunvartijan tähdistön tähtiä.
Tähtiä nimineen:
Tähtiä Bayerin nimillä:
 49/δ Boo 3.46; 30/ζ Boo – double 3.78, 4.43; 19/λ Boo 4.18; 52/ν1 Boo 5.04; 53/ν2 Boo 4.98; 37/ξ Boo 4.54; 35/ο Boo 4.60; 29/π1 Boo 4.49; 29/π2 Boo 5.58; 25/ρ Boo 3.57; 28/σ Boo 4.47; 4/τ Boo 4.50 – has a planet; 5/υ Boo 4.05; 48/χ Boo 5.28; 43/ψ Boo 4.52; 41/ω Boo 4.80; 46/b Boo 5.67; 45/c Boo 4.93; 12/d Boo 4.82; 6/e Boo 4.92; 22/f Boo 5.40; 24/g Boo 5.58; 44/i Boo 4.83; 47/k Boo 5.59; A Boo 4.80
Tähtiä Flamsteedin nimillä:
1 Boo 5.73; 2 Boo 5.63; 3 Boo 5.97; 7 Boo 5.71; 9 Boo 5.02; 10 Boo 5.76; 11 Boo 6.23; 13 Boo 5.26; 14 Boo 5.53; 15 Boo 5.29; 18 Boo 5.41; 20 Boo 4.84; 26 Boo 5.91; 31 Boo 4.86; 32 Boo 5.55; 33 Boo 5.39; 39 Boo 5.68; 40 Boo 5.64; 50 Boo 5.38
Peter Yates

Peter Yates (24. heinäkuuta 1929 Aldershot, Britannia – 9. tammikuuta 2011 Lontoo, Britannia) oli Hollywoodissa tunnetuimmat teoksensa luonut englantilainen elokuvaohjaaja.
Yates aloitti ohjaajauransa kahdella pikkuelokuvalla, joista elokuvan "Nuoret hurjat lomalla" pääosaa esitti laulaja Cliff Richard. Richardin repertuaariin kuuluu yhä elokuvan nimimelodia "Summer Holiday". Ennen Yhdysvaltoihin muuttoa hän ohjasi kotimaassaan seitsemän jaksoa suosittua "Pyhimys"-televisiosarjaa. "Ryöstö pikajunassa" -rikoselokuva valmistui vuonna 1967 Yatesin ohjauksessa brittituotantona, mutta "Bullitt" (1968) oli hänen suuri läpimurtonsa Hollywoodissa. Elokuva, jonka pääosaa näyttelee Steve McQueen, sai parhaan leikkauksen Oscarin. "Bullitt" ja erityisesti sen kymmenminuuttinen takaa-ajokohtaus nostivat Yatesin maineeseen. Kohtaus vaikutti lajityypin kehitykseen ja on yhä pätevä tekniikan kehittymisestä huolimatta. Elokuvan ansiosta saamistaan tarjouksista huolimatta hän halusi kuitenkin siirtyä uusille linjoille ja ohjasi sen jälkeen romanssin "John ja Mary".
Oscar-ehdokkuuksia saivat myös muut hänen ohjaustyönsä, mutta suureksi menestykseksi nousi vasta "Fillarijengi" (1979), joka toi hänelle Oscar-ehdokkuuden ohjauksesta ja parhaasta elokuvasta. Samat ehdokkuudet hän sai "Pukija"-filmistään vuonna 1983. Yatesin viimeisimmät ohjaukset ovat olleet yleisömenestyksiä, mutta eivät kriitikoiden ylistämiä. Viimeinen ohjaustyö oli kunnianhimoinen kasvutarina "Ystävyyden hinta".
Sikuri

Sikuri eli hyötysikuri ("Cichorium intybus") on Euraasiassa luonnonvaraisena kasvava sikurilaji, jota on hyödynnetty jo hyvin pitkään ruoka- ja rohdoskasvina.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen sikuri kasvaa 50–100 cm korkeaksi. Juuri on usein monihaarainen pääjuuri. Koko kasvi on karheakarvainen. Varsi on jäykkä, särmikäs ja niukkahaarainen. Alemmat lehdet ovat ruodillisia ja lehtien lapa on pariliuskainen tai isohampainen. Ylemmät lehdet ovat tavallisesti sepiviä, ja lehtien lapa on ehyt ja nirhalaitainen. Kukka on vaaleansininen. Perättömät, 4–5 cm leveät kukkamykeröt ovat usein pareittain lehtihangoissa. Sikuri kukkii Suomessa luonnonvaraisena heinä-syyskuussa. Pähkylästä puuttuu pappus.
Sikurista tunnetaan kolme muunnosta:
Levinneisyys.
Sikuria kasvaa villinä koko Euroopassa pohjoisinta Fennoskandiaa ja Venäjää lukuun ottamatta. Sitä tavataan myös Pohjois-Afrikassa, Turkissa, Lähi-idässä ja Keski-Aasiassa. Se on levinnyt ihmisen mukana myös Pohjois-Amerikkaan, erityisesti mantereen itäosiin. Suomessa sikuria on tavattu Oulun korkeudelle saakka. Nykyään lajin esiintymät painottuvat Etelä-Suomeen ja Ahvenanmaalle.
Elinympäristö.
Suomessa sikuria tapaa rautateillä, myllyillä, satamissa, kaatopaikoilla ja pelloilla. Toisinaan laji saattaa olla myös lyhytaikainen viljelyjäänne.
Käyttö.
Monia sikurin muunnoksia, mm. salaattisikuria, viljellään salaatiksi. Se kylvetään avomaalle kesäkuussa. Sikurin juuria on toisinaan käytetty kahvin korvikkeena, Suomessa viimeksi toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen.
Sikuri on vanha, jo antiikin aikana käytetty rohdoskasvi. Sen lehtiä ja juuria on käytetty sappikiviä ja huonoa ruoansulatusta vastaan. Sikurin juuri sisältää ainakin inuliinia, karvasaineita, koliinia, parkkiaineita, C- ja K-vitamiinia.
Ariane 1

Ariane 1 oli Ariane-rakettiperheen ensimmäinen kantoraketti.
Raketti.
Ariane 1 painoi tankattuna 210 000 kg ja kykeni laukaisemaan yhden tai kaksi satelliittia, joiden yhteismassa oli 1 850 kg, geostationaariselle radalle.
Ariane 1 oli kolmivaiheraketti:
Ariane 1, Ariane 2 ja Ariane 3 perustuivat tähän rakettiin. Ariane 4 korvasi sen 1986. Vasta Ariane 5 oli täysin erilainen kantoraketti. Raketin nostokyvyn kasvu tapahtui siis samaan tapaan kuin esimerkiksi amerikkalaisen Delta II -kantoraketin kohdalla.
Historia.
Ensimmäinen Ariane 1 laukaistiin 24. joulukuuta 1979 Guyanan avaruuskeskuksesta. Se onnistui, mutta toinen laukaisu päätyi raketin räjähdykseen. Kolmas ja neljäs koelaukaisu onnistuivat.
Viides laukaisu oli ensimmäinen kaupallinen laukaisu - raketti meni epäkuntoon seitsemän minuuttia lähdön jälkeen. Seuraavat kuusi laukaisua onnistuivat.
2. heinäkuuta 1985 Ariane 1:n laukaisu (V14; V=vol, lento ranskaksi) toimitti ESAn Giotto-luotaimen avaruuteen.
22. helmikuuta 1986 Ariane 1:n viimeinen (11.) laukaisu kuljetti avaruuteen ensimmäisen CNESin SPOT-kaukokartoitussatelliitin.
Ariane 2

