tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Erakossa

Erakossa on yhden miehen yhtye, jota on kuvailtu suomirockin, punkin ja hip hopin yhdistelmäksi. Erakossa-yhtyeen ainoa virallinen jäsen, Niko Ailamo, on säveltänyt, sanoittanut, sovittanut ja tuottanut kaikki kappaleensa yksin sekä ohjelmoinut ja soittanut itse kaikki niillä kuultavat instrumentit. Musiikin lisäksi digitaalisen median parissa taustaa omaava Ailamo on tehnyt myös musiikkivideoita yhden miehen yhtyeelle itse. 
Ailamo on koulutukseltaan medianomi AMK kulttuurituotannon koulutuslinjalta. Hänen opinnäytetyönsä "Suomalaisen indielevy-yhtiön tulonmuodostus" palkittiin valtakunnallisessa Thesis-opinnäytetyökilpailussa. Ailamo on toiminut verkkolehti "Rokkizinen" toimituspäällikkönä ja tehnyt töitä digitaalisen median parissa. Ailamo on toiminut myös Etupiha-, Roihu- ja Versus All -yhtyeissä.
Marraskuussa 2014 omakustanteena julkaistulla ”Löysään Hirteen” singlellä Erakossa valittiin YleX-radiokanavan viikon kellaribändiksi, Radio Helsingin "DLX Demo Shown:n" viikon demoksi ja Radio Suomen Levylautakunnan voittaksi . Tämän jälkeen kappale eteni YleX-radiokanavan soittolistalle sekä kanavan toimittajan Pirita Pykäläisen ”viikon tehobiisiksi”. "Löysään Hirteen" ylsi myös musiikkipalvelu Spotifyn viraalilistan sijoille 2 ja 10. Kappaleen aiheuttaman huomion ansiosta Erakossa allekirjoitti levytyssopimuksen levy-yhtiö Sony Musicin kanssa ja kustannussopimuksen Elements Musicin kanssa .
Toukokuussa 2016 Erakossa ilmoitti lähteneensä oma-aloitteisesti Sonylta, koska levy-yhtiö ei ollut suostunut julkaisemaan tämän omia kappaleita vaan olisi halunnut muita kirjoittajia mukaan lauluntekoprosessiin. Samalla julkaistiin omakustanteinen "Nollaus"-single, joka oli yksi niistä kappaleista, joita levy-yhtiö ei ollut halunnut julkaista . 
Levy-yhtiöltä lähdön jälkeen Erakossa on julkaissut tasaiseen tahtiin musiikkia ja sen kappaleita on kuunneltu pelkästään Spotifyssä yli 11 miljoonaa kertaa. Syksyllä 2021 Erakossa pyydettiin kirjoittamaan lauluja YleX-kanavan Jenni Poikeluksen lyriikoista. Suorassa lähetyksessä esitetyt raakileet äänitettiin ja julkaistiin myöhemmin samana vuonna studioversioina.
Diskografia.
Albumit.
"Nollauspäivä" (CD/Digitaalinen, 2016, Omakustanne)
"Lopputekstit" (CD/Digitaalinen, 2019, Omakustanne)
"Käärmeennahka" (CD/Digitaalinen, 2021, Omakustanne)
British Warships in the Age of Sail

British Warships in the Age of Sail on merihistorioitsija Rif Winfieldin neljän teoksen sarja, joka listaa perustiedot kaikista Britannian kuninkaallisen laivaston aluksista vuodesta 1603 vuoteen 1863.
Sisältö.
Teokset sisältävät tiedot Amiraliteetin virallisista lähteistä täydennettynä valmistustiedoilla. Perustietoina ovat tilaus, kölin- ja vesillelasku sekä valmistusmisajat ja poistuminen laivastosta. Lisäksi valmistuskustannukset on ilmoitettu. Alusten tietoina on ilmoitettu pituus, leveys, syväys ja uppouma sekä aseistus ja miehistönmäärä. Höyryaluksista on annettu lisäksi tiedot höyrykoneesta ja nopeudesta.
Kussakin teoksessa on yli kahdentuhannen aluksen tiedot ja lisäksi niistä noin 200 on esitelty kuvissa.
Teokset.
Chatham Publishing julkaisi vuonna 2005 sarjan ensimmäisen teoksen, joka käsitteli vuodet 1793-1817. Loput kolme teosta julkaisi Seaforth Publishing, minkä lisäksi se kustansi ensimmäisen teoksen uudistetun version.
Vastaanotto.
Journal for Maritime Research arvioi sarjan ensimmäistä teosta kattavaksi ja hyvin jäsennellyksi ja esitetyksi. Se on perusteos purjelaivakaudesta kiinnostuneille tutkijoille sekä opiskelijoille.
South West Maritime History Society arvioi sarjan toisen osan ylivoimaiseksi alallaan sekä kattavimmaksi Britannian kuninkaallisen laivaston aluksista tehdyksi teokseksi.
A Better Tomorrow (albumi)

A Better Tomorrow on yhdysvaltalaisen hip hop -ryhmä Wu-Tang Clanin kuudes studioalbumi. Se julkaistiin Warner Brothers Recordsin alaisuudessa 2. joulukuuta 2014.
Kappaleet ""Keep Watch", "Ron O'Neal" ja "Ruckus in B Minor"" julkaistiin erikseen omilla singleillä.
Albumin julkaisun jälkeen se kipusi sijalle 29 Billboard 200 -listalla.
Leonid Radin

Leonid Petrovitš Radin () (21. elokuuta 1860 Ranenburg – 29. maaliskuuta 1900 Jalta) oli venäläinen vallankumouksellinen, runoilija ja keksijä. Hän opiskeli Moskovan yliopistossa lukukaudella 1879–1880 ja Pietarin yliopistossa Dmitri Mendelejevin oppilaana vuosina 1884–1888.
1890-luvulla Radin rakensi Edisonin mallin mukaisen monistuskoneen, jonka hän antoi Venäjän sosiaalidemokraattien maanalaiseen painotoimintaan. Vuonna 1896 ohrana vangitsi Radinin. Tagankan vankilassa hän kirjoitti tunnetun työväenmarssin "Smelo, tovarištši, v nogu!", jota on esittänyt suomeksi muun muassa KOM-teatteri nimellä "Taistelulaulu". Saksassa marssi tunnetaan nimellä "Brüder, zur Sonne, zur Freiheit". Sitä laulettiin usein vuonna 1989 Leipzigin maanantaimielenosoituksissa.
FOLK-raati

FOLK-raati oli ohjelma, jossa seurattiin kenen tahansa suomalaisen hakemusvideoita saamaan rahoitusta oman videon tai videosarjan tekemiseen. Raadissa videoita arvioimassa olivat julkisuudesta tutut henkilöt. Juontajina toimivat Jan Zapasnik ja Essi Lamppu. Ensimmäinen jakso esitettiin Yle TV2-kanavalla 30. lokakuuta 2015.
Mami Wata

