tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Birs

Birs () on joki Luoteis-Sveitsissä. Joen pituus on 76,2 km ja se on Sveitsin 11:nneksi pisin joki. Birs saa alkunsa Juravuoristosta Tavannesin lounaispuolelta, Col de Pierre Pertuis’n solan tienoilta. Birsin alkuosasta käytetään ranskankielistä nimeä "La Birse". Joki laskee Reiniin Baselin kaupungin itäreunalla, jossa se on Baselin kaupungin ja Birsfeldenin samoin kuin Basel-Stadtin ja Basel-Landschaftin kantonien rajana.
Merkittävimmät paikkakunnat joen varrella ovat Tavannes, Moutier, Delémont, Laufen, Aesch, Birsfelden ja Basel.
Vesivoima.
Birsissä on kymmenen vesivoimalaa.
Virtaama.
Birsin virtaama vaihtelee vuosien 1917-2008 tietojen perusteella vuosittain melkoisesti: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksulla Münchensteinissa - kolmisen kilometriä ennen joen yhdistymistä Reiniin - on ollut 15 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1939 (28 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 1921 (6 m³/s). Päivittäinen vaihtelu on suurempaa: suurin vuorokausikeskivirtaama on mitattu vuoden 2007 elokuussa (383 m³/s) sekä pienin vuoden 1921 heinäkuussa (0,8 m³/s).
Toivolan Vanha Piha

Toivolan vanha piha (Toivola) on 1800-luvun lopun käsityöläispiha Jyväskylän keskustassa, Cygnaeuksenkatu 2:ssa. Sen herättivät toimintaan Jyväskylän kaupunki ja pihan yrittäjät syksyllä 2012. Pihapiirin toiminta muodostuu ympärivuotisista palveluista ja erilaisista tapahtumista. Pihan palveluja ovat ravintola-, kahvila-, ja myymälätoiminta, Keski-Suomen museon Käsityöläismuseo ja Museokauppa Sparvin sekä erilaiset tapahtumat. Toivolan pihapiiriin on pääsääntöisesti vapaa pääsy sen aukioloaikoina ja Toivolan omien tapahtumien yhteydessä. Jyväskylän kaupungin omistamalla tontilla sijaitsevista rakennuksista Kuparisepän talo, Puusepän talo ja Sparvinin talo sekä puolet makasiinirakennuksesta kuuluvat kaupungille. Vanha synnytyslaitos, Toivolan talo, kellari, Paja ja toinen puolisko makasiinirakennuksesta ovat vuorostaan pihan yrittäjien omistuksessa. 
Pihan nimi viittaa sen entiseen omistajaan, Jyväskylän seminaarin verkmestari eli työmestari Herman Toivolaan, joka muutti pihapiiriin vuonna 1880 ja perusti siihen sepänliikkeen. Toivolan sepänpaja valmisti koneita, koneen osia, kaivopumppuja ja muun muassa paloruiskuja. Paja työllisti sepänsällejä, vaskiseppiä ja metallisorvaajia. Useat heistä asettuivat asumaan samaan pihapiiriin ja toivat näin itsekin elämää Jyväskylään. Tontin omaksi lunastanutta Toivolaa alettiin kutsua tehtailijaksi.
Vuonna 2010 tontille siirretyt Keski-Suomen museon käsityöläistalot sekä alkuperäisellä paikallaan sijaitseva Sparvinin talo ovat yksiä vanhimpia edelleen pystyssä olevia jyväskyläläistaloja. Kuparisepän talo ja Puusepän talo ovat toimineet museona 1950-luvun puolivälistä saakka. Ne ovat harvinaisia esimerkkejä pienen puutalokaupungin vanhimmasta rakennustavasta ja 1800-luvun asumisesta.
Hessu Hopo – rampin rämäpää

Hessu Hopo – rampin rämäpää (engl. "An Extremely Goofy Movie") on Walt Disneyn vuonna 2000 julkaisema animaatio, joka julkaistiin suoraan videolevitykseen. Elokuvan ohjasi Douglas McCarthy.
Elokuvassa Hessun poika, lahjakas skeittaaja Max aloittaa yliopisto-opintojaan mutta joutuu häpeämään sähläävää isäänsä.
Ääninäyttelijät.
Suomenkieliset.
Suomenkielisen version sivurooleista vastaavat Tuomas Uusitalo, Mervi Hiltunen, Jukka Rasila, Kiti Kokkonen, Pekka Autiovuori, Nina Tapio, Santeri Kinnunen, Pekka Lehtosaari, Mari Hiljanen, Jaana Hovinen, Vaula Hyry ja Marja-Liisa Pettersson. Ohjauksesta ja käännöksestä vastasi Pekka Lehtosaari.
Ilmari Pallari

Lauri Ilmari Pallari (12. helmikuuta 1898 Oulu – 16. maaliskuuta 1965) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen rykmentin komentaja.
Sisällissodan aikana 1918 Pallari osallistui taistelutoimiin valkoisten riveissä ja haavoittui Ahlaisissa. Pallari kävi kadettikoulun 1920 sekä taistelukoulussa majurikurssin 1931. 1920-luvulla hän toimi erilaisissa nuoremman upseerin tehtävissä ja aliupseerikoulun johtajana. 1930-luvulla hän toimi pataljoonan komentajana sekä Kadettikoulussa kouluttajana. Sotilasohjaajana hän toimi 1938-1939. 
Talvisodassa Pallari toimi pataljoonankomentajana 1939-1940 ja haavoittui Suomussalmen taisteluissa. Välirauhan aikaa elokuussa 1940 hänet nimitettiin Pohjois-Kymenlaakson suojeluskuntapoiirin komentajaksi. Jatkosodan sytyttyä hän komensi pitkän ajan JR 25:a kesäkuuhun 1944 asti, jolloin 4. divisioonan komentaja Pietari Autti syrjäytti hänet. Tämän jälkeen vuodesta 1944 alkaen hän toimi Kouvolan sotilaspiirin päällikkönä. Pallari ylennettiin everstiksi 16.9.1942. 
Virkansa ohella Pallari on toiminut Huopalahden yhdyskunnan kunnanvaltuustossa ja myöhemmin Kouvolan kauppalanvaltuustossa.
Kun on liian myöhäistä

Kun on liian myöhäistä ("Victor... pendant qu’il est trop tard") on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut Sandrine Veysset’n käsikirjoittama ohjaama ranskalainen draamaelokuva.
Juoni.
Alakouluikäinen Victor karkaa illalla pois häntä hyväksikäyttävien vanhempiensa luota. Poika päätyy kiertävään sirkukseen, jossa nukahtaa. Muuan sirkuslainen vie pojan entisen naisystävänsä, nykyisen prostituoidun luo. Poika ja nuori nainen ystävystyvät ja kiintyvät, mikä auttaa molempien tilannetta. Kaikki ei kuitenkaan jatku hyvin.
Stigmata (elokuva)

Stigmata ("Stigmata") on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Rupert Wainwrightin ohjaama yliluonnollinen kauhuelokuva. Se kertoo nuoresta ateistisesta naisesta, joka eräänä päivänä huomaa käsiinsä ilmestyneet stigmat, viestien jonkinlaisesta enteestä, joka alkaa kiinnostaa Vatikaanin huippututkijaa. Elokuvan pääosassa nähdään Patricia Arquette, Gabriel Byrne ja Jonathan Pryce.
Huolimatta elokuvan saamasta heikosta vastaanotosta kriitikoilta, sen lipputulot olivat kolminkertaiset budjettiin nähden, elokuvan tuottaen lähes 90 miljoonaa dollaria.
Pirttiharju

