tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Myrskyn silmässä

Myrskyn silmässä ("Into the Storm") on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen found footage -katastrofielokuva, jonka on ohjannut Steven Quale ja käsikirjoittanut John Swetnam. Elokuvan pääosissa esiintyvät Richard Armitage ja Sarah Wayne Callies. Elokuvan musiikista vastasi Brian Tyler. 
Elokuva sai pääosin ristiriitaisen vastaanoton, Rotten Tomatoesin keskiarvon ollessa 4.3/10 ja Metacriticin puolestaan 44/100. Ristiriitaisesta vastaanotostaan huolimatta elokuva oli myyntimenestys, sillä 23. syyskuuta 2014 mennessä elokuva oli saavuttanut Yhdysvalloissa 46 425 752 dollarin ja kansainvälisesti 100 400 000 dollarin myyntitulot, kokonaisuuden ollessa 146 825 752 dollaria. Tämä oli kolminkertainen summa budjettia vastaan ja se teki elokuvasta taloudellisen menestyksen.
Karéri

Karéri on maalaiskunta Moptin alueen Ténenkoun piirissä Malissa. Sen keskuskylä Dioura sijaitsee Nigerjoen tulva-alueen länsipuolisella tasangolla 50 kilometriä Ténenkousta luoteeseen. Kunnassa on 28 400 asukasta (vuonna 2009).
Karérin kunta rajoittuu idässä Ténenkoun piirin Togoré-Coumbén, Diondiorin, Sougoulbén ja Diakan kuntiin, pohjoisessa Youwaroun piirin Farimakén kuntaan sekä etelässä Ségoun alueen Macinan ja lännessä Nionon piireihin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu 38 kylää ja paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat bambaroita, fulbeja, tuaregeja ja maureja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkein viljelykasvi on hirssi. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat, kamelit, aasit ja siipikarja. Diourasta on maayhteydet Gathiin, Léréen, Ténenkouhun, Nampalaan ja Moninpéen.
Diondiori

Diondiori on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Ténenkoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen sivuhaaran Diakan varrella 25 kilometriä Ténenkousta koilliseen. Kunnassa on 20 200 asukasta (vuonna 2009).
Diondiorin kunnan pinta-ala on 824 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Ténenkoun piirin Togoré-Coumbén, idässä Togoro Kotian, etelässä Ouro Ardon ja Sougoulbén sekä lännessä Karérin kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Puolet kunnasta sijaitsee Nigerin tulva-alueella. Sen läpi virtaavat Diaka ja sen sivuhaarat Mayel, Mayo Combé ja Diougol.
Kuntaan kuuluu 37 kylää. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja, bozoja, somonoja ja bambaroita.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi, durra ja maniokki. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.
Liikennöinti tapahtuu kuivana aikana maitse ja tulva-aikaan vesiteitse. Palveluihin kuuluu viisi alakoulua, yläkoulu sekä koulutus- ja kehittämiskeskus (CED).
Opel Blitz (1930)

Opel Blitz on saksalaisvalmisteinen kuorma-auto. Automallin kehitti 1930-luvulla Adam Opel AG. Malli on ollut sikäli merkittävä, että se avulla pyrittiin standardisoimaan tietty perusversio. Saksassa oli käytössä noin sata erilaista automallia ennen toisen maailmansodan alkua, mistä seurasi huomattavia logistiikkapulmia.
Saksan armeijan Wehrmachtin kaikilla sotanäyttämöillä palvelleesta autosta kehiteltiin erilaisia versioita, kuten Allrad, joka oli nelivetoinen. Monet autot palvelivat erilaisissa käyttötarkoituksissa, kuten paloautoina, vielä sodan jälkeenkin. Tavallisesti Opel Blitz oli aseistamaton ja panssaroimaton kuljetusajoneuvo. Sodanaikaisia käyttötarkoituksia olivat olleet muiden muassa toimiminen kenttäambulanssina, korjaamoajoneuvona ja komentoajoneuvona.
Opel Blitzin toimintamatka oli 480 kilometriä, kahlauskyky 0,5 metriä ja maksiminopeus maantiellä 80 km/h. Moottori oli 73,5 hevosvoiman (55 kW) tehoinen kuusisylinterinen bensiinimoottori, ja miehistöksi riitti yksi henkilö, kuljettaja. Auton omamassa oli 3 290 kiloa.
Pylväskaktukset

Pylväskaktukset ("Cereus") on 34 lajia käsittävä kaktuskasvisuku. Tieteellinen nimi viittaa vahakynttilään, mikä kuvaa kaktusten vahamaista ulkonäköä. Aiemmin lähes kaikki pylväsmäiset kaktukset yhdistettiin tähän sukuun.
Ulkonäkö ja koko.
Pylväskaktukset ovat pensasmaisia tai puumaisia, usein varsin kookkaita lajeja. Useimmiten niiden varret ovat kulmikkaita tai pitkittäisharjuisia ja niillä on kookkaat areolit (kääpiöversot, joissa piikit ovat ryhminä). Eräät ovat piikittömiä. Joskus varsi on nivelikäs. Jotkin pylväskaktukset ovat kasvutavaltaan suikertavia. Varren pitkittäisharjujen määrä vaihtelee kolmesta neljääntoista. Areoleissa on tavallisesti villakarvaa. Kukat ovat kookkaita ja suppilomaisia, tavallisesti valkoisia; kasvit kukkivat öisin. Kukan pohjus ja emiön alaosa (ns. perikarpelli) on harvasuomuinen tai paljas. Hedelmä on pallomainen, soikea tai pitkänomainen, mehevä, paljaspintainen, punainen tai harvemmin keltainen ja avautuu sivultaan. Hedelmässä on ainakin emin vartalo jäljellä, usein myös muita kukan osia kuihtuneina. Siemenet ovat kookkaita, käyristyneitä, kiiltävän mustia ja syyläisiä.
Levinneisyys.
Pylväskaktukset ovat levinneet Etelä-Amerikan itäosiin ja Karibianmeren saarille.
Lajit.
Pylväskaktusten suvussa on neljä alasukua ("Cereus", "Ebneria", "Mirabella" ja "Oblongicarpi") ja seuraavat 34 lajia.
Käyttö.
Monia pylväskaktuksia käytetään koristetarkoituksiin ja jopa pensasaitoina. Jotkin ovat tunnettuja myös huonekasveina, kuten perunpylväskaktus ("C. hildmannianus") ja sinipylväskaktus ("C. jamacaru").
Fusée-luokka

Fusée-luokka oli Ranskan laivaston neljän tykkiveneen muodostama alusluokka.
Yhdystie 2172

Yhdystie 2172 on tie, joka kulkee Euran Saarenmaalta yhdystien 2170 risteyksestä saman kunnan alueella sijaitsevaan Kahalaan yhdystien 2174 risteykseen. Tien pituus on 10 kilometriä.
Saarenmaalta Paneliaan seututien 209 risteykseen tie kulkee nimellä "Paneliantie". Tästä eteenpäin lopun matkaa tie kulkee nimellä "Asemantie".
Melli Maikkula

Melli Maikkula (s. 1980) on suomalainen käsikirjoittaja, ohjaaja, dramaturgi ja tuottaja.
Maikkula valmistui vuonna 2010 Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen osastolta pääaineenaan elokuva- ja tv-käsikirjoitus. Hänet on palkittu muun muassa parhaan talk show’n Venlalla komediasarjasta "Miitta-täti" sekä Näyttämötaiteen valtionpalkinnolla yhdessä näytelmäkirjailijayhteisö Tekstin ydinryhmän kanssa.
Maikkula on käsikirjoittanut lukuisia suosittuja tv-sarjoja kuten "Putousta, Pasila 2.5 – The Spin-Offia, Antti Holma Show’ta", "Kimmoa" ja "Downshiftaajia" sekä elokuvia, kuten "Me Rosvolat, Naisen nimi ja Keppi." 
Hänen käsikirjoittamansa lyhytelokuva "Katto" valittiin Cannesin elokuvajuhlien viralliseen kilpasarjaan 4843:n hakijan joukosta. Elokuva sijoittui kilpailussa toiseksi ja voitti myöhemmin myös Jussi-palkinnon. 
Käsikirjoittajien Kilta ja Suomen Näytelmäkirjailijat ja Käsikirjoittajat ry valitsivat Melli Maikkulan Vuoden käsikirjoittajaksi 2020. 
Maikkula on toiminut myös dramaturgin roolissa muun muassa animaatiosarjassa "Muumilaakso", kauhukomediassa "Helsinki Mansplaining Massacre" ja komediasarjassa "Pientä laittoa". Vuonna 2019 Maikkula debytoi näytelmäkirjailijana Kansallisteatterissa näytelmällään "Pelle".
Cintia knizei

