tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Muhammad ibn Jarir al-Tabari

Muhammad ibn Jarir al-Tabari (838 Tabaristan – 923 Bagdad) oli persialainen historioitsija ja Koraanin eksegeetti. Teoksillaan Tabarista on tullut islamin varhaishistorian ja Koraanin selityksen ylittämätön auktoriteetti. Tabariin pohjautuu myös oma islamilainen lakikoulukunta, joka ei kuitenkaan ole säilynyt nykyaikaan. 
Teokset.
Al-Tabarin nimissä kulkee kaksi valtavaa teoskokonaisuutta. 
"History of the Prophets and Kings".
Al-Tabarin arabiankielinen maailmanhistoria tunnetaan nimellä "Tarikh al-Tabari" ja englanniksi "History of the Prophets and Kings." Se on käännetty kokonaan englanniksi nimellä "The History of al-Tabari" ja sisältää yhteensä 40 osaa. 
"Tafsir al-Tabari".
Toinen teoskokonaisuus on 30 osaa käsittävä Koraanin selitysteos "Tafsir al-Tabari." Siinä jokainen Koraanin jae saa islamilaisen ja kielitieteellisen selityksensä. Teoskokonaisuus on käännetty vain osittain englanniksi. Englanninkielisenä versiona siitä on julkaistu myös suppeampi kaksiniteinen valikoima. 
Keskustelua.
Tabarin valtavan tuotteliaisuuden takia häntä on joskus epäilty nimimerkiksi. Al-Tabari tarkoittaa "tabaristanilainen" ja viittaa persialaiseen Tabaristaniin eli nykyiseen Māzandarāniin. Volker Popp arvelee, että al-Tabarin nimiin pannut molemmat teossarjat on todellisuudessa kirjoittanut Tabaristanissa vaikuttanut persialaisten oppineiden yhteisö. Popp pitää myös al-Tabarin historiankirjoitusta pääosin fiktiivisenä mielikuvituksen tuotteena. Se sisältää esimerkiksi runsaasti päähenkilöiden välisiä yksityiskohtaisia keskusteluja, kun taas esimerkiksi taisteluiden kuvaukset ovat viitteellisiä. Al-Tabarin kirjoitustyyli ei liioin vastaa hänen ilmoitetun elinaikansa eli 900-luvun arabiaa vaan ovat "modernia" arabiaa. Sen takia Volker Popp ja Christoph Luxenberg uskovat, että tekstit olisi voitu ainakin osin kirjoittaa ja vähintäänkin viimeistellä vasta 1100- ja 1200-luvuilla.
Janez Ožbolt

Janez Ožbolt (22. elokuuta 1970 Stari Trg pri Ložu, Slovenian ST, Jugoslavia) on entinen slovenialainen ampumahiihtäjä. Ožbolt teki pitkän uran kansainvälisesti, mutta ei koskaan saavuttanut menestystä.
Ožbolt kilpaili ampumahiihdon maailmancupissa yhteensä 12 kautta. Paras kokonaiskilpailun sijoitus oli 30 kaudelta 2000–2001. Yksittäisissä kilpailuissa Ožbolt sijoittui kymmenen parhaan joukkoon yhteensä viidesti. Ožboltin paras sijoitus oli kauden 1994–1995 avauskilpailusta tullut seitsemäs sija.
Olympialaisissa Ožbolt kilpaili peräti viisi kertaa. Paras henkilökohtainen saavutus oli vuoden 1994 olympialaisten yhdeksäs sija 10 kilometrin kilpailussa. Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Ožbolt oli parhaimmillaan vuonna 2001 sijalla 16.
Siviiliammatiltaan Ožbolt toimii Slovenian asevoimien kouluttajana.
Jellingin riimukivet

Jellingin riimukivet ovat kaksi riimukiveä Jellingin kaupungissa Tanskassa. Gorm Vanha pystytti noin vuonna 950 pienemmän kivistä vaimonsa Thyran kunniaksi ja tämän poika Harald Sinihammas suuremman noin vuonna 965 vanhempiensa ja omien saavutustensa kunniaksi. Pienemmässä kivessä on kahdella puolella riimukirjoitusta, mutta isommassa kivessä on lisäksi kaksi hahmoa. Niistä toisessa on Jeesus ja toisessa eräänlainen eläinhahmo.
Sijainti ja kivet.
Sijainti.
Jellingin kivet sijaitsevat Jellingin kaupungissa kirkon eteläpuolella. Ne seisovat kahden suuren hautakukkulan välissä.
Pienempi kivi.
Kuningas Gorm Vanhan pystyttämä pienempi kivi on vaaleanharmaata hienorakeista gneissiä. Kiven etupuolella on kolme pystysuuntaista riimuriviä, kun sen takapuolella on vain yksi rivi. Takapuolen rivi päättyy kahteen käärmeen päähän, jotka on tehty siihen koristetarkoituksessa. Päät ovat kuluneet, mutta ne voidaan nähdä vielä voimakkaassa epäsuorassa valossa.
Kivessä lukee ”Kuningas Gorm teki tämän monumentin vaimonsa Thyren, Tanskan ylpeyden kunniaksi”.
Suurempi kivi.
Kuningas Harald Sinihampaan pystyttämä suurempi kivi on vaaleanharmaata graniittigneissiä, jossa on luonnollista punaraitaista kuviointia. Sillä on kolme sivua, joista yhteen on tehty riimukirjoitusta vaakasuoraan ja kahteen on kaiverrettu kuva.
Riimukirjoituksessa sanotaan ”Kuningas Harald käski tehdä tämän monumentin isänsä Gormin ja äitinsä Thyren muistoksi – Harald, joka sai valtaansa koko Tanskan ja Norjan ja teki tanskalaisista kristittyjä”. Kiveä on sen tekstin takia kutsuttu ”Tanskan kastetodistukseksi”, sillä Harald julistaa siinä virallisesti maan kristilliseksi. Tanskalaiset olivat kuitenkin kääntyneet jo ainakin osin kristinuskoon aikaisemmin: esimerkiksi kuningas Harald Klak kastettiin Mainzissa vuonna 826.
Riimukirjoitus on tyypillistä skandinaavista, mutta kuvien aiheet ovat uudenlaisia. Toinen kuvista esittää mieshahmoa, joka tulkittiin pitkään Haraldiksi itsekseen. Se esittää kuitenkin Jeesusta ristillä tai oikeastaan elämän puulla. Toinen kuvista on puolestaan eläinhahmo, joka edustaa niin sanottua Mammen-tyyliä.
Historia.
Gorm Vanha pystytti noin vuonna 950 vanhemman ja pienemmän Jellingin riimukivistä vaimonsa Thyran kunniaksi. Nuoremman riimukiven puolestaan pystytti noin vuonna 965 Gormin poika Harald Sinihammas.
Gorm Vanhan riimukivi toimi vuoden 1600 tienoilla läheisen kirkon penkkinä sen sisäänkäynnin vieressä. Nykyiseen paikkaansa kivi siirrettiin vuosien 1627–1639 paikkeilla. Kiven alkuperäistä paikkaa ei ole tiedossa. Haraldin riimukivi puolestaan on alkuperäisessä paikassaan.
Kivet valittiin 1994 yhdessä viereisten hautakumpujen ja kirkon kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon.
Eliel Muoniovaara

