tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Frendit (8. tuotantokausi)

Frendien kahdeksatta tuotantokautta alettiin esittää Yhdysvalloissa 27. syyskuuta 2001 ja se jatkui 16. toukokuuta 2002 saakka. Tuotantokausi koostuu 24 jaksosta, joihin sisältyy myös kauden kaksiosainen päätösjakso. Tuotantokauden päähenkilöinä ovat New Yorkissa asuvat ystävykset Rachel Green, Monica Geller, Phoebe Buffay, Joey Tribbiani, Chandler Bing ja Ross Geller.
"Frendien" kahdeksatta tuotantokautta esitettiin edellisten kausien tapaan NBC:llä torstai-iltaisin kello 20.00. Suomessa MTV3:lla kauden esittäminen aloitettiin tiistai-iltana 3. syyskuuta 2002. Sarjan katsojaluvuissa tapahtui huomattavasti nousua kahdeksannella kaudella. Tuotantokausi keräsi keskimäärin 24,5 miljoonaa katsojaa jaksoa kohden, ja se oli Yhdysvaltain television katsotuin televisiosarja kaudella 2001–02.
Juoni.
Tuotantokauden alussa Rachel kertoo Rossille olevansa raskaana ja hän synnyttää lapsen kauden kaksiosaisessa päätösjaksossa. Lapsesta huolimatta Ross ja Rachel päättävät jatkaa ystävinä. Ross tapailee kauden aikana Monaa, mutta huomaa, että seurustelu ja tuleva vauva ovat huono yhtälö. Rachel ja Joey asuvat yhdessä kämppiksinä, mutta Joey tajuaa olevansa rakastunut Racheliin, joka ei kuitenkaan tunne samalla tavalla.
Näyttelijät.
Sivuosissa.
Muita sivuhenkilöitä:
"Katso myös Luettelo televisiosarjan Frendit jaksoista
Jaksot.
&lt;onlyinclude&gt;&lt;/onlyinclude&gt;
Käyttölaina

Käyttölaina on Suomessa nimitys tavalle ottaa sellaista velkaa, joka on korvannut vanhat pienlainat vuonna 2013 voimaan tulleen pienlainoja säätelevän lakiuudistuksen myötä. 
Käyttölainojen ominaispiirteitä.
Nykyiset käyttölainat ovat rinnastettavissa ominaisuuksiltaan kulutusluottoihin. Käyttölainan hakeminen tapahtuu tyypillisesti verkkohakemuksella tai tekstiviestitse. Käyttölaina eroaa kulutusluotoista ja pienlainoista siten, että nostat luottolimiittisi puitteissa rahaa tilillesi, jolloin maksat korkoa luottoyhtiölle ainoastaan käyttämästäsi summasta, etkä koko luotosta.
Käyttölaina on lainamuoto, jolle on ominaista joustava lainasumma ja vaihtelevat lainaehdot, jotka riippuvat sekä lainanantajasta että lainanottajasta. Lainasopimus määrittää takaisinmaksuaikataulun ja koron, jotka ovat keskeisiä ehtoja. Käyttölainojen etuna on niiden joustavuus, mutta ne voivat olla kalliimpia kuin vakuudelliset lainat, sillä ne sisältävät suuremman riskin lainanantajalle. 
Tyypillisesti käyttölainojen takaisinmaksuajat ovat 6–12 kuukautta. Lainaa lyhennetään luottoyhtiölle kuukausittain käyttösumman mukaan. Käyttölainojen summat vaihtelevat muutamasta sadasta eurosta useampaan tuhanteen euroon saakka. 
Käyttölainaa voidaan luonnehtia myös eräänlaiseksi virtuaaliseksi luottokortiksi. Henkilölle myönnetään tietyn suuruinen luottoraja, jonka puitteissa henkilö voi nostaa rahaa tilillensä ja maksaa korkoa ainoastaan käyttämästäsi summasta. 
Käyttölainoja voidaan myöntään yli 18-vuotiaille Suomen kansalaisille, joilla ei ole Suomen Asiakastieto Oy:n rekisterissä maksuhäiriömerkintää. Käyttölainoja myönnetään ilman erillisia vakuuksia. 
Pikalainoja säätelevan lakimuutoksen myötä panttilainaaminen ja käyttölainat ovat kasvattaneet suosiotaan.
Käyttölainaa myöntävät yritykset ovat velvollisia liittymään luotonantajarekisteriin.
Ukrinform

Ukrinform () on Ukrainan valtion omistama uutis- ja tietotoimisto. Se on perustettu vuonna 1918. Ukrinformin on Ukrainan vanhin ja suurin uutistoimisto. Sen kotipaikka on Kiova, mutta toimintaa on maan kaikilla alueilla sekä 11 maassa ulkomailla.
Toisen maailmansodan jälkeen Ukrinfromin arkistot siirrettiin Kiovasta Moskovaan, mutta niitä ei ole palautettu Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Yhtiö ylläpitää Ukrainan suurinta valokuva-arkistoa.
Ukrinform tuottaa ilmoituksensa mukaan päivittäin yli 300 uutista, arviota, haastattelua, valokuvaa tai uutisgrafiikaa. Osan uutisistaan ja analyyseistään tietotoimisto julkaisee verkkosivustollaan ukrainaksi, venäjäksi, englanniksi ja saksaksi. Ukrinform toimii myös monen sosiaalisen median kanavan kautta.
Lahden Seudun Kehitys Ladec

Lahden Seudun Kehitys LADEC Oy on koko Päijät-Hämeen maakunnan alueella toimiva, yleishyödyllinen ja voittoa tavoittelematon elinkeinoyhtiö. LADECin toimintaa ja palveluita rahoittavat yhtiön toiminta-alueen kunnat: Lahti, Asikkala, Hartola, Heinola, Hollola, Iitti, Kärkölä, Orimattila, Padasjoki ja Sysmä. Yhtiön pääomistaja on Lahden kaupunki. Yhtiössä on runsaat 30 työntekijää. Liikevaihto on noin 3,3 milj. euroa (2023).
LADEC aloitti toimintansa 1.1.2013, kun Lahden tiede- ja yrityspuisto Oy:n, Lahden alueen uusyrityskeskus ry:n toiminnot sekä osa Lahden alueen kehittämisyhtiö Oy Lakesin toiminnoista yhdistettiin. 
LADEC kehittää Lahden seudun elinkeinoelämän kasvun edellytyksiä ja kilpailukykyä sekä edistää investointeja yhdessä toiminta-alueensa kuntien kanssa. LADEC auttaa toiminta-alueensa yrittäjiä ja yrityksiä liiketoiminnan aloittamiseen, kasvuun, kehittämiseen ja kansainvälistymiseen sekä Lahden seudulle sijoittumiseen liittyvissä asioissa. Neuvontapalvelut ovat alueen yrittäjille ja yrityksille maksuttomia.
Tie pimeään

