tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sophia Elisabet Brenner

Sophia (t. Sofia) Elisabet Brenner (o.s. Weber, 29. huhtikuuta 1659 Tukholma, Ruotsi – 14. syyskuuta 1730 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen runoilija. Hän oli ensimmäinen julkaissut ruotsalainen naisrunoilija. Hänen runonsa olivat ajankohtaan nähden poikkeuksellisen sujuvia. Hänen kielivalikoimaansa kuului useita kieliä, ja hän myös kirjoitti niillä.
Brennerin sisällykseltään melko kuivakoiksi ja naiiveiksi sanonut runot ovat muotonsa puolesta aikaansa nähden harvinaisen sujuvia. Brenner kirjoitti runoja myös latinaksi, italiaksi, ranskaksi, saksaksi. Hän saavutti aikoinaan suurta mainetta sekä kotimaassa että ulkomailla. P. Hanselli julkaisi 1873 Brennerin "Samlade poetiska dikter". Hänen puolisonsa oli suomalaissyntyinen taidemaalari ja muinaistutkija Elias Brenner.
Brenner opiskeli aikakauden naiseksi laajasti kieliä ja kirjoitti runoja latinaksi, italiaksi, ranskaksi ja saksaksi. Runot ovat poikkeuksellisen moitteettomia ja sujuvia, kieleltään melko huoliteltuja, ja häntä voi pitää yhtenä niistä, jotka parhaiten toteuttivat Georg Stiernhielmin koulukunnan ohjelmaa: on tehtävä jalostamattomasta äidinkielestä kuuliainen ajatusten työkalu. Häntä ylistettiin sekä kotimaassa että ulkomailla ja kiitettiin milloin ”toiseksi Sapfoksi”, milloin ”laulun kymmenenneksi jumalattareksi”. Osittain hänen suuri suosionsa tosin johtui siitä, että hän oli ensimmäinen ruotsalainen nainen, joka julkisesti omistautui runoudelle. Mutta hänen arkisten pohdintojen täyttämä, yleensä aleksandriinimittaan kirjoitetut runonsa sisältävät myös kaikessa kuivuudessaan ja mahtipontisuudessaan karoliinisen aikakauden hurskautta ja luottamusta ja ilmentävät aikakauden porvarisluokan naiiveja näkemyksiä. Morsiuskirjoituksiinsa hän sai toisinaan iloisemman sävyn. 1709 hän julkaisi "Poetiske dikter", joka koostui pääasiassa hää-, hautajais- ja onnittelukirjoituksista (2. p. 1713; toinen osa ilmestyi hänen kuolemansa jälkeen 1732), ja 1727 ilmestyi "Vårs herres och frälsares Jesu Christi alldra heligaste pijnos historia, rijmvijs betraktad". P. Hanselli julkaisi 1873 "Samlade poetiska dikter".
”Kunniamummo” Brenner oli taitava ja vahva nainen ja kehui runoissaan olevansa 15 lapsen äiti. Poikiensa kautta hänestä tuli kolmen hengenviljelyn alalla maineikkaan suvun, Höijerin, Stenhammarin ja Fahlcrantzin, kantaäiti.
Lou Lamoriello

Louis ”Lou” Lamoriello (s. 21. lokakuuta 1942 Providence, Rhode Island) on yhdysvaltalainen jääkiekkovaikuttaja. Taustaltaan hän on amerikanitalialainen. Hän toimii NHL-seura New York Islandersin jääkiekkotoiminnan johtajana. Vuodesta 1987 vuoteen 2015 hän oli New Jersey Devilsin toimitusjohtajana ja sen jälkeen kaksi kautta Toronto Maple Leafsin managerina. Lamoriello valittiin vuonna 2009 Hockey Hall of Fameen. Hän on yksi kaikkien aikojen menestyksekkäimmistä toimitusjohtajista, ja hänen alaisuudessaan Devils on voittanut Stanley Cupin kolmesti.
Ura.
Vuosina 1968–1983 Lamoriello valmensi Providence Collegen jääkiekkojoukkuetta .
Toimitusjohtajana toimimisen lisäksi Lamoriello on toiminut kolmeen otteeseen Devilsin päävalmentajana, kaudella 2005–2006 Larry Robinsonin irtisanoutumisen, kaudella 2006–2007 Claude Julienin irtisanomisen jälkeen ja lopulta kaudella 2014–2015 irtisanottuaan Peter DeBoerin joulukuussa 2014. 
Lamoriello ilmoitti vetäytyvänsä Devilsin toimitusjohtajan paikalta toukokuun 4. päivä 2015, mutta ilmoitti jatkavansa Devilsin presidenttinä.
Toronto Maple Leafsissa ja New York Islandersissa.
Heinäkuun 23. päivä 2015 hänet nimitettiin Toronto Maple Leafsin toimitusjohtajaksi.
New York Islandersiin kesällä 2018 siirtynyt Lamoriello palkittiin kauden 2019–2020 parhaana toimitusjohtaja Jim Gregory General Manager of the Year Awardilla. Lamoriello voitti saman palkinnon myös kauden 2020–2021 päätteeksi.
Safari 3000

Safari 3000 on vuonna 1982 julkaistu Harry Hurwitzin ohjaama komediallinen seikkailuelokuva, jonka pääosissa ovat David Carradine, Stockard Channing ja Christopher Lee. Elokuvan tuotti Levy-Gardner-Laven-tuotantoyhtiö.
Juoni.
Toimittaja seuraa stunttikuljettajaa 3 000 mailin kilpailun ajan ympäri Afrikkaa.
Tuotanto.
"Safari 3000:n" käsikirjoittajina toimi Jules V. Levy, Arthur Gardner ja Michael Harreschou. Levy ja Gardner olivat myös elokuvan tuottajina.
Elokuva kuvattiin kokonaisuudessaan Afrikassa.
Christopher Lee on sanonut haastatteluissa, että osa hänen roolistaan poistettiin elokuvasta sen leikkausvaiheessa.
Julkaisu.
"Safari 3000" -elokuvaa mainostettiin mainoslauseella "The race that drove Africa wild!"
"Safari 3000" julkaistiin kotimaassaan Yhdysvalloissa toukokuussa 1982.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa typerän huumorin siivittämäksi vauhtiseikkailuksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Ljubov Voronkova

Ljubov Fjodorovna Voronkova (, 30. syyskuuta 1906 Moskova – 20. tammikuuta 1976) oli venäläinen lastenkirjailija.
Ljubov Voronkova syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän opiskeli opettajakorkeakoulussa ja työskenteli maaseutulehtien toimituksissa. Voronkovan ensimmäinen lastenkirja ilmestyi vuonna 1940. Opettavaisten kertomusten lisäksi hän on kirjoittanut historia-aiheisia romaaneja.
Focke-Wulf Fw 187

