tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Fridrih Ermler

Fridrih Markovitš Ermler (, 13. toukokuuta 1898 Rēzekne – 12. heinäkuuta 1967 Leningrad) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja.
Fridrih Ermler palveli Venäjän kansalaissodan aikana puna-armeijassa ja tšekassa. Vuosina 1923–1924 hän opiskeli Leningradin elokuvataiteen instituutissa ja työskenteli sen jälkeen Sevzapkino-studiolla (nykyinen Lenfilm). Vuosina 1929–1931 Ermler opiskeli Neuvostoliiton elokuva-akatemiassa.
1920-luvulla Ermler ohjasi yksilön ja yhteisön psykologiaa ja arkea kuvaavia elokuvia kuten "Katka – paperiomena" (1926), "Pariisin suutari" (1928) ja "Talo lumikinoksessa" (1928). "Imperiumin sirpaleen" (1929) aiheena on maailman ja ajan jakautuminen kahtia vallankumouksen seurauksena. Sergei Jutkevitšin kanssa ohjattu "Vastasuunnitelma" (1932) oli yksi ensimmäisistä neuvostoliittolaisista äänielokuvista. "Talonpojat" (1935) ja "Suuri kansalainen" (1938–1939) edustavat kansanvihollisia ja tuholaisia vilisevää poliittista propagandaa. Sergei Kirovista kertovaa "Suurta kansalaista" on kuvattu yhdeksi neuvostoelokuvan taitavimmista ja pelottavimmista stalinistisista valheista.
Toisen maailmansodan aikana Ermler ojasi isänmaalliset sotaelokuvat "Hän puolustaa isänmaataan" (1943) ja "Suuri käänne" (1945). Stalinin kuoleman jälkeen kuvatuissa elokuvissa "... Ja tarina jatkui" (1955) ja "Ensimmäinen päivä" (1957) ohjaaja yritti sopeutua uuteen taiteelliseen ilmapiiriin. Viimeisessä elokuvassaan "Pered sudom istorii" (”Historian tuomioistuimen edessä”, 1965) Ermler palasi hänelle ominaiseen poliittiseen aiheeseen.
Ermler liittyi kommunistipuolueen jäseneksi vuonna 1919. Vuonna 1948 hänelle myönnettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimi. Ohjaaja on saanut neljästi Stalin-palkinnon. Hänet on palkittu myös Leninin ja työn punaisen lipun kunniamerkeillä.
Mattias Wargh

Mattias Wargh (s. 15. lokakuuta 1982 Pedersöre, Suomi) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi kaudella 2013 Veikkausliigan FF Jarossa.
Mattias Wargh on Jaron juniorikoulun kasvatti. Ensimmäinen miesten joukkue oli Kolmosen Nykarleby IK kaudella 2003. Silloin Wargh löi itsensä läpi ja sai sopimuksen Jaron Veikkausliigajoukkueessa, jossa hän pelasikin kaksi seuraavaa kautta. Loukkaantumisten seurauksena pelipaikka ei vakiintunut.
Sen jälkeen Wargh pelasi alemmissa sarjoissa NIK:ssa, JBK:ssa ja IFK Jakobstadissa seuraavat viisi kautta, kunnes jälleen alasarjasaavutustensa perusteella hän sai paikan syksyllä 2010 Jarossa. , 
Wargh pelasi seuraavat kolme kautta Jarossa eli kaudet 2011-2013 kaikkiaan 42 ottelua ja teki yhdeksän maalia. Osan kausista 2012 ja 2013 Wargh oli loukkaantuneena jalkavammojen vuoksi. Sopimusta jatkettiin huolimatta loukkaantumisesta. , Ura Jarossa päättyi syksyllä 2013, kun seura ei enää uusinut sopimusta. Veikkausliigauraa Jarossa kesti kaikkiaan viisi kautta eli 61 ottelua ja 10 tehtyä maalia.
Myös Warghin isoveli Jimmy tuli tunnetuksi myös jalkapalloilijana.
Argentiinankoiransilmä

Argentiinankoiransilmä ("Erigeron bonariensis", syn. "Conyza bonariensis" koiransilmien suvussa) on kallioisten sukuun kuuluva asterikasvi. Se kasvaa laajasti levinneenä rikkakasvina trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Laji lienee kotoisin Keski- tai Etelä-Amerikasta. Ulkonäöltään argentiinankoiransilmä muistuttaa kanadankoiransilmää ("Erigeron canadensis").
Suomessa argentiinankoiransilmä on tavattu yhden kerran, 1900-luvun alkupuolella Helsingissä.
Tapani Jokela

Kaarle Tapani Jokela (14. tammikuuta 1922 Lahti – 22. elokuuta 2014 Espoo) oli suomalainen taidemaalari. Hänen teoksiaan oli ensi kertaa julkisesti näytteillä Helsingissä vuonna 1950.
Jokela opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1945–1946 ja Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1946–1949. Jokelan taiteellinen tuotanto koostuu pääasiassa öljy- ja temperamaalauksista. Hän teki Tampereen yliopiston kansanterveystieteen laitokselle freskon "Kasvun aikaa" (1979, Valtion taideteostoimikunnan tilaama). Lisäksi hän teki seinämaalauksia useisiin kouluihin ja Vantaan virastotaloon.
Jokela toimi opettajana Suomen Taideakatemian koulussa vuodet 1962–1973, joista rehtorina 1965–1973, sekä Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella vuodesta 1978 lähtien.
Jokela sai Suomen Taideyhdistyksen jakaman Dukaattipalkinnon vuonna 1951. Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1967 ja Vantaan kulttuuripalkinto vuonna 1981.
Jokelan puoliso oli Götha Ingeborg Lindström (s. 1926), ja parilla oli kaksi lasta.
Tšitšerinin talo

Tšitšerinin talo () on klassismia edustava rakennusmuistomerkki Nevski-prospektilla Pietarissa. Vuosina 1768–1771 rakennetun talon suunnittelija on tuntematon. Aikaisemmin sen paikalla sijaitsi keisarinna Elisabetin väliaikainen palatsi.
Pietarin kenraalipoliisimestaria Nikolai Tšitšeriniä varten rakennetulla palatsimaisella talolla on huomattava rooli Pietarin keskustan kaupunkikuvassa. Sen kolmelle kadulle avautuvia julkisivuja ja pyöristettyjä kulmia koristavat kaksikerroksiset pylväiköt. Alkuperäisestä 1700-luvun lopun sisustuksesta ovat säilyneet muun muassa pyöreän kulmasalin korinttilaiset pylväät ja pilasterit.
Vuonna 1794 Tšitšerinin talon yhteyteen pystytettiin Moikan-puoleinen sivurakennus. 1800-luvun alussa talo kuului kauppias Andrei Kosikovskille, jonka aikana rakennettiin Vasili Stasovin suunnittelema Bolšaja Morskaja -kadun puoleinen siipi. Vuodesta 1858 lähtien rakennuksen omisti Jelisejevin kauppiassuku.
1800-luvulla Tšitšerinin talo oli yksi Pietarin kulttuurielämän keskuksista. Siinä ovat asuneet muun muassa arkkitehti Giacomo Quarenghi ja kirjailija Aleksandr Gribojedov. Vuosina 1919–1922 rakennuksessa toimi ”Taiteiden talo”, jossa asuivat ja työskentelivät muun muassa kirjailijat Konstantin Fedin, Veniamin Kaverin ja Mihail Zoštšenko. Vuonna 1923 avattiin elokuvateatteri, joka vuodesta 1930 lähtien tunnettiin nimellä Barrikada. 1990- ja 2000-luvuilla restauroidussa ja osittain uudelleen rakennetussa talossa toimii nykyään Taleon-hotelli.
Tšitšerinin talon osoite on Nevski prospekt 15. Lähimmät metroasemat ovat Nevski prospekt ja Gostinyi dvor.
Tuutarinjärvi

