tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Érisos

Érisos (; virallisesti Δημοτική Ενότητα Ερίσου, "Dimotikí Enótita Erísou") on yksi Sámin kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Kefalonián alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 1 472 (vuonna 2011).
Érisos käsittää Kefalonián saaren pohjoisosan. Kunnallisyksikön suurin asutus on Fiskárdon kylä. Érisos oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kefalonián kunnaksi yhdessä Argostólin, Eleiós-Prónnoin, Leivathón, Omalán, Palikín, Pýlaroksen ja Sámin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Vuonna 2019 se tuli Kleisthenes I -suunnitelman myötä osaksi Sámin kuntaa.
Kunnallisyksikön osat.
Érisoksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Esperíes

Esperíes (; virallisesti Δημοτική Ενότητα Εσπερίων, "Dimotikí Enótita Esperíon") on yksi Pohjois-Korfun kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Korfun alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 6 990 (vuonna 2011).
Esperíeen kunnallisyksikkö käsittää alueen Korfun saaren pohjoisosassa. Sen suurin asutus on Karousádes. Tunnetuimpiin turistikohteisiin kuuluu Sidári, joka tunnetaan erityisesti ”Rakkauden kanavastaan” ("Canal d' Amour").
Esperíes oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Korfun kunnaksi yhdessä Achílleion, Ágios Geórgioksen, Ereikoússan, Faíakeen, Kassopaían, Korfun kaupungin, Korissían, Lefkímmin, Mathrákin, Meliteieíin, Othonoín, Palaiokastrítsan, Parélioin ja Thinálin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Vuonna 2019 se tuli Kleisthenes I -suunnitelman myötä osaksi Pohjois-Korfun kuntaa.
Kunnallisyksikön osat.
Esperíeen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Faíakes

Faíakes (; myös "Féakes"; virallisesti Δημοτική Ενότητα Φαιάκων, "Dimotikí Enótita Faiákon") on yksi Keski-Korfun ja Diapontisten saarten kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Korfun alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 6 545 (vuonna 2011).
Faiákeen kunnallisyksikkö käsittää alueen Korfun saaren itäosassa. Sen suurimmat asutukset ovat Káto Korakiánan ja Áno Korakiánan kylät. Faíakes oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Korfun kunnaksi yhdessä Achílleion, Ágios Geórgioksen, Ereikoússan, Esperíeen, Kassopaían, Korfun kaupungin, Korissían, Lefkímmin, Mathrákin, Meliteieíin, Othonoín, Palaiokastrítsan, Parélioin ja Thinálin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Vuonna 2019 se tuli Kleisthenes I -suunnitelman myötä osaksi Keski-Korfun ja Diapontisten saarten kuntaa.
Kunnallisyksikön osat.
Faíakeen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Kassopaía

Kassopaía (; myös "Kassopéa"; virallisesti Δημοτική Ενότητα Κασσωπαίων, "Dimotikí Enótita Kassopaíon") on yksi Pohjois-Korfun kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Korfun alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 2 185 (vuonna 2011).
Kassopaían kunnallisyksikkö käsittää alueen Korfun saaren koillispäässä. Sen suurin asutus on Kassiópin kylä. Kassopaía oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Korfun kunnaksi yhdessä Achílleion, Ágios Geórgioksen, Ereikoússan, Esperíeen, Faíakeen, Korfun kaupungin, Korissían, Lefkímmin, Mathrákin, Meliteieíin, Othonoín, Palaiokastrítsan, Parélioin ja Thinálin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Vuonna 2019 se tuli Kleisthenes I -suunnitelman myötä osaksi Pohjois-Korfun kuntaa.
Kunnallisyksikön osat.
Kassopaían kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Korissía (kunnallisyksikkö)

Korissía (; virallisesti Δημοτική Ενότητα Κορισσίων, "Dimotikí Enótita Korissíon") on yksi Etelä-Korfun kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Korfun alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 4 775 (vuonna 2011).
Korissían kunnallisyksikkö käsittää alueen Korfun saaren eteläosassa. Sen suurin asutus on Perivólin kylä. Kunnallisyksikkö on saanut nimensä läheisestä Korissía-järvestä, vaikka se ei sijaitsekaan kunnallisyksikön alueella. Korissía oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Korfun kunnaksi yhdessä Achílleion, Ágios Geórgioksen, Ereikoússan, Esperíeen, Faíakeen, Kassopaían, Korfun kaupungin, Lefkímmin, Mathrákin, Meliteieíin, Othonoín, Palaiokastrítsan, Parélioin ja Thinálin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Vuonna 2019 se tuli Kleisthenes I -suunnitelman myötä osaksi Etelä-Korfun kuntaa.
Kunnallisyksikön osat.
Korissían kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Lazaréto (Korfu)

Lazaréto (; transl. myös "Lazarétto") on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään. Se sijaitsee Joonianmeressä Korfun saaren itärannikon edustalla. Saaren pinta-ala on 0,0708 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Lazaréto kuuluu Keski-Korfun ja Diapontisten saarten kuntaan, Korfun alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen.
Lazaréto sijaitsee noin kahden meripeninkulman etäisyydellä Korfun rannikosta luoteeseen Korfun kaupungista. Saaren alkuperäinen nimi oli "Ágios Dimítrios" (Άγιος Δημήτριος). Venetsialaisvallan aikana 1500-luvulla saarelle perustettiin luostari sekä leprasairaala, josta se sai nykyisen nimensä. Saarta käytettiin myös kulkutautia kantaneiden, Korfulle saapuneiden laivojen eristyspaikkana. Sairaala oli käytössä vielä venäläismiehityksen aikana 1798 sekä brittivallan aikana vuodesta 1814. Sen käyttö loppui vuoden 1864 jälkeen. Toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikaan saari toimi vankileirinä kreikkalaisille vastarintaliikkeen jäsenille. Saarella on pieni kirkko sekä muutamia muita vanhoja rakennuksia.
Lefkímmi

Lefkímmi (; myös "Lefkími") on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Etelä-Korfun kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Λευκιμμαίων, "Dimotikí Enótita Lefkimmaíon") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Korfun saarella, Korfun alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 5 800 ja varsinaisen Lefkímmin kaupungin väkiluku 2 935 (vuonna 2011).
Lefkímmin kaupunki sijaitsee sisämaassa Korfun eteläosassa noin 40 kilometriä etelään Korfun kaupungista. Se on yksi saaren suurimmista asutuksista. Kaupungin satamasta on lauttayhteys Manner-Kreikan Igoumenítsaan. Lefkímmin kunnallisyksikkö käsittää saaren koko eteläpään.
Lefkímmi oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Korfun kunnaksi yhdessä Achílleion, Ágios Geórgioksen, Ereikoússan, Esperíeen, Faíakeen, Kassopaían, Korfun kaupungin, Korissían, Mathrákin, Meliteieíin, Othonoín, Palaiokastrítsan, Parélioin ja Thinálin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Vuonna 2019 se tuli Kleisthenes I -suunnitelman myötä osaksi Etelä-Korfun kuntaa.
Kunnallisyksikön osat.
Lefkímmin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Leivathó