Focke-Wulf Fw 187 Falke oli saksalainen Focke-Wulfin valmistama kaksimoottorinen raskas hävittäjä. Konetyyppi jäi esituotantovaiheeseen, ja sitä valmistettiin vain yhdeksän yksilöä, joista kuusi prototyyppejä. Tyyppi osallistui vain vähän sotatoimiin, sillä palveli vain Focke-Wulfin tehdasta suojanneessa yksikössä ja tuloksettomiksi jääneissä taistelukäyttökokeissa Norjassa.
Historia.
Fw 187 Falken kehitys käynnistyi vuonna 1936, kun Focke-Wulf-tehtaan suunnittelija Kurt Tank alkoi suunnittelemaan uutta raskasta hävittäjää. Uuden tyypin voimalaitteiksi Tank kaavaili kahta 960-hevosvoimaista (716 kW) Daimler-Benz DB 600 -moottoria, joilla hän arvioi koneen saavuttavan 560 km/h huippunopeuden. Falkesta rakennettiin alkuun kaksi 680 hevosvoiman (507 kW) Junkers Jumo 210Da -moottoreilla varustettua prototyyppiä, joista toinen teki tyypin ensilennon kesällä 1937. Näitä seurasi neljä muuta prototyyppiä, jotka oli aseistettu kahdella 7,92 millimetrin konekiväärillä ja kahdella 20 millimetrin tykillä. Aseistuksen lisäksi myöhemmissä prototyypeissä oli ensimmäisiin verrattuna pidempi ohjaamon kuomu ja uudet moottorikehdot. Viimeinen prototyyppi oli varustettu myös tehokkaammilla DB 600A -moottoreilla.
Prototyyppien kehitysvaiheen päätyttyä Falke eteni esituotantoon, kun Focke-Wulfilta tilattiin kolme konetta käsittänyt ja raskaammin aseistettu Fw 187A-0-esituotantosarja. Kone ei kuitenkaan koskaan edennyt sarjatuotantoon, ja sen palveluskäyttö rajoittui Focke-Wulfin Bremenin tehtaan suojaamiseen kesällä 1940, mistä koneet siirrettiin tuloksettomiksi jääneisiin taistelukäyttökokeisiin Norjaan sijoitetussa JG 77:n 13. lentueessa.
Nordstan

Nordstan on Göteborgissa, Ruotsissa sijaitseva kauppakeskus. Se on yksi Pohjoismaiden suurimmista kauppakeskuksista 180 myymälällään, (Suomessa sijaitsevat Ideapark ja Itis ovat verrattuna isompia). Kauppakeskuksen pinta-ala on 320 000 neliömetriä, joka on jaettu yhdeksään, toisiinsa yhdistettyyn rakennukseen, joissa vähittäiskaupan ja ravintoloiden pinta-ala kattaa 70 000 neliömetriä. Kauppakeskuksen kattamat kadut ja aukiot kattavat yhteensä 8 000 neliömetriä. Nordstanin myymälät työllistävät yhteensä 6 000 ihmistä ja niiden yhteinen liikevaihto on yli 3,5 miljardia Ruotsin kruunua.
Kauppakeskus valmistui vuonna 1972 ja sen omistaa tällä hetkellä AMF Fastigheter, Vasakronan sekä Hufvudstaden.
Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff

Enno Friedrich Wichard Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff (22. joulukuuta 1848 Markowitz, Posen – 25. syyskuuta 1931 Berliini) oli saksalainen kielentutkija. Hän oli 1900-luvun merkittävimpiä antiikintutkijoita ja kreikkalaisen filologian erityisosaaja.
Wilamowitz oli sotilassukua, tilanomistajan poika. Hän pääsi ylioppilaaksi 1867 Schulpfortan opistosta, opiskeli Bonnin yliopistossa 1867–1869 ja valmistui tohtoriksi Berliinin yliopistosta 1870. Opintojen jälkeen Wilamowitz palveli sotilaana Saksan-Ranskan sodassa (1870) ja matkusti Italiassa ja Kreikassa 1872–1874. Opintomatkan jälkeen hän siirtyi Berliiniin ja sitten vuosiksi 1876–1883 professoriksi Greifswaldin yliopistoon. Hän toimi professorina Göttingenissä 1883–1897 ja Berliinissä 1897–1922.
Vaikka Wilamowitz oli ensi sijassa kirjallisuudentutkija, hänellä oli laajat tiedot myös muista tutkimusaloista, joita antiikintutkimuksessa käytetään. Hän tunsi klassisen kreikankielisen kirjallisuuden läpikotaisin ja pystyi siksi taitavasti yhdistelemään tietojaan ja luomaan uutta tiedettä. Wilamowitz kirjoitti esim. historiatutkimuksia, kirjallisuushistoriallisia teoksia ja filologisia julkaisuja.
Erik Tuneld

Erik Tuneld (alun perin "Tunelius", 22. lokakuuta 1709 Kila – 3. huhtikuuta 1788 Tjärstad) oli ruotsalainen maantieteilijä.
Uppsalan yliopistossa opiskellut Tuneld työskenteli aluksi Ruotsin kansallisarkistossa. Vuonna 1738 hän ryhtyi kirjoittamaan pääteostaan "Inledning til geographien öfver Sverige", jota kutsutaan myös nimellä "Tunelds geographie". Kirjasta julkaistiin 1700-luvun aikana seitsemän uusintapainosta, joihin kaikkiin Tuneld teki lisäyksiä. Se ilmestyi vielä uusittuna laitoksena 1820-luvun lopulla.
Teos sisältää myös laajat Suomea koskevat osuudet. Erik Tuneldilla oli merkittävä osa vuonna 1680 reduktion yhteydessä lakkautetun Kuopion kaupungin uudelleen perustamisessa. Hän piti jo unohdettua Kuopiota esillä teoksissaan, ja lopulta uusi Savon ja Karjalan läänin pääkaupunki perustettiin vuonna 1775 entisen Kuopion kaupungin paikalle.
Kuopion lisäksi Tuneld nosti kirjoissaan Suomesta esille muun muassa Teljän muinaiskaupungin.
Matti Bergström (lääkäri)

Rudolf Alarik Matias (Matti) Bergström (1. maaliskuuta 1922 Teisko – 13. heinäkuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston fysiologian professori. 
Bergströmin vanhemmat olivat insinööri Carl Gustaf Bergström ja Stanislawa von Bleidorn. Hän tuli ylioppilaaksi 1941 (Svenska samskolan i Tammerfors) ja opiskeltuaan Helsingin yliopistossa valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1952. Lääketieteen tohtoriksi Bergström väitteli 1957, ja fysiologian dosentti hänestä tuli 1960. Helsingin yliopiston tehtävien lisäksi Bergström työskenteli 1950-luvun lopussa Puolustusvoimien psykofysiologisessa laitoksessa. Jatkosodassa hän toimi lentäjänä.
Bergström oli 1963–1989 Helsingin yliopiston fysiologian professori. Hän tutki etenkin hermoston fysiologiaa. Hän on tunnettu tieteen popularisoija. Kirjoituksissaan hän pohtii varsinkin ihmisen aivojen toiminnan ja psyyken suhdetta. Teoksessaan "Lapsi – viimeinen orjamme" (1997) Bergström ottaa voimakkaasti kantaa lasten kohteluun yhteiskunnassamme. Hän kuvasi muun muassa, kuinka kaavamainen koulujärjestelmä heikentää lasten luovuutta.
Jaguar Lives

Jaguar Lives on vuonna 1979 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalais-espanjalainen rikos- ja toimintaelokuva, jonka on ohjannut Ernest Pintoff. Sen pääosissa ovat Joe Lewis, Christopher Lee ja Donald Pleasence. Sivuosissa ovat muun muassa Barbara Bach, Capucine ja Joseph Wiseman.
"Jaguar Livesin" käsikirjoituksen on laatinut Yabo Yablonsky. Elokuvan tuottajina toimivat Derek Gibson, Sandy Howard ja Fred Weintraub. "Jaguar Lives" kuvattiin kokonaisuudessaan Espanjassa.
"Jaguar Lives" sai ensimmäisen ensi-iltansa Alankomaissa 9. elokuuta vuonna 1979. Yhdysvalloissa elokuva ilmestyi teattereihin marraskuussa 1979. Espanjassa elokuva sai ensi-iltansa melkein vuotta myöhemmin 20. lokakuuta vuonna 1980.
Juoni.
Maailman uusi kungfu-sankari (Joe Lewis) yrittää pysäyttää huumekauppiaat ja -jengit, ja auttaa pelastamaan maailma pahalta Adam Caine -nimiseltä konnalta (Christopher Lee).
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Markku Salmi kutsui elokuvaa tyhjänpäiväiseksi agenttipaukutteluksi ja antoi sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Max Franz