Pirttiharju on Lahden kaupungin länsialueella sijaitseva kaupunginosa. Pirttiharjun alue rajautuu Hollolaan, Jalkarantaan, valtatie 12:een sekä Metsäkankaaseen. Pirttiharju on pääasiallisesti omakotitalo- ja rivitalopainotteista asuinaluetta. Alueella sijaitsee myös Päijät-Hämeen keskussairaala. Pirttiharju voidaan jakaa vielä pienempiin osiin, joita ovat Riihelä, Petsamo, Kasakkamäki sekä Likolampi-Salpausselkä. 
Linja-autoilla 5 ja 21 pääsee Pirttiharjun alueelle. 5 Kasakkamäentietä, josta Hakkapeliitankadun ja Rakuunankadun kautta Metsäkankaalle, jossa sijaitsee Metsäkankaan päätepysäkki. Linja 21 kulkee Riihelänkadun, Matkamiehenkadun ja Jankkarinkadun kautta Uotilankadulle jossa sijaitsee Riihelän päätepysäkki. Valtatie 12 toisella puolella taas kulkevat Keskussairaalankatua linjat 3s, 4, 8, 11, 35 ja 87. Näistä 4 ja 8 jatkavat Reunakatua Hollolaan, mutta muut päättyvät keskussairaalan päätepysäkille, Hoitajankadulle.
Paavo Pero

Paavo August Pero (14. lokakuuta 1875 Turku – 13. tammikuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen insinööri, professori ja tekniikan tutkija. 
Peron vanhemmat olivat varusmestari Heikki Pero ja Fredrika Kankare. Hän valmistui teollisuuskoulusta 1896 ja suoritti höyrykonemestarin tutkinnon 1899. Hän suoritti sitten yksityisesti ylioppilastutkinnon Helsingin suomalaisesta normaalilyseossa 1903 ja valmistui insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1906. 
Pero oli Tampereen teknillisen opiston yliopettajana 1913–1919 ja sen jälkeen teollisuusneuvoksena 1919–1926 ja 1936–1938. Hän toimi Ammattienedistämislaitoksen konetekniikan opettajana 1926–1936, sen jälkeen Teknillisen korkeakoulun mekaniikan teknologian professorina 1938–1948 ja erikoisopettajana 1948–1954.
Lev Perovski

Lev Aleksejevitš Perovski (1792–1856) oli venäläinen valtiomies. Hän oli sisäministeri 1841–1852 ja osallistui hankkeisiin, jotka pyrkivät hävittämään Suomen autonomisen lainsäädännön Suomen lakien kodifikaation varjolla.
Mineraali perovskiitti on saanut nimensä Lev Perovskin mukaan, joka tunnettiin myös mineraalien keräilijänä.
Olavi Peräsalo

Olavi Valdemar Peräsalo (13. marraskuuta 1913 Ilmajoki – 26. elokuuta 1966 Helsinki) oli kirurgi ja Helsingin yliopiston kirurgian professori 1957–1966. 
Peräsalon vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Peräsalo ja Sanna Kangas ja puoliso vuodesta 1941 Aira Tellervo Haantie. Peräsalo tuli ylioppilaaksi Seinäjoen yhteislyseosta ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1943. Tohtoriksi hän väitteli 1947 ja sai kirurgian erikoislääkärin pätevyyden 1948 ja rintaelinkirurgian pätevyyden 1952. Peräsalo oli Helsingin yliopiston kirurgian dosentti vuodesta 1950 vuoteen 1957. Hänellä oli useita alkansa kotimaisia ja kansainvälisiä luottamustoimia, mutta hän oli myös mukana esimerkiksi urheilulääketieteen piirissä ja toimi Helsingin Olympialaisten lääketieteellisessä komiteassa. Peräsalo oli myös Helsingin yliopistollisen keskussairaalan III:n kirurgian klinikan ylilääkäri, erityisalanaan rintakirurgia.
Olavi Peräsalon veljistä Veikko Peräsalo menestyi korkeushyppääjänä ja myös Vilho Peräsalo kilpaili yleisurheilussa.
Laikunlava

Laikunlava on katettu esiintymislava Tampereen keskustassa Kirjastonpuistossa, lähellä Tammerkosken rantaa ja Keskustoria. Lava valmistui kesällä 2012 ja sen avajaisia juhlittiin 30. kesäkuuta 2012. Avajaisten vetonaulana esiintyi muun muassa Anna Puu. Ensimmäistä kertaa lavalla järjestettiin esityksiä kuitenkin jo Earth Hourin yhteydessä 31. maaliskuuta.
Historia.
Suurin piirtein nykyisen Laikunlavan paikalla sijaitsi aiemmin Vanhan kirjastotalon puistolava.
Nykyisyys.
Laikunlava haluttiin rakentaa palvelemaan kuntalaisia ja tarjota helposti lähestyttävä paikka kulttuurille. Se on rakennettu tamperelaisten tapahtumanjärjestäjien käytettäväksi. Samalla se toimii myös kaupungin tapahtumien näyttämönä erityisesti kesäisin lukuisten ilmaistapahtumien muodossa.
Laikunlavaa saa vuokrata Tampereen kaupungin kulttuuripalveluilta. Lavan lainaaminen on maksutonta, mikäli siellä järjestettävä tapahtuma on maksuton. Lavaa ei vuokrata yksityistilaisuuksiin eikä poliittisiin, uskonnollisiin tai kaupallisiin tarkoituksiin.
Laikunlava on noin 8×5 metrin kokoinen ja on katettu. Lavalle johtavat etualalla portaat ja takaa lavalle pääsee luiskaa pitkin. Takaa löytyy myös lukittu pukeutumistila, tekniikkakaappi ja inva-wc. Lavan ympärys on kivetty ja lavan edustan nurmialueelle tuodaan kesäksi penkit yleisöä varten. 
Nimi.
Nimi lavalle saatiin Moro-lehden järjestämässä kilpailussa. "Laikku" on kirjastoa eli ”lainastoa” tarkoittava tamperelainen murresana. Lavan nimiaiheeksi sen katsottiin sopivan myös sikäli, että lava on kaupunkilaisten ”lainattavissa”.
Vehkeilijä Hollywoodissa

Vehkeilijä Hollywoodissa () on vuonna 1966 ensi-iltansa saanut Russell Rousen ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Stephen Boyd, laulaja Tony Bennett (elokuvadebyytissään), koomikko Milton Berle (dramaattisessa roolissa), Elke Sommer, Ernest Borgnine, Jill St. John ja Eleanor Parker. "Vehkeilijä Hollywoodissa" -elokuvassa esiintyvät omina itsenään Bob Hope, Hedda Hopper, Joan Crawford, Merle Oberon, Frank Sinatra ja Nancy Sinatra. Elokuva perustuu Richard Salen samannimiseen romaaniin. "Vehkeilijä Hollywoodissa" kertoo häikäilemättömästä näyttelijästä, joka raivaa tiensä huipulle. Samalla hän tuhoaa jokaisen, joka tulee hänen tielleen.
"Vehkeilijä Hollywoodissa" -elokuvassa on vaikuttava näyttelijäkaarti, johon sisältyy monia tosielämän Oscar-voittajia: kahdeksankertainen puvustus-Oscarin voittaja Edith Head (joka oli myös ehdokkaana puvustuksestaan "Vehkeilijä Hollywoodissa" -elokuvasta, mutta ei voittanut), miespääosa-Oscarin voittajat Ernest Borgnine ja Broderick Crawford, naispääosa-Oscarin voittaja Joan Crawford, miessivuosa-Oscarin voittajat Ed Begley, Walter Brennan (kolminkertainen), James Dunn ja Frank Sinatra. Elokuvassa on mukana myös Oscar-ehdokkaina olleet Merle Oberon ja Eleanor Parker.
Tuotanto.
"Vehkeilijä Hollywoodissa" kuvattiin Paramount Picturesin studioilla Los Angelesin Hollywoodissa. "Vehkeilijä Hollywoodissa" -elokuvan tuotti Embassy Pictures ja levitti Paramount Pictures.
Julkaisu ja vastaanotto.
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 15. helmikuuta vuonna 1966 Los Angelesissa. New Yorkin ensi-ilta oli 4. maaliskuuta. Isossa-Britanniassa elokuva sai ensi-illan 8. heinäkuuta ja Suomessa 5. elokuuta.
Vaikka elokuva on tarkasti ottaen draama, monet pitävät sitä tahattomana komediana. Toiset pitävät elokuvaa enemmän burleskina. Tony Bennett "voitti" Golden Turkey Awardin "huonoin roolisuoritus suositulta laulajalta" -kategoriassa. Bennett ei tämän jälkeen enää koskaan näytellyt toista dramaattista roolia elokuvassa.
"Vehkeilijä Hollywoodissa" oli ehdokkaana kahteen Oscar-palkintoon lavastuksesta (Hal Pereira, Arthur Lonergan, Robert R. Benton ja James W. Payne; hävisi palkinnon "Fantastinen matka" -elokuvalle) ja puvustuksesta (Edith Head; hävisi palkinnon "Kunnian mies" -elokuvalle). Elke Sommer oli ehdokkaana vuonna 1967 Bambi-palkinnon saajaksi.
Uncle Tupelo

