tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lintu sininen

Lintu sininen (televisioesityksessä käytetty myös nimekettä Sininen lintu; ; ; ven. "Sinjaja ptitsa") on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut George Cukorin ohjaama yhdysvaltalais-neuvostoliittolainen fantasiaelokuva, jonka pääosissa ovat Elizabeth Taylor, Jane Fonda ja Cicely Tyson. Elokuva oli ensimmäinen virallinen Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välinen tekemä elokuva.
"Lintu sininen" perustuu Maurice Maeterlinckin näytelmään "Sininen lintu" ("L’oiseau bleu", 1908), jonka pohjalta Hugh Whitemore, Alfred Hayes ja Aleksei Kapler laativat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuva on viides valkokangassovitus näytelmästä. Näytelmästä on tehty kaksi mykkäelokuvaa vuosina 1910 ja 1918, äänielokuva vuonna 1940 ja animaatioelokuva vuonna 1970. Toisin kuin edeltäjänsä, "Lintu sininen" sai heikon vastaanoton kriitikoilta ja yleisöltä.
Juoni.
Maalta kotoisin olevat sisarukset Mytyl ja hänen veljensä Tyltyl pääsevät fantasiamaailmaan, ja matkansa varrella he tapaavat monien asioiden kuten Kissan, Koiran, Valon, Yön, Tulen, Sokerin, Maidon ja Leivän ihmismuotoja.
Köyhän halonhakkaajan lapset heräävät kesken uniensa ja huoneeseen astuu haltijatar, joka muistuttaa naapurin vaimoa. Hän tarvitsee Sinisen Linnun, jotta hänen sairas tyttärensä paranisi. Lapset lähtevät etsimään lintua mukanaan seurue, jossa ovat rohkea ja uskollinen Koira, viekas ja makeileva Kissa, pelokas Leipä, sekä Sokeri, Maito, Vesi ja Tuli. Valo ohjaa joukkoa.
Etsintämatkalla lapset joutuvat moneen pelottavaan paikkaan, mutta he pääsevät myös Onnen puutarhoihin. 
Tuotanto.
Alun perin elokuvan pääosiin oli palkattu Katharine Hepburn ja Shirley MacLaine, mutta he molemmat vetäytyivät projektista ennen kuvausten alkua. "Lintu sinisen" budjettina oli 12 miljoonaa dollaria, ja elokuva kuvattiin Moskovassa ja Leningradissa Neuvostoliitossa. Elokuvan kuvaukset alkoivat 20. tammikuuta 1975. 
Kuvauksien aikana elokuvan englannin kieltä puhuvien ja venäjän kieltä puhuvien tuotantoryhmien keskinäinen kommunikointi oli lähes mahdotonta. Ohjaaja George Cukor turvautui usein viittomakieleen, jotta tulisi ymmärretyksi. Cukorille tuli myös kuvauksien aikana ongelmia Jane Fondan ja Cicely Tysonin kanssa. Elokuvan kuvaukset saatiin päätökseen 11. elokuuta 1975.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Lintu sininen" sai Yhdysvaltain-ensi-iltansa 5. huhtikuuta vuonna 1976, jolloin elokuvan teatterilevityksestä vastasi 20th Century Fox. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 9. joulukuuta vuonna 1977. "Lintu sininen" sai heikosta vastaanotosta huolimatta parhaan fantasiaelokuvan Saturn-ehdokkuuden, mutta palkinnon sai lopulta "Luoja lippalakissa". "Lintu sininen" on julkaistu VHS:nä ja DVD:nä.
Consolea

Consolea on opuntioille ("Opuntia") läheinen Karibian alueella kasvava kaktuskasvisuku. Ne eroavat mantereella kasvavista opuntioista erityisesti haarautumistavaltaan ja kärkinivelten rakenteen perusteella. Suvun tieteellisen nimen antoi Charles Lemaire vuonna 1862 Palermon kasvitieteellisen puutarhan silloisen johtajan Michelangelo Consolen kunniaksi.
Ulkonäkö ja koko.
"Consolea"-kaktukset ovat kookkaita ja puumaisia, joko yksi- tai monirunkoisia. Rungot ovat nivelettömiä ja piikkisiä, tavallisesti liereitä. Rungon sivulta tai latvasta eroaa nivelikkäitä haaroja. Nivelet ovat pallomaisia, soikeita tai usein epäsäännöllisiä. Lehdet ovat vähäpätöisiä ja karisevat varhain. Piikkirykelmissä (areolit) on karvoja, glokidioita (väkäskarvoja) ja piikkejä, ja toisinaan ne ovat keskittyneet nivelten kärkiosiin. Piikit ovat vaihtelevanlaisia ja voivat puuttuakin. Juuret ovat mukulamaisia tai rihmamaisia.
Kukat avautuvat päiväaikaan ja ovat pieniä, väriltään punaisia, oransseja tai keltaisia. Emin vartalon tyvellä on paksuuntuma tai kuppimaisia mesiäisiä. Siitepölyhiukkasissa on 12 itureikää. Kukasta kehittyy pitkänomainen tai munamainen mehevä hedelmä, joka sisältää kellanvalkeita, litteitä siemeniä.
Levinneisyys.
"Consolea"-lajit ovat levinneet Karibianmeren saarille ja Floridaan.
Lajit.
Lajeja suvussa on yhdeksän:
Dalriadan kuningaskunta

Dalriada, iiriksi Dál Riada tai Dál Riata, oli nykyisen Skotlannin alueella sijainnut gaelilainen kuningaskunta, joka ulottui 400-luvulta lähtien Pohjoiskanaalin molemmille puolille. Siihen kuuluivat Pohjois-Irlannin Antrim ja Skotlannin Argyll sekä osa Sisä-Hebrideistä.
Skotlannin Dalriadan kuningaskunnan perustivat Irlannin Antrimin Dál Riadan kuningaskunnasta saapuneet uudisasukkaat. He perustivat Dalriadan Argylliin maille, joita tuolloin asuttivat piktit. Perimätiedon mukaan kuningaskunnan perustivat Ercin kolme poikaa. Yksi pojista oli nimeltään Fergus, josta Skotlannin kuninkaiden katsotaan polveutuvan. Skottien eli irlantilaisten maahanmuuttajien ja piktien välillä oli useita sotia, mutta myös keskinäisiä avioliittoja.
Dalriadan Irlannin puoleinen osa alkoi rappeutua jo 500-luvun alussa, kun Irlannin hallitseva suku oli siirtynyt Skotlantiin. Viikinkien tunkeuduttua Irlantiin 800-luvulla Irlannin Dalriada menetti kokonaan poliittisen identiteettinsä. Piktit puolestaan alkoivat ahdistella Dalriadaa Skotlannissa. Dalriadan kuningas Kenneth I MacAlpin yhdisti viimein piktit ja skotit vuonna 843, ja siitä lähtien aluetta ryhdyttiin kutsumaan Skotlanniksi. Kennethistä tuli uuden Alban kuningaskunnan ensimmäinen kuningas.
Dalriadan skottien saavuttama valta-asema johti siihen, että irlantilaisperäinen gaeli syrjäytti alkuperäisasukkaiden puhumat varhaisemmat kielet Pohjois-Skotlannissa. Osa piktien perinteistä jäi kuitenkin elämään keskiajan Skotlannissa.
Pohjoiskanaalin seuduilla myöhemmin kukoistaneen gaelilaisen kulttuurin alkuperä ulottui osittain Dalriadan kuningaskuntaan.
Vahakaktukset

