tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jussi Helminen

Jussi Kalevi Helminen (s. 7. lokakuuta 1947 Turku) on suomalainen ohjaaja, näytelmäkirjailija ja teatterinjohtaja. 
Helminen opiskeli Teatterikoulussa ja suoritti koulun teatteritutkinnon vuonna 1971. Varsinaisen näyttämöuransa hänen on sanottu aloittaneen Turun ylioppilasteatterissa, vaikka hän oli 1970-luvun alkuvuosista lähtien mukana myös tuolloin alkunsa saaneen Ahaa-teatterin toiminnassa, joka keskittyi lasten- ja nuortenteatterin tuottamiseen.
Vuonna 1986 Helminen siirtyi ohjaajasta teatterinjohtajaksi, kun hänet valittiin Oulun kaupunginteatterin johtajaksi. Hänen johtajakautensa kesti vuoteen 1990, ja sen aikana teatterissa nähtiin muun muassa vuonna 1987 paljon kohua herättänyt Jumalan teatterin performanssi, jonka Helminen oli varta vasten tilannut Teatterikorkeakoulusta herättämään keskustelua teatterin senhetkisestä tilasta.
Vuonna 1990 Helminen siirtyi Oulusta Tampereen Työväen Teatterin johtajaksi. Hänen Tampereella vuoteen 1998 saakka kestäneellä johtajakaudellaan teatteriin saatiin uusi johtosäänto, jossa päätösvalta teatterin ohjelmistosta annettiin teatterinjohtajalle. Vuonna 2000 Helminen valittiin Espoon kaupunginteatterin johtajaksi. Helminen on virassaan ajanut näkyvästi uuden teatteritalon rakentamista Espooseen, ja vuonna 2011 Länsiväylä-lehti nimesi hänen ponnistuksensa Vuoden kaupunkiteoksi 2011.
Helmiselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1997. Vuonna 2010 Ruotsin kuningas nimitti hänet Pohjantähden ritarikunnan ritariksi ansioistaan pohjoismaisen teatteriyhteistyön edistäjänä. Vuonna 2013 hänelle myönnettiin Ida Aalberg -mitali.
Ruy de Freitas

Ruy de Freitas (24. elokuuta 1916 Macaé – 2. elokuuta 2012 Rio de Janeiro) oli brasilialainen koripalloilija. Hän kilpaili Lontoon kesäolympialaisissa 1948 ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen. Hän osallistui myös Helsingin kesäolympialaisiin 1952, missä Brasilia sijoittui kuudenneksi.
Koripallon maailmanmestaruuskilpailuissa 1950 Freitas kuului Brasilian neljänneksi sijoittuneeseen joukkueeseen. Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa hän voitti mestaruuden vuosina 1939 ja 1945. Hopealle hänen joukkueensa sijoittui vuonna 1947, ja pronssia tuli vuosina 1940 ja 1942. Lisäksi de Freitas joukkueineen päätyi viidennelle sijalle vuonna 1941.
Vuonna 1955 de Freitas valmensi joukkuetta, joka saavutti Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa pronssia.
Wittgensteinin hiilihanko

Wittgensteinin hiilihanko () on vuonna 2001 ilmestynyt kirja. 
Teoksen nimi juontuu vuonna 1946 tapahtuneesta filosofien Karl Popperin ja Ludwig Wittgensteinin väittelystä. Wittgenstein oli puhuessaan pyöritellyt käsissään hiilihankoa ja vaatinut Popperia esittämään esimerkin filosofisesta ongelmasta, joka ei olisi vain sanahelinää, ”kielellinen sekaannus”. Kun Wittgenstein oli vaatinut Popperia antamaan esimerkin moraalisesta normista, Popper oli kertomuksensa mukaan vastannut: ”Vierailevaa luennoitsijaa ei saa uhkailla hiilihangolla.” Tällöin Wittgenstein olisi kertomuksen mukaan paiskannut hiilihangon lattiaan ja syöksynyt pois enää palaamatta. Tilannetta seurasi kumpaakin suuntausta kannattavia filosofeja, jotka eivät ole myöhemminkään päässeet yksimielisyyteen tapahtumien kulusta. Syntyi tietoteoreettinen ongelma, jonka nimi on Wittgensteinin hiilihanko.
Kirjan tekijät, jotka ovat BBC:n toimittajia, lähestyvät anekdoottia kolmesta eri lähtökohdasta. Historiallisesti: miten kaksi wieniläistä pakolaista sattuivatkaan kohtaamaan Cambridgessa. Salapoliisitarinana: mitä oikein tapahtui ja miksi elossaolevat todistajat puhuvat siitä edelleen. Ja älyllisesti: mitä kiista oikein kertoo kielen merkityksestä.
Ehrhardt

Heinrich Ehrhardt oli saksalainen vuosina 1904–1922 Ehrhardt-merkkisiä ajoneuvoja valmistanut yritys. Sen perusti aikaisemmin Fahrzeugfabrik Eisenachilla toiminut Heinrich Ehrhardt, joka oli hankkinut kokemusta Wartburg- ja Dixi-autojen valmistuksesta. Yrityksen vetovastuu oli Ehrhardtin pojalla, Gustav Ehrhardtilla. Tuotantolaitokset sijaitsivat Düsseldorfissa ja Zella St. Blasiissa. Ehrhardt valmisti maineeltaan laadukkaita henkilöautoja sekä sotilasajoneuvoja.
Ensimmäiset henkilöautot.
Wartburgien tapaan ensimmäiset Ehrhardtit olivat Decauvillen lisenssillä valmistettuja. Vuosina 1904–1906 valmistetut mallit myytiin nimellä Ehrhardt-Decauville. Ensimmäinen itse suunniteltu auto oli vuonna 1905 esitelty Fidelio, jonka voimanlähteenä oli 1 272-kuutioinen kaksisylinterinen moottori. Vuodesta 1906 tuotevalikoima käsitti vain itse suunniteltuja malleja. Vuodesta 1909 alkaen autoissa oli nelisylinteriset sivuventtiilimoottorit. Malliston huipulla oli 50-hevosvoimainen, iskutilavuudeltaan 7 956-kuutioinen malli, joka esiteltiin vuonna 1913. Se oli ensimmäinen nelipyöräjarruin varustettu saksalainen auto.
Panssariauto.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Ehrhardt valmisti Saksan asevoimille vuosina 1915–1919 yhteensä 33 E-V/4-panssariautoa, joita käytettiin pääasiassa itärintamalla. Sodan jälkeen ne olivat osallisina Sleesian kansannousuissa.&lt;ref name="Militaryfactory: Ehrhardt E-V/4"&gt;&lt;/ref&gt;
Sodanjälkeiset mallit.
Sodan päätyttyä valmistuksessa oli kaksi henkilöautomallia: vuonna 1918 esitellyt nelisylinterinen ja 40-hevosvoimainen sekä kuusisylinterinen ja 55-hevosvoimaiset mallit. Yrityksen yhdistyttyä Szawen kanssa vuonna 1922 se jatkoi toimintaansa nimellä Ehrhardt-Szawe.
Sebastian Ingrosso

Sebastian Carmine Ingrosso (s. 20. huhtikuuta 1983) on ruotsalainen italialaistaustainen DJ ja musiikkituottaja. Hän varttui Solnassa, Ruotsissa. Ingrosso on osa Axwellin ja Steve Angellon kanssa Swedish House Mafiaa sekä Axwell &amp; Ingrosso -duon toinen jäsen.
Tatsuya Kawajiri

Tatsuya Kawajiri (, s. 8. toukokuuta 1978 Ibaraki, Japani) on japanilainen kevytsarjan vapaaottelija. Hän voitti Shooton välisarjan mestaruuden vuonna 2004 tyrmättyään titteliottelussa Vitor Ribeiron. Kawajiri onnistui myöhemmin 2006 puolustamaan titteliään voitettuaan Joachim Hansenin, joka hylättiin potkaistuaan Kawajiria nivuseen. Hän pääsi myöhemmin ottelemaan DREAMin ja Strikeforcen kevytsarjan mestaruudesta, mutta hävisi molemmat ottelunsa. Hän otteli UFC:ssä vuosina 2014–2016, tilastolla 3–3.
Aito Mäkinen

