tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gustaf Wilhelm Ladau

Gustaf Wilhelm Ladau (27. maaliskuuta 1765 Iisalmi – 16. elokuuta 1833 Helsinki) oli suomalainen Ruotsin armeijassa palvellut upseeri, joka osallistui Anjalan liittoon ja pakeni Venäjälle. Hän toimi Suomen sodan jälkeen Suomen postitirehtöörinä ja senaattorina.
Ladaun vanhemmat olivat Savon jalkaväkirykmentin majuri Fredrik Wilhelm Ladau (1727–1773) ja Anna Kristina Furumarck (1730–1805). Hän meni itsekin sotilasuralle ja palveli kapteenina alkaessa Venäjää vastaan 1788. Ladau oli mukana Anjalan liiton salahankkeessa mutta hän onnistui välttämään pidätyksen pakenemalla Venäjälle. Ruotsissa Ladau tuomittiin poissaolevana kuolemaan sekä menettämään omaisuutensa ja aatelisarvonsa. Ladaun kuolemantuomio peruttiin kuitenkin 1810.
Venäjällä Ladau yritti ensin huonolla menestyksellä hankkia elantonsa kauppiaana mutta sitten hän pääsi tilanhoitajaksi kreivi Saltykovin palvelukseen. Ladau pääsi muutaman vuoden kuluttua valtion virkamieheksi ja Suomen sodan jälkeen hänestä tuli 1811 Suomen postilaitoksen postitirehtööri. Ladau sai hovineuvoksen arvon 1809 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1817. Ladau järjesti postilaitoksen tehokkaasti kuntoon mutta hänen käyttöönottamansa kirjesensuuri herätti arvostelua Suomessa. Ladausta tuli myös senaattori ja hän sai takaisin aatelisarvonsa päästyään Suomen ritarihuoneen jäseneksi 1818.
Ladau hankki omistukseensa Helsingin läheltä Hämeenkylän kartanon ja kutsui arkkitehti Carl Ludvig Engelin suunnittelemaan kartanoon uudet empiretyyliset rakennukset. Vain kaksi siipirakennusta ehti valmistua ennen Ladaun kuolemaa. Ladau oli naimisissa 1804–1817 Amalia Helena von Vegesackin (1777–1818) kanssa, liitto päättyi avioeroon. Vuodesta 1817 hänen puolsonsa oli Fredrika Sofia Fock (1777–1849).
Ladau osallistui Porvoon valtiopäiville 1809 aatelissäädyn edustajana.
Phir Milenge

Phir Milenge (suomeksi ”Näkemiin”) on intialainen hindinkielinen draamaelokuva vuodelta 2004. Sen on ohjannut eteläintialainen näyttelijätär Revathi ja pääosia näyttelevät Shilpa Shetty, Abhishek Bachchan ja Salman Khan. Elokuva on saanut inspiraationsa yhdysvaltalaisesta elokuvasta "Philadelphia".
Juoni.
Tamanna Sahni (Shilpa Shetty) on menestyneen mainostoimiston omistautunut työntekijä, hänen työpanoksellaan on ollut suuri merkitys yrityksen menestyksessä. Tamanna lähtee collegensa luokkakokoukseen ja tapaa nuoruudenrakkautensa Rohit Manchandan (Salman Khan). Heidän rakkautensa roihahtaa uudelleen ja he viettävät intiimejä hetkiä yhdessä. Lopulta Rohit lähtee ja Tamannan elämä palautuu normaaliin uomaansa.
Kun Tamannan sisar Tanya (Kamalinee Mukherjee) joutuu onnettomuuteen, Tamanna päättää luovuttaa omaa vertaan. Tohtori Raisingh (Revathi) kuitenkin kertoo, että hän on HIV-positiivinen. Tamannan maailma kääntyy ylösalaisin ja hän yrittää epätoivoisesti saada yhteyden Rohitiin, turhaan.
Tieto Tamannan tilanteesta leviää toimistolla ja hän menettää työnsä. Vihaisena kokemastaan epäoikeudenmukaisuudesta hän etsii asianajajaa avukseen. Lopulta Tarun Anand (Abhishek Bachchan) suostuu edustamaan häntä ja taistelu ennakkoluuloja vastaan alkaa.
Vastaanotto.
Vaikka elokuva ei menestynyt kaupallisesti, sen näyttelijäsuorituksia kehuttiin. Varsinkin Shilpa Shettyn roolia HIV-potilaana ylistettiin. Se toi hänelle parhaan naispääosan ehdokkuuksia muun muassa Filmfare Awards, Zee Cine Awards, Screen Awards ja International Indian Film Academy Awards -palkintogaaloissa. Abhishek Bachchan voitti parhaan miessivuosan Zee Cine Awards -palkinnon.
Alexandre Ribot

Alexandre Ribot (7. helmikuuta 1842 Saint-Omer – 13. tammikuuta 1923 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi neljästi Ranskan pääministerinä vuosina 1892–1893, 1895, 1914 ja 1917.
Elämäkerta.
Lakia opiskellut Ribot aloitti uransa oikeuslaitoksessa ja toimi 1875–1876 Ranskan oikeusministeriön rikosasiainosaston päällikkönä, minkä jälkeen hän siirtyi politiikkaan. Hän oli edustajainkamarissa Pas-de-Calais'n edustajana 1878–1885 ja 1887–1909. Hän liittyi parlamentissa maltillisten tasavaltalaisten ryhmään, erikoistui talouskysymyksiin ja avusti Jules Dufauren "Le parlement" -lehteä. Ribot vastusti Léon Gambettan hallitusta ja Jules Ferryn hallituksen siirtomaapolitiikkaa edistäen jälkimmäisen kaatumista vuonna 1885. Ribot’n toimiessa Ranskan ulkoministerinä maaliskuusta 1890 helmikuuhun 1892 käynnistyi Ranskan ja Venäjän lähentyminen, joka johti myöhemmin maiden väliseen liittoon. Ribot myös aikanaan ilmoitti ensimmäisen kerran julkisesti liiton olemassaolosta edustajainkamarissa 1895 pitämässään puheessa. Joulukuun 1892 alussa hän kohosi pää- ja ulkoministeriksi, mutta hänen hallituksensa kaatui jo neljän kuukauden kuluttua Panama-skandaalin seurauksena. Toisen kerran Ribot oli pää- ja samalla valtiovarainministerinä tammikuusta lokakuuhun 1895. Hänen toisen hallituksensa lähetti retkikunnan alistamaan Madagaskarin Ranskan protektoraatiksi, mutta kaatui edeltäjänsä tavoin talousskandaaliin.
Vuosina 1896–1914 Ribot oli oppositiossa. Hän yritti 1898 huonolla menestyksellä muodostaa kolmatta hallitusta ja hänet valittiin samana vuonna merkittävän opetuskomitean puheenjohtajaksi. Hän vastusti Émile Combesin hallituksen kirkonvastaista politiikkaa ja vaikutti sen kaatumiseen, mutta asettui sen jälkeen tukemaan uutta lakia uskonnollisista yhteisöistä. Ribot valittiin vuonna 1906 Ranskan akatemiaan ja 1909 Pas-de-Calaisin edustajana senaattiin, missä hän erikoistui ulkopolitiikkaan. Hän oli ehdolla vuoden 1913 presidentinvaalissa, mutta karsiutui jo ensimmäisellä kierroksella. Ribot kokosi kolmannen hallituksensa kesäkuun 1914 alussa, mutta joutui eroamaan jo kolmen päivän kuluttua saatuaan edustajainkamarilta epäluottamuslauseen. Hänestä tuli kuitenkin uuden hallituksen oikeusministeri ja ensimmäisen maailmansodan sytyttyä hän siirtyi saman vuoden elokuussa valtiovarainministeriksi, missä tehtävässä toimi kaksi ja puoli vuotta. Hän pyrki rahoittamaan Ranskan sodankäynnin verotuksen sijaan ulkomaisilla lainoilla. Ribot oli vielä neljännen kerran pääministerinä maaliskuusta syyskuuhun 1917. Hänen viimeisen hallituksensa kenties tärkein päätös oli marsalkka Philippe Pétainin nimittäminen ylipäälliköksi. Ribot’n viimeinen hallitus kaatui menetettyään radikaalien tuen sisäministeri Louis Malvyn erottamisen seurauksena. Tämän jälkeen Ribot oli vielä kuukauden ajan ulkoministerinä Paul Painlevén hallituksessa.
BMW 700

