tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Teijo (auto)

Teijo oli suomalainen avolavapakettiauto, jota valmistettiin noin 100 kappaletta Wihuri-yhtymän Teijon tehtaalla vuosina 1975–1976.
Teijon suunnittelija oli kilpa-autojen suunnittelijana tunnettu Max Johanson ja siinä käytettiin Volkswagenin tekniikkaa. Nelisylinterisen ilmajäähdytteisen Volkswagen-teollisuusmoottorin teho oli 45 hevosvoimaa ja tilavuus 1584 cm3. Auto oli etuvetoinen ja sen kantavuus oli 1 500 kiloa. Ohjaamo oli valmistettu lujitemuovista tai joskus myös pellistä. Auton suunnittelussa oli pyritty mahdollisimman yksinkertaisiin ratkaisuihin ja halpaan toteutukseen. Teijon pohjana oli Volkswagenin 1970-luvulla Saksassa valmistama ns. kehitysmaa-auto EA 489. Volkswagenin tekniikan käyttö oli luontevaa, koska Wihuri toimi silloin myös automerkin maahantuojana. Joitakin Teijo-autoja vietiin 1970-luvulla Suomen kehitysapuna Afrikkaan.
Teijon tuotannon lopettamisen syynä oli Mobilisti-lehden mukaan Toyota Hiacen avolavaversion tulo Suomen markkinoille. Teijo auton ongelmia olivat myös alimitoitetut jarrut ja ohjaamosta puuttunut äänieristys.
Miljonääriäidit

Miljonääriäidit on Liv-kanavalla esitettävä suomalainen tositelevisiosarja. Siinä seurataan kahden kotiäidin, Maria Alasen, 35, ja Nina Grekinin, 36, elämää Espanjan rikkaiden suosimassa Marbellassa. Ohjelmasarjassa esitellään päähenkilöiden hulppeita koteja, kalliita autoja ja luksustuotteita. Molemmat ovat saaneet rikkautensa miestensä kautta. Ohjelman juontaa Mikael Hytönen. Ohjelman esikuvia ovat yhdysvaltalainen sekä ruotsalaiset "Ruotsin miljonääriäidit", "Skånefruar" ja "Ladies på Östermalm" -televisiosarjat. Ohjelman avausjakso keräsi keskimäärin 202 000 katsojaa, mikä oli Liv-televisiokanavan katsojaennätys.
Matteo Pelliciari

 
Matteo Pelliciari () on italialainen uimari ja olympiamitalisti. Hän voitti vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa olympiapronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestistä. Pelliciari tosin ui vain matkan alkuerissä, mutta sai alkueräuimarina silti pronssia, kun Italian joukkue sijoittui loppukilpailun kolmanneksi. Pelliciari osallistui myös neljä vuotta aikaisemmin järjestettyihin Sydneyn kesäolympialaisiin, joissa hän sijoittui 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä neljänneksi.
Pelliciari on uransa aikana voittanut myös yhden MM-hopean ja kolme EM-kultaa pitkältä radalta sekä yhden MM-kullan ja yhden EM-pronssin lyhyeltä radalta. Pelliciari edustaa seuratasolla roomalaista "Circolo Canottieri Anienea".
Hila (matematiikka)

Matematiikassa hila on osittain järjestetty joukko (kutsutaan myös "posetiksi" englanninkielisen termin "partially ordered set" mukaan), jossa jokaisella "kahdella alkiolla" on yksikäsitteiset supremum (alkioiden pienin yläraja); ja infimum (suurin alaraja). Hilat voidaan myös määritellä algebrallisina struktuureina, jotka toteuttavat tietyt aksiomaattiset ehdot. Koska nämä kaksi määritelmää ovat yhtäpitävät, niin hilateoriaa voidaan tutkia sekä järjestysteoreettiselta että algebralliselta kannalta.
Hilat osittain järjestettyinä joukkoina.
Osittain järjestetty joukko ("L", ≤) on hila, jos se toteuttaa kaksi seuraavaa aksioomaa.
 formula_1, on olemassa formula_2 (alkioiden "a" ja "b" supremum), voidaan merkitä myös: formula_3 (kutsutaan myös pienimmäksi ylärajaksi).
 formula_1, on olemassa formula_5 (alkioiden "a" ja "b" infimum), voidaan merkitä myös: formula_6 (kutsutaan myös suurimmaksi alarajaksi).
Koska formula_7 ja formula_8 ovat olemassa kaikille alkioille formula_9, niin tällöin formula_10 and formula_11 ovat binäärisiä laskutoimituksia.
Hilat algebrallisina struktuureina.
Algebrallinen struktuuri ("L", formula_12), jossa L on joukko ja formula_13, sekä formula_14 ovat laskutoimituksia joukossa "L", on hila, jos se toteuttaa seuraavat ehdot kaikilla alkioilla formula_15.
Seuraavaksi esitettävät idempotenttisuuslait usein lisätään edellä olevaan määritelmään, vaikka niiden tulokset seuraavat absorptiolaeista.
formula_16,
formula_17.
Hilojen algebrallista esitystapaa käytetään paljon universaalialgebrassa.
Kahden eri määritelmän yhtäpitävyys.
Järjestysteoreettisesti määritelty hila määrittelee kaksi binääristä laskutoimitusta formula_13 ja formula_14. Koska vaihdanta-, liitäntä- ja absorptiolait voidaan helposti todistaa näille laskutoimituksille, niin ("L", formula_13, formula_14) on hila algebralliselta näkökannalta. Järjestys voidaan palauttaa algebrallisesta struktuurista sillä "a" ≤ "b" jos ja vain jos "a" = "a"∧"b".
Käänteinen on myös totta. Olkoon ("L", formula_13, formula_14) hila, ja määritellään relaatio ≤ joukossa "L" ehdosta
 "a" ≤ "b" jos ja vain jos "a" = "a"formula_14"b", tai
 "a" ≤ "b" jos ja vain jos "b" = "a"formula_13"b",
kaikille formula_9. Absorptiolakien nojalla molemmat määritelmät ovat yhtäpitäviä. Nyt voidaan todistaa, että relaatio ≤ on osittainen järjestys ja että formula_7 ja formula_8.
Koska eri määritelmät ovat yhtäpitäviä, voidaan puhua joko hilasta "(L,≤)" tai hilasta ("L", formula_13, formula_14) riippuen käyttötarkoituksesta.
Jabir Herbert Muhammad

Jabir Herbert Muhammad (1929 – 25. elokuuta 2008) oli yhdysvaltalainen liikemies ja nyrkkeilijä Muhammad Alin pitkäaikainen manageri. Hän oli Nation of Islamin johtajan Elijah Muhammadin poika.
Jabir Herbert Muhammad toimi Alin managerina vuodesta 1965 alkaen, kun hallitsevan maailmanmestarin jäsenyys Nation of Islamissa alkoi häiritä hänen managereinaan toimineiden louisvillelaisten miljonäärien toimintaa. Jabir Herbert Muhammad halusi nuorempana ammattinyrkkeilijäksi, mutta hänen isänsä Elijah Muhammad painosti häntä luopumaan unelmasta. Hänen kiinnostuksensa lajiin kuitenkin säilyi. 
Muhammad Ali tapasi Jabir Herbert Muhammadin Chicagossa vuonna 1964 mentyään valokuvauttamaan itseään hänelle suositeltuun liikkeeseen. Herbert Muhammadin liikevaisto ja ymmärrys nyrkkeilijänsä kunnianhimosta olivat tehneet Aliin vaikutuksen ja sopimus syntyi. Sen mukaan Herbert Muhammad maksoi Alin harjoituslukulut ja sai 40 % tämän otteluiden tuotoista. Muhammad on sanonut ottaneensa Alin managerin tehtävät isänsä Elijah Muhammadin pyynnöstä, jottei kukaan yrittäisi hyötyä nuoresta maailmanmestarista. Hän hoiti Alin managerin tehtäviä aina vuoteen 1991 asti, vaikka Alin ura päättyi jo 1981.
Cannelloni

