tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kastikkaheinälude

Kastikkaheinälude ("Stenodema laevigatum") on kuneluteisiin kuuluva ludelaji, jonka ravintokasveja ovat erilaiset heinät.
Ulkonäkö.
Kastikkaheinäluteen pituus on noin 7,6–9,2 mm, väriltään se on ruskean vihertävä, sen otsa kaartuu tasaisesti alaspäin ja ulottuu vain suukilpeen asti. Reiden takaosa on kaventunut.
Levinneisyys.
Etelä Suomessa yleinen, tavataan myös Pohjois-Hämeen eteläosista ja Pohjois-Karjalasta asti. Euroopassa lähes kaikkialla yleinen, tavataan alueella Keski-Aasiasta Kiinan pohjoisosiin.
Elinympäristö.
Kastikkaheinäludetta tavataan puoliavoimissa metsänreunoissa sekä myös sulkeutuneissa lehti- ja havumetsissä. Sen ravintokasveja ovat kastikat ("Calamagrostis"), röllit ("Agrostis"), nadat ("Festuca"), lauhat ("Deschampsia"), koiranheinät ("Dactylis") ja puntarpäät ("Alopecurus").
Konkkaheinälude

Konkkaheinälude ("Stenodema virens") on kuneluteisiin kuuluva ludelaji joka ravintokasveja ovat erilaiset heinät.
Ulkonäkö.
Konkkaheinälude on pituudeltaan noin 7,4–8,5 mm, väriltään se on vihetävä. Se muistuttaa kastikkaheinäludetta, mutta sen tuntosarvet ovat tukevammat ja jaokkeiden suhteet erilaiset.
Levinneisyys.
Euroopassa lähes kaikkialla yleinen, tavataan alueella Keski-Aasiasta Kiinan pohjoisosiin. Suomessa sitä tavataan lähes koko maasta ja pohjoisimmat havainnot ovat Lapista.
Elinympäristö.
Heinikkoisilla niityillä, tienpientareilla, hakkuuaukeilla ja muilla aurikoisilla aukeilla paikoilla joissa kasvaa heinää.
Viherluhtalude

Viherluhtalude ("Teratocoris saundersi") on kuneluteiden heimoon kuuluva nivelkärsäinen hyönteislaji. Sen kuvasivat ensimmäisinä David Douglas ja James Allan Scott vuonna 1869.
Ulkonäkö.
Viherhuhtalude on väriltään vihreä. Tuntosarvien ensimmäinen jaoke on tiheän karvan peitossa. Lajin erottaminen sukulaislajeista on vaikeaa. Pituus 4.5-7.0 mm.
Esiintyminen Suomessa ja elinalueet.
Suomen Lajitietokeskuksen mukaan laji esiintyy ensisijaisesti Itämeren luhtarannoilla. Tämän lisäksi sitä tavataan Itämeren niittyrannoilla. Suomessa sitä tavataan kaikkialla Pohjois-Karjalan ja Kainuun välisen alueen keskiboreaalista vyöhykettä lukuun ottamatta, jossa esiintyminen on epävarmaa.
Halmekeilapää

Halmekeilapää ("Trigonotylus caelestialium") on hyvin yleinen ja runsaslukuinen ludelaji, jota tavataan lähes koko Suomessa. Sen kuvasi ensimmäisenä George Willis Kirkaldy vuonna 1902.
Ulkonäkö.
Pituus 4,5-7,3 mm. Keilapäät ovat hoikkia ja niillä on pitkät tuntosarvet. Kahdella lajilla, halme- ja ketokeilapäällä on punertavat tuntosarvet. Halmekeilapään tuntosarvien ensimmäisen jaokkeen läpi kulkee vaalea leveä pitkittäisjuova, joka jatkuu läpi koko jaokkeen.
Levinneisyys.
Lähes koko Euraasia. Suomessa yleinen koko maassa Pohjois-Lappia lukuun ottamatta, jossa sitä tavataan myös.
Elinympäristö.
Suomen Lajitietokeskuksen mukaan laji esiintyy ensisijaisesti kuivilla niityillä, kedoilla ja nummilla. Elää useilla heinäkasveilla, kuten kastikoilla, punanadalla, nurmitähkiöllä ja ruokohelpillä.
Elintavat.
Yksi sukupolvi vuodessa. Aikuisia tavataan kesäkuulta lokakuulle. Esiintyessään voi olla hyvin runsas.
Kaapulude

Kaapulude ("Pantilius tunicatus") on kuneluteiden heimoon kuuluva hyönteinen.. 
Ulkonäkö.
Kaapulude on isokokoinen lude, pituus 8–10 mm.
Elinympäristö.
Kaapuluteita tavataan lepän, pähkinäpensaan ja koivun alaoksilla.
Himmeämarmorilude

Himmeämarmorilude ("Phytocoris intricatus") on kuneluteisiin kuuluva nivelkärsäinen hyönteinen. Se on yksi kuudesta hyvin samannäköisestä Suomessa esiintyvästä marmoriludelajista.. 
Ulkonäkö.
Pituus 6,5 - 7,1 mm Hoikka, pitkäjalkainen ja -tuntosarvinen ludelaji. Yleisväritys harmaan tai rusehtavan kirjava. Peitinsiivet tyvipuolelta lähes tasaväriset, kärkiosan kuneukset usein hieman punertavat. Keskisäären kärjen vaalea poikkivyö puhtaan valkea. Etusäären tyvellä yhtenäinen tumma raita. Etuselässä kapea tumma takareuna. Tuntosarvien toisen jaokkeen pituus = 1,6 -1,7 x etuselän leveys. Silmien väli koiraalla 0,6x - 0,7x silmän halkaisija, naaraalla n.1,25x silmän halkaisija.
Levinneisyys.
Euraasiassa Keski- ja Itä-Euroopasta aina Kiinaan ja Venäjän kaukoitään saakka. Suomessa Etelä-Suomesta aina Etelä-Lappiin saakka. Melko yleinen laji, joka esiintymispaikoilla harvalukuinen. 
Elinympäristö.
Havu- ja lehtipuuvaltaiset metsät ja metsänreunat. Yksilöitä on saatu kuuselta, männyltä, lehtikuuselta, koivulta ja omenapuulta. 
Elintavat.
Yksi sukupolvi vuodessa. Talvehtii munana. Aikuisia tavataan heinä-lokakuussa. Käyttää ravintonaan ilmeisesti sekä kasvien nesteitä että pieniä selkärangattomia.
Haapamarmorilude

Haapamarmorilude ("Phytocoris populi") on kuneluteisiin kuuluva nivelkärsäinen hyönteinen. Se on peto, joka saalistaa lehtikirvoja.
Ulkonäkö.
Pituus on 6,4–7,3 millimetriä. Laji on hyvin pitkäjalkainen ja -tuntosarvinen kuten muutkin marmoriluteet. Yleisilmeeltään hyvin saman näköinen kuin monet muut marmoriluteet. Haapamarmorilude eroaa kaikista muista suomalaisista marmoriludelajeista sillä, että sen tuntosarvien ensimmäisessä jaokkeessa on molemmilla sivuilla valkoiset pitkittäisjuovat ja sen etu- ja keskisäärten sisimmässä valkoisessa poikkivyössä on päällä selvärajainen musta pitkittäisjuova. Samat tuntomerkit pätevät jo ainakin viimeisellä nymfivaiheella. Väritys vaihtelee lähes mustavalkoisesta rusehtavaan.
Levinneisyys.
Esiintyy lehtipuuvyöhykkeellä Euraasiassa Länsi-Euroopasta aina Tyynelle merelle saakka. Nymfejä on löydetty ainakin haavalta. Suomen pohjoisimmat havainnot ovat Kainuusta.
Elinympäristö.
Lehtimetsissä ja -metsiköissä, joissa kasvaa haapoja tai poppeleita. Lajin voi tavata useilla muillakin lehtipuilla.
Elintavat.
Yksi sukupolvi vuodessa. Aikuisia on tavattu heinäkuulta lokakuulle. Laji on peto, joka käyttää ravintonaan ainakin lehtikirvoja ja jäytiäisiä. Tulee perhosvalolle.
Ruskomarmorilude