Anton Eliel Muoniovaara (1. kesäkuuta 1918 Helsinki – 24. helmikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka tuli tunnetuksi yli 60 elokuvateatterisalin suunnittelijana. Ensimmäiset niistä olivat Kino Herttua Herttoniemen Erätorilla (1956–1957) ja Bio Bristol Helsingin Aikatalossa (1961), joissa hän vastasi koko talon suunnittelusta. Hän suunnitteli myös muun muassa Kluuvikadun Maximin uudisrakennuksen (1974) ja Forumin seitsemän teatterisalia (1985). Hänen suunnittelemansa on myös Hakaniemen Metallitalo (1965). Herttoniemeen Muoniovaara suunnitteli 1950-luvulla Erätorin tornitalot ja ostoskeskuksen, jonka yhteydessä hän myös itse asui. Munkkivuoreen vuonna 1956 suunniteltu Ulvilantie 19 -kokonaisuus koostuu useamman arkkitehtonisesti merkittävän rakennuksen kokonaisuudesta
Muoniovaara kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin yhteislyseosta vuonna 1936 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1945. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli muun muassa Alvar Aallon toimistossa, kunnes hän vuonna 1949 perusti oman toimistonsa Helsinkiin. Muoniovaara kuoli vuonna 1993 ja hänet on haudattu Helsingissä Hietaniemen hautausmaalle.
Tabari

Tabari ja al-Tabari tarkoittavat "tabaristanilainen". Tabaristan on iranilainen maakunta, joka vastaa nyky-Iranin Mazandarania. 
Tällä nisballa, nimellä, tunnetaan useita oppineita:
Pekka Tala

Pekka Mikael Tala (28. kesäkuuta 1919 Lahti – 22. maaliskuuta 2010) oli suomalainen kirurgi ja professori. 
Talan vanhemmat olivat konttoripäällikkö Mikko Tala ja Hilja Syvänen ja puoliso vuodesta 1945 Tyyne Elisabet Anttila. Tala tuli ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1938 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1947. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1957, jolloin hän sai myös rintaelinkirurgian erikoislääkärin pätevyyden. Kirurgian erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1954. Talasta tuli Helsingin yliopiston kirurgian dosentti vuonna 1958. Hän toimi 1950-luvulla lääkärinä eri sairaaloissa ja parantoloissa, samoin kuin kuntien ja yksityisten yritysten palveluksessa, HYKSin rintakirurgian apulaisylilääkäriksi hän tuli vuonna 1960. Tala oli Helsingin yliopiston kirurgian professori vuodesta 1968. Hänen tutkimusaiheitaan olivat rintaelin-, sydän- ja verisuonikirurgia.
Reino Helkesalo

Reino Helkesalo (17. toukokuuta 1931 – 21. tammikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen elokuva- ja televisiolavastaja. Hän lavasti muun muassa elokuvat "Suopursu kukkii" (1947), "Haaviston Leeni" (1948), "Orpopojan valssi" (1949), "Pekka ja Pätkä mestarimaalareina" (1959), "Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut" (1960), "Myöhästynyt hääyö" (1960), "Kertokaa se hänelle..." (1961), "Pojat" (1962), "Villin Pohjolan kulta" (1963), "Teerenpeliä" (1963), "Villin Pohjolan salattu laakso" (1963), "Juokse kuin varas" (1964), "Rakkaus alkaa aamuyöstä" (1966). ja viihderyhmä Kivikasvojen televisioelokuvan "Lepakkolinna" (1980).
Helkesalo aloitti elokuvauransa vuonna 1947 Oy Suomen Filmiteollisuuden studioapulaisena, siirtyi sitten yhtiön laboratorioon ja vuonna 1959 lavastajaksi. SF:n lopetettua Helkesalo siirtyi lavastajaksi Mainostelevisioon. Siellä hän lavasti muun muassa monia MTV-teatterin televisionäytelmiä.
Helkesalo on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Avaruuden sankari

Avaruuden sankari ("Flight of the Navigator") on Randal Kleiserin ohjaama nuorten tieteiskomedia, joka tuli ensi-iltaan Yhdysvalloissa 30. heinäkuuta 1986. Elokuvassa 12-vuotias David (Joey Cramer) joutuu siepatuksi vieraan sivilisaation avaruusalukseen, ja palatessaan huomaa siirtyneensä vuodesta 1978 vuoteen 1986, mutta olevansa itse yhä samanikäinen, nyt nuorempi kuin pikkuveljensä. NASA saa haltuunsa maahan pudonneen UFOn, ja yhtäläisyyksiä pojan ja sen välillä alkaa löytyä.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Harri Närhi piti elokuvan tinkimättömästä toteutuksesta ja hyvistä erikoistehosteista ja antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Sinkkutanssit

Sinkkutanssit oli kesällä 2012 Yle TV2-kanavalla esitetty tositelevisio-ohjelma, jossa kolme sinkkunaista ja miestä etsivät toisilleen tansittajaa loppuelämän tai kesän ajaksi. Tanssiopettajina ja juontajina toimi Satu Markkanen ja Janne Talasma. Ohjelman kertojana toimi näyttelijä Jari Ahola.
Les Sucettes

Les Sucettes (Tikkukaramellit) on ranskalaisen laulajan France Gallin esittämä kappale vuodelta 1966. Sen kirjoitti Serge Gainsbourg. Kappale aiheutti kohua näennäisesti viattomalla, mutta fellaatioon viittaavalla sanoituksellaan.
Serge Gainsbourg teki yé-yé-musiikkia esittävälle Gallille useita menestyneitä kappaleita, muun muassa vuoden 1965 Euroviisut voittaneen kappaleen ”Poupée de cire, poupée de son”. 1960-luvulla Ranskassa suosittu yé-yé oli viattoman imagon omaavien nuorten naisten esittämää popmusiikkia, jonka sanoitukset kertoivat esimerkiksi ensirakkaudesta.
”Les Sucettes” -kappaleen sanat kertovat Annie-nimisestä tytöstä, joka pitää tikkareista, mutta ne myös viittaavat suuseksiin. Tuolloin 18-vuotias Gall sanoi myöhemmin, ettei tiennyt kappaleen kaksimielisestä tarkoituksesta. Hän piiloutui hetkeksi julkisuudelta saatuaan tietää kappaleen todellisen merkityksen; Gallin ja Gainsbourgin yhteistyö loppui pian tämän jälkeen. Vuonna 2015 Gall sanoi Le Parisien -lehden haastattelussa kokeneensa tulleensa nöyryytetyksi.
Gainsbourg esittää itse kappaleen albumilla "Jane Birkin / Serge Gainsbourg" (1969).
George Bancroft

George Bancroft -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Manuel Velázquez

Manuel Velázquez Villaverde (24. tammikuuta 1943 Madrid – 15. tammikuuta 2016 Fuengirola) oli espanjalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja ja edusti suurimman osan urastaan Real Madridia.
Velázquez oli Real Madridin oma kasvatti. Hän liittyi seuran junioreihin vuonna 1958 ja debytoi edustusjoukkueessa vuonna 1965 käytyään sitä ennen lainalla Rayo Vallecanossa ja Málagassa. Velázquez kuului Real Madridin niin sanottuun "yeyé"-sukupolveen, joka voitti Euroopan cupin vuonna 1966. Ensimmäistä kauttaan joukkueessa pelannut Velázquez nousi kauden aikana merkittävään rooliin ja oli avauskokoonpanossa myös Partizania vastaan pelatussa loppuottelussa. Hän oli omalta osaltaan vauhdittamassa jo ikääntyneen Ferenc Puskásin lopullista vetäytymistä pelikentiltä. Velázquez oli taitava pelinrakentaja, ”keskikentän aivot”, jota osa madridilaisyleisöstä piti kuitenkin liian eleettömänä. Myöhempinä vuosina hän kamppaili peliajasta saksalaisen Günter Netzerin kanssa.
Velázquez pelasi Real Madridin edustusjoukkueessa 12 kauden aikana yhteensä 402 virallista ottelua, joista 301 Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa, ja teki 59 maalia. Euroopan cupin lisäksi hän voitti kuudesti Espanjan-mestaruuden ja kolmesti Espanjan cupin Copa del Reyn. Hänen uransa Real Madridissa päättyi loukkaantumiseen vuonna 1977. Vuonna 1978 Velázquez pelasi vielä North American Soccer Leaguen Toronto Metros-Croatiassa.
Espanjan maajoukkueessa Velázquez pelasi kymmenen ottelua vuosina 1967–1975.
Thunderbolt (vuoden 1929 elokuva)