Aito Mäkinen (4. tammikuuta 1927 Turku – 30. tammikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja, -käsikirjoittaja ja elokuvien maahantuoja, koulutukseltaan filosofian maisteri.
Mäkisen ensimmäinen ohjaus oli episodielokuvan "Onnelliset leikit" osuus "Juulia", johon hän myös teki käsikirjoituksen. Hän oli aiemmin toiminut elokuvakerhoissa ja Suomen elokuva-arkistossa.
Mäkinen perusti nimeään kantavan Aito Mäkinen &amp; Co Ky:n vuonna 1960. Vuonna 1978 se muutettiin osakeyhtiöksi ja 1980-luvun alussa myytiin Adams Filmi Oy:lle. Myöhemmin yhtiö käytti nimeä Suomen Elokuvamarkkinat Oy, kunnes lakkautettiin 1989. Yhtiön toimialana oli elokuvien maahantuonti, vuokraus ja välitys.
Aito Mäkinen oli mukana myös elokuva-alan järjestö- ja tiedotustoiminnassa, kuten alkuvuosien "Studio"-elokuvavuosikirjojen toimittajana.
Käärmemakrillit

Käärmemakrillit (Gempylidae) on makrillikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä lämpimistä ja syvistä vesistä.
Lajit ja anatomia.
Varhaisimmat käärmemakrillien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu 16 sukua ja noin 24 lajia. Lajeja ovat muun muassa käärmemakrilli ("Gempylus serpens"), öljykala ("Ruvettus pretiosus") ja kuta ("Thyrsites atun"). Käärmemakrillit ovat kooltaan keskikokoisia tai suuria kaloja ja ne voivat kasvaa 25–300 cm pitkiksi. Kalojen ruumis on tyypillisesti pitkulainen ja litteähkö. Suu on lajeilla suuri, hampaat kookkaat sekä torahammasmaiset ja alaleuka työntyy yläleukaa edemmäs. Käärmemakrilleilla on kaksi selkäevää, joista etummainen on pitkä ja matala. Selkäevän takana on eristäytyneitä eväkkeitä. Pyrstöevä on haarautunut ja vatsaevät alkeelliset tai puuttuvat kokonaan. Väriltään käärmemakrillit ovat tyypillisimmin ruskeita ja evät ovat tummat. 
Levinneisyys ja elintavat.
Käärmemakrillilajeja tavataan kaikista trooppisista ja subtrooppisista meristä. Ne elävät tyypillisesti syvissä vesissä 200–500 metrin syvyydessä ja osa lajeista tulee lähemmäs pintaa yöllä. Käärmemakrillit ovat nopeasti uivia petokaloja, jotka saalistavat pienempiä kaloja sekä kalmareita. Niitä saadaan sivusaaliina kalastettaessa tonnikaloja. Osa lajeista on hyviä ruokakaloja, mutta eräiden lajien liha on öljyistä ja pahanmakuista.
Meher Baba

Meher Baba (oik. Merwan Sheriar Irani, devanagari: मेहेर बाबा, ) (25. helmikuuta 1894 – 31. tammikuuta 1969) oli Intiassa syntynyt mystikko ja guru. Hänen vanhempansa olivat Iranista ja uskonnoltaan zarathustralaisia. Baban nuoruutensa merkittävin tapahtuma oli kohtaaminen muslimipyhimyksen Hazrat Babajanin kanssa. Baba ilmoitti vuonna 1954 olevansa aikansa avatar, jumala ihmisen hahmossa.
Baba aloitti 10. heinäkuuta 1925 loppuelämän kestäneen hiljaisuuden ja kommunikoi kirjainlevyn ja erikoisen viittomakielensä avulla. Baba vietti lähimmistä oppilaistaan koostuneen yhteisönsä, mandalin, kanssa pitkiä ajanjaksoja erakkoelämää, jona aikana hän usein paastosi. 
Baba matkusti vuonna 1931 ensi kertaa länteen, jonne hän matkusti myöhemmin useasti. Loukkaannuttuaan kahdessa auto-onnettomuudessa Yhdysvalloissa ja Intiassa vuosina 1952 ja 1956 Baban kävelykyky kärsi merkittävästi. Vuonna 1962 hän kutsui länsimaiset seuraajansa Intiaan suureen darshaniin, jonka nimi oli "The East-West Gathering". Huolestuttuaan kasvavasta LSD:n ja muiden psykedeelien käytöstä Baba totesi vuonna 1966 että kyseisillä aineilla ei ole todellisia etuja. Heikkenevästä kunnostaan huolimatta Baba jatkoi "yleismaailmallista työtään" – joka sisälsi paastoamista, erakoitumista – kuolemaansa 31. tammikuuta 1969 asti. Baban hautapyhätöstä Meherabadissa Maharashtran osavaltiossa on muodostunut pyhiinvaelluspaikka.
Myanmarin vaakuna

Myanmarin vaakuna on Myanmarin tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Sen nykyinen versio otettiin käyttöön vuonna 2008 uuden perustuslain myötä.
Vaakunan keskellä on valtion kartta. Kummallakin puolella on leijona, jotka ovat tyypillisiä hahmoja paikallisessa kuvataiteessa, ja ne edustavat viisauden hillitsemää voimaa. Vaakunaa ympäröivät perinteiset myanmarilaiset kukkakuviot. Ylhäällä on sosialismin aikana lisätty viisisakarainen tähti.
Kuusikarvajalka

Kuusikarvajalka ("Calliteara abietis") on melko harvinainen, harmaankirjava yöperhonen. Vanhemmassa kirjallisuudessa se esiintyy kuusikehrääjänä.
Koko ja ulkonäkö.
Keskikokoinen yöperhonen, jonka naaraat ovat selvästi koirasta kookkaampia ja sävyltään vaaleampia. Siipien pohjaväri on harmaanruskea, naaraalla vaaleanharmaa ja etusiiven poikki kulkee selvästi kahdesta kolmeen mustan- tai tummanruskeaa poikkijuovaa, joista uloimmainen on selvästi mutkitteleva. Sen ja siiven ulkoreunan välissä on vaalea poikkijuova. Siiven ulkoreunan ripsissä vuorottelevat vaaleat ja tummat alueet. Takasiivet ovat harmaanruskeat ja niissä on himmeä, tumma keskitäplä. Siipiväli on naaraalla 47–56 mm, kun koiraat jäävät 38–45 mm kokoon.
Toukka on vihreä ja hyvin pitkäkarvainen. Sen kyljillä ja selässä on mustavalkoiset pitkittäisjuovat. Jaokkeissa 4–7 on kellanruskeat karvatupsut, joiden sivut ovat valkoiset. Pään sivuilla on pitkät, mustat, eteenpäin osoittavat karvatupsut ja jaokkeessa 11 pitkä keltainen perätupsu. Toukka kasvaa 32–42 mm pitkäksi.
Levinneisyys ja lentoaika.
Kuusikarvajalka on taigalaji, jota tavataan varsin harvinaisena Keski-Euroopassa yleistyen pikkuhiljaa itää ja pohjoista kohti. Idässä levinneisyys ulottuu Venäjän poikki aina Japaniin saakka ja pohjoisessa Ruotsin ja Suomen keskiosiin. Suomessa kuusikarvajalka elää Kokkola-Lieksa-linjan eteläpuolella. Perhoset lentävät kesäkuun lopulta elokuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat.
Kuusimetsien laji, jolla ei ole mainittavaa vaellustaipumusta. Se on yleensä esiintymiseltään paikoittainen, mutta joinakin vuosina huomattavan runsaslukuinen. Naaraat aloittavat lennon illan hämärtyessä, mutta koiraat vasta lähellä keskiyötä. Koiraat myös lentävät valolle, naaraat erittäin harvoin ja naaraiden arvellaan oleskelevan pääasiassa korkealla latvustoissa. Koiraat etsivät naaraita naaraan tuottamien feromonien tuoksun perusteella, mutta ne tulevat myös tuhkakarvajalkanaaraiden luokse, joten feromonin tuoksu ei ole kovin lajityypillinen.
Naaras munii 130–200 munaa muutaman kymmenen munan ryhminä kuusien oksille, ilmeisesti pääasiassa latvustoon. Toukat kuoriutuvat parin viikon sisällä ja viettävät ensimmäisen vuorokauden täysin paikoillaan ja syömättä. Pienet toukat voivat levittäytyä tuulen mukana muihin seudun puihin. Toukat talvehtivat keskenkasvuisina kaarnankoloissa ja voivat kantautua joulukuusien mukana sisätiloihin. Luonnossa niitä tapaa harvoin. Toukat ovat täysikasvuisia touko-kesäkuun vaihteessa ja koteloituvat löyhän kotelokopan sisään oksille.
Ravintokasvi.
Toukka elää ensisijaisesti metsäkuusella ("Picea abies"), mutta siitä on havaintoja myös siperianlehtikuuselta ("Larix sibrica") ja jopa katajalta ("Juniperus communis").
Hakavillakas

