tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Failaka

Failaka (myös Faylaka, ) on Kuwaitille kuuluva saari Persianlahdella.
Maantiede.
Failaka sijaitsee Kuwaitinlahden suulla Persianlahdessa 20 kilometriä koilliseen Kuwait Citystä. Failaka on noin 12 km pitkä ja kuuden kilometrin levyinen. Maasto on laakeaa lukuun ottamatta pientä kukkulaa sen länsiosassa. Failaka on yhteydessä Kuwait Cityyn merenalaisella putkella, jonka kautta se saa makeaa vettä, sekä sähkökaapeleilla.
Historia.
Failaka-nimi on peräisin kreikan sanasta "fylakio", joka tarkoittaa vartiopaikkaa. Ennen kreikkalaisten saapumista saarella oli pronssikautisen Dilmun-sivilisaation asutusta. Varhaisimmat merkit asutuksesta on ajoitettu noin vuoteen 2000 eaa. Pronssikautista asutusta on ollut saaren lounaisosassa. Paikalta on löytynyt runsaasti astioiden sirpaleita joista ainakin osa on peräisin Etelä-Mesopotamiata ja mahdollisesti muinaisesta Sumerista. Eräässä sirpaleessa on kaiverrus, jossa mainitaan Inzakin temppeli. Inzak oli puolestaan erityisesti Dilmunin alueeseen liitetty jumala, jonka perusteella nykyisen Kuwaitin alueen voidaan olettaa kuuluneen muinaiseen Dilmuniin.
Arkeologisia löytöjä on tehty myös saaren hellenistiseltä kaudelta. Varhaisin kreikkalainen siirtokunta saarella on peräisin ajanjaksolta 300–200 eaa. Paikalta löytyi myös kreikkalaisia kirjoituksia, kuten Susan kreikkalaiselta satraapilta 200-luvulla eaa. saatu käsky siirtää Artemiin temppeliä ja perustaa gymnasion. Artemis saattaa olla verrannollinen Dilmunin jumalatar Ninsikillaan, joka esiintyy myös sumerilaisessa mytologiassa. Myöhemmäksi ajoitettuihin löytöihin lukeutuu esimerkiksi kirkko al-Qusurin alueelta saaren keskiosasta. Kirkko on perustettu ehkä 600-luvulla jaa. ja se hylättiin seuraavalla vuosisadalla.
Irak miehitti saaren Persianlahden sodassa 1990 ja se oli pisimpään miehitettynä ollut alue Kuwaitista. Ennen Persianlahden sotaa saarella oli noin 5 800 asukasta ja turismi saarelle oli suhteellisen vilkasta. Irakin miehityksen aikana valtaosa saaren siviiliväestöstä pakeni mantereelle. Vain harvat asukkaista palasivat saarelle sodan jälkeen.
Alakylä (Seinäjoki)

Alakylä on kaupunginosa Seinäjoella Läntisellä suuralueella, keskustan ja Joupin länsipuolella. Se sijaitsee Kaskisista Seinäjoelle johtavan kantatie 67:n eteläpuolella. Alakylän läpi kulkee Suupohjantie. Vuonna 2012 Alakylässä oli 3 271 asukasta.
Peruskoulun alakouluna on noin 350 oppilaan Alakylän koulu. Katajalaakson alueella sijaitsee myös päiväkoti ja yksi Seinäjoen seurakunnan toimipaikoista. Kaupunginosassa toimii lähes 400 henkeä työllistävä, Valion omistajaosuuskuntiin kuuluvan Maitosuomen Seinäjoen tehdas, jossa vuodessa käsiteltävästä lähes 400 miljoonasta litrasta maitoa tuotetaan muun muassa voita, levitteitä, rahkaa ja raejuustoa.
Alakylän luoteispuolella, kantatie 67:n ja Suupohjan radan takana avautuu Alajoen alava viljelymaisema, joka kuuluu Suomen valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin.
Historia.
Alakylän seutu kasvoi 1970-luvulla erityisesti Katajalaakson alueella. Maatalous- ja omakotivaltaisen Alakylän kasvu oli selvästi Katajalaaksoa maltillisempaa. 2000-luvulla asuinalue jatkoi laajentumistaan lännen ja etelän suuntaan.
Alakylä-seura.
Alakylän alueen asukayhdistyksenä toimii "Alakylä-seura", joka vastaa Alakylän, Katajalaakson ja (Jouppiin kuuluvan) Kultavuoren alueista. Vakiintuneita asukayhdistyksen toimintamuotoja ovat muun muassa pääsiäiskokko, ympäristön siivoustalkoot, sieniretket ja adventtihartaus yhdessä seurakunnan kanssa. Kyläseura on myös aktiivinen vaikuttaja aluettaan koskevissa ajankohtaisissa kysymyksissä.
Fata Morgana

Fata Morgana eli ilmalinnakangastus on epätavallinen ja monimutkainen kangastusilmiö. Se sai nimensä eteläisen Italian rannikoiden kangastuksista, joiden ajateltiin johtuvan kuningas Arthurin tarustoissa esiintyvän velhotar Morgan le Fayn taioista.
Päärynäpuut

Päärynäpuut eli päärynät ("Pyrus") on ruusukasvisuku, jonka monia lajeja viljellään hedelmäpuuna. Päärynäpuita on yli 70 lajia, joita kasvaa luonnonvaraisena Euraasiassa Koreaan saakka ja Pohjois-Afrikassa.
Päärynät ovat hyvin läheistä sukua omenapuille ("Malus"), ja päärynöiden suvun tyypillisiä eroavuuksia omeniin on esimerkiksi hedelmien muoto. Tavallisen päärynäpuun tuntomerkkejä omenapuuhun verrattuna on tyveen asti erilliset emiön vartalot ja hedelmämallon kivisolut. Päärynäpuu ("Pyrus communis") on ollut ihmisen viljelyksessä jo tuhansien vuosien ajan, eikä sen kantamuotoa tunneta varmasti. Muita hedelmiensä vuoksi viljeltyjä päärynälajeja ovat muun muassa eteläeurooppalainen lumipäärynä ("Pyrus nivalis"), kiinalainen hiekkapäärynä eli omenapäärynä ("Pyrus pyrifolia") ja koilliskiinalainen ussurinpäärynäpuu ("Pyrus ussuriensis").
Toisessa maailmansodassa kaatuneiden puna-armeijalaisten muistomerkki Narvassa

Toisessa maailmansodassa kaatuneiden puna-armeijalaisten muistomerkki Narvassa on neuvostoliittolaisten sotilaiden muistomerkki Narvassa. Muistomerkki on rakennettu betonista ja monumentin päällä oleva tähti on valmistettu pronssista. Muistomerkki sijaitsee Narvan kaupungissa Itä-Virumaan maakunnassa Virossa lähellä Venäjän rajaa. Muistomerkki on kolme metriä korkea. Narvan neuvostomonumentti on yksi harvoista neuvostomonumenteista, jotka ovat Virossa säilyneet ehjinä.
16. elokuuta 2022 Viron pääministeri Kaja Kallas ilmoitti Narvasta ja Narva-Jõesuusta poistettava seitsemän neuvostomonumenttia, mukana lukien Kaatuneiden puna-armeijalaisten muistomerkki.
Howard Fast

Howard Melvin Fast (11. marraskuuta 1914 New York – 12. maaliskuuta 2003 Greenwich, Connecticut) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnettiin myös kirjailijanimillä "E. V. Cunningham" ja "Walter Erickson".
Fast tunnettiin radikaalina kirjailijana, jonka aiheita olivat muun muassa Yhdysvaltojen varhaisvaiheet, intiaanien asema sekä ammattiyhdistysliike. Hän kirjoitti myös salapoliisiromaaneja ja trillereitä. Fast sai Stalinin rauhanpalkinnon vuonna 1953.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1975–1976

