tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Matildanjärvi

Matildanjärvi on 57 hehtaarin kokoinen metsäjärvi Salon kaupungin Perniössä lähellä Matildan vanhaa ruukkikylää. Järven etelärannalla toimii Teijon luontokeskuksen luontotalo. Alueelle perustettiin 2015 Teijon kansallispuisto. Matildanjärvi on suosittu kalastus- ja retkeilykohde. Järven rannalla on uimaranta, vuokrattava sauna ja vene, laavuja, keittokatoksia, tulentekopaikkoja ja matkailuvaunualue.
Matildanjärven keskellä on Isoholma ja pari pienempää saarta. Järven itäpuolen Puolakkajärvi laskee Matildanjärveen, ja Matildanjärven laskuoja Saaristomereen. Laskuoja antoi 1800-luvulla vesivoimaa Mathildedalin ruukin tarpeisiin.
Hosionjärvi

Hosionjärvi on Satakunnassa Ulvilan ja Porin rajalla, aiemmalla Kullaan ja Noormarkun rajalla sijaitseva kuivatettu järvi, joka kuuluu Kellahdenjoen vesistöön. Entisen järven paikalla sijaitsee nyt Hosionjärvi-niminen suo.
Maantieto.
Hosionjärven suoalue on avosuota tai luhtaa. Se on 1,1 kilometriä pitkä ja 150−350 metriä leveä. Noin puolet suosta on luhtaa. Suo jatkuu kummastakin päästä tavallisenä ojitettuna metsäisenä suona. Suoalueen läpi virtaa Hosionoja, joka jatkaa matkaansa Viikerinojana ja muuttuu alajuoksulla Söörmarkunjoeksi. Koskeikon sisällä on pieni saari.
Järvi on piirretty Kalmbergin kartastoon ja kun sen mittakaava tunnetaan, voidaan järven mitat arvioida. Kartan mukaan Hosionjärvi olisi ollut 1,5−1,7 kilometriä pitkä ja sen leveys olisi vaihdellut 200−400 metrin välillä.
Historia.
Järven nimi oli Kalmbergin kartastossa "Hosiojärvi". Porilainen Gustav Galle jätti järven kuivattamisesta hakemuksen vuonna 1823, mutta veti sen pian takaisin. Joku muu on sitten myöhemmin kuivattanut järven, jonka jäänteet ovat nykyään soistuneet umpeen.
Mesipuukasvit

Mesipuukasvit (Melianthaceae) on pieni kasviheimo koppisiemenisten Geraniales-lahkossa. Lahkon tunnetuimmat edustajat ovat kurjenpolvikasvit (Geraniaceae).
Tuntomerkit.
Mesipuukasvit ovat epämiellyttävän tai sinapin tuoksuisia pensaita tai puita, joissa on saponiineja, eräitä glykosideja ja oksalaattikiteitä. Lehdet ovat järjestyneet kierteisesti ja ovat pääteparisia, lehdykät keskiruotiin niveltyviä, sulkasuonisia, voimakassahaisia tai ehytlaitaisia. Kookas korvake on pariton ja sijaitsee ruodin ja verren välissä (intrapetiolaarinen korvake). Kukinto on varsipäätteinen tai lehtihankainen, terttumainen, ja toisinaan sen kärjessä on näyttävä steriilien kukkien muodostama osa. Kukat ovat kookkaita, vaihtelevassa määrässä vastakohtaisia (monosymmetrisiä) ja ylösalaisin kääntyneitä. Verholehtiä on viisi; ne ovat joko erillisiä tai kaksi on kasvanut yhteen; toisinaan yksi niistä on heikosti kannuksellinen. Kynnellisiä terälehtiä on neljä tai viisi keskenään erikokoista, joskus kärjestään ulospäin taipuneita. Mesiäinen on kookas, rengasmainen tai toispuolinen, ja sijaitsee hetiön ulkopuolella. Heteitä on neljä tai viisi, toisinaan tyvestään yhteen kasvaneita. Sikiäin on yhdislehtinen ja koostuu kolmesta seitsemään, tavallisesti neljästä tai viidestä emilehdestä. Sen lokeron sisäpinta on rauhaskarvainen ja siinä on yhdestä viiteen siemenaihetta kussakin emilehdessä kärki- tai pohjaistukassa. Vartalo on pitkä, luotti pistemäinen tai pallomainen. Hedelmä on selkäluomainen rakokota, ja siemen on aarrepuiden ("Bersama") suvussa vaipallinen. Siemenen ravintovarasto eli siemenvalkuainen (endospermi) on tärkkelyspitoinen, ja alkio on pieni tai keskikokoinen.
Levinneisyys.
Mesipuukasvien kotiseutua ovat Afrikan keskiset ja eteläiset osat.
Luokittelu.
Mesipuukasvien heimossa on kaksi sukua ja kahdeksan lajia. Cronquistin järjestelmässä (1981) se liitettiin lahkoon Sapindales. Yhdessä heimojen Vivianiaceae, Greyiaceae ja Francoaceae kanssa se muodostaa kuitenkin kladin Geraniales-lahkon evoluutiopuussa. Kladin ominaisuuksia ovat muun muassa kierteinen lehtiasento, melko leveät lehtikannat ja terminaalinen terttukukinto.
Lastenrautatie

Lastenrautatie tai lasten rautatie on lasten ja nuorten vapaa-ajantoimintaa, jossa kouluikäiset hoitavat rautatieliikenteen erilaisia tehtäviä kaupungin puistoon tai kaupungin ulkopuolen kesäsiirtolaan rakennetulla kapearaiteisella rautatiellä. Lastenrautatiet saivat alkunsa Neuvostoliitosta 1930-luvulla ja niistä tuli suosittuja myös muissa sosialistisissa maissa toisen maailmansodan jälkeen. Monet niistä ovat yhä toiminnassa.
Yleistä.
Ensimmäinen lastenrautatie avattiin Moskovan Gorkin puistoon vuonna 1932. Neuvostoliiton loppuvaiheessa lastenrautateitä toimi 52 eri puolilla maata, nykyisinkin vielä noin 30. Venäjällä lastenrautateitä on pidetty yllä määrätietoisemmin kuin muissa entisissä sosialistimaissa ja rakennettu jopa lisää. Itä-Saksassa lastenrautatiet tunnettiin nuorisojärjestön nimellä "Pioniereisenbahn" (pioneerirautatie), mutta nykyisin niitä kutsutaan nimellä "Parkeisenbahn" (puistorautatie). Myös Viroon suunniteltiin lastenrautatietä Vääna-Jõesuun pioneerileirille sekä Kohtla-Järven käytöstä poistetulle kapearaiteiselle radalle 1970-luvulla, mutta hankkeet eivät toteutuneet.
Lastenrautatiet paitsi tarjoavat vapaa-ajantoimintaa nuorille, myös esittelevät yleisölle jo käytöstä poistunutta rautatietekniikkaa, kuten höyryvetureita ja kapearaiteisia junia. Useimmat sosialistimaiden lastenrautatiet käyttävät 600 mm rataleveyttä.
Neuvostoliitossa lastenrautateiden ympärille oli kehitetty kesäleiritoimintaa kouluikäisille lapsille. Vastuullisissa tehtävissä lastenrautateillä toimivat 11–15-vuotiaat lapset. Tietyn ”viran” tai kelpoisuuden saamiseksi lastenrautatiellä tuli suorittaa jopa kaksivuotinen perehdytys rautatiekerhoissa, joissa opettivat kokeneet rautatieinsinöörit ja muut ohjaajat. Lasten toimintaa käytännön rautatietyössä valvovat aikuiset ohjaajat. Neuvostoliitossa lastenrautateiden tarkoitus oli myös ohjata ammatinvalinnassa innostamalla ja valmentamalla nuoria rautatiealalle tai muihin vaativiin ja vastuullisiin tehtäviin aikuisena.
Luettelo lastenrautateistä.
Lastenrautateitä on tai on ollut ainakin seuraavissa paikoissa:
Kazakstan.
Lähde:
Raimo Ronkainen

