tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kalat (tähdistö)

Kalat (latinaksi "Pisces", genetiivi "Piscium") on heikkotähtinen laaja tähdistö Pegasuksen edustalla, jonka muodossa on nähty kala tai kaksi jo tuhansia vuosia sitten. Kalat on horoskoopin tähdistö. Sen suuri osa – ja suurin asterismi, jota pidettiin useimmissa eurooppalaisissa kulttuureissa kreikkalais-roomalaisen antiikin aikana kaukaisena kalaparina, jotka on yhdistetty yhdellä langalla ja jotka kumpikin liittyvät huipulta – sijaitsevat pohjoisella taivaanpuoliskolla. Sen vanha tähtitieteen symboli on Kalat-symboli (♓︎). Sen latinankielinen nimi tarkoittaa "kaloja". Se on lounaaseen samankokoisen Vesimiehen ja idässä pienemmän Oinaan välissä. Ekliptika ja taivaan päiväntasaaja leikkaavat tämän tähdistön sisällä ja Neitsyessä. Tämä tarkoittaa, että aurinko kulkee suoraan päiväntasaajan yläpuolella, keskimäärin suunnilleen tässä pisteessä taivaalla, maaliskuun päiväntasauksen aikaan.
Kalojen tähdistössä on nykyään kevättasauspiste, ekvaattorin ja eläinradan leikkauspiste, jossa Aurinko on kevättasauspäivänä 22. maaliskuuta.
Kaloissa on yksi Messierin kohde, M74, joka on suuri kierteisgalaksi. Kalojen kuviossa sijaitsee myös Van Maanenin tähti, harvinainen esimerkki valkoisesta kääpiöstä, joka 12,2 magnitudin kirkkaudellaan erottuu 20 cm kaukoputkella.
Tähdet.
Kalojen tähdistöön kuuluu 21 tähteä. Huomaa: magnitudi tarkoittaa tässä näennäistä magnitudia.
Näiden tähtien himmeyden vuoksi tähdistö on käytännössä näkymätön missään suurkaupungissa tai sen lähellä valosaasteen takia.
Historia ja mytologia.
Kalat on horoskooppitähdistö Vesimiehen ja Oinaan välillä. Vaikka astrologisen merkin, vesimerkin Kalat katsotaan kiinnittyvän ekliptisiin pituusasteisiin 330° - 0, kun aurinko on näillä, se on nyt enimmäkseen Vesimiehessä, johtuen tähdistön ja merkin yhtymäajasta tapahtuneesta precessiosta. Prekessio johtaa länsimaisen astrologian eläinradan jakautumiseen, joten ne eivät vastaa nykyisellä aikakaudella samanlaisia nimiä kantavia tähtikuvioita, kun taas hindu- ja jainkulttuurissa laajalti käytetty Jyotiṣa liittää tapahtumat Auringon nykyisiin taustatähtikuvioihin.
Kefeus (tähdistö)

Kefeus (latinaksi "Cepheus", genetiivi "Cephei") on varsin huomaamaton tähdistö pohjoisella tähtitaivaalla lähellä Pohjantähteä Kassiopeian vierellä. Linnunrata kulkee Kefeuksen halki. Tarun mukaan kuningas Kefeus oli Kassiopeian puoliso ja Andromedan isä.
Mu (μ) Cephei eli Granaattitähti on poikkeuksellisen punainen tähti, jonka kirkkaus vaihtelee epäsäännöllisesti.
Delta (δ) Cephei on tunnettu muuttuja, jonka 5,4 vuorokauden jaksoisen kirkkauden vaihtelun (3,3—4,4 mag) voi erottaa paljain silmin. Muuttujaksi sen havaitsi ensimmäisenä kuuromykkä John Goodricke vuonna 1784. Delta Cephei on kefeidien muuttujaluokan prototyyppi, galaktisten etäisyysmittausten "standardikynttilä", jollaisilla on määritetty muun muassa Andromedan galaksin M31 etäisyys.
"Kruger 60" on 10 magnituden tähtipari 13 valovuoden päässä. Sen muodostaa kaksi punaista kääpiötä, joiden kiertoaika on 44 vuotta. Lähellä Pohjantähteä on NGC 188, joka on yksi vanhimmista avoimista tähtijoukoista. Kefeuksessa on myös Herschelin löytämä kierteisgalaksi NGC 6946, jossa havaittu poikkeuksellisen monta supernovaa: seitsemän kappaletta 85 vuodessa.
Darwin-palkinto

Darwin-palkinto () on yhdysvaltalaisen tieteilijän Wendy Northcuttin keksimä, luonnontieteilijän ja evoluutioteorian isän Charles Darwinin mukaan nimetty internetissä myönnettävä ironinen palkinto. Se myönnetään ihmisille, jotka ovat poistaneet perimänsä lajin geenipoolista "erityisen typerällä tavalla" ja parantaneet näin ihmislajin pitkäaikaisia selviytymismahdollisuuksia. Perimänsä voi poistaa geenipoolista esimerkiksi kuolemalla tai steriloimalla itsensä. Mikäli tapahtuman aikana kuolee viattomia sivullisia (joiden perimä geenipoolissa olisi mahdollisesti ollut hyödyksi), palkintoehdokas hylätään. Kaupunkilegendojen päätymistä palkituiksi pyritään välttämään.
Edellytykset.
Jotta henkilö voisi päätyä ehdokkaaksi Darwinin palkintojen listalle, hänen on täytettävä joitakin ehtoja:
Ehdokkaalla saa olla aiempia lapsia, mutta hänen tulee olla tapahtuneen seurauksena steriili tai kuollut. Kunniamainintaan tarvitaan ainoastaan tilanne, jossa tällaiset seuraamukset olisivat olleet todennäköisiä.
Ehdokkaan saavutuksen on oltava osoitus ainutlaatuisesta tai suorastaan sensaatiomaisesta ajattelemattomuudesta. Näin ollen tavanomaiset, mutta silti typerät toiminnot kuten esimerkiksi sängyssä tupakointi eivät kelpaa. Vastakkaisena esimerkkinä tupakoinnin aiheuttama itsesyttymistapaus, jossa henkilön ihoa oli hoidettu tulenaralla parafiinipohjaisella voiteella ja henkilölle oli nimenomaan teroitettu tupakointikieltoa, on kelvannut ehdokkaaksi.
Ehdokkaan on hankkiuduttava kohtalokkaaseen tilanteeseen oman toimintansa tuloksena. Siihen ei saa olla muiden henkilöiden myötävaikutusta.
Ehdokas ei saa olla tapahtumahetkellä alkoholin tai huumaavien aineiden vaikutuksen alaisena. Hänellä ei saa olla todettua mielenterveysongelmaa ja hänen on oltava täysi-ikäinen. Kuitenkin joissakin tapauksissa on mukana ollut ehdokkaita, jotka ovat juopuneita tapahtumahetkellä.
Kohtalokkaan tapahtuman on oltava dokumentoitu niin, että se voidaan varmistaa todella tapahtuneeksi.
Suomalaiset.
Suomalaisia palkinnon voittajia on kolme. Vuonna 1996 palkittiin mies, joka jäi ratapihalla kemikaalivaunun alle irrotettuaan sen junasta turvamääräysten vastaisesti junan liikkuessa. Vuonna 2001 palkittiin mies, joka bensiinin loputtua yritti huonon sään aikana pysäyttää ohiajavan auton makaamalla keskellä moottoritietä. Vuonna 2013 palkittiin suomalaismies, joka yritti purkaa Lapista löytämäänsä panssarintorjunta-aseen kranaattia aiheuttaen ammuksen osittaisen räjähdyksen. Lähiympäristön onneksi muut miehen keräilemät kymmenet ammuskilot eivät räjähtäneet.
Kirjallisuus.
Wendy Northcutt on kirjoittanut aiheesta useita kirjoja, joista on suomennettu ainakin kaksi.
Kettu (tähdistö)

