Vaihtoehto Saksalle

Vaihtoehto Saksalle ("Alternative für Deutschland", AfD) on vuonna 2013 perustettu saksalainen laitaoikeistolainen populistipuolue. AfD on kansallismielinen, maahanmuuttovastainen, konservatiivinen ja EU-vastainen.
Puolue perustettiin vastustamaan Euroopan unionin antamia tukilainoja Kreikalle. Se myös vastusti euron käyttöä valuuttana, koska se piti sitä taloudelle haitallisena. Tällöin AfD oli vielä länsisaksalainen professoripuolue. Myöhemmin maahanmuuttokriittisyys ja monikulttuurisuuden vastustus kasvattivat puolueessa suosiotaan, ja puolueen kannatuksen painopiste siirtyi itäiseen Saksaan.
AfD nousi vuoden 2025 liittopäivävaaleissa Saksan toiseksi suurimmaksi puolueeksi, mutta muut puolueet kieltäytyivät tekemästä sen kanssa yhteistyötä.
Historia.
Professoripuolue (2012–2015).
AfD sai alkunsa vuonna 2012 vastustamaan Euroopan rahaliittoa ja EU:n tukilainoja Kreikalle. Puolueen takana ollut ryhmä julkaisi syyskuussa 2012 manifestin ”Vaalivaihtoehto 2013” europolitiikkaa vastaan. Moni huomattava taloustieteilijä, toimittaja ja yritysjohtaja otti kantaa manifestin puolesta. Ryhmän mukaan euroalue ei sovellu valuutta-alueeksi vaan ajaa eteläisen Euroopan valtiot vararikkoon. Bernd Lucken mukaan tärkeintä olisi saada eteläiset maat pois eurosta.
Perustavassa kokouksessa huhtikuussa 2013 uuden puolueen puheenjohtajiksi valittiin maailmanpankin ekonomisti, Hampurin yliopiston taloustieteen professori Bernd Lucke, yrittäjä Frauke Petry ja Frankfurter Allgemeine Zeitungin ex-päätoimittaja (1979–2000) Konrad Adam.
Alussa puolue oli tunnettu porvarillisena talousliberaalina arvokonservatiivisena "professoripuolueena", joka vastustaa euroa mutta ei EU:ta. Sen mukaan euro on epäonnistunut, köyhdyttää kilpailukyvyttömiä maita ja tulevia sukupolvia.
Stuttgartin yliopiston professori Lothar Maier vastusti "professoripuolue" termiä sanomalla, että puolueella on 20 000 jäsentä ja heistä professoreja on ehkä pari prosenttia. Maier myös puolusti puolueen ei-aggressiivista toimintatapaa sillä, että kyse on vakavasta politiikasta. Puolue ei halua mobilisoida katuja eikä aiheuttaa väkivaltaa. Se on kuitenkin joutunut protestien kohteeksi, ja sen vaalijulisteita on revitty. Sen perustajan, professori Bernd Lucken kimppuun hyökättiin hänen ollessaan puhujalavalla. 
AfD ilmoitti vuonna 2013, ettei se ole nationalistinen eikä vastusta maahanmuuttoa, vaan kannattaa Kanadan tapaa suosia osaavien työntekijöiden maahantuloa. Samaan aikaan AfD moitti Angela Merkelin päätöstä sulkea ydinvoimalat vuoteen 2020 mennessä. Konrad Adamin mukaan puolueella ei vuonna 2013 ollut myöskään kantaa sukupuolineutraaliin avioliittolakiin.
Syyskuun 2013 liittopäivävaaleissa AfD sai 4,7 prosenttia äänistä ja äänestäjiä sillä oli runsaat 2 miljoonaa. Se jäi näin hieman viiden prosentin äänikynnyksen alapuolelle. Puolueen perustajiin kuulunut Bernd Lucke erosi puolueesta heinäkuussa 2015, koska hänen euroskeptisenä perustamansa puolue oli muuttunut ulkomaalaisvastaiseksi ja venäjämieliseksi. Tämän jälkeen Lucke perusti uuden Liberal-Konservative Reformer -puolueen
Puolueen kasvu, aatemaailman muutos kansallismielisemmäksi (2015–).