Uncle Tupelo oli yhdysvaltalainen country-yhtye, joka perustettiin Bellevillessä Illinois’ssa vuonna 1984. Yhtyeen perustivat Jay Farrar, Jeff Tweedy ja Mike Heidorn. Trio julkaisi kolme albumia Rockville Records -levy-yhtiön kautta ennen siirtymistä Sire Recordsille ja laajenemista viisihenkiseksi. Yhtye on julkaissut neljä studioalbumia ja kaksi kokoelmaa.
Selçuk İnan

Selçuk İnan (s. 10. helmikuuta 1985 İskenderun, Turkki) on turkkilainen jalkapalloilija. Hän edustaa turkkilaista Galatasarayta ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
İnan siirtyi vuonna 2011 istanbulilaiseen Galatasarayhin.
İnan on vuodesta 2007 alkaen pelannut Turkin maajoukkueessa 61 ottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia.
Teräväkulmainen kolmio

Teräväkulmainen kolmio on kolmio, jonka kaikki kolme kulmaa ovat alle 90°. Kulmaa, joka on alle 90°, sanotaan teräväksi kulmaksi. Teräväkulmaisia kolmioita ovat muun muassa tasasivuiset kolmiot, joiden kaikki kulmat ovat 60°.
Muut kuin teräväkulmaiset kolmiot ovatkin joko suorakulmaisia tai tylppäkulmaisia kolmioita, koska yksi kulmista on vähintään 90°. Koska kolmion kulmien summa on aina 180°, on suorakulmaisen kolmion kaksi muuta kulmaa yhteensä 90° ja ne ovat siten teräviä kulmia. Tylppäkulmaisen kolmion yksi kulma on yli 90°, joten kahden muun kulman summa on alle 90° ja nekin ovat teräviä kulmia. Tämän perusteella kolmioissa on aina vähintään kaksi terävää kulmaa ja teräväkulmaisessa kolmiossa kaikki kolme ovat teräviä.
Kosinilauseen seuraus.
Teräväkulmaisen kolmion sivuilla on eräs ominaisuus. Kosinilauseen
formula_1
mukaan terävällä kulmalla formula_2 ja silloin sivut toteuttavat seuraavat kolme epäyhtälöä
formula_3 
Suorakulmaisella kolmiolla tämä epäyhtälö ei enää päde, sillä jos sen pisin sivu eli hypotenuusa merkitään c, saadaankin yhtälö formula_4 eli Pythagoraan lause.
Polkupyörävarkaat

Polkupyörävarkaat (, "Shi qi sui de dan che") on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Wang Xiaoshuain ohjaama draamaelokuva, joka kertoo maalta Pekingiin muuttavasta 17-vuotiaasta pojasta, joka saa työtä polkupyörälähettinä. Hänelle annetaan pyörä, jonka hinta vähennetään hänen palkastaan. Pyörä varastetaan, ja poika lähtee etsimään sitä. Hän löytääkin opiskelijapojan, joka on juuri ostanut pyörän kirpputorilta. Tämä ei kuitenkaan suostu luopumaan pyörästä.
Ranskalais-taiwanilaisella rahotuksella tehty elokuva voitti Berliinin elokuvajuhlilla 2001 Großer Preis der Jury -palkinnon, mutta oli kielletty Kiinassa vuoteen 2004 saakka.
Subhash Ghai

Subhash Ghai (s. 24. tammikuuta 1945 Nagpur, Maharashtra, Intia) on intialainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. Hän on elokuvatuotantoyhtiö Mukta Artsin perustaja. Hänen merkittävimpiin elokuviinsa kuuluvat "Kalicharan" (1976), "Karz" (1980), "Hero" (1983), "Meri Jung" (1985), "Karma" (1986), "Ram Lakhan" (1989), "Saudagar" (1991), "Khalnayak" (1993), "Pardes" (1997) ja "Taal" (1999). Ghai on voittanut kolme Filmfare Awards -palkintoa, mukaan lukien elämäntyöpalkinto.
Idänsitruunaperhonen

Idänsitruunaperhonen ("Gonepteryx farinosa") on Kaakkois-Euroopassa ja Keski-Aasiassa tavattava sitruunaperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Idänsitruunaperhonen muistuttaa varsin paljon sitruunaperhosta ("Gonepteryx rhamni"). Siivet ovat pituuteensa nähden leveät ja etusiiven kärki on suvulle tyypilliseen tapaan terävä. Takasiivessä on leveä kannus, joka on pitempi kuin muilla sitruunaperhosilla. Takasiiven ulkoreuna on kannuksen takana loivasti mutkitteleva. Siipien väri on vihertävänkeltainen ja oranssi keskitäplä on hyvin pieni tai puuttuu kokonaan. Koiraan etusiivet ovat takasiipiä kirkkaamman keltaiset ja siipien yläpinnalla siipisuomut ovat epätasaisesti, minkä vuoksi siipi näyttää jauhoiselta. Tuntosarven kärki on alapuolelta vaaleanpunainen.
Levinneisyys ja lentoaika.
Idänsitruunaperhosta tavataan Balkanin niemimaan eteläosissa, pääasiassa Kreikassa ja levinneisyysalue ulottuu Turkkiin, Kaukasukselle ja Keski-Aasian läpi Himalajalle. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena toukokuulta elokuulle ja talvehtimisen jälkeen maalis-huhtikuussa.
Elinympäristö ja elintavat.
Idänsitruunaperhonen elää mäkisissä maastoissa, kuivissa metsissä, pensaikkoisilla niityillä sekä puoliaavikoilla.
Ravintokasvi.
Toukka elää paatsamilla ("Rhamnus") sekä kärsimyskruunulla ("Paliurus spina-christi").
Toisen tytön kengissä