Vahakaktukset ("Copiapoa") on eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku. Lajit voivat muodostaa laajoja kasvustoja. Suvun tieteellinen nimi juontuu chileläisestä Copiapón kaupungista, jonka ympäristössä monet vahakaktuslajit kasvavat.
Ulkonäkö ja koko.
Vahakaktukset ovat joko yksistään kasvavia tai mättäitä muodostavia. Niiden varret ovat pallomaisia tai pitkänomaisia ja lieriömäisiä, kärjestään tavallisesti tiheän villamaisen karvan peittämiä. Varren uurteet ovat selvästi erottuvia. Vahakaktukset ovat tavallisesti piikkisiä; piikit ovat vaihtelevanlaisia. Juuret ovat joko rihmamaisia tai paalumaisia pääjuuria.
Vahakaktusten kukat kehittyvät kasvin varren kärkeen ja ovat kellomaisia tai suppilomaisia, väriltään keltaisia. Pohjusmalja on lyhyt ja leveä, ja perikarpelli (pohjuksen ja emin tyven muodostama rakenne) lyhyt ja paljaspintainen. Hedelmä on pieni ja sileä, mutta sen kärjessä on pysyviä vihreitä suomuja. Siemenet ovat kookkaita ja kiiltävän mustia.
Levinneisyys.
Vahakaktukset ovat kotoisin Atacaman aavikkoalueelta Chilen pohjoisosista.
Lajit.
Sukuun kuuluu 26 lajia:
Mihail Kaigorodov

Mihail Nikiforovitš Kaigorodov (; 6. marraskuuta 1853 – lokakuu 1918 Moskova) oli venäläinen jalkaväenkenraali, joka toimi Uudenmaan läänin kuvernöörinä vuosina 1901–1905.
Elämäkerta.
Mihail Kaigorodovin isä oli kenraalimajuri Nikifor Kaigorodov ja hänen veljiään olivat Viipurin ja Viaporin linnoitusten komentajana toiminut kenraaliluutnantti Nestor Kaigorodov sekä tunnettu luonnontieteilijä Dmitri Kaigorodov. Mihail Kaigorodov valmistui upseeriksi Pietarissa toimineesta Mikaelin tykistökoulusta vuonna 1873 ja palveli sen jälkeen upseerina Venäjän armeijassa. Hän suoritti myös Nikolain yleisesikunta-akatemian 1880 ja toimi sen jälkeen esikuntaupseerina eri joukko-osastoissa. Vuosina 1900–1901 Kaigorodov oli 2. suomenmaalaisen tarkk’ampujarykmentin komentaja. Maaliskuussa 1901 hänet nimitettiin Uudenmaan läänin kuvernööriksi ja ylennettiin samalla kenraalimajuriksi. Kaigorodv oli tässä virassa neljä vuotta, kunnes siirtyi toukokuussa 1905 Irkutskin kuvernööriksi. Jo seuraavan vuoden alussa hänet kutsuttiin Venäjän sisäministeriön ja sitten pääesikunnan käyttöön.
Kaigorodov oli myöhemmin prikaatin ja jalkaväkidivisioonan komentajana sekä vuodesta 1913 Grodnon linnoituksen komendanttina. Hänet ylennettiin 1907 kenraaliluutnantiksi ja 1913 jalkaväenkenraaliksi. Ensimmäisen maailmansodan aikana Kaigorodov joutui joukkoineen perääntymään Grodnosta vuonna 1915, mutta hän pysyi kirjoilla linnoituksen komentajana, kunnes hänet heinäkuussa 1916 siirrettiin reserviin. Kaigorodov teloitettiin vallankumouksen jälkeen ampumalla Moskovassa lokakuussa 1918.
Illéla (departementti)

Illéla on departementti Nigerin Tahouan alueella. Se käsittää Illélan kaupunkikunnan sekä Badaguichirin ja Tajaén maalaiskunnat. Hallinnollinen keskus on Illéla. Departementissa on 336 600 asukasta (vuonna 2012).
Bagarouan kunta erotettiin Illélasta omaksi departementikseen vuonna 2011.
Kassandran silta

Kassandran silta (myös Cassandran silta; ; ; tai "Treffpunkt Todesbrücke") on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut George P. Cosmatosin ohjaama brittiläis-italialais-saksalainen katastrofielokuva, johon sekoittuu toiminnan, jännityksen ja draaman aineksia. "Kassandran sillan" pääosissa ovat Sophia Loren, Richard Harris, Burt Lancaster, Martin Sheen, O. J. Simpson, Lee Strasberg ja Ava Gardner.
Koska "Kassandran siltaa" oli tekemässä brittiläinen mediaimpressaari Lew Grade, italialainen tuottaja Carlo Ponti ja kansainvälinen ”all-star”-näyttelijäkaarti, elokuvan odotettiin houkuttelevan yleisöä ympäri maailman. Elokuvan levitysoikeudet myytiin brittiläisille ja amerikkalaisille levittäjille jo ennen kuvauksien alkua.
Juoni.
"Kassandran silta" sijoittuu eurooppalaiseen junaan, johon ruotsalainen rikollinen hyppää mukaan. Rikollinen kantaa tappavaa virustautia, joka voi tarttua kehen tahansa. Samalla kun tohtori Jonathan Chamberlain (Richard Harris) yrittää pitää hallinnassaan tartuntatapauksia, juna kulkee kohti rikkinäistä Kassandran holvisiltaa... Kukaan ei pääse junasta pois. Voiko kukaan heitä pelastaa?
Tuotanto.
"Kassandran sillan" käsikirjoituksen laativat ohjaaja Cosmatos, Tom Mankiewicz ja Robert Katz. Elokuvan tuottajina olivat Carlo Ponti ja Lew Grade, ja elokuvan sävellyksestä vastasi Jerry Goldsmith.
"Kassandran silta" kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä pienellä kolmen miljoonan dollarin budjetilla. Elokuvan kuvauspaikkoina olivat Italiassa Cinecittà-elokuvastudiot Roomassa, Leccon kaupunki Lombardiassa Pohjois-Italiassa, Sveitsin Geneve ja Basel sekä Ranskan Cantal. Alun perin Peter O’Toolelle tarjottiin elokuvan pääroolia, mutta hänen kieltäydyttyään Richard Harris otti roolin vastaan.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Kassandran silta" sai ensi-iltansa Italiassa 18. joulukuuta vuonna 1976. Isossa-Britanniassa ja Länsi-Saksassa elokuva sai ensi-iltansa 31. maaliskuuta 1977. Suomen ensi-ilta oli Helsingissä 11. maaliskuuta 1977, ja "Kassandran silta" oli Suomessa 28. katsotuin elokuva 68 676:lla katsojallaan vuonna 1977. Adams Filmi vastasi elokuvan levityksestä Suomessa vuonna 1977.
"Kassandran silta" ei menestynyt hyvin kriitikoiden tai yleisön keskuudessa, koska katastrofielokuvat eivät enää "Kassandran sillan" ilmestymisen aikaan enää olleet taattuja kassamagneetteja. Heikohkosta vastaanotosta "Kassandran silta" sai kuitenkin taloudellista voittoa. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista vain 29 prosenttia on myönteistä perustuen seitsemään arvosteluun. "Kassandran silta" on julkaistu VHS:nä, DVD:nä ja Blu-raynä.
Corryocactus

Corryocactus on eteläamerikkalainen, pensas- tai puumaisia lajeja sisältävä kaktuskasvisuku, jonka tieteellinen nimi tulee erään rautatievirkailijan nimestä (T. A. Corry). Hän auttoi suvun nimeäjiä heidän tutkimusmatkoillaan Perussa.
Ulkonäkö ja koko.
Suvun lajit ovat pylväsmäisiä ja haarovia kaktuksia, joilla on vahvat piikit. Niiden 1–5 m pitkät varret ovat tukevia tai hoikkia, pystykasvuisia, maanmyötäisiä tai toisinaan suikertavia ja jopa maavarsimaisia. Kussakin varressa on 4-10 selvästi erottuvaa uurretta. Piikit ovat tukevia, teräviä ja enimmäkseen pystyjä.
"Corryocactus"-lajien keltaiset, oranssiset tai purppuraiset kukat ovat avoinna päivisin ja ovat muodoltaan kellomaisia tai leveän suppilomaisia. Pohjusmalja on niissä lyhyt, ja sitä peittävät tiheästi pienet suomut ja areolit, joissa on ruskeaa tai mustaa villaa ja piikkejä. Kehälehdet ovat myös lyhyitä, ja heteet kiinnittyvät teriön nieluun. Kukasta kehittyy pallomainen, mehevä ja syötävä hedelmä, jonka pinnalla on helposti poistettavia piikkirykelmiä. Siemenet ovat pieniä, muodoltaan vinosti soikeita, pinnaltaan sileitä tai nystermäisiä, toisinaan ryppyisiä.
Levinneisyys.
Suvun lajit kasvavat Perussa, Länsi-Boliviassa ja Pohjois-Chilessä merenpinnan tasosta yli 4500 m:n korkeuteen asti Andeilla.
Lajit.
"Corryocactus"-lajeja tunnetaan tässä käytetyssä kaktusluokittelussa 12.
David Mayer de Rothschild