Leivathó (; virallisesti Δημοτική Ενότητα Λειβαθούς, "Dimotikí Enótita Leivathoús") on yksi Argostólin kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Kefalonián alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 5 745 (vuonna 2011).
Leivathó käsittää alueen Kefalonián saaren etelärannikolla. Kunnallisyksikön suurin asutus on Peratátan kylä. Leivathó oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kefalonián kunnaksi yhdessä Argostólin, Eleiós-Prónnoin, Érisoksen, Omalán, Palikín, Pýlaroksen ja Sámin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Vuonna 2019 se tuli Kleisthenes I -suunnitelman myötä osaksi Argostólin kuntaa.
Kunnallisyksikön osat.
Leivathón kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Meliteieís

Meliteieís (; myös "Melitiís"; virallisesti Δημοτική Ενότητα Μελιτειέων, "Dimotikí Enótita Meliteiéon") on yksi Etelä-Korfun kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Korfun alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 5 106 (vuonna 2011).
Meliteieís käsittää alueen Korfun saaren eteläisissä keskiosissa. Sen suurin asutus on Ágios Matthaíoksen kylä. Meliteieís oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Korfun kunnaksi yhdessä Achílleion, Ágios Geórgioksen, Ereikoússan, Esperíeen, Faíakeen, Kassopaían, Korfun kaupungin, Korissían, Lefkímmin, Mathrákin, Othonoín, Palaiokastrítsan, Parélioin ja Thinálin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Vuonna 2019 se tuli Kleisthenes I -suunnitelman myötä osaksi Etelä-Korfun kuntaa.
Kunnallisyksikön osat.
Meliteieíin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Omalá

Omalá (; virallisesti Δημοτική Ενότητα Ομαλών, "Dimotikí Enótita Omalón") on yksi Argostólin kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kyläkunta. Se sijaitsee Kefalonián alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 840 (vuonna 2011).
Omalá käsittää alueen Kefalonián saaren eteläisissä keskiosissa Argostólin kaupungin itäpuolella. Kunnallisyksikön suurin asutus on Valsamátan kylä. Alue tunnetaan ennen kaikkea Pyhän Gerasimoksen luostarista ("Moní Agíou Gerasímou").
Omalá oli itsenäinen kyläkunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kefalonián kunnaksi yhdessä Argostólin, Eleiós-Prónnoin, Érisoksen, Leivathón, Palikín, Pýlaroksen ja Sámin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Vuonna 2019 se tuli Kleisthenes I -suunnitelman myötä osaksi Argostólin kuntaa.
Kunnallisyksikön osat.
Omalán kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Palaiokastrítsa

Palaiokastrítsa (; myös "Paleokastrítsa") on Kreikan kylä sekä samanniminen Keski-Korfun ja Diapontisten saarten kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Πλαιοκαστριτών, "Dimotikí Enótita Palaiokastritón") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Korfun saarella Korfun alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 4 068 ja varsinaisen Palaiokastrítsan kylän väkiluku 240 (vuonna 2011).
Palaiokastrítsan kylä sijaitsee Korfun saaren länsirannikolla noin 25 kilometriä Korfun kaupungista luoteeseen. Kylä on suosittu turistikohde ja tunnetaan ympäristönsä rannoista ja kauniista luonnosta. Kylän nimi, ”Vanha linna”, tulee läheisestä Angelókastron linnasta. Muihin nähtävyyksiin kuuluu Neitsyt Marian luostari ("Moní Yperagías Theotókou Palaiokastrítsas") 1100-luvulta. Palaiokastrítsan kunnallisyksikkö käsittää alueen saaren luoteisosasta. Sen suurimmat asutukset ovat kylät Liapádes ja Doukádes.
Palaiokastrítsa oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Korfun kunnaksi yhdessä Achílleion, Ágios Geórgioksen, Ereikoússan, Esperíeen, Faíakeen, Kassopaían, Korfun kaupungin, Korissían, Lefkímmin, Mathrákin, Meliteieíin, Othonoín, Parélioin ja Thinálin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Vuonna 2019 se tuli Kleisthenes I -suunnitelman myötä osaksi Keski-Korfun ja Diapontisten saarten kuntaa.
Kunnallisyksikön osat.
Palaiokastrítsan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Palikí

Palikí (; virallisesti Δημοτική Ενότητα Παλικής, "Dimotikí Enótita Palikís") on yksi Lixoúrin kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Kefalonián alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 7 098 (vuonna 2011).
Palikí käsittää Kefalonián saaren läntisimmän osan eli "Palikín niemen". Kunnallisyksikön suurin asutus on Lixoúrin kaupunki, joka on saaren pääsatamia ja toiseksi suurin asutus. Palikí oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kefalonián kunnaksi yhdessä Argostólin, Eleiós-Prónnoin, Érisoksen, Leivathón, Omalán, Pýlaroksen ja Sámin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Palikín kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Parélioi

Parélioi (; myös "Parélii"; virallisesti Δημοτική Ενότητα Παρελίων, "Dimotikí Enótita Parelíon") on yksi Keski-Korfun ja Diapontisten saarten kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Korfun alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 6 403 (vuonna 2011).
Parélioi käsittää alueen Korfun saaren länsirannikolla. Sen suurin asutus on Sinarádesin kylä. Pélekaksen kylä tunnetaan näköalapaikastaan, josta on hyvä näkymä koko saarelle. Parélioi oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Korfun kunnaksi yhdessä Achílleion, Ágios Geórgioksen, Ereikoússan, Esperíeen, Faíakeen, Kassopaían, Korfun kaupungin, Korissían, Lefkímmin, Mathrákin, Meliteieíin, Othonoín, Palaiokastrítsan ja Thinálin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Vuonna 2019 se tuli Kleisthenes I -suunnitelman myötä osaksi Keski-Korfun ja Diapontisten saarten kuntaa.
Kunnallisyksikön osat.
Parélioin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Pýlaros

Pýlaros (; myös "Pílaros"; virallisesti Δημοτική Ενότητα Πυλαρέων, "Dimotikí Enótita Pylaréon") on yksi Sámin kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Kefalonián alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 1 391 (vuonna 2011).
Pýlaroksen kunnallisyksikkö käsittää alueen Kefalonián saaren pohjoisissa keskiosissa. Sen lisäksi se käsittää ne Ekhinadien saaret, jotka kuuluvat Kefalonián kuntaan, mukaan lukien Kalógiros, Lamprinós, Módi, Petalás ja Sofía. Saaret sijaitsevat erillään Aitolia-Akarnanian rannikon edustalla. Kunnallisyksikön suurin asutus on Agía Effimían kylä. Pýlaroksen länsirannikolla Mýrtoksenlahden puolella sijaitsee tunnettu Mýrtoksen ranta.
Pýlaros oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kefalonián kunnaksi yhdessä Argostólin, Eleiós-Prónnoin, Érisoksen, Leivathón, Omalán, Palikín ja Sámin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Vuonna 2019 se tuli Kleisthenes I -suunnitelman myötä osaksi Sámin kuntaa.
Kunnallisyksikön osat.
Pýlaroksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Sámi