Cannelloni on vehnästä valmistettavaa putkimaista pastaa. Sana "cannellone" on italiaa ja tarkoittaa suomeksi "suurta ruokoa tai lehdykkää". Esikeitetyt suorat cannelloni-pastaputket valmistetaan durumvehnäjauhosta ja vedestä. Putket ovat läpimitaltaan melko suuria, joten ne on helppo täyttää. Cannelonien sisään voi laittaa esimerkiksi jauhelihaa, broileria, kalaa tai kasviksia, minkä jälkeen ne paistetaan uunissa esimerkiksi tomaattijuustokastikkeella peitettynä.
Kahvileipä

Kahvileipä on kahvin kera nautittava makea leipomovalmiste, joka kohotetaan pääasiassa hiivalla. Muita nostatustapoja ovat kemiallisten kohotusaineiden, esimerkiksi leivinjauheen tai soodan käyttäminen, sekä taikinan laminoiminen eli rasvan kauliminen taikinaan ohuiksi kerroksiksi (esimerkiksi voitaikina). Kahvileipiä on esimerkiksi viinerit, munkit, pullat, korvapuustit, donitsit, voi- ja vesirinkelit ja korput.
Kahvileivän taikinan valmistusaineina käytetään yleensä jauhojen lisäksi sokeria, kananmunia, rasvaa, mausteita sekä maitoa tai maitojauhetta. Myös kuivattuja tai tuoreita hedelmiä, marjoja ja kasviksia voidaan käyttää valmistuksessa. Kahvileipien täytteenä voidaan käyttää marmeladeja ja täytemassoja. Koristeena käytetään usein manteleita, pähkinöitä, sokereita, sokerikuorrutteita, marmeladeja tai hyytelöitä. Jotkut kahvileivät tehdään voi- tai lehtitaikinasta. Croissantit eli voisarvet tehdään voitaikinasta ja niihin voidaan käyttää erilaisia taytteitä, kuten kermavaahtoa tai hilloa. Lehtitaikinaa käytetään pasteijoihin, joita täytetään jauheliha-, kala-, kasvis- ja sienitäytteillä. Pasteijatyyppejä ovat espanjalainen empanada ja intialainen samosa. Kahvileipinä käytetään monenlaisia keksejä ja leivonnaisia. Tälläisiä ovat muun muassa Yhdysvalloista peräisin olevat suklaahippukeksit ja Ranskasta peräisin olevat macaron-leivokset Jotkut kahvileivistä ovat suolaisia, kuten esimerkiksi pähkinä-juustokeksit.
Loud (albumi)

Loud on R&amp;B-laulaja Rihannan viides studioalbumi, joka julkaistiin 12. marraskuuta 2010 Def Jam Recordingsin kautta. Albumilta on julkaistu singlet ”Only Girl (In the World)”, ”What’s My Name?”, ”California King Bed”, ”S&amp;M”, ”Man Down” ja ”Cheers (Drink To That)”. Albumilla vierailevat kanadalainen rap/R&amp;B -artisti Drake, naisräppäri Nicki Minaj sekä rap-legenda Eminem.
Taustaa.
Albumi sijoittui listaykköseksi Kanadan ja Sveitsin listoilla. Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla sijoitus oli kolmas sija. Yhdysvalloissa sitä myytiin ensimmäisellä viikolla 207 000 kappaletta eli albumista tuli Rihannan eniten kappaleita ilmestymisviikollaan myynyt albumi. Toisella viikolla albumi myi vielä 141 000 kappaletta. Isossa-Britanniassa albumia myytiin puolestaan ensimmäisellä viikolla 91 000. Albumista on julkaistu myös Deluxe Edition, joka sisältää 30 minuutin pituisen ”The Making of Loud” -nimisen DVD:n. Suomessa albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 8, yltäen parhaimmillaan sijalle 7.
Torttu

Torttu on umpinainen tai avoin tavallisesti makea leivonnainen, josta joskus tehdään myös suolainen muunnelma. Tortun pohja on usein murotaikinaa, jossa on aineksina vehnäjauhoja ja mahdollisesti muitakin jauhoja, melko paljon rasvaa, sokeria, kananmunaa ja leivinjauhetta. Umpinaisen tortun kansi voi olla murutaikinaa. Piirakan tapaisen avoimen tortun pinnalle voidaan muotoilla taikinasuikaleista ristikko. Täytteeksi soveltuvat hedelmät, hillot, marjat ja soseet sekä juustotorttuun tuorejuusto ja rahka.
Torttua nautitaan usein kahvin kanssa tai sellaisenaan jälkiruoaksi. Sen kanssa voidaan tarjota jäätelöä, kermavaahtoa tai vaniljakastiketta. Torttu voi olla myös pieni, kerralla syötävä leivonnainen. Tällaisia ovat esimerkiksi joulutorttu ja runebergintorttu. Muita torttuja ovat esimerkiksi kääretorttu ja unelmatorttu.
Jon Knudsen

Jon Knudsen (s. 20. marraskuuta 1974 Skedsmo) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edusti pisimpään Stabækia vuosina 2000–2011 ja voitti Norjan-mestaruuden vuonna 2008. Kotimaansa lisäksi hän pelasi puoli vuotta Tanskassa. Hän pelasi useissa Norjan nuorisomaajoukkueissa ja 20 ottelua Norjan miesten maajoukkueessa vuosina 2008–2011.
Yksityiselämä.
Jon Knudsen asuu Høybråtenissä Oslossa vaimonsa ja lastensa kanssa.
Suomen vesipallomaajoukkue

Suomen vesipallomaajoukkue on joukkue, joka edustaa Suomea vesipallon kansainvälisissä otteluissa. Suomen Uimaliitto vastaa vesipallon maajoukkuetoiminnasta. Maajoukkueille luotiin FUTURE5 kehitysohjelma vuonna 2020. Uusi kehitysohjelma, Next6 tähtää vuoteen 2029.
Miesten vesipallomaajoukkue osallistui vuonna 2023 EM-karsintoihin. Karsintalohko pelattiin Kranjissa Sloveniassa. Samassa lohkossa pelasivat Slovenia, Sveitsi ja Romania. Ottelutulokset olivat:
Suomen maajoukkue ei selvittänyt tietään EM-kisoihin.
Miesten maajoukkue osallistui vuonna 2009 miesten B-tason EM-kilpailujen esikarsinnassa.
EM-Turnaus.
EM-Karsinnat.
Naisten vesipallomaajoukkue osallistui vuonna 2023 EM-karsintoihin. Karsintalohko pelattiin Portugalissa. Samassa lohkossa pelasivat Suomen lisäksi Portugali, Saksa ja Iso-Britannia. Ottelutulokset olivat:
Naisten maajoukkue ei ole selvittänyt tietään EM-kisoihin.
Japanin koripallomaajoukkue

Japanin koripallomaajoukkue edustaa Japania miesten koripallon maajoukkuekilpailuissa.
Historia.
Maa pääsi mukaan vuoden 1936 olympialaisten koripalloturnaukseen, jolloin laji oli ensimmäistä kertaa mukana. Kisoissa Japani sijoittui lopulta yhdeksänneksi yhdessä viiden muun maan kanssa. Vuonna 1960 järjestettiin ensimmäiset koripallon Aasian-mestaruuskilpailut, joihin maa osallistui. Japani sijoittui turnauksessa kolmanneksi ja voitti ensimmäisen arvokisamitalinsa. Vuonna 1963 maa pääsi ensimmäistä kertaa MM-kilpailuihin, mutta sijoittui turnauksen viimeiseksi. Vuosina 1965 ja 1971 Japani voitti Aasian-mestaruuskilpailut. Maan viimeisin esiintyminen MM-tasolta on vuodelta 2006, jolloin Japani sijoittui kotikisoissaan seitsemänneksitoista.
Vuonna 2020 Japani tulee pelaamaan kotiolympialaisissaan ensimmäistä kertaa olympiaturnauksessa 44 vuoteen.
Purppuraturpiaali

