tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ranskan väliaikainen hallinto

Ranskan väliaikainen hallinto (, GPRF) oli väliaikainen hallinto, joka hallitsi Ranskaa Vichyn Ranskan romahtamisesta aina Ranskan neljännen tasavallan perustamiseen asti. Väliaikainen hallinto perustettiin elokuussa 1944 ja se päättyi 14. lokakuuta 1946. 
Väliaikaisen hallinnon johdossa toimi Charles de Gaulle. Hallinnossa toimivat Ranskan kommunistinen puolue, joka oli yksi tärkeimmistä vastarintaliikkeeseen osallistuneista poliittisista voimista, kristillisdemokraattinen Mouvement Républicain Populaire ja Työväeninternationaalin ranskalainen osasto. Kommunistien ja sosialistien vahvasta asemasta huolimatta väliaikainen hallinto hyväksyi Neuvostoliiton vastustaman Marshallin suunnitelman. Tätä on pidetty Kylmän sodan alkamisena Ranskassa.
Nuclear Barbarians

Nuclear Barbarians on suomalaisen metalliyhtye Steel Mammothin EP-levy. Se julkaistiin vuonna 2007 levymerkillä Ektro Records.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut ja sovittanut Steel Mammoth.
Carlos Grossmüller

Carlos Javier Grossmüller (s. 4. toukokuuta 1983) on uruguaylainen jalkapalloilija, joka edustaa maansa pääsarjassa pelaavaa CA Cerroa. Hän on pelannut Euroopassa viisi kautta, Schalken ja US Leccen joukkueissa.
Seurajoukkueura.
Grossmüller aloitti uransa uruguaylaisessa Ombussa, josta hän siirtyi vuonna 2002 maan suurseuraan Danubio F.C.:hen. Hän kävi lainalla toisessa uruguaylaisseurassa CA Fénixissä, kunnes tie kävi vuonna 2007 Eurooppaan FC Schalke 04:n riveihin. Hänen ensimmäinen maalinsa Bundesliigassa, vapaapotkumaali SV Werder Bremeniä vastaan valittiin kuukauden maaliksi Saksan televisiossa. Vuonna 2010 hän siirtyi Serie A:han US Leccen riveihin. Kahden Lecce-kauden hän palasi kotimaahansa.
Maajoukkueura.
Grossmüller pelasi ensimmäisen maaottelunsa Uruguayn jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2003. Hän on pelannut "Los Charrúasissa" yhteensä neljä maaottelua.
Erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri (arvonimi)

Erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin nimi ja arvo () oli Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuului tasavallan presidentin arvonimistä annetun asetuksen liitteessä 2. ryhmään vuoteen 2017 saakka.
Arvonimi myönnettiin itsenäisessä Suomessa ensimmäisen kerran vuonna 1918 Rafael Erichille ja viimeisen kerran vuonna 1968, jolloin sen sai pääjohtaja Olavi J. Mattila. Vuosien 1918–1968 aikana arvonimi ”erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri” on myönnetty 26 henkilölle.
Vuonna 2017 tasavallan presidentin asetusta arvonimistä tarkistettiin muuttamalla ryhmässä 2 oleva arvonimi "erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri" muotoon "erikoislähettiläs".
Sybil

Sybil on Joseph Sargentin ohjaama yhdysvaltalainen televisioelokuva, joka ensiesitettiin vuonna 2007. John Pielmeier laati käsikirjoituksen Flora Rheta Schreiberin romaanin "Sybil" (1973) pohjalta. "Sybil"-romaani on perustuu todellisen Shirley Ardell Masonin elämäntarinaan, jolloin häneltä oli diagnosoitu dissosiatiivinen identiteettihäiriö. "Sybil" on genreltään draama, ja sen pääosissa ovat Jessica Lange tohtori Cornelia Wilburina ja Tammy Blanchard Sybil Dorsettina.
Juoni.
"Sybil" sijoittuu 1950-luvun New Yorkiin, missä Columbian yliopiston taideopiskelija Sybil Dorsett (Tammy Blanchard) lähetetään psykiatri Cornelia Wilburin (Jessica Lange) hoitoon hänen oudon käytöksensä vuoksi. Sybilin lähettänyt tohtori Atcheson (Ron White) uskoo, että Sybil kärsii hysteriasta, mutta tohtori Wilbur päätyy eri diagnoosiin. Tohtori Wilburin hoidossa Sybil tunnustaa, että hän kokee usein muistikatkoksia ja eikä voi selittää mitenkään aikaa, jota hän ei muista. Wilbur auttaa häntä palauttamalla mieleen hänen lapsuutensa, jolloin hän kärsi häiriintyneen Hattie-äidin (JoBeth Williams) käsissä fyysistä, psyykkistä ja seksuaalista hyväksikäyttöä sekä väkivaltaa. Tämä johti lopulta siihen, että Sybilille alkoi muodostua kuusitoista erilaista identiteettiä eri luonteenpiirteineen. Tohtori Wilbur tajuaa, että Sybil kärsii jakautuneesta persoonallisuushäiriöstä, joka on seurausta lapsuudessa koetuista kauheuksista.
Tuotanto.
"Sybilin" kuvaukset alkoivat 22. tammikuuta vuonna 2006. "Sybil" kuvattiin Kanadan Nova Scotian Halifaxissa ja Dartmouthissa. Kuvaukset päättyivät 16. helmikuuta 2006.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Sybil" esitettiin ensimmäisen kerran 28. toukokuuta vuonna 2007 Italiassa. Valmistusmaassaan Yhdysvalloissa televisioelokuva esitettiin ensi kerran 7. kesäkuuta vuonna 2008 CBS-kanavalla. "Sybil" sai ilmestyessään kriitikoilta myönteisen vastaanoton.
Aiempi filmatisointi.
"Sybil"-romaanin pohjalta on tehty vuonna 1976 minisarja, "Tie uuteen elämään", jonka pääosissa ovat Joanne Woodward tohtori Cornelia Wilburina ja Sally Field Sybil Dorsettina. "Tie uuteen elämään" esitettiin ensi kerran NBC-kanavalla, ja se voitti Emmy-palkinnon. 198-minuuttisen minisarjan 132-minuuttinen elokuvaversio nähtiin Suomessakin teatterilevityksessä 1979 ja julkaistiin suomenkielisin tekstein videokasetilla.
Zac Rinaldo

Zac Rinaldo (s. 15. kesäkuuta 1990 Mississauga, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-joukkue Columbus Blue Jacketsin organisaatiossa. Pelipaikaltaan Rinaldo on vasen laitahyökkääjä. Rinaldon vahvuuksiin kuuluvat vahva luisteleminen, fyysisyys, energisyys sekä tappeleminen.
Emma Forsayth

Emma Forsayth, syntyjään Emma Coe, (26. syyskuuta 1850 Apia – 1913 Monaco) oli laajan kauppaimperiumin johtaja Melanesiassa 1800-luvun lopulla. 
1880-luvulla vain muutama valkoihoinen kävi kauppaa Melanesiassa. Eurooppalaiset alkoivat kuitenkin perustaa sinne plantaaseja ja värvätä niissä tarvittavaa työvoimaa ja orjia. Emma Forsaythin isä oli yhdysvaltalainen merimies Jonas Coe, joka karkasi laivasta vuonna 1838 jäädäkseen Samoaan. Paikallisten naisten kanssa tekemistään lapsista isä huolehti tarkasti, ja esimerkiksi Emma lähetettiin kouluun San Franciscoon. Sieltä palattuaan Emma meni 19-vuotiaana naimisiin nuoren skotin James Forsaythin kanssa.
Emma Forsayth työskenteli aluksi Samoalla saksalaisen Godeffroyn kauppayrityksen palveluksessa, mutta vuonna 1880 hän perusti oman kauppayrityksen, joka toimi samalla tavalla kuin Godeffroy. Tarkoituksena oli ostaa viljavaa maata ja perustaa plantaaseja kookospähkinöiden, puuvillan, kaakaon ja hirssin tuottamiseksi. Vuonna 1884 koko Samoan saaristo joutui Saksan keisarikunnan haltuun nimellä Saksan Uusi-Guinea, mutta Forsayth säilytti omistuksensa Yhdysvaltojen kansalaisuutensa ansiosta. Lopulta hän meni naimisiin saksalaisen upseerin Karl Paul Kolben kanssa säilyttääkseen toimintavapautensa ja omaisuutensa. Vuonna 1909 hän myi yrityksensä eräälle saksalaiselle ostajalle kolmen ja puolen miljoonan Saksan markan hinnasta.
Luettelo Suomessa itsenäisyyden aikana myönnetyistä arvonimistä