Cintia knizei on kaktuskasveihin kuuluva pienikokoinen sukunsa ainoa laji, joka on kotoisin Boliviasta, josta se löydettiin vasta 1969 löytäjänään Karel Knize. Tieteellinen sukunimi tulee Cinti-nimisestä kaupungista, lajinimi taas löytäjänsä mukaan.
Ulkonäkö ja koko.
"Cintia knizei" kasvaa yksittäin ja on pallomainen, vihreä, piikitön ja vain 3-5 cm:n läpimittainen kaktus. Sen pääjuuri on porkkanamainen ja kymmenisen cm pitkä. Varsi on kyhmyinen, ja villakarvaiset areolit, joiden piikit ovat surkastuneet pois, ovat vajonneet kyhmyjen väleihin. Kukat sijaitsevat varren kärjen nuorissa areoleissa ja ovat väriltään keltaiset. Hedelmä on sukkulamainen ja paljaspintainen, siinä on mustat siemenet.
Levinneisyys.
Laji kasvaa Bolivian Andeilla noin 4000 metrin korkeudella.
Desloratadiini

Desloratadiini on antihistamiiniaineisiin luettava allergialääke. Se on likeistä sukua loratadiinille, jonka aktiivinen metaboliitti eli aineenvaihduntatuote desloratadiini on. Desloratadiinia myydään Suomessa valmistenimillä Aerius, Azomyr, Caredin, Dasselta, Desloratadin, Desloratadine, Deslox, Destamin, Flunise, Kevenix ja Neoclarityn.
Cipocereus

Cipocereus on viisilajinen kaktuskasvisuku, jonka merkittävin tuntomerkki on hedelmämallon läpikuultavuus ja vetisyys.
Ulkonäkö ja koko.
Suvun lajit ovat pensasmaisesti kasvavia pylväsmäisiä kaktuksia, joista jotkin ovat runsashaaraisia. Kookkaimmat lajit kasvavat kolmen ja puolen metrin korkuisiksi. Varret ovat hieman puutuneita, liereitä ja 2–5 cm läpimitaltaan; pitkittäissärmiä niissä on 4–21. Piikkirykelmiä sisältävät areolit ovat valkoisia tai ruskeita; kukat kehittyvät toisinaan niistä villaisimpiin. Piikit ovat tyypiltään vaihtelevia, ja niitä on kussakin areolissa muutama tai paljon, joskus tosin voivat puuttuakin. Kukat avautuvat yöllä, toisinaan jäävät auenneiksi seuraavaksi päiväksikin. Muodoltaan ne ovat putkimaisia, väriltään valkoisia. Terälehdet ovat lyhyet. Hedelmä on pallomainen tai munamainen, avautumaton, sininen ja vahapeitteinen. Hedelmässä on jäljellä kuihtuneita kukan osia.
Levinneisyys.
Suku kasvaa Brasilian Minas Geraisissa.
Ek Tha Tiger

Ek Tha Tiger (suom. ”Olipa kerran tiikeri”) on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen toimintatrilleri, jonka on ohjannut Kabir Khan ja tuottanut Aditya Chopra. Päärooleja näyttelevät Salman Khan ja Katrina Kaif.
Elokuva seuraa intialaista vakoojaa Tigeriä (Khan), jonka tehtävänä on saada käsiinsä tietoja ennen Pakistania, mutta hän ajautuu sivuraiteille rakastuttuaan Zoyaan (Kaif), jolla on suuri salaisuus.
Juoni.
Tiger – Intian paras vakooja ja Research and Analysis Wingin (RAW) upseeri – on määrätty tappamaan yhden miehistään Pohjois-Irakissa tämän loikattua Pakistanin vakoojavirasto Inter-Services Intelligenceen (ISI).
Tiger lähetetään myöhemmin Dubliniin Irlantiin tarkkailemaan intialaista alkuperää olevaa tiedemiestä Anwar Kidwaita, joka opettaa Trinity Collegessa ja jonka epäillään jakavan ydinaseita koskevaa tutkimustaan ​​Pakistanin kanssa. Tigerin kumppani Gopi seuraa häntä tällä tehtävällä.
Tiger ystävystyy Kidwain kotiapulaisen Zoyan kanssa saadakseen tietoja häneltä, mutta pari lähentyy. Tigerin kimppuun hyökätään myöhemmin, ja hän epäilee välittömästi ISI:n edustajan löytäneen hänet. Kohtauksessaan epäillyn agentin kanssa Tiger auttaa estämään raitiotieonnettomuuden, mikä säästää viattomia ihmishenkiä ja kiinnittää dublinilaisten huomion häneen. Tiger ja Zoya saavat tietää tunteistaan toisiaan kohtaan, mutta Tigerille selviää, että Zoya on ISI-agentti, jolla on sama tehtävä kuin hänellä. Zoya kieltäytyy tekemästä maanpetosta, ja Tiger päästää hänet menemään kieltäytyen tappamasta häntä.
Tiger ja Zoya tapaavat YK:n kokouksessa Istanbulissa, jossa he päättävät paeta yhdessä Havannaan. Heidän virastonsa jäljittävät heidät ryöstöyrityksen jälkeen, ja Kuuban poliisi pidättää Zoyan. Tiger tapaa Gopin vapauttaakseen Zoyan valehdellen, että tämä suostuu yhteistyöhön RAW:n kanssa. Tiger sieppaa vankikuljetuksen pelastaakseen Zoyan, joka istuu nyt käsiraudoissa ajoneuvon sisällä kuin ISI:n vanki. Tiger ja Zoya pakenevat ja lähtevät Kuubasta yhdessä jättäen RAW:n ja ISI:n tietämättömiksi olinpaikastaan.
Joskus myöhemmin Tiger soittaa pomo Shenoylle ja ilmoittaa hänelle, että pari palaa vasta, kun Pakistan ja Intia eivät enää tarvitse ISI:ä ja RAW:a. Epilogissa kerrotaan, että on raportoitu useita havaintoja Tigerista ja Zoyasta Venetsiassa, Kapkaupungissa, Zürichissä ja Lontoossa.
Soundtrack.
Elokuvan soundtrackin sävelsi ja tuotti pääasiassa Sohail Sen. Se julkaistiin 1. elokuuta 2012.
Vastaanotto.
Box Office India julisti "Ek Tha Tigerin" ”jymymenestykseksi”. Tuotantoyhtiö Yash Raj Films kutsui sitä ”historialliseksi jymymenestykseksi”.
Jatko-osa.
Elokuvan jatko-osa "Tiger Zinda Hai" sai ensi-iltansa 22. joulukuuta 2017. Salman Khan ja Katrina Kaif jatkoivat päärooleissa.
Hopeapylväät

