tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mitú

Mitú on Vaupésin departementin pääkaupunki Kolumbiassa. Vuonna 2011 siellä oli 14 900 asukasta.
Mitún historia alkaa ajasta, jolloin kolumbialaiset ja brasilialaiset kilpailivat luonnonkumin keräämisestä. Miguel Cuervo Araoz perusti Mitun kylän vuonna 1946. Kuminkeräyksen keskuksen lisäksi kylä toimi eri intiaaniyhteisöjen kohtauspaikkana. Kaupunkioikeudet se sai 1974.
Mitún kulkuyhteydet ovat jokien ja lentoliikenteen varassa.
Vuonna 1998 yli tuhat FARCin sissiä valtasi Mitun kolmeksi päiväksi. He räjäyttivät noin 200 pommia, tuhosivat monia taloja ja surmasivat yli 40 poliisia ja siviiliä. Iskussa otettuja panttivankeja vapautettiin armeijan vastaiskussa vasta 12 vuotta myöhemmin.
Kauko Kangasniemi

Kauko Kalevi Kangasniemi (18. marraskuuta 1942 Kullaa – 17. huhtikuuta 2013 Hämeenlinna) oli suomalainen painonnostaja, joka kilpaili huippuvuosinaan alle 110-kiloisten sarjassa. Hän teki urallaan viisi maailmanennätystä ja saavutti yhteistuloksissa kolme arvokisamitalia.
”Pastori”-lempinimellä tunnettu Kangasniemi saavutti painonnoston yhteistuloskilpailussa MM-pronssia ja EM-hopeaa Varsovassa 1969 sekä EM-pronssia Constanțassa 1972. Eri nostomuodoissa hän saavutti 11 arvokisamitalia, muun muassa MM- ja EM-kultaa tempauksessa vuonna 1970. Münchenin kesäolympialaisissa 1972 hän sijoittui sarjassaan seitsemänneksi. Seuratasolla hän edusti Porin Pyrintöä, Herkulesta, Heraklesta ja Helsingin Tarmoa.
Kangasniemi kuoli syöpään saattohoitokodissa Hämeenlinnassa vuonna 2013. Hänen vanhempi veljensä on painonnoston olympiavoittaja Kaarlo Kangasniemi.
Purppuraista rakkautta

Purppuraista rakkautta (; myös "Four Flaming Days") on vuonna 1925 ensi-iltansa saanut Jack Conwayn ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Eleanor Boardman ja Conrad Nagel. Pukudraaman käsikirjoituksen oli sovittanut Elinor Glyn oman tarinansa pohjalta. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana. "Purppuraista rakkautta" kertoo englantilaisen herttuadiplomaatin seikkailuista.
"Purppuraista rakkautta" oli Jack Conwayn ensimmäinen ohjaustyö sopimusohjaajana MGM:llä, missä hän teki pitkän uran. Elokuva on myös Joan Crawfordin yksi varhaisimmista elokuvaesiintymisistä. "Purppuraista rakkautta" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 22. marraskuuta vuonna 1925. Suomessa elokuva julkaistiin 29. marraskuuta vuonna 1926. Elokuva tuotti yhteensä 390 000 dollaria.
Everettin laivastosatama

Everettin laivastoasema () on Yhdysvaltain laivaston tukikohta Yhdysvaltain länsirannikolla Washingtonissa Everettissä, joka sijaitsee nelisenkymmentä kilometriä Seattlestä pohjoiseen. Vuonna 1994 avattu tukikohta sijaitsee Puget Soundin koillisrannalla ja se on suunniteltu lentotukialusosaston tukikohdaksi.
Tukikohtaan on sijoitettu lentotukialuksen lisäksi kuusi hävittäjää ja Yhdysvaltain rannikkovartioston aluksia. Tukikohdassa työskentelee noin 6 000 henkilöä ja se on Everettin kaupungin toiseksi suurin työllistäjä. Laivastosatama otettiin käyttöön 1994.
Pekka Enkainen

Armas Pekka Enkainen (vuoteen 1935 Enckell) (18. kesäkuuta 1896 Nurmes – 4. toukokuuta 1962) oli Suomen Puolustusvoimien rannikkotykistön eversti.
Enkainen osallistui Suomen sisällissotaan 1918 Karjalan rintamalla ja kävi 1919 Markovillassa upseerikokelaskurssin. Hän valmistui Kadettikoulusta 1922 sekä Sotakorkeakoulun teknilliseltä osastolta 1927. Rannikkotykistörykmentti 1:n teknisen toimiston päällikkönä hän toimi 1927–1936. Merisotakoulun johtajana Enkainen oli vuodesta 1936, kunnes siirtyi 1938 Merivoimien esikunnan aseosaston päälliköksi. Jatkosodan alkaessa hänet sijoitettiin 1941 Itä-Suomenlahden rannikkoprikaatin komentajaksi, mistä hän siirtyi 1944 1. rannikkodivisioonan komentajaksi. 
Jatkosodan jälkeen Enkainen oli merivoimien esikunnan esikuntapäällikkönä 1944–1945 ja tykistöaseen tarkastajana 1946–1952. Pääesikunnan pioneeriosaston päällikkönä hän oli 1952–1954. Uransa päätteeksi hän toimi meripuolustusosaston päällikkönä 1954–1956. 
Ylennykset: vänrikki 1919, luutnantti 1920, kapteeni 1924, majuri 1927, everstiluutnantti 1936, eversti 1940.
Comcast Arena

Comcast Arena on vuonna 2003 avattu monitoimiareena Everettissä, Washingtonissa. Arenaa käytetään konsertteihin, yliopiston valmistujaisjuhliin ja urheilutapahtumiin. Everettin urheiluseuroista areenaa käyttävät NLL:ssä pelaava Washington Stealht sekä WHL:ssä pelaava Everett Silvertips.
Areenalla ovat konsertoineet muun muassa Kiss (2011), Neil Young (2008), ZZ Top (2009) sekä Lynyrd Skynyrd (2004).
Atıraw

Atıraw () eli Atyrau (, vuoteen 1992 saakka "Gurjev", Гурьев) on kaupunki ja Atıraw’n alueen hallinnollinen keskus Kazakstanissa. Se sijaitsee Uraljoen varrella 30 kilometriä Kaspianmerestä pohjoiseen. Kaupungissa on 182 900 asukasta (vuonna 2012).
Historia.
Kaupunki on saanut alkunsa Gurjevin kauppiasveljesten vuonna 1640 rakentamasta puisesta linnoituksesta. Paikalliset kazakit kutsuivat sitä nimellä Üyşik. Vuosina 1647–1662 Gurjevit rakensivat merelle johtavia kauppareittejä suojaamaan streltsien vartioimaa kivilinnoitusta. Vuosina 1667–1668 se oli Stepan Razinin johtamien kapinallisten hallussa. Linnoitus lakkautettiin vuonna 1810. Vuonna 1865 Gurjevista tuli kihlakuntakaupunki, jonka pääelinkeino oli kalastus. Vuonna 1916 se oli Ötepqalï Ïsataewin johtaman kapinan näyttämönä. Neuvostoaikana siitä kehittyi suuri öljy- ja kemian teollisuuden keskus.
Liikenne, talous ja kulttuuri.
Atıraw’n kautta kulkevat eurooppatiet E40 ja E121. Siellä on satama, kansainvälinen lentokenttä ja rautatieasema. Kaupungissa on öljynjalostamo ja sen sivutuotteita hyödyntävä kemian tehdas. Siellä on myös koneenrakennus-, elintarvike- ja kevyttä teollisuutta. Atıraw’ssa on yliopisto, draamateatteri ja kotiseutumuseo. Kaupungissa ilmestyy paikallislehti "Atıraw".
Kaupunkikuva.
Atıraw on maantieteellisen Euroopan ja Aasian rajapaikkakunta. Yksikerroksisista puu- ja tiilitaloista koostuva vanha kaupunki sijaitsee Uraljoen länsirannalla. Joen itäpuolella ovat öljynjalostamon, kemian tehtaan ja Novostroikan taajamat. Kaupungin eteläpuolella sijaitsee Balıqşın kalastustaajama.
Väinö Marjanen