Tie pimeään on Ossi Skurnikin ohjaama elokuva vuodelta 1962. Skurnik tunnetaan paremmin elokuvaleikkaajana, ja tämä jäi hänen ainoaksi ohjaustyökseen.
Tuotanto.
Elokuvan idea syntyi Tampereen asemalla aiemmin tapahtuneesta itsemurhasta. Neorealismin kaikuja sisältävä elokuva kuvattiin studioiden ulkopuolella. Repliikit on äänitetty jälkeenpäin. Skurnik kuvasi itse osan kohtauksista. Elokuva jäi raskaasti tappiolle, katsojamäärät olivat vuoden 1963 – jolloin elokuva pääsi varsinaiseen levitykseen – heikoimmat, eikä se saanut tavoiteltua valtionpalkintoa. Skurnik ei ohjannut muita elokuvia, eikä tuotantoyhtiön nimissä tehty muita elokuvia.
Juoni.
Elokuva kertoo lakitieteen ylioppilas Klaus Grahnista, joka suunnittelee täydellistä murhaa ja hautoo yli-ihmisajatuksia. Väärennetyllä sekillä hän saa suuren rahasumman, mutta joutuu pakenemaan Tampereelle, kun hänet tunnistetaan. Murhattuaan Tampereen lähistöllä taksinkuljettajan hän palaa Helsinkiin, jossa hän tajuaa olevansa umpikujassa ja tulevaisuutensa menneen.
Arviot.
Aikalaisarvioissa elokuvaa sai varsin kriittisen vastaanoton, minkä Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat) tiivistää: "Tie pimeään ei ole lainkaan kehno 'pelin avaukseksi' kotimaisena filmityönä". Laimeaan innostukseensa hän pitää syynä aihetta ja etenkin sen käsikirjoituspohjaa, ja juuri käsikirjoituksen ongelmiin tarttuvat muutkin kriitikot. Sen ohella Yrjö Kemppi (Ilta-Sanomat) kuitenkin toteaa: "Näin yhtäkaikkisesti vakuuttavaa ohjaajaläpimurtoa - - en muista kotimaista elokuvaa taaksekäyden." Näyttelijätyö saa kiitosta kautta linjan.
13 vuotta myöhemmän televisioesityksen yhteydessä elokuvan arvo kuitenkin jo nähdään. Mauri Taviola (Helsingin Sanomat 7.2.1976) kirjoittaa arviossaan: "Tie pimeään on tuotannollisesti, taidollisesti ja taloudellisesti vihje siitä, mitä suomalainen elokuva olisi voinut olla." Samoin vuonna 2014 eräs kriitikko katsoo, että elokuva kuvaa ihmisen pimeitä puolia raadollisemmin kuin missään muussa suomalaisessa elokuvassa, ja hän antaa elokuvalle täydet viisi tähteä. Myös Jarno Hiilloskorven roolityö ja realistiset miljöökuvat saavat kehut.
Tiourea

Tiourea (CH4SN2) on orgaaninen yhdiste ja rakenteeltaan urean analogi. Ureasta se eroaa siten, että urean happiatomi on korvautunut rikkiatomilla. Yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisissa synteeseissä valmistettaessa väri- ja lääkeaineita, metalliteollisuudessa ja tekstiiliteollisuudessa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa tiourea on ulkomuodoltaan valkoisia kiteitä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja poolisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin. Poolittomiin orgaanisiin liuottimiin se on liukenematon. Tiourealla on kaksi tautomerista muotoa. Tionimuoto, jossa hiili on sitoutunut kaksoissidoksella rikkiatomiin ja iminotiolimuoto, jonka rakenteessa kaksoissidos on hiili- ja typpiatomien välillä. Näistä tionimuoto on stabiilimpi. 
Kuumennettaessa emäksisissä liuoksissa tiourea reagoi hajoamalla vetykarbonaateiksi, sulfideiksi ja ammoniumhydroksidiksi. aldehydien kanssa se reagoi muodostamalla N-hydroksialkyylitioureajohdannaisia, jotka kondensoituvat helposti hartseiksi. Akroleiinin kanssa reaktio voi olla hyvin kiivas. Klooriketonien, diketonien, hydroksiketonien ja dikarboksyylihappojen estereiden kanssa tiourea kondensoituu helposti muodostaen typpeä ja rikkiä sisältäviä heterosyklisiä yhdisteitä. Urean tavoin tiourea muodostaa hiilivetyjen kanssa inkluusioyhdisteitä ja komplekseja monien metalliyhdisteiden kanssa.
Tiourea ärsyttää voimakkaasti hengitysteitä ja silmiä. Yhdiste voi olla syöpää aiheuttava eli karsinogeeninen.
Valmistus ja käyttö.
Ensimmäisen kerran tioureaa valmistettiin kuumentamalla ammoniumtiosyanaattia, joka hajoaa kuumennettaessa tioureaksi. Teollisesti tioureaa valmistetaan kuitenkin pääasiallisesti kalsiumsyanamidista ja vetysulfidista. Reaktiossa kalsiumsyanamidi muodostaa syanamidia, joka reagoi vetysulfidin kanssa. 
Tioureaa käytetään valmistettaessa heterosyklisiä ryhmiä sisältäviä väri- ja lääkeaineita. Tällaisia ovat esimerkiksi levamisoli, sulfatiatsoli ja eräät kefalosporiinit. Muita yhdisteen käyttökohteita ovat käyttö valokuvauskemikaalina, kopiopaperin valmistus, polymeerien vulkanointia kiihdyttävänä yhdisteenä, apuaineena tekstiilien, kuten silkin, käsittelyssä, metallipintojen käsittelyyn kuparin jalostuksessa ja pinnoitettaessa muita metalleja kuparilla elektrolyyttisesti ja kullan ja hopean erottamiseen uuttamalla mineraaleista.
Kupera kulma

Kupera kulma tarkoittaa geometriassa kulmaa, joka on suurempi kuin oikokulma, mutta joka mahtuu täyden kulman sisälle, eli on suuruudeltaan 180° ja 360° väliltä. Oikokulmaa pidetään koverien- ja kuperien kulmien välisenä rajakulmana, joka ei kuulu kumpaakaan. Sen sijaan täysi kulma katsotaan joskus kuuluvan kuperiin kulmiin. Kuperan kulman eksplementtikulma on kovera kulma.
Kuperien kulmien mitta-arvoja.
Riippuen käytettävästä mitta-asteikosta, kupera kulma α on suuruudeltaan (täysi kulma on mukana)
Trigonometriset arvot.
Kun α on kupera kulma, saavat trigonometriset funktiot seuraavia arvoja (täysi kulma on mukana, lähde kaikissa )
Nollakulma

Nollakulma on geometriassa kulma, jossa kulman kylkien väliin ei jää tilaa eli sen suuruus on 0°. Nollakulma on pienin terävä kulma.
Nollakulman komplementtikulma on suora kulma, sen suplementtikulma on oikokulma ja eksplementtikulma on täysi kulma.
Nollakulman käyttäminen herättää kysymyksen, voiko negatiivisia kulmia käyttää samalla tavalla kuin käytetään negatiivisia lukuja aritmetiikassakin. Kulmakäsite voidaan laajentaa suuremmillekin kulmille kuin täydelle kulmalle (eli 360°), jolloin kääntyvä kulman kylki alkaan tehdä uutta kierrosta. Jos liikkuva kulman kylki palaa takaisin ja pienenee, saavuttaa se lopulta nollakulman asennon ja voi jatkaa kääntymistä samaan suuntaan. Tällöin kulmalle voidaan määritettää negatiivisia kulman arvoja.
Nollakulman mitta-arvoja.
Riippuen käytettävästä mitta-asteiksosta, nollakulma on suuruudeltaan
Trigonometriset arvot.
Nollakulman trigonometristen funktioiden arvoja (lähde kaikissa ):
Mimosa (maalaus)

Mimosa on taiteilija Alvar Cawénin öljyvärimaalaus paperille vuodelta 1914. Kooltaan maalaus on 70 × 54 cm, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Hallonbladin kokoelmiin.
Alvar Cawénin tuotannossa kubismia alkoi esiintyä vuonna 1913 luonnonmuotojen varovaisena tyylittelynä. Hän oli tämän vuosikymmenen alkuvuosina opiskellut ja omaksunut kubismiakin Pariisissa sinne suuntautuneilla opintomatkoillaan. "Mimosa" on maalattu Pariisissa vuonna 1914. Tässä voimakkain syksyn värein toteutetussa maalauksessa Cawén säilyttää alkuperäisen aiheen tunnistettavuuden muodon, rakenteen ja värienkin osalta. Asetelman keskeisiä esittäviä tekijöitä ovat peili, hedelmät, pöytä, taustaverho ja kannu. Hän yhdistää orgaanisia ja geometrisia muotoja tilaa jäsentävästi sekä kuvaa valon himmenemisen syvyysvaikutelmaa luodakseen edestä taakse.
Alvar Cawénin kubismi loi maalaukseen rytmistä rakennetta ja hierarkiaa, toi uusia ulottuvuuksia sekä tuki ja jäsensi niitä. Hän sai myönteisimmän vastaanoton silloisista suomalaisista kubisteista kriitikoilta. "Mimosa" oli yksi hänen syksyllä 1914 Suomen Taiteilijain näyttelyyn tuomistaan kubistisista maalauksista, ja se ostettiin sieltä heti Ateneumin taidemuseon kokoelmiin. Cawénia kiiteltiin siitä, että hän näytti, että "kubismikasvi voi kehittyä kauniiksi myös Suomen ilmanalassa".
Kevin Trapp