Purppuraturpiaali ("Quiscalus quiscula") on Pohjois-Amerikassa tavattava turpiaaleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan purppuraturpiaali on 28–34 cm, ja koiras on hieman naarasta kookkaampi. Koiras on väritykseltään kauttaaltaan metallinkiiltoisen musta. Erityisesti pää ja rinta ovat vihreän tai violetinkiiltävät. Naaras on väriltään vaaleampi ja ruskehtavampi kuin koiras, ja nuoret linnut ovat ruskeita. Purppuraturpiaalin nokka on musta ja pitkähkö, ja silmien iirikset ovat keltaiset. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Purppuraturpiaalin levinneisyysalue ulottuu Kanadan itäosista Kalliovuorten Yhdysvaltain itäosiin. Purppuraturpiaalin elinympäristöä ovat avoimet alueet, joilla kasvaa yksittäisiä puita, pellot ja suot. Se sopeutuu hyvin myös ihmisen muokkaamiin ympäristöihin ja on yleinen myös kaupunkien puistoissa ja puutarhoissa. Ihmisen toiminta onkin lisännyt lajille sopivia elinympäristöjä, ja lajin kanta on kasvanut. Nykyään purppuraturpiaali onkin yksi Yhdysvaltain yleisimmistä linnuista.
Ravinto.
Pesimäajan ulkopuolella purppuraturpiaalien ravinto koostuu pääasiassa siemenistä, erityisesti maissista ja tammenterhoista. Lisäksi se voi syödä myös hedelmiä. Pesimäaikaan eläinravinnon osuus kasvaa. Lintu pyydystää hyönteisiä ja muita selkärangattomia ja voi syödä myös kaloja, sammakoita, hiiriä ja toisia lintuja. Purppuraturpiaalin on havaittu myös ryöstävän ruokaa muilta linnuilta. Ravintonsa purppuraturpiaali etsii maasta nokallaan.
Elintavat.
Purppuraturpiaalit yöpyvät suurina kolonioina, joissa voi olla jopa tuhat lintua ja mukana voi olla myös muita lajeja. Pesimäkoloniat ovat hieman pienempiä, noin kahdensadan yksilön kokoisia. Pääosa purppuraturpiaaleista muuttaa etelämmäksi talveksi, mutta pesimäalueet eivät ole kovin kaukana talvehtimisalueista. 
Purppuraturpiaalien pesimäkausi kestää maaliskuulta heinäkuulle. Yhdellä parilla on yksi pesintä kaudessa. Naaras valitsee pesäpaikan ja rakentaa kuppimaisen pesän yleensä havupuuhun tikuista, ruohoista, lehdistä ja mudasta. Naaras munii yhdestä seitsemään sinertävää tai harmahtavaa, joskus tummapilkullista, munaa. Vain naaras hautoo munia kahden viikon ajan, mutta koiras ruokkii kuoriutuneita poikasia ja puolustaa pesää.
Tutkamieskilta

Tutkamieskilta ry oli Maanpuolustuskiltojen liitto ry:n jäsenyhdistyksenä toiminut maanpuolustuskilta. Se perustettiin 7. marraskuuta 1972 ja rekisteröitiin 24. syyskuuta 1976. Kilta lopetti toimintansa 10. helmikuuta 2024. Yhdistyksen toiminta-alue oli koko Suomi ja kotipaikka Riihimäki.
Tutkamieskilta oli profiloitunut sähköteknillisen alan killaksi ja toimi kaikkien aselajien tutkankäyttäjien ja -kunnossapitohenkilöiden kiltana sekä myös alan tutkimus-, kehittämis-, tuotanto- tai kaupallisissa tehtävissä toimivien ja toimineiden henkilöiden yhdyssiteenä. Kilta ylläpiti tutkamieshenkeä jäsenistönsä kesken, seurasi tutka-alan kehitystä ja keräsi perinneaineistoa lähinnä kirjallisessa muodossa. Kilta pyrki myös edistämään alan tietoutta.
Tutka-ala Suomessa on varsin nuori ala. Sen alku on käytännössä vuosi 1943, jolloin ensimmäiset ilmavalvonta- ja tulenjohtotutkat on hankittu Suomeen Saksasta . Ala alkoi vahvasti ilmavoimien siipien suojassa mutta laajeni melko pian muidenkin puolustushaarojen alueille. Eri puolustushaaroilla ja aselajeilla onkin omien kiltojensa kautta kytkökset alojensa tutkatekniikkaan ja tutka-alan toimintaan.
Sääntömääräisessä kokouksessaan 10. helmikuuta 2024 Tutkamieskillan jäsenistö päätti lopettaa toimintansa rekisteröitynä yhdistyksenä (ry). Syy oli jäsenistön ikääntyminen ja uusien jäsenien syntymisen tyrehtyminen sen myötä, että killan tärkein tukija ja jäsenistön hankkija Sähköteknillinen Koulu oli jo aikaisemmin lakkautettu vuoden 2002 lopussa.
Ilmavoimissa on edelleen Ilmavoimien kiltaliitto ry ja sen jäsenyhdistys Ilmavoimien viestikilta ry, aikaisemmin Ilmavoimien Viesti- ja tutkakilta ry.
Killan logo mukailee maanpuolustukseen liittyvää tornikuviota, jonka sisällä on tutkaan oleellisesti liittyvä ontelomagnetronin rakennetta esittävä kuvio.
Skarabee (albumi)

Skarabee on Vesa-Matti Loirin 31. albumi, joka julkaistiin 13. lokakuuta 2010. Levy sisältää varta vasten Loirille kirjoitettuja kappaleita, ja jatkaa näin ollen edellisen, "Hyvää puuta" -levyn, linjalla. Tekijöinä ovat mukana mm. J. Karjalainen, Paula Vesala, Chisu, Olavi Uusivirta, Timo Kiiskinen, Tuure Kilpeläinen, Markus Koskinen sekä Markus Nordenstreng. Tuottajana on edellisen levyn tavoin Tommi Viksten. Musiikillisesti albumilla on jazzahtavia sävyjä, sekä Loirille ominaista groovaavaa fraseerausta ja rosoisuutta.
Levyn kannet on suunnitellut sarjakuvapiirtäjä Jarkko Vehniäinen.
Albumi myi ilmestymisvuotenaan kultaa.
Hitonhauta

Hitonhauta on Laukaan Valkolassa sijaitseva jääkauden aikana muodostunut rotko. Hitonhaudan rotkolaakso on 800 metriä pitkä ja 30–40 metriä leveä. Sen pohjalla on runsaasti vaikeakulkuista lohkareikkoa. Rotkossa on myös luolamaisia onkaloita. Hitonhauta on osa 106 km:n pituista harjulaaksoa, joka ulottuu Laukaan kirkolta Saarijärvelle. Rotkon pystysuorina kohoavat kallioseinämät ovat noin 10–20 metriä korkeat. Paikalle lähelle pääsee Hitonhaudantietä pitkin.
Luontoarvot.
Hitonhaudan rotko on maakunnallisesti merkittävä kallionmuodostuma. Geologisten ja maisemallisten arvojen ohella se on tärkeä myös luonnon monimuotoisuuden kannalta. Rotkon kasvillisuus on arvokasta ja monipuolista. Alueella esiintyy useita harvinaisia sammalia ja putkilokasveja. Paikka on myös suosittu retkeilykohde. Hitonhaudan rotko ja sitä ympäröivät alueet kuuluvat myös Hitonhauta - Kylmähauta - Hirvasjoki -Natura 2000-alueeseen.
V Sport Hockey