Max Franz (s. 1. syyskuuta 1989 Weißbriach) on itävaltalainen alppihiihtäjä.
Hän sijoittui Sotšin olympialaisissa 2014 supersuurpujottelussa kuudenneksi ja syöksylaskussa yhdeksänneksi. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti pronssia syöksylaskussa ja oli supersuurpujottelussa kolmastoista. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui syöksylaskussa 11:nneksi. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli syöksylaskussa kolmastoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui syöksylaskussa yhdeksänneksi.
Franz kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Lake Louisen syöksylaskussa marraskuussa 2009. Ensimmäiset maailmancup-pisteensä hän sai oltuaan 21:s Chamonix’n superalppiyhdistetyssä tammikuussa 2011. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan viides Val Gardenan supersuurpujottelussa joulukuussa 2011. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Lake Louisen syöksylaskussa marraskuussa 2012. Tammikuussa 2014 hän sijoittui kolmanneksi Kitzbühelin supersuurpujottelussa. Helmikuussa 2015 hän oli toinen Saalbachin syöksylaskussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Val Gardenan syöksylaskussa joulukuussa 2016. Hän oli toinen Lake Louisen supersuurpujottelussa marraskuussa 2017. Saman vuoden joulukuussa hän oli Val Gardenassa toinen supersuurpujottelussa ja kolmas syöksylaskussa. Supersuurpujottelucupissa hän sijoittui viidenneksi.
Franz voitti kaudella 2018–2019 Lake Louisen syöksylaskun ja Beaver Creekin supersuurpujottelun. Val Gardenan syöksylaskussa hän sijoittui toiseksi.
Franz on voittanut Euroopan cupin syöksylaskukilpailun Wengenissä tammikuussa 2009. Hän on voittanut syöksylaskun Itävallan-mestaruuden 2011 ja 2012.
Nižnjaja Pjoša

Nižnjaja Pjoša () on kylä ja Pjošan maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirin länsiosassa Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Venäjällä. Kylä sijaitsee Pjošajoen alajuoksulla, linnuntietä vajaa 20 kilometriä joen laskukohdasta Barentsinmeren Tšošanlahteen. Ympärillä aukeaa laaja tundra; Pjošajoen itäpuolista tundra-aluetta kutsutaan "Timanin tundra"ksi. Aluetta kuvaavat jopa 200-300 metrin korkeuteen nousevat harjanteet (osa Timanin selännettä) ja lähes merelle ulottuvat metsälaikut. 
Pjošan kyläneuvoston maalaiskunnassa asui yhteensä 1 042 ihmistä (2010 väestönlaskennan mukaan). Valtaosa väestöstä asuu Nižnjaja Pjošassa (2005: 800 as.); muita kyliä ovat Belušje (2005: 120 as.), Verhnjaja Pjoša (2005: 220 as.), Volokovaja (Volovsjaka, 2005: 260 as.), Volonga (2005: 60 as.) Enemmistö kunnan väestöstä on venäläisiä, joskin nenetsejä ja komeja asuu myös seudulla.
Tieyhteydet alueella ovat puutteelliset, mutta Nižnjaja Pjošasta kulkee soratie Pjošajoen yläjuoksun suuntaan Verhnjaja Pjošaan (26 km) ja Volokovajaan (49 km); muut tiet samoin kuin yhteys Petšorajoelle tai sen takana sijaitsevaan Narjan-Mariin (linnuntietä 250 km) ovat heikompikuntoisia, lähinnä talvisin maastoajoneuvoilla tai moottorikelkalla liikennöitäviä reittejä. Nižnjaja Pjošaan on lentoja helikopterilla tai pienkoneella Arkangelista ja Narjan-Marista.
Nižnjaja Pjošassa Zapolarje-kolhoosi, joka pitää myös poroja. Kylässä toimii hotelli. Kylän väestö harjoittaa kalastusta ja riekonmetsästystä sekä pitää karjaa ja lampaita. Myös marjojen ja sienten keruu on tärkeässä asemassa.
Corridor of Mirrors

Corridor of Mirrors on vuonna 1948 julkaistu Terence Youngin ohjaama brittiläinen mysteerinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Eric Portman, Edana Romney ja Barbara Mullen.
"Corridor of Mirrorsin" käsikirjoituksen laati Rudolph Cartier ja Edana Romney. Cartier toimi myös elokuvan tuottajana. "Corridor of Mirrors" pohjautuu Christopher Massien romaaniin.
Draama sai ensi-iltansa kotimaassaan 14. maaliskuuta vuonna 1948. Yhdysvalloissa elokuva ilmestyi teattereihin 24. heinäkuuta 1948. Elokuva sai kahdenlaista kritiikkiä: yhdysvaltalaiset kriitikot sanoivat "Corridor of Mirrorsin" olevan syvällinen, ja brittiläiset kriitikot tyrmäsivät elokuvan tyhjäksi ja raskaaksi.
"Corridor of Mirrors" tunnetaan nykyään parhaiten Christopher Leen elokuvadebyyttinä. Elokuva oli myös Terence Youngin esikoisohjaus.
Juoni.
Eric Portman näyttelee nykytaiteilija Paul Manginia, joka yleensä elää menneisyydessä. Hän on ympäröinyt itsensä renessanssiajan taiteella, ja hänellä on pakkomielle ajatukseen, että hän ja hänen ystävätär Mifanwy Conway (Edana Romney) ovat rakastavaisten reinkarnaatioita. Portmanin harhaluulot lopulta johtaa murhaan...
Pick N Pay

Pick N Pay on vuonna 1995 Raumalla perustettu suomalainen, perheomisteinen päivittäistavarakauppa. Yrityksellä on kolme päivittäistavaramyymälää: Rauman 1995 avatun myymälän lisäksi vuonna 2002 avattu myymälä Porissa sekä 2019 avattu myymälä Huittisissa. Yritys työllistää noin 100 henkilöä. Myymälät ovat kooltaan hypermarket kokoisia ja myymälöiden pinta-ala on jopa 6 000 m2. Suuren koon vuoksi myymälöissä on suuret valikoimat ja kilpailukykyiset hinnat. Ketju on tunnettu houkuttelevista tarjouksista sekä laajasta liha -ja juomaosastosta!
Porin Pick N Pay kauppakeskuksessa toimii myös muita liikkeitä, kuten Toejoen apteekki, St1 polttoainejakelu, kahvila,parturi-kampaamo ja kukkakauppa. 
Rauman Pick N Pay kappakeskuksessa toimii, Mehiläinen, kuntosali Fressi, Eläinlääkäriasema Evidensia, kukkakauppa, parturi-kampaamo sekä metsästys- kalastus- ja retkeilykauppa Sissos. 
Huittisten myymälän yhteydessä toimii Data Group myymälä. 
Lisäksi myymälöiden yhteydestä löytyvät tutut posti- ja veikkauspalvelut.
Hiuskarvan varassa (elokuva)

Hiuskarvan varassa (; myös "Hot Money Girl" tai "Rhapsodie in Blei") on vuonna 1959 julkaistu Alvin Rakoffin ohjaama brittiläis-saksalainen seikkailu-/rikoselokuva, jonka pääosissa ovat Eddie Constantine, Dawn Addams, Marius Goring ja Christopher Lee.
"Hiuskarvan varassa" perustuu Jeffrey Dellin näytelmään, jonka pohjalta Jack Andrews laati käsikirjoituksen.
"Hiuskarvan varassa" sai ensi-iltansa toisessa kotimaassaan Länsi-Saksassa 21. heinäkuuta vuonna 1959. Suomessa elokuva ilmestyi teattereihin 9. lokakuuta vuonna 1959. Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-illan lokakuussa vuonna 1962.
Punasilmä