Kettu (latinaksi "Vulpecula", genetiivi "Vulpeculae") on himmeä tähdistö Joutsenen vasemman ”siiven” alla Delfiinin yläpuolella. Tähdistön poikki kulkee Linnunrata.
Tähtiä.
Ketun kirkkain tähti on Anser ("α Vulpeculae"), 297 valovuoden päässä oleva M0 III -tyypin punainen jättiläinen, jonka magnitudi on vaatimaton +4,44m. Se on myös kiikareilla erottuva optinen kaksoistähti.
Vuonna 1967 löydetty ensimmäinen pulsari "PSR 1919+21" löydettiin Ketun tähdistöstä. PSR 1919+21 löydettiin vahingossa kun tähtitieteilijät Antony Hewish ja Jocelyn Bell etsivät kvasaareja. Pulsari sykki ja sykkii edelleen 1,3373 sekunnin välein ja sen kirkkaus on +8,22m. Aikaisemmin kohde tunnettiin merkinnällä CP 1919 (Cambridge Pulsar near Right ascension 19h 19m), nykyinen merkintä tulee sanasta Pulsar ja kohteen koordinaateista taivaalla (rektaskensio 19h 19 min ja deklinaatio +21 astetta).
Syvän taivaan kohteita.
Ketussa on yksi tunnetuimmista planetaarisista sumuista, Nostopainosumu M27, joka erottuu jo kiikareilla. Sen löysi 1764 ranskalainen tähtitieteilijä Charles Messier. Sumu on noin 3 000–4 000 vuotta vanha (toiset lähteet arvioivat iäksi jopa 48 000 vuotta) ja Maasta tuhannen valovuoden päässä, taivaalla sumun läpimitta on noin kahdeksan kaariminuuttia, kokonaisuudessaan noin 15 kaariminuuttia jos mukaan lasketaan sumua ympäröivä himmeä "halo". Se on tähtitaivaan planetaarisista joukoista toiseksi kirkkain heti Vesimiehen Helix-sumun jälkeen. Nostopainosumusta kaksi astetta länteen sijaitsee 20–30 tähden muodostama avoin tähtijoukko NGC 6830.
"Cr 399" on pieni, noin yhden asteen läpimittainen tähtiasterismi Ketun tähdistön oikealla alareunalla. Se muistuttaa hieman nurin päin olevaa vaateripustinta. Per Collinder luokitteli kohteen avoimeksi joukoksi vuonna 1931, mutta 1970 tehty tutkimus osoitti että vain kuusi kirkkainta tähteä muodostavat joukon. Vuodesta 1998 lähtien on Hipparcos-satelliitin mittaustuloksiin nojaten päätelty ettei kohde ole ollenkaan avoin joukko vaan sattumalta samassa suunnassa olevia tähtiä. Kohteen kokonaiskirkkaus on +3,6m ja se on Maasta noin 420 valovuoden päässä.
Historia.
Ketun tähdistön nimesi 1600-luvun lopulla Johannes Hevelius. Alkuperäiseltä nimeltään se oli "vulpecula cum ansere" (kettu hanhen kanssa) tai "vulpecula et anser" (kettu ja hanhi). Hanhi jäi myöhemmin elämään Anser-tähden nimessä. Vulpecula tarkoittaa kirjaimellisesti ”pientä kettua”.
Kilpi (tähdistö)

Kilpi (lat. "Scutum", gen. "Scuti") on pieni tähdistö ekvaattorin eteläpuolella, Linnunradan tähtipilvien kohdalla. Suomessa se näkyy parhaiten syksyisin.
Tähdistön alueella sijaitsevia Messierin kohteita ovat tiivis tähtijoukko M11, jota on epäilty välillä avoimeksi, välillä pallomaiseksi tähtijoukoksi, sekä M26.
R Scuti on puolisäännöllinen RV Tauri -tyyppinen muuttuva tähti, jonka kirkkaus vaihtelee välillä 5,7–8,4 magnitudia.
Tähtikuvion alkuperäinen koko nimi on "Scutum Sobieskii" eli Sobieskin kilpi. Johannes Hevelius nimesi sen vuonna 1690 puolalaisen kansallissankarin ja vaalikuninkaan Jan Sobieskin eli Juhana III:n (1629–1696) mukaan.
Vokseli

Vokseli () on pikselin kolmiulotteinen vastine, kolmiulotteisen kuvamatriisin kuva-alkio. 
Tyypillinen sovellusala, jossa esiintyy vokseleita, on kolmiulotteinen lääketieteellinen kuvantaminen, esimerkiksi tietokonetomografia tai magneettikuvaus. Näissä sovelluksissa kuvantamislaitteen ihmiskehosta tuottama kuva-aineisto luonnostaan muodostaa kolmiulotteisen matriisin, joka koostuu vokseleista. Jotta kuvia voidaan tarkastella kaksiulotteisella näytöllä, niistä rekonstruoidaan kaksiulotteisia esityksiä. Tavallisimmat esitystavat ovat leikkauspinta eli poikkileikkauskuva, pintarekonstruktio ja maksimi-intensiteettiprojektio. Esityskuva voidaan rekonstruoida halutusta kuvakulmasta ja kohdasta. Näin samasta materiaalista voidaan luoda halutun suuntaisia leikesarjoja ja kohdetta voidaan katsella eri suunnista. 
Kolmiulotteista kuva-aineistoa voi periaatteessa tarkastella myös kolmiulotteisella näytöllä, tai kuva-aineistosta voidaan muodostaa stereogrammi. 
Vektorigrafiikkaan ja kaksiulotteiseen pikseligrafiikkaan verrattuna kolmiulotteisen vokseligrafiikan käsittely on raskasta, koska kuva-alueen vokselien lukumäärä on verrannollinen kuvaresoluution kuutioon, kun taas pikseligrafiikassa yhden kuvan pikselimäärä on verrannollinen resoluution neliöön. Esimerkiksi resoluutioltaan 1000 x 1000 x 1000 kolmiulotteinen vokseliesitys vie raakamuodossa yhtä paljon muistia kuin 1000 kappaletta kaksiulotteista 1000 x 1000 pikselin kuvaa. Tämän vuoksi graafisten vokselimallien resoluutio on usein varsin rajoitettu.
Kuningas

Kuningas on kuningaskunnan miespuolinen monarkki. Kuningas on monarkkien nimityksistä yleisin, koska useimmat monarkiat ovat kuningaskuntia ja perinteisen käytännön mukaan monarkin miespuolisilla jälkeläisillä on kruununperimysjärjestyksessä etuoikeus valtaistuimeen ennen mahdollisia sisariaan, vaikka nämä olisivat miespuolista perijää vanhempia. Tilanne on hieman muuttumassa, kun viime vuosikymmeninä monissa kuningaskunnissa on siirrytty sukupuolesta riippumattomaan kruununperimykseen ja siten todennäköisyys sille, että maahan tulee uuden kuninkaan sijaan kruunullinen kuningatar, on suurempaa kuin aikaisemmin oli.
Yleistä.
Nykyisin kuningas on monissa maissa lähinnä symbolinen ja muodollinen valtionpäämies, jonka tehtävät ovat enemmän edustuksellisia ja seremoniallisia kuin päivänpolitiikkaan liittyviä (kuten pohjoismaisissa monarkioissa, Yhdistyneessä Kuningaskunnassa, Benelux-alueen kuningaskunnissa ja Espanjassa). Ylin vallankäyttäjä näissä maissa on tavallisesti pääministeri. Kuninkaan asema on nykyään tavallisesti perinnöllinen ja hän säilyy tavallisesti kuninkaana kuolemaansa asti, kun taas esimerkiksi presidentit valitaan määräajaksi. Kuningas voi kuitenkin vapaaehtoisesti luopua kruunusta eli jättää kuninkaan aseman.
Kuninkaan vaimosta käytetään nimitystä kuningatar. Tällaisilla kuningattarilla on harvoin varsinaista valtaa, joskin historian saatossa on ollut poikkeuksiakin. Kuninkaan kuollessa kuningatar toimii yleensä holhoojahallitsijana, jos perillinen on vielä alaikäinen. Esimerkiksi Ranskassa kuningatar Anna Itävaltalainen toimi holhoojahallitsijana vuodet 1643–1651, kunnes hänen poikansa Ludvig XIV saavutti täysi-ikäisyyden.
Kuninkaan ja kuningattaren naispuolisia jälkeläisiä kutsutaan prinsessoiksi ja miespuolisia prinsseiksi. Valtaistuimen perijä on kruununprinssi tai kruununprinsessa, paitsi Isossa-Britanniassa, jossa tällaisia arvonimiä ei ole käytössä (mutta hallitsijan vanhimmalle pojalle saatetaan myöntää Walesin prinssin arvo).
Sanan etymologia.
Suomen ja viron "kuningas"-sana on varhainen, ehkäpä jo pronssikautinen germaaninen lainasana muodosta "*kuninggaz", josta ovat muodostuneet muun muassa ruotsin "konung" ("kung"), englannin "king" ja saksan "König". Suomessa ja virossa sana on niiden ei-germaanisuudesta ja ei-indoeurooppalaisuudesta huolimatta säilynyt siis paremmin ennallaan kuin germaanikielissä, mikä on muutenkin yleistä. Sama germaaninen sana on lainattu varhain myös slaavilaisiin kieliin, joissa sitä edustaa esimerkiksi venäjän "knjaz" ("князь") ’ruhtinas’.
Sanan vertauskuvalliset merkitykset.
Kuningas-sana on levinnyt myös epävirallisiin yhteyksiin, kuten: Elvistä kutsutaan usein kuninkaaksi tai rock ’n’ rollin kuninkaaksi. Suomessa jalkapalloilija Jari Litmasesta käytetään usein lempinimeä Kuningas.
Piirtokirjoitus

