Raskaus

Raskaus tarkoittaa aikaa, jolloin naaraan elimistössä kehittyy hedelmöittynyt munasolu alkioksi ja myöhemmin sikiöksi. Raskaus päättyy synnytykseen. Ihmisillä raskaus kestää noin yhdeksän kalenterikuukautta, ja kuukautiset yleensä jäävät pois sen ajaksi. Raskaus edellyttää emätinyhdyntää tai keinohedelmöitystä.
Keskenmenolla eli spontaanilla abortilla tarkoitetaan raskauden tahatonta keskeytymistä ennen kuin sikiö on elinkelpoinen, ihmisillä ennen 22. raskausviikkoa. Sikiö painaa tällöin yleensä alle 500 grammaa. Viikon 22 jälkeen tapahtuva tai yli 500 grammaa painavan sikiön kuolemaa kutsutaan kohtukuolemaksi.
Raskaus voi päättyä myös tarkoitukselliseen keskeytykseen eli indusoituun aborttiin.
Ihmiskulttuurissa ei-toivottujen raskauksien ehkäisy on myös vuosisatainen pyrkimys, johon suhtautuminen on vaihdellut. Samalla on onnistuttu kehittämään seksitautien ehkäisyä. Yhteiskunnallisesti merkittävä näkökanta on syntyvyyden säännöstely.
Raskauden toteaminen ja laskettu aika.
Raskauden alkamisen ensimmäinen merkki on kuukautisten pois jääminen. Raskaustestit perustuvat istukkahormonin (HCG, "human chorionic gonadotropin") osoittamiseen virtsasta tai verestä, ja ne voivat olla positiivisia jo muutaman päivän kuluttua kuukautisten myöhästymisestä. Raskaustestit antavat oikean tuloksen noin 97 prosentin varmuudella, mutta tarvittaessa negatiivisen testin voi uusia muutaman päivän kuluttua vastauksen varmistamiseksi.
Synnytyksen arvioitu ajankohta lasketaan edellisten kuukautisten alkamispäivästä lukien. Täysiaikaisen raskauden kesto on 280 päivää (40 viikkoa) edellisten kuukautisten alkamispäivästä tai 38 viikkoa hedelmöityksestä. Koska ovulaatio tapahtuu yleensä 14 päivää kuukautisten alkamisen jälkeen, sikiö on siis todellisuudessa noin kaksi viikkoa nuorempi kuin mitä raskauden laskettu kesto osoittaa. Mikäli kuukautiskierto on epäsäännöllinen, raskauden kesto voidaan määrittää ultraäänitutkimuksen avulla.
Yksilönkehityksen vaiheet ihmisellä.
Naisen normaalin kuukautiskierron aikana, noin 14 päivää ennen seuraavien kuukautisten alkua munasarjasta vapautuu munasolu ovulaatioksi kutsutussa tapahtumassa. Raskaus alkaa, kun siittiö hedelmöittää munasolun munanjohtimessa. Hedelmöittynyt munasolu eli tsygootti alkaa jakautua matkalla kohti kohtua. Solurykelmäasteella oleva alkio saavuttaa kohdun 3–5 päivän kuluttua ja kiinnittyy kohdun seinämään 5–8 päivää hedelmöityksen jälkeen. Pian kohtuun saapumisen jälkeen solurykelmän sisään avautuu nesteen täyttämä ontelo, ja solurykelmää kutsutaan nimellä alkiorakkula tai blastokysti. Kohtuun kiinnittymistä kutsutaan implantaatioksi. Mikäli kuukautiskierrossa vapautuu kaksi tai useampia munasoluja, saattaa seurauksena olla monisikiöraskaus, useimmiten kaksoset.
Alkiokehityksen toisen viikon aikana alkiolle alkaa muodostua istukan suonikalvo ja ruskuaispussi. Kolmannella viikolla tapahtuu alkiokerrosten (endodermi, mesodermi ja ektodermi) muodostuminen, mitä kutsutaan gastrulaatioksi. Lisäksi alkion hermostoputki, josta kehittyy myöhemmin keskushermosto, sekä selkärangan alkujaokkeet (somiitit) alkavat muodostua. Elinten muodostuminen alkaa kolmannesta viikosta eteenpäin, ja kahdeksannella viikolla lähes kaikki elimet aivoja ja selkäydintä lukuun ottamatta ovat pääosin valmiit. Keskushermosto ja keuhkot jatkavat kehittymistä syntymään saakka. Kun hedelmöittymisestä on kulunut kahdeksan viikkoa (10. raskausviikko), alkiota aletaan kutsua sikiöksi. Nainen voi tuntea sikiön liikkeet noin 16.–20. raskausviikolla.
Raskaus jaetaan kolmeen raskauskolmannekseen eli trimesteriin, joista ensimmäinen käsittää viikot 0–12, toinen viikot 13–24 ja kolmas 25. viikosta synnytykseen. Sikiön katsotaan yleensä olevan elinkelpoinen 24. raskausviikosta eteenpäin. Synnytyksestä puhutaan, kun raskaus on kestänyt 22 viikkoa tai, jos raskauden kesto on epävarma, sikiön paino on vähintään 500 grammaa. Keskoseksi kutsutaan ennen raskausviikkoa 37 syntynyttä lasta.
Raskausajan tutkimukset.
Suomessa kaikkia raskauksia pyritään seuraamaan säännöllisillä neuvolakäynneillä. Raskaana olevalta naiselta tutkitaan raskauden kannalta oleellisia verikokeita, kuten hemoglobiini, veriryhmä ja Rh-tekijä, hepatiitti- ja kuppatesti, HIV-vasta-aineet ja virtsan proteiini ja sokeri. Lisäksi seurataan verenpainetta, painoa, sikiön syketaajuutta ja kohdunsuun tilaa.