Raimo Ronkainen (s. 21. huhtikuuta 1951 Kuusamo) on suomalainen insinööri ja poliitikko. Hän oli Tornion kaupunginjohtaja 2010–2015. Tornion valtuuston valitessa kaupunginjohtajaa vuonna 2010 hän sai 35 ääntä 43:sta. Hän suhtautuu epäilevästi ajatuksiin kuntaliitoksista Tornion ja Kemin seudulla. Koulutukseltaan Ronkainen on diplomi-insinööri. Hän oli Oulun yliopiston vesitekniikan assistentti vuosina 1977–1981, Tornion kaupungin toimistopäällikkö vuosina 1982–1985 ja 1988–1990, Tornion kaupungin vs. kaupungininsinööri 1985–1987, Tornion kaupungin rakennuspäällikkö vuosina 1991–1992 ja apulaiskaupunginjohtaja vuosina 1992–1995.
Juha Majalahti

Juha Majalahti on Euran kunnanjohtaja. Hän sai Euran kunnanvaltuuston äänestyksessä 30 ääntä, Euran hallinto- ja henkilöstöpäällikkönä työskentelevän Johanna Aallon saadessa neljä ääntä. Yksi kunnanvaltuuston jäsenistä äänesti tyhjää. Majalahti on koulutukseltaan sosionomi.
Aiemmin Majalahti oli Karkkilan kaupunginjohtajan virassa vuodesta 2011. Sitä ennen hän työskenteli Julkisten ja hyvinvointialojen liiton talouspäällikkönä. Hän on taustaltaan sosiaalidemokraatti.
Vivianiaceae

Vivianiaceae on pieni kasviheimo, joka kuuluu koppisiemenisten Geraniales-lahkoon yhdessä muun muassa kurjenpolvikasvien (Geraniaceae) kanssa.
Tuntomerkit.
Kasvit ovat joskus okaisia. Lehdet ovat vastakkaisia, yksinkertaisia, joskus ehytlaitaisia, korvakkeettomia; lehtiparia yhdistää varren poikki kulkeva uurre. Verholehdissä on kärkisuka, ja teriö on kontortti; terälehdet kiertyvät nupussa. Emin vartalo on lyhyt ja pitkähaarainen. Hedelmä on selkäluomainen kota. Siemenessä on vaihtelevissa määrin runsas siemenvalkuainen ja käyrä alkio.
Levinneisyys.
Heimo kasvaa hajanaisesti Etelä-Amerikan länsiosissa ja Etelä-Brasiliassa.
Luokittelu.
Heimossa on neljä sukua ja 18 lajia:
"Rhychotheca", "Viviania" ja "Wendtia" ovat pensaita. Kukassa voi olla ulkoverhiö, mesiäinen puuttuu. Sikiäin koostuu kolmesta tai viidestä yhteen kasvaneesta emilehdestä, ja siinä on paljon siemenaiheita. Siemenessä on niukka endospermi ja sirkkalehdet ovat tavallisesti spiraalimaisesti kiertyneitä.
Happy New Year (vuoden 2014 elokuva)

Happy New Year on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut intialainen toimintakomedia, jonka on ohjannut Farah Khan ja tuottanut Gauri Khan. Pääosia näyttelevät Shah Rukh Khan, Abhishek Bachchan, Deepika Padukone, Boman Irani, Sonu Sood, Vivaan Shah ja Jackie Shroff.
Vastaanotto.
Box Office India julisti elokuvan ”superhitiksi”.
Jaime Lusinchi

Jaime Ramón Lusinchi (27. toukokuuta 1924 – 21. toukokuuta 2014) oli venezuelalainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1984-1989. Kun Lusinchi nousi valtaan, hänen odotettiin pelastavan maansa talouskriisistä. Lusinchin ura romuttui kuitenkin hänen yksityiselämänsä koukeroihin.
Lusinchi nimitti rakastajattarensa yksityissihteerikseen ja antoi tälle huomattavaa valtaa valtionhallinnossa.
Greyiaceae

Greyiaceae on pieni kasviheimo koppisiemenisten Geraniales-lahkossa, johon myös muun muassa kurjenpolvikasvit (Geraniaceae) kuuluvat. Heimossa on vain "Greyia"-suku, jossa on kolme lajia.
Tuntomerkit.
Kasvit ovat pensaita tai pieniä puita. Lehdet ovat pyöreähköjä, yksinkertaisia, tupellisia, kourasuonisia, tylppähampaisia ja korvakkeettomia tai korvakkeellisia; tuppi, ruoti ja lapa karisevat yhtenä kokonaisuutena. Kukat sijaitsevat varsipäätteisissä tertuissa ja ovat isoja ja punaisia sekä sikiäintä lukuun ottamatta erilehtisiä. Verholehtiä on viisi, samoin terälehtiä. Kymmenen varrellista mesiäistä on kilpimäisiä tai alasimenmuotoisia ja sijaitsevat hetiön ulkopuolella. Heteet ulottuvat pitkälle ulos kukasta. Sikiäin on yhdislehtinen ja suippenee vähitellen pitkäksi vartaloksi, joka päättyy hieman laajentuneeseen luottiin. Hedelmä on kotamainen. Siemenen endospermi on tärkkelyspitoinen.
Levinneisyys.
Lajit kasvavat eteläisessä Afrikassa Etelä-Afrikan, Swazimaan ja Lesothon alueilla.
Luokittelu.
"Greyia"-suvussa on kolme lajia. Cronquist (1981) vei sen Sapindales-lahkoon. Lähimmäksi sukulaiseksi on kuitenkin osoittautunut heimo Francoaceae Geraniales-lahkossa.
Torsten Laakso

Torsten Toivo ”Totti” Laakso (25. syyskuuta 1930 Helsinki – 17. heinäkuuta 2014 Lahti) oli suomalainen sisustusarkkitehti. Hän oli Taideteollisen korkeakoulun rehtori 1980–1985.
Laakso valmistui sisustusarkkitehdiksi 1955. Hän oli ensin Askon ja Skannon palveluksessa ja perusti sitten vaimonsa kanssa oman toimiston, jonka kautta hän teki suunnittelutöitä niin Askolle, Skannolle, Merivaaralle kuin monelle muullekin alan yritykselle. Vuonna 1978 hänet kutsuttiin Taideteolliseen korkeakouluun tuote- ja ympäristösuunnittelun professoriksi, ja vuonna 1980 hänet nimitettiin korkeakoulun rehtoriksi. Sen jälkeen hän suunnitteli paljon laivasisustuksia ja opetti Lahden muotoiluinstituutissa. Työn ohessa hän toimi urheiluvalmentajana.
Torsten Laakson puoliso oli sisustusarkkitehti Vuokko Laakso, jonka kanssa hänellä oli pitkään yhteinen suunnittelutoimisto.
Thanasi Kokkinakis

Thanasis Kokkinakis (; s. 10. huhtikuuta 1996 Adelaide) on australialainen tennispelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2013. 196 senttimetriä pitkä ja 80 kilogrammaa painava Kokkinakis on oikeakätinen. Hänen vanhempansa ovat kotoisin Kreikasta, josta hänen nimensäkin on peräisin. Kokkinasin valmentaja on Todd Langman.
Kokkinakisin paras sijoitus ATP-rankinglistalla kaksinpelissä on 69. sija, jolla hän oli kesäkuussa ja heinäkuussa 2015. Australian avoimissa Kokkinakis on parhaimmillaan päässyt toiselle kierrokselle vuosina 2014 ja 2015 sekä Ranskan avoimissa kolmannelle kierrokselle vuonna 2015. 
Nelinpelissä Kokkinakis on ollut parhaimmillaan maailmanlistan sijalla 137 heinäkuussa 2015. Paras vuosi hänellä oli 2015, jolloin hän osallistui kolmeen Grand Slamiin ja pääsi Wimbledonissa kolmannelle kierrokselle häviten turnauksen voittaneelle parille.
Francoaceae

