tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
J. Denis Summers-Smith

James Denis Summers-Smith (1920 Glasgow – 5. toukokuuta 2020) oli brittiläinen lintutieteilijä ja insinööri.
Nuoruutensa Summers-Smith asui ja opiskeli Glasgowissa. Hän vietti lomansa Pohjois-Irlannin Donegalissa, jossa hänen setänsä toimi maalaispappina, ja opetti hänet tuntemaan lintuja. Toisessa maailmansodassa Summers-Smith toimi armeijan tiedustelu-upseerina Englannin itärannikolla. Sodan jälkeen hän loi uransa tribologiaan perehtyneenä insinöörinä Imperial Chemical Industries-yhtiössä. Työssään hän joutui matkustamaan paljon, ja käytti työmatkojen vapaa-ajat varpusten tutkimiseen.
Summers-Smith aloitti työnsä varpusen parissa vuonna 1947. Syy, miksi hän valitsi juuri varpusen, oli yksinkertaisesti se, että matkustaminen oli siihen aikaan vielä hankalaa, ja varpuset olivat aina lähellä. Hän tutki varpusia Hampshiren kylässä sekä Durhamissa ja Guisboroughissa, johon hän muutti 1961. Hän kirjoitti toimintaohjeet The British Trust for Ornithologyn (BTO) ensimmäiseen "Common Bird Census" lintulaskentaan, jossa vapaaehtoiset lintuharrastajat kartoittivat Ison-Britannian maaseudun pesimälinnustoa. Tutkimus jatkui aina vuoteen 2000 asti, jolloin sen nimeksi vaihdettiin "Breeding Bird Survey".
Summers-Smithin varpustutkimus tuotti useita artikkeleita lintutieteellisiin sarjoihin, ja vuonna 1963 hän julkaisi lajitutkielman "The House Sparrow" "New Naturalist" in "Monographs" sarjassa. Tämän jälkeen Summers-Smith keskittyi tutkimaan varpusen ja muiden "Passer"-suvun lajien keskinäisiä suhteita. Hän kävi kymmenissä eri maissa, ja havainnoi kaikkia muita varpuslajeja paitsi Sokotralla elävää "Passer insularis"ta, jonka taksonomia on epäselvä. Tutkimusten tuloksena hän julkaisi tutkielman "The Sparrows" vuonna 1988, sekä pikkuvarpusesta ("The Tree Sparrow") 1995. Kumpaankin teokseen laati kuvituksen Robert Gillmor. Hän kirjoitti myös matkakuvauksen "In Search of Sparrows" maailmanlaajuisista varpusmatkoistaan. Vuonna 1992 Zoological Society of London myönsi hänelle Stamford Raffles-palkinnon.
Kirjoittaessaan varpusmonografiaansa Summers-Smith otaksui, että varpusen tulevaisuus olisi valoisa. Toisin on kuitenkin käynyt, sillä maailman varpuskanta on taantunut voimakkaasti 1970-luvulta alkaen. Summers-Smith tutki ilmiötä perusteellisesti, mutta joutui toteamaan, että tapahtuma "on eräs merkittävimpiä luonnon mysteerejä viimeisten 50 vuoden aikana". Vuonna 2000 The Independent tarjosi 5 000 punnan palkkion sille, joka pystyy osoittamaan varpuskannan romahtamisen aiheuttajan. Summers-Smith oli lahjoituksen takana. Vuonna 2008 palkkio ojennettiin tohtori Kate Vincentille ja hänen työtovereilleen Leicesterin De Montfort University-yliopistossa. He osoittivat varpusten vähentyneen siksi, että niiden käyttämä hyönteisravinto oli vähentynyt.
Summers-Smith kirjoitti varpusten heimoa käsittelevän luvun Handbook of the Birds of the World teokseen 2009.
Gunnar Stenmark

Gunnar Mikael Stenmark () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan patteriupseerina Valkoisen armeijan jääkärirykistössä.
Perhe ja opinnot.
Stenmarkin vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Magnus Karlsson ja Agvilina Wilhelmina Karlsson. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Fanny Augusta Johanssonin kanssa. Hän kävi neljä luokkaa Turun ruotsalaista reaalilyseota.
Jääkärikausi.
Stenmark työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 24. marraskuuta 1915, josta hän kumminkin pyrki vapaaehtoisena perusteilla olevaan Jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka Jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Stenmark saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi patteriupseeriksi Jääkäritykistön 3. patteriin, josta hänet siirrettiin 2. patteriin 11. maaliskuuta 1918 alkaen. Hän osallistui edellä mainituissa joukoissa osaa sisällissodan taisteluihin Länkipohjassa, Pitkäjärvellä, Orivedellä, Kangasalla ja Lempäälässä sekä Tampereella. Hänet määrättiin Tampereen valloituksen jälkeen tykistön uudelleen järjestelyn myötä jaosjohtajaksi Jääkäritykistöprikaatin II patteriston 3. patteriin ja osallistui kyseisessä tehtävässä osaa taisteluihin Karjalankannaksella, muun muassa Raivolassa ja Inossa.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Stenmark palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, josta tykistön uudelleenjärjestelyn yhteydessä hänet siirrettiin kenttätykistörykmentti 1:een ja määrättiin 11. marraskuuta 1918 alkaen 7. patterin ja 14. tammikuuta 1919 alkaen 4. patterin päälliköksi. Myöhemmin hän toimi rykmentin majoitusmestarina ja patteristonkomentajana. Hän erosi armeijasta 27. huhtikuuta 1921 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä ja työnjohtajana Paraisten kalkkitehtaan palveluksessa. Hän kuoli tapaturmaisesti 3. lokakuuta 1928.
Film-O-Holic.com

Film-O-Holic.com on vuonna 1998 perustettu elokuvasivusto, jossa julkaistaan viikoittain ensi-ilta- sekä dvd-arvosteluja. Sivustolla on haastateltu laajalti suomalaisten elokuvien tekijöitä. Julkaisun linjauksessa korostetaan kriittistä lähestymistapaa.
"Film-O-Holic.com" on Suomen vanhimpia yhä toiminnassa olevia verkkojulkaisuja. Sivuston julkaisija on Filmiverkko ry, jonka tarkoitus on harjoittaa voittoa tavoittelematonta julkaisutoimintaa internetissä. "Film-O-Holic.comin" lisäksi yhdistys ylläpitää myös akateemista "WiderScreen"-sivustoa.
Sivustolla on myös Turun elokuvakalenteri, mihin pyritään kokoamaan Turun elokuva-aiheiset tapahtumat. 
Helmikuussa 2025 Filmiverkko ry kertoi joutuvansa supistamaan toimintaansa Orpon hallituksen päätettyä leikata kulttuuritukia. Taiteen edistämiskeskus ei myöntänyt yhdistykselle enää lainkaan tukea vuodelle 2025. "Film-O-Holic"-sivuston jatkuminen on siksi epävarmaa. "Film-O-Holic.comin" parhaista kotimaisen elokuvan kritiikeistä on valmisteilla kokoomateos, joka on määrä julkaista lokakuussa 2025. Rahaa hankkeelle on pitänyt saada kentältä, ja siinä tarkoituksessa joukkorahoituspalvelu Mesenaatti on ollut kirjankustantajan, Kitan, apuvälineenä.
Jarno Nikula