Hopeapylväät ("Cleistocactus") on kaktuskasvien (Cactaceae) heimoon kuuluva suku, jossa on puolisen sataa lajia. Ne ovat kolibrien pölyttämiä kasveja, joiden kukat ovat kapean putkimaisia, tuskin avautuvia. Siihen viittaa tieteellinen nimikin: kreikan kleistos tarkoittaa suljettua. 
Ulkonäkö ja koko.
Hopeapylväät ovat enimmäkseen pensasmaisia kasvutavaltaan. Niiden hoikat varret ovat runsaspiikkisiä, pystykasvuisia, suikertavia tai jopa riippuvia. Matalia särmiä varsissa on 5-30, ja piikikkäät areolit sijaitsevat tiheässä. Kukat sijaitsevat tavallisesti varren sivulla kärjen tuntumassa ja avautuvat päivällä usein melkein mihin vuodenaikaan tahansa ja ovat ahtaan putkimaisia, joskus hieman vastakohtaisia (tsygomorfisia). Kukkien väri vaihtelee lajista toiseen, joillakin ne ovat punaisia, toisilla taas oransseja, keltaisia tai vihreitä. Joillakin lajeilla kehälehdet levittäytyvät sivuille ja jopa kaartuvat taaksepäin. Kukan tyvi on suomupeitteinen, suomut puolestaan huopa- tai karvapeitteisiä. Heteet ja emin vartalo tulevat yleensä esiin putkimaisen kukan suusta. Kukasta kehittyy pieni, pallomainen ja mehevä hedelmä, jonka pinnalla on toisinaan harvakarvaisia tupsuja. Hedelmä voi olla avautuva. Pienet siemenet ovat kiiltävän mustia.
Levinneisyys.
Hopeapylväät ovat eteläamerikkalaisia kaktuksia. Lajit kasvavat Etelä-Ecuadorissa, Perussa, Boliviassa, Länsi-Brasiliassa, Uruguayssa, Paraguayssa ja Argentiinan pohjoisosissa. 
Lajit.
Anderson (2001: 153–165) tunnistaa seuraavat 49 hopeapylväslajia:
Käyttö.
Monia lajeja viljellään koristekasveiksi.
Ososen talo

Ososen talo on Tampereella Aleksanterinkadun ja Verkatehtaankadun kulmassa sijaitseva, myöhäisjugendia edustava liike- ja asuinrakennus, jonka on suunnitellut Heikki Tiitola. Talon rakennutti kauppias G. W. Osonen, ja se valmistui vuonna 1910.
Ososen talo vaurioitui pahoin, kun Kyttälää pommitettiin talvella 1940. Rakennus on alun perin ollut kolmikerroksinen ja osittain nelikerroksinen, mutta vuonna 1988 sitä on korotettu kahdella ullakkokerroksella. Talo on nykyään suojeltu.
Ososen taloon avattiin vuonna 1993 Suomen ensimmäinen Siipiweikot-ravintola, joka sijaitsee siellä edelleen. Vuodesta 2016 alkaen rakennuksessa on ollut myös Arto Rastaan illallisravintola "Dining 26 by Arto Rastas". Sen paikalla oli aiemmin Tampereen Voimailuseuran "Boxing Bingo". Tämä yli 40 vuoden ajan toiminut Tampereen viimeinen bingohalli suljettiin elokuussa 2014.
Vuosina 1991–2022 talon kellarikerroksessa toimi Suomen nyrkkeilymuseo.
Kusikivi

Kusikivi on Kurikassa Miedon kylässä sijaitseva siirtolohkare, jonka luokse Ruotsin kuningas Aadolf Fredrik seurueineen perimätiedon mukaan pysähtyi 18. heinäkuuta 1752, jotta kuningas saattoi käyttää kiveä näkösuojana käydessään tarpeillaan. 
Hattujen sodan jälkeen kruunattiin Aadolf Fredrik Venäjän myötävaikutuksella Ruotsin kuninkaaksi. Hän istui majesteetilliselle valtaistuimelle 1751. Kruunajaisten jälkeen päätettiin, että kuningas tekee tutustumismatkan Suomeen ja palaa Pohjanlahden ympäri takaisin Ruotsiin. Tämä kuningas Adolf Fredrikin ”eerikinretki” toteutui kesällä 1752. Kuninkaalla oli mukanaan suuri seurue, mutta kuningatar jäi kotiin Ruotsiin. Eri puolilla Suomea aloitettiin valmisteluja kuninkaan vastaanottamiseksi. Hänestä annettiin ylistäviä lausuntoja ja kirkoissa luettiin rukouksia hänen puolestaan.
Kuningas oli matkalla Turusta Hämeenlinnan, Kankaanpään ja Kurikan kautta Kyrönkankaan kesätietä pitkin Vaasaan eli silloiseen Korsholmaan, kun hän tunsi tarvetta pysähtyä.
Kusikivi sijaitsee muutamia kilometrejä lounaaseen Kurikan kirkosta ja sen kylkeen on kiinnitetty metallinen muistolaatta tapauksen muistoksi. Kivi on nykyisin matalampi kuin se oli 250 vuotta sitten, koska kiven ympärille on aikojen kuluessa tuotu lisää maata muun muassa tietöiden yhteydessä. 1700-luvulla kivi lienee ollut noin kaksi metriä maanpinnan yläpuolella, kun nykyisin sen korkeus on vain noin 60–70 senttimetriä.
Kiveä on nimitetty myös Sormuskiveksi, sillä kruununvouti oli aikoinaan käynyt sinettisormuksensa avulla merkitsemässä kiven rajapyykiksi Kylmäjyrän ja Kiskon talojen välille. Tämä nimi ei kuitenkaan jäänyt elämään.
Kusikivi sijaitsee osoitteessa Jyllintaival 120, Kurikka.
Wayne Frye

Wayne Thomas Frye (30. marraskuuta 1930 Trinity, Kentucky – 26. helmikuuta 2014 Lexington, Kentucky) oli yhdysvaltalainen upseeri, soutaja ja olympiavoittaja.
Frye kuului Yhdysvaltain olympiakultaa voittaneeseen kahdeksikkojoukkueeseen Helsingissä 1952. Hän työskenteli muun muassa upseerina Yhdysvaltain ilmavoimissa ja osallistui lentäjänä Vietnamin sotaan.
Frye kuoli Kentuckyn Lexingtonissa 26. helmikuuta 2014, 83-vuotiaana.
Johan Axel Gripenberg

Johan Axel Gripenberg (1. maaliskuuta 1833 Helsinki – 12. kesäkuuta 1918 Bern, Sveitsi) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti ja valtiopäivämies, joka toimi vuosina 1886–1889 Oulun läänin ja 1889–1899 Viipurin läänin kuvernöörinä.
Johan Axel Gripengerin isä oli kenraalimajuri Johan Fredrik Sebastian Gripenberg. Gripenberg kävi Haminan kadettikoulun ja palveli vuodesta 1852 upseerina Venäjän armeijassa. Hän oli 1860-luvun alussa muutaman vuoden Haminan kadettikoulun harjoitusupseerina ja maantiedon opettajana. Hän palveli pitkään Henkikaartin Paavalin rykmentissä ja oli myöhemmin jalkaväkirykmentin komentajana Samarassa. Hänet ylennettiin 1883 kenraalimajuriksi. Gripenberg toimi 1886–1889 Oulun ja vuodesta 1889 Viipurin läänin kuvernöörinä. Hän sai 1893 ylennyksen kenraaliluutnantiksi. Gripenberg edusti aatelissukuaan säätyvaltiopäivillä 1885, 1888, 1891, 1894, 1899, 1904–1905 ja 1905–1906. Hän erosi kuvernöörinvirastaan protestina Suomen venäläistämistoimenpiteille joulukuussa 1899 ja sai eron sotapalveluksesta helmikuussa 1900. Hän vetäytyi viettämään eläkevuosiaan Berniin Sveitsiin.
Arkkitehti Mauritz Gripenberg oli Johan Axel Gripenbergin poika.
Lode Wouters

