tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Porsche Macan

Porsche Macan (Type 95B) on saksalaisen Porschen vuodesta 2014 lähtien valmistama crossover-tyyppinen henkilöauto. Malli esiteltiin Los Angelesin ja Tokion autonäyttelyissä 2013 ja sen myynti Euroopassa käynnistyi keväällä 2014. Macan on merkin ensimmäinen malli segmentissään. Mallinimi Macan juontaa juurensa indonesian kielen sanasta tiikeri. Kaikki Porsche Macanit varustetaan turboahdetuilla moottoreilla.
Vuoden 2014 Euro NCAP -kolaritestistä Macan sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Kehitystyö ja tausta.
Valmistaja kertoi Macanista ensi kerran kehitysprojektina marraskuussa 2010 ja ilmoitti hankkeesta virallisesti maaliskuussa 2011. Macanin tuotanto tapahtuu Leipzigissa rinnakkain Panameran ja Cayennen kanssa. PDK-Kaksoiskytkinvaihteistolla varustettu Macan on positioitu urheilullisemmaksi kuin mukavuuspainotteisempi isoveljensä Cayenne. 
Teknisesti Porsche Macan perustuu väljästi Audi Q5:een, jakaen alustarakenteistaan yhden kolmanneksen tämän kanssa. Akseliväli ja jousitusratkaisut ovat vastaavat kuin Audissa, mutta moottorit, vaihteisto, jousituksen asetukset, sisusta ja kori ovat Porschen tarpeita varten suunnitellut. Auto on myös hieman pitempi ja leveämpi (43 mm/36 mm) kuin Q5.
Moottorit ja suorituskyky.
Ensimmäisenä Porsche-mallistona kautta historian, kaikki Macanit ovat varustettuja ahdetuilla moottoreilla. Moottorivalikoima käsittää yhden 4-sylinterisen rivimoottorin (ei Suomen tuontivalikoimassa) sekä kolme V6-moottoria, joista yksi on dieselkäyttöinen.
Kanaliini

Kanaliini (C4H10N2O3) on proteiinisynteesiin osallistumattomiin eli ei-proteinogeneettisiin aminohappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä esiintyy eräissä hernekasveihin kuuluvissa kasvilajeissa ja se on myrkyllinen yhdiste.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa kanaliini on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on optisesti aktiivinen ja sen luonnossa esiintyvän enantiomeerin ominaiskiertokyky vesiliuoksessa on +7,7. Kanaliini on ainoa luonnossa esiintyvä aminohappo, joka sisältää vapaan amino-oksiryhmän. Aine reagoi hyvin nopeasti aldehydien ja karboksyylihappojen kanssa muodostaen oksiimin.
Ensimmäisen kerran kanaliinia eristettiin "Canavalia ensiformis"-hernekasvista ja tämän jälkeen sitä on tavattu muistakin kasvilajeista, jotka tuottavat myös kanavaniinia. Kasveissa kanaliinia muodostuu kanavaniinista arginaasientsyymin katalysoimana. Kanaliini on kasveissa osa aineenvaihduntakiertoa, joka muistuttaa ureakiertoa. Se reagoi karbamoyylifosfaatin kanssa ornitiinitranskarbamylaasin katalysoimana O-ureidohomoseriiniksi, josta muodostuu arginiinimeripihkahapposyntetaasin katalysoimana kanavaninomeripihkahappoa. Tämä tuote hajotetaan arginiinimeripihkahappolyaasin katalysoimana kanavaniiniksi ja fumaarihapoksi. Yhdiste voi myös pelkistyä homoseriiniksi kanaliinireduktaasin katalysoimana.
Kanaliini on hyvin myrkyllistä kasveja syöville eläimille. Sen on havaittu olevan insektisidinen yhdiste muun muassa tupakkakiitäjän ("Manduca sexta") toukkia vastaan ja neurotoksinen myös aikuisia lajin perhosille. Kanaliinin myrkyllisyys johtuu siitä, että se reagoi helposti pyridoksaalifosfaatin kanssa muodostaen oksiimin, jolloin tärkeiden pyridoksaalifosfaattia koentsyyminä käyttäjien entsyymien toiminta estyy. Yhdiste muistuttaa myös rakenteeltaan huomattavasti gamma-aminovoihappoa ja neurotoksisten vaikutusten arvellaan johtuvan tästä syystä.
Espanjan ympäriajo 2015

Espanjan ympäriajo 2015 oli järjestyksessään 70. Espanjan ympäriajo. Se alkoi 22. elokuuta Marbellasta ja päättyi Madridiin 13. syyskuuta 2015.
Kilpailu alkoi joukkueaika-ajolla Aurinkorannikon Marbellassa. Ensimmäiset etapit kulkivat läpi Andalusian, Murcian alueen ja Valencian alueen. Välipäivän aikana siirryttiin Pyreneille Andorran pääkaupunkiin Andorra la Vellaan, josta ajettiin Katalonian, Aragonian, Baskimaan, Kastilia ja Leónin ja Cantabrian kautta Asturiaan. Toisen välipäivän jälkeen käytiin henkilökohtainen aika-ajo Burgosissa, josta matka jatkui Kastilia ja Leónin läpi Madridin alueelle ja lopulta pääkaupunki Madridiin. Etappeja oli yhteensä 21, joista 13 on mäki- tai vuoristoetappeja. Haastavimpia etappeja olivat Pyreneillä ajettu 11. etappi ja Cantabrianvuorilla ajettu 16. etappi, joissa molemmissa oli nousua noin 5 000 metriä.
Fabio Aru voitti kokonaiskilpailun 57 sekunnin erolla Joaquim Rodrígueziin, Rafał Majka sijoittui kolmanneksi. Pistekilpailun voitti Alejandro Valverde, mäkikirikilpailun Omar Fraile, yhdistelmäkilpailun Joaquim Rodríguez ja joukkuekilpailun Team Movistar.
Lopputulokset.
Lähde: Cyclingnews
Osallistuneet joukkueet.
Kilpailuun osallistui kaikkiaan 22 joukkuetta.
Kilpailujen kehittyminen.
Lähde: lavuelta.com
Nikolai Kovaljov (miekkailija)

Nikolai Anatoljevitš Kovaljov (, s. 28. lokakuuta 1986 Vesjolyi) on venäläinen säilämiekkailun olympiamitalisti, maailmanmestari ja Euroopan-mestari. 177 senttimetriä pitkä ja 73 kilogrammaa painava oikeakätinen Kovaljov edustaa Pietarin Dynamoa.
Kovaljov saavutti pronssia vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta henkilökohtaisesta kilpailusta ollen myös neljäs joukkuekilpailussa. Vuoden 2008 kesäolympialaisissa hän oli niin ikään joukkuekilpailun neljäs ja henkilökohtaisen kilpailun 26:s. MM-kilpailuista Kovaljov on saavuttanut kolme kultaa, kaksi hopeaa ja yhden pronssin. Mitaleista yksi kulta ja yksi hopea ovat henkilökohtaisia. EM-kilpailuista Kovaljovilla on kaksi kultaa ja kaksi pronssia. Vuoden 2013 kesäuniversiadeista Kazanista hän voitti kultaa joukkuekilpailusta.
Kovaljov on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hänen valmentajaan toimii Vladimir Djatšenko.
Lionel Cox (ampuja)

Lionel Cox (s. 11. heinäkuuta 1981 Seraing) on belgialainen kivääriammunnan olympiamitalisti. 185 senttimetriä pitkän ja 75 kilogrammaa painavan Coxin valmentajana toimii Constant Tzoumakas.
Cox saavutti olympiahopeaa 50 metrin pienoiskiväärin makuukilpailusta vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Vuonna 2013 hän oli kolmas ammunnan maailmancupissa Changwonissa niin ikään 50 metrin pienoiskiväärissä.
Cox aloitti ammunnan 15-vuotiaana vuonna 1996 ja kilpailemisen siinä vuonna 2005.
Lionel Cox (ratapyöräilijä)