Piirtokirjoitus eli epigrafi (, raapustaa, kirjoittaa) tai inskriptio () on kovaan materiaaliin kaiverrettu, hakattu tai maalattu kirjoitus tai piirros. Materiaali voi olla esimerkiksi kivi, keramiikka, metalli tai seinä.
Piirtokirjoituksia tutkiva tiede on epigrafiikka. Monet piirtokirjoitukset ovat tärkeitä lähteitä etenkin antiikin tapahtumiin. Piirtokirjoituksista on saanut alkunsa epigrammirunous.
Korkeus

Korkeus on kohteen tai välimatkan pystysuuntainen mitta pohjasta huippuun. Se määritellään tarkasteltavan koordinaatiston mukaisesti. Useimmiten pystysuunnaksi valitaan Maan painovoiman suunta. Jos mitta otetaan muussa kuin pystysuunnassa, sitä kutsutaan pituudeksi tai leveydeksi. SI-järjestelmän mukainen korkeuden yksikkö on metri. Avaruudessa ei voida aina määritellä pystysuuntaa, jolloin kolmiulotteisen kappaleen pituus, leveys ja korkeus valitaan mielivaltaisesti. Korkeuden tunnus on yleensä "h".
Korkeus geotieteissä.
Geometrisesti korkeus voidaan laskea kohtisuoraan jostakin vertausellipsoidista normaalia pitkin. Tämä korkeus tunnetaan "ellipsoidisena korkeutena" ja "geodeettisena korkeutena". Fysikaalisiin korkeuksilla sen sijaan pyritään siihen että vesi ei virtaisi mihinkään suuntaan samalla korkeudella. Ne johdetaan Maan painovoimakentän potentiaalieroista. Näitä korkeuksia ovat ortometrinen korkeus, normaalikorkeus ja dynaaminen korkeus. Painovoimaan liittyvä korkeus voidaan laskea vaaituksella määritetystä geopotentiaaliluvusta tai kolmiulotteisella paikanmäärityksellä yhdistettynä geoidimalliin.
Radiolinkki

Radiolinkki on tietoliikenteessä yhteys kahden paikan välille radiotietä hyväksikäyttäen. Linkki voidaan muodostaa kiinteiden mastojen välille, tai se voidaan rakentaa maastoon väliaikaista käyttöä vasten (esimerkiksi puolustusvoimien viestiliikenne, tai television ulkolähetykset).
Paikkojen maksimietäisyys toisistaan riippuu käytettävästä taajuudesta. Pienillä taajuuksilla etäisyys on suuri, esimerkiksi alle 10 GHz taajuudella etäisyys voi olla jopa 60 kilometriä, rajoittavana tekijänä on käytännössä vain esteetön näköyhteys antennien välillä, mikä maan kaarevuuden takia edellyttää riittävän korkeita mastoja. Vastaavasti taajuuden kasvaessa etäisyys lyhenee, tärkeimpänä rajoittavana tekijänä on sateen aiheuttama vaimennus, joka kasvaa etäisyyden ja taajuuden kasvaessa. Esimerkiksi 59 GHz taajuudella maksimietäisyys on vain 500 metriä. Pidempiä yhteyksiä voidaan muodostaa kytkemällä radiolinkkijänteitä peräkkäin.
Tyypillisen mikroaaltoradiolinkin lähetysteho on 100 mW (+20 dBm) suuruusluokkaa. Antennin vahvistus on 30-45 dBi. Vastaanottoteho on esimerkiksi -40 dBm, vastaanottimen katkosraja on -80 dBm. Häipymisvara on siten esimerkiksi 40 dB, jolloin sateen aiheuttaman katkoksen pituus jää taajuudesta riippuen tyypillisesti alle minuuttiin pahimpanakaan kuukautena vuodessa.
Suomessa on mikroaaltoradiolinkkejä käytössä muun muassa 7, 13, 15, 18, 23, 32 ja 38 GHz taajuusalueilla. Tyypillinen sovellus on matkapuhelintukiaseman ja runkoverkon välinen yhteys. Linkin kapasiteetti oli aiemmin GSM-verkossa esimerkiksi 8 Mbit/s, 3G-tukiasemayhteyksillä 40-400 Mbit/s ja 4G/5G-verkoissa 1-2 Gbit/s. 
Suomen ensimmäisen puhelinliikenteen radiolinkkiyhteyden rakensi Oulun Puhelin Osakeyhtiö Oulun ja Utajärven välille. Noin 60 kilometrin pituinen viisikanavainen linkkiyhteys valmistui joulukuussa 1954 ja otettiin käyttöön tammikuun alussa 1955.
Aiheesta muualla.
Viestintävirasto - Radiolinkit
Pessimismi

Pessimismi tarkoittaa huonojen puolien näkemistä kaikessa tai oletusta, että asiat pahenevat, epäilevää suhtautumista tulevaisuuteen. Pessimismi on elämänkatsomuksena synkkä ja tarkoittaa taipumusta nähdä asiat yksinomaan synkässä valossa. Filosofiassa pessimismi on näkemys, jonka mukaan maailma on paha ja elämä arvoton.
Käsite pessimismi on lähtöisin latinan sanasta "pessimus", “pahin”. Pessimismi on optimismin antiteesi. Optimisti suhtautuu tulevaisuuteen toiveikkaasti, kun taas pessimistin odotukset ovat lohduttomia. Pessimismi tarkoittaa toivotonta asennetta suhteessa elämään ja olemassaoloon, ja siihen liittyy näkemys siitä, että tuska ja pahuus vallitsevat maailmassa. Maija-Riitta Ollilan mukaan pahimman varalle varautuminen tekee pessimistinä olemisesta voimavaroja kuluttavamman kuin optimismista.
Pessimismi uskonnoissa ja filosofiassa.
Filosofiassa ja uskonnoissa on esiintynyt useita pessimistisiä näkemyksiä. Pythagoralaisuudessa lihallinen olemassaolo nähdään pelkkänä epäpuhtaan sielun katumusharjoituksena, josta se voi lopullisesti vapautua joko seremoniallisen puhdistautumisen tai filosofisen mietiskelyn kautta. Samantyyppinen pessimistissävytteinen suhtautuminen fyysiseen olemassaoloon on ominaista myös platonismille, jonka mukaan kaikki tämän maailman asiat ja olennot ovat vain heikko aavistus niiden ideaaleista esikuvista. 
Myös idän uskonnoissa on samantyyppisiä näkemyksiä. Buddhalaisuudessa ajatellaan, että ihmisen pyrkimykset ja halut johtavat vain tuskaan ja pahuuteen. Korkein päämäärä ja täyttymys on nirvana, joka merkitsee yksilön kaikkien pyrkimysten ja olemassaolon lakkaamista. Hindulaisuuden pääsuuntausten mukaan maailma taas on paitsi tuskaa ja pahuutta täynnä, myös vain pelkkä harhakuva. 
Kristillisyyden ytimeen kuuluu ajatus siitä, että maailma, jossa elämme, on langennut. Siellä ihmisen järki ja tahto ovat rappeutuneet, ja lopullinen pelastus ja puhdistautuminen voidaan saavuttaa vasta tuonpuoleisessa. 
Filosofiassa pessimismi oli vahva virtaus 1800-luvulla, ja se ilmeni muun muassa Arthur Schopenhauerin ja Karl Robert Eduard von Hartmannin ajattelussa. Martin Heidegger kehitti 1900-luvulla pessimistissävytteisen eksistentialistisen filosofian. Heideggeria askarruttivat kuolema, tyhjyys ja ahdistus, ja hän katsoi, että ihmisen vapauden korkein aste oli kuolevaisuuden hyväksyminen.
John Waters