V Sport Hockey (aiemmin Viasat Hockey) on Viasatin omistama jääkiekkoon keskittyvä televisiokanava. Kanava aloitti toimintansa Pohjoismaiden satelliittiverkossa 1. syyskuuta 2009, ja tuli myöhemmin saataville myös kaapeliverkkoihin. Tammikuusta 2010 lähtien kanavan paikallinen versio on näkynyt myös Virossa, Latviassa ja Liettuassa. Kanava teki laajamittaista ohjelmayhteistyötä Nelonen Pro 1 ja -Pro 2 -kanavien kanssa syksyyn 2013 saakka, johon kuului muun muassa NHL- ja KHL -otteluiden yhteislähetykset.
Syksystä 2013 alkaen Viasat on lähettänyt kanavasta lokalisoitua versiota Suomeen. Kanava kulkee nimellä "Viasat Hockey Finland" ja entisen ohjelmatarjonnan lisäksi, se näyttää ottelut suomenkielisellä selostuksella ja studio-osuuksilla. Tämän myötä yhtiö saa yksinoikeuden NHL- ja KHL -sarjoihin, eikä niitä enää näy Nelonen Pro -kanavilla.
Carlights EP

Carlights EP on tamperelaisen Jann Wilden EP-levy. Kuuden kappaleen EP on julkaistu vain rajoitettuna 12" vinyylinä. Levy sisältää kuusi kappaletta samana vuonna aiemmin julkaistulta täyspitkältä Don't Play With The Flame On Your Hand.
Kappalelista.
A-puoli
B-puoli
Arhinmäki

Arhinmäki on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
99 Dike

 
99 Dike on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi A. Borrelly vuonna 1868. Pikkuplaneetta sai nimensä kreikkalaisen mytologian Dike-jumalattaren mukaan. Diken läpimitta on noin 69 kilometriä ja pyörähdysaika noin 10,36 tuntia.
Mežduretšje

Mežduretšje () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Kuolan piirissä Murmanskin alueella, Murmanskin kaupunginsta ja Kuolanvuonosta länteen. Mežduretšje sijaitsee Petsamoon ja Norjan rajalle johtavan M18-valtatien varrella. Kunnan asukasluku oli 2 503 henkeä (vuonna 2010).
Asutuskeskukset.
Kunnan keskustaajama Mežduretšje sijaitsee 24 km piirikeskuksesta Kuolasta luoteeseen. Kunnan muut asutuskeskukset ovat Minkino ja Mišukovo Kuolanvuonon rannalla sekä läntisempi Kilpjavr.
Kassandra (täsmennyssivu)

Kassandra () tai Cassandra (lat.) voi viitata seuraaviin:
Itchō Hanabusa

Itchō Hanabusa (英一蝶) (1652-1724) oli japanilainen taidemaalari, kalligrafi ja runoilija. Hän uudisti japanilaista kuvataidetta ottamalla aiheensa arkielämästä ja kuvasi niitä hyväntahtoisesti ja humoristisesti.
Hänen yksityiselämänsä oli värikästä: hän nautti suuresta suosiosta ja oli kuitenkin välillä vankilassa ja karkotettuna. Hänen tekemiensä rikosten laadusta ei ole säilynyt tietoa.
Luettelo WWE Tag Team -mestareista

Tämä on Luettelo WWE Tag Team/ WWE Raw Tag Team/ World Tag Team Championship (WWE) -mestareista
Eniten WWE Tag Team -mestaruuden ovat voittaneet Cesaro ja Sheamus sekä The New Day (Kofi Kingston ja Xavier Woods) neljä kertaa ja yksilönä Seth Rollins ja Kofi Kingston, jotka ovat voittaneet sen 6 kertaa. Pisin mestaruuskausi on The New Day tiimillä, jotka pitivät titteleitä 483 päivää. Lyhimmän mestaruuskauden tekivät The Miz ja John Cena, jotka pitelivät mestaruuksia noin 5 minuuttia. Ensimmäiset mestarit olivat Kurt Angle ja Chris Benoit, jotka voittivat tittelit 20. lokakuuta, 2002, No Mercyssä. Mestaruuksia on hallinneet 74 eri tiimiä. Nykyiset mestarit ovat AJ Styles toista kertaa ja Dragon Lee ensimmäistä kertaa.
Simonetta Sommaruga

Simonetta Sommaruga (s. 14. toukokuuta 1960 Zug) on sveitsiläinen poliitikko ja 1. lokakuuta 2010 lähtien Sveitsin liittoneuvoston jäsen. Puoluetaustaltaan hän on sosiaalidemokraatti ja seuraa maan hallituksessa puoluetoveriaan Moritz Leuenbergeriä. 22. syyskuuta 2010 pienestä kamarista, eli senaatista, suuren kamarin äänestyksellä liittoneuvostoon valitun Sommarugan valinta oli historiallinen, sillä tuon jälkeen Sveitsin hallitus on ensimmäistä kertaa maan historiassa naisenemmistöinen.
Valinta oli myös siinä mielessä historiallinen, että vaikka parlamentti valitsi Simonetta Sommarugan viestintä-, liikenne ja energiaministeriksi, liittoneuvoston kolme muuta naisministeriä muuttivat vastuita niin että Sommarugasta tuli oikeusministeri, vastoin hänen tahtoaan, mikä aiheutti Sveitsissä lyhyen poliittisen skandaalin vuonna 2010, sillä perinteisesti oikeusministeriksi on valittu lakimieskoulutusta saanut henkilö.
Sommaruga on ollut Sveitsin liittopresidentti kaksi kertaa, vuosina 2015 ja 2020.
Sommaruga kävi lukion Bernissä ja opiskeli kolme vuotta pianonsoittoa Sveitsissä Luzernissa. Osallistuttuaan Kaliforniassa sekä Roomassa yliopistoissa lukuvuoden 1983–1984 opetukseen hän työskenteli naisten turvakodissa Fribourgin kantonissa. Vuosina 1988–1991 Sommaruga opiskeli englantia ja espanjaa Fribourgin yliopistossa Sveitsissä suorittamatta tutkintoa. Sosiaalidemokraattisen puolueen aktiivijäsenyyden myötä Sommaruga työskenteli Sveitsin kuluttajasuojayhdistyksessä 1993 alkaen ja toimi sen puheenjohtajana vuodesta 2000.
Vuosina 1997–2005 Sommaruga toimi Bernin naapurikaupungin Könizin kunnanhallituksessa vastaten kunnan palo- ja pelastustoimesta. Ennen ministeriyttään Sommaruga oli muun muassa Slow Food Schweiz -liikkeen jäsen sekä Bernin Bärenparkin (karhupuiston) hallituksen jäsen. 
Sommaruga on naimisissa kirjailija Lukas Hartmannin kanssa. He asuvat Spiegelissä lähellä Berniä.
Motoori Norinaga

Motoori Norinaga (; 1730–1801) oli japanilainen Kokugaku-koulukunnan huomattava oppinut, joka vaikutti Edo-kaudella. Hänen mukaansa japanilaiset klassikot paljastivat Japanin yhteiskunnan muinaisen harmonian, jossa kungfutselaista etiikkaa ei vaadittu säätelemään alamaisten, hallitsijan ja jumaluuksien välisiä suhteita. 
Nuorena Motoori keskittyi kielitieteeseen. Myöhemmällä iällä hän siirtyi historian ja kirjallisuuden tutkimukseen.
Hän julkaisi 44-osaisen tutkimuksen "Kojikista" nimeltä "Kojiki-den".
Navarran yliopisto