Punasilmä on valoilmiö, joka syntyy kirkkaan valon heijastuessa silmän verkkokalvosta. Näkyäkseen havainnoitsijan pitää olla hyvin lähellä valon lähdettä. Ilmiö muistuttaa monilla yöeläimillä nähtävää valon heijastumista tapetum lucidum -kerroksesta.
Useimmiten punasilmä nähdään valokuvissa, jotka on otettu kameralla, jonka salamavalo on lähellä objektiivia, kuten useimmissa kompaktikameroissa.
Useimmissa uusissa kameroissa punasilmäilmiötä pyritään estämään ennen varsinaista salamavälähdystä välähtävällä etusalamalla, joka supistuttaa värikalvon. Pupillien pienentyminen voi kuitenkin näyttää kuvassa epäluontevalta, joten ammattimaisessa valokuvauksessa pyritään usein lisäämään ympäröivää valoa tai pienentämällä salamavalon intensiteettiä sirottamalla sitä tai suuntaamalla salama niin, että se ei kohdistu suoraan kohteen silmiin.
Kuvankäsittelyohjelmissa ilmiö voidaan korjata joko automaattisesti erillisillä työkaluilla tai käsin muuttamalla pupillien alue harmaasävyiseksi.
Lisa Bund

Lisa Bund (s. 31. toukokuuta 1988 Frankfurt am Main) on saksalainen poplaulaja. Hän sijoittui "Deutschland sucht den Superstar" -ohjelman neljännellä tuotantokaudella (2007) kolmanneksi. Hän julkaisi Columbia-levymerkillä debyyttialbumin "Born Again" (2007). Bund on esiintynyt myös muun muassa tositelevisiosarjassa "Ich bin ein Star – Holt mich hier raus!" (2008) ja vieraillut "Gute Zeiten, schlechte Zeiten" -sarjassa.
Bund levytti muiden "Deutschland sucht den Superstar" -kilpailijoiden kanssa kokoelman "Power of Love", jolla hän laulaa kappaleen "(You Make Me Feel Like) A Natural Woman".
Vaasan rannikkopatteristo

Vaasan Rannikkopatteristo (lyh. VaaRPsto) oli vuoden 1998 loppuun asti Vaasassa Pohjanmaalla toiminut Suomen puolustusvoimien joukko-osasto. Vaasan Rannikkopatteristo perustettiin 1952 nimellä 1. Erillinen Rannikkotykistöpatteristo ja sen sijoituspaikka oli alun perin Suomenlinna. Patteristo oli ensimmäinen rauhanajan organisaatioon kuuluva joukko-osasto, joka keskittyi liikkuvaan rannikkotykistöön. 1950-luvulla suunniteltiin patteriston siirtoa Vaasaan ja tätä ennakoiden joukko-osasto nimettiin vuonna 1957 Vaasan Rannikkopatteristoksi. Muutto toteutui, mutta vasta vuonna 1964. Patteristo lakkautettiin 1998.
Rannikkopatteristo oli laatuaan ainoa moottoroitu rannikkopatteristo Suomessa. Kalustona oli (ainakin vuonna 1968) Boforsin 150 mm haupitsit ja 130 K 54.
Se kuului maavoimiin ja rannikkotykistöjoukkoihin ja antoi varusmieskoulutusta.
Johto.
Patteriston komentajina toimivat seuraavat upseerit: 
Organisaatio.
Patteristo muodostui pattereista sekä Aliupseerikoulusta ja sillä oli oma esikuntansa.
Patteristoon ovat kuuluneet myös Sommarön linnake Raippaluodossa ja Norrskärin linnake Mustasaaressa. Näistä Norrskär oli sotilasaluetta toisesta maailmansodasta lähtien aina vuoteen 2000 asti, jolloin saaren puolustuskäyttö loppui.
Muuta.
Rannikkopatteristo toimi entisissä Vaasan tarkka-ampujapataljoonan kasarmeissa. Kasarmit edustivat arkkitehtonisesti puukasarmikautta muun muassa Mikkelin keskusta-alueen Mikkelin vanha kasarmialueen tapaan.
Ylistaro (Kokemäki)

Ylistaro on kylä Satakunnassa Kokemäen kaupungissa. Se sijaitsee muutaman kilometrin päässä kunnan keskustaajamasta sen itäpuolella, Sonnilanjoen ja Ronkankankaan välisellä alueella. Etelässä Ylistaroa rajaa Valtatie 2.
Yhdessä Sonnilan kylän kanssa se muodostaa historiallisesti arvokkaan kulttuurimaiseman, joka koostuu Sonnilanjoen molemmille puolille levittäytyvästä laajasta peltoaukeasta sekä kylien rakennuksista. Vanhimmat niistä ovat keskiajalta periytyviä kantatiloja.
Historia.
Ylistaro oli alun perin jo keskiajalla muodostunut ryhmäkylä, joka sijaitsi aivan Kokemäenjoen rannassa. Vanhan perimätiedon mukaan Ylistaron edeltäjä oli samalla paikalla sijainnut rautakautinen Teljän muinaiskaupunki. Professori Unto Salo teki alueella arkeologisia tutkimuksia kesällä 1960. Kaivauksissa ei löydetty todisteita rautakautisesta kauppapaikasta tai kaupungista, mutta keskiajalta löydettiin muun muassa kolmentoista vanhan rakennuksen perustukset.
Keskiaikaisissa lähteissä Kokemäellä sijainneeksi mainitun Villa Cuman kylän on arveltu tarkoittavan juuri Ylistaroa. Toinen mahdollinen paikka on joen pohjoispuolella oleva Villiö. Varmaksi tiedetään, että Ylistarossa säilytettiin keskiajalla Satakunnan sinettiä, jolla vahvistettiin erilaisia maakuntaa koskevia asiakirjoja. Ensimmäisen kerran sinettiä tiedetään käytetyn vuonna 1331.
Ylistaro oli Kokemäen suurin kylä aina 1830-luvulla raivonneeseen kyläpaloon saakka. Tulipalon jälkeen rakennukset siirrettiin hajalle nykyisille paikoilleen ja vanhan kylän alueelle jäi vain yksi talo. Nykyään paikalla on lisäksi toinen sinne myöhemmin siirretty talo sekä vuonna 1857 valmistunut Pyhän Henrikin kappeli, jonka sisällä on ns. "Piispa Henrikin saarnahuone". Perimätiedon mukaan piispa Henrik vietti rakennuksessa viimeisen yönsä ennen Köyliönjärven jäällä tapahtunutta surmaansa vuonna 1156.
Ylistarosta ovat kotoisin koomikko Osmo Pertola sekä Horellin suku, johon kuuluvat muun muassa Lars Hordeel, J. F. Horelli, E. J. Horelli, Väinö Horelli ja Toivo Horelli.
Andrei Tuomola

Andrei Tuomola (s. 4. toukokuuta 1989 Järvenpää) on suomalainen uimari. Hän edustaa Helsingfors Simsällskapia.
Marraskuussa 2012 Tuomola oli Suomen pronssia voittaneessa 4 × 50 metrin vapaauinnin sekaviestijoukkueessa uinnin lyhyen radan EM-kilpailuissa Chartresissa.
Karl Theodor Broberg

Karl Theodor (Teodor) Broberg (18. lokakuuta 1849 Sipoo – 4. lokakuuta 1901 Helsinki) oli suomalainen pappi ja opettaja, joka yhtenä ensimmäisistä Suomessa kannatti tyttöjen ja poikien yhteistä opetusta. 
Brobergin vanhemmat olivat talollinen Karl Gustaf Broberg ja Ulrika Charlotta Lindroos ja puoliso vuodesta 1879 Emilia Aurora Uggla. Broberg tuli ylioppilaaksi Porvoon lyseosta 1872 ja vihittiin papiksi 1878. Hän työskenteli Helsingissä sekä pappina että opettajana. Broberg toimi vuosina 1883–1901 Suomen ensimmäisen yhteiskoulun, helsinkiläisen ruotsinkielisen Läroverket för gossar och flickor -koulun johtajana ja uskonnonopettajana (tunnettiin myös nimellä "Brobergska skolan"). Hän kävi Yhdysvalloissa tutustumassa yhteiskouluihin ja palattuaan raportoi havainnoistaan useissa kirjoituksissa.
Broberg kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön edustaen valtakirjalla Getan kuntaa.
Bijlmermeer