Hakavillakas ("Arctornis l-nigrum") on lähes täysin valkoinen yöperhoslaji. Suomessa se on erittäin harvinainen harhailija.
Koko ja ulkonäkö.
Hakavillakas on valkoinen, hieman silkinhohtoinen ja siiviltään läpikuultava perhonen. Ainoana siipikuviona etusiivessä on musta L-kirjaimen muotoinen laikku. Takasiivet ovat puhtaanvalkoiset samoin ruumis. Tuntosarvet ovat valkoiset tai kellertävät. Raajat ovat valkoiset mustilla poikkivöillä. Siipiväli on koiraalla 37–47 mm ja naaraalla 48–56 mm.
Samannäköinen laji on valkovillakas ("Leucoma salicis"), jolla on kuitenkin mustat tuntosarvet eikä lainkaan siipikuvioita.
Levinneisyys ja lentoaika.
Hakavillakkaan levinneisyys ulottuu Pohjois-Espanjasta Etelä- ja Keski-Euroopan, Tanskan, aivan eteläisimmän Ruotsin ja Baltian kautta idässä Japaniin saakka. Suomesta hakavillakas on tavattu ainoastaan parikymmentä kertaa, ensimmäisen kerran syyskuussa 2001 Virolahdelta. Perhoset lentävät kesäkuun lopusta heinäkuun lopulle ja lämpiminä kesinä saattaa syntyä osittainen toinen sukupolvi elo-syyskuussa.
Elinympäristö ja elintavat.
Hakavillakkaat elävät erityisesti jaloja lehtipuita kasvavissa lehtimetsissä. Se on paikallinen, ja yksilöitä tavataan vain harvoin tavallisen elinympäristön ulkopuolella. Yksilöt oleskelevat tavallisesti korkealla latvustoissa ja lepäävät päivisin lehtien alapinnoilla. Häirittynä ne lennähtävät pieniä matkoja. Lento alkaa illan hämärryttyä, ja koiraat tulevat valolle, naaraat hyvin harvoin.
Naaras munii 100–300 munaa, jotka kuoriutuvat vajaata paria viikkoa myöhemmin. Toukat piilottelevat lehtien alapinnoilla kunnes siirtyvät talvilevolle käärityn lehden sisään. Vanhemmat toukat ovat nopealiikkeisiä ja oleskelevat lehdillä piilottelematta itseään. Täysikasvuiset toukat koteloituvat seuraavana vuonna touko-kesäkuun vaihteessa yhteensidottujen lehtien väliin. Tarpeeksi kuumina kesinä koko perhosen kehitys munasta aikuiseksi voi tapahtua yhdessä kuukaudessa.
Ravintokasvi.
Toukka syö monien eri lehtipuiden lehtiä.
Lars Bender

Lars Bender (s. 27. huhtikuuta 1989 Rosenheim, Baijeri, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja ja puolustaja. Hän edusti Saksan 2. Bundesliigassa TSV 1860 Müncheniä vuosina 2006–2009 ja Bundesliigassa Bayer 04 Leverkusenia vuosina 2009–2021. Hän oli pitkään Leverkusenin joukkueen kapteeni. Hänellä on identtinen kaksoisveli Sven Bender, ja molemmat lopettivat pelaajauransa Bayer Leverkusenissa samalla kertaa toukokuussa 2021.
Seurajoukkueura.
Bender nousi 1860 Münchenin edustusjoukkueen rinkiin 2006. Hän pelasi seurassa kolmen vuoden aikana 2. Bundesliigassa 58 ottelua, joissa teki neljä maalia. Elokuussa 2009 hän siirtyi 2,5 miljoonalla eurolla Bayer Leverkuseniin. Hän pelasi seurassa 256 bundesliigaottelua, joissa hän teki 22 maalia ja antoi 29 maalisyöttöä. Mestarien liigan 30 ottelussa hän teki yhden maalin. Eurooppa-liigassa hän pelasi 28 ottelua.
Maajoukkueura.
Bender pelasi neljä ottelua ja teki loppuottelun avausmaalin Saksan voittaessa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2008. Hän pelasi viisi ottelua alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009. Hän pelasi kaikki kuusi ottelua Saksan saavuttaessa olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016.
Bender pelasi ensimmäisen ottelunsa Saksan A-maajoukkueessa ystävyysottelussa Puolaa vastaan syyskuussa 2011. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2012 minuutin alkulohkon peleissä Portugalia ja Alankomaita vastaan sekä Tanska-pelin kokonaisuudessaan. Hän teki Tanskaa vastaan 2–1-voittomaalin. Kaikkiaan hän pelasi 19 A-maaottelua, joista viimeisen marraskuussa 2014, ja teki niissä neljä maalia.
Ian McLagan

Ian Patrick McLagan (12. toukokuuta 1945 Hounslow – 3. joulukuuta 2014 Austin, Texas, Yhdysvallat) oli englantilainen kosketinsoittaja, joka soitti rock-yhtyeissä Small Faces ja The Faces. Vuonna 1999 hän vieraili kosketinsoittajana suomalaisen Freud Marx Engels &amp; Jung -yhtyeen Hittihökkeli-levyllä.
McLagan julkaisi muistelmat "All the Rage".
Apicius

Apicius on kokoelma, joka sisältää roomalaisia ruokareseptejä, joita yleisesti pidetään syntyneen 300-luvun jälkipuoliskolla tai 400-luvun alkupuoliskolla, ja jotka on kirjoitettu kielellä, joka muistuttaa enemmän vulgaarilatinaa kuin klassista latinaa.
Nimi oli pitkään liitetty ruokaan kohdistuvaan liioiteltuun rakkauteen, mikä on peräisin varhaiselta nimen kantajalta Marcus Gavius Apiciukselta, joka oli roomalainen herkuttelija ja hienostuneen ylellisyyden ihailija, joka eli joskus ensimmäisellä vuosisadalla keisari Tiberiuksen hallintoaikana. Hänen on virheellisesti väitetty kirjoittaneen tämän kirjan, joka on pseudepigrafisesti pantu hänen nimiinsä.
"Apicius" on keittiössä käytettävä kirja. Sen varhaisimmat painetut versiot julkaistiin tavallisesti yleisnimellä "De re coquinaria" ('ruoanlaitosta'), ja se pantiin muutoin tuntemattoman ”Caelius Apiciuksen” nimiin, mikä päähänpisto perusteltiin sillä, että toinen käsikirjoituksista on otsikoitu tekstillä ”API CAE”.
Sisältö.
Teksti on järjestetty kymmeneen osaa, joiden sisältö jakautuu samaan tapaan kuin nykyaikaisissa keittokirjoissa: 
Sisältö ei aina vastaa otsikkoa.
Ruoka.
Kirjassa kuvattujen reseptien avulla voi valmistaa Välimeren seuduilla noihin aikoihin sovellettua ruokavaliota noudattavia ruokia. Antiikin aikaan, ei ollut monia niistä ruokalajeista, jotka seutuun nykyisin liitetään. Reseptit on tarkoitettu varakkaan luokan käyttöön, ja osa niistä sisälsi aika eksoottisisa aineksia, kuten flamingoa.
Omanin vaakuna