Luettelo Suomessa itsenäisyyden aikana myönnetyistä arvonimistä sisältää valtionhoitajan ja tasavallan presidenttien Suomessa myöntämät arvonimet vuodesta 1918 alkaen.
Luettelo arvonimistä.
Luettelossa on myönnetyt arvonimet itsenäisyyden aikana sekä niiden lukumäärät aikävälillä 1918–2005.
Luettelossa on 127 erilaista arvonimeä, joista 120 eri arvonimeä on myönnetty 12 140 kertaa vuosien 1918–2005 aikana.
 1–16 = arvonimi kuuluu ryhmään numero 1–16
 ○ = arvonimeä ei ole vuoden 2000 asetuksessa
Boom Beach

Boom Beach on Supercell-peliyhtiön luoma peli, jossa kehitetään omaa saaritukikohtaa ja taistellaan toisia vastaan. Pelissä on joitakin samoja ominaisuuksia kun Supercellin aiemmin luomassa Clash of Clans -pelissä. Se nousi nopeasti julkaisunsa jälkeen App Storen ilmaisten sovellusten TOP5-listalle.
Suomen 100-vuotissyntymäpäivän kunniaksi Boom Beachiin lisättiin joulukuussa 2017 suomen kieli, eli mahdollisuus pelaajalle vaihtaa pelin kieleksi suomi.
Historia.
Supercell julkisti iOS:lle "Boom Beachin" beetaversion marraskuussa 2013 Kanadassa ja tammikuussa 2014 Australiassa. Peli julkaistiin iOS:lle maaliskuussa 2014. Android-versio julkaistiin aluksi vain Suomessa ja Saksassa kesäkuussa 2014.
Pelaaminen.
"Boom Beachissa" rakennetaan omalle saarelle tukikohtaa. Niin kuin Clash of Clansissa, Boom Beachissa pelaaja on yksin, mutta voi liittoutua toisten pelaajien kanssa. Boom Beachin valuuttana ovat kulta ja jalokivet. Jalokiviä voi ostaa oikealla rahalla tai esimerkiksi löytää kartalle ilmestyvistä arkuista. Jalokivillä voi ostaa muita resursseja sekä nopeuttaa rakennusten rakennusaikaa ja näin tehostaa pelaamistaan. Valuutan lisäksi pelissä olevia kerättäviä resursseja ovat mm. puu, kivi, rauta ja "taikakivet", joista pelaaja voi luoda erilaisia taikavoimia omaavia patsaita tukikohtaansa. Patsaat voivat esim. nopeuttaa resurssien saantia.
Kuten Clash of Clansissa, pelin tarkoituksena on rakentaa itselleen mahdollisimman hyvä tukikohta, joka kestää muiden pelaajien hyökkäykset, sekä kehittää mahdollisimman hyvät joukot ja tuhota muiden pelaajien tukikohdat. Kylien tuhoamisesta saa mitaleja, joita pelissä on tarkoitus kerätä. Mitaleja menettää, mikäli muut pelaajat onnistuvat tuhoamaan pelaajan tukikohdan.
Muiden pelaajien lisäksi kartalla näkyy Boom Beachin NPC-pahis luutnantti Hammermanin tukikohdat, jotka pelaajan on tarkoitus myös tuhota. Hammerman myös valtaa koko ajan pelaajaa ympäröivistä saarista puolueettomia NPC-kyliä, jotka pelaajan on tarkoitus yrittää vapauttaa. Kun pelaaja onnistuu vapauttamaan kylän, kyläläiset antavat hänelle vastineeksi resursseja ja he lähettävät pelaajalle pienen määrän kultaa säännöllisesti.
Kun pelaaja on tuhonnut NPC Dr. Terrorin ensimmäisen tukikohdan, joka tiistai, keskiviikko, lauantai ja sunnuntai pelaajan kartalle tulee näkyviin Dr. Terrorin Terror Stage -tukikohta, joka pysyy näkyvissä 21 tuntia. Aina kun pelaaja tuhoaa Terror Stage -tukikohdan, sen tilalle tulee uusi vaikeampi Terror Stage. Tasoja on yhteensä 7. Terror Stagejen tuhoaminen antaa violetteja "taikakiviä" (), joista rakennettavat patsaat voivat mm. lisätä pelaajan aselaivan energiaa tai hyökkäyksien lopussa saatua resurssibonusta.
Vastaanotto.
"Boom Beach" on saanut kriitikoilta hyvän vastaanoton. Gamezbo-sivusto kehui pelin ennakkovaikutelmia reilusti Clash of Clansia paremmiksi. Supercellin toimitusjohtaja Ilkka Paananen kertoi Helsingin Sanomien haastattelussa pelin suosion yllättäneen yhtiönkin. "Boom Beach" kohosi heti iOS-version julkaisupäivänä kymmenen ladatuimman iPhone-sovelluksen joukkoon 22:ssa maassa. App Storessa pelin tähtiluokitus oli 4,5 viidestä.
Anjalankosken Kiekko

Anjalankosken Kiekko Ry (lyh. AaKoo) on kouvolalainen jääkiekkoseura. Sen miesten joukkue pelaa III-divisioonaa. AaKoon kotihalli on entisen Anjalankosken kaupungin Inkeroisissa sijaitseva Anjalankosken jäähalli joka tunnetaan myös nimellä Hornankattila. Joukkue on pelannut parhaimmillaan Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Suomi-sarjassa vuosina 1999–2003. AaKoon C-juniorit ovat pelanneet puolestaan parhaimmillaan SM-sarjassa asti kaudella 2001–2002. Tuosta joukkueesta Aapo Lampinen ja Valtteri Skyttä pelasivat myöhemmin Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa asti.
Luettelo suomalaisista hävittäjä-ässistä

Tämä luettelo sisältää kaikki 96 suomalaista hävittäjä-ässää toisesta maailmansodasta. Hävittäjä-ässiin lukeutuvat vähintään viisi ilmavoittoa saavuttaneet hävittäjä-lentäjät. Lentäjien ilmavoitot (väitteet ilmavoitoista) on jaettu eri konetyypeillä saavutettuihin pudotuksiin, joita on Suomen ilmavoimissa merkitty eri lentäjille myös puolikkaina.
Mihail Korsunov

