tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Frank Liivak

Frank Liivak (s. 7. heinäkuuta 1996 Tartto, Viro) on virolainen jalkapalloilija, joka edustaa Bosnian Premijer ligassa pelaavaa FK Sarajevoa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Liivak kuuluu Viron jalkapallomaajoukkueeseen ja häntä pidetään maan suurimpana lupauksena. 
Nuoruutensa Liivak pelasi pääosin Alankomaissa, AFC Ajaxin farmiseurassa Almere Cityssä, josta hän siirtyi vuonna 2013 Italian suurseuran Napolin juniorijoukkueisiin. Hän ei pelannut otteluakaan seuran paidassa ja siirtyi tammikuussa 2015 Espanjan neljänneksi korkeimman sarjatason Alcobendas Sportiin. Helmikuussa 2017 hän teki yhden ja puolen vuoden sopimuksen FK Sarajevon kanssa.
Viron nuorten maajoukkueissa pelannut Liivak debytoi Viron jalkapallomaajoukkueessa toukokuussa 2014 harjoitusottelussa Gibraltaria vastaan. Liivakin isä Jaanus Liivak on entinen koripalloilija.
Aleksei Dmitrik

Aleksei Vladimirovitš Dmitrik (, s. 12. huhtikuuta 1984) on venäläinen korkeushyppääjä. Dmitrik saavutti hopeaa korkeushypyssä Daegun MM-kilpailuissa tuloksella 235. Sisäradoilla Dmitrik saavutti hopeaa Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 tuloksella 233 ja Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa 2009 tuloksella 229. Ulkoradoilla Dmitrikin ennätys on 236 ja sisäradoilla 240.
Timanttiset

Timanttiset on suomalainen kello- ja korualan kauppaketju. Vuonna 2023 siihen kuuluu noin 40 kello-, kulta- ja korualan vähittäismyymälää 28 eri paikkakunnalla ympäri Suomea. 
Osuuskuntamuotoinen Timanttiset-ketju perustettiin vuonna 1972. Sillä on omaa maahantuontia ja omia yksinmyyntimerkkejä, kuten Orient, Esprit, Puma, Junghans, Speedo, Focus ja Jemis.
Kesäkuussa 2019 ilmoitettiin yhdeksäntoista Timanttiset-myymälän sulkemisesta, kun niitä omistanut FG Retail Oy haettiin konkurssiin Pirkanmaan käräjäoikeudessa. Suljettavat myymälät sijaitsevat lähinnä Helsingin, Tampereen, Jyväskylän ja Kuopion alueilla.
Kaliakra

Kaliakra () on pitkä ja kapea niemimaa Etelä-Dobrudzhan alueella pohjoisessa Bulgariassa Mustanmeren rannikolla, 12 kilometriä itään Kavarnan kaupungista ja 60 kilometriä koilliseen alueen suurimmasta kaupungista, Varnasta. Kaliakran alueella on monia keskiaikaisia linnoituksia ja alueella esiintyy myös delfiinejä ja merimetsoja. Alueella on enimmillään 70 metrin korkuisia kallioseinämiä, joiden alla on Mustameri. 
Historiaa.
Kaliakralla on aikojen saatossa ollut eri kielillä eri nimiä, ja sen nykyisen nimen uskotaan tulevan bysantin kreikan sanoista "kalos" (kaunis) ja "akra" (niemi tai linnoitus). Kaliakrasta käytetään myös nimeä Kaunis niemi. Vuonna 1791 paikalla käytiin Kaliakranniemen taistelu, joka oli osa viisivuotista Venäjän ja Turkin sotaa. Niemen kärjessä on pieni keskiaikainen kirkko ja jalkajousella ampuva patsas, joka osoittaa merelle päin. Kaliakraan rakennettiin ensimmäinen moderni majakka vuonna 1866. Siellä on myös patsas ja muistomerkki 1700- ja 1800-luvulla eläneen amiraali Fjodor Ušakovin muistoksi. Hän toimi venäläisten yhtenä johtajana Venäjän ja Turkin välisessä sodassa 1787–1792.
Olav Beddari

Olav Emanuel Beddari (4. tammikuuta 1928 Paatsjoki, Norja – 3. elokuuta 2014 Kirkkoniemi) oli norjalainen opettaja, rehtori ja kirjailija.
Beddari oli suomalaisten maahanmuuttajien jälkeläinen. Hän kävi Tromssan opettajaseminaarin ja valmistui 1951. Hän aloitti opettajantyönsä Berlevågissa. Vuonna 1954 hän muutti takaisin Skogfossiin Paatsjokilaaksoon, jossa hän työskenteli opettajana ja myöhemmin rehtorina siihen asti, kun hän 1994 jäi eläkkeelle. 
Opettajana toimiessaan Beddari opetti sekä norjaksi että suomeksi. Hän keräsi aineistoa Paatsjokilaakson suomalaissukuisista ja työskenteli suomalais-norjalaisen kulttuurin säilyttämisen hyväksi. Beddari työskenteli myös Norjan ja Suomen suhteiden vahvistamiseksi kulttuurin ja koulutuksen piirissä. 
Beddarille myönnettiin toiminnastaan useita huomionosoituksia. 1994 Beddari sai ansioistaan Suomalais-norjalaisen kulttuuri-instituutin norjalais-suomalaisen kulttuuripalkinnon. Vuonna 2002 hän sai Suomen Leijonan ritarikunnan 1. luokan ritarin arvon. Vuonna 2008 Beddari vastaanotti kultaisen Kongens fortjenstmedaljen.
Trials Evolution

Trials Evolution on suomalaisen RedLynx-peliyhtiön vuonna 2012 julkaisema Trials-moottoripyöräpelisarjaan kuuluva peli Xbox 360 alustalle.
Pelistä on julkaistu Trials Evolution Gold Edition Windowsille.
Peli on Trials HD:n seuraaja. 
Pelille on julkaistu vuonna 2014 jatko-osa nimeltä Trials Fusion.
East Side Gallery

East Side Gallery on Berliinin Friedrichshainin kaupunginosassa säilytetty 1,3 kilometrin mittainen pätkä Berliinin muuria, joka on täytetty eri taiteilijoiden tekemillä maalauksilla. Se toimii nykyisin samanaikaisesti eräänlaisena ulkoilmagalleriana ja historiallisena muistomerkkinä. Se on suosittu nähtävyys, ja jotkin sen maalauksista ovat muodostuneet lähes ikonisiksi kuviksi. East Side Gallery sijaitsee Mühlenstrasse-kadun varrella suunnilleen Berlin Ostbahnhofin ja Oberbaumbrücken välillä, missä Berliinin muuri kulki Spreejoen itärantaa seuraten.
Muurinpätkä täytettiin alun perin maalauksilla tammikuussa 1990, pari kuukautta muurin murtumisen jälkeen. Siinä missä muurin Länsi-Berliinin puoleinen sivu oli jo entuudestaan täynnä graffiteja, suljetulla raja-alueella sijainnut Itä-Berliinin puoleinen sivu oli säilynyt koskemattomana. Kaikkiaan 118 taiteilijaa 21:stä maasta loi tälle paikalle suuren taideteosten sarjan, joka toimi samalla kannanottona muurin edustamaa väkivaltaa ja sortoa vastaan. Kuvia on kaikkiaan 106. Se on maailman suurin ulkoilmagalleria. Kokonaispituus on 1 316 metriä. Nykyisin se on myös yksi harvoja Berliinin muurista säilytettyjä osia.
Kuvitettu osa muuria julistettiin jo vuonna 1991 suojeltavaksi. Huonoon kuntoon päässyt East Side Gallery restauroitiin vuonna 2009, jolloin 100 maalausta luotiin uudelleen ja 87 taiteilijaa maalasi työnsä kokonaan uudestaan alkuperäisten paikalle. Muurin ja Mühlenstrassen välinen alue muutettiin vuosina 2006–2009 yhteensä 3,7 hehtaarin laajuiseksi pitkäksi ja kapeaksi puistoksi. Vuonna 2013 East Side Galleryn muurista purettiin 20 metrin pätkä paikallisen rakennushankkeen tieltä berliiniläisten vastustuksesta huolimatta.
Futura (kirjaintyyppi)