Mami Wata on Länsi- ja Keski-Afrikan rannikkoalueilla tunnettu ja palvottu vedenhenki. Henkeen uskovat asuvat pääasiassa Beninissä, Togossa, Ghanassa, Nigeriassa, Kamerunissa ja Kongon demokraattisessa tasavallassa. Nimi Mama Wata on pidginenglantia nimestä "Mammy Water" eli vapaasti käännettynä "veden äiti". Muita nimiä samalle hengelle ovat esimerkiksi Ezenwaanyi, Nnekwunwenyi, Ezebelamiri ja Nwaanyi mara mma.
Historia.
Mami Watan alkuperää ei tunneta tarkasti, mutta se syntyi ilmeisesti Nigerian etelärannikolla 1900-luvun alussa. Mami Watan nykyisellä papistolla ("Mamaissii") on kuitenkin juurensa vanhemmassa kansanuskossa. Papisto yhdistetään myös dahomeyläiseen vodouhun, joka oli nykyisen Haitissa harjoitettavan voodoon edeltäjä.
Piirteet.
Joidenkin antropologien mukaan yleiset Mami Watan kuvaukset ovat saaneet vaikutteita siirtomaa-ajan aikana eurooppalaistaustaisista naisista, jotka nähtiin rikkaina ja vaikutusvaltaisina. Mami Wata kuvataan usein vaaleaihoisena, mikä saattaa juontaa juurensa tosin myös yleiseen tapaan kuvata henkimaailman olennot valkoisella. Punaista on käytetty kuvaamaan tunteita ja sairauksia, kun taas valkoinen on ikään kuin tämän vastakohta. Monet Mami Watan kuvaukset ovat saaneet vaikutteita myös hindulaisuudesta. Kuvauksissa Mami Watan ympärille kiertyy usein käärmeitä. Mami Watan kuvauksia leimaa vierasperäisyys, himo ja rikkaus. Nykyisin monilla Mami Watan palvontapaikoilla onkin näytteillä esimerkiksi muodikkaita hajuvesiä ja aurinkolaseja.
Mami Wataa palvotaan lähinnä rannikkoalueilla, joilla henki liitetään esimerkiksi hukkumisiin tai vesiperäisiin sairauksiin. Henki liitetään toisaalta myös rikkauteen.
Kodinturvajoukot

Kodinturvajoukot ovat eri aikoina eri maissa perustettuja vaihtelevia sotilaallisia organisaatioita. 
Kodinturvajoukoissa harjoitellaan sodan varalta. Kodinturvajoukot auttavat viranomaisia myös rauhan aikana esimerkiksi suuronnettomuuden tai tulvan aikana ja huolehtivat evakuoinnista, vartioinnista ja huollosta.
Suomessa ei ole kodinturvajoukkoja. Jotkut armeijan sodanaikaisen vahvuuden pienentämisestä huolestuneet reserviläiset ovat ehdottaneet jopa 100 000 hengen vahvuisia kodinturvajoukkoja armeijan avuksi. Puolustusvoimat suhtautuu kielteisesti sotilaallisen voimankäytön oikeuden antamiseen armeijan ulkopuoliselle järjestölle. Poliisiylijohtaja Mikko Paatero on ehdottanut Suomeen poliisin tukena toimivia kodinturvajoukkoja. Hänen mukaansa joukkoja tarvittaisiin erityisesti haja-asutusalueilla, jonne poliisin tuleminen kestää usein liian kauan. Entinen puolustusministeri Jussi Niinistö sanoo, että Suomessa on kodinturvakonseptin kokoinen aukko esittäessään näkemyksen Suojeluskunnasta Ruotsin kodinturvajoukkoihin verrattavana vapaaehtoisjärjestönä. Vapaaehtoisuus oli rajallinen, eli vaarana oli työpaikan menetys, ellei kuulunut. Lisäksi järjestö oli hyvin politisoitunut.
Muissa Pohjoismaissa ja Virossa kodinturvajoukot ovat osa puolustusvoimia. Niiden toiminta, varustus ja koulutus ovat nykyaikaisia, ja ne ovat nopean toiminnan joukkoja. Ruotsin puolustus muodostuu nykyisin ammattiarmeijasta ja kodinturvajoukoista.
Andrzej Stękała

Andrzej Stękała (s. 30. kesäkuuta 1995 Zakopane) on puolalainen mäkihyppääjä. 178 senttimetriä pitkä ja 59 kilogrammaa painava Stękała edustaa AZS Zakopanea ja hänen valmentajanaan toimii Robert Mateja.
Stękała sijoittui Planican lentomäen MM-kilpailuissa 2020 henkilökohtaisessa kilpailussa kymmenenneksi ja saavutti joukkuekilpailussa pronssia. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti joukkuekilpailun pronssia.
Stękała debytoi maailmancupissa joulukuussa 2015 Engelbergin suurmäen kilpailussa sijoittuen sijalle 27. Näin ollen hän saavutti heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Ensimmäisen kerran hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon helmikuussa 2016 oltuaan Trondheimin kilpailussa kuudes. Ensimmäisen palkintosijansa Stękała saavutti Zakopanessa tammikuussa 2021 oltuaan toinen. Hän sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa kuudenneksi kaudella 2020–2021.
Continental Cupissa Stękała on saavuttanut yhden osakilpailuvoiton. Kaudella 2014–2015 hän voitti FIS Cupin kokonaiskilpailun.
Stękała on osallistunut yksiin nuorten MM-kilpailuihin.
Stękała kertoi julkisesti uudenvuodenpäivänä 2025 olevansa homoseksuaali. Hänen miesystävänsä, jonka Stękała oli tavannut vuonna 2016, kuoli marraskuussa 2023.
Markus Schiffner

Markus Schiffner (s. 5. kesäkuuta 1992 Linz) on itävaltalainen mäkihyppääjä. Schiffner edustaa UVB Hinzenbach-Oberösterreichiä.
Schiffner debytoi maailmancupissa tammikuussa 2014 Innsbruckin suurmäen kilpailussa sijoittuen sijalle 46. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti joulukuussa 2015 Engelbergin suurmäen kilpailussa sijoittuen sijalle 24.
Nuorten MM-kilpailuista Schiffnerillä on yksi joukkuekulta. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilta hänellä on yksi joukkuehopea.
Giovanni Morini

Giovanni Morini (s. 2. helmikuuta 1995 Como, Italia) on italialainen jääkiekkoilija, joka pelaa Sveitsin National Leaguen HC Luganossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Morini laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Morini pelasi kauden 2010–2011 Real Torino HC:n A-nuorissa, jonka jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2011–2012 Sveitsiin HC Luganon U17-junioreihin. Kauden 2012–2013 Morini vietti HC Chiasson A-nuorissa ja voitti koko Sveitsin toiseksi korkeimman A-juniorisarjan piste- ja maalipörssin tehoilla 44+27=71. Kaudeksi 2013–2014 hän palasi HC Luganoon pelaamaan Sveitsin korkeinta A-juniorisarjaa, Elite Jr. A:ta. Kaudella 2014–2015 Morini nousi joukkueen kapteeniksi ja voitti Luganon sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 21+27=48. Hän jakoi koko sarjan pistepörssin toisen sijan EV Zugin Ueli Huberin ja Michael Hüglin kanssa.
Maaliskuussa 2015 Morini teki kaksivuotisen sopimuksen HC Luganon National League A -joukkueen kanssa. Hänellä on Sveitsissä luodun junioriuransa ansiosta Sveitsin pelaajalisenssi, jonka ansiosta Morini ei vie paikkaa joukkueen ulkomaalaiskiintiöstä. Hän teki NLA-debyyttinsä 16. lokakuuta 2015 vieraissa EV Zugia vastaan. Morini teki ottelussa myös ensimmäisen NLA-maalinsa. Hänen tulokaskautensa 2015–2016 toi kaikkiaan 30 runkosarjaottelussa tehot 3+1=4 ja kuudessa playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Morinin pudotuspelit lopulta keskeytyivät polvivamman vuoksi. Helmikuussa 2016 hänen sopimustaan Luganon kanssa pidennettiin kahdella vuodella kevääseen 2019 saakka.
Kaudella 2017–2018 Morini eteni Luganon kanssa aina National Leaguen finaaleihin saakka, mutta Sveitsin-mestaruuden vei lopulta kuitenkin ZSC Lions otteluvoitoin 4–3. Marraskuussa 2018 hän teki Luganon kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura.
Morini edusti Italiaa MM-kilpailuissa vuonna 2017, jolloin hän oli kahdella osumallaan joukkueensa paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton neljän muun pelaajan kanssa. Valmennus valitsi Morinin Italian turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hän pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2015. Morini pelasi myös Pyeongchangin olympiakisojen 2018 karsinnoissa. Yhteensä hän on pelannut 36 A-maaottelua tehopistein 5+2=7.
Morini pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2014 ja 2015. Ensimmäinen turnaus eteni IB-divisioonassa, jossa hän ylsi Italian sisäisen piste- ja maalipörssin jaettuun voittoon tehoilla 4+2=6. Italia voitti kultaa ja nousi seuraavaksi vuodeksi IA-divisioonaan, jolloin Morini toimi joukkueen kapteenina ja voitti Italian sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 2+5=7. Hänet valittiin joukkueensa parhaaksi pelaajaksi ja Morinilla oli myös koko turnauksen paras aloitusprosentti (60,64 %).
Morini pelasi myös alle 18-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013, joista molemmat turnaukset päättyivät pronssiin. Jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Italian kapteenina ja oli joukkueen paras pistemies tehoilla 2+2=4.
Muuta.
Morinin kaksoisveli Paolo on pelannut myös jääkiekkoa.
Eero Aaku

