tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Paratiisisaaren vangit

Paratiisisaaren vangit on Arto Paasilinnan kirjoittama romaani. Teos ilmestyi vuonna 1974 ja sen kustansi Weilin+Göös. Kirja on käännetty ranskaksi 1996 ("Prisonniers du paradis") ja ruotsiksi 2010 ("Paradisets fångar").
Kirjan tapahtumat.
YK:n vuokraama lentokone haaksirikkoutuu myrskyssä Melanesian merialueella. 26 miestä ja 26 naista pelastautuu autiolle saarelle, mukana on suomalaisia metsätyömiehiä ja kätilöitä sekä ruotsalaisia terveyssisaria, muutama lääkäri, lehtimies sekä brittiläisen koneen miehistö.
Elämä saarella alkaa ankeasti, on liian kuuma ja ruokaa ei ole lainkaan. Koneen hylystä saadaan nostettua muun muassa ehkäisyvälineitä, kirveitä ja puukkoja. Pian käy selville, että saaren sisäosissa on käynnissä sota, ja ylitsepääsemätön vuoristo erottaa ranta-alueet siitä. Yhteisössä syntyy niin kieli- kuin poliittisia ja uskonnollisia riitoja. Vähitellen opitaan elämään saarella, hankkimaan ravintoa ja tekemään suojia. Rakastellaan, juhlitaan ja työskennellään ankarasti suunnitellen pelastautumista mitä mielikuvituksellisimmilla tavoilla.
Nakolinna

Nakolinna on Varsinais-Suomessa Paimion Korkeakylässä sijaitseva linnavuori. Se on arvioitu olleen käytössä kansainvaellusaikana, 400–500-luvuilla.
Linnavuori.
Linnavuori sijaitsee Paimion kirkosta 2,6 kilometriä luoteeseen, peltojen rajamaalla suuressa metsäsaarekkeessa, jonka korkeinta kohtaa kutsutaan Nakolinnanmäeksi. Linna sijaitsee saarekkeen pohjoispäässä kohdassa, jossa yhdystie 2341 kaartaa sen vierestä. Mäki kohoaa yli 40 metriä ympäröiviä peltoja korkeammalla. Mäki on pohjois- ja itäsivuiltansa jyrkkä. Sen sijaan etelään ja länteen rinteet viettävät loivasti. Vuori on kooltaan 200×200 metriä ja sen kallioisella lakialueella lähes katkeamaton ja kivivalli. Kiviä on vallissa 2–4 kerrosta ja se yltää lähes metrin korkeuteen. Vain linnan koilliskulmassa ei ole vallia, mutta siellä linnoitus on luoksepääsemätön. Linnapihan suuruus on noin neljä hehtaaria. Valleissa käytetyt kivet on kerätty vuoren luontaisesta muinaisesta rantakivikosta.
Ilmeisesti metsänhoidollisista syistä etelärinteen valliin on tehty traktorin mentävä aukko. Linnavuoren luoteisrinteen yläosassa sijaitsee vanha lahonnut hyppyrimäki, jota tehtäessä vallikiveystä on poistettu. Hyppyrimäki on osittain vallin päällä.
Tutkimuksia.
Linnavuorella on suoritettu arkeologinen kaivaus vuonna 1979 Jukka Luodon johdolla. Muut tutkimukset, jotka ovat olleet pintapuolisia on tehty vuosina 1927 (Allan Lindroos) ja 2005 (Eeva Raike).
Kaistale eteläistä kivivallia on tutkittu ja vallin alta paljastui hiiltynyttä puuta ajalta 400–500 jaa. Näin se ajoittuu kansainvaellusajalle. Mäelle tehdyistä koekuopista ei löytynyt ihmistoiminnasta syntyviä jälkiä, joten linnapihalla on tuskin ollut asuttu. Nakolinnan varustuksia on vuosien varrella hävitetty. Lähiseudun kylien asukkaiden on kerrottu vierittäneen varustusten kiviä alas sekä tarpeen vaatiessa särkeneen niitä rakennustarpeiksi.
Hoitaminen ja opastus.
Nakolinnaa on hoidettu vuodesta 1990 lähtien. Toimenpiteitä on toistettu ainakin vuosina 1990–1995 ja 1997 (Teija Tiitinen, Henrik Asplund ja Satu Hirvonen-Mikkonen). Kohteelle johtaa vihreäpäisin puupaaluin merkitty polku. Kulku linnavuorelle tapahtuu jyrkkää rinnettä nousten.
Katso myös.
Paimiossa sijaitsee Nakolinnan lisäksi myös kaksi muuta linnavuorta, Rekottilan linnavuori sekä Ruokolinna.
Mattila (Lappeenranta)

Mattila on Lappeenrannan kaupunginosa ja tilastoalue. Se sijaitsee kaupungin eteläisellä alueella valtatie 6:n eteläpuolella noin kolmen kilometrin päässä keskustasta.
Kaupunginosa on Ihalaisen vanhan maarekisterikylän mailla, ja se on saanut nimensä alueella olleesta Matinsuosta. Mattilasta tuli osa Lappeenrantaa välirauhan aikana vuoden 1941 alussa, mitä ennen se kuului Lappeeseen. Vuoden 1932 esikaupunkiliitoksessa Mattila sekä Mäntylä, Kuusela ja Ihalainen olivat jääneet vielä kaupungin rajojen ulkopuolelle, mutta Ihalaisen kaivoksen toiminnan laajenemisen vuoksi uusi liitos nähtiin pian tarpeelliseksi. Mattilan ensimmäinen asemakaava hyväksyttiin kaupunginvaltuustossa 12. toukokuuta 1947. 1960-luvulle asti Mattilaa ja sen eteläpuoleista Mäntylää käsiteltiin vielä yhtenä kaupunginosana, kunnes Mäntylästä tuli erillinen kaupunginosa vuonna 1967. Mattilan asutus on yhtenäistä pientaloasutusta, ja se on rakentunut 1940- ja 1960-luvuilla. Mattilan tilastoalueella on 743 asukasta.
Kaupunginosan eteläosassa on Mattilanlampi, joka syntyi 1950-luvulla sorakuopan täytyttyä pohjavedellä. Lammen rannalla on julkinen uimaranta, pallokenttä ja muita liikuntapaikkoja. Muut lähimmät julkiset ja kaupalliset palvelut ovat Mäntylässä kaupunginosien rajan tuntumassa.
Valtatie 6:n Mattilan eritasoliittymä, joka on Lappeenrannan tärkein sisääntuloväylä, sijaitsee kaupunginosan koillisnurkassa. Mattilan ja Mäntylän länsipuolella on Laukkarata, yksi Maasotakoulun lähiharjoitusalueista. Valtatie 6:n tuntumassa on kolme venäläisten sotavankien hautausmaata, joista kaksi on Mattilan kaupunginosan rajojen sisäpuolella.
Kaupunginosaa rajaavat valtatie 6 pohjoisessa, seututie 387 eli Vaalimaantie idässä, Mattilanlampi ja Mattilantien ja Kurjentien risteys etelässä ja Laukkarata lännessä. Mattilan naapurikaupunginosia ovat Lentokenttä, Kesämäki, Reijola, Ihalainen ja Mäntylä.
Pohjan Voima