Toisen tytön kengissä () on Hobart Henleyn ohjaama yhdysvaltalainen mykkä romanttinen komediaelokuva vuodelta 1925. Elokuvan pääosissa ovat Norma Shearer ja Lew Cody. Joan Crawford tekee yhden ensimmäisistä elokuvaesiintymisistään mallina. "Toisen tytön kengissä" uskotaan olevan nykyään kadonnut elokuva.
"Toisen tytön kengissä" tuotti ja jakeli Metro-Goldwyn-Mayer. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 20. heinäkuuta vuonna 1925 New Yorkissa. Maanlaajuisen ensi-illan elokuva sai 23. elokuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 27. syyskuuta vuonna 1926.
Juoni.
Katherine Emerson (Norma Shearer) päättää lähteä pienestä iowalaisesta kotikaupungistaan ja mennä viettämään hyvää elämää New Yorkiin. Juna, joka on viemässä Katherinea itään, joutuu matkalla onnettomuuteen. Katherine päätyy yhteen erään käsilaukun kanssa, joka oli kuulunut onnettomuuden yhdelle kuolonuhrille Madelinelle (Miss Dupont). Käsilaukussa on viesti Nicholas Wentworthilta (Lew Cody), joka on kutsunut nuoren naisen asuttamaan hänen asuntoaan Wentworthin ollessa Euroopassa. Ainoana ehtona oli, että hän muuttaisi asunnosta pois toukokuun 1. päivään mennessä, jolloin hän palaa takaisin. Katherine päättää ottaa Madelinen identiteetin ja ottaa asunnon. Tällöin hän voisi elää New Yorkissa tyylillä. Kuitenkin Katherinen vanhemmat (James Corrigan ja Mary Carr) saapuvat yllättäen ja alkavat kysellä liikaa. Katherine valehtelee ja sanoo, että hän on naimisissa Wentworthin kanssa, mutta jatkaa Dick Waynen (William Haines) tapailua. Wentworth palaa aikaisemmin ja sekoittaa vielä enemmän asioita. Kaikesta huolimatta Wentworth rakastuu Katherineen melkein välittömästi.
Sinipensasnärhi

Sinipensasnärhi ("Aphelocoma unicolor") on varisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sinipensasnärhiä elää Väli-Amerikassa. Lajia tavataan El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa ja Nicaraguassa. Lajin kokonaiskannaksi arvioidaan 50 000–500 000 yksilöä ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi.
Espanjatar

Espanjatar () on King Vidorin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamakomediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1925. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana. "Espanjattaren" pääosassa on Eleanor Boardman. "Espanjatar" kertoo San Franciscon maanjäristyksen selviytyjästä ja orvosta, jonka adoptoi hänen Espanjan sukulaiset. Tyttöorvon kasvettua nuoreksi naiseksi, hän palaa takaisin Amerikkaan.
Elokuva perustuu Lawrence Irving Risingin romaaniin, jonka pohjalta Harry Behn ja Agnes Christine Johnston laativat käsikirjoituksen. "Espanjatar" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 27. huhtikuuta vuonna 1925. Suomessa elokuva sai ensi-illan 24. toukokuuta vuonna 1926. "Espanjatar" on edelleen tallessa, ja sen kopiota pidetään UCLA Film and Television Archiven arkistoissa tallessa.
Thermidorin vallankaappaus

Thermidorin vallankaappaus oli Ranskan suuren vallankumouksen taitekohta 27. heinäkuuta 1794 (vallankumouskalenterin mukaan 9. thermidor-kuuta vuonna II), jolloin diktatorisesti hallinnut Maximilien Robespierre syrjäytettiin ja terrorin aika päättyi.
Tapahtumien kulku.
Vallankaappauksen taustalla oli yleinen tyytymättömyys jatkuvasti lisääntyviin teloituksiin, joita pelkästään heinäkuussa 1793 pantiin toimeen 1 300. Robespierren vastaisesta salaliitosta huhuttiin. Hän yritti pelastaa asemansa pitämällä 26. heinäkuuta kansalliskonventissa puheen, jossa hän esitti sekä vetoomuksia että uhkauksia. Se oli viimeinen pisara, joka käänsi konventin häntä vastaan.
Seuraavan päivän istunto alkoi Louis de Saint-Justin puheella, jonka oli määrä lieventää Yhteishyvän valiokunnan ja Yleisen turvallisuuden valiokunnan välisiä vihamielisyyksiä. Saint-Just oli luvannut hyväksyttää puheen kollegoillaan Yhteishyvän valiokunnassa ennen päivän istuntoa, mutta jättikin saapumatta sovittuun tapaamiseen ja suuntasi sen sijaan suoraan istuntosaliin käyttääkseen puheenvuoronsa Robespierren puolustamiseen. Saint-Just oli tuskin ehtinyt aloittaa puhettaan, kun saliin rynnännyt Jean-Lambert Tallien keskeytti hänet ja syytti häntä vastakkaisasettelun lisäämisestä tilanteen lievittämisen sijaan. Puhemies Jean-Marie Collot d’Herbois siirsi puheenvuoron Tallienille, joka hyökkäsi nyt sekä Robespierreä että Saint-Justia vastaan ja vaati Robespierrelle lojaalin kansalliskaartin komentajan François Hanriot’n pidätystä, joka hyväksyttiin välittömästi. Konventin sääntöjen mukaan Saint-Justin ja Robespierren olisi pitänyt saada vastapuheenvuorot, mutta puhemies Collot epäsi tämän.
Pian konventti kääntyi diktaattoriksi ja tyranniksi syytettyä Robespierreä ja hänen tukijoitaan vastaan ja päätti äänestyksellä jäseniensä Robespierren, tämän veljen Augustin Robespierren, Saint-Justin, Georges Couthonin sekä Philippe-François-Joseph Le Bas’n pidätyksestä. Pariisin kommuunin joukot vapauttivat heidät, mutta Paul de Barrasin komentamat sotilaat vangitsivat heidät uudelleen.
Robespierre, hänen veljensä, Saint-Just, Hanriot ja Couthon pidätettiin lopulta kaikki Pariisin kaupungintalolla. Robespierre yritti tiettävästi ampua itsensä, mutta luoti ainoastaan murskasi hänen leukansa. Hänet saatiin pidettyä hengissä seuraavana päivänä tapahtuneeseen teloitukseen asti. Kolmen seuraavan päivän aikana teloitettiin yhteensä 104 johtavaa Robespierren kannattajaa.
Kun Robespierre oli syrjäytetty, kansalliskonventti sai takaisin valtansa Yhteishyvän valiokunnalta. Valiokunnan valtaa rajoitettiin, ja jakobiiniklubit lopetettiin.
Thermidor yleiskäsitteenä.
”Thermidorista” on sittemmin tullut käsite, jolla voidaan viitata vallankumousten radikaalin vaiheen päättymiseen.
Pikkutöyhtöharakka

Pikkutöyhtöharakka ("Cyanocorax formosus") on varisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuntomerkit.
Pikkutöyhtöharakka on 46–56 cm pitkä ja painaa 205–213 grammaa. Linnulla on suuri töyhtö ja pitkät pyrstösulat, jotka ovat koiraalla naarasta suuremmat. Sillä on valkoinen naama ja vatsapuoli ja täyteläisen sininen selkäpuoli. Molemmilla sukupuolilla on rinnassa musta juova, joka kulkee kaulansivujen kautta silmän taakse.
Levinneisyys.
Pikkutöyhtöharakoita elää Väli-Amerikassa. Lajia tavataan Costa Ricassa, El Salvadorissa, Guatemala, Hondurasissa, Meksikossa ja Nicaraguassa. Lajin populaatioksi arvioidaan 50 000–500 000 yksilöä ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi.
Lisääntyminen.
Pikkutöyhtöharakat pesivät perhekunnissa, joissa toiset naaraat auttavat pesivää naarasta poikasten hoidossa. Pesintä tapahtuu tammi–huhtikuussa. Pesivä naaras munii keskimäärin 3–4 munaa, joita se hautoo yksin. Se jättää pesän haudonnan aikana vain harvoin muiden naaraiden ruokkiessa sitä. Poikaset pysyvät pesässä keskimäärin 23 päivää. Niitä ruokkivat sekä niiden emonaaras että perhekunnan muut naaraat. Koiraat eivät juuri osallistu poikasten hoitoon.
Ravinto.
Pikkutöyhtöharakat käyttävät ravinnokseen pääasiassa toukkia ja hedelmiä. Lisäksi ne syövät heinäsirkkoja ja hepokatteja, pieniä liskoja, sammakoita ja pienten lintujen poikasia.
Alppilan yläasteen koulu

