Huumeiden dekriminalisointi

Huumeiden dekriminalisoinnilla tarkoitetaan sellaista päihdepoliittista mallia, jossa huumekieltolakeja kevennetään tai poistetaan. Tämä voi tarkoittaa huumausaineiden käytön ja hallussapidon rangaistavuuden vähentämistä tai poistamista ja huumekaupan ja -valmistuksen sallimista valtion kontrollin alaisuudessa.
Dekriminalisointia perustellaan sillä että kieltolakipolitiikka ei ole onnistunut vähentämään käyttöä rikosoikeudellisilla seuraamuksilla, huumekaupan verottamisen mahdollisuudella, huumeisiin liittyvän rikollisuuden vähentämisen mahdollisuudella ja aikuisen ihmisen itsemääräämisoikeudella. Jotkut perustelevat dekriminalisointia myös sillä, että rankaiseminen leimaa käyttäjiä, aiheuttaa syrjäytymistä ja heikentää hakeutumista sosiaali- ja terveyspalveluiden pariin.
Päihdepoliittiset uudistukset maittain.
Lukuisat päihdepoliittiset uudistukset uudella vuosituhannella koskevat kannabiksen asemaa lainsäädännössä. Tämä kappale käsittelee laajempia tai muihin aineisiin liittyviä uudistuksia.
Kannatus.
Yhdistyneiden kansakuntien (YK) Maailman terveysjärjestö WHO teki vuonna 2008 tutkimuksen päihteiden (alkoholi, tupakka, kannabis ja kokaiini) käytön yleisyydestä 17:ssä eri maassa. Päihteiden käytön yleisyyden todettiin vaihtelevan huomattavasti eri maiden välillä, mutta lainsäädännöllä oli vähäinen yhteys huumeiden käytön yleisyyteen.
Eurooppalaiset kansalaisjärjestöt ovat olleet aloitteellisia huumepolitiikan liberalisoinnin suuntaan vaatimalla Euroopan parlamenttia tutkimaan sen toimivuutta. Tähän vaatimukseen vastattiin tutkimuksella, jonka tulokset julkaistiin 10. maaliskuuta 2009 julkaistussa Reuter-Trautmann-raportissa. Tutkimuksessa havaittiin lukuisia ongelmia ja todettiin politiikan olevan pääosin tehotonta. Raportin pohjalta kansalaisjärjestöt vaativat edelleen EU:lta huumepolitiikan radikaalia muutosta. EU:n on kansalaisjärjestöjen vaatimuksen mukaan valmisteltava esitys YK:lle kansainvälisen huumepolitiikan muuttamisesta.
WHO kehotti heinäkuussa 2014 julkaisemassaan HIV-vastaisessa ohjeistuksessa valtioita tukemaan kaikkien huumausaineiden käytön dekriminalisointia, vankeuden välttämiseksi. WHO:n lausunnon seurauksena tanskalaiset poliitikot ilmoittivat että Tanskan huumausainepolitiikkaa tullaan tarkastamaan.
YK:n ihmisoikeusvaltuutettu kehotti loppuvuodesta 2015 YK:n jäsenmaita luopumaan käyttäjien rankaisemisesta, koska se haittaa hoitoon hakeutumista ja pääsemistä ja lisää riskialttiita käyttötapoja.
Kansainvälinen huumausainevalvontalautakunta (INCB) totesi raportissaan vuonna 2016, etteivät Yhdistyneiden kansakuntien sopimukset velvoita jäsenmaita rankaisemaan huumausaineiden käytöstä. INCB suositteli käyttäjien rankaisemisen sijaan ennaltaehkäisyä, koulutusta, hoitoa ja kuntouttamista, ja resurssien kohdistamista järjestäytyneeseen huumekauppaan.
Vuonna 2016 lääketieteen aikakauslehti The Lancetin ja yhdysvaltalaisen Johns Hopkinsin yliopiston perustama komissio kritisoi rikosoikeuteen perustuvaa huumausainepolitiikkaa siitä, että se on epäonnistunut huumeiden käytön hillitsemisessä, aiheuttanut kärsimystä ja osaltaan vaikuttanut veriteitse leviävien tautien epidemiaan. Komission mukaan huumausainepolitiikan tulisi perustua tutkimustietoon käytettyjen keinojen vaikuttavuudesta, ja huumeiden haittoja tulisi pyrkiä vähentämään sosiaalipolitiikan keinoin samalla tavalla kuin epäterveellisen ruuan, tupakan ja alkoholin kohdalla on tehty. Myöhemmin samana vuonna lääketieteen aikakauslehti BMJ yhtyi pääkirjoituksessaan näihin päätelmiin.
Kesäkuussa 2017 WHO ja YK kehottivat terveydenhoidossa tapahtuvan syrjinnän vastaisessa lausunnossaan valtioita tarkastamaan tai kumoamaan käyttörikoslakejaan.