BMW 700 (E107) on takamoottorinen auto, jota valmistettiin vuosina 1959–1965. Sen rakenne perustui aiemman BMW 600 -mallin pidennettyyn alustaan. BMW 700 -autoa valmistettiin 188 211 yksilöä. Malli oli pienikokoinen neljän hengen auto, sen kaksisylinterinen bokserimoottori sijaitsi takana ja iskutilavuus oli 697 kuutiosenttimetriä. Tehoa auton eri malleissa oli 22–30 kW (30–40 hv), RS-kilpaversiossa 52 kW. Moottori perustui vuonna 1921 esiteltyyn moottoripyörän moottoriin.
Pieni BMW 700 myi hyvin ja pelasti yhtiön kriisistä. BMW 700 -autoa käytettiin paljon autourheilussa, jossa se menestyi hyvin. Autossa kiitettiin ulkonäköä, mutta kovissa olosuhteissa sen moottori saattoi kulua yllättävän nopeasti.
Suomessa myytiin viitisensataa BMW 700 -autoa vuosina 1963–1965. BMW 700 -autoa valmistettiin Saksassa ja lisäksi koottiin lisenssillä Italiassa, Argentiinassa, Belgiassa, Irlannissa ja Jugoslaviassa. Myös Suomessa parkanolainen Mekes Oy suunnitteli auton kokoonpanoa vuonna 1965, onnistumatta.
Topi Majaniemi

Topi Majaniemi (s. 19. heinäkuuta 1994) on suomalainen näyttelijä. Helsingin Kuusisaaresta kotoisin oleva Majaniemi esitti pääroolia Klaus Härön elokuvassa "Äideistä parhain" (2005). Hän sai osastaan Silver Dolphin for Best Actor -palkinnon kansainvälisillä Festroian elokuvafestivaaleilla Portugalin Setúbalissa 2006.
Topi Majaniemi on näytellyt myös lyhytelokuvissa "Menestyjä" (2005) ja "Diileri" (2006).
Majaniemi on käynyt Munkkiniemen yhteiskoulua, harrastanut kilpatennistä ja näytellyt elokuvien lisäksi Suomen kansallisteatterissa.
Johan Henrik Furumark

Johan Henrik Furumark (2. marraskuuta 1770 Mikkeli – 10. joulukuuta 1835 Sokkalan kartano, Mikkelin maalaiskunta) oli suomalainen Suomen sodan taisteluihin osallistunut eversti.
Furumarkin vanhemmat olivat eversti Carl Henrik Furumark ja Maria Christina Ehrnrooth. Hänen isoäiti oli Affleckin sukuun kuulunut Christina Affleck.
Furumark kävi 1781–1787 Haapaniemen sotakoulun ja osallistui an 1788–1789. Suomen sodan alkaessa Furumark oli majurina Savon jääkärirykmentissä. Hän kunnostautui Revonlahden taistelussa mutta haavoittui Karstulan taistelussa ja matkasi sitten toipilaana pohjoiseen vetäytyvän armeijan mukana.
Talvella 1809 kun venäläiset joukot hyökkäsivät Merenkurkun yli everstiluutnantiksi ylennetty Furumark komensi pientä Holmön saarille sijoitettua joukkoa. Furumarkin joukot onnistuivat välttämään venäläisten saarrostuksen ja vetäytymään mantereelle. Furumark määrättiin nyt lähtemään Skellefteåån 650 miehen kanssa evakuoimaan siellä olleet kruunun varastot. Furumark joutui kuitenkin miehineen ylivoimaisen vihollisen saartamaksi ja he antautuivat vangiksi Yttervikissä 15. toukokuuta 1809. Sodan päätyttyä Furumark erosi Ruotsin armeijan palveluksesta vuonna 1810 everstin arvoisena ja palasi takaisin Suomessa.
Lopun elämäänsä Furumark viljeli omistamaansa Sokkalan kartanoa Mikkelin lähellä. Hänet on haudattu Mikkelin vanhalle hautausmaalle.
Jules Méline

Félix Jules Méline (20. toukokuuta 1838 Remiremont – 20. joulukuuta 1925 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1896–1898. Hän pyrki kehittämään ja suojelemaan Ranskan maataloutta.
Méline valittiin kansalliskokoukseen vuonna 1872 ja hän oli edustajainkamarin jäsenenä vuodesta 1876. Hän toimi 1879 lyhyen aikaa oikeusministeriön alivaltiosihteerinä, 1883–1885 maatalousministerinä Jules Ferryn hallituksessa ja 1888–1889 edustajainkamarin puhemiehenä. Méline tunnettiin vahvana protektionismin kannattajana ja hänellä oli merkittävä rooli laadittaessa vuosina 1890–1892 säädettyjä protektionistisia lakeja, jotka tunnetaan ”Mélinen tariffeina”. Keskeisin niistä oli tammikuussa 1892 käyttöönotettu suojatullijärjestelmä.
Méline toimi pääministerinä 29. huhtikuuta 1896 – 14. kesäkuuta 1898 ja hoiti samalla myös maatalousministerin tehtäviä. Pääministerinä hän kieltäytyi sallimasta toista kuulemista Ranskaa kuohuttaneessa Dreyfus-jutussa. Myöhemmin hän pyrki kokoamaan maltilliset tasavaltalaiset ja konservatiivit yhteen parlamentin vasemmistoryhmiä vastaan ja muodosti progressisteina tunnetun puolueen. Hänet valittiin vuonna 1903 Vosgesin edustajana senaattiin, missä hän jatkoi protektionistisen politiikan puolustamista. Vuonna 1905 Méline julkaisi maatalouden ja teollisuuden suhdetta käsittelevän teoksen "Le Retour de la terre et Ia surproduction industrielle". Hän toimi uudelleen Ranskan maatalousministerinä 1915–1916.
Strellufinajokoira