Alppilan yläasteen koulu oli Helsingin Alppilassa sijaitseva noin 270 oppilaan peruskoulun yläaste.
Koulu perustettiin vuonna 1959. Yläaste syntyi 1970-luvulla, kun Alppilan yhteislyseo jaettiin peruskoulu-uudistuksen yhteydessä yläasteeksi ja Alppilan lukioksi. Koulun rehtorina toimi Maria Uutaniemi.
Huhtikuussa 2014 Helsingin kaupunginvaltuusto päätti koulun lakkauttamisesta. Yläasteen oppilaat siirtyivät Pasilan peruskouluun syksyllä 2016.
Koulu nousi laajaan julkisuuteen, kun erityisluokanopettaja Antti Korhonen poisti ruokalasta voimakeinoin siellä häiriköineen oppilaan keväällä 2013. Korhonen erotettiin tapauksen johdosta, mutta irtisanominen muutettiin myöhemmin kirjalliseksi varoitukseksi.
Poku Salo

Poku Harri Rainer Salo (s. 7. heinäkuuta 1948) on suomalainen squashinpelaaja. Hän voitti squashin Suomen-mestaruuden vuosina 1970–1972 ja 1978. Hän on toiminut myös Suomen Squashliiton toiminnanjohtajana.
Salon isä on tennispelaaja ja jääpalloilija Sakari Salo.
Merikadetti

Merikadetti () on Christy Cabannen ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamakomediaelokuva vuodelta 1925. "Merikadetti" kertoo häikäilemättömästä kadetista, joka suostuttelee kihlattunsa saamaan kilpailijan ongelmiin. "Merikadetin" pääosissa ovat Ramon Novarro ja Harriet Hammond. Metro-Goldwyn-Mayer tuotti ja jakeli elokuvan.
"Merikadetti" kuvattiin työnimellä "Midshipman Sterling" Marylandin Annapoliksessa 175 000 dollarin budjetilla. "Merikadetti" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 4. lokakuuta vuonna 1925 ja Suomessa 6. syyskuuta vuonna 1926. "Merikadetti" oli taloudellinen menestys; se tuotti 950 000 dollaria 175 000 dollarin budjetista.
Joan Crawford tekee "Merikadetissa" yhden ensimmäisistä elokuvaesiintymisistään.
Ahmad Sirhindi

Ahmad Sirhindi (1564–1624) oli intialainen imaami ja oppinut Punjabissa, Intiassa. Hanafi koulukunnan juristi. Hänen sukujuurensa ulottuvat aina kalifi Omariin asti. Useiden kunnianimimien joukossa suurin on toisen vuosituhannen Mujaddid. Hän oli sunnamuslimi.
Samoihin aikoihin kun Sirhindi vaikutti, oli hallitsijana Suurmogulien valtakunnan Akbar Suuri. Akbar oli islam-uskoinen, mutta yritti luoda uuden sekauskonnon islamista, hindulaisuudesta, zarathustralaisuudesta sekä kristinuskosta. Monet islam-oppineet ryhtyivät vastustamaan tätä synkretismiä; heidän joukossaan myös Sirhindi. Synkretismin lisäksi hän vastusti myös panteismia. Sen sijaan hän ylisti šarialakia ja kehotti noudattamaan sitä. Šarialain yksi perusta on Jumalan käsky ihmiselle viljellä ja varjella maata eli siis luomakuntaa. Panteismi ja šaria-laki eivät sovi siten yhteen. Mutta on muita eri käsityksiä hänestä. Eräät lähteet kertovat hänen vastustaneen ateismia eikä suinkaan panteismia. Hänen kerrotaan harrastaneen myös mystiikkaa. Hänet yhdistetään usein myös suufilaisuuteen.
Ahmad Sirhindi antoi Intian islamille konservatiivisen leiman, joka on yhä voimassa. Hän otti mm. kantaa liialliseen nautintoaineiden ja makuaineiden käyttämiseen. Lisäksi hän otti kantaa siihen, että oppineisuuden auringon katsottiin laskeneen ja vallitsevana olevan Kali-aikakauden synkkyyteen ja pimeyteen seuraavalla ilmaisulla: "Ihmisen oma henki on verho, joka aiheuttaa auringon hämärtymisen pilven taakse."
Tällä hän tarkoitti yhtenä esimerkkinä, että eräs syy pimeyteen oli, että rikkaat eivät suostuneet alistumaan šarialain tuomiovallan alaisuuteen vaan luisuivat pois laista, mikäli heidän henkensä tai asemansa oli uhattu. Näin hän otti epäsuorasti kantaa mahdollisiin taqiyya-periaatteen soveltamisesta aiheutuviin ongelmiin.
Häneltä on julkaistu mm. seuraavat teokset: Durr al Ma'rifat (1025 AH), Noor al-Khallaq ja Ma'rifat al-Haqa'iq. Teoksiin on koottu ennalta määrätty pyhitetty lukumäärä hänen kirjeitään.
Cecil B. Demented

Cecil B. Demented ("Cecil B. DeMented") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut John Watersin käsikirjoittama ja ohjaama ranskalais-yhdysvaltalainen musta komediaelokuva. Siinä Melanie Griffith esittää tärkeilevää Hollywood-filmitähteä, jonka terroristit kaappaavat näyttelemään omassa underground-elokuvassaan.
Elokuvan nimi on väännös elokuvaohjaaja Cecil B. DeMillen nimestä.
Ranskan säätyjen yleiskokous

Säätyjen yleiskokous (myös yleissäädyt; ) oli Ranskassa ancien régimen aikana säätyvaltiopäivistä käytetty nimitys. Yleiskokouksessa olivat edustettuna kolme säätyä: ensimmäinen sääty eli papisto, toinen sääty eli aateli ja kolmas sääty eli porvaristo. Säätyjen yleiskokous oli luonteeltaan neuvoa-antava ja kuningas saattoi säätää lakeja tai määrätä veroja myös ilman sen hyväksyntää.
Ranskan säätyedustusjärjestelmän juuret olivat 1200-luvulla kehittyneissä korporatiivisen edustuksen käytännöissä. Ensimmäisen kansallisen kolmen säädyn yleiskokouksen kutsui koolle kuningas Filip IV Kaunis huhtikuussa 1302 etsiessään tukea kiistassaan paavi Bonifatius VIII:n kanssa. Useita vastaavia kokouksia järjestettiin 1300-luvun alkupuolelta alkaen, mutta järjestelyjen kömpelyys ja säätyjen jäykkyys päätöksenteossa estivät yleiskokouksen muodostumista institutionaaliseksi lainsäädäntöelimeksi. Myöhemmin ne joutuivat usein korvatuiksi alueellisilla säätykokouksilla, joiden järjestäminen oli helpompaa.
Säätyjen yleiskokouksen piirteet vakiintuivat 1400-luvun loppuun mennessä. Koska hallitsijat eivät välttämättä tarvinneet niiden apua, 1500-luvun alun jälkeen ne kutsuttiin koolle lähinnä sodan tai kriisin aikana. Vuoden 1614 yleiskokouksessa aatelin ja kolmannen säädyn eturistiriidoista johtuneet erimielisyydet estivät päätösten tekemisen ja tämän jälkeen säätyjä ei kutsuttu koolle 175 vuoteen.
Ranskan viimeisen säätyjen yleiskokouksen kutsui koolle kuningas Ludvig XVI talouskriisin aikana vuonna 1789. Kolmannen säädyn edustajat pelkäsivät aatelin ja papiston estävän uudistusten toteuttamisen, joten ne julistautuivat 17. kesäkuuta yksinään koko kansakuntaa edustavaksi kansalliskokoukseksi, mikä enteili historiallisen säätyedustuksen päättymistä. Tapahtumasta käynnistyi Ranskan vallankumous.
Peräpyörä

