tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Memnonin kolossit

Memnonin kolossit ovat kaksi Theban nekropolissa Luxoria vastapäätä Niilin länsirannalla sijaitsevaa, faarao Amenhotep III:ta esittävää kivistä patsasta. Ne ovat ainoa jäännös Amenhotep III:n 1300-luvulla eaa. rakennuttamasta temppelistä, ja ne kohoavat yli 18 metrin korkeuteen. Patsaat ovat istuvassa asennossa kasvot itään, Niiliä kohti. Niiden jalkojen juurelle on kaiverrettu myös pienet Amenhotepin vaimoa, Tiyä ja äitiä, Mutemwia esittävät hahmot. Lisäksi tuolien sivuissa on sileät laatat, joissa on erilaisia kaiverruksia kuten Niilin jumalan, Hapyn kuva. Kolossien tehtävänä oli vartioida temppeliä sen suulla.
Nimitys "Memnonin kolossit" johtuu siitä, että kreikkalaiset myöhemmin olettivat patsaiden esittävän Memnonia, Etiopian kuningasta, joka kreikkalaisen perimätiedon mukaan saapui auttamaan troijalaisia Troijan sodassa. 
Strabonin mukaan pohjoisempi patsaista vahingoittui maanjäristyksessä vuonna 27 eaa., jolloin sen vyötärön yläpuolinen osa irtosi. Sen jälkeen se alkoi pitää "laulavaa" ääntä joka aamu auringonnousun aikoihin, mikä todennäköisesti johtui lämpötilan vaihteluista ja patsaan rakoon kertyneen sumun haihtumisesta. Syntyi uskomus, jonka mukaan tämän äänen kuuleminen tuotti kuulijalleen onnea, ja sen vuoksi paikalle saapui runsaasti vierailijoita. Tämä ääni kuitenkin lakkasi, kun Rooman keisari Septimius Severus vuonna 199 kunnosti patsaan.
Teleportaatio

Teleportaatio eli kaukosiirto on menetelmä, jossa siirretään ainetta paikasta toiseen pitkiäkin matkoja. Aihe esiintyy etenkin tieteiskirjallisuudessa. Sanan "teleportaatio" keksi Charles Fort vuonna 1931 kirjaansa "Lo!", mutta teleportaation ideaa oli käytetty jo aikaisemmin. Teleportaation olennaisin idea on se, että energia, materia tai vuorovaikutus siirtyy aika-avaruuden paikasta A paikkaan B kulkematta fyysiseen avaruuden läpi, vaan ilmestymällä.
Teleportaatio fiktiossa.
Teleportti.
Teleportaatio voidaan tehdä teleportilla eli kaukosiirtimellä. Tieteiskirjallisuudessa kaukosiirtimiä on kolmea perustyyppiä:
Esimerkkejä populaarikulttuurista.
Tunnetuimpia esimerkkejä kaukosiirrosta ovat "Star Trek" -televisiosarjojen kaukosiirtimet ja "Kärpänen"-elokuvasarjan pieleen menneet kaukosiirtokokeet.
Elokuvassa "Kärpänen" ("The Fly", 1986), tiedemies rakentaa teleportaatio-laitetta, aluksi hän epäonnistuu mutta onnistuu myöhemmin siirtämään itsensä (ja samassa kopissa olleen kärpäsen) laitteesta toiseen. Yhdessä animaatiosarjan "Simpsonit" jaksossa mukaillaan samaa ideaa: Bart Simpson ja kärpänen menevät teleporttiin ja yhdistyvät sen siirrosta toiseen paikkaan. Lopuksi Bart ja kärpänen menevät taas teleporttiin ja eroavat jälleen kahdeksi.
Sarjakuvissa esimerkiksi Ryhmä-X:n hahmo Painajainen pystyy kaukosiirtymään. Animessa Dragon Ball Z, Goku osaa taidon eng: "Instant Transmission". Siinä Goku voi siirtyä paikasta toiseen laittamalla kaksi sormea otsalleensa ja ajattelemalla henkilöä, jonka luokse haluaa siirtyä. Harry Potter -kirjoissa taas käytetään porttiavainta, jonka avulla velhot voivat siirtyä hetkessä ennalta määrättyyn paikkaan. Lisäksi velhot voivat ilmiintyä ilmiintymisloitsulla. Sitä kuvataan mustalla tai valkoisella savulla (riippuen onko loihtija hyvä vai paha velho), jota jästit eivät näe. "Aku Ankka" -sarjakuvalehdessä Pelle Peloton tekee telesiirtokokeiluja.
Descent II -pelissä pelaajan alukseen, Pyro-GX:än, lisätään kaukosiirrin, jolloin päästään lähes mihin tahansa paikkaan avaruudessa. Half Life -pelisarjassa tehdään teleporttikokeita ja teleportataan toisiin paikkoihin ja ulottuvuuksiin. Crash Bandicoot -peleissä teleportit ovat pallomaisia ja vievät ajassa ja paikassa eri paikkaan, mutta Crash löytää alkupisteeseen johtavan teleportin, tai salaisia teleportteja aina yhdestä maasta/paikasta/tasosta riippuen. Portal-tietokonepeli perustuu kokonaan pulmien ratkontaan eräänlaisella portaalinluontilaitteella.
Teleportaatio tieteessä.
Kvanttiteleportaatiossa on onnistuttu kaukosiirtämään kvanttitiloja atomista toiseen. Australialainen tutkimusryhmä onnistui siirtämään lasersäteen paikasta toiseen Kanariansaarilla.
Poimuajo

Poimuajo () on "Star Trekin" ja joidenkin muidenkin tieteiselokuvien ja -sarjojen avaruusalusten erittäin nopeaa liikkumista, joka usein ylittää valonnopeuden. 
Poimuajossa on kyse kaukosiirtymisestä, jossa hyödynnetään maailmankaikkeuden poimuttuvaa rakennetta. Näin valtaosaa matkasta ei tarvitse taittaa lainkaan. 
Poimunopeus Star Trekissä.
"Uusi sukupolvi".
Vaikka poimunopeusasteikon määritelmä on Star Trekissä vaihdellut, yleisimmän määritelmän mukaan poimu 10 vastaa ääretöntä nopeutta. Tämän takia tulee huomioida, että esimerkiksi alkuperäisen sarjan poimukerroin kolme ei vastaa "Star Trek: Uuden sukupolven" poimukerroin kolmea. Sarjan tekijät ymmärsivät, että poimuajo on kehittynyt sarjojen esittämien ajanjaksojen välisenä aikana, joten poimunopeuksien määritelmät päivitettiin vastaamaan uudempia tekniikoita. Poimu 1 vastaa valonnopeutta eli 1 079 252 849 km/h. Enterprise-D (NCC-1701-D) kykenee hetkellisesti poimunopeuteen 9,8 ja huippunopeuteen poimu 9 pitkillä matkoilla yleisesti käytettynä.
Jaksossa "Where No One Has Gone Before" Enterprise joutuu "Matkaajan" saattamana 2 700 000 valovuoden päähän sen hetkisestä sijainnistaan. Jaksossa mainittiin, että heillä olisi kulunut takaisin kulkemiseen nopeimmillaankin 300 vuotta galaksin M33 laidalta Enterprisen omalla voimanlähteellä. Näin ollen Enterprise kykenee vuorokaudessa 24,65 valovuoden matkoihin ja tunnissa yhden valovuoden matkoihin. Mainittakoon, että Enterprisella on samaisessa jaksossa "Matkaajan" vuoksi päädytty 1 miljardin valovuoden päähän maasta, jolloin heidän kotimatkansa ilman "Matkaajaa" olisi kestänyt 111 111 vuotta. 
"Voyager".
"Star Trek: Voyagerin" ensimmäisessä tuplajaksossa "Caretaker" alus päätyi 70 000 valovuoden päähän. Kapteeni Janewayn mukaan heillä kestäisi nopeimmillaankin poimu 9,975:llä 75 vuotta päästä takaisin. Tällöin he matkaisivat vuorokaudessa 2,555 valovuotta.
Niin ikään Star Trek Voyagerin toisen tuotantokauden 1. jaksossa "The 37´s" kerrotaan aluksen kykenevän 9,9 poimunopeudella liikkumaan 4 miljardia mailia sekunnissa eli 6,437376000 miljardia km/s. Tällöin aluksen nopeus olisi noin 21 473 -kertainen valonnopeus. Tämä tarkoittaa, että poimu 9,9 mukaan laskettuna alus kykenisi 70 000 valovuoden matkaan 5,246 vuodessa ja päivämatka olisi tällöin noin 36,5 valovuotta.
Teoriaa poimuajosta.
Teoriassa yleinen suhteellisuusteoria sallii poimuajon mahdollisuuden.
Kaikki kappaleet aiheuttavat ympärilleen poikkeaman aika-avaruudessa. Käytännössä tämä on havaittavissa mustien aukkojen ympärillä. Poimuajossa aluksen ympärille luodaan "kupla", joka vääristää aika-avaruutta ja siten alus voi kulkea näennäisesti valoa nopeammin. Tähän vaadittaisiin kuitenkin suunnaton määrä energiaa. Lisäksi omassa "kuplassaan" kulkeva alus noudattaisi omaa aikaansa. Muu maailmankaikkeus noudattaisi kuitenkin normaalia aikaa, joten edestakaista tähtienvälistä liikennettä tämä teoria ei mahdollista.
Suomen vapaakristillinen neuvosto