Tuutarinjärvi (myös "Villasinjärvi"; ) on järvi Pietarin Kraasselan piirissä Venäjällä. Sen pituus on 1,3 kilometriä, leveys 0,7 kilometriä ja suurin syvyys 4 metriä. 
Järvi laskee Suomenlahteen Tuutarinjoen kautta. Sitä käytetään vesilähteenä ja vapaa-ajanviettopaikkana. Rannalla sijaitsevat Tuutarin (ven. Možaiski) taajama ja Villasin kylä.
Tuutarinjoki

Tuutarinjoki () on joki Pietarin lounaisosassa Venäjällä. Sen pituus on 21 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 327 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Tuutarinjärvestä ja virtaa Kraasselan, Rötsänsillan ja Vanhan-Paanovan (ven. "Staropanovo") läpi erottaen Liihan Uljaalasta. Yläjuoksulla on kahden kilometrin pituinen patojärvi. Rötsänsillan kohdalla joki yhtyy Liihan kanavaan, johon yleensä virtaa suurin osa vedestä. Alajuoksulla on vuosina 1977–1979 kaivettu kanava, joka ohjaa Tuutarinjoen ja eräiden muiden pienten jokien vedet Suomenlahteen.
Kaarlo Koroma

Kaarlo (Kalle) Vilhelm Koroma (vuoteen 1929 Forsblom, 4. maaliskuuta 1908 Helsinki – 29. kesäkuuta 2000) oli taidemaalari, kuvataiteilija ja majuri evp. Koroma opiskeli Vapaassa Taidekoulussa iltakurssilla vuosina 1947–1948. Hän debytoi Turussa vuonna 1936. Kaarlo Koroma oli Viipurin Taiteilijaseuran merkittävä jäsen. Kaarlo Koroma johti Kuvataiteilijaseniorit ry:n perustamista vuonna 1970. Koroma oli naimisissa Maria o.s. Alasen kanssa ja myöhemmin jäätyään leskeksi Kira o.s. Reinikaisen kanssa. 
Koroma maalasi maisemia ja rakenteellisia kaupunkikuvia. Professorin arvonimen hän sai vuonna 1976.
Koroma osallistui lukuisiin Suomen Taideakatemian sekä Suomen taideyhdistyksen kiertonäyttelyihin ja Nuorten näyttelyihin. Hän oli myös mukana muun muassa Suomen Taiteilijain näyttelyissä ja Kuvataiteilijaseniorien näyttelyissä. Hän piti myös lukuisia yksityisnäyttelyitä Turussa, Helsingissä ja Tampereella. Ulkomailla hän osallistui taidenäyttelyihin Tukholmassa, Bukarestissa, Constantassa, Rostockissa, Roomassa, Biarritzissä, Pariisissa, Lontoossa, Ovariossa Portugalissa, Firenzessä, Napolissa, Palazzo Manifestazionessa Italiassa, Göteborgissa, Oslossa sekä kiertonäyttelyyn Intiassa. 
Koroman teoksia on nähtävillä Amos Andersonin taidemuseossa, Tampereen nykytaiteen museossa, Wäinö Aaltosen museossa, Helsingin ja Turun kaupunkien kokoelmissa, Helsingin yliopistossa, Sihtolan, Wihuri säätiön, Yrjö A. Jäntin ja Viipurin taiteen ystävien kokoelmissa. Ulkomailla hänen taidettaan on Kunsthallessa Rostockissa ja Templar Housessa Roomassa.
Koroma oli upseerina Suomen puolustusvoimissa vuosina 1948–1956.
Kirjalliset työt.
Kaarlo Koroma on toimittanut muun muassa "Suomen Kuvataiteilijat" vuonna 1962, "Suomen Taiteilijaseura 1864–1964", "Maecenas-Kilta 20 vuotta" ja "Vollmerin Künstlerlexikonin" Suomen osan "Suomen taidetta 1950-luvulla". "Suomen Taide" -vuosikirjat hän on toimittanut vuosilta 1961–1969 sekä Taidemaalariliiton 50-vuotishistoriikin. Hän oli myös "Taide"-lehden toimittaja vuosina 1959–1969 sekä toimitti lukuisia muitakin taidetta koskevia julkaisuja. Koroma on kirjoittanut myös kirjan "Viipurin taiteilijaseura 1930-1980".
Motti (tilavuusmitta)

Motti (, ) on alku­peräiseen metrijärjestelmään sisältynyt halkojen mittauksessa käytetty tilavuusyksikkö, suuruudeltaan yksi kuutiometri. Sitä käytetään yleensä mitattaessa suuria määriä polttopuuta tai muuta sahattua puuta, kun taas sahaamatonta puuta mitataan kuutiometreinä. Nykyiseen kansain­väliseen yksikkö­järjestelmään eli SI-järjestelmään motti ei kuulu.
Yksikön kansain­välinen nimi stere (ranskaksi stère) johtuu kreikan kielen sanasta στερεός ("stereos"), joka merkitsee kiinteätä. Yksikkö otettiin käyttöön Ranskassa vuonna 1793 aikaisemman corde-nimisen yksikön metri­järjestelmän mukaisena vastineena. Yksikön suomen­kielinen nimi johtuu ruotsin sanasta "mått", joka merkitsee mittaa.
Hollannissa käytetään motin ("stere") ohella myös yksikköä "kuub", joka on lyhenne sanoista "kubieke meter", kuutiometri. Kuub ja stere eroavat kuitenkin toisistaan sikäli, että kuub on täysi kuutio­metri puuta, kun taas stere merkitsee kuutio­metrin suuruista halko­pinoa. Tällainen motti sisältää aina hieman vähemmän kuin kuutio­metrin verran puuta, koska halkojen väliin jää aina jonkin verran tyhjää tilaa, joka lasketaan mukaan mitattaessa puuta motteina (stereinä), mutta ei mitattaessa sitä kuubeina. Täten motti merkitsee siis pinokuutiometriä, kuub sen sijaan kiintokuutiometriä.
Erkki Ketola

Erkki Antti Ketola (s. 5. helmikuuta 1929 Virrat) on suomalainen juristi ja varatuomari, joka toimi eduskunnan pääsihteerinä vuosina 1983–1992. 
Hänelle myönnettiin valtiopäiväneuvoksen arvonimi vuonna 1992. Ketolan jälkeen eduskunnan pääsihteeriksi nousi apulaispääsihteeri Seppo Tiitinen vuonna 1992.
Genovan tasavalta

Genovan tasavalta (, , ) oli Genovan kaupungista kehittynyt itsenäinen valtio vuosina 1005–1797 Välimeren pohjoisrannikolla.
Genovan tasavalta käsitti aluksi Genovan kaupungin ja ympäröivät alueet, mutta Genovan hallitsemat alueet lisääntyivät kaupankäynnin lisääntyessä. Vuonna 1015 koko Liguria oli osa Genovaa. Ensimmäisen ristiretken jälkeen vuonna 1098 Genovalla oli siirtokuntia Syyriassa, joista suurin osa menetettiin Saladinille. Vuonna 1261 Izmiristä tuli osaa Genovaa. Vuonna 1255 Genova perusti siirtokunnan Krimin niemimaalle Caffaan, tämän jälkeen Genova perusti Soldaian, Chercon ja Cembalon siirtokunnat. Vuonna 1275 Bysantti antoi Khios- ja Samos-saaret Genovalle. Vuosien 1316–1332 aikana Genova perusti siirtokuntia Mustanmeren rannalle La Tanaan ja Samsuniin. Vuonna 1355 Genova sai Lesbos-saaren. 
1300-luvun lopussa perustettiin Samastri Mustallemerelle ja Genova sai Kyproksen. Tuolloin Genova hallitsi neljännestä Bysantin pääkaupungista Konstantinopolista ja hallitsi Trebizondin keisarikunnan pääkaupunkia. Genovan tasavalta menetti suurimman osan alueistaan 1400-luvulla Osmanien valtakunnalle.
Programma 101

