tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Peugeot 405

Peugeot 405 on Peugeot’n vuosina 1987–2024 valmistama ylemmän keskiluokan automalli. Ensimmäiset mallit olivat sedan-versioita, farmaria alettiin valmistaa kesästä 1988 eteenpäin. Peugeot 405 saapui markkinoille vuonna 1987 ja valittiin Euroopassa Vuoden autoksi 1988 autotoimittajien äänestyksen siihen asti suurimmalla äänimäärällä.
"Helsingin Sanomissa" uutta 405-mallia verrattiin Mercedes-Benz 190 -malliin ja todettiin sen olevan sata kiloa kevyempi ja tilavampi. Keveyden sanottiin auttavan myös polttoaineen kulutuksen vähentämisessä yhdessä aerodynaamisen muotoilun kanssa.
Peugeot 405 jatkoi Peugeot-automerkin suurta suosion kasvua Euroopassa, joka oli alkanut vuonna 1983 esitellystä 205-mallista. Kolmas tuon ajan suosikkimalli myös Suomessa oli pienempi perheauto Peugeot 309. Peugeot 405:n ansiosta Peugeot nousi vuonna 1988 Euroopan eniten markkinaosuuttaan kasvattaneeksi automerkiksi.
Moottorivaihtoehdot.
Mallia valmistettiin usealla eri moottorilla, joista osa oli 16-venttilisiä ja turboahdettuja. Pienin ja hinnaltaan huokein moottorivaihtoehto oli 1,6-litrainen bensiinimoottori, jonka teho 92 hevosvoimaa. Diesel-koneita tähän automalliin oli tarjolla kahden kokoisia, sekä näistäkin turboahtimella varustetulla mallilla oleva. 1,8 -litran moottori oli saatavilla 110 hevosvoiman tehoisena kaasutinmoottorina, sekä 125 hevosvoimaisena ruiskutusmoottorina. 16-venttiilisen saman kokoluokan koneen teho on 160 hevosvoimaa. Hieman myöhemmin keväällä 1988 markkinoille saapui 70 hevosvoimainen 1,9 litran dieselmoottori, ja 90 hevosvoimainen 1,8 litran turbodieselmoottori.
Osa 405-malleista ehdittiin tuottaa ilman katalysaattoria. Polttoaineen suoran ruiskutuksen laajempi tulo käyttöön autotuotannossa kompensoi katalysaattorin aiheuttamaa moottoritehon putoamista. Lainsäädäntö muuttui Suomessa siten, että pakokaasujen puhdistaminen tuli pakolliseksi. Kat-mallien esilletulo alkoi 1980- ja 1990-lukujen taitteessa.
Edeltäjät ja seuraajat.
Peugeot 405:n edeltäjiä olivat sekä Peugeot 305 että 309 ja 505, joka oli kori- ja moottorikooltaan jossain määrin tilavampi. Mallin seuraaja on Peugeot 406. PSA Peugeot Citroën lopetti mallin valmistuksen vuonna 1997.
Hanna Pakkala

Hilda Johanna (Hanna) Frosterus (avionimi "Kuosmanen"; 15. joulukuuta 1864 Paltamo – 15. maaliskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja ja kirjakauppias.
Frosteruksen vanhemmat olivat kirkkoherra ja valtiopäivämies August Johan Frosterus ja Sofia (o.s. Forbus). Hanna Frosterus avioitui kappalaisen Herman Salomon Kuosmasen (1854–1915) kanssa noin vuonna 1884. Liitto päättyi eroon ja Frosterus muutti Helsinkiin, jossa piti kangas- ja rihkamakauppaa sekä myöhemmin kirjakauppaa ja kirjankustantamoa. Frosterus käytti tällöin ja tämän jälkeen syntymäsukunimeään Frosterus. Kirjallisessa tuotannossaan hän käytti nimimerkkiä "Hanna Pakkala" ja nimeään "Hanna Kuosmanen".
Suomennoksia.
Nimellä "Hanna Pakkala":
Nimellä "Hanna Kuosmanen":
Adolf Schärf