Ariane 2 oli ESAn Ariane-kantorakettiperheen toinen raketti. Se perustui Ariane 1 -kantorakettiin.
Raketti.
Ariane 2:n perusrakenne oli sama kuin Ariane 1:n, mutta sen moottorien työntövoima oli suurempi. Kolmas vaihe ja nokkakartio olivat suurempia. Nostokyky oli n. 2200 kg. 
Toisen vaiheen moottori käytti N2O4/UDMH-ajoainetta. Kolmas vaihe oli toisen vaiheen kaltainen. 
Historia.
Ensimmäinen Ariane 2 laukaistiin 30. toukokuuta 1986 ja päätyi epäonnistumiseen. Kaikkiaan kuusi Ariane 2-laukaisua tehtiin, loput viisi olivat menestyksellisiä. Viimeinen Ariane 2-laukaisu tehtiin 2. huhtikuuta 1989.
Ariane 3

Ariane 3 oli ESAn Ariane-kantorakettiperheen kolmas raketti. Se perustui Ariane 1 -kantorakettiin.
Raketti.
Ariane 3:n perusrakenne oli sama kuin Ariane 1:n, mutta sen moottorien työntövoima oli suurempi. Ensimmäiseen vaiheeseen kuului neljä kiinteäajoainerakettia.
Toisen vaiheen moottori käytti N2O4/UDMH-ajoainetta. Kolmas vaihe oli toisen vaiheen kaltainen.
Kolmas vaihe oli suurempi ja nokkakartio suurempi. Nostokyky oli n. 2600 kg.
Historia.
Ensimmäinen Ariane 3 laukaistiin 4. elokuuta 1984 (ts. ennen Ariane 2:ta). Kaikkiaan 11 Ariane 3 -kantorakettia laukaistiin, joista viides laukaisu oli ainoa epäonnistuminen.
Ariane 4

Ariane 4 oli ESAn menestynein kantoraketti, joka loi "Arianespace"-rakettiyhtiöstä suuren menestyksen. 
Sen kehitystyö alkoi 1983 ja ensimmäinen laukaisu tapahtui 15. kesäkuuta 1988. Kaikkiaan raketilla tehtiin 116 laukaisuyritystä joista kaikki paitsi kolme onnistuivat.
Ariane 4 perustui "Ariane 1":een ja sen seuraajiin, mutta sen nostokyky GTO-radalle oli 4 800 kg. 
Raketista oli erilaisia versioita, joissakin oli kaksi ja joissakin neljä kiinteäajoainerakettia, toisissa boosteriraketit käyttivät nesteajoainetta. 
Nokkakartion "Spelda"-rakenteella () voidaan laukaista kaksi satelliittia.
Ariane 4 AR 40 oli perusversio, joka oli kolmivaiheinen. Se oli 58 metriä korkea, halkaisijaltaan 3,8-metrinen. Sen laukaisumassa oli 245 000 kg, josta hyötykuorma oli 2 100 kg GTO-radalle tai 5 000 kg matalalle kiertoradalle. Ensimmäinen vaihe koostui neljästä "Viking 5"-moottorista, joista kukin tuotti 667 000 N työntövoiman. Toinen vaihe koostui yhdestä Viking-moottorista. Kolmas vaihe oli "HM7"-moottori, joka käytti nestehappi/nestevety-ajoainetta. 
Ariane 4 AR 44L:ssä oli neljä boosterirakettia, jotka käyttivät nesteajoainetta. Sen laukaisumassa oli 470 000 kg, josta hyötykuormaa 4 730 kg GTO-radalle tai 7 600 kg matalalle kiertoradalle. 
Käyttöhistoria.
Versio Yritykset/Onnistumiset
Ariane 4:n viimeinen laukaisu tapahtui 15. helmikuuta 2003.
Meritiede

Meritiede eli oseanografia (kreikan "okeanos", maailmaa ympäröinyt meri) pyrkii ymmärtämään ja kvantitatiivisesti ennustamaan merten ilmiöitä. Meret ovat vesimassa, joka peittää noin kaksi kolmasosaa maapallon pinnasta. Meritiede on monitieteinen ala. Merten ilmiöiden selittäminen vaatii usein sekä fysikaalista, kemiallista että biologista tarkastelua. Yleensä meritiede jaetaan fysikaaliseen, kemialliseen, biologiseen, meteorologiseen ja geologiseen meritieteeseen.
Meritieteen osa-alueita:
Vega (raketti)

