tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Here Come the Brides

Here Come the Brides on yhdysvaltalainen komediallinen lännensarja, joka alkoi ABC-kanavalla vuonna 1968 ja päättyi 1970. "Here Come the Brides" kertoo Boltin veljesten seikkailuista 1870-luvun Washingtonin Seattlessa, jonne he ovat tuoneet sata mahdollista morsianta, jotta miesvaltainen kylä ei menetä metsänhakkuussa työskenteleviä miehiään.
"Here Come the Bridesia" tuotettiin kaksi tuotantokautta ja 52 jaksoa. "Here Come the Bridesin" pääosia näyttelevät Robert Brown, Bobby Sherman, David Soul, Mark Lenard, Bridget Hanley ja Joan Blondell, joka sai molemmista tuotantokausista Primetime Emmy -ehdokkuudet parhaasta naispääosasta vuosina 1969 ja 1970.
"Here Come the Bridesin" tuottajina olivat Paul Junger Witt ja Stan Schwimmer, ja Screen Gems Television oli televisiosarjan tuotantoyhtiönä. Televisiosarjan tuottajat ovat sanoneet elokuvan "Seitsemän veljeksen morsiamet" (1954) olleen esikuvana "Here Come the Bridesin" tekemiselle. Televisiosarja kuvattiin lähinnä studioilla Kalifornian Los Angelesissa ja Burbankissa. Sony Pictures Home Entertainment julkaisi "Here Come the Bridesin" ensimmäisen tuotantokauden DVD:nä Yhdysvaltain markkinoille 16. toukokuuta 2006. Shout! Factory -yhtiö julkaisi toisen tuotantokauden DVD:nä Yhdysvalloissa 28. helmikuuta 2012.
Nampalari

Nampalari on maalaiskunta Ségoun alueen Nionon piirissä Malissa. Sen keskuskylä Nampala sijaitsee Nigerjoen länsipuolisella tasangolla 170 kilometriä Nionosta maanteitse koilliseen. Kunnassa on 11 100 asukasta (vuonna 2009).
Nampalarin kunta rajoittuu lounaassa Nionon piirin Diabalyn ja lännessä Dogofryn kuntiin, kaakossa Moptin alueen Ténenkoun piirin Karérin ja idässä Youwaroun piirin Farimakén kuntiin, koillisessa Timbuktun alueen Goundamin piirin Tilemsin kuntaan sekä pohjoisessa Mauritaniaan. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pysyviä vesistöjä ei ole.
Kuntaan kuuluu 25 kylää. Asukkaat ovat fulbeja, maureja ja tuaregeja.
Seudun pääelinkeino on puolipaimentolaisuuteen perustuva karjanhoito. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja vuohet. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista maanviljelyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.
Nampalan kautta kulkee Timbuktuun johtava maantie RN33. Kylästä on myös reitti Mauritaniaan. Palveluihin kuuluu yksi koulu ja terveysasema.
Mariko (Mali)

Mariko on maalaiskunta Ségoun alueen Nionon piirissä Malissa. Sen keskuskylä Bougouni sijaitsee Sahelin kanavan varrella 20 kilometriä Nionosta pohjoiseen. Kunnassa on 17 000 asukasta (vuonna 2009).
Marikon kunta rajoittuu pohjoisessa Nionon piirin Sokolon, idässä Sirifila-Boundyn ja Nionon, etelässä Kala Siguidan ja lännessä Ségoun piirin Bellenin kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunta sijaitsee Office du Nigerin keinokastelualueella.
Kuntaan kuuluu 24 kylää. Asukkaat ovat bambaroita, soninkeja, songhaita, fulbeja, miniankoja, bozoja, maureja ja nykyisen Burkina Fason alueelta muuttaneita moseja.
Seudun pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi, durra ja vihannekset. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Diaki-wèrèssä ja Toubassa pidetään viikoittaiset markkinat. Palveluihin kuuluvat koulut ja kaksi terveysasemaa.
Suomen musiikkikirjastoyhdistys

Suomen musiikkikirjastoyhdistys ry (ruots. "Finlands musikbiblioteksförening", engl. "IAML Finland – The Finnish Music Library Association") on kaikille avoin aatteellinen järjestö, joka toimii suomalaisten musiikkikirjastojen, musiikkiarkistojen ja musiikin dokumentaatiokeskusten yhdyssiteenä ja joka pyrkii edistämään alan toimintamahdollisuuksia ja musiikkikirjastolaisten ammatillista osaamista. Yhdistys mm. järjestää seminaareja, julkaisee musiikki- ja musiikkikirjastoaiheisia kirjoja sekä ylläpitää verkkosivuja.
Historia ja toiminta.
Yhdistys on perustettu vuonna 1979 nimellä "Suomen musiikkikirjastoyhdistys – Suomen IAML-sektio" International Association of Music Librariesin eli nykyisen International Association of Music Libraries, Archives and Documentation Centresin (lyh. IAML) paikallisosastoksi. Vuosina 1988–2011 yhdistys julkaisi neljä kertaa vuodessa ilmestynyttä "Intervalli: musiikkikirjastoalan aikakausjulkaisu" -nimistä lehteä (ISSN 0785-2843 ja ISSN 1796-7392), ja vuodesta 1987 alkaen on yhdistyksen julkaisusarjassa ("Suomen musiikkikirjastoyhdistyksen julkaisusarja", ISSN 0784-0322) ilmestynyt noin 170 nimekettä painettuja ja verkkokirjoja sekä nuottijulkaisuja. Vuonna 1993 yhdistys järjesti IAML:n kansainvälisen konferenssin Helsingissä ja vuonna 2007 "Music – Politics – Libraries" -nimisen historian toisen balttilais-pohjoismaisen musiikkikirjastotapaamisen samoin Helsingissä. 2000-luvulla yhdistys aloitti jokakeväisen seminaarisarjan Tampereella, jatkaen sillä Suomen kirjastoseuran musiikkitoimikunnan aiemmin järjestämiä koulutuspäiviä.
Yhdistyksen toiminnasta vastaa hallitus, jonka jäsenet edustavat laajasti suomalaista musiikin muistiorganisaatiokenttää. Yhdistyksen pitkäaikaisimpana puheenjohtajana on toiminut Heikki Poroila.
Aumismi

