Peter von Bagh

Kari Peter Conrad von Bagh ([], 29. elokuuta 1943 Helsinki – 17. syyskuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen elokuvahistorioitsija, -ohjaaja, -käsikirjoittaja, tietokirjailija, kustantaja, radio-ohjelmien tekijä, "Filmihullu"-lehden päätoimittaja ja festivaalijohtaja. 
Peter von Baghin kirjoja on käännetty useille kielille. Von Baghin tuotannon pääteoksiin lukeutuvat muiden muassa "Sininen laulu – itsenäisen Suomen taiteiden tarina" (WSOY 2007, 12-osainen tv-sarja, YLE 2003–2004) ja "Elokuvan historia" (W&amp;G 1975, Otava 1998, 2004, 52-osainen radio-ohjelmasarja, YLE) sekä "Tähtien kirja" (Otava, 2006).
Hänen poikansa on ohjaaja Juhana von Bagh. 
Koulutus.
Pietarinsaksalaisen lääkäri-isän Konrad von Baghin poika Peter von Bagh suoritti ylioppilastutkinnon Oulun lyseossa vuonna 1961. Helsingin yliopistosta hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1970 aineyhdistelmällä teoreettinen filosofia, sosiologia, estetiikka ja kirjallisuus. Laudaturtyö "Elokuvalliset keinot ja niiden käyttö: Alfred Hitchcockin Vertigo" julkaistiin myöhemmin kirjana (Helsingin yliopisto, 1979). Valtiotieteen tohtoriksi von Bagh valmistui vuonna 2003. Väitöskirja (2002) "Peili jolla oli muisti – elokuvallinen kollaasi kadonneen ajan merkityksien hahmottajana (1895–1970)" (SKS, 2002) tutkii elokuvailmaisun perusyksikköjä, montaasia ja kollaasia. 
Von Bagh toimi opettajana ja luennoitsijana useissa koti- ja ulkomaisissa oppilaitoksissa ja yliopistoissa, muun muassa Taideteollisen korkeakoulun elokuvahistorian ja -teorian professorina vuodesta 2000 alkaen. Korkeakoulu liitettiin osaksi Aalto-yliopistoa, jossa von Bagh työskenteli professorina vuoteen 2014 saakka. Hän myös laati kouluille suunnatun elokuvaoppikirjan "Salainen muisti" (Sanoma Pro, 2009).
Ura.
Elokuvat.
Peter von Baghin tuotannon punaisena lankana on suomalaisen arjen historia: kuvat sellaisista yksityiskohdista, jotka välittävät jotakin siitä, millaista suomalaisten elämä on kulloinkin ollut. Teoksissa "Vuosi 1952" (1980), "Viimeinen kesä" (1992), "Helsinki, ikuisesti," (2008) "Lastuja – taiteilijasuvun vuosisata" (2011) ja "Muisteja – pieni elokuva 1950-luvun Oulusta" (2013) historiaan kurkistetaan tietyn ajankohdan, paikan tai taiteilijasuvun rajaaman suurennuslasin kautta. Elokuvassa "Sosialismi" (2014) käsitellään taas laajasti sosialistista aatetta, ja sen historiaa avataan eri elokuvapätkien avulla.
Von Bagh teki useita kymmeniä televisioelokuvia, muun muassa henkilökuvia eri alojen suomalaisista merkkihenkilöistä (Tapio Rautavaara "Tapsa – viiltoja reissumiehen elämästä", 1980; "Paavo Nurmi", 1978; Otto Ville Kuusinen "Mies varjossa", 1994), muusikoista ("Olavi Virta", 1972; "Suomi Pop", 1984), näyttelijöistä ("Tauno Palo", 1981) ja ohjaajista (Edvin Laine, 2006; Mikko Niskanen, 2010). 
Von Baghin fiktioelokuvat ovat usein dokumentaarisia omalla tavallaan: "Kreivi" (1971) -elokuvan päähenkilö on iltapäivälehtien kruunaama huijari Pertti Ylermi Lindgren. "Pockpicket" (1968) on Robert Bressonin "Taskuvaras" (1959) -elokuvan muunnelma, jossa vieraantunut mies hakee elämäänsä jännitettä sujauttelemalla seteleitä hyvää aavistamattomien kaupunkilaisten lompakkoihin.
Von Bagh osallistui käsikirjoittajana Risto Jarvan elokuviin "Ruusujen aika" (1969), "Bensaa suonissa" (1970) ja "Kun taivas putoaa..." (1972).
Kirjallinen tuotanto.
Von Baghin kirjallinen tuotanto käsittää liki 40 tietokirjaa. Opetusministeriö myönsi von Baghille tiedonjulkistamisen elämäntyöpalkinnon vuonna 2007. Samana vuonna "Sininen laulu – itsenäisen Suomen taiteiden tarina" palkittiin Tieto-Finlandialla. Valtion tiedonjulkistamispalkinto osoitettiin hänelle myös kahdesti aiemmin, vuonna 1987 teoksesta "Iskelmän kultainen kirja" (yhdessä Ilpo Hakasalon kanssa) ja vuonna 1976 teoksesta "Elokuvan historia". Lisäksi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Lönnrot-palkinto myönnettiin hänelle teoksesta "Suomalaisen elokuvan kultainen kirja" vuonna 1992.