Francoaceae on kasviheimo koppisiemenisten Geraniales-lahkossa, jossa ovat myös muun muassa kurjenpolvikasvit. Francoaceae-heimo jaetaan kuuteen sukuun.
Ulkonäkö ja koko.
Heimon lajit ovat monivuotisia ruohoja, joiden lehdet ovat parilehdykkäiset tai yksinkertaiset. Kukinto on vanallinen, joskus haarainen. Kukat ovat säteittäisiä tai vastakohtaisia; verhiö on neli- tai viisilukuinen, teriö tavallisesti samoin, joskus kynnellinen. Heteiden sisäpuolella on liuskainen mesiäiskehrä. Yhdislehtinen, tavallisesti neljästä emilehdestä koostuva sikiäin sisältää laitaistukoita, joihin siemenaiheet kiinnittyvät. Vartalo on lyhyt.
Levinneisyys.
Heimo on kotoisin Etelä-Chilestä.
Luokittelu.
Heimoon kuuluvat suvut ovat:
Luke Saville

Luke Saville (s. 2. tammikuuta 1994 Barmera) on australialainen tennispelaaja. Saville aloitti ammattilaisuransa vuonna 2012. 188 senttimetriä pitkä ja 85 kilogrammaa painava Saville pelaa oikealla kädellä. Hänen valmentajanaan toimii Grant Doyle.
Kaksinpelissä Saville on ollut parhaimmillaan ATP-rankingin sijalla 158 marraskuussa 2014. Vuonna 2011 Saville voitti poikien kaksinpelimestaruuden Wimbledonin tennisturnauksessa ja vuonna 2012 niin ikään poikien kaksinpelimestaruuden Australian avoimissa. Ammattilaistasolla hän on päässyt Wimbledonissa parhaimmillaan toiselle kierrokselle vuonna 2014 ja Australian avoimissa ensimmäiselle kierroksella vuosina 2013 ja 2015.
Nelinpelissä Saville on ollut parhaimmillaan rankingissa sijalla 394 marraskuussa 2012. Australian avointen nelinpelissä Saville ei ole päässyt ensimmäistä kierrosta pidemmälle.
Suomen euroviisukarsinta 1986

Suomen euroviisukarsinta 1986 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1986 Eurovision laulukilpailuun. Karsinta pidettiin kolmen avoimen sävellyskilpailun jälkeen jälleen kutsukilpailuna, jossa yhdeksälle suomalaissäveltäjälle lähetettiin kutsu. Säveltäjät saivat itse valita kappaleidensa esittäjät. Karsinta pidettiin Ylen tv-studiossa 2 lauantaina 22. helmikuuta ja televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 19.40 alkaen. Uutisten kohdalla olleen tauon jälkeen tuloslähetys nähtiin kello 21.00. Voittajan valitsi asiantuntijaraati, johon kuului esimerkiksi kaksi vuotta aiemmin perustetun Suomen Euroviisuklubi OGAE Finlandin puheenjohtajana toiminut Jaripekka Koikkalainen.
Priscilla Hon

Priscilla Hon (s. 10. toukokuuta 1998 Brisbane) on australialainen tennispelaaja. Hänen valmentajanaan toimii Anthony Richardson. Honin paras sijoitus WTA-rankingissa on 130. sija, jonka hän saavutti huhtikuussa 2019. Nelinpelissä Hon on parhaimmillaan päässyt WTA-rankingissa sijalle 91 huhtikuussa 2018.
Hon edustaa naistenniksen niin sanottua uutta tyyliä. Hänen tyylinsä perustuu vahvoihin kierrelyönteihin.
Franco Vázquez

Franco Damián Vázquez (s. 22. helmikuuta 1989 Tanti) on italialais-argentiinalainen jalkapalloilija. Vasenjalkainen Vázquez on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Ura.
Seurajoukkueura.
Vázquez edusti Argentiinan Primera Divisiónissa pelannutta Club Atlético Belgranoa vuodet 2007–2011. Tammikuussa 2012 Vázquez siirtyi Italian Serie A:n US Palermoon, jossa hän debytoi tammikuussa 2012 Napolia vastaan. Kauden 2012–2013 hän vietti lainalla Espanjan Primera Divisiónin Rayo Vallecanossa, jossa hän pelasi kauden aikana 18 ottelua, joissa syntyi kolme osumaa. Kauden 2012–2013 jälkeen Palermo, johon Vázquez lainapestinsä jälkeen palasi, putosi Serie B:hen. Serie B:ssä Vázquez pelasi 18 ottelua ja teki neljä maalia, kun Palermo voitti Serie B:n ylivoimaisesti ja palasi takaisin Serie A:han. Kaudella 2014–2015 Vázquez teki 10 maalia 37 pelaamassaan Serie A-ottelussa.
Maajoukkueura.
Argentiinalaissyntyinen Vázquez sai luvan edustaa maajoukkuetasolla Italiaa, sillä hänen äitinsä on syntynyt siellä. Vázquez debytoi Italian jalkapallomaajoukkueessa maaliskuussa 2015 ystävyysottelussa Englantia vastaan.
Alas maaseudulle -kampanja

Ylös vuorille ja alas maaseudulle -kampanja () oli Kiinassa kulttuurivallankumouksen myöhäisvaiheessa käynnistetty joukkokampanja, jonka yhteydessä kaupunkien opiskelijanuoriso karkotettiin asumaan maaseudulle alkeellisiin oloihin.
Kiinan kommunistisen puolueen johto antoi lokakuussa 1967 määräyksen, jonka mukaan ”koulutetun nuorison” olisi muutettava ”ylös vuorille ja alas maaseudulle”, jossa heidän tulisi ”tarttua vallankumoukseen ja edistää tuotantoa”. Määräyksen tosiasiallisena tarkoituksena oli hajottaa väkivaltaisesti riehuneet punakaartit, jotka toimivat pääosin kaupungeissa. Kansan vapautusarmeija määrättiin toimeenpanemaan käskyä. Alkuvaiheessa jotkut lähtivät vapaaehtoisesti seikkailunhalusta tai uskollisuudesta puhemies Mao Zedongille. Kun vapaaehtoiset lähdöt vähenivät, aloitettiin kesällä 1968 systemaattiset karkotukset. Kampanjan aikana maaseudulla karkotettiin kaikkiaan noin 17–20 miljoonaa nuorta. Karkotukset koskivat sekä miehiä että naisia, eikä niille ei määrätty päättymisaikaa. Käytännössä kaikki vuosina 1966 ja 1967 oppilaitoksista valmistuneet opiskelijat ja kaikki entiset punakaartilaiset määrättiin karkotettaviksi. Pieniä määriä komennettiin maaseudun sijasta töihin kaupunkien tehtaisiin.
Maaseudulla nuoret joutuivat tekemään raskaita maatöitä ja elämään alkeellisissa oloissa Kiinan maatyöläisten tavoin. Maalaiset eivät ottaneet heitä innolla vastaan, sillä he olivat yleensä taitamattomia maatöissä. Monet ajautuivat katkeruuteen ja kyynisyyteen. Osa karkotetuista onnistui 1970-luvun alussa pääsemään takaisin kaupunkeihin.
Vuodesta 1968 alkaen myös kolme miljoonaa kommunistisen puolueen kaaderia ja kulttuurihenkilöä määrättiin maaseudulle perustettuihin ”toukokuun seitsemännen päivän kaaderikouluihin”, joissa he joutuivat raskaisiin maatöihin vaatimattomissa oloissa. Nämä karkotukset olivat kuitenkin määräaikaisia, yleensä vuoden mittaisia, ja karkotusajalta maksettiin palkkaa.
Lauri Ala-Myllymäki