Sámi () on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Σάμης, "Dímos Sámis"), joka sijaitsee Kefalonián saarella, Kefalonián alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Koko kunnan väkiluku on 5 204 ja varsinaisen Sámin kylän väkiluku 1 025 (vuonna 2011).
Sámin kylä sijaitsee Kefalonián itärannikolla noin 24 kilometriä itään saaren pääkaupungista Argostólista. Kylä on perinyt nimensä sen paikalla sijainneesta antiikin aikaisesta Samen kaupungista, joka oli saaren merkittävimpiä. Sámi on Kefalonián toiseksi merkittävin satama Argostólin jälkeen, ja sieltä on yhteydet Patrakseen, Ithakalle sekä Italiaan. Kylän lähellä sijaitsevat muun muassa maanalaisesta järvestään tunnettu Melissánin luola sekä Drogkarátin tippukiviluola.
Sámin kunta käsittää Kefalonián koillisosan. Sen lisäksi kuntaan kuuluivat seuraavat pienemmät saaret: Ápasa, Asterís, Fílippos, Giróvaris, Kalógiros, Lamprinós, Módi, Petalás, Pístros, Práso, Sofía, Sorós ja Tsakalonísi. Sámi oli itsenäinen kunta jo aiemmin vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kefalonián kunnaksi yhdessä Argostólin, Eleiós-Prónnoin, Érisoksen, Leivathón, Omalán, Palikín ja Pýlaroksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Sámista tuli itsenäinen kunta jälleen 1. syyskuuta 2019, kun Kefalonián kunta jaettiin Kleisthenes I -suunnitelman mukaisesti kolmeksi kunnaksi, joista muut ovat Argostólin kunta ja Lixoúrin kunta. Uusi Sámin kunta käsittää suuremman alueen kuin vanha.
Kunnan osat.
Sámin kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka olivat vuosina 2011–2019 osa Kefalonián kuntaa ja jotka vastaavat vuoden 2011 Kallikrates-suunnitelmaa edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat (vuoden 2011 väestönlaskennan perusteella):
Vído

Vído () eli Ptychía (Πτυχία, myös "Ptychiá", Πτυχιά) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään ja sijaitsee Joonianmeressä Korfun saaren itäpuolella. Saaren pinta-ala on 0,563 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Vído kuuluu Keski-Korfun ja Diapontisten saarten kuntaan, Korfun alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen.
Vído sijaitsee Korfun kaupungin edustalla noin 1,2 kilometriä pohjoiseen kaupungin satamasta. Ptychía on saaren vanhempi nimi. Uudempi nimi Vído on peräisin sen omistajiin venetsialaisvallan aikana kuuluneesta Guido Malipierosta.
Saarella oli Pyhälle Stefanokselle omistettu kirkko jo varhaisella kristillisellä ajalla, ja myös nykyinen kirkko on omistettu samalle pyhälle. Siksi saari on tunnettu myös nimellä "Ágios Stéfanos" (Άγιος Στέφανος). Myöhemmin saari nähtiin usein avaimena koko Korfun kaupungin hallintaan. 1700-luvulla suunniteltiin koko saaren linnoittamista, koska turkkilaisten pelättiin käyttävän sitä tukikohtana kaupungin linnoituksia vastaan. Suunnitelmasta toteutui kuitenkin vain pieni osa. Lyhyen ranskalaisvallan aikana, jolloin saari muutettiin tukikohdaksi ja sen linnoitteita laajennettiin, saari sai nimen "Ile de la Paix" (”Rauhan saari”, "Nisí tis Eirínis"). Vuonna 1898 saarta alettiin parantaa ja se otettiin virkistyskäyttöön, mutta ensimmäinen maailmansota sotki suunnitelmat. Sodan peruja saarella on 1930-luvulla rakennettu serbialaisten sotilaiden mausoleumi. Toisen maailmansodan ja Kreikan sisällissodan aikana saari toimi vankilana.
Nykyisin saari on virkistys- ja leirikeskuskäytössä ja siellä on muun muassa ravintola, kahvila, uimaranta ja luontopolkuja. Saarelle on kunnallinen veneyhteys Korfun kaupungista.
Bror Åkerblom

Bror Kristian Åkerblom (23. huhtikuuta 1908 Koivulahti – 1. helmikuuta 1984 Jyväskylä) oli suomalainen kielentutkija ja paikallis­historioitsija. 
Bror Åkerblomin isä oli opettaja, kansanedustaja ja historioitsija Kristian Åkerblom. Åkerblom valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1930 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1940 Koivulahden paikallismurteesta. Hän työskenteli pitkään opettajana Tammisaaressa ja Helsingissä sekä vuosina 1950–1966 Ruotsissa. Åkerblom oli Jyväskylän yliopiston pohjoismaisten kielten professori 1966–1974. Hänen tutkimuskohteensa olivat Pohjanmaan ruotsinkielisten alueiden historia ja suomenruotsalaiset murteet ja paikannimet. Hän kirjoitti muun muassa Vöyrin (1937, 1963), Sipoon (1950), Koivulahden (1962), Maksamaan (1968), Oravaisten (1971), Munsalan (1972), Siipyyn (1975) ja Tiukan (1976) pitäjänhistoriat. Åkerblomin puoliso oli Anni Marjatta Lehtonen, heidän pojastaan Hans Åkerblomista (1934–2019) tuli lääketieteen ja kirurgian tohtori ja professori.
Valkohilppa

Valkohilppa ("Limnanthes alba") on Pohjois-Amerikan lauhkeissa osissa, lähinnä Kalifornian ja Oregonin osavaltioissa sekä Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa ja Vancouverinsaarella kasvava yksivuotinen kukkiva kasvi. Englanniksi se tunnetaan myös nimellä "meadowfoam", vapaasti käännettynä "niittyvaahtopää". Kasvin kukkiessa näyttää siltä kuin niityllä olisi merenvaahtoa.
Ulkonäkö ja koko.
Valkohilppa on pystyvartinen, yksivuotinen kasvi. Juuresta kasvaa yksi tai muutama varsi, joista tulee noin 20–30 cm pitkiä. Juuristo on kuitumainen eikä kasva syvälle. Kasvi on parilehtinen, lehdet liuskaisia. Kukat ovat säännöllisiä ja täydellisiä, terälehdet noin 1–1,5 cm pitkiä. Kasvin siemenet ovat noin 3 mm kooltaan.
Kasvu.
Kukissa on sekä heteet että emit, mutta pölytys vaatii mehiläisiä, koska heteet kypsyvät ennen kuin emit ovat ehtineet kypsyä. Kasvi kukkii touko–kesäkuussa. Kasvi sietää niin hiekkaista, multaista kuin savistakin maata eikä ole tarkka happamuudesta. Kasvi suosii kosteaa maaperää ja kaihtaa varjoa. Kasvia tavataan merenpinnan tasolta aina 1 200 metrin korkeuteen asti.
Käyttö.
Valkohilppaa viljellään jonkin verran, sillä siitä saadaan syötäviin öljyihin kuuluvaa valkohilpan siemenöljyä, jota voidaan käyttää ihonhoitotuotteissa samaan tapaan kuin jojobaöljyä. Valkohilpan siemenöljy on vakaata, eikä siis härskiinny helposti. Sen sisältämistä rasvahapoista noin 95 % on pitkäketjuisia (C20–22) rasvahappoja. Öljy on E-vitamiinipitoista, hoitavaa, kosteuttavaa ja imeytyy ihoon hyvin. Jojobaöljyn ja ihmisen iholla olevan rasvan eli sebumin koostumusta pidetään samantyyppisinä. Valkohilpan siemenöljy on hyvin samankaltaista kuin jojobaöljy, joten sillä voisi korvata jojobaöljyn käyttöä. Valkohilpan siemenöljy on kolmanneksen jojobaöljyä edullisempaa, ja valkohilppa tuottaa satoa nopeammin.
Kolmikaksoislammit