Adolf Schärf (20. huhtikuuta 1890 – 28. helmikuuta 1965) oli itävaltalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Lakimieheksi kouluttautunut Schärf toimi Itävallan liittopresidenttinä vuosina 1957–1965, kuolemaansa saakka. Ennen presidentiksi tuloaan Schärf oli Itävallan varaliittokansleri 1945–1957 ja puolueensa puheenjohtaja.
Schärf liittyi Itävallan sosialistiseen liikkeeseen ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja toimi 1919 Itävallan parlamentin puhemiehen sihteerinä. Parlamentin ylähuoneen jäsenenä ollessaan Schärf kielsi sosiaalidemokraattisen puolueen ja joutui jättämään politiikan. Toisen maailmansodan aikana hän toimi vastarintaliikkeessä ja tuli heti rauhan tultua maan väliaikaisen hallituksen jäseneksi.
Kolvitsa

Kolvitsa () on kylä Murmanskin alueen Kantalahden piirin Kantalahden kaupunkikunnassa. Se sijaitsee Vienanmeren Kantalahden Kolvitsanlahteen laskevan Kolvitsajoen suussa 30 kilometriä Kantalahden kaupungista itään. Kylässä oli 15 asukasta vuonna 2012.
Karjalaiset uudisasukkaat perustivat Kolvitsan kylän vuonna 1894. Vuonna 1905 siellä oli viisi taloa ja 25 asukasta. Kylä kuului Kantalahden volostiin ja ortodoksiseen seurakuntaan. Sen pääelinkeino oli kalastus.
1920-luvulla Kolvitsa liitettiin Karjalan ASNT:n Kantalahden piiriin. Vuonna 1926 siellä oli 207 asukasta, joista karjalaisia oli 183 ja loput suomalaisia ja venäläisiä. Vuoteen 1933 mennessä perustettiin Kolvitsan kyläneuvosto, johon kuului myös Luivingan (ven. "Luvenga") kylä, joukko metsätyömaita ja poronhoitosovhoosi.
Nykyään kylässä on lähinnä huvila-asutusta. Sen kautta kulkee Kantalahden ja Umban välinen maantie. Kolvitsasta on linja-autoyhteys Kantalahteen. Huomattavin nähtävyys on lohijokena tunnetun Kolvitsajoen vesiputous. Kylästä voi tehdä retkiä sen vieressä sijaitseville Kolvitsantuntureille. Satavuotiaan kylän korkeimmalla paikalle pystytettiin vuonna 1994 muistoristi.
Hanna Piirinen

Hanna Ottilia Piirinen (29. huhtikuuta 1881 Vehkalahti – 24. joulukuuta 1955 Harjavalta) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja. Hän käytti myös nimimerkkejä "Onni Aronaho" ja "Simo Saarenpää".
Suomennoksia.
Nimellä "Hanna Piirinen":
Nimimerkillä "Onni Arvonaho":
Nimimerkillä "Simo Saarenpää":
Kurama (1907)

Kurama () oli 1911 valmistunut keisarillisen Japanin laivaston Ibuki-luokan taisteluristeilijä, joka romutettiin 1923 osana Washingtonin laivastosopimusta. Se osallistui ensimmäiseen maailmansotaan.
Valmistus.
Alus tilattiin 1904 Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 23. elokuuta 1905. Alus laskettiin vesille 21. lokakuuta 1907 ja otettiin palvelukseen 28. helmikuuta 1911.
Palvelus.
Hieman palvelukseen oton jälkeen alus liitettiin amiraali Shimamura Hayaon laivasto-osastoon, joka vieraili Britteinsaarilla Yrjö V:n kruunajaissa. Matkalla osasto vieraili Singaporessa, Adenissa, Maltalla, Portsmouthissa ja Spitheadissä. Paluumatkalla osasto vieraili Ranskassa, Italiassa ja Itävallassa.
Ensimmäisessä maailmansodassa alus kuului ympärysvaltojen tueksi luovutettuun osastoon suojaamaan eteläisen Tyynenmeren merenkulkua. Se osallistui myös "Kongōn" ja "Hiein" kanssa Saksan keisarikunnan Karoliineilla ja Mariaaneilla olevien siirtomaiden valtaukseen. "Kurama" kuului 1920-luvulla Japanin pohjoiseen laivastoon suojaten Siperian miehitykseen liittyviä Venäjälle tehtyjä maihinnousuja, joilla tuettiin Venäjän sisällissodan valkoisia joukkoja.
Alus romutettiin 20. syyskuuta 1923 osana Washingtonin laivastosopimusta.
Tiit Aleksejev