Lode Alphonse Wouters (27. toukokuuta 1929 Klein-Vorst – 25. maaliskuuta 2014 Geel) oli belgialainen maantiepyöräilijä ja olympiavoittaja.
Wouters kuului Belgian kolmihenkiseen maantieajon joukkuekilpailun olympiakultaa Lontoossa 1948 voittaneeseen joukkueeseen. Yksilökilpailussa hän voitti pronssia. Belgian kultajoukkue ei tiennyt, että maantieajossa oli käyty myös joukkuekilpailu, vaan miehet lähtivät Lontoosta tietämättä olleensa olympiavoittajia. Woutersin joukkuetoveri Eugène Van Roosbroeck sai tietoonsa vasta paljon myöhemmin kultamitalin olemassaolon ja anoi mitaleita Kansainväliseltä olympiakomitealta. Hän ja Wouters saivat mitalinsa vuonna 2010, tosin Woutersille mitali toimitettiin tämän oltua liian sairas osallistuakseen jakotilaisuuteen. Voittajajoukkueen kolmas jäsen Leon De Lathouwer ehti kuolla ennen mitalinsa saamista vuonna 2008.
Wouters kuoli Geelissa 25. maaliskuuta 2014, 84-vuotiaana.
Psyykenlääkkeet

Psyykenlääkkeet ovat lääkkeitä, joilla pyritään lyhentämään psykiatrisia sairausjaksoja ja estämään psykiatristen sairausjaksojen uusiutumista. Niillä pyritään myös lievittämään eriasteisia jatkuvia tai usein ilmeneviä psyykkisiä oireita. 
Psyykenlääkkeet jaetaan tärkeimmän käyttötarkoituksensa mukaan eri ryhmiin:
Vaikka antipsykoottisten lääkkeiden tärkeimpänä käyttöalueena ovat erilaiset psykoottiset sairaustilat kuten skitsofrenia, harhaluuloisuushäiriöt ja muut psykoottiset häiriöt, niin niitä käytetään usein myös ei-psykoottisten sairauksien kuten kaksisuuntaisen mielialahäiriön, vakavien masennustilojen, persoonallisuushäiriöiden ja eriasteisen ahdistuneisuuden ja unettomuuden hoidossa.
Vastaavasti monia masennuslääkkeitä käytetään masennustilojen lisäksi peruslääkkeenä myös paniikkihäiriön, pakko-oireisen häiriön, syömishäiriöiden ja monien muiden ahdistuneisuushäiriöiden sekä kroonisten kiputilojen hoidossa. Eriasteinen ahdistuneisuus ja unettomuus ovat yleisiä oireita kaikissa psykiatrisissa häiriöissä, ja sen vuoksi ahdistus- ja unilääkkeitä voidaan käyttää näitä oireita lievittävinä lääkkeinä lähes kaikissa psykiatrisissa sairauksissa ja häiriöissä.
Noin 700 000 suomalaista käyttää vuosittain ainakin lyhyen aikaa jotakin psyykenlääkettä. Noin joka kymmenes aikuinen käyttää jotakin psyykenlääkettä vuosittain säännöllisesti. Tutkimusten mukaan yli 70 prosenttia laitoshoidossa asuvista vanhuksista lääkitään Suomessa psyykenlääkkeillä.
Virallisesta käyttöaiheesta poikkeavat lääkereseptit.
Psyykenlääkereseptien kirjoittaminen muuhun kuin viranomaisen hyväksymän sairauden tai oireen hoitoon on jatkuvassa kasvussa. Lisäksi lääkärit saattavat kirjoittaa psyykenlääkereseptin potilaille, jotka eivät kuulu ikänsä puolesta hyväksynnän saaneeseen kohderyhmään tai ohjeistaa potilasta käyttämään lääkettä sellaisina annoksina, jolla ei ole valmisteyhteenvedossa mainittua viranomaisten hyväksyntää. Lääkitys perustuu tuolloin puutteelliseen tutkimustietoon, koska lääkkeen vaikutuksia on tutkittu vain niillä potilasryhmillä ja annoksilla, joita lääkkeelle myönnetty lupa koskee. Esimerkiksi haittavaikutusten riskin on havaittu olevan yli puolet suurempi virallisesta käyttöaiheesta poikkeavassa käytössä.
Haittavaikutukset ja vieroittautuminen.
Psyykenlääkkeet aiheuttavat paljon haittavaikutuksia. Vuonna 2016 perustettu Tarpeenmukainen hoito ry (TaHo) puolustaa mielenterveyspotilaiden oikeutta valita halutessaan näyttöön perustuva lääkkeetön hoitotapa ja tarjoaa myös tietoa psyykenlääkkestä vieroittautumisesta. TaHon edustajat ovat esimerkiksi kritisoineet terveydenhuollon ammattilaisten ohjeistamaa lääkevieroitustahtia liian nopeaksi. Noin 5-10 prosentin kuukausittainen vähennys on osoittautunut sopivaksi vieroitusvauhdiksi. 
Norjassa tuli vuonna 2017 voimaan potilasjärjestöjen ajama lakimuutos, jossa korostetaan, että myös vakavista mielenterveyden häiriöistä kärsivien potilaiden oikeutta valita lääkkeetön hoito on kunnioitettava. 
Iäkkäät potilaat ovat erityisen alttiita psyykenlääkkeiden aiheuttamille haittavaikutuksille.
Sukutilakunniakirja

Sukutilakunniakirja on kunniamaininta, jonka myöntää nykyään ProAgria. Sen voi saada vähintään kaksisataa vuotta saman suvun hallussa olevan maatilan omistaja. Ruotsissa sukutilakunniakirjoja alettiin jakaa 1929 laajasti. Suomessa kirjailija Jalmari Finne ryhtyi tilauksesta laatimaan omistajaluetteloita. 22. tammikuuta 1931 Maatalousseurojen Keskusliitto otti tehtäväkseen sukutilakunniakirjojen jakamisen "antaakseen julkisen tunnustuksen samaa tilaa pitkäaikaisesti hallinneille suvuille, herättääkseen kunnioitusta esivanhempien työtä kohtaan ja vahvistaakseen nykyisenkin sukupolven kiintymystä kotikontuun".
Ensimmäiset 75 sukutilakunniakirjaa annettiin Raumalla Satakunnan maanviljelysseuran maatalousnäyttelyiden yhteydessä 31. heinäkuuta 1931. Sukutilakunniakirjoja annettiin vuosittain poikkeuksena vuodet 1940-1941 ja 1943-1946. Vuoden 1952 loppuun mennessä oli annettu 2545 sukutilakunniakirjaa siten, että Hämeen lääniin 369, Kymen lääniin ja sen edeltäjään Viipurin lääniin oli annettu 333, Kuopion lääniin 192, Lapin lääniin ei ainuttakaan, Mikkelin lääniin 145, Oulun lääniin 128, Turun ja Porin lääniin 759, Vaasan lääniin 352 ja Uudenmaan lääniin 267.
Sukutilarekisteristä löytyy tarkempaa tietoa sukutilakunniakirjan saaneista tiloista. Huomioitavaa on, ettei tietoja löydy tiloista, jotka eivät ole rekisteröineet itseään sukutilarekisteriin.
Isidor Svertškov

Isidor Dmitrijevitš Svertškov (, kirjoitetaan myös Svertschkoff; 26. toukokuuta 1837 Turku – 29. maaliskuuta 1907 Kiova) oli suomenvenäläinen jalkaväenkenraali, joka toimi vuosina 1900–1904 Hämeen läänin kuvernöörinä.
Svertškovin venäläinen upseerisuku oli asettunut Suomeen 1800-luvun alussa. Isidor Svertškovin isä oli kenraalimajuri Dmitri Svertškov. Svertškov kävi Helsingissä Helsingfors Lyceumin ja jalkaväen junkkarikoulun, josta valmistui vuonna 1853 upseeriksi. Krimin sodan aikana hän palveli vänrikkinä Helsingin alueen puolustuksessa. Hän oli vastuussa kesäkuussa 1855 ”Hangon verilöylynä” tunnetusta kiistanalaisesta sotatoimesta, jossa muutama Hangossa maihinnousut brittiläinen merisotilas surmattiin ja muut otettiin sotavangeiksi, vaikka brittien mukaan kyse olisi ollut neuvottelulipun suojassa suoritetusta vankien palauttamisyrityksestä. Myöhemmin Svertškov palveli Venäjällä, ja hänet nimitettiin vuonna 1888 everstiksi ylennettynä Mogiljovin alueen sotilaskäskynhaltijaksi. 1890-luvulla hän palveli Baltiassa, ensin Vilnan sotasairaalan päällikkönä ja vuodesta 1898 Väinänsuun linnoituksen komendanttina Vitebskin kuvernementissa. Hänet ylennettiin 1894 kenraalimajuriksi ja 1900 kenraaliluutnantiksi.
Svertškov nimitettiin toukokuussa 1900 Hämeen läänin kuvernööriksi. Hän oli tässä virassa, kunnes jäi helmikuussa 1904 eläkkeelle ja sai siinä yhteydessä jalkaväenkenraalin arvon. Eläkepäiviään hän vietti Kiovassa.
Isidor Svertškovin vävy oli prokuraattori Konstantin Kazanski ja veli taidemaalari Wladimir Swertschkoff (Vladimir Svertškov).
Sopajärvi