Jarno Antero Nikula (s. 9. tammikuuta 1974 Uusikaupunki) on suomalainen koripallovalmentaja ja aktiiviuransa päättänyt koripalloilija. Nikula on toiminut valmentajana kasvattajaseurassaan Korihaissa niin juniorivalmentajana kuin edustusjoukkueessa.
Pelaajaura.
Nikula on Uudenkaupungin Urheilijoiden kasvatti ja ensimmäisen pääsarjapelinsä hän pelasi syyskuussa 1990. Hän edusti seuraa kahdeksan ensimmäistä kautta, kunnes siirtyi Itävallan Bundesliigassa pelanneeseen UBC Mattersburg 49ersiin. Nikula edusti seuraa marraskuuhun 1998 asti, jonka jälkeen hän palasi Suomeen Espoon Honkaan, jossa hän voitti SM-hopeaa. Seuraavan kauden hän edusti jälleen Korihaita, mutta yhden kauden jälkeen Nikula siirtyi Salon Vilppaaseen.
Kaudeksi 2001–2002 hän siirtyi jo pelaamaan alasarjoihin, mutta keväällä 2002 Nikula jatkoi I-divisioonassa pelanneessa Kauhajoen Karhussa. Kausina 2002–2004 Nikula pelasi jälleen Korihaissa ja viimeisen kerran hän pelasi pääsarjatasolla kaudella 2005–2006.
Valmentajaura.
Nikula on toiminut pitkään Korihaiden eri juniorijoukkueiden valmentajana. Edustusjoukkueen apuvalmentajaksi hänet nimettiin kaudeksi 2011-2012.
Korihaiden pudottua Korisliigasta I-divisioonaan vuonna 2014 Nikula siirtyi joukkueen päävalmentajaksi kahden vuoden sopimuksella. Ensimmäisellä päävalmentajakaudella Nikula onnistui johdattamaan Korihait I-divisioonan finaaleihin, mutta joukkue hävisi lopulta BC Nokialle otteluvoitoin 1-3. Toisella sopimuskaudella Nikula kuittasi edelliskevään finaalitappion, kun Korihait voitti I-divsioonan finaalit FoKoPoa vastaan, ja nousi takaisin Korisliigaan kaudeksi 2016-2017. Vain kaksi päivää finaalivoiton jälkeen Korihait ilmoitti tehneensä kahden vuoden jatkosopimuksen Nikulan kanssa,
Nikulan ensimmäinen kausi päävalmentajana Korisliigassa oli vaikea; Korihait voitti 36:sta ottelusta ainoastaan viisi ja joutui karsimaan ensi kauden liigapaikasta. Korihait kuitenkin voitti liigakarsinnassa Lahti Basketballin ja varmisti paikkansa Korisliigassa kaudeksi 2017-2018. Ennen kautta 2017-2018 Nikula valittiin Suomen Koripalloliiton järjestämään huippukoripallovalmentajatutkintoon (HKVT), joka on koripalloliiton ylin valmentajakoulutus. Marraskuussa 2017 Nikula irtisanoutui päävalmentajan tehtävistä.
Nikula palasi valmentajana aikuisten tasolle syksyllä 2019, kun hän liittyi Korihaiden apuvalmentajaksi espanjalaisen Jordi Justen alaisuuteen. Marraskuussa Justeen saatua potkut Nikula nostettiin päävalmentajaksi loppukauden ajaksi.
Kesäkuussa 2020 Nikula teki jatkosopimuksen Korihaiden kanssa.
Susi-Artturi (albumi)

Susi Artturi on Susi-Artturin eli Jukka Alihangan albumi, joka julkaistiin vuonna 1987. Albumin kappaleet äänitettiin vuosina 1986–1987. Levyn julkaisi Fazer Finnlevy. Levyn kansikuvat on ottanut taiteilija Ilkka-Juhani Takalo-Eskola.
Muusikot.
Albumin kappaleissa soittavat muun muassa seuraavat henkilöt:
Frolovo

Frolovo () on kaupunki Volgogradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donin vesistöön kuuluvan Artšedajoen varrella 148 kilometriä Volgogradista pohjoiseen. Frolovon kautta kulkee Volgogradin ja Povorinon välinen rautatie (Artšedan asema). Kaupunki on Frolovon piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asukkaita on 38 800 henkeä (vuonna 2010).
Kaupunki on perustettu vuonna 1936. Siellä on muun muassa terästehdas ja elintarviketeollisuutta. Lähistöllä harjoitetaan öljyn porausta.
55 Cancri e

55 Cancri e on tähteä 55 Cancri A kiertävä eksoplaneetta. Sen massaksi on arvioitu puolet Neptunuksen massasta eli noin 8,3 Maan massaa ja halkaisijaksi noin 21 000 km. Planeetta koostuu suurelta osin timantista ja onkin tihein tunnettu kiinteä planeetta. 55 Cancri e kiertää kiintotähtensä alle 18 tunnissa, ja se onkin planeettakunnan sisin planeetta. Aluksi kiertoajaksi ajateltiin noin 2,8 päivää. 55 Cancri e:n löysi Barbara McArthur 30. elokuuta 2004.
Löytäminen.
Kuten suurin osa eksoplaneetoista, 55 Cancri e löydettiin säteisnopeusmenetelmän avulla. Pian sen löytämisen jälkeen aurinkokunnasta löydettiin kolme ulompaa planeettaa. Löytämisen jälkeen planeetan kiertoajaksi arveltiin 2,8 päivää, mikä tekisi sen massasta ainakin 14,2 Maan massaa. 55 Cancri e oli ensimmäinen löydetty eksoplaneetta, jonka massa oli verrattavissa Neptunuksen massaan. Se löydettiin samoihin aikoihin kuin toinen ”kuuma neptunus”, Gliese 436 b.
Kyseenalaistaminen.
Vuonna 2005 Jack Wisdom kyseenalaisti planeetan olemassaolon tutkittuaan siitä tehtyjä havaintoja. Hänen tutkimustulostensa mukaan planeettaa e ei ollut, mutta oli olemassa lähes samanmassainen samaa tähteä kiertävä planeetta, jonka kiertoaika oli 261 päivää. Myöhemmin uudemmat tutkimukset osoittivat, että kummatkin planeetat olivat olemassa. Toisen planeetan kiertoaika oli 260 päivää, ja sen nimeksi tuli 55 Cancri f. Myöhemmin planeetta e:n kiertoajaksi paljastui vain noin 18 tuntia.
Ominaisuudet.
55 Cancri e on massaltaan noin kahdeksan kertaa Maan suuruinen, ja sen halkaisija on noin 21 000 km, eli noin 60 % suurempi kuin Maan. Tiheydeltään se on kaksinkertainen Maahan nähden, eli sen aines on keskimäärin lähes yhtä tiheää kuin lyijy. Täten se on tihein tunnettu kiinteä planeetta.
55 Cancri e:n koostumuksesta suurin osa on hiiltä timantin ja grafiitin muodossa. Timanttia on noin kolmasosa planeetan massasta, kun maan massasta hiiltä ylipäätään on alle tuhannesosa. Planeetalla on lisäksi paljon rautaa, piikarbidia ja ehkä myös silikaatteja. 55 Cancri e:llä ei todennäköisesti ole ilmakehää.
55 Cancri e:n Bondin albedo on todennäköisesti pieni. Planeetan pintalämpötila on noin 2 150 °C, mutta voi nousta jopa 2 700 asteeseen.
Giovanni Gronchi

Giovanni Gronchi ['gronki] (10. syyskuuta 1887 – 17. lokakuuta 1978) oli italialainen poliitikko. Hän oli Italian kolmas presidentti vuosina 1955–1962. Gronchi edusti kristillisdemokraattista puoluetta, ja toimi ennen presidentiksi valintaansa edustajainhuoneen puhemiehenä vuosina 1948–1955. Sitä ennen hän oli teollisuus- ja kauppaministerinä muun muassa De Gasperin ensimmäisessä hallituksessa. Presidenttikautensa jälkeen hän oli senaatin elinikäinen jäsen.
Gronchin poliittinen ura alkoi katolisessa ammattiyhdistysliikkeessä. Hän nousi katolisen puolueen kansanedustajaksi ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Vuosina 1922–1923 hän toimi kauppa- ja teollisuusministeriön alivaltiosihteerinä, mutta joutui luopumaan tehtävästä Mussolinin noustua valtaan. Vuonna 1942 hän ryhtyi yhteistyöhön vastarintaliikkeen kanssa ja palasi politiikkaan heti fasistien kukistuttua.
Giuliano Amato