Pohjan Voima oli Oulussa vuosina 1924–1930 ilmestynyt vasemmistoradikaali sanomalehti.
Historia.
Viranomaisten elokuussa 1923 lakkauttaman "Pohjan Kansan" kirjapaino vapautui takavarikosta kesällä 1924, jolloin SKP:n ohjaamat vasemmistoradikaalit perustivat sen jatkajaksi "Pohjan Voiman". Lehden nimellisenä julkaisijana toimi sen taloudenhoitaja J. H. Kanerva, jonka taustalla olivat kirjapainoyhtiö Oulun Läänin Työväen Kirjateollisuus Oy ja "Pohjan Kansan" vanha kustannusyhtiö Oy Pohjan Kansa. Kuudesti viikossa ilmestynyt "Pohjan Voima" oli kilpailukykyinen ja kohtalaisen hyvin menestynyt sanomalehti, joka kykeni julkaisemaan laajaa viikonloppunumeroa ja hankkimaan 1920-luvun lopulla sivuilleen myös kuvitusta. Sen levikki oli enimmillään yli 7 000 kappaletta. ”Työväen ja pienviljelijäin äänenkannattajaksi” julistautuneen lehden vastaavat toimittajat saivat sen kirjoittelusta useita vankeustuomioita ja vuosina 1928 ja 1930 se oli lakkautettuna muutamien kuukausien ajaksi.
"Pohjan Voima" lakkautettiin muiden vasemmistoradikaalien lehtien tavoin kesäkuussa 1930. Sen jälkeen kommunistit vaikuttivat Oulussa vuosina 1932–1936 painetussa niin sanotun Muhoksen liikkeen lehdessä "Kansan Pulassa" sekä vuoteen 1935 saakka ilmestyneissä maanalaisissa lehdissä. Kirjateollisuus Oy:n kirjapaino saatiin avattua syksyllä 1937, jolloin sieltä alkoi ilmestyä kommunistien tukema sosiaalidemokraattinen "Pohjolan Työ". "Pohjan Voiman" aatteellinen jatkaja oli vuonna 1945 aloittanut "Kansan Tahto".
Toimituksen johdossa työskentelivät Mauritz Rosenberg (1924–1927) ja Jussi Forsman (1927–1930). Muita toimittajia olivat Paul Brander, Kaarlo Kosunen, Arvi Sänkiaho, Karl Christiansson ja Juho Kemppainen. SKP:n kirjoittajista tärkein oli nimimerkillä Talonpoika esiintynyt Santeri Mäkelä.
Kultainen nousukas

Kultainen nousukas on Arto Paasilinnan kirjoittama romaani. Teos ilmestyi vuonna 1982 ja sen kustansi WSOY.
Kirjan tapahtumat.
Pienessä syrjäkylässä Sallassa syntyy kuolleena köyhän piian poika, jonka äiti hylkää. Poika ei anna periksi edes kuolemalle, vaan hänellä on kova hinku elämään ja menestykseen. Hän aloittaa raivaamaan väkisin tien kohti menestystä ja arvostusta. Liikemiehen ura alkaa jo viisitoistavuotiaana holhoojan Oulun kauppatorin lohimyyjän Siirin avustuksella. Liiketoimet alkavat valokuvausliikkeen perustamisesta ja kalan trokaamisesta Pohjois-Norjasta. Kohtalo kuitenkin puuttuu peliin liiketoiminnan kasvaessa ja kaikki on arvioitava uudelleen.
Leberecht Maass

Leberecht Maass (24. marraskuuta 1863 − 28. elokuuta 1914) oli Saksan keisarikunnan laivaston kontra-amiraali ensimmäisessä maailmansodassa komentaen laivasto-osastoa Helgolandin taistelussa, jossa hän sai surmansa.
Leberecht Maass syntyi Korkenhagenissa Pommerissa. Hän liittyi Saksan keisarikunnan laivastoon 1883 ja oli vuonna 1895 torpedoveneen päällikkönä. Laivueenkomentajana hän oli vuosina 1898–1901 ja torpedo-osaston osastopäällikkö vuosina 1903–1906. Merisotakoulun johtajana Maass oli 1906–1908 ja hänet ylennettiin komentajaksi maaliskuussa 1908.
Maass oli risteilijä "SMS Freyan" päällikkönä huhtikuusta 1908 kesäkuuhun 1909, panssariristeilijä "SMS Scharnhorstin" päällikkönä maaliskuusta 1909 kesäkuuhun 1910 ja vanhan taistelulaivan "SMS Weissenburgin" päällikkönä elokuusta syyskuuhun 1910. Maass ylennettiin kommodoriksi lokakuussa 1910 ja kontra-amiraaliksi 9. joulukuuta 1913 lippulaivanaan "SMS Cöln". Ensimmäisen maailmansodan alettua hän oli torpedoveneiden komentajana sekä 2. tiedustelulaivueen komentajana.
Britannian kuninkaallisen laivaston Harwich Force yllätti 28. elokuuta 1914 Helgolandin lähistöllä Saksan keisarikunnan torpedoveneosaston, jonka avuksi saksalaiset lähettivät useita risteilijöitä, kuten Wilhelmshavenista Maassin lippulaivan "SMS Cölnin". Seuranneessa taistelussa kumpikin osapuoli kärsi tappioita. Harwich Forcen tueksi saapui kuusi Town-luokan risteilijää. 1. taistelulaivalaivueen raskaat alukset upottivat "SMS Ariadnen" ja "SMS Cölnin", jolla Lieberecht Maass sai surmansa.
Teatteri Akseli

Teatteri Akseli on vuonna 2014 perustettu ja vuoden 2015 alussa toimintansa aloittanut turkulainen harrastajateatteri.
Historia.
Teatteri Akseli ry:n perustajajäsenet arvioivat loppuvuodesta 2014, että aika oli kypsä uuden harrastajateatterin perustamiselle Turkuun, ja teatteritilat löytyivät vuoden 2015 alussa osoitteesta Humalistonkatu 8 A. Keväällä 2015 uusissa tiloissa oli kaksi ensi-iltaa (Myrskyluodon Maija, Kahdeksan naista), ja toiminta jatkuu syksyllä kolmella uudella ensi-illalla (Ihmisen osa, Naisten koulu, Maanalainen armeija iskee jälleen), joista yksi avaa teatteritilan toisen näyttämön, Elinan. Yhdistys on voittoa tavoittelematon ja jäsenet toimivat harrastuspohjalta, ilman palkkiota.
Ohjelmistollaan Akseli pyrkii täydentämään Turun ja maakunnan teatteritarjontaa sekä tarjoamaan jäsenistölleen tilaisuuksia kehittää ja syventää harrastustaan ja osaamistaan. Jäseniä Teatteri Akseli ry:llä on n. 100. Teatteri Akseli tuottaa sekä kotimaisia että ulkomaisia, laadukkaita näytelmiä. Tarkoituksena on esittää sekä klassikkonäytelmiä että uudempaa tuotantoa. Mahdollisuuksien mukaan Teatteri Akseli valmistaa myös muita taide-esityksiä.
Vuonna 2016 keväällä ensi-iltoja olivat Hellyyden ehdoilla, Todellinen löytö ja Jäniksen Vuosi. Kesällä 2016 ensi-illan sai Kaikki vorot eivät tule varkaisiin. Sykysyllä 2016 ensi-iltoja olivat Sihteeriköt, Diivat ja Pieni Raha. Keväällä 2017 ensi-iltoja olivat Kattona Tähtitaivas, Täti ja minä sekä Odottamaton vieras. Keväällä 2018 ensi-iltoja olivat Ruostetta ja timantteja, Kuilu sekä Liian paksu perhoseksi.
Esteettömyys.
Teatteri on täysin esteetön huolimatta siitä, että se sijaitsee rakennuksen toisessa kerroksessa. Toiseen kerrokseen pääsee hissillä ja itse teatterissa kaikkialle pääsee sekä pyörätuolilla että rollaattorilla.
Omnia (yhtye)

Omnia on Alankomaissa vaikuttava neokelttiläistä pakanallista folkmusiikkia soittava yhtye. Yhtyeen jäsenten taustat ovat vuosien varrella olleet irlantilaisia, tanskalaisia, kornilaisia, belgialaisia ja persialaisia. Musiikin rakenteet pohjaavat erilaisiin kulttuurillisiin rakenteisiin eri maailmankolkista, kuten Irlannista, Englannista, Cornwallista ja Persiasta.
Yhtye laulaa englanniksi, irlanniksi, suomeksi, saksaksi, tanskaksi, ruotsiksi, latinaksi ja hindiksi. Soittimina on kelttiläinen harppu, posetiivi, bodhrán, kitara, busuki, digeridoo, erilaisia huiluja, säkkipilli, erilaisia rumpuja ja lyömäsoittimia.
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2017

Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2017 pelattiin Michiganin Plymouthissa Yhdysvalloissa.
Mestaruuden voitti kisaemäntä Yhdysvallat päihittämällä loppuottelussa Kanadan maalein 3–2 jatkoajalla. Suomi saavutti 12. pronssimitalinsa maailmanmestaruuskilpailuista voittamalla Saksan 8–0 pronssiottelussa.
Joukkueet.
Lohko-A
Lohko-B
Palkinnot.
Median valitsema tähtikentällinen.
Yhdysvaltojen Brianna Decker ja Kendall Coyne saavuttivat kummatkin 12 tehopistettä viidessä ottelussa. Deckerille myönnettin sekä arvokkaimman pelaajan, IIHF:n että median valitseman parhaan hyökkääjän palkinnot.
Loppusijoitukset.
Sijoituksilla oli merkitystä IIHF:n rankingiin.
Pääsarjan turnaus &lt;br&gt; &lt;br&gt;
1. divisioona &lt;br&gt; A-lohko 
B-lohko 
2. divisioona &lt;br&gt; A-lohko 
 &lt;br&gt;
B-lohko 
2. divisioonan karsinnat &lt;br&gt; &lt;br&gt;
Kirmukarmun mäki

Kirmukarmun mäki on Vesilahdessa Pirkanmaalla sijaitseva mäki, jolla on sijainnut rautakautinen kalmisto. 
Mäellä sijainnut polttokenttäkalmisto on ollut käytössä ainakin merovingi- ja viikinkiaikana. Kalmistosta löytynyt raha viittaa kuitenkin tätäkin varhaisempaan käyttöön. Mäeltä on löytynyt muun muassa kullattu eläimenmuotoinen ihmiskasvoin koristeltu miekanponsi, lukuisia erityyppisiä keihäänkärkiä, angoja, permiläisiä vyönheloja, rannerenkaita, tasavartisia solkia ja ketjuja.
Paikalle on haudattu miehiä miekkoineen ja naisia juhlapuvuissaan. Haudattujen kuulumisesta yläluokkaan todistavat ylellisyysesineet, juhlavaatteiden jäänteet, ratsastustarvikkeet ja korut. Eräs paikalta löytynyt miekka on koristelu säiläkirjoituksin.
Kalmistolla on tehty useita kaivauksia 1800-luvulta lähtien. Nykyään kalmisto on mahdollisesti kokonaan tutkittu tai hävitetty.
Kirmukarmuun liittyy paljon kansantarinoita. Jo ennen 1800- ja 1900-lukujen taitteen arkeologisia kaivauksia kerrottiin mäeltä löydetyn aarteita, jotka ovat rikastuttaneet löytäjänsä.
Sinkkikarbonaatti

Sinkkikarbonaatti (ZnCO3) on sinkki- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa pigmenttinä, kumien täyteaineena ja muiden sinkkiyhdisteiden valmistuksessa. Luonnossa sinkkikarbonaattia esiintyy sinkkisälpämineraalissa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa sinkkikarbonaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee helposti happoihin ja ammoniakkiliuoksiin. Kuumennettaessa se hajoaa sinkkioksidiksi vapauttaen hiilidioksidia.
ZnCO3 → ZnO + CO2
Valmistus ja käyttö.
Sinkkikarbonaattia voidaan valmistaa johtamalla liukoisen sinkkisuolan vesiliuokseen vetykarbonaattisuolaa, esimerkiksi natriumvetykarbonaattia, jolloin veteen liukenematon sinkkikarbonaatti saostuu. Toinen tapa on johtaa hiilidioksidia sinkkioksidin vesisuspensioon.
ZnSO4 + NaHCO3 → ZnCO3 + NaHSO4
ZnO + CO2 → ZnCO3
Sinkkikarbonaattia voidaan käyttää valkoisena pigmenttinä esimerkiksi maaleissa. Sitä lisätään myös kumeihin ja muoveihin täyteaineeksi ja käytetään keraamien ja muiden sinkkiyhdisteiden esimerkiksi sinkkikloridin valmistamiseen. Muita käyttökohteita ovat elektrolyyttinen sinkitys ja sinkkisalvojen valmistus.
Parasjalkainen laivanvarustaja

Parasjalkainen laivanvarustaja on Arto Paasilinnan kirjoittama romaani. Teos ilmestyi vuonna 1985 ja sen kustansi WSOY.
Kirjan tapahtumat.
Aulis Rävänder on pärjäävä mies; vaimo ja lapsia, työpaikka satamassa, hyvä osake Eirassa ja iso huvila saaressa. Eräänä päivänä Rävänderin tullessa kotiin, hän haistaa asunnossaan vieraan miehen tuoksun. Rävänder vetäytyy saareen mietiskelemään ja soittaa vahingossa väärään numeroon. Tällä tavoin hän tutustuu Irene Oinoseen, reippaaseen liikenaiseen, joka ymmärtää Rävänderin sielunelämää. Tästä alkaa tapahtumasarja täynnä tulisia käänteitä ja vauhdikasta menoa.
Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä

Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä on Arto Paasilinnan kirjoittama romaani. Teos ilmestyi vuonna 1991 WSOY:n kustantamana. Kirja on käännetty ranskaksi 1998 ("La cavale du géomètre") ja ruotsiksi 1994 ("Livet är kort Rytkönen lång").
Kirjan tapahtumat.
Maanmittausneuvos Taavetti Rytkösen muisti ei ole enää parhaimmillaan, mutta vauhtia löytyy. Suomi vaikuttaa tutulta valtakunnalta, jota täytyy lähteä kiertelemään taksilla. Rahaa löytyy tuhannen markan seteleitä povitaskussa kaksi senttimetriä paksu nippu. Tästä alkaa taistojen tie.
Sovitukset.
Ere Kokkonen on käsikirjoittanut ja ohjannut kirjasta samannimisen elokuvasovituksen, joka sai ensi-iltansa vuonna 1996. Elokuvan pääroolissa Taavetti Rytköstä näytteli Kalevi Kahra.
Teachergaming

TeacherGaming LLC on suomalais-yhdysvaltalainen yritys, joka kehittää työkaluja pelioppimisen avuksi. Yritys on luonut pelioppimisvälineitä Minecraft- ja Kerbal Space Program -peleihin. TeacherGaming on opettajien vuonna 2011 perustama yritys. Tammikuussa 2016 TeacherGaming myi "MinecraftEdu"-pelin yhdysvaltalaiselle Microsoftille "yli kuusinumeroisella kauppasummalla" 
TeacherGaming on tehnyt opetuskäyttöön tarkoitetut "MinecraftEdu"- ja "KerbalEdu"-pelit. Yrityksen asiakkaita ovat sivistystyötä tekevät tahot, kuten koulut, kirjastot, museot ja nuorisotoimi. TeacherGamingin tunnetuin tuote "MinecraftEdu" on käytössä yli 10 000 koulussa 45:ssä eri maassa.
Kesällä 2016 avattiin kouluille suunnattu kauppa, TeacherGaming Store. Kaupassa on tällä hetkellä valikoima viihdepelejä.
Vapahtaja Surunen

Vapahtaja Surunen on Arto Paasilinnan kirjoittama romaani. Teos ilmestyi vuonna 1986, ja sen kustansi WSOY.
Kirjan tapahtumat.
Surunen ei tyydy alistuneen valittamaan, vaikka maailmassa riehuvat pahuuden voimat ja hyvät ihmiset huokailevat surun painamina. Hän matkustaa pahuuden valtakuntaan Kalmaniaan ja ottaa oikeuden omiin käsiinsä. Tarkoitus on vapauttaa vankilassa viruva ystävä. Matkaan Surunen käy Moskovan ja Kuuban kautta. Junassa hän tutustuu Lebkoviin, venäläiseen tutkijaan, jonka vaimo lepytetään viemällä hänelle elävä kotka. Surunen kohtaa hengenvaarallisia tilanteita monta kertaa, ennen kuin onnistuu ujuttautua Kalmanian hallitsevan luokan suosioon, ja näin toteuttamaan suunnitelmansa.
Oleksi Hai