Strellufinajokoira () on sukupuuttoon kuollut tanskalainen koirarotu, joka on nykyisin sulautunut yhteen dreeverin kanssa. 
Ulkomuoto.
Strellufinajokoiralla sallittiin mikä tahansa väritys, kunhan siinä oli selkeät valkoiset merkit, jotka näkyivät joka suunnasta katsottuina.
Luonne ja käyttäytyminen.
Strellufinajokoira oli tyyni ja valpas. Aggressiivisuus ja hermostuneisuus olivat erittäin epätyypillisiä piirteitä. Se oli itsenäinen ja kestävä työkoira. Sitä käytettiin kauriin, ketun ja jäniksen metsästykseen, ja sen työskentelytapa oli hidas, mutta suuren alueen kattava.
Alkuperä.
Rotu oli kotoisin eteläjyllantilaisesta Holstedin kaupungista, jossa sen jalosti 1900-luvun alussa Frands Christian Frandsen. Risteyttämällä keskenään smoolanninajokoira, berninajokoira ja westfaleninajokoira hänen onnistui luoda monipuolinen metsästyskoira, joka soveltui hyvin paikalliseen maastoon. 1920-luvun puoliväliin mennessä rotutyyppi oli ehtinyt vakiintua ja strellufinajokoira saavutti suosiota ympäri Tanskaa. Vuonna 1929 perustettiin "Dansk Stovarklub" ja hieman sen jälkeen rotua alettiin kutsua kehittäjänsä pitämän Strelluf-kennelin mukaan. Vuonna 1937 myös FCI tunnusti sen, ja uusi kansainvälisesti hyväksytty rotu herätti pian kiinnostusta myös Ruotsissa. Sinne viedyistä yksilöitä jalostettiin sittemmin dreeveri, jonka kasvava suosio lopulta sinetöi alkuperäisen tanskalaisen rodun kohtalon. Vuonna 1960 pohjoismaiset koira-asiantuntijat tulivat siihen lopputulokseen, että nämä kaksi rotua olivat käytännössä yksi ja sama. Tämän myötä myös FCI siirsi strellufinajokoiran dreeverin rotumääritelmän alaisuuteen, ja se lakkasi olemasta omana rotunaan. Osa tanskalaisista kutsuu vieläkin omia dreevereitään strellufinajokoiran nimellä.
Allen Leavell

Allen Frazier Leavell (s. 27. toukokuuta 1957 Muncie, Indiana) on yhdysvaltalainen entinen ammattilaiskoripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä.
Houston Rockets varasi ennen ammattilaisuraansa Oklahoma Cityn yliopiston joukkueessa pelanneen Leavellin NBA:han vuorolla 104 viidennellä kierroksella. Hän edusti Rocketsia kymmenen kauden ajan, koko NBA-uransa, ja pelasi 700 runkosarja- ja 63 pudotuspeliottelua. Rockets ylsi näiden vuosien aikana kahdesti NBA:n loppuotteluihin, vuosina 1981 ja 1986, mutta hävisi kummallakin kerralla Boston Celticsille. Leavell ja Robert Reid ovat ainoat pelaajat, jotka edustivat Rocketsia molempina vuosina. 
Leavellin pistekeskiarvo runkosarjassa oli 9,5, levypallokeskiarvo 1,7 ja syöttökeskiarvo 4,8. Pudotuspeleissä hänen pistekeskiarvonsa oli 6,4, levypallokeskiarvonsa 1,3 ja syöttökeskiarvonsa 3,2. Hän oli kaudella 1982–1983 NBA:n toiseksi eniten kolmen pisteen koreja tehnyt pelaaja tehtyään niitä 42. Hän sijoittui samalla kaudella liigan riistotilaston yhdeksänneksi lukemalla 165 (keskiarvo 2,1).
NBA-vuosiensa jälkeen Leavell pelasi vielä Tulsa Fast Breakersissä ja Rockford Lightningissa CBA:ssa ennen kuin lopetti pelaajauransa. Vuonna 1990 hän sai kolme vuotta ehdollista vankeutta kuristettuaan erotuomarin tajuttomaksi kesken Fast Breakersin ja Santa Barbara Islandersin välisen ottelun.
Sabinejoki

Sabinejoki on Yhdysvaltain eteläosassa virtaava joki. Sen pituus on arviolta noin 820 kilometriä.
Sabinejoki alkaa Texasin koillisilta preerioilta ja muodostaa alempana osan Louisianan ja Texasin välisestä raja-alueesta laskien Meksikonlahteen, kuitenkin sitä ennen hieman läntisemmän Nechesjoen kanssa yhtyen Sabinejärveen, joka on meren estuaari ja yhteydessä siihen Sabine Pass -nimisen lyhyen väylän kautta. Joen alkuperäinen espanjankielinen nimi "Río de Sabinas" tulee Floridansuosypresseistä ja viittaa tämän puulajin laajaan kasvuun joen alajuoksulla. Sabinejoen alueella sademäärät ovat runsaita. Esimerkiksi vuonna 2005 riehuneen hirmumyrsky Katrinan aikana joen pinta nousi viidellä metrillä.
Englannin 1. divisioonan kausi 1893–1894

Englannin 1. divisioonan kausi 1893-1894 oli The Football Leaguen kuudes kausi, ja toinen jona Football League oli jaettu kahteen divisioonaan. Sarjan voittaja oli liigan mestari, ja kolme viimeistä joutuivat testiotteluihin 2. divisioonan parhaita vastaan.
Uusina joukkueina olivat 1. divisioonaan nousseet Sheffield United ja Darwen FC, jotka korvasivat edellisellä kaudella pudonneet Notts Countyn ja Accringtonin.
Liigan mestaruuden voitti Aston Villa. Mestaruus oli seuran ensimmäinen.
Sarjataulukko.
Kolme viimeistä joukkuetta joutuivat testiotteluihin 2.divisioonan kolmea parasta vastaan.
Ottelut.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Testiottelut.
Testiotteluissa kohtasivat 1.divisioonan kolme viimeistä ja 2.divisioonan kolme parasta joukkuetta. Mikäli 1.divisioonan seura voitti ottelun, se säilytti sarjapaikkansa ja 2.divisioonan seura pysyi 2.divisioonassa. Mikäli 2.divisioonan seura voitti, oli edessä vaaliprosessi jonka jälkeen seura saattoi päästä 1.divisioonaan.
Testiotteluiden jälkeen Liverpool ja Small Heath nousivat 1.divisioonaan. Preston North End säilyi 1.divisioonassa ja Notts County 2.divisioonassa. Darwen ja Newton Heath putosivat 2.divisioonaan.
Harmakis

Harmakis tai Harmakhis, (egyptiksi "Hor-em-Akhet", "Horus horisontissa") oli muinaisessa Egyptissä palvottu jumala Horuksen muoto. Gizan sfinksi esittää Harmakis-jumalaa, jolla on faarao Khafren kasvot. Harmakis kuvattiin myös haukkana tai kruunupäisenä miehenä.
Harmakis yhdistettiin erityisesti nousevaan aurinkoon, ja tässä mielessä jumalalla oli paljon yhteistä Khepri-jumalan kanssa. Faarao Thutmosis IV:n Gizan sfinksin juureen pystyttämä "Unisteela" kertoo, kuinka sfinksi unessa puhui hänelle Hor-em-Akhet-Atum-Khepri-jumalana ennustaen hänen nousunsa faaraoksi.
Aleksi Akpaso

Aleksi Akpaso (s. 30. elokuuta 1992 Helsinki) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Ura.
Akpaso oli NKL-Panttereiden kasvatti, ja hän edusti Panttereita vielä B-junioreissa. Myöhemmin junioreissa hän siirtyi Pussihukkien juniorijoukkueisiin, joiden paidassa hän oli A-junioreiden SM-sarjan toiseksi paras korintekijä kaudella 2010–2011 (17,0 pistettä ottelua kohden). Akpaso aloitti Korisliiga-uransa vuonna 2011 Kouvoissa. Kahden pelikauden jälkeen hän siirtyi KTP:hen jossa saavutti SM-hopeaa vuonna 2015.
Elokuussa 2015 Akpaso siirtyi Kauhajoen Karhuun 1+1-vuotisella sopimuksella. Karhun tuolloinen valmentaja Sami Toiviainen sekä osa joukkueen pelaajista olivat myös siirtyneet Karhuun muutaman vuoden sisällä.
Akpaso päätti kilpauransa kevääseen 2019.
Akpaso pelasi yhteensä 13 nuorten maaottelua.
Akpaso tunnettiin urheilullisuudestaan.
Alaska Aces