Suomen vapaakristillinen neuvosto (SVKN ry) on Suomessa toimivien vapaiden kristillisten suuntien yhteistyöelin. Neuvoston tarkoituksena on edistää jäsenyhteisöjen toimintaa ja yhteisymmärrystä sekä toimia niiden edunvalvojana. Se osallistuu myös aktiivisesti keskusteluun muiden kristillisten kirkkojen ja yhdyskuntien kanssa.
Suomen vapaakristilliseen neuvostoon kuuluvat Suomen Adventtikirkko, Suomen Helluntaikirkko, Suomen Metodistikirkko, Pelastusarmeija ja Suomen Vapaakirkko. Jäsenyhteisöillä on koon mukainen edustus vuosi- ja syyskokouksessa. Edustajat ovat yhteisöjensä valitsemia. Työtä ohjaa neuvoston hallitus, jossa kaikki jäsenyhteisöt ovat edustettuina. Hallitukseen kuuluu seitsemän jäsentä. Käytännön valmisteluista vastaa pääsihteeri.
Suomen vapaakristillinen neuvosto pyrkii edistämään seurakuntien laadun parantamiseen tähtäävää Seurakunnan luontaisen kehityksen (SLK) ideaa. SLK-prosessiin mukaan lähteneistä seurakunnista 85 % on kokenut myös määrällistä kasvua.
Hakapyssy

Hakapyssy (, ) eli arkebuusi () oli varhainen eurooppalainen suustaladattava käsituliase, jonka tunnusomainen piirre on pitkän piipun suun lähellä oleva vankka koukku tai haka. Myös nimi "arkebuusi" on johdettu saksankielen sanasta "Hackenbüchse". Hakapyssy oli varustettu 1400-luvun puolivälissä kehitetyllä lunttulukolla. 
Hakapyssyn haka tuetaan ammuttaessa johonkin kiinteään esineeseen, jolloin se vastaanottaa rekyylin. Linnaa puolustettaessa ladattu hakapyssy voitiin tukea muurinharjaan siten, että haka nojasi muurinharjan ulkopuoleen. Kentällä ammuttaessa hakapyssy tuettiin vankkaan lankuista tehtyyn ampumatukeen tai myöhemmin ampumasauvaan.
Historiaa.
Olkapäätä tai rintaa vasten asetettava musketin tukki kehitettiin todennäköisesti hussilaissotien aikana (1419–1436), ja tätä edeltävien aseiden ongelmana oli rekyylin hallinta. Varhaisemmat käsikanuunat oli kiinnitetty pitkään tukisalkoon, jonka perä voitiin asettaa maata vasten ammuttaessa, mutta tämä teki aseesta epäkäytännöllisen pitkän. Käsikanuunasta kehitettiin raskaampi hakapyssy ja kevyempi arkebuusi, jolloin käsikanuunan tukisalosta voitiin luopua.
Hakapyssyjä oli käytössä 1600-luvun alkupuolelle saakka. Ase oli painava ja tämän vuoksi sitä käytettiin 1520-luvulle saakka ainoastaan piirityssodankäynnissä. Taistelukentällä ase laukaistiin tukemalla se ampumasauvaan. 
Myöhemmin 1600-luvulla arkebuusi-nimitys erkaantui tarkoittamaan nimenomaan lunttulukkoista pitkäpiippuista asetta, joka oli muskettia kevyempi, eikä siten vaatinut ampumasauvan käyttöä. 1630-luvulla musketista kehitettiin kevyempiä versioita, joiden laukaisuun ei tarvittu enää välttämättä ampumasauvaa. Samaan aikaan termi musketti laajeni käsittämään kaikki jalkaväen pitkäpiippuiset aseet. Ampumasauvoja valmistetaan edelleen kaupallisestikin, myös teleskooppisina, ja niitä käytetään yleisesti metsästyksessä haluttaessa parantaa ampumatarkkuutta. Maastossa liikuttaessa sauva toimii kävelykeppinä. Talvisin yhden tai kahden suksisauvan käyttäminen ampumasauvana on yleinen tapa.
Väljyyksien vertailua.
Suurimmat hakapyssyt saattoivat olla 4-väljyyksisiä (26,72 mm). Esimerkiksi 6-väljyyksinen hakapyssy ampui 1/6 naulan lyijykuulaa (75,6 g), ja sen putken sisähalkaisija oli 23,35 mm.
Musketin väljyys vaihteli yleensä välillä 10–40, eli piipun sisähalkaisija oli 12,4–19,69 mm. Esimerkiksi 16-väljyisen musketin 
piipun sisähalkaisija oli 16,83 mm, ja sen lyijykuula painoi yhden unssin (28,35 g).
Yhdysvaltain presidentinvaalit 2004

Yhdysvaltain presidentinvaalit 2004 järjestettiin 2. marraskuuta 2004. Republikaanipuolueen ehdokas ja istuva presidentti George W. Bush voitti demokraattien ehdokkaan, massachusettsilaisen senaattorin John Kerryn. Bush sai 50,7 prosenttia äänistä ja 286 valitsijamiestä, kun Kerry sai 48,3 prosenttia äänistä ja 251 valitsijamiestä. Äänissä laskettuna kyseessä on pienin voittomarginaali, jolla istuva Yhdysvaltain presidentti on tullut uudelleen valituksi.
Molemmat ehdokkaat ovat saaneet koulutuksensa Yalen yliopistossa ja ovat Skull and Bones -salaseuran jäseniä.
Bushin varapresidenttiehdokkaana oli Dick Cheney ja Kerryn John Edwards.
Muut ehdokkaat.
Bushin ja Kerryn lisäksi vaaleissa oli joukko muitakin ehdokkaita. 
1 John Edwards (Kerryn varapresidenttiehdokas) sai yhden valitsijamiesäänen minnesotalaiselta valitsijamieheltä
Nenetsi