Lauri Elias Ala-Myllymäki (s. 4. kesäkuuta 1997 Pirkkala) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Ilvestä. Pelipaikaltaan Ala-Myllymäki on keskikenttäpelaaja.
Ala-Myllymäen kasvattajaseura on Tampereen Ilves. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Ykkösessä 2013 pelaten kauden aikana kymmenen ottelua, joissa hän onnistui maalinteossa kahdesti. Toisella kaudellaan Ykkösessä Ala-Myllymäen vastuu kasvoi ja hän esiintyi 25 ottelussa. Ilves nousi Veikkausliigaan kaudeksi 2015 Myllykosken Pallon menetettyä liigalisenssinsä, ja Ala-Myllymäki teki debyyttinsä pääsarjassa huhtikuussa 2015 FC Inter Turkua vastaan. Ensimmäisen maalinsa Veikkausliigassa hän teki saman vuoden elokuussa FC KTP:tä vastaan. Ala-Myllymäki valittiin kauden 2016 lopuksi Ilveksen päätösgaalassa seuran parhaaksi pelaajaksi.
Marraskuussa 2020 Ala-Myllymäki teki tammikuusta 2021 alkavan sopimuksen Serie B:ssä pelaavan Venezia FC:n kanssa. Venezia nousi kauden päätteeksi Serie A:han, mutta Ala-Myllymäeltä jäi debyytti tekemättä polvivamman vuoksi. Ensimmäistä kertaa Ala-Myllymäki nimettiin Venezian kokoonpanoon Italian cupin ottelussa Ternanaa vastaan 14. joulukuuta 2021. Hän seurasi kuitenkin koko ottelun vaihtopenkiltä. Tammikuussa 2022 Ala-Myllymäki siirtyi kauden 2022–2023 loppuun asti ulottuvalla lainasopimuksella Serie C -seura Triestinaan.
Tammikuussa 2023 Ala-Myllymäen sopimus Venezian kanssa purettiin, ja hän palasi takaisin Ilveksen riveihin kaksivuotisella sopimuksella.
Ala-Myllymäki nousi ikäluokkansa maajoukkueeseen 2013 ja vakiinnutti asemansa avauskokoonpanon pelaajana pelaamalla yhtä vaille kaikissa vuoden maaotteluissa. Hän on edustanut Suomen nuorten maajoukkuetta 11 kertaa ja poikamaajoukkueita yhteensä 40 kertaa helmikuun 2019 loppuun mennessä. Suomen alle 18-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa hän on toiminut myös kapteenina.
Boris Gyllenbögel

Karl Volter Boris Gyllenbögel (30. maaliskuuta 1884 Kauhajoki – 22. kesäkuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen eversti, diplomaatti ja rehtori.
Gyllenbögelin vanhemmat olivat nimismies Karl Natanael Gyllenbögel (1859–1926) ja Alma Maria Rosenlund (1864–1941).
Gyllenbögel kävi Haminan kadettikoulun sekä Pietarin tykistöopiston ja Pietarin sota-akatemian. Hän palveli Venäjällä muun muassa keisari Nikolai II:n esikuntaupseerina sekä sotilastehtävissä Latviassa ja Liettuassa. Everstiksi Venäjän armeijassa ylennyt Gyllenbögel oli lyhyen aikaa Uudenmaan läänin kuvernöörinä vuonna 1917 mutta hän erosi virasta heinäkuussa 1917 kieltäydyttyään hajottamasta eduskuntaa Venäjän väliaikaisen hallituksen määräyksestä. Suomen sisällissodan jälkeen Gyllenbögel nimitettiin huhtikuussa 1918 Viaporin vankileirin ensimmäiseksi komendantiksi, mutta hän oli tehtävässä vain kymmenisen päivää, sillä hänen asennettaan punavankien kollektiiviseen rankaisemiseen pidettiin liian torjuvana. Gyllenbögel nimitettiin Suomen asiainhoitajaksi Puolaan vuonna 1919, ja hän toimi sitten Suomen ensimmäisenä lähettiläänä Varsovassa 1920–1921. Tämän jälkeen Gyllenbögel oli Suomen asiainhoitajana Moskovassa mutta hän joutui palaamaan Suomeen vuonna 1922 neuvostohallituksen vaatimuksesta ja hänen tilalleen Moskovaan nimitettiin Antti Hackzell.
Diplomaattiuransa jälkeen Gyllenbögel toimi sitten professori Yrjö Jahnssonin ja kouluneuvos Hilma Jahnssonin perustaman Helsingin suomalaisen yksityislyseon rehtorina 1924–1938 ja opetti koulussa kieliä. Koulu sai Gyllenbögelin mukaan kutsumanimen ”Jylla” ja tämä lempinimi on säilynyt ja sen seuraajilla nykypäiviin saakka. Koulu toimii nykyisin Espoonlahden koulun ja Espoonlahden lukion nimillä.
Gyllenbögelin nuorempi veli Evald Alfons Rafael Gyllenbögel (s. 1889) oli lähetystöneuvos joka toimi muun muassa Suomen edustajana Kansainliitossa ja vuodesta 1932 ulkoministeriön poliittisen osaston päällikkönä.
Aiheesta muualla.
https://1565044.168.directo.fi/@Bin/772c82fcec48999c5743bbd0d840a9f4/1640951917/application/pdf/120001/Gyllenb%c3%b6gel%20Suomi-Puola%202009-2010.pdf
David Ryall

David Ryall (5. tammikuuta 1935 – 25. joulukuuta 2014) oli brittiläinen näyttelijä. Hänen uransa kesti yli viisikymmentä vuotta. Hän aloitti teatterissa ja kuului Laurence Olivierin seurueeseen Britannian kansallisteatterissa jo nuorena. Hän esiintyi useissa BBC:n televisiosarjoissa. Vuodesta 2010 hän esitti Elfias Dozea "Harry Potter" -elokuvissa.
Suomen euroviisukarsinta 1987

Suomen euroviisukarsinta 1987 oli kilpailu jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1987 Eurovision laulukilpailuun. Karsinnassa kokeiltiin ensimmäistä kertaa uutta valintamenetelmää, ensimmäistä kertaa kutsukilpailuna järjestetyn karsinnan voittaja valittiin postikorttiäänestyksellä. Kutsukilpailussa kymmentä suomalaissäveltäjää pyydettiin säveltämään kappale karsintoihin.
Finaali lähetettiin lauantaina 21. helmikuuta Ylen tv-studiota 2 ja televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 18.45 alkaen. Lähetyksen taustat olivat jo etukäteen nauhoitettuja ja elävänä kuultiin esityksistä vain lauluosuudet ja muutama erikoinen soitin. Euroviisukuppilan Tony Latva piti karsintalähetystä heikkona. Lähetyksen alussa nähtiin viisuhistoriasta kertova video, jonka selostajana toimi ”kimittävä sätkynukke”. Juontajina toimineiden entisten euroviisuedustajien Lasse Mårtensonin ja Laila Halmeen suoritusta Tony Latva piti ala-arvoisena: ”Haastatteluissa jaariteltiin niitä näitä, kunnes – ilmeisesti studio-ohjaajan käskystä – ne keskeytettiin tylysti jopa kesken lauseen.”
Voittaja valittiin postikorttiäänestyksellä, jossa saatiin ääniä 63 836 kappaletta. Äänestyksen tulos julkistettiin perjantaina 13. maaliskuuta kello 21.30.
Palanneet artistit.
Sijoitukset euroviisukarsinnoissa on merkitty mustalla tekstillä ja interviisukarsinnoissa punaisella tekstillä.
Maon uinti Jangtsessa