Peräpyörä on polkupyörän peräkärry, jossa lapsi kulkee suunnilleen polkupyörän ajoasennossa ja pystyy polkemaan. Peräpyörää voi kuvata polkupyörän takaosaksi. Peräpyörä voi olla myös kaksipyöräinen ja useammalle lapselle. Peräpyörän ajajalla on yleensä polkupyörän satula, ohjaustanko ja polkimet. 
Peräpyörän patentoi kanadalainen yrittäjä Delbert Adams. Adams aloitti ensimmäisenä peräpyörien valmistuksen, Trail-a-Bike, ja alkoi myydä niitä 1990-luvun alussa. 
Peräpyörien moninaisuus.
Peräpyöriä on useanlaisia.
Peräpyörät voivat olla yksi- tai monivaihteisia. Niissä on hyvin harvoin jarrut. Peräpyörän ajaja pystyy polkemaan kokonaisuudelle lisää vauhtia, mutta ei jarruttamaan kulkua.
Joissakin ajoasento on pysty, joissakin istuva (vrt. nojapyörä). Eräissä nojaperäpyörissä ei ole ohjaustankoa.
Peräpyörä kiinnitetään polkupyörään (vetopyörään) joko satulaputkeen tai erityiseen tavaratelineeseen. Kiinnitysliittimessä on nivel, joka sallii kääntymisen (sivusuunnassa tai sivu- ja pystysuunnassa, mutta ei kiertymistä) tai mekanismilla, joka käyttää satulaputkea nivelenä. Liittimessä voi olla pikakiinnitysmekanismi. Jotkin peräpyörät voi taittaa pienemmäksi varastointia varten (vrt. Taittopolkupyörä).
Peräpyöriä on sekä yksisatulaisina että tandempyörinä, joissa kaksi lasta ajaa peräkkäin. 
Peräpyörää muistuttaa vetotanko, joka muuttaa lapsen pyörän peräpyöräksi. 
Saatavuus ja valmistajia.
Suomalaisissa pyöräkaupoissa ei keväällä 2013 ole yleisesti saatavilla peräpyöriä. Tilaukset pitää tehdä pyöräkauppojen, nettipyöräkauppojen kautta. Alla on joitakin valmistajaa ja heidän merkkejään:
Ciudad Universitaria de Caracas

Ciudad Universitaria de Caracas (”Caracasin yliopistokaupunki”) on Caracasissa sijaitsevan Venezuelan keskusyliopiston pääkampus. Sen suunnittelutyössä oli mukana useita arkkitehteja ja taiteilijoita. Työn pääsuunnittelija oli arkkitehti Carlos Raúl Villanueva. Kampusalue valittiin vuonna 2000 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Historia.
Venezuelan keskusyliopiston tausta on vuodessa 1721, jolloin Espanjan kuninkaan Filip V:nnen määräyksestä perustettiin Caracasiin Kuninkaallinen ja paavillinen yliopisto. Se toimi alkuun Santa Rosan seminaarin yhteydessä, ja itsenäinen laitos siitä tuli 1856. Yliopiston tilat olivat tämän jälkeen Pyhän Franciscuksen luostarin entisessä rakennuksessa, mutta pian yliopisto alkoi levittäytyä myös muihin rakennuksiin. Opetuksen hajaantuminen aiheutti ongelmia, ja yliopistossa alettiin suunnitella uuden modernin kampusalueen rakentamista kaupungin laitamille.
Uuden kampuksen suunnittelu aloitettiin 1942, ja ensimmäiset suunnitelmat keskittyivät lääketieteellisen tiedekunnan ja kliinisen sairaalan rakennuksiin. Seuraavana vuonna nimitettiin komissio valvomaan rakennustöitä, ja siihen tuli edustajia useista ministeriöistä. Suunnittelutöiden johtoon valittiin arkkitehti Carlos Raúl Villanueva. Villanueva ei ollut vielä ollut mukana vuonna 1943 julkaistussa ensimmäisessä suunnitelmassa, johon oli hahmoteltu jo useita rakennusryhmiä. Hän osallistui vuonna 1944 Bogotán suuntautuneella matkalle, jossa komissio tutki Bogotán yliopistokampusta. Matkan jälkeen päätettiin perustaa arkkitehtuuriryhmä, joka valvoisi koko suunnittelutyötä. Vielä samana vuonna valmistui uusi suunnitelma.
Ensimmäisenä aloitettiin vuonna 1945 kliinisen sairaalan ja siihen liittyvien rakennusten rakentaminen. Teknisen koulun rakennustyöt aloitettiin 1947. Ensimmäisen vaiheen rakennukset saatiin valmiiksi 1953, minkä jälkeen projekti kehittyi jatkossa dynaamisesti. Sinä vuonna alkoi Villanuevalle tärkeän arkkitehtuurin tiedekunnan rakentaminen. Tämän jälkeen rakennettiin vielä muitakin tiedekuntarakennuksia, ja viimeiset rakennukset valmistuivat vasta Villanuevan kuoleman jälkeen. Rakennuksiin on tehty tämän jälkeen joitakin muutoksia, ja alueella on noussut myös uusia rakennelmia, esimerkiksi Gorka Dorronsoron suunnittelema insinööritieteiden hallintorakennus.
Venezuela nimesi kampusalueen suojelukohteeksi 1994, jolloin alueen kuntoa tutkittiin ja laadittiin tarkkailuohjelma. Unescon maailmanperintöluetteloon kampus listattiin vuonna 2000. World Monuments Fund valitsi arkkitehtuurin tiedekunnan rakennuksen vuoden 2010 suojelua kaipaavien kulttuurikohteiden luetteloon.
Lauri Könönen

Lauri Sakari Johannes Könönen (4. huhtikuuta 1904 Hamina – 1. maaliskuuta 1971) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen rykmentin komentaja.
Könönen kävi reserviupseerikoulun 1924–1925 sekä Kadettikoulun 8. kadettikurssin 1925–1927. Hän toimi nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Polkupyöräpataljoona 3:ssa (myöh. JP 3) 1927–1939. Talvisodassa Könönen jatkoi JP 3:ssa komppanianpäällikkönä ja myöhemmin JP 3:n komentajana. Hän toimi myös pataljoonankomentajana JR 8:ssa ja sittemmin komensi PPP 5:a marraskuuhuun 1940 asti. Hän komensi myös JP 2:a vuoden 1940 lopussa. 
Jatkosodan alussa Könönen komensi Sissipataljoona 3:a syyskuuhun 1941, jolloin hän haavoittui. Kesäkuussa 1943 hänet nimitettiin JR 32:n komentajaksi toimien tehtävässä 23.3.1944 asti. Kesäkuusta 1944 eteenpäin hän komensi JR 52:a. Hänet ylennettiin myös everstiksi 23.6.1944. Myöhemmin vuonna 1944 hän toimi Maasotakoulun johtajan apulaisena. Hän osallistui myös Lapin sotaan JP 3:n komentajana sekä Kevyen prikaatin komentajan sijaisena. 
Sodan jälkeen Könönen komensi JR 3:a 1946–1948. Joensuun sotilaspiirin komentajaksi hän oli sijoitettuna 1948–1949. JR 1:a (myöhemmin 1. prikaati) hän komensi 1949–1955. Hämeenlinnan sotilaspiiriä hän komensi 1955–1963. Samalla hän toimi Hämeen sotilasläänin komentajan sijaisena 1957–1960 ja uransa päätteeksi toimi myös vuodet 1963–1964 Hämeen sotilasläänin vakinaisena komentajana.
Skorpioni I