Vega on ESAn rakettiohjelmassa vuodesta 1998 alkaen kehitetty pieni italialainen kantoraketti. Rakettia laukaistaan Guayanan avaruuskeskuksesta ja sen ensimmäinen laukaisu tehtiin 13. helmikuuta 2012.
Raketin myyntihinta on 32 miljoonaa euroa, joka on kilpailukykyinen venäläisiin pieniin kantoraketteihin verrattuna. Sillä laukaistaan 300–2 500 kg painavia satelliitteja matalille maan kiertoradoille. Vega-raketti kykenee viemään 1 500 kg:n painoisen satelliitin 700 km radalle ja tämän kaltaista laukaisua pidettiinkin raketin suunnittelussa tyyppitapauksena. Tätä painavammat satelliitit laukaistaan alhaisemmille radoille. Raketin lasteina tulee olemaan pääosin tieteellisiä tutkimussatelliitteja.
Se on nimetty Vega-tähden mukaan.
Historia.
Ennen Vega-raketin käyttöönottoa ESA:lla oli käytössään ja Guayanasta laukastavana vain oma raskas Ariane 5 ja keskiraskas venäläisvalmisteinen Sojuz. Kevyt kantoraketti puuttui. Ariane 5 valmistetaan pitkälti Ranskassa ja Saksassa. Osin tästä syystä Italia ajoi vahvasti Vega-raketin kehitystä ja siitä lopulta tuli raketin päävalmistusmaa.
Raketin kehityksen rahoittaa ja toteutti pääosin (65%) Italia. Muut rahoittajat ja hankkeen toteuttajat ovat olleet Ranska (25,3 %), Belgia (6,9 %), Espanja (4,6 %), Alankomaat (3,2 %), Sveitsi (1 %) ja Ruotsi (0,6 %). Raketin toteutti pääosin entinen Fiat Avio eli nykyinen Avio s.p.A. Tämän Rooman lähellä Colleferron laaksossa sijaitsevan rakettitehtaan omistivat italialainen Finmeccanica ja yhdysvaltalainen sijoitusyhtiö Carlyle Group. Ne myivät elokuussa 2006 yhtiön 2,6 miljardilla eurolla Cinven Ltd-yhtiölle. Jos markkinat ovat suotuisat uusi omistaja vienee yhtiön pörssiin.
Raketin ensilento oli suunniteltu tapahtuvan marraskuussa 2010. Ranska vientikieltosäännöillään esti sen, että Vega-raketin lennonohjausohjelmistona voitaisiin käyttää ranskalaista ohjelmistoa, joka pakotti italialaiset kehittämään korvaavan oman koodin. Osin tämän vuoksi ensilaukaisu viivästyi. Vegan ensimmäinen laukaisu tehtiin 13. helmikuuta 2012 ja lastina oli italialaisia, belgialaisia, saksalaisia, romanialaisia jne. CubeSat-opiskelijasatelliitteja.
Tämän testilennon jälkeen ESA toteuttaa kaupallisia lentoja ESAn VERTA-ohjelmassa.
Rakenne.
Vegan teknologiat ovat osin peräisin Ariane-raketeista. Raketin kokonaismassa on 137 000 kg. Vega-raketissa on kolme kiinteän ajoaineen rakettivaihetta ja neljäs vaihe, jossa on ukrainalaistekoinen nestemoottori ja avioniikka.
Ensimmäisen vaiheen rakettimoottori on italialainen P80. Kiinteä ajoaine koostuu polttoaineena ja sidosaineena toimivasta hydroksyylipäätteisestä polyvinyylietyleenistä ja hapettimena toimivasta ammoniumperkloraatista. Lisäksi seoksessa on hieman alumiinipulveria. Vaiheen laukaisumassa on 95 tonnia ja ajoainetta siitä 88 tonnia. Vaiheen hiilikuituisen ulkorakenteen halkaisija on 3 metriä. Vaiheen laukaisutyötövoima on 3 040 kN ja paloaika on 107 sekuntia.
Jatkokehitys.
Vegasta on kehitteillä Lyra-nimellä noin 30 % voimakkaampi raketti, jonka rakentaminen ja laukaisu kuitenkin on tarkoitus olla liki Vegaa vastaava.
Non sequitur

Non sequitur () on argumentaatiovirhe, jossa alkuoletuksista esitetään seuraavan sellaista, mitä niistä ei tosiasiassa seuraa. Non sequiturista on olemassa esimerkiksi seuraavat kaksi tyyppiä:
"Puiset pöydät ovat ruskeita. Pöytä on ruskea, joten se on puuta." Johtopäätös on "non sequitur", koska kumpikaan premisseistä ei oleta kaikkien ruskeiden asioiden olevan puuta. 
"Kaikki pöydät ovat ruskeita ja tämä esine on ruskea, joten se on pöytä." Johtopäätös on "non sequitur", koska vaikka kaikki pöydät ovat ruskeita, eivät kaikki ruskeat esineet ole pöytiä.
Toinen yleinen non sequiturin tyyppi on:
"Cogito ergo sum -argumenttiin vastauksena: En ajattele, siis en ole. Eli koska mm. kivet eivät ajattele, kiviä ei ole olemassa. Cogito ergo sum -argumentti on siis virheellinen."
Andromeda (tähdistö)

Andromeda (lat. "Andromeda", gen. "Andromedae") on tähdistö pohjoisella taivaalla.
Tähdistö on tunnettu erityisesti sen keskellä olevasta Andromedan galaksista M31, meitä lähinnä olevasta suuresta galaksista, joka on nähtävissä paljain silmin. M31:n seuralaisgalakseja ovat 32 ja M110 (NGC 205), jotka näkyvät kaukoputkella tai isolla kiikarilla.
Tähdet.
Tähdistön kirkkain tähti on kaksoistähti α Andromedae eli Alpheratz (myös Sirrah, kuten kuvassa). Ennen tähteä pidettiin kuuluvana sekä Andromedan että Pegasuksen tähdistöön, josta tähti tunnetaan nimellä δ Pegasi, tosin tunnusta ei enää käytetä virallisissa kartoissa. Muodostaa yhdessä α, β, ja γ Pegasin kanssa asterismin Suuri Pegasuksen neliö.
Toiseksi kirkkain tähti on noin 200 valovuoden päässä loistava punainen jättiläinen β And eli Mirach. Se on kirkkaudeltaan 2,07m oleva epäsäännöllinen muuttuja, kirkkaus vaihtelee välillä 2,01m - 2,10m.
Gamma (γ) Andromedae on nelinkertainen tähti: kirkkaimmista tähdistä toinen on keltainen, toinen sinertävä. Systeemin päätähti (γ1) on kirkkaudeltaan +2.13m oleva oranssi, kirkas jättiläistähti. Järjestelmän toiseksi kirkkain komponentti (γ2), kirkkaudeltaan +4,84m, on taivaalla 9,6 kaarisekunnin välimatkan päässä. γ2:ta kiertää vielä kaksi tähteä: pääsarjan B8 spektriluokkaan kuuluva kääpiötähti, kirkkaus +5,1m ja spektriluokan A0 kääpiö (+6,3m). Kirkkaampi näistä kahdesta on vielä spektroskooppinen kaksoistähti, kiertoaika 2,67 vuorokautta.
υ eli Ypsilon Andromedae on 44 valovuoden päässä oleva magnitudin +4,09 kaksoistähti, jolla on planeettoja. Järjestelmän kirkkaampi komponentti on valko-keltainen kääpiötähti, noin 1,3 kertaa Aurinkoamme massiivisempi. Himmeämpi komponentti on vuonna 2002 löydetty punainen kääpiö.
Syvän taivaan kohteet.
Tunnetuin Andromedan tähdistön kohde on Andromedan suuri galaksi, Messierin luettelon kohde numero 31. Se on meistä noin kahden ja puolen miljoonan valovuoden päässä oleva Sb-tyypin kierteisgalaksi. Se on pimeinä syysiltoina havaittavissa myös paljain silmin mutta kiikareilla galaksi erottuu paremmin. M31:lla on seuralaisina M32 ja M110 sekä runsas 10 muuta pienempää galaksia. Lisäksi tähdistössä on runsaan asteen kokoinen avoin joukko NGC 752, joka on Maasta 1 300 valovuoden päässä.
Vain 7 kaariminuutin päässä Mirachista on 8 miljoonan valovuoden päässä oleva elliptinen galaksi NGC 404 eli "Mirachin aave", jonka William Herschel löysi vuonna 1784. Himmeän galaksin ja kirkkaan Mirachin verrattaen pieni välimatka taivaalla tekee galaksista vaikean kuvattavan; joko galaksi alivalottuu tai tähti ylivalottuu.
Mytologia.
Kreikkalaisen tarun mukaan kaunis Andromeda oli Kassiopeian ja Kefeuksen, kuningattaren ja kuninkaan, tytär joka piti uhrata merihirviölle (Cetus). Perseus kuitenkin tuli paikalle ja näytti merihirviölle Medusan päätä ja merihirviö muuttui kiveksi. Perseus vapautti kallioon kahlitun Andromedan ja sai hänet vaimokseen. Andromedan äiti sijoitettiin kostoksi taivaalle niin, että hän joutuisi roikkumaan osan päivästä ylösalaisin.
Bereniken hiukset