Väinö Salomon Marjanen (24. marraskuuta 1886 Nurmijärvi – 23. huhtikuuta 1962) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja rannikkotykistön komentaja.
Marjanen valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1914 ja osallistui Suomen sisällissotaan mm. Perä-Pohjolan joukoissa. Hän kävi tykistökoulun vuonna 1918 ja täydentäviä tykistöopintoja Italiassa vuonna 1921 sekä komentajakurssin vuosina 1925–1926 ja Sotakorkeakoulun toisen vuosikurssin vuonna 1933. Toimittuaan ensin teknisen toimiston päällikkönä ja patterin päällikkönä Marjanen nimitettiin Rannikkotykistörykmentti 1:n komentajaksi vuonna 1923. Hän toimi tehtävässä aina vuoteen 1942 asti. Talvisodassa hän johti Helsingin lohkoa sekä jatkosodassa Uudenmaan prikaatia. 1. maaliskuuta 1942 hänet sijoitettiin merivoimien esikunnan linnoitustoiminnan johtajaksi, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1946. Hänet ylennettiin everstiksi vuonna 1933.
Temırtau

Temırtau () on kaupunki Qarağandyn alueella Kazakstanissa. Se sijaitsee Nūrajoen muodostaman Samarqanin tekojärven rannalla 30 kilometriä Qarağandysta luoteeseen. Kaupungissa oli 171 066 ja kaupunkialueella 176 596 asukasta vuonna 2025.
Temırtaun kaupunkialueen pinta-ala on 296,1 neliökilometriä. Siihen kuuluu myös erillinen Aqtaun taajama. Kaupungin nimi tarkoittaa ”rautavuorta”.
1900-luvun alussa syntyneen paikkakunnan nimi oli aluksi Samarqan. Siitä tuli kaupunkimainen taajama vuonna 1941 ja Temırtaun kaupunki vuonna 1945.
Vuosina 1941–1944 paikkakunnalle rakennettiin Kazakstanin metallitehdas ja vuosina 1950–1960 Qarağandyn metallitehdas. Vuonna 1970 muodostettiin Qarağandyn metallikombinaatti, joka valmisti valurautaa, terästä, valssaustuotteita, koksia ja koksikemiallisia tuotteita. Se oli yksi Neuvostoliiton suurimmista metallialan yrityksistä.
Kaupungissa oli 213 000 asukasta vuonna 1979, 212 400 vuonna 1989 ja 169 600 vuonna 2009. Asukkaista 42,8 prosenttia on venäläisiä, 40,3 prosenttia kazakkeja, 4,8 prosenttia ukrainalaisia, 3,0 prosenttia saksalaisia, 2,2 prosenttia tataareja ja 1,1 prosenttia valkovenäläisiä (vuonna 2025). Vallitsevat uskonnot ovat ortodoksisuus ja sunnalainen islam.
Temırtaun kautta kulkee Almatyn ja Astanan välinen maantie M36. Kaupunkiin haarautuu sivurata Lugovoin–Qarağandyn–Astanan–Petropavlin rautatieltä.
Kaupungissa on metalli-, kemian, elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Tärkein yritys on Qarmet-yhtiön omistama metallikombinaatti, joka tuottaa yli 80 prosenttia kaupungin teollisuustuotannosta. Temırtaun sähkömetallurginen kombinaatti valmistaa mangaanista ja kalkkikivestä ferroseoksia ja kalsiumkarbidia. Aqtaussa toimii kaksi sementtitehdasta ja räjähdetehdas. Temırtaussa on myös Qarağandyn sähkövoimala ja muita voimalaitoksia.
Temırtaussa toimii Qarağandyn teollisuusyliopisto. Kulttuurilaitoksia ovat kultuuritalo, presidentin historia- ja kulttuurikeskus ja kotiseutumuseo.
Everett Silvertips

Everett Silvertips on yhdysvaltalainen juniorijääkiekkoseura Everettin kaupungista, Washingtonista. Silvertips pelaa Western Hockey League, joka on osa Canadian Hockey Leagueta. Joukkueen nimen taustalla on harmaakarhu (englanniksi "silvertip bear"). Joukkue pelaa kotiottelunsa vuonna 2003 valmistuneessa Angel of the Winds Arenassa. Joukkueen paikallisvastustajia ovat Vancouver Giants ja Seattle Thunderbirds.
Joukkueen tunnetuimpia pelaajia ovat nykyään NHL:ssä pelaavat Peter Mueller, Radko Gudas sekä Leland Irving. Suomalaisista joukkueessa on pelannut puolustaja Rasmus Rissanen ja Niko Huuhtanen (21-22). Porin Ässiä kaudella 2012-2013 edustanut Shaun Heshka on myös pelannut Silvertipsissä.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Taldyqorghan

Taldyqorghan () eli Taldykogan () on kaupunki Kazakstanin kaakkoisosassa Jetısun alueella, maanteitse noin 261 kilometriä miljoonakaupunki Almatystä koilliseen. Kaupungissa asuu noin 130 tuhatta henkeä (2012).
Paikkakunta tunnettiin vuodesta 1868 lähtien nimellä Gavrylovka (), mutta nimettiin 1920 Taldy-Kuganiksi (). Nykyinen nimi on ollut käytössä vuodesta 1993 lähtien. 
Kaupungin tuotantolaitokset valmistavat akkuja, kodinkoneita, rakennusmateriaaleja ja kalusteita sekä kenkiä, vaatteita ja elintarvikkeita. Kaupungilla on suorakaiteen muotoinen asemakaava, omenatarhoja, kastelukanavia. Kaupungissa toimii muun muassa pedagoginen instituutti, museo ja teatteri.
Kaupungin kautta kulkee eurooppatie E40. Siellä on lentoasema. Kazakstanin itäisen pääradan Koksun asemalta johtaa pistorata Taldyqorghanin kaupunkiin.
Kaupunki oli vuoden 2022 alueuudistukseen asti Almatyn alueen pääkaupunki. Nykyään se on Jetısun alueen pääkaupunki.
Samuel Heinrich Schwabe

Samuel Heinrich Schwabe (1789–1875) oli saksalainen tähtitieteen harrastaja, joka huomasi auringonpilkkujen jaksollisuuden.
Schwabe syntyi Saksassa Dessaussa. Alun perin hän toimi apteekkarina, Vuonna 1826 hän alkoi tutkia auringonpilkkuja tarkoituksenaan löytää uusi planeetta Merkuriuksen radan sisäpuolelta. Tuota oletettua planeettaa kutsuttiin alustavasti nimellä Vulkanus. Scwabe jaksoi etsiä planeetta Vulkanusta 17 vuoden ajan vuosina 1826-1843 ennen kuin luovutti. Hän toivoi löytävänsä planeetan tarkkailemalla auringon pintaa ja auringon editse mahdollisesti liikkuvaa kohdetta. Niin tehdessään hän ensimmäisenä havaitsi auringonpilkuissa noin 10 vuoden jaksollisuuden.
Myöhemmin Vulkanusta yrittivät etsiä ranskalaiset tiedemiehet käyttämällä eri menetelmää. He tarkkailivat kaukoputkillaan aurinkoa lähinnä vain kun oli auringon pimennyksiä.
Hoofdwacht