Lionel Malvyne Cox, OAM (5. joulukuuta 1930 Brisbane – 9. maaliskuuta 2010 Sydney) oli australialainen ratapyöräilyn olympiavoittaja. Hän aloitti kilpapyöräilyn 15-vuotiaana.
Cox saavutti olympiakultaa kahden kilometrin tandemajosta vuoden 1952 kesäolympialaisista Helsingissä yhdessä Russell Mockridgen kanssa, vaikka Cox ei ollut koskaan ennen kilpaillut tandemajossa. Samana päivänä hän voitti myös hopeaa yhden kilometrin eräajosta. Vuonna 1956 Cox siirtyi ammattilaiseksi, mutta ajoi ammattilaisena vain kaksi vuotta, ennen kuin palasi takaisin amatööriksi vuonna 1958. MM-kilpailuissa hän oli parhaimmillaan neljäs vuonna 1954.
Joulukuussa 1993 Cox nimettiin Australian urheilun hall of fameen ja vuonna 1999 hän sai australialaisen kunniaritarikunnan mitalin ("Medal of the Order of Australia", "OAM") ansioistaan ratapyöräilyn parissa. Cox kuoli maaliskuussa 2010 79-vuotiaana.
Joutsenohalli

Joutsenohalli on liikuntahalli Lappeenrannan Joutsenon taajamassa ja osa laajempaa Joutsenon urheilukeskusta. Se toimii Naisten Salibandyliigassa pelaavan Joutsenon Katajan kotihallina.
Rakentaminen.
Joutsenohallin rakentaminen aloitettiin syyskuussa 2007, ja se avattiin tammikuussa 2009. Budjetti oli 5,2 miljoonaa euroa. Hallin suunnitteli Arkkitehtitoimisto Mattiveikko Salo. Keskustelua hallin rakentamisesta käytiin paikallislehdistössä jo vuonna 1990.
Palloilusali.
Hallin palloilusalin pinta-ala on 1 100 neliömetriä ja vapaa korkeus 11 metriä, ja se on jaettavissa kolmeen eri osaan. Lattiapinnoitteena on alue- ja pistejoustava polyuretaani, joka soveltuu erityisesti salibandyn, lentopallon ja futsalin pelaamiseen.
Salissa oli alun perin 133-paikkainen kiinteä yläkatsomo ja 180-paikkainen avattava teleskooppikatsomo. Palloilusalin koko ja katsomorakenteet tuottivat ongelmia Katajan salibandyjoukkueille, sillä täysimittainen salibandykenttä (40 × 20 metriä) varoalueineen mahtuu saliin vain alakatsomon ollessa suljettuna. Katajan miesten joukkue pelasi 2. divisioonan otteluitaan hallissa poikkeusluvalla. Katajan naisten joukkueen noustua kaudeksi 2015–2016 Salibandyliigaan, jossa vaatimuksena on vähintään 150 katsojapaikkaa, kaupunki remontoi yläkatsomon. Uudessa yläkatsomossa on noin 200 paikkaa.
Muut tilat.
Hallissa on myös 60 metrin juoksusuora, pituus- ja korkeushyppypaikat ja heittopressu yleisurheilijoiden käyttöön sekä 140 neliömetrin kuntosali. Yleisöpalveluihin kuuluu 25-paikkainen kahvila.
Halli voi tarvittaessa toimia myös konsertti-, kokous- ja näyttelytilana. Hallin ulkoseinustalla on urheilukeskuksen keskuskentän 589-paikkainen katettu pääkatsomo ja selostamo.
Joutsenolaisen yhdistetyn hiihtäjän Paavo Korhosen palkintokokoelma, johon kuuluu muun muassa MM-kultamitali vuodelta 1958 ja Holmenkollenin kisojen voittomalja vuodelta 1957, on esillä Joutsenohallissa. Korhonen lahjoitti palkintonsa Lappeenrannan kaupungille vuonna 2010.
Käyttäjät.
Katajan otteluiden lisäksi hallissa pelataan muun muassa futsalin piirisarjaa ja järjestetään muita turnauksia ja pelejä. Suomen Sotilasurheiluliiton kamppailupäivät järjestettiin Joutsenohallissa ja Maasotakoululla syyskuussa 2012. Hallia käyttävät myös koululaiset sekä eläkeläis-, vammais- ja terveysliikuntaryhmät ja lasten liikuntamaa.
Joutsenohallilla oli vuonna 2011 noin 43 000 kirjattua käyttäjää pois lukien koululaiset ja liikuntasalin ohjatut ryhmät. Kuntosalille ostettiin 5 300 sarjakorttia.
Haamupyörä

Haamupyörä, aavepyörä, kummituspyörä tai valkoinen pyörä ( tai "white bike") on liikenneonnettomuudessa kuolleen pyöräilijän muistoksi onnettomuuspaikan läheisyyteen sijoitettu, valkoiseksi maalattu polkupyörä. Tapa on alkujaan Yhdysvalloista ja sillä halutaan kiinnittää moottorivoimalla liikkuvien huomio suojattomiin kanssakulkijoihin. Ensimmäiset haamupyörät sijoitettiin Saint Louisiin, Missouriin vuonna 2003. Toisen tiedon mukaan ensimmäiset aavepyörät olivat osa taiteilija Jo Slotan Ghost Bike -taideprojektia San Franciscossa Yhdysvalloissa. Aavepyöräliike on levinnyt kymmeniin kaupunkeihin.
Suomessa on pystytetty haamupyöriä ainakin Mikkelissä vuonna 2012, Helsingin Maunulassa vuonna 2011, Töölössä 2015 ja Herttoniemessä 2020. Valkeakoskella 2020 ja Tampereen Kalevankankaalla 2020.
Peng Liyuan

Peng Liyuan (s. 20. marraskuuta 1962, Shandong) on kiinalainen ooppera- ja kansanlaulaja, sekä näyttelijä, joka tunnetaan myös maan presidentin Xi Jinpingin vaimona. Peng oli hyvin tunnettu esiintyjä esimerkiksi televisiossa, mutta sittemmin hän on keskittynyt ajamaan tupakan kontrollia, naisten koulutusta ja HIV:n vastaista taistelua.
Elämäkerta.
Vaikka Pengin myöhempi ura liittyi kiinteästi Kiinan kommunistiseen puolueeseen, hänen perheensä oli joutunut kulttuurivallankumouksen aikana vainojen kohteeksi. Kiinan televisiolle antamassaan haastattelussa vuonna 2004 hän kertoi isänsä tulleen leimatuksi vastavallankumoukselliseksi, koska hänen perheellään oli Taiwanin armeijassa palvelleita sukulaisia. 14-vuotiaana Peng alkoi opiskella Shandongin taideyliopistossa erikoistuen kansanlauluihin. Sittemmin hän liittyi Kansan vapautusarmeijaan ja toimi niin sanottuna taide- ja kulttuurisoturina. Sotilasarvoltaan hän on nykyisin kenraalimajuri. Julkisuuteen hän nousi esiinnyttyään Kiinan keskustelevision uudenvuoden gaalassa vuonna 1983. Seuranneiden vuosikymmenten aikana hän esiintyi vastaavanlaisissa ohjelmissa usein. Lauluissaan hän käsittelee esimerkiksi Kiinan nousua ja Kiinan kommunistista puoluetta, jälkimmäistä hyvin positiivisessa valossa.
Peng tapasi tuolloin Fujianin maakunnan Xiamenin kaupungin varapormestarina toimineen Xi Jinpingin vuonna 1986 ja pari meni naimisiin vuonna 1987. He saivat tyttären vuonna 1992. Xistä tuli kommunistisen puolueen pääsihteeri vuonna 2012 ja maan presidentti seuraavana vuonna. Ennen tätä virkaansa Pengiä pidettiin usein parin tunnetumpana henkilönä. Peng esiintyy nykyisin laulajan roolissa entistä paljon harvemmin. Sen sijaan hän on toiminut esimerkiksi Maailman terveysjärjestön hyväntahdon lähettiläänä puhuen tuberkuloosista ja HIV:stä. Hänen on katsottu toimivan myös Kiinan entisten presidenttien vaimoihin verrattuna paljon edustustehtävissä etenkin ulkomailla.
Suomalais-ugrilainen kulttuuripääkaupunki