Navarran yliopisto (, ), on yksityinen, paavillinen yliopisto Navarrassa Espanjassa. Sitä ei tule sekoittaa yleiseen Navarran yliopistoon "Universidad Pública de Navarra". 
Koulun synty ja kehitys.
Korkeakoulu perustettiin avaamalla oikeustieteen tiedekunta 17. lokakuuta 1952 nimellä "Estudio General de Navarra". Perustaja on pyhä Josemaría Escrivá, katolisen sielunhoitoyhteisön Opus Dein perustaja. Vielä nykyäänkin yliopisto perustuu kristillisille arvoille ja toimii vahvasti Opus Dein apostolaatista. Alkuun kahdeksan professoria opetti 48 lakitieteen opiskelijaa. Kun vuonna 1955 oli avattu myös filosofian ja vuonna 1958 Business School IESE, vakiinnutti Pyhä istuin koulun Navarran yliopistona. Escrivá, joka oli itsekin oikeustieteen tohtori, nimettiin yliopiston suurkansleriksi. Vuonna 1954 yliopistoon perustettiin lääketieteellinen tiedekunta, jolle avattiin vuonna 1960 yliopistollinen sairaala. Lääketieteelliseen tiedekuntaan kuuluu myös lääketieteellinen tutkimuskeskus (CIMA). Espanjan valtio hyväksyi paavillisen yliopiston viralliseksi yliopistoksi 8. syyskuuta 1962. 
Nykyään yliopistolla on kampuksia pääasiassa Pamplonassa, mutta IESE Business School sijaitsee Madridissa ja Barcelonassa, ja Navarran teknillisen yliopiston kampus San Sebastiánissa. Navarran yliopistossa on noin 14 950 opiskelijaa ja siellä on kymmenen tiedekuntaa. Lisäksi yliopistolla on yhteistyösopimuksia muiden huippuyliopistojen, kuten esimerkiksi Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun, Lausannen yliopiston, Washingtonin yliopiston ja Hongkongin yliopiston kanssa.
"The New York Times" listasi Navarran yliopiston ensimmäisen kerran 60 parhaan yliopiston joukkoon. Vuonna 2012 se listattiin maailman 32. parhaana yliopistona.
Salpapensas

Salpapensas ("Cleyera japonica") on ikivihreä, kukkiva puu, joka elää luonnonvaraisena Japanissa, Koreassa ja Kiinassa. Se voi kasvaa 10 metriä korkeaksi. Sen kukat ovat tuoksuvat, kermanvalkoiset, marjat kiiltävän mustat. Lehdet ovat 7–10 cm pitkiä, yksinkertaisia ja kiiltäviä. Nuoret lehdet ovat punertavia.
Salpapensas on japanilaisessa kulttuurissa erityisen pyhä puu.
Korson koulu

Korson koulu oli Vantaan Korsossa sijaitseva yläkoulu. Kouluun kuuluu kaksi sisäpihaa reunustavaa toisistaan erillistä rakennusta. Koulussa annetaan opetusta luokka-asteille 6–9. Koulun rehtori on Maiju Rissanen. Vuonna 2019 koulua kävi 483 oppilasta, ja opettajia on noin 45.
Jokivarren, Kulomäen ja Vierumäen koulusta siirtyivät ennen Korson kouluun, mutta nykyään oppilaat siirtyvät Ruusuvuoren kouluun.
Koulurakennuksen yhteydessä toimii Korson uimahalli. Koulussa järjestetään useita konsertteja, kuten vuosittainen Ankanpoikarock.
Korson ja Leppäkorven koulut yhdistyivät Leppäkorven yhtenäiskouluksi 1. elokuuta 2021.
Bamble

Bamble on Norjan kunta Telemarkin läänissä, Langesundsfjorden-Frierfjordenin lounaispuolella. Se rajoittuu Kragerøön, Drangedaliin, Skieniin ja Porsgrunniin. Kuntaan kuuluvat kaupunkitaajamat Stathelle ja Langesund, sekä Herren taajama. 
Historia.
Bamblen nimen alkuperä on epävarma. Eräiden teorioiden mukaan se voi perustua uusnorjan sanaan "bembel", tarkoittaen kirjaimellisesti "suurta vatsaa". Nimi on voinut olla jonkin paikkakunnan korkean paikan nimenä.
Langesundin ja Stathellen taajamat ovat perinteisiä merenkulkukaupunkeja. Langesund on ollut tulliasemana 1570–1962 ja luotsiasemana () vuodesta 1680 lähtien. Se on myös perinteinen puutavarasatama ja perinteikäs laivanrakennuspaikkakunta. Stathelle on ollut luotsiasema ("ladested") vuodesta 1774, omaten myös pitkät perinteet kaupassa ja merenkulussa. Herren taajama syntyi puunjalostusteollisuuden ympärille. Paikkakunnalla on myös louhittu nikkeliä, jonka esiintymät kuitenkin käytettiin loppuun suhteellisen lyhyessä ajassa.
Aiemmat Bamblen, Langesundin ja Stathellen kunnat liittyivät yhteen Bamblen nykyiseksi kunnaksi vuonna 1964. Kunnan vaakuna hyväksyttiin 1986. Vaakunan kultainen ruori sinisellä taustalla symboloi kunnan vahvaa yhteyttä mereen.
Luonto.
Bamblen luonto on metsäistä ja kumpuilevaa peruskalliomaastoa. Rannikko on repaleista ja saaristoista. Langesundfjordenin alue on geologisen "Oslofeltetin" eteläraja, jossa on kalkkikiveä ja savikiveä. Bamblen alueella on useita mineraaliesiintymiä, kuten sinkkiä, lyijyä, nikkeliä ja uraania, mutta nykyisin alueella ei ole kaivostoimintaa. Alueen peruskallioalueet ovat antaneet nimen "Bamblefeltetin" peruskalliovyöhykkeelle.
Väestö.
Väestömäärä on kasvanut 1900-luvun alusta. Erityisen merkittävää on ollut petrokemian teollisuuden perustaminen alueelle 1970-luvulla. Noin 70 % kunnan asukkaista asuu lähes yhteenkasvaneissa Langesundin ja Stathellen kaupunkitaajamissa. Herren taajama sijaitsee Rafnesin lähistöllä Frierfjordenin rannalla. Vuoden 2022 alussa Bamblessa oli 14 056 asukasta.
Käytännössä Bamblen itärannan kaupunkitaajamat Stathelle ja Langesund ovat kasvaneet yhteen pohjoisten naapurikaupunkien Porsgrunnin ja Skienin keskustaajamien kanssa. Norjan tilastokeskus luokitteleekin nämä yhdeksi taajamaksi, jonka asukasluku oli vuoden 2021 alussa yhteensä 94 102.
Elinkeinoelämä.
Bamblen teolliset työpaikat kasvoivat merkittävästi Borealiksen ja Norsk Hydron avattua suuret petrokemian tehtaat Rafnesiin 1977–1979. Tehtaissa tuotetaan muun muassa etyleeniä, vinyylikloridia, klooria ja muoviraaka-aineita. Sittemmin Rafnesin tuotantolaitokset ovat siirtyneet Ineosin kemiantehtaiden osaksi.
Muita merkittäviä työllistäjiä ovat korjaamotoiminta sekä maa- ja metsätalous. Vuonna 2001 51 % kunnan työssäkäyvästä väestöstä työskenteli kunnan ulkopuolella, pääosin Porsgrunnissa ja Skienissä.
Liikenne.
Kunnan läpi kulkee eurooppatie . Stathellesta lähtevät Riksvei 352 Langesundiin ja 353 Herren kautta Skieniin. Grenlandin sataman Langesundin lauttaterminaalin (LOCODE: NO LAD) ja Helgeroan välillä on lauttayhteys. Autolauttayhteys on Langesundista myös Stavangerin ja Bergenin satamaan, Tanskan Hirtshalsiin sekä keskieurooppalaisiin satamiin.
Jorma Huttunen

Jorma Tapio Huttunen (16. syyskuuta 1907 Helsinki – 4. marraskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja. Äänialaltaan Huttunen oli tenori.
Jorma Huttusen vanhemmat olivat kanttoriurkuri Matti Huttunen ja Anna Loviisa Piippo ja puoliso vuodesta 1936 Sylva Margaretha Granroth. Huttusen laulunopettajana oli noin 15 vuoden ajan italialainen Manlio Marcantoni, jonka kursseilla kävi myös toinen tunnettu suomalaistenori Vilho Kekkonen. Huttunen oli kiinnitettynä Suomen kansallisoopperaan vuosina 1936–1945 ja 1949–1964. Hän esiintyi vierailijana muun muassa Berliinin valtionoopperassa, Tukholman kuninkaallisessa oopperassa ja muissa Pohjoismaissa sekä Neuvostoliiton ja Italian oopperataloissa. Paitsi oopperatenorina, Huttunen oli tunnettu myös lied- ja oratoriolaulajana, ja hän konsertoi useissa Euroopan maissa. Hän toimi myös laulunopetuksen lehtorina Sibelius-Akatemiassa vuosina 1961–1974.
Huttunen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1953.
NBC Sports