Hoofdwacht on historiallinen rijksmonument, Haarlemin entinen kaupungintalo ja vankila Grote Markt -aukiolla Alankomaissa.
Historia.
Hoofdwacht rakennettiin 1200-luvulla ja sitä pidetään Haarlemin vanhimpana rakennuksena. Vuodesta 1250 noin vuoteen 1350 sitä käytettiin Haarlemin ensimmäisenä kaupungintalona. Kyltti oven yläpuolella kertoo:
Rakennusta on tämän mukaan käytetty kaupunginvaltuuston kokouspaikkana aina kun Hollannin kreivi yöpyi kaupungintalossa aukion toisella laidalla. Tämän jälkeen talossa asui useita merkittäviä sukuja. Alempaa osaa käytettiin kirjapainona, sekatavarakauppana ja olutvarastona. Humanisti Dirck Volckertszoon Coornhert työskenteli kerran Hoofdwachtissa. Barokkifasadi on peräisen n. vuodelta 1650.
17. toukokuuta 1755 kaupunki osti rakennuksen kaupungin vartijoiden päämajaksi ("schutterij"). Joka aamu ja ilta kaupungin siellä asuvat järjestyksenvalvojat avasivat ja sulkivat kaupungin portit. Ennen kuin Spaane-vankila ("Koepelgevangenis") rakennettiin joen itäpuolelle vuonna 1899, talon yläkerroksissa oli vankisellejä. Ennen vuotta 1755 vankeja pidettiin varsin kosteassa kaupungintalon kellarissa. Vankien olot kohenivat huomattavasti, kun heidät siirrettiin yläkerran huoneisiin.
Vuodesta 1919 rakennus on ollut "" historiallisen yhdistyksen käytössä. Yhdistys käyttää tiloja nykyisin kokouksiin ja pieniin näyttelyihin Haarlemin historiasta. Toukokuusta syyskuuhun se on avoinna yleisölle ilmaisena "mini-museona".
Tove Janssonin puisto

Tove Janssonin puisto () on 7 433 neliömetrin kokoinen puisto Uspenskin katedraalin kupeessa Helsingin Katajanokalla.
Puiston lisäsi Katajanokan asemakaavaan insinööri Herman Norrmén vuonna 1894, ja puiston istutustyöt aloitettiin vuonna 1897. Kaupunginpuutarhuri Svante Olssonin piirustusten mukaisesti puisto mukailee maanmuotoja ja se yhdistää toisiinsa kolme eri tasossa sijaitsevaa erillistä istutusta. Puiston yläosassa on lasten leikkipaikka ja koirien ulkoiluaitaus. Alaosa on tasainen oleskelupuisto, jossa kasvaa koivuja ja vaahteroita ja jota jasmikkeet ja syreenit reunustavat. Lisäksi puistossa on kirsikkapuita ja koristeomenapuita.
Puistossa on kuvanveistäjä Viktor Malmbergin pronssinen "Vedenkantaja"-patsas. Se valmistui vuonna 1923 ja asetettiin nykyiselle paikalleen seuraavana vuonna. Se esittää nuorta naista, joka on pukeutunut antiikin aikaiseen asuun ja kohottaa vesiruukkua.
Alun perin Luotsikadun länsiosa kulki puiston poikki jakaen sen kahtia. Vuonna 1977 tämä katu­osuus, jota pitkin raitio­vaunutkin olivat kulkeneet, suljettiin ajo­neuvo­liikenteeltä, ja sen kohdalla on nykyisin vain tavallisen jalka­käytävän levyinen puisto­käytävä. 
Nimenmuutos.
Puiston nimi oli Katajanokanpuisto vuoteen 2014 asti. Vuonna 2009 Tove Jansson -seura ehdotti, että joko Katajanokanpuisto, Designmuseon edessä oleva puisto tai Kapteeninkadun puisto nimettäisiin Tove Janssonin mukaan. Kaikki puistot liittyvät Janssoniin. Myös Katajanokkaseura ehdotti vuonna 2013, että Katajanokanpuisto nimettäisiin Janssonin mukaan. Hanketta puolsi myös valtuutettu Anni Sinnemäki. "Helsingin Sanomat" oli aiemmin samana vuonna kertonut, että Tove Janssonille on etsitty nimikkokatua Helsingistä lähes kymmenen vuoden ajan. Janssonin syntymästä tuli vuonna 2014 kuluneeksi sata vuotta. Katajanokkaseura perusteli Katajanokanpuiston uudelleennimeämistä sillä, että puistosta alkaa Janssonin pitkäaikainen kotikatu Luotsikatu ja että puiston nimen muuttamisesta ei tulisi samanlaisia osoitteenmuutosongelmia kuin kadunnimen muuttamisesta. Marraskuussa 2013 yli 60 kaupunginvaltuutettua 85:stä allekirjoitti aloitteen, jossa esitettiin Katajanokanpuiston nimen vaihtoa Tove Janssonin puistoksi. Aloitteen perusteluiden mukaan puistoa ei tunneta nykyisen nimensä perusteella, joten nimen muuttaminen ei haittaisi ketään. Valtuutetut halusivat myös, että paikka, joka Tove Janssonin mukaan nimettäisiin, on sellainen, jossa käy paljon matkailijoita.
Kaupunkisuunnittelulautakunta muutti Katajanokanpuiston nimeksi Tove Janssonin puisto 11. maaliskuuta 2014.
Simon Taikateltta

Simon Taikateltta (joissain yhteyksissä myös nimellä "Jokeri Pokeri Box") on suomalainen lastenohjelma, jota on esitetty "Pikku Kakkosessa" Yle TV2 -kanavalla vuosina 1996–2001. Nimellä "Jokeri Pokeri Box" ohjelmaa on esitetty Yle TV1- ja Yle TV2 -kanavilla vuosina 1992–1993 ja vuodesta 2013 eteenpäin. Alun perin sarjaa esitettiin 1990-luvun alussa "Puoli kuusi" -ohjelmassa.
"Simon Taikatelttaa" kuvattiin vuosina 1996–2001 Uudellamaalla yli 20 päiväkodissa noin 200 jaksoa. Vuoden 1992–1993 jaksot kuvattiin Oulun seudun päiväkodeissa 32 jaksoa. Vuoden 2013 jaksot on kuvattu Ylen studiolla. 
Aallon taikasana on "jokeri pokeri box". Simo Aallon ylläpitämällä Facebook-yhteisöpalvelun sivulla "Jokeri Pokeri Box" ilmoitettiin 18. huhtikuuta 2013, että syyskuussa alkaa sarjan uuden tuotantokauden kuvaukset, ja sarjan uudet jaksot esitetään 2. joulukuuta 2013 alkaen.
Kustaa Inkala

Kustaa Adolf Inkala (21. lokakuuta 1896 Oulu – 23. marraskuuta 1972) oli suomalainen eversti.
Inkala valmistui Kadettikoulusta 1922 sekä sotakorkeakoulusta 1928 (ye-upseeri 1929). Hän palveli Tampereen rykmentissä nuorempana upseerina, komppanianpäällikkönä ja aliupseerikoulun johtajana. Salmin rajavartioston komentajan apulaisena Inkala toimi 1928-1936. Kannaksen rajavartioston komentajana ja rajakomendanttina hän oli 1936-1940. Talvisodan aikana 8.12.1939 alkaen Inkala komensi JR 11:a eli Ässärykmenttiä. Rajavartioston päällikön apulaisena hän toimi 1940-1945. Jatkosodan aikana Inkala toimi myös Karjalan armeijan esikunnan operatiivisen osaston päällikkönä. Jatkosodan lopulla hän komensi 10.7.1944 alkaen Rajajääkäriprikaatia. 
Sodan jälkeen Inkala komensi Rajajääkärirykmentti 1:ä 1945-1946. Armeijakunnan esikuntapäällikkönä hän toimi 1947. Kotkan sotilaspiiriä hän komensi 1947-1948 ja Savonlinnan sotilaspiiriä 1948-1950. Vuodesta 1950 alkaen Inkala toimi Oulun sotilaspiirin johdossa ja siirtyi reserviin 1956.
Ylennykset: vänrikki 31.7.1919, luutnantti 16.5.1921, kapteeni 6.12.1925, majuri 6.12.1929, everstiluutnantti 16.5.1937, eversti 31.10.1941.
Simpsonin paradoksi