Ruskomarmorilude ("Phytocoris ulmi") on kuneluteisiin kuuluva ludelaji joka elää lehtipuuvaltaisissa metsissä ja puutarhoissa.
Ulkonäkö.
Ruskomarmorilude on punaruskean kirjava laji. Sen tuntosarvien ensimmäinen jaoke on noin 1,5 × pään leveys. Pituudeltaan se on 6,4–8,1 mm
Levinneisyys.
Suomessa ruskomarmoriludetta tavataan eteläisimmästä Suomesta rannikoilla harvinaisena, myös sisämaasta on havaintoja. Euroopassa lajia tavataan yleisesti. Sitä tavataan myös idässä Itä- ja Keski-Aasiassa.
Elinympäristö.
Ruskomarmoriludetta esiintyy lehtipuuvaltaisissa metsissä puutarhoissa, ainakin pähkinäpensaalla ("Corylus"), herukoilla ("Ribes") ja angervoilla ("Filipendula"). Ulkomailla ruskomarmoriludetta on tavattu omenapuilta ("Malus"), oratuomelta ("Prunus spinosa"), orapihlajilta ("Crataegus") ja mesiangervolta ("Filipendula ulmaria") sekä vatukoilta ("Rubus").
Viiruviittalude

Viiruviittalude ("Adelphocoris lineolatus") on kuneluteiden heimoon kuuluva nivelkärsäinen hyönteislaji.. 
Ulkonäkö.
Pituus 8-10 mm Viiruviittalude on yksi monista vaaleanvihertävistä luteista. Se on melko suurikokoinen ja muodoltaan pitkulainen. Etusiipien sisäreunassa on tumma juova.
Elinympäristö.
Viiruviittalude elää paahteisissa elinympäristöissä, myös kuivilla niityillä, kedoilla ja nummilla.
Elintavat.
Viiruviittaluteita tavataan orakoilla ja muilla hernekasveilla.
Apilaviittalude

Apilaviittalude ("Adelphocoris seticornis") on tyylikkään musta-kelta-oranssi verkasliikkeinen ludelaji, joka muistuttaa ulkonäöltään hieman mataraluteita. 
Ulkonäkö.
Pituus 6,6,-8,4 mm. Pikkukilpi on aina musta, joka erottaa lajin mataraluteista, samoin tuntosarvien kolmas jaoke on pitkä. Yleisväri on yleensä musta, peitinsiipien reunoilla on kellertävää ja peitinsiiven kärkiosa, kuneus, on usein oranssi. Reidet mustat.
Levinneisyys.
Laji on levinnyt laajalti lähes koko Euraasiaan. Esiintyy Suomessa yleisenä Etelä-Lappiin ja Kainuuseen saakka.
Elinympäristö.
Elää tuoreilla niityillä, tienpientareilla ja muilla ruderaattialueilla, joissa kasvaa apiloita, nätkelmiä ja virnoja.
Elintavat.
Yksi sukupolvi vuodessa. Talvehtii munana. Nyfmit kuoriutuvat touko-kesäkuussa ja aikuistuvat kesä-heinäkuulta alkaen. Aikuisia tavataan syyskuun lopulle saakka.
Häivelude

Häivelude ("Dichrooscytus rufipennis") on kuneluteisiin kuuluva ludelaji joka elää männyllä ("Pinus sylvestris") imemällä nestettä sen lisääntymisosista.
Ulkonäkö.
Häiveluteen pituus on 5,5–6,3 mm. Väriltään se on vihreä mutta sen selkäpuolella on karvoitus tummaa. Sen voi sekoittaa pihtahäiveluteeseen ("Dichrooscytus intermedius"). 
Levinneisyys.
Liki koko Eurooppa ja Aasiassa Siperian asti. Suomessa tavataan melko yleisenä koko maassa. 
Elinympäristö.
Häivelude elää männyllä ("Pinus sylvestris") ja sen elinympäristöjä ovat paikat joissa sitä on, kuivat mätymetsät, kalliot, suot, rämeet ja puutarhat.
Kurttulude

Kurttulude ("Lygocoris rugicollis") on kuneluteisiin kuuluva nivelkärsäinen hyönteinen. Sen kuvasi ensimmäisenä Carl Fredrik Fallén vuonna 1807.
Ulkonäkö.
Kurttulude on väriltään vihreänsävyinen. Etuselkä (pronotum) on kurttuinen, muistuttaa appelsininkuorta. Pituus 5.5 - 7 mm.
Elinalueet.
Suomen Lajitietokeskuksen mukaan laji esiintyy ensisijaisesti Itämeren rantametsissä. Tämän lisäksi sitä tavataan puistoissa, pihamailla ja puutarhoissa. Suomessa sitä tavataan kaikkialla Ahvenanmaan lauhkean vyöhykkeen sekametsiä lukuun ottamatta, jossa esiintyminen on epävarmaa.
Levinneisyysalue.
Kurttuludetta on tavattu Suomen lisäksi ainakin Isossa-Britanniassa, Italiassa, Pohjois-Makedoniassa, Ruotsissa, Saksassa, Siperiassa ja Tanskassa.
Pujoherttalude

Pujoherttalude ("Apolygus lucorum") on kuneluteiden heimoon kuuluva nivelkärsäinen hyönteislaji. Se on yleinen ruderaattien laji, joka nimestään huolimatta elää monilla muillakin kasvilajeilla kuin vain pujolla.. 
Ulkonäkö.
Pituus 5,0–5,9 mm. Hyvin saman näköinen kuin angervoherttalude, mutta eroaa tästä kokonaan vihreän kuneuksen eli peitinsiiven kärjen perusteella. Kokonaan vihreä, mutta usein peitinsiivillä tummia pituusviiruja. Eroaa koivu- ja puistoherttaluteista säärien oista, jotka eivät lähde mustista pisteistä. 
Levinneisyys.
Levinnyt koko Euraasiaan. Suomessa puuttuu vain pohjoisimmasta Lapista.
Elinympäristö.
Ruderaatit eli joutomaa-alueet, joissa kasvaa pujoa, koiruohoa, pietaryrttiä, nokkosta ja maitohorsmaa.
Elintavat.
Yksi sukupolvi vuodessa. Talvehtii munana, aikuisia tavataan heinä-syyskuussa.
Angervoherttalude

Angervoherttalude ("Apolygus spinolae") on kuneluteisiin kuuluva nivelkärsäinen hyönteinen.. 
Ulkonäkö.
Pituus 5,1-6,0 mm. Angervoherttalude on muodoltaan leveä ja pullea, kuten muutkin Apolygus -suvun luteet. Se on väritykseltään kokonaan vihreä. Säärien oat ovat mustia, eivätkä ne lähde mustista pisteistä. Se muistuttaa suuresti pujoherttaludetta ("Apolygus lucorum"), mutta angervoherttaluteen yleisväri on vaaleampi ja kuneuksen kärki on kapealti musta. 
Levinneisyys.
Angervoherttaluteita esiintyy laajalti koko Euraasiassa. Suomessa sitä tavataan yleisenä Etelä- ja Keski-Suomessa.
Elinympäristö.
Angervoherttaluteiden ravintokasveja ovat etenkin istutetut angervot, kuten viitapajuangervo (Spireae salicifolia), morsiusangervo (Spiraea x arguta), viitapihlaja-angervo (Sorbaria sorbifolia). Laji esiintyykin Suomessa lähinnä puistoissa, puutarhoissa ja muissa kulttuuriympäristössä. Luontaisia ravintokasveja ovat nokkonen ja mesiangervo. Euroopassa sitä tavataan etenkin karhunvatukkakasvustoissa.
Elintavat.
Angervoherttaluteita syntyy yksi sukupolvi vuodessa. Se talvehtii munana ja aikuisia tavataan heinä-elokuussa.
Niinikuulaslude