Aumismi on Gilbert Bourdinin vuonna 1969 perustama uskonto. Bourdin tunnettiin sittemmin nimellä "Hamsah Manarah". Oman kuvailunsa mukaan uskonto on eri uskontojen ja uskonnollisten liikkeiden synteesi. Aumismilla oli 1990-luvulla yhteenottoja Ranskan viranomaisten kanssa.
Aumisteja on useampia tuhansia, ja heitä on Ranskan ohella suurimmassa osassa Eurooppaa, ranskankielisessä Afrikassa, Oseaniassa ja Kanadassa, joista jälkimmäisessä on suurehko yhteisö.
Historia.
Bourdin suntyi roomalaiskatolilaiseen perheeseen ja hän kiinnostui mystiikasta ja okkultismista jo nuorena. Sittemmin hän tutkiskeli muun muassa Kabbalaa, alkemiaa ja vapaamurariutta. Hän asui aikanaan myös Intiassa tunnetun joogailia Swami Sivanandan luona. Tältä hän sai myös hänen sittemmin käyttämän nimensä Hamsah Manarah. Matkoillaan Manarah tutustui myös jainismiin, suufilaisuuteen, buddhalaisuuteen ja hindulaisuuteen. Kierreltyään maailmaa Hamsah Manarah asettui vuonna 1969 pieneen ranskalaiseen Castellanen kylään Provencen vuoristoseudulle. Hänen läsnäolonsa houkutteli paikalle vierailijoita, joista osa jäi vuorille. Yhteisö alkoi rakentaa paikalle "kaupunkia", joka tuli tunnetuksi nimellä Mandarom Shambhasalem. Siihen kuuluu useita eri uskontojen temppeleitä ja patsaita.Vuonna 1990 Manarah julistautui kaikkien uskontojen odottamaksi messiaaksi. Ongelmia alkoi Ranskan hallinnon taholta tulla vuoden 1994 jälkeen, jolloin Auringon temppeli kultin jäsenien rituaali-itsemurhien takia pieniä uusia uskonlahkoja vainottiin. Hamsah Manarah kuoli vuonna 1998. Vuonna 2001 Ranskan poliisi purki 33-metrisen Hamsah Manarahin patsaan Mandarom Schambhasalemissa. Aumistit vertasivat tätä talebanien räjäyttämiin Bamiyanin laakson Buddha-patsaisiin Afganistanissa.
Uskonnon piirteet.
Aumismin mukaan uskossa on kyse eri uskontojen synteesistä ja sen harjoittajat rukoilevat niin Buddhan, Allahin, Jeesuksen kuin luontoäidinkin nimeen. Näinpä uskon jäsenien ei tarvitse myöskään hylätä aiempaa uskontoaan, vaikkakin aumismin opetukset niistä eroavatkin. Nimenä aumismi on johdettu äänteestä Om. Omin toistamisella ääneen uskotaan olevan erilaisia hyödyllisiä vaikutuksia. Aumistit uskovat myös uudelleensyntymiseen ja kasvisruokavaliota kannustetaan, muttei vaadita.
Aumistien päämaja on Mandarom Shambhasalemissa, jossa asuu noin 50 munkkia ja nunnaa. He ovat järjestäytyneet kirkon tavoin papeiksi ja piispoiksi. Aumistit uskovat Hamsah Manarahin syntyvän uudelleen samalla tavalla kuin lamalaiset buddhalaiset uskovat dalai-laman syntyvän uudelleen aina edellisen kuoltua. Sillä välin kun Manarah ei vielä ole ilmestynyt, johtajuus vaihtelee ylipappien joukkion kesken.
Bilal ibn Rabah

Bilal ibn Rabah (k. 641) oli abessinialaistaustainen orja, joka tuli sittemmin tunnetuksi yhtenä Muhammedin seuraajista. Hänestä tuli ensimmäinen muessin, kun Muhammed valitsi hänet antamaan islamin mukaiset rukouskutsut Medinassa.
Bilal Ibn Hishamin elämäkerrassa.
Bilal ibn Rabah oli abessinialaistaustainen, mutta hän syntyi orjana Mekassa. Bilalin isä oli Rabah ja äiti Hamama. Hänen omistajansa kuului samaan Quraiš-heimoon Muhammedin kanssa, tosin eri klaanin kautta. Bilalista kerrotaan ensimmäisen kerran Ibn Hishamin Muhammed-elämäkerrassa 800-luvun alussa. 
Hisham kirjoittaa, että kun islam alkoi Muhammedin vaikutuksesta levitä Mekassa asuvat quraišlaiset alkoivat ahdistaa niitä, jotka kääntyivät islamiin. "Jokainen alaheimo kävi omien muslimiensa kimppuun. He vangitsivat heikkoja muslimeita ja pieksivät heitä, pitivät nälässä ja janossa ja piinasivat Mekan keskipäivän helteellä." 
Ibn Hisham kertoo, että Bilal oli Jumah-heimolle kuuluva orja, vilpitön islamissaan ja puhdassydäminen. Hänet vietiin usein keskipäivän kuumuudessa Mekan laaksoon ja pantiin makaamaan selällään suuri kivi rinnallaan. 
Bilalille sanottiin: "Tässä sinun on oltava, kunnes kuolet tai kiellät Muhammedin ja palvot Allatia ja al-Uzzaa". 
Bilal vastaasi ahdingossaankin: "Yksi! Yksi!". 
Abu Bakr, varakas kauppias ja Muhammedin seuraaja, kulki eräänä päivänä Bilalin ohi kun häntä piinattiin. Abu Bakr sanoi Bilalin omistajalle: "Minulla on musta orja, Bilalia vankempi ja vahvempi. Hän noudattaa sinun uskontoasi; saat hänet jos annat Bilalin minulle." Näin tapahtui, Abu Bakr vapautti Bilalin orjan asemasta. 
Ibn Hisham kertoo toisenkin tarinan Bilalista, missä tapahtumapaikkana on nyt Medina. Muhammed antoi Bilalin tehtäväksi esittää rukouskutsut, kun niitä koskeva ilmestys oli saapunut, sillä Bilalilla oli Muhammedin mukaan kantava ääni. Myöhemmin on lisätty, että Bilal sai tehtävänsä ilmeisesti myös melodisen äänensä ansiosta. Sittemmin hän otti osaa muslimien Syyrian valloitukseen ja eli siellä lopun ikänsä. Hänellä on oma pyhättönsä hautausmaalla Damaskoksessa.
Merkitys.
Bilalia on luonnehdittu tunnetuimmaksi afrikkalaiseksi muslimiksi. Hänen mukaansa on nimetty esimerkiksi useita järjestöjä. Yhdysvalloissa lähinnä afroamerikkalaisten keskuudessa toimivan Nation of Islamin johdossa vuoteen 2008 toiminut Warith Din Muhammad kutsui järjestön jäseniä "Bilalisteiksi" () ja vaihtoi järjestön julkaiseman lehden nimeksi "Bilalian News".
Historiallisuus.
Bilalin historiallisuus perustuu ainoastaan Ibn Hishamin elämäkertaan, jossa hänestä kerrotaan edellä esitetyt kaksi tarinaa. Aikalaistietojen täydellisen puuttumisen takia häntä on muiden Muhammedin seuralaisten tavoin pidetty myös arabien tarinaperinteen luomana fiktiivisenä hahmona.
Dogofry

Dogofry on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Nionon piirissä Malissa. Se sijaitsee Sahelin kanavan varrella 60 kilometriä Nionosta pohjoiseen. Kunnassa on 34 100 asukasta (vuonna 2009).
Dogofryn kunta rajoittuu lounaassa Nionon piirin Sokolon, kaakossa Diabalyn ja idässä Nampalarin kuntiin, lännessä Koulikoron alueen Naran piirin Guirén kuntaan ja pohjoisessa Mauritaniaan. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunta sijaitsee Office du Nigerin keinokastelualueella.
Kuntaan kuuluu 24 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja, dogoneja, maureja, soninkeja, bozoja ja belloja. Tärkeimmät kielet ovat bambara, fulani ja vähemmässä määrin tamašek.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Banamban kylässä pidetään viikoittaiset markkinat.
Dogofryn kautta kulkee Nionosta pohjoiseen johtava maantie RN33. Palveluihin kuuluvat koulut ja terveysasema.
Pekka Vihma