Giuliano Amato (s. 13. toukokuuta 1938 Torino) on italialainen poliitikko, lakimies ja yliopiston dosentti (oikeustiede). Hän toimi Italian pääministerinä kahdesti, vuosina 1992–1993 ja 2000–2001. Amato on toiminut myös valtiovarainministerinä, sisäministerinä ja kilpailuviraston päällikkönä. Hän edustaa Italian demokraattista puoluetta. Hän oli Rooman yliopiston oikeustieteen professorina vuosina 1975–1997.
Giuliano Amato. (14 febbraio 2011). "Wikipedia, L'enciclopedia libera." Tratto il 14 febbraio 2011, 16:26 da http://it.wikipedia.org/w/index.php?title=Giuliano_Amato&amp;oldid=38524519.
Emílio Garrastazu Médici

Emílio Garrastazu Médici (4. joulukuuta 1905 – 9. lokakuuta 1985) oli brasilialainen sotilasjohtaja ja poliitikko. Hän toimi Brasilian presidenttinä vuosina 1969–1974.
Médicin kauden alkupuolella Brasilian talous kukoisti, teollisuus ja varsinkin autoteollisuus loivat uusia työpaikkoja ja inflaatio saatiin vakiintumaan alle 20 prosenttiin. Kauden lopulla talousihme oli ohi, kansainvälinen öljykriisi iski pahasti Brasiliaan, joka toi ulkomailta 80 % polttoaineistaan. Lähes kymmenen prosentin vuosittaista talouskasvua rahoitettiin voimakkaalla lainanotolla ulkomailta.
Médicin hallinto oli säälimätön vastustajiaan kohtaan. Amnesty raportoi, että 170 opposition edustajaa surmattiin ja monia kidutettiin armeijan ja poliisin pidätyskeskuskissa.
Jimmy López

Jimmy López (s. 21. lokakuuta 1978) on perulainen säveltäjä. López opiskeli sävellystä Sibelius-Akatemiassa vuosina 2000–2007 opettajinaan Veli-Matti Puumala ja Eero Hämeenniemi valmistuen musiikin maisteriksi. Tällä hetkellä hän jatko-opiskelee musiikin tohtoriksi Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä Yhdysvalloissa.
Lópezille on myönnetty useita sävellyspalkintoja. Lópezin musiikkia on kustantanut Filarmonika.
Propyyliamiini

Propyyliamiini on orgaaninen yhdiste, joka luokitellaan primääriseksi amiiniksi. Aine on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön hygroskooppinen neste, jolla on tunnusomainen haju. Aine on helposti syttyvää ja sen vesiliuos on keskivahva emäs. Propyyliamiinin kemiallinen kaava on C3H9N ja rakennekaava CH3(CH2)2NH2. Propyyliamiinista käytetään myös nimiä "n-propyyliamiini", "1-aminopropaani" ja "propanamiini". Aine syövyttää metalleja kuten alumiinia, kuparia, tinaa ja sinkkiä.
Propyyliamiinin moolimassa on 59,11 g/mol, sulamispiste –83 °C, kiehumispiste 48 °C, tiheys 0,719 g/cm3, taitekerroin 1,3875–1,3895, leimahduspiste &lt; –37 °C, itsesyttymislämpötila 320 °C ja CAS-numero 107-10-8. Aine sekoittuu veteen.
Propyyliamiinin isomeeri on isopropyyliamiini.
Propyyliamiinia käytetään lääkeaineiden ja maatalouskemikaalien valmistuksessa ja laboratorioreagnessina.
Natamysiini

Natamysiini eli pimarisiini on sieni-infektioiden hoitoon käytetty melko laajakirjoinen polyeeneihin kuuluva antimykootti. Se on myös elintarvikelisäaine, jonka E-koodi on E 235. Se tehoaa hiivasieniin, mutta myös homeisiin ja alkueläimiin, ja sitä käytetään vain paikallishoidossa, sillä se ei imeydy suun kautta otettuna. Suurina annoksina se aiheuttaa ripulia ja mahavaivoja.. Elintarvikelisäaineena sitä saa käyttää kovien, puolikovien ja puolipehmeiden juustojen sekä kuivattujen, suolattujen makkaroiden pintakäsittelyyn.
Koska natamysiiniä käytetään ihmisille tarkoitetuissa lääkkeissä, ja resistenssiä pitäisi välttää, EU:n komissio on vuonna 2003 todennut aikovansa arvioida uudelleen sen ja eräiden muiden aineiden turvallisuutta ja niiden käytön tarpeellisuutta elintarvikkeissa. Komission mietintöluonnoksessa todetaan, että niin kauan kuin näiden lisäaineiden turvallisuutta ei voida tieteellisesti taata, ne olisi kiellettävä. Natamysiini kuitenkin hyväksyttiin edelleen elintarvikelisäaineena käytettäväksi vuonna 2007 direktiivillä 95/2/EY. Uudelleenarviointi saatiin päätökseen 26. marraskuuta 2009.
Natamysiinin käyttö viinissä on EU:ssa kielletty. Sitä on kuitenkin löydetty Argentiinasta ja Etelä-Afrikasta tuoduista viineistä.
Natamysiinin valmistuksessa käytetään "Streptomyces natalensis"- ja "Streptococcus lactis"-bakteereja, jotka tuottavat sitä.
Sen enimmäismäärärajoitus on ADI: 0,3 mg/kg/vrk.
Tapani Lemminkäinen

Uuno Tapani Lemminkäinen (1. huhtikuuta 1912 Jaala – 28. lokakuuta 1971) oli suomalainen kuvataiteilija, taidegraafikko, piirtäjä, kirjailija ja taidearvostelija. Lemminkäinen keräsi myös kansanperinnettä, soitti ja rakensi soittimia, organisoi näyttelyitä ja toimi kirjoittajana ja kuvataiteen puuhamiehenä. Hän debytoi Jyväskylässä 1938. 
Ura.
Tapani Lemminkäinen tunnetaan muotokuvista, karikatyyreistä ja kirkkotaiteesta. Hän on tehnyt Kymin kirkon lasimaalaukset ja Vuohijärven kirkon alttaritaulun "Minä olen A ja O, alku ja loppu", joka kuvaa Vuohijärven teollisuustaajaman elämää 1970-luvun alkupuolella. Alttaritaulua säilytetään nykyään Valkealan seurakuntakeskuksessa. Lahden Lakimiesyhdistys ry:n kokoelmassa on 97 Tapani Lemminkäisen karikatyyripiirustusta, jotka sijaitsevat Lahden käräjäoikeuden tiloissa.
Tapani Lemminkäinen opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1939-1941 ja 1945-1948 sekä Taideteollisessa oppilaitoksessa 1965. Hän toimi myös opettajana työväen- ja kansalaisopistoissa, oppikoulussa ja teknillisessä opistossa. Tapani Lemminkäinen perusti Lahteen vuonna 1958 vapaan yksityisen "Lito-Lemminkäisen grafiikkakoulun" ja opetti grafiikan eri menetelmiä nuorille oppilaille. 
Kansainvälisiin taidenäyttelyihin Tapani Lemminkäinen osallistui Tukholmassa 1948, Bernissä Sveitsissä, Reykjavíkissa 1949, Sveitsissä 1956, DDR:ssä 1963, Pekingissä Kiinassa 1964 ja Bulgariassa 1965.
Lemminkäisen teoksia ovat myös sankarihautausmaiden muistomerkit:
Kuvanveistäjä Matti Peltokangas oli eräs hänen oppilaistaan.
Tapani Lemminkäinen on kirjoittanut kirjan Seulan pohja, johon hän on koonnut jaalalaista kansanperinnettä.
Lars Jonsson (kuvittaja)