David Mayer de Rothschild (s. 25. elokuuta 1978) on brittiläinen ympäristönsuojelija, ekologi ja seikkailija. Hän kuuluu kuuluisaan Rothschildien pankkisukuun. Hänen isänsä oli Evelyn de Rothschild (1931–2022).
Hän on saanut useita tunnustuksia ja muun muassa Maailman talousfoorumi on ehdottanut häntä ’Nuoreksi maailmanlaajuiseksi johtajaksi’ (Young Global Leader).
Baeyer–Villiger-reaktio

Baeyer–Villiger-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa perkarboksyylihappo hapettaa ketonin esteriksi tai laktoniksi. Reaktio on nimetty kehittäjiensä Adolf von Baeyerin ja Victor Villigerin mukaan. He raportoivat reaktion ensimmäisen kerran vuonna 1899. Reaktio soveltuu erityisesti laktonien valmistamiseen.
Reagenssit ja mekanismi.
Baeyer–Villiger-reaktiossa pelkistimenä toimii ketoni. Parhaiten reagoivat sykliset ja aromaattiset ketonit ja alifaattisissa asyklisissä ketoneissa helpoiten reagoivat ketonit, joissa ainakin yksi hiilivetyryhmistä on sekundäärinen, tertiäätinen tai vinyylinen. Tyydyttymättömät ketonit usein reagoivat Baeyer–Villiger-reaktion olosuhteissa muodostaen epoksidin. Asymmetristen, kiraalisten ketonien stereokemia säilyy samana Baeyer–Villiger-reaktioissa.
Hapettimena Baeyer–Villiger-reaktioissa käytetään usein perkarboksyylihappoja. Käytetyin on laajasti kaupallisesti saatavissa oleva m-klooriperbentsoehappo. Muita yleisiä hapettimia ovat peretikkahappo, trifluoriperetikkahappo ja vetyperoksidi happamissa olosuhteissa. Käytettäessä trifluoriperetikkahappoa reaktion happamuus usein puskuroidaan natriumvetyfosfaatin avulla transesteröitymisen ehkäisemiseksi. Baeyer–Villiger-reaktiota voidaan nopeuttaa käyttämällä siirtymämetallikatalyyttejä.
Baeyer–Villiger-reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa perkarboksyylihapon nukleofiilinen happiatomi reagoi ketonin elektrofiilisen karbonyyliryhmän hiiliatomin kanssa nukleofiilisella additiolla. Muodostuva tetraedrimäinen välituote hajoaa siten, että toinen ketonin alkyyliryhmistä migratoituu ja karboksylaattiryhmä irtoaa lähtevänä ryhmänä. Tuotteina muodostuu esteri tai laktoni ja karboksylaatti-ioni. Mikäli lähtöaineketonin hiilivetyryhmät eivät ole keskenään samanlaisia, pääasiallinen tuote riippuu hiilivetyryhmien tyypistä. Helpoiten migratoituu ryhmä, joka parhaiten kykenee stabiloimaan positiivista osittaisvarausta eli parhaiten migratoituu tertiäärinen alkyyliryhmä, toiseksi parhaiten sekundääriset alkyyliryhmät, kolmanneksi parhaiten aromaattinen fenyyliryhmä ja huonoimmin primääriset alkyyliryhmät ja metyyliryhmä.
Biokatalyyttinen Baeyer–Villiger-reaktio.
Baeyer–Villiger-reaktio on mahdollista suorittaa myös biokatalyyttisesti. Reaktiota katalysoivia entsyymejä kutsutaan Baeyer–Villiger-monoksigenaaseiksi ja ne ovat entsyymejä, jotka sisältävät prosteettisena ryhmänään flaviinin. Entsyymi vaatii aktivoituakseen myös NADPH-molekyylin. Reaktiossa hapettimena toimii happi, ja ketoni hapettuu laktoniksi tai ketoniksi ja NADPH hapettuu NADP+-molekyyliksi. Reaktiossa käytetään usein myös toista entsyymiä, joka hapettaa isopropanolin asetoniksi ja NADP+ pelkistyy NADPH:ksi.
Ekku Peltomäki

Erkki Heino Johannes ”Ekku” Peltomäki (s. 13. huhtikuuta 1946 Kurikka) on suomalainen valotaiteilija. 
Ura.
Muotinäytökset ja ravintolaesitykset.
Peltomäki aloitti uransa teknisenä toteuttajana vuonna 1972 äänentoiston parissa, mutta nopeasti mukaan tuli myös näyttämövalaistus. Aluksi työllistäjänä olivat Aira Samulinin vaatenäytökset – muotimaailma oli tuttua Peltomäen toimittua myös mallina. Ritva Oksasen ravintolashow Adlonissa vuonna 1976 aloitti show-valaistusten sarjan Adlonissa, Kaivohuoneella, Kalastajatorpalla ja Hesperiassa. Näissä esityksissä nähtiin muun muassa Marion, Ami Aspelund, Lasse Mårtenson, Anneli Sari ja Danny.
Teatteri ja konsertit.
Kymmenen vuotta kestänyt yhteistyö Uuden iloisen teatterin kanssa alkoi Taikalaatikko-revyystä vuonna 1980. Kahdeksankymmenluvun alussa alkoi myös Peltomäen yhteistyö Helsingin juhlaviikkojen kanssa.
Peltomäki on tehnyt myös valaistuksia muun muassa Alvin Aileyn, John Neumeierin, Dave Taylorin, Jorma Uotisen tanssiesityksiin. Lisäksi Peltomäki on tehnyt valosuunnitteluja rock- ja viihdekonsertteihin, joissa ovat esiintyneet muun muassa Sammy Davis Jr., Tina Turner, Luciano Pavarotti, Placido Domingo, Kiri Te Kanawa, James Brown ja Abba. Jorma Uotisen Cats-musikaali Helsingin kaupunginteatterissa 1986 oli jatko uralla Uuden iloisen teatterin työhön. 
Peltomäki toimi valaistussuunnittelijana kaksi vuotta Jussi Parviaisen vuonna 1993 perustamassa Vierailuteatterissa. Peltomäki on myös perustajajäsen Komediateatteri Arenassa, joka aloitti toimintansa vuonna 1995 omassa teatterissaan Hakaniemessä. Valaistussuunnittelu syksyn ja kevään revyihin on ollut haaste. Lisäksi Peltomäki oli vuonna 1991 perustetun Urkuyö ja aaria -festivaalin hallituksessa kymmenen vuotta.
Retretti ja Tytyri.
Vuonna 1984 Peltomäki suunnitteli valaistuksen Retretin juuri valmistuneen luolaston käytäviin sekä Olavi Lanun töiden näyttelyyn. Nämä työt aloittivat valoteosten sarjan Retretissä vuosina 1988–1989 ja Tytyrin kaivosmuseossa vuosina 1995–1996. Peltomäen valoesitykset "Valkoinen Fantasia" (1995), "Valon Juhlaa" (1996) ja "Myrsky Oratorio" (2006) ovat kuuluneet Tytyrin kaivosmuseon suosituimpiin näyttelyihin.
Maisema- ja tienvarsitaide.
Peltomäki on tehnyt myös maisema- ja tienvarsitaideteoksia. Näitä ovat esimerkiksi Porvoon moottoritien kallioleikkausvalaistus, "Lux Tavastia" eli Tampereen moottoritien kallioleikkausvalaistus Toijalan kohdalla Akaassa, "Sinikurjet" eli IVS-maisemapylväät Bembölessä Espoossa ja Virkkalan muuntamoasema Lohjalla.
Yksityiselämä.
Peltomäki oli naimisissa tanssinopettaja ja yrittäjä Aira Samulinin kanssa 1973–2004. Peltomäellä on kaksi lasta aikaisemmasta avioliitostaan. Vuonna 2016 ilmestyneessä kirjassaan hän kertoo avoimesti myös aiemmista alkoholiongelmistaan ja taloudellisista vaikeuksistaan 1990-luvulla. Peltomäki avioitui uudelleen vuonna 2017 häntä 27 vuotta nuoremman indonesialaisen Sophie Sahatyn kanssa, ja he asuvat Ubudin taiteilijakylässä Balilla.
Blondit luokkakokouksessa