Tiit Aleksejev (s. 26. heinäkuuta 1968 Kohtla-Järve) on virolainen kirjailija ja historioitsija. Aleksejev on opiskellut keskiajan historiaa ja valmistunut Tarton yliopistosta. Aleksejev on kirjailijauran lisäksi työskennellyt myös diplomaattina Pariisissa ja Brysselissä.
"Pyhiinvaellus".
Aleksejevin ristiretkitrilogian avausosa "Pyhiinvaellus" (viroksi "Palveränd") on historiallinen seikkailuromaani. Teos on kuvaus ensimmäisen ristiretken vaiheista vuodesta 1095 alkaen aina Antiokian valloittamiseen vuonna 1098 asti. Kirjan päähenkilö Dieter lähtee ristiretkeläisten mukana Etelä-Ranskasta Konstantinopoliin aikomuksenaan vapauttaa Jerusalem ja Pyhä maa pakanoiden vallasta. Teos tutkistelee ja valottaa ristiretkeläisten sisäistä maailmaa, arkea ja ajatuksia yhteydessä historiallisiin tositapahtumiin. Aleksejev matkusti alueilla, tutki aikakautta ja keräsi materiaalia teoksen kirjoittamiseen lähes kymmenen vuotta.
Elli Hällström

Elli Hällström, o. s. "Åkerman" (16. syyskuuta 1873 Viipuri – 23. joulukuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen hammaslääkäri ja nuortenkirjailija joka käytti nimimerkkiä Armi Vainio.
Hällströmin vanhemmat olivat Turun hovioikeuden presidentti Daniel Woldemar Åkerman (1843–1919) ja kirjailija Emma Henrika Perander (1851–1931). Elli Hällström pääsi yksityisesti ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta klassillisesta lyseosta 1892 ja valmistui odontologian kandidaatiksi 1902.
Elli Hällström oli Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen 1933–1938. Hän kirjoitti runoja, muun muassa sanat Karjalan jääkärien marssiin sekä julkaisi salanimellä nuortenkirjan "Kaarinan kouluvuodet".
Hällström oli naimisissa vuodesta 1897 lääketieteen tohtori Adolf Johannes Hällströmin (1869–1947) kanssa, joka toimi Savonlinnan yleisen sairaalan lääkärinä ja omisti Savonlinnan synnytyslaitoksen. Heidän jälkeläisensä muodostavat Helasvuo-suvun.
Teoksia.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Armi Vainio":
Ilmaton rengas

Ilmaton rengas on rengas, jota ei ole täytetty paineistetulla ilmalla. Niitä käytetään esimerkiksi pienissä koneissa ja kulkuneuvoissa, kuten ruohonleikkureissa ja golfautoissa. Toisaalta niitä on käytössä myös raskaissa työkoneissa, jotka työskentelevät esimerkiksi työmailla, joissa ilmarenkaat puhkeavat helposti. Ilmattomien renkaiden tärkein etu on niiden puhkeamattomuus, mutta ne ovat selvästi ilmatäytteisiä renkaita harvinaisempia.
Ilmattomia renkaita kehitetään korvaamaan ilmatäytteisiä renkaita liikenteessä. Toistaiseksi ilmattomilla renkailla on yleensä suurempi vierintävastus ja huonompi joustavuus vastaavan kokoisiin ilmatäytteisiin renkaisiin nähden. Lisäksi niiden ongelmana on kuumentuminen ajossa.
Dyrehavsbakken