Simpsonin paradoksi on tilastotieteessä esiintyvä paradoksi. Kyseinen paradoksi syntyy, kun kahden muuttujan välinen korrelaatio muuttuu päinvastaiseksi otettaessa huomioon jokin kolmas muuttuja, joka korreloi molempien muuttujien kanssa. Esimerkiksi, jos peruskoululaisille tehtäisiin kaikille sama testi, voitaisiin huomata, että tupakoivat pärjäävät paremmin kuin sellaiset, jotka eivät tupakoi. Jos kuitenkin tarkasteluun lisätään testattavien ikä ja tutkitaan tupakoinnin vaikutusta ikäryhmien sisällä, tulos kääntyy päinvastaiseksi.
Edward H. Simpson esitteli tämän ilmiön artikkelissaan vuonna 1951.
mutta Karl Pearson, et al. vuonna 1899
ja Udny Yule vuonna 1903, 
ovat maininneet samankaltaisesta ilmiöstä aiemminkin. Nimen Simpsonin paradoksi esitteli Colin R.Blyth vuonna 1972.
Esimerkkejä.
Taudista parantuminen.
Esimerkki on Judea Pearlin artikkelista vuodelta 1999.
Kyseessä on kokeellinen tutkimus, jossa koeasetelma on seuraava: Tutkitaan taudista paranemista lääkkeen avulla. Kokeessa on mukana 80 koehenkilöä; 40 naista ja 40 miestä. Lääkettä annetaan 10 naiselle ja 30 miehelle. Kontrolliryhmässä lumelääkettä saavat siis 30 naista ja 10 miestä. Paradoksi syntyy, kun lääke todetaan hyödylliseksi tutkittaessa kaikkia koehenkilöitä. Kuitenkin tutkittaessa erikseen miehiä ja erikseen naisia huomataan, että molemmissa sukupuoliryhmissä parantuneita onkin enemmän lumelääkettä saaneissa kuin varsinaista lääkettä saaneissa. Tämä saattaa vaikuttaa järjenvastaiselta, mutta tällainen tilanne voi todellakin syntyä. Alla olevissa taulukoissa on tilanteeseen sopiva esimerkkidata.
Berkeleyn sukupuolisyrjintä.
Yksi tunnetuimmista Simpsonin paradoksiesimerkeistä on Berkeleyn yliopiston sukupuolisyrjintätapaus. Yliopisto haastettiin oikeuteen vuonna 1973 sukupuolisyrjinnästä. Väitettiin, että yliopistoon olisi miesten helpompi päästä kuin naisten.
Yllä olevasta taulukosta nähdään, että mieshakijoista on päässyt 9 prosenttiyksikköä enemmän sisälle kuin naisista. Mutta tarkasteltaessa erikseen eri tiedekuntia huomataan, että itse asiassa useammassa tiedekunnissa naisia on päässyt sisälle isompi osuus hakijoista. Aineisto kuudesta isoimmasta tiedekunnasta on listattu alla olevaan taulukkoon.
Bickel et al. esitti artikkelissaan, että kyseinen ilmiö johtuu luultavasti siitä, että useat naiset hakevat tiedekuntiin, joissa on pieni sisäänottoprosentti (esim. englanninkieli). Miehet puolestaan useammin hakevat opiskelemaan sellaisia oppiaineita, joihin otetaan isompi prosentti hakijoista sisälle (esim. kemia ja tekniikka).
Ongelman ratkaisu.
Vuonna 2000 Pearl esitteli kirjassaan
do()-operaattorin. Sen ja kausaalilaskennan avulla Simpsonin paradoksin aiheuttamat ongelmat saadaan katoamaan.
Diklooriasetyylikloridi

Diklooriasetyylikloridi (C2HCl3O) on dikloorietikkahapon happokloridi. Yhdistettä käytetään lähtöaineena valmistettaessa muita orgaanisia yhdisteitä.
Ominaisuudet.
Diklooriasetyylikloridi on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Se liukenee dietyylieetteriin, mutta reagoi veden ja alkoholien kanssa muodostaen suolahappoa ja dikloorietikkahappoa tai dikloorietikkahapon estereitä ja esteriasetaaleja. Yhdiste reagoi myös ammoniakin ja amiinien kanssa muodostaen amideja tai aminohappoja. Diklooriasetyylikloridin 2-asemassa olevaan hiileen sitoutuneet klooriatomit voivat korvautua paremmilla nukleofiileillä.
Valmistus ja käyttö.
Diklooriasetyylikloridia valmistetaan pääasiallisesti hapettamalla trikloorieteeniä hapen avulla. Reaktio suoritetaan 60–200 °C:n lämpötilassa ja katalyytteinä käytetään amiineja tai atsoyhdisteitä. Vähemmän käytettyjä reaktioita ovat pentakloorietaanin ja väkevän rikkihapon välinen reaktio tai diklooriasetyylikloridin valmistus korkeassa paineessa kloroformista ja hiilidioksidista alumiinikloridin toimiessa katalyyttinä.
Diklooriasetyylikloridia käytetään erityisesti dikloorietikkahapon ja dikloorietikkahapon estereiden ja anhydridin valmistuksessa. Yhdistettä käytetään myös sulfonamidilääkkeiden, kloramfenikolin ja herbisidien valmistuksessa.
Barrancabermeja

Barrancabermeja on kaupunki Kolumbiassa, Santanderin departementissa. Vuonna 2017 kaupungin asukasluku oli 191 616.
Barrancabermeja sijaitsee Magdalenajoen varrella. Sinne on hyvät yhteydet maantietä ja rautateitä pitkin. Kaupungissa on kansainvälinen lentoasema ja suuri öljynjalostamo.
Barrancabermejassa toimii puolisotilaallisia joukkoja, jotka ovat sekaantuneet uhkailuun ja tappamiseen. Vuonna 2001 NY Times arvioi Barrancabermejan olevan Kolumbian väkivaltaisin kaupunki, jossa levottomuudet olivat jatkuneet jo 36 vuotta.
Babahoyo

Babahoyo on Los Ríosin maakunnan pääkaupunki Ecuadorissa. Vuonna 2010 siellä oli 90 191 asukasta.
Kaupunki sijaitsee Guayasin sivujoen Babahoyon rannalla. Siellä jalostetaan ympäröivän maaseudun tuotteita kuten riisiä, sokeria ja hedelmiä. Siellä on myös valtion omistama tislaamo.
Agnanon ravirata

Agnanon ravirata on Italiassa Napolin kaupungissa sijaitseva laukka -ja ravirata, joka on aloittanut toimintansa vuonna 1935. Rata saanut nimensä sen vieressä sijaitsevasta Agnanon tulivuorikraatterista. Agnanon ravirata on Milanon San Siron ja Rooman Capanellen ohella yksi Italian kolmesta suurimmasta raviradasta. 
Agananon laukka- ja raviradat sijaitsevat sisäkkäin. Ulompana on ruohopintainen 2 436 metriä pitkä laukkarata ja sen sisäpuolella sijaitsee 1 000 metrin pituinen hiekkapintainen ravirata. Katsojia alueelle mahtuu kaikkiaan noin 30 000. Katsomorakennuksissa on muun muassa erilaisia ravintola- ja kahvilapalveluja sekä vuonna 2005 avattu hevosaiheista taidetta esittelevä museo. 
Agnanon raviradan tärkein vuosittainen suurkilpailu on ollut vuodesta 1947 lähtien järjestetty Gran Premio Lotteria di Agnano. Se kuuluu Euroopan merkittävimpien ravikilpailujen joukkoon ja on yksi lämminveristen EM-sarjan UET Masters Seriesin neljästä ns. Grand Slam -kilpailusta. Italian hevosurheilua koettelevan talouskriisin johdosta Agananon rata on joutunut pahoihin taloudellisiin vaikeuksiin ja kilpailutoiminta on ollut pysähdyksissä joulukuusta 2012 lähtien.
Johan Rikama