Blondit luokkakokouksessa ("Romy and Michele’s High School Reunion") on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut David Mirkinin ohjaama komediaelokuva.
Elokuvan päähenkilöitä ovat ystävykset Romy White (Mira Sorvino) ja Michele Weinberger (Lisa Kudrow), jotka saavat kutsun luokkakokoukseen kymmenen vuotta high schoolin päättymisen jälkeen. Tehdäkseen vaikutuksen entisiin luokkatovereihinsa he päättävät esittää menestyneempiä kuin todellisuudessa ovat.
Robin Schiff käsikirjoitti ja ohjasi elokuvalle vuonna 2005 esiosan "", jossa Romy ja Michele yrittävät päästä high schoolin jälkeen kotikaupungistaan Tucsonista Hollywoodiin.
Vastaanotto.
Elokuva sai kriitikoilta suopean vastaanoton.
Piikaktukset

Piikaktukset ("Coryphantha") on kohtalaisen suuri ja Pohjois-Amerikassa laajalle levinnyt kaktuskasvien heimoon (Cactaceae) kuuluva suku. Piikaktusten tieteellinen nimi muodostuu kreikan sanoista "koryfe" ’pää’ ja "anthos" ’kukka’, mikä viittaa kukkien sijaintiin kasvin latvassa. Piikaktusten lähimmät sukulaiset ovat syyläkaktukset ("Mammillaria"), joihin ne on joskus sisällytettykin.
Ulkonäkö ja koko.
Piikaktukset kasvavat yksittäin ja muodostavat mättäitä haarautumalla tyvestään. Niiden varret ovat enintään puolimetrisiä, muodoltaan pallomaisia tai lieriömäisiä. Varsi on syyläkaktusmaisesti nystyinen, ja nystyt ovat usein hyvin pitkänomaisia ja poikkileikkaukseltaan pyöreitä. Piikkirykelmät eli areolit sijaitsevat enimmäkseen nystyjen päässä. Piikeistä osa voi olla muuntunut värikkäiksi rauhasiksi.
Piikaktusten kukat kehittyvät varren päässä olevien nuorten nystyjen hankoihin. Ne ovat avoinna päivisin, näyttäviä, suppilomaisia tai kellomaisia, enimmäkseen kellertäviä tai vihertäviä. Pohjusmalja ja emin vartalon tyvi (perikarpelli) ovat paljaspintaisia tai harva- ja pienisuomuisia. Hedelmä on enemmän tai vähemmän pallomainen, pitkänomainen tai nuijamainen, pinnaltaan sileä, väriltään vihreä tai kellertävä, mehevä ja avautumaton. Siinä on jäljellä kuihtuneita kukan jäänteitä. Hedelmässä on hieman munanmuotoisia tai munuaismaisia siemeniä, joiden väri on tavallisesti musta.
Levinneisyys.
Piikaktukset ovat kotoisin Meksikosta ja Yhdysvaltain lounaisosista.
Lajit.
Piikaktuksia on 55 lajia.
Nikolai Mjasojedov

Nikolai Aleksandrovitš Mjasojedov (; 1850 – ?) oli venäläinen juristi, virkamies ja konservatiivinen poliittinen vaikuttaja. Hän toimi Suomessa Viipurin läänin kuvernöörinä vuosina 1902–1905 ja kannatti Suomeen kohdistunutta yhdenmukaistamispolitiikkaa.
Mjasojedov kuului Tulan alueelta lähtöisin olleeseen aatelissukuun. Hän valmistui vuonna 1872 Moskovan yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta ja työskenteli sen jälkeen eri viroissa Venäjän oikeuslaitoksen syyttäjänvirastoissa. Vuosina 1881–1882 hän oli sisäministeriössä ministeri Nikolai Ignatjevin määräämissä erikoistehtävissä, mutta palasi sen jälkeen syyttäjänuralle. Vuonna 1893 Mjasojedov nimitettiin hallitsevaan senaattiin sotilasasioiden muutoksenhakuoikeuden yliprokuraattorin apulaiseksi. Hän jäi vuonna 1902 eläkkeelle Venäjän oikeusministeriön palveluksesta, mutta sai jo samana vuonna nimityksen Suomeen Viipurin läänin kuvernööriksi. Kuvernöörinä Mjasojedov puolusti venäläistämispolitiikkaa, mikä teki hänestä yhden aktivistien vihan kohteista. Aktivisti Matti Reinikka yritti maaliskuussa 1905 ampua Mjasojedovin tämän toimistossa, mutta osui häntä vain takapuoleen ennen aseensa jumittumista. Mjasojedov ei loukkaantunut vakavasti.
Toukokuussa 1905 Mjasojedov nimitettiin hallitsevan senaatin jäseneksi ja hän sai salaneuvoksen arvonimen. Lokakuussa 1907 keisari Nikolai II nimitti hänet Venäjän valtakunnanneuvostoon, jossa hän liittyi oikeistolaisiin. Hän oli yksi vuonna 1908 imperiumin otteen vahvistamiseksi perustetun Venäjän reuna-alueiden seuran ("Russkoje okrainnoje obštšestvo") perustajajäsenistä. Hänet nimitettiin tammikuussa 1909 jäseneksi komiteaan, joka valmisteli Suomea koskevan yleisvaltakunnallisen lainsäädännön periaatteita, ja vuodesta 1914 hän kuului myös Suomen asiain neuvottelukuntaan. Mjasojedovin vaiheet vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen eivät ole tiedossa.
Nathaniel Philip Rothschild

Nathaniel Philip Rothschild (s. 12. elokuuta 1971) on brittiläissyntyinen sijoittaja, joka asuu Sveitsissä ja kuuluu merkittävään Rothschild-sukuun. Hänen sukujuurensa ovat juutalaisenglantilaiset isänsä Jacob Rothschildin puolelta ja juutalaisskottilaiset äidin puolelta.
Rothschild on JNR Limitedin puheenjohtaja, mm. kauppaa, metalleja, ja kaivosalaa. Hän on myös toiminut Atticus Capitalissa vuodesta 1996 sen hajoamiseen vuoteen 2009. Hänellä on laajasti kansainvälisiä bisneskohteita.
Kolme sydäntä epätahdissa