Alaska Aces oli yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka oli kotoisin Anchoragesta Alaskasta. Seura pelasi ECHL-liigaa, ja se voitti liigan mestaruuden kaksi kertaa. Seuran kuuluisia entisiä pelaajia ovat muun muassa Scott Gomez, Brandon Dubinsky, Chris Beckford-Tseu ja Marek Schwarz. Seura muutti kaudeksi 2018-2019 Portlandiin ja sen nimeksi muuttui Maine Mariners.
Colorado Eagles

Colorado Eagles on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Lovelandin kaupungista Coloradossa. Se pelaa AHL-liigaa. Seura toimii NHL-seura Colorado Avalanchen farmijoukkueena. Vuoteen 2018 asti joukkue pelasi ECHL-liigassa ja voitti kahdella viimeiseksi jääneellä kaudellaan myös sarjan mestaruuden. Siirryttyään AHL-liigaan seura jätti vastoin vakiintunutta käytäntöä ECHL:n kiertopalkinto Kelly Cupin palauttamatta ja ilmoitti pitävänsä sen itsellään.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"(Tilanne 22. marraskuuta 2025)"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Vahermanjärvi

Vahermanjärvi on karu ja vähähumuksinen metsäjärvi Pusulassa Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on kaksi neliökilometriä. Etäisyys Lohjan keskustasta on 34 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Vahermanjärven länsi–itäsuuntainen pituus on noin kaksi kilometriä. Järvi on melko syvä, syvin kohta on lounaisosan 18,9 metriä. Järven koillisosassa on 15,9 metrin syvänne. Vahermanjärven kaakkoisosassa on kolmen pienehkön saaren rykelmä (Verkkosaari, Keskisaari, Pikkusaari), itäosassa on neljän luodon rykelmä. Suurin saari on noin 70 aarin laajuinen Verkkosaari. Vahermanjärven erikoisuus on noin viiden hehtaarin laajuinen Tytysaari, jonka pohjoisranta on osa Vahermanjärven etelärantaa. Lännessä ja idässä Tytysaarta erottavat mantereesta vain kapeat laskuojat. Saaren eteläpuolella on kolmen hehtaarin laajuinen Tytylampi, jonka korkeustaso on 60 senttimetriä Vahermanjärveä alempi.
Vahermanjärven vedet virtaavat Tytylammen kautta runsaan kilometrin pituiseen Myllypuroon, joka laskee Tarkeelanjärven pohjoisrannalle. Tarkeelanjärven korkeustaso on noin 26 metriä Vahermanjärveä alempi. Vahermanjärveen virtaa vettä idästä Antiaisesta. Järvien välinen kannas on noin 300 metriä leveä. Lisäksi Vahermanjärveen laskee vähäisiä puroja pohjoisesta. Järven pohjoisrannan tuntumassa sijaitsee noin 60 aarin laajuinen Yksinäinen-lampi (110,5 metriä mpy). Luoteisen rannan lähellä sijaitsee noin 50 aarin laajuinen Kinnaslampi (112,0 metriä mpy).
Vahermanjärven ranta on varsin tiheään mökitetty. Järveen kohdistuu vain vähän kuormitusta ja sen ekologinen tila on erinomainen. Järven tilavuus on yli 16,8 miljoonaa kuutiometriä.
Antiaisen pohjoisrannan tulvaniittyalueelta tulevan laskuojan suu Vahermanjärven puolella on arvokas luontokohde.
Vahermanjärven tuntumassa on Vaherman kurssikeskus.
Vahermanjärvi (23.063.1.004) kuuluu Tarkeelanjärven alueeseen (23.063), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Vahermanjärvi on laajin Tarkeelanjärven alueen kuudestatoista yli hehtaarin laajuisesta vakavedestä.
Luis Rivera

Luis Alberto Rivera Morales (s. 21. kesäkuuta 1987 Agua Prieta) on meksikolainen pituushyppääjä.
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2003 Rivera ei selviytynyt kolmiloikan loppukilpailuun hypättyään karsinnassa 14,25 metriä. Lontoon olympialaisissa 2012 Rivera hyppäsi pituushypyn karsinnassa 742 cm, eikä selviytynyt finaaliin. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Rivera sijoittui pituushypyssä pronssille tuloksella 827 cm.
Hänen ennätyksensä pituushypyssä on 846 cm, jonka hän hyppäsi kesäkuussa 2013. Kolmiloikkaa hän on hypännyt 15,97 metriä vuonna 2009.
Bakersfield Condors

Bakersfield Condors on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Bakersfieldistä, Kaliforniasta. Se pelaa AHL-liigaa. Condorsin AHL-joukkue toimii NHL-seura Edmonton Oilersin farmijoukkueena. Seura tunnettiin aikaisemmin nimellä Oklahoma City Barons.
Bakersfieldissa pelasi aikaisemmin samanniminen joukkue ECHL-sarjassa. ECHL-sarjan Bakersfield Condor muutti vuonna 2015 Virginian Norfolkiin, jossa seura vaihtoi nimensä Norfolk Admiralsiksi.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Rocksielu

Rocksielu (SATLP-1010) on Matti Juvan ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa sooloalbumi. Albumin julkaisi Satsanga vuonna 1974 ja äänitti Pekka Nurmikallio Microvox-studiolla Lahdessa. Albumin kappaleet julkaistiin CD-muotoisina syksyllä 2013, Castanja -yhtyeen debyyttialbumin uusintajulkaisun yhteydessä. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on kirjoittanut Matti Juva ja sovittanut Juha Björninen, ellei toisin mainita.
A-puoli
B-puoli
Anything

Anything on The Damnedin vuonna 1986 julkaistu studioalbumi.
Tyylillisesti se jatkaa Phantasmagoria-albumin goottirock linjaa muutamin poikkeuksin. Levyllä kuullaan myös vaikutteita psykedeelisestä rockista lainakappaleella "Alone Again Or". "The Portrait" on pianovetoinen instrumentaali, joka muistuttaa tyylillisesti ambient-musiikkia.
Albumin kappale "In Dulce Decorum" sisältyi TV-sarja Miami Vicen jaksoon "Walk Alone" vuonna 1986. Kappale "Tightrope Walk" puolestaan kuullaan vuoden 1987 jakson "Viking Bikers From Hell" lopussa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Dave Vanian, Roman Jugg, Bryn Merrick ja Rat Scabies.
Carl Christoffer Ekman

Carl Christoffer Ekman (15. toukokuuta 1750 Boteå, Ruotsi – 22. tammikuuta 1818 Uusikaupunki) oli suomalainen varanotaari ja pormestari. Hän on parhaiten tunnettu päiväkirjasta jota hän piti an osallistuessaan.
Ekmanin isä oli Boteån Gålsjön ruukinpehtori Karl Ekman. Hän kävi Härnösandissa triviaalikoulua ja lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1769. Ekman opiskeli sitten Turun akatemiassa ja valmistui filosofian maisteriksi 1775. Hän oli auskultanttina Turun hovioikeudessa 1776 ja varanotaarina vuodesta 1779.
Ekman toimi Turun läänin jalkaväkirykmentin palkattomana sotatuomarina ja oli katselmuskirjurina 1787–1788. Ekman osallistui rykmentin mukana Kustaa III:n sotaan ja hän piti sodan aikana päiväkirjaa joka on säilynyt ja julkaistu vuonna 1900. Päiväkirjassa Ekman kuvasi sotatapahtumia ja kuningas Kustaa III:n kannattajana hän tuomitsi jyrkästi Anjalan liiton miesten toiminnan.
Ekman valittiin 1795 Uudenkaupungin pormestariksi ja hän hoiti tätä tehtävää vuoteen 1816 saakka.
Ekman oli naimisissa vuodesta 1792 Perniön kirkkoherran Anders Gadolinin tyttären Sara Elisabet Gadolinin (k. 1818) kanssa. Heillä oli kymmenen lasta joista tunnettuja olivat taidemaalari Robert Wilhelm Ekman ja Turun kappalaisena toiminut Fredrik Joakim Ekman (1798–1872).
Millerit