Futura on groteskifontti, jonka suunnitteli Paul Renner vuonna 1927. Futura julkaistiin vuonna 1936.
Futuraa pidetään yleisesti Bauhausin synnyttämän konstruktivistisen suuntauksen tärkeimpänä kirjaintyyppinä. Bauerin kirjasinvalimo julkaisi Futuran alun perin vuonna 1928. Paul Renner piirsi kirjainten ensimmäiset luonnokset pohjaten ne kolmeen perusmuotoon: ympyrään, kolmioon ja neliöön. Bauerin suunnitteluosasto auttoi Renneriä muuntamaan geometriset muodot vakaaksi ja käytännölliseksi kirjasinperheeksi. Renner myös muokkasi vähitellen Futuraa entistä luettavammaksi. 
Futuran käyttö.
Futurasta on saatavilla laaja kirjo eri leikkauksia ja tyylejä, mikä tekee siitä erittäin monipuolisen kirjasinperheen. Futuran pitkät ylä- ja alapidennykset ovat parhaimmillaan, kun riviväli on riittävän suuri. Futura on ajattoman moderni kirjaintyyppi, ja se on yhä erittäin suosittu tyylikkyytensä ja selkeytensä vuoksi. Nimestään huolimatta Futuran suuraakkosilla on perinteiset klassiset mittasuhteet eli esimerkiksi O ja L ovat erilevyiset kuten antiikin Rooman kirjaimissa. Siten Futuralla ladotut otsikot tai logot ovat elävämpiä kuin esimerkiksi Helveticalla ladotut.
Futuraa käytetään monissa mainoksissa, pienissä teksteissä ja opastustauluissa. Muun muassa IKEA, Volkswagen, Prisma ja Dolce &amp; Gabbana käyttävät Futuraa.
Futura Condensed.
Futura Condensed on nimensa mukaisesti tiivistetty versio Futurasta. Futura Condensed-fontista on julkaistu paksu versio vuonna 1930, keskipaksu ja erittäin paksu versio 1936 ja ohut versio 1950.
GCHQ

Government Communications Headquarters (lyh. GCHQ) on brittiläinen tiedustelu- ja turvallisuuspalvelu, joka on vastuussa Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen ja asevoimien puolesta tehdystä signaalitiedustelusta ja tietoturvasta. Päämajana "The Doughnut" Cheltenhamissa, se toimii "Joint Intelligence Committee" (JIC) -komitean ohjauksen alla Security Service (MI5), Secret Intelligence Service (MI6) ja Defence Intelligence (DI) -tiedustelupalveluiden rinnalla. Ison-Britannia ulkoministeri on vastuussa GCHQ:n toiminnasta, mutta GCHQ ei ole osa Ison-Britannian ulkoministeriötä, ja sen pääjohtaja on arvoltaan "Permanent Secretary".
GCHQ perustettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen nimellä "Government Code and Cypher School" (GC&amp;CS, "hallituksen koodi- ja salakirjoituskoulu") ja tunnettiin sillä nimellä aina vuoteen 1946 asti. Se sijaitsi toisen maailmansodan aikana Bletchley Parkissa, jossa siitä tuli kuuluisa saksalaisen Enigma-salakirjoituksen murtamiseksi tehdystä työstä. GCHQ koostuu nykyään kahdesta pääosastosta: "Composite Signals Organisation" (CSO), joka on vastuussa informaation keräämisestä ja CESG (ent. "Communications-Electronics Security Group"), joka on vastuussa Ison-Britannian omien yhteydenpitojen turvaamisesta. "Joint Technical Language Service" (JTLS) on pieni osasto, jonka tehtävänä on tekninen kielituki, käännöstyö ja tulkinta muissa valtion virastoissa. Hallinnollisista syistä se sijaitsee samassa rakennuksessa kuin GCHQ.
Vuonna 2013 GCHQ sai merkittävästi mediahuomiota, kun NSA-ilmiantaja Edward Snowden paljasti, että virasto yrittää kerätä kaikkea internet- ja puheludataa Isossa-Britanniassa Tempora-ohjelman kautta.
Hallesches Torin hautausmaat

Hallesches Torin hautausmaat tarkoittaa usean hautausmaan muodostamaa kokonaisuutta Berliinin Kreuzbergissä, Landwehrkanalin eteläpuolella lähellä Hallesches Toria ja Mehringplatzia.
Kokonaisuuteen kuuluu viisi hautausmaata, jotka ovat Berliinin vanhimmat yhä käytössä olevat. Niillä on säilynyt paljon näyttäviä hautamuistomerkkejä eri vuosisadoilta. Alueelle on haudattu kaikkiaan noin 80 000 ihmistä. Alueen hautausmaat otettiin käyttöön vuonna 1735.
Tunnettuja haudattuja.
&lt;br&gt;
Detskaja literatura

Detskaja literatura (, ) on suuri neuvostoliitolais-venäläinen kirjankustantamo.
Detskaja literatura aloitti bolševikkien aloitteesta toimintansa sekä Moskovassa että Leningradissa 9. syyskuuta 1933 "Molodaja gvardija" () -kustantamon lastenjaostona, jonka nimeksi tuli aluksi "DETGIZ" (lyhennyksenä venäjän kielen sanoista Lasten valtiollinen kustantamo). Aloitteellisia olivat muun muassa kirjailijat Maksim Gorki, Arkadi Gaidar, Tamara Gabbe ja Kornei Tšukovski sekä hänen äitinsä Lidija Tšukovskaja. 
Ensimmäisenä toimitusjohtajana kustantamossa toimi Samuil Maršak. Hänen mukanaan toimintaan tulivat muun muassa Maršakin pikkuveli Mihail Iljin, Daniil Harms, Aleksandr Vvedenski, Solomon Lurie, Aleksei Tolstoi ja Jevgeni Schwartz. Jo ensimmäisenä vuonna kustantamo julkaisi 168 lastenkirjaa painoksen ollessa viiden ja kymmenen tuhannen välillä.
Vuonna 1937 Stalinin vainoissa toisen maailmansodan tai kuten venäläiset tapaavat sanoa, suuren isänmaallisen sodan aattona, monia kustantamon kirjailijoita pidätettiin ja ammuttiin.
Kaikesta huolimatta kustantamo on jatkanut toimintaansa. Esimerkkinä voi mainita Mihail Prišvinin kuvitetun luontopainotteisen lastenkirjan, joka ilmestyi Moskovassa venäjäksi vuonna 1973 sadan tuhannen kappaleen painoksena. Kustantamo on toiminut jo yli 80 vuotta ja julkaisee nykyään myös esimerkiksi äänikirjoja.
Rannikkoprikaati