Kolme sydäntä epätahdissa (myös 3 sydäntä epätahdissa; ) on vuonna 1944 ensi-iltansa saanut musikaalielokuva kahdesta laulajasisaresta, jotka saavat apua sotilaille tarkoitetun viihdekanttiinin perustamisessa salaperäiseltä varakkaalta ihailijalta. Elokuvamusikaalin pääosissa ovat June Allyson, Gloria DeHaven ja Van Johnson, ja elokuvan ohjasi Richard Thorpe. "Kolme sydäntä epätahdissa" on ensimmäinen kuudesta Allysonin ja Johnsonin yhteisestä elokuvasta.
"Kolme sydäntä epätahdissa" -elokuvan käsikirjoituksen laativat Richard Connell ja Gladys Lehman. Elokuvan tuottajana oli Joe Pasternak ja tuotantoyhtiönä Metro-Goldwyn-Mayer. Elokuvan käsikirjoittajat Connell ja Lehman saivat Oscar-ehdokkuuden parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta vuonna 1945.
Tuotanto.
"Kolme sydäntä epätahdissa" kuvattiin tuotantoyhtiö MGM:n studioilla Kalifornian Culver Cityssä vähän yli 1,4 miljoonan dollarin budjetilla syys-joulukuussa vuonna 1943. Elokuvan työniminä olivat "Two Sisters and a Sailor" ja "The Tale of Two Sisters".
Julkaisu ja vastaanotto.
"Kolme sydäntä epätahdissa" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 27. huhtikuuta vuonna 1944. New Yorkin ensi-ilta oli 14. kesäkuuta 1944, jonka jälkeen elokuva pääsi maanlaajuiseen teatterilevitykseen. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 15. helmikuuta vuonna 1946. Tuotantoyhtiö MGM oli myös elokuvan levittäjänä Yhdysvaltain lisäksi myös maailmanlaajuisesti.
MGM:n merkintöjen mukaan "Kolme sydäntä epätahdissa" tuotti Yhdysvaltain ja Kanadan alkuperäisen teatterilevityksen aikana 2 852 000 dollaria. Ulkomailla, lähinnä Euroopassa, elokuva tuotti 1 724 000 dollaria. "Kolme sydäntä epätahdissa" toi MGM:lle 1 726 000 dollarin verran voittoja. "Kolme sydäntä epätahdissa" julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:nä 20. huhtikuuta vuonna 2009.
Aunuksen väliaikainen hoitokunta

Aunuksen väliaikainen hoitokunta oli heimosotiin kuuluneen Aunuksen retken aikana vuonna 1919 Aunuksen Karjalassa toiminut suomalainen hallintoelin. Se perustettiin huhtikuussa 1919 ja lakkautettiin virallisesti seuraavan vuoden tammikuussa. Hoitokunnan jäsenistö muodostui Aunuksen retkelle osallistuneista suomalaisista aktivisteista. 
Historia.
Väliaikainen hoitokunta perustettiin heti Aunuksen kaupungin 23. huhtikuuta tapahtuneen valtauksen jälkeen. Hoitokunnan tehtäviin kuului yleinen valloitettujen alueiden hallinnon organisointi sekä muun muassa elintarvikehuoltoa. Lisäksi hoitokunta perusti suojeluskuntia Itä-Karjalan kyliin. Nykyään tunnettuja ovat hoitokunnan painattamat postimerkit, jotka perustuvat vuonna 1917 julkaistuihin "Saarisen mallin" suomalaisiin merkkeihin. Niitä käytettiin Aunuksen sisäisen postiliikenteen lisäksi myös Suomeen suuntautuneissa lähetyksissä. 
Toukokuun lopussa valta siirrettiin hoitokunnalta paikallisista asukkaista kootulle viisihenkiselle Aunuksen väliaikaiselle hallitukselle, jonka taustalla hoitokunta kuitenkin vaikutti aktiivisesti. Suomen hallitus nimesi samalla Aunuksen edustajakseen hoitokuntaan kuuluneen kauppaneuvos Isak Julinin ja antoi hoitokunnalle 3 miljoonan markan suuruisen lainan. Suomen hallituksen puolesta asioista vastasi ministeri Mikko Luopajärvi. Kesäkuun 5.–7. päivänä pidettiin Vitelessä kahdeksan pitäjän edustajien kokous, joka julisti Aunuksen läänin eronneeksi Neuvosto-Venäjästä ja liityneeksi Suomeen. Aunuksen väliaikainen hallitus ja väliaikainen hoitokunta yhdistettiin 10. elokuuta 1919 ja samalla ne muuttivat Sortavalaan. 
Aunuksen retken käännyttyä tappiolliseksi kesän ja syksyn 1919 aikana, suomalaiset joukot joutuivat vetäytymään Itä-Karjalasta ja menettivät lopulta joulukuussa Suomen hallituksen tuen. Aunuksen retkikunta lakkautettiin virallisesti 1. tammikuuta 1920 ja väliaikainen hoitokunta 13. tammikuuta. Huhtikuun alussa perustettiin Aunuksesta Suomeen tulleiden noin 1 700 pakolaisen huoltoa varten erityinen komitea, johon kuului entisiä Aunuksen hoitokunnan ja väliaikaishallituksen jäseniä. Sen johtoon valittiin Juho Kujala.
Jäsenet.
Aunuksen väliaikaisen hoitokunnan kokoonpano heinäkuun alussa 1919.
Tad Mosel

Tad Mosel (oik. "George Ault Mosel, Jr.", 1. toukokuuta 1922 Steubenville, Ohio – 24. elokuuta 2008 Concord, New Hampshire) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija, jota pidetään yhtenä 1950-luvun suorana lähetettyjen televisionäytelmien tärkeimmistä kehittäjistä. Vuonna 1961 hänelle myönnettiin sekä Pulitzer-palkinto että New York Drama Critics’ Circlen palkinto teatterinäytelmästä "All the Way Home", joka oli näyttämösovitus James Ageen romaanista "A Death in the Family". Näytelmä oli myös Tony-palkintoehdokkaana. Alex Segal ohjasi sen pohjalta elokuvan "Takaisin elämään" (1963).
Moselin isä oli menestyksekäs mainostoimistojohtaja George Ault Mosel Senior. Sitä ennen, kun Tad Mosel oli kahdeksanvuotias, isän päivittäistavaratukku teki konkurssin 1930-luvun laman takia ja perhe muutti New Yorkin esikaupunkiin. Isän sinne perustamasta mainostoimistosta tuli menestys. 
Mosel kiinnostui teatterista 1936 nähtyään Katharine Cornell in näyttelevän George Bernard Shaw’n kirjoittamassa Broadway-näytelmässä "Saint Joan". Mosel opiskeli Mount Hermon Schoolissa (Northfield, Massachusetts), New Rochellen high schoolissa ja Amherst Collegessa, josta Pearl Harbourin jälkeen värväytyi armeijaan ja palveli kersanttina USA:n ilmavoimien säätietopalvelussa 1943–1946, josta osan aikaa Tyynellämerellä. Sodan jälkeen hän suoritti tutkintonsa Amherstissä loppuun ja teki jatko-opintoja Columbian yliopistossa New Yorkissa. Hän kirjoitti samalla näytelmiä ja kulki koe-esiintymisissä teatterirooleja varten, ja onnistui vuonna 1949 saamaan kehutun roolin puhumattomana alokkaana sotilasfarssissa "At War with the Army".
Moselin ensimmäinen televisionäytelmä esitettiin "Chevrolet Tele-Theater" -sarjassa vuonna 1949. Sen myötä hänestä tuli yksi kysytyimpiä televisionäytelmien käsikirjoittajia 1950-luvun alkupuolella. Myöhemmin Mosel muisteli, miten televisio oli tuolloin outo väline, jossa tuotettiin ohjelmia hyvin pienillä budjeteilla, eikä kukaan itseään kunnioittava kirjailija suostunut televisiotyöhön. Nuoret lahjakkuudet, kuten hän ja Paddy Chayefsky kuitenkin onnistuivat näin ottamaan haltuun uuden median.
Mosel teki käsikirjoitukset Delbert Mannin elokuvaan "Rakkaus mielessään" (1964) sekä Robert Mulliganin elokuvaan "Ylös vääriä portaita" (1967).
Tad Moselin elämänkumppani oli vuonna 1995 kuollut graafinen suunnittelija Raymond Tatro.
Nicolas Hamilton