Kolmikaksoislammit eli Kolmikaksoislammet on Pirkanmaalla Ikaalisten Sisätössä sijaitsevat neljä lampea, joista ilmeisesti kolme ovat niin merkittäviä, että kuuluvat nimeen. Ne kuuluvat Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Kolmikaksoislammit ovat osa Pääjärven valuma-aluetta.
Maantietoa.
Lammet sijaitsevat 5,5 kilometriä Pääjärvestä pohjoiseen. Alue on soitunutta metsää. Lammet sijaitsevat Isonevan, Kaksoisnevan ja Talvitiennevan keskellä. Kaksi lammista ovat pieniä ja ovat halkaisijaltaan alle 50 metriä. Muut kaksi näitä selvästi suurempia. Suurista lammista pohjoisin on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Sen pinta-ala on 2,8 hehtaaria ja sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä. Lammessa on lounaaseen työntyvä lahti, joka on 100 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Pikkulammet sijaitsevat pohjoisen lammen pohjoispuolella. Eteläisempi lampi on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja rantaviivan pituus on 400 metriä. Kahden suuremman lammen välille on kaivettu kolme suo-oja. Kaikkiin lampiin on kaivettu ojat ojitetuilta soilta ja niiden kautta myös lampien vesi laskee pois Isonevan kautta johto-ojaan, joka yhdistää Kaitajärven Hörskönjärveen. Lammet ovat autiot eikä niille johda teitä. Lähin metsäautotie kulkee yli 100 metrin päästä ohi ja saa alkunsa Tampere–Seinäjoki-radan viertä kulkevalta tieltä, joka haarautuu yhdystieltä 2764.
Samuel Åkerhielm

Samuel Åkerhielm nuorempi (1684–1768) oli ruotsalainen vapaaherra, virkamies ja poliitikko. Hän oli vuodesta 1723 sota-asiain valtiosihteeri ja tuli 1728 Turun hovioikeuteen presidentiksi. Hän oli vaikuttamassa hattupuolueen syntyyn 1734. Hänestä tuli 1739 valtaneuvoston johtaja, mutta hän siirtyi myssyihin, ettei Venäjän kanssa olisi syntynyt konfliktia. Valtiopäivillä 1746–1747 hän puolusti yhteistoimintaa Britannian ja Venäjän kanssa. Hän erosi valtaneuvostosta, kun Ruotsi 1747 hattujen valtakaudella liittyi ranskalais-preussilaiseen liittojärjestelmään.
Åkerhielmin isä oli Samuel Åkerhielm vanhempi eli Samuel Agriconius. Poika opiskeli Uppsalassa, Turussa ja Oxfordissa. Hän oli aluksi Kaarle XII:n vankka tukimies, mutta siirtyi kuninkaan kaaduttua säätyvallan kannattajaksi ja valtaistuinkiistoissa hän kannatti holsteinilaista puoluetta. Holsteinilaispuolueen kukistuttua hänet syrjäytettiin nimittämällä hänet Turun hovioikeuden presidentiksi 1728. Hän palasi valtakunnanpolitiikkaan 1739 Arvid Hornin kovana vastustajana.
Sulmona

Sulmona on kunta Keski-Italiassa Abruzzon hallintoalueella olevassa L’Aquilan maakunnassa. Se sijaitsee Pelignan laaksossa Apenniinien vuoristossa.
Sulmona on ollut vuosisatojen ajan alueellinen kaupan ja kulttuurin keskus. Suurin osa kunnan nähtävyyksistä sijoittuu sen historialliseen keskustaan. Yksi näyttävimmistä nähtävyyksistä on keskusaukiolla Piazza Garibaldilla vuonna 1256 valmistunut akvedukti. Sulmonan tapahtumista tunnetuin on "Giostra cavalleresca" -renessanssiturnajaiset.
Paikallisia erikoisuuksia ovat konfetit, jotka ovat värikkäitä sokeripäällysteisiä manteleita. Niitä on valmistettu Sulmonassa 1400-luvulta lähtien.
Martti Koski

Martti Koski (s. 31. heinäkuuta 1940) on suomalainen entinen harrastajanäyttelijä ja mainosalan yrittäjä. Kosken ainoat näytelmäelokuvaroolit olivat miespääosa Erkko Kivikosken elokuvassa "Kesällä kello 5" (1963) sekä pieni sivuosa kuutta vuotta myöhemmin Jaakko Pakkasvirran elokuvassa "Kesäkapina" (1969). Lisäksi hän esiintyy Peter von Baghin Ylelle tekemässä dokumenttielokuvassa "1939" vuodelta 1993.
Martti Koski toimi nuorena myös mallina, mutta varsinaisen uransa hän teki mainosalalla. Upseeriperheessä Suomenlinnassa varttunut Martti Koski suoritti Markkinointi-instituutin mainoshoitajatutkinnon 1965 ja työskenteli sitten Erva-Latvalassa, Sekissä ja Finnadissa. Vuonna 1981 hän perusti oman toimiston nimeltä Markkinointikoski. Hän on opettanut mainontaa Tampereen yliopistossa, Rastorissa ja Vientikoulutussäätiössä. Hän on ollut Aamulehden vakituinen avustaja ja kirjoittanut televisio-ohjelmien käsikirjoituksia.
Tuula Elomaa

Tuula Elomaa, nyk. Mäkipeska (s. 15. maaliskuuta 1943) on suomalainen näyttelijä. Elomaan ainoa elokuvarooli on naispääosa Erkko Kivikosken vuonna 1963 valmistuneessa elokuvassa Kesällä kello 5.
Vesipäät (EP)

Vesipäät on punkyhtye Kivesveto Go Gon EP-levy vuodelta 2016. Se äänitettiin yhtyeen kotistudiossa Kouvolassa, ja sen miksasi ja masteroi J-J Nippala. Albumi julkaistiin Rock ’n’ Roll Bullshit Recorsdin ja Ratbite Recordsin yhteisjulkaisuna. Kansikuvan on toteuttanut Pekko Rinkinen.
EP:n piti ilmestyä alun perin alkukesästä 2015, mutta sen julkaiseminen viivästyi aina helmikuulle 2016. "Vesipäät" oli osa trilogiaa, joiden kaksi muuta osaa oli määrä julkaista myöhemmällä ajankohdalla, mutta joista koostettiin lopulta "Nopeempi kuin Veijo" -EP heinäkuussa 2017.
Josef Martínez