Lars Jonsson (22. lokakuuta 1952 Tukholma) on ruotsalainen taidemaalari, kuvittaja ja kirjailija, joka on paljolti keskittynyt lintuaiheisiin.
Jonsson tarkkaili ja piirsi lintuja jo lapsena. Teini-ikäisenä hän liittyi Ruotsin luonnonsuojeluliittoon. 15-vuotiaana hänellä oli oma näyttely Ruotsin luonnonhistoriallisessa museossa Tukholmassa. Myöhemmin hän matkusteli eri puolilla maailmaa ja ryhtyi kuvittamaan kenttäoppaita. Hän on järjestänyt näyttelyitä Ruotsin lisäksi myös Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa. Hän on tehnyt paljon yhteistyötä Lasse J. Laineen kanssa.
Vuonna 2002 Jonssonille myönnettiin Uppsalan yliopistossa kunniatohtorin arvonimi. Jonsson asuu Gotlannissa vanhassa Vamlingbon pappilassa. Rakennuksen toisessa kerroksessa on taiteilijan museo, Museum Lars Jonsson.
Cressida

Cressida on Uranuksen sisempi kuu. Se löydettiin 9. tammikuuta 1986 Voyager 2:n ottamista kuvista, ja sille annettiin väliaikainen nimi S/1986 U 3. Se nimettiin William Shakespearen näytelmän "Troilus ja Cressida" hahmon mukaan. Cressida tunnetaan myös nimellä Uranus IX.
Cressida kuuluu Portia-ryhmäksi kutsuttuun Uranuksen kuiden ryhmään. Muita ryhmän kuita ovat Bianca, Desdemona, Juliet, Portia, Rosalind, Cupid, Belinda ja Perdita. Näillä kuilla on samanlaiset kiertoradat ja fotometriset ominaisuudet. Cressidan noin 40 kilometrin säteen, kiertoradan ja albedon lisäksi siitä ei tiedetä lähestulkoon mitään.
Cressidan pinta on harmaan värinen, ja sen akseli saattaa olla kallistunut Uranusta päin. On myös mahdollista, että Cressida törmää Desdemonaan seuraavissa sadassa miljoonassa vuodessa.
Desdemona (kuu)

Desdemona on Uranuksen sisempi kuu. Se löydettiin 13. tammikuuta 1986 Voyager 2:n ottamista kuvista, ja sille annettiin väliaikainen nimi S/1986 U 3. Se nimettiin William Shakespearen näytelmän "Othello" esiintyneen Othellon vaimon mukaan. Desdemona tunnetaan myös nimellä Uranus X.
Desdemona kuuluu Portia-ryhmäksi kutsuttuun Uranuksen kuiden ryhmään. Muita ryhmän kuita ovat Bianca, Cressida, Juliet, Portia, Rosalind, Cupid, Belinda ja Perdita. Näillä kuilla on samanlaiset kiertoradat ja fotometriset ominaisuudet. Desdemonan noin 32 kilometrin säteen, kiertoradan ja albedon lisäksi siitä ei tiedetä lähestulkoon mitään.
On mahdollista että Desdemona törmää Cressidaan tai Julietiin seuraavan sadan miljoonan vuoden aikana.
Tölkinviilennin

Tölkinviilennin on muki, jonka päätarkoituksena on pitää juoma kylmänä tai kuumana, sillä se eristää lämpöä. Samalla kädet pysyvät lämpöisinä. Viilentimet on yleensä valmistettu neopreenistä. Viilentimestä käytetään muualla maailmassa muun muassa nimiä can cooler, cooler, neoprene cooler ja Koozies (Koozies on tuotemerkki Yhdysvalloissa) ja Australiassa nimeä stubby holder. 
Stubby holder.
Australiassa hieman suomalaista pulloa lyhyempiä ja leveämpiä 373 millilitran vetoisia pulloja nimitetään stubbyksi. Tästä viilennin on saanut nimekseen stubby holder. Australiassa käytettiin 1980-luvun alussa polyesteristä valmistettuja stubby holdereita, mutta 80-luvun puolivälissä tulivat neopreenistä valmistetut stubby holderit markkinoille Yhdysvalloista ja valtasivat markkinat. Nämä neopreenistä valmistetut stubby holderit ovat edelleenkin suosituin tuote Australiassa. Stubby holdereita alettiin käyttää markkinointiin, sillä se on edullinen markkinointitapa, jolla saadaan yrityksen oma logo näkyviin kuluttajien koteihin. Myös monet urheiluseurat, järjestöt ja yhteisöt teettävät stubby holdereita omilla logoillaan niin omaan käyttöön kuin myös rahankeruuseen.
Elias (jalkapalloilija)

Elias Mendes Trindade eli Elias (s. 16. toukokuuta 1985 São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Brasilian pääsarjassa pelaavaa Atlético Mineiroa. Elias on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, mutta on pelannut myös hyökkääjänä.
Elias on synnyinkaupunkinsa suurseuran Palmeirasin kasvatti. Hän ei kuitenkaan onnistunut nousemaan edustusjoukkueen kokoonpanoon ja oli pakotettu etsimään peliaikaa muualta. Kierreltyään ensin useissa brasilialaisseuroissa hän palasi kotikaupunkiinsa ja teki lopullisen läpimurtonsa pääsarjatasolla vuonna 2008 Corinthiansissa.
Elias siirtyi espanjalaiseen Atlético Madridiin tammikuussa 2011. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa punavalkoisessa paidassa 17. tammikuuta Atléticon voittaessa Mallorcan numeroin 3–0. Elias teki ensimmäisen liigamaalinsa Espanjassa maaliskuun alussa pelatussa vierasottelussa Getafeta vastaan. Hän siirtyi Sportingiin ensimmäisen kerran elokuussa 2011.
Kolmen Sporting-kauden aikana Elias kävi vuonna 2013 lainalla kotimaansa Flamengossa. Vuonna 2014 hän siirtyi pysyvällä siirrolla kotimaahansa, tällä kertaa vanhaan tuttuun Corinthiansiin.
31. elokuuta 2016 Elias teki jälleen sopimuksen portugalilaisen Sportingin kanssa. Sopimuksen pituus oli kaksi vuotta ja siihen sisältyi 60 miljoonan euron ulosostopykälä. Tällä kertaa hän pelasi siellä vain 8 ottelua tehden niissä yhden maalin. Atlético Mineiroon Elias siirtyi tammikuussa 2017. Hän pelasi seurassa kaikkiaan 122 ottelua, ennen kuin hänen sopimuksensa purettiin tammikuussa 2020.
Elias teki ensiesiintymisensä Brasilian A-maajoukkueessa vuonna 2010.
Riku Kallioniemi