Maon uinti Jangtsessa oli 16. heinäkuuta 1966 propagandatarkoituksessa järjestetty tapahtuma, jossa Kiinan kommunistijohtaja Mao Zedong ui noin tunnin ajan Jangtsejoessa. Maon uinti oli ympäri maailmaa yksi kesän 1966 näkyvimpiä uutisia, ja se on katsottu Kiinan kulttuurivallankumouksen radikaalin vaiheen symboliseksi lähtölaukaukseksi.
Intohimoisena uimarina nuoruudestaan saakka tunnettu Mao oli uinut Jangtsessa ensi kerran vuonna 1956, ja vuoden 1966 uinti oli tarkoitettu sen kymmenvuotismuistoksi. Ennen uimaretkeään Mao oli ollut kierroksella maakunnissa, eikä hänen olinpaikkaansa tiedetty julkisuudessa. Hän oli jättänyt kulttuurivallankumouksen alkuvaiheen johtamisen Liu Shaoqille ja Deng Xiaopingille antamatta näille tarkempia ohjeita, joten nämä olivat pyrkineet hillitsemään opiskelijoiden kuohuntaa Kiinan oppilaitoksissa. Uinti Jangtsessa oli Maon näyttävä paluu julkisuuteen, ja Kiinan tiedotusvälineet antoivat sille suunnattoman näkyvyyden. Tempaus kumosi ulkomailla liikkuneet huhut Maon terveyden heikkenemisestä, mutta sen tärkein viesti oli sisäpoliittinen: Mao oli voimissaan ja tulisi ottamaan maan ohjat takaisin käsiinsä. Hän palasikin Pekingiin kahden päivän kuluttua ja aloitti Liun ja Dengin arvostelun virheellisestä politiikasta.
Uintiin osallistui Maon kanssa kuusi henkivartijaa ja vedessä kellutettiin lisäksi valtavia Mao-julisteita. Länsimaisia toimittajia ei ollut läsnä. Kiinan virallinen uutistoimisto Xinhua levitti maailmalle tiedotetta, jonka mukaan Mao oli uinut Jangtsessa Wuhanin lähellä 65 minuuttia ja edennyt sinä aikana 15 kilometriä. Hänen sanottiin ”taistelleen tuulta ja aaltoja vastaan” sekä nousseen lopuksi jokilautalle ”osoittamatta väsymisen merkkejä”. Sen jälkeen hän oli pitänyt puheen, jossa hän kehotti kaikkia kiinalaisia uimaan maan joissa ja järvissä. Länsimaissa tiedot Maon uinnista uutisoitiin hyvin ivalliseen sävyyn, sillä luvut näyttivät mahdottomilta. Maon laskettiin uineen koko ajan keskimäärin sata metriä 26 sekunnissa, kun sadan metrin uinnin ennätysaika oli tuolloin 52,9 sekuntia. Todellisuudessa nopea eteneminen johtui siitä, että Mao oli lähinnä ajautunut eteenpäin Jangtsen voimakkaan virtauksen kuljettamana, mikä oli kiinalaisille itsestäänselvä taustatieto.
Maon vuoden 1966 uintia muisteltiin seuraavina vuosina Kiinassa joka vuosi 16. heinäkuuta suurella kansanjuhlalla, jonka yhteydessä lukemattomat kansalaiset uivat Jangtsessa tai muissa vesistöissä osoittaakseen kunnioitusta Maolle. Maon uinnista tehtiin Kiinassa myös dokumenttielokuva, joka sai ensi-iltansa jo elokuussa 1966.
Ennio De Concini

Ennio De Concini (9. joulukuuta 1923 Rooma – 17. marraskuuta 2008 Rooma) oli italialainen elokuva- ja televisiokäsikirjoittaja.
Toimittajana työskennelleen De Concinin elokuvaura alkoi Vittorio De Sican apuohjaajana elokuvassa "Sciuscià – viattomat" (1946). Hän laati käsikirjoituksia lukuisiin eri lajityyppejä edustaviin viihde-elokuviin, mutta työskenteli usein myös vakavasti otettavien ohjaajien kanssa. De Concinin suurin menestys oli Pietro Germin ohjaama "Avioero italialaiseen tapaan" ("Divorzio all’italiana", 1961), josta hän sai nastro d’argenton ja Oscarin parhaasta käsikirjoituksesta. 1980-luvulta lähtien De Concini työskenteli etupäässä televisiossa.
Mongomo

Mongomo on kaupunki Päiväntasaajan Guineassa. Maan itäosassa Gabonin vastaisen rajan tuntumassa sijaitsevan Mongomon asukasluku on esikaupunkialueet mukaan lukien noin 53 500. Se on muun muassa maan ensimmäisen presidentin Francisco Macías Ngueman ja nykyisen presidentin Teodoro Obiang Nguema Mbasogon syntymäpaikka.
Vuonna 2015 Mongomo on yksi jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailuiden pelipaikkakunnista.
Ebebiyín

Ebebiyín on kaupunki Päiväntasaajan Guineassa. Aivan maan manneralueen koillisnurkassa Kamerunin ja Gabonin rajan tuntumassa sijaitsevan Ebebiyínin asukasluku oli vuoden 2001 laskennassa alle 20 000, mutta arvio vuodelle 2015 on 40 000.
Vuonna 2015 Ebebiyín oli yksi jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailuiden pelipaikkakunnista.
Rakkaudella merkitty mies

Rakkaudella merkitty mies on Jari Sillanpään 13. studioalbumi, joka julkaistiin 26. syyskuuta 2014. Albumi nousi julkaisunsa jälkeen suoraan Suomen virallisen albumilistan toiseksi. Albumi on myynyt platinaa yli 20 000 kappaleen myynnillään. Albumin on tuottanut Leri Leskinen.
Albumin myötä Sillanpää sai vuoden miesartisti- ja vuoden artisti Emma-ehdokkuudet. Albumi palkittiin vuoden 2015 Emma-gaalassa "vuoden iskelmäalbumina".
Singlet.
Albumin ensimmäinen single ”Malagaan” julkaistiin 13. kesäkuuta 2014. Kappale nousi kesällä 2014 parhaimmillaan latauslistan 15:nneksi sekä kymmenenneksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi. Syyskuussa 2014 julkaistu toinen single ”Tanssii kuin John Travolta” tilastoitui parhaimmillaan vain radiolistan 36:nneksi. Kolmantena singlenä julkaistusta ”Sinä ansaitset kultaa” -kappaleesta on muodostunut yksi Sillanpään viime vuosien suurimmista hiteistä. Kappale sijoittui latauslistan ensimmäiseksi, eli myydyimmäksi digitaaliseksi kappaleeksi, viikoilla 51–52/2014. Se on sijoittunut myös single- ja radiolistalle. Kappaleen musiikkivideotakin on katsottu YouTubessa yli 6,6 miljoonaa kertaa.
Demokratiamuuri

Demokratiamuuri () oli Pekingin Xidanin kaupunginosassa sijainnut muuri, johon ihmisten sallittiin vuosina 1978–1979 Kiinassa vallinneen lyhyen poliittisen suojasään aikana kiinnittää erilaisia poliittisia kannanottoja sisältäneitä viestejä. Muurin ympärille syntyi niin sanottu demokratiamuuriliike, joka kukoisti jonkin aikaa.
”Pekingin kevät”.
Kyseessä oli erään bussivarikon muuri, josta tuli suosittu kiinnityspaikka julisteille marraskuussa 1978, kun vuoden 1976 Tiananmenin välikohtauksen uudelleenarviointi innosti kiinalaisia vapaampaan mielipiteiden ilmaisuun. Kiinan johtajaksi kohoamassa ollut Deng Xiaoping ilmaisi julkisen tukensa demokratiamuuriliikkeelle, joka suuntautuikin alkuvaiheessa pääasiassa hänen maolaisia vastustajiaan vastaan. Keväällä 1979 liike levisi Pekingistä eri puolille Kiinaa ja alkoi vähitellen arvostella yhä avoimemmin kommunistista puoluetta mielenosoituksissaan ja lehtisissään. Lopulta Deng kääntyi liikettä vastaan, ja sen vaientaminen aloitettiin pidättämällä maalis–huhtikuussa 1979 joukko liikkeen oikeistosiiven johtavia edustajia. Mao Zedongin ajoista poiketen pidätetyt demokratiamuuriliikkeen johtajat tuomittiin pelkästään vankeuteen, ei kuolemaan.
Liikkeen maltillisempi suuntaus sai jatkaa toimintaansa, mutta mielenosoitusten alettua uudelleen liikkeen tukahduttamista jatkettiin marraskuussa 1979. Pekingin kaupunginhallitus ilmoitti joulukuussa 1979 Xidanin demokratiamuurin sulkemisesta. Erääseen Pekingin lähiöön kuitenkin perustettiin sen viralliseksi seuraajaksi uusi muuri, johon sai kiinnittää julisteita rekisteröitymällä omalla nimellään. Osa demokratiamuuriliikkeestä jatkoi toimintaansa vielä 1980-luvun alussa.
Demokratiamuuriliike oli aatteellisesti hajanainen, mutta sitä yhdisti näkemys demokraattisten instituutioiden luomisen välttämättömyydestä. Pääosa liikkeen kannattajista halusi Kiinan sosialismin uudistamista ja demokratisoimista, mutta osa kannatti kokonaan sen hylkäämistä. Jälkimmäiseen ryhmään eli niin sanottuun oikeistoon kuului muun muassa Wei Jingsheng.
Jere Penttilä