Programma 101 oli Olivettin kehittämä elektroninen ohjelmoitava laskukone, jota on joskus kutsuttu jopa maailman ensimmäiseksi ”pöytätietokoneeksi” tai jopa "henkilökohtaiseksi tietokoneeksi". Se oli ensimmäinen ohjelmoitava laite, johon pienillä ja keskisuurilla yrityksillä oli varaa. Konetta myytiin yli 40 000 kappaletta.
Historia.
Ennen Programma 101:sta markkinoille oli tullut elektronisia pöytäkoon nelilaskimia. Ensimmäisiä ohjelmoitavia pöytälaskimia olivat Mathatron (1964) ja Programma 101 (1965).
Programma 101:n suunnittelu aloitettiin 1962, ja sen kehittäjä ja pääsuunnittelija oli italialainen Pier Giorgio Perotto (1930–2002). Kone tuli markkinoille 1965. Laitteen esteettisestä suunnittelusta vastasi italialainen suunnittelija Mario Bellini. Bellinin muotoilema koneen ulkonäkö voitti lukuisia teollisen muotoilun palkintoja. Programma tuli Yhdysvaltojen markkinoille alkuvuodesta 1966, jolloin sen myyntihinta oli 3 200 dollaria.
Toimintaperiaate.
Programma 101:ssä ei vielä ollut mikroprosessoria eikä mikropiirejä. Kone koostui transistoreista, vastuksista ja kondensaattoreista. Käskyt voitiin antaa tavallisen laskimen tavoin näppäimistön kautta tai ne voitiin varastoida muistiin ja suorittaa kontrolli- ja aritmeettisten yksiköiden avulla.
Koneen muistissa oli yhdeksän rekisteriä, jotka pystyivät varastoimaan numeerista dataa tai ohjelmointikäskyjä. Jokainen rekisteri kykeni varastoimaan 22-numeroisen luvun, etumerkin ja desimaalipisteen, tai kaksi 11-numeroista lukua, tai 24 ohjelmointikäskyä. Viisi rekisteriä kykeni varastoimaan käskyjä, joten ohjelman maksimipituus oli 120 käskyä. Ohjelmia ja dataa kyettiin myös tallentamaan ulkoiselle magneettikortille, koska kone oli varustettu kortinlukijalla ja kortille tallentavalla yksiköllä.
Laskukone käytti eräänlaista välimuistia varastoimaan viimeisimmän operaation tulos. Tämä tehtiin eräänlaisella pulssinviivästysrivillä, joka muutti datan mekaanisiksi värähdyksiksi johdossa, sarjamuodossa. Muistia kutsuttiin nimellä SAM (Sequentially Accessed Memory). Pulssinviivästysrivi oli keksitty 1940-luvulla ensimmäisiin tietokoneisiin. Vuotta myöhemmin Olivetti julkaisi mallin Programma P102, johon oli lisätty RS-232-sarjaportti, joka salli kirjoittimen, telekirjoittimen tai paperinauhojen lävistäjän tai lukijan liittämisen koneeseen.
Vaikutus.
Programma 101 oli ensimmäinen ohjelmoitava laite, johon pienillä ja keskisuurilla yrityksillä oli varaa. Konetta myytiin yli 40 000 kappaletta.
Hewlett-Packard kopioi 101:stä muun muassa magneettikorttiratkaisun ja koneen teknisen arkkitehtuurin kolme vuotta jälkeenpäin esittelemäänsä HP 9100 -laitteeseen, jonka johdosta yhtiö joutui maksamaan Olivettille 900 000 dollaria rojalteja.
NASA hankki 10 kappaletta 101:stä käyttöönsä, ja niitä käytettiin muun muassa Apollo 11 -ohjelmassa kuulaskeutumisen valmisteluun käytettyihin laskutoimituksiin.
Alessandro Bernard ja Paolo Ceretto tekivät laitteen historiasta kertovan, 52-minuuttisen dokumenttielokuvan "Programma 101 – Memory of the Future" (2011), joka on esitetty ainakin Fox History Channelilla, Ruotsin Ur-kanavalla, Australian SBS-kanavalla sekä Suomessa YLE:n ohjelmistossa.
Katuna

Katuna on kaupunki Ugandan läntisen hallintoalueen Kabalen piirikunnassa. Kaupunki sijaitsee Ugandan lounaisosassa, Ruandan rajalla, noin 28 kilometriä noin 50 000 asukkaan Kabalesta etelään. 
Katuna on Ugandan tärkein rajakaupunki Ruandan kanssa ja sen läpi kulkee suuri osa maiden välisestä tuonnista ja viennistä. Ruanda on Ugandan tärkein vientimaa Kenian jälkeen. Kasvavan talouden ja turismin ansiosta asutukseltaan hajanainen Katuna on kasvanut nopeasti. Vuonna 2014 kaupungin väkiluku oli 10 049. EU on tukenut esimerkiksi elokuussa 2015 avatun rajakauppapaikan perustamista kaupungin alueelle.
Ruandan puoleisen rajakaupungin nimi on Gatuna (tai Katuna). Myös Katunan nimi paikalliskielellä on Gatuna.
Malin talous

Malin talous perustuu suurelta osin maataloudelle. Saharan erämaa kattaa suuren osan maan pohjoisosasta, joten asutus on keskittynyt eteläisempiin alueisiin, erityisesti Niger- ja Senegal-jokien ja niiden sivujokien laaksoihin. Kotitalousviljely ja karjankasvatus ovat usein lähinnä omavaraistaloutta, vaikka monet ihmiset täydentävät tulojaan viljelemällä myyntikasveja, kuten puuvillaa, ja muuttamalla kausitöhin Norsunluurannikolle ja Senegaliin.
Vuonna 2023 Mali bruttokansantuote oli maailman 222 valtion joukossa sijalla 118, ja BKT henkeä kohden 2400 Yhdysvaltain dollaria, sijalla 208.
Noin 10 % väestöstä on paimentolaisia, ja 80% työvoimasta harjoittaa maataloutta tai kalastusta. Useat naiset elävät tekemillään savitöillä. 65 % maasta on aavikkoa ja puoliaavikkoa, joten maatalous rajoittuu suurimmaksi osin ainoastaan Niger-joen läheisyyteen.
Vuonna 2006 puuvilla, kulta ja karja muodostivat 80–90 % Malin vientituloista. Maatalous keskittyy viljojen (hirssi, durra ja maissi) omavaraisviljelyyn.
Malista viedään esimerkiksi kuivattua kalaa muihin Länsi-Afrikan maihin, kuten Burkina Fasoon, Norsunluurannikolle ja Ghanaan. Malilaista puuvillaa viedään etenkin Sveitsiin . 
Maassa on vain vähän teollisuutta, ja se on keskittynyt lähinnä suolan tuotantoon ja kenkä- ja tekstiiliteollisuuteen. Menot ovat tuloihin nähtynä miltei kaksinkertaiset. 
Kansainvälinen valuuttarahasto hyväksyi Malin vuonna 1999 ylivelkaantuneiden köyhien maiden Highly Indebted Poor Countries (HIPC) -ohjelmaan. Siinä varat, jotka olisivat menneet ulkomaanvelkojen lyhentämiseen, käytettiin köyhyyden vähentämiseen. Kun Mali sai velkaohjelman tavoitteet täytettyä, se sai kaikki IMF:n velkansa anteeksi vuonna 2005.
Malin valuuttana käytetään Länsi-Afrikan frangia (CFA), joka on myös kolmentoista muun Länsi- ja Keski-Afrikan maan rahayksikkö. Valuutan arvo on nykyisin sidottu euroon. 
Malin merkittävimpiä kauppakumppaneita ovat tuonnin osalta Norsunluurannikko, Senegal, Kiina ja Euroopan unionin maat; viennin osalta Arabiemiraatit, Sveitsi ja Australia. Mali oli vuonna 1994 yksi Länsi-Afrikan talous- ja rahaliiton (UEMOA) perustajamaista.
Mohammed Chaouch

