Centesimus annus

Centesimus annus () on paavi Johannes Paavali II:n 1. syyskuuta 1991 antama kiertokirje, joka julkaistiin "Rerum Novarumin" 100. juhlavuotena. Kommunismi oli pari vuotta aikaisemmin kaatunut Itä-Euroopassa ja Neuvostoliitto hajosi pian kirjeen julkaisemisen jälkeen. Kirjeessään paavi kritisoi sekä kommunismia että kapitalismia.
Myöhempi kardinaali Georges Marie Martin Cottier oli osallisena kirjeen luonnostelussa.
Johannes Paavali II tarkastelee kiertokirjeessään katolisen sosiaaliopin kehittymistä sadan vuoden aikana, kääntyen sekä menneisyyteen että tulevaisuuden haasteisiin. Hän korostaa, että talouden ja yhteiskunnan tulee olla ihmistä palvelevia, ei päinvastoin.
Kiertokirjeen sisältö.
1. luku: Työntekijöiden oikeudet ja talouden moraali.
Paavi vahvistaa Leo XIII:n näkemyksen työntekijöiden perusoikeuksista, kuten oikeudesta yksityisomistukseen, oikeudenmukaiseen palkkaan ja mahdollisuuteen elättää perhe. Taloudellisen järjestelmän on rakennuttava näiden oikeuksien varaan ja kunnioitettava ihmisarvoa. Työ ei ole vain tuotannollinen väline, vaan olennainen osa ihmisarvoa ja itseilmaisua.
2. luku: Talouden nykykehitys ja sosialismin hylkääminen.
Toisessa luvussa tarkastellaan nykyajan taloudellisia muutoksia ja uusia ilmiöitä. Johannes Paavali II torjuu ajatuksen, että sosialismi olisi ratkaisu nykyisiin ongelmiin. Vaikka valtio voi tukea työntekijöitä ja ehkäistä työttömyyttä, sen roolin on oltava tasapainoinen. Yksilöllistä aloitteellisuutta ja vapautta on suojeltava, eikä valtiosta saa tulla ylivertainen toimija, joka syrjäyttää kansalaisyhteiskunnan.
3. luku: Vuoden 1989 tapahtumat ja kommunismin romahdus.
Kolmas luku keskittyy vuoden 1989 historiallisiin tapahtumiin, jolloin monet kommunistiset hallinnot kaatuivat Euroopassa. Paavi pitää kommunismin epäonnistumisen perimmäisenä syynä sen kyvyttömyyttä tunnustaa ihmisen hengellinen ulottuvuus. Hän kehottaa vauraita maita tukemaan entisiä sosialistimaita niiden pyrkimyksissä rakentaa oikeudenmukaisempia ja inhimillisempiä yhteiskuntia.
4. luku: Yksityisomistus, yrittäjyys ja yhteinen vastuu.
Johannes Paavali II korostaa yksityisomistuksen oikeutta sekä yritystoiminnan ja voiton myönteistä roolia silloin, kun ne palvelevat yhteistä hyvää. Taloudellinen menestys ei kuitenkaan saa johtaa välinpitämättömyyteen. Paavi muistuttaa vauraita yksilöitä ja kansakuntia vastuustaan heikommassa asemassa olevia kohtaan. Hän arvostelee kulutuskeskeistä elämäntapaa ja kehottaa siirtymään olemisen, ei omistamisen, tielle.
5. luku: Valtion rooli ja yhteiskunnan vastuu.
Viidennessä luvussa tarkastellaan valtion roolia modernissa maailmassa. Johannes Paavali II torjuu sekä yövartijavaltion että totalitaarisen hallinnon. Hän puoltaa valtiota, joka suojelee työntekijöitä ja luo oikeudenmukaisen taloudellisen rakenteen, mutta ei tukahduta kansalaisten omaa aloitteellisuutta eikä perheiden ja yhteisöjen toimintaa.
6. luku: Ihmisarvo kirkon opetuksen ytimenä.
Viimeisessä luvussa paavi palaa katolisen sosiaaliopin peruslähtökohtaan: ihmisen ainutlaatuiseen arvoon. Taloudellinen ja yhteiskunnallinen kehitys ei voi perustua pelkästään aineellisiin tavoitteisiin, vaan edellyttää myös hengellisiä ja moraalisia arvoja. Kirkon tehtävänä on opettaa maailmaa ymmärtämään, mitä ihminen on, ja rohkaista rakkauteen ja solidaarisuuteen, sillä jokainen ihminen on luotu Jumalan kuvaksi.
Kristilliset teemat.
Vaikka Johannes Paavali II tunnustaa, että kapitalismi voi toimia oikeudenmukaisena talousjärjestelmänä, hän asettaa tälle selkeät ehdot: järjestelmä on hyväksyttävä vain, jos se toimii moraalisessa ja oikeudellisessa kehyksessä. Kapitalismi ei saa muodostua itsetarkoitukseksi, vaan sen on palveltava ihmisten hyvinvointia, vapautta ja vastuullista toimintaa yhteisössä. Vapaus ei tarkoita arvojen hylkäämistä, vaan todellinen vapaus on aina sidoksissa ihmisarvon ja moraalin kunnioittamiseen.