Thunderbolt on vuonna 1929 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut Josef von Sternberg. George Bancroft oli ehdolla parhaan miespääosan Oscar-palkintoon roolistaan.
Aiheesta muualla.
Eero Takala

Eero Matias Takala (25. marraskuuta 1924 Honkajoki – 11. heinäkuuta 1995) oli suomalainen juristi. Hän oli korkeimman oikeuden oikeusneuvos.
Takala suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1950 ja sai varatuomarin arvon 1953. Hän valmistui lakitieteen kandidaatiksi ja lisensiaatiksi 1954. Oma asianajotoimisto nimellä Takalan Asianajotoimisto hänellä oli 1954–1974. Hän oli korkeimman oikeuden ylimääräinen oikeusneuvos 1972–1974 ja oikeusneuvos 1975–1992. Markkinatuomioistuimen puheenjohtaja hän oli vuosina 1978–1980 ja laintarkastuskunnan jäsen 1978-1980.
Luettelo televisiosarjan Narcos jaksoista

"Narcos" on yhdysvaltalainen rikosdraamasarja, jonka ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Netflixissä 28. elokuuta 2015. Sarjan kaksi ensimmäistä tuotantokautta kertovat kolumbialaisesta huumeparonista, Pablo Escobarista (es. Wagner Moura), ja tätä jahtaavista viranomaisista. Kolmas tuotantokausi kertoo Escobarin kuolemasta ja Calin huumekartellista. Toinen tuotantokausi julkaistiin 2. syyskuuta 2016, ja kolmas ja viimeinen tuotantokausi 1. syyskuuta 2017.
Yleiskatsaus.
&lt;onlyinclude&gt;&lt;/onlyinclude&gt;
Inger Christensen

Inger Christensen (16. tammikuuta 1935 – 2. tammikuuta 2009) oli tanskalainen runoilija, järjestelmärunouden taitaja.
Elämäkerta.
Christensen syntyi Vejlessä Tanskan Jyllannin rannikolla 16. tammikuuta 1935. Hänen isänsä oli ammatiltaan räätäli. Christensen valmistui ylioppilaaksi Vejlen lukiosta vuonna 1954 ja opiskeli sittemmin opettajaopistossa Århusissa. Opiskeluaikoinaan Christensen alkoi julkaista runoja ja tapasi mentorinsa ja aviomiehensä Poul Borumin (1959–1976). Vuosina 1963–1964 Christensen työskenteli opettajana Holbækin taideopistossa, mutta jätti nopeasti opettajantyöt sikseen ja keskittyi kirjoittamiseen. Christensen valittiin Tanskan akatemiaan vuonna 1978, ja vuonna 1991 julkaistun kokoelman jälkeen hänet liitettiin Tanskan viralliseen kirjalliseen kaanoniin. Elinaikanaan Christenseniä veikattiin usein myös Nobel-palkinnon saajaksi. Christensen kuoli Kööpenhaminassa 2. tammikuuta 2009 pitkän sairastamisen jälkeen.
Teokset.
Christensenin varhaisiin kokoelmiin kuuluvat "Lys" (1962) ja "Græs" (1963). Molemmat käsittelevät Christensenin myöhemmillekin teoksille tyypillistä kielen ja filosofian liittoa. Myöhemmin ilmestyneet kokoelmat "det" (1969) ja "alfabet" (1981) toivat Christensenille kansainvälistä tunnustusta ja lujittivat hänen asemaansa keskeisenä tanskalaisena modernistisena runoilijana. "Alfabet"-kokoelmassa Christensen sovelsi Fibonaccin lukujonoa kerraten kielellisiä kaavoja ja motiiveja. Christensenin viimeiseksi runokokoelmaksi jäi vuonna 1991 julkaistu "Sommerfugledal". Runokokoelmien ohella Christensen julkaisi myös muutaman lastenkirjan ja romaanin.
Suomennettu tuotanto.
Christensenin runojen suomennoksia on julkaisuissa
Valtion liikuntaneuvosto

Valtion liikuntaneuvosto, aiemmin "valtion urheilulautakunta" ja "valtion urheiluneuvosto", toimii Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön asiantuntijaelimenä. Siitä on määrätty liikuntalaissa ja valtioneuvoston asetuksessa liikunnan edistämisestä. Valtioneuvosto asettaa liikuntaneuvoston eduskunnan toimikaudeksi. Liikuntaneuvosto perustettiin vuonna 1920, ja sen nimi oli vuoteen 1967 saakka valtion urheilulautakunta. Vuosina 1967–1991 sen nimenä oli "valtion urheiluneuvosto. Neuvoston tehtävänä on käsitellä liikunnan kannalta laajakantoisia ja periaatteellisesti tärkeitä asioita ja arvioida valtionhallinnon toimenpiteiden vaikutuksia liikunnan alueella. Se tekee myös aloitteita ja esityksiä ja antaa lausuntoja liikuntamäärärahojen käytöstä. Neuvostossa on eri asioita valmistelevia jaoksia.
Organisaatio.
Lähde (1920–2011)
Nipa Niemi

Niilo ”Nipa” Eerik Niemi (9. joulukuuta 1927 Helsinki – 31. joulukuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen viihdetaiteilija ja koomikko, pääammatiltaan televisiograafikko.
Nipa Niemi työskenteli Yle TV1 -kanavan kuvittamon esimiehenä 1958–1988. Sivutöinään hän esiintyi koomisissa rooleissa tv-ohjelmissa ja elokuvissa, kuten lääkärinä elokuvassa "Uuno Turhapuro" (1973).
Ollessaan työssä Tesvisiossa 1950-luvun lopulla Niemi tutustui Reino Helismaahan, jonka kanssa hän esiintyi sittemmin kiertueilla Esa Pakarisen jäätyä niiltä pois. Helismaa kirjoitti Niemelle sketsejä, joissa tämä oli milloin kulkurin, milloin taiteilijan tai helppoheikin roolissa. Niemi levytti 1960-luvulla neljä kappaletta, joista kaksiosainen "Helppo-Heikki tarinoi" (1963) oli etupäässä puhetta sisältänyt humoreski, Toivo Kärjen ja Reino Helismaan tuotantoa.
Nipa Niemi suunnitteli myös muutamia levynkansia The Renegades -yhtyeelle sekä Saukille ja Pikkuoraville.
Niemi kuoli 66-vuotiaana pitkään sairastettuaan uudenvuodenaattona Helsingissä. Niemi on haudattu Maunulan uurnalehtoon Helsinkiin.
Masamitsu Yoshida

Masamitsu Yoshida (30. toukokuuta 1904 Tokio – 29. lokakuuta 2016) oli japanilainen mies, josta tuli Japanin vanhin elossa oleva mies ja maailman toiseksi vanhin elossa oleva mies Yasutarō Koiden kuoleman jälkeen 19. tammikuuta 2016. Häntä vanhempi mies oli ainoastaan Yisrael Kristal (15. syyskuuta 1903 – 11. elokuuta 2017). Yoshidan kuoleman jälkeen Japanin vanhin elävä mies oli Hokkaidon Ashorossa asuva Masazō Nonaka (25. heinäkuuta 1905 – 20. tammikuuta 2019).
Lähteet.
http://www.japantimes.co.jp/news/2016/12/16/national/japans-oldest-man-masamitsu-yoshida-dies-112/#.WN22Ym_yjIU
Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liitto

Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liitto (Teme) on Suomen suurin taide- ja kulttuurialojen ammattiliitto sekä SAK:n jäsen. Teme edustaa elokuvan, teatterin, tanssin, sirkuksen, median ja tapahtuma-alan ammattilaisia ja opiskelijoita. Temessä on 4 200 jäsentä.
Ammattiliittona Teme auttaa jäseniään kaikissa työelämän kysymyksissä, kouluttaa heitä ja valvoo heidän etujaan ja lain noudattamista. 
Jäsenpalveluihin kuuluu työsuhdeneuvonta, työttömyysturvaneuvonta, työsopimuksen tarkastaminen, tekijänoikeusneuvonta ja Kopioston jäsenyys, koulutuksia sekä vapaa-ajan tapaturma- ja matkavakuutus. Alennus jäsenkortilla puheteattereiden lipuista on suosittu etu.
Kulttuurijärjestönä Teme ottaa kantaa taiteen ja kulttuurin rahoitukseen ja toimintaedellytyksiin, on yhteydessä poliittikkoihin ja tekee yhteistyötä alan muiden ammattiliittojen kanssa ja kulttuurijärjestöjen kanssa. 
Teme perustettiin 12.11.1973 nimellä Suomen teatterityöntekijäin yhteisjärjestö STY ry Helsingissä. (Temen historiikki) STY:n perustivat Suomen Teatteriohjaajien Liitto, Suomen Lavastustaiteilijain Liitto, Suomen Teatteriopettajien Liitto ja Suomen Teatteritekninen Liitto. Vuosina 1998–2013 liitto toimi nimellä Teatteri- ja mediatyöntekijät. Se hyväksyttiin SAK:n jäsenliitoksi huhtikuussa 2007. Teme vaihtoi nimensä Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liitoksi 40-vuotisjuhlissaan 2013 ja vuonna 2023 Teme juhli 50-vuotista taivaltaan Suomen suurimpana taide- ja kulttuurialojen ammattiliittona.
Heinilampi (Parkano)

Heinilampi on Pirkanmaalla Parkanossa Koskenkylässä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kovesjoen valuma-alueeseen. Heinilampi on osa Kovesjoen yläosan aluetta.
Maantietoa.
Lammen pituus on 400 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 5,1 hehtaaria. Se sijaitsee Kovesjoen varrella Paattankankaan ja Paattanlammen pohjoispuolella. Järven eteläpää on suota, mutta muuta rannat ovat kangasmetsää. Siihen laskee kolme suo-ojaa ja sen laskuoja lähtee koilliskulmasta ja yhtyy 200 metrin jälkeen Kovesjoen rantasuon ojiin. Lampi on matala ja se on alkanut soistua rannoiltaan. Rantaviivan pituus on 950 metriä. Rannat ovat rakentamattomia. Lammen länsirantaa seuraa tie, jolle pääsee Häädetjärvelle johtavalta tieltä.
Historiaa.
Vanhan 1800-luvun pitäjänkartan mukaan lampea kutsuttiin "Ylinen Paatanlammeksi" erotukseksi "Alanen Paatanlammeksi", joka on nykyinen Paattanlampi. Joissakin kartoissa esiintyvä "Paalalnlampi" lienee kirjoitusvirhe. Pitäjänkartassa on lammelle piirretty erityinen lahti, joka sijaitsee lammen pohjoispäässä. Sitä ei nykykartassa enää näy ja syy voi olla ojituksessa tapahtunut vedenpinnan aleneminen.
Anthony Franciosa

Anthony ”Tony” Franciosa (25. lokakuuta 1928 New York, New York – 19. tammikuuta 2006 Los Angeles, Kalifornia), syntymänimeltään Anthony Papaleo, oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Franciosa oli ehdolla Parhaan miespääosan Oscar-palkintoon vuonna 1958 suorituksestaan elokuvassa "Kourallinen lunta", mutta palkinnon voitti Alec Guinness suorituksellaan elokuvassa "Kwai-joen silta". Franciosa oli ehdolla samasta elokuvasta myös Golden Globe – Paras miespääosa draamaelokuvassa -palkinnon saajaksi vuonna 1957, häviten senkin Guinnessille. Fancios voitti kuitenkin kyseisen Golden Globen lopulta vuonna 1959 suorituksellaan elokuvassa "Uudet tähdet syttyvät". Fancios oli vielä kolmannen kerran ehdolla vuonna 1964 elokuvallaan "Rio Conchos", mutta voiton vei Peter O’Toole ja "Becket". Franciosa oli ehdolla myös Tony-palkinnon saajaksi.
Dennis Bamford

Dennis Bamford (s. 1948) on mikrobiologian professori Helsingin yliopiston bio- ja ympäristötieteellisessä tiedekunnassa. Hän tekee tutkimustyötä Biotekniikan instituutissa. Professori Bamford tutkii työryhmineen virusten rakennetta ja evoluutiota. Hän johtaa Helsingin ja Jyväskylän yliopiston yhteistä Virologian tutkimuksen huippuyksikköä. Professori Bamford on toiminut akatemiaprofessorina vuosina 2002–2007 ja 2012–2016. 
Professori Bamford on ollut kirjoittajana yli 300 vertaisarvioidussa artikkelissa, joista useat on julkaistu alan arvostetuimmissa tiedelehdissä kuten Nature, Cell ja PNAS.
Oppilaat.
Professori Dennis Bamford on ansioitunut tutkijakouluttaja ja hän on ohjannut yli 30 väitöskirjatyötä. Seitsemän Bamfordin väitöskirjaoppilasta on sittemmin nimitetty professoreiksi.
Amorebieta-Etxano

Amorebieta-Etxano, myös nimellä Zornotza (), on kylä ja kunta Espanjassa. Se sijaitsee Baskimaassa Pohjois-Espanjan itsehallintoalueella.
Vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan kunnan asukasluku oli 18 579 asukasta, joista 16 907 asuu Amorebietassa. Pormestarina toimii Andoni Agirrebeitia.
Maantiede.
Amorebieta-Etxano on sisämaan kaupunki Comarcassa Biskajan maakunnassa Pohjois-Espanjassa noin 25 km Bilbaosta itään, Eurooppatie E70:n varrella. Kylä sijaitsee Ibaizabal-joen laaksossa. Ibaizabal-joki liittyy Nervión jokeen muutama kilometri pohjoisempana, minkä jälkeen sitä kutsutaan joskus "Nervión-Ibaizabaliksi", koska nämä kaksi jokea ovat kooltaan lähes samat. Amorebieta-Etxano sijaitsee karussa vuoristossa ja sillä on rikas historiallinen perintö.
Historia.
Amorebieta-Etxano kunta perustettiin 26. tammikuuta 1951 Amorebietan ja Etxanon yhdistyessä Merindad de Zornotzan historiallisella hallintoalueella. Muut kunnan osat liitettiin Muxikan kuntaan. Uusi vaakuna kuvastaa Amorebietan ja Etxanon yhdistymistä. Vuoden 2014 väestönlaskenna mukaan Amorebietan väkiluku oli 16 907 asukasta, kun taas Etxanossa oli 221 asukasta.
Amorebietan kylä.
Kylä on jaettu useisiin piireihin. Santa María de la Asunción kirkko sijaitsee Amorebietan keskustassa Ibizan ratatörmillä. Se on suuri renessanssin ajan rakennus, jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 1555 ja se valmistui vuonna 1608. Kirkko tunnetaan alttaritaulustaan. Toinen renessanssiajan kirkko on Parroquia de San Juan Bautista de Larrea, joka rakennettiin vuonna 1647, ja vuonna 1704 sinne perustettiin karmeliittaluostari. San Antoniossa sijaitsee San Miguel de Dudea erakkomaja, joka on lähellä uusklassista Lópezin linnaa.
Kansainvälisen yrityksen haara Tecnalia Research &amp; Innovation sijaitsee Parque Empresarial Boroassa, missä yhtiö työllistää 1 500 ihmistä.
Tunnettuja amorebietalaisia.
Athletic Bilbaon puolustajat Xabier Etxeita ja Jon Aurtenetxe syntyivät Zornotzassa, joka on osa Amorebieta-Etxanoa. Kylästä on kotoisin myös ammattilaispyöräilijä Beñat Intxausti.
Mols Bjergen kansallispuisto