Mihail Korsunov (s. 1. helmikuuta 1963 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen, sittemmin Virossa vaikuttanut, entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi suurimman osan urastaan Suomen alemmissa sarjoissa. Pääsarjauraa Korsunov loi Neuvostoliiton mestaruussarjassa ja Viron pääsarjassa.
Ura.
Seuraura.
Korsunov syntyi Moskovassa ja hänen kasvattajaseuransa oli Krylja Sovetov. Hän siirtyi Neuvostoliiton mestaruussarjassa pelaamansa kauden jälkeen sarjatasoa alemmas virolaiseen Talleks Tallinnaan kaudeksi 1986–1987.
Kaudeksi 1991–1992 Korsunov siirtyi Suomeen ja I-divisioonajoukkue Forssan Palloseuran riveihin. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 33+35=68, joilla Korsunov sijoittui koko sarjan pistepörssissä seitsemänneksi. Kahdella seuraavalla kaudella hän oli FoPS:n kolmanneksi paras pistemies. Kaudella 1993–1994 Korsunov oli myös joukkueen paras maalintekijä 24 osumallaan. Kauden 1994–1995 hän pelasi Imatran Ketterässä.
Kauden 1996–1997 Korsunov pelasi Viron pääsarjaa Kreenholm/Narva 2000:n ja Kohtla-Järve Centralin joukkueissa. Hän voitti koko sarjan pistepörssin tehoilla 35+29=64. Kaudeksi 1997–1998 Korsunov palasi Suomeen ja siirtyi II-divisioonajoukkue KooKoohon, jonka toiseksi paras maalintekijä hän oli Raine Pulkkisen kanssa 21 osumallaan. Kaudella 1998–1999 Korsunov jatkoi uraansa samassa sarjassa pelanneessa Anjalankosken Kiekossa. Joukkue siirtyi kaudeksi 1999–2000 pelaamaan I- ja II-divisioonien välille perustettua Suomi-sarjaa. Tuolloin hän voitti AaKoon sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 19+23=42. Korsunov päätti pelaajauransa kevääseen 2001.
Pelaajauransa jälkeen Korsunov toimi 2000-vuosikymmenen ja 2010-lukujen vaihteessa KooKoon A- ja B-nuorten apuvalmentajana.
Maajoukkueura.
Korsunov edusti Viroa B-sarjan MM-kilpailuissa vuonna 1998, C-sarjan MM-kilpailuissa vuosina 1995, 1996 ja 1997 sekä C2-sarjan MM-kilpailuissa vuonna 1994. Viimeisimpänä mainittu turnaus päättyi kultaan ja sarjanousuun seuraavaksi vuodeksi C-sarjaan. Vuoden 1996 turnauksessa hän toimi Viron kapteenina. Korsunov pelasi myös vuoden 1999 pääsarjan MM-kilpailujen karsinnoissa.
Korsunov edusti myös Neuvostoliittoa alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1981, jolloin hän voitti kultaa.
Csanád Szegedi

Csanád Szegedi (s. 22. syyskuuta 1982 Miskolc) on unkarilainen europarlamentaarikko ja entinen uusnatsi, joka valittiin Euroopan parlamenttiin vuonna 2009 äärioikeistolaisen Jobbik-puolueen edustajana.
Vuonna 2007 Szegedi oli perustamassa Magyar Gárda -nimistä uusnatsijärjestöä, joka tunnuksissaan ja univormuissaan otti vaikutteita maassa 1930–1940-luvuilla toimineelta kansallissosialistiselta Nuoliristi-puolueelta. Unkarin viranomaisten kiellettyä Magyar Gárdan vuonna 2009 Szegedi liittyi Jobbikin jäseneksi ja tuli vielä samana vuonna valituksi Euroopan parlamentiin. Szegedin poliittinen agenda muodostui lähinnä juutalais- ja romanivastaisuudesta. Hän muun muassa väitti juutalaisten ja romanien olevan unkarilaisten vastaisessa liitossa, jonka tarkoituksena on saada heidät vähemmistön asemaan.
Vuonna 2012 protestantiksi kasvatettu Szegedi sai selville oman juutalaistaustansa. Hänen isoäitinsä oli ollut toisen maailmansodan aikana Auschwitzin keskitysleirillä ja isoisä puolestaan työleirillä. Saman vuoden heinäkuussa Szegedi ilmoitti luopuvansa kaikista tehtävistään Jobbik-puolueessa, mutta jatkoi kuitenkin europarlamentaarikkona. Nykyään hän käyttää juutalaista nimeä Dovid Szegedi ja harjoittaa uskontoaan aktiivisesti.
Hänestä kertoo "Keep Quiet" -niminen dokumenttielokuva, joka valmistui vuonna 2016.
Halssilan kirkko

Halssilan kirkko on Jyväskylän seurakunnan Huhtasuon alueseurakunnan kirkkorakennus Jyväskylän Halssilan kaupunginosassa. Arkkitehdit Hannele Arantola, Antti Eskelinen ja Erkki Kantonen suunnittelivat metsäiselle kalliolle kirkon, joka valmistui 1969. Se toimii myös seurakuntakeskuksena, ja siellä on muun muassa kerho- ja nuorisotiloja. Rakennus on kaksikerroksinen. Kirkkosalissa on noin 200 istumapaikkaa, lisätilat yhdistettynä paikkamäärä kaksinkertaistuu.
Vuonna 2018 kirkko suljettiin sisäilmaongelmien vuoksi. Jyväskylän seurakunnan kirkkovaltuusto päätti maaliskuussa 2021 myydä Halssilan kirkon Järvi-Suomen asunnot Oy:lle purettavaksi ja uudisrakentamista varten.
Passio (ravintola)

Passio Keittiö ja Baari on helsinkiläinen laaturavintola, joka sijaitsee Kalevankadulla Kampissa. Ravintolan keittiömestarina toimii Jesse Vottonen Ravintolan perusti Panimoravintola Huvilan toimitusjohtaja ja olutmestari Jussi Hukkanen kahden muun osakkaan kanssa keväällä 2014. 
Ravintola on saanut erinomainen arvion esimerkiksi TripAdvisorin runsaalta 300 arvioijalta sijoittuen 2. sijalle runsaasta tuhannesta palvelussa arvioidussa helsinkiläisestä ravintolasta. Myös talouslehti Kauppalehden Optio luokitteli Passion Helsingin kärkiravintoiden joukkoon.
Passio tarjoaa kotimaisten pientuottajien antimia höystettynä maailman mausteilla. Juomissa panostetaan käsityöläisyyteen ja laatuun. Oluet toimitti vuoden 2017 alkuun asti Panimoravintola Huvila ja viinit tulevat eurooppalaisilta pientiloilta. Nyttemmin oluet toimittaa Helsinkiläinen Ohrana Krouvi Panimo Korkeavuorenkatu 27:stä.
İsmet Atlı

İsmet Atlı (1931 Kozan – 4. huhtikuuta 2014 Kozan) oli turkkilainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, vapaapainija ja olympiavoittaja.
Atlı voitti vapaapainissa sarjan 87 kg olympiakultaa Roomassa 1960. MM-kilpailuista hän saavutti vapaapainissa yhden hopean ja yhden pronssin ja kreikkalais-roomalaisella tyylillä yhden pronssin. Lisäksi hän sijoittui vuoden 1952 kesäolympialaisissa viidenneksi, vuoden 1956 kesäolympialaisissa neljänneksi, vuoden 1953 MM-kilpailuissa neljänneksi, vuoden 1955 MM-kilpailuissa viidenneksi ja vuoden 1962 vapaapainin MM-kilpailuissa neljänneksi. Välimeren kisoista Atlı paini sarjavoiton vuonna 1951.
Atlı kuoli Kozanissa 4. huhtikuuta 2014.
Le Mansin 24 tunnin ajo 1999

Le Mansin 24 tunnin ajo 1999 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 12.–13. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat BMW:llä ajaneet Joachim Winkelhock, Pierluigi Martini ja Yannick Dalmas
Tapahtumia.
Torstaina Mercedes-Benz CLR otti ilmaa alleen, jolloin Mark Webberin ajama auto nousi aika-ajoissa ilmaan ja kiepsahti ympäri, mutta siitä ei saatu tuolloin kuvaa. Mercedeksen Norbert Haug kielsi väitteet, mutta lauantaina aamulla lämmittelyissä sama tapahtui uudelleen ja siitä saatiin kuva. Auto oli rakennettu uudelleen vara-auton osista ja ei saatu korjattua toistamiseen. Mercedes osallistui kilpailuun, jossa CLR nousi ilmaan televisiokatsojien nähtävillä. Tämän jälkeen Mercedes veti jäljellä olevan CLR-auton kilpailusta. Mercedes vetäytyi myös kestävyysajoista yleisesti ja muutoksia tehtiin sekä sääntöihin että itse rataan turvallisuuden parantamiseen. Syynä CLR:n käyttäytymiseen arvioidaan johtuvan sen lyhyestä akselivälistä ja pitkistä ylityksistä edessä ja takana, sekä pitovoiman puutteesta.
JJ Lehdon kilpailu päättyi ulosajoon, kun kaasu jumittui löystyneen liitoksen vuoksi.
Edellisenä vuonna BMW:n molemmat autot joutuivat keskeyttämään, mutta vuonna 1999 autoja ajatti Schnitzer-talli, joka voitti samana vuonna Sebringin 12 tunnin ajon.
Konotop