Oleksi Anatolijovytš Hai (; s. 6. marraskuuta 1982 Zaporožje, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Zaporižžja, Ukraina) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Azerbaidžanin Valioliigassa pelaavaa Qəbələä ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Keski-Suomen Suunta

Keski-Suomen Suunta oli nimellisesti Jyväskylässä vuosina 1936–1939 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti. Käytännössä se oli yksi kuopiolaisen "Savon Suunnan" rinnakkaispainoksista.
Lehti perustettiin sen jälkeen kun kokoomuslainen "Sisä-Suomi" oli sanoutunut irti oikeistoradikalismista. Kolmesti viikossa ilmestynyt "Keski-Suomen Suunta" oli yksi Aarne Somersalon Natsi-Saksasta lainaaman kopfblatt-idean mukaisesti toimitetuista lehdistä, jonka sisältö koostui lähinnä "Savon Suunnan" aineistosta paikallisella materiaalilla täydennettynä. Jyväskylän paikallistoimittajana työskenteli enimmän aikaa Jukka Tyrkkö. Lukijakunnaltaan vähäiseksi jäänyt lehti lopetettiin talvisodan alettua. Loppuvaiheessa sen tilalla ilmestyi "Yhtyneet Lehdet".
Myyntimies Jethro matkoilla

Myyntimies Jethro matkoilla on kiinteistövälittäjä Jethro Rostedtin matkailusarja, jossa kuvataan hänen matkustamistaan ympäri maailmaa kuten Afrikassa ja Yhdysvalloissa. Ohjelmassa Rostedt tutustuu eri kaupunkien nähtävyyksiin, sekä välittää asuntoja. Ohjelman juontajaäänenä toimii Heikki Hilander. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin TV5-kanavalla 7. maaliskuuta 2016.
Sarjan ensimmäinen jakso keräsi 305 000 katsojaa ja seuraava jakso 319 000 katsojaa. Yhteensä sarjassa on 10 jaksoa.
Amerikan alkuperäiskielet

Amerikan alkuperäiskielet kattavat nykyisin noin tuhat kieltä, joita Amerikan alkuperäiskansat edelleen puhuvat. Eurooppalaisten saapuessa 1500-luvun vaihteessa kieliä Amerikassa oli arviolta 1500–2000, mutta nykyisin eurooppalaiset kielet kuten espanja, englanti, ranska ja portugali ovat nousseet valtakieliksi ja alkuperäiskielten määrä vähenee nopeasti.
Amerikan alkuperäiskielten sukulaisuussuhteet ovat edelleen osin epävarmat. Pohjois-Amerikassa arvioidaan olevan lähes 80 kielikuntaa ja Etelä-Amerikassa yli 100. Amerikan kielissä ei ole yhteisiä rakenteellisia piirteitä kielten suuren määrän ja maantieteellisen alueen laajuuden johdosta. Polysynteettinen morfologia on kuitenkin suhteellisen yleistä etenkin Pohjois-Amerikan pohjois- ja länsiosissa.
Yhdysvalloissa ja Kanadassa puhutaan 200:aa alkuperäiskieltä. Niistä vain muutama kymmenen on enää siirtymässä lapsille, ja loput katoavat pian. Pohjois-Amerikan suurin alkuperäiskieli on navaho, jolla on puhujia noin 150 000.
Meksikossa on joitain elinvoimaisia alkuperäiskieliä. Nahuakieliä puhuu 1,5 miljoonaa ihmistä ja mayakieliä kuusi miljoonaa ihmistä.
Etelä-Amerikassa inkojen aikoinaan käyttämillä ketšualaiskieliä on edelleen 10 miljoonaa puhujaa. Toinen merkittävä kieli on aimara, jolla on pari miljoonaa puhujaa.
Koko Amerikan ainoa sekä enemmistökielen että virallisen kielen asemassa oleva alkuperäiskieli on Paraguayssa puhuttu guarani. Suurin kielellinen monimuotoisuus Amerikassa on Amazonin alueella, eikä suurimmasta osasta sen kielistä ole vielä tehty vähäisintäkään lingvististä peruskuvausta. Amazonin erikoisuus on objektialkuinen perussanajärjestys, jota siellä esiintyy muutamassa kielessä.
Anita Korva

Anita Kristiina Korva (s. 12. huhtikuuta 1999 Kiiminki) on suomalainen maastohiihtäjä. Korva edustaa Kainuun Hiihtoseuraa.
Maaliskuussa 2016 Korva saavutti Pohjoismaiden mestaruuskultaa Otepäästä. Huhtikuussa 2016 hän voitti kultaa aikuisten SM-kilpailuiden pariviestistä yhdessä Anne Kyllösen kanssa. Tammikuussa 2018 Korva voitti Kyllösen kanssa parisprintin SM-kisoissa Vantaalla hopeaa. Saman vuoden huhtikuussa hän voitti viestin Suomen-mestaruuden Taivalkoskella.
Tammikuussa 2018 Korva saavutti nuorten MM-kisoista pronssia 5 kilometrin matkalla perinteisellä hiihtotavalla.
Tammikuussa 2019 Korva saavutti nuorten MM-kisoissa Lahdessa pronssia perinteisen tyylin sprintissä, vapaan tyylin 5 kilometrillä ja perinteisen tyylin 15 kilometrin yhteislähtökilpailussa.
Korva sijoittui Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 vapaan hiihtotavan sprintissä 51:nneksi.
Helmikuussa 2019 Korva saavutti SM-kisoissa pronssia Imatralla 10 kilometrin matkalla perinteisellä hiihtotavalla. Hän voitti Imatralla lisäksi viestin Suomen-mestaruuden ja sai Äänekoskella parisprintin SM-pronssia.
Korva suoritti varusmiespalvelun Kainuun prikaatissa vuonna 2019.
Kaudella 2020–2021 Korva ei osallistunut kilpailuihin lainkaan. Lokakuussa 2023 hän ilmoitti olevansa kilpailematta myös kaudella 2023–2024.
Korva on julkisuudessa kertonut kärsineensä masennuksesta ja käyneensä sen takia terapiassa. Hän työskentelee (loppuvuodesta 2022) urheiluliikkeessä Kuopiossa ja harrastaa urheilua lähinnä omaksi ilokseen.
Amerikan matadori

Amerikan matadori: runoja 1969-1974 on Suomessa vuonna 1998 julkaistu runokokoelma, johon on valittu Charles Bukowskin kirjoittamia runoja. Kokoelmaan on valittu Bukowskin vuosina 1969–74 kirjoittamia runoja englanninkielisistä kokoelmateoksista "Mockingbird Wish Me Luck" (1972) ja "Burning in Water Drowning in Flames" (1974). Runot on suomentanut Seppo Lahtinen ja kokoelman julkaissut kustannusyhtiö Sammakko.
Kokoelman runot käsittelevät Bukowskin muiden teosten tapaan pääasiassa yhteiskunnan laitapuolenkulkijoiden elämää.
Lohenpyrstö (Oulu)

Lohenpyrstö on puisto Oulun kaupungin Pokkisen kaupunginosan Meritullin alueella. Se suunniteltiin neljän korttelin kokoisen lähes tuhannelle asukkaalle tarkoitetun alueen keskuskorttelipuistoksi. 
Lohenpyrstö-puiston nimi tulee sen muodosta. Puiston läpi kulkee kaksi jalankulun ja pyöräilyn väylää. Sen nupukivillä kivettyyn keskustaan on istutettu säännölliseen ruudukkoon yhteensä kuusitoista jalavaa, sekä kynä- että vuorijalavia, puiston reunoilla on taas puisto- ja isolehtilehmuksia. Kulkureittien kiveys on tehty keskialueen nupukiviä vaaleammaksi ja muodostaa siksi oman kuvionsa puistoon. Puistossa on penkkien ohella pieni vesiallas ja kivikorimuuri pensasryhmineen rajana jalankulun ja pyöräilyn väylälle. Kivikorimuurille on istutettu alppikärhöä, muurin viereiset pensasistutukset ovat hietikkopajua, villapajua, hopeapensasta, pensassembraa ja vuorimäntyä.
Nije ljubav stvar

