Hauho

Hauho on entinen Suomen kunta ja vuonna 2009 tehdyn kuntaliitoksen jälkeen osa Hämeenlinnaa. Ennen lakkauttamistaan kunta sijaitsi hallinnollisesti Kanta-Hämeen maakunnassa ja Etelä-Suomen läänissä. Hauhon naapurikunnat olivat Hattula, Hämeenlinna, Lammi, Luopioinen, Pälkäne ja Tuulos. Entisiä naapurikuntia olivat Hattulaan vuonna 1971 liitetty Tyrväntö ja Hämeenlinnaan vuonna 1967 liitetty Vanaja.
Kunnassa oli ennen sen lakkauttamista asukasta, ja kunnan pinta-ala oli  km², josta  km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli asukasta/km². 
Hauholla on ollut vuodesta 1995 Suomen väestöllinen keskipiste, Weberin piste, joka siirtyy joka vuosi noin kilometrin etelään. Vuonna 2021 keskipiste sijaitsi Keson kylässä.
Asutus.
Hauhon asutus on ryhmittynyt vesistöjä ympäröiville savi- ja hiesumaille. Kunnan väestökeskittymät ovat kirkonkylä, Eteläinen ja Alvettula. Hauholla on useita kartanoita, joita ovat esimerkiksi Hahkiala, Hovinkartano, Kyttälä ja Wuolteen kartano. Hahkialan kartanon omisti vuodesta 1651 Ranskasta kotoisin oleva Charpentier'n suku ja nykyään kartano on Fazer-suvun omistuksessa. Hovinkartano on kuulunut aikoinaan muun muassa Gripenbergin ja Furuhjelmin suvuille. Wuolteen kartano kuuluu Aminoff-suvulle. Piispa Martti Skytten kerrotaan olleen kotoisin Kyttälän kartanosta.
Liikenne.
Hauhon poikki kulkevat Tampereen ja Lahden välinen valtatie 12 sekä valtatien 10 Hämeenlinnasta itään oleva osuus. Lisäksi Hauhon länsiosassa kulkee Hämeenlinnan ja Pälkäneen välinen kantatie 57, joka oli 1960-luvulle saakka osa valtatietä 3. Valta- ja kantateiden lisäksi Hauholta lähtevät seututiet Valkeakoskelle ja Luopioisiin. Lähin rautatieasema on Riihimäki–Tampere-radalla Hattulan Parolassa.
Historiaa.
Hauholla on ollut asutusta jo kivikaudella, mistä todistavat asuinpaikkalöydöt Eteläisissä ja Perkiössä. Alueen nykyinen asutus periytyy rautakaudelta 500-luvun tienoilta. Rautakautisia kalmistoja on muun muassa Ilmoilassa ja Alvettulassa. Hauhon alueella on myös vanhoja uhrikiviä ja Hyypiövuoren muinaislinna. Jo 1400-luvulla mainitaan useimpien Hauhon nykyisten kylien nimet.
Luopioinen ja Tuulos erosivat Hauhosta itsenäisiksi seurakunniksi vuoden 1880 tienoilla.
Hauholaisilla talollisilla oli keskiajan lopulla erämaaomistuksia kaukana nykyisen Keski-Suomen alueilla Kivijärven, Viitasaaren, Laukaan ja Karstulan seuduilla. Kuningas Kustaa Vaasa lakkautti erämaaomistukset 1500-luvun puolivälissä.
Elämästä Hauholla on säilynyt ylioppilas Eric Gustaf Ehrströmin matkapäiväkirja kesältä 1811, jolloin hän oli majoittuneena Hauhon pappilaan. Tuolloin kirkkokansa kulki kirkolle veneillä, sekä suurilla 12–13-airoisilla että pienemmillä. Ehrström ihmetteli, miksi nuoria poikia ja tyttöjä oli laitettu kirkonmenojen ajaksi jalkapuuhun. Selitykseksi annettiin, että he olivat juhannuspäivänä saarnan aikana viskelleet toisilleen kukkia. Hauho oli aikanaan tunnettu kunnassa harjoitetusta hevoskärryjen ja -rattaiden valmistuksesta. 
Suomen sisällissodan loppuvaiheessa 28. huhtikuuta 1918 käytiin Hauhon taistelu.
Hauholle asutettiin jatkosodan jälkeen Kivennavan siirtoväkeä. Kuntaliitos Hämeenlinnaan tapahtui vuoden 2009 alusta.
Paavin panna.