Nenetsi ("jurakki", "jurakkisamojedi") on uralilainen kieli, jota puhuvat nenetsit. Se kuuluu samojedikielten pohjoissamojedilaiseen ryhmään. Muita pohjoissamojedilaisia kieliä ovat enetsi, juratsi ja nganasani.
Nenetsiä puhui vuoden 1989 tilaston mukaan 27 273 ihmistä, joista 26 730 puhujalla se oli äidinkieli ja 543 puhujalla toinen kieli. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan nenetsin taitoisia oli yhteensä 31 311. Tässä luvussa ovat sekä ensimmäisenä että toisena kielenä nenetsiä puhuvat.Kaikkiaan etnisiä nenetsejä on noin 44 000.
Nenetsiä puhutaan pääasiassa Pohjois-Venäjällä Nenetsiassa, Jamalin Nenetsiassa, Taimyrissa sekä Kuolan niemimaan itäosassa. Kieli jakautuu tundra"-" ja metsänenetsiin. Muotojen keskinäinen ymmärrettävyys ei ole suurta. Nykyisin näitä pidetään kahtena eri kielenä, koska niiden keskinäiset erot ovat niin suuret. Metsänenetsillä on vain noin 700 puhujaa, eikä sillä ole kirjakieltä.
Nenetsin kirjakieli pohjaa siis tundranenetsiin. Ensimmäinen nenetsinkielinen aapinen ilmestyi vuonna 1895. Ensimmäinen nenetsinkielinen runoilija oli Tyko Vylko, joka kirjoitti ensimmäiset runonsa vuosina 1913–1914. Varsinainen turndranenetsiin pohjautuva kirjakieli luotiin kuitenkin vasta 1930-luvulla. Nenetsiksi ilmestyy jonkin verran sanomalehtiä, radio-ohjelmia, lastenkirjoja, oppikirjoja sekä kaunokirjallisuutta. 
Kirjaimet ja äänteet.
Kirjaimet.
Nenetsiä kirjoitetaan kyrillisin kirjaimin. Aakkosto on sama kuin venäjässä, mutta siinä on kolme lisäkirjainta.
Äänteet.
Nenetsissä on 32 konsonanttia. Liudentuneet konsonantit (joita esiintyy myös esimerkiksi savon ja karjalan murteissa) merkitään alla olevassa taulukossa heittomerkillä.
Konsonantit
Vokaalit
Nenetsissä on seitsemän vokaaliäännettä. Pitkiä vokaaleja tai diftongeja ei ole.
Seitsemän laulua tundralta.
Seitsemän laulua tundralta on Markku Lehmuskallion ja Anastasia Lapsuin ohjaama elokuva, joka perustuu nenetsi Lapsuin omiin kokemuksiin ja nenetsien kansanperinteeseen. Elokuva on ensimmäinen nenetsinkielinen näytelmäelokuva. Suomessa se sai vuoden parhaan elokuvan Jussi-palkinnon ja nimettiin Suomen Oscar-ehdokkaaksi ei-englanninkielisten elokuvien sarjassa. Pariisin elokuvajuhlilla elokuva sai lehdistöpalkinnon. Elokuvan on tuottanut Jörn Donner Productions Oy, ja se valmistui vuonna 2000.
Enetsin kieli

Enetsin kieli (aikaisempi nimitys "jeniseinsamojedi") on Venäjällä Krasnojarskin aluepiirin Taimyrin piirissä asuvien enetsien puhuma uralilaisen kieliperheen samojedilaiseen haaraan kuuluva kieli. Enetsi kuuluu pohjoissamojedilaisiin kieliin. Sen lähimmät sukukielet ovat nenetsi ja nganasani.
Levinneisyys ja elinvoimaisuus.
Kieli jakautuu pohjoisiin tundra- ja eteläisiin metsämurteisiin, joita eräät tutkijat ovat pitäneet erillisinä kielinä. Metsäenetsit (noin 150 henkeä) asuvat Dudinkan kunnan Potapovon kylässä ja tundraenetsit (noin 50 henkeä) Karaulin kunnan Vorontsovossa. Molemmat kylät sijaitsevat Jenisein rannalla 300–400 kilometrin päässä toisistaan. Potapovossa asuu enetsien lisäksi nenetsejä, evenkejä, venäläisiä ja toisen maailmansodan aikana karkotettuja saksalaisia. Vorontsovossa on myös nenetsejä, nganasaneja, venäläisiä ja muualta tulleita siirtotyöläisiä. Noin kolmannes enetseistä on muuttanut Krasnojarskin aluepiirin kaupunkeihin.
Vuonna 1989 enetsejä laskettiin olevan Venäjällä 198 henkeä, joista 92 puhui enetsiä äidinkielenään ja 14 toisena kielenä. Venäjää puhui äidinkielenään 70 henkilöä ja nenetsiä 22. Vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 237 enetsiä ja 119 enetsin puhujaa. Kielen puhujista 66 asui Taimyrin piirikunnassa ja vain kuusi ei osannut venäjää. Aktiivisia enetsin kielen käyttäjiä on arvioitu olevan vieläkin vähemmän, enintään 20 henkeä. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 43 enetsin puhujaa.
Enetsiä voidaan pitää kuolevana kielenä. Vuosituhannen vaihteessa sitä osasivat Potapovossa vain yli 50-vuotiaat ja Vorontsovossa yli 40-vuotiaat. Vanhuksista monet puhuvat myös nenetsiä, nganasania tai evenkiä. Nuoriso osaa yleensä vain venäjää. Venäjä on ollut alueen hallitseva kieli 1950-luvulta lähtien.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Kirjakieli.
Enetsin epävirallinen aakkosto on sama kuin venäjässä, mutta siinä on kolme lisäkirjainta: , ja .
Vuonna 1986 julkaistiin N. M. Tereštšenkon laatima kyrillinen enetsin aakkosto. Sen jälkeen enetsiksi on ilmestynyt kolme kirjaa: pieni kansanperinnekokoelma vuonna 1992, katkelma Luukkaan evankeliumista vuonna 1995 ja koulusanakirja vuonna 2001. Piirin sanomalehti "Taimyr" julkaisee toisinaan enetsinkielistä sivua ja paikallisessa radiossa lähetetään enetsinkielisiä ohjelmia. 1990-luvun puolivälissä Potapovossa toimi vähän aikaa lapsille tarkoitettu kielikerho.
Luettelo Don Rosan Suomessa julkaistusta Disney-tuotannosta

Tämä on luettelo Don Rosan Suomessa julkaistusta tuotannosta.
Aku Ankka -lehti.
Aku Ankka -lehdessä julkaistu tuotanto on julkaistu myöhemmin uudestaan myös lehden puoli- tai neljännesvuosikerroissa.
Roope-setä -lehti.
Muut kuvitukset.
Osa piirroksista on julkaistu uudelleen lehden puolivuosikerroissa.
Enetsi

Enetsi eli jeniseinsamojedi tarkoittaa seuraavia asioita:
Joseph Retinger

Joseph Retinger, oikeastaan "Józef Hieronim Retinger" (1888 – 1960, Krakova, Itävalta-Unkari), oli poliittinen aktivisti, joka tunnettiin myös peitenimillä "Recio" ja "Salamanteri". Hän opiskeli Lontoossa taloustiedettä ja tutustui englantilaistuneeseen maanmieheensä, kirjailijana tunnettuun Joseph Conradiin, joka värväsi hänet brittien salaisen palvelun MI6:n työntekijäksi. 
Retinger oli salaperäinen ja romanttinenkin vakoojahahmo ja harmaa eminenssi, joka ilmeisesti pyrki itsekin luomaan itsestään tarunhohteista kuvaa. Näyttää siltä, että vuonna 1917 hän osallistui liittoutuneiden edustajana neuvotteluihin, joilla yritettiin solmia erillisrauha Itävalta-Unkarin kanssa. Tämän jälkeen hän putkahtaa esiin Meksikossa presidentin erityisavustajana, toimii brittiläisten Työväenpuolueen poliitikkojen apuna työväen- ja ammattiyhdistysliikkeen kansainvälisten yhteyksien luomiseksi ja sekaantuu jollain tavoin myös Espanjan sisällissotaan.
Toisen maailmansodan alkaessa Puolan hallitus siirtyi maanpakoon Englantiin. Tällöin Lontoossa oleskelleesta Retingeristä tuli pakolaishallituksen pääministerin, kenraali Władysław Sikorskin henkilökohtainen avustaja. Sikorskin kuoltua sabotaasiksi epäillyssä lento-onnettomuudessa Retinger palasi kentälle vakoojaksi. Keväällä 1944 Special Operations Executiven lentokone pudotti hänet laskuvarjolla Puolaan suorittamaan salaista tehtävää, jonka luonne on edelleenkin hämärän peitossa. Lennon päätarkoituksena oletetaan olleen lähettää Retinger Puolaan keräämään tietoja Armia Krajowan, Puolan tärkeimmän vastarintaliikkeen, suhtautumisesta Neuvostoliiton osuuteen sodassa.
Retinger toimi Puolassa hyvin itsenäisesti, joten hänellä on täytynyt olla erittäin korkean tason luottamus. Hän oleskeli jonkun aikaa Varsovassa ja tapasi vastarintaliikkeen johtajia, kuten kenraali Tadeusz Komorowskin. Vaikka vastarintaliike suojelikin Retingeriä, sen tiedustelun johtaja Kazimierz Iranek-Osmecki ei luottanut häneen, vaan yritti surmata hänet myrkyttämällä. Retinger selvisi myrkytysyrityksestä ohimenevällä halvauksella. Keskikesällä 1944 potilas nostettiin Special Operations Executiven lentokoneeseen, joka haki Puolasta vastarintaliikkeen haltuun joutuneita saksalaisten V-2 -ohjuksen osia.
Sodan jälkeen Retinger osallistui yhdessä ystävänsä Alankomaiden prinssi Bernhardin kanssa ns. Bilderberg-ryhmän perustamiseen.
Isoveli