Bereniken hiukset (lat. "Coma Berenices") on Otavan alla oleva pohjoisen taivaan himmeätähtinen tähdistö. Sitä rajoittavat Ajokoirat, Leijona, Neitsyt, Karhunvartija ja Iso Karhu.
Berenike oli Egyptin kuningas Ptolemaios III:n puoliso, joka lupasi uhrata hiuksensa Afroditelle, jos hänen miehensä palaisi turvallisesti taistelusta. Bereniken hiukset pantiin temppeliin, mutta ne katosivat. Temppelin vartijat olivat jo saamassa kuolemantuomion, kun hoviastronomi Konon Samoslainen ilmoitti kuninkaalle, että hiukset ovatkin löytyneet taivaalta Afroditen lahjoittamana, jotta kaikki saisivat niitä ihailla.
Tähdet.
Tähdistön kirkkainkin tähti, β Comae Berenices, on magnitudiltaan vain 4,26. Absoluuttisesti se on vain hiukan omaa Aurinkoamme kirkkaampi, joten se antaa hyvän kuvan siitä, miten himmeästi Aurinko loistaisi 27 valovuoden päästä. Toiseksi kirkkain tähti on α Com (Diadem), suhteelliselta kirkkaudeltaan 4,32. Tähti edustaa tähdistön mytologiassa Bereniken kruunun jalokiveä. Se on kaksoistähti jonka molemmat osapuolet ovat melkein yhtä kirkkaita. Niiden rata on Maasta katsoen 0,1 asteen verran vinossa, joten ne eivät peitä toisiaan. Kolmas neljännen magnitudin tähti tähdistössä on γ Com; 4,36m.
FK Comae Berenices on muuttuva tähti, jonka kirkkaus vaihtelee välillä 8,14m - 8,33m 2,4 päivän jaksolla. Se edustaa FK Comae -luokan muuttujia. On arveltu että tähden kirkkauden muutoksen aiheuttaisivat suuret ympäristöään viileämmät ja siten myös himmeämämmät tähdenpilkut pyörivän tähden pinnalla. FS Com on epäsäännöllinen muuttuva tähti, joka vaihtelee 5,3m -  6,1m 58 vuorokauden jaksolla. R Comae Berenices on Mira-tyyppinen muuttuja, joka vaihtelee kirkkauttaan välillä 7,1m ja 14,6m 363 päivän jaksolla.
Syvän taivaan kohteet.
Tähdistön alueella on kolmen kaariminuutin kokoinen pallomainen tähtijoukko M53. Myös joitakin Neitsyen galaksijoukon galakseja on tähdistön alueella, kuten Messierin kohteet M64 (Mustasilmägalaksi), M85, M88, M91, M98 ja M99. Samoin tähdistössä sijaitsee Coman galaksijoukko, joka on tähtiharrastajille liian himmeä.
Avoin tähtijoukko Mel 111 on tähdistön γ Com -tähden luokse levittäytynyt laaja, harvahko joukko, jonka muutamat jäsenet voi nähdä jo paljain silmin. Suurin osa joukon tähdistä on kuitenkin kirkkaudeltaan noin 5 - 10m. Etäisyyttä joukolla Aurinkokunnasta on noin 270 valovuotta.
Galaktinen pohjoisnapa (12h 51,42m ja deklinaatio 27° 07,8′ (vuoden 2000 epookki)) sijaitsee Bereniken hiusten tähdistön alueella, josta johtuen tähdistön alueella voidaan havaita runsain mitoin galakseja; oman Linnunratamme pöly ja tähtienvälinen kaasu ei ole estämässä valon kulkua kauempaa.
Delfiini (tähdistö)

Delfiini (lat. "Delphinus", gen. "Delphini") on pieni ja himmeä pohjoisen taivaan tähdistö, joka muistuttaa toisaalta delfiiniä, toisaalta pientä leijaa.
Tähdet.
"α Del" eli Sualocin on seitsenkertainen tähti, komponentit A ja G ovat oikea pari, loput ovat vain sattumalta samassa suunnassa Maasta katsottuna eli ovat joukon optisia komponentteja. Sualocin toisin päin luettuna on Nicolaus, joka on 1700- ja 1800-luvuilla vaikuttaneen italialaisen tähtitieteilijän Niccolò Cacciatoren etunimen latinallistus. Tähti on meistä noin 240 valovuoden päässä ja kirkkaudeltaan se on +3,7m.
100 valovuoden päässä meistä oleva "β Del" eli Rotanev on äsken mainitun Cacciatoren sukunimen latinankielinen versio väärin päin kirjoitettuna. Se on viisinkertainen tähti, järjestelmän komponentit A ja B ovat fyysinen pari, loput ovat optisia komponentteja. Pääparin jäsenet ovat kirkkaudeltaan +4,1m ja +5,1m; loput ovat kirkkaudeltaan alle +10m.
"γ Del" on kaunis kaksoistähti. Järjestelmän kirkkaampi (γ2) osapuoli on 4:nnen magnitudin oranssi alijättiläinen ja toinen (γ1) viidennen magnitudin pääsarjan tähti, väriltään kelta-valkoinen. Pari on Maasta noin 100 valovuoden matkan päässä.
"ε Del" tai arabiankieliseltä nimeltään "Deneb Dulfin" joka tarkoittaa suomeksi Delfiinin pyrstöä, on 350 valovuoden päässä oleva kirkkaudeltaan aavistuksenomaisesti muuttuva sininen jättiläistähti.
Syvän taivaan kohteet.
Tähdistössä on kaksi pallomaista tähtijoukkoa, NGC 6934 ja NGC 7006. Ensin mainittu on kirkkaampi, +9,75m, NGC 7006 on vastaavasti vain +11,5m ja Maasta jopa 185 000 valovuoden päässä. Lisäksi on vielä himmeä planetaarinen sumu NGC 6891, kirkkaudeltaan vain +10,5m ja halkaisijaltaan vain 0,36 kaariminuuttia.
Myös pieniläpimittainen on tähdistön länsiosassa majaileva planetaarinen sumu NGC 6891, joka on noin 7200 valovuoden päässä. Kirkkaudeltaan se on noin +10,7 magnitudia ja läpimitaltaan 12 kaarisekuntia.
Eridanus