Mols Bjergen kansallispuisto (Nationalpark Mols Bjerge) on luonnonsuojelualue Tanskassa Jyllannin niemimaan keskiosassa. Se sijaitsee Mols Bergen eli Molsin kukkuloiden alueella. Puiston pinta-ala on 180 neliökilometriä.
Puisto ulottuu Kattegatin rannoilta Kalöön metsään lännessä. Etelässä on mutkittelevaa merenrantaa, keskellä moreenista muodostuneet kukkulat ja pohjoisessa jääkauden muovaama tasanko. Puistoon kuuluu metsää, nummea ja ruohomaata, järviä ja merenrantaa.
Kukkuloilla kasvaa harvakseltaan tammia, ja niiden aluskasvillisuus on monipuolinen. Noin puolet Tanskan kasvilajeista on tavattu puiston alueella. Eläimistöön kuuluvat ketut, jänikset ja kauriit.
Dan Dailey

Daniel James ”Dan” Dailey, Jr. (14. joulukuuta 1915 New York, New York, Yhdysvallat – 16. lokakuuta 1978 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja tanssija.
Daile voitti Golden Globe – Paras miespääosa musikaali- tai komediasarjassa -palkinnon vuonna 1969 suorituksessaan televisiosarjassa "The Governor &amp; J.J.". Hän oli ehdolla myös Parhaan miespääosan Oscar-palkintoon vuonna 1948 elokuvalla "When My Baby Smiles at Me" ja Golden Globe – Paras miespääosa musikaali- tai komediaelokuvassa -palkinnon saajaksi vuonna 1950 elokuvallaan "Sankari harhateillä".
Dailey oli naimisissa neljä kertaa, jokaisen avioliiton päättyessä eroon. Dailey sai toisen vaimonsa kanssa pojan vuonna 1948. Poika, Dan Dailey III, teki itsemurhan vuonna 1975. Dailey itse kuoli 1978 yllättäen lonkkaleikkauksen komplikaatioihin.
Matias Nisula

Matias Nisula (s. 15. maaliskuuta 1996 Vantaa) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Suomi-sarjajoukkue Kiekko-Espoossa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä ja laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Nisula on Kirkkosummen Salamoiden kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Espoon Palloseuraan ja sieltä edelleen Espoo Bluesiin, jonka C-nuorten paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Nisula oli C-nuorten SM-karsinnoissa kaudella 2011–2012 tehoilla 4+7=11. Hän voitti kauden päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuden. Kaudella 2013–2014 Nisula toimi Bluesin B-nuorten varakapteenina. Kauden 2014–2015 päätteeksi hän voitti A-nuorten SM-pronssia. Nisula edusti Bluesin A-nuoria myös Junior Club World Cupissa.
27. tammikuuta 2016 Nisula teki loppukauden 2015–2016 kattavan sopimuksen Bluesin SM-liigajoukkueen kanssa. Samana päivänä hän teki liigadebyyttinsä Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Nisula sai ottelussa jääaikaa 7.05 minuuttia. Kaikkiaan hän pelasi kauden aikana SM-liigassa 16 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Nisula jatkoi kaudella 2016–2017 pelejään Bluesin A-nuorissa, joiden varakapteeniksi hän nousi. Nisula nousi kauden aikana myös seuran konkurssiin ajautuneen SM-liigaorganisaation tilalle perustettuun Espoo Unitediin. Hänen tulokaskautensa toi siellä 24 runkosarjaottelussa tehot 1+2=3 ja 11 playoff-ottelussa tehot 1+3=4. Nisula voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia. Kaudeksi 2018–2019 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Kiekko-Espooseen.
Maajoukkueura.
Nisula on pelannut yhden poikien maaottelun. Hänet ja Tapparan/HC Nokian Jaakko Hälli valittiin Huippu-Pohjola -leirin tähtipelaajiksi vuonna 2011.
Yrjö Helariutta

Yrjö Helariutta (s. 1965) on kasvien kehitysbiologian professori ja tutkimusjohtaja Helsingin yliopiston bio- ja ympäristötieteellisessä tiedekunnassa (2005-) ja Cambridgen yliopistossa (2014-). Hän on työryhmineen eräs kasvien johtosolukon kehityksen huippututkijoita maailmassa.
Ura.
Yrjö Helariutta kirjoitti ylioppilaaksi Länsi-Porin lukiosta vuonna 1984. Filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1990 (pääaineenaan genetiikka) ja tohtoriksi vuonna 1995. Genetiikan alaan kuuluvan väitöskirjan aiheena oli “Developmental expression and molecular evolution of the flavonoid biosynthetic genes in "Gerbera hybrida"”. Dosentin arvo 2001 (Helsingin yliopisto). Apulaisprofessorin asemassa vuosina 2003-2009 (Umeå Plant Science Center, Ruotsi). Nimitys professoriksi vuonna 2004 Turun yliopistoon ja vuonna 2005 Helsingin yliopistoon.
Helariutan työryhmän tutkimustyö paneutuu erityisesti sytokiniinin rooliin puunmuodostuksen säätelijänä sekä miten sytokoniini ja muut kasvunsäätelijät liikkuvat solusta toiseen osana säätelyprosessia. Mallikasveina ovat lituruoho, koivu ja poppeli. Professori Helariutta on toiminut akatemiaprofessorina kaudella 1.1.2013–31.12.2017. Loppuvuonna 2014 Helariutta kutsuttiin professoriksi Cambridgen yliopistoon jatkamaan tutkimustyötään ryhmänsä kanssa. Osa Helariutan työryhmästä jatkaa tutkimusta Biotekniikan instituutissa Helsingissä.
Chester Morris

John Chester Brooks Morris (16. helmikuuta 1901 New York, New York – 11. syyskuuta 1970 New Hope, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen elokuva-, tv- ja radionäyttelijä. Morris oli ehdolla Parhaan miespääosan Oscar-palkintoon historian toisessa Oscar-gaalassa huhtikuussa 1930 suorituksestaan elokuvassa "Suurkaupungin varjot".
Morris muistetaan kuitenkin parhaiten elokuva- ja radiosuorituksistaan Boston Blackienä. Morris esitti hahmoa seitsemässä elokuvassa vuosina 1943–1949.
Morris oli naimisissa Suzanne Kilbournen kanssa vuosina 1926–1939 ja he saivat kaksi lasta. Morris avioitui Lillian Kenton Barkerin kanssa 1940 ja olivat naimisissa aina Morrisin kuolemaan asti. Pariskunta sai yhden lapsen vuonna 1944. Tämä kuoli yksityislentokoneturmassa 2008. Morris itse kuoli barbituraattien yliannostukseen 1970.
Morriksen isä oli näyttelijä William Morris (1861–1936) ja äiti koomikko Etta Hawkins (1865–1945). Chesterin veljet olivat näyttelijä Adrian Morris (1907–1941) ja kirjoittaja Gordon Morris (1898–1940). Morriksen ystävä, näyttelijä Roland West (1885–1952), tunnusti kuolinvuoteellaan Morrisille murhanneensa näyttelijätär Thelma Toddin vuonna 1935.
Arianwen Parkes-Lockwood