Kalle Pekka Vihma (s. 7. maaliskuuta 1935 Paltamo) on suomalainen Sveitsissä asuva teologian maisteri, kirkkoherra ja kirjailija.
Vihma pääsi ylioppilaaksi 1954 Lapuan yhteislyseosta ja valmistui teologian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1958.
Vihma toimi pappina Virroilla, Jyväskylässä, Tampereella ja Helsingissä sekä merimiespappina Rotterdamissa ja Lontoossa. Hän piti myös omaa palstaa Mona Lisa-, Eeva- ja Anna-lehdissä sekä työskenteli 1969–1972 Helsingin SOS-Palvelu/Itsemurhien ehkäisykeskuksessa ja vuonna 1974 Kaliforniassa Los Angelesin Suicide Prevention Centressä.
Vihma oli Nummen kirkkoherrana 1972–1981 ja tämän jälkeen vuosina 1981–1991 Sveitsissä Zürichin luterilaisen seurakunnan kirkkoherrana ja vuodesta 1991 Siblingenin reformoidun seurakunnan kirkkoherrana Schaffhausenin kantonissa. Eläkkeelle jäätyään vuonna 1998 hän on toiminut vielä Sveitsin suomalaisen seurakunnan eläkepappina sekä pappien lomasijaisena Pohjois-Sveitsissä.
Vihman teos "Hyvinä ja pahoina päivinä" käsitteli hänen vaimonsa Pia Vihman (1937–1978) vakavaa sairautta ja kuolemaa. Seuraava kirja "Elämä on matka" oli surutyötä käsitellyt päiväkirja. Kirjassa "Kaiken keskellä ihminen" Vihma muisteli merimiespappina oloaan ja matkojaan ulkomailla ja viimeksi ilmestynyt kirja "Hyvän paimenen sunnuntai" oli puhe- ja saarnakokoelma.
Olivier-palkinto

Olivier-palkinnot eli Laurence Olivier -palkinnot () ovat Society of London Theatren jakamia palkintoja brittiläisen teatterialan parhaimmistolle. Palkintoja jaetaan vuosittain useissa eri kategorioissa.
Ensimmäiset palkinnot jaettiin vuonna 1976, tuolloin nimellä Society of West End Theatre Awards. Palkinto nimettiin vuonna 1984 näyttelijä Laurence Olivierin suostumuksella hänen mukaansa. Palkintopokaali on nykyään 1,6 kiloa painava pronssinen rintapatsas, joka esittää Olivieria Henrik V:nä Old Vicin lavalla 1937. Vuodesta 2012 alkaen palkintogaala on järjestetty Lontoon Royal Opera Housessa.
Olivier-palkinnot vastaavat yhdysvaltalaisia Broadwayn Tony-palkintoja.
Olympiatammi

Olympiatammiksi kutsutaan kultamitalisteille vuonna 1936 Berliinin olympialaisissa kunniapalkinnoiksi luovutettuja tammia. Ne olivat muutaman kymmenen senttimetrin pituisia puuntaimia, jotka oli istutettu saviseen kukkaruukkuun. Natsien propagandatarkoituksessa jakamasta palkinnosta käytetään yleisesti myös nimitystä ”Hitlerin tammi”. Niiden oli tarkoitus kuvastaa natsi-ideologiaan sopivia hyveitä, kuten kansallishenkeä ja vahvuutta. Tammia luovutettiin voittajille yhteensä 130 kappaletta, kun mukaan lasketaan myös taidelajit.
Lukuisia tammia istutettiin olympiavoittajien kotiseuduille, ja niitä kasvaa edelleen eri puolilla maailmaa. Moni urheilija kuitenkin hävitti saamansa tammen, koska ei pitänyt sen kytköksistä natsipropagandaan. Usean puun kohtalo ei ole lainkaan selvillä. Edelleen kasvavista tammista tunnettu on esimerkiksi neljä kultamitalia saavuttaneen Jesse Owensin puista yksi, joka on hänen entisen koulunsa pihassa Clevelandissa. 
Suomalaisten olympiatammet.
Suomi saavutti Berliinin olympialaisissä yhteensä kahdeksan kultamitalia, kun mukaan lasketaan myös Urho Karhumäen taidelajien voitto. Tunnetuin suomalaisten tammista on nyrkkeilijä Sten Suvion saama puu. Se istutettiin vuonna 1937 yhdessä voimistelija Ale Saarvalan tammen kanssa Viipurin keskusurheilukentän pääportin läheisyyteen, josta molemmat siirrettiin jatkosodan perääntymisvaiheessa 1944 Joutsenoon. Nykyään Suvion tammi on Martikanpellon koulun pihamaalla, jossa vuonna 2011 hänen syntymänsä 100-vuotisjuhlan yhteydessä paljastettiin muistolaatta. Ale Saarvalan tammen nykyinen sijainti ei ole selvillä. Tunnettu on myös painija Lauri Koskelan muistolaatalla varustettu tammi, joka vuodesta 1939 lähtien on kasvanut Lapuan kaupungintalon puistossa. 
Muista suomalaisista olympiavoittajista 10 000 metrin kultamitalistin Ilmari Salmisen puu ei selvinnyt hengissä matkasta Suomeen, 5 000 metrin voittajan Gunnar Höckertin tammi istutettiin Helsingin olympiastadionin läheisyyteen, mutta se ilmeisesti kuoli jo varhaisessa vaiheessa. Samoin kävi myös 3 000 metrin estejuoksun voittajan Volmari Iso-Hollon sekä painija Kustaa Pihlajamäen puille. Iso-Hollon tammi kasvoi hänen kotitalonsa pihalla Keravalla ja kuoli 1940-luvun lopulla, Pihlajamäen tammi puolestaan istutettiin Helsinkiin Talin kartanon puistoon, missä se jäätyi talvella 1940. Taidelajien kultamitalin saavuttaneen kirjailija Urho Karhumäen palkintotammi on Vihdin Tervalammella. Tammi on kuollut, mutta siitä on pystyssä parimetrinen runko (2016).
Talikkala (Viipuri)

Talikkala oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Se oli pitkään Viipurin maalaiskuntaan kuulunutta esikaupunkialuetta, joka liitettiin kaupunkiin vuonna 1924. Samalla Talikkala sai uuden asemakaavan. Aluetta kutsuttiin aina 1900-luvun alkuun saakka nimellä Tiiliruukki, johtuen paikalla sijainneista useista tiilitehtaista. 
Historiaa.
Talikkalan rakennuskanta koostui lähinnä puurakenteisista asuintaloista. Kaupunginosassa toimi myös vuonna 1926 rakennettu yhteiskoulu sekä lastenkoti. Talikkalan Toverit oli urheiluseura, joka saavutti menestystä muun muassa jääpallossa. 
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Talikkalassa oli 5 106 asukasta, joista 5 015 oli suomenkielisiä, 41 ruotsinkielisiä ja 50 muunkielisiä.
Nykyään vanha Talikkala on enimmäkseen kerrostaloaluetta. Se tunnetaan myös vilkkaasta torista, joka on samalla paikalla kuin vanha Tiiliruukin tori. Kaupungin viranomaiset siirsivät kesällä 2007 keskustassa sijaitsevan Kauppatorin myyjät Talikkalan torille.
Muuta.
Talikkala-nimi tunnetaan myös kansanlaulusta "Talikkalan markkinoilla", mutta se ei kerro Viipurin Talikkalasta vaan Antrean pitäjässä sijaitsevasta Talikkalan kylästä.
Hugo Skala

Victor Hugo Otto Skala (25. tammikuuta 1875 – 29. toukokuuta 1952) oli itävaltalainen hyönteistutkija. Hän syntyi ja kävi koulunsa Brnossa, nykyisen Tšekin alueella, ja muutti Wieniin opiskelemaan maatalousoppilaitoksessa. Valmistuttuaan hän työskenteli verotoimistossa Määrissä ja vuodesta 1919 alkaen Neufeldenissä Ylä-Itävallassa. Eläkkeelle jäätyään hän muutti Altenfeldeniin ja myöhemmin Haid bei Ansfeldeniin.
Skala keräsi perhosia nuoresta asti, varttuessaan hän kiinnostui tieteellisemmästä lähestymistavasta. Hän kartoitti ensin kotiseutunsa Määrin pienperhosia ja niiden koteloita. Kun hän muutti Ylä-Itävaltaan, hän myi perhoskokoelmansa ja laajan tieteellisen kirjastonsa pois. Hän aloitti keräämisen uudelleen ja lahjoitti Ylä-Itävallan maakuntamuseolle uuden pienemmän kokoelmansa. Siihen kuului erityisen arvokas kokoelma pienperhosten koteloita, joita oli 7 400 kappaletta. Hän laati perhosista myös vesivärimaalauksia ja väritettyjä piirroksia. Skala julkaisi kaikkiaan noin 80 artikkelia, monet niistä omakustanteina.
Erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri

Erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri on diplomaatin virka-arvo.
Erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri on toisen arvoluokan diplomaatti, jonka yläpuolella ovat arvoasteikossa suurlähettiläät. 
Virka-arvon käyttö Suomen ulkomaanedustuksessa.
Virka-arvolla edustustoissa tarkoitetaan virkamiehen arvoa ja asemaa osoittavaa nimikettä, jota käytetään ulkomaanedustuksessa. Lähetystön päällikkönä toimivalla ulkoasiainneuvoksella tai lähetystöneuvoksella on "erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin" tai "asiainhoitajan" virka-arvo. Joskus tämä virka-arvo kirjataan lyhyesti muotoon ministeri.
TOEFL

TOEFL ("Test of English as a Foreign Language") on englannin kielen standardoitu kaupallinen kielikoe, jota useiden maiden oppilaitokset käyttävät hakijoiden kielitaidon todistuksena.
Testi.
TOEFL-testi suoritetaan yleensä tietokoneella Internetin kautta (TOEFL iBT). TOEFL PBT -testi suoritetaan paperilla, mutta sitä käytetään enää paikoissa, missä Internetiä ei voida käyttää testissä.
TOEFL-testi kestää neljä tuntia. Sen neljä osiota ovat:
Testi pisteytetään asteikolla 0–120. Kukin instituutti määrittelee omat tulosrajansa. Testi on kaupallinen ja maksaa suorittajalleen vuonna 2014 noin kaksisataa euroa. Testin tulos on voimassa 2 vuotta.
Käyttö.
Vuonna 2014 TOEFL-testiä käytti yli 9000 oppilaitosta, virastoa tai muuta instituuttia yli 130 maassa. Yhdysvaltalaisissa yliopistoissa TOEFL on yleisimmin käytetty standardoitu kielitesti.
Suomessa on vuonna 2014 parisen sataa kansainvälistä maisteriohjelmaa, jotka vaativat hakijoilta todistuksen kielitaidosta. Kielitesti ei Suomessa kuitenkaan ole tarpeellinen, jos hakija on jo suorittanut riittävän määrän englanninkielisiä opintoja. Suomessa käytetään TOEFLin lisäksi muitakin englannin kielitestejä, kuten IELTS, PTE tai Opetushallituksen järjestämät testit.
Historia.
TOEFL-testin kehitti 1960-luvun alussa washingtonilainen Center for Applied Linguistics -instituutti soveltavan kielitieteen professori Charles A. Fergusonin johdolla.
Sokolo

Sokolo on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Nionon piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen pohjoispuolisella tasangolla 55 kilometriä Nionosta pohjoiseen. Kunnassa on 23 300 asukasta (vuonna 2009).
Sokolon kunta rajoittuu pohjoisessa Nionon piirin Dogofryn, idässä Diabalyn, kaakossa Marikon, lounaassa Ségoun piirin Bellenin ja lännessä Koulikoron alueen Naran piirin Guirén kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Osa kunnasta sijaitsee Office du Nigerin keinokastelualueella.
Kuntaan kuuluu 19 kylää ja kymmenen pikkukylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja, maureja, soninkeja, belloja, miniankoja, moseja ja bozoja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Sokolossa pidetään viikoittaiset markkinat.
Kunnan läpi kulkee Nionon ja Naran välinen maantie. Palveluihin kuuluvat koulut ja terveysasema.
Łukasz Skorupski

Łukasz Skorupski (s. 5. toukokuuta 1991 Zabrze) on puolalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Bolognaa. Skorupski on oikeajalkainen.
Seurajoukkueura.
Skorupski aloitti ammattilaisuransa Ekstraklasan Górnik Zabrzessa vuonna 2008. Vuonna 2011 hän kävi lainalla Ruch Radzionkówissa. Skorupski edusti Zabrzea vuoteen 2013 asti. Kesällä 2013 hän siirtyi Italian Serie A:n AS Romaan. Hän debytoi liigassa toukokuussa 2014 ja pelasi kauden aikana kaksi ottelua. Seuraavalla kaudella eli kaudella 2014–2015 Skorupski pelasi Mestarien liigassa Manchester Cityä ja Bayern Müncheniä vastaan. Kaudet 2015–2017 hän pelasi lainalla Serie A -seura Empolissa, jossa hän sai enemmän peliaikaa. Kesällä 2018 hän siirtyi Bolognaan.
Maajoukkueura.
Skorupski on pelannut Puolan nuorten maajoukkueissa. Debyytti Puolan A-maajoukkueessa tapahtui 14. joulukuuta 2012 ystävyysottelussa Makedoniaa vastaan. Tämän jälkeen hän on pelannut kaksi maaottelua vuonna 2018, yhden vuonna 2020, yhden vuonna 2021, kolme vuonna 2022 ja yhden vuonna 2023 ja ollut lukuisia kertoja maaotteluissa varamaalivahtina. Hän kuului Puolan joukkueeseen kesällä 2021 pelatuissa EM-kilpailuissa ja loppuvuonna 2022 pelatuissa MM-kilpailuissa mutta ei päässyt noissa turnauksissa kentälle.
Peter Thorneycroft

George Edward Peter Thorneycroft, "Thorneycroftin paroni" (26. heinäkuuta 1909 – 4. kesäkuuta 1994) oli brittiläinen konservatiivipoliitikko, joka toimi useissa ministerintehtävissä 1950-luvulta 1960-luvun alkuun.
Thorneycroft nousi brittiparlamentin alahuoneeseen 1938 ja toimi siellä yhtäjaksoisesti vuoteen 1966. Hän oli alahuoneen johtaja 1945–1951, minkä jälkeen hänet nimitettiin kauppaministeriksi ensin Winston Churchillin, sitten Anthony Edenin ja vielä Harold Macmillanin hallitukseen vuoteen 1957 asti. Sen jälkeen hän toimi vuoden verran valtiovarainministerinä ja vietti pari sapattivuotta matkustellen ja maalaten, kunnes hänet nimitettiin 1960 ensin ilmailuministeriksi ja 1962 puolustusministeriksi. Kun konservatiivipuolue siirtyi oppositioon vuonna 1964 Thorneycroft toimi varjohallituksen puolustusministerinä vuoteen 1965 ja sitten varjohallituksen sisäasiainministerinä vuoteen 1966.
Thorneycroft syntyi majuri George Edward Mervyn Thorneycroftin (1883–1943) pojaksi. Hän opiskeli Eton Collegessa ja vuodesta 1928 Royal Military Academyssä ja nimitettiin tykistöupseeriksi. Kaksossisarensa esimerkin innoittamana hän kiinnostui oikeustieteestä ja alkoi opiskella lakia Oxfordin yliopistossa yhdessä muun muassa Quintin Hoggin kanssa. Hän valmistui lakimieheksi 1935, harjoitti ammattia Birminghamissä ja aloitti poliittisen uransa 1938.
Konservatiivipuolueen johtaja Margaret Thatcher kutsui Thorneycroft konservatiivipuolueen puheenjohtajaksi. Tässä virassa Thorneycroft toimi vuoteen 1981. Poliittisen uransa jälkeen 1960-luvun puolivälistä kuolemaansa 1994 asti Thorneycroft työskenteli päätoimenaan italialaisen Pirelli-kumiteollisuusyhtiön johtotehtävissä Britanniassa. Lisäksi hän istui useiden muiden yritysten hallituksissa.
Juan Jesus