Konotop () on Sumyn alueella, Koillis-Ukrainassa sijaitseva kaupunki. Vuoden 2025 alun asukasluku oli kaupungin osalta 68 000 ja koko kaupunkipiirin osalta 89 006; kaupunkipiirissä asui tällöin runsas 4 200 maaseutuasukasta. Lisäksi Konotop on 30 840 asukkaan (vanhan) Konotopin piirin keskus. 
Heinäkuussa 2020 Ukrainassa tehtiin suuri piirijaon uudistus; Konotopista tuli tällöin osa uutta, laajempaa Konotopin piiriä (198 238 as., 2021).
Šostka

Šostka () on Sumyn alueella, Ukrainan pohjoisosissa sijaitseva kaupunki. Vuoden 2021 alun asukasluku oli 73 197 (2013: 79 058). Se on Šostkan piirin hallintokeskus.
Kaupunkiin johtaa luoteesta, Venäjän Brjanskin alueen rajalta Novhorod-Siverskyin kautta saapuva ja kaakossa M02-valtatielle ja Šostkan piirin Hluh’iviin jatkava kantatie P65.
SS Emmy Friederich

SS Emmy Friederich oli saksalainen rahtialuksesta muutettu tankkeri toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Russell and Companyltä Greenockista Yhdistyneestä kuningaskunnasta. Se laskettiin vesille 27. lokakuuta 1904, ja se valmistui vielä samana vuonna.
Palvelus.
Aluksen omistajina olivat aluksi brittiläiset laivanvarustajat, ja sen nimi oli SS "Borderer".
Vuonna 1929 aluksen osti hampurilainen Reederei Eugen Friederich -varustamo, joka muutti sen toukokuussa 1930 tankkeriksi. "Emmy Friederich" lähti 16. lokakuuta 1939 Tampicosta Meksikosta lastinaan jäähdytysaineita Saksan laivaston Atlantilla purjehduksella olevan taistelulaivan "Admiral Graf Speen" ammusvarastojen jäähdytysjärjestelmään. Yhdysvaltain laivaston puolueettomuudenvalvontaristeilyllä olevat alukset, kuten lentotukialus USS "Ranger" ja raskas risteilijä USS "San Francisco", määrättiin etsimään alus ja seuraamaan sitä.
Britannian kuninkaallisen laivaston kevyt risteilijä HMS "Orion" ja Kanadan kuninkaallisen laivaston hävittäjä HMCS "Saguenay" havaitsivat 24. lokakuuta aluksen Jukataninsalmessa. Kevyt risteilijä HMS "Caradoc" pysäytti aluksen, jolloin "Emmy Friederichin" miehistö upotti aluksensa estääkseen sen joutumisen viholliselle.
Kuoleman vaellus

Kuoleman vaellus on taiteilija Magnus Enckellin symbolistinen lyijykynä- ja vesivärityö paperille vuodelta 1896. Kooltaan työ on 50,5 cm × 67,5 cm, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se hankittiin vuonna 1926.
Akvarellissaan "Kuoleman vaellus" Magnus Enckell tarkastelee ohi kiiruhtavaa kuolemaa etäältä, ikään kuin ulkopuolisena. Kuolema-hahmo kulkee siinä aukealla talvimaisemassa, yksinäisenä, kohmeisena, paljain käsin ja jaloin. Luonnosmaisesti maalattu kuolema on pukeutunut synkkiin mustiin vaatteisiin ja luo realistisen, läheisen tunnun talven hiljaista maisemaa vasten. Aika on jähmettynyt koskemattomaan lumen pintaan ja hiljaisuuteen, mutta kuolema ei levähdä vaeltaessaan. Enckellin vaeltava kuolema aihe oli tuttu Suomessa, varsinkin sen itäosissa. Siellä eli voimakkaana kuva personoidusta kuolemasta, joka kulki kylästä kylään, milloin ruton milloin horkan, ruven tai tautiukon lailla. Sen Magnus Enckell kuvaa tässä työssään tutuksi, mutta kuitenkin niin ei-toivotuksi vieraaksi talvimaisemaan.
Keväällä 1896 Enckell oleskeli usean kuukauden ajan Pietarissa. Aivan varmaa ei ole, onko akvarelli maalattu tuon matkan aikana vai jo vähän sitä ennen; kuitenkin tiedetään, että se valmistui kevättalvella 1896.
Maksim Gorkin muotokuva

Maksin Gorkin muotokuva on taiteilija Akseli Gallen-Kallelan öljyvärimaalaus, 70 × 89cm, kankaalle vuodelta 1906. Tämä Ateneumin taidemuseon hallussa oleva työ on Lydia Keirknerin testamenttilahjoitus museolle vuonna 1945.
Aseli Gallen-Kallela maalasi useita maalauksia Maksim Gorkista vuonna 1906. Maksim Gorki oli joutunut pakenemaan Venäjältä tuona vuonna ja sai turvapaikan Gallen-Kallelan luota yhdessä näyttelijä Maria Andrejevan kanssa. Gallen-Kallelaa ja Gorkia yhdisti osallistuminen Mir iskusstva -liikkeen syntyyn Pietarissa 1890-luvun loppuvuosina. Liikkeen johtoajatus oli taiteen vapaus, ja siihen osallistui sekä venäläisiä että suomalaisia taiteilijoita.
Tässä Ateneumin taidemuseon hallussa olevassa "Maksim Gorkin muotokuva" -maalauksessa Gorki istuu hieman kumarassa mustiin pukeutuneena. Hän katsoo surumielisen oloisena taiteilijaa, joka luo hänestä varsin eleettömän työn. Maksim Gorkista on muotokuva myös ainakin Turun taidemuseolla.
Gorki ja Andrejeva matkasivat Suomesta edelleen ulkomaille. Gallen-Kallela ja Gorki tapasivat viimeisen kerran luultavasti Pietarissa vuonna 1917 suomalaisen taidenäyttelyn avajaisissa juuri ennen vallankumouksen puhkeamista.
Heksafluoripropeeni

Heksafluoripropeeni (C3F6) on propeenin fluorattu johdannainen. Yhdistettä käytetään valmistettaessa fluoria sisältäviä polymeerejä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa heksafluoripropeeni on väritön ja ilmaa tiheämpi kaasu. Toisin kuin monet muut fluorialkeenit heksafluoripropeeni on suhteellisen pysyvää eikä polymeroidu itsestään helposti. Se kuitenkin reagoi helposti nukleofiilien kuten ammoniakin ja alkoholien kanssa. Ilma hapettaa sen heksafluoripropyleenioksidiksi. Kuumennettaessa yli 600 °C:n lämpötilaan heksafluoripropeeni hajoaa muodostaen oktafluori-2-buteenia ja perfluori-isobuteenia.
Valmistus ja käyttö.
Heksafluoripropeenin valmistamiseen on useita tapoja. Teollisesti käytettyjä ovat muun muassa klooridifluorimetaanin ja tetrafluorieteenin kuumentaminen 600–900 °C:n lämpötilaan alennetussa paineessa ja inertin kaasun läsnä ollessa, 1,2,3-triklooripropaanin tai 3-klooripentafluori-1-propeenin fluoraus ja dehalogenointi, tai fluoroformin, natriumheptafluoributyraatin, klooritrifluorieteenin, tai 1-kloori-1,2,2,2-tetrafluorietaanin pyrolyysi.
Heksafluoripropeenia käytetään polymeerien valmistamiseen. Tyypillisesti siitä valmistettavat polymeerit ovat homopolymeerejä, joissa on mukana myös jokin toinen monomeeri. Näitä elastomeerejä voidaan käyttää muun muassa sähkökaapelien päällystämiseen. Usein käytettyjä muita monomeereja ovat tetrafluorieteeni ja 1,1-difluorieteeni.
Kuutinvuoren kalliomaalaus