Riku Kallioniemi (s. 14. lokakuuta 1970 Uusikaupunki) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja, joka toimi jääkiekon SM-Liigan toimitusjohtajana huhtikuusta 2016 alkuvuoteen 2022.
Aiemmin Kallioniemi toimi Liiga-SaiPa Oy:n toimitusjohtajana, korvaten tehtävässä Sami Koikkalaisen. Lokakuussa 2015 Kallioniemi ilmoitti siirtyvänsä SaiPasta muihin tehtäviin. SaiPa teki kahden miljoonan euron voiton Kallioniemen ollessa toimitusjohtajana neljä kautta.
Kallioniemi pelasi pelaajaurallaan yhteensä 308 SM-liigan runkosarjaottelua tehoin 10+42=52. Jäähyminuutteja hän keräsi 395. Kallioniemi edusti urallaan Saimaan Palloa ja Rauman Lukkoa. Hän toimi vuodet 2000–2002 SaiPan kapteenina. Kallioniemi on Vesa Ruotsalaisen jälkeen joukkueen kaikkien aikojen jäähypörssin toinen 535 minuutillaan. Hän oli pienikokoinen puolustava puolustaja, jonka pelityyliin kuului myös ärsyttäminen.
Pelaajaura.
Kallioniemi pelasi juniorina kotikaupungissaan Uudessakaupungissa ja Lätkä-77:n joukkueessa. Hän kuitenkin aloitti myöhemmin C-juniori-ikäisenä jääkiekon pelaamisen uudelleen SaiPassa. Kallioniemi pääsi kaudella 1990–1991 joukkueen kokoonpanoon yhteen SM-liigaotteluun, joka oli Jokereita vastaan, mutta hän ei kuitenkaan saanut jääaikaa. SaiPa putosi keväällä 1991 I-divisioonaan. Kallioniemelle kausi 1991–1992 oli ensimmäinen kokonainen miesten sarjoissa ja hän teki 43 runkosarjaottelussa tehot 3+8=11. Seuraava kausi 1992–1993 toi Kallioniemelle hänen miesten pelien piste-ennätyksen tehoilla 5+12=17.
Kallioniemi pelasi SaiPassa I-divisioonaa neljän kauden ajan kevääseen 1995 saakka, jonka jälkeen hän siirtyi kaudeksi 1995–1996 pelaamaan SM-liigaa Rauman Lukkoon. Ensimmäinen liigakausi toi Kallioniemelle 31 runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen sekä 30 jäähyminuuttia. Pieni rooli johtui osittain polvivammasta. Hän voitti keväällä 1996 SM-pronssia. Kaudella 1996–1997 Kallioniemi avasi myös maalihanansa SM-liigassa ja teki Lukossa 30 runkosarjaottelussa tehot 1+5=6. Hän pelasi myös kuusi EHL-ottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Kallioniemi palasi vuodenvaihteessa 1997 SaiPaan, jossa loppukausi toi 20 ottelussa tehot 1+3=4.
Koko Kallioniemen loppu-ura kului SaiPassa. Kaudella 1999–2000 hän pelasi vain 17 runkosarjaottelua tehoin 2+3=5 polvivamman takia. Kallioniemi teki kaudella 2001–2002 SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 3+9=12. Hän lopetti uransa tuohon kauteen.
Pelaajauran jälkeen.
Pelaajauransa lopetettua Kallioniemi on työskennellyt IT-alalla ja toiminut Content Bakeryn myyntipäällikkönä. Hän kokosi uransa jälkeen myös kirjan "Jääkiekon Värityskirja – Pelimiesten kootut paljastukset" yhdessä Tommi Sovan kanssa. Toukokuussa 2011 ilmoitettiin, että Kallioniemi aloittaa Liiga-SaiPa Oy:n uutena toimitusjohtajana elokuussa.
Sukeltajan lippu

Sukeltajan lippu on viestilippu, jolla varoitetaan muita vesillä kulkijoita, kun sukellus on käynnissä vesistöalueella. Alusta tai kohdetta, joka on merkitty tällä lipulla tulee antaa tilaa ja ohittaa mahdollisuuksien mukaan sammutetuin konein. Lippua kantava alus ei voi käyttää konettaan ja sen liikkumiskyky on rajoittunut. Lippu laitetaan näkyvälle paikalle esille, esimerkiksi veneen mastoon, josta se näkyy hyvin. Lipun tulee olla kiinteä 100 × 120 cm levy. Lippu on valaistava pimeän aikana.
A-signaalilippu.
Lippu on Suomessa, Saksassa, Isossa-Britanniassa, Irlannissa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Etelä-Afrikassa ja Keniassa kansainvälisen signaalikirjan mukainen alfa-lippu (A). Väriltään se on sinivalkoinen, ja sen määräkoko on 100 × 120 cm. Sukeltajan lipun tulee olla kiinteälevy ja se on sijoitettava näkyvästi.
Lippu otettiin Suomessa käyttöön uusien meriteiden sääntöjen myötä vuoden 1981 alusta. Sitä ennen se merkitsi signaalistossa "Suoritan nopeuskoeajoa". 
Diver Down Flag.
Amerikkalainen sukeltajanlippu on kirkkaanpunainen ja siinä on vino, valkoinen raita. Lippu on käytössä myös Italiassa ja Kanadassa.
Kambodžan–Vietnamin sota

Kambodžan–Vietnamin sota käytiin vuosina 1978–1989. Se alkoi, kun Vietnam hyökkäsi Kambodžaan. Vietnam valtasi Kambodžan nopeasti, syrjäytti punakhmerien johtaman Demokraattisen Kamputsean ja perusti maahan Kamputsean kansantasavallan. Miehitys jatkui vuoteen 1989, jolloin Vietnam vetäytyi Kambodžasta. Sota jatkui tämän jälkeen sisällissotana punakhmerien ja vietnamilaismielisen Kamputsean kansantasavallan välillä. Rauhaan päästiin vuonna 1991.
Tausta.
Kambodžan ja Vietnamin välit alkoivat huonontua 1975, kun Pol Potin johtamat punaiset khmerit nousivat valtaan. Punakhmerit eivät luottaneet Vietnamiin, mikä kärjisti maiden suhteita. Vuoden 1975 puolivälissä alkoivat rajakahakat. Kesäkuussa 1977 Vietnam ehdotti neuvotteluita rajariitojen ratkaisemiseksi, mutta Kambodža ei tähän suostunut. Joulukuussa Kambodža syytti Vietnamia aggressioista ja vaati vietnamilaisjoukkojen vetäytymistä. Vuoden 1978 alussa Kambodža katkaisi diplomaattisuhteensa Vietnamiin. 
Punakhmerit sortivat jatkuvasti vietnamilaisperäisiä kansalaisia ja heitä sympatisoineita ihmisiä. Joukkosurmien määrä kasvoi toukokuussa 1978 yritetyn vallankaappauksen jälkeen. Vuoden 1978 aikana Vietnamissa päätettiin aloittaa sotilaalliset toimet Kambodžaa vastaan, ja maassa perustettiin joulukuussa Kamputsean kansallinen vapautusrintama.
Sota ja sen jälkeen.
Vietnam hyökkäsi Kambodžaan 22. joulukuuta tavoitteena maan hallinnon Demokraattisen Kamputsean kukistaminen. Vietnamilaisten joukkoihin kuului 120 000 miestä, ja niitä tuki vahva tykistö. 17 päivää kestäneen salamasodan jälkeen Vietnam valtasi Phnom Penhin 7. tammikuuta 1979. Demokraattisen Kamputsean armeija pakeni Thaimaan rajan suuntaan, ja Vietnam perusti maahan Kamputsean kansantasavallan, jonka johtoon tuli Heng Samrin.
Vaikka Vietnam oli vapauttanut Kambodžan punakhmerien tyranniasta, suurin osa valtioista vastusti Vietnamin asettamaa nukkehallintoa, ja Pol Potin johtama Demokraattinen Kamputsea oli maan virallinen edustaja YK:ssa. Vietnamilla oli Kambodžassa noin 180 000 miehen joukot, ja vuoteen 1985 mennessä punaiset khmerit oli ajettu Thaimaan puolelle. Sieltä käsin he tekivät sissihyökkäyksiä ja asensivat maaseudulla tuhansia miinoja.
Vuonna 1986 Vietnam alkoi vetää joukkojaan pois ja samalla vahvistaa Kamputsean kansantasavallan omaa armeijaa. Syyskuussa 1989, 11 vuotta kestäneen miehityksen jälkeen, viimeiset vietnamilaisjoukot jättivät Kambodžan. Sota jatkui kuitenkin vielä tämän jälkeen sisällissotana punakhmerien ja vietnamilaismielisen hallituksen välillä. Lopulliseen rauhansopimukseen päästiin vuonna 1991. Lokakuussa 1991 YK:lle annettiin tehtäväksi valvoa rauhansopimuksen täytäntöönpanoa ja valmistaa maa vapaisiin vaaleihin.
Denny Laine