Josef Alexander Martínez Mencia (s. 19. toukokuuta 1993 Valencia) on venezuelalainen jalkapalloilija. Oikeajalkainen Martinez on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa tällä hetkellä MLS-seura Inter Miamia ja kuuluu myös Venezuelan jalkapallomaajoukkueeseen.
Ura.
Seurajoukkueura.
Martínez aloitti uransa Venezuelan Primera Divisiónin Caracas FC:ssä, jossa hän pelasi vuosina 2010–2012 36 ottelua onnistuen maalinteossa kahdeksan kertaa. Heinäkuussa 2012 Martínez siirtyi Sveitsin Raiffeisen Super Leaguen Young Boysiin. Hän pelasi seuran paidassa 37 ottelua onnistuen neljästi maalinteossa. Heinäkuussa 2013 Martínez siirtyi loppuvuoden kattavalla lainasopimuksella saman sarjan Thuniin, jossa hän pelasi 18 ottelua tehden kahdeksan maalia debytoiden myös Eurooppa-liigassa.
Heinäkuussa 2014 Martínez siirtyi Italian Serie A:n Torinoon. Hän debytoi seuran paidassa syyskuussa 2014 Sampdoriaa vastaan. Avausmaali syntyi saman vuoden joulukuussa Palermon verkkoon. Avauskaudellaan Martínez teki 26 ottelussa kolme maalia. Kaudella 2015–2016 hän osui 21 ottelussa niin ikään kolme kertaa.
Maajoukkueura.
Martínez pelasi vuosina 2011–2013 Venezuelan alle 20-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa neljä ottelua onnistuen kahdesti maalinteossa.
Venezuelan jalkapallomaajoukkueessa Martínez debytoi elokuussa 2011 ystävyysottelussa El Salvadoria vastaan. Avausmaali syntyi toukokuussa 2013 niin ikään El Salvadorin verkkoon. Vuoden 2015 Copa Américassa Martínez pelasi kahdessa ottelussa. Hän kuuluu Venezuelan joukkueeseen myös vuoden 2016 Copa América Centenariossa.
Pontus Jansson

Pontus Sven Gustav Jansson (s. 13. helmikuuta 1991 Arlöv) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2023–2024 kotimaassaan Malmö FF:ää. Hän on pelannut myös Italiassa ja pitkään Englannissa. Oikeajalkainen Jansson on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pelannut myös Ruotsin maajoukkueessa.
Seurajoukkueura.
Jansson aloitti uransa kaudella 2009 Allsvenskanin Malmö FF:ssä pelaten kahdessa ottelussa. Samana vuonna hän oli lainalla Ruotsin 2. divisioonan IFK Malmössä tehden yhdeksässä pelaamassaan ottelussa neljä maalia. Jansson voitti Malmön paidassa Allsvenskanin kausilla 2010, 2013 ja 2014 sekä Ruotsin supercupin vuonna 2013. Kaudella 2011–2012 hän debytoi seuran paidassa Eurooppa-liigassa. Yhteensä Jansson pelasi Malmössä 98 ottelua, joissa hän teki kuusi maalia.
Heinäkuussa 2014 Jansson siirtyi Italian Serie A:n Torinoon. Hän debytoi Serie A:ssa saman vuoden lokakuussa Udinesea vastaan. Avauskaudellaan Jansson pelasi yhdeksässä ottelussa. Kaudella 2015–2016 hän kärsi loukkaantumisista ja oli siksi kentällä vain seitsemässä ottelussa ja viimeisteli yhden maalin, huhtikuussa 2016 Udinesea vastaan.
Kauden 2016–2017 Jansson pelasi lainalla Englannin mestaruussarjassa Leeds Unitedissa, jonka omistukseen hän siirtyi kesällä 2017. Vuonna 2019 hän siirtyi Brentfordiin, joka kauden 2020–2021 päätteeksi nousi karsintojen kautta Valioliigaan. Jansson pelasi viiden kauden aikana mestaruussarjassa 173 ottelua ja teki niissä yhdeksän maalia. Valioliigassa hän pelasi kahden kauden aikana 49 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Brentfordissa hän oli joukkueen kapteeni. Vuonna 2023 hän palasi nuoruutensa seuraan Malmö FF:ään.
Maajoukkueura.
Jansson edusti Ruotsia alle 17-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa.
Ruotsin A-maajoukkueessa Jansson debytoi tammikuussa 2012 ystävyysottelussa Bahrainia vastaan. Vuotta myöhemmin hän oli mukana saavuttamassa King’s Cupin voittoa. Hän kuului Ruotsin ryhmään vuoden 2016 EM-kilpailuissa mutta ei saanut peliaikaa. Vuoden 2018 MM-kilpailuissa hän pelasi ensimmäisen alkulohko-ottelun Etelä-Koreaa vastaan kokonaan ja tuli tappiollisessa puolivälieräottelussa Englantia vastaan vaihdosta kentälle muutamaksi minuutiksi. Kesällä 2021 pelatuissa EM-kilpailuissa hän jäi jälleen vaihtopelaajaksi vailla peliaikaa.
Jansson ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa elokuussa 2021. Hän pelasi 27 A-maaottelua, joista viimeisen lokakuussa 2020.
Saavutukset.
Malmö FF
Ruotsi
Seksihullut / Hopeajärvi

Seksihullut / Hopeajärvi on saman nimisten yhtyeiden split-albumi, joka julkaistiin vappuna 2016 levymerkillä Bemböle Cassettes.
Kappaleet.
A-puoli: Seksihullut
B-puoli: Hopeajärvi
Elfriede Lohse-Wächtler

Anna Frida "Elfriede" Lohse-Wächtler (4. joulukuuta 1899 Dresden, Saksi, Saksa − 31. heinäkuuta 1940 Pirna, Saksi) oli saksalainen kokeileva taidemaalari, joka edusti ekspressionistista suuntausta.
Elämä.
Wächtler kasvoi keskiluokkaisessa perheessä Dresdenissä Löbtaun kaupunginosassa. Vanhemmat vastustivat hänen taiteilijahaaveitaan. Wächtler opiskeli kuitenkin Dresdenin taideakatemiassa ja muutti kotoa 16-vuotiaana elättäen itsensä tekemillään batiikkitöillä. Häntä kiehtoi Dresdenin boheemius ja dada. Wächtler osallistui myös marxilaisen vallankumousjärjestö Spartakistiliiton tapahtumiin.
Wächtler meni naimisiin harrastelijataiteilija Kurt Lohsen kanssa, mistä hänen ystävänsä eivät pitäneet. Mies tuhlasi omat ja Lohse-Wächtlerin rahat, mistä lähtien Lohse-Wächtlerin elämää vaivasi köyhyys. Pari erosi, vaikkei hankkinut virallista eroa. Kurt muutti Hampuriin, jossa kuitenkin sairastui. Lohse-Wächtler muutti hänen peräänsä huolehtiakseen hänestä, mutta Kurt hankki pian uuden rakastajan.
Lohse-Wächtlerin elämäntilanne kävi niin vaikeaksi, että hän sai hermoromahduksen ja hän pääsi mielisairaalaan lepäämään. Sairaalassa hän maalasi muotokuvia muista potilaista, niin kutsutut Friedrichsbergin muotokuvat ("Friedrichsberger Köpfe"), joita kriitikot ylistivät. Toivuttuaan Lohse-Wächtler oli vuosia hyvin tuottelias, maalaten syrjäytyneitä ja vähemmistöjä. Hänellä meni kuitenkin henkilökohtaisesti huonosti, hän tunsi itsensä henkisesti eristäytyneeksi ja kärsi ajoittain asunnottomuudesta.Lohse-Wächtler muutti takaisin vanhempiensa luokse Dresdeniin, minkä he kokivat häiritsevänä. Vuonna 1932 isä toimitti hänet Arnsdorfin mielisairaalaan, jossa hänellä diagnosoitiin skitsofrenia. Vuonna 1935 Kurt otti virallisen avioeron vedoten parantumattomaan mielisairauteen. Miehellä oli kuitenkin jo useita lapsia avopuolisonsa kanssa. Lohse-Wächtler taas joutui samana vuonna pakkosteriloiduksi, koska natsit olivat säätäneet eugenistisen "lain perinnöllisestä terveydestä". Nöyryyttävän kokemuksen jälkeen hän lopetti maalaamisen ja piirtämisen.
Vuonna 1940 Lohse-Wächtler joutui holokaustin uhriksi. Adolf Hitlerin joukkotuhontaohjelma Aktion T4 määräsi henkisesti tai ruumiillisesti vammaisiksi katsotut eli "elämän, joka ei ole elämisen arvoista" murhattavaksi. Lohse-Wächtler murhattiin heinäkuun 1940 lopussa Sonnensteinin mielisairaalassa Pirnassa.
Aigles de Nice