NBC Sports vastaa yhdysvaltalaisen NBC-televisiokanavan urheilutarjonnasta. Sen ohjelmistoon kuuluvat muun muassa olympialaiset, NFL, NHL, Yhdysvaltain avoin golfturnaus, Ryder Cup, PGA Tour, Kentucky Derby, Wimbledonin tennisturnaus, Ranskan avoin tennisturnaus, taitoluistelun MM-kilpailut, uinnin MM-kilpailut ja rugbyn maailmanmestaruuskilpailut. NBC Sportia johtaa Dick Ebersol.
Olympialaiset.
NBC tunnetaan Yhdysvalloissa olympialaisten kanavana, se on näyttänyt amerikkalaisille kaikki kesäolympialaiset vuodesta 1988 lähtien ja talviolympialaiset vuodesta 2002 lähtien. Olympiarenkaat ovat näkyville NBC:n esittämissä ohjelmissa hyvissä ajoin ennen kisojen alkua. Vuoden 2008 Pekingin olympialaisia NBC televisio yhteensä 3 600 tuntia seitsemällä eri kanavalla. Kanava näyttää olympialaiset Yhdysvalloissa ainakin vuoteen 2032 asti.
Villähteen rautatieasema

Villähteen rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Lahden Villähteellä entisen Nastolan kunnan alueella noin 10 kilometriä Lahden rautatieasemalta itään -radan varrella.
Historiaa.
Asema avattiin alun perin vuonna 1888 Nastolan pitäjän läntisten osien asukkaiden aloitteesta radan vieressä sijaitsevan Erstan kartanon läheisyyteen maantien risteykseen. V luokan puinen asemarakennus valmistui myöhemmin samana vuonna.
Toisen maailmansodan jälkeen perustetuista huonekalu- ja autokoritehtaista huolimatta matkustajamäärät olivat alhaisia, koska Lankilan ja Haravakylän seisakkeet sijaitsivat asutuksen kannalta paremmissa paikoissa. Villähde alennettiin pysäkistä laiturivaihteeksi vuonna 1965, ja henkilöliikenne lakkautettiin toukokuussa 1970. Miehitys asemalla loppui seuraavana vuonna. Villähteen liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1995, kun jäljelle jääneet vaihteet poistettiin käytöstä. Asemarakennus on purettu.
2000-luku.
Villähde avattiin uudelleen raiteenvaihtopaikkana syyskuussa 2009. Uusia matkustajalaitureita alettiin rakentaa kesällä 2010, ja henkilöliikenteen pysähdykset alkoivat uudelleen 12. joulukuuta 2010 samaan aikaan kuin Uudessakylässä. Lähijuna O alkoi kulkea 5.1.2022 kun Lahti–Kouvola–Kotka väli muuttui lähiliikenteeksi. Sitä ennen vuorot olivat taajamajunia. Viikonloppuisin liikennöinti on harvempaa. Aamun kaksi ensimmäistä junaa Lahden suuntaan jatkavat Lahdesta Z-tunnuksin edelleen Helsinkiin. Lahden suuntaan liikennöidään raiteelta yksi, Kouvolan suuntaan raiteelta kaksi.
Armadillo

Armadillo on vuonna 2010 julkaistu Janus Metz Pedersenin ohjaama tanskalainen dokumenttielokuva Afganistanin sodasta. Dokumentti kuvaa tanskalaisten rauhanturvaajien komennusta Afganistanin eteläosissa.
Tarina.
Dokumentti kuvaa tanskalaisen ratsuväen perinteitä vaalivan husaariyksikön vaiheita Afganistanin sodassa. Elokuva seuraa erityisesti muutamaa varusmiestä matkalla pohjoismaisen hyvinvointivaltion suojista sekasortoiseen, heimovaltaiseen Afganistaniin.
Alussa seurataan muutamien lähemmän tarkastelun kohteena olevan rauhanturvaajan viimeisiä päiviä kotimaassa. Seremonioihin kuuluu niin lämpimien hyvästien jättäminen läheisille kuin varusmiestovereiden kanssa koettu stripparin vierailu riehakkaan miehisissä lähtöjuhlissa.
Armadillo on eteläisessä Afganistanissa sijaitseva eteentyönnetty tukikohta, jonka tanskalaiset jakavat brittien kanssa. Paikan päällä annettavassa viimeisessä koulutussilauksessa korostetaan kontakteja paikallisväestöön sekä suojautumisen merkitystä kentällä.
Suhteet afgaaneihin jäävät kuitenkin pakostakin pinnallisiksi rajoittuen lahjojen ja makeisten jakamiseen lapsille sekä kyläpäälliköiden ja muiden miesten kohtaamiseen tulkin välityksellä käytävissä keskusteluissa. Aikaa tarkasti vartioidussa ja eristetyssä tukikohdassa miehet tappavat esimerkiksi nettipornon ja videopelaamisen avulla. Näennäinen rauha kuitenkin rikkoutuu kerralla partion joutuessa tulitaisteluun. Mukana seurannut kuvaaja kameroineen heittäytyy maahan muiden partion jäsenten tavoin ja moni saa tulikasteensa yhteenotossa.
Taisteluissa talebanien ja liittoumajoukkojen välillä tuhoutuu rakennuksia ja kuolee karjaa. Osa paikallisista onnistuu saamaan tukikohdasta rahallista korvausta menetyksistä.
Tanskalaisten joukkueenjohtaja joutuu tienvarsipommin uhriksi panssaroidussa ajoneuvossaan ja lennätetään muun muassa kallonmurtuman vuoksi Tanskaan saamaan hoitoa. Toivuttuaan hän kuitenkin palaa Armadilloon. Kolme tanskalaista, joita dokumentti ei ole lähemmin seurannut saa puolestaan surmansa ja heidän kunniakseen järjestetään muistotilaisuus.
Dokumentin kiistellyimmässä kohtauksessa lähitaistelussa tanskalaiset onnistuvat heittämään ojaan suojautuneiden talebanien joukkoon käsikranaatin ja yksi sotilaista ”neutralisoi” aseellaan haavoittuneet viholliset. Aluksi voittoisalta tuntunut taistelu muuttuu julkisuustappioksi kun yksi tanskalaisrauhanturvaaja kertoo asiasta omaisilleen ja nämä ottavat Tanskassa yhteyttä sotilasviranomaisiin asian selvittämiseksi. Mahdollinen sotalain rikkomus vuotaa myös mediaan.
Loppukohtaus kertoo tanskalaisturvaajien kotiinpaluusta, aivan viimeiset kuvat taas useimpien mukana olleiden sotilaiden haluavan paluuta Afganistaniin väkivaltaisista kokemuksista huolimatta.
Arvioita.
Ilta-Sanomien Taneli Topelius toteaa dokumentin näyttävän erehdyttävästi näytelmäfilmiltä. "Otokset on kuvattu käsivaralta, leikkaus on tiheää ja tapahtumia säestää vahva musiikkitausta", arvioi Topelius TV-esitystä ja huomauttaa henkilöidenkin tulevan alussa esitellyiksi tositelevision tapaan.
Jonathan Soriano