Isoveli on Oseania-nimisen valtion yksinvaltainen johtaja George Orwellin romaanissa "Vuonna 1984". Teos kuvaa tiukan valvonnan alaista totalitaarista yhteiskuntaa ja siitä on myös lähtöisin sanonta ”isoveli valvoo” ().
Teoksessa Isoveli voidaan nähdä henkilökultin luoneiden diktaattoreiden, kuten Josif Stalinin vertauskuvana. Romaanissa jää epäselväksi, onko Isoveli todellinen henkilö vai pelkkä propagandakoneiston luoma mielikuva. Yhteiskunta kuitenkin valvoo, että kansalaiset eivät ajattele negatiivisesti Isoveljestä, eli tee ajatusrikoksia.
Nykyisin termejä isoveli ja ”isoveli valvoo” käytetään kuvaamaan tiukkaa ylemmän tahon suorittamaa valvontaa eri yhteyksissä. Tästä ovat saaneet nimensä myös televisiosarja "Big Brother" sekä eri puolilla maailmaa jaettavat Isoveli-palkinnot, jotka annetaan vuosittain yksityisyyden suojaa loukanneille tahoille.
Usein isoveli valvoo -ilmaus liitetään tietotekniikan soveltamiseen, Internetiin ja sosiaalisen median sovelluksiin.
Isoveli valvoo -fraasiin sisältyvää ajatusta voidaan käyttää paitsi kriittisesti, myös toiveikkaasti. Sakari Virkkusen toimittamassa "Suomalaisessa fraasisanakirjassa" siteerataan "Kansan Uutiset" -lehden vuoden 1971 yleisönosastokirjoitusta, jossa toivotaan autoilijoiden valvontaa vartiotorneista. Tämä olisi yleisönosastokirjoittajan mielestä halvempaa kuin lisätä poliisiautoja.
Alun perin kirjan "Vuonna 1984" suomennoksessa hahmon nimi kirjoitettiin tarkoituksella sanavälin kanssa muodossa "Iso Veli". Sittemmin on vakiintunut käytännöksi kirjoittaa se yhteen muotoon Isoveli.
Akateeminen Sosialistiseura

Akateeminen Sosialistiseura (ASS) on vasemmistolainen järjestö, joka toimii Helsingin yliopiston piirissä. ASS perustettiin vuonna 1925 tieteellisen sosialismin tunnetuksi tekemistä varten.
Historia.
Vuonna 1925 perustettu ASS oli aluksi pieni ja mitätön. Nimi oli piikki Akateemiselle Karjala-Seuralle (AKS), joka hallitsi ylioppilaskuntaa aatteellisesti. Vuonna 1934 ASS kuitenkin sai yhden edustajan ylioppilaskuntaan.
ASS perustettiin vasemmistososiaalidemokraattiseksi opiskelijajärjestöksi Ylioppilaiden Sosialidemokraattisen Yhdistyksen seuraajaksi. Vuonna 1927 seuraan kuului vain 15 aktiivijäsentä.
ASS toimi jonkin aikaa Suomen Sosialidemokraattisessa Puolueessa, mutta puolue erotti seuran vuonna 1937. SDP piti seuran linjaa liian vasemmistolaisena.
Seura oli vuonna 1944 yhtenä osapuolena perustamassa Suomen Kansan Demokraattista Liittoa yhdessä Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) kanssa. ASS oli yksi SKDL:n viidestä yhteisöjäsenestä, kunnes asema vuonna 1965 siirtyi valtakunnalliseksi opiskelijajärjestöksi perustetulle Sosialistiselle opiskelijaliitolle. ASS oli SOL:n suurin ja vaikutusvaltaisin jäsenjärjestö.
Vuonna 1963 ASS osallistui HYY:n vaaleihin ainoana poliittisena ryhmänä ja sai kaksi paikkaa edustajistoon.
SKP:n kahtiajaossa ASS tuki 1970-luvulla Neuvostoliitolle uskollisia taistolaiskommunisteja. ASS sai 1970-luvulla melkein kolmanneksen HYY:n edustajistopaikoista, johti monia ainejärjestöjä ja perusti osastoja monille yliopiston laitoksille.
1970-luvulla vasemmistolainen opiskelijaliikehdintä oli erityisen voimakasta ja ASS oli liikkeen keskeinen toimija. SOL:n tärkeimpänä jäsenjärjestönä ASS oli osa taistolaista liikettä. Enimmillään Akateemiseen sosialistiseuraan kuului melkein tuhat Helsingin yliopiston opiskelijaa. 1970-luvun lopulla ASS alkoi tehdä pesäeroa taistolaisuuteen; sen piirissä seurattiin uusia yhteiskuntateoreettisia virtauksia ja alettiin esittää reaalisosialismin kritiikkiä. 1980-luvulla monet ASS:ssa toimineet henkilöt vaikuttivat Demokraattisen Vaihtoehdon perustamiseen.
1980-luvulla ASS:n kannatus laski erityisen nopeasti. Vuoden 1989 jälkeen ASS lakkasi osallistumasta HYY:n vaaleihin ja 1990-luvun alussa sen lehti lakkasi ilmestymästä.
Seura julkaisi 1995 manifestin "Vain sosialistisella ihmiskunnalla on toivoa". 2000-luvun alkuvuosina seuran toiminta hiipui ja se miltei lakkasi olemasta, mutta muista vasemmistolaisista opiskelijajärjestöistä tulleet henkilöt alkoivat elvyttää toimintaa, ja nykyisin Akateeminen Sosialistiseura on olemassa pienimuotoisena opiskelijajärjestönä.
ASS:n arkiston sijaintipaikka on Kansan Arkisto.
Pete Poskiparta