Skorpioni I oli ensimmäinen kahdesta Ylä-Egyptin hallitsijasta Naqada III -kulttuurin aikana, Egyptin protodynastisella kaudella. Hänen nimensä saattaa viitata skorpionijumalatar Serketiin – tosin Serketin kultti yleistyi vasta Egyptin vanhan valtakunnan aikana, minkä vuoksi Skorpioni I:n nimen on uskottu tulevan muualta.
Skorpioni I oli yksi muinaisen Egyptin ensimmäisistä hallitsijoista ja mahdollisesti Ylä-Egyptin ensimmäinen todellinen kuningas. Hänen uskotaan eläneen Thinisin kaupungissa 100–200 vuotta ennen tunnetumpaa Skorpioni II:ta, joka hallitsi Hierakonpoliin eli Nekhenin kaupungista käsin.
Hauta.
Skorpioni I:lle kuuluva hauta on löytynyt kuninkaan hautausmaalta Abydoksesta, jonne thiniittikauden kuninkaat haudattiin. Hauta tunnetaan arkeologisissa piireissä, koska sieltä on löytynyt mahdollisia todisteita muinaisesta viinin käytöstä. Tutkiessaan hautaa arkeologit löysivät kymmeniä muualta tuotuja keraamisia ruukkuja, joiden sisältämä keltainen aines vastaa koostumukseltaan viiniä ja on peräisin noin vuodelta 3150 eaa. Ruukuissa oli myös jäämiä yrteistä, pihkasta ja muista luontaisista aineksista. Haudasta löydettiin myös viinirypäleiden siemeniä, kuoria ja hedelmälihaa.
Kantatie 42

Kantatie 42 oli Rauman ja Huittisten välinen tie ennen tieosuuden muuttamista valtatieksi 12.
Historiaa.
Alun perin kantatie 42 oli Rauman ja Huittisten välinen tie. Kantateiden numerointia jatkettiin 40-sarjan numeroalueelle vuonna 1970 Länsi-Suomessa, kun valtatien 9 uusi linjaus Turun ja Tampereen välillä valmistui. Tässä yhteydessä Auran ja Tampereen välinen vanha valtatie 9 sai kantatienumeron 41 ja Rauman ja Huittisten välinen tie numeron 42. Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa Valtatie 12 numerointia jatkettiin Tampereelta Raumalle, ja kantatienumero 42 poistui käytöstä.
Zoom (Alvin Leen albumi)

Zoom on englantilaisen kitaristi ja lauluntekijä Alvin Leen studioalbumi vuodelta 1992.
Lee on itse tuottanut albumin. Levy-yhtiö on tanskalainen Mega Records.
Vierailevista muusikosta tunnetuimpia ovat Clarence Clemons, George Harrison ja Jon Lord.
Kappaleet.
Laulujen sanat ovat albumin mukana. Tavanomaisten ihmissuhdekuvausten lisäksi kappaleella "Use That Power" nostetaan esiin ympäristöasiat ja mm. viitataan Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuteen.
1. A Little Bit of Love – 3:45
 (Alvin Lee, Space Songs, Warner Chappell Ltd)
 Alvin Lee – laulu, kitara
 Alan Young – rummut
 Steve Grant – basso, kosketinsoittimet
 Steve Gould ja Deena Payne – taustalaulu
2. Jenny Jenny – 4:22
 (Alvin Lee / Steve Gould, Space Songs, Warner Chappell Ltd)
 Alvin Lee – laulu, kitara
 Steve Gould – laulu
 Clarence Clemons – tenorisaksofoni
 Richard Newman – rummut
 Steve Grant – basso, kosketinsoittimet
3. Remember Me – 4:35
 (Alvin Lee, Space Songs, Warner Chappell Ltd)
 Alvin Lee – laulu, kitara
 Alan Young – rummut
 Steve Grant – kosketinsoittimet, taustalaulu
4. Anything for You – 4:53
 (Alvin Lee, Space Songs, Warner Chappell Ltd; Sideman, Warner Chappell Ltd)
 Alvin Lee – laulu, kitara
 Richard Newman – rummut
 Steve Grant – basso, kosketinsoittimet
 Deena Payne ja Steve Gould – taustalaulu
5. The Price of This Love – 4:04
 (Alvin Lee, Space Songs, Warner Chappell Ltd)
 Alvin Lee – laulu, kitara
 Alan Young – rummut
 Steve Grant – basso, kosketinsoittimet
 Steve Gould ja Deena Payne – taustalaulu
6. Real Life Blues – 4:33
 (Alvin Lee, Space Songs, Warner Chappell Ltd)
 Alvin Lee – laulu, kitara
 George Harrison – slidekitara
 Jon Lord – Hammond-urut
 Steve Grant – basso, kosketinsoittimet, taustalaulu
1. It Don't Come Easy – 5:05
 (Alvin Lee, Space Songs, Warner Chappell Ltd)
 Alvin Lee – laulu, kitara
 Alan Young – rummut
 Steve Grant – basso, kosketinsoittimet
2. Lost in Love – 4:05
 (Alvin Lee ja Steve Gould, Space Songs, Warner Chappell Ltd)
 Alvin Lee – kitara, rummut
 Steve Gould – basso, kosketinsoittimet
3. Wake Up Moma – 3:55
 (Alvin Lee, Space Songs, Warner Chappell Ltd)
 Alvin Lee – laulu, kitara
 Jon Lord – Hammond-urut
 Clarence Clemons – tenorisaksofoni
 Alan Young – rummut
 Billie Dixon – basso
 Jimmy Johnson – piano
4. Moving the Blues – 4:02
 (Alvin Lee, Space Songs, Warner Chappell Ltd)
 Alvin Lee – laulu, kitara
 Clarence Clemons – tenorisaksofoni
 Tim Hinkley – piano
 Alan Young – rummut
 Steve Grant – basso
 Steve Gould ja Deena Payne – taustalaulu
5. Use That Power – 4:19
 (Alvin Lee, Space Songs, Warner Chappell Ltd; Tim Hinkley, Tinkley Music ECM Ltd)
 Alvin Lee – laulu, kitara
 Tim Hinkley – kosketinsoittimet
 Clarence Clemons – tenorisaksofoni
 Richard Newman – rummut
 Steve Grant – basso
 "The Zoomettes" (Steve Gould, Deena Payne, Tim Hinkley, Dawn Reddal) – taustalaulu
Muusikot.
Alvin Leen kerrotaan käyttävän Scalar-merkkisiä kitarankieliä ja Hohnerin huuliharppuja. Hänen kiertuemanagerinaan on toiminut John Hembrow ja muuten Gabriele Skarda.
Welcome to Club Casablanca

Welcome to Club Casablanca on brittiläissyntyisen laulaja Long John Baldryn studioalbumi vuodelta 1976.
Tuottaja ja sovittaja on Jimmy Horowitz ja levy-yhtiö Casablanca Records. Albumi on tehty Yhdysvalloissa.
Kappaleet.
 Sivu 1 (kesto 20:32)
Sivu 2 (kesto 21:45)
Kokoonpano.
Long John Baldryn taustalla on puhaltimin vahvistettu yhtye sekä naislaulaj(i)a.
Simme