Nicolas Carl "Nic" Hamilton (s. 28. maaliskuuta 1992 Stevenage, Iso-Britannia) on brittiläinen autourheilija, joka kilpailee vuonna 2014 European Touring Car Cupissa Baporo Motosportin SEAT Leónilla. Hamiltonilla on CP-vamma, joten hän kilpailee varta vasten hänelle suunnitellulla autolla. Hän sai paljon huomiota medialta ja faneilta vuonna 2011, kun hän debytoi Britteinsaarten Renault Clio -cupissa ollen ensimmäisessä kilpailussaan viimeinen. Aiemmin Hamilton tarvitsi liikkumiseensa pyörätuolia, mutta nykyään hän pystyy kävelemään. Hamilton on nähty usein myös Formula 1 -varikolla seuraamassa velipuolensa, F1:n maailmanmestarin Lewis Hamiltonin otteita. Nicolas Hamilton on 161 senttimetriä pitkä ja painaa 64 kilogrammaa. Hänen tavoitteenaan on ajaa joku päivä DTM:ssä tai muussa vastaavassa sarjassa.
Vuonna 2015 Hamilton kilpailee British Touring Car Championship -sarjassa.
Wilhelm Hilbert

Wilhelm Hilbert oli suomalainen asekauppias, joka toi Suomeen toisen maailmansodan aikana Saksasta aseita. Hänellä oli sinne suhteet, sillä hän tunsi Hermann Göringin. Hänen vaiheensa tunnetaan huonosti, sillä hän pakeni sodan jälkeen Ruotsin kautta Argentiinaan.
Hilbert on hahmona Leo Suomelan näytelmässä "Mannerheim ja kettujen sota". Hän kuului taustavaikuttajana marsalkka Mannerheimin lähipiiriin.
Dahlberg &amp; Hilbert.
Vuodesta 1932 Hilbert omisti asekauppaa harjoittaneen maahantuontiliikkeen Dahlberg &amp; Hilbert Oy. Aluksi kun yhtiö 1932 perustettiin, Heinrich Dahlberg (1906–1988), joka perusti vuonna 1935 Oy Dahlberg &amp; Co Ab:n, ja Wilhelm Hilbert omistivat kumpikin yrityksestä puolet, mutta vuonna 1942 Hilbert omisti sen kokonaan. Johtotehtävissä toimivat Frans Vilhelm ja Harald Nyberg. Sodan jälkeen yhtiön nimeksi muuttui Nyberco, ja sen omistajaksi tuli 1950 Pohjoismaiden Yhdyspankki. ja 1964 yhtiö fuusioitiin PYP:iin. Yhtiö omisti Vuosaaressa Rastilassa Furuborgin tilan, jolle rakennettiin Unitas-opisto. Yritys fuusioitiin 1964 PYP:iin ja lakkautettiin vuonna 1965, jolloin sen nimi oli Yhdysranta Oy (vuodesta 1961). 
Dahlberg &amp; Hilbert oli alkuaan metallien ja koneiden agentuuriliike. Sen toimipaikka oli vuonna 1940 Pohjoisesplanadi 33:ssa, ja henkilökuntaa oli 14. Elokuussa 1940 Hilbert otti vastaan saksalaisen eversti Joseph Veltjensin, joka oli tullut neuvottelemaan Suomen ylimmän sotilasjohdon kanssa, ja majoitti hänet kesäasuntoonsa Helsingin ulkopuolella. Eversti Ragnar Nordströmin muistelmien mukaan nimenomaan Wilhelm Hilbert oli se henkilö, joka oli saanut heinäkuussa hankittua Göringin kautta Hitlerin suostumuksen asekaupoille Suomen kanssa. Lokakuussa Hilbertin yhtiö teki sopimuksen Suomen puolustusministeriön kanssa asekaupoista. Vuonna 1942 Hilbert rakennutti talon Helsingin Meilahteen osoitteeseen Tavaststjernankatu 17, johon hän sitten perheineen muutti Maneesikadulta.
TV-juontajanakin tunnettu Poppe Berg oli jatkosodan aikana yrityksen palveluksessa valvomassa ensin maahantuontia ja sitten hän siirtyi sen palvelukseen Berliiniin.
Nikólaos Karélis

Nikólaos ”Níkos” Karélis (, s. 24. helmikuuta 1992 Iraklion) on kreikkalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kreikan Superliigassa pelaavaa Panathinaikos FC:tä. Vasenjalkainen Karélis on pelipaikaltaan hyökkääjä. 
Hänen kasvattajaseuransa on Ergotelis FC, jota hän edusti vuoteen 2012 asti. Vuonna 2012 Karélis siirtyi Venäjän valioliigan Amkar Permiin, jossa vietetyn yhden kauden aikana vastuuta tuli vain kymmenessä pelissä. Vuonna 2013 Karélis palasi kotimaahansa ja Panathinaikos FC:n riveihin. Panathinaikosissa Karélis voitti ensimmäisellä kaudellaan Kreikan cupin iskettyään finaalissa PAOK FC:tä vastaan maalin. Karélis on pelannut nuorten maajoukkueissa hyvillä tehoilla. 
Vuonna 2014 hän debytoi myös Kreikan jalkapallomaajoukkueessa EM-karsintaottelussa Suomea vastaan Helsingin olympiastadionilla. Karélis iski heti ensimmäisessä maaottelussaan maalin, mutta peli päättyi 1-1 Jarkko Hurmeen tuotua Suomen tasoihin toisella puoliajalla.
Didrik von Essen

Georg Didrik von Essen (10. kesäkuuta 1864 Kajaani – 24. syyskuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri, joka toimi suojeluskuntajärjestön ensimmäisenä ylipäällikkönä vuosina 1919–1921.
Didrik von Essen kuului von Essenin aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat Kajaanin kihlakunnan kruununvouti Carl Vilhelm von Essen ja Anna Charlotta von Essen. Hänen setänsä oli lääninkuvernööri Johan August von Essen.
Von Essen kävi Haminan kadettikoulun vuosina 1877–1886. Hän palveli upseerina Suomen sotaväkeen kuuluneessa Turun 2. tarkk’ampujapataljoonassa sekä myöhemmin Suomen rakuunarykmentissä eskadroonankomentajana aina joukko-osaston lakkauttamiseen vuonna 1901 asti. Sen jälkeen hänet siirrettiin Venäjän ratsuväen reserviin. Von Essen tuli vuoden 1906 alusta Helsingin kunnallisen suojeluskunnan päälliköksi Gösta Theslöfin tilalle, ja hänen päällikkökauteensa osuivat heinä–elokuun 1906 Viaporin kapina sekä siihen liittynyt Hakaniemen mellakka. Von Essen oli maanviljelijänä Espoossa omistamassaan Oittaan kartanossa vuosina 1901–1908. Hän oli Helsingin Raitiovaunu- ja Omnibus Oy:n liikennepäällikkönä vuosina 1904–1918.
Suomen sisällissotaan von Essen osallistui sodan loppuvaiheessa toimimalla huhti–toukokuussa 1918 Helsingin 1. rykmentin komentajana. Hänet liitettiin toukokuussa 1918 Suomen armeijan upseeriluetteloon everstiluutnanttina. Sisällissodan jälkeen von Essen toimi vähän aikaa Helsingin Jääkäriprikaatin komentajana, mutta erosi sitten palveluksesta ja siirtyi takaisin liike-elämän pariin.
Von Essen nimitettiin suojeluskuntajärjestön ensimmäiseksi ylipäälliköksi 28. helmikuuta 1919. Hänet ylennettiin tuolloin everstiksi. Presidentti K. J. Ståhlberg erotti von Essenin niin sanotun suojeluskuntaselkkauksen yhteydessä 20. kesäkuuta 1921, koska tämä ei suostunut erottamaan Vennolan hallituksen määräyksen mukaisesti Helsingin suojeluskuntapiirin päällikköä Paul von Gerichiä, joka oli arvostellut hallituksen ulkopolitiikkaa julkaisemassaan mielipidekirjoituksessa. Von Essen toimi myöhemmin Helsingin Makasiini Oy:n hallituksen jäsenenä vuosina 1922–1934 ja yhtiön toimitusjohtajana 1923–1934 sekä Helsingin Säästöpankin isännistön jäsenenä 1922–1933. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 1935.
Von Essenin puoliso oli Saga Augusta Gustava Adelaide Armfelt, jonka isä oli valtiopäivämies August Magnus Gustaf Armfelt. Heidän poikansa oli Mannerheim-ristin ritari, eversti Hans von Essen, joka ansioitui Viipurinlahden taisteluissa kesällä 1944.
Onni on