Denny Laine (Brian Frederick Arthur Hines, 29. lokakuuta 1944 Birmingham – 5. joulukuuta 2023) oli brittiläinen kitaristi ja laulaja. Hän tuli tunnetuksi The Moody Blues -yhtyeessä. Hänen laulamansa versio kappaleesta "Go Now" nousi maan singlelistalla 1. sijalle tammikuussa 1965 ja Yhdysvalloissa sijalle 10.
Ura.
Denny Laine kasvoi Birminghamissa, ja teini-ikäisenä hän perusti Denny Laine and the Diplomats -nimisen yhtyeen. Siinä oli mukana myös Electric Light Orchestran tuleva rumpali Bev Bevan.
Laine perusti 1964 Ray Thomasin ja Mike Ponderin kanssa The Moody Blues -yhtyeen, joka aloitti Lontoossa tekemällä klubeilla blues-coverkeikkoja. Yhtye siirtyi pian popmusiikkiin ja levytti vuoden lopulla Bessie Banksin kappaleen ”Go Now”, jolla Laine soitti kitaraa ja oli päävokalistina. Kappale nousi listoille ympäri maailmaa ja oli Britanniassa listaykköksenä.
Laine jätti The Moody Bluesin pian vuoden 1965 LP:n "The Magnificent Moodies" jälkeen. Taustalla oli yhtyeen kiistat levy-yhtiön kanssa. Laine olisi halunnut levyttää uuden albumin, mutta muut halusivat jatkaa kiertueella.
Laine oli Paul ja Linda McCartneyn kanssa Wings-yhtyeen perustajajäsen vuonna 1971. Laine kirjoitti yhdessä McCartneyn kanssa kappaleen ”Mull of Kintyre”. Se oli Wingsin ainoa single, joka nousi Britannian listakärkeen, ja se myi yli kaksi miljoonaa kappaletta. Yhtyeen huippu oli vuoden 1973 albumi "Band on the Run". Laine oli kuitenkin mukana yhtyeen jokaisella seitsemällä albumilla. Jokainen niistä ylsi Yhdysvaltain listojen kymmenen parhaan joukkoon.
Wings hajosi vuonna 1981, mutta Laine jatkoi Paul McCartneyn kanssa yhteistyötä tämän soolouralla. Hän oli mukana 1980-luvun alussa McCartneyn albumeilla "Tug of War" ja "Pipes of Peace". Heidän yhteistyönsä hajosi liiketoiminnallisiin erimielisyyksiin. Laine levytti tämän jälkeen soolotuotantoa ja kiersi ahkerasti. Hän kiersi muun muassa 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa mukana kokoopanoltaan vaihtelevassa World Classic Rockers -ryhmässä, jota johti entinen Steppenwolf-basisti Nick St. Nicholas. Laine teki 2010- ja 2020-luvuilla keikkoja oman yhtyeensä kanssa.
Yksityiselämä.
Laine ja Elizabeth Mele menivät naimisiin heinäkuussa 2023. Laine kuoli joulukuussa keuhkoparenkyymisairauteen.
Streetstyle

Streetstyle on suomalaisessa hip hop -musiikissa käytetty termi, joka tarkoittaa toisen artistin biittiin tehtyä omaa versiota kappaleesta. Termi ei kuitenkaan tarkoita samaa kuin cover, koska streetstyle -kappaleisiin sanat kirjoitetaan itse.
Sanaa "streetstyle" käytettiin ensimmäisen kerran tiettävästi Rähinä Recordsin "Pommi 1" -mixtapella. Sen jälkeen siitä on tullut vakiintunut sana kuvaamaan lainabiittiin tehtyä kappaletta.
Yhdysvalloissa streetstyle-termiä vastaa sana "freestyle". Tämä on aiheuttanut hämmennystä tapauksissa, joissa suomalaiset streetstyle-kappaleet on nimetty amerikkalaisittain freestyleksi, vaikkakaan eivät sisällä varsinaista freestyle-räppäystä, eli improvisoitua räppäystä.
KNM Bergen (F301)

KNM Bergen oli Norjan laivaston vuonna 1967 palvelukseen otettu Oslo-luokan fregatti, joka poistettiin palveluksessa 3. elokuuta 2005. 
Valmistus.
Alus tilattiin 1960 Hortenin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1964. Se laskettiin vesille 23. elokuuta 1965 ja otettiin palvelukseen 15. elokuuta 1965.
Palvelus.
Alus modernisoitiin ensimmäisen kerran 1970-luvun lopulla, jolloin ohjusjärjestelmät asennettiin. Alusta modernisoitiin uudelleen 1987–1990, jolloin sille asennettiin suojasoihdunheittimet, uusi Thomson Sintra TSM-2633 -kaikuluotain ja MSI 3000 -tietoliikennejärjestelmä. Samoin aiemmin käytössä ollut 76 millimetrin ilmatorjuntatykki korvattiin Boforsin 40 mm/L70 ilmatorjuntatykillä. Alus siirrettiin 1993 reserviin, mistä se palasi seuraavana vuonna palvelukseen korvaamaan 25. tammikuuta 1993 uponneen "KNM Oslon". Alukselle asennettiin 1996-1997 Link 11 ja 14 -satelliittikommunikointijärjestelmä, GPS ja Plessey AWS-9 -tutka.
Alus poistettiin palveluksesta 3. elokuuta 2005, kun se korvattiin uudella "KNM Fridtjof Nansenilla". Aluksen viimeisenä tehtävänä oli osallistua juhlallisuuksiin Oslossa, minkä jälkeen se toimi Haakonsvernissä toimistotilana. Syyskuussa 2007 alus upposi Ramsundin laivastotukikohdassa sukellusveneiden maalilaivana.
KNM Oslo (F300)

KNM Oslo oli Norjan laivaston Oslo-luokan fregatti, joka oli palveluksessa vuodesta 1966 uppoamiseensa saakka vuonna 1994.
Valmistus.
Alus tilattiin 1960 Hortenin telakalta, missä köli laskettiin 1963. Se laskettiin vesille 17. tammikuuta 1964 ja valmistui 29. tammikuuta 1966.
Palvelus.
Alus modernisoitiin 1987–1990, jolloin alukselle asennettiin suojasoihdunheittimet, Spherion TSM-2633 kaikuluotain, MSI 3000 tiedonsiirtojärjestelmä sekä 76 millimetrin ilmatorjuntatykki korvattiin Bofors 40 mm/L70 -ilmatorjuntatykillä.
"Oslo" lähti Haakonsvernistä 24. tammikuuta 1994. Pari tuntia lähdön jälkeen alus joutui koneiden sammuttua tuuliajolle. Koneiden sammumisen syynä oli merivedenpääsy polttoaineeseen. Puoli tuntia myöhemmin se ajautui karille, mistä aluksen päällikkö Torbjörn Tellefsen ilmoitti tukikohtaan. Hinaaja "Lars" irrotti aluksen seuraavana päivänä karilta, mutta fregatti upposi hinattaessa. Hylky nostettiin 24. huhtikuuta ja siirrettiin Haakonsverniin, jossa todettiin vaurioiden olevan liian pahoja korjattavaksi. Alus romutettiin seuraavana vuonna.
Vulkanoidiasteroidit