Eridanus (, gen. "Eridani"), joskus Eridanus-virta tai vain Virta, on pitkä ekvaattorilta syvälle eteläiselle taivaalle ulottuva tähdistö Orionin länsipuolella. Tähdistön on ajateltu kuvaavan Eufratia tai Niiliä.
"Omikron2 (o2) Eridani" on kolmoistähti, jossa on 4 magnitudin kääpiö, 9 magnitudin valkoinen kääpiö ja 11 magnitudin punainen kääpiö. Valkoinen kääpiö on luokassaan ainoa, jonka voi nähdä pienellä kaukoputkella.
"Epsilon (ε) Eridani" on Aurinkoamme lähimpiä naapureita (10,8 valovuotta), josta on etsitty merkkejä elämästä.
Eridanuksen tähdistöstä on löydetty poikkeuksellisen suuri aukko avaruudessa. Sen läpimitta on miljardi valovuotta.
Herkules (tähdistö)

Herkules (, gen. "Herculis") on iso pohjoisen taivaan tähdistö. Antiikin Kreikan tarujen mukaan sankari Herakles teki monia urotekoja ja palkinnoksi hänen urheudestaan Zeus sijoitti Herakleen taivaalle. 
Tähdet.
"Rasalgethi" tai "Ras Algethi" (α Her) on väriltään hyvin punainen moninkertainen epäsäännöllinen sykkivä muuttuja 550 valovuoden päässä Maasta. α1 on kaksoistähti, jossa systeemin muodostavat punainen ylijättiläinen ja sen pienempi kumppani. α2 on myös kaksoistähti, jossa parina on keltainen jättiläistähti ja F-spektriluokan kääpiötähti. α1 on neljänneksi suurin tunnettu tähti, sen halkaisija on Aurinkoamme jopa 460 kertaa suurempi. Tähden nimi on johdettu arabiasta ja tarkoittaa "polvistuvan päätä".
β Herculis eli "Kornephoros" on noin 150 valovuoden päässä oleva K0-spektriluokan tähti ja sen kirkkaus on +2,8m. Myös tämän tähden nimi on johdettu arabiasta ja tarkoittaa "aseen kantajaa".
"Rutilicus" (ζ Her) on +2,81 magnitudin kaksoistähti, jossa juuri pääsarjavaiheensa päättänyt alijättiläistähti ja himmeämpi kumppani (+5,53m) kiertävät toisensa noin 35 vuoden jaksoissa keskimäärin 15 tähtitieteellisen yksikön etäisyydellä toisistaan. Pari on osa suurempaa yhtenäisesti liikkuvaa järjestelmää, johon kuuluvat myös φ2 Pavonis, ζ Reticuli, 1 Hydra, Gl 456, Gl 678 sekä Gl 9079.
Muita nimettyjä tähtiä ovat "λ Her" eli Maasym ("ranne"), +4,41m ja 370 valovuotta; "δ Her" eli Sarin, +3,2m ja 96 valovuotta; "ω Her" tai Kajam joka kuvaa Herkuleen nuijaa, josta tähden nimikin on peräisin (+4,57m/235 valovuotta).
Syvän taivaan kohteet.
Messier 13 ("NGC 6205") on näyttävä pallomainen tähtijoukko 2,5 astetta η Her-tähdestä etelään. Joukon tunnistaa helposti niin sanotusta "Mersun merkistä", Y-kirjaimen muotoinen pimeä sumu joukon keskiosissa. Joukko on meistä runsaan 25 000 valovuoden päässä ja sen koko on noin 145–165 valovuotta (lähteestä riippuen) joka vastaa taivaalla noin runsasta 20 kaariminuuttia. Tähtiä joukossa on 300 000. Vuonna 1974 Arecibon radio­tele­skoopilla lähetettiin yksinkertainen radio­viesti joukon suuntaan.
Neljännesaste M13:sta pohjoiseen päin sijaitsee galaksi IC 4617, joka on +14,5 magnitudin kierteisgalaksi. Edellisestä neljännesaste itään ja puoli astetta pohjoiseen sijaitsee myös kierteisgalaksi NGC 6207. Se on kirkkaudeltaan +11,6m ja kooltaan 3×1,3 kaariminuuttia.
Messier 92 (kuvassa) on myös pallomainen tähtijoukko, muttei yllä näyttävyydessä edellisen tasolle, vaikka on myös kirkkaimpia pallomaisia pohjoisella taivaanpuoliskolla. Joukon löysi saksalainen tähtitieteilijä Johann Elert Bode vuonna 1777 ja uudelleen Charles Messier 1781.
Ilves (tähdistö)

Ilves (lat. "Lynx") on vaikeasti hahmotettava, suurehko pohjoistaivaan tähdistö Otavan vasemmalla puolella. Tähdistö on heikkovaloinen ja harvatähtinen. Ilveksestä oikealle alas ovat Kaksosten tähdet.
Ilveksen nimesi Johannes Hevelius 1600-luvulla. Ilveksessä näkyy paljain silmin 32 tähteä, joista kirkkain on Alfa Lyncis, kirkkaudeltaan 3,13. Tähdistössä sijaitsee himmeä pallomainen tähtijoukko NGC 2419, joka on hyvin kaukana, noin 210 000 valovuoden päässä, ja jota Harold Shapley on nimittänyt "galaksienväliseksi kulkuriksi".
Bash

GNU Bash (sanoista "Bourne again shell") on GNU-projektin POSIX-yhteensopiva komentotulkki. Bash on osittain yhteensopiva Unixin Bourne shellin kanssa. Nimi on sanaleikki: englannin kielen sana ”born”, joka lausutaan samalla tavalla kuin ”Bourne”, tarkoittaa syntynyttä. Born/Bourne again tarkoittaa siis uudestisyntynyttä, ja Bash on suuresti Bournen kaltainen. 
Alkuperäisen Bourne shellin kehitti Stephen R. Bourne Bell Labsissa. Bashin pääasiallinen kirjoittaja on Brian Fox, joka julkaisi ohjelman vuonna 1987. Bash sai ominaisuuksia Bourne shellin lisäksi C shellistä ja Korn shellistä.
Bash sisältää ominaisuuksia ohjelmointiin ja interaktiiviseen käyttöön. Bash toteuttaa komentorivieditoinnin Readline-kirjaston avulla ja csh-komentotulkin tyylisen komentohistorian.
Bash on GPLv3-lisenssin alainen, ja se toimii GNU:n lisäksi monissa Unix-tyyppisissä käyttöjärjestelmissä sekä Windowsissa. Bash on oletuskomentotulkki useimmissa Linux-jakeluissa. Bash toimi oletuskomentotulkkina myös macOS:ssä, kunnes Catalina-versiossa Zsh korvasi sen.
Bash voidaan mieltää ohjelmointikieleksi: se on Turing-täydellinen eli sillä voi tehdä kaikki ne asiat, joita tietokoneella voi ylipäätään tehdä.
Bash sisältää tuen muun muassa muuttujille, aritmetiikalle, taulukoille, ehtolauseille, toistorakenteille, funktioille ja Boolen algebralle.
Bash-skriptin voi tallentaa tiedostona. Bash-skriptien tiedostopääte on codice_1.
Darwin (ESA)