”Onni on” on suomalaisartisti Diandran kappale hänen toiselta, "Dynamiittii"-studioalbumilta. Kappale julkaistiin albumin toisena singlenä 25. syyskuuta 2014. Kappaleen ovat säveltäneet ja sanoittaneet Samuli Sirviö, Mats Takila sekä Mikko Kuoppala. Sanoituksiltaan kappale kertoo onnellisuuden arvaamattomasta olemuksesta.
Kappaleesta julkaistiin 13. lokakuuta 2014 Hannu Aukian ohjaama musiikkivideo. Videolla artisti juhlii kaveriporukansa kanssa ympäri Linnanmäen huvipuistoa.
”Onni on” -kappale on noussut yhdeksi viikoksi latauslistan 29. sijalle sekä parhaimmillaan radioiden 25:nneksi soitetuimmaksi kappaleeksi.
Brian Lashoff

Brian Lashoff (s. 16. heinäkuuta 1990) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Detroit Red Wingsin organisaatiossa.
Ura.
Varaamaton pelaaja Lashoff pelasi juniorikiekkoa OHL:ssä Barrie Coltsissa ja Kingston Frontenacsissa. 1. lokakuuta 2008 hän teki tulokassopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa vierailtuaan ensin joukkueen harjoitusleirillä.
Työsulkukauden 2012–2013 aikana Lashoff sai kutsun NHL:ään Jonathan Ericssonin loukkaannuttua 21. tammikuuta 2013. Hän teki NHL-debyyttinsä samana päivänä Columbus Blue Jacketsia vastaan ja teki ensimmäisen maalinsa toisessa erässä ohi maalivahti Sergei Bobrovskin.
11. toukokuuta 2013 Detroit lähetti Lashoffin auttamaan Grand Rapid Griffins -farmijoukkuetta pudotuspeleissä.
Sonny Milano

Frank "Sonny" Milano (s. 12. toukokuuta 1996 Massapequa, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Washington Capitalsin organisaatiossa. Milano on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Columbus Blue Jackets varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 16. pelaajana vuonna .
Ura.
Seuraura.
Milano pelasi kauden 2011–2012 T1EHL-juniorisarjaa Cleveland Baronsissa, jonka jälkeen Plymouth Whalers varasi hänet 81. pelaajana OHL:n varaustilaisuudessa. Milano vietti vuodet 2012–2014 kuitenkin Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana. Kaudella 2013–2014 hän pelasi CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa. Columbus Blue Jackets varasi Milanon ensimmäisellä kierroksella 16. pelaajana . Hänen oli tarkoitus siirtyä syksyllä 2014 Boston Collegen yliopistojoukkueeseen, mutta Milanon halu tehdä ammattilaissopimus Blue Jacketsiin kuitenkin esti hänen päätöksenä siirtoon.
Kaudeksi 2014–2015 Milano siirtyi hänet kaksi vuotta aiemmin varanneeseen OHL-joukkue Plymouth Whalersiin. Syyskuussa 2014 Milano teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Columbus Blue Jacketsin kanssa. Hän oli Whalersin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 22+46=68. OHL-kauden jälkeen, maaliskuussa 2015 Milano siirtyi loppukevääksi AHL-joukkue Springfield Falconsin vahvuuteen. Hän teki siellä kymmenessä runkosarjaottelussa viisi syöttöpistettä.
Milano aloitti kauden 2015–2016 Blue Jacketsin uudessa farmijoukkue Lake Erie Monstersissa. Hänen varsinainen tulokaskautensa AHL:ssä toi 54 runkosarjaottelussa tehot 14+17=31 ja 17 playoff-ottelussa tehot 4+4=8. Milano voitti kauden päätteeksi Calder Cupin. Hän teki NHL-debyyttinsä omalla kotiseudullaan Long Islandilla 31. maaliskuuta 2016 vieraissa New York Islandersia vastaan. Milano sai ottelussa jääaikaa 13.26 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana NHL:ssä kolme runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen.
Maajoukkueura.
Milano pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2015 ja 2016, joista jälkimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin Milano voitti maailmanmestaruuden. Hän oli tehoilla 3+7=10 Yhdysvaltain paras syöttäjä ja Milano jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Jack Eichelin kanssa. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2012, jolloin Milano voitti pronssia. Hän voitti Yhdysvaltain sisäisen pistepörssin tehoilla 4+6=10.
Nick Schmaltz

Nick Schmaltz (s. 23. helmikuuta 1996) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Utah Mammothissa. Hänet varattiin NHL:ään ensimmäisellä kierroksella .
Schmaltz rankattiin sijalle 19 ennen NHL:n varaustilaisuutta 2014. Hän pelasi USHL-joukkue Green Bay Gamblersissa vuosina 2012–2014. Ensimmäisellä kaudellaan hänet valittiin tulokastähdistöön.
FV101 Scorpion

 
FV101 Scorpion ("Combat Vehicle Reconnaissance (Tracked), CVR(T)"), koko suunnittelunimeltään Combat Vehicle Reconnaissance (Tracked) Fire Support (Scorpion) on brittiläinen Alvis Vickers -yhtiön (nyk. BAE Systems) valmistama tiedustelupanssarivaunu. Se otettiin brittiarmeijan palveluskäyttöön vuonna 1972, ja oli käytössä vuoteen 1994 asti. Sitä valmistettiin yli 3 000 kappaletta. Scorpion saapui korvaamaan vuodesta 1972 alkaen edeltäjänsä, Alvis Saladinin. Se oli tiedustelukäyttöön tarkoitettu pyöräajoneuvo.
FV101 kehiteltiin korvaamaan Alvis Saladin-tiedustelupanssariauto. Vaunutyyppi tuli tunnetuksi Falklandin sodan taistelutoimissa. Ensiesittely tapahtui vuonna 1969. Belgiassa valmistettiin tätä tyyppiä lisenssituotantona.
Scorpion oli maailman ensimmäinen kokonaan alumiinista valmistettu panssarivaunu. Vaunussa on kolmihenkinen miehistö ja se tunnetaan keveydestään, nopeudestaan ja liikkuvuudestaan. Aseistuksena Scorpionissa on 76 mm tykki ja 7,62 mm piipunsuuntainen konekivääri. Scorpion-panssarivaunuun perustuvat myös FV107 Scimitar-, FV103 Spartan-, FV102 Striker-, FV105 Sultan-, FV104 Samaritan- ja FV106 Samson-vaunut.
Milorad Dodik

Milorad Dodik (kyril. Милорад Додик, s. 12. maaliskuuta 1959, Laktaši) on bosnialainen serbipoliitikko. Hän oli serbien edustaja Bosnia ja Hertsegovinan presidenttikollegiossa vuosina 2018–2022, ja oli sitä ennen Serbitasavallan pääministeri 2006–2010 ja presidentti vuodesta 2010.
Bosnia ja Hertsegovinan valtion johdossa on Daytonin rauhansopimuksen mukaan kolmen presidentin kollegio. Yhden pitää olla bosniakki, yhden kroaatti ja yhden serbi. 
Hän edustaa Itsenäisten sosiaalidemokraattien liittoa (SNSD).
Dodik valittiin toiselle Serbitasavallan presidenttikaudelle lokakuun 2014 vaaleissa SNSD, DNS ja SP-puolueiden tuella. Hän voitti niukasti Ognjen Tadićin.
Dodik väittää, että Srebrenican joukkomurhaa ei ole tapahtunut.
Nestori L. Eskola