Kausi 1975–1976 oli 36. kausi, jolloin pelattiin koripallon miesten Suomen mestaruudesta. Mestaruuden voitti Playboys. 
Runkosarja.
1. divisioonasta mestaruussarjaan nousivat Joensuun Kataja ja Helsingin NMKY.
Fasetti

Fasetti-käsitettä käytetään useilla tieteenaloilla.
Koripallon I-divisioona-kausi 1975–1976

Kausi 1975–1976 oli koripallon I-divisioonan 1. kausi. Se pelattiin 10 joukkueen kesken kaksinkertaisena sarjana. Kauden mestaruuden voitti Joensuun Kataja, joka yhdessä Helsingin NMKYn kanssa nousi suoraan Mestaruussarjaan.
Sarjataulukko.
"Lyhenteet: # = Sijoitus runkosarjassa, O = Pelatut ottelut, V = Voitot, H = Häviöt, P+ = Tehdyt pisteet, P- = Päästetyt pisteet, P = Pisteet"
Neutrogena

 
Neutrogena on yhdysvaltalainen tuotemerkki, johon kuuluu erilaisia ihonhoito-, hiustenhoito- ja kosmetiikkatuotteita. Neutrogena perustettiin 1930. 
Neutrogena oli aikaisemmin itsenäinen pörssinoteerattu yritys, mutta Johnson &amp; Johnson osti Neutrogenan 1994. Johnson &amp; Johnson maksoi yhtiöstä 924 miljoonaa euroa.
Serghei Dadu

Serghei Dadu (; s. 23. tammikuuta 1981 Kišinjov, Moldavian SNT, Neuvostoliitto nykyään Chișinău, Moldova) on moldovalainen jalkapalloilija, joka pelasi kotimaansa lisäksi Tanskassa ja Venäjällä.
Dadu aloitti uransa FC Sheriff Tiraspolissa vuonna 1999 ja lainattiin Constructorul Chişinăulle tammikuussa 2002. Hän pelasi liigan rivalina tammikuuhun 2003 saakka. Kesällä 2003 hän lähti lainapaikalle Alania Vladikavkaziin Cristian Tudorin kanssa.
Dadu pelasi Moldovan maajoukkueessa 30 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia vuosina 2002–2013.
Vitsakimppu

Vitsakimppu eli fasces (lat.), joskus myös raippakimppu, on vanha etruskeilta peräisin oleva symbolinen esine, jossa yhteen sidottujen vitsojen lisäksi on usein kirveenterä.
Rooman valtakunnassa.
Rooman valtakunnassa liktorit kantoivat vitsakimppua hallitsijan tai korkean virkamiehen edellä. Se oli virallisen auktoriteetin ja rangaistusvallan vertauskuva. Roomassa "fascesin" tunnusmerkkinä oli kirveenterä, joka ulkoni noin 1,5 metrin pituisesta nipusta yhteen sidottuja jalavan- tai koivunvitsoja. Rooman kaupungin sisällä kirves oli yleensä poistettu, ellei tunnusta kannettu triumfia juhlivan diktaattorin tai kenraalin edellä.
"Fascesien" jäännöksiä on löydetty 700-luvulle eaa. ajoitetuista etruskien haudoista Vetuloniasta, mikä on vahvistanut tunnuksen olevan etruskilaista alkuperää. Rooman keisareilla Augustuksesta alkaen (19 eaa.) oli 12 "fascesia". Vuosina 81–96 hallinneen Domitianuksen jälkeen niitä oli 24. Diktaattoreilla oli 24, konsuleilla 12, preettoreilla kuusi, legaateilla viisi ja papeilla yksi. Korkeampaa virkamiestä tervehdittiin laskemalla "fascesit".
Uudempi käyttö.
Renessanssin aikana 1500-luvulla vitsakimppu alettiin tulkita Euroopassa yhtenäisyyden voiman symbolina. Tähän tulkintaan vaikutti kreikkalaisen Aisopoksen tunnettu kertomus, jossa isä opettaa riiteleville pojilleen, että vitsakimppu on lujempi kuin erilliset vitsat.
Vitsakimppu on esiinytynyt heraldiikassa ja julkisen vallan symbolina uudella ajalla monessa yhteydessä. Italiassa fasistit ottivat 1900-luvulla symbolista nimensäkin. Toisen maailmansodan ja fasistien tappion jälkeen vitsakimppu on nähty fasismin symbolina, ja sitä ei ole enää juurikaan käytetty. Italiassa vitsakimppu kuitenkin löytyy vielä monesta vanhasta fasismin ajan monumentista ja arkisemmasta esineestä.
Seychellienpöllönen

Seychellienpöllönen ("Otus insularis") on harvinainen pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan vain Morne Seychellois’n kansallispuistossa Mahén saarella Seychelleillä.
Kuvaus.
Seychellienpöllösen pituus on 19–22 cm. Siipiväli on noin 17 cm. Se on väriltään punaruskea, mutta siinä on mustia nuolimaisia raitoja. Alapuoli ja naamakiehkura ovat punaruskeat. Pitkissä harmaissa jaloissa ei ole höyheniä. Silmät ovat suuret ja kullankeltaiset. Korvatupsut ovat hyvin pienet. Sen ääni, rahiseva "voh", jossa on joukossa "tok tok" -ääniä, kuuluu kaukaa ja etenkin pimeällä. Se syö gekkoja, puusammakoita ja hyönteisiä, esimerkiksi heinäsirkkoja.
Levinneisyys, elinympäristöt ja uhanalaisuus.
Seychellienpöllönen elää subtrooppisissa ja trooppisissa metsissä. Vuonna 1880 lajin levinneisyysalueeksi kuvattiin Seychellien Praslin-, Mahé- ja Silhouette-saaret. Vuoristoisten pilvimetsien hävittämisen sekä vieraslajien, kuten rottien, kissojen ja tornipöllöjen, tulon vuoksi populaatio on pienentynyt niin voimakkaasti, että seychellienpöllöstä luultiin vuonna 1906 hävinneeksi. Vuonna 1959 lajin löysi uudestaan ranskalainen luonnontieteilijä Philippe Loustau-Lalanne vuoristoisesta pilvimetsästä 200 metriä merenpinnan yläpuolelta Mahén saarelta. Ensimmäinen pesä löytyi vuonna 1999, mutta pesintä ei tuolloin onnistunut. Vuonna 2000 saatiin ensimmäinen infrapunakuva naaraasta poikasineen.
Seychellienpöllönen luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Kannan kooksi arvioidaan 200–280 täysikasvuista yksilöä. Ne elävät Mahén saarella, jolla seychellienpöllönen on kotoperäinen laji.
Viikko-Vapaus

Viikko-Vapaus (vuoteen 2001 saakka "Vapaus") oli Mikkelissä vuosina 1977–2011 ilmestynyt sosiaalidemokraattinen viikkolehti.
Mikkeliläisen "Vapauden" lakattua vuonna 1963 Etelä-Savon sosiaalidemokraattien lehtenä toimi lappeenrantalainen "Saimaan Sanomat", joka ei kuitenkaan onnistunut houkuttelemaan savolaisia toivotusti lukijoikseen. Omaa lehteä ryhdyttiin puuhaamaan vuonna 1977 lehdistötuen ja ammattiyhdistysliikkeen lehtisetelien turvin. Vuoden 1978 alusta säännöllisesti ilmestynyt "Vapaus" saavutti toisena vuotenaan lähes 4 300 tilaajan levikin. Mikkelin Työväenlehti Oy:n kustantamaa lehteä painettiin aluksi "Saimaan Sanomien" kirjapainossa sekä myöhemmin Mikkelissä ja muilla paikkakunnilla. Ensimmäisenä päätoimittajana työskenteli Seppo Hyvärinen ja johtokunnan puheenjohtajana kansanedustaja Erkki Liikanen.
1980-luvun alun talousvaikeuksien jälkeen "Vapaus" lähti uuteen nousuun päätoimittaja Markku Lahikaisen ja toimitusjohtaja Jari Jääskeläisen johdolla. 1990-luvun vaihteessa sen levikki oli noin 7 250 kappaletta. Sisällössään lehti keskittyi poliittisen ja ammatillisen työväenliikkeen toimintaan sekä maakunnalliseen edunvalvontaan. Päätoimittaja Lahikainen työskenteli vuodesta 1995 lähtien myös yhtiön toimitusjohtajana. Liikasen jälkeen tärkeänä taustavaikuttajana toimi kansanedustaja Jouni Backman.
Kuopiolaisen "Valpas"-lehden lakattua "Viikko-Vapaus" laajensi levikkialuettaan Varkauteen, mutta joutui luovuttamaan Itä-Hämeen neljä kuntaa Hämeenlinnalaiselle "Viikko-Hämeelle". Lehden taloudellinen tilanne oli kohtalainen vielä 2000-luvun alussa, jolloin sillä oli 5 400–6 100 tilaajaa. Vuosina 2009–2010 talous kääntyi lievästi tappiolliseksi. Lehti jouduttiin lakkauttamaan, kun SDP oli evännyt siltä viestintätuen vuoden 2012 alusta lukien. Taustalla oli puolueiden viestintätuen supistaminen sekä se, että uuden lainsäädännön mukaan puolue voi käyttää viestintätukea vapaasti erilaisiin viestintämuotoihin, kun aiemmin vuoteen 2008 saakka kyse oli suoraan lehdille maksetusta lehdistötuesta.
Demjanskin motti