Eero Aaku (12. heinäkuuta 1898 Loimaa – 8. huhtikuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen pankkiylitarkastaja.
Aaku syntyi maanviljelijäperheeseen ja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1918. Hän suoritti vuonna 1921 korkeakoulun päästötutkinnon, joka vastasi myöhempää ekonomin tutkintoa. Aaku työskenteli Osuuskassojen Keskus Oy:n tilasto-osaston hoitajana vuosina 1921–1927 ja opiskeli työn ohessa valmistuen kauppatieteiden kandidaatiksi 1927 Helsingin kauppakorkeakoulusta.
Suomessa säädettiin vuonna 1922 laki pankkiyhtiön toiminnan valvonnasta, minkä seurauksena valtiovarainministeriön alaisuuteen luotiin pankkitoimintaa valvova pankkitarkastusvirasto. Aaku työskenteli taloudellisena pankkitarkastajana vuosina 1927–1953, minkä jälkeen hänestä tuli pankkitarkastusviraston päällikkö virkanimikkeellä pankkiylitarkastaja.
Aaku kirjoitti kaksi tutkimusta suomalaisesta liikepankkijärjestelmästä. 1930-luvun pulakausi aiheutti pankeille ongelmia, joiden myötä Aaku tarkasteli liikepankkien tuloksia ja julkaisi vuonna 1937 suppean tutkimuksen "Liikepankkien voitot ja tappiot vuosina 1862–1935". Vuonna 1957 ilmestyi laajempi 300-sivuinen teos suomalaisen liikepankkilaitoksen historiasta, joskin vain Suomen Pankkiyhdistyksen rahoittamana monisteena.
Aaku palveli talvi- ja jatkosodassa komppanian päällikkönä. Hän oli reservin kapteeni (1940).
Yhdysvaltain ensimmäinen nainen

Yhdysvaltain ensimmäinen nainen on Yhdysvaltain presidentin vaimo. Hän toimii Valkoisessa talossa hallinnoijana sekä järjestettyjen vastaanottojen, juhlien ja virallisten illallisten emäntänä. Hänen odotetaan nykyisin myös toimivan miehensä hallinnon edustajana yhteiskunnallisissa asioissa. Hänellä ei kuitenkaan ole virallista asemaa, eikä hän saa palkkaa.
Nimitys.
Nimitystä ”ensimmäinen nainen” () alettiin käyttää Yhdysvalloissa sisällissodan jälkeen, ensimmäisenä Ulysses S. Grantin vaimosta Julia Grantista. Aiemmin presidentin vaimosta käytettiin muita nimityksiä, kuten Lady Washington, Rouva Presidentti, presidentitär ("presidentress") sekä tasavallan kuningatar tai demokraattinen kuningatar.
Asema ja historia.
Yhdysvaltain ensimmäisten presidenttien vaimot olivat vielä näkymättömiä maan politiikassa. Ensimmäisen naisen rooli muuttui aiempaa näkyvämmäksi ja poliittisesti merkittävämmäksi 1900-luvun alussa. Edith Roosevelt oli miehensä Theodore Rooseveltin (presidenttinä 1901–1909) neuvonantaja. Hän oli myös ensimmäinen, joka palkkasi itselleen omaa henkilökuntaa. Edith Wilson toimi käytännössä jonkin aikaa maan johtajana miehensä Woodrow Wilsonin saatua sairauskohtauksen 1919. Eleanor Roosevelt määritteli ensimmäisen naisen roolin uudelleen vuosina 1933–1945: hän antoi haastatteluja, piti lehdistötilaisuuksia ja ajoi poliittisia tavoitteitaan monella alueella. 
Jacqueline Kennedy nousi ihailluksi tyyli-ikoniksi 1960-luvun alussa. Lady Bird Johnson, Betty Ford, Rosalynn Carter ja Hillary Clinton olivat yhteiskunnallisesti aktiivisia ensimmäisiä naisia, ja etenkin Carter ja Clinton myös poliittisesti aktiivisia ja vaikutusvaltaisia. Hillary Clinton on ensimmäinen Yhdysvaltain ensimmäisistä naisista, joka on valittu poliittiseen virkaan, kun hänet valittiin New Yorkin senaattoriksi 2000. Hän toimi Yhdysvaltain ulkoministerinä vuosina 2009–2012, ja hän on pyrkinyt kahdesti presidentiksi.
Jill Bidenista tuli vuonna 2021 ensimmäinen Yhdysvaltain presidentin vaimo, joka jatkaa omaa työtään Valkoisen talon ulkopuolella. Biden työskentelee yliopiston opettajana ja on myös ensimmäinen tohtoriksi väitellyt presidentin puoliso Yhdysvalloissa.
Anni Järvenpää

Anni Järvenpää (s. 2. tammikuuta 2000 Tampere) on suomalainen taitoluistelija. Hän edustaa Tapparan Taitoluistelijoita (TapTL).
Järvenpää aloitti luistelun vuonna 2006. Junioreiden SM-kilpailuissa ja Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän oli toinen vuonna 2015. 15-vuotias Järvenpää voitti joulukuussa 2015 taitoluistelun naisten Suomen mestaruuden. Edellisen kerran yhtä nuori luistelija oli voittanut Suomen mestaruuden vuonna 1974.
Helmikuussa 2016 Järvenpää osallistui Lillehammerin nuorten olympialaisiin.
Larry Williams

Lawrence Eugene ”Larry” Williams (10. toukokuuta 1935 New Orleans, Louisiana – 7. tammikuuta 1980 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen rhythm and blues- ja rock and roll -laulaja, lauluntekijä, tuottaja ja pianisti. Williams tunnetaan parhaiten vuosina 1957–1959 Specialty Recordsille levyttämistään kappaleista, joihin lukeutuvat ”Bony Moronie”, ”Short Fat Fannie”, ”High School Dance”, ”Slow Down”, ”Dizzy Miss Lizzy”, ”Bad Boy” ja ”She Said Yeah”.
Carmona

Carmona on kaupunki Andalusian itsehallintoalueella Lounais-Espanjassa. Kaupunki sijaitsee noin kolmekymmentä kilometriä koilliseen Sevillasta. Carmonan väkiluku on noin 28 600 (2016).
Blasphemers’ Maledictions

Blasphemers’ Maledictions on puolalaisen death metal -yhtye Azarathin viides studioalbumi. Se julkaistiin 29. kesäkuuta 2011 levymerkillä Witching Hour Productions.
Albumilta julkaistiin single ”Holy Possession”.
Holy Possession

Holy Possession on puolalaisen death metal -yhtye Azarathin single, joka julkaistiin 10. huhtikuuta 2011 levymerkillä Witching Hour Productions.
Singlen CD-julkaisua painettiin 666 ja vinyylipainosta 333 kappaletta.
Andrais Thornton