Nije ljubav stvar () on Željko Joksimovićin kappale, jolla hän edusti Serbiaa vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa Bakussa. Kappaleen on säveltänyt Joksimović itse ja sanoittaneet Marina Tucaković ja Miloš Roganović.
Kappale selviytyi toisena finaaliin kerättyään semifinaalissa 159 pistettä. Finaalissa se sijoittui kolmanneksi 214 pisteellä. Näin ollen Joksimović saavutti toisen sijoituksensa kärkikolmikkoon Euroviisuissa, oltuaan toinen vuonna 2004 kappaleella "Lane Moje". Joksimović myös sävelsi kolmanneksi sijoittuneen, Hari Mata Harin esittämän "Lejlan" vuonna 2006.
Alan Duff

Alan Duff (s. 26. lokakuuta 1950) on uusiseelantilainen, Ranskassa asuva kirjailija ja lehtikolumnisti. Hän on kirjoittanut teoksen "Kerran sotureita" ("Once Were Warriors"), josta on tehty myös samanniminen elokuva.
Lapsuus ja nuoruus.
Duffin vanhemmat erosivat tämän ollessa kymmenvuotias, ja hän asui vähän aikaa enonsa ja tätinsä luona. Hänet erotettiin Rotoruan High schoolista, ja jälkeen hän eli jonkin aikaa kiertolaisena, ennen kuin lopulta Hamiltonin poikakotiin. Sieltä hän Duff muutti asumaan toisen enonsa luokse ja jatkoi koulunkäyntiä Christchurchin high schoolissa.
15-vuotiaana Duff sai tuomion väkivaltaisuudesta ja murtautumisesta. ja myöhemmin pieniä tuomioita pikkurikoksista, kunnes muutti Lontooseen, jossa hän kertoo "kasvaneensa aikuiseksi".
Kirjailijanura.
Duff muutti sittemmin takaisin Uuteen-Seelantiin, jossa hän perusti ensin useita yrityksiä. Vuonna 1985 hän rupesi päätoimiseksi kirjailijaksi. Ensimmäistä teosta, thrilleriä, ei julkaistu, vaan hän poltti käsikirjoituksen kun kustantamot hylkäsivät kirjan. Duffin esikoisteos "Once Were Warriors" (suom. "Kerran sotureita" 1995) ilmestyi 1990 ja saavutti suuren suosion.
Nån gång måste man landa...

Nån gång måste man landa... on ruotsalaisen blues-yhtyeen Löpande bandetin ensimmäinen ja ainoa albumi, joka julkaistiin vuonna 1975 levymerkillä MNW.
Jan Rahkonen

Jan ”wayLander” Rahkonen (s. 1994) on suomalais-venäläinen -ammattilainen. Rahkonen edustaa ukrainalaisessa omistuksessa olevaa pro100- joukkuetta.
Vuoden 2015 syyspuoliskon Rahkonen oli tauolla, koska hän oli suorittamassa asepalvelusta Suomen puolustusvoimissa.
Hän on voittanut muun muassa Dreamhack Open Leipzigin, ja kilpaili myös E-League Boston 2018 Majorissa.
Jennie Johansson

Jennie Caroline Eleonore Johansson (s. 15. kesäkuuta 1988 Hedemora) on ruotsalainen uimari, joka on erikoistunut rintauintiin.
Istanbulin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2009 Johansson saavutti pronssia 100 metrin rintauinnissa. Budapestin EM-kilpailuissa 2010 hän saavutti hopeaa 100 metrin rintauinnissa ja pronssia 50 metrin rintauinnissa. Debrecenin EM-kilpailuissa 2012 hän sai hopeaa 100 metrin rintauinnissa.
Herningin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2013 Johansson saavutti kolme mitalia; hopeaa 4×50 metrin sekauintiviestissä sekä pronssia 50 ja 100 metrin rintauinnissa. Berliinin EM-kilpailuissa 2014 hän saavutti kolme hopeaa; 50 ja 100 metrin rintauinnissa sekä 4×100 metrin sekauintiviestissä.
Kazanin MM-kilpailuissa 2015 Johansson voitti kultaa 50 metrin rintauinnissa Ruotsin ennätysajalla 30,05. Lisäksi hän ui toisen osuuden hopeaa saavuttaneessa 4×100 metrin sekauintiviestijoukkueessa. Lontoon EM-kilpailuissa 2016 hän voitti kultaa 50 metrin rintauinnissa.
Manólis Anagnostákis

Manólis Anagnostákis (, 10. maaliskuuta 1925 Thessaloniki, Kreikka – 22. kesäkuuta 2005 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen runoilija, joka edusti eksistentialismia. Hän syntyi Thessalonikissa ja opiskeli lääkäriksi erikoistuen radiologiaan. 
Anagnostákis oli tunnetuimpia vasemmistolaisia kulttuurivaikuttajia Kreikassa sisällissodan ajoista lähtien. Muun muassa Míkis Theodorákis on tehnyt sävellyksiä Anagnostákiksen runoihin, kuten ”Miló” (”Μιλώ”) ja ”Cháris 1944” (”Χάρις 1944”).
Yapin osavaltio

Yap on yksi Mikronesian liittovaltion neljästä osavaltiosta. Se on maan osavaltioista läntisin ja on saanut nimensä sen pääsaaren Yapin mukaan. Osavaltion asukasluku oli 11 377 vuonna 2010.
Yapin osavaltion hallinto on jaettu neljään osaan. Paikallisella tasolla ylintä valtaa pitää kaksi neuvostoa, pääsaaren neuvosto "Pilung" ja ulkosaarten neuvosto "Tamol". Osavaltion toimeenpanovalta on kuvernöörillä, joka on samalla hallituksen johtaja. Kuvernööri kokoaa hallituksen ja nimittää sen ministerit. Ministerit johtavat ministeriöitä (engl. "Departments"), jotka vastaavat lainsäädännöstä. Osavaltiolla on myös oma tuomioistuin. Paikallishallinnosta vastaavat kunnat, joita on 22.
For Children

For Children on Eero Koivistoisen albumi, joka julkaistiin vuonna 1970 levymerkillä Kustannusosakeyhtiö Otava.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Eero Koivistoinen, ellei toisin mainaita.
Köyhät Ritarit (lauluyhtye)

Köyhät Ritarit on suomalainen mieslauluyhtye, joka on perustettu vuonna 1974 Espoossa. Yhtye on erikoistunut vanhaan musiikkiin, ja se esittää gregoriaanista kirkkolaulua, renessanssin ajan eurooppalaista laulumusiikkia, mutta lisäksi ohjelmistoon kuuluu rekonstruoitua suomalaista kansanmusiikkia sekä nykysäveltäjiltä tilattua materiaalia. Esityksissä on mukana lyömäsoittimia, joskus myös instrumentaaliosuuksia tai continuosäestys.
Historia.
Perustajajäsenet.
Perustajajäseniä ovat tenorit Seppo ja Sampo Suihko, baritoni Martin Smeds sekä bassot Eero Hirvensalo, Jukka Latola ja Jukka Uosukainen. Vuosien varrella kokoonpanossa tapahtui useita muutoksia, vaikkakin Martin Smeds, Sampo ja Seppo Suihko säilyivät kokoonpanoissa ydinryhmänä.
Köyhien Ritarien muita aktiivijäseninä ovat olleet Kaj-Erik Gustafsson, Juha Haanperä, Eero Hirvensalo, Jan Jansson, Arto Joutsimäki, Veli Kokkonen, Matti Kosonen, Teppo Lampela, Jukka Latola, Petri Lehto, Kurt Lindblad, Jouni Maunula, Paavo Muranen, Seppo Nousiainen, Ilkka Peräläinen, Matti Rantanen, Herman Rechberger, Martin Smeds, Sampo Suihko, Seppo Suihko, Veli-Markus Tapio, Jukka Uuosukainen, Arto Wikla, Pentti Viluksela ja Heikki Yrttiaho.
Yhtyeen rakenne.
Toiminta on ollut alusta pitäen hyvin organisoitua, mikä osaltaan selittää yhtyeen pitkäikäisyyden. Talouteen ja hallintoon liittyvät asiat on hoidettu ydinryhmän toimesta ammattimaisesti, kuin myös uuden ohjelmiston valmistelu. 
Tunnustuksia ja palkintoja.
Yhtyeen toiminnan kulta-aikaa oli jakso 1970-luvun puolivälistä 1990-luvun alkupuolelle, jolloin ansioitunut toiminta huomioitiin tunnustuksin ja palkinnoin ja joita seurasi parhaimmillaan yli 100 esiintymistä vuodessa. 
Konserttitoiminta.
Köyhät Ritarit on konsertoinut ympäri Suomea kirkoissa, konserttisaleissa, kouluissa ja päiväkodeissa. Se on vieraillut 16 Euroopan maassa, Arabiemiirikuntien liitossa sekä Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Buakaw Banchamek