Demjanskin motti oli Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu toisessa maailmansodassa. Keskustan armeijaryhmän rintaman eteläosassa neuvostojoukot onnistuivat motittamaan 100 000 akselivaltojen sotilasta Demjanskin. 
Motti.
Saarroksiin joutuivat muun muassa Saksan 12., 30., 32., 123. ja 290. jalkaväkidivisioonat sekä SS-divisioona Totenkopfin, Reichsarbeitsdienstin (RAD:n), Ordnungspolizein ja Organisation Todtin joukkoja sekä avustavia lisäjoukkoja. Puna-armeija loi pienemmän motin myös Holmiin noin 100 kilometrin päähän lounaaseen Demjanskista. 
Taistelu.
Demjanskin motti kesti 13 päivää 8.–21. helmikuuta ja Holmin motti 108 päivää 23. tammikuuta – 5. toukokuuta 1942. Demjanskin ja Holmin mottien onnistui sitoa venäläiset hyökkäysjoukot ja siten eteneminen saatiin pysähtymään tällä rintamaosuudella. Saksalaiset onnistuivat lopulta pääsemään motista 21. huhtikuuta 1942 ja torjumaan puna-armeijan hyökkäykset. Mottia huollettiin ilmateitse huhtikuuhun asti, kunnes yhteys päärintamaan saatiin palautettua. 
Taistelun seuraukset.
Demjanskin ilmasilta vaikutti myönteisenä esimerkkinä siihen, että Saksan sodanjohto uskoi myöhemmin Stalingradin motin huollon onnistuvan myös lentokoneilla. Puna-armeijan hyökättyä Adolf Hitler kielsi kenraaleita ehdottomasti perääntymästä parempiin puolustusasemiin ja vaati, että valloitetuista alueista ei saanut luopua. Myöhemmin Hitler katsoi, että hänen valitsemansa strategia pelasti keskustan armeijaryhmän tuholta talvella 1941 ja se vahvisti hänen uskoaan omiin sotilasstrategikon kykyihinsä. Talvella 1941 koetut tappiot lisäsivät Hitlerin armeijan kenraaleita kohtaan tuntemaa epäluuloa, samoin kuin Hitlerin esikuntansa vastustuksesta huolimatta vaatiman siilipuolustustaktiikan onnistuminen muun muassa Demjanskin motissa.
Harjun koulu (Lohja)

Harjun koulu oli Lohjalla sijainnut yläkoulu.
Nykyisin Harjun koulussa toimivat Länsi-Uudenmaan koulutuskuntayhtymä Luksian opetustilat.
Koulutuskuntayhtymä Luksia on toisen asteen ammatillinen oppilaitos. Sen jäsenkuntia ovat Hanko, Inkoo, Karkkila, Kirkkonummi, Lohja, Raasepori, Siuntio ja Vihti, ja kampukset sijaitsevat Lohjalla, Nummelassa, Espoossa ja Kirkkonummella.
Luksia tarjoaa ammatillista koulutusta sekä edistää osaamista. Luksian arvot ovat asiakaskeskeisyys, ammattitaitoisuus ja avoimuus. Strategisia perusvalintoja ovat muun muassa henkilöstön ja opiskelijoiden hyvinvoinnista sekä motivoinnista huolehtiminen, koulutustarjonnan ja pedagogisten ratkaisujen kehittäminen sekä vastuullisen ja kestävän kehityksen mukainen toiminta.
Historia.
Koulurakennus valmistui 1937, ja se vihittiin käyttöön 8. tammikuuta 1937. Koulurakennusta laajennettiin vuonna 1949 kahdella lisäsiivellä. Rakennuksen laajennukset suunnitteli arkkitehtitoimisto Kai Blomstedt ja Birger Stenbäck. 
Vuonna 2016 koulua kävi 375 oppilasta. Vuonna 2020 oppilaita oli 387.
Yläkoulu lakkautettiin keväällä 2021 ja toiminta siirtyi Ojamonharjun yhtenäiskouluun. Koulurakennus myytiin Luksialle ja tiloihin tuli sen toimipiste remontin jälkeen.
Victor Rask

Victor Rask (s. 1. maaliskuuta 1993 Leksand, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Rask on Carolina Hurricanesin toisen kierroksen varaus vuoden . Hurricanes kauppasi Raskin Minnesota Wildiin kaudella vaihdossa Nino Niederreiteriin.
Merstola

Merstola on yksi Harjavallan kaupunginosista. Se sijaitsee noin kaksi kilometriä keskustan kaakkoispuolella valtatie 2:n ja Kokemäenjoen rajaamalla alueella. Asukkaita Merstolassa on noin 800.
Yleistä.
Merstola oli Harjavallan kunnan tasaveroinen keskus kirkonkylän kanssa aina 1950-luvulle saakka, jolloin kuntakeskus alkoi paikkakunnalle perustetun suurteollisuuden myötä keskittyä nykyiselle paikalleen. Merstolan rakennuskanta koostuu pääosin 1950–1980-lukujen pientaloista sekä teollisuusrakennuksista.
Kaupunginosassa sijaitsee Harjavallan sairaala, joka on vuonna 1903 perustettu psykiatrinen sairaala sekä kuvanveistäjä Emil Cedercreutzin kokoelmien pohjalta syntynyt Emil Cedercreutzin museo. Cedercreutz rakennutti Harjulaksi nimeämänsä taiteilijakodin Kokemäenjoen rantaan vuonna 1914. Uusia museorakennuksia on valmistunut muun muassa 1971 ja 1996.
Merstolassa toimii useita PK-yrityksiä. Suurimpia työllistäjiä ovat keittiö- ja toimistokalusteita valmistava Puustelli Group, Niemisen Valimo sekä Saint-Gobain Pipe Systems (entinen Satakunnan Valu). Kaupunginosa on myös tunnettu Bandidos-moottoripyöräjengin kerhotalosta. Aivan Merstolan tuntumassa valtatie 2:n eteläpuolella on Hiittenharjun ulkoilu- ja virkistysalue, jossa sijaitsee lisäksi hotelli sekä huoltoasema.
Entisiä rakennuksia ja rakennelmia.
Merstolassa on aikoinaan toiminut useita kauppoja, sekä pankki ja oma postitoimipaikka. Viimeinen lähikauppa lopetti toimintansa vuonna 2008. Harjavallan rautatieasema sijaitsi alun perin Merstolassa. Vuonna 1952 uuden rautatieaseman valmistuttua keskustaan, nimettiin asema Merstolan asemaksi. Liikennöinti asemalle lopetettiin 1970-luvulle tultaessa ja se purettiin myöhemmin 1980-luvulla. 1900-luvun alussa rakennettu asema kärsi pahoja vaurioita sisällissodan aikana punaisten räjäytettyä sen.
Harjavallan leirintäalue sijaitsi Emil Cedercreutzin museon vieressä Kokemäenjoen rannassa. Se lopetti toimintansa 1980-luvun jälkipuoliskolla. Merstolassa olivat myös 1970-luvulla tulipalossa tuhoutunut Harjavallan Nuorisoseuran talo sekä vuonna 1909 valmistunut Harjavallan työväenyhdistyksen työväentalo Kotipirtti, joka purettiin 1980-luvulla.
Muuta.
Kirjailija Emil Nervander vietti viimeiset elinvuotensa Merstolassa, jossa hän myös kuoli vuonna 1914. Hänen kunniakseen on pystytetty muistomerkki, jonka mukaan on myös nimetty Nervanderinkiventie-niminen katu.
Vitebskin kuvernementti