 
Juan Guilherme Nunes Jesus (yleensä Juan Jesus tai pelkkä Juan; s. 10. kesäkuuta 1991 Belo Horizonte) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa SSC Napolia. Juan Jesusin pelipaikka on vasen laitapuolustaja tai toppari. Hän on pelannut Brasilian maajoukkueessa.
Seurajoukkueura.
Juan Jesus on brasilialaisen Internacionalin kasvatti. Hän debytoi seuran ykkösjoukkueessa vuonna 2010 ja voitti heti samana vuonna seuran kanssa Copa Libertadoresin. Tammikuussa 2012 Juan Jesus siirtyi Serie A -seura Inter Milanoon. Hän debytoi liigassa toukokuussa 2012. Kaudella 2012–2013 Juan Jesusista tuli seuran avauskokoonpanon pelaaja. Hän teki Serie A -uransa avausmaalin toukokuussa 2013 Udinesea vastaan. Hän pelasi Interissä kaikkiaan 110 Serie A:n ottelua ja teki yhden maalin. Eurooppa-liigassa hän pelasi 16 ottelua. Vuonna 2016 hän siirtyi AS Romaan, aluksi lainasopimuksella. Kolmella ensimmäisellä Roma-kaudellaan hän pelasi kausittain vähintään 20 liigaottelua mutta sai kahdella seuraavalla kaudella sangen vähän peliaikaa. Kaikkiaan hän pelasi Romassa 71 Italian liigan ottelua ja yhdeksän peliä Mestarien liigassa. Ainoan liigamaalinsa Roman pelaajana hän teki marraskuussa 2018 Sampdoriaa vastaan. Elokuussa 2021 hän siirtyi Napoliin. Hän pelasi 15 liigaottelua ja teki yhden maalin Napolin voittaessa Italian-mestaruuuden kaudella 2022–2023.
Maajoukkueura.
Juan Jesus on pelannut Brasilian nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2011 hän oli mukana voittamassa kultaa alle 20-vuotiaiden MM-kisoista Kolumbiasta. Hän pelasi kuudessa ottelussa täyden ajan ja toimi loppuottelussa joukkueen kapteenina. Juan Jesus pelasi kaikki kuusi ottelua vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, joista Brasilia saavutti hopeaa. Hän debytoi Brasilian jalkapallomaajoukkueessa toukokuussa 2012 Tanskaa vastaan. Kaikkiaan hän on pelannut neljä maaottelua, kaikki kesällä 2012.
Cygnaeus-palkinto

Cygnaeus-palkinto on vuodesta 1981 jaettu palkinto opetuksen ja kasvatuksen saralla ansioituneille suomalaisille henkilöille ja yhteisöille.
Historia.
Kansakoulun isäksi kutsutun Uno Cygnaeuksen elämäntyötä kunnioittavan palkinnon perusti kouluhallitus, nykyinen opetushallitus, vuonna 1981. Sitä on jaettu lähes joka vuosi, ja se saajia ovat olleet muiden muassa opetusneuvos Matti Kangasoja, rehtorit Jorma Lempinen, Eira Kasper ja Markku Suortamo, kansanmusiikkipedagogi Mauno Järvelä, tietokirjailija ja opettaja Kirsti Mäkinen, Espoon kuvataidekoulu, luokanopettaja Mervi Wäre – von Hedenberg, kirjailija Aleksanteri Ahola-Valo, Koululiikuntaliitto, Kehittämiskeskus Opinkirjo ja Oy Yleisradio Ab.
Palkitut 2019–.
Vuodesta 2019 Cygnaeus-palkinto on jaettu henkilölle tai yhteisölle, joka toimii tasa-arvoisten ja yhdenvertaisten oppimismahdollisuuksien edistäjänä.
Sunday Mba

Sunday Mba (s. 28. marraskuuta 1988 Aba) on nigerialainen jalkapalloilija, joka edustaa Ranskan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa CA Bastiaa. Oikeajalkaisen Mban pelipaikka on keskikenttä. Hän kuuluu myös Nigerian jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura.
Mba siirtyi Ligue 2:ssa pelanneeseen Bastiaan joulukuussa 2013 kotimaansa Enugu Rangersista, jossa hän oli pelannut Afrikan Mestarien liigaa. Mba edusti kotimaassaan Rangersin lisäksi Enyimba International FC:tä, Dolphins FC:tä ja Warri Wolvesia. Bastia putosi sarjaporrasta alemmaksi Mban ensimmäisen kauden jälkeen.
Maajoukkueura.
Mba debytoi Nigerian jalkapallomaajoukkueessa tammikuussa 2012 Angolan jalkapallomaajoukkuetta vastaan. Hän kuului joukkueeseen vuoden 2013 Afrikan-mestaruuskilpailuissa. Hän teki finaalissa ainoan maalin Burkina Fasoa vastaan ja johdatti maansa mestaruuteen. Mba kuului maajoukkueeseen myös saman vuoden Maanosaliittojen cupissa, jonne Nigeria pääsi voitettuaan Afrikan mestaruuden.
The Groke

The Groke on oululainen stoner rock -yhtye. Yhtyeen esikoisalbumi, "Monstrorum Historia," ilmestyi 31. lokakuuta 2014. Levyn julkaisi oululainen levy-yhtiö MediaCroco Records. Esikuvikseen yhtye on maininnut muun muassa Black Sabbathin, Ennio Morriconen ja Queens of the Stone Agen. Bändissä on soittajia muun muassa yhtyeistä Funksons, Moses Hazy sekä Kauko Röyhkä &amp; The Boots. Kesään 2014 saakka yhtye toimi nimellä Madhatter, mutta vaihtoi nimensä The Grokeksi Muumien Mörön englanninkielisen nimen mukaan.
Orchestre Philharmonique de Radio France

Orchestre Philharmonique de Radio France on Radio Francen orkesteri. Se on perustettu vuonna 1937.
Vuoden 2015 syyskuussa orkesterin johtajaksi tuli Mikko Franck. Hänen seuraajakseen vuoden 2026 alusta on valittu Jaap van Zweden.
Tunbaot

Tunbaot (, pinyin: Túnbǎorén, joiden sanakirjojen mukaan Túnpǔrén; Tunbao tarkoittaa "armeijan linnoitusta" kiinaksi) ovat Kiinassa asuva etninen ryhmä, joskaan heillä ei ole virallista etnisen vähemmistön asemaa. Suurin osa heistä asuu Yunjiuvuoren lähistöllä Guiyangin kaupungista länteen Guizhoun maakunnassa. Vaikka suurin osa heistä polveutuu han-kiinalaisista, heillä on erillinen etninen identiteetti.
Tunbaojen esi-isät saapuivat alueilleen vuonna 1381. Tuolloin paikalliset kapinoivat Ming-dynastiaa vastaan ja kapinan tukahduttamiseksi Minghallinto lähetti paikalle 300 000 sotilasta. Sotaretkeä johti Zhu Yuanzhang. Osa sotilaista asettui sittemmin alueelle ja menivät naimisiin paikallisten han-kiinalaisten, sekä miaojen ja yaoiden kanssa. Ajan kuluessa he alkoivat käyttää itsestään nimitystä "lao hanzu" (), joka tarkoittaa "muinaisia han-kiinalaisia". Kun alueelle muutti lisää han-kiinalaisia 1600- ja 1700-luvuilla, syntyi myös käsitys tunbaoista erillisenä ryhmänä han-kiinalaisista, kun he pyrkivät erottautumaan uusista tulijoista.
Suurin osa tunbaoista on maanviljelijöitä. Heidän perinteinen uskonsa on sekoitus buddhalaisuutta, taoismia, sekä miaoilta ja yaoilta omaksuttua animismia. Tunbaojen kotiseudulla on yli 20 heidän temppeliään. Tunbaonaiset pukeutuvat perinteisesti nilkkoihin yltävään puuvillakaapuun, valkoiseen tai siniseen silkkivyöhön vyötäröllä, sekä mustaan esiliinaan. Ehkä tunnetuin osa tunbaoiden kulttuuria on kuitenkin niin sanottu maaooppera, jota on kuvailtu Kiinan teatteriperinteen eläväksi fossiiliksi sen säilyttäessä piirteensä Ming-dynastian ajoilta.
Henry Chauvel