Vulkanoidiasteroidit ovat hypoteettinen asteroidijoukko, jonka arvioidaan kiertävän Aurinkoa dynaamisesti vakaalla vyöhykkeellä planeetta Merkuriuksen kiertoradan sisällä. Ne on nimetty hypoteettisen Vulkanus-planeetan (jonka olemassaolo todistettiin mahdottomaksi vuonna 1915) mukaan. Vulkanoidiasteroideja ei ole vielä löydetty, eikä ole varmaa onko niitä olemassa.
Jos niitä on olemassa, vulkanoidien löytämisen pitäisi olla vaikeaa, sillä ne olisivat pieniä ja niiden valo hukkuisi läheisen Auringon kirkkauteen. Vulkanoidiasteroideja on etsitty auringonpimennysten aikaan. Vulkanoidien löytämisestä saisi uutta tietoa planeettojen muodostumisen alkuvaiheista. Vulkanoidiasteroidien arvioitu vyöhyke on 0.387 AU:n päässä Auringosta.
Vulkanoidien löytämisestä saisi uutta tietoa planeettojen muodostumisen alkuvaiheista. Mikäli niitä on olemassa, MESSENGER tulee luultavasti löytämään niitä.
Tantaalipentoksidi

Tantaalipentoksidi (Ta2O5) on tantaalin oksidi. Yhdistettä käytetään optiikan ja elektroniikan sovellutuksissa ja tantaalimetallin tuotannossa.
Ominaisuudet.
Tantaalipentoksidi on valkoista kiinteää ainetta, joka ei liukene veteen ja hapoistakin vain vetyfluoridiin. Vetyfluoridiin liukeneminen johtuu fluorokompleksin muodostumisesta. Kuumennettaessa emäksisten hydroksidien tai karbonaattien kanssa muodostuu tuotteena tantalaatteja. Tantaalipentoksidi on siis luonteeltaan hapan oksidi. Jos emästä käytetään ylimäärin, niin muodostuu erilaisia isopolyoksoanioneja. Tantaalipentoksidin rakenne on melko monimutkainen, ja se esiintyy vähintään kahtena erilaisena polymorfina. Näistä ortorombinen β-faasi muuntuu alkeiskopiltaan tetragonaaliseksi α-tantaalipentoksidiksi kuumennettaessa sitä 1 360 °C lämpötilaan. Kemiallisesti yhdiste on varsin inertti.
Valmistus.
Tantaalipentoksidia voidaan valmistaa hydrolysoimalla tantaalisuoloja, kuumentamalla tantaalimetallia happivirrassa tai käsittelemällä tantalaatteja hapolla jolloin muodostuu oksidin hydraatti, josta saadaan tantaalipentoksidia kuumentamalla.Tantaalipentoksidia voidaan valmistaa myös tantaalipentakloridista.
Käyttö.
Tantaalipentoksidin dielektrinen vakio on 26, mikä on kohtalaisen suuri. Tämän vuoksi sitä käytetäänkin kondensaattorimateriaalina. Tantaalikondensaattoreiden teho kondensaattorin tilavuutta kohden on noin kolminkertainen verrattuna alumiinioksidia sisältäviin kondensaattoreihin. Yhdistettä voidaan lisätä myös lasin joukkoon parantamaan taitekerrointa, jolloin voidaan valmistaa esimerkiksi laadukkaampia linssejä kameroihin. Yhdistettä käytetään myös happokatalyyttinä muun muassa esteröinti-, alkylointi- ja aldolikondensaatioreaktioissa. Tantaalipentoksidista pelkistetään tantaalimetallia hiilen tai vedyn avulla.
Rankaiseva psykiatrinen sairaalahoito Neuvostoliitossa

Rankaiseva psykiatrinen sairaalahoito Neuvostoliitossa oli poliittisesti toisin­ajattelijoiksi leimattuihin kohdistuvaa psykiatrian nimissä tehtyä sortoa ja mielivaltaa, jossa heitä suljettiin psykiatrisiin hoitolaitoksiin. Neuvostoliitossa kehitettiin toisinajattelijoille diagnoosi hiipivä skitsofrenia.
1960-luvulta vuoteen 1986 raportoitiin poliittisesta vainosta, jossa Itä-Euroopassa käytettiin psykiatriaa toisinajattelijoita vastaan Neuvostoliitossa, Tšekkoslovakiassa, Romaniassa, Unkarissa ja Jugoslaviassa. Ihmisoikeuksia on rikottu käyttämällä psykiatrian keinoja poliittisesti väärästä toiminnasta rankaisemiseksi. 
"Psihuška" () oli mielisairaalan venäjänkielinen halventava nimitys. Ensimmäinen psihuška oli Kazaniin vuonna 1939 rakennettu vankimielisairaala. Se oli Lavrenti Berijan komentaman NKVD:n alainen laitos. Neuvostoliitossa mielisairaaloita käytettiin vankiloina.
Neuvostoliiton salainen poliisi alkoi Andrei Vyšinskin johdolla käyttää psykiatriaa poliittisesti toisinajattelijoita vastaan vuonna 1948. Menetelmä vakiintui Stalinin hallinnon viimeisinä vuosina. Rankaiseva psykiatria oli osa Neuvostoliiton Gulag-järjestelmää ja sisäministeriön työleirejä. 
Psykiatri Andrei Snežvenski ryhtyi toteuttamaan ”diagnoosia” hiipivä skitsofrenia toisinajattelijoille. Vladimir Bukovski lähetti 150-sivuisen dokumentin tietoa toisinajattelijoihin kohdistuvasta psykiatrista länsimaihin vuonna 1971. Vetoomukset psykiatrian väärinkäytön lopettamisesta World Psychiatric Associationin kokouksissa johtivat Neuvostoliiton eroamiseen järjestöstä vuonna 1983.
Uudistalo

Uudistalo eli uudistila on entisaikoina Suomessa ja Ruotsissa käytössä ollut nimitys, joka tarkoittaa asumattomalle paikalle perustettua maanviljelyyn käytettävää maatilaa eli uudisasutusta. Nimityksiä käytetään tavallisesti toistensa synonyymeinä, mutta jotkin lähteet tekevät eron uudistalon ja uudistilan välillä. "Nykysuomen sanakirja" määrittelee lakikielen käyttämän uudistila-sanan merkitsevän maanviljelyyn käytettävää kruununtilaa, joka raivaustyön kestäessä oli osaksi tai kokonaan verosta vapaa. Uudistalon omistajasta käytettiin nimityksiä uudistalokas tai uudistalollinen.
Uudistalo oli alkuaan mahdollista perustaa kylän yhteismaalle kaikkien kylän osakkaiden suostumuksella. Yksityismaalla perustaminen riippui ainoastaan maanomistajasta. Vuonna 1770 annetun asetuksen mukaan uudistalon sai perustaa kylän jakamattomalle maalle, vaikka jokin osakas vastusti sitä. Ruotsin kaikkien uudistalojen verottaminen aloitettiin 1775 ja uusien perustamiseen vaadittiin maaherran lupa. Tilan lopullisen muodostamisen suoritti maanmittari, kun viljelysmaat oli raivattu, rakennukset saatu valmiiksi ja annettu verovapausaika kulunut loppuun. Seuraavaksi suoritettiin tilan verollepano, joka samalla ratkaisi tilalle annettavien tilusten lopullisen laajuuden.
Isonjaon yhteydessä kylän liikamaalle perustettiin usein uudistaloja. Se perustui yksityiskohtaisiin suunnitelmiin, jotka maaherra vahvisti. Vaikka uudistalojen perustaminen oli säänneltyä toimintaa, tapahtui käytännössä kuitenkin usein niin, että uudisasukkaat asettuivat omin lupinensa erämaihin asumaan. Tällaisten tilojen verollepanosta säädettiin eri metsälaeissa. Uudistalojen perustaminen Suomessa loppui vuonna 1922, kun asutustoiminta valtion maillakin järjestettiin uudelleen. Uudistukset liittyivät muuhun asutuslainsäädäntöön.
Uudistila-nimitystä käytettiin erityisesti maanhankintalain mukaisista tiloista eli niin sanotuista kylmistä tiloista. Ne olivat tiloja, joilla ei ollut kunnollisissa rakennuksia ja joiden viljeltäväksi tarkoitetusta maa-alasta oli ennakkoon raivattu enintään 10 prosenttia.
"Väliaikainen uudistila" oli tietyin ehdoin suurelle erottamattomalle yhteismaalle perustettu maatila, jolla oli väliaikainen manttaali. Tällaisia tiloja perustettiin Pohjois-Suomeen useita. Väliaikaisia uudistiloja koskevat määräykset sisältyivät kuninkaalliseen kirjeeseen 7. marraskuuta 1787 ja maanmittausohjesääntöön 15. toukokuuta 1848.
Werner Walldén