Kevin Christian Trapp (s. 8. heinäkuuta 1990 Merzig) on saksalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Paris FC:tä. Kasvattajaseuransa 1. FC Kaiserslauternin lisäksi hän on aiemmin urallaan edustanut 10 kautta saksalaisseura Eintracht Frankfurtia ja kolme kautta ranskalaisseura Paris Saint-Germainia. Trapp on oikeajalkainen.
Ura.
Seurajoukkueura.
Ammattilaisuransa Kaiserslauternissa aloittanut Trapp teki debyyttinsä elokuussa 2008 Saksan cupin ottelussa Carl Zeiss Jenaa vastaan. Kaiserslauternin pudottua Bundesliigasta Trapp siirtyi liigaan nousseeseen Eintracht Frankfurtiin, jossa hän nousi ykkösmaalivahdiksi. Kaudella 2013–2014 Trapp torjui täydet minuutit kaikissa Eintrachtin 34 otteluissa.
Maajoukkueura.
Trapp on pelannut useissa Saksan nuorten maajoukkueissa. Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän pelasi yksitoista ottelua. Saksan A-maajoukkueessa hän on pelannut yhdeksän ottelua, joista ystävyysotteluita on ollut kahdeksan. Toistaiseksi ainoan kilpailullisen maaottelunsa hän on pelannut 3. syyskuuta 2020 Kansojen liigassa Espanjaa vastaan. Hän kuului Saksan joukkueeseen maanosaliittojen cupissa 2017, MM-kilpailuissa 2018, EM-kilpailuissa 2020 sekä MM-kilpailuissa 2022, mutta ei ole päässyt yhdessäkään turnauksessa pelaamaan.
Sammalluura

Sammalluura ("Grallaria chthonia") on uhanalainen luurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Sammalluuraa on tavattu vain Venezuelan länsiosissa alueella, josta neljä näytettä kerättiin vuosina 1955 ja 1956. Lajista ei ole tehty havaintoja vuoden 1956 jälkeen, ja sen populaatio on luultavasti hyvin pieni. Se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.
Mohamed Diamé

Mohamed Diamé (s. 14. kesäkuuta 1987) on ranskalaissyntyinen senegalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa qatarilaista Al Ahlia, jonne hän siirtyi vuonna 2019 pelattuaan kymmenen vuotta Englannissa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Diamé on kuulunut myös Senegalin jalkapallomaajoukkueeseen.
Ura.
Seurajoukkueura.
Créteilissä Ranskassa syntynyt ranskalaisen äidin ja senegalilaisen isän lapsi Diamé aloitti ammattilaisuransa RC Lensin kakkosjoukkueessa. Vuonna 2007 hän siirtyi Espanjan alasarjoissa pelaavaan CD Linaresiin, jonka jälkeen Diamén uudeksi seuraksi tuli Segunda Divisiónin Rayo Vallecano. Rayon aikana Espanjan suurseurat Real Madrid CF ja FC Barcelona sekä Englannin suurseura Arsenal FC olivat kiinnostuneita Diamésta, mutta vuonna 2009, vain yhden Rayo-kauden jälkeen hän siirtyi Valioliigan Wigan Athleticiin. Diamé oli Wiganin aikanaan yksi joukkueen avainpelaajista. 
Vuonna 2012 hän siirtyi Valioliigaan nousseeseen West Ham Unitediin, vaikka moni muukin suurempi joukkue oli kiinnostunut Diamésta. Pelattuaan kaksi vuotta lontoolaisseurassa Diamé siirtyi niin ikään Valioliigassa pelanneeseen Hull Cityyn syksyllä 2014. Vuonna 2016 hän siirtyi Newcastle Unitediin ja 2019 qatarilaiseen Al Ahliin.
Maajoukkueura.
Vuonna 2011 Diamé pelasi ensimmäisen pelinsä Senegalin jalkapallomaajoukkueessa. Hän olisi voinut valita maajoukkueekseen myös äitinsä kotimaan Ranskan. Kesällä 2012 Diamé kuului yhtenä kolmesta yli-ikäisestä pelaajasta Senegalin joukkueeseen kesäolympialaisissa. Hän pelasi turnauksessa Senegalin kaikki neljä ottelua. Hän kuului Senegalin joukkueeseen myös Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2012, joissa pelasi kolme ottelua ja 2017, jolloin pelasi yhden ottelun.
Ekoanarkismi

Ekoanarkismi eli ekologinen anarkismi (myös viheranarkismi) on anarkismin muoto, jossa sen yhteiskuntafilosofisiin käsitteisiin yhdistetään ekologiaa ja se laajennetaan koskemaan myös luontoa sekä eläimiä. Ekonarkismissa painotetaan ympäristöongelmia ja ympäristötietoisuutta, tarkoituksena on luoda uusi ekologisesti kestävällä pohjalla oleva yhteiskunta. Ekologisen anarkismin käytännön toiminta perustuu usein suoraan toimintaan. 
Historia.
Varhaisimpina ekoanarkistisina ajattelijoina pidetään yhdysvaltalaista Henry Thoreauta, joka 1800-luvun puolivälissä kehitti kansalaistottelemattomuuden käsitteen, sekä saman vuosisadan lopussa vaikuttanutta ranskalaista Élisée Reclusta. Myös kirjailija Leo Tolstoin ajatuksiin perustuvalla tolstoilaisuudella on ollut vaikutusta ekologiseen anarkismiin. 1800–1900-lukujen vaihteessa liike keräsi kannatusta erityisesti Ranskassa ja Espanjassa. Merkittävimpiä 1900-luvun filosofeja olivat muun muassa amerikkalainen libertaristi Murray Bookchin sekä ranskalainen kristillinen anarkisti Jacques Ellul. Tunnetuimpia viime vuosikymmenten toimijoita ovat olleet Eläinten vapautusrintama ja Maan vapautusrintama.
Anarkoprimitivismi.
Ekoanarkismista on kehittynyt vielä radikaalimpi suuntaus anarkoprimitivismi, jossa mukaan kaikki tieteen ja teknologian saavutukset pitäisi hylätä ja palata mahdollisimman luonnonmukaiseen elämäntapaan.
Maailman Voittaja -näyttely