Kuutinvuoren kalliomaalaus sijaitsee Saimaalla Lietveden Koskenselän länsirannalla Kuutinvuoressa Puumalassa Etelä-Savossa. Maalauksen löysi Reino Parkkinen jo vuonna 1945, mutta ilmoitti siitä vasta vuonna 2005. Se ajoitetaan väljästi kivikauteen. 
Kallio ja sen sijainti.
Saimaan Koskenselkä sijaitsee Puumalan niemen länsipuolella. Koskenselästä erkanee länteen Miettulanlahti, jonka länsirannalla Kuutinvuori sijaitsee. Kuutinvuoren ranta putoaa veteen osittain jyrkänteenä, jota jääkauden jäätiköt ovat hionneet. Hiotun pinnan alla on taimia kasvava vino terassi.
Maalauksen näkee vain vedestä veneellä tai järven jäällä seisten. Kallio erottuu kaukaa katsoen Puumalan ja Anttolan väliseltä maantieltä Miettulanlahden ylittävältä penkereeltä.
Maalauskalliolta pohjoiseen sijaitsee toinen pystykallio. Siihen on hakttu ainakin kaksi nimeä "Voima" ja "Rapid". Ne ovat olleet Gustaf Cederberg &amp; Co:n hinaajia.
Maalaus.
Terassin yläoulella on löytynyt maalauksia kahdelta eri korkeudelta. Alemmat jäljet ovat väriltään kellertäviä ja niistä voi erottaa kirjaimia. Ylempää, noin 6,5−7 metriä järven vedenpinnan yläpuolella, löytyvät esihistorialliset maalaukset. Ne ovat melko kuluneita ja sään haalistamia. Tunnistettu maalausalue on kooltaan 50×70 senttimetriä suuri. Alue rajoittu alhaalta kalliossa olevaan poikittaiseen halkeamaan.
Maalausalueen alaosasta erottuu kuvioita paremmin. Selvemmin erottuu kaksi ihmishahmoa, jotka on maalattu tikku-ukkomaisesti sormenpaksuisella vedoilla. Niidenkin jäljet ovat heikkoja. Eräät ovat havainneet kolmannen kuvion olevan hirvieläimen tai pitkänomiasesti maalatun kalan. Maalauksen yläosa on pahoin puuroutunut, eikä sieltä erotu kuvioita. 
Maalauksen alla olevan vinon terassin korkeus jää 3,3 metriä maalauksen alapuolella, joten maalausta ei ole voitu tehdä terassilta käsin. Tällöin ainoa järkevä vaihtoehto on maalata veneessä istuen tai järven jäällä seisoen. Tämä mahdollistaisi maalauksen ajoittamisen muinaisen Saimaan vedenpinnan korkeuden mukaan.
Regulares

Regulares (Fuerzas Regulares Indígenas) on vuonna 1911 perustettu Espanjan asevoimien yksikkö, joka alun perin toimi Espanjan Marokossa. Sen vapaaehtoiset oli värvätty paikallisesta väestöstä ja upseeristo koostui espanjalaisista. Vuonna 1956 tapahtuneeseen Marokon itsenäistymiseen saakka Regulares muodosti Espanjan Afrikan armeijan yhdessä muukalaislegioonan kanssa. Nykyään se koostuu kahdesta seremoniallisesta rykmentistä, joiden sotilaat ovat suurimmaksi osaksi kotoisin Marokon rannikolla sijaitsevista Espanjalle kuuluvista Ceutan ja Melillan kaupungeista.
Historia.
Regulares on historiansa aikana osallistunut muun muassa Rifin sotaan vuosina 1920–1926 sekä Espanjan sisällissotaan 1936–1939, jossa se taisteli kenraali Francon johtamien kansallismielisten puolella toisen tasavallan hallitusta vastaan. Tasavaltalaiset käyttivät sodan aikana Regulares-joukoista nimitystä ”maurit” (”moras”). Myös sisällissodan käynnistänyt sotilaskapina alkoi Regularesin ja muukalaislegioonan Marokossa sijainneista tukikohdista. Vuonna 1934 kenraali Franco käytti joukkoja Pohjois-Espanjassa tapahtuneen Asturian kaivoslakon veriseen kukistamiseen.
Marokon itsenäistymisen yhteydessä Regularesin sotilaat siirtyivät vastaperustetun Marokon kuninkaallisen armeijan riveihin.
Saksan 3. vuoristodivisioona

Saksan 3. vuoristodivisioona () oli Itävallan Graziin sijoitettu Saksan maavoimien yhtymä. Se oli lähes koko toisen maailmansodan etulinjassa lukuun ottamatta Norjan suojaamista 1940–1941.
Perustaminen.
Itävallan Saksaan liittämisen jälkeen Wehrkreis XVIII perusti 1. huhtikuuta 1938 Grazissa aiemmasta Itävallan maavoimien 5. ja 7. divisioonista Saksan maavoimien 3. vuoristodivisioonan.
Historia.
Syyskuussa 1939 divisioona osallistui Puolan offensiiviin osana Etelän armeijaryhmän 14. armeijaa, mutta se siirrettiin jo ennen sotatoimien päättymistä Ranskan vastaiselle rajalle. Vuonna 1940 divisioona osallistui Norjan valtaukseen, jolloin vuoristorykmentti 138 valtasi Trondheimin ja divisioonan loppuosa Narvikin. Divisioona kävi 9. huhtikuuta alkaen pitkällisen taistelun kaupungin ja sataman hallinnasta ollen jo lähes luovuttamassa ennen kuin liittoutuneet vetäytyivät alueelta kesäkuussa Ranskan puolustuksen romahdettua.
Divisioona siirrettiin 1941 Lappiin, jossa se osallistui kesäkuussa operaatio Hopeaketussa hyökkäykseen Neuvostoliittoon. Se kuitenkin epäonnistui tavoitteessaan vallata Murmansk. Divisioona palasi täydennettäväksi Saksaan, mutta vuoristojääkärirykmentti 139 jäi Suomeen. Divisioona palasi Norjaan vuonna 1942, missä se oli armeijan reservinä.
Divisioona siirrettiin elokuussa itärintamalle, jossa se oli Pohjoisen armeijaryhmän reservinä Leningradin lähistöllä osallistuen kaupungin piiritykseen. Divisioona siirrettiin marraskuussa Etelän armeijaryhmään, joka oli vaarassa romahtaa Volgalla kärsityn tappion seurauksena. Divisioona osallistui Stalingradin saarron purkuyrityksiin. Vuosina 1943-1944 divisioona kärsi suuria tappioita taistellessan Donetskissa, Miusissa, Melitopolissa ja Nikopolin sillanpäässä. Elokuussa se joutui taistelemaan etenevää puna-armeijaa ja selustassa hyökkäävää Romanian armeijaa vastaan. Kärsittyään raskaita tappioita divisioonan jäänteet peräytyivät Karpaattien itäosiin. Sodan lopun divisioona taisteli Unkarissa ja Slovakiassa, kunnes se lopulta antautui puna-armeijalle Ylä-Sleesiassa Deutsch-Brodissa nykyisessä Tšekissä toukokuussa 1945 osana 1. panssariarmeijaa.
Komentajat.
Divisioonankomentajina olivat:
Bogdan Bogdanović (koripalloilija)