Arianwen Parkes-Lockwood (s. 24. heinäkuuta 1987 Armidale, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Olivia Blighin roolissa draamasarjassa "Kotiin takaisin".
Basketligaen

Basketligaen on Tanskan koripallon miesten pääsarja. Sarjaa on pelattu kaudesta 1957–1958 lähtien ja nykyisellä nimellään vuodesta 1995. Sarjan voittaja on koripallon Tanskan mestari.
Mestaruudet joukkuettain.
Mestaruudettomia joukkueita: Randers Cimbria, Team FOG Næstved, Aabyhøj IF Basketball, Aalborg Vikings
Dystopia (Megadethin albumi)

Dystopia on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtyeen Megadethin viidestoista albumi, joka julkaistiin 22. tammikuuta 2016. Albumin tuottivat Dave Mustaine ja Chris Rakestraw, ja se on yhtyeen ensimmäinen levy vuoden 2004 "The System Has Failed" -albumin jälkeen ilman rumpalia Shawn Droveria ja ensimmäinen ilman kitaristi Chris Broderickia sitten vuoden 2007 "United Abominationsin". Heidän tilallaan ovat Lamb of Godin rumpali Chris Adler ja Angran kitaristi Kiko Loureiro.
Yhdysvalloissa albumia myytiin ensimmäisellä viikolla 49 000 kappaletta, ja se nousi Billboard 200 -albumilistalla kolmanneksi, mikä oli yhtyeen toiseksi korkein debyyttisijoitus vuonna 1992 listakakkoseksi nousseen "Countdown to Extinctionin" jälkeen. Kolmanneksi se nousi myös Suomessa ja Kanadassa.
Vastaanotto.
"Loudwiren" Chad Bowar kutsui albumia ensiluokkaiseksi Megadeth-albumiksi ja kehui Mustainen ja Loureiron vuorovaikutusta. A.V. Clubin J.J. Anselmi kehui albumin musiikin olevan yhtyeen parasta sitten 1990-luvun alun, mutta kritisoi sanoituksia ksenofobisiksi. Myös "Slant"-lehden Benjamin Aspray kritisoi levyn sanoituksia ja niiden sanomaa.
Tadeja Brankovič-Likozar

Tadeja Brankovič-Likozar (o.s. Brankovič, s. 20. joulukuuta 1979 Kranj) on slovenialainen ampumahiihtäjä. Hän on edustanut TSK Merkur- ja ŠD Gorje -seuroja. Hän on pituudeltaan 163 cm. Hän on ammatiltaan sotilaskouluttaja.
Brankovič-Likozar on osallistunut neljiin olympialaisiin Naganosta 1998 Vancouveriin 2010 ollen henkilökohtaisilla matkoilla parhaimmillaan 31:s Torinon 2006 pikakilpailussa ja takaa-ajossa. Viestissä Slovenia oli kuudes Salt Lake Cityssä 2002 ja Torinossa 2006.
Brankovič-Likozar osallistui aikuisten MM-kilpailuihin ensimmäisen Ruhpoldingissa 1996 ja viimeksi Hanty-Mansijskissa 2011. Antholz-Anterselvan MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui takaa-ajokilpailussa viidenneksi, pikakilpailussa kahdeksanneksi, yhteislähdössä yhdeksänneksi ja niin naisten viestissä kuin sekaviestissäkin neljänneksi.
Brankovič-Likozar sijoittui maailmancupissa parhaimmillaan toiseksi Oslon pikakilpailussa kaudella 2004–2005 ja Östersundin pikakilpailussa kaudella 2005–2006. Kolmas hän oli Östersundin pikakilpailussa kaudella 2004–2005, Kontiolahden pikakilpailussa ja yhteislähdössä kaudella 2005–2006 sekä Pokljukan yhteislähtökilpailussa kaudella 2006–2007. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui 11:nneksi kaudella 2006–2007.
Benjamin Winspear

Benjamin ”Ben” Winspear on australialainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän on näytellyt elokuvissa, televisiossa ja teatterissa, joista viimeksi mainitussa 1990-luvulta lähtien.
Benjamin Winspear on naimisissa näyttelijä Marta Dusseldorpin kanssa, ja he ovat näytelleet paria myös "Kotiin takaisin" -australialaisdraamassa. Heillä on kaksi tytärtä.
HMS Royal Katherine (1664)

HMS Royal Katherine oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1664 vesillelaskettu 84-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin lokakuussa 1661 Christopher Pettiltä Woolwichin telakalta, missä köli laskettiin toukokuussa 1662. Alus laskettiin vesille 26. lokakuuta 1664. Aluksen valmistuskustannukset olivat 14 804 puntaa ja 10 shillinkiä.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 13. maaliskuuta 1665 päällikkönään Thomas Tiddiman, joka sai surmansa 10. joulukuuta 1666. Alus osallistui 13. kesäkuuta 1665 toisen Englannin-Hollannin sodan Lowestoftin, 11.-14. kesäkuuta neljän päivän, jossa sai surmansa 13 ja haavoittui 39 miestä, ja 4. elokuuta 1666 Pyhän Jaakon päivän taisteluun. Aluksen miehistö upotti aluksensa 12. kesäkuuta 1667 estääkseen sen valtaamisen Alankomaiden laivaston tehdessä ylläkön Medwayn satamaan.
Aluksen noston jälkeen se taisteli kolmannessa Englannin-Hollannin sodassa vuosina 1672-1674. Alankomaiden laivasto valtasi 7. kesäkuuta 1672 aluksen Solebayn taistelussa, mutta se vallattiin takaisin vielä samana päivänä. Alus osallistui 28. toukokuuta ja 4. kesäkuuta 1673 Schooneveldin taisteluihin. Alus oli mukana 29. toukokuuta 1692 Barfleurin taisteluun.
90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
"Royal Katherinen" uudelleen rakentaminen (suuri korjaus) tilattiin 25. helmikuuta 1699 Portsmouthin telakalta ja alus laskettiin vesille 23. helmikuuta 1703 90-tykkisenä toisen luokan linjalaiva.
Alus otettiin palvelukseen elokuussa 1703 päällikkönään Henry Haughton, jonka kuoltua vielä saman vuoden lopulla päälliköksi tuli James Wishart. Alus oli amiraali George Rooken lippulaivana Espanjan perimyssodassa, jossa se osallistui 13. elokuuta 1704 Vélez-Malagan taisteluun. Aluksella sai taistelussa surmansa 27 ja haavoittui 94 miestä. Alus määrättiin 1706 palaamaan Britteinsaarille, missä se poistettiin palveluksesta. Alus siirrettiin 8. toukokuuta reserviin Portsmouthissa.
Alus nimettiin 18. joulukuuta uudelleen "HMS Ramilliesiksi" kunnianosoituksena John Churchillin (Marlborough'n herttua) saavuttamalle voitolle Ramilliesin taistelussa. Alus määrättiin 18. joulukuuta 1709 palautettavaksi palvelukseen, mitä ei kuitenkaan toteutettu.
Alus rakennettiin uudelleen Portsmouthissa 30. marraskuuta 1742-8. helmikuuta 1743, jolloin se säilyi 90-tykkisenä toisen luokan linjalaivana. Alus ei kuitenkaan koskaan enää ollut palveluksessa. Amiraliteetti antoi 1737 määräyksen aluksen romuttamisesta, mikä tehtiin elokuussa 1741 Portsmouthissa.
HMS Triumph (1698)