Toukokuussa 2015 puolue jakautui Lucken eukroskeptikkoihin ja Frauke Petryn maahanmuuttovastaisiin. Kesäkuussa 2015 puolueen johtoon valittiin Frauke Petry, joka on taustaltaan kemisti ja liikenainen. Vaikka hän edusti puolueen professoreita, hänen kaudellaan puolueen maahanmuuttokriittisyys lisääntyi. Petry edusti puolueen silloista kansalliskonservatiivisiipeä. Euroskeptinen Lucke joutui sivuraiteelle ja erosi. Jyrkän kansallismielinen, islaminvastainen, muukalaisvastainen, maahanmuuttokriittinen linja voimistui. Petry lupasi myös vahvistaa puolueen siteitä Venäjään. Pakolaisvyöry Lähi-idästä kasvatti puolueen kannatusta, koska Saksan liittokansleri Merkel piti syksyllä 2015 rajoja auki pakolaisille
Helmikuussa 2016 AfD alkoi tehdä yhteistyötä Itävallan vapauspuolueen kanssa.
Syksyn 2017 liittopäivävaalien edellä AfD:n johtajat olivat ajautuneet keskenään erimielisyyksiin, ja puolue oli siirtynyt kohti laitaoikeistoa. Sen seurauksena Frauke Petry jäyttäytyi ensin oma-aloitteisesti syrjään puolueen ykkösehdokkaan asemasta, ja vaalien jälkeen hän erosi ensin puolueen puheenjohtajuudesta ja vähän myöhemmin myös puolueen jäsenyydestä. Hänen tilalleen puolueen johtoon Jörg Meuthenin rinnalle nousi Alexander Gauland.
Monet AfD:n liittopäivävaalien vaalimainoksista olivat islamin vastaisia, kuten "Islam ei sovi keittiöömme" ja "Burkia? Me käytämme bikineitä". Syyskuun 2017 liittopäivävaaleissa AfD sai 12,6 prosenttia äänistä ja ensimmäiset edustajansa Saksan liittopäiville. Puolue keräsi koko Saksaa selkeästi paremman kannatuksen entisen Itä-Saksan alueella, missä se sai 21,9 prosenttia äänistä. Entisessä Länsi-Saksassa puolue keräsi vain 10,7 prosenttin kannatuksen. Puolueen kannatus kulkikin entisessä Länsi- ja Itä-Saksan rajassa hyvin selkeästi. Suurinta kannatus oli Saksin osavaltiossa sekä Thüringenin itäosissa ja Brandenburgin eteläosissa. Matalinta kannatus oli Hampurissa ja Schleswig-Holsteinin osavaltiossa, joissa AfD keräsi alle 10 prosenttia äänistä.
Muut puolueet kieltäytyivät vaalien jälkeen yhteistyöstä AfD:n kanssa, ja puolue jäi oppositioon. Muut puolueet ovat kieltäytyneet yhteistyöstä AfD:n kanssa myös osavaltiotasolla, kuten Brandenburgissa ja Saksissa osavaltiovaalien jälkeen. 
Vuonna 2018 AfD:n suosio kasvoi maahanmuuttokeskustelun seurauksena. Keskustelussa liittokansleri Angela Merkelin avoin maahanmuuttolinja ei mielipidemittausten perusteella miellyttänyt, ja Merkelin kristillisdemokraateista siirtyikin kannattajia AfD:hen. Syyskuussa 2018 AfD nousi kannatuskyselyn mukaan Saksan toiseksi suurimmaksi puolueeksi. Marraskuussa 2019 puolue oli Saksan kolmanneksi suurin yhdessä Sosialidemokraattien (SPD) kanssa, kun 13 prosenttia vastaajista kertoi äänestävänsä sitä.
Euroopan parlamentin ID-ryhmään ja EU-vastaisuus (2019–).
AfD liittyi muiden Euroopan laitaoikeistolaisina pidettyjen puolueiden kanssa vuoden 2019 europarlamenttivaalien jälkeen perustettuun Identiteetti ja demokratia -Euroopan parlamenttiryhmään.
Puolueen Bremenin osaston johtajan Frank Magnitzin kimppuun käytiin tammikuussa 2019. Tapaus sai runsaasti julkisuutta, ja väitettiin, että Magnitzia oli lyöty puuesineellä ja potkittu, kun hän oli kaatunut maahan. Teon tekijäksi puolue epäili antifasistista Antifa-liikettä ja poliittisia vastustajiaan sosiaalidemokraatteja, vasemmistoa ja vihreitä. Myöhemmin valvontakameran kuvien löydyttyä paljastui, ettei Magnitzia potkittu eikä lyöty, vaan vammat tulivat todennäköisesti kaatumisesta. Tapaus saattoi olla pelkkä ryöstöyritys ilman poliittisia motiiveja. Eräs ryhmittymä otti vastuun teosta, mutta ilmoituksen aitouteen on suhtauduttu epäillen.