Sombat Banchamek, tunnetaan paremmin nimellä Buakaw Banchamek (, s. 8. toukokuuta 1982 Bansongnong County, Samrong Thap) on thaimaalainen thainyrkkeilijä. Hän on voittanut useita eri thainyrkkeilyn mestaruuksia, kuten WMC:n ylemmän välisarjan ja keskisarjan mestaruudet, sekä kaksi kertaa K-1 mestaruuden. Banchamek on pelannut myös jalkapalloa 2. divisioonassa RBAC FC:ssä.
Thainyrkkeily.
Banchamek aloitti thainyrkkeilyn nuorella iällä ja kilpaili ensimmäisen kerran 8-vuotiaana kotiprovinssissaan Surinissa. Myöhemmin 15-vuotiaana hän muutti Chachoengsaoon, jossa hän liittyi Por. Pramuk Gym joukkueeseen. Hän aloitti kilpailemisen aikuisissa 2000, ja voitti aluksi Omnoi Stadiumin höyhensarjan mestaruuden ja myöhemmin 2001 PBA:n Thaimaan höyhensarjan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Sinchainoi Sor Kittichain tyrmäyksellä neljännessä erässä. Banchamek kilpaili myöhemmin joulukuussa 2001 myös Lumpineen stadionin tilapäisestä höyhensarjan mestaruudesta, mutta hävisi ottelun Charlie Sor Chaitaminille tuomariäänin.
2002 Banchamek kilpaili Toyota Muay Thai Marathon turnauksessa 63-kiloisten sarjassa. Hän voitti turnauksessa kaikki ottelunsa tuomariäänin, myös loppuottelussa Satoshi Kobayashin. Seuraavana vuonna hän otteli Omnoi Stadiumin tilapäisestä kevyensarjan mestaruudesta. Banchamek voitti mestaruuden Khunsuk Petchsupapania vastaan tuomariäänin. Vain kuukautta myöhemmin elokuussa 2003 hän otteli Etelä-Koreassa Timor Daalia vastaan KOMA GP:n kevyensarjan mestaruudesta. Banchamek voitto ottelun tyrmäyksellä kolmannessa erässä. 
K–1.
Banchamek osallistui 2004 ensimmäistä kertaa K-1 turnaukseen. Hänen oli määrä aluksi otella karsinnoissa Jordan Taita vastaan ennen kuin pääsisi itse heinäkuussa järjestettävään turnaukseen. Banchamek voitti ottelun tuomariäänin ja eteni turnaukseen. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti John Wayne Parrin hajaäänin lisätuomarin päätöksellä. Toisella kierroksella Banchamek voitti Takayuki Kohiruimakin tyrmäyksellä toisessa erässä. Voiton myötä hän eteni loppuotteluun, jossa Banchamek kohtasi viime vuoden mestarin Masaton. Banchamek voitti neljä erää kestäneen K–1 mestaruuden tuomariäänin.
Pohnpein osavaltio

Pohnpei on yksi Mikronesian liittovaltion neljästä osavaltiosta. Osavaltio koostuu 162 pienestä saaresta ja atollista, joista suurin on Pohnpei eli Ponape. Osavaltion asukasluku oli 36 196 vuonna 2010.
Mikronesian pääkaupunki Palikir sijaitsee Pohnpein saarella. 
Pohnpein talous on riippuvainen Yhdysvaltojen maksamasta liittovaltion tuesta. Pohnpein suurin työnantaja on osavaltion hallinto. Väestö saa tuloja myös kalastuksesta, matkailusta, maanviljelystä, rakennustyömailta ja IT-alalta. 
Osavaltion hallinto noudattaa vallan kolmijako-oppia. Osavaltion lainsäädännöllinen valta on 23 paikkaisella parlamentilla, jonka jäsenet valitaan vaaleilla neljän vuoden välein. Osavaltion toimeenpanovalta on sen johtajalla kuvernöörillä, joka myöskin valitaan vaaleilla neljäksi vuodeksi kerrallaan. Lainsäädäntövalta on Pohnpein tuomioistuimella. Paikallishallinnosta vastaavat kunnat, joita on Pohnpeissä 12.
Chuukin osavaltio

Chuuk on yksi Mikronesian federaation neljästä osavaltiosta. Chuuk muodostuu useista saariryhmistä, joista suurin on Chuuk. Osavaltion asukasluku oli 48 654 vuonna 2010, mikä tekee siitä väkiluvultaan maan suurimman osavaltion. Chuuk jakautuu 35 kuntaan.
Osavaltiossa on tarkoitus pitää kansanäänestys itsenäisyydestä maaliskuussa 2020.
Tyrese Cooper

Tyrese Cooper (s. 21. maaliskuuta 2000) on yhdysvaltalainen pikajuoksija. Cooper kilpailee 100 metrin ja 200 metrin juoksussa.
Helmikuussa 2016 Cooper juoksi 100 metriä Miamissa aikaan 10,49.
Ennätykset.
Ulkoradoilla
Sisäradoilla
La Samaritaine

La Samaritaine on tunnettu tavaratalo Pariisin keskustassa Seinen pohjoisrannalla lähellä Pont Neuf -sillan pohjoispäätä, 1. arrondissementin alueella. La Samaritaine käsittää useita kortteleita Seinen rantakadun ja Rue de Rivolin välissä. Nykyään se on LVMH:n omistama ja siinä toimii myös hotelli.
La Samaritaine sai alkunsa pienestä kaupasta, jonka kauppias Ernest Cognacq ja hänen vaimonsa Louise Jay perustivat vuonna 1869 rue du Pont Neuf -kadulle. Tavarataloa on sen jälkeen laajennettu useassa vaiheessa. Arkkitehti Frantz Jourdainin suunnittelema art nouveau -tyylinen tavaratalon ydinosa lasikattoisine päähalleineen valmistui vuosina 1905–1907. Ulkoseinien koristelun toteuttivat arkkitehdin poika Francis Jourdain sekä Eugène Grasset, Édouard Schenck ja Alexandre Bigot. La Samaritainea laajennettiin lisärakennuksilla vuosina 1926–1928 ja 1933, jolloin se sai pääosin nykyisen hahmonsa, mukaan lukien Seinen-puoleisen julkisivun. Henri Sauvagen suunnittelema laajennus toi tavaratalon arkkitehtuuriin myös Art deco -henkeä. Pariisin julkisivulautakunnan toiveesta julkisivujen teräsrakenne verhoiltiin vaalealla kivipinnoituksella.
Parhaimpina aikoinaan La Samaritaine tunnettiin monipuolisesta tarjonnastaan, mutta se menetti asiakkaita 1970-luvulta alkaen. Yrityskonserni LVMH osti La Samaritainen vuonna 2001 ja sulki tavaratalon kesäkuussa 2005, virallisesti turvallisuussyistä. Vuonna 2008 LVMH ilmoitti muuttavansa La Samaritainen tilat nykyaikaiseksi kauppakeskukseksi ja luksushotelliksi. Suunnitelma herätti paljon vastustusta ja sitä jouduttiin muuttamaan useita kertoja. Rakennuksen pääosan vanhat julkisivut on suojeltu vuonna 1990, mutta Rue de Rivolin puoleinen julkisivu purettiin ja korvattiin japanilaisen arkkitehtitoimisto SANAA:n suunnittelemalla uudisrakennuksella. Ranskan ylin oikeusaste Ranskan valtioneuvosto hylkäsi kesäkuussa 2015 suunnitelmasta tehdyt valitukset. Uudistushankkeen ilmoitettiin maksavan 460 miljoonaa euroa ja valmistuvan kolmessa vuodessa.
La Samaritaine avattiin uudelleen 23. kesäkuuta 2021, oltuaan suljettuna 16 vuotta. Samalla sen tiloissa avattiin Cheval Blanc Paris -niminen hotelli.
Tavaratalo sai nimensä "pompe de la Samaritaine" -nimisestä julkisesta kaivosta, joka sijaitsi aikoinaan Pont Neuf -sillan luona.
Herbert Fandel