 
Henry George Chauvel (tunnetaan yleisemmin Harry Chauvel; 16. huhtikuuta 1865 – 4. maaliskuuta 1945) oli australialainen sotilaskomentaja ja myöhemmin kenraali, joka taisteli toisessa buurisodassa ja Lähi-idän näyttämöllä ensimmäisessä maailmansodassa.
Chauvelin tytär oli tunnettu australialainen lastenkirjailija Elyne Mitchell.
Valdemar Psilander

Valdemar Einar Psilander (9. toukokuuta 1884 Kööpenhamina – 6. maaliskuuta 1917 Kööpenhamina) oli tanskalaisen mykkäelokuvan merkittävimpiä tähtinäyttelijöitä. Psilander näytteli peräti 83:ssa Nordisk Filmin tuottamassa elokuvassa 1910-luvulla.
Elämä ja ura.
Valdemar Psilanderin vanhemmat olivat Gustav Henrik Psilander ja Emma Axeline Eggertsen. Psilander aloitti uransa kööpenhaminalaisessa Casino-teatterissa joulukuussa 1901 roolilla kansankomediassa "Alt for fædrelandet". Vuosina 1907–1909 hän näytteli Fredriksberg Teatterissa (Aveny-T) ja Dagmar Teatterissa. Hänen roolitehtäviään oli muun muassa Bill Sikes näytelmässä "Oliver Twist". Psilanderin menestys teatterilavoilla jäi verraten vaatimattomaksi.
Psilander debytoi valkokankailla lokakuussa 1910 Axel Strømin ohjaamassa mykkäelokuvassa "Dorian Grays Portræt". Nordisk Film palkkasi hänet seuraavana vuonna August Blomin ohjaamaan elokuvaan "Suurkaupungin yöelämän seuraukset" ("Ved fængslets port"). Elokuvasta tuli menestys ja Psilander sai hyvät arviot suorituksestaan. 
Psilanderin suosio laajeni myös Tanskan ulkopuolelle, etenkin Saksaan, Venäjälle ja Unkariin. Psilander oli aikanaan Nordisk Filmin parhaiten palkattu näyttelijä: vuonna 1915 hänen tulonsa olivat 100 000 kruunua - seitsemän kertaa enemmän kuin toisen suosikkinäyttelijän, Olaf Fønssin tulot.
Valdemar Psilander avioitui 22. joulukuuta 1911 näyttelijä Edith Buemann Psilanderin kanssa. Pariskunta erosi 1916. Valdemar Psilander kuoli seuraavana vuonna 32 vuoden ikäisenä.
Kala Siguida

Kala Siguida on maalaiskunta Ségoun alueen Nionon piirissä Malissa. Sen keskuskylä Molodo sijaitsee Nigerjoesta lähtevän Sahelin kanavan varrella kymmenen kilometriä Nionosta maanteitse länteen. Kunnassa on 20 300 asukasta (vuonna 2009).
Kala Siguidan kunta rajoittuu pohjoisessa Nionon piirin Marikon, idässä Nionon ja etelässä Siribalan kuntiin sekä lännessä Ségoun piirin N’Koumandougoun ja Bellenin kuntiin. Kunta sijaitsee Office du Nigerin keinokastelualueella.
Molodon kylä on saanut alkunsa vuonna 1945 perustetusta Office du Nigerin työläisasutuksesta. Nykyiseen kuntaan kuuluu 16 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja, bozoja, maureja, tuaregeja, belloja ja songhaita.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus ja kaupankäynti. Tärkein viljelykasvi on riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja vuohet. Kunnassa pidetään kahdet viikoittaiset markkinat.
Kylistä on maantieyhteydet Nionoon. Palveluihin kuuluu kymmenen alakoulua, yksi yläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED), terveysasema ja yksityinen klinikka.
Talkin’ About...

Talkin’ About... on suomalaisen Ramblers-yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1982.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Köpi Kurikka, ellei toisin mainittu.
Bariumkloridi

Bariumkloridi (BaCl2) on barium- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa veden puhdistamiseen, teräksen valmistuksessa, keramiikan valmistamiseen ja tuholaismyrkkynä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa bariumkloridi on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdisteestä on kaksi kiderakenteeltaan erilaista muotoa monokliininen α-muoto ja kuutiollinen β-muoto. Näistä huoneenlämpötilassa stabiilimpi on α-muoto, joka muuttuu β-muodoksi kuumennettaessa 925 °C:n lämpötilaan. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan kidevedellinen dihydraatti (BaCl2·2H2O, CAS 10326-27-9). Kidevesi poistuu yhdisteen rakenteessa kuumennettaessa 113 °C:n lämpötilaan ja samalla yhdiste sulaa.
Valmistus ja käyttö.
Bariumkloridia valmistetaan teollisesti nykyään neutraloimalla vetykloridia joko bariumsulfidiliuoksella tai bariumkarbonaatilla tai bariumsulfidin ja kloorin välisellä reaktiolla. Reaktion jälkeen vesi poistetaan haihduttamalla. Aikaisemmin käytettiin myös bariumsulfaatin kuumentamista hiilen ja kalsiumkloridin läsnä ollessa, mutta uudemmat taloudellisemmat prosessit ovat syrjäyttäneet sen.
BaS + 2 HCl → BaCl2 + H2S
Bariumkloridia voidaan käyttää muiden bariumyhdisteiden kuten bariumkarbonaatin ja -sulfaatin valmistamiseen. Muita käyttökohteita ovat teräksen valmistus, metallurgiassa suolakylvyissä lisäaineena, koska se muodostaa useiden kloridien kanssa eutektisen seoksen, lasin ja keramiikan valmistuksessa, väriaineiden valmistuksessa, sulfaattien saostamiseen vedenpuhdistuksen yhteydessä, puun lahonestoaineena ja analyyttisessä kemiassa reagenssina. Ilotulitteissa bariumkloridilla voidaan tuottaa vihreää valoa.
Myrkyllisyys.
Muiden vesiliukoisten bariumyhdisteiden tavoin myös bariumkloridi on hyvin myrkyllistä. Yhdiste ärsyttää hengityselimiä, silmiä ja ihoa. Aineen aiheuttaman myrkytyksen oireita ovat muun muassa voimakas vatsakipu, kouristukset, huonovointisuus ja tajuttomuus.
Juli Kolosov