Sopajärvi on yksi Myrskylän järvistä. Se kuuluu valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan, LVO 010024. Se on yksityinen luonnonsuojelualue, YSA 201066. EUNIS EEA:n tunnus on 195486. 17. joulukuuta 2004 olevan YSA-päätöksen mukaan pesimälajiston säännöllisesti pesiviksi linnuiksi härkälintu, kaulushaikara, laulujoutsen, ruskosuohaukka, luhtahuitti, kurki, naurulokki, pikkulokki. Muita pesimälintuja päätöksen perustelujen mukaan ovat lapasorsa, heinätavi ja punasotka.
Ludvig Nielsen

Ludvig Nielsen (1906–2001) oli norjalainen säveltäjä ja urkuri. Hän työskenteli urkurina ensin Akershusissa ja sittemmin Oslossa. Lopulta hänet nimitettiin Trondheimin Nidarosin tuomiokirkon kanttoriksi ja kuoronjohtajaksi. Nielsen sävelsi kuoro- ja urkumusiikkia usein omaan käyttöönsä Trondheimissa työskennellessään.
Nielsen sai oppinsa Oslossa ja Leipzigissa. Hän debytoi Oslossa urkurina 1926 ja esiintyi myös pianistina, ensimmäisen kerran vuonna 1930. Hän toimi konservatorion opettajana Trondheimissa vuosina 1943–76. Hänelle myönnettiin Norjan kulttuurineuvoston musiikkipalkinto vuonna 1976. Nielsenin kuoroteosten joukkoon lukeutuvat "Exultate Deo" (1943), "Guds rike" (1944), "Te Deum" (1945), "Messe på Olavsdagen" (1949), "Fagnadarsongar" (1959), "Draumkvedet, liturgisk oratorium" (1963), "Under Kirkehvelv" (1975) ja "Lilja" (1979). Lisäksi hän sävelsi muun muassa konserton uruille ja jousiorkesterille (1965) sekä runsaasti muuta urkumusiikkia, kuten 150 urkukoraalia norjalaiseen virsikirjaan.
Kaksinaamaista peliä (vuoden 2009 elokuva)

Kaksinaamaista peliä () on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut Tony Gilroyn ohjaama ja käsikirjoittama romanttinen rikoselokuva. Sen pääosissa ovat Clive Owen, Julia Roberts, Tom Wilkinson ja Paul Giamatti.
Julia Roberts sai roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Golden Globe -ehdokkuuden.
Aiheesta muualla.
Anders Eliasson

Anders Eliasson (1947 Borlänge – 20. toukokuuta 2013) oli ruotsalainen säveltäjä. Hän aloitti 16-vuotiaana yksityisopintonsa Valdemar Söderholmin johdolla. Vuonna 1966 hän pääsi Tukholman kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun, jossa häntä opetti Ingvar Lidholm. Eliasson teki kokeiluja elektronisen musiikin parissa, mutta hänen kansallinen läpimurtonsa oli akustinen teos "Canto del vagabondo" (orkesterille ja kuorolle, 1979). Kansainvälisen musiikkiyhteisön huomion hän sai osakseen ensimmäisellä sinfoniallaan (1989), joka myös toi hänelle Pohjoismaiden neuvoston musiikkipalkinnon (1992).
Eliasson sävelsi vielä tämän jälkeen kolme uutta sinfoniaa, lukuisia kamari- ja vokaaliteoksia sekä konserttoja erilaisille soolosoittimille, kuten saksofonille, pasuunalle ja bassoklarinetille.
Eliasson toimi opetustehtävissä muun muassa Sibelius-Akatemiassa, jossa hän aloitti toimintansa vierailevana sävellyksen professorina vuonna 1993. Kuollessaan hänellä oli New Yorkin Arcos Orchestran säveltäjäresidenssi.
Jaakkiman Sanomat

Jaakkiman Sanomat on Jaakkiman silloisessa suurpitäjässä Karjalassa vuosina 1906–1960 ilmestynyt paikallislehti. Lehden toiminta alkoi uudestaan vuonna 1989, kun Jaakkiman Yhteiskoulun seniorit alkoivat julkaista saman nimistä perinnelehteä. Perinnelehti ilmestyy kuusi kertaa vuodessa parillisina kuukausina. Vuonna 2014 sen painos oli 2200 kappaletta. Perinnelehden päätoimittaja on Tea Itkonen.
Perinnelehti.
"Jaakkiman Sanomat" on nykyisten Lahdenpohjan, Jaakkiman ja Lumivaaran, mutta nykyään myös Sortavalan seudun perinteitä ja karjalalaista kulttuuria vaaliva pitäjälehti. Pitäjälehden kustantaja on Jaakkiman Seudun perinneyhdistys ry, jonka jäseninä ovat alueen säätiöt Jaakkima-Säätiö, Lumi-Säätiö ja pitäjäyhdistykset Jaakkimalaisten seura ry ja Lumivaara-Seura ry Etelä-Pohjanmaalla sekä Etelä-Suomen Lumivaaralaiset ry ja Suur-Jaakkimalaiset ry Helsingin seudulla. Alueen sukuseuroista Kaartisten sukuseura ry on kustannusyhdistyksen jäsen.
Perinnelehti ilmestyy kuusi kertaa vuodessa, parillisten kuukausien 8. päivänä, 20-sivuisena tabloid-lehtenä. Lehden levikki on 2200 kpl. . Lehden kotisivulla julkaistaan makupaloja paperilehdestä ja tärkeimmät ajankohtaistiedot, lukijamatkoista ja kustantajayhdistysten toiminnasta sekä alueen kyläkirjahankkeista. Lehden kotisivulta löytyy myös tietoa alueen sukuseuroista ja linkit pitäjäsivuille.
Tremadog

Tremadog (ennen Tremadoc) on kylä Porthmadogin alueella Gwyneddin kreivikunnassa Walesissa, Isossa-Britanniassa. Sen perusti William Madocks, joka osti maan vuonna 1798.
Kylän 1810 rakennettu kappeli on valittu kulttuurisesti merkittäväksi. Tremadog tunnetaan muun muassa brittiläisen sotilashenkilön T. E. Lawrencen synnyinpaikkana.
Jaakko Seise