Suomalais-ugrilainen kulttuuripääkaupunki on hanke, jolla suomalais-ugrilaisia alueita pyritään tekemään tunnetuiksi. Samalla pyritään elävöittämään suomalais-ugrilaisten alueiden maaseutua. Hankkeessa valitaan joka vuosi kulttuuripääkaupungiksi paikkakunta joltain suomalais-ugrilaiselta alueelta, joka saa käyttää pääkaupungin arvonimeä vuoden ajan. Kilpailun palkintona on puinen lintupatsas, jonka nimi on Tsirk. Sen on suunnitellut Pavel Varunin Virosta.
Hankkeen kansliana on toiminut 2010-luvun lopulta alkaen virolainen Põlisrahvaste arengu keskus eli Uralic Keskus. Myös Sukukansojen ystävät on ollut mukana hankkeessa 2020-luvun taitteesta alkaen, esimerkiksi osana valinnan tehnyttä tuomaristoa, sittemmin järjestelytoimikunnassa. 
Vuonna 2021 kilpailun voittaneen mulgikylän Abja-Paluojan vastaehdokas oli ersäläiskylä Polesnaja Tavla. Vuonna 2023 valinta kohdistui ensimmäistä kertaa Suomeen, kun Kuhmo voitti arvonimen. Vastaehdokkaana sillä oli Iisaku Virosta. Vuoden 2025 voittajan Narvan vastaehdokas oli Nižyn Ukrainasta.
Hankkeen aloitti Suomalais-ugrilaisten kansojen nuorten liitto MAFUN 2010-luvun alussa, ja liitto myös hallinnoi hanketta, mutta nykyään MAFUN:n toiminta on hiipunut. 
Pääkaupungin arvonimen voittajat.
Vuodelle 2024 pääkaupunkia ei valittu, mutta Sukukansojen ystävät ja Uralic Keskus järjestivät pääkaupunkihankkeen 10-vuotisjuhlaseminaarin Kuhmossa Juminkeossa ja julkistivat vuoden 2025 pääkaupungin.
Ramiro Funes Mori

Ramiro José Funes Mori (s. 5. maaliskuuta 1991 Mendoza) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelannut Euroopassa Englannin Valioliigassa ja Espanjan La Ligassa. Vasenjalkainen Funes Mori on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän pelaa myös Argentiinan maajoukkueessa.
Ura.
Seurajoukkueura.
Funes Mori on kuulunut River Plateen vuodesta 2008 alkaen. Hän debytoi seuran paidassa kaudella 2011-2012, kun seura pelasi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Primera B Nacionalissa, jonka se voitti ja nousi kaudeksi 2012-2013 takaisin Primera División de Argentinaan. Vuonna 2014 Funes Mori voitti River Platen kanssa Primera Divisiónin Torneo Finalin ja Copa Sudamericanan. Vuonna 2015 hän voitti Recopa Sudamericanan ja maanosan suurimman seurajoukkueturnauksen Copa Libertadoresin. Hän siirtyi 1. syyskuuta 2015 Evertoniin 9,5 miljoonan punnan kaupassa.
Funes Mori pelasi Evertonissa kolme kautta. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi Valioliigassa 28 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Hän teki maalin myös liigacupin ensimmäisessä välieräottelussa. Toisella kaudellaan hän pelasi 23 liigaottelua eikä tehnyt maaleja. Kaudella 2017–2018 hän oli pitkään poissa kentiltä polvivamman vuoksi ja pelasi vain neljä liigaottelua kauden lopussa. Kesällä 2018 hän siirtyi Villarrealiin, jossa hän kaudella 2018–2019 pelasi 31 Espanjan liigan ottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Maajoukkueura.
Funes Mori debytoi Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa maaliskuussa 2015 ystävyysottelussa El Salvadoria vastaan. Vuoden 2016 Copa América Centenariossa, jossa Argentiina saavutti hopeaa, hän pelasi joukkueensa kaikki ottelut alusta loppuun. Vuoden 2019 Copa Américassa hän pääsi kentälle vain pronssiottelun viime hetkiksi. Kaikkiaan hän on pelannut 26 maaottelua ja tehnyt maalin lokakuussa 2016 MM-karsintaottelussa Perua vastaan sekä marraskuussa 2018 ystävyysottelussa Meksikoa vastaan.
Muuta.
Myös Funes Morin kaksoisveli Rogelio Funes Mori on ammattilaisjalkapalloilija. Hän edustaa meksikolaista Club de Fútbol Monterreytä ja on pelannut myös yhden ottelun Argentiinan maajoukkueessa.
Luca Tesconi

Luca Tesconi (s. 3. tammikuuta 1982 Pietrasanta) on italialainen pistooliammunnan olympiamitalisti. 177 senttimetriä pitkä ja 72 kilogrammaa painava Tesconi edustaa roomalaista CC Carabinieri -seuraa.
Tesconi saavutti 10 metrin ilmapistoolista olympiahopeaa vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Vuoden 2015 Euroopan kisoissa Bakussa hän sijoittui samassa kilpailumuodossa kahdeksanneksi. EM-kilpailuissa Tesconi on parhaimmillaan ollut kahdeksas vuonna 2014 ja MM-kilpailuissa 20:s samana vuonna.
Tesconi aloitti ammunnan vuonna 2001 ja kilpailemisen siinä seuraavana vuonna.
Karoliina Niskanen

Karoliina Annukka Niskanen (s. 23. marraskuuta 1987 Kaarina) on suomalainen kirjailija, teatterintekijä ja muusikko. Hän on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi ja opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 2008–2013. Näyttelijänä hän on työskennellyt muun muassa Kansallisteatterissa, Turun kaupunginteatterissa, KOM-teatterissa ja Kajaanin kaupunginteatterissa. Hän on myös suosittu äänikirjojen lukija ja on toiminut ääninäyttelijänä useissa radiokuunnelmissa sekä juontanut Onnellinen Loppu -ohjelmaa Radio Helsingissä. 
Niskanen julkaisi esikoisromaaninsa Tilhi (Bazar Kustannus) vuonna 2020. Tilhi oli Tiiliskivi-kirjallisuuspalkintoehdokas. Toinen romaani Muamo (Bazar Kustannus) julkaistiin 2023 ja kolmas romaani Sillinpyytäjä (Bazar Kustannus) ilmestyy 2026. Niskanen on toiminut myös Kaarina-lehden kolumnistina ja kirjoittanut näytelmiä. 
Niskanen on tehnyt musiikkia artistinimellä MC Pyhä Lehmä, ja hän julkaisi vuonna 2016 "Pohjantuuli" -debyyttilevynsä Monsp Recordsin kautta. Niskanen on vieraillut lukuisien suomalaisten rapartistien singleillä (kuten Paleface, Kajo, Stepa &amp; Are, Rauhatäti ja Mercedes Bentso). Niskanen muodostaa veljensä Kajon kanssa Yhdentekevää-duon, jonka kanssa he ovat esiintyneet ympäri Suomea. Hän on esiintynyt myös yhtyeessä Pyhä Rauha yhdessä Rauhatäti nimisen rap-artistin kanssa. Nykyään Niskanen tekee musiikkia artistinimellä LEHMÄ. Hän kuuluu Huulet-nimiseen rap-kokoonpanoon yhdessä Tiia Karoliinan ja Satun kanssa.
Continental Mark II