Darwin on Euroopan avaruusjärjestön (ESA) tiedeohjelman ehdotettu avaruuslento, jolla etsitään muiden tähtien Maan kaltaisia planeettoja. Avaruusalukset laukaistaan aikaisintaan vuonna 2015. Avaruuslento kuuluu ESAn "Cosmic Vision 2015/2025" -ohjelmaan, joka hyväksyttiin toukokuussa 2005 Helsingissä järjestetyssä ESAn tiedeohjelmakomitean kokouksessa.
Avaruuslento koostuu seitsemästä muodostelmassa lentävästä avaruusaluksesta, joista kuudessa on 1,5 metrin teleskooppi ja yksi kerää kuuden teleskoopin keräämän valon. Koko järjestelmä toimii interferometrisesti (nulling interferometer), jolloin havainto tähdestä ei enää peitä sitä kiertäviä planeettoja. Planeettoja havaitessaan laitteisto pystyy analysoimaan niiden kaasukehää, josta voi tehdä päätelmiä elämästä planeetalla. Nimensä lento on saanut on brittiläisen biologin, Charles Darwinin, mukaan.
NASAlla on suunnitelmissa TPF eli "Terrestrial Planet Finder" -avaruuslento, joka on samanlainen kuin ESAn Darwin. Hankkeiden arvellaan yhdistyvän.
Jousimies

Jousimies (latinaksi "Sagittarius", genetiivi "Sagittarii", lyhenne "Sgr", merkki ) on eteläinen eläinradan tähdistö. Tämä runsastähtinen, laaja eteläisen taivaan tähdistö näkyy huonosti Suomessa. Linnunradan keskus sijaitsee Jousimiehessä ja Linnunradan vyö on sen alueella leveimmillään, minkä ansiosta tähdistössä on erityisen runsaasti tähtijoukkoja ja kaasusumuja. Jousimiehen kirkkain tähti on Kaus Australis eli Epsilon Sagittarii. Jousimiehestä on löydetty juuri Linnunradan ulkopuolella sijaitseva Jousimiehen kääpiögalaksi. Jousimiestä, Sagittarius, ei saa sotkea Nuolen (Sagitta) pieneen tähdistöön, jonka lyhenne on Sge, Jousimiehen Sgr.
Paljon huomiota herättänyt ”Wow!-signaali” vastaanotettiin vuonna 1977 Jousimiehen suunnalta.
Jousimiehen Teepannu.
Jousimiehen τ, ζ, σ, φ, λ, ε, δ, η ja γ2 muodostavat tunnetun "epävirallisen tähtikuvion" eli asterismin, Teepannun. Tähdet δ Sgr (Kaus Media), ε Sgr (Kaus Australis), ζ Sgr (Ascella), ja φ Sgr muodostavat teepannun säiliön, kansi on λ Sgr (Kaus Borealis):n kohdalla ja γ2 (Alnasl) on kaatonokan kärki sekä σ Sgr (Nunki) ja τ Sgr muodostavat kahvan.
Muuta Jousimiehen tähdistä.
α Sgr (Rukbat) ei ole suinkaan Jousimiehen kirkkain tähti, sillä se on magnitudiltaan melko himmeä: 3,96.
Jousimiehen tähdistön kohteita.
Tähdistön alueella sijaitsevat Messierin kohteet M8 (Laguunisumu), M17 (Omegasumu), M18, M20 (Trifidsumu), M21, M22, M23, M24 (Jousimiehen tähtipilvi), M25, M28, M54, M55, M69, M70 ja M75. Linnunradan keskuksen suunnassa sijaitsee radiosäteilijä Sagittarius A jonka sisässä on tiiviimpi Sagittarius A* (lue: "Sagittarius A tähti"), musta aukko, jonka ympärillä on kuuma kaasukiekko.
Valhalla

Valhalla (, 'kaatuneiden soturien sali') on sankarivainajien asuinsija skandinaavisessa mytologiassa. Se on viikinkien ­jumalten kuninkaan, kuoleman jumalan ja Valhallan isännän Odinin sali, jonne valkyriat toivat urhoollisesti kuolleet soturit ja muut Odinin suosikit nauttimaan syömingeistä ja juomingeista. Muut vainajat päätyivät Helheimiin. Kaikki viikingit varallisuuteen kat­somatta toivoivat pääsevänsä ­Valhallaan, jotta he voisivat taistella ragnarökissä, eli maailmanlopun edellä käytävässä suurtessa taistelussa.
Odin valitsi Valhallaan ensin puolet sotureista, kun taas toisen puolikkaan valitseminen kuului erään myyttiversion mukaan Freijalle. Valhallan sotureita kutsuttiin nimellä "einherjar". He taistelivat keskenään päivittäin mutta heräsivät joka ilta uudestaan eloon jatkaakseen syöminkejä ja taisteluita. Päivisin Valhallan soturit harjoittelivat ragnarökiä varten. Joka aamu he pukivat ylleen kypärän ja rengas­paidan ja tarttuivat aseisiinsa. Sitten he marssivat Valhallan muurien ulkopuolella sijaitsevalle tasangolle taistelemaan. Kun soturi kaatui taistelussa, Odinin naispuoliset soturit, valkyriat, virvoittivat hänet taas eloon. Illan tullen uupuneet soturit palasivat Valhallaan, missä he saivat syödäkseen mielin määrin Odinin Särimner-villisian lihaa. Valhallan kokki Andrimner teurasti joka päivä ruuaksi Särimner-villisian Valhallan sotureille. Samoin he saivat juodakseen Heidrun-vuohesta lypsettyä simaa. Vuohi eli Valhallan katolla syöden Yggdrasil-maailmanpuun lehviä. Sen utareista suihkusi jatkuvasti vahvaa simaa suureen astiaan.
Valhallassa sanottiin olevan 540 ovea ja yhtä monta salia, ja sen katot oli päällystetty kultaisilla kilvillä ja pylväät keihäillä ja tuolit rintapanssareilla. Ragnarökin koittaessa jokaisesta ovesta mahtuu marssimaan rivissä 800 soturia taistelemaan Odinin rinnalla. 
Soturin matka Valhallaan.
Viikinkisoturit eivät niinkään piitanneet siitä, kuka voitti tai jäi henkiin, vaan heille tärkeintä oli osoittaa urheutta, sillä kunniakas kuolema taistelussa takasi heille tien Valhallaan. Monista taisteluista hengissä selvinneitä ikääntyneitä viikinkejä jäytikin jatkuva pelko siitä, etteivät he pääsisikään Valhallaan Odinin luo. Vanhuuteen tai sairauteen kuolleiden ­soturien ei uskottu pääsevän Valhallaan.
Skandinaavisessa mytologiassa ajateltiin, että kun Odin löytää taistelu­tantereelta soturin, joka ansaitsee päästä Valhallaan, hän lähettää naissoturinsa valkyriat noutamaan tätä. Tämän jälkeen valkyriat kantavat kuolleen soturin ratsu­jensa selässä ilmojen halki, Bifrost-sateen­kaarisillan ylitse ja perille Valhallaan. Siellä Odin herättää soturin henkiin ja nimittää hänet einherjeriksi eli jumalten sotajoukon jäse­neksi. ­Maail­­man­­lopun eli ragnarökin koittaessa soturi taistelee Odin joukoissa Fenris-sutta ja jättiläisiä vastaan. Tätä odottaessa soturit juhlivat iltaisin ja harjoittelevat päivisin.
Nimen alkuperä.
Valhalla-nimi sisältää muinaisenglannista omaksutun 'salia' tarkoittavan lainasanan. Nimen otaksutaan syntyneen Englannin skandinaavisissa siirtokunnissa 900-luvulla. Uskomukset soturien paratiisista ja Odinin salista kuitenkin lienevät vanhempaa perua.
AKA