Pete Poskiparta (s. 1977 Uusikaupunki) on suomalainen taikuri, joka on erikoistunut mentalismiin.
Ura.
Poskiparta on esiintynyt myös Yhdysvalloissa, Espanjassa, Ruotsissa, Saksassa, Isossa-Britanniassa ja Virossa. Hän on tehnyt omaa "Pete Poskiparran Katutaikaa" -televisio-ohjelmaa Turku TV:lle sekä esiintynyt useissa eri televisio-ohjelmissa, kuten "Älä katso", "Katso pois", "Mitä ihmettä ", "Kestääkö kantti", "Huips", "Suomen Las Vegas" ja "Jim Salabim Taikashow". Poskiparta on lisäksi tehnyt "Taikuutta radiossa" -ohjelmaa sekä paikallisradioille että valtakunnalliselle Radio Novalle ja Radio Suomipopille. Hän on myös selostanut jääkiekkoa ja koripalloa Auran Aalloilla vuosina 1997–2002. 
Poskiparta on alallaan ollut myös mukana eri yhdistyksissä ja järjestöissä, toimien muun muassa Suomen Taikapiiri ry:n puheenjohtajana, Suomen Taikurit ry:n varapuheenjohtajana sekä Esiintyvät Taiteilijat ry:n puheenjohtajana. Hän on ollut perustamassa Taikaweb-taikurisivustoa ja oli lähes kymmenen vuotta sivuston päätoimittaja. Poskiparta on lisäksi julkaissut "Katutaikaa"-DVD:n vuonna 2004 sekä "Ihmeitä : Taikuutta &amp; Mentalismia" -kirjan vuonna 2010.
Poskiparta on ateisti ja skeptikko.
Poskiparta on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Hänet valittiin tammikuussa 2015 Vuoden taikuriksi ja hänet palkittiin kansainvälisen Psychic Entertainers Associationin myöntämällä Dunninger Memorial Awardilla New Orleansissa kesäkuussa 2019.
Kamassin kieli

Kamassi on sammunut uralilainen kieli, jota puhuivat kamassit. Sitä puhuttiin Venäjällä Uralin itäpuolella. Sen katsotaan kuuluneen samojedikielten eteläsamojedilaiseen ryhmään yhdessä matorin ja selkupin kanssa, joskaan ryhmän kielet eivät välttämättä ole sen läheisempää sukua toisilleen kuin pohjoissamojedilaisille kielille.
Kamassin viimeinen puhuja 94-vuotias Klavdija Plotnikova kuoli 20. syyskuuta vuonna 1989, ja hänen muistokseen vietetään kuolleiden kielten muistopäivää. Kamassin kieltä on tallennettu 1740-luvulta 1960-luvulle, ja viimeisten kamassintaitajien puhetta on nauhoitettu ja videoitu paljon. Varhaisimpia kamassin tutkijoita oli Matias Aleksanteri Castrén. Hän matkusti vuonna 1847 kenttätyömatkalle kamassienkin pariin, joita silloin arveltiin olevan vielä noin 150 kielenpuhujaa. Kerätystä materiaalista syntyi kamassin kielioppi.
Kielitieteilijä Ago Künnap tallensi 1960-luvulta lähtien Plotnikovan äidinkieltä, ja tekstejä on julkaistu Tarton yliopiston Fenno-ugristica -julkaisusarjassa. 
Sittemmin kielen osaajat ovat paitsi kieleltään venäläistyneet, myös sekoittuneet maantieteellisesti muihin lähellä asuneisiin kansoihin, kuten turkinsukuisen hakassin puhujiin. Kamassin kielessä oli hyvin paljon vaikutteita turkkilaisista kielistä.
Ollessaan maanpaossa Tukholmassa 1900-luvun alussa suomalainen aktivisti ja samojedikielien tutkija Kai Donner piti turvallisuussyistä päiväkirjaansa kamassin kielellä.
Äänneoppi.
Kamassilla ei ole kirjoitusjärjestelmää, joten kieltä kuvataan suomalais-ugrilaisella tarkekirjoituksella. 
Vokaalit.
Kamassissa on 13 vokaalia:
a, e, i, o, u, ü, ä, ö, å, ǝ, ɛ, e̮ ja i̮.
Konsonantit.
Klusiilit
k, k̕, g,
t, t̕, d, ď,
p, ṕ, b, b̕,
Suhuäänteet
s, ś, š, š̕,
z, ź, ž, ž̕,
c, ć, č, č̕,
ʒ, ʒ́, ǯ, ǯ̕
Nasaalit
m, ḿ, n, ń, ŋ
Hankausäänteet
ɣ, x, x́, δ, f,
Puolivokaalit
w, j
Lateraalit ja tremulantit
l, ĺ, r, ŕ
Novelli

Novelli ( ’uutinen’) on kirjallinen proosateos, joka esittää jonkin tapahtumasarjan tai tilanteen tiiviissä muodossa. Sen pituuden määrittäminen on hankalaa, eikä ole aina selvää milloin teosta tulisi kutsua pienoisromaaniksi ja milloin novelliksi. Klassisen määritelmän mukaan novelli on riittävän lyhyt luettavaksi yhdellä kertaa. Tavallisesti suomalainen novelli on noin 1 000 – 8 000 sanaa pitkä.
Ensimmäiset novellit kirjoitettiin jo 1300-luvulla, mutta nykymuotoon novelli kehittyi 1800-luvulla eri puolilla Eurooppaa.
Romaanista novellin erottaa lähinnä sen tiivis ja ytimekäs kerronta. Lyhyt esitysmuoto rajaa myös tarinassa esiintyvien henkilöiden määrää. Tunnettuja suomalaisia novellisteja ovat muun muassa F. E. Sillanpää, Veikko Huovinen, Martti Joenpolvi, Rosa Liksom ja Joni Skiftesvik. Maailmalla yksi kuuluisimmista novellikokoelmista lienee Giovanni Boccaccion "Decamerone". Tärkeitä novellin kehittäjiä olivat muun muassa ranskalainen Guy de Maupassant ja venäläinen Anton Tšehov, nykyaikana amerikkalainen Raymond Carver.
Englannin kielen sana "novel" tarkoittaa romaania eikä novellia. Englanniksi novelli on "short story". Termiä "novella" taas käytetään pitemmistä novelleista tai pienoisromaaneista, jotka ovat kuitenkin lyhyempiä kuin romaanit (tavallisesti pituudeltaan n. 20 000 – 40 000 sanaa). Käytössä on myös englanninkielinen termi "novelette", joka on myös pidempi kuin novelli, mutta lyhyempi kuin "novella" (n. 8 000 – 20 000 sanaa).
Novelleja julkaistaan monissa lehdissä sekä novellikokoelmissa, jotka voivat sisältää yhden tai useamman kirjoittajan tekstejä.
K. J. Gummerus ehdotti vierasperäisen "novelli"-sanan suomenkieliseksi vastineeksi itse keksimäänsä sanaa uutelo. Se ei vakiintunut käyttöön, mutta esiintyy muutamien hänen kirjoittamiensa novellikokoelmien nimissä.
Mikael IV

Mikael IV Paflagonialainen oli Bysantin valtakunnan keisari vuosina 1034–1041. Hän oli keisari Romanos III:n taloudenhoitaja ja keisarinna Zoen rakastaja. Zoen mahdolliesesti myrkytettyä miehensä Mikael nousi valtaistuimelle.
Mikael IV oli sairaalloinen mies, joka epilepsian vaivaamana antoi veljensä Johannes Eunukin hoitaa hallinnon juoksevia asioita. Johannes oli aiemmin toiminut Romanos III:n ja Konstantinos VIII:n pääministerinä ja onnistuikin tehtävissään yli odotusten. Armeija vahvistui uudistusten myötä, ja keisarikunta sai torjuttua idän saraseenien ja lännen normannien hyökkäykset sitä vastaan.
Vuonna 1040 serbit onnistuivat kuitenkin irrottamaan oman kuningaskuntansa keisarikunnasta, ja myös bulgaarit ja slaavit kapinoivat. Jälkimmäinen kapina kuitenkin torjuttiin onnistuneen sotaretken myötä, johon myös keisari Mikael IV osallistui. Hän kuoli pian sotaretken jälkeen.
Yhdyskäytävä

Yhdyskäytävä () tietoliikenteessä tarkoittaa tietoverkossa olevaa verkon solmua (esimerkiksi tietokonetta), joka mahdollistaa liikennöinnin toiseen verkkoon, jossa voidaan käyttää samaa taikka eri protokollaa tai protokollia.
Yhdyskäytävän erikoistapaus on reititin.
Glyyfi