Mohammed Chaouch (, s. 12. joulukuuta 1966 Aklim, Marokko) on marokkolainen valmentaja entinen jalkapalloilija. Hän vietti suurimman osan urastaan Ranskassa, jonne Chaouch siirtyi Marokosta voitettuaan Marokon cupin vuonna 1987. Hän vietti pitkään OGC Nicen riveissä, jossa Chaouch pelasi yli 100 ottelua Ranskan pääsarjassa. Chaouch edusti myös Marokkoa vuoden 1994 MM-kisoissa ja kaksissa Afrikan-mestaruuskisoissa vuosina 1988 ja 1992. Hän pelasi yhteensä 71 maaottelua Marokon paidassa ja teki muun muassa maalin Saudi-Arabiaa vastaan vuoden 1994 MM-kisoissa.
Pelaajauransa jälkeen Chaouch siirtyi valmentamaan FC Istresin alle 18-vuotiaiden joukkuetta vuosina 2004–2007. Sittemmin hän valmensi myös Al Rayyanin alle 18-vuotiaiden joukkuetta.
Ihaab Boussefi

Ihaab Boussefi (‎; s. 23. kesäkuuta 1985 Tripoli) on libyalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa seuratasolla Al-Ittihadia, jota hän on edustanut urallaan yhteensä viiden kauden ajan. 
Boussefi pelasi Libyan maajoukkueessa Afrikan-mestaruuskisoissa 2012, joissa hän teki kaksi maalia ottelussa Senegalia vastaan.
Suudelma ennen kuolemaa

Suudelma ennen kuolemaa (engl. "A Kiss Before Dying") on vuonna 1991 ensi-iltaan tullut neo-noir-draamaelokuva, joka perustuu Ira Levinin samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Matt Dillon, Sean Young, Max von Sydow ja Diane Ladd. Elokuvan taloudellinen tuotto oli huono, ja Sean Young sai Razzie-palkinnon kaksoisroolistaan huonoimmasta naispääosasta ja huonoimmasta naissivuosasta.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo, ettei elokuva yllä saman kirjan aiheesta vuonna 1956 tehdyn Gerd Oswaldin filmatisoinnin tasolle, ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Paholaisnainen

Paholaisnainen, Suomessa televisioesityksessä myös nimellä Martha Iversin outo rakkaus, ("The Strange Love of Martha Ivers") on Lewis Milestonen ohjaama mustavalkoinen yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1946. Elokuva oli Kirk Douglasin ensiesiintyminen elokuvissa.
Paholaisnainen osallistui Cannesin elokuvajuhlille vuonna 1947. Vuodesta 1974 lähtien elokuva on ollut Yhdysvalloissa vapaassa levityksessä (public domain) tekijänoikeuksien haltijan unohdettua uusia tekijänoikeus 28 vuoden jälkeen julkaisusta.
Juoni.
Elokuvan päähenkilö, paholaisnainen, on Barbara Stanwyckin esittämä rikas perijätär, Martha Ivers, joka nuorena yritti karata ystävänsä Sam Mastersonin (Van Heflin) kanssa ja surmasi vahingossa rikkaan tätinsä. Martha valehtelee poliisille tunkeilijan murhanneen tätinsä. Kuolemaa epäilevä holhoaja pakottaa Marthan myöhemmin menemään naimisiin poikansa, syyttäjä Walter O’Neilin (Kirk Douglas) kanssa, joka näki surman, ja syyttämään viatonta miestä surmasta. Heidän avioliittonsa on kuitenkin yksipuolinen: Walter rakastaa Marthaa, mutta hän ei rakasta Walteria. Tädiltään perimiensä rahojen avulla Martha on luonut laajan liikeimperiumin.
18 vuoden jälkeen Sam Masterson palaa kaupunkiin.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Paholaisnainen" saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Hubert Lanz

Hubert Lanz (22. toukokuuta 1896 – 15. elokuuta 1982) oli Saksan maavoimien kenraali.
Lanz aloitti sotilasuransa 20. kesäkuuta 1914 vänrikkinä. Hänet nimitettiin 4. helmikuuta 1915 luutnantiksi 125. jalkaväkirykmenttiin. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä hän jatkoi uraansa Weimarin tasavallan asevoimissa Reichheerissä. Vuodesta 1938 hän oli 100. vuoristorykmentin komentajana, mistä hänet siirrettiin XVIII armeijakunnan esikuntapäälliköksi ja edelleen 1. vuoristodivisioonan ja armeijaryhmä Lanzin komentajaksi. Vuonna 1941 hänet siirrettiin XXII vuoristoarmeijakunnan komentajaksi.
Hänen joukkonsa osallistuivat toiseen Harkovan taisteluun ja Stalingradin tappion jälkeen hän komensi armeijaryhmä Lanzia. Sodan aikana Lanz suunnitteli salaliittoa Hitleriä vastaan aikeenaan pidättää hänet tämän vieraillessa hänen päämajassaan Poltavassa. Hitler kuitenkin päätti vierailla Zaporozhyessa, jolloin suunnitelma epäonnistui. Vuonna 1943 Lanz komensi Saksan XXII vuoristoarmeijakuntaa Kreikassa. Sodan lopussa Lanz antautui joukkoineen liittoutuneille Itävallassa. Hänet tuomittiin vankeuteen sotarikoksista, mutta hänet vapautettiin vuonna 1951. Lanz toimi sodan jälkeen Vapaan demokraattisen puolueen jäsenenä ja Saksan armeijan sotilaallisena neuvonantajana. Vuonna 1954 hän kirjoitti kirjan 1. Gebirgs-Division. Hän kuoli Münchenissä vuonna 1982.
Ahmed Faras

Ahmed Faras (7. joulukuuta 1946 Mohammédia – 16. heinäkuuta 2025) oli marokkolainen jalkapalloilija ja vuoden 1975 Afrikan vuoden jalkapalloilija. Hyökkääjänä ja keskikentällä pelannut Faras vietti koko uransa SCC Mohammédian riveissä, jossa hän voitti Marokon maalikuninkuuden kahdesti vuosina 1969 ja 1973, sekä Marokon mestaruuden vuonna 1980 ja Marokon cupin vuonna 1975. Faras edusti myös Marokkoa maajoukkuetta vuosina 1965–1979 ja saavutti tuona aikana Afrikan-mestaruuden vuonna 1976. Hän oli myös Marokon maajoukkueen kautta aikain paras maalintekijä.
Királyn kylpylä

Királyn kylpylä on turkkilaisten rakentama kylpylä Budapestissä. Kylpylän rakentamisen aloitti pašša Arslan vuonna 1565. Kylpylä rakennettiin Budan linnan alueelle, jotta siellä voitaisiin kylpeä taisteluidenkin aikana, joten sen lähistöllä ei ole kuumaa lähdettä, vaan vesi on aina johdettu kylpylään kauempaa. Turkkilaisvallan jälkeen kylpylä joutui Königin suvun haltuun. Siihen rakennettiin vuonna 1796 siipirakennukset klassiseen tyyliin, mutta alkuperäinen osa on yhä näkyvissä kahdeksankulmaisine uima-altaineen. Kylpylä tuhoutui toisessa maailmansodassa, ja se kunnostettiin vuonna 1950.
Királyn kylpylässä on neljä uima-allasta, joiden lämpötila on 26–40 astetta, ja kaksi saunaa: "kuiva sauna" ja turkkilainen hamam eli höyrysauna.
Lappojärven koulu