Continental Mark II oli Ford Motor Companyn Continental-osaston valmistama henkilöauto, jota myytiin vuosina 1956-1957 Continental-nimen alla. Mark II edusti yksityiskäyttöön suunniteltujen luksusautojen luokkaa ja oli vuonna 1956 Yhdysvaltain autoteollisuuden kallein henkilöautomalli lähes 10 000 dollarin lähtöhinnallaan.
Suunnittelu ja tavoite.
Ford Motor Company aloitti Continentalin suunnittelut vuonna 1953. Auto päätettiin nimetä 1940-luvun Lincoln Continentalin kunniaksi yhdellä ratkaisevalla erolla: nimestä jätettiin Lincoln pois ja siitä tuli pelkkä Continental. Continental Mark II:n takana oli Henry Ford II:n veljen Bill Fordin johtama Continental-osasto, jolle Ford oli antanut vastuun tehdä äärimmäisen loisteliaita luksusautoja. Päämääränä ei ollut yksinomaan Cadillac Eldoradon ja Packard Caribbeanin edustama luksusluokka, vaan Continentalin tähtäin oli vieläkin korkeammalla: se suunnattiin brittiläisen Rolls-Roycen kilpailijaksi maailman kalliimpien loistoautojen luokkaan.
Continentalilla oli oma teollisuuslaitoksensa, jossa se valmistettiin suurimmaksi osaksi käsityönä tiukkojen standardien alaisena. Continental käytti Lincolnin uusia V8-moottoreita, jotka koottiin uudelleen ja yhdistettiin lopuksi Lincolnin kolminopeuksiseen Turbo-Drive-automaattivaihteistoon. Myös jälleenmyyntiverkostona käytettiin Fordin sijaan Lincolnin asiamiehiä.
Esittelytilaisuus ja myyntitulokset.
Continental Mark II esiteltiin loppusyksystä 1955 Pariisin autonäyttelyssä. Auto sai mediassa paljon julkisuutta, ja yleisö ihastui välittömästi sen muotoiluun. Amerikkalaisista autoista poiketen Continental Mark II:ssa ei suosittu krominkäyttöä eikä aikakauden muotivillityksen tuomia siipiä. Auton keula oli silmiinpistävän pitkä ja perä vastaavasti lyhyt, mutta muotoilua pidettiin klassisen kauniina ja hienostuneena. Auton tunnusomaisin piirre oli tavaratilan ulkopuolelle takapuskurin päälle sijoitettu "Continental kit", jossa pidettiin vararengasta. Continentalin verhoilussa käytettiin ylellisiä nahka- ja kangasmateriaaleja ja varustetaso oli lähes täydellinen lukuun ottamatta ilmastointia, josta joutui maksamaan lähes 600 $. Continentalin saama palaute oli hyvää molemmin puolin Atlantia, mutta sen myynti takelteli pahasti. Korkea lähtöhinta karkotti ostajat ja ensimmäisen vuoden tuotantomääräksi jäi vain 2550 autoa.
Seuraavan mallivuoden uudistukset olivat maltillisia. Continentalin ulkoasu ja sisätilat jätettiin koskemattomiksi ja vähäiset muutokset tehtiin korin keventämiseksi ja moottorin tehon lisäämiseksi. Myyntitulokset eivät kuitenkaan lähteneet ylospäin ja vuoden 1957 Continentalia valmistettiin vain 446 kappaletta, joista kaksi oli convertibleä.
Vuoden 1957 lopulla Ford Motor Company päätti lopettaa Continental Mark II:n valmistuksen ja unohtaa ajatukset "Amerikan Rolls-Roycesta". Mark II:n seuraajaksi tuli Continental Mark III-mallisarja, joka oli edeltäjäänsä paljon edullisempi, ja jota myytiin Lincolnina.
Vaikka Continental Mark II epäonnistui kaupallisesti, siitä tuli yksi 1950-luvun unohtumattomimmista autoista 1950-luvulla.
Tuovi Nousiainen

Tuovi Nousiainen (12. joulukuuta 1908 Tervo tai Karttula – 24. joulukuuta 1989 Vihti) oli suomalainen elo- ja valokuvaaja.
Nousiainen toimi jatkosodassa TK-miehenä ja kuvasi muun muassa Puolustusvoimain katsaukset numero 8, 9 ja 10 vuonna 1941. Pisimmän uran Nousiainen teki aikakauslehtikuvaajana Yhtyneissä Kuvalehdissä, jossa hän toimi muun muassa "Kotiliesi"-lehden päävalokuvaajana useita vuosikymmeniä. Hän oli Suomen ensimmäinen aikakauslehden palkkalistoille otettu valokuvaaja aloitettuaan uransa Yhtyneissä sotien jälkeen.
Nousiaiselle myönnettiin Valokuvataiteen valtionpalkinto vuonna 1977 ansioistaan aikakauslehtien kuvittajana.
Trigana Airin lento 267

Trigana Airin lennolla TGN267 ollut ATR 42-300 -matkustajakone törmäsi vuorenrinteeseen 16. elokuuta 2015. Kone oli matkalla Papuan provinssin pääkaupunki Jayapurasta Oksibilin lentoasemalle. Koneessa oli 49 matkustajaa ja viisi miehistön jäsentä.
Ensimmäiset pelastajat saapuivat onnettomuuspaikalle 18. elokuuta. Kone oli tuhoutunut täysin, eikä eloonjääneitä löytynyt.
Onnettomuuden epäillään johtuvan huonoista sääolosuhteista, sillä Oksibilin alueella sää saattaa muuttua hyvinkin nopeasti ja yllättäen.
Koneessa kuljetettiin myös 470 000 Yhdysvaltain dollarin arvosta rahaa, joka oli tarkoitus jakaa alueen köyhille perheille.
Anicca

Anicca (paaliksi अनिच्चा; sanskritiksi अनित्य, "anitya") eli pysymättömyys on yksi kolmesta olemassaolon merkistä buddhalaisuudessa. Termi viittaa siihen, kuinka kaikki olemassa oleva on jatkuvassa muutoksen tilassa, eikä mikään ole ikuista. Buddhalaisuuden mukaan syy kärsimyksen syntymiseen on se, että yritetään takertua pysymättömään ilmiöön ja käsitellä sitä pysyvänä.
Maybach 57 ja 62

Maybach 57 ja Maybach 62 olivat ensimmäiset DaimlerChryslerin (nyk. Mercedes-Benz Group) valmistamat Maybach-merkkiset autot, jotka perustuivat Mercedes-Benzin S-sarjaan. 
Molempien autojen valmistus päättyi Daimlerin lakkautettua brändin huonon myynnin vuoksi. Molemmat autot perustuvat Benz Maybach-konseptiautoon.
Beauty and the Beast – Kaunotar ja hirviö