Omanin vaakuna on Omanin tunnus lipun ja kansallislaulun ohella.
Vaakunassa on kaksi ristikkäistä miekkaa, khanjar-tikari ja gambia, paikallinen tikarivyö. Ne ovat perinteisiä omanilaisia aseita. Vaakuna on otettu käyttöön 1800-luvun puolessavälissä.
Vaakuna on myös Omanin lipun tangonpuoleisessa ylänurkassa.
Jon Lancaster

Jon Lancaster (s. 10. joulukuuta 1988 Leeds) on brittiläinen moottoriurheilija.
Ura.
Lancaster ajoi kartingia vuosina 1999–2006, kunnes hän siirtyi kilpailemaan Formula Ford -sarjaan. Siellä hän kilpaili Star of Silverstone -sarjaa voittaen yhden kilpailun. Hän ajoi samana vuonna Formula Renault’n talvisarjassa neljä kilpailua. Vuonna 2007 Lancaster kilpaili Eurocup Formula Renault -sarjassa voittaen viisi kilpailua ja sijoittuen sarjan toiseksi. Hän ajoi samana vuonna Ranskan Formula Renault -sarjassa sijoittuen sarjan kuudenneksi. 
Vuonna 2008 Lancaster ajoi Formula 3 -eurosarjassa ART-tallin autolla sijoittuen sarjan 12:nneksi. Hän oli samana vuonna Formula 3 Masters -kilpailun kolmas. Vuonna 2009 Lancaster kilpaili FR 3.5 -sarjassa. Hän voitti yhden kilpailun ja sijoittui sarjan 13:nneksi. Vuonna 2010 hän jatkoi sarjassa ollen jälleen kolmastoista.
Vuonna 2011 Lancaster ajoi FIA Formula Two Championship -sarjassa kaksi kilpailua saavuttaen 14 pistettä ja neljä kilpailua Auto GP -sarjassa voittaen yhden kilpailun. Vuonna 2012 Lancaster kilpaili GP2-sarjassa Ocean Racing Technology -tallissa. Hänet kuitenkin korvattiin budjettiongelmien myötä heti kauden avausviikonlopun jälkeen Brendon Hartleyllä. Vuonna 2013 Lancaster teki paluun GP2-sarjaan Hilmer Motorsport -tallissa. Hän otti ensimmäisen GP2-voittonsa Silverstonen sprinttikilpailussa. Hän ajoi voittoon myös Nürburgringin sprinttikilpailussa. Hän sijoittui lopulta sarjan 11:nneksi. Vuonna 2014 Lancaster jatkoi GP2:ssa MP Motorsport -tallissa. Hän ajoi vain kaksi kilpailua kunnes hänet korvattiin Tio Ellinasilla. Myöhemmin Lancaster palasi jälleen GP2-sarjaan korvaten Facu Regalian Hilmer Motorsport -tallissa. Hän saavutti kuusi pistettä.
Marie-Antoine Carême

Marie Antoine (Antonin) Carême (; 8. kesäkuuta 1784 Pariisi – 12. tammikuuta 1833 Pariisi) oli ranskalainen keittiömestari ja keittokirjailija. Hänet tunnetaan "kokkien kuninkaana ja kuninkaiden kokkina", ja hän oli nimellä "haute cuisine" tunnetun kuninkaallisten ja Pariisin äkkirikkaiden suosiman vaikean keittotaidon varhainen harjoittaja ja edustaja. Carêmeta pidetään usein ensimmäisenä kansainvälistä mainetta saaneena julkkiskokkina ja hänen vaikutuksensa ranskalaiseen keittiöön oli suuri.
Elämäkerta.
Marie Antoine Carême syntyi keskiluokkaiseen perheeseen Pariisissa. Suurelle yleisölle hän tuli tunnetuksi vuonna 1815 julkaistun kirjansa "Le Pâtissier royal parisien" myötä. Teos oli vasta kolmas kokonaan ranskalaisiin leivonnaisiin erikoistunut teos, sitä olivat edeltäneet "Pâtissier françois" (1653) ja "La Pâtisserie de santé" (1790). Carêmen kirjassa esiteltiin kuitenkin sen edeltäjiä enemmän ruokalajeja. Se oli myös ensimmäinen ranskalainen keittokirja, jossa käytettiin laajasti kuvitusta aiheena olleista ruokalajeista. Kirjassaan Carême painotti myös ruuan esillepanon tärkeyttä ja kritisoi edeltäjiään "ruokavuorien" tarjoilusta.
Carêmen toinen merkittävä teos "L’art de la cuisine française au XIXe siècle" julkaistiin vuonna 1847. Kirjassa hän keskittyi jälleen näyttävään esillepanoon. Tätä tärkeämpi aihe oli kuitenkin ranskalaisessa ruuassa käytettyjen kastikkeiden uusiminen. Kastikkeet olivat usein vetisiä, mutta Carême esitteli niin sanotut samettiset kastikkeet, joista tulisi sittemmin kiinteä osa ranskalaista keittiötä. Uudistusmielisyydestään huolimatta hän kannatti perinteistä ruuan tarjoilutapaa "service à la française", jossa kaikki aterian ruokalajit tuotiin yhtä aikaa pöytään eri lautasilla. tämän vastakohta oli "service à la russe", jossa ruokalajit tuotiin yksitellen pöytään kun muita pidettiin lämpiminä keittiössä. Carême piti ranskalaista tyyliä "elegantimpana ja ylellisempänä", joskin epäkäytännöllisempänä. 
Carêmen vaikutus ranskalaisessa keittiössä oli voimakas etenkin vuoteen 1903 saakka, jolloin Auguste Escoffier haastoi hänen ajatuksiaan teoksellaan "Guide Culinaire".
Vladimir Matjušenko

Vladimir Vladimirovitš Matjušenko (, s. 4. tammikuuta 1971 Retšytsa, Valko-Venäjän SNT) on valkovenäläinen vapaaottelija ja oli vuosina 2007–2008 IFL:n alemman raskaansarjan mestari. Hän otteli urallaan myös UFC:ssä ja Bellatorissa.
Ura.
Matjušenko siirtyi IFC:stä UFC:hen vuonna 2001 ja otteli toisessa jo ottelussaan Tito Ortizia vastaan alemman raskaansarjan mestaruudesta. Matjušenko kuitenkin hävisi ottelun tuomariäänin. Myöhemmin hävittyään ottelunsa Andrei Arlovskille Matjušenko siirtyi UFC:stä IFL:ään, jossa hän saavutti kevyen raskaansarjan mestaruuden vuonna 2007. Matjušenko voitti Alex Schoenauerin tuomariäänin. Puolustettuaan IFL-mestaruuttaan Matjušenko palasi takaisin UFC:hen vuonna 2009 UFC 103 tapahtuman myötä, jossa hän voitti Igor Pokrajacin.
Parrett

Parrett on 60 kilometriä pitkä joki Lounais-Englannissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Se saa alkunsa Chedingtonin liepeillä Dorsetin kreivikunnassa ja virtaa Dorsetin ja Somersetin halki luoteeseen. Joki laskee Bristolin kanaaliin Bridgwaterin lähistöllä. Joen 1 700 neliökilometrin suuruisella valuma-alueella asuu noin 300 000 ihmistä. Somersetissa Parrett tulvii usein ympäröiville tasangoille.
Parrettin merkittävimpiä sivujokia ovat Tone, Isle, Yeo ja Cary. Joen varrella kulkee noin 80 kilometrin pituinen vaellusreitti River Parrett Trail.
Greta Johansson