Andrais Thornton (s. 4. heinäkuuta 1985) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä tai sentteri. Hän on pelannut urallaan muun muassa Suomen, Japanin ja Viron pääsarjoissa.
Pelaajaura.
Thornton pelasi yliopistokoripalloa Northwest Missouri State Universityssä. Kaudet 2009–2010 ja 2010–2011 Thornton pelasi Viron pääsarjassa. Jälkimmäisellä kaudella hän voitti sarjan levypallokuninkuuden 12,2 levypallon ottelukohtaisella keskiarvolla.
Kauden 2011–2012 Thornton pelasi Espanjassa, LEB Platan CB Plasenciassa 10,8 pisteen ja 5,6 levypallon ottelukohtaisilla keskiarvoilla. Helmikuussa 2012 Thronton teki pelaajasopimuksen suomalaisen I-divisioonassa pelanneen FoKoPon kanssa. Sopimus kuitenkin purettiin jo saman kuun aikana ennen kuin Thornton ehti pelata yhtäkään ottelua FoKoPon hankittua toisen ulkomaalaispelaajan. Thornton pelasi kauden aikana jälleen Viron pääsarjassa.
Thornton palasi FoKoPoon kuitenkin seuraavaksi kaudeksi, kun hän teki pelaajasopimuksen seuran kanssa elokuussa 2012. Hän oli ehtinyt pelata tätä ennen myös Portugalissa ja Saksassa. Thornton pelasi kaudella 2012–2013 FoKoPossa noin 30 ja puoli minuuttia ottelua kohden ja kirjautti tässä ajassa keskimäärin 17,0 pistettä hyvillä heittotarkkuuksilla ja 9,2 levypalloa per ottelu. FoKoPo jäi kuitenkin runkosarjassa viimeiseksi ja putosi sarjatasoa alemmas.
Vuosina 2013–2015 Thornton pelasi kaksi kautta Japanin Bj leaguessa pelanneessa Takamatsu Five Arrowsissa. Kaudella 2014–2015 hän teki joukkueessa 11,8 pistettä ja otti 6,3 levypalloa ottelua kohden. Kauden 2015–2016 Thornton aloitti pelattuaan kaksi ottelua Uruguayssa, mutta hän päätti palata takaisin Eurooppaan. Vuoden 2015 lopussa Thornton siirtyi Suomen pääsarjaan Tampereen Pyrintöön, jossa hänellä oli tuttuja Forssan-ajaltaan. Alaraajavamma haittasi kuusi ottelua 7,7 pisteen ja 3,3 levypallon keskiarvoilla pelanneen Thorntonin pelaamista, ja hänen tryout-sopimustaan ei jatkettu tammikuussa 2016.
Kesäkuussa 2017 Thornton teki vuoden mittaisen sopimuksen FoKoPon kanssa.
Pelityyli ja ominaisuudet.
Thornton on etenkin korinaluspelaajaksi hyvä kaukoheittäjä: hän muun muassa onnistui Korisliiga-kaudellaan 2012–2013 kolmen pisteen heitoissaan 48,0-prosenttisesti. Thornton on myös menestynyt levypallotilastoissa. Kauden 2010–2011 Viron pääsarjan levypallokuninkuuden ohella hän muun muassa sijoittui Korisliigan runkosarjan levypallotilastossa 9,16 keskiarvollaan viidenneksi kaudella 2012–2013.
Feyisa Lilesa

Feyisa Lilesa (s. 1. helmikuuta 1990) on etiopialainen kestävyysjuoksija.
Lilesa saavutti Daegun MM-kilpailuissa 2011 pronssia maratonilla ajalla 2.10.32. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sai samassa lajissa hopeaa ajalla 2.09.54. Maastojuoksun MM-kilpailuissa hän voitti joukkuekilpailussa kultaa Bydgoszczisa 2013, hopeaa Ammanissa 2009 ja Punta Umbriassa 2011 sekä pronssia Bydgoszczissa 2010. Viimeksi mainitussa hänen tulostaan ei laskettu mukaan Etiopian joukkuepisteisiin. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli yhdeksäs 2013, kahdestoista 2009, seitsemästoista 2011 ja 25:s 2010. Nuorten kilpailussa hän oli neljästoista ja sai joukkuehopeaa 2008.
Lilesa voitti Tokion maratonin 2016. Hän sijoittui Chicagon maratonilla toiseksi 2012 ja kolmanneksi 2010. Hän oli Berliinin maratonilla kolmas 2015. Hän voitti Dublinin maratonin 2009 ja Xiamenin maratonin 2010.
The Beatles in Mono

The Beatles in Mono on The Beatles -yhtyeen vuonna 2009 julkaistu yhdentoista albumin boksi, joka sisältää yhtyeen Britanniassa vuonna 1963–1968 julkaistut studiolevyt monoversioina. Lisäksi sillä on Yhdysvalloissa ilmestynyt albumi "Magical Mystery Tour" sekä erillinen kokoelma, "Mono Masters". Boksi julkaistiin sekä CD- että vinyyliversiona. "The Beatles in Mono" -boksia mainostettiin alun perin ”rajoitettuna” painoksena, eikä siihen kuuluvia monolevyjä myydä yksittäisinä.
Boksista puuttuu albumi "Yellow Submarine", sillä kyseisen levyn monoversio perustui stereoversioon, eikä siten ollut varsinainen erillinen monomiksaus. Beatlesin kaksi viimeistä studioalbumia, "Abbey Road" ja "Let It Be", julkaistiin ainoastaan stereoversioina.
Tadese Tola

Tadese Tola (s. 31. lokakuuta 1987) on etiopialainen kestävyysjuoksija.
Tola saavutti Moskovan MM-kilpailuissa 2013 pronssia maratonilla ajalla 2.10.23. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän oli 10 000 metrillä kolmastoista. Hän sai Algerin Afrikan kisoissa 2007 hopeaa 10 000 metrillä ajalla 27.28,08.
Tola sijoittui maantiejuoksun MM-kilpailuissa Debrecenissä 2006 seitsemänneksi ja sai joukkuekilpailussa pronssia. 
Tola oli maastojuoksun MM-kilpailuissa seitsemäs Mombasassa 2007. Ammanissa 2009 hän sijoittui 17:nneksi ja saavutti joukkuekilpailussa hopeaa. Nuorten sarjassa hän oli Fukuokassa 2006 kymmenes ja sai joukkuehopeaa.
Tola voitti Pariisin maratonin 2010 ajalla 2.06.41 ja sijoittui toiseksi 2013. Hän voitti Pekingin maratonin 2013. Hän sijoittui 2014 Tokion maratonilla toiseksi ja voitti Varsovan maratonin.
Lännetär (Astoria)

Lännetär-nimellä on Oregonin Astoriassa ilmestynyt kaksi amerikansuomalaista sanomalehteä.
Astorian ensimmäisen "Lännettären" perustivat Adolf Riippa, Alex Ketonen ja Jacob E. Saari vuonna 1891. Kerran viikossa ilmestynyt lehti osoittautui kannattamattomaksi, ja vuonna 1893 se siirrettiin Wisconsinin Superioriin, jossa sen nimeksi muutettiin "Siirtolainen".
Toisen "Lännettären" perustivat vuonna 1897 J. A. Atrain ja J. A. Harpet. Sen julkaisijana toimi Lannetar Publishing Company ja toimittajana Harpet. Myöhemmin "Lännetär" siirtyi Chas C. C. Rosenbergin omistukseen. Vuonna 1900 sen toimittajana oli V. E. Bergman ja kahta vuotta myöhemmin Rosenberg yksin. Kerran viikossa ilmestyneen lehden levikki oli vajaat 1 600 kappaletta vuonna 1899. "Lännetär" lienee lakannut vuonna 1904, mutta sen seuraajaksi perustettiin vuonna 1905 "Lännen Uutiset". Lännettären kilpailijana ilmestyi vuosina 1901–1902 E. Bergmanin ja E. Hukkasen perustama "Tyynenmeren Sanomat".
HMS Agincourt (1817)