Vitebskin kuvernementti () oli hallintoalue Venäjällä vuosina 1802–1924. Sen maat ulottuivat nykyisten Valko-Venäjän, Latvian ja Venäjän alueille. Vuonna 1897 väestönlaskennan aikaan kuvernementissa asui 1 489 246 henkeä. Kuvernementin pinta-ala oli 43 986 km² ja pääkaupunki oli Vitebsk. Kuvernementin suurin kaupunki loppuaikoina oli Väinänlinna (Dvinsk, myöhemmin Daugavpils).
Vitebskin kuvernementin naapureita olivat Pihkovan, Smolenskin, Mogiljovin, Minskin, Vilnan, Kuurinmaan ja Liivinmaan kuvernementit.
Kuvernementissa oli 11 kihlakuntaa (ujezd), joiden keskukset olivat:
Kuusi ensimmäistä kuuluvat nykyään Valko-Venäjään, Sebež ja Veliž Venäjän Pihkovan ja Smolenskin alueisiin. Kolme viimeistä kuuluvat Latvian Latgalen maakuntaan; aiemmin ne olivat osa Saksalaisen ritarikunnan aikaista Vanhaa-Liivinmaata ja sittemmin Puolan Liivinmaata.
Historia.
Vitebsk ja sen ympäristö kuului aikanaan Polotskin ruhtinaskuntaan ja 1300-luvulta lähtien Liettuan suuriruhtinaskuntaan, jossa siitä tuli Vitebskin voivodikunta. Ensimmäisessä Puolan jaossa 1772 se joutui Venäjälle. 
Vuonna 1796 Vitebskistä ja Mogiljovista muodostettiin Valko-Venäjän kuvernementti. Jo 1802 se jaettiin erillisiksi Vitebskin ja Mogiljovin kuvernementeiksi. Vitebskin kuvernementti lakkauttettiin 1924.
Väestö.
Vuonna 1897 kuvernementin väkiluku oli 1 489 246. Heistä oli 788 599 valkovenäläisiä, 264 062 lättejä, 198 001 venäläisiä, 174 240 juutalaisia, 50 377 puolalaisia ja 7 361 saksalaisia. Uskonnoltaan 24% oli roomalaiskatolisia ja 61% ortodokseja. Kaupunkiväestö oli enimmäkseen puolalaista ja juutalaista, maaseutuväestö taas valkovenäläistä ja lättiläistä. 1800-luvun lopulla valtakunnassa harjoitettiin voimakasta venäläistämispolitiikkaa.
Vuonna 1885 solmittiin 8044 avioliittoa, lapsia syntyi 50779 ja kuolleiden määrä oli 32245.
Talous.
Kuvernementin pinta-alasta 27,2 % oli peltoa, 34,6 % metsää, 18,6 % niittyä ja laidunta ja 19,6 % joutomaata. 
Kuvernementin maatalous ei ollut erityisen tuottoisaa, useimpina vuosina tuotanto ei riittänyt oman väestön tarpeeseen. Perunaa jouduttiin usein käyttämään leipään viljan sijaan. Vuonna 1887 tuotettiin 2,6 miljoonaa hehtolitraa perunaa, saman verran ruista ja 1,9 miljoonaa hehtolitraa kauraa. Vuonna 1883 tilastoitiin 455 312 nautaa, 229 530 hevosta, 265 854 lammasta ja 216 274 sikaa. Pellavaa viljeltiin paljon ja se oli tärkeä vientituote.
Teollisuus oli 1800-luvun lopulla heikosti kehittynyt. 672 tehtaassa oli 2936 työntekijää, tuotannon arvo oli noin 8 miljoonaa ruplaa. Oleellisimmat tuotannonalat olivat myllyt, viinanpoltto, oluenpano, nahkateollisuus ja tupakkateollisuus.
Pallolaajennus

Pallolaajennus (perkutaaninen transluminaalinen angioplastia, PTA) on yleinen suonensisäinen toimenpide. Yksi tyypillinen pallolaajennustoimenpide on sydämen sepelvaltimoiden pallolaajennus eli koronaariangioplastia.
Historia.
Pallolaajennuksen kehittäjänä pidetään yhdysvaltalaista lääketieteellisen kuvantamisen erikoislääkäriä (radiologi) Charles Theodore Dotteria (1920–1985). Oregonin yliopistossa työskennellyt Dotter sai 1964 avattua verisuonistoon ohjaamallaan katedrilla potilaansa reisivaltimotukoksen ja palautettua näin jalan verenkierron. Saksalainen kardiologi Andreas Grüntzig (1939–1985) suoritti 16. syyskuuta 1977 Zürichin yliopistollisessa keskussairaalassa Sveitsissä ensimmäisen sydämen sepelvaltimoiden pallolaajennuksen. Suomen ensimmäinen pallolaajennus suoritettiin 1982 Turun yliopistollisessa keskussairaalassa. 
Toimenpide.
Pallolaajennuksen alussa selvitetään verisuonten varjoainekuvauksen eli angiografian avulla muutosalueen tilanne. Ennen varsinaista pallolaajennusta selvitetään, onko muutosalueella tarpeeksi toimiva kollateraaliverkosto (Verisuonet, joiden kautta mahdollisesti tukkeutuneen suonen suonitusalue saa verenkiertoa) 
Pallolaajennuksessa käytetään toimenpidevälineinä mm. ohjainvaijereita ja katetreja. Ennen varsinaista toimenpidettä verisuonten kunto selvitetään ns. diagnostisella katetrilla.
Pallolaajennuksessa verisuoneen muutosalueeseen päästään ohjainvaijerin avulla. Jäykän ohjainvaijerin avulla saadaan vietyä laajennuskatetri muutosalueelle. Laajennuskatetri on kaksikanavainen, toisesta kanavasta voidaan ruiskuttaa suoneen varjoainetta tai mitata verenpaine. Toisen kanavan avulla voidaan taas täyttää ja tyhjentää katetrin päässä oleva pallo. Pallo täytetään laajaksi, suonenmyötäiseksi jolloin ahtauma voidaan avata. Pallon täytön jälkeen se imetään tyhjäksi. Pallon täyttö ja tyhjennys toistetaan muutaman kerran. 
Pallolaajennus soveltuu parhaiten suuren yksittäisen, lyhyen ahtauman hoitoon. 
Stenttiproteesin asennus.
Jotta pallolaajennuksen jälkeen laajentunut suoni ei pääsisi ahtautumaan uudelleen, voidaan suoneen asentaa pallolaajennuksen yhteydessä stenttiproteesi. Stentti on teräksinen metalliverkko, joka puristetaan angioplastiapallon päälle ja laajennetaan pallon avulla ateroomaplakkia vasten. Uudelleenahtautumisen riskiä voidaan vielä pienentää käyttämällä tietynlaisilla aineilla (esim. paklitakseli) pinnoitettuja stenttejä. Tällöin puhutaan lääkestentistä. 
Pallolaajennuksen ja stentin asennuksen yhteydessä käytetään antitromboottista (hyytymistä estävää) lääkitystä estämään trombin syntymistä suonessa. Toimenpiteessä voidaan antaa hepariinia ja toimenpiteen jälkeen aloitetaan pysyvä asetyylisalisyylihappolääkitys.
Difluorikloorimetaani