Herbert Fandel (s. 9. maaliskuuta 1964 Kyllburg) on saksalainen jalkapalloerotuomari, joka toimi kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n virallisena tuomarina vuodet 1998–2009. Siviiliammatiltaan Fandel on musiikinopettaja. Hän on toiminut myös konserttipianistina.
Fandel tuomitsi kotimaansa pääsarjassa Bundesliigassa vuodet 1995–2009. Vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä hän tuomitsi kolme ottelua, samoin kuin vuoden 2008 MM-kilpailuissa. Vuonna 2007 hän tuomitsi Mestarien liigan AC Milanin ja Liverpoolin välillä. Vuotta aiemmin hän toimi tuomarina UEFA Cupin finaalissa.
Fandel joutui osaksi välikohtausta vuonna 2008 Tanskan ja Ruotsin välisessä EM-karsintaottelussa, kun tanskalainen fani juoksi kentälle ja tarttui Fandelia kurkusta tämän annettua punaisen kortin Tanskan Christian Poulsenille.
Fandel toimii myös Saksan jalkapalloliiton tuomarikomission johtajana.
U.S. Navy Marine Mammal Program

United States Navy Marine Mammal Program (NMMP) on Yhdysvaltain laivaston hallinnoima ohjelma, joka tutkii merinisäkkäiden käyttöä sotilaallisissa tarkoituksissa ja kouluttaa eläimiä suorittamaan tehtäviä, kuten laivan ja sataman suojelua, miinojen havaitsemista ja varusteiden noutamista. Ohjelman tukikohta on Kaliforniassa San Diegossa, jossa eläimiä pidetään ja kaiken aikaa koulutetaan. NMMP:n eläintiimejä on lähetetty käyttöön taistelualueille esimerkiksi Vietnamin sodan ja Irakin sodan aikoina.
"Tursiops" -suvun delfiinit ja kalifornianmerileijonat ovat pääasiallisia käytössä olevia eläimiä.
Pollica

Pollica on kunta Etelä-Italiassa Salernon maakunnassa Campanian alueella. Se sijaitsee Tyrrhenanmeren rannikolla olevalla niemellä Salernonlahden ja Policastronlahden välillä. 
Kylät.
Pollican kunnan rannikolla sijaitsevassa Acciarolin kylässä asui vuonna 2016 noin 300 yli satavuotiasta, mikä oli huomattava osa kunnan asukkaista. Arvion mukaan kylän asukkaista olisi jopa kolmasosa yli satavuotiaita. Suunnitteilla on kyläläisten elintapoja ja perimää kartoittava tutkimus.
Davvi Girji

Davvi Girji on saamelainen Norjassa sijaitseva kirjankustantamo ja multimediayhtiö. Yhtiö on suurin saamenkielisten teosten julkaisija. Lisäksi julkaisuja on myös suomeksi, norjaksi, englanniksi ja saksaksi.
Kirjailijat.
Davvi Girji on julkaissut ja kääntänyt muun muassa Pekka Sammallahden, Rauna Kuokkasen ja Kati-Claudia Fofonoffin teoksia.
The Lunchbox

The Lunchbox on Intian Mumbaihin sijoittuva elokuva vuodelta 2013. Se on romanttinen komedia, jonka päähenkilöt ovat nuori kotirouva, eläkkeelle jäävä virkamies ja tämän tuleva seuraaja.
Intian elokuvaliitto ei nimennyt "The Lunchboxia" Oscar-ehdokkaaksi, mutta se oli BAFTA-ehdokkaana.
Marskenttä (Pariisi)

Marskenttä eli Champ-de-Mars on puisto Pariisin keskustassa 7. arrondissementin alueella. Suuri suorakaiteen muotoinen puisto ulottuu luode–kaakko-suunnassa Seinen etelärannalta Eiffel-tornin luota vanhan sotilasakatemian École militairen eteen. Lukuisten puistokäytävien ohella Marskentän halkaisee kolme poikkikatua: avenue Gustave Eiffel, avenue Joseph Bouvard ja avenue Charles Risler. Marskentän kaakkoispäässä on Jean-Michel Wilmotten toteuttama suuri taideteos "Rauhanmuuri". Puiston pinta-ala on 24,5 hehtaaria.
Aukio toimi vuodesta 1765 École militairen kadettien harjoitus- ja paraatikenttänä, joten se nimettiin roomalaisen sodanjumalan Marsin mukaan. Sitä alettiin jo 1780-luvulla käyttää myös muihin tarkoituksiin, kuten ensimmäisten kuumailmapallojen nousupaikkana. Ranskan vallankumouksen jälkeen Marskentällä järjestettiin 14. heinäkuuta 1790 näyttävä vallankumouksen yksivuotisjuhla, "Fête de la Fédération", johon osallistui 300 000 ihmistä. Vuonna 1794 kentällä järjestettiin Maximilien Robespierren ideoima ja Jacques-Louis Davidin suunnittelema Korkeimman olennon juhla. Lisäksi vuonna 1791 aukiolla tapahtui vallankumouksen vaiheisiin liittynyt niin sanottu Marskentän verilöyly.
Marskenttä oli 1800-luvulla ja 1900-luvulla useiden Pariisissa pidettyjen maailmannäyttelyiden näyttelyalueena. Eiffel-torni rakennettiin aukion pohjoispäähän vuoden 1889 maailmannäyttelyn yhteydessä. Vuosina 1907–1927 osa näyttelyalueesta muutettiin asuinkortteleiksi ja loput nykyiseksi puistoksi. Aivan puiston päähän École militairen eteen pystytettiin vuonna 1939 marsalkka Joseph Joffren ratsastajapatsas.
Minun vereni

Minun vereni oli torniolaisen hardcore punk -yhtye Terveiden Käsien suunniteltu yhdestoista studioalbumi vuodelta 2016.
Historia.
KaaosZinen haastattelussa huhtikuussa 2015 laulaja Läjä kertoi, että "uutta matskua [on] jo suunitteilla" ja kommentoi tulevaa levyä seuraavasti: Kitaristi Ilari Kinnunen kertoi helmikuussa 2016 yhtyeen menevän studioon kuukauden lopulla. Hänen mukaansa albumi oli määrä nauhoittaa viisi miehisellä kokoonpanolla, jossa toista kitaraa olisi soittanut yhtyeessä vuosina 1990–98 ja 2000–11 kitaraa ja bassoa soittanut Lene. Lene ja yhtyeessä vuosina 1980–85 soittanut Timo Wiik olivat säveltäneet albumille uutta materiaalia. Kinnunen kuvaili levyn sisältöä seuraavasti: Maaliskuun puolivälissä yhtyeen laulaja Läjä Äijälä ilmoitti kuitenkin yhtyeen hajonneen. Puheet uudesta albumista hän kuittasi sanoen ”se oli ennenaikaista puhetta”. Äijälä julkaisi lokakuussa 2016 saman nimisen sooloalbumin, joka sisältää myös Terveille Käsille suunniteltuja sanoituksia. Levyn materiaali on kokonaan Äijälän käsialaa ja on tyyliltään ambient- ja industrialvaikutteista elektronista musiikkia.
August Fredrik Airanne