Kiernan Jarryd Forbes, tunnetummin AKA (28. tammikuuta 1988 – 10. helmikuuta 2023 Durban, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen rap-artisti. Hänet murhattiin ampumalla Durbanissa 10. helmikuuta 2023.
Freija

Freija (tai Freyja, Freya, Freia, Freja, Fröja, muinaisnorjan ”rouva”) on skandinaavisessa mytologiassa vaanien sukuun kuuluva jumalatar. Hän on kauneuden, rakkauden ja hedelmällisyyden jumalatar, ja samalla myös kaikkein kaunein jumalista. Useat paikannimet todistavat Freijan laajalle levinneestä palvonnasta, varsinkin Ruotsissa ja Norjassa.
Perhe ja koti.
Freijan isä on Njord, ja hänellä on kaksosveli Freyr. Freijan äiti on ilmeisesti Njordin jättiläisvaimo Skadi. Freija on Ódrin vaimo, ja heillä on kaksi tytärtä, Hnoss ja Gersimi. Ódrin uskotaan olleen alun perin sama jumala kuin Odin. Ódr lähtee usein pitkille matkoille, ja kotiinjätetty Freija lähtee sitten etsimään miestään ja vuodattaa kultaisia kyyneleitä.
Freija asuu Fólkvangrissa. Hän matkustaa kissojen vetämillä vaunuilla ympäri myyttistä maailmankaikkeutta. Hän on pukeutunut viittaan tai leninkiin, joka on tehty haukan sulista. Yhdessä tarinassa Freija ratsastaa Hildisvíní-nimisellä karjulla. Freijaan yhdistetään myös hevonen.
Ominaisuudet ja roolit.
Freija on kaunis ja monitaitoinen. Hänet yhdistetään rakkauteen, himoon, vaurauteen ja taikuuteen. Hän esiintyy useassa myytissä rakastajana tai himon kohteena. Myytit korostavat Freijan roolia kaikessa seksuaalisuuteen liittyvässä, synnytystä lukuun ottamatta. Freija esitetään usein vastustamattoman himon kohteena, etenkin jättiläisten silmissä. Esimerkiksi jättiläinen Thrym haluaa varastamansa vasaran palkaksi ainoastaan Freijan omakseen. Freija nähdäänkin monen asian ”palkkiona”, ja muut jumalat pyrkivät välttämään hänestä luopumista. Toisissa myyteissä kuitenkin korostetaan Freijan vapaata ja huomattavaa seksuaalisuutta, ja esimerkiksi Loki toruu Freijaa väittämällä kaikkien jumalten ja haltioiden maanneen tämän kanssa. Yhdessä runossa Freijaa kutsutaan sankari Óttarin rakastajattareksi. Kun Freija tahtoi saada kuuluisan Brisingamenin kaulakorun neljältä kääpiöltä, jokainen heistä pyysi saada viettää yhden yön naisen kanssa, mihin Freija viimein suostui.
Freijan tärkein rooli on hedelmällisyyden jumalatar. Hänen toinen nimensä on Horn, joka tarkoittaa mahdollisesti pellavaa tai pellavakangasta, jonka tekeminen oli naisen työtä. Pellavakankaan kautta Freijasta tuli myös rakkauden ja häiden suojelija. Toinen Freijan rinnakkaisnimistä, Gefn, ’antaja’, viittaa runsauden jumalattaren rooliin. Myös moni tarina viittaa hänen aarteeseensa, ja Freijan kyynelten sanotaan olevan kultaisia.
Freija myös valitsee puolet taistelukentällä kaatuneista sotureista Odinin Valhallaan. Valitessaan vainajia Odinille Freija toimii kuoleman, ehkä myös taistelun jumalattarena.
Freija opetti myös šamanistista taikuutta aasoille.
Uskonnossa.
Freija oli hedelmällisyyden jumalattarena luultavasti keskeisessä osassa skandinaavisessa uskonnossa. Mahdollisesta Freijan kultista ei ole säilynyt kuvausta muinaisnorjalaisissa lähteissä, mutta Ruotsissa ja Norjassa on paljon paikannimiä, jotka viittaavat Freijan palvontaan tai kulttiin.
Perjantai.
Viikonpäivän nimitys "perjantai" tulee germaanisissa kielissä, kuten englannissa, hollannissa, saksassa ja ruotsissa – ja näistä lainautuneena myös suomessa ja virossa ("reede") – Freijan tai Friggin nimestä.
Homotsygootti

Samaperintäisellä eli homotsygootilla solulla tai yksilöllä on parillisen kromosomiston tietyssä tai tietyissä geenipaikoissa sama geenimuoto. Suvullisilla eliöillä kummaltakin vanhemmalta saatu geenimuoto on siis samanlainen. Samaperintäisen vastakohta on eriperintäinen eli heterotsygootti, jolla vanhemmilta saadut geenimuodot ovat erilaisia. 
Itsesiittoinen lisääntymistapa (esimerkiksi monilla kasveilla) johtaa korkeaan tai lähes täydelliseen samaperintäisyyteen. Samoin sukusiittoisuuden muut muodot lisäävät samaperintäisten osuutta.
Columbus (ISS)