Lappojärven koulu (, ) oli koulu Norjan Koutokeinossa Lappojärven ("Láhpoluoppal") kylässä. Koulu lakkautettiin keväällä 2012, ja syksyllä Lappojärvellä asuneiden koululaisten kouluksi tuli Koutokeinon ala-/yläaste ja Gárggoluoppalissa asuneiden, Lappojärven koulua käyneiden koululaisten kouluksi tuli taas Maasin koulu.
Koulun rehtori oli Kirsten Susanne Logje.
Pavel Rožankovski

 
Pavel Stepanovitš Rožankovski (, myös muodossa Paul Roschankowsky) oli venäläinen taidemaalari, joka vaikutti ajoittain myös Suomessa. 
Rožankovski oli yksi viisilapsisen perheen kolmesta pojasta. Perheen isä oli Tallinnassa koulun rehtorina. Hänen tunnetumpi veljensä Fjodor Rožankovski (1891–1970) opiskeli muun muassa Moskovan taideakatemiassa ja Pariisissa. Hän siirtyi toisen maailmansodan jälkeen asumaan New Yorkiin.
Rožankovskin elämästä on hyvin vähän tietoa. Hän opiskeli Pietarissa ja liikkui tiiviisti paikallisten taiteilijoiden ja runoilijoiden piireissä, joista tunnetuimpia olivat Nikolai Roerich, Ilja Repin ja Grigor Auer. Pietarista Rožankovski lähti maailmalle maalaamaan leipänsä eteen, ja päätyi ensiksi Suomeen, jossa oleskeli kesällä 1907. Hän maalasi niin öljy- kuin vesiväreillä, mutta oli parhaimmillaan vesiväritöissä, joita suurin osa hänen tuotannostaan onkin. Suomessa ollessaan hän majaili Helsingissä ja maalasi paljon Kaivopuistoa kuten Kaivohuoneen, Klippanin ja Rauhaniemen huvilan. Monista hänen vesiväritöistään on tehty myös postikortteja.
Helsingistä Rožankovski siirtyi muutamaksi kuukaudeksi Karjalasta kotoisin olevan suomalaisen taiteilijan Grigor Auerin rakentamalle huvilalle Laatokan rannalle. Tämän jälkeen hänen tiedetään lähteneen veljensä tavoin ensimmäiseen maailmansotaan, mutta sen jälkeisistä vaiheista ei ole tietoa. Suomessa Rožankovskin töitä liikkuu satunnaisesti.
Omat teoksensa hän signeerasi "P. Roschankowsky", mutta sukunimi voidaan kirjoittaa myös muotoihin Rojankovsky, Rojankovski tai Rozhankovsky. 
Jossain lähteissä Rožankovskin kuolinvuodeksi on mainittu 1918.
Norton Zinder

Norton David Zinder (7. marraskuuta 1928 New York, Yhdysvallat – 3. helmikuuta 2012 New York) oli yhdysvaltalainen biologi, joka tuli tunnetuksi molekyylibiologian tutkimuksestaan. Zinder väitteli Wisconsin-Madison -yliopistosta. Jo väitöskirjaa tehdessään hän tuli tunnetuksi geneettisen transduktion löytäjänä työskennellessään Joshua Lederbergin alaisuudessa. Myöhemmin hän tuli tunnetuksi myös bakteriofageja, jotka sisälsivät RNA:ta, koskevista havainnoistaan. 
Zinderistä tuli Yhdysvaltain tiedeakatemian jäsen 1969. Hänellä oli myös tärkeä rooli ihmisen geenistön kartoittamiseksi suunnatun tutkimuksen tiedepoliittisessa tukemisessa. Hän työskenteli Rockefeller-yliopistossa johtaen omaa laboratoriotaan lähes kuolemaansa saakka.
Zinderille myönnettiin Yhdysvaltain tiedeakatemian palkinto molekyylibiologiassa vuonna 1966.
Jussiivi

Jussiivi on suomen kieliopin nimitys verbin 3. persoonan ja passiivin imperatiivimuodoille. Jussiivi ilmaisee velvoitetta, sallimista tai myönnytystä. Jussiivin tunnus on yksikössä -"koon" ~ -"köön" ja monikossa -"koot" ~ -"kööt".
Toisin kuin 2. persoonan imperatiivi, jussiivi saa yleensä subjektin. Jussiivilause ei välttämättä ala verbillä kuten varsinaiset 2. persoonan imperatiivilauseet, vaan sekä subjekti että objekti voivat olla sekä ennen verbiä että sen jälkeen. Objekti on samassa sijassa kuin subjektillisessa väitelauseessakin. Jussiivi on puheessa harvinainen, ja sen yksikkö- ja monikkomuotojen käytössä esiintyy kirjoituksessakin horjuvuutta. Yksikön sijasta käytetään toisinaan "t"-päätteistä muotoa, johon sisältyy tunteenomaista lisäsävyä: "Olihan se vähän harhaanjohtava otsikko, mutta olkoot, menihän se vissiin hyvään tarkoitukseen". Jotkut jussiivimuodot ovat kiteytyneet huudahduksiksi tai päivittelyiksi, kuten "Eläköön!", "hyi olkoon" ja "varjelkoon".
Jussiivi on tavallinen säädöskielessä: "Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot". Puhumista tarkoittavan verbin passiivimuotoinen jussiivi on puolestaan kirjoittajan keino esittää ikään kuin itselleen suunnattu kehotus kertoa tai selittää: "-- sanottakoon vielä kerran: --". Usein jussiivilla on konsessiivinen, asiaintilaan mukautumista ilmaiseva merkitys: "Tärkeintä on pätevyys; olkoon viranhaltija mies tai nainen."
Jussiivi-nimitys esiintyy myös ainakin suomen lähisukukielten viron sekä liivin kielioppiperinteissä. Jussiivia käsitteenä käytetään myös heprean ja arabian kieliopeissa.
Sexy and I Know It

”Sexy and I Know It” on yhdysvaltalaisen elektro hop -yhtye LMFAOn kolmas single albumilta "Sorry for Party Rocking". Kappale julkaistiin singlenä 16. syyskuuta 2011. Kappaleen kirjoittivat Stefan Kendal Gordy, Jamahl Listenbee, Erin Beck, G.M. Robertson ja Kenneth Oliver. Tuottamisesta vastasi Party Rock. ”Sexy and I Know It” -kappaleesta tuli yhtyeen toinen Billboard Hot 100 -listalla ykkössijan saavuttanut kappale. Lähes kaikissa julkaisumaissa kappale ylsi kymmenen parhaan joukkoon kansallisilla listoilla.
Musiikkivideo.
Kappaleen musiikkivideo kuvattiin Venicessä, Los Angelesissa. Video sai ensiesityksensä LMFAOn VEVO-kanavalla 16. syyskuuta 2011. Musiikkivideon viimeinen kohtaus on tarkoitettu kunnianosoituksena Michael Jacksonin ”Thriller”-kappaleen musiikkivideolle. 31. joulukuuta 2011 video poistettiin YouTubesta, sillä video sisälsi YouTuben sääntöjä rikkovaa nudismia tai seksuaalista sisältöä. Video kuitenkin palautettiin jo seuraavana päivänä takaisin palveluun, mutta ikärajoitettuna.
Pienoisromaanit