 
Glyyfi (kreikan sanasta γλύφη, "glyfē" 'kaiverrus') on kirjoitusmerkin esitysmuoto. 
Esimerkiksi arabin kirjaimistossa jokaisella merkillä on erilainen muoto riippuen siitä, esiintyykö merkki sanan alussa, keskellä, lopussa tai yksinään. Nämä eri esitysmuodot ovat saman kirjaimen glyyfejä.
Erilaisia glyyfejä Unicode-kirjoitusmerkille LATIN SMALL LETTER A (U+0061): formula_1. Joukko glyyfejä muodostaa fontin. Glyyfi voi myös koostua useamman merkin ligatuurista, jos merkit ladotaan yhteen, esimerkiksi ligatuuri "ffi" muodostaa Unicodessa vain yhden glyyfin ﬃ (U+64259).
Suhtautuminen glyyfeihin tietotekniikassa vaihtelee. Latinalaisen kirjaimiston glyyfeille, kuten ﬁ- ja ﬃ-ligatuureille on perinteisesti varattu oma merkkipaikkansa merkistöstä, sen sijaan arabian kirjainten eri esitysmuodoille ei ole. Jos tamililaisessa kirjaimistossa halutaan kirjoittaa ṭu-tavu, on kirjoitettava ட-kirjain ja siihen yhdistyvä vokaalimerkki U+0BC1, jolloin muodostuu glyyfi டு. Länsimaisen tietotekniikan kannalta டு ei ole kirjain, jolle olisi varattu oma merkkipaikkansa ("Unicode codepoint"), vaan ட-kirjaimen esitysmuoto eli glyyfi.
Homo sapiens idaltu

Homo sapiens idaltu on ihmisen ("Homo sapiens") sukupuuttoon kuollut alalaji, joka eli yli 160 000 vuotta sitten Afrikassa. Sen fossilisoituneet jäännökset löydettiin Etiopiasta vuonna 1997 ja kuvattiin tieteellisesti vuonna 2003. Nimi "idaltu" tarkoittaa amharan kielessä 'vanhempaa'.
Fossiilit löytyivät Itä-Etiopiasta Afarista Herton kylän läheltä marraskuussa 1997. Löydön teki Kalifornian yliopiston paleoantropologin ja biologian professorin Tim Whiten johtama tutkimusryhmä, johon kuului myös etiopialaisia tutkijoita. Löytöön kuuluu kaksi aikuisen kalloa ja yksi lapsen kallo. Samassa löytöpaikassa oli samalta aikakaudelta peräisin olevia muiden hominidien luita, virtahepojen luita ja yli 600 kivityökalua, kuten käsikirveitä.
Kalloista täydellisin on luultavasti kuulunut aikuiselle miehelle iältään 25–35 vuotta. Hänen ylähampaansa olivat kuluneet ja aivokoppa hiukan suurempi kuin nykyihmisellä keskimäärin. Lapsi oli ollut 6–7-vuotias. Lapsen kallo ja toinen aikuisen kallo olivat liian sirpaloituneita ennallistettavaksi. Niissä havaittiin naarmuja ja muita jälkiä, jotka oli aiheutettu luultavasti hautausrituaaleissa. Vartalon luita ei löydetty, mikä viittaa tutkijoiden mukaan siihen, että kallot oli siirretty.
Löytöaikanaan fossiilit olivat varhaisimmat löytyneet "Homo sapiensin" fossiilit ja ensimmäiset esimerkit nykyihmisen ja sitä edeltäneiden ihmisten välimuodosta ajalta 100 000–300 000 vuotta sitten. Fossiilit eivät voi polveutua neandertalilaisista, koska ne ovat niin vanhoja ja anatomisesti niin erilaisia. Löytö vahvisti teoriaa siitä, että nykyihminen kehittyi vain Afrikassa ja levisi sieltä muualle maailmaan.
90-luku

"Vuosista 1990–1999 kertoo artikkeli 1990-luku"
80-luku

"Vuosista 1980–1989 kertoo artikkeli 1980-luku"
70-luku

"Vuosista 1970–1979 kertoo artikkeli 1970-luku"
60-luku

"Vuosista 1960–1969 kertoo artikkeli 1960-luku"
50-luku

"Vuosista 1950–1959 kertoo artikkeli 1950-luku"
40-luku

"Vuosista 1940–1949 kertoo artikkeli 1940-luku"
"40-luku-nimisestä lehdestä kertova artikkeli 40-luku (lehti)
30-luku

"Vuosista 1930–1939 kertoo artikkeli 1930-luku"
20-luku

"Vuosista 1920–1929 kertoo artikkeli 1920-luku"
"Vuosista 2020–2029 kertoo artikkeli 2020-luku"
10-luku

"Vuosista 1910–1919 kertoo artikkeli 1910-luku"
"Vuosista 2010–2019 kertoo artikkeli 2010-luku"
Makedonian kieli

Makedonian kieli () on indoeurooppalaiseen kielikuntaan kuuluva kieli. Se kuuluu slaavilaisten kielten eteläslaavilaiseen haaraan ja on läheistä sukua bulgarian kielelle. Sitä kirjoitetaan kyrillisin kirjaimin. Makedonian kieltä puhuu noin 1,6 miljoonaa ihmistä, joista suurin osa asuu Pohjois-Makedoniassa.
Makedonia on osa eteläslaavilaista kielijatkumoa, johon kuuluvat pohjoisesta alkaen sloveeni, kroaatti, serbia (serbokroaatti), makedonia ja bulgaria sekä muinaiskirkkoslaavi. Siirtymä serbiasta makedoniaan ja bulgariaan on vaiheittainen ja näiden keskinäinen ymmärrettävyys korkea. Osa tutkijoista pitää makedoniaa bulgarian murteena, mutta toiset kiistävät tämän voimakkaasti. Bulgarian valtion virallinen kanta oli pitkään, että makedonia on vain bulgarian kielen murre. Nyttemmin Bulgaria on tunnustanut makedonian omaksi erilliseksi kielekseen, tosin bulgarialaiset nationalistit eivät tätä hyväksy.
Makedoniaa on kirjoitettu kyrillisellä kirjaimistolla vuodesta 1944 alkaen. Oikeinkirjoitus on lainattu pääasiassa serbiasta ja siten kauempana bulgariasta ja venäjästä. Sanastoa taas on lainattu kreikasta, turkista ja serbiasta. 
Nykyisen makedonian kielen käyttö kirjallisesti alkoi 1700-luvun lopun eteläslaavilaisen nationalismin myötä. Aluksi makedonialaiset ja bulgarialaiset kirjailijat tekivät yhteistyötä, mutta yhteistä perustaa kirjakielelle ei saatu luotua, mikä johti 1800-luvun puolivälissä välirikkoon. Bulgarialaiset hylkäsivät makedonialaismurteet ja alkoivat vaatia makedonialaisia opettelemaan standardibulgariaa. Myöskään maailmansotien välisessä Jugoslaviassa makedoniaa ei hyväksytty, vaan sitä pidettiin serbian murteena, ja kouluissa opetettiin valtakunnan yhteistä serbokroatiaa, vaikkakin kieltä siedettiin kansanperinteenä. Toisen maailmansodan aikana Makedonian miehittivät Bulgarian fasistit, jolloin kouluissa opetettiin standardi-bulgariaa. Kieli vakioitiin kirjakieleksi viimein osana Titon aikaista kulttuuriautonomiaa 1940-luvulla, ja se saavutti lopullisen muotonsa 1950-luvun alussa.
Äännerakenne.
Prilep-Bitolan murteeseen perustuvan standardimakedonian äännerakenne on seuraavanlainen:
Švaa on foneeminen useissa murteissa ja vaihtelee korkeudeltaan :n ja :n välillä; standardikielessä sen esiintyvyys on kuitenkin marginaalista. Oikeinkirjoituksessa murteellisia sanoja kirjoittaessa se esitetään yleensä heittomerkkiä käyttäen, esimerkiksi ⟨к’смет⟩ , ⟨с’нце⟩ .
Vokaalin pituus ei ole foneemisesti merkittävä. Kaksitavuisten sanojen painollisen avotavun vokaali ääntyy usein pitkänä; myös ääntyy usein pitkänä :na.
 voi esiintyä syllabisena, esimerkiksi ⟨прст⟩ . Myös ja voivat esiintyä syllabisina joissakin sanoissa.
n allofoneja ennen labiodentaaleja on , ja ennen vastaavasti .
Paino on sanassa yleensä kolmanneksi viimeisellä tavulla eli antepenultimalla ja kaksitavuississa sanoissa ensimmäisellä tavulla. Poikkeuksen muodostavat verbeistä johdetut, ⟨-ќи⟩-päätteiset adverbit, joiden paino on toiseksi viimeisellä tavulla, sekä vierasperäiset lainasanat, jotka usein säilyttävät alkuperäiskielensä mukaisen painon.
Juratsi