Dyrehavsbakken (lyh. Bakken) on yksi vanhimmista toiminnassa olevista huvipuistoista. Se sijaitsee lähellä Tanskan pääkaupunkia Kööpenhaminaa Dyrehavenissa. Siellä on 33 toiminnassa olevaa huvilaitetta (2011) sekä ulkoilmanäyttämö, jolla järjestetään muun muassa musiikkiesityksiä. Bakken on vuonna 1935 perustetun Cirkusrevyenin kotipaikka.
&lt;mapframe width="250" height="250" latitude="55.776" longitude="12.575" zoom="5" text="Dyrehavsbakken Tanskassa."&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoshape",
 "ids": "Q496893",
 "type": "ExternalData",
 "service": "geopoint",
 "ids": "Q496893",
]
&lt;/mapframe&gt;Alue on rauhoitettu, ja siitä vastaa Jægersborg Statsskovdistrikt.
Bakkenin avaaminen.
Vuosittainen moottoripyöräkulkue Nørrebrosta Klampenborgiin on merkki Bakkenin avaamisesta ja sulkemisesta. Perinteen aloitti Bjørn Andersen vuonna 1965. Aluksi kulkue oli vain moottoripyöräkerholle, mutta myöhemmin tuli mukaan myös tavallisia moottoripyöräilijöitä. Nykyisin kulkueessa on mukana 5 000–7 000 moottoripyöräilijää.
Vuonna 2013 Bakken avattiin torstaina 21. maaliskuuta, ja se sulkeutui lauantaina 31. elokuuta.
Historia.
&lt;mapframe width="250" height="250" latitude="55.776" longitude="12.575" zoom="15" text="Dyrehavsbakken"&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geomask",
 "ids": "Q496893",
&lt;/mapframe&gt;
Dyrehavsbakken perustettiin vuonna 1583 toriksi kuninkaallisen eläinpuiston viereen. Kirsten Piilin lähteen kanssa se teki alueesta suositun retkikohteen kööpenhaminalaisille vuosisatojen ajaksi. Kesäisin klovnit pystyttivät telttansa torille ja viihdyttivät ihmisiä piloillaan. Vuonna 1800 englantilainen taiteilijaperhe toi mukanaan Price Pjerrotfigurin. Hänestä on tullut paikan tavaramerkki, eikä Bakkenia voisi edes kuvitella ilman häntä.
Näyttelijä Johanne Luise Pätgesin (myöhemmin rouva Heiberg) ensiesiintyminen oli Bakkenissa.
Eläviä kuvauksia 1800-luvun alun Dyrehavsbakkenista on tanskalaisessa kirjallisuudessa Oehlenschlägerin teoksessa "Sanct Hansaften-Spil" (1802) ja Heibergin teoksessa "Recensenten og Dyret" (1826) .
1900-luvun alussa teltat jäivät pois kiinteiden kojujen ja suurempien järjestelmien tieltä. Dyrehavsbakkenilla toimii kuitenkin vuonna 1885 perustettu yritys, jonka nimi on edelleen ”Teltholderforeningen”.
Kuudes tunti