Millerit () on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Rawson Marshall Thurberin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva.
Juoni.
Huumekauppias David Clark (Jason Sudeikis) elää melko yksinäistä ja merkityksetöntä elämää. Kun hänen rahansa ja tavaransa varastetaan, hän jää velkaa diilerilleen Bradille (Ed Helms). Kuitatakseen velkansa hänen täytyy ryhtyä huumesalakuljettajaksi ja tuoda diilerinsä seuraava marihuanalasti Meksikosta Yhdysvaltoihin.
David tajuaa pian että hänen kannattaa naamioitua, sillä yksin hän kiinnittäisi huomiota ja jäisi kiinni rajalla. Siksi hänen täytyy värvätä itselleen kulissiperhe. David palkkaa vaimokseen strippaavan naapurinsa Rosen (Jennifer Aniston) ja lapsikseen 18-vuotiaan Kennyn (Will Poulter) sekä kotoa karanneen myöhäisteinin Caseyn (Emma Roberts).
Tuotanto.
Elokuvan tuotanto alkoi Wilmingtonissa, Pohjois-Carolinassa 23. heinäkuuta 2012. Suurin osa elokuvasta kuvattiin Pohjois-Carolinassa ja New Mexicossa.
Vastaanotto.
Internetsivusto Rotten Tomatoesin mukaan 47 % kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan keskiarvolla 5,4/10. Keräys perustuu 147 arviointiin. Vaihtelevista arvosteluista huolimatta "Millerit" on tuottanut maailmanlaajuisesti lähes 270 miljoonaa dollaria ja ylittänyt alkuperäisen budjettinsa seitsenkertaisesti.
Elokuva sai useita palkintoehdokkuuksia, ja Will Poulter sai roolistaan nousevan tähden Bafta-palkinnon. Elokuvan toinen nuori näyttelijä, Emma Roberts, palkittiin komediaelokuvanäyttelijättären Teen Choice -palkinnolla.
Jules Simon

Jules Simon (31. joulukuuta 1814 Lorient – 8. kesäkuuta 1896 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1876–1877.
Simon toimi filosofianopettajana lyseoissa eri puolilla Ranskaa ja vuodesta 1839 Sorbonnen yliopistossa Pariisissa Victor Cousinin seuraajana. Hänet valittiin 1848 Ranskan kansalliskokoukseen, jossa hän esiintyi liberaalina sanan-, ajatuksen- ja uskonnonvapauden puolustajana. Seuraavana vuonna hänet valittiin Ranskan valtioneuvoston jäseneksi, mutta vastustettuaan presidentti Louis Napoleonin vallankaappausta joulukuussa 1851 hänet erotettiin kaikista viroistaan, myös Sorbonnesta. Sen jälkeen Simon omistautui pitkäksi aikaa filosofisille ja historiallisille tutkimuksille. Näihin kuuluivat muun muassa laajalle levinneet "Le devoir" (1854), "La religion naturelle" (1856) ja "La liberté" (1857).
Vuonna 1863 Simon valittiin lainsäätäjäkunnan jäseneksi, missä hän esiintyi edelleen liberaalien periaatteiden puolustajana. Toisen keisarikunnan kukistuttua hän tuli syyskuussa 1870 opetus- ja kulttuuriministeriksi kansallisen puolustuksen hallitukseen ja helmikuussa 1871 sitä seuranneeseen Adolphe Thiersin hallitukseen. Simonin yritykset koululaitoksen uudistamiseksi kariutuivat. Hän joutui eroamaan Thiersin mukana toukokuussa 1873. Tämän jälkeen Simonista tuli yksi tasavaltalaisten johtajista. Hänet nimitettiin 1875 elinikäiseksi senaattoriksi ja valittiin samana vuonna Ranskan akatemiaan.
Ranskan edustajainkamarin saatua vuoden 1876 vaaleissa vahvan tasavaltalaisen enemmistön monarkistinen presidentti Patrice de Mac-Mahon joutui nimittämään Simonin pääministeriksi 12. joulukuuta 1876. Suhteellisesta maltillisuudestaan huolimatta Simonin hallitus joutui pian konfliktiin kirkon asemaa puolustaneiden tahojen kanssa ja samanaikaisesti myös vasemmiston arvostelun kohteeksi. 16. toukokuuta 1877 presidentti Mac-Mahon vaati Simonille osoittamassaan kirjeessä käytännössä tämän eroa. Hallitus sai parlamentilta luottamuslauseen, mutta Simon erosi siitä huolimatta. Tämä käynnisti ”toukokuun vallankaappauksena” ("le seize mai") tunnetun perustuslaillisen kriisin, sillä vallitsi erimielisyys siitä, tulisiko hallituksen nauttia ensisijaisesti presidentin vai edustajainkamarin luottamusta. Lopulta jälkimmäinen kanta voitti, minkä seurauksena Mac-Mahon joutui itse eroamaan presidentin virasta tammikuussa 1879.
Simon jatkoi poliittista uraansa senattissa, missä hän keskittyi pääasiassa opetuskysymyksiin. Hän ajautui entistä enemmän vastakkain kirkollisten tahojen kanssa ja esiintyi myös boulangismin vastustajana. Vuoden 1890 jälkeen hän ei toiminut julkisissa tehtävissä.
Ontario Reign

Ontario Reign on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Ontariosta Kaliforniasta. Se pelaa AHL-liigassa. Reignin AHL-joukkue toimii NHL-seuran Los Angeles Kingsin farmijoukkueena. Seura tunnettiin aikaisemmin nimellä Manchester Monarchs.
Ontariossa pelasi aikaisemmin samanniminen joukkue ECHL-sarjassa. ECHL-sarjan Ontario Reign muutti vuonna 2015 New Hampshiren Manchesteriin, jossa seura vaihtoi nimensä Manchester Monarchsiksi.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"(Tilanne 22. elokuuta 2025)"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Gustav Donner

Gustav Adolf Donner (6. marraskuuta 1902 Nürnberg, Saksa – 26. helmikuuta 1940 Yläsommee, Viipurin maalaiskunta) oli suomalainen historioitsija.
Donnerin vanhemmat olivat filosofian tohtori Joakim Otto Evert Donner ja Emilia Maria Matilda Ekman. Hän pääsi ylioppilaaksi Djursholmin yhteiskoulusta Ruotsissa 1921 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1925, maisteriksi 1927, lisensiaatiksi 1929 ja tohtoriksi 1932. Ulkomaan opintomatkoja Donner teki Saksaan ja Italiaan 1927, Tallinnaan 1929, 1930 ja 1931, Saksaan, Ranskaan ja Italiaan 1931 ja Italiaan 1932. 
Donner toimi Åbo Akademin yleisen historian dosenttina 1932–1940. Hän työskenteli johtajana Wilh. Bensow Oy:ssä vuodesta 1935 alkaen. Donner oli 1932–1935 Finlands svenska studentkårers förbundin puheenjohtaja ja 1931–1935 Arbetets vänner-yhdistyksen puheenjohtaja.
Donner hankki 1930-luvun lopulla enemmistön Oy Strengberg Ab:sta Ab Atla -yhtiönsä kautta.
Reservin vänrikki Donner, joka oli suorittanut asevelvollisuutensa 1925-1926, toimi talvisodassa ensin Koivistolla KTP 4:n joukkueenjohtajana ja sitten JR 10:ssä komppanianpäällikkönä. Hän kaatui 25. helmikuuta 1940 Yläsommeella saatuaan kranaatin sirpaleen päähänsä.
Donner harrasti yleisurheilua, jossa hän sai 4 × 400 metrin viestijuoksussa vuonna 1925 Helsingin IFK:n joukkueessa SM-kultaa Suomen-ennätysajalla.
Wheeling Nailers