Bijlmermeer (lyhennettynä Bijlmer) on kaupunginosa Amsterdamissa. Bijlmer sijaitsee Amsterdam Zuidoostin suuralueella muutama kilometri etelään Amsterdamin keskustasta.
Historia.
Biljmerin polderi liitettiin Amsterdamin kaupunkiin vuonna 1966. Asuntopulan takia sinne suunniteltiin sadantuhannen asukkaan lähiötä.
Alueelle rakennettiin nopeaan tahtiin 40 000 asuntoa.
Le Corbusierin hengessä alueesta suunniteltiin moderni asumiskone, jossa autoliikenne eristettiin omille väylilleen, asunnot olivat suuria ja valoisia, pysäköinti keskitettiin monikerroksisiin pysäköintitaloihin ja talojen välissä oli laajoja viheralueita.
Asunnot eivät kuitenkaan houkutelleet hollantilaisperheitä, ja kun rakennusprojekti valmistui 1970-luvun lopussa, suuri osa asunnoista oli tyhjillään. Niihin muutti ennen kaikkea maahanmuuttajia vasta itsenäistyneestä Surinamesta. 1980-luvulla Bijlmermeerin maine oli köyhien mustien asuinalueena. Yli puolet sen asukkaista oli työttömiä.
Ongelmia.
Tosiasiassa tämä rakennus oli epäonnistunut, kun hollantilaisia alkoi muuttaa taloihin ,joten etninen yhteistyö oli epäonnistunut. Toinen ongelma oli, että talot olivat vanhoja ja huonokuntoisia. Lisäksi talojen asukkaat muistavat hyvin lento-onnettomuuden, joka tuhosi yhden taloista.
Uusiminen ja purkaminen.
Vuonna 1992 Amsterdamin kaupunki aloitti laajan Bijlmermeerin remonttiohjelman.
2000-luvulla aloitettiin talojen uusiminen ja purkaminen.
Taloja alettiin purkamaan ja kennosto "hajosi". Projekti oli epäonnistunut pahasti.
Onnettomuus.
Yksi rakennuksista tuhoutui, kun lentokone törmäsi siihen. Puolet talosta jouduttiin purkamaan. Onnettomuus tapahtui, kun Boeing 747:n moottorin kiinnikkeet pettivät ja toinen moottoreista syöksyi toista päin. Näin kone joutui lentämään kahdella moottorilla. Koneen olisi pitänyt laskeutua Schipholin lentoasemalle, mutta siiven nostovoima oli mitätön, joten se putosi alas.
Onnettomuudessa kuoli ainakin 43 ihmistä. Tarkkaa uhrien lukua ei tiedetä, sillä taloissa asui monia rekisteröimättömiä maahanmuuttajia. Onnettomuuden jälkeen lähistön asukkaat valittivat sairauksista, joiden on epäilty liittyvän koneen rahtina olleisiin kemikaaleihin.
Hjalmar Brotherus

Hjalmar Viktor Brotherus (24. marraskuuta 1885 Helsinki – 25. heinäkuuta 1962 Helsinki) oli fysiikan professori ja Teknillisen korkeakoulun rehtori.
Brotheruksen vanhemmat olivat filosofian tohtori, Helsingin yliopiston venäjänkielen lehtori Carl Gottfrid Brotherus (1836–1903) ja Emilia Karolina Malm. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1904 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1909. Sen jälkeen hän täydensi opintojaan Göttingenissä 1909–1911. Hän tuli filosofian lisensiaatiksi 1913 ja filosofian tohtoriksi 1913.
Brotherus oli Ilmalan leija-aseman johtaja 1912–1916, vakaustarkastaja 1916–1922, Teknillisen korkeakoulun professori 1922–1954, vararehtori 1928–1937 ja rehtori 1937–1940 sekä Helsingin yliopiston sovelletun fysiikan, myöhemmin fysiikan, dosentti 1916–1947. Vuonna 1914 hän johti Kumlingessa ilmatieteellistä auringonpimennysretkikuntaa. Brotherus toimi vuodesta 1931 tie- ja vesirakennushallituksen hydrografisen toimiston asiantuntijana ja kuului muun muassa ylioppilastutkintolautakuntaan ja Ison Tietosanakirjan toimituskuntaan. Hän sai Riian yliopiston kunniatohtorin arvon 1929 ja tekniikan kunniatohtorin arvon 1954. Hänen tutkimuksensa käsittelivät pääasiassa valo-oppia ja sähkövirran kulkua kaasuissa.
Hjalmar Brotherus oli naimisissa 1911–1951 Gertrud (Kerttu) Carlsonin (k. 1951) kanssa ja vuodesta 1957 Leena Sirkka Tulenheimon kanssa.
Vartioitu kylä 1944

Vartioitu kylä 1944 on Timo Linnasalon ohjaama elokuva vuodelta 1978. Se perustuu Unto Heikuran näytelmään "Vartioitu kylä" (1974), jonka ensi-ilta oli 20. kesäkuuta 1974 Kuhmon kesäteatterissa. Timo Linnasalo sai elokuvasta vuonna 1979 parhaan ohjauksen Jussin.
Tarina.
Elokuvan tapahtuma-aika on vuosi 1944 ja jatkosodan viimeinen kesä. Kaukopartiomies Jaakko Tulivaara (Timo Torikka) palaa kotiin hermolomalle turruttuaan tappamiseen. Kotikylää vartioi kersantti Tolvasen (Antti Litja) ryhmä. Kylään on saapunut myös haavoittunut neuvostodesantti (Raimo Grönberg), jonka perhe on aikoinaan siirtynyt Suomesta Venäjälle. Desantti osoittautuu Tulivaaran lapsuudenystäväksi.
Arviot.
Aikalaisarvioissa elokuvan vastaanotto on myönteinen. Se saa kiitosta niin käsikirjoituksen, sisällön, kuvan, musiikin kuin näyttelijöidenkin suhteen. Ongelmana nähdään katkelmallisuus, nykyisyyden (kesän) ja menneisyyden (talvi) yhdistäminen. Kokonaisuutena se todetaan kuitenkin kiinnostavaksi uutuudeksi, myöhemmässä arviossa jopa yhdeksi hienoimmista kotimaisista esikoisohjauksista.
Dance with Me (Zoli Ádokin kappale)

Dance with Me on Zoli Ádokin kappale, joka oli Unkarin edustuskappale Euroviisuissa 2009. Kappale kilpaili toisessa semifinaalissa 14. toukokuuta 2009, mutta jäi sijalle 15 eikä selviytynyt finaaliin.
Kappaleen on säveltänyt Zé Szabó ja sanoittanut Kasai.
Asekoulu