Beauty and the Beast – Kaunotar ja hirviö () on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut Bill Condonin ohjaama musikaalielokuva. Elokuva perustuu Disneyn vuoden 1991 animaatioelokuvaan ja sen pohjana olevaan satuun "Kaunottaresta ja hirviöstä", jonka tunnetuimman version kirjoitti Jeanne-Marie Leprince de Beaumont 1700-luvulla. Elokuvan nimiosissa ovat Emma Watson ja Dan Stevens ja sivurooleissa ovat Luke Evans, Kevin Kline, Josh Gad, Ewan McGregor, Stanley Tucci, Audra McDonald, Gugu Mbatha-Raw, Ian McKellen ja Emma Thompson.
Elokuva sai ensi-iltansa 17. maaliskuuta 2017. Elokuva sai kriitikoilta positiivisen vastaanoton ja se on tuottanut maailmanlaajuisesti yli miljardi dollaria. Se on maailmanlaajuisesti vuoden 2017 eniten tuottanut elokuva ja kaikkien aikojen 17. eniten tuottanut elokuva.
Näyttelijät.
Sivurooleista vastaavat Ella Pyhältö, Petri Hanttu, Markus Blom, Pasi Piispanen, Pekka Kuorikoski, Mikko Jokinen, Matti Holi, Antti L. J. Pääkkönen, Katja Aakkula, Petrus Kähkönen, Aku Laitinen, Antti Timonen, Ilari Hämäläinen, Heljä Heikkinen, Nina Tapio, Saana Norra, Ninni Norra, Seera Alexander, Luca Vieri, Juhana Vaittinen, Verna Kossila, Taru Eronen, Antti Matikainen, Jennie Storbacka, Pinja Rautio, Ville-Veikko Niemelä.
Suomenkielisen version ohjauksesta vastasi Samuel Harjanne.
Tuotanto.
Vuonna 2011 säveltäjä Alan Menken kertoi, että suunnitteilla ollut "Beauty and the Beast" -elokuva peruttiin heti alkuunsa.
Walt Disney Pictures ilmoitti kuitenkin huhtikuussa 2014 tekevänsä uuden "Beauty and the Beast" -elokuvan "Liisa Ihmemaassa" ja "Maleficent – Pahatar" elokuvien suosion rohkaisemana.
Elokuvan kuvaukset aloitettiin toukokuussa 2015 Englannin Surreyn kreivikunnassa.
Musiikki.
Walt Disney Records julkaisi elokuvan ääniraidan 10. maaliskuuta 2017.
Markkinointi.
Elokuvan teasertraileri julkaistiin 23. toukokuuta 2016, ja sitä katsottiin ensimmäisen 24 tunnin aikana 91,8 miljoonaa kertaa, millä se rikkoi kaikkien aikojen ennätyksen.
Julkaisu.
Elokuvan ensiesitys oli Lontoon Spencer Housessa 23. helmikuuta 2017.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Anne Möttölä antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä ja kehui erityisesti elokuvan musiikkikohtauksia. "Turun Sanomien" Henri Waltter Rehnströmin mielestä musiikkikohtauksia on taas aivan liikaa ja sitä myöden elokuvasta on tullut ylipitkä, joskin se on hänestä hyvin toteutettua ja hyvän näköistä tarinankerrontaa.
Brian Wilde

Brian George Wilde (13. kesäkuuta 1927 Ashton-under-Lyne, Lancashire – 20. maaliskuuta 2008 Ware, Hertfordshire) oli englantilainen näyttelijä. Hänen tunneituimpia roolejaan ovat Foggy Dewhurst televisiosarjassa "Vielä virtaa" ja Mr. Barrowclough televisiosarjassa "Hilut kintuissa".
Nuoruus ja ura.
Ashton-under-Lynessä vuonna 1927 syntynyt Wilde varttui Hertfordshiressä. Hän sai näyttelijäkoulutuksensa Royal Academy of Dramatic Artsissa (RADA). Hän aloitti näyttelijänuransa repertoaariteattereissa ja pääsi lopulta West End -teatteriin, esiintyen Peter Ustinovin näytelmässä "The Moment of Truth". Wilde teki ensiesiintymisensä televisiossa BBC:n murhamysteerielokuvassa "Black Limelight" vuonna 1952. Tämän jälkeen Wilde nähtiin muun muassa elokuvassa "The Love of Mike" (1960) sekä televisiosarjoissa "Z-Cars" ja "Me kostajat" sekä "The Dustbinmen", jossa hän teki ensimmäisen menestysroolinsa.
Vuonna 1974 Wilde valittiin vanginvartija Mr. Barrowcloughin rooliin komediasarjaan "Hilut kintuissa". Wilde jatkoi sarjassa sen loppuun 1977 saakka. Vuonna 1976 hän aloitti sotaveteraani Foggy Dewhurstin roolissa komediasarjassa "Vielä virtaa", korvaten sarjassa Michael Batesin, joka oli joutunut jäämään pois sairauden vuoksi. Tästä roolista tuli Wilden pitkäaikaisin ja tunnetuin. Wilde jätti sarjan vuonna 1985, mutta hänet suostuteltiin palaamaan sarjaan viisi vuotta myöhemmin. Wilde jatkoi sarjassa vuoteen 1997 asti, minkä jälkeen hän jäi eläkkeelle.
Yksityiselämä.
Wilde oli naimisissa Eva Stuartin kanssa ja heillä on kaksi lasta. Hän kuoli nukkuessaan 80-vuotiaana 20. maaliskuuta 2008, kaaduttuaan seitsemän viikkoa aikaisemmin.
Pratītyasamutpāda

Pratītyasamutpāda eli ehdollistettu seuraamus tai ehdonvarainen seurausketju on yksi keskeisimpiä käsitteitä buddhalaisuudessa. Se viittaa siihen, kuinka kaikki dharmat eli havainnot ilmestyvät suhteessa muihin dharmoihin. Kaikella on siis syy-seuraussuhteensa, eikä mikään ilmesty irrallisena muusta olemassaolosta. 
Termillä voidaan myös tarkoittaa 12 ehdollistetun seuraamuksen linkkiä, jotka määrittelevät uudelleensyntymisen ketjun. Tämän ketjun kääntäminen johtaa vapautumiseen uudelleensyntymisestä.
Amanda Schull

Amanda Schull (s. 26. elokuuta 1978 Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen televisionäyttelijä ja entinen balettitanssija. Hän on näytellyt muun muassa Jody Sawyerin roolissa elokuvassa "Center Stage" ja Cassandra Raillynä televisiosarjassa "12 apinaa". Mainittavia sivurooleja Schull on tehnyt sarjoissa "Tunteet pelissä", "Pukumiehet" ja "Valehtelevat viettelijät".
Nuoruus.
Schull syntyi Havaijin pääkaupungissa Honolulussa vuonna 1978. Hän kävi Punahoun koulua ja jatkoi opiskelua balettitanssijan linjalla Hawaii State Ballet -koulussa. Schull pääsi Indianan yliopistoon Bloomingtonissa täydellä apurahalla, jossa hän liittyi Delta Delta Delta -sisarkuntaan.
Ura.
Vuonna 2000 Schull sai ensimmäisen näyttelijäroolinsa nuorten draamaelokuvassa "Center Stage", jossa hän näytteli Jody Sawyeriä.
Schull lopetti balettiuransa San Francisco Balletin riveissä huhtikuussa 2006.
Vuonna 2009 Schull matkusti Australiaan kuvaamaan tanssijan Li Cunxin elämästä kertovaa elokuvaa "Mao's Last Dancer".
Vuosien 2009 ja 2013 välillä hän vieraili pienissä rooleissa muun muassa televisiosarjoissa "Paljastavat valheet", "Aavekuiskaaja", "Bones", "Havaiji 5-0" ja "Grimm".
Marraskuussa 2013 Schull sai Cassandra Raillyn roolin televisiosarjassa "12 apinaa", joka perustuu vuonna 1995 julkaistuun samannimiseen elokuvaan.
IVL B