Pienoisromaanit on Mika Waltarin pienoisromaanien kokonaislaitos, joka ilmestyi 1966. Kokoelma sisältää kirjoitusajankohdan mukaan jaoteltuna teokset "Multa kukkii" (1930), "Ei koskaan huomispäivää" (1937), "Fine van Brooklyn" (1939), "Sellaista ei tapahdu" (1939), "Jokin ihmisessä" (1939), "Nainen tuli pimeästä" (1939−41), "Kultakutri" (1946), "Ennen maailmanloppua" (1946), "Kuun maisema" (1946), "Jäinen saari" (1947), "Pariisilaissolmio" (1947), "Ihmisen vapaus" (1950) ja "Koiranheisipuu" (1953).
Kokoelman ulkopuolelle jäivät muita laajempi romaanipari "Vieras mies tuli taloon" (1937) ja "Jälkinäytös" (1938). Ne on julkaistu myöhemmin muun muassa kokoelmassa "10 Waltaria" (1985).
American Pie (kappale)

”American Pie” on yhdysvaltalaisen folkrock -artisti Don McLeanin kappale vuodelta 1971. Kappale julkaistiin singlenä marraskuussa 1971 ja se nousi ykköseksi muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Uudessa-Seelannissa. Kappaleen sanoituksessa säkeellä ”The Day the Music Died” viitataan vuoden 1959 lento-onnettomuuteen, jossa kuolivat Buddy Holly, Ritchie Valens ja The Big Bopper. ”American Pietä” pidetään McLeanin päätyönä. 
”American Pie” nauhoitettiin 26. toukokuuta 1971. Alkuperäinen versio kestää 8 minuuttia ja 33 sekuntia, ja se on pisin Yhdysvaltain singlelistan ensimmäiselle sijalle noussut kappale. Kappaleesta on tehty myöhemmin lukuisia cover-versioita. Madonnan versio kappaleesta oli vuoden 2000 hittejä.
Don McLean kirjoitti kappaleen Cold Springissä, New Yorkissa ja Philadelphiassa, Pennsylvaniassa. McLean on yleensä välttänyt vastaamasta suoriin, sanoitusta koskeviin kysymyksiin. Kappaleen sanat sisältävät lukuisia viittauksia yhdysvaltalaiseen sodanjälkeiseen populaarikulttuuriin sekä yhteiskunnallisiin ilmiöihin ja sanoja on pyritty tulkitsemaan eri tavoin laulun ilmestymisestä asti.
Cover-versioita.
Madonna.
Madonna nauhoitti kappaleesta cover-version marraskuussa 1999. Cover-versiota käytettiin "The Next Best Thing" -elokuvan soundtrackilla vuonna 2000. Kappale julkaistiin myös singlenä. Yhdistyneessä kuningaskunnassa ”American Pie” myi Madonnan versiona 385 000 kappaletta. Madonna sisällytti kappaleen myöhemmin myös studioalbumilleen "Music".
Madonnan versio on huomattavasti alkuperäistä lyhyempi. Se sisältää ainoastaan alun ensimmäisestä säkeistöstä sekä säkeistöt kaksi ja kuusi kokonaisuudessaan. Philipp Stölzl ohjasi kappaleelle kuvatun musiikkivideon.
Vuonna 2011 amerikkalaisen Rolling Stone - musiikkilehden lukijat äänestivät Madonnan version American Piesta yhdeksi kaikkien aikojen huonoimmista cover-kappaleista .
Hector.
Suomeksi kappaleen on sanoittanut ja levyttänyt vuonna 1972 Hector nimellä "Suomi-neito". Alkujaan singlenä julkaistu kappale sisältyy muiden muassa kokoelmiin "Lumi teki enkelin eteiseen" ja "Hectobox".
Perunkultapöllö

Perunkultapöllö ("Pulsatrix melanota") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat ja vuoristometsät 700–1 600 metrin korkeudessa.
Tämä pöllö on jokseenkin suuri, sen pituudeksi on kerrottu vaihdellen 35,5–48 cm. 13 kummankin sukupuolen lintua painoi punnittaessa 590–1 250 grammaa, ja keskimäärin paino oli 873 grammaa. Se on päältä tummanruskea ja alta vaalea, jossa on selvää punaruskeaa raidoitusta. Rinnassa on leveä ruskea raita, jossa on vaaleita-vaaleanruskeita täpliä. Sen naamakiehkura on tummanruskea ja siinä on vaaleat silmänkohdat. Kaulassa on valkoinen puolikaulus. Silmät ovat punaruskeat.
Perunkultapöllön käyttäytyminen on lähes täysin tuntematonta. Kuten sen tunnetumpi serkku kultapöllö, sen uskotaan saalistavan monenlaisia eläimiä pudottautumalla oksalta saaliinsa kimppuun.
Sillä on kaksi alalajia:
Compact Disco

Compact Disco on unkarilainen elektronista musiikkia esittävä yhtye.
Vuonna 2012 Compact Disco edusti Unkaria Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Sound of Our Hearts". Kappale selvisi semifinaalista, ja sijoittui loppukilpailussa kolmanneksi viimeiselle sijalle.
Honeysuckle Rose (elokuva)

Honeysuckle Rose (tunnetaan myös nimellä On the Road Again) on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut romanttinen draamaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Willie Nelson, Dyan Cannon, Amy Irving, Slim Pickens, Joey Floyd, Charles Levin, Mickey Rooney Jr., Lane Smith, Pepe Serna ja Priscilla Pointer. Elokuvan on ohjannut Jerry Schatzberg. Elokuva voitti historian ensimmäisen Razzie-palkinnon huonoimmasta naissivuosasta.
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" arvostelun mukaan ”juttu on kevyt ja kankeasti rakennettu ja vaatii katsojalta runsaasti hyväuskoisuutta”. Myös rakkaustarina esitetään kömpelösti, mutta kantrimusiikin maailma on lehden mukaan kuvattu varsin hyvin.
Sepp Schauer

Sepp Schauer, (s. 5. heinäkuuta 1949 München) on saksalainen näyttelijä. Schauer on esiintynyt "Lemmen viemää" -sarjan Alfons Sonnbichlerinä. Hän on näytellyt muissa televisiosarjoissa, niistä esimerkiksi "Vanha kettu", "Siska", "Derrick" ja "Rikospaikalla".
Melisa Aslı Pamuk

Melisa Aslı Pamuk (s. 14. huhtikuuta 1991) on hollantilais-turkkilainen missi. Hän voitti Miss Turkki -kilpailun 3. kesäkuuta 2011 ja sai kruununsa edeltäjältään Gizem Memiçiltä. Hän on opiskellut psykologiaa Amsterdamin yliopistossa. Hän aloitti mallintyöt 14-vuotiaana ja sai vuonna 2009 Turkin paras malli -kilpailussa ”lupaavimman” tittelin. Hän puhuu sujuvasti turkkia, englantia, hollantia ja saksaa sekä jonkin verran ranskaa. Hän on 176-senttinen.
Pamuk kilpaili Miss Universum 2011 -kilpailussa. Hän on tehnyt töitä myös näyttelijänä.
Cheick Diabaté

Cheick Diabaté (s. 25. huhtikuuta 1988 Bamako, Mali) on malilainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Diabaté edustaa Ranskan Ligue 1:ssa Bordeaux'ta.
Maajoukkueura.
Diabaté on edustanut Malia vuodesta 2005 lähtien. Hänet valittiin ensimmäisiin arvokisoihinsa vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskisoihin. Hän saavutti turnauksen päätteeksi pronssia, kun Mali voitti Ghanan maalein 0–2. Diabaté oli myös Malin ja kisojen paras maalintekijä kolmella osumalla.
Fairey Delta 2

Fairey Delta 2 tai F.D.2 on englantilainen suihkumoottorinen ja deltasiipinen koelentokone. Fairey Aviation Company valmisti konetta kaksi kappaletta. "WG 774" lensi ensilentonsa 6. lokakuuta 1954 ja "WG 777" 15. helmikuuta 1956.
"WG 774:llä" saavutettiin nopeuslennon maailmanennätys 10. maaliskuuta 1956. Konetta ohjasi Peter Twiss, ja sen nopeus oli 1 822 km/h, jonka myös FAI hyväksyi virallisena ennätyksenä. Äänivallin rikkomisen jälkeen uutena rajana pidettiin tuhatta mailia tunnissa, jonka Twiss onnistui rikkomaan.
Niittysuppilohämähäkki