Wheeling Nailers on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Wheelingista Länsi-Virginiasta. Se pelaa ECHL-liigaa. Nailersin ECHL-joukkue toimii NHL-seura Pittsburgh Penguinsin ja Montreal Canadiens sekä AHL-seura Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin ja Hamilton Bulldogsin farmijoukkueena. Suomalaisista Antti Kohvakka ja Jarno Mensonen ovat edustanut seuraa.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"(Tilanne 24. marraskuuta 2025)"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
August af Nyborg

Carl August af Nyborg, sukunimi alun perin "Alén", adoption jälkeen "Nybergh" ja aateloituna "af Nyborg" (19. joulukuuta 1833 Norrköping, Ruotsi – 6. lokakuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen pormestari, hovioikeudenneuvos ja senaattori. Hän oli vuonna 1892 perustetun senaatin oikeustoimituskunnan ensimmäinen päällikkö eli tavallaan Suomen ensimmäinen ”oikeusministeri”.
Af Nyborgin vanhemmat olivat ruotsalainen näyttelijä Carl August Alèn (1810–1846) ja Anna Maria Christine Sophie "Annette" Magito (1812–1874). Vanhemmat jättivät 2-vuotiaan Carl Augustin Turkuun joulukuussa 1835 matkustaessaan itse Tukholmaan. Hänet adoptoivat kauppias Gabriel Edvard Nybergh ja tämän vaimo Anna Sofia Levander. Kun kauppias Nybergh kuoli 1836 hänen leskensä meni uusiin naimisiin kauppias Reinhold Daniel Nystedtin (k. 1863) kanssa mutta Carl August säilytti adoptiossa saamansa Nybergh-sukunimen.
Nybergh kävi Turun yläalkeiskoulua ja lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1852. Hän opiskeli Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa ja suoritti tuomarin tutkinnon 1855. Hän toimi Turun hovioikeudessa ylimääräisenä notaarina 1855–1857 ja oli Turun poliisikamarin kanslistina vuodesta 1857. Nybergh sai varatuomarin arvon 1858. Hän oli sitten Turun hovioikeuden kanslistina vuodesta 1861 ja kirjaajana vuonna 1864. 
Nybergh toimi Rauman pormestarina 1864–1868. Hänestä tuli Suomen Pankin johtokunnan notaari 1868 ja Suomen senaatin prokuraattorintoimituskunnan sihteeri 1869. Nybergh valittiin Ahvenanmaan tuomiokunnan tuomariksi 1874, mutta hän ei astunut virkaan. Hän oli sitten vuodesta 1874 koulutoimen ylihallituksen jäsen sekä ylitirehtöörin apulainen ja vuodesta 1878 Viipurin hovioikeuden hovioikeudenneuvos. Nybergh oli senaattorina senaatin oikeusosastossa vuodesta 1880, senaattorina talousosastossa ja oikeustoimituskunnan päällikkönä vuodesta 1892 sekä vielä uudestaan senaattorina oikeusosastossa vuodesta 1897. Viimeksi ennen eroaan hän toimi senaatin oikeusosaston varapuheenjohtajana 1900–1902.
Nybergh aateloitiin 1896, jolloin hän otti sukunimekseen af Nyborg.
Nybergh oli naimisissa 1865–1926 Johanna Amalia Paqvalinin (k. 1926) kanssa. Heillä oli kolme lasta, joista yksi oli kirjailija Carl Adolf af Nyborg.
Charles Floquet

Charles Thomas Floquet (2. lokakuuta 1828 Saint-Jean-Pied-de-Port – 18. tammikuuta 1896 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1888–1889. Hänet muistetaan kolmatta tasavaltaa uhanneen kenraali Georges Boulangerin vastustajana.
Elämäkerta.
Floquet valmistui lakimieheksi vuonna 1851. Toisen keisarikunnan aikana hän tuli tunnetuksi tasavaltalaisena lehtimiehenä ja asianajajana. Hän osallistui kolmannen tasavallan perustamiseen vuosina 1870–1871 ja tuli valituksi kansalliskokoukseen Seinen edustajana. Floquet perusti "Ligue d’union républicaine des droits de Paris" -nimisen liiton sovitellakseen yhteisymmärryksen tasavaltalaisen hallituksen ja Pariisin kommuunin välille, mutta tämä epäonnistui ja kommuunin kukistamisen yhteydessä hänet pidätettiin lyhyeksi aikaa. Floquet toimi sitten vuodesta 1872 Pariisin kaupunginvaltuuston jäsenenä ja 1875 sen puheenjohtajana, kunnes hänet seuraavana vuonna valittiin Ranskan edustajainkamariin radikaalien edustajana. Hän oli 1882 lyhyen aikaa Seinen departementin prefektinä ja 1885–1888 edustajainkamarin puhemiehenä. Floquet tunnettiin iskevänä puhujana ja hänen puheistaan julkaistiin vuonna 1885 kaksiosainen kokoelma "Discours et opinions de M. Charles Floquet".
Floquet tuli pääministeriksi huhtikuussa 1888, jolloin kenraali Boulangeria tukeva boulangistinen liike oli voimistumassa Ranskassa. Boulangerin pelättiin uhkaavan tasavaltaa vallankaappauskella, ja tasavallan puolustajiin kuulunut Floquet päätti haastaa hänet avoimesti. Miehet kävivät 13. heinäkuuta 1888 kaksintaistelun, jossa Floquet onnistui haavoittamaan Boulangeria. Floquet’n hallitus kaatui seuraavan vuoden helmikuussa parlamentin hylättyä sen tekemän esityksen perustuslain uudistamisesta. Hän palasi marraskuussa 1889 edustajainkamarin puhemieheksi, mutta joutui eroamaan 1892 Panama-skandaalin seurauksena. Tämä pilasi myös hänen mahdollisuutensa vuoden 1893 presidentinvaalissa ja hän putosi saman vuoden vaaleissa edustajainkamarista. Floquet valittiin kuitenkin 1894 senaattiin, jonka jäsenenä hän oli kuolemaansa asti.
Uniikki Unikorni

Uniikki Unikorni on oululainen improvisaatioteatteri. Vuonna 2007 perustettu ryhmä esiintyy ja kouluttaa Oulun seudulla. Ryhmä on ohjannut kaikille avoimia improjameja, pitänyt lapsille satutunteja Oulun pääkirjastossa sekä järjestänyt Oulun improvisaatioteatterifestivaalin vuonna 2013. Uniikki Unikorni on myös järjestänyt improvisaatioteatterikursseja. Kesällä 2013 ryhmä järjestää Improvaara – opasmatkoja outoon Ouluun -esitysten sarjan Oulun keskustassa. Ryhmä esiintyy myös vuosittain Oulun Taiteiden yössä. Uniikki Unikornin voi myös tilata esiintymään juhliin.
Produktiot.
Improvaara – Opasmatkoja outoon Ouluun.
Kesällä 2013 Uniikki Unikorni järjesti opastettuja improvisaatioteatteriretkiä Oulun keskustassa.
OUI! Oulun improvisaatioteatterifestivaali.
1.–3. maaliskuuta 2013 improvisaatioteatteri Uniikki Unikorni järjesti Oulussa improvisaatioteatterifestivaalin. Festivaalilla oli esityksiä ja työpajoja. Festivaalille tuli vierailevia ohjaajia Saksasta ja ympäri Suomea.
Henrik Christian Nordenswan