Johan (Johannes, Jussi) Lambert Rikama (vuoteen 1928 Rikman) (19. marraskuuta 1895 Kuhmoinen – 24. heinäkuuta 1954) oli Suomen puolustusvoimien eversti ja rannikkotykistön komentaja.
Henkilöhistoria.
Johan Rikaman vanhemmat olivat rakennusmestari Kaarlo Konstantin Rikama ja Maria Legerström. Rikama tuli ylioppilaaksi 1916 ja kävi Lappeenrannan tykistökoulun 1918 sekä Italiassa Torinon tykistöakatemian (Accademia Militare d’Artiglieria e Genio) 1923–1926 (ye-upseeri 1927). Hän toimi puolustusministeriössä tykistön koeasepäällikkönä 1919–1920 sekä Rannikkotykistörykmentti 1:n aseupseerina 1920–1922 ja teknisen toimiston päällikkönä 1922–1923. Rannikkotykistön esikunnan teknisen toimiston päällikkönä hän oli 1926–1927 ja sittemmin meripuolustuksen esikunnan teknisessä toimistossa 1927–1932. 1920-luvulla hän myös opetti useissa sotilasoppilaitoksissa.
Rannikkotykistörykmentti 2:n komentajaa Rikama sijaisti vuosina 1934–1935. Merivoimien esikunnan aseosaston päälliköksi hän oli nimitettynä 1933–1937. Patteriston komentajana Rannikkotykistörykmentti 3:ssa hän palveli vuodesta 1937 alkaen. Talvisodassa Rikama toimi rannikkolohkon komentajana. Jatkosodassa hän komensi rannikkoprikaatia sekä myöhemmin toimi Karjalan armeijan linnoitustykistöupseerina. Rikama sai eron 4. joulukuuta 1944, mutta majurin eläkkeellä. Hänellä oli alkoholiongelma ja vaikka hänen työnsä tunnettiin, häntä arvostettiin ja hänestä tuli jopa legenda, hän ei saavuttanut tavoittelemaansa valtaa. Hän nosti rannikkotykistön "romusta", kuten hän itse sanoi, tehokkaaksi aselajiksi.
Ylennykset: vänrikki 1919, luutnantti 1920, kapteeni 1924, majuri 1927, everstiluutnantti 1931, eversti 1942.
Rikama avioitui 1929, ja eläkkeelle jäätyään hän asui Pyhtään Kaunissaaressa, josta hänen vaimonsa Laina Rikama oli saanut opettajanpaikan. Hän kuoli ollessaan vieroitushoidossa morfiinista, josta hän oli tullut sodassa haavoituttuaan riippuvaiseksi.
Rikaman elämäkerran "Eversti: isästäni ja isälleni" (Books on Demand, Helsinki 2007) on kirjoittanut hänen poikansa Juha Rikama.
Digital Identity Solutions Europe

Digital Identity Solutions Europe Oy (eli DISE) on vuonna 2005 perustettu suomalainen IT-alan asiantuntija- ja ohjelmistoyritys.
DISE on erikoistunut sähköisen identiteetinhallinnan haasteiden ratkaisuun. Hyvä hallinnointitapa, oikeuksien ja vastuiden jakautuminen, yrityskulttuuri, erilaiset työroolit ja työskentelykäytännöt ohjaavat sitä, kenellä on oikeus päästä eri järjestelmiin ja niiden eri toimintoihin. Identiteetinhallinnan avulla hallitaan identiteettejä ja oikeuksia käytännössä. 
DISE:n palvelut kattavat kaikki tarvittavat tuotteet, konsultoinnin, koulutuksen, pilvipalvelut ja ylläpidon sekä ratkaisujen toimitukset itse tai kumppanin kautta. Yritys voi toimittaa identiteetin- ja pääsynhallinnan ratkaisut myös suoraan pilvipalveluna.
DISE:n asiakkaat ovat pääosin suomalaisia pörssiyhtiöitä ja julkisen sektorin organisaatioita.
Agnano

Agnano on Italiassa Napolin kaupungin lähistöllä sijaitseva tulivuoren kraatteri. Se on jo antiikin ajoista lähtien ollut tunnettu kuumista lähteistään. Noin 6,5 kilometriä halkaisijaltaan oleva kraatteri on nykyään luonnonsuojelualuetta. 
Agnanon kraatteri täyttyi vedellä keskiajalla, mutta syntynyt järvi kuivatettiin vuonna 1870. Sen ympäristössä sijaitsee muun muassa hotelleita, Agnanon ravirata sekä Grotta del canen luolasto.
Guaranda

Guaranda on Bolívarin maakunnan pääkaupunki Ecuadorissa. Vuonna 2010 siellä oli noin 24 000 asukasta.
Guaranda sijaitsee Chimbojoen yläjuoksulla Andeihin kuuluvan Guarandan vuorijonon rinteellä. Sieltä on noin 24 km Ecuadorin korkeimpaan vuoreen Chimborazoon. Kaupungissa myydään lähiseutujen maataloustuotteita kuten vehnää ja maissia sekä puutavaraa ja kiniinin raaka-ainetta.
Azogues

Azogues on Cañarin maakunnan pääkaupunki Ecuadorissa. Vuonna 2010 siellä oli noin 34 000 asukasta.
Kaupunki sijaitsee korkealla Andien laaksossa. Sen talous perustuu elintarvikkeiden kauppaan ja jalostukseen, panamahattujen valmistukseen ja nahkojen käsittelyyn. Lähiseudulla kasvatetaan viljaa ja hedelmiä. Panamericana-valtatie kulkee Azoguesin kautta.
Tulcán

Tulcán on Carchin maakunnan pääkaupunki Ecuadorissa. Vuonna 2010 siellä oli 53 558 asukasta.
Kaupunki sijaitsee Andien vuoristossa lähellä Kolumbian rajaa.
Latacunga

Latacunga on Cotopaxin maakunnan pääkaupunki Ecuadorissa. Vuonna 2010 siellä oli noin 64 000 asukasta.
Kaupunki sijaitsee Andien juurella Patatejoen yläjuoksulla. Sieltä on vain 32 km Cotopaxin tulivuoreen, ja kaupunki on vaurioitunut useissa maanjäristyksissä. Se tuhoutui täysin vuonna 1797 mutta rakennettiin uudelleen. Kaupungissa tuotetaan elintarvikkeita, rakennuskiveä, huonekaluja, keramiikkaa ja ruutia.
M300

M300 on Helsingin metrossa liikennöivä sähkömoottorijuna. M300-sarjan junat ovat nelivaunuisia, kokonaan läpikäveltäviä ja ilmastointivarusteisia. M300 muistuttaa vuosina 2000–2001 Helsinkiin toimitettua M200-junaa. Yksi M300-juna vastaa pituudeltaan kahta M200- tai M100-sarjan junaa, joten 20 M300-junaa vastaa kapasiteetiltaan neljääkymmentä M100- tai M200-junaa.
M300-junat automatisoidaan 2020-luvun jälkipuoliskolta alkaen, mutta siihen asti ne on varustettu väliaikaisella ohjaamolla. Aiempiin Helsingin metron juniin nähden niissä on joitakin uusia ominaisuuksia: vaunut on muun muassa varustettu automaattisella palonsammutusjärjestelmällä (sprinklereillä). Se voidaan tarvittaessa laukaista tai ohittaa myös ohjaamosta käsin (ohitusmahdollisuus 30 sek ajan hälytyksestä). 
HKL päätti lokakuussa 2012 tilata Länsimetron liikennöintiä varten 20 uutta metrojunaa espanjalaiselta kiskokalustovalmistaja CAF:lta. Hankintasopimus allekirjoitettiin helmikuussa 2013. Tilaus viivästyi, koska CAF joutui odottamaan automatiikan teknisiä tietoja automatisoinnista vastaavalta Siemensiltä. Hankinnan arvonlisäveroton kokonaishinta oli yli 140 miljoonaa euroa.
Ensimmäinen M300-sarjan yksikkö toimitettiin Helsinkiin maaliskuussa 2015, loput 19 vuosien 2015–2016 aikana.
Heinäkuussa 2016 yksi M300-sarjan junista, 302, oli osapuoli onnettomuudessa. Testikäytössä ollut juna törmäsi M100-sarjan junaan lähellä Itäkeskusta, minkä seurauksena 302 suistui osittain raiteilta.
Marraskuussa 2019 tiedotettiin, että HKL tilaa viisi M300-metrojunaa lisää noin 40 miljoonalla eurolla. Uudet metrojunat toimitettiin vuonna 2022 ja niitä tarvitaan metroliikenteen lisääntyessä Länsimetron toisen vaiheen käyttöönoton myötä. Junasarjan seuraaja on M400-sarja, jonka tekninen määrittelyvaihe on käynnissä. Sen käyttöönotto ajoittunee vuosille 2029-2032.
Fosfataasit