Rannikkoprikaati (RPR) on 1. tammikuuta 2015 perustettu Suomen merivoimien rannikkojoukkokoulutukseen ja rannikkotaisteluihin erikoistunut valmiusjoukko-osasto.
Merivoimien suomenkielinen varusmiespalvelus aloitetaan prikaatin päätukikohdassa Upinniemessä, Kirkkonummella. Tukikohdan kasarmien peruskorjauksien vuoksi on kuitenkin viime vuosina yksi alokasyksikkö vuorollaan suorittanut alokasjakson Pansion tukikohdassa. Rannikkoprikaati tuottaa jatkuvaa meritilannekuvaa ja valvoo koko Suomenlahden alueellista koskemattomuutta.
Rannikkoprikaati muodostettiin Suomenlahden meripuolustusalueen lakkauttamisen myötä lähinnä Upinniemeen jääneistä ja siirtyneistä yksiköistä, mutta sillä on toimintaa myös Helsingin Santahaminassa. Upinniemessä toimiva aluskalusto, veneitä lukuun ottamatta, on kuulunut 1. tammikuuta 2015 alkaen Rannikkolaivastoon.
Rannikkoprikaati vastaa suomenkielisestä rannikkojoukkojen koulutuksesta. Koulutettavia prikaatissa ovat myös mm. pioneerit, sukeltajat, merivalvojat ja meritiedustelijat. Lisäksi on vuodesta 2023 alkaen Rannikkoprikaatissa koulutettu kaikki Merivoimien suomenkieliset sotilaskuljettajat.
Prikaatin vuosipäivä on 30. elokuuta. Se käyttää Suomenlahden meripuolustusalueen aiemmin käyttämää lippua.
Johto.
Kommodori Raimo Pyysalo oli joukko-osaston ensimmäinen komentaja. Nykyinen komentaja on kommodori Johan Tillander.
Joukkoyksiköt.
Rannikkoprikaati kouluttaa vuosittain noin 2 000 varusmiestä, joista 30–40 on asepalvelusta suorittavia naisia. Prikaatissa on yli 300 henkilöä sotilas- ja siviilitehtävissä.
Rannikkoprikaatin joukkoyksiköt ovat:
Ernst-Thälmann-Park

Ernst-Thälmann-Park on puisto Berliinin Prenzlauer Bergin kaupunginosassa, Greifswalder Strassen ja Danziger Strassen varrella. Sen laajuus on noin 16 hehtaaria.
Puiston paikalla sijaitsi yli sadan vuoden ajan Pankowin kaasulaitos, jonka suuri kaasusäiliö oli yksi Berliinin maamerkeistä. Alueelle rakennettiin vuosina 1983–1986 puisto ja 4 000 asukkaan asuinalue. Puiston keskuksena on tekolampi ja aukio, jossa on Lev Kerbelin veistämä 13 metriä korkea ja 16 metriä leveä Ernst Thälmannin muistomerkki. Koko puisto on nimetty hänen mukaansa. Puiston alueella on myös teatteri, galleria ja Zeissin suurplanetaario. Kaasulaitoksesta jäljelle jäänyt hallintorakennus toimii nykyisin kulttuurikeskuksena.
Jono (kirja)

Jono () on venäläisen Vladimir Sorokinin kiistelty esikoisteos vuodelta 1980. Ensimmäinen julkaisu oli kuitenkin englanniksi ranskassa ("The Queue") vuonna 1983. Se on julkaistu 1985 neuvostoaikana venäjäksi ja Jukka Mallinen on sen suomentanut vuonna 1990, jolloin se ilmestyi SN-kirjojen kustantamana.
Kyseessä on vaikeasti luokiteltava ja tulkittava teos, siinä voi nähdä neuvostoaikojen alun avantgardismia, mutta se on toisaalta hyvin realistinen kuvaus siitä, että venäläiset ovat tottuneet jonottamaan, jos jotain erityistä on saatavissa tai vaikkei olisikaan. Teos ei ole sinänsä vaikealukuinen, mutta saattaa tuntua tylsältä, ellei seuraa tarkasti jonon muodostumista ja muuttumista ja siinä käytyjä keskusteluja, joissa tulee tavallaan minimalismin keinoin esille Neuvostoliiton koko kuva.
Juoni.
Päähenkilönä on Vadim, joka on jonottamassa jotakin. Hän ei niinkään pidä väliä sillä, mitä on saatavilla, eikä se ilemene juonestakaan eikä ole oleellista. Hän kuitenkin tapaa mielenkiintoista eri-ikäistä väkeä, erityisesti kiinnostavia vastakkaisen sukupuolen edustajia. Hän päätyy lopulta eräänlaisen syöjättären suojiin, eikä häntä paljon kiinnosta se, mitä siellä oikein jonotettiin.
Dániel Kiss

Dániel Kiss (s. 12. helmikuuta 1982 Budapest) on unkarilainen aitajuoksija. Hän kilpailee 110 metrin aidoissa. Kissin ennätys on vuonna 2010 Budapestissä juoksema 13,32. 
Hänen suurin saavutuksensa on EM-pronssi 2010 EM-kisoista Barcelonasta. Kiss on kilpaillut kaksissa olympialaisissa ja yksissä MM-kisoissa, mutta aina matka on päättynyt viimeistään semifinaalivaiheeseen. 
Kiss on 195 senttimetriä pitkä ja painaa 84 kiloa. Hän edustaa Ikarus BSE -seuraa.
Uudenmaankatu (Hyvinkää)

Uudenmaankatu on katu Hyvinkäällä. Se on Hämeenkadun ohella toinen Hyvinkään pääkaduista. Katu alkaa seututie 130:stä ja jatkuu Hyvinkään keskustaan, jossa se risteää Siltakadun (osa yhdystie 1361:tä) sekä Jokelankadun (osa yhdystie 1421:tä) kanssa, ja jatkuu Hämeenkatuna. Kadun alkuosa on numeroitu paikallistieksi 11490, ja jatkuu Kalevankadun risteyksestä seututienä 290.
Uudenmaankadun varrella sijaitsevat muun muassa kymppitalo, entinen Hyvinkään yhteiskoulun lukio, Laurea-ammattikorkeakoulun Hyvinkään toimitilat sekä monien yritysten toimitilat.
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 1958

Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1958 yhdeksännen kerran. Kilpailut alkoivat Unkarin Budapestissa 31. elokuuta ja päättyivät 6. syyskuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN. Kilpailulajeina olivat uinti, uimahypyt ja miesten vesipallo.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Ahmed Zaki Jamani

Ahmed Zaki Jamani (myös Ahmed Zaki Yamani; , 30. kesäkuuta 1930 – 23. helmikuuta 2021) oli šeikki, lakimies ja poliitikko, joka toimi Saudi-Arabian öljyministerinä vuoden 1973 öljykriisin aikana. 
Jamani opiskeli oikeustiedettä Egyptissä ja Yhdysvalloissa. Palattuaan kotimaahansa hän toimi eri yritysten johtotehtävissä. Maan valtiovarainministerinä hän oli 1956–1958 ja ulkoministerinä 1960–1962. Vuosina 1962–1986 hän toimi tämän maailman suurimman öljynviejämaan öljyministerinä. Hän oli keskeisesti vaikuttamassa öljyntuottajajärjestö OPEC:ssa ja oli sen puheenjohtajana vuosina 1974–1975. Tällöin maan öljytulot kohosivat huippuunsa. OPEC:n asema kuitenkin heikentyi 1980-luvulla, ja öljytulot laskivat. Tällöin Jamani menetti kuningashuoneen suosion, ja hän menetti ministerinviran 1986.
Jamani oli vuonna 1975 n keskeinen panttivanki.
Mike &amp; Molly