Niinikuulaslude ("Pinalitus cervinus") on kuneluteiden heimoon kuuluva nivelkärsäinen hyönteislaji. Sen kuvasi ensimmäisenä Gottlieb August Herrich-Schäffer vuonna 1841.
Ulkonäkö.
Niinikuulasluteiden väri vaihtelee, se on usein kullanruskea mutta joskus punaruskea. Etummaiset siivet ovat läpikuultavat ja ohuen nukan peittämät. Tuntosarvien toisen jaokkeen kärki on musta, tyvi vaalea. Pituus noin 4 mm
Esiintyminen Suomessa ja elinalueet.
Suomen Lajitietokeskuksen mukaan laji esiintyy ensisijaisesti puistoissa, pihamailla ja puutarhoissa. Tämän lisäksi sitä tavataan lehtometsissä. Suomessa sitä tavataan kahdella kasvillisuusvyöhykkeellä: Ahvenanmaan sekä Lounaisen rannikkomaan lauhkean vyöhykkeen sekametsissä ja Lounaismaan ja Pohjanmaan rannikon sekä Järvi-Suomen eteläboreaalisella vyöhykkeellä.
Elintavat.
Niinikuulasluteita tavataan ennen kaikkea lehmuksissa (niinipuu), mutta myös pähkinäpensaissa, saarnessa ja muratissa.
Nokkoslude

Nokkoslude ("Liocoris tripustulatus") on kuneluteiden heimoon kuuluva nivelkärsäinen hyönteislaji.. 
Ulkonäkö.
Pituus 4-5 mm Selkäpuolen väri vaihtelee kermanvärisestä tummankeltaiseen. Vaaleissa jaloissa on mustia renkaita. Värierot ovat sidoksissa luteen ikään.
Elinympäristö.
Nokkosluteen ensisijainen elinympäristö ovat lehdot, myös kuusivaltaiset. Toissijaisena elinympäristönä mainitaan Suomen lajitietokeskuksen tietokannassa puistot, pihamaat ja puutarhat.
Elintavat.
Nokkosluteen tärkein ravintokasvi koko sen elämän ajan on nokkonen.
Hietikkomataralude

Hietikkomataralude ("Polymerus lammesi") on kuneluteisiin kuuluva Suomessa melko harvinainen laji. 
Ulkonäkö.
Hietikkomataralude on melko paljon keltamataraluteen näköinen ulkonäöltään, pituus 4,6–6,2 mm. Värit tavallisesti kirkkaat, kuviot osittain oranssit, takaruumiin sivuilla monesti tunnusmainen täplärivi.
Levinneisyys.
Suomessa lajia tavataan lounassaaristossa ja Ahvenanmaalla. Muualla Euroopassa Itävallasta, Sakasta, Ruotsista sekä Liettuasta.
Elinympäristö.
Hietikkomataralude elää saaristoissa ja rannikolla. Yleensä kuivilla niityillä, kedoilla ja hiekkaisilla dyynirannoilloilla joissa on kasvipeite.
Elintavat.
Käyttää ravintonaan keltamataraa ("Galium verum").
Ahomataralude

Ahomataralude ("Polymerus tepastus") on tiukasti ahomataran levinneisyyteen sidoksissa oleva värikäs ludelaji.
Ulkonäkö.
Ahomataraluteen pituus on 4,6-6,7 mm. Ahomataraluteen yleisväritys on musta-kelta-punainen ja se muistuttaa useimpia muita mataraluteita.
Levinneisyys.
Ahomataraluteen levinneisyys tunnetaan vielä puutteellisesti. Laji kuvattiin Suomesta tieteelle uutena lajina vasta vuonna 1989. Suomessa levinneisyys on kaksijakoinen, kuten ahomatarankin levinneisyys; sitä tavataan kaikkialla Pohjois-Karjalan ja Kainuun välisen alueen keskiboreaalista vyöhykettä lukuun ottamatta.
Elinympäristö.
Kuivat niityt, tienpientareet ja joutomaat, joilla kasvaa ahomataraa.
Elintavat.
Ahomataraluteita kehittyy yksi sukupolvi vuodessa. Se talvehtii munana. Aikuisia tavataan kesä-elokuussa. Laji käyttää ravinnokseen ainakin ahomataran kasvinesteitä.
Kastikkamustiainen

Kastikkamustiainen ("Capsus wagneri") on kuneluteisiin kuuluva ludelaji joka elää soistuvilla niityillä, rannoilla ja ojien penkoissa.
Ulkonäkö.
Kastikkamustiainen muistuttaa ketomustiaista ("Capsus ater"), mutta sen tuntosarven toinen jaoke ei ole niin nuijamainen kuin ketomustiaisella ja paksunee vähemmän kärkeä kohti. Kastikkamustiaisen pituus on 5,4–6,3 mm. Pää ja etuselkä ovat aina mustat, säärissä on selvärajainen ruskeankellertävä keskikohta.
Levinneisyys.
Suomessa aina Lapin keskiosiin asti. Kastikkamustiaista tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa ja sen lisäksi isossa osassa Aasiaa. Pohjois-Kiinassa, Mongoliassa, Venäjän Kaukoidässä ja Itä-Siperiassa.
Elinympäristö.
Soistuvilla niityillä, rannoilla ja ojien penkoissa. Viihtyy korpikastikan ("Calamagrostis phragmitoides") ja viitakastikan ("Calamagrostis canescens") seurassa.
Frida Hämäläinen

Frida Wilhelmiina Hämäläinen (s. 12. lokakuuta 2000 Tampere) on suomalainen aitajuoksija. Hän edustaa Tampereen Pyrintöä ja häntä valmentaa Tuija Helander. Aikaisemmin häntä ovat valmentaneet Heini Raunio ja Lassi Raunio.
Hämäläinen karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä Tbilisin alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2016 sekä saman matkan alkuerissä Boråsin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 ja Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021.
Hämäläinen on saavuttanut Kalevan kisoissa hopeaa 400 metrin aitajuoksussa Joensuussa 2022. Sisäratojen SM-kilpailuista hän sai 300 metrin aitajuoksusta pronssia vuosina 2016 ja 2020. 4 x 200 metrin viestijuoksusta hän on saanut kultaa vuonna 2018 sekä pronssia 2017 ja 2020. Lisäksi Hämäläinen on saavuttanut 32 mitalia nuorten SM-kilpailuista.
Ennätyksikseen hän on juossut 60 metrin aidoissa hallissa ajan 8,88 (2022), 100 metrin aidoissa ulkona ajan 14,78 (2018), 300 metrin aidoissa ulkona ajan 42,43 (2017) ja hallissa 41,83 (2020) sekä 400 metrin aidoissa ulkona ajan 58,12 (2022).
Louis Meintjes

Louis Meintjes (s. 21. helmikuuta 1992 Pretoria) on eteläafrikkalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa eteläafrikkalaisessa MTN Qhubeka -joukkueessa 2013–2015, edusti Lampre-Meridaa 2016, UAE Team Emiratesia 2017 ja palasi vuonna 2018 ensimmäiseen talliinsa, nimeltään nyt NTT Pro Cycling. Vuodesta 2021 hän on edustanut Intermarché-Wanty -joukkuetta.
Meintjes saavutti Firenzen MM-kilpailuissa 2013 hopeaa alle 23-vuotiaiden maantieajossa kolme sekuntia Matej Mohoričille hävinneenä. Hän voitti Afrikan-mestaruuden maantieajossa 2015. Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailussa hän on sijoittunut kerran seitsemänneksi ja kahdesti kahdeksanneksi. Espanjan ympäriajossa hän on ollut parhaimmillaan kymmenes. Hän voitti Sierra Nevadaan päättyneen yhdeksännen etapin Espanjan ympäriajossa 2022.
Saavutuksia.
Lähteet: Pro Cycling Stats. Cycling Archives
Junioreiden Etelä-Afrikan-mestaruus maantieajossa ja aika-ajossa
Afrikan-mestaruuskilpailut, hopeaa aika-ajossa ja joukkueaika-ajossa
Alle 23-v. Etelä-Afrikan-mestaruus aika-ajossa
Alle 23-v. Etelä-Afrikan-mestaruus maantieajossa ja aika-ajossa
MM-kilpailut, hopeaa alle 23-v. maantieajossa
Ruandan ympäriajo, 3. etapin voitto
Etelä-Afrikan-mestaruus miesten ja alle 23-v. maantieajossa sekä alle 23-v. aika-ajossa
Mzansi Tour, mäkikirikilpailun, nuorten kilpailun ja 2. etapin voitto
Giro del Trentino, nuorten kilpailun voitto
Afrikan-mestaruuskilpailut, kultaa maantieajossa ja hopeaa joukkueaika-ajossa
Omanin ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
Settimana Internazionale di Coppi e Bartali, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
Circuit de la Sarthe, mäkikirikilpailun voitto
Giro del Trentino Melinda, nuorten kilpailun voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kymmenes
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kahdeksas, nuorten kilpailussa toinen
Olympialaiset, maantieajossa seitsemäs
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kahdeksas, nuorten kilpailussa toinen
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 12:s
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 14:s
Giro dell'Appennino, voitto
Critérium du Dauphiné, kokonaiskilpailussa kuudes
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa seitsemäs, 12. etapilla toinen
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 11:s, 9. etapin voitto
Giro di Sicilia, kokonaiskilpailussa toinen
Baskimaan ympäriajo, 4. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 20:s
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18:s
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 16:s
Timi Zajc