Henrik Christian Nordenswan (22. helmikuuta 1762 Helsinki – 20. joulukuuta 1822 Hämeenlinna) oli suomalainen lääninkamreeri, kamarineuvos, valtiopäivämies ja Suomen konseljin jäsen.
Elämäkerta.
Nordenswanin vanhemmat olivat lääninkamreeri Johan Anderrson Nordenswan, vuodesta 1772 aateloituna Nordenswan (1731–1811) ja Johanna Kristina Schwartz. Hän pääsi ylioppilaaksi 1777 ja sai todistuksen kamarikollegiota varten 1782.
Elämä ja työura.
Nordenswan oli Uudenmaan ja Hämeen läänin lääninkonttorin palveluksessa. Hänestä tuli ylimääräinen kamarikirjuri kamarirevision 3. eli Suomen provinssikonttorissa Tukholmassa vuonna 1782 ja Uudenmaan ja Hämeen läänin vt. lääninkamreeri vuonna 1783 jolloin hän sai myös varrontavaltakirjan mainittuun virkaan. Nordenswan oli sittemmin ylisen Sääksmäen kihlakunnan kruununvoutina vuodesta 1787 ja vuonna 1802 hän astui edellä mainittuun lääninkamreerin virkaansa.
Suomen sodan jälkeen Nordenswan oli hallituskonseljin talousosaston jäsen ja kamaritoimituskunnan päällikkö 1809–1812. Erottuaan tästä tehtävästä hän palasi lääninkamreeriksi. Nordenswan sai kamarineuvoksen arvon 1809. Hän toimi valtiopäivämiehenä Ruotsin säätyvaltiopäivillä 1789 ja Porvoon valtiopäivillä 1809.
Nordenswan omisti vuodesta 1794 Janakkalan Vähikkälän kylässä sijainneen Toivan kartanon ja laajensi sen 1 856 hehtaarin kokoiseksi suurtilaksi. Nordenswanin suvulla kartano oli vuoteen 1875 saakka jolloin se myytiin Tervakoski-yhtiölle.
Avioliitto.
Nordenswan oli naimisissa kaksi kertaa:
Nordenswanin poika Johan Henrik Nordenswan (1801–1862) toimi Hämeen läänin lääninkamreerina ja lyhyen aikaa Suomen Pankin johtajana. Taidemaalari Victorine Nordenswan oli Johan Henrik Nordenswanin tytär.
Kaj Backlund

Harry Kaj Olof Backlund (24. helmikuuta 1945 Helsinki – 25. joulukuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen jazztrumpetisti, -säveltäjä ja -sovittaja sekä Oulunkylän pop- ja jazzkonservatorion yksi perustaja ja pitkäaikainen sävellyksen, sovittamisen ja musiikin teorian opettaja.
Backlund alkoi seitsemänvuotiaana soittaa trumpettia isänsä johtamaan Paavalin seurakunnan nuorten puhallinorkesterissa Helsingin Vallilassa. 11-vuotiaana hän meni mukaan oppikouluun perustettuun swing-tyyliseen big bandiin. Kolme vuotta myöhemmin hän perusti oman yhtyeen, jossa soittivat muiden muassa Paroni Paakkunainen, Teppo Hauta-aho, Eero Ojanen, Pekka Pöyry ja Juhani Aaltonen.
Backlund työskenteli pitkään päivisin pankissa, mutta osallistui muiden yhtyeen jäsenten tavoin kesinä 1966 ja 1967 Jyväskylän Kesän työpajoihin, joissa opetti yhdysvaltalainen George Russell. Backlund alkoi saada työtilaisuuksia Yleisradion tuolloisesta Radion tanssiorkesterista, studiomuusikkona sekä UMOsta, jonka perustajajäseniin hän kuuluu.
1970-luvun alussa Backlundin teki sovituksia Toivo Kärjen kappaleisiin. Backlund oli mukana perustamassa Oulunkylän pop-jazz-opistoa ja suunnittelemassa Sibelius-Akatemian jazzosaston ensimmäistä opetussuunnitelmaa.
Kaj Backlundin pojista Jari on rumpali, Jukka musiikkituottaja ja Tapio basisti.
Backlund on haudattu Malmin hautausmaalle.
Levytyksiä.
Säveltäjänä ja sovittajana:
Mäntlahti

Mäntlahti (ruots. "Mäntlax") on kylä Haminassa. Se sijaitsee noin 12 kilometriä kaupungin keskustasta kaakkoon, Suureen rantatiehen kuuluvan Museotien varrella.
Historia.
Ensimmäinen maininta Mäntlahdesta löytyy vuodelta 1458. Tuolloisessa asiakirjassa määritellään Vehkalahden pitäjän kaakkois- ja eteläosan kylien rajoja. Mäntlahden katsottiin 1500-luvun puolivälissä kuuluvan toisinaan Vehkalahden ja toisinaan Virolahden alueeseen. Tuolloin Mäntlahden isännät olivat ammatiltaan maanviljelijöitä, kalastajia ja kippareita.
1700-luvulla Mäntlahden taloista muodostui kaksi herrasviljelystä. Nämä yhdistettiin myöhemmin yhdeksi suurtilaksi. Tämän kartanon päärakennus rakennettiin vuonna 1851 vanhan Ristolan talon tontille, kylän pääasutuksen ulkopuolelle.
Mäntlahden vanhat tonttimaat ovat edelleen asuttuja. Vanhakylän tontilla on peltojen ympäröimää maalaisasutusta ja rakentamattomilla alueilla on mahdollisesti säilynyt jäänteitä aiemmista asutusvaiheista.
Hurrikaani Nora

Hurrikaani Nora oli syyskuussa (16.-26. päivien välillä) vuonna 1997 Tyynellämerellä pyörinyt trooppinen hirmumyrsky. Vuoden 1997 hurrikaanikauden aikana se oli järjestyksessään 14. trooppinen myrsky ja seitsemäs hurrikaanin asteelle voimistunut myrsky. Nora aiheutti tuhoja ensin Meksikossa, missä kaksi ihmistä sai surmansa suoraan hurrikaaniin liittyneissä onnettomuuksissa. Meksikosta Nora eteni Yhdysvaltoihin, jossa tuhoja tuli sekä Kalifornian rannikolla että kauempana sisämaassa tulvien muodossa. Yhdysvaltojen alueella neljä ihmistä kuoli epäsuorasti Noran aiheuttamista tulvista ja rankkasateista johtuen. Kaikkiaan 4. luokan hurrikaaniksi yltynyt Nora aiheutti siis kuuden ihmisen kuoleman.
Nora on ollut yleinen nimi, kun eri vuosien hurrikaaneja on nimetty. Vuoden 1997 lisäksi Nora-niminen hurrikaani on vaikuttanut Tyynellämerellä vuosina 1985, 1991, 2003 ja 2009. Lisäksi Noraksi on nimetty kymmenen taifuunia vuosina 1945, 1951, 1955, 1959, 1962, 1964, 1967, 1970, 1973 ja 1976.
Arizonan kuvernööri Jane Dee Hull lähetti Yumaan kansalliskaartin joukkoja. Punainen Risti lähetti oman erikoisryhmänsä.
Pat Hutchins