Kuudes tunti oli helsinkiläinen post-punk- ja goottirock-yhtye, joka toimi vuosina 1980–1985. Vuoteen 1983 nimenä oli The Glory Boys. Yhtyeen jäseniä olivat Mika "Milli" Miettinen (laulu ja bassokitara), Jari "Kailis" Kailokari (rummut), Jukka "Tuutti" Tuutti (kitara) sekä vuosina 1984–1985 Jorma "Jore" Vastelin. 
Kuudes tunti sai levytyssopimuksen, kun Shadowplayn Brandi Ifgray näki yhtyeen keikan syksyllä 1983 Lepakossa. Ifgray etsi yhtyeitä Johanna Kustannukselle Ralf Örnin pyynnöstä. Tarkoituksena oli äänittää single, mutta levytyssessio laajeni ja äänitettiinkin albumillinen materiaalia. Yhtye ja Örn toimivat tuottajina. Kappaleet merkittiin koko yhtyeen nimiin. Levyn nimeksi tuli "Kuinka tänään voit?" Johanna Kustannus meni konkurssiin, joten lähes vuoden odotuksen jälkeen levyn julkaisikin Love Kustannus vuonna 1984 Beta-merkillä. Levy ei saanut juurikaan julkisuutta eikä myynyt paljoa. 
1984 muun muassa Mustasta Paraatissa ollut Jore liittyi yhtyeeseen laulajaksi. Milli oli samana vuonna ollut Joren Silmät-bändin basistina yhtyeen levyttäessä ainoan singlensä. Joren kanssa Kuudes tunti meni 1985 studioon levyttämään singleä. Kappaleina olivat Tuutin säveltämät ja Joren sanoittamat "Aikuisten katseissa" sekä "Pää". Tuottajana toimi Jukka Orma. Kimmo Helistö soitti saksofonia. Singlen viimeistely jäi kesken, kun miksauspöytä rikkoontui kaatuneesta olutpullosta, eikä singleä julkaistu. Viimeisen keikkansa Kuudes tunti teki Helsingin laulufestivaalien klubilla Lepakossa kesällä 1985. Keikan jälkeen Milli ja Kailis riitelivät, ja Kailis erosi yhtyeestä.
Kailis on soittanut myöhemmin muun muassa Sata lasta -yhtyeessä. Milli soitti 1980-luvun lopulla Raine Salon Bodyguardsissa. Joren seuraava yhtye oli Dead Society. Jore kuoli 1993 synnynnäisen sydänvian takia. Milli kuoli 9. elokuuta 1994. Kuolinsyynä oli sydänlihaksen laajentuminen ja keuhkoahtauma. Jukka Tuutti kuoli syöpään heinäkuussa 2019.
2013 Svart Records julkaisi tuplavinyylin, jossa on "Kuinka tänään voit?" -albumi, konserttitallenne pääosin ennenjulkaisemattomista kappaleista sekä Joren kanssa tehdyt kaksi kappaletta.
Suomen Saksan-instituutti

Suomen Saksan-instituutti (; ) on Suomen kulttuurin, tieteen ja talouden foorumi saksankielisessä Euroopassa. Instituutti neuvoo ja verkottaa eri toimijoita sekä tarjoaa yhteistyökumppaneidensa kanssa monipuolista ohjelmaa kulttuurista kiinnostuneille.
Suomen Saksan-instituutti sijaitsee Berliinissä osoitteessa Marburger Straẞe 3, toisessa kerroksessa, Keisari Vilhelmin muistokirkon läheisyydessä. 
Yleistä.
Instituutin keskeinen tehtävä on luoda kohtaamisia suomen- ja saksankielisten ammattilaisten välille sekä tukea pitkäaikaista yhteistyötä ja saksalais-suomalaista dialogia. Instituutti työskentelee projektiluontoisesti taiteilijoiden ja tieteentekijöiden kanssa, joskin painopiste on uusien sisältöjen, toiminta-alueiden ja formaattien kehittelyssä yhdessä saksalaisten, itävaltalaisten, sveitsiläisten sekä suomalaisten kumppaneiden kanssa.
Vuonna 1994 perustettu instituutti on Suomen ensimmäinen saksankielisessä maassa sijaitseva kulttuuri-instituutti. Se on sekä Helsingissä pääkonttoriaan pitävän Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit ry:n että EUNIC Berlinin eli Berliinin eurooppalaisten kulttuuri-instituuttien yhteisön jäsen. Instituutti toimii suomen kulttuurin, tieteen ja talouden foorumina saksankielisessä Euroopassa.
Toiminta.
Tapahtumat.
Instituutti tarjoaa yhdessä kumppaneidensa kanssa kulttuuriohjelmaa, joka esittelee suomalaisten kulttuuritapahtumien laajaa kirjoa. Tapahtumia on kaikkialla saksankielisessä Euroopassa, ja instituutti haluaa mahdollistaa erityisesti nuorten suomalaisten taiteilijoiden yhteistyöhankkeita saksankielisissä maissa.
Yhteistyössä suomalaisten ja saksankielisten tiedeorganisaatioiden, yliopistojen, korkeakoulujen ja tutkijaryhmien kanssa Suomen Saksan-instituutti järjestää eri tieteenalojen tapahtumia.
Tapahtumissa keskustellaan suomalaisesta talouselämästä kulloistenkin partnerien kanssa. Painopiste on luovassa taloudessa, taloustutkimuksessa ja innovaatioissa.
Kirjasto.
Suomen Saksan-instituutin yleisölle avoimessa kirjastossa voi työskennellä, lueskella ja lainata kirjoja kotiin. Lainattavissa on kirjallisuutta saksaksi, suomeksi sekä ruotsiksi. Valikoimassa on kauno- ja tietokirjallisuutta, lasten- ja nuortenkirjallisuutta, sarjakuvia, runoja sekä sanoma- ja aikakauslehtiä. Lisäksi kirjastossa on internetyhteys.
Opinto- ja harjoitteluneuvonta.
Instituutin opinto- ja harjoitteluneuvoja järjestää informaatiotilaisuuksia koulutusmessuilla ja korkeakouluissa. Opiskelijat, jotka haluavat suorittaa osan opinnoistaan tai harjoittelunsa Suomessa, saavat halutessaan instituutilta ajankohtaista tiedotusmateriaalia tai voivat varata neuvonta-ajan.
Tsukuba (1905)