IVL B (myös Koululentokone M.J.) oli Ilmailuvoimien lentokonetehtaan suunnittelema yksimoottorinen kaksipaikkainen koulutuslentokone. Konetyypin oli tarkoitus korvata Suomen ilmailuvoimien käytössä olleet vanhentuneet Caudron G.3 -koulukoneet.
Konetyypin kehitys.
B-tyypin kehityksen taustalla oli ilmailuvoimien alkeiskoulukonekannan vanhentuminen, minkä ratkaisuksi esikuntapäällikkö Bertel Mårtenson ja lentokonetehtaan Asser Järvinen ehdottivat uuden ”koulukone M.J.” nimellä kulkeneen pienennettyä IVL A.22 Hansaa muistuttaneen koulukoneen suunnittelemista. Koneessa oli tarkoitus käyttää ajalleen edistyksellistä vapaasti kantavaa alatasoista siipirakennetta, ja kone esiteltiin niin kevyenä, että se saavuttaisi hyvät suoritusarvot 50–55 hevosvoiman Siemens Halske -moottorilla. Koneen rakenteiden mainostettiin kestävän kaikki tunnetut taitolentoliikkeet. Yksinkertaisen rakenteen ja kotimaasta saatavilla olevien raaka-aineiden ansiosta koneen yksikköhinnaksi arvioitiin 70 000 markkaa yli kymmenen yksilön sarjassa valmistettuna.
Lentokonetehtaan suunnittelijat ehdottivat vuodenvaihteessa 1922–1923 työpiirustusten ja koekoneen rakentamisen pikaista aloittamista. Töihin tarvittavat varat ajateltiin otettavaksi kuluvan vuoden työohjelmaan osoitetuista varoista.
Jatkosuunnittelun ja tuotannon peruuntuminen.
Kokonaan kotimaisen konetyypin suunnittelua pidettiin tehtaan alkuvaiheessa liian uskaliaana, sillä kummallakaan suunnittelijalla ei ollut aiempaa kokemusta lentokoneiden suunnittelusta puhtaalta pöydältä. Tämän lisäksi vanhentuneiden Caudron G.3 -koneiden korvaustarve oli kiireellinen, mikä teki ulkomaisen Caudron C.60 -konetyypin tilaamisesta houkuttelevaa niiden kahden ja puolen kuukauden toimitusajan ansiosta. Kotimaisella tyypillä ei ollut mahdollisuuksia toimitusaikakilpailussa, ja C.60-koneen lisenssi hankittiin lentokonetehtaalle vuonna 1926.
Martti Salminen (koripalloilija)

Martti Kaleva Salminen (9. marraskuuta 1915 Nurmijärvi, Suomen suuriruhtinaskunta – 16. syyskuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen koripalloilija.
Leppävaaran Pyrinnön kasvatti Salminen pelasi Suomen maajoukkueessa Liettuan EM-kilpailuissa 1939, missä maa sijoittui kahdeksanneksi eli viimeiseksi.
Possu ja paavin panttivangit

Possu ja paavin panttivangit on vuonna 1977 ilmestynyt Matti Yrjänä Joensuun romaani. Kirja kertoo eläkeläispariskunnasta, jonka asuntoon Eirassa tunkeutuu nuori narkomaani. Kirja on Joensuun kirjoista ainoa, jossa ei ole mukana Timo Harjunpää.
Arvostelu.
"Joensuu on ratkaissut toisen teoksen ongelman tekemällä aivan erilaisen kirjan kuin viimevuotinen etevä esikoinen, rikospoliisin työtä meillä uudella lailla kuvaava Väkivallan virkamies. Uudessa romaanissa on keskeistä vanhan avioparin suhteen ja varsinkin vaimon, Auroran, oivaltava kuvaus - esimerkiksi jakso, jossa Aurora kauppamatkallaan harhailee ympäri Eiraa kotiin tunkeutuneen nuoren narkomaanin pitäessä hänen miestään panttivankina, on erinomainen. Vaikeuksia syntyy tuon tunkeutujan kohdalla: Joensuu ei edes yritä tutkia häntä, tehdä hänestä ihmistä, vaan hahmon tehtäväksi jää ainoastaan arvaamattoman uhkan edushahmona toimiminen. Uhkan vaikutuksia Joensuu sen sijaan kuvaa suggestiivisesti, ja siksi uusi kirja kyllä vahvistaa hänen asemaansa poikkeuksellisen kiintoisana tulokkaana." 
-Risto Hannula, Arvostelava kirjaluettelo 5/1977
Reino Valtonen

Reino Ilmari Valtonen (27. elokuuta 1916 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta – 25. heinäkuuta 1941 Virolahti) oli suomalainen koripalloilija ja nyrkkeilijä.
Leppävaaran Pyrinnön kasvatti Valtonen kuului Suomen maajoukkueeseen Liettuan EM-kilpailuissa 1939, missä maa sijoittui kahdeksanneksi eli viimeiseksi.
Nyrkkeilyssä Valtonen voitti raskaan sarjan Suomen mestaruuden vuonna 1936. Hän kaatui jatkosodassa.
Pauli Sarkkula

Pauli Yrjö Sarkkula (alk. Sarlin, 23. tammikuuta 1917 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta – 23. joulukuuta 1992) oli suomalainen koripalloilija.
Ylioppilaskoripalloilijoiden kasvatti Sarkkula kuului Suomen maajoukkueeseen Liettuan EM-kilpailuissa 1939, missä maa sijoittui kahdeksanneksi eli viimeiseksi.
Erkki Lindén

Urho Erik Felix ”Erkki” Lindén (9. helmikuuta 1921 Helsinki – 10. maaliskuuta 1942 Tunkua-Lehto) oli suomalainen koripalloilija.
Lindén kuului Suomen maajoukkueeseen Liettuan EM-kilpailuissa 1939, missä maa sijoittui kahdeksanneksi eli viimeiseksi.
Lindénin syntymäaikaa on pidetty epäselvänä. Vänrikki Lindén toimi jatkosodassa Lentolaivue 14:n Fokkerin lentäjänä. Hän kaatui tiedustelulennolla Itä-Karjalassa. Lindén lensi toisen koneen siivellä, kun partio joutui Maasjärven eteläpuolella ilmataisteluun, jossa molemmat suomalaiskoneet ammuttiin alas. Lindén syöksyi palavassa koneessaan Tungutjärven itärannalle. Toisen lentokoneen ohjaaja Kimmo Metsävainio jäi kadoksiin. Erkki Lindénin isä oli 98-vuotiaaksi elänyt Väinö Lindén.
Iikka Törrönen

Iikka Veikko Santeri Törrönen (27. kesäkuuta 1914 Joensuu, Suomen suuriruhtinaskunta – 2. toukokuuta 1943 Haapasaari) oli suomalainen koripalloilija.
Helsingin Pallo-Tovereiden kasvatti Törrönen pelasi Suomen maajoukkueessa Liettuan EM-kilpailuissa 1939, missä maa sijoittui kahdeksanneksi eli viimeiseksi. Hän voitti Kadettikoulun joukkueessa miesten Suomen mestaruuden kaudella 1941.
Törrönen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingistä vuonna 1934. Hän osallistui talvisotaan, jonka päätyttyä kävi kadettikoulun vuosina 1940-1941. Mukaansa kouluun hän houkutteli ystävänsä Hans Windin. Wind muistetaan erityisesti jatkosodan Hävittäjä-ässänä.
Kapteeni Törrönen osallistui jatkosotaan Lentolaivue 24:n riveissä. Vapunpäivänä 1943 Törrönen pakkasi varustelaukkuaan ja sanoi samassa yksikössä palvelleelle Hans Windille näin: "Huomenna on kova tappelu... Lähetä Sinä nämä kotiin. Minä en enää palaa."
Seuraavana päivänä Törrönen ja Wind lähtivät Muolaan Suulajärven lentokentältä ja osallistuivat 18 Brewsterin ja 30 neuvostoliittolaiskoneen väliseen ilmataisteluun. Siinä puna-armeija menetti neljä konetta, Suomi yhden, kun Törrösen Brewster katosi tuntemattomalla tavalla Suomenlahdella. 
Sotavangiksi marraskuussa 1943 joutunut laivuetoveri Vilppu Perkko kertoi kotimaahan päästyään, että kuulustelijat olivat näyttäneet karttaa, jonka kulmassa oli Törrösen nimi. Kartta oli löytynyt Oranienbaumin läheltä koneesta, jonka ohjaamossa oli kuollut lentäjä. Törrönen teki sotien aikana yhteensä noin 260 sotalentoa ja pudotti 11 konetta. Virallisesti Törrönen julistettiin kuolleeksi vasta 7. elokuuta 1964.
Erkki Saurala