Jaakko Andreinpoika Seise (oik. Jakov Andrejev Sjelajev, 14. maaliskuuta 1876 Impilahti – 12. tammikuuta 1935 Salmi) oli suomalainen liikemies, suojeluskuntalainen ja kansallissosialistinen poliitikko.
Elämä.
Karjalaista sukua ollut Seise syntyi Impilahden pitäjän Nietjärven kylässä ja työskenteli kansakoulun jälkeen muun muassa myymäläapulaisena ryhtyen myöhemmin harjoittamaan puutavarakauppaa ja tukinuittoa. Lisäksi hän piti omaa sekatavarakauppaa Salmin pitäjän Tuleman kylässä. Epäonnistuneiden liiketoimien jälkeen Seise pääsi vuonna 1900 Salmin tuomiokuntaan kirjuriksi ja myöhemmin Rannan tuomiokunnan arkistonhoitajaksi. Saamansa laintuntemuksen johdosta hän alkoi työskentelemään itseoppineena asianajajana, jonka jälkeen Seise pystyi aloittamaan liiketoimensa uudelleen. Hänellä oli omia hinaajia ja proomuja, jotka kuljettivat puuta Laatokan yli Pietariin ja toivat paluumatkalla muun muassa viljaa. Venäjän vallankumouksen myötä vuonna 1917 liiketoimet pietarilaisten kanssa kuitenkin tyrehtyivät. Samoihin aikoihin Seise menetti myös näkönsä.
Salmissa hän toimi aktiivisesti yhteiskunnallisessa elämässä ja sai itselleen lempinimen ”Salmin keisari”. Seise oli puuhamiehenä muun muassa paikallisessa nuorisoseurassa ja oppikouluhankkeessa. Sisällissodan sytyttyä hän oli tammikuussa 1918 perustamassa Salmin suojeluskuntaa ja toimi myös sen esikuntapäällikkönä. Kaksi vuotta myöhemmin Seise oli sokeutumisestaan huolimatta mukana Aunuksen retkikunnassa ja kuului myös aluetta hallinneeseen Aunuksen väliaikaiseen hoitokuntaan. Seisen tyttären Ninan puoliso oli niin ikään Aunuksen retkellä mukana ollut laivanvarustaja Ragnar Nordström.
1930-luvulla Seise kiinnostui kansallissosialismista ja oli vuoden 1933 eduskuntavaaleissa Suomen Kansan Järjestön ehdokkaana omalla listallaan Viipurin läänin itäisessä vaalipiirissä. Hän sai yhteensä 630 ääntä, joista 520 tuli Salmin pitäjästä. Seisen äänimäärä oli lähes neljäsosa koko SKJ:n äänisaaliista.
Liikuntapiirakka

Liikuntapiirakka kiteytti vuosina 2004–2019 viikoittaisen terveysliikuntasuosituksen kuvalliseen muotoon ja helpotti suosituksen hahmottamista. Vuonna 2019 Liikuntapiirakka uudistui liikkumisen suosituksiksi, jotka pohjautuvat vuonna 2018 julkaistuun kansainväliseen tieteelliseen tutkimukseen.
Liikuntapiirakan esittämä terveysliikuntasuositus perustui Yhdysvaltain terveysviraston julkaisemiin suosituksiin, jotka on koottu tieteellisen kirjallisuuskatsauksen pohjalta. Ensimmäinen liikuntapiirakka ilmestyi vuonna 2004. Liikuntapiirakka uudistettiin vuonna 2009 vastaamaan tuoreimpia terveysliikuntasuosituksia. 
Liikuntapiirakka kertoi terveyden edistämiseksi tarvittavan viikoittaisen liikuntamäärän ja antaa esimerkkejä liikuntamuodoista. Kestävyysliikuntaa sekä lihaskuntoa ja liikehallintaa kohentavan liikunnan minimiannokset ilmaistiin erikseen. UKK-instituutin julkaisema liikuntapiirakkakortti soveltui muun muassa liikuntaneuvonnan välineeksi.
Eri ryhmien liikuntapiirakat.
Aikuisille (18–64-vuotialle) suunnatun liikuntapiirakan mukaan kestävyyskuntoa voi parantaa liikkumalla viikoittain vähintään 2 t 30 minuuttia reippaalla tai 1 t 15 minuuttia rasittavalla tasolla. Lihaskuntoa ja liikehallintaa tulisi harjoittaa vähintään 2 kertaa viikossa. Terveyttä edistää liikunta, joka vastaa teholtaan reipasta kävelyä ja kestää vähintään 10 minuuttia kerrallaan. Suositellun liikunnan vähimmäismäärän voi siis koota useista vähintään 10 minuutin yhtäjaksoisista liikuntakerroista.
13–18-vuotiaille tarkoitetussa nuorten liikuntapiirakassa kehotetaan liikkumaan päivittäin vähintään 1 t 30 minuuttia ja ainakin puolet tästä ajasta tulisi liikkua reippaasti. Lihaksia pitäisi kuormittaa 3 kertaa viikossa.
Yli 65-vuotialle suunnitellussa liikuntapiirakassa suositukset ovat lähes samanlaiset kuin 18–64-vuotiaiden piirakassa. Yli 65-vuotialla on kuitenkin korostettu lihaskunnon ja notkeuden säilyttämistä sekä tasapainon kehittämistä 2–3 kertaa viikossa.
Lisäksi on tehty soveltavat liikuntapiirakat aikuisille,
Niissä suositellun liikunnan määrä noudattaa perinteistä aikuisille suunnattua terveysliikuntasuositusta, mutta ehdotetuissa liikuntamuodoissa on otettu huomioon toimintakyvyn aleneminen.
Bovington Camp

Bovington Camp on Britannian armeijan hallussa oleva tukikohta, joka sijaitsee Dorsetin kreivikunnassa, Englannissa. Tukikohta perustettiin 1899 jalkaväen kouluttamista varten. Lähellä sijaitseva Lulworth Camp kuuluu myös tukikohtaan. Bovington Campissa sijaitsee The Tank Museum -panssarimuseo.
Brittiläinen sotilashenkilö T. E. Lawrence kuoli tukikohdassa 1935 loukkaannuttuaan sen lähellä tapahtuneessa moottoripyöräonnettomuudessa.
Palos de la Frontera

Palos de la Frontera, myös Palos, on kunta Etelä-Espanjassa Atlantin rannikolla Huelvan maakunnassa. Huelvaan on matka noin 10 kilometriä.
Palos de la Fronterasta Kristoffer Kolumbus lähti vuonna 1492 ensimmäiselle purjehdukselleen etsimään meritietä Aasiaan, mutta hän päätyi Amerikkaan. Kylä on Kolumbus-tutkimuksen keskuspaikka. 
Kunnan väkiluku oli vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 10 785 ja asukastiheys noin 215 asukasta/km².
Ecco

Ecco Sko A/S on tanskalainen jalkinevalmistaja. Yrityksen on perustanut Karl Toosbuy vuonna 1963. Hän osti tyhjäksi jääneen tehtaan ja alkoi valmistaa naisten jalkineita Venus-tuotemerkillä.
Ecco-kenkiä myydään 3 000 myymälässä ympäri maailmaa, ja niitä valmistetaan noin 12 miljoonaa paria vuodessa. Yrityksen omistaa nykyisin perustajan tytär Hanni Toosbuy Kasprzak. 
Eccolla on omia nahkatehtaita Alankomaissa, Portugalissa, Indonesiassa ja Thaimaassa. Ne myyvät kolmanneksen tuotannostaan muille valmistajille. Jalkineet valmistetaan pääosin Slovakiassa, Japanissa, Kyproksella, Thaimaassa, Indonesiassa, Portugalissa, Kiinassa ja Intiassa. Osan kenkätehtaista omistaa Ecco, osa toimii sopimusvalmistajina.
Ecco tuli 1970-luvun lopulta alkaen tunnetuksi erityisen mukavista kengistään. Ensimmäinen malli oli nimeltään Ecco Joke. Se oli tehty vaaleanruskeasta pehmeästä nahasta, sen kärki muistutti louferia tai purjehduskenkää, ja sen paksuun pohjaan oli kohokuvioitu Ecco-logo. Sitä seurasivat Ecco Free- ja Ecco Time -mallit. Vuonna 1980 Joke-mallia oli valmistettu jo miljoona paria ja seuraavana vuonna, jolloin lanseerattiin tenniskenkää muistuttava Ecco Soft -malli, jo kaksi miljoonaa paria.
Sittemmin Eccon kenkämallisto on laajentunut monenlaisiin tyyleihin. Ecco-kengät kuuluvat ylempään hintaryhmään, ja niiden päämarkkinat ovat Länsi-Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa.
Riitta-Stiina Päätalo