Maaliskuussa 2018 EU:n oikeus- ja sisäasiain neuvosto antoi lausunnon, jossa todettiin EU:n huumestrategian pohjalta, että seuraamusten tulee perustua näyttöön niiden vaikuttavuudesta ja huumeiden käytöstä rankaisemisen tilalle tulee löytää vaihtoehtoisia seuraamuksia.
Marraskuussa 2018 YK:n instituutiota yhdistävä johtokunta CEB (Chief Executives Board for Coordination) asettui lausunnossaan painottamaan huumausainepolitiikassa kansanterveysnäkökulmaa, ihmisoikeuksia, näyttöön perustuvaa politiikkaa ja kestävää kehitystä. Lausunnossa asetutaan tukemaan vaihtoehtoisia seuraamuksia rangaistuksille ja huumeiden omaa käyttöä varten tapahtuvan hallussapidon dekriminalisointia.
CEB:n asettama työryhmä, jota johti YK:n huumeiden ja rikollisuuden torjunnasta vastaava toimisto UNODC:n teki arvion globaalin huumausainepolitiikan vaikuttavuudesta. Maaliskuussa 2019 julkaistussa raportissa työryhmä toteaa rankaisupolitiikan olevan tehoton huumekaupan ja huumeiden käytön vähentämisessä, ja että käyttäjiin kohdistuvalla kriminalisoinnilla on haitallinen vaikutus niin huumausaineita käyttäviin kuin laajempaan yhteisöön.
Suomessa.
Vuoden 2012 Juristikirjeen tekemään suureen juristikyselyyn vastasi 300 juristia. Kun juristeilta kysyttiin, mitä säädöksiä he kumoaisivat, eniten mainintoja saivat huumausaineen käyttöön ja mietoihin huumeisiin liittyvä kriminalisointi. A-klinikkasäätiö tuki juristien näkemystä ottamalla kannan, jonka mukaan huumausainelakia voitaisiin muuttaa niin, ettei mietojen huumeiden käytöstä rangaistaisi, jos sen sijasta syntyisi jonkinlainen hoitoonohjausjärjestelmä.
Kesällä 2014 silloinen hallituspuolue Vihreä liitto kirjasi vuosien 2015–2019 tavoiteohjelmaansa, että rikoslaissa huumausaineiksi määriteltyjen laittomien päihteiden käytöstä ja hallussapidosta omaan käyttöön ei pidä rangaista, ja että huumausainepolitiikan painopiste siirretään rangaistuksista haittojen vähentämiseen. Lisäksi tavoiteohjelmassa vaadittiin, että kannabiksen omaan käyttöön tapahtuvan kasvatuksen rikosoikeudellisesta rangaistavuudesta luovutaan.
Maaliskuussa 2018 Tullin valvontajohtaja Sami Rakshit otti kantaa dekriminalisaatiokeskusteluun toteamalla, että huumeiden käytön on pysyttävä laittomana, jotta huumeet voidaan takavarikoida, mutta käytöstä ei tarvitsisi rankaista vaan tilalle voitaisiin rakentaa sosiaali- ja terveyspoliittisia ratkaisuja.
Lokakuussa 2019 sisäministeri Maria Ohisalo otti kantaa kannabiksen dekriminalisointia koskevaan kansalaisaloitteeseen ilmaisemalla kannatuksensa huumeiden käytön dekriminalisoimiselle painottaen sosiaali- ja terveyspoliittisia keinoja huumeongelman ratkaisemiseksi. Sosiaali- ja terveysministeri Aino-Kaisa Pekonen osallistui kansalaisaloitetta koskevaan keskusteluun toteamalla, että hänen mielestään kannabiksen käytöstä ei tulisi rankaista. Opetusministeri Li Andersson asettui myös samalle kannalle.
Helmikuussa 2021 kansalaisaloitetta koskevassa eduskunnan lakivaliokunnan kuulemisessa rikosoikeuden professori Kimmo Nuotio ilmaisi kannatavansa käyttörangaistuksista luopumista ja ehdotti, että Suomessa ryhdyttäisiin selvittämään rangaistavuuden poistamista huumausaineiden käytöltä ja vähäisen omaan käyttöön tarkoitetun määrän hallussapidolta. Helsingin yliopisto rikosoikeuden professori Sakari Melander on aiemmin asettunut samalle kannalle. Mm. Suomen Asianajajaliiton rikosprosessiryhmän asiantuntijaryhmän puheenjohtaja Jussi Sarvikivi yhtyi Nuotion kantaan toteamalla, että huumausaineiden käytöstä rankaiseminen on julmaa sekä perusteetonta ja aiheuttaa ongelmien kasaantumista. 
Suomessa huumeiden käytön dekriminalisointia kannattavat useat järjestöt, muun muassa Humaania päihdepolitiikkaa ry, Sininauhaliitto, Youth Against Drugs ry ja päihdelääkäreitä kouluttava Päihdelääketieteen yhdistys ry. Yrityksistä dekriminalisaatiota on asettunut kannattamaan päihdekuntoutusta tarjoava Kalliolan Setlementti. Valtiollisista tahoista dekriminalisointia kannattaa Terveyden ja hyvinvoinnin laitos.