Aigles de Nice on ranskalainen jääkiekkoseura, joka pelaa maan pääsarjassa Ligue Magnusissa.
Joukkue kaudella 2025-2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Nordstrandischmoor

Nordstrandischmoor on pieni saari, luoto (), Saksassa, Jyllannin niemimaan länsipuolella, Nordstrandin saaren pohjoispuolella. Saari kuuluu Nordstrandin kuntaan.
Saarella on 18 asukasta. Saarelaisten elinkeinot ovat maatalous ja matkailu. Saarelle johtaa pengersilta, jolla kulkee rautatie, Lorenbahn.
Kelly Reilly

Jessica Kelly Siobhán Reilly (s. 18. elokuuta 1977) on englantilainen näyttelijä. 
Hän on ollut kaksi kertaa ehdolla Olivier-palkinnon saajaksi. Vuonna 1995 Reilly sai ehdokkuuden roolistaan Miss Juliena näytelmässä "After Miss Julie" ja vuonna 2007 roolistaan Desdemonana näytelmässä "Othello".
Lauri Koivisto

Lauri Emil Koivisto (15. toukokuuta 1893 Ylistaro – 23. joulukuuta 1978 Seinäjoki) oli suomalainen yrittäjä ja liikemies, joka tuli tunnetuksi Etelä-Pohjanmaan autokaupan keskeisenä hahmona 1930-luvulta 1970-luvulle. Hän toimi 1920-luvun lopulla perustamansa seinäjokelaisen L. Koiviston Autoliike Oy:n toimitusjohtajana koko sen toiminta-ajan 1927–1974 ja perusti myös autokoritehdas Penkon. 1950-luvulla hän omisti hetken aikaa Opel-tuotemerkin. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1960.
Elämä ja ura.
Koivisto syntyi Ylistaron Untamalassa. Käytyään muutaman vuoden oppikoulua Kristiinassa hän kävi Vaasan kauppakoulun 1913–1914. Liikeuransa hän aloitti töysäläisen kauppias Nestori Hautalan renkinä, työskenteli sitten osuuskaupoissa Pyhäjärvellä ja Teuvalla ja vuodet 1921–1926 pietarsaarelaisen J. A. Holmin tupakkatehtaan edustajana.
Oman yrittäjäuransa Koivisto aloitti ostamalla Seinäjoen Soitin- ja Paperikaupan. Sen sivussa hän alkoi tehdä myös autokauppaa, joka tuohon aikaan tarkoitti lähinnä kuorma-autoja. Kolmen muun osakkaan kanssa hän perusti vuonna 1927 Seinäjoen Auto Oy:n, jonka hän jo pian omisti kokonaan. Yritys oli lähellä konkurssia 1930-luvun lamavuosina, mutta ainoa velkoja General Motors oli pitkämielinen. Sotavuosina Koivisto perusti Penko Oy:n valmistamaan autojen ”häkäpönttöjä” eli puukaasuttimia. Asemasodan aikana Penko siirtyi Sortavalaan varustamaan Suomen armeijan autoja. Sotien jälkeen Penkosta tuli erikoisajoneuvojen korien valmistaja.
Vasta sotien jälkeen Koiviston autoliike alkoi nopeasti kasvaa yhden miehen yrityksestä maakunnan johtaviin kuuluvaksi autokaupaksi. Vuonna 1955 Koivisto osti Neuvostoliiton sotasaaliiksi saksalaisilta ottaman Opel-tuotemerkin ja myi sen edelleen päämiehelleen General Motorsille. Vuoteen 1963 mennessä Koivisto omisti jo 13 autoliikettä, jotka korjaamoineen työllistivät noin 300 ihmistä. L. Koiviston Autoliike toimi vuoteen 1974 ja Koiviston pojan Pentti Koiviston johtama Penko Oy vuoteen 1985.
Koivisto toimi omien yritystensä ohella parikymmentä vuotta Seinäjoen kauppalan kunnallispolitiikassa sekä kymmenissä luottamustehtävissä liike-elämän järjestöissä. Hän oli perustamassa Etelä-Pohjanmaan Käsi- ja Pienteollisuusliittoa, Etelä-Pohjanmaan kauppakamaria ja Seinäjoen Oriyhdistystä. Hän toimi myös muun muassa Untamalan Saha Oy:n johtokunnan puheenjohtajana, Lakeuden Risti -kirkon rakennustoimikunnassa ja Etelä-Pohjanmaan Voima Oy:n ja Etelä-Pohjanmaan musiikkiopiston hallituksessa. Hän vaikutti Seinäjoen kauppakoulun perustamiseen 1952 ja Vaasan kauppakorkeakoulun syntymiseen 1966. Hänen yhteiskunnallinen vaikutuksensa jatkuu Suomen Kulttuurirahaston Etelä-Pohjanmaan rahaston piirissä toimivan Oili ja Lauri Koiviston rahaston myötä.
Koivisto oli pitkäaikainen Seinäjoen Yrittäjät ryn puheenjohtaja. Hänestä tehtiin kunniapuheenjohtaja.
Lauri Koiviston ja hänen puolisonsa Olga Siviä Jatkolan poika Erkki Koivisto (1927–2012) oli Tampereen yliopiston radiologian professori.
Alexander Axén