Riitta-Stiina Päätalo (o.s. Neulikko), tunnetummin Riitu Päätalo (8. helmikuuta 1896 – 7. heinäkuuta 1974) oli kirjailija Kalle Päätalon äiti. Hän esiintyy yhtenä tärkeimmistä henkilöhahmoista Päätalon omaelämäkerrallisessa Iijoki-sarjassa. Riitu oli naimisissa Hermanni Päätalon kanssa vuodesta 1913 asti. He saivat kahdeksan lasta, josta yksi kuoli muutaman kuukauden ikäisenä. 
Elämäkerta.
Riitu Päätalo oli kotoisin Taivalkosken Metsäkylästä, josta joutui alle kymmenvuotiaana huutolaiseksi vanhempien kuoltua. Riitun täti opetti hänelle kuppauksen taidon, jota Riitu harjoitti koko elämänsä ajan. Mentyään naimisiin Hermanni Päätalon kanssa he asettuivat Jokijärvelle Mäkelän vanhaan meijerikamariin. 
He siirsivät mökin 1920-luvun alussa ostamalleen Kallioniemen tilalle.
Riitu oli vanhoillislestadiolainen, joskin taipuvainen vapaamielisyyteen, eikä koskaan väittänyt olevansa täydellinen uskovainen. Hän poltti mielellään piippua. Luonteeltaan Riitu oli kaksijakoinen, usein raudanluja ja kova etenkin lapsilleen kun he olivat pieniä, toisinaan tuntemattomienkin ihmisten vastoinkäymiset saivat hänet pois tolaltaan. Etenkin toisen poikansa Mannen puukotuksen ja kuoleman jälkeen hän vaipui usein synkkyyteen ja saattoi itkeä pienestäkin asiasta. Toisaalta Riitu oli valoisa, eikä vaipunut epätoivoon edes miehensä vaikean mielisairauden aikana, jolloin perheen toimeentulo oli riippuvainen kunnan tuesta, Kallen metsätöistä sekä Riitun vähäisistä kuppausrahoista. 
Riitu Päätalo uskoi, toisin kuin isä Hermanni, poikansa Kallen kirjailijanlahjoihin alusta alkaen, ja kannusti tätä kehittämään lahjaansa.
Tulkitsijat.
Pirjo Leppänen on esittänyt Riitu Päätaloa kolmessa Kalle Päätalo -aiheisessa elokuvassa sekä useissa näytelmissä.
Löberödin linna

Löberödin linna on Ruotsissa Eslövin kunnassa sijaitseva rakennus. Ei ole varmaa, että koska Löberödin säteritila on perustettu, mutta siitä on ensimmäiset maininnat 1400-luvulla. Varmaa on, että se on kuulunut useille Tanskan ja Skånen tärkeille aatelissuvuille.
Paikalla on sijainnut harmaakivestä tehty Anne Brahen 1620-luvulla rakennuttama linna. Anne Brahen kuoleman jälkeen linna meni perinnöksi hänen sisarpuolensa Esle Brahen pojalle Henrik Ramelille ja säilyi Ramelin suvussa yli 140 vuotta. Nykyisen päärakennuksen rakentamisen aloitti skånelainen linnanrakentaja "Bygge-Hans" Ramel, joka muun muassa rakensi pohjoisen siiven ja korvasi neliskulmaisen tornin nykyisellä kahdeksankulmaisella. Koko rakennukseen tehtiin uusi harjakatto ja puutarhan puolelle tehtiin kolmisivuinen lisärakennus. Christina Sparren ja Jacob de la Gardien aikana tehtiin paljon muutoksia: esimerkiksi tiiliseinät rapattiin, lisärakennuksen yläosaa muutettiin kirjaston valaisemiseksi, kanava otettiin pois ja tehtiin uusia talousrakennuksia. Puutarhaa laajennettiin, sinne tehtiin kasvihuone, englantilainen puutarha ja rakennettiin järvi.
Vuonna 1996 linna laitettiin myyntiin ja 1997 se siirtyi Knut Ramelille. Sittemmin linna, puisto ja kaikki rakennukset on remontoitu; osittain palautettu vanhaa, mutta myös uudistettu ajanmukaiseksi. Päärakennuksen modernisointi ja remontti on tehty tukholmalaisen arkkitehdin Greger Palmstiernan piirustusten mukaan. Puiston restauroinnin suunnittelivat maisema-arkkitehti Barbara Johnson Klagstorpista ja Mats Knutsson Sjöbosta.
Yiläinen kirjaimisto

Yiläinen kirjaimisto on tavukirjoitusjärjestelmä, jota käytetään Kiinassa puhutun yin kielen kirjoittamiseen. Kirjaimiston uskotaan olevan peräisin Tang-dynastian ajalta (618–907), mutta vanhimmat säilyneet kirjoitukset ovat 1400-luvun lopulta.
Kirjaimisto standardoitiin sichuanin-yin kirjoittamista varten vuonna 1974. Ennen standardointia erilaisten kirjainten määrä oli kahdeksan ja kymmenen tuhannen välissä. Standardoitu yiläinen kirjaimisto sisältää kirjainmerkkiä, mikä tekee siitä laajimman standardoidun tavukirjoitusjärjestelmän.
FS Cosmao (1861)

Cosmao oli Ranskan laivaston vuonna 1861 vesillelaskettu puurunkoinen Cosmao-luokan korvetti, joka luokiteltiin myöhemmin risteilijäksi.
Valmistus.
Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 26. marraskuuta 1856. Alus laskettiin vesille 10. kesäkuuta 1861 ja se otettiin palvelukseen 28. helmikuuta 1862.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 29. kesäkuuta 1881.
FS Dupleix (1861)

Dupleix oli Ranskan laivaston vuonna 1861 vesillelaskettu puurunkoinen Cosmao-luokan korvetti, joka luokiteltiin 2. luokan risteilijäksi.
Valmistus.
Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 9. lokakuuta 1856. Alus laskettiin vesille 28. maaliskuuta 1861 ja se otettiin palvelukseen 26. helmikuuta 1862.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 2. heinäkuuta 1887.
Cochemiea

Cochemiea on muutamalajinen kaktuskasvisuku, joka on läheistä sukua syyläkaktuksille ("Mammillaria"). Kasvien pölytyksestä huolehtivat kolibrit, mikä on harvinaista syyläkaktuksilla. Lisäksi DNA-sekvenssitiedot osoittavat "Cochemiea"-lajien erillisyyttä varsinaisista syyläkaktuksista. Suku on saanut tieteellisen nimensä erään Baja Californian alkuperäisasukasryhmän mukaan. Suvun paras tuntomerkki on pitkänomainen, putkimainen ja vastakohtainen punainen kukka, josta heteet ja emin vartalo pistävät esiin.
Ulkonäkö ja koko.
"Cochemiea"-lajien varret ovat pitkänomaisia, lieriömäisiä ja kierteisesti asettuneiden nystyjen peittämiä. Kasvit ovat maitiaisnesteettömiä. Ne muodostavat usein monivartisia mättäitä, joiden varret ovat pystykasvuisia tai maanmyötäisiä. Varren pituus voi nousta metriin ja läpimitta voi olla seitsemän senttimetriä. Piikkien kiinnittymiskohdat eli areolit ovat kahdenlaisia, ja niissä on vaihtelevan tyyppisiä piikkejä. Keskuspiikki on koukkumainen.
Kukat sijaitsevat nystyjen hangoissa ja ovat avoinna päivisin. Ne ovat kapean putkimaisia, vastakohtaisia, usein S:n muotoisia. Hedelmä on pallomainen, paljaspintainen, väriltään punainen tai purppuraan vivahtava, avautumaton ja kärjestään arpinen. Siemenet ovat mustia ja syväkuoppaisia.
Levinneisyys.
Suvun viisi lajia kasvavat Meksikossa Kalifornian niemimaalla (Baja California).
Coleocephalocereus