Difluorikloorimetaani eli klooridifluorimetaani tai freon 22 (CHClF2) on freoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Ainetta käytetään orgaanisessa synteesissä ja ilmanvaihto- ja jäähdytyslaitteissa. Difluorikloorimetaanin käyttöä on pyritty vähentämään sen otsonikerrokselle vahingollisten ominaisuuksien vuoksi.
Ominaisuudet ja valmistus.
Difluorikloorimetaani on väritöntä kaasua. Se on ilmaa raskaampaa ja inerttiä ainetta, joka liukenee vähäisissä määrin veteen.
Tavallisisn tapa valmistaa difluorikloorimetaania ja muita fluoria ja klooria sisältäviä hiilivetyjä on klooratun hiilivedyn fluoraus vetyfluoridilla. Yhdistettä valmistetaan yhdessä muiden fluorikloorimetaanien kanssa trikloorimetaanista. Katalyyttinä käytetään useimmiten antimonipentafluoridia tai antimonitrikloridia. On kehitetty myös jatkuvatoimisia kaasufaasiprosesseja, joissa katalyyttinä toimivat kromi- tai rautayhdisteet.
Käyttö.
Difluorikloorimetaanista voidaan valmistaa pyrolyysillä platinaputkissa noin 700 °C:n lämpötilassa polymeerien raaka-aineita, kuten tetrafluorieteeniä ja heksafluoripropeenia. Yhdisteen reaktio alkoksidien tai alkyylilitiumyhdisteiden kanssa on paljon käytetty tapa muodostaa difluorikarbeenia. Yksi tärkeimmistä difluorikloorimetaanin käyttökohteista on käyttö viilennysaineena ilmastointi- ja kylmälaitteissa. Erityisesti, jos jäähdytyskapasiteetin tarve on suuri.
Difluorikloorimetaanin käyttöä jäähdytyslaitteissa on pyritty vähentämään Montrealin pöytäkirjan mukaisesti. Yhdisteen vuodot ilmakehään aiheuttavat otsonikerroksen tuhoutumista. Difluorikloorimetaani on myös kasvihuonekaasu. Vaihtoehtoina yhdisteen käytölle kylmälaitteissa ovat muun muassa fluorattuja hiilivetyjä sisältävät seokset.
Hugo (elokuva)

Hugo on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut Martin Scorsesen ohjaama seikkailu- ja draamaelokuva, joka perustuu Brian Selznickin romaaniin "Hugo Cabret" vuodelta 2007. Se kertoo pojasta, joka asuu pariisilaisella rautatieasemalla, ja arvoituksellisesta lelukaupan omistajasta, entisestä elokuvaohjaajasta Georges Mélièsistä. Elokuva on Graham Kingin GK Filmsin ja Johnny Deppin Infinitum Nihilin yhteistuotanto. Pääosissa ovat Asa Butterfield, Chloë Grace Moretz, Ben Kingsley, Sacha Baron Cohen, Ray Winstone, Emily Mortimer, Jude Law ja Christopher Lee. 
"Hugo" on Scorsesen ensimmäinen 3D:nä kuvattu elokuva. Paramount Pictures toimi elokuvan levittäjänä. Elokuvan Yhdysvaltain ensi-ilta oli 23. marraskuuta 2011, Suomen ensi-ilta oli 17. helmikuuta 2012. Scorsese sai parhaan ohjaajan Golden Globe -palkinnon työstään. Elokuva oli ehdolla 11 Oscar- palkintosarjassa, useammassa kuin mikään muu elokuva tuona vuonna. Elokuva voitti viisi Oscaria (äänitys, äänitehosteet, lavastus, erikoistehosteet ja kuvaus).
Fernão Mendes Pinto

Fernão Mendes Pinto (1509 – 8. heinäkuuta 1583) oli portugalilainen tutkimusmatkailija, jonka edesottamukset tunnetaan muistelmateoksesta "Peregrinação". Pinton kuitenkin tiedetään harjoittaneen plagiointia eikä kaikista hänen kertomuksistaan ole todisteita. Matkojensa aikana Pinto vieraili muun muassa Etiopiassa, Kiinassa, Intiassa ja Japanissa.
Teoksessaan hän väitti hänen ryhmänsä olleen ensimmäiset Japanissa vierailleet eurooppalaiset, ja hän väitti myös esitelleensä tuliaseet japanilaisille. Hän oleili Ōtomo-klaanin vieraana muutaman kuukauden, ja kertoi sinä aikana muun muassa parantaneensa Ōtomo Yoshishigen, joka oli vahingoittanut itsensä eurooppalaisilta varastamallaan arkebuusilla.
Jääpala

Jääpala tai jääkuutio on pienehkö kuutio pakastettua vettä eli jäätä. Jääpaloja on monen kokoisia ja muotoisia. Jääpalat tehdään normaalisti jäädyttämällä vettä jääpalamuoteissa. Jääpaloja voi tehdä myös jääpalapusseissa tai jääpalakoneella, joita on sekä kotikäyttöön että yrityskäyttöön. 
Käyttö.
Jääpaloja käytetään pitämään juoma, esimerkiksi drinkki, kylmänä. Niitä voidaan käyttää myös koristeena, erityisesti värjäämällä ja maustamalla niitä. Jääpalat muovipussissa käyvät myös turvonneiden ruumiinosien ensiavuksi.
Jos jääpaloja käytetään juomissa tai muissa elintarvikkeissa, on tärkeää käyttää puhdasta, täysin juomakelpoista vettä. Myös jääpalakoneen asennus ja vesijohtoliitäntä ja viemäriliitäntä on tehtävä huolellisesti, jotta likavesi ei pääse sekoittumaan tuoreveteen.
Levity

Levity on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Ed Solomon. Elokuvan pääosia esittävät Billy Bob Thornton, Morgan Freeman, Holly Hunter ja Kirsten Dunst.
Tarina.
"Levityn" (’kevytmielisyys, suruttomuus’) päähenkilö on Billy Bob Thorntonin näyttelemä Manual Jordan, joka on viettänyt yli kaksi vuosikymmentä vankilassa tapettuaan teinipojan epäonnistuneen ryöstön yhteydessä. Sovitusta etsivä Jordan palaa vapauduttuaan kotikaupunkiin ja majoittuu saarnaaja Miles Evansin (Morgan Freeman) ylläpitämässä asuntolassa. Hän kohtaa myös tappamansa pojan sisaren Adelen (Holly Hunter) ja päätyy auttamaan tämän poikaa, joka on joutumassa vaikeuksiin.
Näyttelijät.
Lähde:
Cayambe

Cayambe tai Volcán Cayambe on tulivuori Ecuadorin Andeilla Pichinchan maakunnassa. Sen korkeus merenpinnan tasosta on 5 790 metriä.
Residencia de Estudiantes