Syyskuussa 2019 AfD vahvisti merkittävästi kannatustaan Saksissa ja Brandenburgissa . Puolue nousi molemmissa osavaltioissa käydyissä vaaleissa toiseksi suurimmaksi puolueeksi ja sai yli 20 prosenttia äänistä. Syynä tähän oli hiilikaivosten sulkeminen ja Merkelin hallituksen maahanmuuttopolitiikka. Puolue kasvatti kannatustaan myös lokakuussa käydyissä Thüringenin osavaltiovaaleissa, joissa se nousi myös toiseksi suuremmaksi yli 20 prosentin kannatuksella.
Koronapandemian aikana AfD:n kannatuksen nousu taittui, ja sen kannatus oli huhtikuussa 2021 runsaat kymmenen prosenttia, maan itäosissa tosin lähes 30 prosenttia. Syksyn 2021 vaaliteemaksi se otti Saksan eron Euroopan unionista. Vuoden 2021 liittopäivävaaleissa AfD sai 10,3 prosentin kannatuksen.
Kesällä 2023 AfD:n valtakunnallinen kannatus oli mielipidetiedustelujen mukaan ylittänyt jo 20 prosenttia. Samalla Saksassa oli alkanut julkinen keskustelu siitä, pitäisikö puolue kieltää kokonaan sen radikalisoitumisen vuoksi. Syksyllä 2023 Itä-Saksan osavaltioissa AfD:tä tuki 30 prosenttia äänioikeutetuista. Liittopäivävaaleissa 2025 puolue sai 20,8 %:n ääniosuuden, mutta ei päässyt hallitukseen.
Syyskuussa 2025 AfD nousi Saksan suosituimmaksi puolueeksi kahden suuren kannatuskyselyn mukaan, kun sen kannatus nousi yli 26 prosentin.
Ideologia ja tavoitteet.
AfD:tä on kutsuttu radikaaliksi ja populistiseksi oikeistopuolueeksi, mikä tarkoittaa sitä, että siinä nähdään populistista eliitinvastaisuutta ja ”tavallisen kansan” puolustamista, sekä toisaalta radikaalioikeistolaista nativismia ja autoritarismia.
Populismi.
Monet AfD:n johtavat poliitikot ovat usein arvostelleet ”eliittiä” ja ”establishmentia” sekä ”vanhoja puolueita”, jotka AfD:n mukaan kuuluvat establishmentiin. Vanhoihin puolueisiin jotkut AfD:n johtohahmot, kuten Björn Höcke, suhtautuvat jopa omina ja kansakunnan vihollisina. AfD näkee vanhat puolueet yhtenä puolueena, joka hallitsee Saksaa epädemokraattisesti kansan sijaan. AfD:n mukaan ne muodostavat elitistisen, ahneen ja vallanhimoisen ”kartellin” ja ”oligarkian”, jonka osa ja tukija myös Saksan media on. AfD syyttää vanhoja puolueita kaikesta huonosta kehityksestä Saksassa. Puolueen perustaja Alexander Gauland on myös kyseenalaistanut vanhojen puolueiden muodostamien hallitusten laillisen oikeuden ja rinnastanut ne diktatuureihin. Vanhojen puolueiden lisäksi AfD:n johtohahmot ovat arvostelleet Saksan kaupunkien ”uutta eliittiä” ja ”globalistista luokkaa”, joka elää puolueen mielestä rinnakkaisyhteiskunnassaan eikä välitä tavallisten saksalaisten huolista.
AfD sanoo edustavansa tavallisia ihmisiä ja maan ”hiljaista enemmistöä”, jotka on sen mukaan unohdettu ja petetty, ja jotka eliitti haluaa korvata monikulttuurisella yhteiskunnalla ”etnisen puhdistuksen” kautta. AfD kannattaa Sveitsin mallin mukaista suoraa demokratiaa, johon kuuluvat kansanäänestykset ja kansalaisaloitteet.
Kansallismielisyys.