Halutessaan äiti voi osallistua sikiöseulontatutkimuksiin. Ensimmäinen äidin seerumista mitattaviin merkkiaineisiin perustuva seulontatutkimus, toisen raskauskolmanneksen seerumiseula, tuli Suomessa käyttöön 1990-luvun alussa. Kehittyneissä maissa Downin syndrooma- eli 21-trisomiaseulonnassa on nykyään siirrytty tai ollaan siirtymässä ensimmäisen raskauskolmanneksen seerumitutkimukseen, jonka etuina ovat parempi tarkkuus ja varhaisempi tuloksen saaminen. Paras tällä hetkellä käyttöön soveltuva seulontatesti on yhdistetty sikiön seerumiseulonta ja niskaturvotuksen mittaus.
Seerumiseulonta.
Toisen raskauskolmanneksen seerumiseulassa noin 15. raskausviikolla otettavasta verinäytteestä määritetään alfafetoproteiini (AFP)- ja istukkahormoni (hCG)-pitoisuudet. Kun tulosten tulkinnassa otetaan huomioon äidin ikä, voidaan erottaa pieni riskiryhmä, jolle syntyy todennäköisemmin Downin syndroomaa sairastavia lapsia. Jos seulontaraja asetetaan siten, että noin 5 % raskaana olevista ohjautuu jatkotutkimuksena tarjottavaan lapsivesitutkimukseen, löytyy seulonnassa noin 60 % Down-raskauksista.
Ensimmäisen raskauskolmanneksen seerumiseulassa mitataan noin 8.–12. raskausviikolla plasmaproteiini A:n (PAPP-A) ja hCG:n tai sen vapaan beeta-alayksikön (hCGß-V) pitoisuudet, jotka ovat poikkeavia Down-raskauksissa verrattuna raskauden keston mukaisiin keskimääräisiin pitoisuuksiin. Riskiä laskettaessa otetaan huomioon äidin ikä.
Ultraäänitutkimus.
Nykyään lähes kaikissa raskauksissa suoritetaan sikiön ultraäänitutkimuksia. Ultraäänitutkimuksen avulla seulotaan sikiön niskaturvotusta noin 10.–13. raskausviikolla, koska Down-sikiöillä on havaittu olevan enemmän niskan ihonalaista nestekertymää verrattuna muihin sikiöihin. Varhaisella ultraäänitutkimuksella voidaan todeta myös raskauden kesto, sikiöiden määrä ja elossaolo, istukan paikka, kohdun sisäsuun tilanne sekä mahdolliset kohtu- ja munasarjaprosessit. Raskauden myöhemmässä vaiheessa ultraäänitutkimusta käytetään sikiön rakennepoikkeavuuksien löytämiseen. Loppuraskaudessa sikiön vointia voidaan seurata tarkkailemalla ultraäänellä napanuoran ja sikiön verenkierron verivirtauksia sekä sikiön liikkeitä.
Kromosomitutkimus.
Sikiön kromosomitutkimus tehdään joko istukan tai lapsiveden soluista. Tutkimus on varsin luotettava, ja sen avulla voidaan löytää suurin osa kromosomipoikkeavuuksista. Kromosomitutkimus tehdään seulonnan jatkotutkimuksena, ja sikiön kromosominäytteen ottamiseen liittyy pieni keskenmenoriski (noin 0,5 % tai pienempi).
Raskausajan ongelmia.
Raskauden aikana naisen elimistössä tapahtuu monenlaisia muutoksia, joilla elimistö sopeutuu raskauden ja synnytyksen aiheuttamaan lisärasitukseen ja jotka samalla takaavat sikiön hapen- ja ravinnonsaannin ja kehityksen. Normaalisti raskaus sujuu ilman komplikaatioita, mutta toisinaan äidillä tai sikiöllä esiintyy ongelmia, jotka voivat tarvita lääketieteellistä hoitoa.
Suunnittelemattomat raskaudet.
Maailmanlaajuisesti lähes puolet kaikista raskauksista on suunnittelemattomia eli vahinkoraskauksia. Yli 60 prosenttia suunnittelemattomista raskauksista päättyy aborttiin. Merkittäviä syitä vahinkoraskauksiin ovat tiedon (perhesuunnittelun) puute, sopivien ehkäisymenetelemien heikko saatavuus, naisten itsemääräämisoikeuteen kohdistuvat stigmat, seksuaalinen väkivalta ja köyhyys. Suomalaisista alle 20-vuotiaista abortin hakijoista yli 40 % ei ollut käyttänyt ehkäisyä ennen keskeytykseen päätynyttä raskautta (Stakes 2006). Tanskassa alle 20-vuotiaiden raskauksista 86 % on suunnittelemattomia (Vikat ym. 2002).
Yhdysvalloissa 14 % vuosina 1982-2010 syntyneistä oli ei-toivottuja raskauksia, eli äiti ei halunnut raskautta silloin eikä milloinkaan tulevaisuudessa.
Raskausajan altistus kemikaaleille.
Vuonna 2018 on kehitetty uusi massaspektrometriaan perustuva testausmenetelmä, jolla voidaan tarkistaa raskaana olevan naisen verestä 696 kemikaalia kerralla. Testissä etsitään orgaanisia happoja, joissa on vähintään yksi ionisoituva protoni. Tällaisia käytetään laajasti hyönteismyrkyissä ja kuluttajatuotteissa. Joillain testin löytämillä yhdisteillä on kehossa hormonin kaltaisia vaikutuksia. Tällaisia hormonihäiriköitä ovat esimerkiksi bisfenoli A, metyyliparabeeni ja triklosaani. Osa yhdisteistä on haitallisia kehittyvälle sikiölle.