Anna Teresa Margareta "Greta" Johansson (myöh. Brandsten; 9. tammikuuta 1895 Tukholma, Ruotsi – 28. tammikuuta 1978 San Mateo, Kalifornia, Yhdysvallat) oli ruotsalainen uimahyppääjä ja uimari. Hän voitti kultamitalin kymmenen metrin kerroshypyissä vuoden 1912 kesäolympialaisissa. Samoissa kisoissa hän kilpaili sadan metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Jälkimmäisessä hän pääsi neljännelle sijalle.
Vuonna 1914 Johansson muutti Yhdysvaltoihin ja avioitui uimahyppääjä Ernst Brandstenin kanssa. He työskentelivät siellä uimahyppyvalmentajina.
Selma Andersson

Selma Augusta Maria Andersson (21. lokakuuta 1894 Tukholma – 6. huhtikuuta 1993 Nyköping) oli ruotsalainen uimahyppääjä. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa sijoittuen kerroshypyissä seitsemänneksi.
Andersson kilpaili kerroshypyissä jälleen kesäolympialaisissa 1920 Antwerpenissä.
Myös Anderssonin sisarukset Adolf, Erik ja Robert Andersson olivat olympiaurheilijoita.
Gustaf Blomgren

Gustaf Adolf Viktor Blomgren (24. joulukuuta 1887 Göteborg – 25. heinäkuuta 1956 Göteborg) oli ruotsalainen uimahyppääjä. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa ja sai kerroshypyissä pronssimitalin.
Vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä Blomgren osallistui sekä kerroshyppyihin että ponnahduslautakilpailuun ja pääsi molemmissa neljännelle sijalle.
Blomgren voitti kerroshypyissä Pohjoismaiden-mestaruuden sekä vuonna 1919 Kööpenhaminassa että 1921 Kristianiassa.
Alexia Bryn

Alexia Marie Bryn-Schøien (24. maaliskuuta 1889 Oslo – 19. heinäkuuta 1983 Oslo) oli norjalainen taitoluistelija. Hän sai pariluistelussa hopeaa vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä. Lisäksi hän sai taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailuissa hopeaa (1923) ja pronssia (1912).
Alexia Bryn oli Yngvar Brynin vaimo.
Philippe Candeloro

Philippe Candeloro (s. 17. helmikuuta 1972 Courbevoie, Ranska) on ranskalainen taitoluistelija. Hän kilpaili vuoden 1994 talviolympialaisissa Lillehammerissa ja sai yksinluistelussa pronssimitalin. Toisen pronssimitalin hän sai vuoden 1998 talviolympialaisissa Naganossa. Candeloro on lisäksi saanut hopeamitalit EM-kilpailuissa 1993 ja 1997 sekä MM-kilpailuissa 1994. Vuoden 1995 MM-kilpailuissa hän sai pronssia.
Gaston Peltier

Gaston Peltier (1876–?) oli ranskalainen jalkapalloilija.
Peltier kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa, jossa hän kuului hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Eugène Fraysse

Maurice Eugène Fraysse (26. elokuuta 1879 Pariisi – ?) oli ranskalainen jalkapalloilija.
Fraysse kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa, jossa hän kuului hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Pierre Allemane

Richard Louis Pierre Allemane (19. tammikuuta 1882 Montpellier – 24. toukokuuta 1956 Autreville) oli ranskalainen jalkapalloilija.
Allemane kuului vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Marcel Leboutte

Marcel Jules Henri Leboutte (11. toukokuuta 1880 Spa – 6. joulukuuta 1976 La Gleize) oli belgialainen jalkapalloilija. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Albert Delbecque

Albert Delbecque (k. maaliskuu 1947) oli belgialainen jalkapalloilija. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Anne Caldwell

Anne Caldwell O’Dea (30. elokuuta 1867 Boston – 22. lokakuuta 1936 Hollywood) oli yhdysvaltalainen sanoittaja ja teatterikäsikirjoittaja. Laulajana uransa aloittanut Caldwell sanoitti lauluja ja kirjoitti librettoja Broadway-näytelmiin vuodesta 1900-luvun alusta 1920-luvulle. Hänen pääasiallinen yhteistyökumppaninsa oli säveltäjä Jerome Kern, mutta hän sanoitti myös muun muassa Hugo Felixille, Otto Harbachille, Raymond Hubbellille, Dave Stamperille, Harry Tierneylle ja Vincent Youmansille. Caldwell oli yksi 1900-luvun alun harvoista naispuolisista laulunkirjoittajista Broadwayllä. Häntä on kutsuttu Broadwayn ensimmäiseksi menestyneeksi naissanoittajaksi.
Näytelmät.
Lähde: "Internet Broadway Database".
Allan Tuppurainen (laulaja)

Allan Tuppurainen on suomalainen laulaja, joka vaikutti CB-Kvintetti-yhtyeessä 
ja teki yhden LP-levyn M &amp; T Tuotannolle vuonna 1984.
Darboux’n kehys

Darboux’n kehys on pintojen differentiaaligeometriassa kolmen vektorin joukko eli kehys. Se on nimetty ranskalaisen matemaatikon Jean Gaston Darboux’n mukaan.
Darboux’n kehys pinnalla sijaitsevalle käyrälle.
Olkoon "S" suunnistuva pinta kolmiulotteisessa euklidisessa avaruudessa E3. Darboux’n kehys pinnalla "S" voidaan määritellä kaikille pinnan "S". Tämän jälkeen on mielekästä tarkastella pääsuuntien suuntaisia käyriä.
Määritelmä.
Jokaiseen suunnistuvan pinnan pisteeseen voidaan liittää yksikäsitteinen yksikkövektori u (suunnistuvan pinnan määritelmä). Jos γ kaarenpituuden suhteen parametrisoitu käyrä pinnalla "S", Darboux’n kehys käyrälle γ pisteessä γ("s") määritellään asettamalla
 formula_1    ("yksikkötangentti")
 formula_2    ("yksikkönormaali")
 formula_3    ("tangenttinormaali")
Kolmikko T,u,t on ortonormaali kanta, joten se on luonteva kehys käyrän γ näkökulmasta.
Geodeettinen ja normaalikaarevuus sekä suhteellinen torsio.
Huomaa, että käyrälle määritelty Darboux’n kehys ei vielä anna luonnollista liikkuvaa kehystä pinnalla, koska se riippuu tangenttivektorin valinnasta. Saadaksemme luonnollisen kehyksen pinnalle, vertaamme käyrän γ Darboux’n kehystä sen Frenet–Serret kehykseen. Olkoon
 formula_1    ("yksikkötangentti", kuten edellä)
 formula_5    ("Frenet-normaalivektori")
 formula_6    ("Frenet-binormaalivektori").
Koska tangenttivektorit ovat kehyksissä samat, on olemassa yksikäsitteinen kulma α siten, että tasojen N ja B kiertäminen tuottaa parit t ja u:
formula_7
Derivoimalla ja käyttämällä Frenet–Serret-kaavoja saadaan
formula_8
formula_9
missä:
Sabu (krakkeri)

Sabu (oik. Hector Xavier Monsegur) on yhdysvaltalainen krakkeri ja LulzSec-krakkeriryhmän perustaja. Monsegurin johdolla ryhmä hyökkäsi useita suuryrityksiä ja Yhdysvaltain virastoja vastaan. Uhreina olivat muun muassa Sony, FBI ja CIA. Monsegur suostui salaa yhteistyöhön FBI:n kanssa jäätyään kiinni elokuussa 2011, koska ei halunnut joutua eroon lapsistaan. Kiinni jäätyään hän jatkoi esiintymistään muun muassa Twitterissä kuten ennenkin. Monsegurin paljastukset johtivat useisiin pidätyksiin maaliskuussa 2012. Monsegurin ansiosta viranomaiset onnistuivat lisäksi estämään yli 300 hakkerointiyritystä ja välttämään miljoonien dollarien taloudelliset vahingot.
Viranomaisten kanssa tehdyn yhteistyön vuoksi Monsegur istui lopulta vankilassa yhteensä vain seitsemän kuukautta. Normaalitapauksessa Monsegur olisi voinut saada yli 20 vuoden mittaisen vankeusrangaistuksen.
Gudrun