Asekoulu oli Suomen puolustusvoimiin kuulunut sotilasopetuslaitos, joka toimi Helsingissä, Harjavallassa, Kokkolassa, Kuopiossa ja Lahdessa. Se vastasi ase- ja taisteluvälinealan koulutuksesta kantahenkilökunnalle ja varusmiehille. Varusmiehistä koulutusta saivat ainakin asesepät, taisteluvälinealiupseerit ja -upseerit. Taisteluvälinekoulutuksessa varusmiehet jaettiin jalkaväen -, ilmatorjunnan - ja tykistön koulutuslinjoihin.
Asekoulu aloitti toimintansa Kokkolan kaupungissa vuonna 1973, mutta se perustettiin jo 1919.
Koulun joukko-osastolipussa on punaisella pohjalla Suomen vaakunaleijona miekkoineen alasimen päällä.
Historia.
Joukko-osasto aloitti toimintansa nimellä Aseseppäkolu Helsingin Katajanokalla. Jatkosodan loppuun asti koulun johtajana toimi tunnettu jääkäriupseeri, myöhempi jääkärieverstiluutnantti John Rosenbröijer.
Kesällä 1963 Asekoulu siirtyi Kuopioon. Silloinen Kuopion Asevarikko luovutti Asekoululle asehuoltolan tilat ja sijoitti asehuoltolan vanhaan puukasarmiin. Suuren Neulamäen alueella toimi tuosta lähtien sekä asevarikko että Asekoulu.
Asekoulu muutti Kokkolaan vuonna 1973 Pikiruukin kasarmille.
Koulu siirrettiin Lahden varuskuntaan Lahteen puolustusministeri Anneli Tainan päätöksellä kesäkuun 1996 ja vuoden 1997 välillä. Asekoulusta tuli osa silloisen Hämeen Rykmentin Teknistä Koulutuskeskusta (TeknKoulK/HämR). Samalla alueella toiminut Keskusvarikko 8 siirtyi Senaatti-kiinteistöjen (Valtion kiinteistölaitos) hallintaan.
Nyttemmin koulun toiminnot on yhdistetty muihin huollon koulutuksiin puolustusvoimissa, lähinnä Hämeen Rykmentin Huoltokouluun. Aseseppäaliupseerit koulutettiin Hämeen Rykmentissä. Rykmentti lakkautettiin 31.12.2014.
Johto.
Asekoulun johtajana ovat toimineet mm.:
Karl Geiger

Karl Geiger (s. 11. helmikuuta 1993) on saksalainen mäkihyppääjä ja lentomäen maailmanmestari, joka edustaa seuratasolla SC Oberstdorfia.
Geiger saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia joukkuekilpailussa 2013. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sai hopeaa joukkuekilpailussa, oli seitsemäs suurmäessä ja kymmenes normaalimäessä. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän voitti kultaa joukkuemäessä ja sekajoukkuemäessä sekä hopeaa suurmäessä. Lentomäen MM-kilpailuissa Planicassa 2020 hän voitti henkilökohtaisen kilpailun kultaa ja joukkuehopeaa. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän voitti sekajoukkuemäessä ja joukkuemäessä kultaa, normaalimäessä hopeaa ja suurmäessä pronssia. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti pronssia suurmäessä ja oli normaalimäessä viidestoista. Joukkuemäessä hän saavutti pronssia. Vikersundin lentomäen MM-kilpailuissa 2022 Geiger saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksanneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 Geiger saavutti kultaa sekajoukkuemäessä ja pronssia normaalimäessä sekä oli suurmäessä kahdeksas. Kulmin lentomäen MM-kilpailuissa 2024 hän saavutti pronssia joukkuekilpailussa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 19:nneksi. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän oli normaalimäessä neljäs.
Geiger kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Lillehammerin normaalimäessä marraskuussa 2012 sijoittuen 21:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kuudes Sotšissa joulukuussa 2012. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti Lahdessa helmikuussa 2016 sijoituttuaan normaalimäen kilpailussa toiseksi. Ensimmäisen osakilpailuvoittonsa hän saavutti Engelbergissä joulukuussa 2018. Hän voitti samalla kaudella Willingenissä. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kymmenes. Seuraavalla kaudella hän voitti kahdesti Val di Fiemmessä sekä kerran Râșnovissa ja Lahdessa, sijoittui Nižni Tagilissa, Oberstdorfissa, Garmisch-Partenkirchenissä, Bischofshofenissa, Râșnovissa sekä Lahdessa toiseksi ja Engelbergissä kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi ja lentomäkicupissa viidenneksi. Mäkiviikolla 2019–2020 hän oli kolmas. 
Kaudella 2020–2021 Geiger voitti Oberstdorfissa ja kahdesti Planicassa, sijoittui Wisłassa toiseksi ja Bischofshofenissa, Lahdessa, Râșnovissa ja Planicassa kolmanneksi. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudenneksi, voitti lentomäkicupin ja oli mäkiviikon kokonaiskilpailussa toinen. Kaudella 2021–2022 hän voitti Nižni Tagilissa, Engelbergissä sekä kahdesti Titisee-Neustadtissa, oli toinen Nižni Tagilissa, Rukalla, Engelbergissä, Zakopanessa sekä Willingenissä ja kolmas Bischofshofenissa ja Lillehammerissa. Hän sijoittui toiseksi maailmancupin kokonaiskilpailussa ja RawAir-kiertueella sekä neljänneksi Keski-Euroopan mäkiviikolla. Kaudella 2022–2023 hän oli Titisee-Neustadtissa, Râșnovissa, Oslossa ja Lahdessa kolmas. Kaudella 2023–2024 hän voitti Klingenthalin molemmat kilpailut. Kaudella 2024–2025 hän oli Rukalla kolmas yhden kierroksen kilpailussa. Hän oli kolmas Oslossa.
Ruki vverh!

Ruki vverh! "()" (suomeksi Kädet ylös) on vuonna 1996 aloittanut venäläinen pop- ja tekno-tanssiyhtye. Se esittää pop-, disko-, tekno-, tanssi- ja muuta viihdemusiikkia. Bändi koostui vuosina 1996-2006 kahdesta miehesta: Sergei Žukov ja Aleksei Potehin, mutta Potehinin lähdettyä yhtyeessä on vain Žukov vuodesta 2008 lähtien. 
Sergei Žukov on tehnyt myös soolouraa eli julkaissut sen jälkeen levyjä ja kappaleita, mutta vaatimattoman menestyksen takia hän palasi käyttämään "Ruki vverh!" -nimeä. Yhtyeen suurimmat hitit ovat: "Kroška moja", "18 mne uže", "Nazovi ego kak menja", "On tebja tselujet", "Aljoška", "Ai-jai-jai", "Nataša" ja "Student", mitkä pääsivät Venäjän radiolistoille. Ruki vverh -yhtyettä on myös sanottu venäläisen diskon kuninkaaksi.
Sergei Žukovilla on myös veli Mihail Žukov, joka on ollut viime aikoina monessa kappaleessa sivuesintyjänä Ruki vverh -yhtyeessä. Mihail Žukov työstää myös omaa soolouraa.
Yhtyeen myydyimpiä albumeja ovat Zdravstvui, eto ja (2000), Sdelai pogromtše (1998), Konets popse, tantsujut vse (2002) ja Bez tormozov (1999).
Vuonna 2012 yhtye julkaisi uusimman studioalbumin "Otkroi mne dver". Edellisen studioalbuminsa oli julkaissut vuonna 2005. Loppuvuodesta 2016 yhtye täytti 20 vuotta. Silloin julkaistiin uusi single "Kogda my byli molodymi" samannimisen kokoelma-albumin kanssa juhlavuoden kunniaksi sekä pidettiin 20-vuotis juhlakiertue. Albumilla oli "Kogda my hyli molodymi" -kappaleen lisäksi vielä myös kaksi muuta kappaletta, mitkä julkaistiin vuonna 2016. Muut kappaleet olivat vuosilta 1996-2015. Albumi julkaistiin kolmelle levylle.
Viime aikoina Ruki vverh on laulanut livenä toisten yhtyeiden kaapaleita ja toiset yhtyeet ovat laulaneet myös Ruki vverh -yhtyeen kappaleita.
Ruki vverhin jäsenet ovat kirjoittaneet sanoja muille venäläisille yhtyeelle ja artisteille: kuten "Turbomoda"-yhtyeelle ja "Natalille", joka on tunnettu artisti Venäjällä.
Angiotensiinikonvertaasi