HMS Agincourt oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1817 vesillelaskettu Armada-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 6. tammikuuta 1812 Plymouthin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi syyskuuhun 1815 Thomas Roberts ja sen jälkeen Edward Churchill. Köli laskettiin toukokuussa 1813. Alus laskettiin vesille 19. maaliskuuta 1817 ja valmistui huhtikuussa, jolloin se sijoitettiin reserviin. Valmistuskustannukset olivat 85 720 puntaa sisältäen takiloinnin ja varustamisen.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen helmikuussa 1842, jolloin se sijoitettiin Itä-Intian asemalle. Alus muutettiin elokuusta 1833 helmikuuhun 1836 koululaivaksi Plymouthissa. Se palautettiin palvelukseen tammikuussa 1848.
Alus nimettiin Amiraliteetin 29. huhtikuuta 1865 antamalla määräyksellä "HMS Vigoksi". Siitä tehtiin kolerasairaala toukokuussa 1866, kunnes se sijoitettiin 1870 vastaanottoalukseksi Plymouthiin. Alus myytiin lokakuussa 1884 Castle &amp; Sonsille, joka sai romutuksen Charltonissa päätökseen 5. tammikuuta 1885.
HMS Agincourt (1796)

HMS Agincourt oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1796 vesillelaskettu 64-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Itä-Intian komppania tilasi aluksen Blackwallista Perry &amp; Companyltä. Se laskettiin vesille 23. heinäkuuta 1796 "Earl Talbotina", jonka laivasto lunasti samana vuonna.
Palvelus.
Alus osallistui Egyptin retkeen 8. maaliskuuta - 2. syyskuuta 1801.
Alus muutettiin heinäkuusta lokakuuhun 1810 Chathamissa 28-tykkiseksi kuljetusalukseksi ja otettiin palvelukseen kesäkuussa 1810 kuljetusaluksena. Se nimettiin 6. tammikuuta 1812 "HMS Bristoliksi". Heinäkuussa 1812 alus oli Välimerellä päällikkönään John Thompson. Aluksen siirryttyä Pohjanmerelle päällikkönä oli George Wyndham aina vuoteen 1813. Alus valtasi 21. maaliskuuta 1813 kaappari "La Petite Louisen". Alus myytiin 4 510 punnalla 15. joulukuuta 1814.
HMS America (1810)

HMS America oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1810 vesillelaskettu Armada-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 22. elokuuta 1807 Blackwallista Perry, Wells &amp; Greeniltä, missä köli laskettiin tammikuussa 1808. Se laskettiin vesille 21. huhtikuuta 1810 ja valmistui 11. kesäkuuta Woolwichin telakalla, mistä se siirrettiin 9. kesäkuuta 1811 Sheernessiin. Valmistuskustannukset olivat 57 456 puntaa ja sen lisäksi takilointi ja varustaminen Woolwichissa 14 529 puntaa. Aluksen varustaminen siirtoa varten maksoi 2 778 puntaa ja Sheernessissä varustaminen maksoi 16 659 puntaa.
Palvelus.
huhtikuussa 1811 alus otettiin palvelukseen päällikkönään Thomas Ussher ja lähti 4. syyskuuta Välimerelle. Aluksen päällikkönä oli 1812-1814 Josias Rowley. Alus tuhosi tai valtasi 10. toukokuuta 1812 Laiguegliassa kohtaamansa Ranskan laivaston saattueen. Alus sijoitettiin Genovaan huhtikuussa 1813 ja poistettiin palveluksesta lokakuussa 1814.
Alus huollettiin marraskuusta 1814 huhtikuuhun 1815 Plymouthissa, jonka jälkeen se makasi ankkurissa. Maaliskuusta 1827 huhtikuuhun 1835 alukselta poistettiin Plymouthissa ylempi tykkikansi ja se muutettiin 50-tykkiseksi neljännen luokan alukseksi (fregatti). Työn lopulla aluksen kansi katettiin, minkä jälkeen se ankkuroitiin majoitusalukseksi. Alus varustettiin helmikuusta kesäkuuhun 1844 Plymouthissa meripalvelukseen ja palautettiin palvelukseen helmikuussa 1844 Tyynellemerelle, mistä se palasi lokakuussa 1847 Plymouthiin ankkuroitavaksi.
Alus varustettiin maaliskuussa 1864 maalilaivaksi Plymouthissa ja siirrettiin myöhemmin Portsmouthiin, missä alusta käytettiin helmikuussa 1867 torpedokokeissa. Amiraliteetin 27. kesäkuuta tekemällä päätöksellä alus romutettiin Portsmouthissa, mikä saatiin päätökseen 6. helmikuuta 1869.
HMS Anson (1812)

HMS Anson oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1812 vesillelaskettu Armada-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 2. marraskuuta 1807 Paullista läheltä Hullia Thomas Steemsonilta, missä köli laskettiin maaliskuussa 1808. Se laskettiin vesille 11. toukokuuta 1812 ja valmistui 11. elokuuta 1812 Portsmouthissa. Valmistuskustannukset olivat 56 004 puntaa, minkä lisäksi varustaminen maksoi 7 404 puntaa.
Palvelus.
Alus sijoitettiin 1812 reserviin. Pohja kuparoitiin helmikuussa 1815. Alus oli huollettavana syyskuussa 1831 Portsmouthissa, jolloin alus varustettiin tilapäissairaalaksi. Se oli 1834 Leithissä ja 1837 Stangate Creekissä.
Alus muutettiin toukokuusta elokuuhun 1843 vankilaivaksi Chathamissa. Alus otettiin palvelukseen 28. kesäkuuta 1843 päällikkönään luutnantti Francis Rogers Coghlan. Vuonna 1844 se kuljetti 499 vankia Australiaan Hobartiin viipyen seitsemän vuotta Australian vesillä naisvankien sijoituspaikkana. Alus romutettiin 1851 Hobartissa ja romut myytiin yhteensä 3 877 punnalla ja kolmella pennyllä kolmessa erillisessä huutokaupassa seuraavana vuonna.
HMS Armada (1810)

HMS Armada oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1810 vesillelaskettu Armada-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 21. lokakuuta 1806 Isaac Blackburnilta Turnchapelista, missä köli laskettiin helmikuussa 1807. Se laskettiin vesille 22. maaliskuuta 1810 ja valmistui 27. syyskuuta Plymouthissa, jolloin valmistuskustannukset olivat 56 890 puntaa. Lisäksi aluksen takilointi ja varustaminen Plymouthissa maksoivat 33 174 puntaa.
Palvelus.
Elokuussa 1810 alus otettiin palvelukseen päällikkönään Adam M'Kenzie ja sijoitettiin Texeliin. Tammikuussa 1812 aluksen päälliköksi tuli Charles Grant. Se lähti 10. maaliskuuta Välimerelle. Alus oli Plymouthissa reservissä syyskuusta marraskuuhun 1814 ja telakalla huhtikuusta 1815 tammikuuhun 1816.
Alus sijoitettiin huhtikuussa 1844 ruutiproomuksi Keyham Pointiin, mistä se vapautui "HMS Conquerorin" ottaessa tehtävän vastaan 12. marraskuuta 1862. Se myytiin 27. toukokuuta 1863 Marshallille Plymouthiin.
Swiftsure-luokka (linjalaiva)

Swiftsure-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden 74-tykkisen kolmannen luokan linjalaivan muodostama alusluokka, jonka suunnitteli Sir John Henslow.
Suunnittelu.
Aluksen kummallakin tykkikannella oli kaksikymmentäkahdeksan tykkiä, alemmalla 32 naulan ja ylemmällä 18 naulan tykkejä. Puolikannella oli neljä 18 naulan tykkiä ja kymmenen 32 naulan karronadia. Lisäksi etukannella oli kaksi 18 naulan tykkiä ja kaksi 32 naulan karronadia ja takakannella kuusi 18 naulan karronadia.
Henk de Jong