August (Aukusti) Fredrik Airanne, aik. "Andberg" (20. joulukuuta 1871 Joensuu – 28. maaliskuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja, nimismies ja suomentaja.
Airanteen vanhemmat olivat postiljooni Henrik August Andberg ja Maria Tapaninen. Hän pääsi ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1893 ja hän suoritti alemman hallintotutkinnon Helsingin yliopistossa 1910.
Airanne oli Mikkelin Sanomien päätoimittajana 1895–1901, Pohjois-Karjala-lehden päätoimittajana 1901–1904 ja Satakunnan Kansa-lehden päätoimittajana 1905–1907. Hallintotutkinnon suoritettuaan hän oli nimismiehenä Kontiolahdella ja Pielisensuulla 1913–1918, Nurmeksessa 1918–1922 ja Kuhmoisissa vuodesta 1922 alkaen.
Airanne oli naimisissa vuodesta 1896 Dagmar Eugenia Sofia Fabritiuksen (s. 1873) kanssa.
Suomennoksia.
Nimellä "Aug. Andberg":
Nimellä "Aukusti Airanne":
Grevé

Grevé on ruotsalainen puolikova juusto, joka on valmistettu lehmänmaidosta. Juuston rasvapitoisuus on 30 - 40 %, ja kypsytysaika on 10 kuukautta. Juuston väri on kermanvaalea. Maku on pähkinäinen ja mieto ja muistuttaa emmentalia. Juustossa on suuria koloja. Juuston valmistukseen käytetään "Propionibacterium freudenreichii" -bakteeria. Juustoa valmistetaan 15 kg:n kiekkoina. Juusto suositellaan nautittavaksi oluiden tai hedelmäisten valkoviinien kanssa. 
Grevé on emmentalin rinnakkaistuote. Muita emmentalin rinnakkaistuotteita ovat muun muassa svenbo, jarlsberg, maasdamer, leerdamer, comté ja beaufort. Grevé on kehitetty norjalaisen Jarlsberg-juuston pohjalta. Grevén kehittivät yhdessä meijeri-insinööri Åke Berglöf ja meijerityöntekijä Yngve Johansson vuonna 1963. Teollinen tuotanto alkoi Örnsköldvikissä Ruotsissa vuonna 1964. Nykyisin juusto on suosituimpia juustoja Ruotsissa.
Mesoterapia

Mesoterapia on kauneudenhoidoissa käytettävä hoitomenetelmä, jossa ihoon tai ihon alle ruiskutetaan vaikuttavaa ainetta. Aineet ovat yleensä täyteaineita, vitamiineja, kasviuutteita tai lääkeaineita. Aineet voidaan saada kulkeutumaan haluttuun paikkaan myös iontoforeesin tai ultraäänen avulla. Hoidot annetaan sarjahoitoina, ja hoito kestää usein muutaman kuukauden. 
Lääketieteen edustajat suhtautuvat mesoterapiahoitoihin varauksella, sillä niillä ei hoideta varsinaisia tauteja vaan kosmeettisiksi haitoiksi miellettyjä poikkeamia ihanteena pidetystä tilasta. Lääketieteellisissä lehdissä mesoterapian tuloksista ei ole juuri raportoitu, vaan julkaisut käsittelevät pääasiassa hoidon haittoja, joita ovat muun muassa verenvuodot, säryt, nokkosihottuma ja infektiot. Haittojen yleisyydestä ei ole tietoa lääketieteellisissä julkaisuissa.
Pohjan Kansa

Pohjan Kansa oli Oulussa vuosina 1919–1923 ilmestynyt sanomalehti. Se aluksi SDP:n ja sittemmin Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen äänenkannattaja. Vuonna 1921 lehti käytti nimiä "Kansan Tahto" ja "Köyhälistön Työ". Vuoden 1923 alusta lähtien se ilmestyi nimellä "Uusi Pohjan Kansa".
Valkoisten sisällissodan aikana tuhoama "Kansan Tahdon" kirjapaino saatiin kuntoon kesäkuussa 1919, jolloin sieltä alkoi ilmestyä uusi työväenlehti nimeltä "Pohjan Kansa". Sen kustantajaksi oli jo marraskuussa 1918 perustettu samanniminen osakeyhtiö. Lehti kannatti työväen luokkataistelua, mutta korosti parlamentaarisen toiminnan merkitystä ja SDP:n paikallisjärjestöistä poiketen tuki puolueen johtoa. SDP:n hajotessa vuoden 1920 aikana "Pohjan Kansasta" tuli sosialistisen työväenpuolueen äänenkannattaja, joka kuitenkin säilytti itsenäisyytensä puolueen ja varsinkin SKP:n johtoon nähden. Sosiaalidemokraatit perustivat sen kilpailijaksi uuden "Kansan Tahdon". "Pohjan Kansa" sai kirjoittelustaan useita viranomaisten nostamia painokanteita, jotka johtivat toimittajien pitkiin vankeustuomioihin. Toukokuussa 1921 lehti määrättiin lakkautettavaksi kolmen kuukauden ajaksi, jolloin se ilmestyi nimillä "Kansan Tahto" ja "Köyhälistön Työ".
Taloudellisesti melko omavaraisesta "Pohjan Kansasta" pyrittiin kehittämään kilpailukykyinen sanomalehti. Vuoden 1923 alussa käyttöön otetun rotaatiopainokoneen myötä se omaksui nimen "Uusi Pohjan Kansa". Samalla sen julkaisijaksi tuli kirjapainoyhtiö Oulun Läänin Kirjateollisuus Oy. Aluksi kolmesti ja lokakuusta 1919 lähtien kuudesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 5 000–8 000 kappaletta. Vastaavina toimittajina työskentelivät Antti Kallio (1919–1920), Arvi Turkka (1920), Paul Brander (1920–1921), Kaarlo Kosunen (1921–1922), Antti Hyvönen (1921), Antti Nylund (1922), Kosti Vihtori Salonen (1923), Toivo Nylund (1923) ja Yrjö Mäkelin (1923). Toimituskunnan keskeisiä jäseniä olivat maaliskuussa 1920 aloittanut Salonen ja vuoden 1922 alussa Ouluun palannut Mäkelin.
Lehti lakkautettiin sosialistisen työväenpuolueen kieltämisen myötä elokuussa 1923. Niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä pidätetyiksi joutuivat toimittajat Yrjö Mäkelin ja Arvi Turkka, yhtiön johtokunnan puheenjohtaja A. J. Tuominen ja kaksi johtokunnan jäsentä. Turkka ja Tuominen tuomittiin vankeusrangaistuksiin, Mäkelin teki vankilassa itsemurhan ja jo aikaisemmin pidätetty Kosti Salonen pakeni vapauduttuaan Neuvostoliittoon. Kirjapainon vapauduttua takavarikosta kesällä 1924 "Pohjan Kansan" jatkajaksi perustettiin "Pohjan Voima".
Lammassaari (Oulu)

Lammassaari on Oulujoen saari Oulun kaupungissa Hupisaarten kaupunginpuiston lähettyvillä, johon saaren yhdistää jalankulun ja pyöräilyn väylä. 
Lammassaarta suunniteltiin puistoksi, Svante Olsson laati vuonna 1909 suunnitelman Lammassaaren, Linnansaaren ja Pokkitörmän alueita varten. Lammassaareen oli hänen suunnitelmassaan sijoitettu paviljonki ja sen yhteyteen istutuksia geometriseen muotoon. Paviljonkia ei koskaan toteutettu, mutta sen sijaan saareen rakennettiin myöhemmin talkoilla tanssilava, joka oli sotien jälkeen varsin suosittu. Lava purettiin 1950-luvun lopulla. Sittemmin saari on tullut tunnetuksi oululaisten pääsiäiskokon poltto- ja ulkoilupaikkana. Saaren puusto ja kasvillisuus ovat luonnontilaisia.
Odysseus (albumi)

Odysseus on Eero Koivistoisen albumi, joka julkaistiin vuonna 1969 levymerkillä Kustannusosakeyhtiö Otava. Koivistoinen esiintyy levyllä kvintetin ja sekstetin kanssa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Eero Koivistoinen.