Varhaisimmat historialliset merkinnät Hauhosta ovat vuodelta 1329, jolloin kuningas Maunu Eerikinpoika määräsi kultakin suvulta maksettavan neljän turkisnahan kirkollisveron takavarikkoon, minkä johdosta paavi julisti hauholaiset pannaan maksamattoman veron tähden. Riita koski silloin Suomen piispalle Pentille maksettavaa palkkaa. Tästä tapauksesta muistuttavat Hauhon vaakunan neljä oravaa.
Pannan vuoksi alttarit ja kaikki pyhät kuvat peitettiin suru­vaipoin. Messu luettiin hiljaisuudessa tai ei ollenkaan, sillä pappi saattoi lukea vain kirkon ovelta muutamia sanoja syntejään katuville kansalaisille. Lapsia ei kastettu, eikä ruumiita siunattu pyhään maahan. Poikkeuksen tekivät papit ja kerjäläiset sekä kahta vuotta nuoremmat lapset. Avio­puolisot vihittiin liittoon hautausmaalla. Asukkaita oli kielletty ajamasta partaansa ja leikkaamasta tukkaansa. Toisiaan ei myöskään saanut tervehtiä. Hauholaiset taipuivat lopulta ja piispa sai taas veronsa, sillä elämä oli kirkollisessa mielessä pannan aikana kurjaa.
Seurakunta.
Hauhon seurakunta kuuluu Tampereen hiippakuntaan ja siitä on erotettu Luopioinen ja Tuulos; edellinen vuonna 1880 ja jälkimmäinen vuonna 1882.
Luonnonmaantiedettä.
Hauhon maisemissa vuorottelevat rikkonaiset vesistöalueet ja niiden väliset loivapiirteiset viljelyalueet. Huomattavimmat järvet ovat Iso Roinevesi (suurin syvyys 73 metriä), Pyhäjärvi, Hauhonselkä ja Ilmoilanselkä, jotka kuuluvat Kokemäenjoen vesistön Hauhon reittiin. Miltei kaikkien suurien järvien korkeus merenpinnasta on 84 metriä. Maasto vesireitin ympärillä koostuu moreeniselänteistä ja harjujaksosta. Muutamat mäet kohoavat yli 150 metriin merenpinnasta. Järvien rannoilla ja laaksoissa on savea ja hiesua, kunnan eteläosassa myös turvemaita.
Hauhon korkein maastonkohta on Mustilan ja Sappeen välisen Isomäen huipulla (171 m mpy.). Ilmoilanselän länsipuolella sijaitseva Vermasvuori (152 m mpy.) on ollut tunnettu näköalapaikka. Harjumuodostumista huomattavin on kirkonkylän kautta kaakosta luoteeseen kulkeva harjujakso, joka muodostaa kuitenkin vain harvoja selväpiirteisiä selänteitä. Toinen suurehko harjumuodostuma, Palssarinkangas, sijaitsee Hauhonselän lounaispuolella Hattulan rajalla. 
Hauhon Kokkilassa sijaitsee Särkemäjärvi, josta vedet virtaavat harjumaastossa maan sisässä Kirriseen. Paikka, jossa vesi purkautuu on sulana koko talven. Akkijärveen laskevat myös seitsemän muun pienemmän järven ja lammen joet. Tarina kertoo, että tyynellä säällä kun panee korvansa harjulla maata vasten voi kuulla veden solinan.
Elinkeinot.
Hauho on perinteisesti ollut maa- ja metsätalouspitäjä, ja näillä elinkeinoilla onkin edelleen suuri merkitys (23 % työpaikoista). Palvelujen osuus on 57 % ja jalostustoiminnan 17 % työpaikoista. Nykyisin Hauho on myös matkailupitäjä ja vapaa-ajan asuntoja on paljon järvien runsauden ansiosta.
Koulutus.
Peruskoulun ala-asteet sijaitsevat Alvettulassa ja Eteläisessä; lisäksi Hauholla on peruskoulun yläaste. Vuonna 2007 kirkonkylän ja Hankalan ala-asteet lopettivat toimintansa ja niiden opetus siirtyi Hauhon kirkonkylän koulukeskukseen, jossa on luokat 1–9.
Vaakuna.
Hauhon vaakunan suunnitteli Olof Eriksson ja se vahvistettiin vuonna 1951.
Kulttuuri.
Murre.
Hauhon alueella puhutun kielen perustana on perihämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Perihämäläinen murrealue on hämäläismurteiden keskeisin alue. Perihämäläisellä murteella on 19 tyypillistä hämäläistä murrepiirrettä.
Ruokakulttuuri.
Hauhon pitäjäruokia ovat 1980-luvulta alkaen olleet kaljavellin tapainen sahtikeitto sekä "pepsakka" eli uunissa kypsennetty puolukka-ruispuuro.