Angiotensiinikonvertaasi (ACE) eli peptidyylidipeptidaasi A tai angiotensiiniä konvertoiva entsyymi on entsyymi, joka katalysoi tiettyjen peptidien hydrolyysiä eli on siis peptidaasi. Se on nisäkkäillä osa reniini-angiotensiinijärjestelmää. Angiotensiinikonvertaasi osallistuu verenpaineen säätelyyn. Angiotensiinikonvertaasin EC-numero on EC 3.4.15.1.
Rakenne ja toiminta.
Angiotensiinikonvertaasi on rakenteeltaan monomeeri, jonka molekyylipaino on noin 170 kDa. Entsyymissä on kaksi substraatin ja toiminnalle välttämättömän sinkki-ionin sitoutumiskohtaa. Entsyymi katalysoi peptidien hydrolyysiä ja lyhentää peptidin aminohappoketjua kahden aminohapon verran peptidiketjun karboksyylihappopäästä. Se muuntaa dekapeptidi angiotensiini I:n oktapeptidi angiotensiini II:ksi poistamalla angiotensiini I:n aminohappoketjusta histidiinin ja leusiinin histidyylileusiinina. Angiotensiinikonvertaasi hajottaa myös bradykiniiniä. Entsyymi ei ole kovin spesifinen hajotettavan peptidin aminohappojärjestyksen suhteen, mutta viimeinen aminohappo ei voi olla proliini. Entsyymin tuotantoa ohjaa ACE-geeni, joka ihmisellä on kromosomissa 17. Geeni on polymorfinen.
Angiotensiinikonvertaasista on kaksi isotsyymiä, somaattinen ja germinaalinen isotsyymi. Somaattista angiotensiinikonvertaasia eiintyy monissa kudoksissa, muun muassa verisuonissa, munuaisissa ja Leydigin soluissa, kun taas germinaalista isotsyymiä esiintyy ainoastaan siittiösoluissa. Angiotensiinikonvertaasilla on rooli hedelmöittymisessä, koska molempien muotojen puutos aiheuttaa puutteellista siittiöiden kulkeutumista munasarjoihin ja vaikeuttaa niiden kiinnittymistä zona pellucidaan.
Angiotensiinikonvertaasi nostaa verenpainetta muodostamalla angiotensiini II:tä, joka on erittäin voimakkaasti verisuonia supistava peptidi. Bradykiniini laajentaa verisuonia, joten angiotensiinikonvertaasi supistaa verisuonia myös hajottamalla sitä ja siten inaktivoi sen. 
Angiotensiinikonvertaasia tuottavat erityisesti endoteelisolut, mutta sitä voivat tuottaa myös muun muassa makrofagit ja fibroblastit. Entsyymin kohonneet pitoisuudet voivat olla merkki sarkoidoosista, ja noin 60 % sarkoidoosipotilaista veriplasman angiotensiinikonvertaasipitoisuus on koholla. Kohonneita angiotensiinikonvertaasipitoisuuksia voi liittyä myös Gaucherin tautiin ja lepraan.
Angiotensiinikonvertaasin inhibiittorit.
Koska angiotensiinikonvertaasi nostaa verenpainetta supistamalla verisuonia, sen estäjiä, ACE-estäjiä, käytetään verenpainelääkkeinä ja sydämen vajaatoiminnan hoitoon. Näitä ovat muun muassa enalapriili, kaptopriili, kinapriili, lisinopriili, perindopriili, ramipriili ja trandolapriili. Nämä yhdisteet ovat angiotensiini I:n analogeja, jotka sitoutuvat angiotensiinikonvertaasin aktiiviseen keskukseen ja myös sinkki-ionin kanssa, mikä estää entsyymin toiminnan.
Hedwig Raabe

Hedwig Raabe (avionimi Hedwig Niemann-Raabe; 3. joulukuuta 1844 Magdeburg – 20. huhtikuuta 1905 Berliini) oli saksalainen näyttelijä. Erityisen ilmaisukykyinen hän oli muun muassa Goethen ja Ibsenin klassikkoteoksissa.
Elämä.
Hedwig Raabe näytteli teatterilavoilla pienestä pitäen, hänen lapsuusvuosien roolejaan olivat muun muassa "Cilli" kappaleessa "Donauweibchen" ja "Infantin" kappaleessa "Don Karlos". Nelitoistavuotiaana hän aloitti Hampurin Thalia Theaterissa, missä hänen setänsä koomikko Wilke tuolloin vaikutti. Raaben ura jatkui Stettinissä, mistä hän siirtyi Franz Wallnerin teatteriin Berliiniin, jonka jälkeen hänellä oli lyhyet kiinnitykset Mainzissa ja Prahassa. Vuonna 1864 hän sai kiinnityksen Pietarin saksalaiseen hoviteatteriin, mistä hän teki kesäisin näytäntövierailuja Saksaan.
Vuonna 1868 Raabe irtisanoi kiinnityksensä ja ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi. Vuodesta 1883 hän kuului Berliinin Deutsches Theateriin.
Raabe oli parhaimmillaan klassisissa rooleissa, kuten Mariannena Goethen näytelmässä "Geschwister" ja Franziskana näytelmässä "Minna von Barnhelm". Tanskalaiskriitikko Georg Brandes arvioi Raaben Nora-tulkintaa Ibsenin näytelmässä "Nukkekoti" nuorekkaan energiseksi ja luonnehti hänen kasvojaan ilmaisuvoimaisiksi.
Maaliskuussa 1871 Raabe avioitui tenori Albert Niemannin kanssa ja otti käyttöön nimen Hedwig Niemann-Raabe. Heidän poikansa Albert Niemann teki merkittävän uran lääkärinä ja kemistinä. Pariskunta on haudattu Stahnsdorfiin, Südwestkirchhof der Berliner Stadtsynode in Stahnsdorf -hautausmaalle lähelle Berliiniä.
Raaben lukuisten ihailijoiden joukkoon kuului muun muassa Friedrich Nietzsche.
Aiheesta muualla.
Hedwig Raabe Saksan kansalliskirjastossa
Irja Browallius

Agnes Irja Browallius (13. lokakuuta 1901 Helsinki – 9. joulukuuta 1968 Lidingö, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja opettaja. Hän kuvaa kirjoissaan tavallista maalaiselämää tyylinään realismi. Hänen vanhempansa olivat näyttelijät Carl Browallius ja Gerda Pisani.
Browallius opiskeli lääketiedettä Karolinska institutetissa 1923–1924 ja sen jälkeen maalausta 1924–1925. Hän valmistui alakoulunopettajaksi 1927 ja toimi sen jälkeen opettajana kymmenen vuotta. Hän oli Samfundet De Nion jäsen 1941–1949.
Krister Mähönen

Krister Henrik Mähönen (s. 30. tammikuuta 1992 Vahto) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Suomi-sarjajoukkue HC Indians Kaarinassa.
Ura.
Seuraura.
Mähönen on Kiekko-67:n kasvatti, mutta pelasi myöhemmät juniorivuotensa kuitenkin Turun Palloseurassa. Hän oli kaudella 2007–2008 joukkueen C-nuorten paras pistemies ja maalintekijä runkosarjassa tehoilla 12+11=23 sekä paras pistemies ja syöttäjä pudotuspeleissä tehoilla 3+6=9. Mähönen voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2008–2009 hän oli TPS:n B-nuorten paras maalintekijä 12 osumallaan. Kaudella 2011–2012 Mähönen oli TPS:n A-nuorten toiseksi paras pistemies ja maalintekijä Artturi Lehkosen jälkeen tehoilla 17+21=38.
Kaudella 2012–2013 Mähönen debytoi TPS:n SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi 12 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Mähönen pelasi harjoiskaudella kolme European Trophy -ottelua, mutta ensimmäisen SM-liigaottelunsa hän pelasi 24. marraskuuta 2012 Espoo Bluesia vastaan, jolloin Mähönen sai jääaikaa 6.36 minuuttia. Kauden 2013–2014 kynnyksellä, syyskuussa 2013 hän teki 1+1-vuotisen SM-liigasopimuksen TPS:n kanssa. Mähönen pelasi SM-liigan varsinaisen tulokaskautensa aikana 30 runkosarjaottelua tehopistein 3+1=4. Hän avasi maalitilinsä kahdella osumalla 14. helmikuuta 2014 Helsingin IFK:ta vastaan. Mähösen osumista ensimmäinen jäi TPS:n 4–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hän pelasi kauden aikana myös kolme ottelua lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa marraskuussa 2013.
Mähönen siirtyi kaudeksi 2014–2015 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue TuToon. Hänen sopimuksensa purettiin kuitenkin jo harjoituskaudella syyskuun 2014 alussa. Pari viikkoa myöhemmin Mähönen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjan nousijajoukkue HC Indians Kaarinan riveihin. Hän oli joukkueenparas pistemies ja maalintekijä tehoilla 19+15=34.
Maajoukkueura.
Mähönen on pelannut kolme poikien maaottelua.
Browallius