Timi Zajc (s. 26. huhtikuuta 2000) on slovenialainen mäkihyppääjä, sekajoukkuemäen olympiavoittaja sekä suurmäen ja joukkuemäen maailmanmestari. Hän edustaa seuratasolla SSK Ljubno BTC:tä. 
Pyeongchangin olympialaisissa 2018 Zajc sijoittui miesten normaalimäen henkilökohtaisessa kilpailussa 33:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli joukkuemäessä kuudes ja suurmäessä kymmenes. Pekingin olympialaisissa 2022 Zajc sijoittui normaalimäessä yhdeksänneksi ja suurmäessä kuudenneksi. Sekajoukkuemäessä hän saavutti kultaa ja joukkuemäessä hopeaa. Vikersundin lentomäen MM-kilpailuissa 2022 hän saavutti henkilökohtaisen kilpailun hopeaa ja Slovenian joukkueessa kultaa. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän voitti suurmäen sekä joukkuemäen maailmanmestaruuden ja saavutti sekajoukkuemäessä pronssia. Normaalimäessä hän sijoittui kymmenenneksi. Lentomäen MM-kilpailuissa 2024 Zajc saavutti toistamiseen kultaa joukkuekilpailussa. Hän johti henkilökohtaista kilpailua kahden kierroksen jälkeen 12,3 pisteellä ennen Itävallan Stefan Kraftia, mutta taipui kolmannella, ja haastavien tuuliolosuhteiden vuoksi kilpailun viimeiseksi jääneellä kierroksella maailmanmestaruuden voittaneen Kraftin ja hopeaa saavuttaneen Saksan Andreas Wellingerin taakse pronssille. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän voitti joukkuemäessä kultaa.
Zajc kilpaili ensimmäisen kerran Mäkihypyn maailmancupissa marraskuussa 2017 Wisłassa. Hän oli jo toisessa osakilpailussaan Nižni Tagilissa 12:s. Kaudella 2018–2019 hän oli Wisłassa 5:s, Rukalla 7:s ja 11:s, Nižni Tagilissa 8:s ja 24:s sekä Engelbergissä 12:s ja 18:s. Mäkiviikolla hän oli Oberstdorfissa 9:s, Garmisch-Partenkirchenissä 8:s, Innsbruckissa 10:s ja Bischofshofenissa 43:s. Kokonaiskilpailussa hän oli 20:s. Mäkiviikon jälkeen hän oli Val di Fiemmessä 12:s ja 21:s, Zakopanessa 7:s ja Sapporossa 6:s ja ensimmäisellä palkintokorokesijoituksellaan toinen. Zajc voitti ensimmäisenä 2000-luvulla syntyneenä mäkihypyn maailmancupin osakilpailun Oberstdorfin lentomäessä 1. helmikuuta 2019. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi. Tammikuussa 2020 hän oli Titisee-Neustadtissa kolmas, helmikuussa Kulmissa toinen sekä kolmas ja maaliskuussa kolmas Lillehammerissa. Kauden 2019–2020 lentomäkicupissa hän sijoittui toiseksi. Joulukuussa 2021 hän oli Engelbergissä kolmas. Maaliskuussa 2022 hän voitti ja oli kolmas Oberstdorfin lentomäessä. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kahdeksanneksi ja lentomäkicupissa toiseksi. Tammikuussa 2023 hän oli Kulmissa toinen ja voitti huhtikuussa kauden päätösosakilpailun Planican lentomäessä. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi. Helmikuussa 2024 hän voitti Oberstdorfin lentomäessä. Maaliskuussa hän oli kolmas Vikersundin lentomäessä. Kaudella 2024–2025 hän voitti Oberstdorfin lentomäen ensimmäisen kilpailun ja oli Vikersundin lentomäesä toinen. Lentomäkicupissa hän sijoittui viidenneksi.
Zajc voitti suurmäen Slovenian mestaruuden joulukuussa 2017.
Stuorrahanoaivi

Stuorrahanoaivi on tunturi Enontekiöllä, Luoteis-Lapissa. Tunturin korkeus on noin 600 metriä. Tunturi sijaitsee vajaat 30 kilometriä Kaaresuvannosta koilliseen, kilometrin verran Norjan rajalta. Tunturi on osa Tarvantovaaran erämaa-aluetta.
Stuorrahanoaivilla on Struven ketjun mittauspiste, yksi maailmanperintökohteen kuudesta kohteesta Suomessa.
Katri Paukkunen

Katri Paukkunen (nyk. Käppi) on suomalainen laulaja, äänityypiltään lyyris-dramaattinen sopraano. 
Paukkunen on valmistunut musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 1999. Hän on suorittanut Master of Music (Advanced Opera) -tutkinnon Isossa-Britanniassa, missä hänen opiskelupaikkansa oli Royal Scottish Academy of Music and Drama (nykyään Royal Conservatoire of Scotland). 
Oopperadebyyttinsä hän teki Strasbourgin oopperassa (Opéra national du Rhin) vuonna 2002.
Jere Lehto

Jere Ilari Lehto (s. 29. huhtikuuta 1991 Oulu) on suomalainen aitajuoksija, pesäpalloilija ja alamäkiluistelija. Yleisurheilussa hän on edustanut Oulun Pyrintöä ja hänen valmentajanaan on toiminut Kalevi Tervo. Koulutukseltaan Lehto on liikuntatieteen maisteri Jyväskylän yliopistosta.
Juniorivuosina Jere Lehto pelasi jääkiekkoa Oulun Kärppien -joukkueessa voittaen kaudella 2006-29007 C-juniorien SM-hopeaa.
Jere Lehto on esiintynyt Kalevan kisoissa 110 metrin aitojen loppukilpailuissa kaikkiaan 11 kertaa vuosina 2009-2022. Parhaana sijoituksena vuosien 2018 ja 2022 neljäs sija. Lehto on saavuttanut sisäratojen SM-kilpailuista 60 metrin aitajuoksusta pronssia vuonna 2015. Lisäksi hän on ollut mukana viestijuoksun SM-kisoissa voittamassa pronssia 4 x 100 metrin viestijuoksusta vuonna 2016. Ennätyksikseen Lehto on juossut 60 metrin aidoissa hallissa ajan 8,13 (2015) sekä 110 metrin aidoissa ulkona ajan 14,49 (2016).
Lehto aloitti alamäkiluistelu-uransa kaudella 2013. Suomen mestaruudet hän on voittanut kaksi kertaa eli kausina 2018 ja 2019. Lisäksi hän osallistunut lajin maailmancupin kisoihin lähes 10 kertaa.
Pesäpallossa Lehto on edustanut kausilla 2017 ja 2018 miesten Ykköspesiksessä pelannutta Lievestuoreen Kisaa. Sen jälkeen hän on pelannut kaudesta 2019 alkaen Kempeleen Kirin 2-joukkueessa, joka on pelannut Suomesarjaa. 
Lehto siirtyi valmistumisensa jälkeen Oulunseudulle liikunnanopettajaksi. Samalla hän on pelannut suomisarjapesäpalloa ja toiminut Miesten Superpesis -seura Kempeleen Kirin fysiikkavalmentajana kaudesta 2019 lähtien.
Elannon Näyttämö