Jere Petteri Penttilä (s. 13. huhtikuuta 1972 Helsinki) on Joensuun nykyinen kaupunginjohtaja. Hän aloitti virassa 1. marraskuuta 2023 ja toimi vs. kaupunginjohtajana lokakuun 2023.
Ennen Joensuuta Jere Penttilä toimi Riihimäen kaupunginjohtajana 15. maaliskuuta 2021 – 31. toukokuuta 2022. Riihimäen kaupunginvaltuusto valitsi Penttilän tehtävään äänin 36–7. Kesäkuun 2022 alussa Penttilä aloitti Keskon Itä-Suomen aluejohtajana. 29. toukokuuta 2023 Joensuun kaupunginvaltuusto valitsi Penttilän Joensuun kaupunginjohtajaksi äänin 36–7. Hän toimi vs. kaupunginjohtajana 1.–31. lokakuuta 2023 ja aloitti vakinaisessa virassa 1. marraskuuta 2023 lähtien.
Vuosina 2013–2021 Penttilä työskenteli Kontiolahden kunnanjohtajana. Hän on toiminut myös muun muassa Joensuun liiketoimintajohtajana, Pyhäselän kunnanjohtajana ja Varkauden henkilöstöpäällikkönä. Koulutukseltaan hän on yhteiskuntatieteiden maisteri.
Penttilä on entinen SM-tason jalkapalloilija. Hän pelasi Lahden Reippaassa 11 pääsarjaottelussa ja teki niissä yhden maalin kaudella 1991. Penttilän nuorempi veli Tero oli myös ammattilaisjalkapalloilija.
Juha Luukko

Juha Luukko (s. 19. lokakuuta 1969) on Kurikan elinvoimajohtaja, aiemmin apulaiskaupunginjohtaja ja entinen Kurikan vt. kaupunginjohtaja, Jalasjärven kunnanjohtaja. Jalasjärven valtuusto valitsi hänet yksimielisesti vuonna 2013. Aiemmin hän on työskennellyt Suomen Pankin ekonomistina, Ylistaron kunnanjohtajana, SEEK:in johtajana sekä silloisen kuntaministeri Tapani Töllin valtiosihteerinä. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri Jyväskylän yliopistosta.
1. erillinen autokomppania

1. erillinen autokomppania (1.ERAUTOK ja aiemmin 1. ErAutoK tai 1.ERAK) on Suomen puolustusvoimien Kainuun prikaatin Kuopion huoltopataljoonaan kuuluva perusyksikkö, joka antaa huollon johtajakoulutusta ja miehistön yhdistelmäajoneuvokoulutusta.
Perustaminen.
Ennen talvisodan alkua keskitettiin 15. lokakuuta 1939 Ouluun 38. autokomppania osaksi Pohjois-Suomen ryhmää. 38. komppaniaan liitettiin vuonna 1941 Hanhikoskella perustettu 40. autokomppania. Komppania nimettiin 67. autokomppaniaksi vuonna 1941.
Porissa perustettu 13. autokomppania keskitettiin 18. lokakuuta Nuijamaalle Taliin. 13. autokomppaniaan liitettiin Lappeenrannassa perustettu 1. erillinen autokomppania, joka oli nimetty 47. autokomppaniaksi vuonna 1941. 
1. autokomppania perustettiin Lapin sodan lopulla 4. joulukuuta 1944 yhdistämällä Aunukseen sijoitettu 13. autokomppania sekä 67. autokomppania.
Historia.
1. autokomppania nimettiin 10. maaliskuuta 1952 puolustusvoimien organisaatiomuutosten yhteydessä 1. erilliseksi autokomppaniaksi.
Yksikkö siirrettiin 1. tammikuuta 1997 Oulusta Kainuun prikaatiin.
Erkki Kivi (professori)

Erkki Ilmari Kivi (6. kesäkuuta 1929 Helsinki – 28. joulukuuta 2014 Hyvinkää) oli suomalainen professori (1979) ja Suomen kasvinjalostuksen uranuurtaja. Hän oli kasvinjalostuksen dosentti 1964–1994 ja kasvinjalostaja 1952–1992. 
Kivi valmistui ylioppilaaksi 1947, filosofian kandidaatiksi 1951, maisteriksi 1954, lisensiaatiksi 1959 ja tohtoriksi 1962. Maatalous- ja metsätieteiden kunniatohtorin arvon hän sai 1990. Hän oli Hankkijan kasvinjalostuslaitoksen tutkija 1952–1962, johtaja 1963–1992, Helsingin yliopiston kasvinjalostustieteen dosentti vuodesta 1964, vt. professori 1968–1970 ja 1972–1973.
Maataloustoimittajat palkitsivat hänet vuonna 1985 tiedonjulkistamisen Tiedonjyvä-palkinnolla.
Riemuliiteri

Riemuliiteri oli Äkäslompolossa Kolarissa vuosina 1973–2020 toiminut tanssipaikka, jonka omisti Irma ja Kåre Lagerbohmin perheyritys. Riemuliiterin kiinteistö on purettu kesällä 2021.
The Sign (kappale)

The Sign on ruotsalaisyhtye Ace of Basen kappale, joka julkaistiin Euroopassa 29. lokakuuta 1993. Kappale oli kansainvälinen hitti; se ylsi Britannian singlelistan toiselle sijalle ja oli Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kärjessä yhteensä kuusi viikkoa. Kappale on yhtyeen "Happy Nation" -studioalbumin USA-versiolla, joka julkaistiin Yhdysvalloissa nimellä "The Sign".
Kappale oli "Billboard"-lehden vuoden 1994 ensimmäisella sijalla. Se sijoittui "Billboard Hot 100 All-Time Top Songs" -listan 60. sijalle, kun kyseessä oli kappaleet Hot 100 -listan ensimmäiseltä viideltäkymmeneltä vuodelta. Kappale sai myös ehdokkuuden vuoden 1995 Grammy-palkinto -gaalassa kategoriassa "Paras pop-lauluesitys yhtyeeltä tai duolta".
Kappaleen on levyttänyt myös The Mountain Goats, ja sitä käytettiin runsaasti sarjan "American Dad!" viidennen tuotantokauden päätösjaksossa "Great Space Roaster". Kappaletta on käytetty myös TV-sarjassa "Full House", jossa Stephanie Tannerin johdattama fiktiivinen yhtye "Girl Talk" sekoittaa kappaleen esityksen aikana. Kappale esitetään myös "South Parkin" jaksossa "Prehistoric Ice Man" ja se on mukana vuoden 2012 komediaelokuvassa "Pitch Perfect".
Summer In December

Summer In December on romanialaisyhtye Morandin ja romanialaisartisti Innan kappale. Kappaleen sanoittivat esittäjät yhdessä Marius Mogan kanssa ja sen tuotti yhtye Morandi Famous-Productionsissa. Kappale julkaistiin 17. joulukuuta 2014 yhdessä Bogdan Daragiun tekemän lyriikkivideon kanssa. Kappaleen virallinen musiikkivideo julkaistiin 23. joulukuuta 2014 ja sen kuvasi Mihael Mircea "Castel Filmistä". 
Kappalelista.
Digitaalinen lataus
Suomen euroviisukarsinta 1988