Fosfataasit on yhteisnimitys hydrolaaseihin kuuluville entsyymeille, jotka poistavat hydrolysoimalla fosfaattiryhmän erilaisilta molekyyleiltä, kuten proteiineilta tai nukleiinihapoilta. Reaktiota kutsutaan defosforylaatioksi ja siinä kohdemolekyylistä paljastuu vapaa hydroksyyliryhmä. Esimerkiksi alkalinen fosfataasi on yleinen fosfataasientsyymi.
Proteiinifosfataasit.
Proteiinifosfataasit ovat entsyymejä, jotka defosforyloivat proteiineja. Niiden vaikutus on siten vastakkainen verrattuna proteiinikinaaseihin, jotka fosforyloivat proteiineja. Esimerkiksi entsyymeinä toimivien proteiinien fosforylaatio ja defosforylaatio voivat vaikuttaa siihen, kuinka tehokkaasti kyseinen entsyymi katalysoi sille ominaisia kemiallisia reaktiota (aktiivisuus). Joskus entsyymin fosforyloitu muoto on aktiivisempi, joskus taas defosforyloitu muoto. Kunkin proteiinin fosforylaatiotila riippuu sitä fosforyloivien kinaasien ja defosforyloivien fosfataasien aktiivisuuksista: fosfataasien ollessa vallalla on kohdeproteiini enimmäkseen defosforyloidussa muodossa. Samassa proteiinissa voi olla useita (de)fosforyloitavia kohtia. Fosfaattiryhmien liittämisellä ja poistamisella voidaan entsyymiaktiivisuuden ohella säädellä mm. proteiinin sijaintia solussa.
Solut sisältävät paljon erilaisia proteiinifosfataaseja, joista osa defosforyloi vain yhtä tai muutamaa kohdeproteiinia toisten defosforyloidessa suurempaa proteiinikirjoa.
Tärkeitä fosfataasiperheitä ovat laaja-alaiset seriini/treoniinifosfataasit ja tyypillisesti kohdeproteiiniensa suhteen huomattavasti valikoivammat tyrosiinifosfataasit.
Peruukkinärhi

Peruukkinärhi ("Cyanocorax chrysops") on varisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Peruukkinärheä esiintyy Etelä-Amerikassa. Lajia tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Lajin populaatiota ei ole arvioitu, mutta lajia on kuvattu melko yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ruskonärhi

Ruskonärhi ("Cyanocorax morio") on varisten heimoon kuuluva varpuslintu. Se luokitellaan joskus omaan "Psilorhinus" -sukuunsa.
Levinneisyys.
Ruskonärheä tavataan Keski-Amerikassa Yhdysvaltain eteläosista Meksikon itärannikon kautta Panamaan asti. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pekka Laine

Pekka Laine -nimisiä suomalaisia henkilöitä ovat:
Herman Adlercreutz

Carl Herman Thomas Adlercreutz (10. huhtikuuta 1932 Helsinki – 26. lokakuuta 2014 Helsinki) oli suomenruotsalainen lääkäri ja kliinisen kemian professori. Hän tutki urheilulääketiedettä sekä aineenvaihduntaa ja steroidihormoneja.
Elämäkerta.
Adlercreutzin isä oli dosentti Erik Adlercreutz ja veli arkkitehti Eric Adlercreutz. Vuodesta 1989 hän oli Adlercreutzin aatelissuvun päämies. Adlercreutzin puoliso vuodesta 1956 oli lääketieteen lisensiaatti Marie-Louise Eleonore Gräsbeck.
Adlercreutz valmistui ylioppilaaksi Grankulla samskolasta vuonna 1950 ja opiskeltuaan lääketiedettä Helsingin yliopistossa hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1952 ja lisensiaatiksi vuonna 1958. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli vuonna 1963. Vuosina 1958–1961 hän toimi tutkimusassistenttina Tukholman Karoliinisessa instituutissa. Vuodet 1961–1964 hän oli Helsingin yliopistollisen keskussairaalan sisätautien klinikan apulaislääkäri ja vuosina 1964–1965 apulaisopettaja. Hän toimi Meilahden sairaalan laboratorion johtajana vuosina 1965–1967 ja ylilääkärinä 1967–1997. Vuosina 1965–1967 Adlercreutz toimi Helsingin yliopiston kliinisen kemian apulaisprofessorina, vuosina 1967–1969 virkaa toimittavana professorina ja vuosina 1969–1997 professorina. Vuodet 1983–1988 hän oli Suomen Akatemian tutkijaprofessori. Hän toimi myös Finska Läkaresällskapetin puheenjohtajana 1986–1989 ja Folkhälsanin puheenjohtajana 1993–1998.
Adlercreutz kuoli lokakuussa 2014 kaaduttuaan ja saatuaan aivovamman.
Pekka Tapani Laine

Pekka Tapani Laine (s. 1966) on suomalainen muusikko, säveltäjä, radiotoimittaja ja dokumentaristi.
Laine on vaikuttanut yhtyeessä Hypnomen ja tehnyt televisioon ja radioon erilaisia musiikkiohjelmia kuten dokumenttisarjat "Rock-Suomi" (2010), "Iskelmä-Suomi" (2013) ja "Klassinen Suomi" (2016). Ensiksi mainittu palkittiin vuonna 2011 parhaan ajankohtais- ja asiaohjelman Kultaisella Venlalla.
Musiikkiaiheisten Suomi-dokumenttiensa jälkeen Laine on tehnyt televisioon urheilua ja politiikkaa käsittelevät dokumenttisarjat "Urheilu-Suomi" (2017) ja "Politiikka-Suomi" (2021). Jälkimmäinen näistä voitti kaksi Kultaista Venlaa (paras uusi ohjelma; paras uutis- ja ajankohtaisohjelma).
Vuonna 2014 Laine palkittiin Kullervo Linnan Säätiön myöntämällä Ilpo Hakasalo -palkinnolla populaarimusiikin aseman edistämisestä.
Kaisaniemen ala-asteen koulu

Kaisaniemen ala-asteen koulu on noin 390 oppilaan peruskoulu, jossa on luokat 1–6. Koulu on Helsingin Kaisaniemen ja Kruununhaan lähikoulu, jonka lisäksi musiikin ja nykytanssin painotusluokille tulee oppilaita ympäri Helsinkiä.
Kaisaniemen ala-asteen koulun oppilaat ovat kolmannelta kuudennelle luokalle musiikki-, nykytanssi- tai teemalinjalla. Musiikin ja nykytanssin linjat ovat painotettua opetusta, ja niille haetaan soveltuvuuskokeella. Musiikkilinjan soveltuvuuskokeessa mitataan musikaalisuutta. Linjan oppilailla on aluksi kolme ja myöhemmin neljä tuntia viikossa musiikin perusopetusta. Nykytanssilinjan oppilailla on aluksi kaksi ja myöhemmin kolme tuntia viikossa nykytanssin opetusta. Koulussa on kolmannesta luokasta lähtien joko design- tai draamaopetusta. Kaisaniemen ala-asteen koulussa opiskellaan yhtä vierasta kieltä pakollisena ja yhtä vapaaehtoisena. Vaihtoehdot ovat englanti, ranska ja saksa.
Kaisaniemen ala-asteen koulu peruskorjattiin syyslukukaudella 2016 ja vuoden 2017 aikana. Väistötiloina toimivat Kaisaniemen puistossa oleva paviljonki ja Kruununhaassa sijaitseva Minerva. Remontti valmistui keväällä 2018.
Koulu on perustettu vuonna 1924. Sen rehtori on Susanna Kantanen.
Vain kaksi tuntia