Werner Walldén (s. 1. tammikuuta 1906 Sortavala − 6. maaliskuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen kenttäratsastaja. Hän osallistui vuonna 1936 Berliinin olympialaisten kenttäratsastukseen hevosella Ennätys (joidenkin lähteiden mukaan hevosen nimi oli Bacchus), mutta joutui keskeyttämään tai tuli hylätyksi kilpailun kestävyyskokeessa. Walldén aloitti kilpailemisen vuonna 1933 ja kilpaili pääasiassa Suomessa syntyneellä oriilla Bacchus. Hänen kuului muun muassa Suomen kenttäratsastusjoukkueeseen, joka voitti joukkuehopeaa Helsingissä Laakson ratsastuskentällä 1937 järjestetyissä Pohjoismaisissa mestaruuskilpailuissa. Hän osallistui joka toinen vuosi järjestettyihin Pohjoismaiden mestaruuskilpailuihin myös vuosina 1935 ja 1939; vuonna 1935 Oslossa järjestetyissä kilpailuissa hän tuli Bacchuksella kenttäkilpailun kolmanneksi. Lisäksi hän osallistui Suomen joukkueessa Saksan Insterburgin (nykyisin Venäjää) kansainvälisiin kilpailuihin vuonna 1937. Kotimaassa hän muun muassa voitti kahdesti (vuosina 1934 ja 1938) upseerisarjan Mannerheim-kenttäkilpailussa, jonka Ratsuväkiprikaati järjesti vuosittain sotaväen mestaruuskilpailuna. Ratsastajainliitto myönsi Walldénille vuonna 1934 uusien sääntöjen mukaisen kultamerkin, jonka sai tuolloin muiden muassa myös Hans Olof von Essen. Hän osallistui Bacchuksella vielä välirauhan aikana lokakuussa 1940 järjestettyihin Ruskeasuon hallin avajaiskilpailuihin.
Walldén oli sotilasarvoltaan everstiluutnantti. Hän suoritti asepalveluksensa Lappeenrannassa Hämeen ratsurykmentissä vuosina 1924–25 ja kävi Kadettikoulun vuosina 1926–28, minkä jälkeen hän palveli Hämeen ratsurykmentissä talvisotaan saakka ensin nuorempana upseerina ja myöhemmin 2. eskadroonan päällikkönä. Hän palveli talvisodan aikana kevyen osasto 7:n komentajana ja haavoittui Taipaleen puolustustaisteluissa. Jatkosodassa hän palveli pataljoonankomentajana jalkaväkirykmenteissä 48 ja 41, 11. prikaatin ja jalkaväkirykmentin 15 esikuntapäällikkönä sekä taisteluosasto Metson komentajana. Hänelle myönnettiin 2. luokan vapaudenristi miekoin ja 3. luokan vapaudenristit miekoin ja tammenlehvin. Sodan jälkeen Walldén toimi ulkoasiainministeriön sotilastoimiston apulaistoimistopäällikkönä ja asevelvollisuusasiain toimistopäällikkönä. Hän yleni everstiluutnantiksi vuonna 1952 ja erosi aktiivipalveluksesta vuonna 1955.
Walldén toimi Hakkapeliittakillan puheenjohtajana 1951–1960 ja toimi aktiivisesti myös monissa ratsastusseuroissa. Hän edusti itse seuraa Helsingin Ratsastajat.
Vuonna 1952 julkaistiin Walldénin kirjoittama persoonallinen hevos- ja ratsastusopas "Ratsastuskirja", jonka hän oli kirjoittanut osin ennen sotaa ja osin sen jälkeen. Se oli pitkään ainut suomeksi kirjoitettu tai edes suomeksi julkaistu ratsastusopas. Tästä antikvariaattiharvinaisuudeksi käyneestä teoksesta otettiin uusintapainos vuonna 2001.
Kate Vincent

Kate Vincent on brittiläinen biologi, lintutieteilijä ja ympäristötieteilijä.
Vincent on työskennellyt ympäristöasiantuntijana monissa hankkeissa, joissa tutkitaan luontokatoa eli biodiversiteetin vähenemistä, ja hiilinielujen voimistamista luontoon perustuvin menetelmin.
Vincent väitteli filosofian tohtoriksi tammikuussa 2006 Leicesterin De Montfort Universityssä. Väitöksen aiheena oli Ison-Britannian varpuskannan jyrkkä taantuminen 1970-luvulta alkaen ("Investigating the causes of the decline of the urban House Sparrow population in Britain"). Väitöstyötä varten Vincent perusti yhdeksän kaupunki- ja esikaupunkiympäristössä sijaitsevaa tutkimusaluetta, ja asennutti 600 linnunpönttöä rakennusten seiniin. Kaikkien pönttöjen lähituntumassa oli kotipuutarhoja. Vertailualueena oli Oxfordin ympäristön maatiloilla sijaitseva pöntötysalue. Tutkimuksen kenttätyöt tehtiin vuosina 2001–2003.
Vincent havaitsi, että esikaupunkimaisessa ympäristössä elävien varpusten poikastuotto oli 25 % alempi ja maaseutumaisemassa ympäristössä 18 % alempi kuin Oxfordin vertailualueella. Huonompi poikastuotto johtui poikasten nälkiintymisestä kesä-heinäkuun pesyeissä, yleensä 5–6 päivän ikäisinä, mikä johti pesäpoikasten suurempaan kuolevuuteen. Myös lentopoikaset olivat kevyempiä kuin vertailualueen lentopoikaset. Nälkiintyneiden poikasten ravinnossa oli enemmän siemeniä ja muurahaisia kuin vertailualueella, jossa pääravintona olivat hyönteiset ja niiden toukat. Vuonna 2003 pesimätulos oli muita vuosia parempi, koska puutarhoissa esiintyi tavallista enemmän kirvoja. Myös ilmansaasteiden typpidioksidimäärien havaittiin vaikuttavan lentopoikasten painonkehitykseen.
Vincent päätteli, että todettu poikasten suurempi kuolevuus ja lentopoikasten huonompi kunto yhdessä selittivät varpuskannan taantumisen Isossa-Britanniassa. Hän haki julkaistuilla tuloksillaan The Independentin vuonna 2000 julistaman kilpailun 5 000 punnan palkintoa sille, joka selvittäisi varpuskannan romahtamisen syyt. Lehden käyttämä asiantuntijaraati ei ollut yksimielinen, ja palkinto jäi jakamattta
Living lab

Living lab on tutkimuskonsepti. Se on käyttäjälähtöinen, avoin innovaatioekosysteemi, joka toimii usein aluetasolla (esim. kaupunki, taajama, alue), yhdistämällä samanaikaisesti tutkimuksen ja innovoinnin prosessien puitteissa julkisen ja yksityisen sektorin ihmiset.
Konsepti perustuu systemaattiseen lähestymistapaan, jossa yhdistetään tutkimus-ja innovaatioprosesseja. 
Viime aikoina Web 2.0 rooli Living lab-hankkeissa on kasvanut, esim. käyttäjäyhteisöjä on saatu mukaan uusien tuotteiden kehitykseen, Myös Wikipedia, crowdsourcing ja joukkojen viisaus ovat esimerkkejä tavoista luoda uusia sisältöjä ja sovelluksia yhdessä.