Tsukuba () oli vuonna 1907 valmistunut keisarillisen Japanin laivaston Tsukuba-luokan taisteluristeilijä, joka tuhoutui räjähdyksessä Yokosukanlahdella 14. tammikuuta 1917. Se osallistui ensimmäiseen maailmansotaan.
Valmistus.
Alus tilattiin 1904 Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 14. tammikuuta 1905. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 26. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 14. tammikuuta 1907.
Palvelus.
Hieman palvelukseen oton jälkeen alus lähti amiraali Goro Ijuinin johdolla Yhdysvaltoihin osallistuakseen Jamestownin maailmannäyttelyyn, mistä se jatkoi matkaansa Britteinsaarille Portsmouthiin palaten Intian valtameren kautta Japaniin. Paluun jälkeen alus liitettiin osastoon, joka saattoi lokakuussa 1908 Yhdysvaltain laivastoa Japanin aluevesillä.
Ensimmäisessä maailmansodassa alus osallistui Qingdaon taisteluun sekä lukuisiin eteläisen Tyynenmeren ja Intian valtameren operaatioihin osana ympärysvaltojen käyttöön luovutettua Japanin laivastoa. Alus osallistui 4. joulukuuta 1915 keisari Taisōn pitämään keisarillisen Japanin laivaston katselmukseen Yokohamassa, mihin osallistui kaikkiaan 124 alusta. Laivastokatselmus uusittiin Yokohamassa 25. lokakuuta 1916.
"Tsukuba" räjähti 14. tammikuuta 1917 Yokosukan satamassa. Upotessaan alus vei mukanaan 305 miehistönjäsentä. Turman todettiin johtuneen ammusvaraston palosta. Hylky nostettiin ja sitä käytettiin laivaston ilmavoimien maalina. Alus poistettiin virallisesti alusluettelosta 1. syyskuuta 1917 ja romutettiin vuonna 1918.
Rose Leslie

Rose Eleanor Arbuthnot-Leslie, lyhyemmin Rose Leslie, (s. 9. helmikuuta 1987 Aberdeen, Skotlanti) on skotlantilainen näyttelijä. Leslie näytteli Gwen Dawsonia "Downton Abbey" -televisiosarjan ensimmäisellä tuotantokaudella vuonna 2010, ja vuosina 2012–2014 hän näytteli Ygritteä televisiosarjassa "Game of Thrones".
Leslie kasvoi Lickleyheadin linnassa sukunsa tiluksilla lähellä Aberdeenia ennen kuin lähti Millfieldin kouluun Englantiin ja sitten opiskelemaan näyttelemistä London Academy of Music and Dramatic Artiin. Vuonna 2009 hänet palkittiin BAFTA Scotlandin uuden tulokkaan palkinnolla roolistaan televisioelokuvassa "New Town". Sen jälkeen seurasivat roolit "Downton Abbeyssä" ja "Game of Thronesissa". Loppuvuodesta 2013 Leslie valittiin näyttelemään brittiläisen "Utopia"-televisiosarjan toiselle tuotantokaudelle.
Yksityiselämä.
Leslie ja "Game of Thronesissa" näytellyt Kit Harington alkoivat seurustelemaan vuonna 2012. He ilmoittivat kihlautumisestaan syyskuussa 2017 "The Times" -aikakauslehden kautta. Pari meni naimisiin 23. kesäkuuta 2018.
Vuonna 2021 Leslie ja Harrington saivat esikoispoikansa.
Petri Tapio Mattson