Maailman Voittaja on FCI:n järjestämä kansainvälinen koiratapahtuma, joka lukeutuu yli 10 000 vuosittaisen ilmoittautumisen myötä maailman suurimpiin koiratapahtumiin. Yleensä se kestää jopa 4-6 päivää. Se on järjestetty vuodesta 1971 lähtien vuosittain, ja se pidetään joka vuosi eri maassa. Sitä on myös kutsuttu "maailman tärkeimmäksi koiranäyttelyksi". Maailman Voittaja -näyttelyyn kuuluu varsinaisen koiranäyttelyn lisäksi agility-, tottelevaisuuskoe-, Junior Handler-näytökset sekä paljon muuta ohjelmaa. Jokainen rotunsa paras, vastakkaisen sukupuolen paras ja jokaisen rodun kummankin sukupuolen junioriluokan paras koira saa virallisen Maailman Voittaja - tai Maailman Juniorivoittaja -tittelin. FCI:n jäsenmaista tulevat osallistujat pääsevät mukaan automaattisesti ilmoittautumalla, mutta sen ulkopuolisiin järjestöihin kuten American Kennel Clubiin kuuluvat osallistujat pääsevät mukaan vain kutsusta.
Best in Show -voittajat.
Kolme koiraa on saavuttanut Maailman Voittaja -näyttelyn Best in Show -tittelin peräti kahdesti: saluki "Abrisa vom Felsenkeller", samojedinkoira "Northwind's Rising Star" ja toyvillakoira "Smash JP Talk About". Saluki on samalla myös kaikkein menestyksekkäin rotu, sillä se on ollut BIS yhteensä peräti neljästi: vuosina 1981, 1985, 1986 ja 2012. Saksanpaimenkoira, lhasa apso ja italianseisoja ovat kukin voittaneet MV-näyttelyn BIS-tittelin kahdesti. Rotutyypeistä tavallisimpia menestyjiä ovatkin juuri vinttikoirat (useimmiten pitkäkarvaiset tai hapsulliset) - joista salukin lisäksi kyseisen tittelin ovat saavuttaneet myös afgaaninvinttikoira, whippet ja venäjänvinttikoira - villakoirat sekä pitkäkarvaiset tai "nallemaiset" rodut kuten samojedinkoira, amerikanakita, alaskanmalamuutti ja newfoundlandinkoira. 
Vaikka tarkoituksena on järjestää näyttely tasapuolisesti eri kaupungeissa, joissain paikoissa Maailman Voittaja on pidetty selkeästi useammin kuin muissa. Dortmund on saanut toimia näyttelyn isäntäkaupunkina peräti neljästi (1973, 1981, 1991 ja 2003), México kolmesti (1978, 1999 ja 2007) ja Amsterdam niin ikään kolmesti (1985, 2002 ja 2018). Myös Budapestissa on järjestetty periaatteessa kolme MV-näyttelyä (1971, 1996 ja 2013), vaikka niistä MV-96 pidettiinkin osittain Wienissä. Maista suosituimpia järjestyspaikkoja ovat olleet Saksa, Meksiko ja Itävalta - kukin isäntamaana neljästi - joista viimeksi mainitussa näyttely on pidetty joka kerta eri kaupungissa.
Antonio Fuoco

Antonio Fuoco (s. 20. toukokuuta 1996 Cosenza, Italia) on italialainen rata-autoilija.
Fuoco kuuluu Ferrarin nuorten kuljettajien akatemiaan.
Ura.
Fuoco aloitti karting-uransa nelivuotiaana ja kilpaili eri Euroopan mestaruuskilpailuissa. Hän pääsi KF2-luokkaan vuonna 2012, jossa hän sijoittui kolmanneksi WSK Euro Series- ja neljänneksi CIK-FIA European KF2 Championship -luokissa.
Vuonna 2013 Fuoco aloitti kilpauransa siirtyen Formula Renault Alps -sarjaan. Hän saavutti kuusi voittoa, viisi paalupaikkaa, viisi nopeinta kierrosta ja yhdeksän palkintokorokesijoitusta voittaen koko sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän ajoi kaksi kilpailua Eurocup Formula Renault -sarjassa, jossa hän saavutti yllättäen yhden paalupaikan. Vuonna 2014 Fuoco siirtyi Euroopan Formula 3 -sarjaan. Hän voitti kauden aikana kaksi kilpailua sijoittuen sarjan viidenneksi.
Vuonna 2015 Fuoco kilpaili GP3-sarjassa Carlin-tallin autolla. Hän saavutti kaksi kakkossijaa ja 88 pistettä sijoittuen sarjan loppupisteissä kuudenneksi. Fuoco jatkoi sarjassa kaudella 2016 vaihtaen Trident-talliin. Toisella kaudellaan hän voitti kilpailut Britanniassa ja Saksassa. Hän keräsi kaiken kaikkiaan 157 pistettä ja sijoittui pisteissä kolmanneksi.
Kaudeksi 2017 Fuoco siirtyi Formula 2 -sarjaan. Hän ajoi Prema Racing -tallissa.
Kutveleen kanava

Kutvele on avokanava Saimaalla Ruokolahden ja Taipalsaaren rajalla Etelä-Karjalassa. Se on kaivettu Kyläniemen tyveen sen kapeimman kohdan poikki. Kanava on 90–100 metriä leveä ja 250 metriä pitkä. Kanavassa kulkee laivaväylä, jonka syväys on 2,4 metriä.
Kanava katkaisi Kyläniemen saareksi, jonne ei kulkenut enää tietä. Yhteysliikenne hoituu nykyään Kyläniemen lossilla, jonka reitti on 450 metriä pitkä. Lossia käyttää noin 20–30 vakituista asukasta, 400 kesäasukasta sekä kesäkausien matkailijat . Vaikka saari kuuluukin Taipalsaarelle, ei saaren länsipäästä ole tieyhteyttä kirkonkylälle. Kanavassa käy virtaus, joka tuo Suur-Saimaan pohjoispuoliset vedet Kyläniemen eteläpuolelle. Suur-Saimaan päävirtaus käy kuitenkin Kyläniemen länsipuolelta Rastinvirrassa. 
Historiaa.
Kanava kuuluu niin sanottuihin Suvorovin kanaviin, jotka rakennettiin osana linnoitustyötä vahvistamaan venäläisten kohteiden puolustusta. Pikkuvihan (1742–1743) jälkeen Ruotsin ja Venäjän välinen raja kulki eteläisen Saimaan halki niin, että Puumalansalmi jäi Ruotsin puolelle. Tämä hankaloitti venäläisen puolustusta ja kaupankäyntiä, sillä venäläiset joutuivat maksamaan tullia Puumalassa. Siksi keisarinna Katariinalle ehdotettiin Puumalan ohittavan kanavaketjun rakentamista Suur-Saimaan ja Pihlajaveden välille. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1791. 
Kutveleen kanavaa rakennettiin vuosina 1792–1793 ja rakentamiseen osallistui satoja työntekijöitä. Kanavan rannat muurattiin muotoonsa hakatuista luonnonkivistä ja kanavan ympäristöön piilotettiin puolustuslaitteita hankaloittamaan ruotsalaisten navigoimista niissä sota-aikana. Kanava menetti puolustuksellisen merkityksensä Suomen sodan (1808–1809) jälkeen, kun valtionraja siirtyi muualle. Kanavasta tuli 100 metriä pitkä ja noin 10 metriä leveä.
Kanavaa laajennettiin 1900-luvun alussa (1902). Kanavan pituudeksi mainitaan yli 200 metriä. Kanavan molemmilla rannoilla korotettiin kivimuurausta 2,5 metriin vedenpinnasta, ja maalla muurit olivat kaksi metriä leveät. Vuosina 1949–1950 suoritettiin laajennustöitä ja viimeinen laajennus suoritettiin vuonna 1977. Alkuperäisen kanavan rakenteita ei ole säilynyt laajennustöissä.
Sakari Kuusi