Juratsi on uralilainen kieli, jota puhuivat juratsit. Se luokitellaan enetsin ja nenetsin väliseksi siirtymämurteistoksi, mutta sitä pidetään silti usein omana kielenään. Juratsi kuuluu samojedikielten pohjoissamojedilaiseen ryhmään. Muita pohjoissamojedilaisia kieliä ovat enetsi, nenetsi ja nganasani.
Juratsi sammui 1800-luvun alussa. Sitä puhuttiin Pohjois-Venäjällä Taimyriassa Uralvuoriston itäpuolella.
Slaavilaiset kielet

Slaavilaiset kielet on yksi indoeurooppalaisten kielten kieliryhmistä. Slaavilaisia kieliä puhuu satoja miljoonia ihmisiä Keski- ja Itä-Euroopassa, Balkanin niemimaalla sekä Siperiassa. Slaavilaisten kielten yhteinen historiallinen edeltäjä on kantaslaavi, joka puolestaan pohjautuu baltoslaavilaiseen kantakieleen, josta myös balttilaiset kielet ovat kehittyneet. Slaavilaisten kielten puhujia kutsutaan slaaveiksi.
Luokittelu.
Slaavilaiset kielet jaetaan itä-, länsi- ja eteläslaavilaisiin kieliin:
Eteläslaavilaiset kielet
Itäslaavilaiset kielet
Länsislaavilaiset kielet
Majakka

Majakka on merenkulun turvaksi tarkoitettu yleensä tornimainen rakennus. Ne ovat joko valottomia tunnusmajakoita eli pookeja tai valolla varustettuja loistomajakoita. 
Tunnusmajakat on rakennettu päivänvalossa tapahtuvan navigoinnin ja saarten tunnistamisen helpottamiseksi. Valomajakat varoittavat karikoista ja ohjaavat aluksia esimerkiksi kaupunkien sisäänmenoväylien alkuun pimeällä.
Nykyisin majakoiden merkitys turvalaitteina on vähäinen johtuen uusista navigointitekniikoista, ja osa majakoista onkin siirtynyt matkailukäyttöön.
Aiemmin majakoiden toiminnassa pitämiseen tarvittiin henkilökuntaa, majakanvartijoita. Nykyaikaiset automaattiset majakat eivät vaadi miehitystä.
Majakoiden historia.
Eräänlaisia majakan esiasteita olivat luodoille ja rannoille sytytetyt tulet, joiden tarkoitus oli kertoa laivoille rannikon tai saaren läheisyydestä. Valottomien tunnusmajakoiden esiasteina taas voidaan pitää esimerkiksi pohjolassa esiintynyttä tapaa merkitä omia alueita tai sopivia kauppapaikkoja isoilla kivikasoilla kallion päällä. Ensimmäisiä varsinaisia majakoita olivat tornit, joiden huipulla paloi tuli. Tätä tulta saatettiin heijastaa johonkin suuntaan esimerkiksi peilin avulla.
Historian kuuluisin majakka on Faroksen majakka Aleksandriassa. Se rakennettiin 300-luvulla eaa. ja tuhoutui maanjäristyksissä 1300-luvulla.
Ruotsalainen keksijä Gustaf Dalén (1869–1937) kehitti 1900-luvun alussa kaasulyhtyihin aurinkoventtiilin, eräänlaisen hämäräkytkimen, jonka avulla kaasumajakat ja loistot pystyttiin automatisoimaan. 
Suomen ensimmäinen valomajakka rakennettiin vuonna 1753 Utön luodolle. Majakanhoitajia oli aluksi kaksi. Myöhemmin lukumäärä nousi neljään. Ensimmäiset automatisoidut majakat rakennettiin Suomeen 1920-luvulla.
Majakkatyypit.
Loistomajakka.
Loisto on navigoinnin avuksi tarkoitetulla valolaitteella varustetun, kiinteän merenkulun turvalaitteen yleisnimitys.
Majakkalaiva.
Majakkalaiva on navigoinnin avuksi tarkoitetulla valolaitteella varustettu kelluva merenkulun turvalaite, joka on ankkuroitu paikkaan, jonne kiinteän turvalaitteen pystyttäminen ei ole ollut mahdollista.
Pohjamajakka.
Pohjamajakka on suoraan merenpohjaan perustettu majakka. Niitä alettiin rakentaa 1950-luvun alussa ja ne syrjäyttivät vedenalaisten matalien merkkeinä siihen asti toimineet majakkalaivat.
Tunnusmajakka.
Tunnusmajakka eli pooki on merenkulun optinen apuväline. Tunnusmajakassa ei ole valolaitetta eli sektoriloistoa, vaan kyseessä on valaisematon, vain valoisana aikana selkeästi havaittava rakennelma.
Isokarin majakka

Isokarin majakka () sijaitsee Isokarin saarella noin 24 kilometriä (noin 13 meripeninkulmaa) Uudestakaupungista lounaaseen ja kuuluu Kustavin kuntaan. Majakkatornin suunnitteli luotsimajuri Gustaf Brodd esikuvanaan Venäjän Kronstadtin edustalle rakennettu Tolbuhinin majakka. Piirustukset tarkisti Carl Ludvig Engel, joka rakennutti alaoven päälle kreikkalaistyylisen päätykolmion ja pilarit. Majakan rakennustöiden huutokauppa oli vuonna 1830. Kirkonrakentaja Pychlau voitti kilpailun. Majakan alkuperäinen väri oli keltainen, nykyisen punavalkoisen värin lisäksi se on ollut myös mustavalkoinen.
Vuonna 1899 majakan puinen lyhtyhuone purettiin ja tilalle rakennettiin nykyinen lyhtyhuone. Majakka sähköistettiin vuonna 1952. Silloin lyhtyhuoneeseen tuotiin vuonna 1872 Pariisissa rakennettu linssi, joka oli ennen ollut Marjaniemen majakalla. Majakka oli lähellä tulla räjäytetyksi talvisodan aikana sillä paikalliset pelkäsivät Neuvostoliiton pommikoneita jotka pystyivät paikantamaan Uudenkaupungin helposti tästä majakasta. Nämä suunnitelmat kuitenkin tulivat päätökseen talvisodan loppuessa.
Isokarin majakka- ja luotsiyhdyskunta on Museoviraston vuonna 2009 julkistamassa inventoinnissa määritelty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Kansainvälinen majakka- ja majakkalaivaviikonloppu.
Kansainväliseen majakka- ja majakkalaivaviikonloppuun on osallistunut tai osallistuu Isokarin majakalta (FI0016) 2005-2006 OH1AM, 2012 OH3AG, 2016 ja 2020 OH3JJ, 2017 ja 2018 Tampereen Radioamatööri, OF3TAM.
Asturian kieli

