Avaintodistaja

Avaintodistaja (, ’Todistaja’) on Péter Bacsón ohjaama, vuonna 1969 valmistunut, unkarilainen satiirinen kulttikomedia. 
Tuotanto ja levitys.
Elokuvan valmistumisaikaan Unkarissa vallinneessa ilmapiirissä 1950-luvun Rákosin diktatuuri ja vuoden 1956 Unkarin kansannousu olivat tabuaiheita, joiden käsittely ei ollut toivottua. Kommunistihallinto salli ja rahoitti elokuvan tuottamisen, mutta arkaluontoisen aiheensa vuoksi se julkaistiin vain "koetuotantona", hyllytettiin sitten yli kymmeneksi vuodeksi, ja sitä sai esittää vain suljetuissa tilaisuuksissa.
”Avaintodistaja” sai epävirallista mainetta jo ennen virallista julkistustaan, kun sitä esitettiin elokuvakerhoissa, kommunistipuolueen ja sen nuorisojärjestön tilaisuuksissa. Vuonna 1979 silloisen kulttuuriministerin Imre Pozsgayn aloitteesta sitä alettiin esittää julkisesti yhdessä elokuvateatterissa, ja vuonna 1981 se näytettiin Cannesin elokuvajuhlilla festivaalijohtaja Gilles Jacobin erityisestä pyynnöstä, mikä avasi elokuvalle tien kansainväliseen levitykseen. 
Elokuvasta on tullut Unkarissa todellinen kulttifilmi. Sen siivekkäitä lausahduksia toistellaan yhä myös nykyisessä poliittisessa keskustelussa.
Elokuvalle valmistui jatko-osa "Megint tanú" (’Jälleen todistajana’) vuonna 1994.
Vuonna 2019 elokuvan restauroitu versio, johon oli palautettu joitakin alkuperäisestä levitysversiosta leikattuja kohtauksia, esitettiin jälleen Cannesin elokuvajuhlilla.
Juoni ja hahmot.
Elokuva sijoittuu 1950-luvulle, stalinistisen diktatuurin aikaan. Padonvartija József Pelikán, kiltti ja naiivi suurperheen yksinhuoltajaisä, elelee mökissään Tonavan varrella tarkkaillen työkseen vedenpinnan korkeutta. Eräänä päivänä hän törmää padolle kalastelemaan tulleeseen Zoltán Dánieliin, vanhaan tuttavaansa sodanaikaisesta vastarintaliikkeestä. Vuonna 1944 Pelikán piilotti Dánielin turvaan nuoliristiläisiltä kellariinsa, samaan paikkaan, minne nyt on kätkenyt salaa teurastamansa porsaan lihat. Valtion turvallisuuspoliisi on saanut tästä vihjeen ja ilmestyy tutkimaan Pelikánin mökkiä. Dániel – josta nyttemmin on tullut ministeri – kavaltaa Pelikánin, joka joutuu merkillisten tapahtumien pyörteeseen. Hänet viedään vankilaan mutta haetaan sitten sieltä mustalla limusiinilla ja pannaan hoitamaan monenlaisia arvokkaita tehtäviä: johtamaan huvipuistoa, uimalaa ja appelsiininkasvatuslaitosta. Kaiken takana langoista vetelee mahtava toveri Virág, jonka tarkoituksena on painostaa Pelikán toimimaan avaintodistajana näytösoikeudenkäynnissä vanhaa ystäväänsä Zoltán Dánielia vastaan. Yksinkertainen ja ideologisesti "kehittymätön" Pelikán ei ymmärrä tätä outoa, valheellista näytelmää vaan lipeää roolistaan ja päätyy jälleen kerran vankilaan. Sieltäkin hänet sitten yllättäen vapautetaan, sillä poliittinen ilmapiiri on taas muuttunut, ja hän palaa padonvartijaksi. Loppukohtauksessa Pelikán tapaa vielä toveri Virágin, joka on menettänyt valtansa.
Padonvartija Pelikán kuvastaa Bacsón mukaan häntä itseään: naiivia ihmistä, joka pitkään uskoi sosialistiseen järjestelmään. Muillakin päähahmoilla on tunnistettavat esikuvansa. Ministeri Zoltán Dániel on helppo yhdistää kenties kuuluisimpaan Rákosin ajan näytösoikeudenkäyntien uhriin, ministeri László Rajkiin. Diktaattori, toveri Bástya, on eräänlainen yhdistelmä Mátyás Rákosia ja puolustusministeri Mihály Farkasia. Toveri Virágin hahmossa on yhtymäkohtia turvallisuuspoliisi ÁVO/ÁVH:n johtajaan Gábor Péteriin.