Mike &amp; Molly on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin CBS-televisiokanavalla 20. syyskuuta 2010. Sarjan päähenkilöitä ovat Mike ja Molly (näyttelijöinä Billy Gardell ja Melissa McCarthy), jotka tapaavat Anonyymien ylensyöjien kokouksessa ja ihastuvat toisiinsa.
Sarjaa tehtiin kuusi tuotantokautta. Melissa McCarthy palkittiin roolistaan parhaan komediasarjan naispääosan Emmy-palkinnolla. Kaikki tuotantokaudet on esitetty myös Suomen televisiossa.
Juoni.
Poliisikonstaapeli Mike ja alakoulun opettaja Molly käyvät samassa vertaistukiryhmässä, Anonyymissä ylensyöjissä. He ihastuvat toisiinsa ryhmätapaamisessa ja aloittavat seurustelusuhteen. Sarjan alussa Molly asuu äitinsä Joycen ja laihan siskonsa Victorian kanssa, jotka auttavat häntä myös laihduttamisessa. Miken paras ystävä on hänen työkaverinsa Carl.
Saint-Martin-d’Uriage

Saint-Martin-d'Uriage on kunta itäisessä Ranskassa Isèren departementissa Rhône-Alpesin alueella. Vuonna 2017 siellä asui 5 451 asukasta. Kunnassa oleva linna Château d’Uriage on yksityisomistuksessa. Kylpyläkasino Uriage-les-Bains on sen sijaan suosittu matkailukohde.
Samuil Maršak

Samuil Jakovlevitš Maršak () ; (1887 Voronež – 1964 Moskova) oli venäläinen, juutalaisperheestä kotoisin oleva runoilija, joka toimi myös kielenkääntäjänä. 
Elämäkerta.
Hän tutustui nuoruudessaan Maksim Gorkiin ja asui tämän luona Jaltassa 1904–1906. Hän on monipuolisena taiteilijana kirjoittanut myös kirjan "Детки в клетке" ('Lapsoset häkissä') vuonna 1923. Hän on kirjoittanut myös satuja ja laulujen sanoja erityisesti lapsille Detskaja literatura&lt;br&gt; -kustantamon kautta ja kääntänyt muun muassa William Shakespearea venäjäksi. Maršak oli kirjailija Mihail Iljinin veli.
Maršak opiskeli Lontoon yliopistossa 1912–1914 ja alkoi sitten kääntää englantilaista runoutta.
Maršak sai teoksistaan runsaasti palkintoja, muun muassa neljä aikoinaan arvostettua Stalinin palkintoa; näistä ensipalkinnon runokokoelmastaan "Стихи для детей" (Runoja lapsille) vuonna 1951, sekä Leninin kunniamerkkejä.
Chamrousse

Chamrousse on kunta itäisessä Ranskassa Isèren departementissa Rhône-Alpesin alueella. Sitä kutsutaan portiksi Belledonnen vuoristoon. 
Urheilu.
Chamroussen alppihiihtokeskuksessa järjestettiin Grenoblessa pidettyjen vuoden 1968 talviolympialaisten alppihiihtokilpailut. 
Chamrousse on ollut kahdesti Ranskan ympäriajon etappimaalina; vuosina 2001 ja 2014.
Emmi Mäkinen

Emmi Alma Amanda Mäkinen (s. 29. toukokuuta 1993 Jyväskylän maalaiskunta) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji on pituushyppy. Hän on saavuttanut SM-mitaleita pituushypyn ohella pikajuoksuviesteissä. Mäkinen edustaa Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja häntä valmentaa Timo Kivinen. Aiemmin häntä ovat valmentaneet Sanna-Kaisa Kuronen, Hanna Fredrikson ja Vesa Rantanen.
Mäkinen karsiutui pituushypyn loppukilpailusta Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013. Hän juoksi lisäksi ankkuriosuuden seitsemänneksi sijoittuneessa Suomen 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Hän voitti pituushypyn alle 23-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuden 2014.
Mäkinen saavutti pituushypyssä SM-kultaa Kalevan kisoissa 2014 tuloksella 628 cm sekä SM-pronssia Kalevan kisoissa 2015, 2016 ja 2017. SM-hallikilpailuissa hän voitti kultaa 2015 tuloksella 628 cm ja 2016 tuloksella 623 sekä sai pronssia 2020. Mäkisellä on lisäksi yhdeksän SM-mitalia viestijuoksuista. 4 × 100 metrin viestijuoksussa hän on saavuttanut SM-kultaa 2012, 2014 ja 2017 sekä SM-hopeaa 2011 ja 2013. 4 × 400 metrin viestijuoksussa hän on saavuttanut SM-kultaa 2014, SM-hopeaa 2012 ja SM-pronssia 2013. Sisäradoilla hän voitti kultaa 4 × 300 metrin viestissä 2020.
Mäkisen pituushyppyennätys ulkoradoilla on Formiassa Italiassa 19. toukokuuta 2016 hypätty 638 cm ja sisäradoilla Turussa 28. helmikuuta 2015 hypätty 634 cm.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähde:
André Marty

André Marty (6. marraskuuta 1886 Perpignan – 23. marraskuuta 1956) oli ranskalainen poliitikko, yksi Ranskan kommunistisen puolueen johtajista lähes 30 vuoden ajan ja yksi kominternin sihteereistä 1935–1944.
Marty syntyi viinikauppiaan perheeseen, hänen isänsä oli osallistunut Narbonnen kommuunin toimintaan 1871. Marty pyrki Ranskan merisotakouluun École Navaleen, mutta epäonnistuttuaan hänestä tuli kupariseppä. Mekaanikkona hän liittyi laivastoon tammikuussa 1908. Vuonna 1917 hänestä tuli torpedovene Protêtin konepäällikkö. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Ranskan laivasto lähetettiin Mustallemerelle, lähelle Odessaa tukemaan valkoisia joukkoja Venäjän sisällissodassa. Laivastossa syttyi huhtikuussa 1919 kapina, johon osallisuudesta Marty tuomittiin 20 vuoden pakkotyöhön.
Toursin kongressissa perustettu kommunistinen puolue (tuolloin SFIC, "Section française de l'Internationale communiste") puolusti vangittuja ja mm. asetti hänet useita kertoja ehdolle vaaleissa hänen vankeusaikanaan. Kun Marty armahdettiin 1923 hän liittyi välittömästi puolueeseen. Hänet valittiin Seine-et-Oisen edustajistoon 1924 ja SFIC:n keskuskomiteaan 1926 ja 1929 Pariisin kunnanvaltuustoon. Vuonna 1945 hänet valittiin ensimmäisen kerran parlamenttiin.
Vuonna 1927 Marty tuomittiin muiden puolueen johtajien kanssa la Santén vankilaan antimilitaristisesta toiminnasta. Vuodesta 1931 Marty edusti Ranskan kommunistista liikettä Kominternissä. Hänet valittiin sen puheenjohtajistoon ja sihteeristöön 1935, sekä puolueensa politbyrooseen 1932. 
Espanjan sisällissodan aikana komintern nimitti hänet kansainvälisten prikaatien ylimmäksi poliittiseksi komissaariksi. Marty siirtyi Espanjasta Moskovaan vuonna 1939, jossa hän työskenteli Kominternille kunnes se lakkautettiin 1943, jolloin hän matkusti Algeriin, jossa edusti PCF:tä de Gaullen väliaikaisessa hallituksessa.
Ranskan vapautuksen aikaan Marty oli puolueen kolmosmies Maurice Thorezin ja Jacques Duclos'n jälkeen. Martyn valta-asema heikkeni vuodesta 1947 alkaen, mutta hän pysyi politbyroon jäsenenä vuoteen 1952 asti.
Syyskuussa 1952, kun Thorez oli Neuvostoliitossa, Martya sekä Charles Tillonia vastaan esitettiin syytöksiä. Puolue asetti tutkintakomitean, jota johtivat Léon Mauvais ja Marcel Servin. Myös Thorez sekä Stalinia itseään kerrottiin informoidun. Raportissa Martya syytettiin pitkään kestäneestä puolueen linjan vastaisuudesta. Martya syytettiin myös aikeesta anastaa valta puolueessa. Marty erotettiin puolueesta joulukuussa 1952. Étienne Fajonin artikkelissa hänellä syytettiin olevan 'poliisiyhteyksiä' ja Jacques Duclos julisti Martyn olleen poliisivakooja.
Martyn erottamiseen johtaneet erimielisyydet puolueessa tunnetaan nimellä "L'affaire Marty-Tillon".
Marty piti parlamenttipaikkansa vuoteen 1955, jolloin vetäytyi kylään lähelle Toulousea. Hän kuoli keuhkosyöpään 1956.
M/S Silver Sky