Onni Sakari Kuusi (vuoteen 1905 Granfelt; 10. kesäkuuta 1884 Helsinki – 18. lokakuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija, oppiarvoltaan filosofian tohtori. Hän sai professorin arvonimen 1954.
Sakari Kuusen vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti Aksel August Granfelt ja Amanda (Mandi) Lydia Cantell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1908, lisensiaatiksi 1914 sekä maisteriksi ja tohtoriksi 1923.
Kuusi aloitti uransa 1909 Porvoon suomalaisen yhteiskoulun historian ja suomenkielen opettajana ja hän toimi samalla koulun johtajana 1909–1911. Kuusi oli K. J. Gummeruksen kustannusliikkeen toimitusjohtaja ja kirjallinen johtaja vuosina 1915–1924 sekä Jyväskylän seminaarissa suomen kielen lehtorina 1924–1938 ja historian lehtorina 1938–1954. Kuusi oli lisäksi Jyväskylän yhteislyseossa kansantalouden opettajana 1922–1923 ja 1924–1929. 
Kuusi otti osaa Suomen itsenäisyysliikkeeseen. Hän kuului aktivistikomiteaan sen perustamisesta 1916 lähtien. Suomen sisällissodan aikana Kuusi oli suojeluskunnan piiriesikunnan jäsenenä 1917–1918, Jyväskylän kaupungin suojeluskunnan esikunnan jäsenenä 1917–1918 sekä aluepäällikkönä ja kasvatuspäällikkönä. Sisällissodan jälkeen hän oli Vaasan senaatin asettaman vapaussodan historiakomitean jäsenenä ja myöhemmin valtionarkiston Keski-Suomen pääasiamiehenä. 
Kuusi oli Keski-Suomen Museoyhdistyksen puheenjohtajana. Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsenenä Kuusi oli 1919 ja uudelleen vuodesta 1926 lähtien. Hän oli kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1928, kaupunginhallituksen jäsenenä ja kaupunginjohtajan sijaisena vuodesta 1930. Kuusi oli myös Jyväskylän kauppakoulun johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1926, lyseon vanhempain neuvoston puheenjohtaja vuodesta 1930 ja Keski-Suomen raittiuspiirin piiritoimikunnan puheenjohtajana vuodesta 1917. Hän oli Kasvatus ja Koulu-lehden toimituskunnan jäsenenä.
Sakari Kuusen julkaisut kattavat varsinkin talous- ja paikallishistoriaa. Hänen veljiään olivat muun muassa taloustieteen professori Eino Kuusi ja vakuutusneuvos Aarne Kuusi.
Venezuelankyläturpiaali

 
Venezuelankyläturpiaali eli kyläturpiaali, aikaisemmalta nimeltään keltaturpiaali ("Icterus icterus") on turpiaalien heimoon kuuluva varpuslintu, jota esiintyy luonnonvaraisena Etelä-Amerikan pohjoisosissa.
Kuusinkijoki

Kuusinkijoki on Kuusamosta Kiitämästä alkava joki. Se virtaa Suiningin kautta Karjalan tasavallan puolelle ja yhtyy siellä lähes heti lähellä Suomen rajaa Oulankajokeen. Se on Oulankajoen oikea sivujoki, ja sen pituus on 45 kilometriä.
Kuusinkijoen valuma-alue kuuluu Koutajoen päävesistöön. Ennen toista maailmansotaa koko joki valuma-alueineen sijaitsi Suomen puolella. Sallan–Kuusamon alueen alueluovutuksen jälkeen joen suu Oulankajokivarressa jäi Suomen alueen ulkopuolelle.
Kuusinkijoen keskijuoksulla on Imatran voiman vuonna 1956 rakentama Myllykosken voimalaitos.
Kuusinkijoen monista kalalajeista tunnetuimmat ovat harjus ja järvitaimen. Varsinkin niin sanottu Kuusingin taimen on tehnyt joesta tunnetun kalastajien keskuudessa.
Kuusinkijoen valuma-alueella sijaitsee Kiitämän ja Suiningin ohella muun muassa Eksymäjärvi, Hiidenjärvi, Kuntijärvi ja Porontima.
Infografiikka

Infografiikka on kuvallinen esitys, jonka tarkoitus on yleensä välittää tietoa, vakuuttaa tai viihdyttää. Infografiikkaan kuuluu tiedon visualisointia kuten diagrammeja sekä kuvitusta ja tekstiä. Tyypillisessä infografiikassa on johdanto, pääosio sekä joskus loppupäätelmä, jossa lukijaa kehotetaan johonkin toimenpiteisiin.
Infografiikan käyttö on yleistynyt internetin ansiosta erityisesti 2010-luvulla.
Määrittely ja muoto.
Termi "infografiikka" on lyhenne yhdyssanasta "informaatiografiikka" eli "tietografiikka". Käsite on melko uusi ja vakiintumaton, ja sillä on joskus tarkoitettu esimerkiksi samaa kuin tiedon visualisoinnilla. Randy Krumin (2013) mukaan infografiikkaan kuuluu tiedon visualisointikaavioiden lisäksi kuitenkin myös kuvitusta ja tekstiä, jotka yhdessä luovat kokonaisen kertomuksen. Laajimmillaan infografiikat muistuttavatkin enemmän artikkeleita tai puheita kuin pelkkiä kaavioita.
Tietokirjailijat Noah Iliinsky ja Julie Steele ovat määritelleet neljä kriteeriä, joilla tiedon visualisointi ja infografiikka voidaan erottaa toisistaan:
Suurin osa infografiikoista on staattisia kuvia. Internetissä julkaistava infografiikka voi olla myös dynaamista, jos siinä on mahdollisuus tarkentaa sen osia suuremmaksi tai klikata sitä lisätiedon saamiseksi, tai jos siinä on mukana havainnollista animaatiota, videota tai interaktiivisuutta.
Tyypillinen www-infografiikka on 800 pikseliä leveä ja niin korkea kuin on tarpeen tarinan kertomiseksi.
Tarkoitus.
Infografiikan tarkoitus on antaa tietoa, viihdyttää tai vakuuttaa lukija jostain. Se esittelee asiansa johdannolla, jolla se myös pyrkii kiinnittämään lukijansa huomion. Se esittää pääasian grafiikan keskiosassa, joka on samalla grafiikan näyttävin osa. Se päättyy loppupäätelmään, joka usein kehottaa lukijaa tekemään jotain saamansa tiedon pohjalta. Kehotus voi olla esimerkiksi omien elämäntapojen parannus, jonkin vetoomuksen allekirjoittaminen, tai vierailu jollain verkkosivustolla.
Teho.
Infografiikan teho perustuu muun muassa siihen, että ihminen hahmottaa asioita visuaalisten mallien kautta. Sen vuoksi kaavion muotoon visualisoitu tieto on usein huomattavasti selkeämpää hahmottaa kuin lukuina esitetty tieto. Infografiikassa asiat esitetään myös suhteessa toisiinsa, mikä auttaa niiden ymmärtämistä. Ihminen pystyy tutkimusten mukaan myös muistamaan kuvat paremmin kuin sanat, ja aiheeseen kuuluvien kuvien yhdistäminen sanoihin infografiikan tapaan voi moninkertaistaa tiedon säilymisen lukijan muistissa.
Joni Pakola

Joni Pakola (s. 19. kesäkuuta 1985) on suomalainen futsalpelaaja ja jalkapalloilija. Futsal-liigassa hän edustaa Vieska Futsalia. Aiemmin Pakola on pelannut muun muassa Ilves FS:n riveissä ja saavuttanut joukkueessa kaksi Suomen mestaruutta. Suomen futsalmaajoukkueessa hän on pelannut 38 maaottelua ja tehnyt kolme maalia. Vieska Futsalissa ja sen edeltäjässä Pakola on pelannut vuodesta 2012 lähtien. Kaudella 2015-2016 Pakola valittiin kauden parhaaksi futsalpelaajaksi.
Jalkapallossa Pakolan on edustanut koko uransa vuodesta 2003 lähtien ylivieskalaista Kakkosessa pelannutta FC YPA:a. Kakkosen kausia syksyllä 2015 on takana kaikkiaan 13 ja niissä pelannut 285 ottelua ja tehnyt 78 maalia. Parhaalla kaudellaan 2009 hän teki 14 maalia..
Dejan Stankovic (beachfutispelaaja)