HMS Triumph oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1698 vesillelaskettu 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 20. joulukuuta 1694 Chathamin telakalta. Se laskettiin vesille 2. maaliskuuta 1698.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen helmikuussa 1702 amiraali Sir George Rooken lippulaivana päällikkönään William Bokenham ja lippukapteenina John Fletcher. Alus oli marraskuusta alkaen kontra-amiraali Sir John Graydonin lippulaivana päällikkönään Richard Hughes, mutta edelleen osa Rooken laivasto-osastoa Cadizissa. Alus lähti 19. lokakuuta Englantiin, missä se poistettiin palveluksesta joulukuussa.
Alus nimettiin 27. elokuuta 1714 uudelleen "HMS Princeksi". Se rakennettiin Chathamissa uudelleen heinäkuusta 1716 maaliskuuhun 1718. Alus romutettiin Chathamissa19. syyskuuta 1738 alkaen vuoden loppuun mennessä.
HMS Hannibal (1786)

HMS Hannibal oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1786 vesillelaskettu Culloden-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 19. kesäkuuta 1782 Perry and Companyltä Blackwallista, missä köli laskettiin huhtikuussa 1783. Alus laskettiin vesille 15. huhtikuuta 1786 ja valmistui elokuuhun mennessä Woolwichissa. Aluksen valmistuskustannukset olivat 31 132 puntaa 16 shillinkiä ja 2 dimeä, minkä lisäksi varustamiskulut olivat 8 075 puntaa.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen elokuussa 1787 päällikkönään Roger Boger ja se poistettiin palveluksesta joulukuussa. Alus palautettiin palvelukseen toukokuussa 1790 päällikkönään John Colpoys ja se varustettiin toukokuusta heinäkuuhun Plymouthissa Kanaalipalvelukseen.
Ranskan laivasto Linoisin johtama osasto valtasi aluksen Algecirasin taistelussa 6. heinäkuuta 1801. Taistelussa aluksen miehistöstä sai surmansa 75 ja 62 haavoittui. Näiden lisäksi kuusi miehistönjäsentä katosi.
Alus liitettiin Ranskan laivastoon marraskuussa nimellä "L'Annibal". Tammikuussa 1821 aluksen mastot poistettiin ja se sijoitettiin Touloniin. Runko romutettiin 1824.
Musée des 24 Heures du Mans

Le Mansin automuseo sijaitsee legendaarisen Circuit de la Sarthe -moottoriradan pääsisäänkäynnin lähituntumassa.
Yleistä.
Museon näyttelypinta-ala on 5 000 m2. Pysyvään näyttelyyn kuuluu yli sata ajoneuvoa: Le Mansin 24 tunnin ajon voittajia ja harvinaisuuksia autoilun historiasta. 
Ajoneuvokaluston lisäksi näyttely koostuu lukuisista filmiesityksistä ja valokuvatallenteista. Opastettu kierros jakautuu kuuteen pääosioon, joissa vieras tutustutetaan Le Mansin 24 tunnin sankareihin, paikallisen autoteollisuuden historiaan sekä käydään läpi auton evoluution kaari 20. vuosisadalla.
Le Mans on ranskalaisen ajoneuvohistorian kannalta merkittävä paikka. Amédée Bollée vanhempi valmisti ensimmäisen höyryvoimakäyttöisen ajoneuvonsa vuonna 1873 ja hänen poikansa Amédée Bollée nuorempi sekä Léon Bollée perustivat sinne omat autotehtaansa. Ranskan Grand Prix'n historia juontuu vuoteen 1906 ja Le Mansiin, jolloin siitä tuli ensimmäinen Grand Prix -kilpailu, joka oli koskaan järjestetty. 
Historia.
Museo perustettiin vuonna 1961 Automobile Club de l’Ouest (ACO) -järjestön ja Sarthen departementin yleisneuvoston yhteishankkeena. Museon alkuperäinen nimi oli "Musée automobile de la Sarthe". Museon toimesta autojen hankinta käynnistyi 1960-luvulla, lisäksi useat yksityishenkilöt tekivät lahjoituksia museolle. Näytteillä on lisäksi omistajiltaan lainassa olevia yksilöitä.
Nykyinen museorakennus on valmistunut vuonna 1991 ja sen on suunnitellut arkkitehti Stéphane Barbotin.
Viisikko (televisiosarja)

Viisikko on brittiläinen televisiosarja, joka perustuu Enid Blytonin samannimiseen kirjasarjaan. Viisikkoa tehtiin kaksi tuotantokautta vuosina 1978 ja 1979, yhteensä 26 puolen tunnin mittaista jaksoa. Jaksot esitettiin Britanniassa ITV-kanavalla ja Suomessa Mainostelevisiossa, joka 70-luvulla vuokrasi Yleisradiolta ohjelma-aikaa omille lähetyksilleen. MTV esitti Viisikkoa lauantai-iltapäivisin nuorten ohjelmille varatussa ajankohdassa, jossa näytettiin myös "Onnen päiviä" ja "Ystäväni avaruudesta (Mork &amp; Mindy)".
Viisikko oli omana aikanaan kallein siihen mennessä tuotettu nuortensarja, osaksi siitä syystä että se kuvattiin filmille. Pääosien esittäjät olivat vuosina 1963 ja 1964 syntyneitä nuoria, jotka eivät jatkaneet näyttelemistä Viisikon jälkeen. Heistä kaksi työskentelee nykyään esittäviin taiteisiin liittymättömissä ammateissa ja yksi (Gary Russell) on toiminut 2000-luvulla "Doctor Who" -sarjan tuotannossa BBC:llä. Yksi pääosanäyttelijöistä on kuollut.
HMS Theseus (1786)

HMS Theseus oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1786 vesillelaskettu Culloden-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 11. heinäkuuta 1780 Perry and Companyltä Blackwallista, missä köli laskettiin 3. syyskuuta 1783. Alus laskettiin vesille 25. syyskuuta 1786 ja valmistui 28. syyskuuta Woolwichissa, mistä se siirrettiin Deptfordiin.
Palvelus.
Alus oli Santa Cruz de Tenerifen taistelussa 25. heinäkuuta 1797 kontra-amiraali Horatio Nelsonin lippulaivana. Taistelussa aluksella sai surmansa 46 ja haavoittui 25 mukaan lukien Nelson. Aboukirin taistelussa 1. elokuuta aluksen miehistöstä sai surmansa viisi ja haavoittui 30. Akrassa 18. maaliskuuta 1798 tapahtuneessa räjähdysonnettomuudessa aluksen miehistöstä sai surmansa 40 mukaan lukien päällikkö Ralph Miller.
Alus siirrettiin joulukuussa 1813 reserviin Chathamissa, missä se romutettiin toukokuussa 1814.
HMS Theseus (1892)

HMS Theseus oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1896 palvelukseenotettu Edgar-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Thames Ironworks and Shipbuilding Companyltä, missä köli laskettiin 16. heinäkuuta 1890. Alus laskettiin vesille 8. syyskuuta 1892 ja se valmistui 14. tammikuuta 1896.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 1921.
Olli Salo