Erkki Olavi Saurala (alk. Stenlund, 17. tammikuuta 1917 Viipuri, Suomen suuriruhtinaskunta – 30. joulukuuta 1941 Lappeenranta) oli suomalainen koripalloilija.
Saurala pelasi Suomen maajoukkueessa Liettuan EM-kilpailuissa 1939, missä maa sijoittui kahdeksanneksi eli viimeiseksi. Saurala heitti Suomen ensimmäiset viralliset maaottelupisteet. Hän voitti miesten Suomen mestaruuden Ylioppilaskoripalloilijoissa kaudella 1939 ja Kadettikoulun joukkueessa kaudella 1941.
Saurala haavoittui jatkosodassa 24. elokuuta 1941 Viipurin maalaiskunnassa. Hän kuoli Lappeenrannassa 30. joulukuuta samana vuonna.
Pentti Vuollekoski

Pentti Juhani Vuollekoski (24. marraskuuta 1916 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta – 30. elokuuta 1977) oli suomalainen koripalloilija.
Vuollekoski kuului Suomen maajoukkueeseen Liettuan EM-kilpailuissa 1939, missä maa sijoittui kahdeksanneksi eli viimeiseksi. Hän voitti miesten Suomen mestaruuden Ylioppilaskoripalloilijoissa kaudella 1939.
Stan Richards

Stanley "Stan" Richards, oik. Stanley Richardson, (8. joulukuuta 1930 Barnsley, South Yorkshire – 11. helmikuuta 2005 Barnsley, South Yorkshire) oli englantilainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa Seth Armstrongin roolissa saippuasarjassa "Emmerdale".
Nuoruus ja ura.
Richards syntyi Barnsleyssa vuonna 1930. Käytyään koulun hän työskenteli ensin kaivosmiehenä ja sen jälkeen työministeriön virkailijana ja tanssiorkesterin pianistina. Myöhemmin Richards ryhtyi stand-up-koomikoksi. Esiintyessään stand-up-keikalla Richards tapasi elokuvaohjaaja Ken Loachin, joka tarjosi hänelle kaivosmiehen roolia BBC:n televisiodraamasta "The Price of Coal" vuonna 1977. Roolista tuli Richardsin ensimmäinen menestysrooli. Tämän jälkeen Richards nähtiin muun muassa elokuvassa "Agatha" vuonna 1979 sekä televisiosarjoissa "Coronation Street", "Vielä virtaa" ja "Kaikenkarvaiset ystäväni".
Richards aloitti vuonna 1978 Seth Armstrongin roolissa saippuasarjassa "Emmerdale". Hänen oli alun perin tarkoitus olla sarjassa vain kuukauden ajan, mutta rooli venyi lopulta 25 vuoden mittaiseksi. Hahmosta tuli suosittu, ja sille perustettiin jopa faniklubi. Richards jatkoi roolissa vuoteen 2003, jolloin hän joutui jättämään sarjan heikon terveytensä vuoksi. Hänet oli kuitenkin sarjassa mukana vielä kerran jouluaattona 2004.
Yksityiselämä.
Richardsilla oli vaimonsa Susannahin kanssa kuusi lasta. Hän jäi leskeksi vuonna 1994, ja vuonna 2001 hänen nuorin poikansa Irvin kuoli moottoripyöräonnettomuudessa.
Richards kuoli keuhkoahtaumatautiin 74-vuotiaana 11. helmikuuta 2005, alle kaksi kuukautta viimeisen "Emmerdale"-esiintymisensä jälkeen. Muutaman kuukauden kuluttua Richardsin kuolemasta myös hänen roolihahmonsa Seth kuoli.
Hitlerin raivottaret

Hitlerin raivottaret: Saksalaisnaisia natsien kuoleman kentillä ("Hitler’s Furies: German Women in the Nazi Killing Fields") on yhdysvaltalaisen historianprofessorin Wendy Lowerin kirjoittama natsi-Saksan historiaa käsittelevä kirja. Sen on suomentanut Juha Sainio, ja suomennoksen on julkaissut Atena vuonna 2014. Se ilmestyi pokkarina 2015. 
Teos keskittyy erityisesti naisten osuuteen juutalaisten ja muiden ryhmien tappamisessa sekä konkreettisesti että kirjoituspöydän takana. Esimerkkitapauksina Lower kuvaa kolmeatoista naista, jotka edustavat eri ammatteja ja lähtivät valloitetuille alueille joko työntekijöinä tai puolisoidensa mukana.
Suomen-vierailullaan Lower kertoi, että kirjan mahdollisti Neuvostoliiton romahtaminen, jonka jälkeen hän pääsi tutkimaan Ukrainan arkistoja. Hänen alkuperäinen tarkoituksensa oli tutkia korkeiden natsijohtajien tekemisiä, mutta paljastuneet tiedot naisten toimista muuttivat työsuunnitelman.
Lowerilla ei ole sukusiteitä alueisiin, joita hän tutki, eikä tutkimusten syy siten ole henkilökohtainen. Hänen toinen isoäitinsä on Pohjois-Pohjanmaalta.
Vallatuilla alueilla työskenteli puoli miljoonaa saksalaisnaista saksalaisten hallinnon palveluksessa ja siten osaltaan tukemassa holokaustia. Kirjassa kuvattuja naisia kuulusteltiin sodan jälkeisiin oikeudenkäyntien käynnistyttyä, mutta vain yksi heistä todettiin syylliseksi. Yleisesti naisten tekemiä rikoksia vähäteltiin, eikä heitä pyritty ponnekkaasti saamaan tuomiolle. Tuomioistuimet olivat paikoin entisten natsien hallinnassa. Erään kuulustellun kohdalla ei syytteitä nostettu, sillä arveltiin, että "hänet voidaan työllistää hyödylliseen työhön" Nürnbergin tuomioistuimessa oli myös tehty periaatepäätös, että toimistotyössä olleista naisista ei ollut uhkaa sodanjälkeiden Saksan yhteiskunnalle eikä heitä siksi asetettu syytteeseen.
Lower osoittaa, että naiset olivat Saksan Itä-Euroopasta valtaamilla alueilla luultua aktiivisemmassa roolissa juutalaisten tuhoamisessa. Suoranaiseen tappamiseen osallisia oli arviolta joitakin tuhansia, mutta heitä oli erilaisissa avustavissa tehtävissä, sihteereinä, jotka antoivat tappokäskyjä ja työlupia. Toinen merkittävä ammattiryhmä oli sairaanhoitajat, jotka paitsi hoitivat sairaita, myös surmasivat epäkelvoiksi todettuja..
Kirjan lopussa on lähteet ja viitteet. Mustavalkoinen kuvitus on peräisin eri arkistoista. 
Teos oli yhdysvaltalaisen kirjallisuuspalkinnon National Book Awardin finalisti. Sen käännösoikeudet on myyty vähintään lähes 20 maahan, ja se on ollut Suomessa myyntimenestys: painoksia on otettu elokuuhun 2015 mennessä viisi.
Arviot.
Kriitikko Dwight Garner kirjoittaa arviossaan New York Timesissa, että vaikka Lowerin mukaan naisten osuus holokaustissa on "historian sokea piste", aihe tuskin on aivan uusi. Hän toteaa kuitenkin, että natsihallinnon ajan nuorten miesten elämästä tiedetään paljon, ja Lower täyttää tiedon aukkoja nuorten naisten elämästä. Garner arvostelee sitä, ettei Lower ole viitannut aiheesta aiemmin kirjoitettuun aineistoon. Faktat ilmestyvät tyhjästä, sen sijaan että ne olisi liitetty kontekstiin.
Melarsoproli