Dejan Stankovic (s. 25. elokuuta 1985 Belgrad, Serbian sosialistinen tasavalta, Jugoslavia) on serbialaissyntyinen sveitsiläinen beachfutispelaaja. Hän kuuluu myös Sveitsin beachfutismaajoukkueeseen. Hän on 186 senttimetriä pitkä.
Ennen Barcelonaan siirtymistään, vuonna 2013, Stankovic on pelannut muun muassa italialaisissa Magazzini Generali Cataniassa sekä AC Milanissa. Hänet valittiin beachfutiksen MM-kilpailuiden parhaaksi pelaajaksi vuonna 2009. Stankovic voitti samoissa kisoissa myös maalikuninkuuden 20 osumallaan sekä MM-hopeaa Sveitsin hävittyä finaalissa Brasilialle. 
Stankovic on valittu myös Euro Beach Soccer Leaguen parhaaksi pelaajaksi kerran ja hän on ollut paras maalintekijä kaksi kertaa. Vuonna 2012 Stankovic voitti Sveitsin kanssa Euro Beach Soccer Leaguen ja vuonna 2005 Euro Beach Soccer Cupin.
Murtumaton

Murtumaton () on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Angelina Jolien ohjaama draamaelokuva. Se perustuu pitkänmatkanjuoksija Louis Zamperinin elämään ja Laura Hillenbrandin hänestä kirjoittamaan elämäkertaan "Unbroken: A World War II Story of Survival, Resilience, and Redemption". Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Joel ja Ethan Coen, Richard LaGravenese ja William Nicholson. 
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 25. joulukuuta 2014 ja Suomessa ensi-ilta on 30. tammikuuta 2015.
"Murtumaton" sai kolme Oscar-ehdokkuutta parhaasta kuvauksesta, äänityksestä ja äänitehosteista.
The Moth Diaries (elokuva)

The Moth Diaries on Rachel Kleinin samannimiseen romaaniin perustuva draama- ja kauhuelokuva vuodelta 2011. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Mary Harron.
Juoni.
16-vuotias Rebecca aloittaa kouluvuotensa innoissaan siitä, mitä tulevaisuus on tuodakseen. Kouluun tulee kuitenkin uusi oppilas, salaperäinen Ernessa. Uusi tyttö ystävystyy Rebeccan parhaan ystävän, Lucyn, kanssa. Rebecca on mustasukkainen heidän ystävyydestään, ja kukaan ei usko hänen varoituksiaan. Hän on varma, ettei Ernessa ole ihan tavallinen tyttö.
Vastaanotto.
Elokuva on ollut ehdolla Toronton ja Venetsian elokuvajuhlilla. Se ei kuitenkaan saanut kriitikoilta hyvää vastaanottoa. New York Daily Newsin kriitikko piti elokuvaa pettymyksenä, Harronin ohjaus mukaan luettuna, ja antoi sille yhden tähden viidestä. San Francisco Gate katsoi Harronin olleen liian tosissaan ja arvosteli tarinan hitautta ja kömpelöä dialogia. Myös New York Time Out antoi elokuvalle yhden tähden viidestä. Sen mukaan elokuvasta puuttuu kokonaan kirjan psykologinen monimutkaisuus, tunnelma ja rytmi. Movielinen kriitikko oli toisaalta eri mieltä tunnelmasta – hänen mielestään Harron osasi luoda synkän tunnelman, vaikka elokuvan loppuratkaisu oli pettymys. Hän antoi elokuvalle seitsemän pistettä kymmenestä.
Pajusaaren koulu

Pajusaaren koulu oli peruskoulu Torvisen alueella Paattion kaupunginosassa Kemissä. Koulussa oli loppuvaiheessa luokka-asteet 1-5.
Tyyliltään Pohjoismaista klassismia edustavan kansakoulurakennuksen on suunnitellut arkkitehti Toivo Salervo vuonna 1930. Koulu aloitti toiminnan seuraavana vuonna.
Pajusaaren koulun toiminta päättyi vuonna 2006. Sen jälkeen koulurakennus on ollut muun muassa kuvataiteilijoiden tilana. Kemin kaupunki on yrittänyt myydä rakennusta.
Daine Todd

Daine Gordon Todd (s. 10. tammikuuta 1987 Red Deer, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja. Hän osaa tarvittaessa pelata myös hyökkääjänä. Todd laukoo oikealta.
Ura.
Todd aloitti pelinsä junioriliiga WHL:ssä Medicine Hat Tigersin joukkueessa kaudella 2003–2004. Kaudella 2005–2006 hän oli kevään 2006 pudotuspeleissä kahdeksalla osumallaan joukkueen paras maalintekijä Derek Dorsettin kanssa. Kaudella 2006–2007 Todd nousi Tigersin kapteeniksi. Hän pelasi loukkaantumisten takia runkosarjassa vain viisi ottelua, mutta oli pudotuspeleissä taas pelikunnossa ja voitti kauden päätteeksi WHL:n mestaruuden, Ed Chynoweth Cupin. Viimeisellä WHL-kaudellaan 2007–2008 Todd oli Tigersin toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 25+40=65. Hän sijoittui koko WHL:n puolustajien pistepörssissä toiseksi Prince George Cougarsissa ja Moose Jaw Warriorsissa pelanneen Ty Wishartin jälkeen. Todd kärsi WHL-vuosinaan olkapäävaivoista ja hänen olkapäänsä leikattiin kaikkiaan neljä kertaa.
Kaudeksi 2008–2009 Todd siirtyi New Brunswickin yliopistojoukkueeseen, mutta hänen ensimmäinen kautensa jäi kokonaan välistä loukkaantumisen takia. Myös kauden 2010–2011 runkosarja jäi vain yhdeksän ottelun mittaiseksi. Toddin kausi päättyi kuitenkin University Cup -mestaruuteen, kuten myös viimeinen yliopistokausi 2012–2013. Todd siirtyi sen päätteeksi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Texas Starsiin huhtikuussa 2013. Hän pelasi siellä juniorivuosiltaan tutulla pelipaikalla hyökkääjänä sai tililleen kaksi ottelua.
Todd jatkoi kaudella 2013–2014 uraansa AHL-joukkue Portland Piratesissa, jossa tulokaskausi toi 54 runkosarjaottelussa tehot 4+28=32. 
Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi kaksivuotisella KHL-sopimuksella Jokereihin. Toddin kauteen mahtui myös noin neljän viikon mittainen poissaolo marraskuussa 2014 tulleen alaraajavamman vuoksi. Hän pelasi kauden aikana myös joitain otteluita hyökkääjänä. Todd teki kauden aikana kaikkiaan 37 runkosarjaottelussa tehot 1+17=18 ja kahdeksassa playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Hän kärsi loukkaantumisista myös kaudella 2015–2016, jolloin Todd oli sivussa syyskuusta 2015 marraskuuhun. Hän edusti Jokereita molempina kausina myös Spengler Cupissa. Huhtikuussa 2016 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Jokereiden kanssa.
Kesäkuussa 2016 Todd purki sopimuksensa yhteisymmärryksessä Jokereiden kanssa, kun hänelle ei löytynyt sopivaa roolia seuraavalle kaudelle. Todd teki samalla kaksivuotisen sopimuksen Ruotsin SHL-liigan Luleå HF:n kanssa kaudeksi 2016–2017.
Foxcatcher

Foxcatcher on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Bennett Millerin ohjaama draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Steve Carell, Channing Tatum ja Mark Ruffalo. Elokuva kertoo olympiatason painijasta Mark Schultzista ja paranoidista skitsofreniaa sairastavasta John du Pontista, joka tappoi Schultzin olympiavoittajaveljen Dave Schultzin.
Elokuva sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla toukokuussa 2014, jossa se kilpaili pääpalkinnosta Kultaisesta palmusta. Cannesissa Bennett Miller palkittiin parhaasta ohjauksesta. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 9. tammikuuta 2015.
"Foxcatcher" sai viisi Oscar-ehdokkuutta parhaasta ohjauksesta, miespääosasta, miessivuosasta, alkuperäisestä käsikirjoituksesta ja maskeerauksesta.
Vastaanotto.
Elokuva on saanut ylistävän vastaanoton kriitikoilta. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 215 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 88 prosenttia oli positiivisia. Metacritic-sivuston mukaan 49 arvostelun perusteella elokuva on saanut 81/100 pistettä.
Cannesin elokuvajuhlilla elokuva sai ylistävän vastaanoton. Erityisesti kehuttiin Bennett Millerin ohjausta, E. Max Fryen ja Dan Futtermanin käsikirjoitusta ja Steve Carellin, Channing Tatumin ja Mark Ruffalon roolisuorituksia. 
The Hollywood Reporterin Todd McCarthy kehui elokuvan ylittävän jopa Bennett Millerin aiemmat elokuvat "Capote" ja "Moneyball". Variety-lehden Justin Chang sanoi lähes tunnistamattoman Steve Carellin tekevän uransa roolisuorituksen. The Guardianin Peter Bradshaw antoi elokuvalle täydet viisi tähteä ja kehui muun muassa elokuvan kolmea pääosanesittäjää Steve Carellia, Channing Tatumia ja Mark Ruffaloa.
Airi Koskimies