Elannon Näyttämö on Helsingissä toimiva vuonna 1921 perustettu harrastajateatteri. Teatterin esityspaikkana on nykyisin Kirjatyöntekijäinyhdistys ry:n juhlasali Kruununhaassa sijaitsevalla Kirjan talolla Kirjatyöntekijänkatu 10:ssä ja ensi-iltoja on kaksi kertaa vuodessa. Teatteri toimii vapaaehtoisvoimin eikä sillä ole vakituista palkattua henkilökuntaa. 
Teatteri perustettiin vuonna 1921 osuusliike Elannon henkilökunnan näytelmäseuran nimellä. Esityspaikkana oli aluksi Heimolan talo ja vuodesta 1922 teatteri toimi Sompasaaressa. Syksyllä 1928 teatteri sai käyttöönsä suuren juhlasalin näyttämöineen uudesta Kaikukadun ja Hämeentien kulmaan valmistuneesta Elannon pääkonttorista. Samalla teatteri sai nykyisen nimensä Elannon Näyttämö. Teatteri toimi täällä vuoteen 2009 saakka, jolloin se siirtyi ensin väliaikaiseen harjoitus- ja esitystilaan Paasitornin Juho Rissanen -saliin ja sitten vuonna 2012 Kirjan talolle.
Teatterin ohjelmistossa on ollut kokoillan näytelmiä, pienoisnäytelmiä, operetteja ja laulunäytelmiä. Teatteri on esiintynyt myös maakunnissa Helsingin ulkopuolella. Teatterin tunnetuin ohjaaja oli Verna Piponius, joka ohjasi vuosina 1930–1967 64 kokoillan näytelmää ja lisäksi 40 lyhytnäytelmää.
Brandon Tanev

Brandon Tanev (s. 31. joulukuuta 1991 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Utah Mammothia. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Myös Tanevin toinen veli, Chris Tanev pelaa jääkiekkoa. Hän on Toronto Maple Leafsin sopimuspelaaja.
Ura.
Tanev on . Hän aloitti yliopistouran kaudella 2012–2013 Providence Collegen joukkueessa. Neljä kautta Providencessa kestäneen NCAA-uransa aikana Tanev pelasi yhteensä 149 ottelua, joissa teki 35 maalia ja antoi 42 maaliin johtanutta syöttöä. Hänelle kertyi lisäksi 81 rangaistusminuuttia.
Yliopistokauden 2015–2016 päätyttyä Tanev teki loppukauden mittaisen tulokassopimuksen NHL-seura Winnipeg Jetsin kanssa. Hän teki NHL-deyyttinsä 5. huhtikuuta 2016 ottelussa Anaheim Ducksia vastaan. Hän sai jääaikaa 11.51 minuuttia. Hän pelasi loppukauden aikana kolme ottelua, joissa jäi pisteittä sekä sai yhden kahden minuutin rangaistuksen.
Heinäkuussa 2016 Tanev ja Jets jatkoivat sopimusta yhdellä vuodella. Kausi 2016–2017 oli Tanevin ensimmäinen kokonainen ammattilaistasolla. Hän pelasi Jetsin paidassa 51 ottelua tehden kaksi maalia sekä kaksi syöttöpistettä. Lisäksi hän edusti Jetsin AHL-farmiseura Manitoba Moosea 23 ottelussa, joissa syntyi tehot 2+7=9.
Kesällä 2017 Tanev ja Jets solmivat seuraavan kauden kattavan yksisuuntaisen jatkosopimuksen.
Heinäkuussa 2017 Tanev siirtyi kuusivuotisella sopimuksella Pittsburgh Penguinsiin. 
Maaliskuussa 2025 Kraken kauppasi Tanevin takaisin Jetsiin vaihdossa toisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2027 varaustilaisuudessa. 
Heinäkuussa 2025 Tanev teki vapaana pelaajana Utah Mammothin kanssa kolmivuotisen ja yhteensä 7,5 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Onsilo

Onsilo () on pyöreä, jyrkkäreunainen jäätikköeroosion muodostama laakso. Onsilon on muodostanut pieni, erillinen jäätikkö, josta käytetään nimitystä komerojäätikkö eli onsilojäätikkö.
Muinaisten onsiloiden korkeustasoja tutkimalla saadaan tietoa ilmastonmuutoksesta ja lumirajan sijainnista.
Vapaa Pohjola

Vapaa Pohjola on Pohjoismaiden neuvostossa toimiva itsenäisiä kansallisvaltioita kannattava puolueryhmä. 
Vapaan Pohjolan ryhmään kuuluu kolme puoluetta: perussuomalaiset Suomesta, ruotsidemokraatit Ruotsista ja Tanskan kansanpuolue Tanskasta. Ruotsidemokraatit hyväksyttiin ryhmään perussuomalaisten hajottua ja Jussi Halla-ahon noustua perussuomalaisten puheenjohtajaksi. 
Ryhmä kannattaa vapautta, demokratiaa ja ajatusta itsenäisistä kansallisvaltioista. 
Ryhmän puheenjohtajana toimii ruotsalainen Aron Emilsson ja varapuheenjohtajana suomalainen Lulu Ranne.
Puolueet.
Suomi 
Ruotsi 
Tanska
Matt Grzelcyk

Matt Grzelcyk (s. 5. tammikuuta 1994 Charlestown, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Chicago Blackhawksia. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Boston Bruins varasi Grzelcykin kolmannella kierroksella .
Ura.
Boston Bruins valitsi Grzelcykin kolmannella kierroksella 85. pelaajana . Varausta seuranneeksi kaudeksi hän siirtyi NCAA:han Bostonin yliopiston joukkueeseen, jossa hänet ensimmäisellä kaudellaan valittiin tulokkaiden tähdistöön hänen tehtyä 38 ottelussa tehot 3+20=23. Kaudella 2013–2014 Grzelcyk pelasi vain 19 ottelua. Hänet kuitenkin valittiin edustamaan Yhdysvaltojen maajoukkuetta alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän teki turnauksen viidessä pelaamassaan ottelussa tehot 2+4=6, joilla hän oli puolustajien syöttö- sekä pistepörssin ykkönen.
Kaudeksi 2014–2015 Grzelcyk valittiin Bostonin yliopistojoukkueen kapteeniksi. Hän pelasi 41 ottelua tehden tehot 10+28=38. Lisäksi hänen tehotilastonsa oli +32. Boston voitti kauden päätteeksi mestaruuden ja Grzelcyk valittiin tähdistökentälliseen. Kausi 2015–2016 oli Grzelcykin viimeinen yliopistossa. Hän pelasi 27 ottelua tehoin 10+13=23 ja hänet valittiin kauden päätteeksi parhaaksi puolustajaksi sekä osaksi tähdistökentällistä.
Yliopistokauden päätyttyä Grzelcyk teki kaksivuotisen tulokassopimuksen hänet varanneen Boston Bruinsin kanssa. Kaudella 2016–2017 Grzelcyk pelasi Bruinsissa kaksi NHL-ottelua ilman pisteitä. Debyyttinsä hän teki 14. joulukuuta 2016 ottelussa Pittsburgh Penguinsia vastaan. Hän sai jääaikaa 14.34 minuuttia. Hän laukoi ottelussa kolme kertaa sekä otti yhden kahden minuutin rangaistuksen. Suurimman osan kaudesta Grzelcyk pelasi kuitenkin Bostonin AHL-farmiseura Providence Bruinsissa, jota hän edusti 70 runkosarja- sekä 13 pudotuspeliottelussa.
Kautta 2017–2018 edeltäneen harjoitusleirin päätteeksi Grzelcyk lähetettiin aloittamaan kautta Providencessa. Hän pelasi 14 ottelua ennen kuin sai kutsun Bruinsin NHL-kokoonpanoon marraskuussa.
Lokakuussa 2020 Grzelcyk teki rajoitettuna vapaana agenttina Bruinsin kanssa nelivuotisen ja yhteensä 14,75 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Heinäkuussa 2024 Grzelcyk teki vapaana agenttina Pittsburgh Penguinsin kanssa vuoden mittaisen ja 2,75 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen. 
Syyskuussa 2025 Grzelcyk teki koeaikasopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa. Lokakuussa hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen ja miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Eredivisien kausi 2017–2018