Gudrun on pääasiassa Saksassa ja pohjoismaissa esiintyvä naisen etunimi. Nimi on germaanista alkuperää.
Nimen muinaisskandinaavisen muodon Guðrún tulkitaan merkitsevän Jumalan salaista viisautta. Skandinaavisessa mytologiassa Gudrun oli Sigurdin puoliso.
Saksan kielessä alkumuodoiksi katsotaan muinaisyläsaksan "gunt" (taistelu) ja "rúna"(salaisuus). Gudrun (Kudrun) on keskiyläsaksalaisen eepoksen sankaritar. Tarina kirjoitettiin muistiin noin vuonna 1230 Itävallassa. Siinä Gudrun ei suostu ryöstäjänsä puolisoksi vaan joutuu vuosiksi vankeuteen. Vihdoin sulhanen vapauttaa hänet.
Suomessa nimi Gudrun on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 506 henkilölle. Gudrunin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 7. maaliskuuta.
Gasellit (yhtye)

Gasellit on loppuvuodesta 2008 Helsingin Oulunkylässä perustettu rap-yhtye. Yhtyeeseen kuuluvat räppärit Hätä-Miikka (oik. Miikka Niiranen, s. 1988), Päkä (oik. Pekka Salminen, s. 1989) ja Thube Hefner (oik. Tuomas Pietikäinen, s. 1989) sekä tuottaja/DJ MusaJusa (oik. Jussi Mikkonen, s. 1989). Yhtyeen artistit keikkailevat usein myös eri aliaksilla ja kokoonpanoilla.
Yhtye on julkaissut yhden EP:n ja seitsemän pitkäsoittoa. Gaselleiden levy-yhtiönä toimii Sony Music Finland ja sen keikkamyynnistä vastaa All Day Entertainment.
Gasellit palkittiin Emma-gaalassa helmikuussa 2019 Vuoden yhtye -palkinnolla ja toukokuussa 2022 Vuoden rap/R&amp;B -palkinnolla. 
Musiikin lisäksi yhtyeen jäsenet Hätä-Miikka ja Päkä ovat myös kirjoittaneet syyskuussa 2017 julkaistun esikoisromaaninsa "Sä maksat".
Päkä on myös kirjoittanut vuonna 2021 julkaistun "Matka"-nimisen kirjan, joka kuvaa yhtyeen matkaa alusta lähtien. Kirjalla kuullaan myös yhtyeen muiden jäsenien kommentteja. Kirjan on kustantanut Johnny Kniga.
Historia.
Gasellien esikoisjulkaisu "Gasellit EP" julkaistiin omakustanteena huhtikuussa 2010. EP:n kappaleesta "Silmäpussit" julkaistiin musiikkivideo tammikuussa 2010. Yhtyeen debyyttialbumi "Kiittämätön" julkaistiin Monsp Recordsin kautta 4. huhtikuuta 2012, ja se nousi Suomen virallisen albumilistan 26. sijalle. Albumilta on julkaistu musiikkivideot kappaleista "Ime huiluu", "Pillist kii", "Hiki" ja "Kiittämätön nilkki".
Gasellien toinen kokopitkä albumi "Aina" julkaistiin Monsp Recordsin kautta 25. lokakuuta 2013. Albumin kappaleista "Jäniksen vuosi", "Mä meen naimisiin", "2006", "Heimo" ja "Millennium" on julkaistu musiikkivideot. "Aina" nousi Suomen virallisen albumilistan 16. sijalle.
Vuonna 2014 Gasellit solmi levytyssopimuksen Universal Music Finlandin alla toimivan levy-yhtiö Johanna Kustannuksen kanssa ja Gasellien kolmas albumi Seis julkaistiin sen kautta 30. lokakuuta 2015. Albumilla vierailevat Gracias, Kasmir, Iisa ja JV. 
Gasellit ilmoitti keväällä 2025 yhtyeen jäävän saman vuoden syyskuussa kahden vuoden mittaiselle keikkatauolle.
Kelidonihappo

Kelidonihappo (C7H4O6) on heterosyklinen dikarboksyylihappo. Sitä esiintyy useissa kasvilajeissa.
Esiintyminen kasveissa ja biosynteesi.
Kelidonihappoa esiintyy erityisesti keltamossa ("Chelidonium majus"), kielossa ("Convallaria majalis") sekä useissa "Dioscoreales"-, "Asparagales"-, "Melanthiales"-, "Liliales"- ja "Haemodorales"-kasvilahkojen lajeissa.
Kasveissa kelidonihappo muodostaa komplekseja positiivisesti varautuneiden alkaloidien, kuten sanguinariinin kanssa. Tämän tarkoituksena on toimia vastaioneina vakuoleissa, jotka toimivat alkaloidien varastoina ja estää niiden kertyminen konsentraatiogradienttia vastaan. Eräissä kasveissa se toimii myös lehtien sulkeutumista aiheuttavana tekijänä.
Kelidonihapon biosynteesi on osittain epäselvä. Sen lähtöaineina on arveltu olevan fosfoenolipalorypälehappo ja 2-keto-3-deoksiarabinoheptulosonaatti-7-fosfaatti. Isotooppitutkimukset kuitenkin osoittivat, että todennäköisempi lähtöaine fosfoenolipalorypälehapon kanssa on jonkin pentoosin fosfaatti.
Ominaisuudet ja valmistus.
Kelidonihappo on kiinteänä valkoisia neulamaisia kiteitä, jotka liukenevat hyvin kuumaan veteen, mutta heikommin kylmään veteen ja etanoliin. Kuumennettaessa se sulaa 262 °C hajoten samalla 4-pyroniksi. Kelidonihappoa voidaan valmistaa asetonin ja dietyylioksalaatin välisellä kondensoitumisreaktiolla emäksen, kuten natriumetoksidin läsnä ollessa, ja muodostunut tuote syklisoituu muodostaen kelidonihappoa happohydrolyysin seurauksena.
Rouva Presidentti (elokuva)

Rouva Presidentti on presidentti Tarja Halosen arjesta kertova dokumenttielokuva, jonka ensi-ilta oli 30. maaliskuuta 2012. Elokuvassa seurataan Halosen elämää lähes puolentoista vuoden ajan. "Rouva Presidentti" -dokumenttielokuvan tuottivat Helsinki-filmi ja Funny-Films. 
Elokuva seuraa Halosen toimintaa ja työtä esimerkiksi YK:ssa, valtiopäivien avajaisissa, kesällä Naantalin Kultarannassa, valtiovierailuilla Venäjällä sekä Etelä-Afrikassa ja Namibiassa kuten myös maakuntamatkoilla vaikkapa Forssassa.
Arvioita.
Elokuva sai sekä "Helsingin Sanomien" että "Hufvudstadsbladetin" arviossa neljä tähteä.
Nähtyään dokumentin kutsuvierasensi-illassa ensi kertaa kokonaan presidentti Halonen itse kommentoi elokuvaa: "Hauska elokuva. Valitettavasti tunnistin itseni siitä."
Mihai Eminescu