Petri Tapio Mattson (s. 1973 Haapajärvi) on suomalainen viulisti, yhtyeenjohtaja ja viulunrakentaja.
Mattson on opiskellut Sibelius-Akatemiassa 1992–1999 opettajinaan Grazyna Gebert (moderni viulu), Kreeta-Maria Kentala ja Jaap Schröder (barokkiviulu), Timo Juntura (viola da gamba, kamarimusiikki), Rabbe Forsman ja Kati Hämäläinen (vanhan musiikin yhtyesoitto ja esittämiskäytännöt). Lisäksi hän on vuosina 1989–1996 osallistunut mestarikursseille opettajinaan mm. Gottfried Schneider, David Kim, Zoria Shikmurzajeva (moderni viulu), Sigiswald Kuijken, Charles Toet ja Konrad Hünteler (vanhan musiikin yhtyesoitto). Hänen 1999 suorittamansa diplomi (A-tutkinto) barokkiviulun soitossa oli ensimmäinen laatuaan Sibelius-Akatemiassa.
Mattson on vanhan musiikin yhtye Opus X:n perustaja, ja on toiminut sen taiteellisena johtajana vuosina 1995–2006 ja uudelleen vuodesta 2009 alkaen. Vuosina 1999–2005 hän toimi Kuudennen kerroksen orkesterin (nyk. Suomalainen barokkiorkesteri) konserttimestarina. Hän on esiintynyt myös Helsingin Barokkiorkesterin, Suomalais-virolaisen barokkiorkesterin, Tallinnan barokkiorkesterin, Lappeenrannan kaupunginorkesterin ja Haapaveden kamariorkesterin konserttimestarina ja sooloviulistina.
Viulun ja viola da gamban lisäksi Mattson on esiintynyt myös alttoviulun soittajana. Hän on levyttänyt Alba-, BIS-, Ondine-, Fuga-, Naxos-, Aeolus- ja La Bottega Discantica -levymerkeille. Hän on opiskellut viulunrakennusta haapavetisen viulunrakentajan Pekka Suihkosen opastuksella.
Parhaan naispääosan Bafta-palkinto

Parhaan naispääosan Bafta-palkinto on yksi palkinnoista, joita brittiläinen elokuva- ja televisioalan järjestö British Academy of Film and Television Arts jakaa vuosittain. Nykymuodossaan palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1968, sitä ennen vuosina 1952–1967 brittiläiset ja ulkomaalaiset näyttelijättäret palkittiin erillisissä kategorioissa.
Maggie Smith on voittanut palkinnon neljästi. Kolmesti palkinnon ovat voittaneet Anne Bancroft, Audrey Hepburn ja Simone Signoret. Kahdesti palkinnon ovat voittaneet Leslie Caron, Judi Dench, Jane Fonda, Katharine Hepburn, Shirley MacLaine, Patricia Neal, Rachel Roberts, Meryl Streep ja Emma Thompson.
Useamman palkinnon voittaneet.
2 palkintoa
3 palkintoa
4 palkintoa
Useamman ehdokkuuden saaneet.
2 ehdokkuutta
3 ehdokkuutta
4 ehdokkuutta
5 ehdokkuutta
6 ehdokkuutta
7 ehdokkuutta
11 ehdokkuutta
Bebhionn

Bebhionn on yksi Saturnuksen lukuisista kuista. Se on yksi neljästä gallialaisryhmän kuusta. Sen löysivät Scott S. Sheppard, David C. Jewitt ja Jan T. Kleyna Subaru-teleskoopilla Mauna Keassa, Havaijiilla. Löydöksessä oli mukana myös Brian Marsden.
Bebhionnia kutsuttiin aluksi nimellä S/2004 S11, mutta nimettiin myöhemmin kelttiläisessä mytologiassa olevan naisjättiläisen mukaan.
Kupari(I)kloridi