Eredivisien kausi 2017–2018 on järjestyksessään Eredivisien 62. kausi. Kausi alkoi 11. elokuuta 2017.
Pudotuspelit.
Eurooppa-liigan karsinnat.
Neljä joukkuetta karsi paikasta Eurooppa-liigan kolmannelle karsintakierrokselle.
Putoamiskarsinta.
Kymmenen joukkuetta, kaksi Eredivisiestä ja kahdeksan Eerste Divisiestä, pelaa kahdesta paikasta Eredivisien kaudelle 2018–2019, loput kahdeksan joukkuetta pelaa Eerste Divisiessä kaudella 2018–2019.
Robert Gabriel Mugaben kansainvälinen lentoasema

Robert Gabriel Mugaben kansainvälinen lentoasema palvelee Zimbabwen pääkaupunkia Hararea. Lentokentän nimi oli vuosina 1957–1980 Salisburyn lentoasema, ja vuosina 1980–2017 Hararen kansainvälinen lentoasema. Nykyisen nimen lentoasema sai Zimbabwen silloisen presidentin Robert Mugaben mukaan. Se rakennettiin vuonna 1957 ja toimii Air Zimbabwe -lentoyhtiön solmukohtana.
Mikko Hietaharju

Mikko Johannes Hietaharju (s. 17. huhtikuuta 1950 Ähtäri) on suomalainen valokuvaaja ja kouluttaja, joka on julkaissut useita teoksia.
Henkilöhistoria.
Mikko Hietaharju syntyi Artturi ja Mirjam Hietaharjun perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1974 on psykologi Anna-Liisa Laitinen. Hietaharju tuli ylioppilaaksi 1969 ja valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1975 ja liikuntatieteiden kandidaatiksi 1976. Filosofian tohtoriksi hän väitteli Jyväskylän yliopistossa 2006. Hietaharju on työskennellyt Jyväskylän yliopiston palveluksessa 1975–1985, stipendiaattina 1986–1987, Keski-Suomen läänin valokuvataiteen ohjaavana läänintaiteilijana 1988–1997 sekä Tampereen yliopiston vs. lehtorina 1998–1998. Vuonna 1999 hänestä tuli Jyväskylän aikuiskoulutuskeskuksen kouluttaja. Hietaharju on myös toiminut valokuva- ja musiikkikriitikkona. Hän on pitänyt useita yksityisnäyttelyitä ja osallistunut yhteisnäyttelyihin vuodesta 1978. Hän sai valokuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 1985 (Fotogenesis-ryhmä).
Määän

Määän on Dxxxa D:n ja Nukkehallituksen albumi, joka julkaistiin 29. syyskuuta 2017 levymerkillä Helmi Levyt.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Helsingin Sanomien Arttu Seppänen antoi albumille neljä tähteä viidestä, ja sanoi sen olevan vuoden surrealistisin teos. Soundin Arttu Tolonen antoi albumille niin ikään neljä tähteä viidestä, ja kuvaili albumilla kuultavaa improvisoitua spritual jazzia hienoksi lajiksi. Hän luki Nukkehallituksen Suomen avantgardemusiikin yhtyeiden parhaimmistoon, ja kutsui Dxxxa D:tä maan omintakeisimmaksi rap-artistiksi.
Kenneth Holmberg

Kenneth Gösta Holmberg (s. 26. toukokuuta 1949 Helsinki) on suomenruotsalainen kone- ja materiaalitekniikan emeritusprofessori. Hän toimi VTT:n tutkimusprofessorina 1993–2019. Hänen erikoisalansa on tribologia, joka tutkii kitkaa, kulumista ja voitelua.
Holmbergin tutkimukset ovat koskeneet ohuiden pinnoitteiden kitkaa ja kulumista erityisesti sovellettuna kulkuvälineisiin ja elektroniikkaan. Hän on julkaissut uraauurtavia tutkimuksia tietokonemalleista ja simuloinneista liikkuvissa kosketuksissa, E-kunnossapidosta sekä kitkan ja kulumisen globaalista vaikutuksesta energian kulutukseen, hiilidioksidipäästöihin ja talouteen. Hän on kirjoittanut useita tieteellisiä kirjoja, ja hän on kansainvälisesti tunnustettu ja palkittu tribologian asiantuntija. Hän toimi korkeimman hallinto-oikeuden tuomarina, yli-insinöörineuvoksena 2003–2017.
Jacob Sartorius

Rolf Jacob Sartorius (s. 2. lokakuuta 2002 Tulsa, Oklahoma, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja, jonka tyylilaji on pääosin pop.
Diskografia.
EP-levyt
Singlet
Viktor Šakalin

Viktor Ivanovits Šakalin (, (s. 13. elokuuta 1958) oli venäläinen jääpalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän aloitti uransa Neuvostoliitto-aikaan Krasnojarskin Jeniseissä, joka oli maan huippujääpallojoukkue Neuvostoliiton hajoamiseen asti. Šakalin kuului samaan aikaan Neuvostoliiton jääpallomaajoukkueeseen. Hän oli myös seurajoukkueensa ja maajoukkueensa pitkäaikainen kapteeni. Seurajoukkueuraa hän jatkoi Suomessa ja Ruotsissa sekä pelaten samalla 1990-luvulla Venäjän jääpallomaajoukkueessa. Hän lukeutui 1980- ja 1990-luvulla maajoukkueen tärkeimpiin puolustuspelaajiin. 
Šakalinin kasvattajaseura oli Krasnojarskin Jenisei, missä hän pelasi 15 kauden ajan vuosina 1975–1990. Sen jälkeen hän siirtyi kahdeksi kaudeksi Suomen Bandyliigaan WP-35:n puolustukseen. Kaudesta 1992 lähtien hän siirtyi Ruotsiin viideksi kaudeksi Örebro SK:n riveihin ja kaudesta 1997 alkaen Katrineholmiin Katrineholm SK Bandyn puolustuksen johtajaksi. Viiden kauden jälkeen keväällä 2003 44-vuotiaana Viktor Šakalin päätti pelaajauransa yhtenä vanhimmista Allsvenskan-pelaajista. Hän oli lopettanut jo keväällä 2001, mutta Katrineholm SK Bandy halusi Šakalinin vielä keväällä 2003 riveihinsä.
Seurajoukkueurallaan Šakalin saavutti 10 Neuvostoliiton mestaruutta Jeniseissä (1980–1989). Maailman cupin mestaruuksia Šakalin saavutti kaksi Jenisein riveissä (1982 ja 1984). Euroopan mestaruuksia hän saavutti kuusi eli vuosina 1980, 1983, 1986, 1987, 1988, 1989 Jenisein riveissä.
Šakalin debytoi Neuvostoliiton maajoukkueessa kaudella 1980–1981. Venäjän maajoukkueessa hän jatkoi kaudella 1992–1993 aina kauteen 1998–1999 asti. Maajoukkueuransa aikana Šakalin on ollut voittamassa neljä maailmanmestaruutta: 1985 Neuvostoliiton joukkueessa sekä 1989, 1991 ja 1999 Venäjän joukkueessa. Viimeisen MM:n voitettuaan hänestä tuli vanhin jääpallon maailmanmestari. Tätä titteliä hän kantaa vielä ennen vuoden 2018 MM-kisoja. 
Uransa jälkeen Šakalin jatkoi valmentajana Katrineholmissa ja jäi asumaan edelleen Katrineholmiin.
Saavutukset.
Maajoukkueessa
Seurajoukkueissa
Markku Tyynilä