Residencia de Estudiantes (suom. ”opiskelijaresidenssi”) on yksi alkuperäisistä espanjalaisista kulttuurikeskuksista Madridissa, Espanjassa. 1900-luvun alusta sen puoleenväliin saakka se toimi merkittävänä kulttuurillisena ympäristönä, jonka tarkoituksensa oli rohkaista ja kehittää Espanjan lahjakkaimpia nuoria ajattelijoita, kirjailijoita ja taiteilijoita.
Historia.
Residencia de Estudiantes perustettiin vuonna 1910. Siitä tuli Espanjan ensimmäinen kulttuurillinen keskus, ja se säilyi samanlaisena Espanjan sisällissotaan eli vuoteen 1936 asti. Vuonna 1915 se kuitenkin siirrettiin nykyiselle paikalleen, kukkulalle nimeltä Colina de los Chopos. Residenssin johtaja Alberto Jiménez Fraud piti keskuksen luovan, älykkään ja edistyksellisen keskustelun kohtaamispaikkana. Se toimi myös paikallisten nuorten porttina Eurooppaan. 
Residenssin varsinainen ajatus oli avustaa Madridin yliopiston opiskelijoita opinnoissaan luomalla mahdollisimman virikkeelliset elinolosuhteet. Asuntolassa painotettiin erityisesti tieteen ja taiteen väliseen vuoropuheluun, ulkomailta tulevaan avant garde -suuntaukseen ja Espanjan yleiseen modernisoitumiseen.
Residenssissä ovat opiskelleet, opettaneet ja asuneet lukuisat kulttuurillisesti merkittävät henkilöt. Jotkut asukkaista olivat tuolloisia espanjalaistaiteen johtohahmoja, kuten esimerkiksi runoilija Federico García Lorca, taiteilija Salvador Dalí, ohjaaja Luis Bunuel ja Nobelin voittanut tiedemies Severo Ochoa. Vakituisia vierailijoita olivat muun muassa myös Miguel de Unamuno, Manuel de Falla, Juan Ramón Jiménez, José Ortega y Gasset, Rafael Alberti, Dámaso Alonso ja Antonio Machado. Residenssi toimi myös Eurooppaan yltävänä keskustelutilana, jossa käytiin dialogia muun muassa uusista keksinnöistä ja teoksista. Tästä syystä sinne matkustivat keskustelemaan ja tekemään tutkimusta sellaiset henkilöt kuin Albert Einstein, Howard Carter, Marie Curie, Gilbert Keith Chesterton, Paul Valéry, Igor Stravinski, Herbert George Wells, Max Jacob, Le Corbusier, John Maynard Keynes, Alexander Calder, Walter Gropius ja Henri Bergson.
Saapasjalkakissa (täsmennyssivu)

Saapasjalkakissa () on klassinen satu puhuvasta kissasta.
Saapasjalkakissa tai Puss in Boots voi viitata myös:
Margitin silta

Margitin silta on Tonavan yli kulkeva holvisilta Budapestissa Unkarissa. Silta yhdistää Pestin Pyhän Tapanin kaarikadun ja Budan Margitin kehäkadun, ja sen kautta pääsee myös Margitinsaarelle. 
Historia.
Margitin silta oli Budapestin toinen silta Ketjusillan jälkeen. Sen rakentamiseksi järjestettiin vuonna 1871 suunnittelukilpailu, jonka voitti ranskalainen arkkitehti Ernest Goüin. Sillan rakennustyöt alkoivat 1872 ja se avattiin liikenteelle 30. huhtikuuta 1876. Sillalta ei ollut vielä silloin yhteyttä Margitinsaareen, koska sillan ja saaren välinen etäisyys oli suurempi kuin nykyään. Tonavan sääntelyn yhteydessä 1800-luvun lopulla Margitinsaarta laajennettiin, ja yhdyssilta Margitinsillan ja saaren välille rakennettiin vuosina 1899–1900.
Vuonna 1879 sillan yli alkoi liikennöidä hevosvetoinen raitiotie, joka muuttui sähköiseksi 1894. Vuonna 1920 sillan kannen puupalkit korvattiin kivillä. Kun lisäksi liikenne kasvoi, siltaa vahvistettiin ja levennettiin vuosina 1935–1937 ja se muutettiin nelikaistaiseksi.
Toisen maailmansodan aikana marraskuussa 1944 sillan Pestin-puoleiset pilarit tuhoutuivat räjähdyksessä. Räjähdys tapahtui epäselvissä olosuhteissa iltapäiväruuhkan aikaan, ja se vaati paljon ihmisuhreja. Perääntyvät saksalaiset räjäyttivät sillan Budan-puoleisen osan helmikuussa 1945. Sodan jälkeen Margitinsilta saatiin käyttöön toisena Budapestin silloista. Sen eteläiset kaistat avattiin liikenteelle marraskuussa 1947 ja koko silta 1. elokuuta 1948.
Rakenne.
Margitinsillassa on seitsemän pilaria: yksi keskellä, kaksi rannoilla ja neljä niiden välissä. Pilareissa on patsaat, jotka on veistänyt ranskalainen kuvanveistäjä Thabard vuonna 1874. Sillassa on keskuspilarin kohdalla 30 asteen käännös, jotta pilarit olisivat suorassa Tonavan kummankin haaran virtaukseen nähden. 
Sillalla on neljä ajokaistaa, kaksi raitiotietä niiden välissä ja jalkakäytävät kummassakin reunassa. Sillan yli kulkevat raitiotielinjat 4 ja 6. Sillan puolivälissä on raitiovaunupysäkki ja yhdyssilta Margitinsaareen.
Tímea Babos

Tímea Babos (s. 10. toukokuuta 1993 Sopron) on unkarilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 25 syyskuussa 2016 ja nelinpelissä ykkösenä heinäkuussa 2018. Hän on voittanut urallaan kolme WTA-turnausta kaksinpelissä ja 19 WTA-turnausta nelinpelissä. Vuonna 2018 hän voitti nelinpelissä Kristina Mladenovicin kanssa Australian avoimen mestaruuden
Tennisura.
Junioriura.
Vuonna 2009 Babos pääsi loppuotteluun Ranskan avointen tyttöjen nelinpelissä Heather Watsonin kanssa. He kuitenkin hävisivät loppuottelun Elena Bogdanille ja Noppawan Lertcheewakarnille. Heinäkuussa Babos pelasi tenniksen Euroopan-mestaruuskilpailujen nelinpelin loppuottelussa Zsofia Susanyin kanssa. He hävisivät ranskalaisparille. Vuonna 2010 Babos pelasi Australian avointen tyttöjen nelinpeliä Gabriela Dabrowskin kanssa. He hävisivät loppuottelussa Jana Čepeloválle ja Chantal Škamloválle. Ranskan avointen tyttöjen kaksinpelissä Babos pelasi Sloane Stephensin kanssa voittaen turnauksen loppuottelussa Lara Arruabarrena-Vecinon ja María-Teresa Torró-Florin. Babos ja Stephens voittivat myös Wimbledonin ja Yhdysvaltain avoimet. Jälkimmäisessä he saivat luovutusvoiton.
Ammattilaisura.
Babos teki debyyttinsä ITF-turnauksissa huhtikuussa 2009. Hän voitti kauden aikana kaksi pelaamistaan viidestä kaksinpelin loppuottelusta. Babos pelasi ensimmäisen kerran WTA-turnauksen pääsarjassa Budapestissa heinäkuussa 2010. Hän hävisi turnauksen ensimmäisellä kierroksella Timea Bacsinszkylle luvuin 4–6, 2–6. Kauden aikana hän voitti kolme ITF-turnausta kaksinpelissä ja neljä nelinpelissä. Vuonna 2011 Babos voitti neljä ITF-turnausta sekä kaksinpelissä että nelinpelissä. Hän pääsi toiselle kierrokselle Budapestin WTA-turnauksessa voitettuaan Anna Remondinan. Toisella kierroksella hän hävisi ykköseksi sijoitetulle Roberta Vincille kolmessa erässä luvuin 6–4, 5–7, 2–6. Helmikuussa 2012 Babos pääsi välieriin Bogotán WTA-turnauksessa, jossa hän hävisi Aleksandra Panovalle. Seuraavalla viikolla hän saavutti ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa, kun hän päihitti Monterreyn loppuottelussa Alexandra Cadanțun.
Stonerville

Stonerville on vuonna 2010 kuvattu ja vuonna 2011 julkaistu komediaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Patrick Cavanaugh, Joey Diaz, Cameron Goodman, Brian Guest, Alex Mauriello, Phil Morris, Leslie Nielsen, Bob Rumnock, Pauly Shore ja Preston Vanderslice. Elokuvan on ohjannut Bill Corcoran. Elokuva julkaistiin suoraan videolle. Elokuva oli Nielsenin viimeinen näyttelijänä. Hän kuitenkin ehti ennen kuolemaansa äänittää osuutensa Ready Espanosa -nimiselle hahmolle elokuvaan "The Waterman Movie", jonka oli tarkoitus ilmestyä joulukuussa 2012.
Hepojärvi