Vain kaksi tuntia ("Från sex till åtta") on Roland af Hällströmin käsikirjoittama ja ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1949. Af Hällström teki melodramaattiseen elokuvaan käsikirjoituksen salanimellä Viljo Hela. "Vain kaksi tuntia" voitti Jussi-palkinnon parhaasta kuvauksesta.
Juoni.
Elokuvan juoni tapahtumat kulkevat ikään kuin reaaliajassa. Niiden kesto on kokonaisuudessaan kaksi tuntia, iltakuudesta kello kahdeksaan. Tapahtumat sijoittuvat erään pikkukaupungin sairaalaan, jossa ylilääkäri Kaarlo Kaarila ja ylihoitajatar sisar Magda ovat uhranneet yksityiselämänsä työlleen. Kaarilan vaimo joutuu auto-onnettomuuteen. Vaimo Irja tuodaan sairaalaan leikattavaksi, ja nukutuksesta tokkuraisena hän hourailee Kaarilan kollegalle, naimisissa olevalle alilääkäri Alecille tarkoitettuja rakkaudentunnustuksia. Samaan aikaan nuori sydänpotilas Tellervo viettää viimeisiä hetkiään sairaalassa sulhasensa kanssa pikkutarkan päivystävän hoitajan tietämättä, ja poliisin jahtaama Laila-niminen nainen etsii vettä vahvempaa. Molempien kohtaloksi koituu lopulta kuolema.
Arviot.
Kriitikoiden arviot elokuvasta olivat valtaosin myönteisiä. Sitä verrattiin jopa af Hällströmin edelliseen elokuvaan "Pikajuna pohjoiseen" (Olavi Veistäjä, Aamulehti). Tarina luonnehdittiin "mielenkiintoisesti sommitelluksi ja nasevasti ohajatuksi", vaikka puutteitakin löydettiin: "repliikit kajahtelevat ontoilta ja ilmeet ja puhe vääntyvät pateettisiksi". (Juha Nevalainen, Ilta-Sanomat) Toisen arvion mukaan elokuvassa oli liikaa korostettu melodraamaa ja farssia. (Toini Aaltonen, Suomen Sosialidemokraatti) Esko Töyrin kuvaus sai yksimielistä kiitosta, mutta Regina Linnanheimon tavallisuudesta poikkeavasta roolista syntyi erimielisyyttä.
Televisioesityksen yhteydessä vuonna 2013 todetaan että kuvakulmat pitävät tunnelman kohdallaan, ja leikkaussalijakso on kotimaista film noiria parhaimmillaan. DVD:ltä elokuvan katsonut kriitikko pitää elokuvaa tavanomaisena sairaaladraamana, ja "sellaisenaankin se on katselemisen arvoinen tuotos, vaikkakin helposti unohdettava".
Tuotanto.
Filmin naispääosaan sisar Magdaksi ajateltiin Ansa Ikosta, mutta hän oli kiinni elokuvan "Jossain on railo" kuvauksissa. Hänen sijastaan rooliin kiinnitettiin Regina Linnanheimo, joka teki pääosan Fenno-Filmin edellisessä elokuvassa "Hornankoski". 5-vuotiaalle Martti Palolle rooli oli ensimmäinen.
Elokuvatarkastamo lyhensi 10 sekunnilla leikkaussalikohtausta, jossa injektioneula työnnetään naispotilaan rintojen väliin.
Parkunmäen Apassit

Parkunmäen Apassit on Hämeenkyrössä toimiva jalkapallo- ja futsalseura, joka on perustettu vuonna 1968. Sen kotikenttä on Kyröskosken urheilukeskuksen tekonurmi. Kaudella 2021 Apassien miesten jalkapallon edustusjoukkue pelaa Nelosessa ja naisten edustusjoukkue Naisten Nelosessa. 
Apassien miesten futsaljoukkue pelaa Futsal-Kolmosessa ja naisten joukkue Naisten Futsal-Kakkosessa. Apassien naiset ovat aikaisemmin pelanneet myös Naisten Futsal-liigassa.
Ibarra

Ibarra on Imbaburan maakunnan pääkaupunki Ecuadorissa. Vuonna 2010 siellä oli noin 132 000 asukasta.
Kaupungin perusti vuonna 1606 Cristóbal Torre, joka nimesi sen Quiton maaherran Miguel de Ibarran mukaan. Se vaurioitui pahasti maanjäristuksessä 1868, mutta on silti säilyttänyt siirtomaa-aikaista rakennustyyliään.
Surunärhi

Surunärhi ("Cyanocorax violaceus") on varisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Surunärheä tavataan Etelä-Amerikan luoteisosissa. Lajin populaatiota ei ole arvioitu, mutta sitä on kuvailtu melko tavalliseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Loja

Loja on samannimisen maakunnan pääkaupunki Ecuadorissa. Vuonna 2010 siellä oli 170 280 asukasta.
Kaupunki sijaitsee pienellä tasangolla Andien vuoriston liepeillä, lähellä Zamora- ja Malacatosjokien yhtymäkohtaa. Espanjalaisvallan aikana se oli merkittävä kiniinin raaka-aineen tuottaja. Sinne rakennettiin vuonna 1897 vesivoimala, joten se oli Ecuadorin ensimmäinen kaupunki, jossa oli sähköt.
Tumbesinnärhi

Tumbesinnärhi ("Cyanocorax mystacalis") on loistonärhien sukuun kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tumbesinnärheä tavataan Ecuadorissa ja Perussa. Lajin populaatiota ei ole arvioitu, mutta sitä on kuvattu melko tavalliseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tungurahua (maakunta)

Tungurahua on yksi Ecuadorin 24 maakunnasta. Sen pääkaupunki on Ambato, pinta-ala 3 369 km2 ja vuonna 2010 väkiluku oli 500 755.
Esmeraldas (maakunta)

Esmeraldas on yksi Ecuadorin 24 maakunnasta. Sen pääkaupunki on Esmeraldas, pinta-ala 16 219 km2 ja vuonna 2010 väkiluku oli 520 711.
Esmeraldas sijaitsee Tyynenmeren rannikolla. Se on rehevää trooppista aluetta, joka tunnetaan eläväisestä afroamerikkalaisesta kulttuuristaan. Siellä on myös monia rantalomakohteita ja uhanalaisia mangrovemetsiä.
Onni Pohjakallio

Onni Aulis Pohjakallio (vuoteen 1906 Petrelius; 6. maaliskuuta 1903 Viipuri – 15. syyskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen kasvipatologi. Hän oli Helsingin yliopiston professori 1945–1965 ja ylimääräinen professori 1945–1948. Hän tutki kasvien poudan-, pakkasen- ja taudinkestävyyttä sekä sitä, miten päivän pituus ja lämpötila vaikuttavat kasvien kehitykseen.
Onni Pohjakallion isä oli lehtori Karl Axel Petrelius, ja hänen veljiään olivat lehtori, kirjailija K. A. Pohjakallio ja näyttelijä Toivo Pohjakallio. Hänen poikansa oli valokuvaaja Jussi Pohjakallio.
Santa Elena (maakunta)

Santa Elena on yksi Ecuadorin 24 maakunnasta. Sen pääkaupunki on Santa Elena, pinta-ala 3 763 km2 ja vuonna 2010 väkiluku oli 301 168.
Los Ríos (Ecuador)

 Los Ríos on yksi Ecuadorin 24 maakunnasta. Sen pääkaupunki on Babahoyo, pinta-ala 7 151 km2 ja vuonna 2010 väkiluku oli 765 274.
Sucumbíos

Sucumbíos on yksi Ecuadorin 24 maakunnasta. Sen pääkaupunki on Nueva Loja, pinta-ala 18 008 km2 ja vuonna 2010 väkiluku oli 174 522.
Orellana

Orellana on yksi Ecuadorin 24 maakunnasta. Sen pääkaupunki on Puerto Francisco de Orellana, pinta-ala 21 675 km2 ja vuonna 2010 väkiluku oli 137 848.
Pastaza

Pastaza on yksi Ecuadorin 24 maakunnasta. Sen pääkaupunki on Puyo, pinta-ala 29 325 km2 ja vuonna 2010 väkiluku oli 84 329.
Napo

Napo on yksi Ecuadorin 24 maakunnasta. Sen pääkaupunki on Tena. Napon pinta-ala on 12 483 neliökilometriä ja väkiluku vuonna 2018 oli noin 128 300.
Morona Santiago

Morona Santiago on yksi Ecuadorin 24 maakunnasta. Sen pääkaupunki on Macas, pinta-ala 23 797 km2 ja vuonna 2010 väkiluku oli 147 866.
Kreeta Pohjanheimo