Columbus on Kansainvälisen avaruusaseman kiertoradalla oleva tutkimuslaboratorio-moduuli. Se laukaistiin kiertoradalle 8. helmikuuta 2008 avaruussukkulalennolla STS-122. Moduuli on Euroopan avaruusjärjestön rahoittama ja EADS Space Transportation -yhtiön Bremenissä valmistama.
Ominaisuudet.
Columbukseen kuuluvat seuraavat tutkimuslaitteistot:
Lisäksi moduulin ulkopuolelle kiinnitetään
Historia.
ESA aloitti Columbus-ohjelman vuonna 1985. Sen piti alun perin tulla osaksi Euroopan omaa avaruusasemaa, jonne lennettäisiin ESAn Hermes-sukkulalla. 1980-luvun lopulta alkaen kaikkien suurten avaruusvaltioiden avaruustoiminnan rahoituksen kasvu päättyi, niin myös Euroopassa. Siksi Columbuksesta tuli osa ISS-avaruusasemaa.
Eksentrisyys

Eksentrisyys eli epäkeskisyys "e" on kartioleikkauksen kuten ellipsin tai hyperbelin muotoa kuvaava parametri, joka on suuruudeltaan leikkauksen polttopisteiden välimatkan suhde isoakselin pituuteen. Ellipsillä eli soikiolla se on aina 0:n ja 1:n välillä, ja on sitä suurempi, mitä pitkänomaisempi ellipsi on. Ympyrän eksentrisyys on nolla. Eksentrisyys voidaan määritellä myös paraabelille, jolla se on 1, ja hyperbelille, jolla se on suurempi kuin 1.
Koska taivaankappaleiden radat ovat ellipsin muotoisia, on käsitteellä huomattava merkitys myös tähtitieteessä.
Ellipsin eksentrisyys.
Ellipsin isoakseli on sen suurin pituus. Ellipsillä on kaksi polttopistettä: F1 ja F2. Ellipsin reuna kiertää ellipsin määritelmän mukaisesti polttopisteitä siten, että missä hyvänsä reunan pisteessä P kolmion F1F2P ympärysmitta pysyy aina saman pituisena. Mitä soikeampi ellipsi on, sitä kauempana polttopisteet ovat toisistaan. Näin eksentrisyys ilmoittaa polttopisteiden välisen etäisyyden suhteen ellipsin isoakselin pituuteen; polttopisteiden väli ikään kuin venyttää ellipsiä. Ympyrässä polttopisteet sulautuvat keskipisteeksi.
Jos eksentrisyys on nolla ( "e" = 0 ), kyseessä on ympyrä. Mitä suurempi eksentrisyys on ellipsillä, sitä soikeampi tämä on. Ympyrän eksentrisyys on nolla, ellipsillä se on nollan ja yhden välillä (0 &lt; e &lt; 1).
Taivaankappaleiden ratojen eksentrisyys.
Keplerin ensimmäisen lain mukaan planeetat kiertävät aurinkoa ellipsin muotoisia ratoja, joiden toisessa polttopisteessä Aurinko sijaitsee. Taivaanmekaniikassa radan eksentrisyys on yksi kappaleen rataa kuvaavista rataelementeistä. Jos jonkin radan eksentrisyys on lähellä nollaa, kyse on ympyrämäisestä radasta. Maan radan eksentrisyys on 0,0167, mikä tarkoittaa sitä, että Maan etäisyys Auringosta vaihtelee muutaman prosentin verran sen kiertojakson aikana. Maan radan soikeus vaihtelee aikojen kuluessa välillä 0–0,05. Aurinkokunnan planeettojen ratojen eksentrisyydet ovat enimmäkseen alle 0,05. Merkuriuksella ja Marsilla eksentrisyyden arvo on kuitenkin suurempi. Nämä radat näyttävät paperille piirrettyinä jo silminnähden soikeilta. Yleensä taivaankappaleen radan eksentrisyyttä pidetään suurena, jos se on suurempi kuin 0,1.
Komeetat kiertävät Aurinkoa hyvin soikeilla radoilla. Myös esimerkiksi Sedna-nimisellä Aurinkokunnan ulko-osissa kiertävällä pikkuplaneetalla on hyvin suuri eksentrisyys: 0,855.
Muita eksentrisyyden määritelmiä.
Taivaanmekaniikassa käytetään usein planeetan radan "eksentrisyysvektoria", jonka itseisarvo on yhtä suuri kuin radan eksentrisyys, ja suunta osoittaa, millä puolella Aurinkoa planeetta on ollessaan perihelissä. Tämä vektori mahdollistaa radan eksentrisyyden laskemisen, jos kappaleen paikka- ja nopeusvektorit jollakin ajanhetkellä tunnetaan.
Bo Carpelan

Bo Gustaf Bertelsson Carpelan (25. lokakuuta 1926 Helsinki – 11. helmikuuta 2011 Espoo) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Elämä.
Bo Carpelan kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1944 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1948, filosofian lisensiaatiksi vuonna 1956 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1960. Hänen väitöskirjansa käsitteli Gunnar Björlingin runoutta. Kirjailijauransa Carpelan aloitti vuonna 1946 runoteoksella "Som en dunkel värme". Seuraavien parinkymmenen vuoden aikana Carpelan julkaisi useita runoteoksia sekä lastenkirjoja. Hän oli "Hufvudstadsbladetin" kirjallisuusarvostelija vuosina 1949–1964 ja Helsingin kaupunginkirjaston apulaiskirjastonjohtaja vuosina 1964–1980. Ensimmäinen romaani, "Rösterna i den sena timmen" (suom. "Myöhäiset äänet"), ilmestyi vuonna 1971. Taiteilijaprofessorina Carpelan toimi vuosina 1980–1993.
Carpelan myös käänsi ruotsiksi suomalaisten nykykirjailijoiden, muiden muassa Paavo Haavikon, Helena Anhavan ja Antti Hyryn tuotantoa. Carpelan sai lukuisia palkintoja, kuten valtion kirjallisuuspalkinnon neljä kertaa ja Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon vuonna 1977. Carpelanille myönnettiin Finlandia-palkinto kahdesti, vuonna 1993 teoksesta "Urwind" (suom. "Alkutuuli") ja vuonna 2005 teoksesta "Berg" (suom. "Kesän varjot"). Hän on ensimmäinen, joka on saanut Finlandia-palkinnon kaksi kertaa.
Bo Carpelan asui Espoossa ja harrasti kirjallisuuden lisäksi muun muassa musiikkia ja kuvataidetta. Hän kuului vapaaherralliseen Carpelan-sukuun. Carpelanin veli oli toimittaja Lars Erik Carpelan.
Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Jänis (tähdistö)

Jänis (, genetiivi "Leporis") on ekvaattorin eteläpuolella Orionin alla sijaitseva heikko tähdistö. Antiikin aikaan tähtikuviota pidettiin Orionin tuolina.
Jäniksessä on yksi Messierin kohde, pallomainen tähtijoukko M79. "R Leporis" on muuttuva pitkäjaksoinen tähti, jonka jakso on 14 kuukautta. Sen kirkkaus vaihtelee 5,5–11,7 magnitudin välillä.
Tähdistössä sijaitsee pienimassainen punainen kääpiö 2MASS J0523-1403 noin 40 valovuoden päässä Maasta.