Henk de Jong (s. 27. elokuuta 1964) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen amatööripelaaja. 
Ura.
De Jongin oma pelaajaura keskittyi amatöörisarjoihin. Valmentajaksi hän siirtyi jo kolmikymppisenä, kun hänestä tuli vuonna 1994 Drachster Boysin päävalmentaja. De Jong valmensi pitkään amatöörijoukkueita sekä toimi apuvalmentajana Heracles Almelossa, FC Groningenissa ja marraskuusta 2010 SC Cambuurissa. Päävalmentajadebyyttinsä hän teki maaliskuussa 2013, kun hän nousi Alfons Artsin seuraajaksi Cambuurin peräsimeen. Kesällä hän palasi apuvalmentajaksi Dwight Lodewegesin noustua seuran päävalmentajaksi. 
Huhtikuussa 2014 Lodeweges jätti tehtävänsä ja de Jongista tuli toistamiseen Cambuurin päävalmentaja. De Jongin johdolla Cambuur säilytti kaudella 2014/15 sarjapaikkansa sijoituttuaan Eredivisiessä kahdenneksitoista. De Jong erosi päävalmentajan tehtävästä helmikuun alussa 2016, kun Cambuur oli juuttunut Eredivisien toiseksi viimeiseksi.
Lännen Uutiset

Lännen Uutiset oli Oregonin Astoriassa vuosina 1905–1913 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Useita amerikansuomalaisia lehtiä toimittanut Fred Karinen perusti "Lännen Uutiset" edellisenä vuonna lakanneen "Lännettären" jatkajaksi. Sen toimittajana työskenteli Kalle Haapakoski. Karisen kuoltua vuonna 1909 lehden omistajat ja toimittajat vaihtuivat moneen kertaan. Sosialistisen "Toverin" kanssa kilpaillut "Lännen Uutiset" oli poliittisesti neutraali ja noudatteli lähinnä mainostajiensa näkökantoja. Kerran viikossa ilmestyneen lehden levikiksi ilmoitettiin 4 700 kappaletta vuonna 1910.
Samanniminen J. W Lähteen ja Otto Massisen lehti ilmestyi Wyomingin Rock Springsissä vuonna 1896. Oke Zatterlowin "Lännen Uutiset" ilmestyi Astoriassa vuosina 1946–1951.
Ten Horns – Ten Diadems

Ten Horns – Ten Diadems on norjalaisen black metal -yhtye Satyriconin kokoelma-albumi. Se julkaistiin kesäkuussa 2002 levymerkillä Moonfog Productions.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Satyr Wongraven.
Maurice de Vlaminck

Maurice de Vlaminck (4. huhtikuuta 1876 Pariisi – 11. lokakuuta 1958 Rueil-la-Gadelière) oli ranskalainen, flaamilaissyntyinen, ekspressionistinen, itseoppinut taidemaalari ja graafikko. Hän oli yksi fauvismin perustajista, ja kuului aluksi Matissen piirin fauvisteihin. Uransa alkuvaiheessa hän maalasi usein kirpeän puhtailla väreillä maisemia ja Pariisia. 1910-luvulta lähtien hän maalasi rakenteellisesti kiinteämmin kuin aiemmin mutta edelleen iskevästi ja ekspressionistisesti. De Vlaminckin töissä on vaikutteita Vincent van Goghilta ja Paul Cézannelta sekä mustaihoisten taiteesta. Hän kehitti Varsinkin hänen maisemakuvissaan esiintyy romanttista, pateettista luonnonelämystä. Niistä yksi on Ateneumissa. Hän teki myös litografioita ja kirjankuvituksia.
De Vlaminck oli myös runoilija ja romaanikirjailija. Hän julkaisi myös muistelmateoksen "Tournant dangereux" (1929).
Barotsemaa

Barotsemaa on alue Keski-Afrikassa. Alue sijaitsee pääasiassa Länsi-Sambiassa, mutta se ulottuu myös Namibian, Angolan, Zimbabwen ja Botswanan alueille. Barotsemaassa asuu eri lähteiden mukaan 3,5–5,2 miljoonaa asukasta. Merkittävimmät alueella puhutut kielet ovat lozi ja englanti. Barotsemaa on ennen kaikkea lozien kotialuetta. 
Barotsemaa oli ennen siirtomaa-aikaa itsenäinen Lundan kuningaskunta. Lunda oli liittovaltio, jonka ydin oli Katanga. Sitä ympäröivät autonomiset, veroja maksavat provinssit, joilla oli sama kulttuuri. Lundan varhaisvaiheet ovat epäselvät. Hallitsijan valta periytyi matrilineaarisesti ja häntä kutsuttiin nimellä Mwata Yamvo. Lundasta kasvoi 1700-luvulla laaja ja yhtenäinen valtio. Se kävi kauppaa portugalilaisten merenkulkijoiden kanssa ja sai näiltä hankituksi aseita, joilla valtiota voitiin laajentaa. Lunda joutui 1800-luvulla osaksi Britannian imperiumia. Nykyään sen pääosa kuuluu Sambiaan, vaikkakin sillä on myös itsenäisyyspyrkimyksiä. Kongon kriisin aikana vuosina 1960–1964 Katanga olikin Kongon puoleiselta osiltaan itsenäinen valtio.
Kauhukeittiö (1. tuotantokausi)

Kauhukeittiö on yhdysvaltalainen televisioformaatti, jossa Gordon Ramsay etsii uutta ravintolapäällikköä tulevaan ravintolaansa. Kaudella 1 ohjelman voittaja pääsi johtamaan losangelesilaista miljardin dollarin ravintolaa Tatoua. Kausi esitettiin Yhdysvalloissa FOX-kanavalla 30. toukokuuta – 1. elokuuta 2005.
Kilpailijat.
Ensimmäisellä kaudella osallistujia ei jaettu sukupuolen mukaan, jota on suoritettu kaudesta 2 lähtien.
Finaalin joukkueet.
Michael Wrayn joukkue
Ralph Paganon joukkue
Kotiin takaisin

Kotiin takaisin ("A Place to Call Home") on australialainen draamasarja. Sarjan tapahtumat sijoittuvat 1950-luvun Australiaan, kun vuosia ulkomailla viettänyt sairaanhoitaja Sarah Adams palaa entiseen kotimaahansa ja tutustuu varakkaaseen Bligh’n perheeseen.
Sarjan pääroolissa on Marta Dusseldorp, joka esittää päähenkilöä Sarah Adamsia. Sarjan muita päähenkilöitä ovat Bligh’n perheen isoäiti Elizabeth (Noni Hazlehurst), isä George (Brett Climo), tytär Anna (Abby Earl), poika James (David Berry) ja tämän vaimo Olivia (Arianwen Parkes-Lockwood). Muita keskeisiä hahmoja ovat muun muassa perhetuttu Regina Standish (Jenni Baird) ja tohtori Jack Duncan (Craig Hall).
Sarjaa tehtiin Australiassa kuusi tuotantokautta. Kuudennen ja viimeisen tuotantokauden esitys päättyi 21. lokakuuta 2018. Suomessa kuudes tuotantokausi esitettiin lähes tuoreeltaan, 12.10.2018 alkaen.. Sarjan ensimmäistä tuotantokautta vuonna 2013 seurasi noin 1,5 miljoonaa katsojaa, ja se oli Australian katsotuin draamasarja. Suomessa sarjan esittäminen aloitettiin Yle TV1:llä 30. joulukuuta 2015, ja kanava esitti sarjasta ensimmäisen ja toisen kauden joulu-tammikuussa 2016 ja kolmannen ja neljännen kauden syksyllä 2016. Viides kausi alkoi Suomessa 4. tammikuuta 2018.
Sarja on ollut myös Suomessa hyvin suosittu, ja esimerkiksi 13. joulukuuta 2016 esitetty jakso keräsi keskimäärin 831 000 katsojaa, tavoittavuus jaksolla oli peräti 1 090 000 katsojaa.
Juoni.
Sarjan tapahtumat käynnistyvät vuonna 1953, kun sairaanhoitaja Sarah Adams palaa ristiriitaisin tuntein entiseen kotimaahansa Australiaan. Edelliset parikymmentä vuotta Sarah on viettänyt sodanaikaisessa ja -jälkeisessä Euroopassa, viimeisimmäksi Lontoossa. Perillä Australiassa Sarahin äiti ei halua tavata vuosia poissa ollutta ja juutalaiseksi kääntynyttä tytärtään eikä Sarah aio palata takaisin Eurooppaan, jossa hänellä ei ole enää mitään jäljellä.
Kotimatkan aikana Sarah tutustuu varakkaaseen Bligh'n perheeseen, jolla on Sarahin tavoin murheita ja salaisuuksia kannettavanaan. Sarah päätyy työskentelemään paikalliseen sairaalaan ja asumaan perheen kanssa samaan kylään, jossa Bligheillä on kartano.
Morné Nagel