Airi Elli Koskimies (o. s. Heikinheimo, synt. Heikel; 19. tammikuuta 1903 Keuruu – 28. joulukuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen voimistelunopettaja ja näytelmäkirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä Vieno Kari.
Airi Koskimiehen vanhemmat olivat lääkintöneuvos Oskari Fredrik Heikinheimo (aik. Heikel, 1873–1950) ja kuuromykkien opettaja Elli Fanny Cecilia Kepplerus (1870–1946). Hän oli naimisissa vuonna 1927 yleisesikunnan toimistopäällikkö ja jääkärimajuri Atle Ragnar Teodor Heikelin (1892–1927) kanssa, joka sai surmansa 16. marraskuuta samana vuonna lento-onnettomuudessa Suomenlahdella. Airi Koskimies meni uudelleen naimisiin 1930 kirjallisuudentutkija Rafael Koskimiehen kanssa.
Airi Koskimies toimi voimistelunopettajana useissa helsinkiläiskouluissa sekä voimistelun tuntiopettajana Ebeneser-seminaarissa vuosina 1930–1971. Hän oli Suomen Naisten Liikuntakasvatusliiton lehden päätoimittajana ja suunnitteli sekä johti joukkue-esityksiä useissa voimistelujuhlissa. Koskimies kirjoitti myös useita voimisteluaiheisia kirjoja.
Mielensäpahoittaja (elokuva)

Mielensäpahoittaja on Dome Karukosken ohjaama komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa 5. syyskuuta 2014. Elokuva perustuu Tuomas Kyrön samannimiseen romaaniin. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Tuomas Kyrö ja Dome Karukoski. Elokuvan pääosissa ovat Antti Litja, Petra Frey, Mari Perankoski ja Iikka Forss.
"Mielensäpahoittaja" valittiin vuoden 2014 Toronton elokuvajuhlien Contemporary World Cinema -sarjan ohjelmistoon, jossa se esitettiin nimellä "The Grump". Elokuva on Karukosken kolmas elokuva, joka kilpailee kyseisessä sarjassa Torontossa. Elokuva oli myös Suomen Golden Globe -ehdokas parhaan ulkomaisen elokuvan kilpailukategoriaan. Antti Litja palkittiin roolistaan parhaan miespääosan Jussilla.
Vastaanotto.
Elokuvan näki Suomessa avausviikonlopun aikana ennakkonäytökset mukaan laskettuna lähes 33 000 katsojaa. Elokuva oli viisi viikkoa yhtäjaksoisesti Suomen katsotuin elokuva. 19. lokakuuta 2014 mennessä sen oli nähnyt Suomessa jo yli 300 000 katsojaa, mikä teki siitä vuoden katsotuimman elokuvan. Marraskuussa elokuva ylitti 400 000 katsojan rajan ja syyskuussa 2015 500 000 katsojan rajan.
Jatko-osat.
Mielensäpahoittaja-elokuvien sarjaa jatkettiin vuonna 2018 ensi-iltansa saaneella Tiina Lymin ohjaamalla "Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja" -elokuvalla, jonka pääosassa nähdään Litjan sairastumisen ja eläkkeelle jäännin johdosta Heikki Kinnunen. Kinnunen näyttelee myös pääosaa Mika Kaurismäen ohjaamassa "Mielensäpahoittaja Eskorttia etsimässä" -elokuvassa, joka sai ensi-iltansa vuonna 2022.
Brucen ydinvoimalaitos

Brucen ydinvoimalaitos on ydinvoimala Kanadassa, Kincardinen kunnassa Ontarion provinssissa Huronjärven rannalla . Voimalan omistaa Ontario Power Generation ja voimalaa operoi yksityinen yhtiö Bruce Power. Voimala on sähköntuotantokapasiteetiltaan Pohjois-Amerikan suurin ja maailman toiseksi suurin ydinvoimala.
Ydinvoimalassa on kaksi asemaa, Bruce A ja B, joissa kummassakin on neljä reaktoria. Voimalan rakensi vuosina 1970 ja 1981 valtio-omisteinen Ontario Hydro. Voimalaan on myös suunnitteilla uusia reaktoreita.
Tavallisesti Brucen voimalan tuotto on noin 6300 megawattia, mutta kaikkien reaktoreiden ollessa käytössä voimala voi päästä yli 7000 megawatin tuottoon. Voimala tuottaa 32,3% Ontarion sähköenergiasta.
Mona Leo

Monica Christina (Mona) Leo (aik. Ehrström-Enckell, o.s. Ehrström; 26. huhtikuuta 1903 Helsinki – 5. elokuuta 1986 Tammisaari) oli suomenruotsalainen kirjailija ja nukketeatteritaiteilija.
Mona Leon vanhemmat olivat Robert Otto Fredrik Ehrström (1874–1956) ja Eugenie Aurora (Lilli) Frassetti (1874–1934). Hän oli naimisissa 1924–1930 kirjailija ja kirjallisuudentutkija Olof Vilhelm Toussaint Enckellin (1900–1989) kanssa ja 1932–1944 Paul-Hinrich Leon (1900–1955) kanssa; heidän tyttärensä on Veronica Leo.
Mona Leo perusti vuonna 1951 suomen- ja ruotsinkielisen Helsingin Nukketeatteri - Helsingfors Dockteater-nimisen teatterin. Hän valmisti usein itse teatterin näytelmissä käytetyt nuket ja lavasteet sekä toimi itse näyttelijänä.
Teoksia.
Nimellä "Mona Leo":
Nimellä "Monica Ehrström-Enckell":
Nimellä "Monica Ehrström":
Alison Brie

Alison Brie Schermerhorn, taiteilijanimeltään Alison Brie, (s. 29. joulukuuta 1982 Pasadena, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan varsinkin pitkäaikaisista rooleistaan Annie Edisonina tilannekomediasarjassa "Community" ja Trudy Campbellina draamasarjassa "Mad Men". Hän on esiintynyt myös muun muassa elokuvissa "Scream 4" (2011), "Viiden vuoden kihlaus" (2012), "Lego Elokuva" (2014), "BoJack Horseman" (2014) "Get Hard" (2015), "Sleeping with Other People" (2015) ja "How to Be Single" (2016). 
Nuoruus.
Brie on opiskellut näyttelemistä California Institute of the Artsissa ja sai sieltä alemman korkeakoulututkinnon vuonna 2005. Hän opiskeli myös vuoden Glasgow’n Royal Scottish Academy of Music and Dramassa.
Yksityiselämä.
Brie syntyi Hollywoodissa Charles Terry Schermerhornille ja Joanne Brennerille. Hänellä on yksi sisko, Lauren. Brien sukujuuret ovat hänen äitinsä puolelta juutalaiset ja isänsä puolelta hollantilais-englantilais-norjalais-saksalais-skotlantilaiset.
Brie meni maaliskuussa 2017 naimisiin näyttelijä Dave Francon kanssa. He olivat seurustelleet vuodesta 2012 ja kihlautuneet elokuussa 2015.
Kultapoika (televisiosarja)