Hepojärvi () on Nevan vesistöön kuuluva järvi Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksen eteläosassa Toksovan koillispuolella. Kapea hiekkaharju erottaa sen Kaukolanjärvestä.
Hepojärven pinta-ala on neljä neliökilometriä. Keskimääräinen syvyys on 4,1 metriä ja suurin syvyys 12,5 metriä. Järvi laskee Laatokkaan Murjajoen kautta. Sen rannat ovat suosittu vapaa-ajanviettokohde.
Valentina Osejeva

Valentina Aleksandrovna Osejeva (, myös "Osejeva-Hmeljova", Осе́ева-Хмелёва; 28. huhtikuuta 1902 Kiova – 5. heinäkuuta 1969 Moskova) oli venäläinen lastenkirjailija.
Valentina Osejeva opiskeli Kiovan Lysenko-instituutissa ja työskenteli lastenkotien kasvattajana. Hänen ensimmäiset teoksensa ilmestyivät vuonna 1937. Osejevan opettavaiset runot, sadut ja kertomukset kertovat yleensä lasten arkielämästä. Hänet tunnetaan parhaiten trilogiasta ”Vasjok Trubatšov ja hänen toverinsa” ("Vasjok Trubatšov i jego tovarištši", 1947–1952), joka kuvaa pioneerien toimintaa toisen maailmansodan aikana. Kirjan kaksi ensimmäistä osaa saivat Stalin-palkinnon vuonna 1952.
Nikolai Ljaško

Nikolai Nikolajevitš Ljaško (, oikea sukunimi "Ljaštšenko", Ля́щенко; 19. marraskuuta 1884 Harkovan läänin Lebedin – 26. elokuuta 1953 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Nikolai Ljaško syntyi sotilaan perheeseen. Hän työskenteli metallimiehenä Harkovan, Nikolajevin, Sevastopolin ja Donin Rostovin tehtailla ja osallistui työväenliikkeen toimintaan. Vuodesta 1903 lähtien hän kuului Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen menševikkiryhmään. Samana vuonna hänet karkotettiin Aunuksen ja vuonna 1908 Vologdan lääniin.
Ljaškon ensimmäiset kertomukset ilmestyivät vuosina 1904–1905. Vuonna 1920 hänestä tuli yksi proletaarikirjailijoiden Kuznitsa-ryhmän johtajista. Hänet tunnetaan parhaiten pienoisromaanista "Domennaja petš" (”Masuuni”, 1925), joka jo ennen Fjodor Gladkovin ”Sementtiä” käsitteli teollisuuden jälleenrakentamista kansalaissodan jälkeen. Omaelämäkerrallinen romaani "Sladkaja katorga" (”Makea pakkotyö”, 1934; toinen osa 1936) kuvaa Venäjän työväen vallankumousliikkettä 1900-luvun alussa.
Vera Ketlinskaja

Vera Kazimirovna Ketlinskaja (, 11. toukokuuta 1906 Sevastopol – 23. huhtikuuta 1976 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Vera Ketlinskaja syntyi upseerin perheeseen. Vuodesta 1920 lähtien hän toimi Komsomolissa ja liittyi NKP:hen vuonna 1927. Ketlinskajan ensimmäinen teos ilmestyi vuonna 1928. Hänen varhaistuotantonsa kertoo lähinnä Komsomolin ja työläisnuorison elämästä. Romaani "Mužestvo" (”Rohkeus”, 1938) kuvaa Komsomolskin kaupungin rakentajia.
Toisen maailmansodan aikana Ketlinskaja asui piiritetyssä Leningradissa. Hänen romaaninsa "V osade" (”Piirityksessä”, 1947) sai Stalin-palkinnon vuonna 1948. Romaani "Inatše žit ne stoit" (”Toisin ei kannata elää”, 1960) pyrki kuvaamaan avoimesti Stalinin vainojen aikaa. Vuonna 1972 ilmestyi muistelmateos "Vetšer, okna, ljudi" (”Ilta, ikkunat, ihmiset”). Kirjailijantyönsä ohella Ketlinskaja toimi myös journalistina ja kirjallisuuskriitikkona.
Augustus Prew

Augustus Art Prew (s. 17. syyskuuta 1987 Hammersmith, Lontoo) on englantilainen näyttelijä.
Prew syntyi vuonna 1977 sisustussuunnittelija Wendy Dagworthyn ja Jonathan Prew’n pojaksi, ja hänellä on nuorempi veli. Prew teki debyyttinsä televisiosarjassa "24Seven", jossa hän esitti Drew Jessup -nimistä poikaa. Sarjan jälkeen hän sai roolin elokuvasta "Poika" (2002), jossa hän esitti poikaa nimeltä Ali. "Borgiat, maan ja taivaan valtiaat" -televisiosarjassa hän esiintyi prinssi Alfonson roolissa.
Vera Inber

Vera Mihailovna Inber (, 10. heinäkuuta 1890 Odessa – 11. marraskuuta 1972 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija ja runoilija.
Vera Inber syntyi kirjankustantajan perheeseen. Hän opiskeli Odessan naisten korkeakoulussa ja asui jonkin aikaa Pariisissa, jossa hän julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa "Petšalnoje vino" (”Surullista viiniä”, 1914). Venäjän kansalaissodan aikana Inber oli Odessassa, josta hän vuonna 1922 muutti Moskovaan. Hän liittyi konstruktivisteina tunnettuun kirjailijaryhmään ja työskenteli journalistina. Toisen maailmansodan aikana Inber asui piiritetyssä Leningradissa. Vuonna 1943 hän liittyi NKP:n jäseneksi.
Inberin runous on taiteellisesti vähäarvoista. Hänet tunnetaan parhaiten Leningradin piirityksestä kertovasta runoelmasta "Pulkovski meridian" (”Pulkovon meridiaani”, 1943) ja esseekokoelmasta ”Melkein kolme vuotta: Leningradin päiväkirja” ("Potšti tri goda. Leningradski dnevnik", 1946), jotka saivat Stalin-palkinnon vuonna 1946. Omaelämäkerrallinen romaani ”Paikka auringossa” ("Mesto pod solntsem", 1928) kuvaa 1920-luvun sivistyneistöä.
Hongisto

Hongisto on suomenkielinen nimi, joka esiintyy sekä paikannimenä että sukunimenä.
Sukunimi.
Tunnettuja Hongisto-nimisiä suomalaisia henkilöitä ovat:
Veniamin Kaverin