Pat Hutchins (18. kesäkuuta 1942 Yorkshire – 7. marraskuuta 2017 Lontoo) oli englantilainen kuvataiteilija ja lastenkirjailija. Hän sai lasten- ja nuortenkirjojen kuvittajille suunnatun Kate Greenaway -mitalin vuonna 1974. Hutchins kirjoitti ja kuvitti noin 50 kirjaa.
Heinäkuussa 2013 Yleisradio uutisoi Marimekon tuotteistaman "Isoisän puutarha" -kuosin muistuttavan Pat Hutchinsin esikoisteoksen "Rosie’s Walk" (1968) kuvitusta. Hutchinsin kustantaja ilmoitti selvittävänsä, onko kyseessä mahdollisesti kopio.
Liila (koiraväri)

Liila (myös isabella) koira on punervan vaaleanharmaa koira vaaleanruskein, vihertävänkeltaisin tai keltaisin silmin. Iho on vaaleanruskea. Geneettisesti liila koira on kokomusta, jonka eumelaniinin sävy on vaaleanruskeaa B-lokuksen bb-genotyypin ja D-lokuksen dd-genotyypin yhteisvaikutuksesta. Liila on melko harvinainen väritys.
Termiä liila voidaan käyttää myös viittaamaan kuviollisen koiran eumelaniinin sävyyn erotuksena mustasta, maksanruskeasta ja sinisestä: esimerkiksi ”merkkivärinen liila” viittaa merkkiväriseen koiraan, jonka eumelaniini on liilanväristä.
Liilalle värille on monia eri nimiä riippuen erityisesti koiran rodusta:
Periytyminen.
Liila eumelaniini edellyttää, että koira on genotyypiltään bb dd. Ei-diluutio (bb D_) koira on maksanruskea, ei-maksa (B_ dd) on sininen ja ei-maksa ei-diluutio (B_ D_) musta.
Alla eumelaniinin sävyn periytymiskaavio.
Luigi Comencini

Luigi Comencini (8. kesäkuuta 1916 Salò – 6. huhtikuuta 2007 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, jonka ura ulottui kuudelle vuosikymmenelle, 1940-luvun lopulta 1990-luvun alkuun. Comencini on yksi ”italialaisen komedian” huomattavimpia edustajia ja hänet tunnetaan erityisesti erinomaisista lapsikuvauksistaan.
Comencini alkoi kirjoittaa elokuva-arvosteluja opiskellessaan arkkitehtuuria Milanossa. Hän oli mukana perustamassa Italian elokuva-arkistoa. Vuonna 1946 Comencini teki hyvät arvostelut saaneen dokumenttielokuvan "Bambini in città" (”Lapsia kaupungissa”). Ohjaajan ensimmäinen näytelmäelokuva oli "Pikku lurjuksia" ("Proibito rubare", 1948). Vittorio De Sican ja Gina Lollobrigidan tähdittämästä elokuvasta "Leipää, rakkautta ja unelmia" ("Pane, amore e fantasia", 1953) tuli suuri kaupallinen menestys. Vuonna 1960 Comencini ohjasi toisen maailmansodan aikaan sijoittuvan satiirin "Sodan helvetti" ("Tutti a casa"), joka on yksi hänen parhaista teoksistaan.
Lapsikuvaus "Incompreso" (”Väärinymmärretty”, 1966) tuotti Comencinille hänen ensimmäisen David di Donatello -palkintonsa. Alun perin televisiota varten tehtyä elokuvaa "Le avventure di Pinocchio" (”Pinokkion seikkailut”, 1971) pidetään kaikkien aikojen parhaana Pinokkio-filmatisointina. Ohjaajan lukuisista komedioista ja lapsikuvauksista viimeiseksi jäi "Marcellino" (1992).
Comencini menetti oman isänsä teini-iässä ja tutkii elokuvissaan usein lasten ja vanhempien, etenkin poikien ja isien suhdetta. Hänen käsittelytapansakin on usein lapsen ajattelun kaltaista, sekoitus realismia ja fantasiamaailmaa. Italian ”uuden elokuvan” ("nuovo cinema italiano") ohjaajat alkoivat myös 1980- ja 1990-luvulla käyttää usein lapsia elokuviensa päähenkilöinä. Näitä ohjaajia olivat Marco Risi, Gianni Amelio, Marco Tullio Giordana, Aurelio Grimaldi, Francesca Archibugi, Nanni Moretti ja Paolo Sorrentino.
Tyttäret myös elokuva-alalla.
Luigi Comencinin neljä tytärtäkin toimivat elokuva-alalla, paljolti isänsä kouluttamina. He ovat kirjailija, ohjaaja ja käsikirjoittaja Cristina Comencini, näyttelijä ja tuottaja Eleonora Comencini, ohjaaja ja käsikirjoittaja Francesca Comencini sekä lavastaja ja puvustaja Paola Comencini, joka työskenteli kaikissa isänsä tuotannoissa alkaen vuoden 1980 elokuvasta "Eugenio". Francesca Comencini ohjasi elokuvan "Le parole di mio padre" (”Isäni sanat”, 2001), jonka tekoaikana Luigi Comencini oli jo Parkinsonin tautinsa takia puhekyvytön.
Kyösti Auer

Gustaf (Kyösti) Fabian Auer (sukunimi aik. "Tappura"; 15. joulukuuta 1865 Lempäälä – 15. helmikuuta 1929) oli suomalainen juristi ja senaattori.
Auerin vanhemmat olivat tilan- ja talonomistaja Kaarlo Kustaa Fridolf Tappura (Vehoniemi) ja Maria Wilhelmina Kukkola. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1887 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Auer valmistui filosofian kandidaatiksi 1892, maisteriksi 1894, suoritti oikeustutkinnon 1895 ja sai varatuomarin arvon 1898.
Auer toimi vuodesta 1904 Turun hovioikeuden asessorina. Hänet erotettiin 1906 ja asetettiin lakkautuspalkalle 1907. Auer oli Suomen senaatin oikeusosaston jäsen 1912–1917, mutta joutui erotetuksi Suomen itsenäistyttyä, koska häntä pidettiin tsaarinvallan yhteistoimintamiehenä (”bobrikoffarina”). Viimeksi hän toimi asianajajana Jyväskylässä ja Tampereella.
Kyösti Auer oli naimisissa vuodesta 1894 Maria Kristina Heleniuksen kanssa. Geologi, maantieteilijä, suontutkija ja tutkimusmatkailija Väinö Auer oli heidän poikansa.
Aksel Werner Ruusuvaara

Aksel Werner Ruusuvaara (sukunimi aik. "Rosberg"; 25. joulukuuta 1867 Leppävirta – 7. kesäkuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen juristi ja senaattori.
Ruusuvaaran vanhemmat olivat maanmittari Erik Ferdinand Rosberg ja Agnes Walle. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1888 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Ruusuvaara suoritti oikeustutkinnon 1893 ja sai varatuomarin arvon 1896.
Hän toimi asianajajana Turussa 1903-1904 ja asessorina 1904-1907. Hänet erotettiin poikkeuslain nojalla 1907.
Seuraavat kaksi vuotta hän toimi Helsingissä asianajajana, kunnes hänet valittiin Viipurin Hovioikeuden asessoriksi 1909.
Ruusuvaara toimi Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena 1910–1912. Hän kuului Nuorsuomalaiseen puolueeseen. Hän oli Suomen senaatin oikeusosaston jäsen 1912–1917.
Viimeksi hän toimi asianajajana Helsingissä.
Aksel Ruusuvaara oli naimisissa vuodesta 1898 Anna Pakarisen kanssa. Heille syntyi kaksi lasta. Hilkka Liisa 20.5.1899-31.7.1976 ja Aarre Veikko Antero 16.8.1900-28.11.1946.
Lähteet.
Leppävirran Rosbergit (Georg Rosberg)