Jonathan Soriano Casas (s. 24. syyskuuta 1985 El Pont de Vilomara, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa itävaltalaista Red Bull Salzburgia ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Soriano on barcelonalaisseura Espanyolin kasvatti. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki kaudella 2002–2003 1. joulukuuta 2002 pelatussa ottelussa Rayo Vallecanoa vastaan. Hän ei kuitenkaan vielä onnistunut vakiinnuttamaan pelipaikkaansa edustusjoukkueen kokoonpanossa, ja jatkoi täten reservijoukkueen riveissä.
Kauden 2005–2006 Soriano aloitti Espanyolissa, mutta siirtyi lainalle kauden puolivälissä Segunda Divisiónissa pelanneeseen Almeríaan. Seuraavan kauden 2006–2007 jälkimmäisen puoliskon hän pelasi lainalla Poli Ejidossa. Kaudeksi 2007–2008 hän palasi Espanyoliin ja pelasi yhteensä 24 ottelua sen aikana.
Tammikuussa 2009 hän siirtyi jälleen lainalle, tällä kertaa Albaceteen. Lainansa aikana hänen sopimustaan katalonialaisseuran kanssa ei uusittu ja näin hänestä tuli vapaa pelaaja kauden jälkeen.
Heinäkuussa 2009 Soriano teki sopimuksen Barcelonan reservijoukkueen kanssa, joka pelasi maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa seuran edustusjoukkueessa 28. lokakuuta 2009 Copa del Reyssä Cultural Leonesaa vastaan. Kauden 2009–2010 päätteeksi hän oli joukkueensa paras maalintekijä, 18 osumallaan.
Radio 180

Radio 180 on L. M. Ericssonin valmistama, Ruotsin puolustusvoimien käytössä oleva kenttäradio, joka vastaa lähinnä suomalaiselta luokitukseltaan pataljoona- tai prikaatipuheradiota.
Radion taajuusalue on 30,000 MHz – 87,975 MHz ja sen kanavaväli on 25 kHz. Näin ollen radion VHF-aaltoalueelle mahtuu 2 320 radiokanavaa. Etukäteen voidaan ohjelmoida kahdeksan radiokanavaa. Radioaallot moduloidaan joko tavallisena FM-lähetyksenä KLAR FM tai hyppelevätaajuuksisena SKYDD MSK.
Radion lähetysteho voi olla 5 W ja kantavuus normaaliantennilla 8 kilometriä sekä marssiantennilla 5 kilometriä.
Too Low for Zero

Too Low for Zero on Elton Johnin seitsemästoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1983. Se on hänen myydyin albuminsa 1980-luvulta ja sai platinalevyn Recording Industry Association of Americalta.
Tuotanto.
Bernie Taupin sanoitti kappaleet ensimmäistä kertaa sitten "Blue Moves" -albumin (1976). Elton John soitti tällä albumilla myös kosketinsoittimia. Albumin tuotti Chris Thomas, ja se nauhoitettiin syyskuusta 1982 tammikuuhun 1983 Montserratissa ja Hollywoodissa. Elton John myös palasi entiseen yhtyeeseensä, jossa soittivat: Dee Murray, Nigel Olsson ja Davey Johnstone, sekä Ray Cooper ja Kiki Dee.
Kappalelista.
Kaikki kappaleet on säveltänyt Elton John ja sanoittanut Bernie Taupin, ellei toisin mainita.
Sound Blaster

Sound Blaster on singaporelaisen Creativen valmistama äänikorttisarja.
AdLib-äänikortin klooniksi ja kilpailijaksi kehitetty Sound Blaster muodosti pitkään IBM PC -yhteensopivien koneiden "de facto" -äänistandardin, kunnes siirtyminen laitteistorajapinnoista käyttöjärjestelmien ohjelmistorajapintoihin ja emolevyille integroituihin AC'97-äänikortteihin teki erilliset äänikortit tarpeettomiksi.
 Elite Pro (elokuu 2005)
 Fatal1ty (elokuu 2005)
 Platinum (elokuu 2005)
 XtremeMusic (elokuu 2005)
 Digital Audio (syyskuu 2005)
 Xtreme Audio (lokakuu 2006)
 XtremeGamer (lokakuu 2006)
 XtremeGamer Fatal1ty Pro (lokakuu 2006)
Seututie 502

Seututie 502 on Liperin Ylämyllyltä Polvijärven kautta Kaavin Maarianvaaraan johtava seututie. Tie alkaa yhdystieltä 15641, valtatien 9 eritasoliittymän eteläpuolelta ja kulkee Joensuuntienä Polvijärvelle saakka. Polvijärveltä tie jatkuu Kaavintienä Kaavin kunnan rajalle, joka on myös Pohjois-Karjalan ja Pohjois-Savon maakuntaraja. Kaavin kunnan puolella tie jatkuu Polvijärventienä Maarianvaaraan seututien 573 risteykseen. 
Tieyhteydet.
Polvijärven Sotkumasta lähtee yhdystie 5031 valtatielle 9 Liperin Käsämään. Polvijärven kunnan puolella tie tunnetaan Käsämäntienä. Liperin puolella tie on Sotkumantie. Myös Liperin Härkinvaarasta on yhdystie (Vaiviontie) Käsämään. 
Polvijärven kirkonkylällä seututie 502 risteää Outokummusta Kolille johtavan seututien 504 kanssa. 
Seututieltä 502 on kaksi yhdystietä Luikonlahdesta Juukaan johtavalle seututielle 506. Polvijärven Hukkalasta lähtee Ukonvaarantie Juuan suuntaan. Saarivaarasta pääsee Onnivaarantietä pitkin Kaavin suuntaan.
Kotalahden kaivos

Kotalahden nikkelikaivos toimi Leppävirran Oravikoskella vuosina 1959–1987. Kaivoksen omisti Outokumpu Oy ja se tuotti nikkelin ohella myös jonkin verran kuparia. Enimmillään kaivos työllisti yli 300 henkilöä. Kotalahden malmiesiintymä löytyi 1954 leppävirtalaisen asentaja Arvo Paakkulaisen malminäytteen perusteella. Kotalahden malmin nikkelipitoisuus oli 0,7 % ja kuparin osuus 0,2 %.
Kaivoksen tuotanto- ja asuinrakennukset valmistuivat pääosin vuosien 1956–1970 välillä. Rakennusten suunnittelijoina toimivat arkkitehdit Märta Blomstedt ja Matti Lampén. Tuotantorakennuksiin kuuluivat 1958 valmistunut 77 metriä korkea kaivostorni, voima-asema, rikastamo, kaivostupa sekä varasto- ja toimistorakennuksia.
Kaivoksen asuinalueella on seitsemän kerrostaloa, viisi rivitaloa, kaksi atriumtaloa sekä omakotitaloja. Julkisiin rakennuksiin kuuluvat koulu, seurakuntatalo, elokuvateatteri ja kauppa. Lisäksi asuinalueella on ruokala, lämpökeskus sekä sauna- ja pesularakennukset.
Kaivoksen toiminnan päätyttyä on entiseltä kaivosalueelta Oravilahteen virtaavien vesien metallipitoisuus, erityisesti nikkelipitoisuus, pysynyt korkeana. Valumavesien puhdistamiseksi rakennettiin 2001 purku-ojan suulle puhdistamo sekä kosteikkoaltaita ja lisäksi kaivoksen vanhoja rikastushiekkakasoja on peitetty.
Kaivoksen vanha LM-200 -lastauskone on muistomerkkinä Oravikosken kylässä.
Reino Fagerlund

Reino Kalevi Fagerlund () oli suomalainen judoka, joka kilpaili 1970–1980-luvulla. Hän edusti seuratasolla Porin Fudoshinia ja Turun Budokwaita.
Fagerlund sijoittui vuonna 1980 Moskovan olympialaisten alle 60 kilogramman sarjassa seitsemänneksi yhdellä otteluvoitolla. Aiemmin samana vuonna hän oli voittanut 60 kilogramman painoluokan British Openissa. Hän voitti Suomen-mestaruuden 63 kilogramman 1976 sekä 60 kilogramman sarjassa 1977, 1981, 1982, 1985–1987, yhteensä seitsemän kertaa. SM-hopeaa hän sai 60 kilogramman 1983 ja 1988 sekä pronssia 63 kilogramman sarjassa 1974 ja 60 kilogramman sarjassa 1978–1980 ja 1984, yhteensä viisi kertaa.
Fagerlund toimi aktiiviuransa jälkeen Suomen kilpajudokoiden valmentajana. Vuoden 2004 Ateenan olympialaisten jälkeen hänet nimettiin judoliiton valmennuspäälliköksi.
Vihannin kaivos