Veniamin Aleksandrovitš Kaverin (, oikea sukunimi "Zilber", Зи́льбер; 19. huhtikuuta 1902 Pihkova – 2. toukokuuta 1989 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Veniamin Kaverin syntyi sotilasmuusikon perheeseen. Hän opiskeli Pihkovan kymnaasissa, suoritti keskikoulun loppuun Moskovassa ja pääsi vuonna 1919 Moskovan yliopiston historiallis-kielitieteelliseen tiedekuntaan. Vuonna 1920 Kaverin muutti Pietariin, jossa hän jatkoi opintojaan Pietarin yliopiston filosofisessa tiedekunnassa sekä Itämaisten kielten instituutin arabian kielen osastossa.
Kaverinin kertomus "Odinnadtsataja aksioma" (”Yhdestoista aksiooma”, 1920) herätti Maksim Gorkin huomion. Suuri merkitys kirjailijan kehitykselle oli vuonna 1921 syntyneellä Serapion-veljien kirjallisuusryhmällä, jossa hän tutustui Lev Luntsiin. Kaverinin ensimmäinen julkaisu "Hronika goroda Leiptsig" (”Leipzigin kaupungin kronikka”) ilmestyi Serapion-veljeksien almanakassa vuonna 1922. Samana vuonna hän meni naimisiin ystävänsä Juri Tynjanovin sisaren kanssa.
Kirjailijan ensimmäinen novellikokoelma "Mastera i podmasterja" (”Mestareita ja heidän apulaisiaan”) ilmestyi vuonna 1923. Alkuvaiheen muotokokeiluja seurasi tyyliltään perinteisempi rikoskertomus "Konets hazy" (”Koplan loppu”, 1925). 1920-luvulla Kaverin harjoitti myös jatko-opintoja ja julkaisi vuonna 1929 väitöskirjan Osip Senkovskin elämästä. Filologian opintoihin liittyy hänen ensimmäinen romaaninsa, 1920-luvun kirjallisuuselämää kuvaava "Skandalist, ili Vetšera na Vasiljevskom ostrove" (”Skandalisti eli Iltoja Vasilinsaarella”, 1928). Ajan kulttuurielämä on taustana myös pienoisromaanissa "Tšernovik tšeloveka" (”Ihmisen luonnos”, 1929) sekä romaaneissa "Hudožnik neizvesten" (”Tuntematon taiteilija”, 1931) ja ”Toive täyttyy” ("Ispolnenije želani", 1936). Kaverinin tunnetuin teos on seikkailuromaani ”Kaksi kapteenia” ("Dva kapitana", 1936–1944), joka sai Stalin-palkinnon vuonna 1946.
Stalinin kuoltua Kaverin tuli tunnetuksi Neuvostoliiton kulttuurielämän vapauttamista vaatineena liberaalina. Hän oli yksi "Literaturnaja Moskva" -almanakan (1956) perustajista, teki tunnetuksi Serapionin veljeksien perintöä sekä puolusti Aleksandr Solženitsynia ja muita vainottuja kirjailijoita.
Kaverinin romaanit "Otkrytaja kniga" (”Avoin kirja”, 1946–1954, lopullinen versio 1980) ja "Dvoinoi portret" (”Kaksoismuotokuva”, 1963–1964) liittyvät neuvostoajan tiedemaailman dramaattisiin kohtaloihin. Neuvostoliiton kulttuurielämää kuvaa romaani "Pered zerkalom" (”Peilin ääressä”, 1972) sekä lukuisat muistelmateokset. Sotavuosista kertovat romaanit "Nauka rasstavanija" (”Eroamisen taito”, 1982) ja "Nad potajennoi strokoi" (”Salatun rivin äärellä”, 1988). 1970–1980-luvuilla Kaverin kirjoitti myös lasten- ja nuortenkirjoja.
Kosmoksen yksinäiset

Kosmoksen yksinäiset. Tiede maailmankaikkeuden salaisuutta etsimässä() on vuonna 1991 ilmestynyt tiedetoimittaja Dennis Overbyen kirja kosmologian kehityksestä. Kirja rakentuu kirjoitushetkensä merkittävien tutkijoiden, kuten Alan Guthin ja Stephen Hawkingin elämän ja elämäntyön ympärille ja muodostaa tarinan alan merkittävien löytöjen tekemisestä.
Vastaanotto.
Markus Hotakainen kirjoitti "Tähdet ja avaruus" -lehdessä, että lukiessa tuntuu välillä kuin Overbye hieman kehuskelisi kuuluisten tutkijoiden tuntemisellaan, mutta sitten asia nousee taas kirjassa keskeisimmäksi. Hotakainen löytää teoksesta muutaman virheen. Esimerkiksi Cambridgen kolmannen radiolähdeluettelon 3C:n kohteiden numerointi ei viittaa tähtitieteellisiin koordinaatteihin vaan kohteen järjestysnumeroon mainitussa luettelossa. Kirjan suomennos on arvostelijan mukaan varsin sujuva.
Jonas Sjöstedt

Tor Jonas Sjöstedt, (s. 25. joulukuuta 1964 Göteborg) on ruotsalainen poliitikko ja kirjailija. Hän toimi vasemmistopuolueen puheenjohtajana vuosina 2012–2020. Sjöstedt on työskennellyt pitkään myös Volvon autotehtaalla Uumajassa.
Göteborgissa syntynyt Sjöstedt varttui isänsä ammatin vuoksi eri puolilla Ruotsia, muun muassa Sundsvallissa ja Västeråsissa. Hän oli Europarlamentin jäsen 1995–2006. Vuoden2010 vaaleissa Sjöstedt palasi valtiopäiväedustajaksi valtiopäiville. Vuonna 2006 Sjöstedt muutti New Yorkiin, jossa hänen vaimonsa Ann Måwe oli diplomaattina Ruotsin pysyvässä edustustossa Yhdistyneissä kansakunnissa. 
Yhdysvalloissa asuessaan Sjöstedt oli mukana Yhdysvaltain sosialistisen puolueen toiminnassa ja julkaisi kaunokirjallisen esikoisteoksensa. Yhteensä hän on kirjoittanut kahdeksan teosta, joista kolme on Europarlamenttiin sijoittuvia rikosromaaneja. Tammikuussa 2012 Sjöstedt valittiin vasemmistopuolueen puheenjohtajaksi. Hän luopui puheenjohtajan paikasta vuonna 2020 ja kertoi muuttavansa perheensä luokse Vietnamiin, jossa hänen vaimonsa työskentelee suurlähettiläänä.
Central Christian Church (Austin)

Central Christian Church on National Register of Historic Places -rekisteriin merkitty Texasin Austinissa sijaitseva kirkkorakennus, joka valmistui vuonna 1929. Seurakunta perustettiin vuonna 1847 ja kirkon tontti ostettiin vuonna 1924.
Narvan taistelu (1944)

Narvan taistelu oli Saksan ja Neuvostoliiton välinen taistelu Narvan kaupungista Virossa toisessa maailmansodassa vuonna 1944. Saksa oli aiemmin vallannut Baltian maat itselleen vuonna 1941 operaatio Barbarossan aikana. Taistelu alkoi 2. helmikuuta 1944 ja päättyi Saksan torjuntavoittoon 10. elokuuta 1944. Ylivoimastaan huolimatta puna-armeija ei saanut Narvaa vallatuksi keväällä, mutta puna-armeijan lentokoneet tuhosivat pommituksilla kaupungin täysin 6. ja 7. maaliskuuta. Itse kaupungin puna-armeija sai vallattua 26. heinäkuuta 1944, kun Saksa oli joutunut siirtämään sotilaitaan muille rintamille.
Saksalaiset vetäytyivät kaupungista Sinimägein kukkuloille ja onnistuivat torjumaan puna-armeijan hyökkäyksen Tannenbergin Linjan taistelussa. Myöhemmin seuranneissa Riian ja Tallinnan offensiiveissä Neuvostoliitto sai vallattua Viron itselleen 26. syyskuuta 1944 mennessä. Riika saatiin vallattua 24. lokakuuta 1944 mennessä ja Liettua Memelin taistelussa 28. tammikuuta 1945 mennessä. Loput Baltian maista ja siellä olevista saksalaisjoukoista antautuivat lopullisesti 8.–10. toukokuuta 1945 Neuvostoliiton valloitettua Berliinin ja Saksan antauduttua.
Unohdetut (televisiosarja)

Unohdetut () on yhdysvaltalainen television rikossarja, jota lähetettiin vuosina 2009–2010 ABC-televisiokanavalla 17 jaksoa. Sarja kertoo vapaaehtoisten amatöörietsivien ryhmästä (The Forgotten Network), jonka tavoitteena on tunnistaa tuntemattomia rikoksen uhreja ja saattaa vastuulliset oikeuden eteen. Kullakin ryhmän jäsenellä on omat syynsä osallistua ryhmän toimintaan. Jakson kertojana toimii rikoksen uhri.
Sarjan tuottajina ovat Jerry Bruckheimer ja Jonathan Littman. Jaksot sijoittuvat Chicagoon ja Los Angelesiin.
Suomessa MTV3-kanava aloitti sarjan lähetykset 6. tammikuuta 2012.