Bogdan Bogdanović (, s. 18. elokuuta 1992 Belgrad) on serbialainen koripalloilija. Hän pelaa nyt Los Angeles Clipperseissä.
Ura.
Seurajoukkueet.
Bogdanović pelasi juniorina koripalloa Zitko Basketin juniorijoukkueissa, joista hän siirtyi FMP Zeleznikiin. Hän pelasi FMP:n kanssa muun muassa nuorten Euroliigaa kaudella 2009–2010. Vuonna 2010 Bogdanović siirtyi KK Partizaniin, jossa hän debytoi Euroliigassa kaudella 2012–2013. Samana kautena hänen vastuunsa lisääntyi ja hän yli kaksinkertaisti pistekeskiarvonsa Serbian liigassa 9,8 pisteeseen ottelua kohden.
Bogdanović voitti Partizanin kanssa Serbian-mestaruuden vuosina 2011–2014 sekä Adrianmeren liigan vuosina 2011 ja 2013. Kaudella 2013–2014 hänet valittiin Euroliigan nousevaksi tähdeksi. Kesällä 2014 Bogdanović osallistui , jossa Phoenix Suns varasi hänet tilaisuuden 27:ntena pelaajana. Hän ei kuitenkaan siirtynyt NBA:han vaan teki kesällä 2014 monivuotisen sopimuksen turkkilaisen Fenerbahçen kanssa.
Heinäkuussa 2017 Bogdanović siirtyi NBA:han, Sacramento Kingsiin. Vuonna 2020 hän siirtyi Atlanta Hawksiin.
Maajoukkueet.
Junioritasolla Bogdanović edusti maansa juniorimaajoukkueita alle 18- ja alle 19-vuotiaissa. Hän saavutti alle 19-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2011. Vuonna 2013 hän pelasi ensimmäiset aikuisten arvokisansa, kun hän oli mukana Serbian maajoukkueessa EM-kilpailuissa. Bogdanović teki turnauksessa keskimäärin 9,4 pistettä ottelua kohden. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa Bogdanović saavutti vuoden 2014 MM-kilpailuista, joissa Serbia sijoittui Yhdysvaltain jälkeen hopealle. Myös Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 Serbia saavutti Yhdysvalloille hävittyään hopeaa. Vuoden 2017 EM-kilpailuista Serbia saavutti jälleen hopeaa hävittyään loppuottelussa Slovenialle.
Rio 2

Rio 2 on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tietokoneanimoitu 3D-elokuva, jonka on ohjannut Carlos Saldanha. Elokuva on jatko-osa vuoden 2011 elokuvalle "Rio". Maailmanlaajuisesti elokuva sai ensi-iltansa 20. maaliskuuta 2014, ja Yhdysvalloissa ja Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 11. huhtikuuta 2014.
Tarina.
Blu ja Jewel asuvat Rio de Janeirossa 3 lapsen Carlan, Bian ja Tiagon kanssa. Eräänä päivänä he lähtevät lomalle Amazonin sadenmetsään ja Blu tapaa tulevan appiukkonsa Eduardon sekä Jewelin lapsuudenystävän Roberton. Samalla Nigel juonii jotain, eikä huomaa, että nuolimyrkkysammakko Gabi on ihastunut häneen.
Lähteet.
http://www.skenet.fi/artikkeli/14/04/rio-2
Pauli Vuorisalo

Pauli Juhani Vuorisalo (16. huhtikuuta 1944 Kankaanpää – 21. joulukuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija. Hän edusti niin sanottua pariisilaista koulukuntaa, joka teki kuvataiteita hyvin laaja-alaisesti. Vuorisalon tuotanto käsittää piirroksia ja grafiikkaa, guasseja, keramiikkaa, lasitöitä sekä taidetekstiilejä, kuten gobeliineja. Lisäksi hän kirjoitti runoja. Vuonna 1965 hän oli mukana perustamassa Kankaanpään taidekoulua.
Taiteilijanura.
Vuorisalo syntyi Kankaanpäässä. Hän osallistui 16-vuotiaana yhteisnäyttelyyn Porissa vuonna 1960, jolloin hän myös liittyi Porin Taiteilijaseuran jäseneksi. Sen jälkeen Vuorisalo opiskeli Suomessa sekä 1969–1974 Pariisissa, jonne hän kertoi paenneensa suomalaisen taidemaailman ahdasmielisyyttä. Vuosina 1987 ja 2011 Vuorisalo oli Arabian vierailevana taiteilijana ja teki 1980-luvulla myös kangasmallikokoelman Marimekolle. Vuosina 1991–1992 hän oli Maailman luonnonsäätiön Suomen rahaston "Taide ja ekologia" -kampanjan taiteilija. Vuorisalo on myös suunnitellut lasimaljakkosarjan Iittalalle. Vuonna 1992 hän kuvitti Edgar Allan Poen novellikokoelman "Korppi ja kultakuoriainen ja muita kertomuksia" (WSOY).
Vuorisalon teoksia on muun muassa Amos Andersonin taidemuseon, Ateneumin, Didrichsenin taidemuseon, Designmuseon, Arabian tehtaan museon sekä Satakunnan museon kokoelmissa. Niitä on myös Ranskan valtion ja useiden yritysten kokoelmissa, sekä useissa koti- ja ulkomaisissa yksityiskokoelmissa. Hänen viimeinen näyttelynsä oli Helsingissä Kulttuurikeskus Sofiassa vuonna 2012.
Joulukuussa 2017 Vuorisalolla todettiin syöpä, ja hän menehtyi vain viikkoa myöhemmin Haartmanin sairaalassa Helsingissä.
Gennadios Skholarios

Gennadios Skholarios (; n. 1400–1473) oli bysanttilainen teologi, filosofi ja Konstantinopolin patriarkka vuosina 1454–1464.
Elämä ja teokset.
Gennadios oli maallikkonimeltään "Georgios Kurtesios Skholarios" (Γεώργιος Κουρτέσιος Σχολάριος). Hän otti nimen Gennadios ryhtyessään munkiksi. Hän oli oppinut sekä kreikkalaisessa että latinankielisessä kirjallisuudessa.
Filosofiassaan Gennadios oli omaksunut aristotelismin. Hän kirjoitti Aristoteles-kommentaareja, muun muassa kommentaarit teoksiin "Kategoriat" ja "Tulkinnasta", sekä kommentaarin Porfyrioksen teokseen "Eisagoge". Näissä hän hyödynsi varhaisempia latinankielisiä kommentaareja. Gennadios katsoikin olevansa häntä edeltäneitä bysanttilaisia kommentaattoreita etevämpi, koska kykeni hyödyntämään esimerkiksi Tuomas Akvinolaisen teoksia sekä latinaksi käännettyjä Avicennan ja Averroeksen kommentaareja. Gennadios myös käänsi Tuomaan teoksia kreikaksi.
Gennadios vastusti Georgios Gemistos Plethonin ajattelua ja kirjoitti tätä vastaan. Hän katsoi Plethonin vievän ajattelullaan pohjan paitsi Aristoteleelta myös koko kristilliseltä uskolta — Plethon katsoi, ettei Aristoteleen Jumala ole maailman luoja ja kannatti kristinuskon sijaan hellenististä polyteismiä.
Kirkollisissa toimissaan Gennadios kannatti aiemmin idän ja lännen kirkkojen yhdistymistä ja hyväksyi yhdistymisen Firenzen kirkolliskokouksessa. Konstantinopoliin palattuaan hän kuitenkin muutti mieltään. Kirkkojen yhdistyminen raukesi Konstantinopolin valtauksen myötä. Vuosi valtauksen jälkeen Gennadioksesta tuli Konstantinopolin patriarkka. Näin hän oli ensimmäinen tässä virassa osmaanien vallan alla toiminut.
Johannes Siinailainen