John Samuel Waters, Jr. (s. 22. huhtikuuta 1946, Baltimore, Maryland, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, joka tunnetaan parhaiten elokuvistaan "Pink Flamingos" (1972), "Cry-Baby" (1990) ja "Dirty Shame" (2004). Waters on tunnettu Baltimoren pahana poikana; kirjailija William S. Burroughs nimitti häntä "roskan paaviksi" ().
Watersin elokuvaura.
John Waters aloitti elokuvanteon 1960-luvun lopulla kirjavan ystäväpiirinsä ympäröimänä.
Waters kertoo saaneensa innoitusta yhtä lailla korkeakulttuurista kuin populaarikulttuurista ja eksploitaatioelokuvista. Hänen ihanteisiinsa kuuluvat Rainer Werner Fassbinder, Herschell Gordon Lewis, Federico Fellini, Walt Disney, Russ Meyer ja Ingmar Bergman.
Watersin elokuvien tunnistettavin piirre on epäsovinnainen huumorintaju, jossa tabuja rikotaan suruitta ja pilaillaan sovinnaisten normien ja hyvän maun kustannuksella. Hänen varhaiskauden elokuvissaan ihmiset esimerkiksi syövät koiran ulosteita, syntymäpäivillä esiintyy laulava peräaukko, transvestiitteja ja muita kulttuurin hämärästä marginaalista ponnistavia kummallisuuksia, joita esitellään varsin laveasti.
Watersin myöhemmissä töissä on itseisarvoinen šokeeraaminen jäänyt vähemmälle, ja ne keskittyvät enemmän leikittelemään vaikkapa nostalgisen 1950-luvun rock 'n' roll -nuorisoelokuvan tyylilajeilla ("Cry Baby") tai puolustamaan independent-elokuvia, kuten elokuvassa "Cecil B. Demented" (2000). Waters on myös kirjoittanut kirjoja, esimerkiksi hänen varhaiskauden elokuviensa tekemisestä kertova "Shokkiarvo: hyvällä maulla tehty kirja huonosta mausta" (suom. 1989).
Xochicalco

Xochicalco on muinainen rauniokaupunki Meksikossa, läntisessä Morelosin osavaltiossa 38 km lounaaseen Cuernavacasta nykyisestä Méxicosta etelään. Siellä olevassa taiteessa on mayojen ja Teotihuacánin vaikutteita. Xochicalcon mahti oli huipussaan noin 750–900 Teotihuacánin luhistuttua ja ennen tolteekkien nousua, aikana jolloin monet paikalliset keskukset kukoistivat Meksikon keskiylängöllä. Xochicalco sattoi klassisen kauden lopuilla kilpailla Teotihuacánin kanssa. Uskotaan Xochicalcon vaikuttaneen tolteekkien valtakunnan syntyyn.
Xochicalco nousi suureksi paikalliseksi mahdiksi sen jälkeen kun suuren valtakunnan keskus Teotihuacán luhistui noin 650 jaa.
Historiallisesti paikkaa pidetään myöhäisklassisena. Myöhäisklassiselle ajalle oli tyypillistä uusien kansallisuuksien saapuminen ja paikalliskulttuurien kehittyminen.
On epäilty Xochicalcon ja Teotihuacánin kukoistaneen vähän aikaa rinnakkain ja Xochicalcon kukistaneen Teotihuacánin. Mahdollisesti misteekit valtasivat jossain vaiheessa Xochicalcon ja Cholulan.
Xochicalco merkitsee nahuatlin kielessä Kukkatalon paikkaa eli uhripaikkaa. Paikka on asuttu jo 200 eaa. Nopea kaupungin kasvu tapahtui 600-750 jaa. Muita saman ajan Xochicalcon kanssa kilpeilevia keskuksia olivat Teotenango Tolucan laaksossa ja Cacaxtla Tlaxcalan osavaltion lounaisosassa ja hieman myöhemmin Tula nykyisen Hidalgon osavaltion eteläosassa. Ehkä Caxatlasta on tullut alueen mayavaikutteet.
Kaupungissa asui noin 15 000-30 000 asukasta ja sen ala oli useita neliökilometrejä. Kaupunki oli mäellä ja sitä ympäröivät suurelta osin muurit ja penkereet samoin kuin Caxcatlaa. Tämä kertoo kaupungin sotaisesta historiasta. Xochicalcon kirjoituksessa on yhtäläisyyksiä nahuatlin ja misteekin kanssa.
Xochicalco mainitaan paikaksi, missä Ce Acatl Topiltzin Quezalcoatl, tuleva tolteekkikuningas, vietti lapsuutensa ehkä 800-luvulla. Saattaa ollakin, että Tulan alulla on jotain tekemistä Xochicalcon kanssa.
Noin vuonna 900 Xochicalco paloi laajalti ja monista merkeistä päätellen se hylättiin nopeasti. Kaupunki tyhjeni asukkaista, joko väestö pakeni tai pakkosiirrettiin pois. Pieni jäännösväestö jäi kukkulan alarinteille. Noin 1200 jaa. paikalle saapui nahuatlia puhuvia tlahuica-ihmisä, jotka ovat nykyisten Morelosin osavaltion alkuperäisvaltion esi-isiä.
Kenneth Anger

Kenneth Anger (3. helmikuuta 1927 – 11. toukokuuta 2023) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, jonka työt ovat ohjaajan oman määritelmän mukaan elokuvan muodossa olevia maagisia rituaaleja. Hänen tuotantonsa tärkein kausi keskittyy aikavälille 1947–1972. Angerin elokuvien keskeisiä elementtejä ovat unenomaisuus, toisto ja rituaalinomainen hypnoottinen rytmi. Hän on myös ensimmäisiä elokuvaohjaajia, joka on käsitellyt homoseksuaalisuutta, kuten esikoiselokuvassaan "Fireworks" (1947). Angerin elokuvien vaikutus näkyy (ja kuuluu) muun muassa Martin Scorsesen ja David Lynchin elokuvissa sekä musiikkivideoissa.
Angerin elämään on liittynyt useita kuuluisia näyttelijöitä, rock-muusikoita ja 1960-luvun julkkiksia, jotka usein myös päätyivät hänen teoksiinsa esiintymään. Näiden joukossa olivat muun muassa Mick Jagger, elokuvaohjaaja Donald Cammell sekä Charles Mansonin ”perheessä” liikkunut Bobby Beausoleil, joka teki vankilassa ollessaan musiikin Angerin elokuvaan "Lucifer Rising" (1972) . Anger tunnetaan myös "Hollywood Babylon" -juorukirjojen kirjoittajana.
Kenneth Anger teki elämänsä jälkipuoliskolla hyvin vähän elokuvia mutta keskittyi vanhojen elokuviensa arkistointiin ja vierailemaan niiden näytöksissä ympäri maailmaa. Anger kävi myös Suomessa vuonna 1998 Tampereen kansainvälisillä lyhytelokuvafestivaaleilla esittelemässä töitään.
Paul Verhoeven