Markku Uolevi Tyynilä (30. elokuuta 1943 Vanaja – 28. syyskuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteilijä, oikeushistorian dosentti ja oikeuskielen huoltaja. Hän opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa, valmistui kandidaatiksi vuonna 1969, lisensiaatiksi 1983 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1984. Hän teki uransa oikeusministeriössä, jossa hän johti laintarkastusta lainvalmisteluosastolla vuosina 1973–2006.
Tyynilä toimi Helsingin yliopistossa lakikielen opettajana 1983–2001. Hän kuului myös "Suomen kansallisbiografian" toimitus- ja kirjoittajakuntaan sekä osallistui tekijänoikeusneuvoston, kääntäjien tutkintolautakunnan ja eduskunnan kirjaston hallituksen toimintaan. Hän laati oikeustieteen hakusana-artikkeleita useisiin tietosanakirjoihin (mm. "Spectrum", "Facta 2001", ""). Hänelle myönnettiin Henrik Schauman -mitali vuonna 2002.
Jan Hautala

Jan Hautala (s. 3. toukokuuta 1967 Kuusankoski) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Vuosina 1984–2002 Hautala pelasi SM-sarjassa ja Superpesiksessä 453 runkosarjaottelua Seinäjoen Maila-Jussien, Oulun Lipon ja Koskenkorvan Urheilijoiden joukkueissa. Hautalan kasvattajaseura on Seinäjoen Maila-Jussit. Ulkopelissä Hautalan pelipaikka oli ykkösvahtina. Hautala valittiin 10 kertaa Itä–Länsi- ja neljä kertaa Liitto–Lehdistö-otteluun.
Hautala voitti urallaan 3 SM-kultaa, 2 SM-hopeaa sekä 4 SM-pronssia. Hautala tuomittiin vuonna 2001 pesäpallon sopupeliskandaaliin osallistumisesta petoksesta ja neljästä avunannosta petokseen 60 päiväsakkoihin. Hautala ei pelannut kaudella 2001 tuomionsa vuoksi. Pelaajauransa jälkeen Hautala on toiminut Seinäjoen JymyJussien valmennustiimissä 2. pelinjohtajana kausina 2018 ja 2019. Hautala siirtyi Vaasan Mailan Junioreiden pelijohtajaksi vuonna 2023.
Ibrahim Lodi

Ibrahim Lodi oli pataanitaustaiseen Lodien dynastiaan kuulunut Delhin sulttaani. Hallitsijana hän jäi Lodien dynastian viimeiseksi hänen kärsittyään tappion Baburille Panipatin taistelussa vuonna 1526, jossa hän sai surmansa. Bahbur perusti sittemmin Delhin sulttaanikunnan tilalle Suurmogulien valtakunnan.
Elämäkerta.
Ibrahim oli isänsä Sikandar Lodin toiseksi vanhin poika ja hän nousi Delhin sulttaanikunnan hallitsijaksi päivää isänsä kuoleman jälkeen, eli 22. marraskuuta 1517. Lodi-dynastia oli Delhin sulttaanikuntaa hallinnut pataanitaustainen hallitsijasuku. Valtakunnan ylimystö ei hyväksynyt Ibrahimin valtaannousua, mutta kun he eivät sitä voineet varsinaisesti estääkään osa heistä nostatti Ibrahimin nuoremman veljen Jalal Khanin Sharkin maakunnan hallitsijaksi Jawnpurissa. Ibrahim päätti estää veljensä valtaannousun ja valtakunnan kahtiajaon, jolloin tämä kapinoi ja hävisi Ibrahimin armeijalle. Jalal Khan pakeni Gwalioriin, jonne Ibrahim hyökkäsi hänen perässään. Jalal jäi lopulta vangiksi ja hän kuoli vankeudessa Hansissa. 
Maansa ylimystön epäluottamuksesta kärsinyt Ibrahim alkoi hallita tyrannin ottein. Sikandar Lodin hallinnossa vaikuttanut Miyan Bhoa ja Kalpin hallitsija Azam Humayun Sarwani teloitettiin Ibrahimin käskystä, jolloin muut ylimystön jäsenet alkoivat huolestua oman kohtalonsa puolesta. Monet heistä kapinoivat, mikä ajoi valtakunnan kaaokseen. Ibrahim määräsi Punjabin kuvernöörinä toimineen Dawlat Khanin saapumaan hoviinsa, mutta tämä piti kutsua ansana ja lähetti itsensä tilalle poikansa Dilawarin. Tästä raivostunut Ibrahim pani Dilawarin joksikin aikaa vankilaan. Dilawarin päästessä viimein ulos ja hänen palattuaan isänsä luokse hän kertoi Ibrahimin kiduttavan ja nöyryyttävän ylimystön jäseniä vankiloissaan. Dawlat Khan päätti tällöin, että hallitsijan oli kukistuttava ja tuekseen hän kutsui timuridihallitsija Baburin.
Babur eteni Intiaan ja Ibrahimin sanotaan johtaneen miljoonan miehen armeijaa tätä vastaan. Osapuolten armeijat kohtasivat Panipatissa vuonna 1526. Baburin tuliaseita ja parempaa taktiikkaa käyttäneet joukot veivät voiton ja Ibrahim sai surmansa taistelukentällä. Hänen irti leikattu päänsä tuotiin Baburille, joka salli tälle sankarin hautajaiset. Ibrahimin hautarakennus sijaitsee edelleen lähellä hänen kuolinpaikkaansa ja jotkin paikalliset alkoivat pitää häntä ajan myötä pyhimyksenä. Baburin mukaan Ibrahimin äiti suunnitteli uuden hallitsijan myrkyttämistä ja tämän suunnitelmien paljastuttua hänet karkotettiin Kabuliin, jossa hän teki itsemurhan. Karkotetuksi päätyi myös Ibrahimin nuori poika, jonka tarkempaa kohtaloa ei tunneta.
A-luokka (sukellusvene, Espanja)

A-luokka oli Espanjan laivaston kolmen 1910-luvun lopulla valmistetun aluksen muodostama sukellusveneluokka.
Suunnittelu.
Laurenti-Fiat-tyypin alukset valmistettiin Speziassa 1915- 1917 osana 17. helmikuuta 1915 annettua laivastolakia. Alusten maksimisukellussyvyys oli noin 40 metriä ja niissä oli kahdeksan vesitiivistä osastoa.
Sean Kuraly

Sean Kuraly (s. 20. tammikuuta 1993 Dublin, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Boston Bruinsia. Hän on San Jose Sharksin viidennen kierroksen varaus .
Ura.
USHL-joukkue Indiana Ice varasi Kuralyn vuonna 2009. Hän edusti joukkuetta vuosina 2010–2012 pelaten sen riveissä yhteensä 110 runkosarja- sekä 11 pudotuspeliottelua. Kaudella 2011–2012 Kuraly valittiin USHL:n toiseen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2012–2013 Kuraly siirtyi pelaamaan yliopistokiekkoa Miamin yliopiston joukkueeseen NCAA:han. Tulokaskaudellaan hän teki 40 ottelussa tehot 6+6=12. Hänet valittiin edustamaan Yhdysvaltojen maajoukkuetta alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Kuraly pelasi turnauksessa seitsemän ottelua tehden niissä yhden maalin sekä kaksi syöttöpistettä. Yhdysvallat juhli kisojen päätteeksi maailmanmestaruutta voitettuaan finaaliottelussa Ruotsin.
Kaudella 2014–2015 Kuraly toimi Miamin varakapteenina, kun joukkue voitti kauden päätteeksi mestaruuden. Kuraly teki 40 pelaamassaan ottelussa tehot 19+10=29. Seuraavalla, viimeisellä yliopistokaudellaan, Kuraly toimi joukkueensa kapteenina. 36 ottelussa hän teki tehot 6+17=23, jonka lisäksi hänet valittiin liigan parhaaksi puolustavaksi hyökkääjäksi.
Kesäkuussa 2015 Kuralyn viidennellä kierroksella, 133. pelaajana varannut San Jose Sharks kauppasi hänen pelaajaoikeutensa Boston Bruinsille. Kuralyn viimeisen yliopistokauden päätyttyä, maaliskuussa 2016 Boston solmi hänen kanssaan kaksivuotisen tulokassopimuksen.
Kausi 2016–2017 oli Kuralyn ensimmäinen ammattilaistasolla. Hän debytoi NHL:ssä 3. marraskuuta 2016 ottelussa Tampa Bay Lightningia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.07 minuuttia. Ensimmäiset kaksi maaliansa hän teki 21. huhtikuuta 2017 pudotuspeliottelussa Ottawa Senatorsia vastaan. Yhteensä Kuraly pelasi ensimmäisellä kaudellaan Bostonin paidassa kahdeksan runkosarja- sekä neljä pudotuspeliottelua. Suurimman osan kaudesta hän edusti Bostonin AHL-farmiseura Providence Bruinsia. AHL:n puolella hän pelasi 54 runkosarjaottelua tehoin 14+12=26. Kuudessa pudotuspeliottelussa hän sai yhden syöttöpisteen.
Heinäkuussa 2021 Kuraly solmi vapaana agenttina nelivuotisen ja arvoltaan 10 miljoonan dollarin sopimuksen Blue Jacketsin kanssa.
Heinäkuussa 2025 Kuraly palasi vapaana pelaajana Bruinsiin kaksivuotisella ja yhteensä 3,7 miljoonan dollarin arvoisella sopimuksella.
Perejaslavin sopimus