Nestori Leander Eskola (vuoteen 1890 Krouvila, 18. syyskuuta 1866 Eura – 11. marraskuuta 1937) oli suomalainen liikemies ja rakennusmestari, joka tunnetaan erityisesti rakennusurakoitsijana.
Elämä.
Euran Sorkkisten kylässä syntynyt Eskola valmistui Teollisuuskoulusta vuonna 1895. Hän työskenteli vastaavana mestarina muun muassa Kansallisteatterin rakennustyömaalla sekä myöhemmin rakennuttajana ja rahoittajana lukuisissa kohteissa eri puolilla Helsinkiä. Eskola toimi Suomen rakennusmestariliiton hallituksen puheenjohtajana 1905–1924. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1912–1915 ja sai Kunnallisneuvoksen arvonimen 1915.
Vuonna 1919 Eskola osallistui Aunuksen retkeen ja kuului valloitettuja alueita hallinneeseen Aunuksen väliaikaiseen hoitokuntaan.
Perhe.
Nestori L. Eskolan tytär oli kirjailija Lempi Ahla ja poika kapteeni Anto Eskola. Eskolan toinen tytär Marja oli 1930-luvulla lyhyen aikaa naimisissa taidemaalari Oskari Paatelan kanssa.
Conner Bleackley

Conner Bleackley (s. 7. helmikuuta 1996) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän on Colorado Avalanchen ensimmäisen kierroksen varaus .
Ura.
Bleackley varattiin WHL-joukkue Red Deer Rebelsiin ensimmäisellä kierroksella numerolla 21.
Toisella kokonaisella kaudellaan 2013–2014 Red Deer Rebelsissä Bleackley nimettiin joukkueen kapteeniksi 17-vuotiaana.
Bleackley varattiin Colorado Avalancheen ensimmäisellä kierroksella .
FV106 Samson

FV106 Samson on brittiläinen korjauspanssarivaunu, ARV ("Armoured Recovery Vehicle"). Alvis Vickersin valmistama evakuointi- ja korjausvaunu kuuluu kokonaiseen panssarivaunujen perheeseen, eli vaunusarjaan joka on FV101 Scorpion-tyypistä kehitelty. Sen runko on FV103 Spartania vastaava, joka on ollut miehistönkuljetusvaunu (APC). Aseistuksena Samson-korjausvaunussa toimi 1x 7,62 mm konekivääri. Vaunun takaosassa toimi hinausvinssi, joka sai voimansa suoraan moottorista. Vinssissä oli 229 metriä pitkä hinauskaapeli.
Vaunun omamassa oli 8 740 kg, ja miehistön määrä 3 henkeä. 4,2 -litrainen Jaguar J60 Mk100B-bensiinimoottori oli 195 hevosvoiman (145 kw) tehoinen. Uudistamisohjelman puitteissa moottorit vaihdettiin saman tehoisiin, mutta polttoaineen käytöltään taloudellisempiin 5,9 litraisiin Cumminsin BTA dieselmoottoreihin. Ne takasivat suuremman vääntömomentin.
Luettelo televisiosarjan Olipa kerran jaksoista

Olipa kerran () on yhdysvaltalainen fantasiasarja, jossa satu- ja arkimaailma kohtaavat. Sarjan loivat Edward Kitsis ja Adam Horowitz, jotka toimivat myös sen johtavina tuottajina Steve Pearlmanin ohella. Sarjan esitys alkoi Yhdysvalloissa ABC:llä 23. lokakuuta 2011 ja Suomessa Nelosella 14. lokakuuta 2012. Sarjaa esitettiin yhteensä seitsemän tuotantokautta.
Leo Suomela

Leo Erik Suomela, myös L. E. Suomela, E. Korte, (s. 28. toukokuuta 1934 Kortesjärvi) on suomalainen opettaja ja kirjailija. 
Suomela valmistui ylioppilaaksi vuonna 1953 Pietarsaaren Suomalaisesta Yhteiskoulusta ja aloitti opinnot Helsingin yliopistossa. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1957. Hän kirjoitti opiskeluaikana novelleja ja kertomuksia eri lehtiin, esim. Seuraan, Apuun, Kuluttajain lehteen. Hän valmistui 1973 filosofian lisensiaatiksi Oulun yliopistossa pääaineenaan kotimainen kirjallisuus, erikoisalueenaan tyylioppi ja sivuaineenaan suomen kieli. Vuonna 1984 hän väitteli Tukholman yliopistossa erikoisalueena kvantitatiivinen stilistiikka. Vuodesta 1959 hän oli äidinkielen opettajaa, ensin Joutsenon keskikoulussa, sitten Joutsenon lukiossa. Hän jäi eläkkeelle 1994.
Suomela teki 1963 aloitteen Etelä- Karjalan kirjailijoiden yhdistyksen perustamiseksi, ja syntyi Kaakkois-Suomen kirjailijayhdistys Paltta ry, nykyisin Kirjailijayhdistys Paltta ry, jonka puheenjohtajana hän oli 1963-1965, 1967 ja 1970.
Hän oli 1960-luvulla perustamassa kulttuurilehti Itäsuomea ja hoiti sen kirjallisuusosastoa vuoden 1969 loppuun. Hän herätti 1965 keskustelun kirjailijoiden asemasta laadittua luonnoksen Kirje kansanedustajille -nimiseksi tekstiksi. Teksti tuli julki Itäsuomi-lehdessä, ja sen seurauksena syntyneen keskustelun ansiosta perustettiin läänintaiteilijajärjestelmän.
Stressi-Erkki

Stressi-Erkki ("Stressed Eric") on brittiläinen animaatiosarja, jonka tuotti Absolutely Productions BBC Two -televisiokanavalle ja Television New Zealandille. Sarja kertoo Erkki Heiveröstä ("Eric Feeble"), keskiluokkaisesta miehestä, joka on aina pahasti stressaantunut perheensä, työnsä, työtovereidensa ym. vuoksi.
Sarjan idea.
Eric Feeble on 40-vuotias mies, joka ei ole päässyt yli avioerostaan, asuu keskiluokkaisessa lontoolaisessa talossa ja on aina kovan paineen ja stressin alla elämänsä kaikilla osa-alueilla. Hänen kaksi lastaan, Claire ja Brian, piinaavat häntä pelolla ja huolilla päivittäin. Claire on hauras kuusivuotias, joka on allerginen laajalle kirjolle asioita vehnästä poneihin, kun taas Brian on oppimisvaikeuksinen kymmenvuotias, joka on jäänyt kolmesti peräkkäin luokalleen. Perheen au pair Maria on 18-vuotias portugalilainen nainen, jolla on vakava alkoholiongelma. Huolimatta Ericin toistuvista yrityksistä pitää hänet kontrollissa ja keskittyneenä, Maria näyttää olevan tunteja lattialla sammuneena.
Ericin entinen vaimo Liz soittelee Ericille jatkuvasti, mikä vain pahentaa hänen stressiään, ja menestynyt snobimainen Perfectin naapuriperhe näyttää Ericille jatkuvasti kivuliaasti, millaista elämä voisi olla.
Ericin työpaikkakaan ei missään tapauksessa ole pakopaikka jokapäiväisiltä huolilta. Hänen pomonsa, Paul Power (PP), on kovaääninen ja epäkohtelias. Hän on alentanut Ericin apulaisjohtajan paikalta ala-arvoiseksi virkailijaksi toimistoon, joka on siivouskomeron ja miesten vessan välissä. Hänen sihteerinsä Alison on hyödytön soitellen koko työaikansa omia puheluitaan ja jättäen huomiotta Ericin huomautukset.
Lähes joka jakson päätteeksi Ericin stressi kipuaa huippupisteeseen, jossa sykkivä otsasuoni irtoaa ja kiertyy hänen kaulansa ympärille kuristamaan häntä.
Ääninäyttelijät.
Yhdysvaltalaismukaelmassa Mark Heapin äänen korvasi Hank Azaria.
TV-historia.
Sarjan ensiesitys oli BBC Two:lla huhtikuussa 1998 sisältäen kaksi kautta.
Suomessa sarjaa esitti Nelonen vuonna 2000.