Johannes Siinailainen ("Johannes Skolastikko", "Johannes Klimakos"; , "Portaiden Johannes"; n. 525 Syyria – 30. maaliskuuta 606 Siinai) oli bysanttilainen munkki ja Siinain vuoren luostarin igumeni, joka tunnetaan ennen kaikkea teoksestaan "Portaat" ("Klimaks"). Häntä kunnioitetaan pyhänä sekä ortodoksisessa että katolisessa kirkossa.
Johannes oli kotoisin Syyriasta. Hän sai hyvän koulutuksen ja ryhtyi munkiksi kuusitoistavuotiaana. Hän muutti Siinain erämaahan ja eli erakkona jonkin matkan päässä Siinain luostarista. Vuonna 600, 75-vuotiaana, luostarin munkit nostivat hänet luostarin igumeniksi. Hän toimi tässä tehtävässä neljä vuotta, kunnes vetäytyi erakoksi odottamaan kuolemaansa. Erakkomajassaan hän kirjoitti teoksensa "Portaat" ohjeeksi muille munkeille. Teos on ollut suosittu luostarielämän ja -asketismin käsikirja sekä idässä että lännessä.
Teoksensa ansiosta Johannes sai lisänimen "Klimakos". Ortodoksinen kirkko kunnioittaa suuren paaston neljättä sunnuntaita "Johannes Siinailaisen sunnuntaina". Katolisessa kirkossa Johanneksen muistopäivä on tämän kuolinpäivä 30. maaliskuuta.
Suomuvatsamuura

Suomuvatsamuura ("Pittasoma michleri") on töpökkien heimoon varpuslintu
Levinneisyys.
Suomuvatsamuuraa tavataan Costa Ricassa, Kolumbiassa ja Panamassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pierre Issa

Pierre Issa (s. 11. syyskuuta 1975) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Nykyisin Issa toimii Olympiakos FC:n urheilujohtajana. Hänet muistetaan parhaiten hänen kahdesta omasta maalistaan Ranskaa vastaan vuoden 1998 jalkapallon MM-kisoissa. Hän pelasi Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkueessa yhteensä 47 ottelua.
Seurajoukkueura.
Issa aloitti ammattilaisuransa toisen kotimaansa Ranskan USL Dunkerquessa, josta matka jatkui maan suurseuraan Olympique de Marseilleen 1995. Hän pelasi kuusi kautta Marseillessa, ennen kuin hän Chelsea-lainan kautta siirtyi Watford FC:hen. Seuraavana vuonna Issa siirtyi Libanoniin Olympic Beirutin (myöh. Tripoli SC) riveihin. Heti ensimmäisellä kaudellaan Libanonissa hän voitti sekä maan liigan että cupin. Seuraavana vuonna hän sai kuitenkin lähteä uusien omistajien myötä. Tämän jälkeen Issa siirtyi Kreikkaan, jossa hän viettikin loppu-uransa: ensin Ionikos F.C.:ssä ja viimeiset neljä kautta OFI Kreetassa. Issa lopetti uransa vuonna 2009.
Maajoukkueura.
Pierre Issa kuului Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkueeseen vuosien 1998 että 2002 maailmanmestaruuskilpailuissa. Yhteensä hän pelasi "Bafana Bafanassa" 47 ottelua ilman maaleja.
Rosvomuura

Rosvomuura ("Pittasoma rufopileatum") on töpökkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Rosvomuuraa tavataan Kolumbiassa ja Ecuadorissa. Lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja sen arvellaan olevan vähenemässä nopeasti.
Koripallo kesäolympialaisissa 2004 – naisten turnaus

Naisten koripalloturnaus kesäolympialaisissa 2004 alkoi 14. elokuuta 2004 ja päättyi 28. elokuuta 2004. 
Alkulohkot.
Lohko A.
14. elokuuta 2004
16. elokuuta 2004
18. elokuuta 2004
20. elokuuta 2004
22. elokuuta 2004
Lohko B.
14. elokuuta 2004
16. elokuuta 2004
18. elokuuta 2004
20. elokuuta 2004
22. elokuuta 2004
Ottelut sijoista 9-12.
11-12.
24. elokuuta 2004
9-10.
24. elokuuta 2004
Pudotuspelit.
Puolivälierät.
25. elokuuta 2004
Ottelut sijoista 5-8.
7-8.
27. elokuuta 2004
5-6.
27. elokuuta 2004
Välierät.
27. elokuuta 2004
Pronssiottelu.
28. elokuuta 2004
Loppuottelu.
28. elokuuta 2004
Kostjantynivka

Kostjantynivka (, ) on Ukrainan Donetskin alueen Kramatorskin piirissä sijaitseva kaupunki. Kaupungin halki kulkee Kriboi torets -joki ja rautatie. Aluekeskus Donetskiin on 72 kilometriä. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 77 066 (2013). Kaupungin asukasluku oli vuoden 2013 alkuun mennessä pudonnut 28,4 % neuvostovuosista. Väestönlaskennassa vuonna 1989 asukkaita oli 107 600 ja vuonna 2001 yhä 95 100.
Kaupungissa sijaitsi kesään 2020 asti ympäröivästä maaseutualuesta koostuvan 19 160 asukkaan (2013) Kostjantynivkan piirin hallintorakennus. Maaseutupiirin asukasluku oli vähentynyt selvästi hitaammin, eli 10,0 % vuosien 1989 ja 2013 välillä. Kesän 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa Kostjantynivka ja sen piiri liitettiin osaksi Kramatorskin piiriä.
Eräs venäläislähde kuvaa eri nimillä kulkeneen paikkakunnan historiaa vuodesta 1812, Suuri neuvostotietosanakirja puolestaan mainitsee tämän rautatien varrella sijaitsevan taajaman perustamisajankohdaksi vuoden 1870. Kaupungissa on muun muassa metalliteollisuutta, kotiseutumuseo ja rautatieasema.
Jalkapallon II divisioonan kausi 1989

Jalkapallon II divisioonan kausi 1989 oli Suomen jalkapallon kolmanneksi korkeimman sarjatason kausi. Kausi pelattiin kolmessa 12 joukkueen lohkossa kaksinkertaisena sarjana. Lohkovoittajat nousivat suoraan I divisioonaan. Kolme viimeistä joukkuetta putosivat suoraan III divisioonaan.
Parhaat maalintekijät.
Itälohko.
22 maalia
13 maalia
12 maalia
11 maalia
9 maalia
Länsilohko.
21 maalia
17 maalia
16 maalia
14 maalia
13 maalia
Pohjoislohko.
20 maalia
16 maalia
12 maalia
11 maalia
10 maalia
Gerard Lake

Gerard Lake, Laken ensimmäinen varakreivi (27. heinäkuuta 1744 Harrow, Middlesex – 20. helmikuuta 1808 Lontoo) oli brittiläinen kenraali, joka muistetaan parhaiten vuoden 1798 Irlannin kapinan kukistamisesta sekä vuosina 1803–1805 Intiassa johtamistaan sotaretkistä.
Gerard Lake oli kuningas Jaakko I:n sihteerinä 1610-luvulla toimineen Thomas Laken jälkeläinen. Hän osallistui seitsenvuotiseen sotaan, Yhdysvaltain vapaussotaan lordi Charles Cornwallisin komentamissa brittijoukoissa sekä 1793 alkaneisiin Ranskan vallankumoussotiin. Lake nimitettiin Irlantiin sijoitettujen brittijoukkojen komentajaksi huhtikuussa 1798, ja hän sai tehtäväkseen kukistaa hieman myöhemmin puhjenneen kapinan. Hän löi kapinalliset 21. kesäkuuta Vinegar Hillin taistelussa ja – saatuaan Cornwallisin esimiehekseen – pakotti Irlantiin maihinnouseet ranskalaiset antautumaan syyskuun alussa Ballinamuckin taistelun jälkeen.
Vuonna 1800 Lake nimitettiin brittijoukkojen komentajaksi Intiassa ja hän saapui Kalkuttaan heinäkuussa 1801. Hänet ylennettiin 1802 täyden kenraalin arvoon. Lake kunnostautui elokuussa 1803 puhjenneessa sodassa intialaista Maratin valtakuntaa vastaan. Hän valtasi heti syyskuun alussa Gwaliorin maharadža Daulatrao Sindhialta järeän Alygarhin linnakkeen ja viikkoa myöhemmin Delhin. Laken voitot siirsivät Gangesin ja Jumnan väliset alueet Delhi mukaan luettuina brittien valtapiiriin. Lokakuussa 1803 hän osallistui Arthur Wellesleyn alaisuudessa Assayen taisteluun, valtasi lyhyen piirityksen jälkeen Agran, ja löi 1. marraskuuta Sindhian armeijan Laswarin taistelussa. Parlamentti palkitsi hänet seuraavana vuonna päärinarvolla nimellä "Delhin ja Leswarreen paroni". Vuoden 1804 lopussa Lake osallistui Wellesleyn sotaretkeen Indoren maharadža Yashwantrao Holkaria vastaan. Hän voitti Holkarin marraskuussa Farrukhabadin taistelussa, mutta tultuaan itse lyödyksi takaisin Bharatpurissa hän solmi rauhan huhtikuussa 1805. Lakesta tuli 1806 Intian joukkojen ylipäällikkö. Hän palasi Englantiin seuraavana vuonna, jolloin hän sai varakreivin arvon nimellä "Lake of Delhi and of Aston Clinton".
Heartbleed-haavoittuvuus