Coleocephalocereus on muutaman lajin käsittävä brasilialainen kaktuskasvisuku. Sen erikoistuntomerkki on kovera kefalio eli verson osa, johon kukat kehittyvät, mihin tieteellinen nimikin viittaa. Muita tuntomerkkejä ovat pitkänomaiset varret, lepakoiden suorittama pölytys (kukat avautuvat yöllä) ja tyvirei’illä avautuvat hedelmät. Suvun lähimmät sukulaiset lienevät melonikaktukset ("Melocactus"), joiden kukat, hedelmät ja siemenet ovat samanlaisia kuin "Coleocephalocereus"-suvussa. 
Ulkonäkö ja koko.
Kasvit ovat enemmän tai vähemmän pystykasvuisia tai maanmyötäisiä, toisinaan tyvestä haarovia. Varret voivat saavuttaa viiden metrin pituuden ja uurteita niissä on 6–35. Piikkiryhmät (areolit) sijaitsevat tiiviisti ryhmittyneinä. Piikit ovat hentoja tai vahvoja, neulamaisia, väriltään vaihtelevia ja jopa 45 cm pitkiä. 
Kukat kehittyvät kefalioihin, jotka sijaitsevat varren kärjessä tai sivulla ja ovat vajonneet varteen. Niissä on vaaleaa villamaista karvaa ja pitkiä, tukevia sukasia. Kukat ovat putkimaisia, kellomaisia tai suppilomaisia, pituudeltaan 2–8 cm. Kukan tyvi on paljas tai harvasuomuinen. Hedelmä on marjamainen, muodoltaan pallomainen tai nuijamainen, sileäpintainen ja väriltään punainen tai purppurainen. Se avautuu tyveltään rei’illä. Siemenet ovat pallomaisia tai päärynän muotoisia, mustia ja nystyisiä. 
Levinneisyys.
Suku kasvaa Brasiliassa, tarkemmin sanottuna São Paulossa, Rio de Janeirossa, Espirito Santossa, Bahiassa ja Minas Geraisissa. 
Lajit.
Suvun lajeja ovat seuraavat kuusi:
Käyttö.
Joskus ainakin lajia "C. goebelianus" on kaupan huonekasviksi (oma havaintoni).
Tajaé

Tajaé on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Nigerin Tahouan alueen Illélan departementissa. Se sijaitsee 30 kilometriä Illélasta etelään. Kunnassa on 78 900 asukasta (vuonna 2012).
Tajaén kunnan pinta-ala on arviolta 506 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Illélan departementin Illélan ja koillisessa Badaguichirin, idässä Bouzan departementin Allakayen ja Birni N’Konnin departementin Malbazan sekä etelässä Malbazan ja Tsernaouan kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymävyöhykkeeseen. Kunnan alueella on useita vadeja ja ajoittain kuivuvia järviä.
Kuntaan kuuluu 27 kylää ja heimoryhmää sekä lähes 70 pikkukylää. Asukkaat ovat tuaregeja, hausoja ja fulbeja. Hallintoon osallistuvat kunnan lisäksi kantonin päällikkö Illélassa, tuaregien päällikkö Tajaéssa, fulbejen päällikkö Birni N’Konnissa sekä kylien ja heimoryhmien päälliköt. Vallitseva uskonto on islam. Lisäksi on muutamia animisteja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja keräily. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, lehmänpapu, maapähkinä sekä vihannekset ja hedelmät. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, aasit ja hevoset. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Kunnassa pidetään viidet viikoittaiset markkinat. Karjaa, nahkaa, vuotia ja sipulia viedään myytäväksi Nigeriaan.
Kunnan läpi kulkee Tahouan ja Birni N’Konnin välinen asfaltoitu maantie RN29 sekä Birni N’Konnin ja Illélan välinen päällystämätön tie. Palveluihin kuuluu 44 alakoulua, yläkoulu, terveyskeskus, synnytyslaitos ja kolme terveysasemaa. Väestöstä 33 % on puhtaan juomaveden piirissä.
Vénus-luokka

Vénus-luokka oli Ranskan laivaston kahden puurunkoisen risteilijän muodostama alusluokka.
Radiot.fi

Radiot.fi oli RadioMedian ja Yleisradion yhteistyössä kehittämä radiosoitin.
Sovellukseen oli asetettu kaikkien ilmaisten suomalaisten radiokanavien tiedot ja nettilähetysten URL-osoitteet, joista sovellus lähetykset toisti. Radiot.fi-palvelun betavaihe käynnistyi kesäkuussa 2014 ja valmis palvelu tuli käyttöön saman vuoden syksyllä. Erotuksena muihin nettiradiopalveluihin Radiot.fi on suomalainen palvelu, jonka kehitystyössä ovat olleet mukana kaikki kotimaiset radiokanavat. 
Radiot.fi-sovelluksen kautta oli kuunneltavissa 80 kotimaista radiokanavaa: kaikki Ylen kanavat sekä suurin osa Suomessa toimivista kaupallisista radiokanavista. Sovelluksessa olevien paikallisradioiden kuuntelu ei ole maantieteelliseen sijaintiin sidottua, vaan kaikki kanavat kuuluvat kaikkialla Suomessa.
Palvelun toteutti suomalainen IT-yritys Reaktor.
Keväällä 2023 Radiot.fi-palvelun korvasi kansainvälinen Radioplayer.
Kimbundu

Kimbundu on Angolassa Luandan maakunnassa puhuttu bantukieli. Sitä puhuu vuoden 2012 The World Factbookin mukaan äidinkielenään neljä miljoonaa ihmistä.
Kimbundusta käytetään myös nimiä ”pohjois-mbundu” tai ”luandan-mbundu” erotuksena Angolan itäosassa puhutusta mbundun eli umbundun kielestä.
Lapsen Maailma

Lapsen Maailma on kahdeksan kertaa vuodessa ilmestyvä erikoisaikakauslehti, joka käsittelee lasten ja nuorten kasvatusta sekä lastensuojelukysymyksiä. Se on suunnattu lapsiperheille ja lasten kanssa työskenteleville. "Lapsen Maailman" kustantaja on Lastensuojelun Keskusliitto.
Historia.
Lastensuojelun Keskusliitto ja sen myötä myös "Lapsen Maailma" -lehden ensimmäinen versio, "Lapsi ja nuoriso", perustettiin 27. marraskuuta 1937. Ennen lehden perustamista Suomessa ilmestyi kaksi kilpailevaa lastensuojelulehteä, joiden tilalle uusi lehti perustettiin. Ensimmäisenä päätoimittajana toimi Keskusliiton puheenjohtaja, Turun lastensuojelujohtaja Daniel Hedman. Alussa pienilevikkisen lehden toimittamisesta jouduttiin luopumaan sodan ajaksi 1942–1944, kunnes rahatilanteen parantuessa lehden toimittamista jälleen jatkettiin.
Vuonna 1973 lehden nimi muutettiin ajan hengen mukaisesti, ja siitä tuli "Lapset ja yhteiskunta", ja vuonna 1989 nimeksi vakiintui "Lapsen Maailma". Järjestö- ja ammattilehdestä tehtiin laajoja lukijapiirejä kiinnostava monipuolinen aikakauslehti, jonka aiheiksi nousivat kasvatus, lapset, perhe-elämä ja lastensuojelu. Samalla aloitettiin lehden aktiivinen markkinointi, jonka ansiosta levikki kasvoi 6 000:sta yli 30 000:een. Lehdestä tuli Lastensuojelun Keskusliitolle tällöin merkittävä tulonlähde.
Lehden aiheet.
Lehden teemoja ovat esimerkiksi lastensuojelu, perhe ja terveys. Lisäksi lehdessä julkaistaan Ismo Loivamaan Kuukauden Kirjat -palstaa. Lehden kolumnisteina toimivat [[Heikki Hiilamo, [[Päivi Alasalmi]] ja [[Atte Ahokas]].
"Lapsen Maailma" on [[Aikakauslehtien liitto|Aikakauslehtien Liiton]] sekä Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto [[Kultti (yhdistys)|Kultti]] ry:n jäsen. Lehden artikkeleita on uudelleenjulkaistu lukuisia kertoja Kultin julkaisemassa asunnottomien myymässä [[The Big Issue|Iso Numero]] -katukulttuurilehdessä.
Aiheesta muualla.
[[Luokka:Suomalaiset aikakauslehdet]]
[[Luokka:Lastensuojelu Suomessa]]