M/S Silver Sky on Hopealinjojen Tampereen Pyhäjärvellä risteilevä ravintola-alus, joka aloitti liikenteen kesällä 2014. Laiva laskettiin vesille 27. toukokuuta 2014 ja sen kotisatama on Laukontorin ranta Tampereen keskustassa. Laiva on 30 m pitkä, se painaa 150 tonnia ja siinä on matkustajapaikkoja 250.
Silver Sky on rakennettu Turkissa Mustanmeren rannalla
. Laiva ajettiin vesitse Tonavan ja Pohjanmeren kautta Poriin. Porin Mäntyluodosta laiva kuljetettiin tietä pitkin Nokialle Pyhäjärveen.
Elina Lampela

Elina Aino Sofia Lampela (s. 18. helmikuuta 1998 Irving, Texas, Yhdysvallat) on suomalainen seiväshyppääjä. Lampela on myös Yhdysvaltojen kansalainen. Hän edustaa Oulun Pyrintöä. Häntä valmensi vuoteen 2013 asti Kimmo Jokivartio, vuosina 2013–2018 Ossi Helander, vuosina 2018–2021 australialainen Steve Rippon ja vuodesta 2021 lähtien Rauli Pudas.
Lampela sai hopeaa Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Utrechtissa 2013 ikäluokan Suomen ennätystuloksella 402. Hän sijoittui yhdeksänneksi Eugenen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2014 sivuten runsas viikko aiemmin Kuortaneella hyppäämäänsä ennätystään 410. Eskilstunan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 hän oli neljäs tuloksella 415. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän jäi karsinnassa ilman tulosta. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän karsiutui loppukilpailusta tuloksella 420 cm. Saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa hän sijoittui 11:nneksi tuloksella 440 cm. Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui loppukilpailusta. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui loppukilpailusta tuloksella 450 cm.
Rooman EM-kilpailuissa 2024 Lampela ylitti karsinnassa 450 cm toisella yrityksellään ja eteni loppukilpailuun. Loppukilpailussa Lampela ylitti korkeuden 458 cm ensimmäisellä yrityksellään, ja jakoi lopulta kilpailun neljännen sijan Tšekin Amálie Švábíkován kanssa. Pariisin olympialaisissa 2024 Lampela eteni jälleen loppukilpailuun, jossa hän sijoittui jaetulle 14:lle sijalle tuloksella 440 cm. Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailuissa 2025 Lampela sijoittui neljänneksi ennätyksellään 470. Hän hyppäsi saman tuloksen pronssimitalisti Marie-Julie Bonninin kanssa, mutta jäi neljänneksi alakorkeuksien pudotustensa vuoksi. Kaksi viikkoa myöhemmin hän sijoittui Nanjingin sisäratojen MM-kilpailuissa 12:nneksi tuloksella 430. Tokion MM-kilpailuissa 2025 hän jäi karsintaan tuloksella 445.
Lampela voitti Suomen-mestaruuden Joensuussa 2022 tuloksella 450 cm sekä toistamiseen Vaasassa 2024 tuloksella 452 cm. Kalevan kisoissa hän sai hopeaa vuosina 2020, 2021 ja 2025 sekä pronssia vuosina 2014 ja 2023. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut kultaa vuosina 2021, 2023 ja 2025, hopeaa vuosina 2017 ja 2020 sekä pronssia vuonna 2015.
Lampela kilpaili aikuisten maaottelussa ensimmäisen kerran vuonna 2015. Hän on voittanut seiväskilpailun Suomi−Ruotsi-maaottelussa 2021, 2022, 2024 ja 2025.
Lampela hyppäsi ulkoratojen ennätyksensä 464 cm Belgian Leuvenissa 30. elokuuta 2025. Hallissa hän on hypännyt parhaimmillaan 470 cm Apeldoornissa 8. maaliskuuta 2025.
Lampela muutti vuonna 2018 Oulusta Helsinkiin, asuu Viikissä ja opiskelee Helsingin yliopistossa molekyylibiotiedettä.
Iivana Rokačču

Iivana Rokačču (, "Ivan Rokatštšu"; noin 1550 Tiikša, nykyinen Mujejärven piiri, Venäjä – noin 1615 Tiiksa) oli vienankarjalaista alkuperää oleva sissipäällikkö, joka operoi niin sanotun pitkän vihan aikana Vienan Karjalassa sangen laajalla alueella ja mahdollisesti Kainuussa Venäjän tsaarin alamaisena. On varsin kiinnostavaa, että tähän aikaan Pekka Vesainen oli hänen vastassaan samoilla seuduin Ruotsin kuninkaan alaisena, eikä ole vaikea päätellä, että juuri he lienevät olleen vastakkain rappasodissa. Heidän toimintansa liittyy täten suurempaan valtapolitiikkaan, joka päättyi vasta Täyssinän rauhaan 1595, jos siihenkään. Kainuun asuttaminen oli vasta aluillaan, ja asutus molemmin puolin rajaa kärsi huomattavasti vihanpidosta ja molemminpuolisesta ryöstelystä. 
Iivana Rokaččua pidetään Mujejärven alueella kansallissankarina, koska hän onnistui pysäyttämään paikoin ruotsalaisten hävitystä, vaikka kaatuikin taistelussa.
Iivana Rokaččun muistopatsas on sijoitettu Tiiksaan.
Toistettavuus

Toistettavuus (engl. "repeatability") viittaa tutkijan kykyyn toistaa koe. Toistettavuus liittyy tutkimusmenetelmään, tutkimusvälineisiin ja mittaamiseen. Koe on toistettavissa, mikäli tutkija saa identtisissä olosuhteissa samoja mittaustuloksia samalla tutkimusmenetelmällä tai mitalla. Kun koe on toistettavissa, mittaustulosten vaihtelu voi johtua vain mittausprosessissa tapahtuneista virheistä. Se on yksi tieteellisen menetelmän pääperiaatteista ja riippuvainen "ceteris paribuksesta" (muiden asioiden yhtäläisinä pysymisestä).
Toistettavuus on eri asia kuin uusittavuus ja replikointi. Alkuperäisen tutkimuksen toistamista sitä täsmälleen noudattamalla siten että voidaan saada täsmälleen samat tutkimustulokset kutsutaan uusittavuudeksi ja tutkimuksen toistamista eri aineistolla alkuperäisen tutkimuksen peruslöydösten vahvistamiseksi kutsutaan replikoinniksi.
Tuloksia kutsutaan "vertailukelpoisiksi", jos ne on saavutettu käyttäen samoja toistettavia kokeellisia menetelmiä (erillisissä kokeissa). Perusajatus näkyy Aristoteleen toteamuksessa, ettei ole olemassa yksilön tieteellistä tietoa. Kaiken tiedon – kaiken tieteen – on siten väistämättä muodostettava yleisiä käsitteitä ja vedottava niihin vastaavien symbolien avulla.
Tietyn kokeellisesti saavutetun arvon sanotaan olevan toistettavissa jos eri henkilöiden suorittamien jäljennettyihin malleihin kohdistuvien mittausten tai havaintojen välillä on olemassa suuri yhtäpitävyys eri ympäristöissä – toisin sanoen, jos kokeellisella tuloksella on suuri tarkkuus.
Kenkämuseo