Alexander Axén (s. 15. lokakuuta 1971) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. 
Ura.
Axén aloitti jalkapalloilijan uransa 6-vuotiaana, kun hän liittyi Örebro SK:n juniorijoukkueeseen vuotta vanhempien ikäluokan joukkueeseen. ÖSK:n edustusmiehistöön Axén ei koskaan edennyt, mutta pelasi sittemmin Rynninge IK:ssa ja BK Forwardissa, jossa häntä valmensi Benny Lennartsson. Axén on kertonut, että Lennartssonista tuli hänen mentorinsa ja kokenut valmentaja on vaikuttanut paljon Axénin omaan uraan. Axén aloitti valmennusuransa vuonna 1998 Hovsta IF:ssa ja palasi entiseen seuraansa Rynningeen valmentajaksi vuonna 2000. Hän nosti joukkueen parhaimmillaan 2. divisioonaan vuonna 2005.
Kaudella 2007 Axén työskenteli Benny Lennartssonin apuvalmentajana IK Startissa ja kauden jälkeen hän palasi kasvattajaseuransa Örebron palvelukseen Sixten Boströmin apuvalmentajaksi. Kaksikko luotsasi ÖSK:n tukevasti Allsvenskanin keskikastiin seitsemänneksi. Kauden 2008 jälkeen Axén siirtyi GAISin päävalmentajaksi. Axénin johdolla GAIS sijoittui parhaimmillaan Allsvenskanissa viidenneksi kaudella 2011, mutta menestys katosi nopeasti. Kaudella 2012 joukkue pelasi heikosti ja liigan hännille juuttunut seura erotti Axénin kesäkuussa 2012.
Kaudeksi 2013 Axén teki paluun Örebro SK:n organisaatioon pelaajakehityksestä vastaavaksi valmentajaksi. Kesäkuussa 2014 hänestä tuli seuran päävalmentaja. Axénin johdolla seura kohensi peliesityksiään ja sijoittui lopulta kauden 2014 päätteeksi Allsvenskanissa kuudenneksi. Kaksi seuraavaa kautta sujuivat Örebrolta kehnommin ja sijoitus oli molemmilla kausilla yhdeksäs. Elokuussa 2017 Örebro ilmoitti, ettei Axén jatka päävalmentajana kauden jälkeen. Axén jätti lopulta tehtävänsä jo elokuun lopussa Örebron ollessa liigassa sijalla 11.
Muuta.
Axén on intohimoinen brittijalkapallon ystävä ja hän on ammentanut omaan valmennusfilosofiaansa elementtejä englantilaisseurojen pelitavoista. Hän on myös kertonut olleensa jo nuorena AIK:n kannattaja ja käyttäneensä 1980-1990-luvuilla lähes kaikki rahansa matkustaakseen AIK:n otteluihin.
Tomás Rincón

Tomás Eduardo Rincón Hernández (s. 13. tammikuuta 1988 San Cristóbal) on venezuelalainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Torinoa. Oikeajalkainen Rincón on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Venezuelan jalkapallomaajoukkueeseen, jonka kapteenina hän toimii.
Ura.
Seurajoukkueura.
Rincón aloitti uransa kotimaansa pääsarjan Zamora FC:ssä, jossa hän pelasi kaudella 2007–2008 33 ottelua osuen kerran. Kauden 2008–2009 hän pelasi saman sarjan Deportivo Táchirassa 19 ottelua. Tammikuussa 2009 Rincón siirtyi Saksan Bundesliigan Hamburger SV:hen ensin lainasopimuksella ja myöhemmin pysyvällä sopimuksella. Hän debytoi Bundesliigassa huhtikuussa 2009 Hoffenheimiä vastaan. Tuo oli hänen ainoa bundesliigaottelunsa kaudella 2008–2009. Samalla kaudella hän debytoi myös Eurooppa-liigassa. Yhteensä Rincón pelasi Hamburger SV:n paidassa vuosina 2009–2014 106 ottelua.
Heinäkuussa 2014 Rincón siirtyi Italian Serie A:n Genoaan. Hän teki debyyttinsä seuran paidassa seuraavassa kuussa Napolia vastaan. Avauskaudellaan Rincónille kertyi 29 ottelua. Ensimmäisen maalinsa Genoan paidassa Rincón teki marraskuussa 2015 Sassuolon verkkoon. Kaudella 2015–2016 Rincón teki kolme maalia 33 ottelussa. Kolmannella kaudellaan hän pelasi Genoassa 16 liigaottelua ja siirtyi tammikuussa Juventukseen, jossa hän pelasi 13 Serie A -ottelua ja muutamia minuutteja kolmessa Mestarien liigan ottelussa. Elokuussa 2017 Rincón siirtyi lainalle Torinoon ja seuraavana kesänä hän solmi Torinon kanssa pysyvän sopimuksen.
Maajoukkueura.
Rincón pelasi vuosina 2006–2007 kuusi ottelua Venezuelan alle 20-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa.
Venezuelan jalkapallomaajoukkueessa Rincón debytoi helmikuussa 2008 ystävyysottelussa Haitia vastaan. Hän kuului Venezuelan vakiokokoonpanoon vuosien 2011, 2015, 2016 ja 2019 Copa Américassa.
Tomi Karttunen

Tomi Petteri Karttunen (s. 10. joulukuuta 1969 Kangasala) on Suomen evankelis-luterilaisen Kirkkohallituksen ulkoasian osaston teologian ja ekumenian johtava asiantuntija (2008–). Hän on valmistunut Helsingin yliopistosta teologian lisensiaatiksi 2002 ja Joensuun yliopistosta teologian tohtoriksi 2004. Karttunen sai 2008 The John Templeton Award for a Theological Promise -palkinnon väitöskirjastaan. Hän on myös Itä-Suomen yliopistossa systemaattisen teologian, erityisesti ekumeniikan dosentti, ja Helsingin yliopistossa dosentuurin alana on dogmatiikka. 
Karttunen on vihitty papiksi 1994, ja hän on toiminut pappina Seinäjoen, Alavuden, Someron, Luopioisten, Sahalahden ja Kangasalan seurakunnissa. Vuosina 2007–2008 hän toimi Joensuun yliopiston systemaattisen teologian vs. yliopistonlehtorina. Karttunen on toiminut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon teologisten dialogien sihteerinä joulukuusta 2008 lukien. Hän on työskennellyt muun muassa luterilais-katolisen dialogidokumentin "Communion in Growth. Declaration on the Church, Eucharist, and Ministry" pääluonnostelijana ja työryhmän sihteerinä.
Karttunen vastaa asiantuntijana Suomen evankelis-luterilaisen kirkon teologisista dialogeista ja ekumeenisesta teologiasta ja toimii luterilais-anglikaanisen Porvoon kirkkoyhteisön yhteydenpitoryhmän jäsenenä sekä Kirkkojen maailmanneuvoston Faith and Order -komission konsulttina. Hän on myös Suomen Ekumeenisen Neuvoston hallituksen jäsen.
Tyrannosaurit

Tyrannosaurit (Tyrannosauroidea) on petodinosaurusten yläheimo. Tyrannosaurit ilmestyivät keskisellä jurakaudella 175 miljoonaa vuotta sitten. Ne olivat luultavasti ensin höyhenpeitteisiä pieniä petoja, mutta kehittyivät miljoonien vuosien saatossa myöhäisen liitukauden jättiläisiksi, kuten "Tarbosaurus". Muita suuria tyrannosaureja olivat "Yutyrannus" ja "Tyrannosaurus rex", joka oli myös tyrannosauruksista suurin. Tyrannosaurit kuolivat sukupuuttoon liitukauden lopulla tapahtuneessa joukkosukupuutossa 65 miljoonaa vuotta sitten.
Ulkonäkö.
Tyrannosaureilla oli suuri kallo ja leuat suhteessa niiden ruumiinkokoon, pienet mutta vahvat eturaajat, joissa oli kaksi tai kolme varvasta, sekä pitkät, juoksemiseen soveltuneet jalat. Suurilla tyrannosaureilla leuat olivat hyvin voimakkaat, ja niitä reunustaneet kulmahampaat soveltuivat luiden murskaamiseen. Joillakin varhaisilla tyrannosaureilla oli päässään heltta: esimerkiksi "Proceratosauruksella" oli kuonon kärjessä pieni vahva heltta, joka saattoi tosin olla paljon pidempi. Höyhenpeitteisellä "Guanlongilla" saattoi olla kuonosta pään takaosaan kulkenut ontto heltta, jolla se ehkä houkutteli kumppania.
De la Gardien sotaretki