Heartbleed-haavoittuvuus on 7. huhtikuuta 2014 paljastunut tietoverkkojen OpenSSL-kirjastoja koskeva haavoittuvuus. Aukon virallinen nimi on CVE-2014-0160, mutta se tunnetaan nimellä Heartbleed. Se aiheuttaa verkkopalveluille monia riskejä, koska haavoittuvuuden kautta saattoi vuosien ajan vuotaa sekä palvelun käyttäjien salasanoja ja käyttäjätunnuksia sekä salatun yhteyden luomista varten tarvittava palvelinsertifikaatin salausavain. Hyökkääjä voi tällöin urkkia käyttäjien käyttäjätunnuksia. Haavoittuvuuteen johtaneen virheen ohjelmakoodissa teki saksalainen Robin Seggelman uutenavuotena 2011. 
Haavoittuvia OpenSSL-kirjastoja käyttäneistä palveluista on vaihdettava salasanat, mutta vasta sen jälkeen, kun palvelun haavoittuvuus on korjattu. Mahdollisuus palvelinsertifikaatin salausavaimen vuotamiseen aiheuttaa verkkourkintariskin. Suomalaisten käyttämiä tälle haavoittuvuudelle altistuneita palveluja ovat Google, Facebook, Instagram, Pinterest, Tumblr, Yahoo, Amazon.com, Dropbox, GitHub, SoundCloud ja Wikipedia. 
Haavoittuvuuden löysivät samanaikaisesti oululaisen tietoturvayhtiö Codenomiconin tutkijat Riku, Antti ja Matti sekä Google Securityn tutkija Neel Mehta. Löytäjät myös tuotteistivat haavoittuvuuden luomalla sille nimen ja logon. Logon suunnitteli graafinen suunnittelija Leena Kurjenniska.
Tunnetuimmat verkkopalvelut korjasivat haavoittuvuuden melko pian, mutta vähemmän käytetyissä oli monia, jotka eivät tehneet korjausta. Tietoturvayritys Errata Security löysi alun perin 600 000 Hearthbleed-haavoittunutta palvelinta. Kuukausi myöhemmin haavoittuvuus oli 300 000 koneessa, eikä määrä enää jatkossa olennaisesti vähentynyt. Heartbleedin arveltiin häviävän vähitellen seuraavan vuosikymmenen aikana, sitä mukaa kun vanhoja palvelimia vaihdetaan uusiin.
OpenSSL:n parissa työskenteli kokopäiväisesti vain yksi henkilö, mutta haavoittuvuuden löytymisen jälkeen useat yritykset lupasivat lisärahoitusta Linux Foundationin kautta.
Mary Barra

Mary Teresa Barra (o.s. Makela, s. 24. joulukuuta 1961, Detroit) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja, joka on ollut General Motorsin toimitusjohtajana 15. tammikuuta 2014 lähtien. Tammikuussa 2016 hänestä tuli myös yhtiön hallituksen puheenjohtaja.
Suomalaiset sukujuuret.
Mary Barran sukujuuret ovat satakuntalaisessa Köyliön kunnassa olevassa Kankaanpään kylässä. 1900-luvun alussa köyliöläinen torpparin poika Viktor Mäkelä muutti Yhdysvaltoihin. Siellä hän meni naimisiin Teuvalta kotoisin olevan Maria Luoman kanssa. He asuivat Minnesotan pienessä Mountain Ironin kaivoskaupungissa. He saivat kaksi tyttöä ja pojan. Pojan nimi oli Reino, mutta häntä alettiin kutsua nimellä Ray. Ray meni naimisiin toisen polven amerikansuomalaisen Eva Pyykkösen kanssa. He saivat 1961 Mary-tyttären. Ray työskenteli 40 vuotta Pontiacin autotehtaalla Detroitin alueella, ja perhe asui Waterfordin esikaupungissa. Barra osaa jonkin verran suomea, jonka hän on oppinut kotona isältään. 
Ura.
Mary Barra aloitti sähköinsinöörin opinnot General Motorsin opistossa, joka tunnetaan nykyään nimellä Kettering University (B.Sc.-tutkinto). Opintoihin kuului paljon työharjoittelua, ja hän olikin jo 18-vuotiaana ensimmäisen kerran General Motorsin palkkalistoilla. Opistossa hän tutustui myös tulevaan aviomieheensä. Tämän jälkeen hän suoritti MBA-tutkinnon Stanfordin yliopistossa. 
Barran urakehitys on ollut General Motorsissa nopeaa. Vuonna 2008 hänet valittiin johtamaan konsernin tuotantotekniikkaa, ja vuonna 2011 hänestä tuli maailmanlaajuisen tuotekehityksen johtaja. Vuonna 2014 Mary Barrasta tuli General Motorsin toimitusjohtaja ja tammikuussa 2016 myös hallituksen puheenjohtaja. Hän on keskittynyt yhtiön kannattavuuden parantamiseen. Yhtiö onkin vetäytynyt heikoimmin kannattavista vientimaistaan ja on suuntautumassa uudelleen. Liikevaihto nousi yli 9 prosenttia vuonna 2016. Barra on kertonut yhtiön siirtyvän kohti täyssähköautoja. Barra on noussut myös Disneyn hallituksen jäseneksi.
Barra on noussut erittäin korkealle hänen vaikutusvaltaansa arvioivilla listoilla. Forbes sijoitti hänet vuoden 2017 maailman vaikutusvaltaisimpien naisten listallaan sijalle 5. Talousjulkaisu Fortune arvioi hänet samana vuonna kaikkein vaikutusvaltaisimmaksi naispuoliseksi yritysjohtajaksi Yhdysvaltain talouselämässä.
Perhe.
Barra on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Marzemino

Marzemino (myös "Berzamino", "Berzemino" tai muun muassa "Balsamina nera") on viinirypälelajike. Se on italialainen alkuperäislajike, jota viljellään maassa laajalti, mutta erityisesti koillisilla alueilla Trentino-Etelä-Tirolissa, Lombardiassa ja Venetossa. Levinneisyydestään huolimatta lajike on suhteellisen harvinainen: sitä viljellään vain noin 10 neliökilometrin alueella. Marzemino-rypäle kypsyy myöhään ja on sen vuoksi altis hometaudeille.
Viljelyalue.
Italian lisäksi Marzemino-rypälettä viljellään myös muualla niin Vanhassa kuin Uudessakin maailmassa. Nimellä on viitisenkymmentä synonyymiä. Viinin valmistuksen lisäksi rypäleitä syödään sellaisenaan pöytärypäleenä.
Italialaiset Marzemino-viinit.
Rypälettä käytetään kymmenissä italialaisissa laatuviineissä, useimmiten sekoitettuna muihin rypäleisiin. Marzeminoa sisältäviä viinejä löytyy seuraavista DOC- tai DOCG-luokitelluista viineistä:
Lombardiassa Marzeminoa käytetään lähes pelkästään sekoitettuna Barbera-, Sangiovese- tai Merlot-rypäleisiin.