Paul Verhoeven (s. 18. heinäkuuta 1938 Amsterdam) on alankomaalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja, joka on ohjannut elokuvia niin Alankomaissa kuin Hollywoodissakin. Hänen elokuviaan ovat muun muassa tieteistoimintaelokuva "RoboCop" (1987), eroottinen trilleri "Basic Instinct – vaiston varassa" (1992) ja "Elle" (2016).
Elämä ja ura.
Paul Verhoeven syntyi Amsterdamissa 18. heinäkuuta 1938. Lapsuutensa hän eli toisen maailmansodan vuosina. Lukion jälkeen Verhoeven opiskeli Leidenin yliopistossa matematiikkaa ja fysiikkaa, joista hän luki tohtoriksi.
Verhoeven kiinnostui elokuvanteosta opiskeluaikoinaan ja osallistui lyhytelokuvien tekemiseen ensi kerran vuonna 1964. Hän suoritti asepalveluksensa laivastossa ja ohjasi laivaston elokuvayksikössä 23-minuuttisen palkitun dokumenttielokuvan laivastojoukoista. Päästyään siviiliin Verhoeven ryhtyi päätoimiseksi elokuvaohjaajaksi. Hän ohjasi Hollannin televisioon 12-osaisen sarjan "Floris", joka oli keskiaikaan sijoittunut seikkailusarja. Sarjasta tuli hyvin suosittu, ja se teki Verhoevenista tunnetun ohjaajan Hollannissa.
Verhoeven ohjasi Hollannissa vuosina 1971–1985 useita menestyselokuvia, joiden pääosassa oli, kuten "Floriksessakin", usein Rutger Hauer. Elokuva "Gestapon vihollinen numero 1" (1977) voitti Golden Globe -palkinnon.
Verhoeven lähti Steven Spielbergin pyynnöstä Hollywoodiin 1980-luvun puolivälissä. Siellä hän ohjasi Amerikan-läpimurtoelokuvansa "RoboCop" (1987) sekä menestyselokuvat "Total Recall – Unohda tai kuole" (1990) ja "Basic Instinct – vaiston varassa" (1992). Niiden jälkeen hän ohjasi elokuvat "Showgirls" (1995), "Starship Troopers – universumin sotilaat" (1997), "Hollow Man – mies ilman varjoa" (2000) sekä "Black Book" (2006), joka kuvattiin suurimmaksi osaksi Alankomaissa. Kymmenen vuoden tauon jälkeen Verhoeven toi vuonna 2016 ensi-iltaan ranskankielisen jännityselokuvan "Elle", jonka pääosaa näyttelee Isabelle Huppert.
Verhoeven on kuulunut 1980-luvulta lähtien Jeesus-seminaari-asiantuntijaryhmään, joka keskustelee ja tekee äänestysten kautta linjauksia historiallisesta Jeesuksesta. Verhoeven on kirjoittanut Jeesuksesta kirjan "Jeesus Nasaretilainen" (2008), ja hän on suunnitellut jo kauan tekevänsä Jeesuksen elämästä joskus elokuvan.
Huasteekit

Huasteekit tai huaxteekit on mayoihin kuuluva intiaanikansa Meksikossa. Huasteekit kutsuvat itseään nimellä teenek. Heidän asuinalueensa on Hidalgossa, Veracruzissa, San Luis Potosíssa ja Tamaulipasissa Panucojoen varrelle, ja Meksikonlahden rannalla. Nykyään huasteekkeja on noin 66 000.
Huasteekkien esikolumbiaaniset keskukset olivat mahtavimmillaan Mesoamerikan klassisella kaudella 300–900, mutta supistuivat 900–1500 monilla eri alueilla. Monet tutkijat katsovat huasteekkien sivilisoituneen vasta myöhäisklassisella ajalla. Eniten kulttuuria kansa tuotti myöhäisklassisella kaudella Teotihuacánin romahdettua, ja ajalla, jolloin tolteekit eivät olleet vielä nousseet. Asteekit löivät huasteekit 1450. Espanjalaisten saapumisen aikoihin huasteekkeja oli ehkä 500 000.
Huasteekkien katsotaan vaeltaneen ns. Aridoamerikasta eli Pohjois-Amerikan aavikkoalueilta.
Cuicuilco

Cuicuilco on muinaisten intiaanien rakentama asutuskeskus, joka sijaitsee Méxicon kaupungin lähellä Meksikon laaksossa. Se oli Teotihuacánin kilpailija kautensa lopussa. Paikka tunnetaan pyöreästä pyramidista, joka tuhoutui tulivuorenpurkauksessa. 
Historia.
Cuicuilco liittyy orastavaan sivilisaatiokehitykseen Keski-Amerikassa. Cuicuilco sijoittuu ajallisesti myöhäisesiklassiseen kauteen, jolloin kasteluviljelyyn perustuva maissinviljely räjäytti väkiluvun hurjaan nousuun Meksikon laakson tienoilla. Se mahdollisti voimakkaiden päällikkökuntien ja lopulta valtioiden synnyn, ja suurten rakennelmien rakentamisen.
Cuicuilcon lähellä oli törkeä Tolucan sisäänpääsy meksikon laaksoon, ja itse Cuicuilco oli Texcocon rannoilla. Viljelykyliä syntyi seudulle noin 1200 eaa. Noin 1000-800 eaa. tehtiin soikeita, kartiomaisia pyramideja.
Noin 800 eaa. keskiesiklassisella kaudella alueelle syntyi kasvavia asutuskeskuksia. Paikalla vallitsi noin 600-200 eaa. oma keramiikkaperinteensä.
Cuicuilcoon rakennettiin noin 400 eaa., ehkä jo 800-600 eaa. pyöreä pyramidi. Noin 150-100 eaa. Cuicuilcosta oli tullut mahtava keskus, jossa asui ehkä 20 000 ihmistä. Kaupungin koko oli melkein 4 km2.
Cuicuilco taantui noin 100 eaa. – 1 jaa. Kulttuuri palautui kuitenkin noin 1-150 jaa. ja tulenjumalaa palvottiin.
Pyramidi peittyi laavan alle läheisen Xitle-tulivuoren purkauksessa ehkä vuosien 100 ja 400 jaa. välillä. Eräiden ajoitusten mukaan Xitle olisi purkautunut välillä 245-315 eaa. Purkaus peitti laavan alle suuren osan kaupungista. Jähmettynyt laava peittää alueella nykyään 80 km2.
Tämänkin jälkeen kaupungissa asuttiin, ja se luultavasti kilpaili jonkin aikaa Teotihuacánin kanssa ylivallasta Meksikon laakson seuduilla. Paikka hylättiin muutamaa sataa vuotta myöhemmin tapahtuneen toisen tulivuorenpurkauksen jälkeen. Painopiste siirtyi nyt Tolucaan ja Teotihuacaniin. Kyläasutusta alueella oli Teotihuacánin Tlamimilolpa and Xolalpan-kausilla noin 200-650 jaa. Seudulla oli myös Tula Chico/Coyotlatelco-esineistöä. Seudulla näkyy myös Cerro de la Estrella ja Azcapotzalco. 
Jonkin verran seudulla on myös Tulan valtakauden esineistöä ajalta 950-1150 jaa.
Cuicuilcon talous perustui kauppaan ja maatalouteen.
Cuicuilcon pyöreä pyramidi.
Pyramidi on muodoltaan katkaistu kartio. Sen keskusta on kiveä, pintakerros auringossa kuivattua tiiltä. Pyramidi on 23 m korkea ja 118 m halkaisijaltaan. Paikoin jopa kymmenen metriä paksu laava- ja tuhkakerros on haitannut sen tutkimista. Cuicuilcon pohjakaavaltaan pyöreässä pyramidissa on kolme viistoa kerrosta. Pyramidin huipulle päästään tyypillistä ramppi-porrasysteemiä pitkin. Varhaisimmat pyramidit olivat pyöreitä, sillä ne kehittyivät maakummuista. Cuicuilcossa oli monia porraspyramideja, joista useimmat ovaalimaisia.
Khilon