Perejaslavin sopimus (; ) oli Ukrainan kasakkahetmanaatin ja Venäjän välillä 18. tammikuuta 1654 solmittu sopimus, jolla kasakat tunnustivat Venäjän tsaarin yliherruuden. Sopimus merkitsi aiemmin Puola-Liettualle kuuluneen Ukrainan päätymistä Venäjän yhteyteen yli kolmeksisadaksi vuodeksi. Sopimuksen täsmällinen sisältö on ollut osin kiistanalainen.
Sopimuksen synty ja sisältö.
Kasakoiden vuonna 1648 käynnistämä kansannousu oli johtanut Ukrainan irtautumiseen Puolan vallasta, mutta sota kasakkahetmanaatin ja Puolan välillä pitkittyi jatkumaan vuosikausia. Hetmani Bohdan H’melnytskyi oli alun perin liittoutunut Krimin kaanikunnan ja sitten lyhytaikaisesti Osmanien valtakunnan kanssa, mutta kumpikaan liitto ei palvellut tarpeeksi Ukrainan etuja, joten H’melnytskyi päätti kääntyä Venäjän puoleen. Hän pyysi jo vuonna 1651 tsaari Aleksei Mihailovitšia ottamaan Ukrainan suojelukseensa autonomisena ruhtinaskuntana, mutta asia ei edennyt pariin vuoteen Venäjän epäluulojen vuoksi. Lokakuussa 1653 Venäjän säätykokous "zemski sobor" otti ehdotukseen myönteisen kannan ja tsaari Aleksei lähetti Vasili Buturlinin johtaman lähetystön neuvottelemaan Ukrainan kasakoiden kanssa. Kärsittyään puolalaisia vastaan joulukuussa 1653 sotilaallisen tappion kasakat jäivät alakynteen, joten kasakoiden yleiskokous ("rada") vastaanotti Venäjän lähetystön ja vannoi uskollisuutta tsaarille. Sopimus solmittiin Perejaslavin kaupungissa (). Liiton yksityiskohdista neuvoteltiin vielä maaliskuussa 1654 Moskovassa.
Perejaslavin sopimuksessa hetmanaatin kasakat tunnustivat Venäjän tsaarin yliherruuden ja tsaari vastaavasti vahvisti hetmanaatin sisäisen autonomian, kasakoiden perinteisen hallintotavan ja säätyerioikeudet sekä vanhan Liettuan lain. Hetmani sai oikeuden harjoittaa omaa ulkopolitiikkaa muiden ulkovaltojen paitsi Puolan ja Osmanien valtakunnan suhteen. Rekisteröityjen kasakoiden määrää nostettiin 60 000:een ja kasakoiden maanomistusoikeus vahvistettiin. Kasakoiden harmiksi venäläiset eivät suostuneet vahvistamaan sopimusta valalla, joten sopimus oli epäsymmetrinen, kun vain ukrainalaiset vannoivat uskollisuudenvalan. Perejaslavin sopimus johti myös kolmetoistavuotiseen sotaan Venäjän ja Puolan välillä.
Kiistat sisällöstä ja merkityksestä.
Perejaslavin sopimuksen alkuperäiset asiakirjat katosivat myöhemmin, eikä niiden täsmällisestä sisällöstä ole yksimielisyyttä. Jotkut ukrainalaiset historioitsijat ovat väittäneet venäläisten korvanneen myöhemmin alkuperäiset asiakirjat väärennöksellä, mutta tätä ei ole voitu osoittaa todeksi. Ukrainalaiset halusivat nähdä Perejaslavin sopimuksen molempia osapuolia sitovana tasavertaisena sopimuksena, joka turvaisi Ukrainan autonomian, kun taas venäläisten mielestä tsaari sai halutessaan muuttaa Ukrainalle antamiaan privilegioita yksipuolisesti. Näin kävikin, kun Venäjä myöhemmin alkoi kaventaa Ukrainan autonomiaa ja lopulta lakkautti sen kokonaan. Venäläisessä historiankirjoituksessa Perejaslavin sopimus on nähty ensisijaisesti Kiovan Rusin aikaisen Venäjän ja Ukrainan yhteyden palauttamisena.
Tim Schaller

Timothy Robert Schaller (s. 16. marraskuuta 1990 Merrimack, New Hampshire, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Los Angeles Kingsin organisaatiota.
Ura.
Schaller aloitti yliopistouransa Providence Collegessa kaudella 2009–2010. Hän pelasi joukkueessa neljän kauden aikana yhteensä 131 ottelua tehden niissä 29 maalia sekä 39 syöttöpistettä. Lisäksi hänelle kertyi 161 rangaistusminuuttia. Kaudet 2011–2012 ja 2012–2013 Schaller toimi joukkueen kapteenina. Näistä jälkimmäisellä hänet valittiin liigan parhaaksi puolustavaksi hyökkääjäksi.
Yliopiston jälkeen Schaller teki kahden vuoden mittaisen tulokassopimuksen NHL-seura Buffalo Sabresin kanssa. Ensimmäisen ammattilaiskautensa, 2013–2014, Schaller pelasi Sabresin AHL-farmiseura Rochester Americansissa. Hän pelasi tulokaskaudellaan 72 ottelua tehoin 11+7=18. Lisäksi hän pelasi viisi pudotuspeliottelua, joissa sai yhden syöttöpisteen.
Kaudella 2014–2015 Schaller pääsi pelaamaan Sabresissa 18 NHL-ottelua. Debyyttinsä hän teki 29. marraskuuta 2014 ottelussa Montreal Canadiensia vastaan. Hän laukoi ottelussa kerran maalia kohti ja sai jääaikaa 11.52 minuuttia. Ensimmäisen maalinsa Schaller teki Boston Bruinsia vastaan kolmannessa ottelussaan 21. joulukuuta. Suurimman osan kaudesta hän kuitenkin pelasi jälleen Americansissa. 65 AHL-ottelussa syntyivät tehot 15+28=43, jonka lisäksi hänelle kertyi 116 jäähyminuuttia.
Kesällä 2015 Schaller ja Sabres tekivät kauden 2015–2016 kattavan jatkosopimuksen. Schaller pelasi kauden aikana 17 NHL-ottelua, joissa teki yhden maalin.
Heinäkuussa 2016 Schaller siirtyi vapaiden pelaajien markkinoilta kaksisuuntaisella vuoden kestävällä sopimuksella Boston Bruinsiin. Kauden 2016–2017 Schaller pelasi kokonaisuudessaan Bruinsin NHL-kokoonpanossa tehden 59 runkosarjaottelussa tehot 7+7=14. Kuudessa pudotuspeliottelussa hän onnistui viimeistelemään yhden maalin. Kauden päätteeksi sopimusta jatkettiin vuodella.
Helmikuussa 2020 Schaller siirtyi Tyler Maddenin ja toisen kierroksen varausvuoron kanssa Los Angeles Kingsiin vaihdossa Tyler Toffoliin.