Von Baghin esseitä ja artikkeleita on julkaistu lukuisissa koti- ja ulkomaisissa elokuvakirjoissa ja -lehdissä, joista tunnetuimpia ovat ranskalaiset "L’Écran", "Cahiers du cinéma", "Trafic" ja "Cinema 02", italialainen "Cinegrafie", espanjalainen "Nosferatu", ruotsalainen "Chaplin" ja englantilainen "Movie". Ulkomailla julkaistujen artikkeleiden kooste on suomennettu kokoelmaan "Cinefilia – Filmihulluuden syvempi olemus" (Johnny Kniga 2013).
Peter von Bagh oli mukana perustamassa "Filmihullu"-lehteä vuonna 1968, ja toimi sen päätoimittajana vuodesta 1971 aina vuoteen 2014 saakka.
Ulkomailla von Bagh toimi elokuva-alan asiantuntijana ranskalaiselle Larousse-tietokirjakustantamolle vuonna 2009 sekä vakituisena avustajana italialaiselle Einaudi-kustantamolle.
Peter von Bagh toimi Love Kirjat -kustantamon toimittajana ja esipuheiden kirjoittajana vuosina 1977–1996.
Festivaalijohtajuudet.
Sodankylän elokuvajuhlat perustettiin Anssi Mänttärin aloitteesta vuonna 1986. Mänttärin lisäksi festivaalin linjan loivat Kaurismäen veljekset Aki ja Mika sekä Peter von Bagh. 
Vuodesta 2001 alkaen Peter von Bagh toimi myös Bolognan Il Cinema Ritrovato -festivaalin taiteellisena johtajana. Festivaalin erityisalaa ovat ”jälleenlöydetyt”, kadonneiksi luullut ja tuntemattomat aarteet, mykkäelokuvat ja restauroidut filmikopiot.
Von Bagh toimi myös San Sebastiánin elokuvajuhlien taiteellisena neuvonantajana vuonna 2009, Telluriden elokuvafestivaalin vierailevana taiteellisena johtajana vuonna 1997 sekä tuomariston jäsenenä Cannesin festivaalin kilpailusarjassa vuonna 2004.
Työ Suomen elokuva-arkistossa.
Suomen Elokuva-arkiston toiminnanjohtajana Peter von Bagh toimi vuosina 1966–1969 ja ohjelmistosuunnittelijana vuoteen 1984. Tuona aikana arkiston ohjelmatarjonta vakiinnutti arvostetun maineensa ja näytösten määrä moninkertaistui. 
 Helsingissä elettiin elokuvateattereiden kulta-aikaa, mistä esimerkkinä ”1970-luvulla Bressonin elokuvat keräsivät enemmän rahaa Helsingissä kuin Pariisissa”.
Lissabonissa, FIAFin (elokuva-arkistojen kansainvälisen liiton) konferenssissa vuonna 1989, pitämässään puheessa von Bagh tähdensi: 
Samassa puheenvuorossa von Bagh määrittelee arkistojen velvollisuudet seuraavasti: luottamuksellisen yleisösuhteen vaaliminen, klassikoiden ja etenkin kotimaisten elokuvien suojelu ja restaurointi sekä elokuvakerhotoiminnan tukeminen yhteisenä elokuvapankkina, josta teokset ovat esitettävissä. 
Viimeiset vuodet.
Von Bagh kuoli syyskuussa 2014, 71-vuotiaana, pitkään sairastettuaan ja oltuaan lyhyen aikaa sairaalahoidossa. Von Bagh on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Ennen kuolemaansa von Bagh luovutti laajan elokuvakirjallisuuden kokoelmansa Kansalliskirjastolle. Kyseessä on Pohjoismaiden suurin elokuvakirjallisuuden yksityiskokoelma, joka sisältää noin 8000 eri kielistä kirjaa ja elokuvalehteä. Kokoelmaan sisältyy myös useita elokuva-alan kuuluisuuksien omistuskirjoituksin varustettuja teoksia. Ennen luovutusta kokoelma sijaitsi von Baghin entisessä asunnossa Helsingin Punavuoressa, joka toimi hänen työhuoneenaan.
Von Baghilla oli kuollessaan useita kirjaprojekteja kesken, muun muassa laaja 12-osainen elokuvan historiikki, jonka keskeneräisen käsikirjoituksen hän lahjoitti Kansalliskirjastolle. Kaikkiaan von Bagh lahjoitti Kansalliskirjastolle sähköisessä muodossa satoja tuhansia sivuja keskeneräisiä käsikirjoituksia. Vuonna 2018 Kansalliskirjasto julkaisi postuumisti von Baghin teoksen "Elokuvan almanakka – 69 katsetta vuosisadan historiaan" ja Antti Alasen toimittaman "Peter von Bagh: elokuvan muisti". Like Kustannus julkaisi joulukuussa 2014 postuumisti von Baghin muistelmateoksen "Muisteja". Von Bagh laati teoksen esipuheen vain muutamia kuukausia ennen kuolemaansa.