Vihannin (Lampinsaaren) sinkkikaivos toimi Vihannissa vuosina 1954–1992. Kaivoksen omisti Outokumpu Oy ja sen tuottamaa sinkkirikastetta kuljetettiin vuoteen 1969 saakka Raahen kautta ulkomaille, mutta tämän jälkeen rikastetta alettiin jalostaa Kokkolan uudessa sinkkitehtaassa. Vihannin malmi sisälsi sinkkiä noin 3,6 %, kuparia noin 0,4 % ja lyijyä noin 0,3 %. Lisäksi löytyi pieniä määriä kultaa ja hopeaa. Vihannin kaivoksessa työskenteli sen toimintavuosina 300–500 työntekijää.
Edvard Kesälän vuonna 1939 Lampinsaaren alueelta löytämä sinkkivälkettä sisältänyt malminäyte sai geologit kiinnostumaan alueesta. Sotavuodet viivyttivät alueen tutkimista, mutta 1940-luvun loppupuolella alueelta löytyi useita sinkkiä, kuparia ja lyijyä sisältäneitä pikkumalmioita. Varsinainen kaivostoiminnan käynnistänyt malmio löytyi 1952. Kaivokselle oli suunniteltu 300 000 tonnin vuosituotantoa, jolloin malmia laskettiin riittävän yli 20 vuodeksi.
Kaivoksen paikalla Lampinsaaressa sijaitsi suo, joka täytyi kuivata ennen kaivoksen rakentamisen aloittamista. Vuoden 1952 aikana alueelle valmistui maantie, junaratayhteys sekä puhelinlinja. 86 metriä korkea kaivostorni valmistui Ristonaholle 1953 ja malmin tuotanto voitiin aloittaa syksyllä 1954. Kaivostorni, jonka harjannostajaiset järjestettiin 17. lokakuuta 1953, oli valmistuessaan maailman toiseksi korkein kaivostorni. Lampinsaaren kaivoskylän asuintaloja alettiin rakentaa jo 1952. Kylään valmistui 250 asuntoa ja siellä asui enimmillään yli tuhat asukasta. Kylässä oli kolme kauppaa ja pankki, terveysasema-apteekki, kansakoulu, seurakuntakoti, urheilukenttä sekä "Kaivoshovi"-niminen kokoontumispaikka.
Gunnar Laatio oli kaivoksen pitkäaikainen johtaja 1953–1971.
Kaivostoiminta päättyi kannattamattomana kesällä 1992. Kaivoksen tuotantorakennukset purettiin pari vuotta myöhemmin ja kaivostorni räjäytettiin. Myös kaivokselta Vihannin asemalle vienyt junarata on purettu Vihannin päässä olevaa 1,5 kilometrin pituista vetoraidepätkää lukuun ottamatta. Kaivoksen toimistorakennukset säilytettiin. Osa kaivosalueesta on aidattu sortumavaaran vuoksi.
Lampinsaaren kylän asukasmäärä on pudonnut noin 400:aan kaivoksen lopettamisen jälkeen. Kaivoshovi on suljettu ja kaikki kaupat on lopetettu.
Astrid (satelliitti)

Astrid-1 ja Astrid-2 olivat ruotsalaisia mikrosatelliitteja. Ne rakensi Swedish Space Corporation ja rahoitti Ruotsin avaruushallinto. Ne laukaistiin Kosmos-3M-raketeilla Plesetskin kosmodromilta 24. tammikuuta 1995 ja 10. joulukuuta 1998 noin tuhat kilometriä korkeille naparadoille.
Astrid-1 
Astrid-2
Raajärven kaivos

Raajärven rautakaivos toimi Raajärvellä Kemijärvellä lähellä Rovaniemen Misiä vuosina 1964–1975. Otanmäki Oy aloitti siellä rautamalmin tuotannon vuonna 1959 ja kaivostoiminta päättyi vuonna 1967. Kaivostoiminta siirtyi vuonna 1968 Rautaruukki Oy:lle, kun Otanmäki Oy fuusioitiin osaksi Rautaruukki Oy:tä. Kaivos kuului Misin rautamalmialueeseen jolla sijaitsivat myös Kärväsvaaran ja Leveäselän rautakaivokset. Misin alueelta louhittiin yhteensä yli 8 miljoonaa tonnia rautamalmia josta saatiin noin 3,5 miljoonaa tonnia rautamalmirikastetta. Raajärven osuus malmintuotannosta oli 6,5 miljoonaa tonnia. Enimmillään Raajärvellä työskenteli yli 200 työntekijää.
Raajärven kaivokselle johti 14 kilometriä pitkä Raajärven kaivosrata Misin rautatieasemalta. Rata oli käytössä vuosina 1963–1976. Kun liikenne radalla lopetettiin, pääosa ratapenkereestä muutettiin maantieksi, ja on nykyisin paikallistie 19772.
Rautaruukki lakkautti Raajärven kaivoksen 1975. Suurin osa työntekijöistä ja toimihenkilöistä siirtyi Kolariin Rautuvaaran kaivokseen. Raajärvellä sijaitsee kaivostoiminnan jäljiltä veden täyttämä avolouhos joka on aidattu. Veden syvyys louhoksessa on 47 metriä. Myös entinen kaivostorni on säilynyt.
Entinen Raajärven kaivoskylä on nykyisin matkailukäytössä. Kaivoskylä on ollut muun muassa Aki Kaurismäen "Ariel"-elokuvan ja saksalaisen "Stalingrad"-elokuvan kuvauspaikkana.
Kärväsvaaran kaivos.
vuosina 1959–1967 toiminut Kärväsvaaran rautakaivos sijaitsi 13 kilometrin päässä Raajärven kaivoksesta. Malmia louhittiin yhteensä 1,1 miljoonaa tonnia. Paikalla on nykyisin pieni veden täyttämä avolouhos.
Leveäselän kaivos.
Leveäselän kaivos sijaitsi kolmen kilometrin päässä Raajärven kaivoksesta. Kaivos oli toiminnassa vuosina 1969–1974 mutta se jouduttiin lopettamaan kaivoksen täytyttyä yllättäen vedellä. Nykyisin paikalla on veden täyttämä avolouhos jossa veden syvyys on 18 metriä. Avolouhoksen vieressä on vanha kaivostorni.
Hawthornen M-luokka

Hawthornen M-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden vuoden 1913-1914 laivasto-ohjelmiin kuuluneen hävittäjän muodostama alusluokka. Alukset palvelivat ensimmäisessä maailmansodassa ja ne myytiin romutettavaksi pian sodan päätyttyä.
Alukset muistuttivat Amiraliteetin M-luokan aluksia, mutta ne valmistuivat Hawthorn Leslien telakan muokkaamien suunnitelmien mukaisina. Niissä oli neljä savuhormia kolmen sijasta sekä keskilaivaan sijoitettu neljän tuuman tykki oli siirretty toisen ja kolmannen savuhormin väliin.
Alukset.
Telakka sai tilauksen toukokuussa 1915 myös kahdesta muusta M-luokan aluksesta, mutta "HMS Pidgeon" ja "HMS Plover" valmistuivat osana Amiraliteetin M-luokkaa.
Odin (satelliitti)

Odin on ruotsalainen piensatelliitti, joka tekee sekä astrofysiikan että kaukokartoituksen tutkimusta. Se tutkii tähtien syntyä ja maan ilmakehän otsonia. Sen rakensi Swedish Space Corporation. Sen rahoittivat Ruotsin avaruushallinto, Ranskan CNES, Kanadan avaruusjärjestö ja Tekes. Se laukaistiin avaruuteen 20. helmikuuta 2001 START-1-kantoraketilla Svobodnystä Venäjältä.
Huhtikuussa 2007 Odin havaitsi molekulaarista happea tähtienvälisissä pilvissä.