Morné Nagel (s. 23. maaliskuuta 1978) on eteläafrikkalainen pikajuoksija, 4 × 100 metrin viestijuoksun maailmanmestari.
Nagel juoksi avausosuuden Etelä-Afrikan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka sijoittui Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 alun perin toiseksi maansa ennätysajalla 38,47. Kilpailun voittaneen Yhdysvaltojen Tim Montgomeryn kaikki kilpailusuoritukset hylättiin jälkikäteen dopingin takia maaliskuusta 2001 alkaen, ja Etelä-Afrikka julistettiin viestin voittajaksi tammikuussa 2006.
Nagel kuului Etelä-Afrikan pikaviestijoukkueeseen sen sijoituttua kuudenneksi Sevillan MM-kilpailuissa 1999. Hän karsiutui 100 metrillä puolivälierissä MM-kilpailuissa 2001, 60 metrillä välierissä Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2003 ja 200 metrillä alkuerissä Osakan MM-kilpailuissa 2007.
Nagel saavutti Afrikan-mestaruuskilpailuissa Brazzavillessa 2004 hopeaa 4 × 100 metrin viestissä ja pronssia 200 metrillä ajalla 20,83. Hän sai Algerin Afrikan kisoissa 2007 hopeaa pikaviestissä. Hän voitti Etelä-Afrikan-mestaruuden 100 metrillä 2002.
Nagel jakoi Marcus Brunsonin kanssa 60 metrin maailman kärkituloksen 6,48 sisäratakaudella 2002.
Nongqawuse

Nongqawuse (noin 1840–1900) oli 1800-luvulla Etelä-Afrikassa vaikuttanut xhosaprofeetta, jonka ennustukset johtivat laajaan nälänhätään ja tuhansien kuolemaan xhosien keskuudessa.
Elämäkerta.
Nongqawuse syntyi vuoden 1840 paikkeilla ja joutui orvoksi. Hänet kasvatti hänen setänsä Mhlakaza Transkein alueella nykyisessä Itä-Kapissa, Etelä-Afrikassa. Teini-ikäisenä Nongqawuse sai itsensä mukaan näkyjä xhosien esi-isiltä, jotka kehottivat häntä vakuuttamaan xhosat tappamaan karjansa, tuhoamaan viljavarastonsa ja olemaan korjaamatta seuraavaa satoa. Näiden neuvojen noudattaminen johtaisi näkyjen mukaan uuden karjan saamiseen, runsaisiin satoihin, minkä lisäksi brittien vastaisissa sodissa kuolleet xhosat palaisivat kuolleista ja liittyisivät xhosien joukkoon.
Noihin aikoihin xhosat olivat menettäneet suuren osan entisistä alueistaan briteille, minkä lisäksi he kärsivät ihmisiin ja karjaan vaikuttaneista taudeista. Huhtikuussa 1856 eteenpäin seuraavien 15 kuukauden aikana Nongqawuse vakuutti monet tärkeistä xhosien päälliköistä ennustuksillaan. Xhosat tappoivat noin 400 000 karjaeläintään, mikä johti 35 000-50 000 xhosan kuolemaan seuranneessa nälänhädässä. Lisäksi noin kolminkertainen määrä joutui lähtemään mailtaan ruuan ja työn perässä. Nongqawusen elämästä tapahtumien jälkeen ei tiedetä kovin paljon, mutta hänet ilmeisesti luovutettiin brittiviranomaisille, jotka siirsivät hänet Kapkaupunkiin. Jonkin ajan jälkeen Nongqawuse vapautettiin ja hän palasi Itä-Kapin alueelle, jossa hän avioitui ja sai kaksi tytärtä. Nongqawuse kuoli vuoden 1900 paikkeilla maatilalla lähellä Alexandrian kaupunkia.
Propafenoni

Propafenoni on arolyksipropanoliamiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä sydämen rytmihäiriöiden hoitoon.
Ominaisuudet, vaikutusmekanismi ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa propafenoni on valkoista kiteistä ainetta, jolla on hieman karvas maku. Yhdiste liukenee hieman kylmään ja paremmin kuumaan veteen. Myös monet orgaaniset liuottimet esimerkiksi alkoholit ja tetrakloorimetaani liuottavat sitä. Dietyylieetteriin propafenoni ei kuitenkaan liukene.
Propafenonin raseeminen seos salpaa sydämen lihassolujen natriumkanavia. S-enantiomeeri voi toimia myös beetasalpaajana. Aine vaikuttaa sekä Purkinjen säikeisiin että muihin sydämen lihassäikeisiin, minkä seurauksena aktipotentiaali hidastuu. Propafenonia käytetään niin eteisvärinän ehkäisyyn ja hoitoon kuin kammiovärinänkin hoitoon. Lisäksi yhdistettä voidaan käyttää Wolff–Parkinson–Whiten oireyhtymän hoidossa. Sydäninfarktin saaneille potilaille tai sydämen vajaatoimintaa tai eräitä muita sydänsairauksia sairastaville propafenonia ei voi käyttää. Propafenonia käytetään erityisesti hydrokloridisuolanaan, ja lääke tuli myyntiin ensi kerran Saksassa 1978.
Haittavaikutukset.
Tyypillisimmät propafenonin haittavaikutukset kohdistuvat ruuansulatuskanavaan, sydämiin ja verisuoniin sekä keskushermostoon . Haittavaikutuksia voivat olla muun muassa huonovointisuus, päänsärky, huimaus, karvas maku suussa sekä näön hämärtyminen.. Harvinaisia haittavaikutuksia ovat esimerkiksi ihottuma, maksavaurio sekä unihäiriöt. Hoidettaessa muita sydänsairauksia sairastavia potilaita propafenonilla kasvaa proarytmioiden riski huomattavasti.
Valmistus.
Propafenonin synteesin tärkeä välituote on 1-(2-hydroksifenyyli)-3-fenyyli-1-propanoni, jota voidaan valmistaa o-hydroksiasetofenonin ja bentsaldehydin välisellä aldoliadditiolla tai fenolin ja 3-fenyylipropionyylikloridin välisellä Friedel–Crafts-asylointireaktiolla. 1-(2-hydroksifenyyli)-3-fenyyli-1-propanoni reagoi epikloorihydriinin kanssa ja synteesin viimeisessä vaiheessa propyyliamiini reagoi avaten epoksidirenkaan, jolloin muodostuu propafenonia.
Stereokemia.
Propafenonissa on kiraliakeskus ja kaksi enantiomeeriä. Lääkkeet ovat rasemaatteja.
Samori Touré