Mihai Eminescu (oik. Mihail Eminovici; 15. tammikuuta 1850 – 15. kesäkuuta 1889) oli romanialainen romantiikan ajan runoilija. Eminesculla oli suuri vaikutus kansallisen herätyksen vaikutusvaltaisin runoilijoihin ja prosaisteihin. Hän oli myös mukana romaniankielisen lehdistön perustamisessa ja toiminnassa. Hän opiskeli Ukrainassa sekä Wienin yliopistossa (1869–1872) ja Berliinissä (1872–1874).
Eminescu nimitettiin 1874 Iaşin yliopiston kouluvastaavaksi ja kirjastonhoitajaksi. Hän kuitenkin erosi tehtävästä koska siirtyi konservatiivisen "Timpul"-sanomalehden päätoimittajaksi. Hänen kirjallinen uransa päättyi vuonna 1883, kun hän sairastui kupan aiheuttamaan mielenterveyshäiriöön, ja hän kuolikin kuppaan vuonna 1889. 
Eminescun runoja on julkaistu useilla kielillä, pääasiassa saksaksi, mutta 1930-luvulla myös englanniksi ja 1990-luvulla suomeksi.
Evert Huldén

Elis Evert Huldén (23. kesäkuuta 1895 Munsala – 26. marraskuuta 1967 Vaasa) oli suomalainen maanviljelijä ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Huldén kävi kansanopiston sekä metsäkoulun ja viljeli Munsalassa sijainnutta kotitilaansa vuodesta 1928. Hän oli mukana kunnallispolitiikassa Munsalan kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja toimi muun muassa raittiusliikkeessä, rauhanliikkeessä sekä osuustoimintaliikkeessä. Huldén oli perustamassa 1950 ruotsinkielisen Pohjanmaan kirjallisuusyhdistystä ("Svenska Österbottens litteraturförening") ja hän toimi yhdistyksen varapuheenjohtajana ja rahastonhoitajana.
Huldénin esikoisteos runokokoelma "Jord och drömmar" ilmestyi 1951 hänen ollessaan 56-vuotias. Huldén julkaisi sitten useita runokokoelmia joiden aihepiirit liikkuivat hänen kotiseutunsa maisemissa ja ihmisissä sekä maanviljelijän arkipäivän toimissa.
Evert Huldénin muistomerkki paljastettiin 1995 hänen kotitalonsa Nörråkersin pihapiirissä.
Runoilija ja tutkija Lars Huldén oli Evert Huldénin poika. Kirjailija Johan Jakob Huldén oli hänen veljensä.
David Alroy

David Alroy eli Menahem oli 1100-luvulla vaikuttanut juutalaisen messiaanisen liikkeen johtohahmo. Alroyn tarina tunnetaan Benjamin Tudelalaisen kertomuksesta ja hän on myös fiktiivisen Benjamin Disraelin teoksen "Wondrous Tale of Alroy" (1839) päähenkilö.
Elämäkerta.
Alroy syntyi Amadiyan kaupungissa Mosulin kaupungin itäpuolella. Hänen alkuperäinen nimensä oli Menahem ben Solomon. David nimeä hän alkoi käyttää julistettuaan itsensä juutalaisten kuninkaaksi. Alroyn johtamasta liikkestä kertovat historialliset lähteet ovat usein ristiriitaisia. Messiaaninen juutalainen liike oli saanut alkunsa mahdollisesti vuoristojuutalaisten keskuudessa Kaukasiassa. Yksi messiaan saapumisen merkkinä pidettiin islamin ja kristinuskon keskenäistä kamppailua ensimmäisen ristiretken alettua. Ristiretkeen liittyi myös juutalaisvastaisia verilöyöyjä. Alroyn Eliaksi julistautunut isä johti aikanaan tätä juutalaista liikettä. Lopulta Alroy julistettiin messiaaksi. Alroy oli sopiva henkilö asemaansa, sillä hän oli opiskellut Bagdadissa, tunsi niin muslimien tavat kuin juutalaisen mystiikan, minkä lisäksi häntä pidettiin taitavana taikurina. Liikkeen kannattajat alkoivat levittää tarinaa saapuneesta messiaasta kehottaen juutalaisia rukoilemaan ja paastoamaan. Liike sai kuitenkin myös vastustajia ja lopulta se tukahdutettiin.
Liikken tukahduttamisen jälkeen Alroy siirtyi Amadiyaan, joka tuolloin oli tärkeä muslimien tukikohta näiden sotaretkillä Edessaa (nyk. Şanlıurfa) vastaan. Alroy suunnitteli linnoitetun kaupungin valtaamista kannattaineen, joita kutsuttiin Amadiyaan Persiasta, Mosulista ja Azerbaidžanista. Saapujia neuvottiin tulemaan piilotettuen aseiden kanssa odottamaan lisäneuvoja. Häntä tukivat myös paikaa samaan tapaan tavoitelleet jesidit. Alroyn kyvyistä levitettiin huhuja, joiden mukaan hän oli esimerkiksi seldžukkisulttaanin vankina ollessaan käyttänyt taikuutta pakoon päästäkseen. Taikauskoisiin paikallisiin tällaiset tarinat tekivät vaikutuksen. Ennen suunnitelmien toteutumista Alroy murhattiin. Tarinan mukaan murhasta oli vastuussa hänen viranomaisten lahjoma appinsa. 
Alroyn tarina tunnetaan Benjamin Tudelalaisen kertomuksesta. Benjamin mukaan Alroy kuoli vuoden 1160 paikkeilla, mutta on todennäköistä että Alroy oli kuollut jo aikaisemmin. Alroyilla oli kannattajia vielä hänen kuolmansa jälkeen. Azerbaidžanissa heidät tunnettiin menahemiitteina. Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Benjamin Disraeli julkaisi vuonna 1839 Alroysta kertovan fiktiivisen teoksen "Wondrous Tale of Alroy".
Koivuposliinikas

Koivuposliinikas ("Pheosia gnoma") on hyvin yleinen keskikesän yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Siipien pohjaväri on valkoinen. Etusiiven etureunassa, lähellä siiven kärkeä on likimain siiven puoleen väliin ulottuva musta laikku ja takareuna on musta koko siiven leveydeltä. Siiven ulkoreunasta takareunaa kohti työntyy ruskea alue, joka vaalenee etureunastaan ja ulottuu siiven tyveen saakka. Etusiiven takakulmassa takareunan mustaan vyöhykkeeseen työntyy leveä, valkoinen kiilanmuotoinen täplä. Takasiivet ovat vaaleat, etureunastaan ruskeammat. Takasiiven poikki kulkee harmaa poikkiviiru, ja siiven takakulmassa on suuri, tummassa täplä. Pohjoisessa siipien pohjaväri on ruskea. Siipiväli vaihtelee koiraalla 35–47 mm ja naaraalla 40–52 mm.
Varsin samannäköinen laji on haapaposliinikas ("Pheosia tremulae").
Levinneisyys ja lentoaika.
Koivuposliinikasta tavataan Pohjois-Espanjasta Keski-Euroopan kautta Venäjälle ja edelleen Venäjän Kaukoitään. Se puuttuu suurelta osin Välimeren ympäristöstä. Suomessa sitä tavataan koko maassa, mutta laji on selvästi harvinaisempi pohjoisessa. Perhoset lentävät joko kahtena sukupolvena, ensin touko-kesäkuussa ja uudelleen heinä-elokuussa tai yhtenä pitkänä sukupolvena. Hyvin lämpiminä kesinä syys-lokakuussa on tavattu jopa kolmannen sukupolven perhosia.
Elinympäristö ja elintavat.
Koivuposliinikas elää lehtimetsissä, niiden laitamilla, soilla ja puutarhoissa. Se on varsin yleinen, mutta yksilömäärät vaihtelevat vuosittain jonkin verran. Perhoset lentävät illan hämärtymisestä keskiyöhön, joskus aamuyöllekin. Koiraat lentävät valolle, mutta naaraita tavataan valoilta harvoin. Päivisin ne lepäävät puiden rungoilla, joilla siipikuviointi häivyttää perhosen hahmon tehokkaasti. Viileällä säällä perhonen voi viettää useita vuorokausia leväten liikkumattomana samalla paikalla.
Naaras tuottaa 150–200 munaa, jotka se munii oksien kärkiosiin. Nuoret toukat elävät ryhmissä, vanhemmat yksittäin, yleensä korkealla latvustoissa. Toukka oleskelee lehden reunalla, josta sitä on vaikea havaita. Toukat ovat täysikasvuisia syyskuussa jolloin ne kehräävät harmaankotelokopan ja koteloituvat sen sisään. Kotelo talvehtii, usein kaksi kertaa.
Ravintokasvi.
Toukka elää koivuilla ("Betula").
Brian Bowles