Khilon (, n. 500 eaa.) oli yksi Kreikan seitsemästä viisasta. Hän oli kotoisin Spartasta eli Lakedaimonista. Hän toimi kaupungissa eforina eli ylimpänä hallintomiehenä.
Khilon opetti, että miehen hyve on ennakoida tulevat tapahtumat sikäli, kun ne voidaan tavoittaa järjellä jo etukäteen.
Vanhoilla päivillään hän sanoi, ettei uskonut rikkoneensa lakia kertaakaan elämässään. Legendan mukaan hän kuoli poikansa käsivarsille tämän saatua juuri palkinnon Olympian kisoista.
Joitakin hänen sanontojaan ovat:
Apenniinien niemimaa

Apenniinien niemimaa () eli Italian niemimaa () on Välimeren pohjoisrannalla, Alppien eteläpuolella sijaitseva niemimaa. Se on noin tuhat kilometriä pitkä, saappaan muotoinen niemi. Niemimaa on saanut nimensä Apenniinien vuoristosta, joka muodostaa niemimaan sisämaan. Niemimaata reunustavat Ligurianmeri ja Tyrrhenanmeri lännessä, Joonianmeri etelässä ja Adrianmeri idässä. Leveimmillään Apenniinien niemimaa on noin 240 kilometriä leveä.
Niemimaa kuuluu pääosin Italialle, minkä lisäksi siellä sijaitsee kaksi kääpiövaltiota, San Marino ja Vatikaanivaltio.
Pohjoisessa Apenniinien niemimaa rajautuu Pojoen laaksoon. Italia voidaan jakaa fyysisen maantieteen perusteella kolmeen osaan: Manner-Italiaan ("l’Italia continentale") niemimaan pohjois- ja Alppien eteläpuolella, Italian saariin ("l’Italia insulare"), joihin kuuluvat Sardinia ja Sisilia, ja Italian niemimaahan ("l’Italia peninsulare"). Tällöin niemimaan ja Manner-Italian välinen raja kulkee La Spezian kaupungista Riminiin johtavaa linjaa pitkin.
Sonetti

Sonetti on nelisäkeistöinen runomuoto, joka sisältää 14 säettä. Klassisessa niin sanotussa petrarcalaisessa sonetissa on ensin kaksi nelisäkeistä säkeistöä ("oktaavi") ja sitten kaksi kolmisäkeistä säkeistöä ("sekstetti"). Sisällöllisesti sekstetissä tapahtuu niin sanottu volta eli näkökulman muutos oktaavissa esiteltyyn tilanteeseen. Perinteisen sonetin riimikaava on ABBA ABBA CDC CDC. Tavallisesti sonetti seuraa runomitaltaan jambista pentametriä. Sonetti oli suosittu muoto renessanssin aikana. 
Sana sonetti tulee italian sanasta "sonetto", joka tarkoittaa pientä laulua. 1200-lukuun mennessä sana oli vakiintunut merkitsemään nelitoistarivistä, tarkkaa rakennetta noudattavaa runomittaa. Sonetin rakenne on kuitenkin muuttunut sen historian aikana.
Englantilainen sonetti tuli tunnetuksi Sir Philip Sidneyn ja sitten William Shakespearen kautta 1500-luvulla. Shakespearelainen sonetti muunsi italialaisen Francesco Petrarcan mukaan nimettyä petrarcalaista rakennetta seuraavaan asuun: ABAB CDCD EFEF GG. 1800-luvulla sonetteja ovat kirjoittaneet muun muassa ranskalaiset romantikot ja symbolistit kuten Charles Baudelaire, Arthur Rimbaud ja Stéphane Mallarmé. He muunsivat sonetin riimikaavaa vapaampaan suuntaan.
Formikaatio

Formikaatio (latinan sanasta "formica" ’muurahainen’) on tuntemus, jossa tuntuu siltä kuin hyönteinen (kuten muurahainen) kävelisi iholla tai sen alla. Tunnetaan myös nimillä akarofobia ja parasitofobia. Tuntemuksen saattaa aiheuttaa joidenkin huumausaineiden kuten kokaiinin tai amfetamiinin käyttö tai delirium tremens (juoppohulluus). Se saattaa aiheuttaa potilaalle pelkotiloja, paniikkia ja tarvetta raapia ihoa. Se saattaa myös johtua MS-taudista, depressiosta, skitsofreniasta ja kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä, sekä joskus myös dementia saattaa aiheuttaa sitä.
Itsehoitona on käytetty alkoholipitoista desinfektiohuuhdetta. Sen sisältämä alkoholi haihtuu pois 20–30 sekunnissa ja kutina helpottuu kun iho viilenee. Huuhteessa oleva glyseroli jää ihoon ja se sitoo itseensä vettä, ja mahdollisesta ihon kuivuudesta aiheutuva kutina vähenee.
Liiallisen raapimisen takia iho voi tulehtua ja se saattaa johtaa jopa amputaatioon.
Newfoundland

Newfoundland () on suuri saari Kanadan koillisrannikolla. Newfoundlandin erottaa Labradorin niemimaasta Belle Islen salmi ja Cape Bretonin saaresta Cabotin salmi. Se on maailman 16. suurin saari ja sen pinta-ala on 108 860 km².
Newfoundland on Newfoundland ja Labradorin provinssin tiheimmin asuttu alue. Provinssin pääkaupunki St. John’s sijaitsee saaren kaakkoiskärjessä. Newfoundlandissä asuu noin 500 000 ihmistä.
Historia.
Newfoundlandin löysi ja nimesi Englannin lipun alla purjehtinut Giovanni Caboto (John Cabot) vuonna 1497. Saarelta on löytynyt myös 500 vuotta varhaisempia viikinkien asutuksen jäännöksiä. Newfoundland on luultavasti islantilaisessa saagassa mainittu Vinland.
Historian kuuluisin merionnettomuus sattui RMS "Titanicille" 560 kilometrin päässä Newfoundlandin rannikolta vuonna 1912.
Newfoundlandista tuli osa Kanadaa vasta vuonna 1949, sitä ennen se kuului Brittiläiseen imperiumiin itsehallintoalueena, Newfoundlandin dominiona.
MPEG-1

MPEG-1 on tiedostomuotostandardi, jonka tavoitteena on pakata ääntä ja kuvaa kohtuullisella laadulla niin ettei se kuitenkaan vie kohtuutoman paljoa tallennustilaa. Tämä standardi (ISO-11172) oli ensimmäinen MPEG-komitean tulos ja se valmistui 1992.
Tunnetuin MPEG-1-standardin osa on äänen koodaus MPEG-1 Layer-3 eli MP3, joka mullisti digitaalisen musiikin jakamisen ja toistamisen.
Standardi on tarkoitettu kuvan ja äänen pakkaamiseen digitaaliselle tallennusmedialle kuten CD-ROMille. MPEG-1 koodaus voidaan jakaa kolmeen osaan; systeemi, video ja ääni. Koodaus MPEG-1 muotoon tapahtuu kiinteää datavirtaa käyttäen (CBR), videon maksimi datavirta on 100 Mbit/s, ja maksimi kuvakoko 4095×4095. MPEG-1 video on aina lomittelematonta. 
Video-CD järjestelmän pakkauksessa käytetty kuvakoko PAL-järjestelmälle on 352 x 288 kuvapistettä, ja NTSC-järjestelmälle 352 x 240 kuvapistettä. Maksimi videon datavirta on 1,1519 Mbit/s. Videokuva voidaan pakata suhteessa 50:1, jolloin kuvan laatu säilyy kohtalaisena. Suurempaa pakkauskerrointa (200:1) voidaan käyttää silloin kun laadusta voidaan tinkiä. Audiokoodeekkina voidaan käyttää joko Audio-CD:ltä tuttua PCM-ääntä tai MPEG-1 Audio Layer II (MP2) -pakkausta, jonka datavirta on kiinteä 224 kbit/s. Tällä pakkauksella ääni voi olla kaksikanavainen mono, stereo, intensity stereo tai joint stereo. Äänen ja kuvan synkronoinnin takaamiseksi ääni- ja kuvadata ovat lomitettuna MPEG:n videosektoreissa.
Stillvideo on koodattava mpeg-Intra kuviksi. Normaali kuvakoko on 352 x 240 kuvapistettä NTSC- ja 352 x 288 kuvapistettä PAL-järjestelmässä. Käytettävissä on myös suurempikokoinen (High Resolution) kuva, jolloin kuvakoot NTSC- ja PAL-järjestelmissä ovat vastaavasti 704 x 480 ja 704 x 576 kuvapistettä.
MPEG-2 on "päivitetty" versio MPEG-1:stä, jonka kehittäminen aloitettiin jo ennen kuin MPEG-1 standardi oli saatu valmiiksi. MPEG-2 toi mukanaan mm. tuen lomitetulle videolle sekä useammalle äänikoodekille.
MPEG-4