Olli Salo (s. 21. toukokuuta 1983 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka on toiminut esimerkiksi SM-liigajoukkue KooKoon päävalmentajana. Nykyään hän työskentelee Jääkiekkoliiton valmennuksen ja huippu-urheilun johtajana. Hänellä on pelaajataustaa Suomi-sarjasta
Ura.
Salo aloitti jääkiekkoilun Hämeenlinnan Pallokerhossa. Tultuaan yli-ikäiseksi A-nuorissa hän siirtyi kaudeksi 2004–2005 Suomi-sarjajoukkue Heinolan Kiekkoon, jossa Salo voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Kaudella 2005–2006 hän pelasi vain kahdeksan ottelua ja lopetti tähän pelaajauransa. HeKi voitti kauden päätteeksi Suomi-sarjan mestaruuden ja nousi Mestikseen.
Salo aloitti HPK:n A-nuorten päävalmentajana kaudella 2011–2012, joka päättyi A-nuorten SM-pronssiin. Kaudella 2012–2013 hän johdatti joukkueen sekä runkosarjan voittoon että A-nuorten Suomenmestaruuteen. Kaudella 2013–2014 HPK pelasi myös Junior Club World Cupissa, joka päättyi hopeaan. Kaudella 2014–2015 Salo johdatti HPK:n A-nuoret SM-hopeaan. Toukokuussa 2015 hän aloitti joukkueen päävalmentajan tehtävien ohella myös HPK:n kehityspäällikkönä. Kesken kauden 2015–2016, tammikuun 2016 lopulla Salo palkattiin loppukaudeksi HPK:n SM-liigajoukkueen päävalmentajaksi erotetun Pasi Arvosen tilalle.
Kaudeksi 2016–2017 Salo nimettiin Tampereen Ilveksen apuvalmentajaksi Karri Kiven johtamaan valmennustiimiin. 
Huhtikuussa 2021 Salo solmi 2+1 vuotisen sopimuksen Kouvolan KooKoon kanssa. 
KooKoon päävalmentaja pestin päätyttyä Olli Salo siirtyy Suomen Jääkiekkoliiton palvelukseen. Salo aloittaa Jääkiekkoliiton valmennuksen ja huippu-urheilun johtajana toukokuussa 2024.
Muuta.
Salon pikkuveli Valtteri on entinen alempien sarjojen jääkiekkomaalivahti, joka toimii nykyään HPK:n B-nuorten maalivahti- ja fysiikkavalmentajana. Olli Salon isoisä Lenni Lainesalo pelasi jääkiekon MM-kisoissa Suomen maajoukkueessa ja voitti SM-sarjassa HPK:ssa hopeaa sekä pronssia.
P-Klooritolueeni

p-Klooritolueeni eli 4-klooritolueeni (C7H7Cl) on tolueenin kloorattuihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää liuottimena sekä valmistettaessa muita orgaanisia kemikaaleja kuten väriaineita. m-Klooritolueeni on o- ja m-klooritolueenien isomeeri.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa p-klooritolueeni on väritöntä ja herkkäliikkeistä nestettä. Yhdiste liukenee vain pieninä määrinä veteen ja paremmin useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, kloroformiin, tetrakloorimetaaniin ja bentseeniin. m-Klooritolueeni ärsyttää ihoa ja silmiä aiheuttaen punoitusta ja kipua.
Valmistus ja käyttö.
p-Klooritolueenia valmistetaan tyypillisimmin klooraamalla tolueenia ja katalyyttinä käytetään zeoliitteja. Reaktiossa muodostuu p- ja o-isomeerien seos ja aproottiset liuottimet suosivat p-isomeerin muodostumista. Myös rauta(III)kloridin käyttäminen klooraavana reagenssina suosii p-isomeerin muodostumista. o- ja p-Klooritolueenit erotetaan toisistaan tislaamalla.
p-Klooritolueenia voidaan käyttää muiden klooritolueeni-isomeerien tapaan liuottimena. Lisäksi siitä valmistetaan väriaineita, väri- ja lääkeaineiden sekä hyönteis- ja rikkaruohomyrkkyjen valmistuksessa tarvittavia kemikaaleja kuten p-klooribentsotrikloridia ja p-klooribentsotrifluoridia, diklooritolueeneja, kloorinitrotolueeneja ja polyketonipolymeerejä.
Kevin Jörg

Kevin Jörg (s. 11. syyskuuta 1995) on sveitsiläinen moottoriurheilija. Jörg aloitti uransa Karting-sarjoista. Vuonna 2011 Jörg ajoi yksittäisiä kilpailuja Formula BMW Talent Cup-, Formula Lista Junior- ja Formula Abarth -sarjoissa. Vuonna 2012 Jörg ajoi täyden kauden Formula Abarth -sarjassa saavuttaen yhden paalupaikan ja kuusi palkintosijaa sijoittuen sarjan kuudenneksi. Vuonna 2013 Jörg siirtyi Eurocup Formula Renault -sarjaan saavuttaen kaksi pistettä. Samana vuonna hän ajoi Formula Renault Alps -sarjassa saavuttaen kolme palkintosijaa sijoittuen sarjan neljänneksi. Vuonna 2014 Jörg jatkoi Eurocup-sarjassa voittaen yhden kilpailun sijoittuen sarjan kuudenneksi. Samana vuonna hän ajoi seitsemän kilpailua Formula Renault NEC -sarjassa saavuttaen kaksi voittoa ja kaksi paalupaikkaa sijoittuen 13:nneksi. Vuonna 2015 Jörg ajoi kolmannen kauden Eurocup -sarjassa saavuttaen yhden voiton yhden paalupaikan ja kuusi palkintosijaa sijoittuen sarjan loppupisteissä kolmanneksi. Vuonna 2016 Jörg siirtyi GP3-sarjaan ajaen DAMS-tallissa. Hän keräsi kauden aikana 26 pistettä ollen parhaimmillaan neljäs Abu Dhabin pitkässä kilpailussa. Kaudella 2017 Jörg jatkoi GP3:ssa Trident Racing -tallissa ollen parhaimmillaan kolmas Unkarin sprinttikilpailussa. Hän keräsi kaudella 28 pistettä.
GP3 -tulokset.
Sikke – Ruokaa rakkaudella

Sikke – Ruokaa rakkaudella on ruokaohjelma, jossa Sikke Sumari kokkaa Saarenmaalla. Ensimmäinen jakso esitettiin Liv-kanavalla 21. lokakuuta 2010. Ohjelmasta on saatavilla myös kirja: "Sikke - Ruokaa rakkaudella Toscanassa".
Lawrence Tibbett

Lawrence ”Larry” Mervil Tibbett (16. marraskuuta 1896 Bakersfield, Kalifornia – 15. heinäkuuta 1960 New York, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja baritoni.
Tibbettin merkittävin elokuvarooli oli hänen debyyttielokuvansa "Mustalaisrakkautta", jossa hän esitti Yegoria. Suorituksestaan Tibbett oli ehdolla parhaan miespääosan Oscar-palkintoon kolmannessa Oscar-gaalassa. Tibbett oli myös oopperalaulaja (baritoni) ja hän aloittikin oopperassa jo vuonna 1923.
Tibbett kuoli vuonna 1960, kun hän kompastui kotonaan mattoon ja löi päänsä. Hän kuoli leikkauksen jälkeen. Tibbett oli kaksi kertaa aviossa, Grace Mackay Smithin kanssa vuosina 1919–1931 ja vuodesta 1930 aina kuolemaansa asti hän oli Jane Marston Burgardin kanssa. Tibbett ja Grace saivat kaksoispojat Lawrence Jr. ja Richard Mackayn, Janen kanssa syntyi poika Michael Edward.
Tibbettin sukunimi oli alun perin Tibbet, mutta toinen t-kirjain tuli nimeen hänen kirjoittaessaan ensimmäistä oopperasopimusta.