Niittysopikki eli niittysuppilohämähäkki tai suppilohämähäkki ("Agelena labyrinthica") on suppilohämähäkkeihin kuuluva keskikokoinen hämähäkkilaji. Se oli luokiteltu Suomesta hävinneeksi mutta on sittemmin palannut lajistoon. Vuoden 2019 ja 2010 uhanalaisarvioinnissa se on luokiteltu Suomessa vaarantuneeksi (VU).
Koko ja ulkonäkö.
Niittysopikki on keskikokoinen hämähäkkilaji, jonka koiraiden ruumis on 8–12 mm pitkä ja naaraiden 10–14 mm pitkä. Eturuumis on ruskea, takaruumis harmaansävyinen. Eturuumiin selkäpuolella on kaksi leveää, eteenpäin kapenevaa tummanruskeaa pitkittäisjuovaa. Takaruumiissa on vaalea pitkittäissuuntainen juova ja sen molemmin puolin tummemmat alueet. Vaalean juovan päällä on jono V-kirjaimen muotoisia vaaleita täpliä. Suppilohämähäkeille tyypilliseen tapaan takaruumiin kärjen kehruunystyjen toinen pari on huomattavan pitkä. Raajat ovat pitkät ja ruskeankirjavat.
Levinneisyys.
Niittysopikki elää suurimmassa osassa Eurooppaa. Suomessa laji on kuitenkin harvinainen ja sen nykyinen levinneisyys painottuu Ahvenanmaalle sekä Hankoniemelle, jossa se on paikoin jopa runsas.
Elintavat.
Niittysopikkia tavataan kuivilla ja aurinkoisilla, matalakasvustoisilla niityillä ja pensaikoissa. Hämähäkki tekee tyypillisen, laajan mattomaisen verkkonsa pensaaseen tai matalaan kasvillisuuteen harvoin yli metrin korkeudelle maanpinnasta. Verkko on hyvin tiheä ja saattaa olla paikoin miltei läpinäkymätön. Verkko johtaa putkimaiseen seittimuodostumaan, jossa hämähäkki piileskelee. Verkon yläpuolelle hämähäkki kutoo joukon seittirihmoja, jotka pyydystävät verkon yli lentävät tai hyppäävät hyönteiset. Saaliin päädyttyä verkkoon, hämähäkki syöksyy piilopaikastaan, lamauttaa sen ja raahaa tunneliinsa.
Hämähäkit ovat täysikasvuisia heinäkuusta alkaen. Koiraat liikkuvat etsimässä naaraita ja parittelu tapahtuu naaraan verkon tunnelissa, jonka yhteyteen naaras myös myöhemmin rakentaa munakotelon. Munakotelon luokse vie monimutkainen käytävälabyrintti, josta laji on saanut tieteellisen nimensäkin. Pariskunta pysyttelee yhdessä muutaman viikon ajan ja naaras vartioi munia kuolemaansa saakka. Poikaset elävät aluksi vararavintonsa turvin, talvehtivat pesässä ja lähtevät liikkeelle vasta seuraavana keväänä.
Suomesta laji oli kadoksissa 45 vuoden ajan. Viimeinen havainto niittysopikista oli pitkään Hankoniemeltä vuonna 1955 kunnes vuodesta 2000 lähtien sitä on jälleen havaittu Hankoniemellä sekä saaristossa. Häviämisen syyksi on arveltu karjanhoidossa tapahtuneiden muutosten aiheuttamaa sopivien elinympäristöjen umpeenkasvua.
Osmo Honkanen

Osmo Honkanen (s. 1964) on suomalainen säveltäjä ja kirkkomuusikko. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1983–1994 pääaineenaan kirkkomusiikki ja valmistui musiikin maisteriksi 1990. Pääinstrumenttinaan hän opiskeli urkujensoittoa Kari Jussilan johdolla. Sävellyksenopettajana oli aluksi Erkki Jokinen ja vuosina 1988–1994 Paavo Heininen.
Honkasen sävellystuotanto kattaa niin orkesteri-, kuoro- kuin kamarimusiikkiakin, missä yhden keskeisen osan muodostavat teokset uruille tai urut sisältäville kokoonpanoille. Hänen teoksiaan on tallennettu äänitteille, esitetty konserttien lisäksi radiossa ja televisiossa, useissa Euroopan maissa sekä Euroopan ulkopuolella mm. Israelissa ja Japanissa. Sävellyskilpailuvoittoja ja palkintosijoja Honkanen on saavuttanut 1988 lähtien useissa kansallisissa ja kansainvälisissä kilpailuissa Suomessa ja ulkomailla.
Vuosina 1989–2017 Osmo Honkanen toimi kirkkomuusikkona Helsingin Mikaelin seurakunnassa.
Vuodesta 2017 alkaen hän toimii Tampereen tuomiokirkkoseurakunnan johtavana kanttorina.
Ragnhild Haga

Ragnhild Haga (s. 12. helmikuuta 1991 Nannestad, Norja) on norjalainen maastohiihdon olympiavoittaja. Hän edustaa seuratasolla Åsen IL -seuraa.
Arvokilpailut.
Nuorten MM-kilpailuissa Otepäässä 2011 Haga voitti kultaa viiden kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja saavutti pronssia perinteisen hiihtotavan sprintissä. Kymmenen kilometrin yhdistelmäkilpailussa hän oli yhdeksäs. Viestissä Haga oli mukana Norjan kultaa voittaneessa joukkueessa. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Haga voitti Liberecissä 2013 kultaa vapaan hiihtotavan 10 kilometrillä sekä 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa, ja Val di Fiemmessä 2014 hän saavutti hopeaa 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa.
Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Falunin MM-kilpailuissa 2015 Haga sijoittui vapaan hiihtotavan 10 kilometrillä 29:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa neljäs. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 Haga voitti kultaa vapaan hiihtotavan 10 kilometrillä sekä viestissä kolmannen osuuden hiihtäjänä. Lisäksi hän sijoittui perinteisen hiihtotavan 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa 12:nneksi ja 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 15:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kymmenes. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui vapaan hiihtotavan 10 kilometrillä seitsemänneksi.
Maailmancup.
Ensimmäisen maailmancup-kisansa Haga hiihti Oslossa 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa vapaalla hiihtotavalla maaliskuussa 2010. Kisan lopputuloksissa hän sijoittui sijalle 47. Maailmancupin pisteille Haga hiihti ensimmäisen kerran Drammenin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 19. helmikuuta 2011 oltuaan 24:s. Joulukuussa 2014 Haga sijoittui kuudenneksi Lillehammerin 3 päivän kiertueella saavuttaen samalla ensimmäisen top 10 -sijoituksensa maailmancupissa. Hän oli kiertueen osakilpailuissa parhaimmillaan viides 5 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Tammikuussa 2015 Haga sijoittui neljänneksi Tour de Skin kokonaiskilpailussa. Hän oli kaudella 2014–2015 viides sekä maailmancupin kokonaiskilpailussa että normaalimatkojen cupissa.
Haga sijoittui kuudenneksi Tour de Skillä 2016. Kaudella 2017–2018 Haga sijoittui kolmanneksi Kuusamon Nordic Opening -kiertueella. Se oli hänen ensimmäinen palkintosijansa maailmancupissa. Hän oli nopein kiertueen päättäneen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailun osuusajoissa. Viikkoa myöhemmin hän sijoittui kolmanneksi Lillehammerin 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa. Hän sijoittui joulukuussa 2017 vielä toiseksi Davosin ja Toblachin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailuissa. Myöhemmin samalla kaudella hän oli kolmas vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailuissa Seefeldin 10 kilometrilä ja Oslon 30 kilometrillä. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi. Hän voitti Oslon 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailun 2023.
Mikko Jaskari