AfD on vahvasti kansallismielinen, nativistinen ja etnopluralistinen, ja siinä on nähty myös ksenofobiaa. AfD:n mielestä kansakuntien pitäisi olla etnisesti yhdenmukaisia, koska erilaiset kulttuurit eivät voi elää saman kansallisvaltion rajojen sisällä. Puolue näkee Euroopan unionin uhkana kansan suvereenisuudelle.
Euroskeptisyys.
AfD perustettiin euroskeptiseksi puolueeksi. Euroopan yhdentymisen vastustaminen on säilynyt puoluetta yhdistävänä aatteena. Euroopan yhteisvaluuttaa euroa AfD pitää poliittisena hankkeena, jossa ei ole taloudellisesti järkeä, vaan se rajoittaa Saksan taloudellisia mahdollisuuksia. Puolue haluaakin eurossa pysymisestä kansanäänestyksen. Euroopan unionia AfD pitää epädemokraattisena, joissain puheissa Neuvostoliiton kaltaisena diktatuurina. AfD on vuodesta 2019 alkaen alkanut puhua Saksan EU-erosta, ja puolue pitää EU:ssa pysymisen ehtona merkittäviä uudistuksia EU:ssa. Euroopan unionin tilalle AfD haluaisi suvereenien kansakuntien Euroopan, jossa esimerkiksi maasta toiseen siirtymistä on rajoitettu nykyistä enemmän maahanmuuton hillitsemiseksi.
Islamin ja maahanmuuton vastaisuus.
AfD vastustaa Saksan islamisaatiota ja ääri-islamia Saksassa. AfD ei julkisesti kannata islaminvastaista Pegida-liikettä, mutta esimerkiksi Thüringenin osavaltiossa AfD:n toimintaa johtava Höcke on Pegidan kannattaja. Monet Pegidan jäsenet myös äänestävät AfD:tä ja Pegida pyrkii vaikuttamaan AfD:hen, jotta sen linja pysyisi tiukan pakolais- ja islamvastaisena. Puolueen puheenohtaja Frauke Petry herätti kohua tammikuussa 2016 sanottuaan, että poliisin pitäisi ampua maahan laittomasti pyrkiviä turvapaikanhakijoita.
Antisemitismi.
AfD ei ole puolueena juutalaisvastainen, ja esimerkiksi entinen puoluejohtaja Frauke Petry tuki Israelia julkisesti ja rinnasti Israelin ja muslimien suhteen Saksan tilanteeseen. Jotkut puolueen jäsenet ovat kuitenkin esittäneet juutalaisvastaisiksi tulkittuja mielipiteitä, kuten sitä, että holokaustista kerrotaan kohtuuttoman paljon Saksan kouluissa. Tammikuussa 2017 puolueen Thüringenin piirijohtaja Björn Höcke sanoi puheessaan, että Saksan pitäisi suhtautua myönteisemmin natsimenneisyyteensä. Höcke ilmoitti vastustavansa myös Berliiniin pystytettyä "Euroopan murhattujen juutalaisten muistomerkkiä" ja vaati, että Saksan pitäisi lopettaa natsien hirmutekojen sovittaminen.
Perhe-, koulutus- ja sosiaalipolitiikka.
AfD kannattaa perinteistä sukupuoli- ja perhekäsitystä. Puolueen mukaan äidin, isän ja lasten muodostama ydinperhe on yhteiskunnan perustava arvoyksikkö. Puolue on ohjelmissaan maininnut huolensa koulujen ”gender-kasvatuksesta” ja yksilöllisyyden korostamisesta perheen kustannuksella. Puolue vastustaa ”pikkulasten seksualisointia” kouluissa seksuaalikasvatuksen kautta. Puolue vastustaa myös yliopistojen sukupuolentutkimusta, jota se pitää poliittisena, näennäistieteellisenä ja perhevastaisena. Puolue pitää perinteisiä sukupuolirooleja ja sukupuolieroja luonnollisina.
AfD on huolissaan kantasaksalaisten matalasta hedelmällisyydestä ja haluaa saada saksalaisperheet lisääntymään rohkaisun ja rahallisten tukien avulla. Puolue arvostelee ohjelmissaan aborttia ja korostaa syntymättömän lapsen oikeutta elää. Se ei kuitenkaan ole ilmaissut haluavansa suoranaisesti kieltää abortit, vaan se haluaa saada aborttien määrän laskuun esimerkiksi helpottamalla adoptioita. Puolue haluaa rajata avioliiton vain miehen ja naisen väliseksi. Se kannattaa miesten ja naisten mahdollisuuksien tasa-arvoa ja osaamisesta palkitsemista, ja vastustaa naiskiintiöitä. Islamia AfD pitää naisvihamielisenä uskontona.