Kenkämuseo on tamperelainen erikoismuseo, joka on järjestänyt kenkään liittyviä näyttelyitä Museokeskus Vapriikissa vuosina 2003–2015.
Kenkämuseon pysyvä näyttely "Tuhannen kengän tarina" oli esillä lähes 12 vuotta. Se sulkeutui syksyllä 2015, minkä jälkeen museolla ei ole ollut näyttelyä Vapriikissa. Kenkämuseon tutkimus- ja näyttelytoimintaa ei ole kuitenkaan lopetettu.
Tausta.
Ajatus kenkämuseon perustamisesta Tampereelle syntyi vuonna 1937 Kenkä- ja nahkamiesten kerhossa. Etenkin kenkätehtailija Väinö Huttunen oli asiassa aktiivinen. Kokoelman keruu alkoi jo samana vuonna, mutta se eteni hitaasti. 1960-luvulla hanke sai uutta vauhtia, kun Mikko Westerberg ja Reino Vaala keräsivät tehtailta edustavan kenkäkokoelman. Tampereen kaupunki lähti mukaan museoprojektiin, ja vuonna 1971 kenkä- ja nahkamuseo sai tilat Tampereen teknillisestä museosta. Kenkämuseo-osio oli siellä esillä vuoteen 1982 asti, jolloin se purettiin ja korvattiin kuminäyttelyllä.
Kenkäkokoelmaa täydennettiin 2000-luvun alussa, ja uusi Kenkämuseo avattiin Museokeskus Vapriikissa vuonna 2003. Museokeskus oli esitellyt kenkiä jo aiemmin näyttelyissä "Koskessa ajan silta" (1996) ja "Kengän kutsu" (1997).&lt;ref name="tiedote9/2003"&gt;&lt;/ref&gt; 
Näyttelyt.
Tuhannen kengän tarina.
Kenkämuseon "Tuhannen kengän tarina" -näyttely avautui yleisölle 15. marraskuuta 2003, jolloin siitä tuli osa Vapriikin perusnäyttelyä. Näyttely esitteli suomalaista kenkäteollisuutta, kenkäsuunnittelua ja kenkämuotia. Museoon rakennetussa tehdassalissa kerrottiin kenkätehtaassa työskentelystä, kengäntekoon kuuluvista työvaiheista ja kenkien valmistuksessa käytetyistä koneista. Kengäntekoa oli mahdollista opetella pelaamalla ”Tee kenkä” -tietokonepeliä tai seuraamalla animaatiohahmojen työskentelyä. Näyttelyssä oli lisäksi esillä tuhat kenkää sadan vuoden ajalta. Joukossa oli arki-, juhla- ja talvikenkiä, sotilassaappaita sekä suomalaisia kansanjalkineita, kuten tuohivirsuja ja tallukoita.
Myöhemmin näyttelyyn lisättiin vielä 2000-luvun vitriini ja vuoden 2011 katukenkämuotia kuvaava video. Näyttely suljettiin 6. syyskuuta 2015.
Muita näyttelyitä.
Kenkämuseo on järjestänyt vaihtuvia näyttelyitä kenkään liittyvistä erikoisteemoista.
Kokoelmat.
Kenkämuseon näyttelytoiminta perustuu Tampereen museoiden kansainvälisesti merkittävään teollisen kengän kokoelmaan, johon on tallennettu kotimaisia kenkiä 1800-luvun lopusta aina 2010-luvulle asti. Museolla on lisäksi käytössään laaja kulttuurihistoriallinen kenkäkokoelma, jonka kartuttaminen aloitettiin Hämeen museossa 1900-luvun alussa.
Muun muassa seuraavat 1950-luvun kengät kuuluvat Tampereen museoiden kokoelmiin.
FS Condorcet (1909)

Condorcet oli Ranskan merivoimien Danton-luokan taistelulaiva ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de la Loirelta St. Nazairesta, missä köli laskettiin 23. elokuuta 1907. Se laskettiin vesille 20. elokuuta 1909 ja otettiin palvelukseen 25. heinäkuuta 1911.
Palvelus.
Palvelukseenottoa varten alus liitettiin Ranskan Välimeren laivaston 1. laivueen 1. divisioonaan. Alus osallistui touko-kesäkuussa 1913 laivaston sotaharjoitukseen Provencen ja Tunisian välisellä merialueella ja harjoituksen päättäneeseen laivastokatselmukseen 7. kesäkuuta. Alus oli laivueen mukana lokakuusta joulukuuhun tehdyllä Välimeren purjehduksella samoin kuin toukokuussa 1914 pidetyssä sotaharjoituksessa Välimerellä.
Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus etsi sisaraluksensa "Vergniaudin" ja dreadnought-taistelulaiva "Courbetin" kanssa tuloksetta Saksan keisarikunnan laivaston taisteluristeilijä "SMS Goebeniä" ja kevyt risteilijä "SMS Breslauta" Baleaareilta. "Condorcet" oli 9. elokuuta Sisiliansalmessa estääkseen Saksan laivaston alusten pääsyn itään. Amiraali Auguste Boué de Lapeyrèren johtama brittiläis-ranskalainen laivasto, johon "Condorcet" oli liitetty, etsi saksalaisaluksia Adrianmereltä. Laivasto-osasto kohtasi Montenegron rannikon sulkua valvoneet Itävalta-Unkarin laivaston panssarikansiristeilijä "SMS Zentan" ja sitä saattaneen hävittäjä "SMS Ulanin". Seuranneessa Antivarin taistelussa "Zenta" upotettiin "Ulanin" paetessa.
Joulukuusta 1914 vuoteen 1916 alus osallistui Otrantonsalmen sulkuun, jolla Itävalta-Unkarin laivasto suljettiin Adrianmerelle. Aluksen tukikohtana oli Korfu.
Sodan jälkeen alus muutettiin 1925 koululaivaksi. Toisessa maailmansodassa alus oli Toulonin satamassa saksalaisten vallatessa Vichyn Ranskan 27. marraskuuta 1942. Alus vaurioitui pahoin liittoutuneiden ilmapommituksessa elokuussa 1944 ja myöhemmin saksalaiset upottivat aluksen. Hylky nostettiin ja romutettiin vuonna 1949.
Antimonitrifluoridi

Antimonitrifluoridi (SbF3) on antimonin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää fluoraavana kemikaalina orgaanisissa synteeseissä ja eräiden lasilaatujen valmistamiseen.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa antimonitrifluoridi on värittömiä hygroskooppisia kiteitä. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja vesiliuokset ovat suhteellisen pysyviä ja hydrolysoituvat vain hitaasti. Veden lisäksi antimonitrifluoridi liukenee hyvin myös poolisiin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin ja asetoniin sekä muihin ketoneihin. Hiilivetyihin se sen sijaan on liukenematon. Antimonitrifluoridi on vahva Lewis-happo ja muodostaa komplekseja esimerkiksi fluoridi-ionien kanssa. Ilmassa kuumennettaessa antimonitrifluoridi hajoaa antimonioksidifluoridiksi.
Valmistus ja käyttö.
Antimonitrifluoridia voidaan valmistaa antimonitrioksidin tai metallisen antimonin ja vetyfluoridin välisellä reaktiolla. Muodostuvasta liuoksesta haihdutetaan vesi pois ja tuote puhdistetaan sublimoimalla.
Sb2O3 + 6 HF → 2 SbF3 + 3 H2O
Antimonitrifluoridia käytetään mietona fluoraavana reagenssina niin orgaanisten kuin epäorgaanistenkin yhdisteiden valmistuksessa. Yhdiste korvaa helposti sekä orgaanisiin että epäorgaanisiin molekyyleihin sitoutuneet klooriatomit fluoriatomeilla. Esimerkiksi fosforitrikloridista muodostuu fosforitrifluoridia. Erityisen käyttökelpoinen reaktio on happofluoridien valmistaminen happoklorideista. Ainetta käytetään myös posliinin ja emalien valmistamiseen sekä suuren taittokyvyn omaavien fluoridilasien ja valokuitujen valmistuksessa sekä tekstiilien peittana käytettävien yhdisteiden valmistukseen.
Vizille