De la Gardien sotaretki oli vuosina 1609–1610 tapahtunut Jakob De la Gardien johtama sotaretki, jolla Ruotsi pyrki tukemaan Moskovan Venäjän valtaistuimelle noussutta Vasili Šuiskia. 
Taustaa.
Sotaretken taustana oli niin sanottu sekasorron aika, johon Venäjä oli joutunut Rurikin hallitsijasuvun sammuttua. Tämä mahdollisti Ruotsin ja Puolan sekaantumisen Venäjän sisäpolitiikkaan. Kumpikin valtio pyrki voimakeinoin tukemaan omaa ehdokastaan hallitsijaksi. Ruotsin ehdokkaana oli Vasili Šuiski, joka oli luvannut Viipurin sopimuksessa Ruotsille palkkioksi avusta Käkisalmen läänin. 
Sota.
Sotaretki alkoi 11. maaliskuuta 1609 Viipurista, kun Jakob De la Gardien johtama 5 000 miehen armeija aloitti marssinsa Kaprion, Iivananlinnan ja Novgorodin kautta kohti Moskovaa. Kaupunki miehitettiin 12. maaliskuuta 1610. Armeija kärsi kuitenkin Klušinon taistelussa 4. heinäkuuta 1610 murskaavan tappion puolalaisia vastaan, ja sen jäännökset joutuivat vetäytymään takaisin Ruotsin alueelle. Kun Venäjän valtaistuimelle noussut Puolan ehdokas Vladislav Vaasa kieltäytyi luovuttamasta Käkisalmen lääniä, Ruotsi aloitti Venäjää vastaan Inkerin sodan.
Topias Koukkula

Topias Koukkula (s. 17. huhtikuuta 1996) on suomalainen kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä. Koukkula edustaa Turun Urheiluliittoa ja hänen valmentajanaan toimii Johan Meriluoto.
Kalevan kisoissa Koukkula on ollut kolmiloikassa parhaimmillaan hopealla 2018 tuloksella 15,72 ja 2022 tuloksella 16,01. Pronssia hän on saavuttanut vuonna 2015 tuloksella 15,43 m, vuonna 2017 tuloksella 15,51 m, vuonna 2019 tuloksella 16,12 m, vuonna 2020 tuloksella 15,88 m, vuonna 2021 ennätystään sivunneella tuloksella 16,14m ja vuonna 2023 tuloksella 15,81 m. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti pituushypyssä kultaa 2020 ennätyksellään 767. Kolmiloikassa hän saavutti kultaa 2022 tuloksella 15,75 ja hopeaa vuonna 2018.
Alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2015 Eskilstunassa Koukkula sijoittui kolmiloikassa kahdeksanneksi tuloksella 15,55 m.
Koukkulan kolmiloikkaennätys on 30. kesäkuuta 2018 Jämsän kestävyysjuoksu-, pituus- ja 3-loikkakarnevaaleilla hypätty 16,14 m.
Koukkula toimii Yleisurheilijat ry:n puheenjohtajana kaksivuotiskaudella 2023–2024.
Lähde: Tilastopaja
Philippe Hinschberger

Philippe Hinschberger (s. 19. marraskuuta 1959) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Heinäkuusta 2021 lähtien hän on toiminut Amiensin päävalmentajana. 
Ura.
Hinschberger edusti koko pelaajauransa ajan FC Metziä. Hän debytoi joukkueessa vuonna 1977 ja pelasi kaikkiaan 430 sarjaottelua 15 vuoden aikana. Hän voitti seuran paidassa Metzin historian ensimmäisen Ranskan cupin 1984 ja toistamiseen 1988. Hinschberger lopetti uransa seurassa vuonna 1992.
Pelaajauransa jälkeen Hinschberger jatkoi uraansa Metzissä juniorivalmentajana. Kesällä 1996 hän jätti seuran lähes kahden vuosikymmenen jälkeen ja siirtyi FC Sochaux'n apuvalmentajaksi kaudeksi 1996/97. Kauden jälkeen hän jätti seuran ja siirtyi päävalmentajaksi CS Louhans-Cuiseaux'n joukkueeseen. Joukkue putosi hänen alaisuudessaan Nationaliin, mutta nousi jälleen sarjan mestarina takaisin Ligue 2:een keväällä 1999. Jälleen edessä oli kauden jälkeen putoaminen, ja kun Louhans jäi kaudella 2000/01 Nationalin keskikastiin jätti Hinschberger seuran.
Louhansista lähtönsä jälkeen Hinschberger valmensi Ligue 2:ssa Chamois Niortais'ta ja Le Havrea. Hän palasi Niortais'n peräsimeen kesällä 2005 joukkueen pudottua Nationaliin. Hän nosti seuran takaisin sarjaporrasta ylemmäs, mutta sai kehnojen tulosten vuoksi potkut helmikuussa 2007. Kesällä 2007 hän siirtyi Stade Lavalin peräsimeen. Hän nosti seuran Nationalin kakkossijan myötä Ligue 2:een kaudella 2008/09 ja seuraavalla kaudella joukkue oli peräti kahdeksas. Tulevina kausina tulokset heikkenivät ja Laval jumittui Ligue 2:n putoajakandidaatiksi. Lopulta Hinschberger sai potkut seurasta helmikuussa 2014.
Kesäkuussa 2014 Hinschbergeristä tuli Créteilin päävalmentaja. Hän sai kuitenkin potkut jo marraskuussa 2014 seuran pudottua yllättäen jatkosta Ranskan cupissa.
Joulukuussa 2015 Hinschberger palasi vanhan seuransa FC Metzin palvelukseen korvaten José Rigan päävalmentajana. Hinschbergerin johdolla Metz taisteli tasaisessa Ligue 2:n kärkitaistelussa kolmanneksi ja seura nousi kauden 2015/16 päätteeksi takaisin pääsarjaan maalieron turvin ennen Le Havrea. Kaudella 2016/17 Metz pelasi odotuksia paremman kauden ja säilytti sarjapaikkansa sijoittumalla liigassa sijalle 14. Kausi 2017/18 sujui heikommin ja Hinschberger sai potkut seurasta lokakuun lopulla 2017, kun Metz oli juuttunut liigan viimeiseksi voitettuaan vain yhden ottelun. 
Kesäkuussa 2018 Hinschbergeristä tuli Ligue 2:een nousseen Grenoble Footin päävalmentaja. Hinschbergerin johdolla Grenoble säilytti paikkansa Ligue 2:ssa ja sijoittui parhaimmillaan neljänneksi kaudella 2020/21. Samaisen kauden jälkeen Hinschberger jätti Grenoblen ja siirtyi Amiensin päävalmentajaksi.