Mikko Jaskari (11. joulukuuta 1902 – 27. kesäkuuta 1979) oli suomalainen juristi, joka tuli tunnetuksi presidentti K. J. Ståhlbergin kyydityksen johtajana lokakuussa 1930.
Jaskarin vanhemmat olivat nurmolainen maanviljelijä ja kokoomuksen kansanedustaja Mikko Jaskari (1866–1936) ja hänen toinen puolisonsa Helvi o.s. Mannila. Nuorempi Mikko Jaskari opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja toimi ylioppilaspolitiikassa sekä oli 1930 Suomen Lukko -järjestön pääsihteerinä. Hän suoritti yleisen oikeustutkinnon 1929. AKS:n sihteeri hän oli 1925 ja 1926 ja hallituksen jäsen 1928 sekä Uuden Suomen kesätoimittaja 1929, Ylioppilaslehden päätoimittaja 1929–1930.. Hän oli sosiaaliministeriön toimistopäällikkö vuodesta 1955..
Ståhlbergin kyyditys sai alkunsa, kun everstiluutnantti ja yleisesikunnan liikekannallepanotoimiston päällikkö Eero Kuussaari soitti 11. lokakuuta 1930 Sortavalan Seurahuoneelta Jaskarille ja käski kyyditä Ståhlberg. Jaskari puolestaan määräsi kyyditystä johtamaan asentaja Jukka Jannén, joka hankki auton ja tarvittavat apumiehet. Itse kyyditys tapahtui 14. – 15. lokakuuta 1930 Kulosaaresta Joensuuhun, jossa aamukävelyltään siepattu Stählberg puolisoineen pääsi vapaaksi. Kuulusteluissa Jaskari väitti ensin antaneensa kyydityskäskyn "vakaumuksellisena antikommunistina" mutta joutui lopulta tunnustamaan että aloite kyyditykseen oli tullut Kuussaarelta.
Korkein oikeus piti myöhemmin Jaskaria kyydityksen päätekijänä. Tuomioksi tuli korkeimmassa oikeudessa vuosi ja kuusi kuukautta kuritushuonetta. Jaskari joutui lähtemään myös AKS:stä, kun ei suostunut seuran kunniatuomioistuimen kuultavaksi. 
Jaskari ei esiintynyt julkisuudessa Ståhlbergin kyydityksen jälkeen. Kun Jaskaria yritettiin haastatella aiheesta 1950-luvulla, hän sanoi, ettei muista koko Suomen Lukkoa. Vuonna 1954 Jaskari jätti Valtionarkistoon kyydityksestä selvityksen, joka tuli julkiseksi vasta 1990. Selvityksessä Jaskari kertoi kuuluneensa salaiseen ”Suomen Aktivistien Taistelujärjestöön”, johon hänet oli rekrytoinut Kuussaari. 
Vapauduttuaan vankilasta Jaskari toimi asianajajana Seinäjoella 1933–1942 ja sen jälkeen virkamiehenä Helsingissä. Eläkkeelle jäädessään 1970 hän oli sosiaaliministeriön toimistopäällikkö.
Vuoden historiateos

Vuoden historiateos on Historian Ystäväin Liiton vuodesta 1973 vuosittain palkitsema teos, joka on ”erittäin ansiokkaasti edistänyt historiallisen tietämyksen laajenemista ja syvenemistä suomalaisen yleisön keskuudessa”.
Vuodesta 2003 alkaen Vuoden historiateos on julkistettu Suomalaisilla historiapäivillä.
Palkitut.
Lähde: (1973"–"2015)
Kaskaspistiäinen

Kaskaspistiäinen eli pistevelhohukka ("Argogorytes mystaceus") on petopistiäislaji.
Yksilöt ovat väriltään keltamustajuovikkaita. Erityistuntomerkkejä ovat hyvin pitkät tuntosarvet koirailla ja pieni kampa naaraan etunilkoissa. Kaskaspistiäiset pesivät maahan ja saalistavat kaskaita toukkien ruuaksi.
Suomessa kaskaspistiäistä tavataan Kuusamon korkeudelle asti. Maan etelä- ja keskiosassa se on yleinen.
À toute épreuve

À toute épreuve on Sniper-yhtyeen neljäs studioalbumi ja se julkaistiin 3. lokakuuta 2011. Albumin kappaleella "Blood Diamondz" samplataan suomalaisen Värttinä -yhtyeen "Käppee" -kappaletta.
Kappaleet.
Digitaalin bonukset
REDS Helsinki

REDS Helsinki (Red Wings ry) oli helsinkiläinen jääkiekkoseura, jonka toiminta keskittyi lapsi- ja nuorisokiekkoiluun. Seurassa oli yli 300 pelaajaa, ja sen kotihalli oli Malmin jäähalli.
Seura päätti yhdistyä myöskin Malmin jäähallia käyttäneen Itä-Helsingin Kiekon kanssa vuonna 2024. Uudeksi seuraksi muodostettiin Ice Force Helsinki vuonna 2025. 
Historia.
Red Wings ry Helsinki perustettiin vuonna 1974. Seuran juuret juontavat 1960- ja 1970-luvuilla pelattuun Helsingin Kanada-sarjaan, jossa kaikki joukkueet käyttivät NHL-joukkueiden nimiä. Red Wings edusti Kanada-sarjassa alun perin Itä-Helsingin Myllypuroa.
Myöhemmin painopisteeksi muodostui Koillis- ja Pohjois-Helsinki, jossa sijaitsee myös vuonna 2006 valmistunut Malmin jäähalli.
Red Wings oli viimeinen Kanada-sarjasta nimensä säilyttänyt seura. Vuonna 2017-seuran toimintanimeksi vaihtui REDS Helsinki ja toiminnan painopiste muuttui lapsi- ja nuorisokiekkokeskeiseksi. Samalla seura uusi pelipaitansa ja -logonsa.
Nuorisotoiminta.
Seuran toiminta nojasi laadukkaasti järjestettyyn kiekkokouluun sekä aloittaviin ikäluokkiin. Toiminnan tarkoituksena oli liikuttaa alueen lapsia sekä kuulua HIFK-seurayhteisöön yhdessä HIFK:n, GrIFK:n, HJK:n, Salamoiden, Sipoon Wolfin ja Tiikereiden kanssa.
REDSillä oli kaudella 2018–2019 toimintaa kuudessa eri ikäluokassa välillä G2–E1.
REDS Helsingin valmennuspäällikkönä toimi entinen liigakiekkoilija Nemo Nokkosmäki. Luisteluvalmennuksesta vastasi Ari-Pekka Nurmenkari.
Jelena Drapeko

Jelena Grigorjevna Drapeko (; s. 29. syyskuuta 1948 Uralsk, Neuvostoliitto, nyk. Kazakstan) on venäläinen näyttelijä ja poliitikko. Hän on 1970-luvulta lähtien tehnyt esiintymisiä elokuvissa, kuten "Ja ilta oli rauhaisa" (1972), ja lisäksi esiintynyt televisiossa. Hän oli Valtakunnan duuman jäsenenä vuosina 2003–2007.
Nina Agapova

Nina Fjodorovna Agapova (; 30. toukokuuta 1926 Moskova – 19. marraskuuta 2021) oli neuvostoliittolainen/venäläinen näyttelijä. Hän valmistui Gerasimovin elokuvainstituutista vuonna 1951. Hänelle myönnettiin Venäjän SFNT:n ansioituneen taiteilijan arvonimi vuonna 1987. Elokuviin, joissa hän on esiintynyt, lukeutuu "Stariki-razboiniki" (1971).