Brian Bowles (s. 22. kesäkuuta 1980) on yhdysvaltalainen vapaaottelija.
Ura.
Kääpiösarjassa () otteleva Bowles aloitti vapaaotteluammattilaisena vuonna 2006 ja siirtyi vuonna 2007, kolmen voitokkaan ottelun jälkeen, World Extreme Cagefighting -organisaatioon (WEC). Voitettuaan neljä ensimmäistä WEC-otteluaan, vuonna 2007 Charlie Valencian takakuristuksella ja Marcos Galvãon tyrmäyksellä sekä vuonna 2008 Damacio Pagen ja Will Ribeiron molemmat giljotiinikuristuksella, hän sai mahdollisuuden otella organisaation mestaruudesta. Ottelun hallitsevaa kääpiösarjan mestaria Miguel Torresia vastaan oli alun perin määrä tapahtua huhtikuussa 2009 olleessa WEC 40 -tapahtumassa, mutta Bowles joutui vetäytymään ottelusta selkävamman vuoksi. Ottelu Torresia vastaan tapahtui lopulta elokuussa 2009 olleessa WEC 42 -tapahtumassa, jossa Bowles voitti mestaruuden ensimmäisen erän tyrmäyksellä.
Bowles puolusti mestaruuttaan maaliskuussa 2010 Dominick Cruzia vastaan, mutta kärsi tappion teknisellä tyrmäyksellä. Hän mursi ottelussa oikean kätensä, minkä vuoksi ottelu keskeytettiin kahden erän jälkeen. Cruz-ottelun jälkeen Bowlesin oli seuraavaksi määrä otella marraskuussa 2010 Wagnney Fabianoa vastaan, mutta hän joutui vetäytymään ottelusta loukkaantumisen vuoksi. 
Bowles on otellut vuodesta 2011 Ultimate Fighting Championshipissä (UFC), kun WEC fuusioitiin UFC:hen. Oltuaan ottelematta lähes vuoden, hän otteli maaliskuussa 2011 toisen kerran urallaan Damacio Pagea vastaan. Hän voitti ottelun samalla tavalla ja samassa ajassa kuin heidän ensimmäisellä kohtaamiskerrallaan, giljotiinikuristuksella kolmessa ja puolessa minuutissa. Bowles voitti myös toisen UFC-ottelunsa, heinäkuussa 2011 käydyn ottelun Takeya Mizugakia vastaan, minkä jälkeen hän pääsi ottelemaan mahdollisuudesta päästä UFC:n mestaruusotteluun Dominick Cruzia vastaan. Hän kuitenkin hävisi marraskuun 2011 UFC 139 -tapahtumassa Urijah Faberille. Hän luovutti ottelun toisessa erässä giljotiinikuristuksen vuoksi. 
Faberille kärsimänsä tappion jälkeen Bowles oli ottelematta puolitoista vuotta, mihin olivat syynä muun muassa selkävammat. Hän kohtasi neljännessä UFC-ottelussaan toukokuun 2013 UFC 160 -tapahtumassa George Roopin. Bowles sai ensimmäisessä erässä Roopin kaatumaan oikean käden lyönnillään ja pääsi yrittämään giljotiinikuristusta. Hän kuitenkin hävisi ottelun teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.
Lauri Kaila

Lauri Gustaf Gabriel Kaila (sukunimi vuoteen 1901 "Johansson"; 26. toukokuuta 1876 Hämeenkyrö – 26. kesäkuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen teologian tohtori, lehtori ja kristillinen kirjailija.
Kailan vanhemmat olivat rovasti Josua Johansson ja Lovisa Vilhelmina Borg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Hämeenlinnan lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1895, filosofian maisteriksi 1897, teologian kandidaatiksi 1904, teologian lisensiaatiksi 1906 ja teologian tohtoriksi 1907. Kaila vihittiin papiksi 1897.
Kaila toimi Tampereen reaalilyseon lehtorina 1908–1921 sekä Helsingin suomalaisen normaalilyseon uskonnon ja filosofian alkeiden vanhempana lehtorina ja sittemmin yliopettajana 1921–1945.
Kaila oli naimisissa vuodesta 1905 Karin Synnöve Schreyn kanssa.
Under the Red Star

Under the Red Star on vuonna 2011 valmistunut kanadalainen draamadokumentti, joka kertoo 1900-luvun alun kanadansuomalaisesta työväenliikkeestä. Sen on ohjannut suomalaiset sukujuuret omaava Kelly Saxberg. Hänen tekemänsä käsikirjoitus perustuu professori Varpu Lindströmin suomalaissiirtolaisia koskevaan tutkimustyöhön. Elokuvan pääosissa ovat suomalaiset näyttelijät Elena Leeve ja Jussi Nikkilä sekä Suomessa syntynyt kanadalainen harrastajanäyttelijä Rauli Pohjolainen.
"Under the Red Star" seuraa kanadansuomalaisten työväenliikkeen historiaa vuosina 1910–1937. Se käsittelee erityisesti suomalaissiirtolaisten radikalisoitumista, jolla oli merkittävä vaikutus myös koko Kanadan työväenliikkeen synnyssä. Elokuvan keskeiset henkilöhahmot ovat kertojana toimiva sanomalehtimies Aku Päiviö, agitaattori Sanna Kannasto sekä ammattiyhdistysaktiivi Tom Hill. Tapahtumien keskiössä on Ontarion provinssissa sijaitsevan Port Arthurin (nyk. Thunder Bay) kaupungin suomalaissiirtolaisten kokoontumispaikka Finnish Labour Temple. Näyteltyjen kohtauksien lisäksi elokuva sisältää vanhoja arkistofilmejä sekä valokuvia. Thunder Bayssä kuvattu "Under the Red Star" on yksi kaikkien aikojen suurimpia Northwestern Ontarion alueella tehtyjä elokuvatuotantoja. Ontarion kulttuuriviranomaisten lisäksi sitä tuki myös Turussa toimiva Siirtolaisuusinstituutti. Varpu Lindströmin ohella elokuvaan liittyvää tutkimustyötä teki kanadalainen professori Michel S. Beaulieu.
"Under the Red Starin" ensi-ilta oli syyskuussa 2011 Thunder Bayn "Bay Street Film Festival" -tapahtumassa. Elokuussa 2012 sitä esitettiin Suomessa neljällä eri paikkakunnalla. Elokuva on julkaistu myös DVD-muodossa.
Juoni.
Elokuva koostuu viidestä jaksosta, joista ensimmäinen kertoo suomalaissiirtolaisten saapumisesta Ontarion Port Arthuriin sekä heidän yhteisönsä synnystä ja Labour Templen työväentalon rakentamisesta. Toisessa jaksossa seurataan kanadansuomalaisen työväenliikkeen radikalisoitumista muun muassa IWW-ammattiliiton kautta, sekä Suomen sisällissodan jälkeen Kanadaan muuttaneiden punapakolaisten saapumista. Kolmas käsittelee 1930-luvun lamaa, jolloin kanadansuomalaisia houkuteltiin siirtolaisiksi Neuvosto-Karjalaan. Lisäksi kerrotaan kanadansuomalaisten ammattiyhdistysmiesten Viljo Rosvallin ja Janne Votilaisen murhasta. Neljäs osa käsittelee Espanjan sisällissotaan lähteneiden kanadansuomalaisten vapaaehtoisten liittymistä Kansainvälisten prikaatien alaiseen Mackenzie-Papineau-pataljoonaan. Viimeisessä jaksossa kuvataan toisen maailmansodan lähestymistä ja kanadansuomalaisen radikalismin hiipumista sotavuosien myötä.