Kultapoika () on yhdysvaltalainen rikossarja, jonka tapahtumat sijoittuvat New Yorkiin. Sarjaa alettiin esittää CBS:llä helmikuussa 2013, mutta toukokuussa kanava tiedotti ohjelman hyllyttämisestä. Suomessa sarjaa alettiin esittää MTV3:lla 14. marraskuuta 2013 torstain myöhäisillassa.
Jaksot.
&lt;onlyinclude&gt;&lt;/onlyinclude&gt;
UNIAN

UNIAN () on ukrainalainen, valtionhallinnosta riippumaton, viestintäkonserni 1+1 mediaan kuuluva uutis- ja tietotoimisto. Se on perustettu vuonna 1993. UNIANin kotipaikka on Kiova.
UNIAN kertoo tuottavansa päivittäin yli 300 Ukrainan ja sen naapureiden poliittista, taloudellista ja sosiaalista elämää kuvaavaa uutista. Kattavampaa uutisvirtaa jaetaan ukrainan, venäjän ja englannin kielillä UNIANin tilaaja-asiakkaille, joihin kuuluu tiedotusvälineitä, diplomaattisia edustajistoja, pankkeja ja muita yrityksiä, asiantuntijaryhmiä, valtiollisia laitoksia, arviointilaitoksia ja investointirahastoja. Palveluun kuuluu myös kuvapankki.
Uutistoimisto julkaisee osan uutisistaan ja muusta materiaalistaan verkkosivustollaan. Uutistoimisto UNIANin tuottama aineisto palvelee myös viestintäkonsernin tv-tuotantoja kuten UNIAN-TV:tä ja tätä suositumpien tv-kanavien uutislähetyksiä.
Big Eyes

Big Eyes on Tim Burtonin ohjaama elämäkerrallinen draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2014. Se kertoo taiteilija Margaret Keanesta, joka tunnetaan 1950- ja 1960-luvuilla maalaamistaan suurisilmäisistä katulapsista sekä hänen miehestään Walter Keanesta. Pari erosi riitaisasti, ja Margaret syytti Walteria maalaustensa varastamisesta. Margaret Keanea näyttelee elokuvassa viisinkertainen Oscar-ehdokas Amy Adams, ja Walter Keanea kahdesti Oscarilla palkittu Christoph Waltz. Muissa pääosissa ovat Danny Huston, Krysten Ritter, Jason Schwartzman ja Terence Stamp. Elokuvan käsikirjoittivat Scott Alexander ja Larry Karaszewski.
Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 25. joulukuuta 2014 ja Suomessa 13. maaliskuuta 2015. Amy Adams palkittiin roolistaan parhaan naispääosan Golden Globella.
Harmaa linna

Harmaa linna (myös "Harmaa linna tahi kertomus Ristilän howista", ) on alun perin vuonna 1851 ilmestynyt suomalaisen kirjailijan ja säveltäjän Axel Gabriel Ingeliuksen teos. Sitä pidetään ensimmäisenä suomalaisena kauhuromaanina. Kirja suomennettiin lyhentäen ensimmäisen kerran vuonna 1888. Sen jälkeen se on julkaistu uusina käännöksinä vielä kolmasti, vuosina 1900, 1925 ja 2009. Viimeisimpään suomennokseen on jälkisanat kirjoittanut Turun yliopiston dosentti Jukka Sarjala, joka on myös julkaissut Ingeliuksen elämäkerran.
Tausta.
Ingeliuksen teos on suomalainen vastine ajan suosituille goottilaisille kauhuromaaneille, joita julkaistiin erityisesti Englannissa. Suomessa oli Sakari Topelius kirjoittanut vastaavia kauhunovelleja jo 1840-luvulla, mutta "Harmaa linna" oli ensimmäinen suomalaisen kirjailijan kokonainen kauhuromaani. Se ilmestyi kahdeksan vuotta aikaisemmin kuin Topeliuksen huomattavasti tunnetumpi "Linnaisten kartanon viheriä kamari".
Kirjan innoittajana on toiminut Ulvilassa sijainneessa Koiviston kartanossa tapahtunut epäselvä kuolemantapaus. Maaliskuun 29. päivänä 1839 löydettiin kartanon silloisen omistajan Gustaf Jakob von Willebrandin 23-vuotias tytär Sofia Gustava roikkumasta hirttoköydessä. Tapauksessa oli hämäriä piirteitä, eikä ilmeisesti saatu täyttä varmuutta siitä, tekikö hän itsemurhan, hirtettiinkö hänet, vai laitettiinko Sofia Gustava köyteen roikkumaan vasta kuoleman jälkeen mahdollisen murhan peittämiseksi. Ingelius oli tuolloin 16-vuotias ja kuuli todennäköisesti useita kartanonomistajan tyttären kuolemaan liittyviä tarinoita. Hänen elämäkertansa kirjoittanut Jukka Sarjala pitää mahdollisena, että Ingelius olisi vieraillut myös tapahtumapaikalla, koska se sijaitsi hänen syntymäseuduillaan Satakunnassa.
"Harmaan linnan" tapahtumat sijoittuvat satakuntalaiseen Ristilän kartanoon, jonka esikuvana Ingelius käytti Koiviston kartanoa ja sen vuonna 1869 palanutta päärakennusta. Teoksen nimi viittaa kartanon kansanomaiseen nimitykseen, joka näkyy vielä nykyäänkin Porin Harmaalinnan kaupunginosan nimessä. Yksi kirjan päähenkilöistä on pahamaineiseen Ristilän kartanoon kotiopettajaksi saapuva nuori maisteri Harald Thalberg. "Harmaan linnan" tarina mukailee joiltakin osin Sofia Gustava Willebrandista kerrottuja tietoja.
Jukka Sarjala (historioitsija)

Jukka Sarjala (s. 15. elokuuta 1959 Pori) on suomalainen kulttuurihistorioitsija, joka on tutkinut modernin ja varhaisen uuden ajan musiikin historiaa, sittemmin 1800-luvun kulttuurihistoriaa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Meri-Porin lukiosta 1978; opintoja myös Porin musiikkiopistossa 1976–1977. Sarjala on työskennellyt Turun yliopistossa määräaikaisissa tutkimus- ja opetustehtävissä 1980-luvulta alkaen, enimmäkseen kulttuurihistoriassa, mutta myös musiikkitieteen professorina 2008–2010. Filosofian tohtoriksi hän väitteli Turun yliopistossa 1994 ja on toiminut siellä dosenttina vuodesta 1995. Lisäksi hän on työskennellyt Turun yliopiston tutkijakollegiumissa 2015–2016, Suomen Akatemian erikoistutkijana 2013–2014, 2017–2019 ja 2021 sekä apuraha- ja projektitutkijana. Vierailevana tutkijana Sarjala on toiminut Uppsalan yliopistossa 1989 ja Herzog August Bibliothekissa Saksan liittotasavallassa 1997. Hän on Suomen Historiallisen Seuran tutkijajäsen vuodesta 1999; luottamustehtäviä hänellä on ollut muun muassa Porthan-Seurassa 2014–2018 ja Kulttuurihistorian seurassa 2015–2020.
Tieteellisten artikkeliensa ja katsaustensa ohella Sarjala on julkaissut muun muassa kirjailija ja säveltäjä Axel Gabriel Ingeliuksen elämäkerran "Poeettinen elämä" sekä varhaisinta suomalaista kauhukirjallisuutta käsittelevän teoksen "Salonkien aaveet". Niin ikään hän on kirjoittanut jälkisanat Ingeliuksen "Harmaa linna" -romaanin uuteen suomennokseen, joka ilmestyi 2009. Hänen myöhempään tuotantoonsa lukeutuu saksalaista ja suomalaista varhaisromantiikkaa ja 1800-luvun alun kirjakulttuuria käsitteleviä tutkimuksia.