MPEG-4 kansainvälisen MPEG:n (Moving Picture Experts Group) kehittämä joukko videon ja äänen pakkaamistapoja. MPEG-4-standardi (ISO-14496) julkaistiin vuoden 1998 lokakuussa ja virallisesti siitä tuli kansainvälinen standardi vuoden 1999 alussa. MPEG-4-standardi on yhä kehitteillä ja se on jaettu kehitysvaiheittain "osiin" (part), joista oleellisimpia ovat DivX:n ja Xvid:n käyttämä MPEG-4 SP/ASP ja Quicktime 7:n ja Blu-rayn käyttämä uudempi MPEG-4 AVC.
Käyttö.
MPEG-4-standardia voidaan käyttää digitaalisessa videossa, interaktiivisissa grafiikkasovelluksissa ja interaktiivisessa multimediassa, ja muun muassa Sonyn PlayStation Portable ja PlayStation 3 tukevat tätä pakkausmenetelmää yhteensopivissa videoissa. 
MPEG-4 on yleisin videoformaatti vertaisverkoissa. Sen variantteja ovat DivX ja XviD. Divx 3.11-koodekki oli alun perin Microsoftin koodekin hakkeroitu versio, eikä se ole täysin MPEG-standardin mukainen. Seuraavat versiot DivX 4 ja 5 ovatkin jo täysin uudelleen koodattuja — ne noudattavat standardia eikä niissä ole alkuperäisen version laillisuusongelmia. Avoimen lähdekoodin yhteisö on tehnyt ilmaisen kloonin DivX-koodekista. Se kulkee nimellä XviD ja on täysin yhteensopiva DivX:n kanssa. Se on saatavilla sekä Windowsille että Linuxille. MPEG-4 esiintyy eri kääreissä kuten: AVI, MP4, OGM, Matroska ja QuickTime. Ääniformaattinaan se käyttää yleensä MP3:a tai AAC:tä.
Osat.
MPEG on jaettu eri kehitysvaiheiden mukaisesti osiin (part):
Etikkahappo

Etikkahappo eli etaanihappo on karboksyylihappo, jossa on yksi karboksyyliryhmä. Se on kirkasta, pistävän hajuista, syövyttävää veteen sekoittuvaa nestettä. Etikkahapon rakennekaava on CH3COOH ja molekyylikaava C2H4O2. Etikkahappo on heikko monoproottinen happo, jonka happovakio on 1,75 × 10-5 (pKa 4,75). Sen konjugaattiemäs on asetaatti-ioni (CH3COO−). Kotitaloudessa käytettävä etikka on etikka­hapon laimea liuos.. Vedetöntä tai yli 80-massaprosenttista etikkahappoliuosta sanotaan jääetikaksi. Vedetön etikkahappo kiteytyy jo 16,7 °C:ssa eli vain vähän alle huoneenlämpötilan. Etikkahapon moolimassa on 60,1 g/mol, sulamispiste 16,7 °C, kiehumispiste 118 °C, tiheys (20 °C:ssa) 1,05 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 39 °C c.c., itsesyttymislämpötila 427 °C ja CAS-numero 64–19–7. Etikkahapon suoloja ja estereitä nimitetään asetaateiksi.
Etikkahappo on tärkeimpiä kemianteollisuuden raaka-aineita. Sitä käytetään muun muassa elintarvikkeiden lisäaineena (E260), monien lääkeaineiden (kuten aspiriinin), hajuaineiden, painovärien, muovien, selluloosa-asetaatin, pehmitinaineiden ja asetaattikuitujen valmistukseen. Suomessa etikkahappoa käytetään muun muassa seuraavien kemikaalien valmistukseen: karboksimetyyliselluloosa (CMC), peretikkahappo (C2H4O3) ja kloorietikkahappo (C2H3ClO2).
Etikkahappoa valmistetaan hapettamalla etanolia synteettisesti tai etikkahappobakteerien avulla. Reaktioyhtälö on
&lt;br&gt;CH3CH2OH + O2 → CH3COOH + H2O.
Nykyisin etikkahappoa valmistetaan myös kalsiumkarbidista sekä hiilivetyjä, esimerkiksi butaania, hapettamalla. Puun kuivatislaustuote sisältää etikkahappoa noin 50 %. Etikkahappoa esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Etikkahappopitoisuutta mitataan asetometrillä.
Persia

Persia on Iranin historiallinen, kreikkalaisten siitä käyttämä nimi. Persia-nimeä käytetään yleisesti Iranista sen suurvalta-aikaan viitattaessa; Persian valtakunta, Persian imperiumi.
Nimi.
Persia sai nimensä nykyisen Etelä-Iranin alueesta, joka tunnettiin nimellä Persis. Muinaiset kreikkalaiset alkoivat käyttää sanaa koko Iranin ylängöstä.
Persiankieliset (paikallisesti farsin kieli ) iranilaiset ovat sassanidien kaudesta (v. 226–651) alkaen käyttäneet maasta nimitystä Iran (Erānshahr (Iranshaehr), "iranilaisten valtakunta"), kun taas lännessä on käytetty kreikkalaisilta periytyvää Persia-nimitystä.
21. maaliskuuta 1935 Persia vaihtoi virallisesti nimensä Iraniksi. Šaahi Reza Pahlavi vaati kansainvälistä yhteisöä käyttämään Iran-nimeä. Hänen poikansa Muhammad Reza Pahlavi salli 1959 sekä Persia- että Iran-nimien käytön. Iran on vakiintunut muoto puhuttaessa nyky-Iranista, mutta historiallisesta Iranista käytetään usein edelleen nimitystä Persia. Vuoden 1979 islamilaisen vallankumouksen jälkeen maan koko nimi on ollut Iranin islamilainen tasavalta.
Iranin historia.
Iranin historia voidaan jakaa ajallisesti ja dynastioittain:
Antiikki
"Vanha Persia" / "Muinainen Persia" (648–330 eaa.)
(312 eaa.–226 jaa.)
"Toinen Persian valtakunta", "iranilaisten valtakunta" (226–650)
Keskiaika (650–1450)
Uusi aika (1450–1945)
Nykyaika (1945–)
Antiikin Persia.
Elam.
Iranin tunnetun historian voidaan katsoa alkaneet läntisestä Iranista Persianlahden rannalta, muinaisesta Elamista noin 4 700 vuotta sitten (v. 2700 eaa.). Persialaiset valloittivat Elamin vuonna 539 eaa.
Akkamedit.
Akemenidien suku hallitsi Irania vuodesta 648 eaa. vuoteen 330 eaa., jolloin Aleksanteri Suuri kukisti kuningas Dareios III:n ja poltti silloisen pääkaupungin Persepoliin.
Akemenidit nousivat kapinaan Meediaa vastaan, ja vuosisatojen kuluttua Aleksanteri Suuri valtasi Persian. Akkamedien Kyyros Suuri loi Persian muinaisen suurvallan yhdistäen alueen 559 eaa. Persia laajeni Turkkiin ja Keski-Aasiaan. Kyyros Suuri valloitti Uus-Babylonian 539 eaa.
Kyyroksen seuraaja Kambyses II valtasi Egyptin, ja Dareios I:n aikana muinainen akemenidien Persia oli laajimmillaan. Valtakuntaan kuuluivat myös Vähän-Aasian länsirannikolla sijainneet kreikkalaiset kaupungit kuten Miletos. Kun ne vuonna 499 eaa. nousivat kapinaan, alkoivat persialaissodat, joiden aikana Persia yritti valloittaa Kreikankin. Kreikkalaiset pysäyttivät Dareioksen alaisten persialaisten etenemisen Marathonin taistelussa. Dareioksen poika Kserkses I koetti myös vallata Kreikan, mutta kreikkalaiset löivät persialaiset Plataiain taisteluissa.
Antiikin Persia oli ensimmäinen todellinen supervalta, joka yhdisti suuren maa-alueen. Persian alueita hallitsivat satraapit. Persia kukistui, kun makedonialainen valloittaja Aleksanteri Suuri kukisti Persian 334–330 eaa. Aleksanteri Suuren kuoltua Persia jäi Seleukokselle, ja maata hallitsivat kreikkalaiset (hellenistiset) seleukidit.
Konstantinos III