Juli Mihailovitš Kolosov (, 18. joulukuuta 1892 Jekaterinburg, Venäjä – 1943) oli venäläinen hyönteistieteilijä. 
Kolosov oli jo nuorena kiinnostunut hyönteisistä, joiden tutkimiseen häntä kannusti myös yksi Uralin luonnontieteellisen seuran perustajista Jegor Kler. Kolosov pääsi vuonna 1911 opiskelemaan matematiikan ja fysiikan tiedekuntaan Pietarin yliopistoon, jossa hänen päätutkimuskohteekseen valikoitui entomologia. Ensimmäiset artikkelinsa hän julkaisi vuosina 1914–1915. 
Sodanvastaisten puheidensa takia Kolosov kuitenkin pidätettiin ja karkotettiin kaupungista vuonna 1915. Hän muutti siksi Kazaniin ja viimeisteli siellä opintonsa. Vuonna 1917 hän valmistui ja palasi Jekaterinburgiin, jossa hän aloitti työt Uralin valtionyliopistossa. Sen entomologian professoriksi hänet nimettiin vuonna 1924. Tämän lisäksi 1920-luvun lopussa ja 1930-luvun alussa Kolosov työskenteli useissa paikoissa, kuten professorina Valko-Venäjän maatalousakatemiassa. Kolosov tutki Uralin alueen hyönteisfaunaa. Kollegoidensa kanssa hän keräsi mittavan hyönteiskokoelman, joka on talletettuna Jekaterinburgin (silloisen Sverdlovskin) luonnontieteelliseen museoon.
Kolosovia pidettiin erittäin hyvänä luennoijana. Aikalaiset kuvasivat häntä älykkääksi ja sujuvaksi latinan, ranskan ja saksan puhujaksi. Kolosov hyökkäsi voimakkaasti joitakin tieteilijöitä vastaan, joiden hän katsoi esimerkiksi plagioineen töitään. Kenties hankkimiensa vihamiesten ilmiantamana Kolosov pidätettiin vuonna 1937 nimettömän vihjeen perusteella Stalinin vainojen yhteydessä. Pidätyksen jälkeen hänet kuljetettiin vankileireille Kolymaan. Neuvostoliiton sisäministeriön arkistojen mukaan Kolosov kaatui jollakin toisen maailmansodan rintamalla vuonna 1943 ja hänen kunniansa palautettiin kuoleman jälkeen.
Roope Jussila

Roope Jussila (19. huhtikuuta 1943 Varkaus – 11. joulukuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen lähetystöneuvos.
Jussila oli lähes 40 vuotta ulkoministeriön palveluksessa. Hänen ulkomaisia asemapaikkojaan olivat Marseille, San Francisco, Lagos, Ankara, Alger, Tunis ja Praha. Jussila vastasi Algerian sisällissodan aikana vuonna 1994 puolen vuoden ajan yksin asiainhoitajana Suomen Algerin suurlähetystön toiminnasta kun lähetystön muu henkilökunta siirtyi levottomien olojen takia Tunisiin. Hän oli sitten va. asiainhoitajana Tunisissa 1995–1996.
Jussila julkaisi muistelmansa vuonna 2009 nimellä "Diplomaattisia mustelmia eli miten selviytyä kissojen kanssa maailmalla". Hänellä oli kaikissa asemapaikoissaan lemmikkeinä kissoja ja kissojen hoidon tuntijana hän oli muun muassa avustamassa kun presidentti Tarja Halosen kissat Miska ja Rontti muuttivat Mäntyniemeen.
Jussila esiintyi pienessä sivuosassa hasista polttelevana keikarina Jaakko Pakkasvirran vuonna 1968 ohjaamassa elokuvassa Vihreä leski.
Riihivaaran mäkikeskus

Riihivaaran mäkikeskus on kuuden hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Lieksassa. 
Historia.
Vuonna 1972 parannetiin mäkikeskuksen valaistusta. Järjestäytynyt mäkihyppytoiminta loppui vuonna 1979. Vuonna 1990 K55-mäki remontoitiin hyppykuntoiseksi, lisäksi mäkikeskukseen rakennettiin hissi. Kesällä 1991 K55-mäen hyppyrin keulaa madallettiin 22 senttimetrillä jotta hyppyjen lentorata olisi matalampi, lisäksi lähtölavat korvattiin seitsemällä lähtöpuomilla. Vuonna 1993 K15-mäen alastulorinteeseen asennettiin muovitus. Vuonna 1996 K28-mäki purettiin ja tilalle rakennettiin K35-mäki. Kesällä 1999 K55-mäen alastulorinteeseen asennettiin muovitus. Nykyisin muovitus on K55-, K35-, K23- ja K15-mäissä.
Vuodesta 2000 asti on järjestetty heinäkuussa Vaskiyhdistettykilpailut, joihin on osallistunut muun muassa Bernhard Gruber, Marco Pichlmayer ja kaikki Suomen ja Viron kansainvälisen tason yhdistetyn kilpailijat. Mäkiosuus hypätään Riihivaaran hyppyrimäestä ja hiihto-osuus kilpaillaan Pielisentiellä.
Riihivaaran hyppyrimäki.
Mäen K-piste on 55 metrissä, mäessä on muovitus.
Mäkiennätyksen kehittyminen.
Mäkiennätyksen 61,5 metriä on hypännyt Kalle Keituri.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen.
Kesämäkiennätyksen 60,5 metriä ovat hypänneet Jaakko Tallus ja Ilkka Herola.
K35.
Mäen K-piste on 35 metrissä, mäessä on muovitus.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 42,0 metriä on hypännyt Lauri Asikainen.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 16,5 metriä on hypännyt Sanna Louhelainen.
K23.
Mäen K-piste on 23 metrissä, mäessä on muovitus.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 21,0 metriä on hypännyt Lauri Leppänen.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 11,0 metriä on hypännyt Sonja Ryynänen.
Ruostesiipiorneero

Ruostesiipiorneero, aikaisemmalta nimeltään ruostesiipiväkäpyrstö ("Premnornis guttuliger") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ruostesiipiorneeroa tavataan Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pisaraorneero

Pisaraorneero, aikaisemmalta nimeltään täpläväkäpyrstö ("Premnoplex brunnescens") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pisaraorneeroa tavataan Boliviassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, Kolumbiassa, Panamassa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
FUN Tampere

FUN Tampere oli tamperelainen kaupallinen radioasema, jonka tominta päättyi syyskuussa 2021.
FUN Tampere voitti 22. maaliskuuta 2019 RadioMedian Radiogaalassa kategorian Vuoden paikallinen radio-ohjelma 2018.
1. syyskuuta 2021 alkaen kanavan korvasi Tampereen Kiakkoradio.
Valkopisaraorneero

Valkopisaraorneero ("Premnoplex tatei") eli aiemmalta nimeltään valkokurkkuorneero on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Valkopisaraorneeroa tavataan hyvin pienellä alueella Koillis-Venezuelassa. Lajin populaatio on pieni ja vähenemässä sen elinympäristöjen, kosteiden vuoristometsien, tuhoutumisen vuoksi melko nopeasti. Siksi se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Jarmo Heikkinen (muusikko)

Jarmo Lee Heikkinen (s. 28. syyskuuta 1962) on suomalainen muusikko, säveltäjä ja tuottaja. Hän soitti bassoa, kitaraa ja saksofonia Ramblers-yhtyeessä ja siirtyi sen jälkeen kitaristiksi Kauko Röyhkän Narttu-yhtyeeseen. Vuonna 1986 hän muutti Tampereelle ja alkoi innostua omien biisien tekemisestä sekä oman bändin perustamisesta. Lopputulos oli trio The Boots, johon liittyivät veli Pete Heikkinen (basso) ja Raimo Raappana (rummut). The Boots keikkaili Kauko Röyhkän kanssa vuosina 2010–2018 ja teki kaksi levyä. Skuugi Darlings perustettiin 2014, ja yhtye julkaisi 2021 Remu Aaltosen kanssa LP:n Remu&amp;Skuugi Darlings, Rocking All Life Long. Bändissä soittavat Jarmon lisäksi Petri Laukka (basso), Juha Seilonen (rummut).
Levyt, äänitykset ja projektit.
Muusikko-osuudet (kitara, laulu, huuliharppu, saksofoni ja basso).
AV-tuotannot ja -projektit.
Musiikin sävellys, tuotanto ja soitto (kitara, laulu, huuliharppu, saksofoni, basso)
Herbert Tingsten