Vizille on kunta Kaakkois-Ranskassa Isèren departementissa Rhône-Alpesin alueella. Vuonna 2017 siellä asui 7 361 asukasta. Kunnan nähtävyys on linna Château de Vizille. Linnassa toimii Ranskan vallankumousmuseo, Musée de la Révolution française. Vizillessä pidettiin vuonna 1788 yleiskokous, jota voidaan pitää yhtenä Ranskan vallankumouksen alkutapahtumana.
Humboldt-yliopiston päärakennus

Humboldt-yliopiston päärakennus eli Palais des Prinzen Heinrich () on Berliinin keskustassa sijaitseva rakennus, joka on toiminut Humboldt-yliopiston päärakennuksena sen perustamisesta alkaen. Rakennus sijaitsee osoitteessa Unter den Linden 6, Neue Wachen ja Berliinin valtionkirjaston välissä, suoraan vastapäätä Bebelplatzia.
Preussin kuningas Fredrik Suuri suunnitteli aikoinaan rakennuttavansa paikalle kuninkaallisen palatsin, joka olisi ollut osa niin sanottua "Forum Fridericianumia". Suunnitelma ei toteutunut, mutta arkkitehti Jan Bouman vanhempi sai suunnitella paikalle yksityisen palatsin Fredrik Suuren veljelle, prinssi Henrikille. Ensimmäiset luonnokset rakennuksesta laati Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff. Palatsi valmistui vuosina 1748–1766. Prinssi Henrik vetäytyi myöhemmin asumaan maaseutulinnaansa Rheinsbergiin, mutta hänen kulissiavioliitossa elänyt vaimonsa prinsessa Wilhelmine asui Berliinin palatsissa vuonna 1808 tapahtuneeseen kuolemaansa asti.
Kuningas Fredrik Vilhelm III lahjoitti rakennuksen vuonna 1810 perustetulle Berliinin yliopistolle, joka kantoi sittemmin pitkään hänen nimeään ("Friedrich-Wilhelms-Universität"). Vuonna 1949 se nimettiin Humboldt-yliopistoksi Wilhelm ja Alexander von Humboldtin mukaan. Palatsirakennus oli alkujaan U-kirjaimen muotoinen, mutta sitä täydennettiin vuosina 1913–1920 rakennetuilla lisäsiivillä, minkä jälkeen rakennus on ollut H-kirjaimen muotoinen ja kattaa koko korttelin. Laajennuksen suunnitteli Berliinin kaupunginarkkitehti Ludwig Hoffmann, joka pyrki kunnioittamaan alkuperäisen rakennuksen arkkitehtuuria.
Rakennus kärsi pahoja vaurioita toisen maailmansodan loppuvaiheessa, mutta se restauroitiin sodan jälkeen alkuperäiseen asuunsa. Restaurointi toteutettiin kahdessa vaiheessa vuosina 1947–1954 ja 1958–1962. Pääporraskäytävän seinään kiinnitettiin tuolloin kullatuin kirjaimin Karl Marxin Feuerbach-teeseistä lainatut kuuluisat sanat ”"Die Philosophen haben die Welt nur verschieden interpretiert, es kommt aber darauf an, sie zu verändern"” (”Filosofit ovat vain selittäneet maailmaa, mutta meidän tehtävämme on sen muuttaminen”). Teksti on säilytetty.
Rakennuksen edessä on vuonna 1883 pystytetyt Wilhelm ja Alexander von Humboldtin patsaat. Lisäksi etupihalla suoraan pääsisäänkäynnin edessä on vuonna 1899 pystytetty Hermann von Helmholtzin patsas.
Ulkoluoto

Ulkoluoto () on saari Salon kaupungin Särkisalossa. Ulkoluoto sijaitsee Salon eteläosassa Niksaaren ja Petun välissä. Ulkoluodon pinta-ala on 15,5 neliökilometriä ja sillä asuu vakituisesti 44 ihmistä. Vapaa-ajan asuntoja saarella on vajaa 100.
Saari on nykyään yhdistetty mantereeseen Niksaaren kautta, jonne kulkeva silta valmistui 2007. Ulkoluodosta liikennöi naapurisaareen Petun lossi.
Ulkoluodolla sijaitsee Tessvärrin, Siksalon ja Söderbyn rekisterikylät.
Le Bourg-d’Oisans

Le Bourg-d'Oisans on kunta Kaakkois-Ranskassa Isèren departementissa Rhône-Alpesin alueella. Vuonna 2017 siellä asui 3 278 asukasta. Kunta on suosittu kohde luonnossa liikkujille, koska siellä on hyvät mahdollisuudet maastopyöräilyyn ja retkeilyyn. Le Bourg-d'Oisans on usein lähtöpaikkana niille, joiden tavoitteena on nousta Alpe d'Huezille.
Shell-Haus

Shell-Haus on rakennus Berliinin Tiergartenissa Landwehrkanalin varrella. Sitä pidetään aikansa arkkitehtuurin mestariteoksena. Kymmenkerroksinen talo valmistui vuosina 1930–1932 arkkitehti Emil Fahrenkampin suunnittelemana. Se oli yksi Berliinin ensimmäisiä teräsrunkoisia kerrostaloja. Sen rakennutti pääkonttorikseen Rhenania-Ossag AG, josta myöhemmin tuli öljy-yhtiö Shellin saksalainen tytäryhtiö. Rakennusta käytti vuodesta 1934 alkaen Saksan laivaston johto, toisen maailmansodan jälkeen Berliinin sähkölaitos BEWAG ja vuodesta 2000 alkaen kaasulaitos GASAG.
Shell-Hausin erikoisuus on sen aaltoileva julkisivu ja pyöristetyt kulmat. ”Aaltoja” on julkisivussa kaikkiaan kuusi ja rakennus kasvaa portaittain kuusikerroksisesta kymmenkerroksiseksi. Julkisivumateriaalina toimii roomalainen travertiini. Kun huonoon kuntoon päässeet julkisivulaatat uusittiin vuonna 1999, jouduttiin sitä varten avaamaan uudelleen Rooman lähellä sijainnut, jo kertaalleen suljettu louhos. Rakennus on suojeltu.
Pyratsolaami

Pyratsolaami on bentsodiatsepiinijohdannainen jonka kehitti Leo Sternbachin johtama tiimi Hoffmann-La Rochella 1970-luvulla. Sittemmin aine "löydettiin uudestaan", ja sitä on myyty muuntohuumeena vuodesta 2012 asti. Vuonna 2016 pyratsolaami määriteltiin Suomessa huumausaineeksi.
Pyratsolaamilla on rakenteellisia samankaltaisuuksia alpratsolaamin ja bromatsepaamin kanssa.
Muista bentsodiatsepiineista poiketen pyratsolaami ei metaboloidu, vaan se erittyy sellaisenaan virtsaan. 
Pyratsolaami toimii lähes pelkästään anksiolyyttinä, eikä sillä ole juuri muita vaikutuksia.
Ari Ainasoja