Konstantinos III (612–641) oli Bysantin keisari 11. helmikuuta – 25. toukokuuta vuonna 641.
Konstantinos III hallitsi velipuolensa Heraklonaksen kanssa heidän isänsä Herakleioksen kuoltua. Konstantinos oli sairaalloinen ja kuoli hallittuaan vain kolme kuukautta. Hänen kuolinsyykseen on esitetty sekä myrkytystä että tuberkuloosia.
Pian Konstantinos III:n kuoltua hänen kannattajansa nousivat kapinaan ja hänen nuori poikansa Konstans II kruunattiin keisariksi ja Heraklonas karkotettiin.
Heraklonas

Heraklonas (626–641) oli Bysantin keisari 11. helmikuuta alkaen syyskuuhun saakka vuonna 641.
Heraklonas hallitsi velipuolensa Konstantinos III:n kanssa heidän isänsä Herakleioksen kuoltua. Konstantinos III:n kuoltua toukokuussa 641 todellinen valta oli Heraklonaksen äidillä Martinalla.
Pian Konstantinos III:n kuoltua hänen kannattajansa nousivat kapinaan ja hänen nuori poikansa Konstans II kruunattiin keisariksi. Syyskuussa Heraklonas ja Martina karkotettiin. Persialaisen mallin mukaan Martinan kieli ja Heraklonaksen nenä leikattiin pois.
Konstans II

Konstans II, Herakleios Pogonatus (630–668), oli Konstantinos III:n poika ja Bysantin keisari vuosina 641–668. Konstans sai lisänimeä Pogonatus, "parrakas", koska hänellä oli vanhempana pitkä ja tuuhea parta.
Konstans II:sta tuli keisari, kun hänen 15-vuotias setänsä Heraklonas syrjäytettiin vallasta vuonna 641. Konstans oli tuolloin vasta vain yksitoistavuotias. Hän oli ristimänimeltään Herakleios, mutta otti nimekseen kruunajaisten yhteydessä Konstans. Todellinen valta oli sotapäällikkö Valentinoksella, joka pakotti nuoren keisarin menemään naimisiin tyttärensä Faustan kanssa. Valentinos yritti julistaa itsensä keisariksi vuonna 644, mutta vihainen väkijoukko tappoi hänet. 
Keisari Heraklonaksen alulle panema sopimus arabien kanssa pantiin käytäntöön heti Konstansin noustua valtaistuimelle. Bysantin joukot jättivät Aleksandrian 12. syyskuuta 642 ja arabit valloittivat kenraali Amrin johdolla Pohjois-Afrikan rannikkoa Tripoliin asti. Kun kalifi Omar I kuoli vuonna 644, tuli Bysantille hyvä tilaisuus vastaiskuun. Vahva laivasto lähetettiin Egyptiin kenraali Manuelin johdolla ja se saikin vallattua takaisin Aleksandrian vuonna 645. Vuonna 646 Amr kuitenkin löi Manuelin joukot. 
Kun arabit olivat varmistaneet valloittamansa Syyrian ja Mesopotamian, he hyökkäsivät Armeniaan ja Vähään-Aasiaan vuonna 642 ja Kappadokiaan vuonna 647. Kenraali Muawijan johdolla arabit rakensivat ensimmäisen laivastonsa, jolla he vuonna 649 valloittivat Kyproksen. Bysantin neuvotteleman kolmen vuoden aselevon jälkeen Muawijan valloitti vielä Rodoksen ja Kosin. Oli selvää, että arabien seuraavana kohteena oli Konstantinopoli. Konstans otti nyt itse Bysantin laivaston johdettavakseen ja kohtasi arabien laivaston vuonna 655. Arabien voitto oli täydellinen ja keisari pääsi vain täpärästi pakenemaan. Vuonna 656 Uthman ibn Affan murhattiin ja Muawijan julistautui kalifiksi Syyriassa. Sisällissodan uhatessa Muawijan solmi rauhansopimuksen Bysantin kanssa vuonna 659.
Idän uhan hellitäessä Konstans pystyi vuonna 658 johtamaan retkikuntaa slaaveja vastaan Balkanilla. Suuria joukkoja slaaveja pakkosiirrettiin Vähään-Aasiaan. Vuonna 653 Konstans lähetti armeijan syrjäyttämään paavi Martinus I:n. 
Varmistaakseen keisarinvallan perillisilleen Konstans tapatti veljensä Theodosiuksen ja teki pojastaan Konstantinoksesta keisarin. Sama kunnia annettiin nuoremmille pojille Herakleiokselle ja Tiberiukselle vuonna 659. Vuonna 663 Konstans aloitti kampanjan langobardeja vastaan Italiassa. Aluksi kaikki meni hyvin, mutta talven tultua armeijan oli vetäydyttävä Napoliin. Täältä keisari matkasi Roomaan, jossa uusi paavi Vitalianus vastaanotti hänet. Hän jatkoi matkaansa pian Sisiliaan, jonka puolustusta oli kohennettava arabien hyökkäyksiä vastaan. Konstansin toiminnasta Sisiliassa ei tiedetä paljon, mutta kesällä 668 hänet murhattiin Syrakusassa, kun hän oli kylpemässä. Konstansin kuoltua hänen pojastaan Konstantinista tuli keisari.
Psykoakustiikka

Psykoakustiikka tutkii kuuloa psykofyysisillä kokeilla. Psykoakustiikassa tutkitaan äänen aiheuttamaa vastetta kuulossa epäsuorasti havainnoimalla eikä suorilla fysiologisilla mittauksilla. Psykoakustiikan avulla on löydetty monia lainalaisuuksia ja koneistoja, joilla kuulo toimii, mutta se ei selvitä kovin matalalla tasolla kuulon toimintaa. Kuulo on kuitenkin niin monimutkainen asia, että psykoakustiikan avulla saadaan tärkeitä tuloksia, joita voidaan soveltaa monilla eri aloilla (esimerkiksi äänenpakkaus) – fysiologisella tasolla vastaavanlaajuisten tulosten saaminen ei ole vielä mahdollista, koska aivojen toimintaa ei tunneta riittävän hyvin. Fysiologinen tutkimus kuitenkin täydentää ja varmentaa tiettyjä havaintoja psykoakustiikassa.
Psykoakustisia käsitteitä ovat muun muassa peittoilmiö, äänekkyys, äänekkyystaso, äänenkorkeus, aistittu dissonanssi ja äänenväri.