Asturian kieli ("asturianu" tai "asturleonés") on romaaninen kieli, jota puhutaan Pohjois-Espanjassa joissakin osissa Asturian ja Kantabrian itsehallintoalueita sekä Leónin, Salamancan ja Zamoran maakuntia. Lisäksi Portugalin Miranda do Dourossa puhutaan sen lähisukulaista mirandeesia.
Vuoden 2007 tietojen mukaan asturian kielellä oli 110 000 puhujaa, joiden lisäksi kieltä puhuu toisena kielenään 450 000 ihmistä. Kielen katsotaan jakautuvan kolmeen murreryhmään: keski-, itä- ja länsimurteet. 
Asturiassa kieli on suojeltu alueen autonomisella lainsäädännöllä, ja se on Asturian kouluissa valinnainen kieli, mutta ei kuitenkaan virallinen kieli. Kielen käyttäjien määrä on ollut laskussa ja kielen suojelemiseksi on tehty paljon työtä 1980-luvulta alkaen.
Fonologia ja ortografia.
Asturian kielen oikeinkirjoituksen normit luotiin ensi kertaa vuonna 1987, ja niitä on sittemmin tarkennettu.
Vokaalit.
Lähde:
Konsonantit.
Lähde: 
Joissain asturian murteissa esiintyvien äänteiden kuvaamiseen käytetään erikoismerkkejä (ns. pisteellisiä kirjaimia) tai digrafeja. Näitä ovat: 
Kirjallisuus.
Asturiankielisiä virallisia asiakirjoja esiintyy jo 700- ja 800-luvuilta alkaen. Asturian kielellä ei kuitenkaan koskaan ole ollut alueella tärkeää asemaa, sillä se ei ollut hallitsevien luokkien kieli, vaan pikemminkin kansankieli. Samasta syystä myös valtaosa kulttuuriperintöä on enemmänkin suullista kuin kirjallista. Kirjallisuutta on ollut 1600-luvulta alkaen.
Kirjallista traditiota on kuitenkin ollut jonkin verran, ja sen tärkeimpinä edustajina voidaan mainita seuraavat kirjailijat:
Valtaosan 1900-lukua kirjallinen kulttuuri uinui, mutta kun Espanjasta tuli demokratia, myös asturiankielistä kirjallista kulttuuria alettiin elvyttää. (Asturian kielellä kirjallisen elpymisen kautta kutsutaan nimellä "xurdimientu".) 
Asturiankielisistä nykykirjailijoista merkittävimpiä ovat:
Kirjallisen kulttuurin elvyttämiseen on otettu avuksi myös käännöskirjallisuus, ja mm. seuraavien kirjailijoiden teoksia on käännetty asturian kielelle: Albert Camus, Tennessee Williams, Henry Melville, Franz Kafka, T.S. Eliot ja Eugénio de Andrade.
Asturian kieltä elvyttämään perustettiin myös v. 1981 erillinen kieliakatemia, "Academia de la Llingua Asturiana".
Asuinhuone

Asuinhuone on ensisijaisesti jatkuvaan asumiskäyttöön tarkoitettu tila.
Asuinhuonetta koskevia määräyksiä Suomessa.
Asuinhuoneen pinta-alan tulee olla vähintään seitsemän neliömetriä. Alan muodostavat huonetta ympäröivien seinien pinnat, tai niiden ajateltu jatke. Pinta-alaan ei lasketa huoneen sitä osuutta, jonka osalta huonekorkeus alittaa 1,6 metriä. 
Asuinhuoneen huonekorkeuden tulee olla vähintään 2,5 metriä (pientaloissa 2,4 m) ja se mitataan kohtisuoraan lattiapinnasta kattopintaan. Huonekorkeus voi pienessä osassa huonetta olla alle 2,5 m (2,4 m), muttei kuitenkaan alle 2,2 m. Muun kuin vaakasuoran katon tapauksessa käytetään keskikorkeutta. Asuinhuoneen lattiapinnan tulee pääosin sijaita maanpinnan yläpuolella.
Asuinhuoneesta tulee olla ikkuna ulos. Ikkunan valoaukon pinta-alan on oltava vähintään 1/10 asuinhuoneen pinta-alasta. Lisäksi ikkunan tai sen osan tulee olla avattavissa ja sen tulee sijaita valoisuuden ja viihtyisyyden kannalta tarkoituksenmukaisella paikalla. Osaan huoneiston asuinhuoneista voidaan luonnonvalo kuitenkin järjestää johonkin muuhun tilaan suunnatun ikkunan kautta. 
Huoneen pääikkunan edessä tulee olla vähintään 8 metriä rakentamatonta tilaa. Pientalossa mitta voi olla – viihtyisyys huomioiden – pienempikin. Lattian tulee olla maanpintaa korkeammalla. Osassa huoneiston huoneista lattiataso voi olla vähäisessä määrin maanpinnan alapuolella. Maanpinta mitataan pääikkunan kohdalta. 
Asuinhuoneiksi luetaan muun muassa olohuone, keittiö ja makuuhuone. Asuinhuoneiksi ei lueta eteistä, käytävää, kylpyhuonetta tai muuta vastaavaa tilaa.
Galway

Galway () on samannimisen kreivikunnan pääkaupunki Irlannin länsirannikolla. Kaupungissa asuu noin 75 500 asukasta, joten se on Irlannin tasavallan neljänneksi suurin. 
Kaupungissa on yliopisto, tai oikeammin yksi Irlannin kansallisen yliopiston haaraosastoista. Sen länsipuolella sijaitsevat Connemaran iirinkieliset alueet.
Galway sijaitsee Corrib-joen suulla, Galwaynlahden pohjukassa. Joen itärannalle perusti normannilaislähtöinen aatelismies Risteard de Búrca 1200-luvulla linnoituksen suojaksi ó Flaitheartan (Flaherty) klaanilta, jonka miehet katsoivat olevansa näiden seutujen oikeita omistajia. Kaupungin nimi tuleekin iirin sanasta "Gall", joka tarkoittaa vierasta valloittajaa – historian eri vaiheissa se on voinut viitata niin normandianranskalaiseen, englantilaiseen kuin viikinkiin.
1300-luvun lopussa kaupunki siirtyi 14 lähinnä englantilaisen tai normandianranskalaisen kauppiassuvun hallittavaksi. Nämä kauppiassuvut – Athy, Blake ("de Bláca"), Bodkin, Browne ("de Brún"), d'Arcy, Deane, Ffont, Ffrench, Joyce ("Seoige"), Kirwan, Lynch, Martin, Morris ja Skerrett – tulivat tunnetuiksi Galwayn heimoina, ja kaupunkia kutsutaan yhä Heimojen kaupungiksi ("the City of the Tribes", "Cathair na dTreibheacha"). Heimot joutuivat edelleenkin sotimaan Ó Flaitheartan perhettä vastaan, mutta heimojen alaisuudessa kaupunki kukoisti ja nautti käytännössä melkoisen rajattomasta itsehallinnosta. Tälle kukoistukselle tuli loppu vasta 1600-luvulla, kun heimot menettivät asemansa valittuaan maan sisäisissä levottomuuksissa väärän osapuolen. Oliver Cromwell ja Vilhelm III Oranialainen tuhosivat kaupunkia, ja kaupankäynti siirtyi Dubliniin ja Wexfordiin.
1900-luvun alussa matkailijat ja opiskelijat kiinnostuivat Galwaysta ja kaupunki virkistyi uudelleen.
Nykyiseen Galwayhin kuuluu alkuperäisen kaupungin lisäksi Claddagh ("An Cladach"), joka oli alkujaan iirinkielinen kalastajakylä Corrib-joen vastarannalla, mutta on nyt muuttunut osaksi kaupunkia. Se on tavoiteltua asuinaluetta merinäköalojen takia.
Koulutus ja kulttuuri.
Historiallisen arkkitehtuurinsa ja runsaan musiikki-, huvi- ja teatteritarjontansa ansiosta Galway on suosittu matkailukohde. Myös iirin kielen asiaa ajetaan kaupungissa innokkaasti.
Galwayssa toimii kolme korkeakoulua : National University of Ireland, Galway (NUI Galway), Galway-Mayo Institute of Technology (GMIT) ja Galway Technical Institute Noin neljäsosa kaupungin asukkaista on opiskelijoita.
Galwayssa järjestetään vuosittain elokuvafestivaali Galway Film Fleadh.