Ari Ainasoja (s. 14. tammikuuta 1957 Turku) on suomalainen muusikko. Hän on valmistunut musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 1989. Ainasojan pääinstrumentti on basso. Lisäksi hän on osallistunut erilaisiin projekteihin niin laulajana, säveltäjänä ja sanoittajana, sekä tuottajana ja äänittäjänä ja musiikin opettajana.
Ainasojan ura musiikin parissa alkoi 1970-luvun alkupuolella: hän oli mukama muun muassa yhtyeissä Cruisin, Turku Bigband ja Anu. Freelancer-säestäjänä hän on toiminut muun muassa Annikki Tähdelle, Tapio Rautavaaralle, Irwin Goodmanille, Matille ja Tepolle sekä Anneli Saaristolle.
Teatterimusiikkia Ainasoja on soittanut muun muassa Turun Kesäteatterissa sekä Turun ja Helsingin ruotsalaisessa teatterissa useita vuosia eri musikaaleissa.
Ainasoja perusti A cappella -lauluyhtyeen Mumbo Jumbo vuonna 1991. Yhtye oli suomalaisen pop a cappellan pioneereja ja esiintyi useilla festivaaleilla, kuten Pori Jazzissa, teki runsaasti tv-esiintymisiä  ja äänitti kaksi albumia sekä singlen. Ainasojan taiteilijanimeksi muodostui Mumbo Jumbossa Archie Always. Hän on käyttänyt tätä taiteilijanimeä myöhemminkin. 
Ainasoja on säveltänyt useita kappaleita ja käsikirjoittanut kolme musikaalia: Kantojen Valtakunta, Putket Hehkuu ja Anteroinen. Archie Always nimellä on julkaistu kaksi albumia: Putket hehkuu (1998), jolla soittivat mm. Esa Pethman, Ilpo Murtojärvi ... ja Mouth Made Music (2008). Viimeisin albumi Kesästä jouluun (2013) on julkaistu Ari Ainasojan nimellä, sillä soittavat mm. Tarmo Riutta ja Jouko Laine...
Ainasoja on toiminut musiikin opettajana eri kouluasteilla musiikkileikkikoulusta musiikkiopistoihin. Kaarinan lukio valmisti ensimmäisen musikaalinsa Ainasojan johdolla 1993, myöhemmin hän toimi Naantalissa Suopellon koulun, Naantalin opiston ja Naantalin musiikkiopiston opettajana. 
Ainasoja soittaa useita soittimia, kuten yhtyeessä Walker Group bassoa ja blues- ja countrysooloartistina Canman erlaisia ukuleleja, resonaattoreita ja sikarilaatikkokitaroita. Vuonna 2023 hän perusti yhdessä Sakari "Slide" Kivisen kanssa combon Moonshine Blues.
Jossain on tie ulos

Jossain on tie ulos on Pariisin Kevät -yhtyeen vuonna 2013 julkaistu neljäs studioalbumi.
Frankfurter Tor

Frankfurter Tor on aukio ja huomattava risteys Berliinin Friedrichshainin kaupunginosassa, keskustan itäpuolella. Sen kohdalla Karl-Marx-Allee muuttuu Frankfurter Alleeksi ja Petersburger Strasse Warschauer Strasseksi.
Aukio syntyi Karl-Marx-Alleen rakentamisen yhteydessä, ja sitä ympäröivät arkkitehti Hermann Henselmannin suunnittelemat rakennukset, jotka valmistuivat vuosina 1954–1960. Karl-Marx-Alleeta reunustavat kaksi korkeaa tornitaloa, joiden kupoleilla varustetut tornit ovat tietoinen viittaus keskustan Gendarmenmarktilla sijaitseviin Carl von Gontardin suunnittelemiin kirkkoihin. Kokonaisuus edustaa muun Karl-Marx-Alleen tavoin stalinistista arkkitehtuuria.
Aukion nimi viittaa Berliinin tullimuuriin kuuluneeseen Frankfurtin porttiin ("Frankfurter Tor"), joka ei tosin sijainnut samalla kohdalla. Portti rakennettiin vuonna 1716 silloisen Weberstrassen ja Grosse Hamburger Strassen kulmaan. Vuonna 1802 uudelleen kivestä rakennettu portti sijaitsi suunnilleen nykyisen Marchlewskistrassen tietämillä. Aukio nimettiin historiallisen tulliportin mukaan vuonna 1957, koska sen arkkitehtuuri luo myös mielikuvan portista Berliiniin johtavalla tiellä.
Hilla Uusimäki

Hilla Maria Uusimäki (s. 12. kesäkuuta 1996 Vantaa) on suomalainen yleisurheilija. Hän edustaa Kenttäurheilijat-58 Vantaata ja häntä valmentaa Petra Stenman. Aikaisemmin hän on valmentanut Milla Kelo.
Kuopion Kalevan kisoissa 2014 Uusimäki voitti SM-pronssia sekä 400 metrillä että 400 metrin aitajuoksussa juosten molemmissa kilpailuissa silloisen ennätysaikansa: 400 metrillä 55,29 ja 400 metrin aidoissa 1.00,24. Porin Kalevan kisoissa 2015 hän voitti 400 metrillä ensimmäisen aikuisten Suomen-mestaruutensa. Oulun kalevan kisoissa 2016 hän voitti Suomen-mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa. Seinäjoen Kalevan kisoissa 2017 Uusimäki voitti hopeaa 400 metrillä. Jyväskylässä 2018 hän sai hopeaa 400 metrin aitajuoksussa. Lahdessa 2023 Uusimäki saavutti hopeaa 400 metrin aidoissa. Vaasan Kalevan kisoissa 2024 hän voitti 400 metrin aitajuoksun Suomen-mestaruuden. Sisäratojen SM-kisoissa Uusimäki voitti kultaa 400 metrillä vuosina 2015, 2016, 2017, 2018 ja 2024 sekä 300 metrin aitajuoksussa 2015, 2016 ja 2024. Vuoden 2024 mestaruuden hän voitti epävirallisella SE-tuloksella 39,70. 800 metrillä hän sai pronssia 2018. 
Uusimäki osallistui Suomi–Ruotsi-maaotteluun ensimmäisen kerran vuonna 2014. Hän juoksi 400 metrin aidat ja osuuden 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Hän voitti maaottelussa 400 metriä 2015 ja 2016 sekä 400 metrin aitajuoksun 2016. Zürichin EM-kisoissa 2014 hän oli 4 × 400 m viestijoukkueen varaedustaja. Eskilstunan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 hän selviytyi 400 metrin aitajuoksussa välieriin. Hän juoksi aitajuoksun välierissä myös Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 ja Rooman EM-kilpailuissa 2024.
Uusimäki on kilpaillut myös seitsenottelussa, jossa hänen ennätyksensä on syyskuussa 2014 oteltu 4801 pistettä.
Dominic Carroll

Dominic Carroll (s. 15. marraskuuta 1983 Amsterdam, Alankomaat) on Alankomaissa syntynyt gibraltarilainen pika- ja keskimatkojen juoksija. Hän kilpailee pääosin 100 ja 800 metrillä. 100 metrillä Carrollin ennätys on 10,75 ja 800 metrillä 1.58,22. Carroll on osallistunut muutamiin EM- ja MM-kilpailuihin. Vuoden 2010 EM-kisoissa Barcelonassa hänet diskattiin alkuerissä varaslähdön takia. Carroll on osallistunut myös kaksiin maastojuoksun MM-kisoihin. Hän on 179 senttimetriä pitkä.