Suomen euroviisukarsinta 1988 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1988 Eurovision laulukilpailuun. Karsinta järjestettiin avoimena sävellyskilpailuna, johon saatiin 233 kappaletta. Niistä Yleisradion kokoama raati valitsi 12 parasta karsinnan finaaliin. Finaali pidettiin Helsingin Kulttuuritalolla lauantaina 13. helmikuuta ja televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 19.15–20.30. Voittajan valitsivat kuudelle paikkakunnalle kootut tavallisista musiikin kuuntelijoista koostuneet alueraadit. Finaalia seurasi televisiosta 1 546 000 katsojaa.
Liesjärvi (Ulvila)

Liesjärvi on kuivatettu järvi Kullaalla Ulvilassa Satakunnassa. Järven kuivatus suoritettiin 1830-luvulta lähtien. Kuivatuksen seurauksena saatiin heinäniittyä laiduntamiseen ja talvirehuksi. Myöhemmin järven reunaa raivattiin myös pelloksi. Nykyisissä kartoissa lukee entisen järven paikalla Liesjärvi, jolla tarkoitetaan suota.
Maantietoa.
Vaikka järvi on kokonaan kuivatettu, voidaan sen mittoja arvioida vanhan Kalmbergin kartaston mittakaavan perusteella. Mikäli kartastossa olevat järvet ovat olleet tarkasti piirrettyjä, olisi Liesjärvi ollut noin 1,2 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järven luusua olisi sijainnut sen pohjoispäässä. Järven kaakkoiskulmaan olisi laskenut Sammaljärven laskuoja. Lähtötietona Kalmbergin kartalle on ollut tiluskartta Ahmauksen, Paluksen ja Saarijärven kylistä vuodelta 1802.
Nykyään Liesjärven paikalla on ojitettua soistunutta metsää ja luoteiskulmassa peltomaata. Alueelle laskee Liesoja, joka oli Sammaljoen laskuoja, ja joka jatkaa matkaansa Liesjärven alueen halki pohjoiseen, jossa se yhtyy Jylhäjokeen.
Kuivatus.
Vuonna 1831 Äijä Matts Mattsson haki ja sai luvan kuivattaa Liesjärven. Alkuperäinen tarkoitus on ollut saada karjatalouden tarvitsemia niittyjä, joilla karja voisi laiduntaa ja jolta voisi kerätä talveksi rehua. Vuonna 1934 julkaistussa Porin seudun taloudellisessa kartassa järven vedenpinnanlasku on pienentänyt järven vesialaa alle puoleen alkuperäisestä ja vesijättömaata on raivattu järven ympäriltä ja eteenkin eteläpuolelta niittymaaksi. Viereisen Sammaljärven kuivatus oli saatu jo päätökseen. Vuoden 1955 taloudellisessa kartassa tilanne on Liesjärven osalta säilynyt samanlaisena. Vuoden 1962 peruskartassa viimeiset järvenrippeet on kuivatettu ja aikaisemmat niittymaat on raivattu peltomaaksi.
Sammaljärvi (Ulvila)

Sammaljärvi on kuivatettu järvi Kullaalla Ulvilassa Satakunnassa. Järven kuivatus suoritettiin 1810-luvulta alkaen. Kuivatuksen seurauksena saatiin heinäniittyä karjan laiduntamiseen ja talvirehuksi, mutta nykyään alue on peltomaata. Nykyisissä kartoissa lukee entisen järven paikalla Sammaljärvi.
Maantietoa.
Vaikka järvi on kokonaan kuivatettu, voidaan sen mittoja arvioida vanhan Kalmbergin kartaston mittakaavan perusteella. Mikäli kartastossa olevat järvet ovat tarkasti piirrettyjä, olisi Sammaljärvi ollut noin 1,1 kilometriä pitkä ja 650 metriä leveä. Järven luusua olisi sijainnut sen lounaispäässä. Järven kaakkoiskulmaan olisi laskenut tulo-oja läheiseltä suolta. Lähtötietona Kalmbergin kartalle on ollut tiluskartta Ahmauksen, Paluksen ja Saarijärven kylistä vuodelta 1802.
Nykyään entisen järven paikalla on peltomaata, joka on raivattu järven pohjaan ja sitä ympäröiville soille. Alueen läpi virtaa Liesoja, joka jatkaa virtaamistaan länteen kuivatetun Liesjärven halki ja yhtyy pohjoisempana Jylhäjokeen.
Kuivatus.
Vuonna 1811 lautamies Johan Johansson Sippola haki ja sai luvan kuivauttaa Sammaljärven. Kuivattaminen onnistui kokonaan, sillä alue on nykyään peltomaata. Alkuperäinen tarkoitus lienee ollut saada karjatalouden tarvitsemia niittyjä, joilla laidunta ja kerätä talveksi rehua. Vuonna 1934 julkaistussa Porin seudun taloudellisessa kartassa alue onkin niittymaata ja peltoa. Vuoden 1955 taloudellisessa kartassa on raivatun alueen kaakkoisosa viljelyssä, mutta luoteisosa on vielä niittyä. Vuoden 1962 peruskartassa on niittymaan metsänrajassa olevat maat otettu myös viljelyyn , vuoden 1978 kartassa puolet siitä niittymaasta on saatu viljelyyn ja vuoteen 1987 mennessä on raivattu vielä pieni osa suomaata peltomaaksi.
Reaganismi

Reaganismi (engl. "Reaganomics") viittaa talouspolitiikkaan, jota Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan ajoi 1980-luvulla. Reaganismilla on myös samankaltaisuuksia Laissez-faire-talouspolitiikan kanssa. Reaganin talouspolitiikan neljä peruspilaria olivat:
Miroslav Ondříček

Miroslav Ondříček (4. marraskuuta 1934 Praha, Tšekkoslovakia – 28. maaliskuuta 2015 Praha, Tšekki) oli tšekkiläinen elokuvaaja. Ondříček oli Oscar-ehdokkaana kahdesti parhaasta kuvauksesta, elokuvista "Ragtime – toivon ja vihan aika" (1981) ja "Amadeus" (1984), josta hän voitti myös parhaan elokuvauksen Bafta-palkinnon.
Miroslav Ondříček oli tšekkiläisen elokuvaohjaajan Miloš Formanin luottokuvaaja ja elinikäinen työtoveri. Alun perin Ondříčekin piti opettaa Formanille kuvausta, mutta siitä ei tullut mitään. Intohimoinen kuvaaja kun ei olisi millään halunnut luovuttaa kameraa vaan kuvasi harjoitteet itse.
Linnakesaaret

Linnakesaaret – Rannikkolinnakkeiden elämää sodassa ja rauhassa on Ove Enqvistin ja Heikki Tiilikaisen teos, joka käsittelee Suomen rannikon linnakesaaria. Teos on ilmestynyt 2014, ja sen on kustantanut Tammi. Teoksen alkusanat on kirjoittanut kenraali Jaakko Valtanen, joka on kirjoittajien mukaan toiminut teoksen "oltermannina". 
Kirjoittajista Enqvist on komentaja evp., oppiarvoltaan sotatieteiden tohtori, Tiilikainen on everstiluutnantti evp. Molemmilla on takanaan pitkä ura rannikkopuolustuksessa, ja kumpikin on kirjoittanut useita tietoteoksia..
Teoksen pääpaino on rannikkotykistön kolmessa ensimmäisessä vuosikymmenessä. Teos alkaa katsauksella kehitykseen ennen Suomen itsenäisyyttä, sen jälkeen on vuorossa rannikkotykistön synty Suomeen. Sitten siirrytään 1920-1930-lukujen kautta sotavuosiin sekä lopuksi lyhyesti sodan jälkeisiin vaiheisiin.
Mukana on muutamia sivun mittaisia elämäkertoja, joita ei ole sisällysluettelossa erikseen mainittu.
Teoksen lopussa on lähdeluettelo sekä hakemisto, joka sisältää henkilöitä, paikkoja ja organisaatioita.
Arviot.
Helena Pilke kiittää laajassa arviossaan kirjoittajien asiantuntemusta, ja hän toteaa samalla että kirjasta henkii myös kirjoittajien "rakkaus vanhaan aselajiinsa sekä niihin saariin, joilla rannikkotykistön eri yksiköt ovat toimineet". Hän huomauttaa sisällysluettelon suppeudesta: alaotsikkoja ei ole mainittu. Hän olisi myös kaivannut alaviitteitä. Hän kuitenkin olettaa, ettei teosta ole tarkoitettu tutkimuskäyttöön vaan muillekin kuin aselajin väelle.
Timo J. Anttila kirjoittaa arviossaan, että teos on "kunnianosoitus linnakesaarten vaikeissa oloissa palvelleille sisukkaille miehille ja naisille". Hän huomauttaa, että keskittyminen rannikkotykistön alkuvaiheisiin ja sotavuosiin on perusteltua, sillä aselajin merkitys itsenäisyyden rakentamisessa oli merkittävä. Viime vaiheiden kuvauksen ylimalkaisuus harmittaa Anttilaa, ja häntä olisi kiinnostanut lukea enemmänkin rannikkotykistön liittämisestä merivoimiin, mutta hän toteaa toisaalta, että historiikki olisi saattanut muuttua poliittiseksi historiaksi.
Maastohiihto talviolympialaisissa 2014