Vendla Margareta (Kreeta) Pohjanheimo (15. toukokuuta 1904 Sysmä – 23. helmikuuta 1988 Längelmäki) oli suomalainen tekstiilitaiteilija. Hän suunnitteli muun muassa paramentteja. Hänellä oli Helsingissä vuodesta 1935 tekstiilikoulu. Hänen suunnittelemansa kuviollisten kankaiden kutomistapa on patentoitu.
Pohjanheimo sai Pro Finlandia -mitalin 1976.
Fakhr al-Din al-Razi

Fakhr al-Din al-Razi (1149–1210) oli islamilainen teologi, imaami ja mujaddid, jolla tarkoitettiin kerran vuosisadassa ilmestyvää uskonnon uudistajaa. Al-Razi syntyi seldžukki-imperiumissa lähellä Teherania (Ray). Hän kuoli imperiumin kukistumisen jälkeen nykyisessä Afganistanissa lähellä Heratin kaupunkia Kovaresmian eli Horezmin valtakunnassa (1077–1231), joka pian sen jälkeen jäi mongolivalloituksen jalkoihin. Nimi 'al-Razi' viittaa synnyinkaupunkiin Ray, josta oli kotoisin muitakin kuuluisia islamilaisia oppineita, kuten keskiajan Euroopassa hyvin tunnettu lääkäri Abu Bakr al-Razi (865–925).
Fakhr al-Din al-Razi oli islamilaisen filosofian eli "falsafan" harjoittaja, joka yhdisteli antiikin aristotelisen perinteen oppeja islamilaiseen teologiaan. Al-Razin merkittävä teos on 32 kirjaa käsittänyt Koraanin kommentaari, joka tunnettiin nimellä "Suuri "tafsir-" kirja" (arab. "kitāb at-tafsīr" "al-kabīr)." Se kuuluu islamin tärkeimpiin Koraanin selitysteoksiin. Teologian lisäksi al-Razi kirjoitti muun muassa metafysiikasta. Eräässä kirjassa hän esitteli opin multiuniversiumista, ja hänen metafyysiset teoksensa vaikuttivat myöhempiin sukupolviin asti. Hänen käsittelemiään tieteenaloja olivat myös lääketiede, astrologia, geometria, fysiognomia, mineralogia, grammatiikka, luonnonfilosofia ja monet muut. 
Fakhr al-Din al-Razi kuului islamin shafi'i -lakikoulukuntaan ja ašariitteihin. Hän oli tuottelias kirjoittaja, joka matkusteli seldžukki-imperiumin ja myöhemmin sen itäisille osille syntyneen Kovaresmian alueilla Khorasanissa ja Transoxianassa. Al-Razi opetti ja väitteli muiden kanssa, kirjoitti noin sata teosta ja saavutti mainetta ja varallisuutta. Kerrotaan, että missä hän ratsasti, hänen perässään kulki 300 oppilasta, missä hän siirtyi kaupungista toiseen, tuhat muulia kuljetti hänen tavaroitaan, eikä hänen kulta- ja hopeavaroillaan ollut rajoja. Kiivasluonteinen Fakhr riitautui monien kilpailevien islamin suuntausten edustajien kuten ismailiittien, mu'taziliittien ja šiiojen kanssa aina väkivallan käyttöön asti. Väitetään, että Jumalan antropomorfismia kannattaneen lahkon jäsen tappoi hänet.
4 Movements for Movement

4 Movements for Movement on kooste Roni Martinin tanssiteoksiin tekemistä sävellyksistä vuosilta 2006 vuoteen 2010. Levyllä vierailee useita tunnettuja muusikoita kuten Jukka Orma, Ruudolf, Didier Selin ja Sanna Salmenkallio. Levyn kannessa on Kaari Martinin 5-vuotiaana piirtämä kuva tanssijasta. 
Levyllä on myös vuonna 2010 levytetty Korppi ja kello-teos, joka palkittiin parhaasta musiikista kuuluisassa Madridin koreografiakilpailussa.
Antti Laitinen (taiteilija)

 
Antti Laitinen (s. 19. toukokuuta 1975 Raahe) on suomalainen kuvataiteilija. Laitinen on valmistunut Turun taideakatemiasta vuonna 2002 ja Kuvataideakatemiasta vuonna 2004. Hänellä on ollut yksityisnäyttelyitä muun muassa Lontoossa ja Toulousessa ja hän on osallistunut ryhmänäyttelyihin muun muassa Liverpoolin biennaalissa, Ateenan biennaalissa ja Royal Academy of Artsissa Lontoossa. Vuonna 2013 hän osallistui Venetsian biennaaliin metsäaiheisella teoksella. Laitinen asuu Somerniemellä Somerolla ja työskentelee Somerolla. Vuonna 2013 Laitiselle myönnettiin Varsinais-Suomen taidepalkinto. Valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha hänelle myönnettiin 2021.
Venetsian biennaali 2013.
Antti Laitinen oli vuoden 2013 Venetsian biennaalin Suomen Alvar Aalto -paviljongin taiteilija. Laitisen pystyttämä näyttely koostui video- ja valokuvateoksista, installaatioista ja performanssista. 
Näyttelykokonaisuuden nimi "Falling Trees" ja sen käsitteellinen lähtökohta syntyivät odottamattoman tapahtuman kautta, kun vuoden 2011 Venetsian biennaalissa suuri puu pirstoi kaatuessaan Aalto-paviljongin ja keskeytti esillä olleen näyttelyn ennenaikaisesti.  Falling trees -näyttelykokonaisuuden kuratoi Marko Karon, Mika Elon ja Harri Laakson muodostama Gruppo 111.
Vuonna 2013 Suomen näyttely jakautui poikkeuksellisesti kahteen eri paviljonkiin; Suomen Alvar Aalto -paviljonkiin ja Pohjoismaiseen paviljonkiin. Pohjoismaisen paviljongin taiteilijaksi valikoitui Terike Haapoja.
Antti Laitinen

Antti Laitinen voi tarkoittaa seuraavia suomalaisia henkilöitä:
Jouko Pohjanpalo

Jouko Jalo Pohjanpalo (18. joulukuuta 1908 Kokkola – 3. huhtikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen radiotekniikan tutkija. 
Henkilöhistoria.
Jouko Pohjanpalon vanhemmat olivat tehtailija Juhani Pohjanpalo ja Hilma Amanda Pahikkala ja puoliso vuodesta 1935 Meri Tuulikki Pohjanheimo. Insinööri Ernst Pohjanpalo oli hänen veljensä. Jouko Pohjanpalo tuli ylioppilaaksi 1926 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta sähkötekniikan opintosuunnalta 1932. Tekniikan tohtoriksi Pohjanpalo väitteli 1941, hänen työnsä oli ensimmäinen suomalainen sähkötekniikan alan väitöskirja. Pohjanpalo oli Yleisradion suunnitteluinsinööri 1935–1945, Valtion sähköpajan mikroaalto-osaston johtaja 1945–1948 ja Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen palveluksessa vuodesta 1948, ensin vuoteen 1953 sähkölaboratorion radio-osaston johtajana ja sitten radioteknisen laboratorion johtajanana professorin arvolla vuoteen 1972. Pohjanpalo opetti muun työnsä työnsä ohella Sotakorkeakoulussa ja Teknillisessä korkeakoulussa. Hänen aloitteestaan 1954 perustettu Radioinsinööriseuran televisiokerho vaikutti Tesvision myötä Suomen ensimmäisen televisokanavan rakentamiseen ja televisolähetysten aloittamiseen. 
Sota-aikana Pohjanpalo palveli Päämajan viestiosasto I:n radiotoimistossa ja viestiosasto III:n viesti- ja radio-toimistoissa, toimien viimeksi mainittujen päällikkönä. Hän keksi, että jatkosodan aikana radiossa venäläisten radiomiinojen taajuudella taukoamatta soitetulla "Säkkijärven polkalla" voitiin häiritä miinojen laukaisemista. Sotilasarvoltaan Pohjanpalo oli insinöörieverstiluutnantti.