Browallius on sukunimi, jonka tunnettuja kantajia ovat muun muassa:
Kylie Ireland

Kylie Ireland (s. 26. toukokuuta 1970 Longmont, Colorado) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Elokuvatyön ohella hän on emännöinyt televisio- ja radio-ohjelmia sekä toiminut "Penthousen" mallina. Hän on saanut lukuisia aikuisviihdealan palkintoja.
Elämä ja ura.
Kylie Ireland syntyi Denverin pohjoispuolella sijaitsevassa Longmontin kaupungissa, josta muutti teini-iässä Kalifornian San Diegoon. College-opintojen myötä hän palasi Coloradoon ja toimi ohessa striptease-esiintyjänä Fort Collinsissa. Muuan hänen varhaisimmista naispuolisista rakkauksistaan oli tuleva aikuisviihdetaiteilija Juli Ashton. Taiteilijanimensä, Kylie Irelandin, hän kehitti australialaisen pop-laulajan Kylie Minoguen inspiroimana. Nimen jälkimmäinen osa viittaa hänen irlantilaisiin sukujuuriinsa. Kylie Ireland vaalensi hiuksensa ja häneen asennettiin rintaimplantit vuonna 1992.
Kylie Ireland aloitti pornonäyttelijän uransa vuonna 1994. Lisäksi hän työskenteli striptease-tanssijana. Irelandin ensimmäinen sopimuskumppani aikuisviihteen toimialalla oli Sin City Entertainment. Sopimus päättyi juridisiin erimielisyyksiin. Seuraavan sopimuksensa Ireland solmi VCA Pictures -yhtiön kanssa; viisivuotinen sopimus päättyi vuonna 2000, jonka jälkeen hän ryhtyi freelanceriksi. Vuonna 1996 Ireland palautti hiustensa värin alkuperäisen punaiseksi.
Kylie Irelandin ensimmäinen ohjaustyö oli "The Whore Next Door" (2004). Hän myös näytteli elokuvassa ja teoksen avulla hän pyrki rikkomaan itseensä iskostetun naapurin tytön imagon. Kyseisen elokuvan jälkeen hän näytteli aiempaa rohkeammissa kohtauksissa.
Huhtikuussa 2006 Kylie Ireland perusti aikuisviihdetuotantoyhtiön SlutWerkz. Yhtiö tuottaa niin kutsuttua gonzo-pornografiaa naisten ohjaamana ja näyttelemänä.
Kylie Ireland on biseksuaali ja suostuu näyttelemään ainoastaan toisten biseksuaalien naisten kanssa. Hänen ensimmäinen avioliittonsa kesti kymmenen vuotta. Kylie Ireland seurusteli Eli Crossin kanssa kuutisen vuotta; vuonna 2010 hän avioitui englantilaisen yökerhon johtaja Andy Appletonin kanssa.
Jos oisi valtaa...

Jos oisi valtaa... on Yrjö Nortan ohjaama yhteiskunnallisia sävyjä tavoitteleva suomalainen komediaelokuva vuodelta 1941. Se jäi hänen viimeiseksi ohjaustyökseen SF-studiolle.
Kalliiksi tullut elokuva, jossa esiintyi suosikkinäyttelijä Aku Korhonen, jäi yleisömääriltään alle vuoden keskitason.
Juoni.
Musiikkikomedia kertoo lumpunkerääjä Mikko Nousiaisesta (Aku Korhonen]), joka on Helsingissä asusteleva köyhä mutta hyväsydäminen mies. Elämiseen hän hankkii rahat keräämällä jätepaperia ja myymällä sitä eteenpäin. Löydettyään jätepaperilaatikosta arpalipun hän nukahtaa väsyneenä ja alkaa nähdä unta, jossa hänen elämänsä muuttuu kertaheitolla. Hänestä tulee menestyvä liikemies yhdessä köyhäläisajan toverinsa kanssa, ja hän käyttää omaisuuttaan sekä hyvään elämään että hyväntekeväisyyteen. Kaikki eivät kuitenkaan ole hyväntekijöitä, sillä liike-elämässä kokeneet tehtailija Irvas (Yrjö Tuominen) ja tämän yhtiökumppani Berg (Joel Rinne) päättävät huiputtaa Mikkoa myymällä tälle tyhjäksikalutun nikkelikaivoksen. 
Kun huijarit kuulevat sieltä löytyneestä esiintymästä, he yrittävät saada asiasta tietämättömän Mikon myymään kaivoksen takaisin, mutta turhaan. Niinpä he päättävät suostutella nykyisen kaivosneuvoksen perumaan kaupan käyttämällä syöttinä tehtailijan tytärtä Aunea (Sirkka Sipilä), joka on jo ennestään rakastunut häntä huomattavasti iäkkäämpään Mikkoon.
Tuotanto.
Elokuva perustuu Suomalaisen oopperan henkilökuntaan kuuluneiden Jaakko Solan ja Lauri Kyöstilän alkuperäiskäsikirjoitukseen. Sola kaatui talvisodassa, Kyöstilä toimi SF:llä muutamassa elokuvassa järjestäjänä ja näytteli pikkuosissa. T. J. Särkkä irtisanoi Nortan keväällä 1942, ja jo sovitun "Katariina ja Munkkiniemen kreivi" sai ohjattavakseen Ossi Elstelä. Norta jatkoi osakkaana vasta perustetussa Fenno-Filmissä.
Vastaanotto.
Elokuva toi erään arvostelijan mieleen vaikutteet slapstickista, Chaplinin kulkurihahmosta ja 1930-luvun screwballkomediasta. Arvion mukaan ”elokuva alkaa hauskasti ja mukaansatempaavasti Mikon ja Rikun nukketeatteriesityksellä, mutta sen jälkeen juonelta putoaa pohja ja vähitellen komedia menettää ilkamoivan otteensa.” "Ilta-Sanomien" kriitikko Paula Talaskivi taas antoi vähän kiitosta: ”Uni olisi saanut pysyä selvemmin unena, mutta muutoin elokuva on paikoitellen erinomaista työtä. Vauhti on pysytetty hyvänä, kuten humoreskin laatuun kuuluukin; joukkokohtaukset ovat eläviä ja hyvin rakennettuja, mutta paikoitellen musiikki- ja tanssikohtauksia on ahdettu juonen täytteeksi ihan liikaa.” Eräs arvostelija kuvaili arviossaan elokuvaa ”pitkäveteiseksi ja hidastempoiseksi.” Aku Korhonen keräsi tavanomaiset tunnustukset pääosatulkinnastaan.
Televisioesityksen yhteydessä Aku Korhosen roolisuoritus sai kehut: ”Ei ole toista näyttelijää, joka osaisi esittää suomalaista kansanmiestä yhtä maanläheisen vakuuttavasti” (Henri Waltter Rehnström, "Tv-maailma").
Brummer

Brummer on sukunimi jonka tunnettuja kantajia ovat:
Myös seuraavien henkilöiden sukunimi oli alun perin Brummer:
Brummerin suku on vuodesta 1868 omistanut Hiiskulan kartanon Vihdissä.