Simme on joki Keski-Sveitsissä. Joen pituus on 55,4 km Simme saa alkunsa Bernin Alpeilta, Wildstrubelin länsipuolelta ja Lenkin eteläpuolelta. Joki laskee Kanderiin Wimmisissä, Spiezin länsipuolella.
Simme virtaa Bernin kantonin alueella. Merkittävimmät paikkakunnat joen varrella ovat Lenk, Zweisimmen ja Wimmis. Simme on antanut nimen muun muassa Zweisimmenille, jossa joen kaksi alkuhaaraa yhdistyvät.
Vesivoima.
Simmessä on neljä vesivoimalaa.
Virtaama.
Simmen virtaama vaihtelee vuosien 1986-2008 tietojen perusteella vuosittain melko vähän: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksulla Latterbachissa, Wimmisin yläpuolella - ennen joen yhdistymistä Kanderiin - on ollut 20 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1999 (25 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 1989 (16 m³/s). Lyhyemmän jakson vaihtelu on suurempaa: suurin vuorokausikeskivirtaama on mitattu vuoden 2005 elokuussa (316 m³/s) sekä pienin vuoden 1997 huhtikuussa (2,1 m³/s).
Cesar (departementti)

Cesar on yksi Kolumbian 32 departementista. Sen pääkaupunki on Valledupar, pinta-ala 22 905 km² ja asukasluku vuonna 2011 oli 979 100.
Departementti sijaitsee Kolumbian koillisosassa. Se on hedelmällistä maanviljelysmaata. Ennen espanjalaisten tuloa alueella asui useita maanviljelystä harjoittavia intiaaniheimoja, ja joillakin niistä on edelleen oma hallintonsa.
Mega Man Battle Network

Mega Man Battle Network (Japanissa Battle Network Rockman EXE (バトルネットワーク ロックマンエグゼ)) on Capcomin kehittämä ja Game Boy Advancelle julkaisema videopeli. Se on "Mega Man Battle Network"-sarjan ensimmäinen peli. Se julkaistiin Japanissa GBA:n julkaisun yhteydessä 21. maaliskuuta 2001 sekä Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa myöhemmin samana vuonna.
"Battle Network" sijoittuu 2000-luvulle maailmaan, jossa yhteiskuntaa ja arkea ohjaa internet. Käyttäjät voivat olla vuorovaikutuksessa ja tutkia lähes mitä tahansa elektronista laitetta käyttämällä erittäin kehittyneitä "NetNavi" internet avatareja. Pelissä seurataan nuorta poikaa, Lan Hikaria ja hänen NetNavia, MegaMan.EXE:ä samalla kun he ratkovat "WWW" organisaation aloittamaa rikossarjaa. Edeltäjissä lajityyppinä olleen tasohyppelyn sijaan "Battle Network" on taktinen roolipeli (RPG), jossa pelaaja ohjaa vuorotellen pelin ulkopuolisessa maailmassa Lania ja MegaMan.EXE:ä virtuaalimaailmassaan. Taistelut painottuvat reaaliaikaisen taktiikan lajityyppiin; "Battle Chipseiksi" nimettyjä erikoiskykyjä voidaan käyttää lukuisten tietokonevirusten hoitelemiseen pelin verkkoympäristöissä.
"Battle Network" kehitettiin päihittämään Nintendon käsikonsolipelien RPG menestystavaramerkki Pokémon. Tuottaja Keiji Inafunen mukaan kehittäjätiimi halusi "Battle Networkin" tunnistamaan nimenomaan nuorien pelaajien luomaa asennetta todelliseen maailmaan ja pelattavuusmalliin, joka sekoittaa perinteistä toimintaa ja RPG-elementtejä. Battle Network sai arvostelijoilta positiivisia vastaanottoja. Sen epäsovinnaiselle taistelujärjestelmälle merkittävää kiitosta ja sen esitys oli hyvin pidetty. Pelin juoni kuitenkin sai ristiriitaisia mielipiteitä. Peliä seurasi useita jatko-osia ja spin-off nimikkeitä sekä muuta mediaa.
Chocó

Chocó on yksi Kolumbian 32 departementista. Sen pääkaupunki on Quibdó, pinta-ala 46 530 km² ja asukasluku vuonna 2011 oli noin 480 800.
Chocó sijaitsee maan luoteisosassa, ja sillä on rantaviivaa sekä Tyynenmeren että Karibianmeren puolella.
Chocóa pidetään usein yhtenä Kolumbian surkeimmista alueista, koska jo Espanjan siirtomaa-ajoilta lähtien Karibianmeren rannikkoa on kehitetty enemmän, sillä Atlantin valtameren läpi kulkee suora vesiyhteys Eurooppaan, joten luonnonvaroja saatiin kuljetettua nopeasti emämaahan. Alueelle on vaikeaa järjestää asutusta, koska suuri osa siitä on sademetsää ja jatkuvasti tulvivaa. Myös maanjäristyksistä kärsitään.
Terveydenhuollon, puhtaan veden ja tieyhteyksien puute vaikeuttaa myös alueella asumista, kuten myös väkivalta ja köyhyysraja, jonka alapuolella eli vuonna 2015 noin 66 prosenttia Chocón väestöstä.
Mallotus

Mallotus voi viitata johonkin näistä:
Córdoba (Kolumbia)

Córdoba on yksi Kolumbian 32 departementista. Sen pääkaupunki on Montería, pinta-ala 25 020 km² ja asukasluku vuonna 2011 oli noin 1,6 miljoonaa.
Córdoba on perustettu vuonna 1951. Se on saanut nimensä itsenäisyystaistelija José María Cordoban mukaan.
Jalkapallon B-poikien SM-sarja

Jalkapallon B-poikien SM-sarja (myös P17 SM tai U17 SM) non Suomen Palloliiton alainen nuorten jalkapallosarja. Siihen ovat oikeutettuja osallistumaan alle 17-vuotiaat pelaajat.
Sihl

Sihl on joki Keski-Sveitsissä. Sen pituus on 68,1 km.
Joen kulku.
Sihl saa alkunsa Schwyzin kantonissa sijaisevalta Hoch-Ybrigin alueelta, Druesbergin pohjoispuolelta. Joki kulkee Zürichin keskustassa päärautatieaseman laiturialueen alitse ja laskee Limmattiin aseman pohjoispuolella. Yläjuoksullaan Sihl virtaa Einsiedelniin rakennetun Sihlsee-nimisen patojärven kautta.
Sihl virtaa Schwyzin, Zugin ja Zürichin kantonien alueella. Merkittävimmät paikkakunnat joen varrella ovat Adliswil ja Zürich.
Vesivoima.
Sihlssä on neljä vesivoimalaa. Lisäksi osa joen vedestä ohjataan Sihlseestä suoraan Zürichjärveen, jonka rannalla Altendorfissa, lähes 500 metriä Sihlseetä alempana, on Etzelwerk AG:n omistama vesivoimalaitos. Voimalaitoksen vuosituotanto on keskimäärin noin 270 GWh.
Virtaama.
Sihl on Sihlseen avulla säännösteltävä joki. Sihl on suhteellisen pitkä, Sveitsin 13:nneksi pisin joki (68 km). Toisaalta valuma-alue on vain 341 km² eli valuma-alueen leveys on keskimäärin viisi kilometriä.
Sihlin virtaama vaihtelee vuosien 1938-2008 tietojen perusteella vuosittain melko vähän: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksulla Sihlhölzlissä, Zürichissä - ennen joen yhdistymistä Limmattiin - on ollut 7 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1999 (10 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 1989 (4 m³/s). Lyhyemmän jakson vaihtelu on merkittävää: suurin vuorokausikeskivirtaama on mitattu vuoden 2005 elokuussa (280 m³/s) sekä pienin vuoden 1950 tammikuussa (0,8 m³/s).