Herbert Lars Gustaf Tingsten 17. maaliskuuta 1896 Järfälla – 26. joulukuuta 1973 Tukholma) oli ruotsalainen valtiotieteilijä, päätoimittaja, kustantaja ja kirjailija. Hän toimi valtiotieteen professorina Tukholman korkeakoulussa 1935–1948 ja toimi sitten "Dagens Nyheterin" päätoimittajana 1946–1959. Hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa vuonna 1933 julkaistu "Demokratian voitto ja kriisi".
Tingsten oli alun perin sosiaalidemokraatti, mutta omaksui sitten liberaaleja aatteita. "Dagens Nyheterin" päätoimittajuus tarjosi hänelle hyviä tilaisuuksia terävään yhteiskuntapolemiikkiin. Hän kannatti Ruotsin lähentymistä puolustusliitto Natoon, kritisoi rotuerottelua Yhdysvalloissa ja Etelä-Afrikassa ja vastusti harvainvaltaa kuten kommunismia ja natsismia. Pääkirjoituksissaan hän kritisoi usein Ruotsin sosiaalidemokraatteja liiasta itämyönteisyydestä ja länsivastaisuudesta, eikä säästellyt kritiikissään ketään.
Valtiotieteilijänä Tingsten tutki ruotsalaista ja kansainvälistä valtiosääntöhistoriaa ja valtiosääntöoikeutta sekä ennen muuta poliittista aatehistoriaa. Hän julkaisi yli 50 kirjaa ja tuhatkunta artikkelia. Tingstenin neliosainen muistelmateos "Mitt liv" herätti suurta huomiota ja myi hyvin.
Tingstenin setä oli kenraali ja puolustusministeri Lars Tingsten.
Digimon Rumble Arena

Digimon Rumble Arena (Japanissa peli tunnetaan nimellä Digimon Tamers Battle Evolution デジモンテイマーズ バトルエボリューション "Dejimon Teimāzu Batoru Eboryūshon") on Bandain ja Hudson Softin yhteistyössä kehittämä Digimon -lelu ja animesarjoihin perustuva taistelupeli. Se julkaistiin ensin Japanissa PlayStation -konsolille vuonna 2001, muuallapäin maailmaa vasta vuotta myöhemmin.
Pelin jatko-osa, "Digimon Rumble Arena 2", julkaistiin vuonna 2004 PlayStation 2, Nintendo GameCube ja Xbox konsoleille.
Pelaaminen.
Pelimekaniikka on hyvin samankaltainen kuin Nintendon Super Smash Bros. -pelissä, mutta tässä pelissä voi olla korkeintaan kaksi vastustajaa.
Arnold Hunter

Arnold Hunter (s. 15. maaliskuuta 1979 Fermanagh) on pohjoisirlantilainen jalkapallotuomari. Hän on ollut kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n virallisena tuomarina vuoden 2011 alusta asti. Hunter on tällä hetkellä myös Pohjois-Irlannin huipputuomari. FIFA:n listauksessa hän on kolmoskategorian tuomari.
Marraskuussa 2014 käydyssä Eurooppa-liigan lohkovaiheen ottelussa HJK:n ja Torino FC:n välillä Sonera Stadiumilla päätuomarina toiminut Hunter loukkasi akillesjänteensä 40. peliminuutin kohdalla ja kaatui tuskaisena maahan. Hän joutui jättämään pelin kesken.
Jumžagijn Tsedenbal

Jumžagijn Tsedenbal (17. syyskuuta 1916 – 20. huhtikuuta 1991) oli mongolialainen poliitikko, joka valtakaudellaan 1952–1984 toimi maan pääministerinä ja Mongolian kansan vallankumouspuolueen johtajana.
Tsedenbal syntyi köyhän karjapaimenen poikana, mutta pääsi kouluun ja suoritti 1938 talousalan korkeakoulututkinnon Moskovassa. Vuosina 1939–1940 hän toimi Mongolian valtiovarainministerinä ja 1940–1954 kansan vallankumouspuolueen pääsihteerinä. Kun Mongolian vallankumousjohtaja Horloogijn Tšoibalsan kuoli 1952, Tsedenbalista tuli hänen seuraajansa.
Valtakaudellaan Tsedenbal kehitti ympärilleen vahvan henkilökultin ja piti yllä hyviä suhteita Moskovaan varoen kuitenkin, ettei Mongolia luisuisi yhdeksi monista neuvostotasavalloista. Tämän takia hän kohtasi voimakasta kritiikkiä Kiinan suunnalta etenkin kulttuurivallankumouksen aikana.
Tsedenbal vetäytyi eläkkeelle 1984 heikentyvän terveyden takia. Hänen puolisonsa Anastasia Filatova oli myös vahvalla otteella mukana maan politiikassa ja piti yllä hyviä suhteita Leonid Brežneviin.
Miguel Layún

Miguel Arturo Layún Prado (s. 25. kesäkuuta 1988 Córdoba, Meksiko) on meksikolainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista Villarrealia. Molempijalkainen Layún on pelipaikaltaan laitapuolustaja. Hän pelaa myös Meksikon jalkapallomaajoukkueessa. 
Ura.
Seurajoukkueura.
Layúnin kasvattajaseura on Veracruz. Hän edusti seuraa vuodet 2006-2009. Vuonna 2009 Layún siirtyi Eurooppaan, Italian Serie A:n Atalanta BC:n riveihin. Hän pelasi kaudella 2009-2010 Serie A:ssa vain kaksi ottelua ja siirtyi kauden jälkeen takaisin Meksikoon, nyt Club Américan riveihin. Seurassa Layún on voittanut vuonna 2013 Meksikon liigan Clausuran ja on yksi seuran avainpelaajista.
Tammikuussa 2015 Layún siirtyi Englannin mestaruussarjan Watford FC:hen. Seura nousi Valioliigaan kaudeksi 2015-2016. 
Maajoukkueura.
Layún debytoi Meksikon jalkapallomaajoukkueessa vuoden 2013 Gold Cupissa, jossa Meksiko eteni semifinaaleihin. Ensimmäisen maaottelumaalinsa Layún teki toukokuussa 2014 Estadio Aztecalla Israelia vastaan harjoitusottelussa. Hän teki tuossa pelissä kaksi maalia. Hän kuului joukkueeseen myös vuoden 2014 MM-kisoissa. Layún pelasi kisoissa täydet minuutit Meksikon jokaisessa neljässä ottelussa oikean laitapakin paikalla. Meksiko putosi neljännesvälierissä Alankomaille.
Keijo Ahti

Keijo Aatos Ahti (2. toukokuuta 1935 Kaarina – 5. kesäkuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori ja kustannusjohtaja.
Ahti valmistui filosofian lisensiaatiksi 1962 ja väitteli 1967 filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa. Väitöskirjan aiheena oli kirjailija Toivo Pekkanen.
Ahti oli WSOY:n palveluksessa tieto- ja oppikirjaosaston toimittajana 1961–1966, oppikirjaosaston päällikkönä 1966–1970, kouluosaston ja tietokirjaosaston johtajana 1970–1987, yhtiön hallituksen jäsenenä vuodesta 1970 ja varatoimitusjohtajana 1987–1992. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1992.
Ahti vastasi muun muassa 1980-luvulla J. K. Paasikiven päiväkirjojen julkaisemisesta. Hän oli 1960- ja 1970-luvuilla mukana tekemässä useita oppikirjoja.