Melarsoproli (C12H15AsS2N6O) on orgaanisiin arseeniyhdisteisiin kuuluva yhdiste. Yhdistettä käytetään unitaudin hoitoon, mutta yhdisteen myrkyllisyyden ja unitautia aiheuttavan alkueläimen kehittämän resistenssin vuoksi sen käyttö on vähentynyt. Melarsoproli kuuluu WHO:n tärkeimpien lääkeaineiden listalle.
Ominaisuudet ja käyttökohteet.
Huoneenlämpötilassa melarsoproli on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee alkoholeihin kuten metanoliin, etanoliin ja propyleeniglykoliin.
Melarsoprolia on käytetty unitaudin hoitoon vuodesta 1949 lähtien. Se tehoaa sekä Länsi-Afrikassa tavattavaan loisioon "Trypanosoma brucei gambienses", että Itä-Afrikassa tavattavaan loisioon "T. b. rhodesiensis". Eläinlääketieteessä sitä voidaan käyttää hevosille unitautia aiheuttavan loision "T. equinum" aiheuttamaa infektiota vastaan. Melarsoprolin vaikutusmekanismi ei ole täysin tiedossa ja on todennäköistä, että se vaikuttaa usealla tavalla. Sen on todettu aiheuttavan useiden entsyymien kuten pyruvaattikinaasin ja trypanotionireduktaasin inhibitiota. Inhibitio johtuu siitä, että arseeni sitoutuu näiden proteiinien kysteiiniaminohappojen tioliryhmiin. Lisäksi melarsoproli indusoi solujen hajoamista eli lyysiä. Melarsoprolia käytetään erityisesti pitkälle edenneen unitaudin hoitoon, koska yhdisteen aktiivinen metaboliitti melarseenioksidi kykenee läpäisemään veri-aivoesteen ja tehoaa aivoihin päässeisiin loisioihin. Melarsoprolia annostellaan suonensisäisesti ja liuos sisältää vaikuttavaa ainetta 2–3,6 mg/kg. Usein melarsoprolin kanssa käytetään myös suramiinia.
Haittavaikutukset ja resistenssi.
Melarsoprolilla on useita haittavaikutuksia, joista vakavin on jopa hengenvaarallinen aivosairaus, jota esiintyy noin 5–10 % melarsoprolia saaneista potilaista. Muita mahdollisia haittavaikutuksia ovat ihottuma ja vaikutukset näköhermoihin. Sivuvaikutukset johtuvat melarsoprolin voimakkaasta taipumuksesta sitoutua proteiinien tioliryhmiin. Unitautia aiheuttavien "Trypanosoma"-alkueläinten on myös havaittu kehittäneen resistenssiä melarsoprolia vastaan. Resistenssiä aiheuttava mutaatio vähentää P2-transportterin määrää alkueläinsoluista ja P2-transportteri vastaa melarsoprolin kuljettamisesta solujen sisään. Keskisessä Afrikassa melarsoproliresistenssin arvellaan olevan syynä noin 20 % epäonnistuneista hoitotapauksista. Näistä syistä johtuen melarsoprolia on ruvettu korvaamaan eflornitiinin ja nifurtimoksin yhdistelmällä.
Valmistus.
Melarsoprolin synteesin ensimmäisessä vaiheessa arsaniilihappo reagoi syanuurikloridin ja ammoniakin tai 6-kloori-1,3,5-triatsiini-2,4-diamiinin kanssa muodostaen melarseenia. Melarseeni reagoi ammoniumtioglykolaatin kanssa ja pelkistyy muodostaen yhdisteen ammoniumtioglykolaatin sulfidiryhmien kanssa. Synteesin viimeisessä vaiheessa dimerkaproli korvaa ammoniumtioglykolaatin muodostaen melarsoprolia.
Skandha

Skandha (suom. "kasa") eli kokemuksen osatekijä on viisiosainen kokonaisuus, jonka buddhalaisuudessa opetetaan synnyttävän kokemus olemassaolosta. Viittä skandhaa kutsutaan myös viideksi aggregaatiksi. Viisi skandhaa ovat jatkuvassa muutoksen tilassa, jossa ne ilmestyvät ja katoavat. Buddhalaisuus opettaakin, että minkään näistä osatekijöistä ei voida mieltää olevan "minä" tai "minuus".
Kun tietty kohde havaitaan, siihen liittyy viisi tekijää. Ensin on "muoto", johon tässä kuuluu myös ääni, haju, maku ja tuntoaistimus. Toiseksi seuraa "tuntemus", joka voi olla miellyttävä, epämiellyttävä tai neutraali. Kolmas aggregaatti on "erottelukyky". Erottelemme yksityiskohtia siitä mitä havaitsemme; kohde voi olla esimerkiksi punainen tai valkoinen. Neljäntenä ovat "ajatukset eli mielen liikkeet." Toinen ja kolmas aggregaatti sisältyvät neljänteen. Viidentenä "on tajunta", jossa on kuusi osaa: viisi aistitajuntaa sekä ajatustajunta.
Theravadan opetuksissa kärsimys nousee takertumisesta ja samaistumisesta viiteen skandhaan ja kärsimys lakkaa kun takertuminen poistetaan. Mahayanassa painotetaan sitä, kuinka todellinen vapaus saavutetaan kun nähdään viiden skandhan luontainen tyhjyys ja havaitaan, että niillä ei ole muista ilmiöistä erillään olevaa olemassaoloa.
Aiheesta muualla.
Viisi kokemuksemme osatekijää eli viisi skandhaa
Śūnyatā

Śūnyatā (sanskritiksi शून्यता, myös "shunyata"; paaliksi सुञ्ञता, "suññatā") voidaan kääntää suomeksi "tyhjyydeksi", "avoimuudeksi" tai "onttoudeksi". Se on keskeinen termi buddhalaisuudessa ja sillä on erilaisia merkityksiä kontekstista ja koulukunnasta riippuen. Theravada-buddhalaisuudessa sillä viitataan yleensä minuuttomuuteen ja viiden skandhan rakenteeseen. Śūnyatā voi myös viitata meditiatiiviseen kokemukseen tai tilaan.
Śūnyatā on hyvin keskeinen termi varsinkin mahayana-buddhalaisuudessa.
Luettelo keskeisistä biologian aiheista

Tämä luettelo antaa yleiskatsauksen biologian keskeisistä aiheista.
Biologia on elollisen luonnon ilmiöitä ja lainalaisuuksia tutkiva luonnontiede.
Biologian osa-alueet.
Poikkitieteelliset osa-alueet:
Biologian historia.
Biologian historia
Pāramitā

Pāramitā eli paramiitta (sanskritiksi ja paaliksi पारमिता) tai pāramī (pāli), "täydellisyys" tai "täyteläisyys" tarkoittaa buddhalaisuudessa kaikkea valaistumiseen johtavaa tai siitä syntyvää viisautta ja tietämystä.
Paramiitta voidaan jakaa kymmenteen tai yleensä niin kutsuttuihin kuuteen tuonpuoleisuuden täydellisyyden osiin, jotka ovat anteliaisuuden, moraalin, kestävyyden, kärsivällisyyden, ahkeruuden, meditoinnin ja viisauden paramitat. Kaikki paramitat ovat silti sidoksissa toisiinsa, ja yhden saavuttamiseen tarvitaan myös muita. Joskus erotellaan kymmenen paramitaa, silloin viisauden paramita jakaantuu neljään osaan, niin että kuudentena on tiedon paramita, seitsemäntenä menetelmän paramita, kahdeksantena voiman paramita, yhdeksäntenä inspiraation tai toivomuksen paramita ja kymmenentenä viisauden paramita.
Prajñāpāramitā.
Paramita on keskeinen käsite koko buddhalaisuudessa, mutta varsinkin mahajanassa se on erityisen oleellinen "prajñāpāramitā" eli "täydellisen viisauden" muodossa. Thich Nhat Hanh on kääntänyt sen "oivallukseksi, joka vie meidät toiselle rannalle". Prajñāpāramitā sana on yhdistelmä sanskriitin kielisistä sanoista prajñā "viisaus" ja pāramitā "täydellisyys". Mahajana-buddhalaisuus pohjautuu vahvasti Prajñāpāramitā sūtrien käyttöön opetuksessa.