Vuoden 2014 talviolympialaisten maastohiihdon kilpailupaikkana oli Hiihtokeskus Laura Krasnaja Poljanan lähettyvillä, lähellä kisojen pääpaikkaa Sotšia. Maastohiihdossa oli kuusi miesten ja kuusi naisten kilpailua.
Parhaiten olympialaisten hiihtokilpailuissa menestyivät norjalaiset urheilijat.
Osallistuneet maat.
Vuoden 2014 talviolympialaisten maastohiihtoon osallistui 310 kilpailijaa 54 maasta. Ensimmäistä kertaa olympiahiihtoon osallistuivat Chile, sekä ensimmäistä kertaa talviolympialaisiin osallistunut Dominica.
Gunnerakasvit

Gunnerakasvit (Gunneraceae) on toinen koppisiemenisten Gunnerales-lahkoon kuuluvista kasviheimoista. Siinä on vain gunneroiden ("Gunnera") suku.
Tuntomerkit.
Gunnerakasvit ovat tavallisesti monivuotisia, harvoin yksivuotisia, ja juurakollisia tai rönsyllisiä ruohoja, joskus hyvinkin kookkaita. Niiden varsissa ja juurissa on läheinen yhteys ilmakehän vapaata typpeä sitoviin "Nostoc"-syanobakteereihin. Suomumaiset alalehdet yleisiä juurakossa ja rönsyissä, joissa ne ovat vastakkaisia. Lehdet ovat kierteisesti ja niissä on korvakemaisia rauhasia. Lapa on hammaslaitainen ja kourasuoninen; suonet ovat voimakkaasti esillä alapinnalla. Kukinto on tavallisesti haarainen ja terttumainen, ja siinä on runsaasti pieniä ja huomaamattomia kukkia. Joskus kasvi on sekasopuinen. Kukassa on kaksi tai harvemmin kolme kehälehteä, yksineuvoisessa hedekukassa niitä saattaa olla neljä tai ne voivat puuttua kokonaan. Heteitä on yksi tai kaksi, ja hedekukassa on emiön jäänne. Emikukissa on vastaavasti joutoheteitä ja kahden yhteen kasvaneen emilehden muodostama kehänalainen sikiäin, jonka yhdessä tai harvemmin kahdessa lokerossa on kaksi tai harvemmin enintään neljä kärki-istukasta riippuvaa siemenaihetta. Hedelmä on luumarjamainen, joskus pähkinä.
Levinneisyys.
Gunnerakasvit ovat kotoisin eteläistä Tyyntämerta ympäröiviltä alueilta, Itä- ja Etelä-Afrikasta ja Madagaskarilta.
Luokittelu.
Gunnerakasvien ainoa suku sisältää 40–50 lajia. Aikaisemmin niitä on pidetty Saxifragales-lahkon (mm. rikkokasvit) sukulaisina tai siihen kuuluvina.
Gunneralajeja:
Kari Peitsamo &amp; Straight Perverts

Kari Peitsamo &amp; Straight Perverts oli Kari Peitsamon johtama yhtye, joka toimi vuonna 2010. Yhtyeen musiikki oli kuunneltavissa Kari Peitsamon kotisivulla jo ennen levyn julkaisua, jonka vuoksi Peitsamon tuolloinen levy-yhtiö Rocket Records ei suostunut sitä julkaisemaan. Suomen Maaseutumusiikkiyhdistys julkaisi levyn marraskuussa 2010 yhtyeen jo hajottua. Yhtyeessä soitti Peitsamon lisäksi Naked-yhtyeen muusikoita.
Yhdistetty talviolympialaisissa 2014

Vuoden 2014 talviolympialaisten yhdistetyn kilpailupaikkana oli hiihto-osuudella Hiihtokeskus Laura ja mäkiosuudella RusSki Gorki -mäkihyppykeskus, lähellä kisojen pääpaikkaa Sotšia. Yhdistetyssä käytiin kolme kilpailua, kaksi yksilökilpailua ja joukkuekilpailu. Parhaiten yhdistetyn kilpailuissa menestyivät norjalaiset urheilijat.
Osallistuneet maat.
Olympialaisten yhdistettyyn osallistui 55 urheilijaa 15 maasta.
Maria Simelius

Anna Maria Simelius, o.s. Tulindberg (30. joulukuuta 1792 Oulu – 26. helmikuuta 1843 Helsinki) oli kirjapainon johtaja miehensä Jakob Simeliuksen jälkeen. 
Simeliuksen isä oli säveltäjä, viulisti, lääninkamreeri ja hallituskonseljin jäsen Erik Tulindberg ja äiti tunnettuun oululaiseen kauppiassukuun kuulunut Margareta Christina Nylander (1768–1843), jonka isä Johan Mattsinpoika Nylander oli perustanut Nybyn lasitehtaan Olhavaan. Matemaatikko Claes Albert Tulindberg oli Simeliuksen veli. 
Simeliuksen puoliso vuodesta 1820, hallituskonseljin kielenkääntäjä Jakob Simelius (1785–1826), sai luvan perustaa Helsinkiin kaupungin ensimmäisen kirjapainon, muun muassa hoitaakseen sinne 1819 siirtyneen senaatin antamat tehtävät. Julkaisutoiminnan merkityksen Jakob Simelius oli nähnyt enonsa Anders Chydeniuksen toiminnassa. 
Kun Jakob Simelius kuoli 40-vuotiaana 1826, hänen 35-vuotias leskensä Maria Simelius sai luvan "J. Simelii Enka" -kirjapainon toimintaa varten. Simelius lisäsi painon henkilökuntaa ja käytössä olevia kirjakelajeja, samoin kuin korvasi puisen painokoneen metallirakenteisella. Painotalo siirtyi 1833 Simeliuksen rakennuttamiin uusiin tiloihin Uudenmaakadulle. Ulkomailta 1838 hankituilla kirjakkeilla painettiin muun muassa Elias Lönnrotin "Kanteletar", M. A. Castrénin ruotsinnos "Kalevalasta" ja J. L. Runebergin "Nadeschda". Viimeksi mainitun julkaisuvuonna 1841 alettiin painaa myös Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran aikakauskirjaa "Suomi".
Maria ja Jakob Simeliuksen perheeseen syntyi kaksi tytärtä, Helena Kristina (5. elokuuta 1821 – 7. lokakuuta 1889) ja Jacobina Maria (16. marraskuuta 1822 – 22. joulukuuta 1895). Helena opiskeli kieliä Pariisissa, Saksassa ja Sveitsissä 1850- ja 1860-luvuilla ja oli 30 vuoden ajan kieltenopettajana Helsingin ruotsalaisessa tyttökoulussa 1887 asti. Hän käänsi myös ranskan kieliopin saksasta ruotsiksi. 
Jacibina Maria oli naimisissa lääkäri Leonard Fahlanderin kanssa vuodesta 1842. Fahlander toimi kirjapainon johtajana anoppinsa jälkeen. Jacobina Maria myi osuutensa 1845 ja Helena Kristina 1859.