Samori Touré (tunnettu myös nimillä Samori, Samori Turé, Samory Touré, noin 1830 – 1900) oli Mandinkan valtakunnan perustaja. Hän valtasi ja hallitsi suuria alueita Nigerjoen yläjuoksulla, kunnes Ranska valloitti alueen siirtomaakseen. Touré kuoli lopulta karkotettuna nykyiseen Gaboniin.
Elämäkerta.
Varhainen elämä.
Samori Touré syntyi djulaperheeseen nykyisen Guinean sisäosissa vuoden 1830 paikkeilla. Hänen sukunsa olivat aikanaan olleet muslimikauppiaita, jotka olivat ajan saatossa siirtyneet viljelemään maata. Tourén perhe harjoitti paikallista perinteistä uskoa ja noihin aikoihin muslimit pyrkivät alistamaan valtaansa alueen perinteisiä uskoja harjoittaneet kansat. Tähän liittyen muslimitaustaiset sisésoturit valtasivat Tourén kotikylän 1800-luvun alkupuoliskolla ja ottivat tämän äidin vangiksi. Touré liittyi tämän jälkeen siséjoukkoihin ja osoittautui pian kyvykkääksi sotilaaksi. Vuonna 1861 hän lähti siséjoukoista ottaen haltuunsa perinteistä uskoa harjoittaneiden kamarojen johtajuuden. Hän kääntyi siséjä vastaan vallaten pienestä armeijastaan huolimatta Dyon- ja Milojokien alueet. 
Mandinkan valtakunta.
Vuonna 1873 Touré perusti sittemmin Mandinkan valtakuntana tunnetulle valtakunnalleen uuden pääkaupungin nimeltä Bisandugu, nykyisessä Guineassa. Valtakunta jaettiin kantoneihin, joiden johdossa toimivat Tourén sukulaiset tai ystävät. Vuosien 1875–1879 välillä hän levitti valtakuntaansa Nigerjoen yläjuoksulla aina Siguirista Kouroussaan. 1880-luvun alussa hän valtasi myös Kankanin muslimikaupungin nujertaen näin vanhat vihollisensa sisét. Hänen valtakunnastaan tuli näin Länsi-Afrikan kolmanneksi suurin heti Toucouleurin kuningaskunnan ja Sokoton kalifaattin jälkeen. Molemmat näistä valtioista olivat syntyneet islamilaisen jihadin lopputuloksena. Tourén valtakunta oli näitä maallistuneempi, mutta Touré valitsi lopulta islamin valtakuntansa uskoksi yhdistääkseen useista eri etnisistä taustoista koostuvat alamaisensa. Hän otti lopulta myös imaamia vastaavan tittelin "almami" ja alkoi käännyttää alamaisiaan vuodesta 1884 eteenpäin.
Kukistuminen.
Touré pyrki laajentamaan valtakuntaansa edelleen vanhoja kauppareittejä pitkin, mutta nyt Ranska alkoi levittää siirtomaavaltaansa alueella. Touré kykeni ensin pitämään ranskalaiset loitolla sopimusten ja pienien yhteenottojen avulla. Hän kävi myös kauppaa brittien kanssa saaden näiltä aseita Freetownista brittien siirtomaa Sierra Leonesta. Vuonna 1882 Ranska aloitti kuitenkin suuren sotilasoperaation Mandinkan valtakunnan valloittamiseksi. Touré käytti heitä vastaan poltetun maan taktiikkaa, mutta joutui vuoteen 1894 mennessä vetäytymään nykyisestä Ghanasta ja Norsunluurannikosta valloittamilleen alueille. Vuonna 1898 Ranska oli valloittanut koko valtakunnan alueen ja Touré jäi lopulta vangiksi hänen paettuaan nykyisen Liberian alueelle. Ranskalaiset karkottivat hänet Gaboniin Atlantin valtameren rannikolle, jossa Touré kuoli vuonna 1900.
Mitsuo Matayoshi

Mitsuo Matayoshi (, 5. helmikuuta 1944 – 20. heinäkuuta 2018) oli japanilainen poliitikko, joka väitti olevansa Jeesus Kristus. Hän esiintyi nimillä ”ainoa Jumala Matayoshi Mitsuo Jeesus Kristus” (, "Yuiitsushin Matayoshi Mitsuo Iesu Kirisuto") ja ”Jeesus Matayoshi” (, "Matayoshi Iesu"). Hän johti perustamaansa Maailman taloudellisen yhteisön puoluetta (, "Sekaikeizaikyōdōtaitō").
Matayoshi syntyi 5. helmikuuta 1944 Ginowanissa Okinawalla. Hän valmistui vuonna 1968 Chuon yliopistosta Tokiossa ja muutti takaisin Okinawalle opettajaksi yksityisessä koulussa ("juku"). Matayoshi koulutettiin protestanttisaarnaajaksi ja uskonnollisten oppituntien kautta hän kehitti eskatologiasta vaikutteita saaneen kristinuskon tulkintansa. Vuonna 1997 Matayoshi perusti Maailman taloudellisen yhteisön puolueen, joka perustuu hänen uskomukselleen omasta jumaluudestaan. Hänen aatteensa on sekä uskonnollinen että poliittinen yhdistelmä kristillistä eskatologiaa kuten Augustinuksen "Jumalan valtiota" ja konservatiivista kollektivismia.
Poliittinen ohjelma.
Ohjelmansa mukaan Matayoshi lupasi toimeenpanna viimeisen tuomion nykyisessä poliittisessa järjestelmässä. Hänen suunnitelmansa ensimmäinen askel oli tulla Japanin pääministeriksi. Sen jälkeen hän aikoi uudistaa Japanin yhteiskunnan ja ryhtyä Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeriksi. Matayoshi sanoi tulevansa hallitsemaan maailmaa uskonnollisen ja poliittisen legitimiteetin kautta. Maailman talousjärjestelmää muutettaisiin siten, että kaikki valtiot ovat omavaraisia ja perustuvat maataloudelle. Hän syytti ulkomaalaisia pysyvän asuinpaikan ja kansalaisoikeuksien saamisesta. Hän halusi kaikkien etnisesti ei-japanilaisten ihmisten palaavan esi-isiensä kotimaahan, vaikka he olisivat syntyperäisiä japanilaisia. Hän halusi Yhdysvaltojen vetävän pois asevoimansa muiden maiden tukikohdista, mukaan lukien Okinawalta. Viimeisen tuomion jälkeen hän lupasi syöstä synnintekijät tuleen.
Vaalit.
Matayoshi oli ehdokkaana monissa vaaleissa vuosien 1997 ja 2017 välillä, mutta ei voittanut. Hän tuli tunnetuksi omalaatuisista kampanjoista, joissa hän kehotti vastaehdokkaita tekemään itsemurhan. Useimpien japanilaisten poliitikkojen tavoin hän tiedotti kampanjoistaan pakettiautosta, johon on asennettu jättimäiset kaiuttimet. Useimmista japanilaisista poliitikoista poiketen hän lausui kampanjan iskulauseita kabukista vaikutteita saaneella tyylitellyllä äänellä.
Lännen Suometar

Lännen Suometar oli Oregonin Astoriassa vuosina 1922–1946 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Michiganin Hancockissa toiminut Suomi-Synodin kustannusliike perusti "Lännen Suomettaren" Hancockissa ilmestyneen "Amerikan Suomettaren" sisarlehdeksi. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden toimittajana ja liikkeenhoitajana työskenteli J. L. Ollila. Lännen Kustannusliikkeen toimitalo paloi joulukuussa 1922 sattuneessa Astorian suuressa tulipalossa, ja 1920-luvun lopussa kannattamaton lehti annettiin yksityisten tahojen julkaistavaksi. Kaikkiaan "Lännen Suometar" tuotti synodille lähes 50 000 dollarin tappiot. Vuonna 1946 lehti myytiin silloiselle vuokralaiselle Oke Zatterlowille, joka muutti sen nimeksi "Lännen Uutiset" (myöhemmin "Columbia Press").