Keväällä 2016 julkisuuteen vuodetun AfD:n salaisen vaaliohjelman mukaan valtion rahoittamien päiväkotien tukeminen pitää lopettaa ja kannustaa toista vanhempaa hoitamaan lasta kotona. Alkoholisteja, huumeidenkäyttäjiä ja mielenterveysongelmaisia rikollisia ei pidä hoitaa psykiatrisissa sairaaloissa, vaan sulkea vankiloihin. Vammaisia lapsia ei ohjelman mukaan pidä sijoittaa tavallisiin kouluihin, koska se vaikuttaa kielteisesti muihin oppilaisiin. Puolue halusi muutosta myös koulujen historianopetukseen, jossa natsi-Saksan aikakauden käsittelyä pitäisi vähentää.
2010-luvun loppupuolella AfD siirtyi alkuvuosiensa talousliberalismista tai ordoliberalismista kohti sosiaalipopulistista puoluetta, joka kerää sosialidemokraatteja aiemmin äänestäneen työväestön ääniä etenkin itäisessä Saksassa. Tähän linjaan kuuluvat esimerkiksi eläkkeiden nostaminen, palkkiot vanhemmille omien lastensa kasvatuksesta sekä avustukset köyhille.
Suhde äärioikeistoon.
AfD on nähty osittain äärioikeistolaisena. Puolueessa oli nyt lakkautettu Björn Höcken johtama siipi, jonka Saksan korkein oikeus määritteli vuonna 2020 äärioikeistolaiseksi. Höcke ja moni muu äärisiiven jäsen on kuitenkin jatkanut puolueessa. Vuonna 2023 puolue luokiteltiin radikaalimmaksi kuin aiemmin. Se on sulauttanut Saksan äärioikeiston itseensä, mutta se toimii kuitenkin perustuslaillisen järjestyksen sisällä.
Saksan kotimainen tiedustelupalvelu luokitteli keväällä 2025 AfD:n oikeistolaiseksi äärijärjestöksi sillä perusteella, että puolueen keskuudessa vallitseva näkemys saksalaisuudesta etnisenä ja syntyperään perustuvana kansallisuutena on vapaan demokratian vastainen. Tarkemmin sanoen, puolueessa ei pidetä muslimimaista tulleita, Saksan kansalaisuuden saaneita maahanmuuttajia ja heidän jälkeläisiään tasa-arvoisina saksalaisina. Kun puolue oli haastanut tiedustelupalvelun oikeuteen, se joutui perumaan luokittelun oikeuskäsittelyn ajaksi.
Suhde Venäjään.
AfD kannattaa hyviä suhteita Venäjään ja vastustaa sille annettuja talouspakotteita. Tämän takia puoluetta väitetään monesti Venäjän myötäjuoksijaksi. Monet Saksan venäläistaustaiset äänestävät AfD:tä. Puolue ei ota virallisesti Venäjältä talousapua ja se ei virallisesti toimi Venäjän kanssa kovin tiiviisti, mutta puolueen parlamentaarikoilla ja jäsenillä on ollut monia yhteyksiä Venäjälle. Esimerkiksi huhtikuussa 2019 paljastui venäläisiä asiakirjoja, joiden perusteella venäläiset olisivat auttaneet AfD:n kansanedustajaa Markus Frohnmeiera pääsemään liittopäiville, jotta Venäjällä olisi ollut täysin kontrolloitu edustaja liittopäivillä. Lisäksi on epäilty ja tutkittu sitä, onko Venäjä antanut tukea AfD:lle vuoden 2017 liittopäivävaaleissa.
Ilmastopolitiikka.
AfD kiistää ihmisen aiheuttamien hiilidioksidipäästöjen vaikutuksen ilmaston lämpenemiseen. Puolue haluaa Saksan lopettavan kaikki ilmastotoimet sekä irtautuvan ilmastosopimuksista.
Kannattajat.
AfD:tä äänestävät tyypillisimmin isojen kaupunkien ulkopuolella asuvat, yli 50-vuotiaat ja miehet useammin kuin naiset.