Kupari(I)kloridi eli kuprokloridi (CuCl) on epäorgaaninen Cu+- ja kloridi-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä.
Rakenne ja ominaisuudet.
Kupari(I)kloridi on puhtaana huoneenlämpötilassa kiinteää valkoista ainetta. Hapettumisen vuoksi se on usein kuitenkin väriltään vihertävää tai harmahtavaa. Sen alkeiskoppi muistuttaa timantin rakennetta ja jokainen kupari(I)-ioni on neljän kloridi-ionin ympäröimä ja jokainen kloridi-ioni on sitoutunut neljään kupari(I)-ioniin. Näin muodostuu polymeerirakenne, jonka vuoksi yhdiste on käytännöllisesti katsoen liukenematon veteen. Kuumassa vedessä se hajoaa kupari(I)oksidiksi. Kupari(I)kloridi liukenee kuitenkin kloridi-liuoksiin muodostaen klorokupraatti(I)komplekseja, kuten [CuCl2]-, [CuCl3]2- ja [CuCl4]3-. Nämä klorokupraatti(I)kompleksit kykenevät sitomaan hiilimonoksidia, muodostaen karbonyylikomplekseja. Se muodostaa vesiliukoisia komplekseja myös ammoniakin, amiinien, nitriilien sekä tiosulfaatti- ja syanidi-ionien kanssa.
Valmistus ja käyttö.
Tyypillisesti kupari(I)kloridia valmistetaan alkuaineistaan kuparista ja kloorista. Reaktio suoritetaan tyypillisesti 450–900 °C:n lämpötilassa. Puhtainta tuotetta saadaan käyttämällä korkeita lämpötiloja, usein noin 700–900 °C. Kun reaktio on käynnistynyt, se on hyvin eksoterminen ja vaatii jäähdytystä.
2 Cu + Cl2 → 2 CuCl
Muita tapoja valmistaa yhdistettä ovat kuparikloridin ja kuparimetallin kuumentaminen suolahappoliuoksessa tai kuparikloridin tai kuparisulfaatin pelkistys kloridi-ionien läsnä ollessa. Pelkistimenä voidaan käyttää sinkkiä, sulfiitteja, hydratsiinia, hydroksyyliamiinia tai fosforihapoketta.
CuCl2 + Cu → 2 CuCl
2 CuCl2 + Na2SO3 + H2O → 2 CuCl + Na2SO4 + 2 HCl
Tärkein kupari(I)kloridin käyttökohde on kupariyhdisteiden kuten kupari(I)oksidin ja kuparioksikloridin valmistaminen. Muita käyttökohteita ovat katalyyttinä toimiminen ftalosyaniinivärien, silikonipolymeerien, akryylinitriilin ja dialkyylikarbonaattien valmistuksessa ja hiilimonoksidin sidonta. Yksi käytetyimpiä reaktioita on Sandmeyer-reaktio, jossa kupari(I)kloridi reagoi aryylidiatsoniumsuolan kanssa muodostaen aryyliklorideja.
Verapamiili

 
Verapamiili on sydänselektiivinen kalsiumkanavan salpaaja. Sitä käytetään rasitusrintakivun hoitoon sekä supraventikulaarisen takykardian hoitoon ja eteisvärinä- ja eteislepatuspotilailla hidastamaan kammiovastetta. Vasta-aiheita ovat mm. hypotensio, sydämen vajaatoiminta ja yliherkkyys vaikuttavalle aineelle tai apuaineelle. Käyttöaiheena on myös lievä tai keskivaikea verenpainetauti, mutta verisuoniselektiiviset salpaajat ovat korvanneet käytännössä kokonaan verapamiilin tässä käyttöaiheessa.
 Suomessa verapamiilia sisältäviä myyntiluvallisia lääkevalmisteita ovat Isoptin Retard, Veramacor ja Verpamil.
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2002

Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2002 käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Münchenissä 2002.
Joukkueen valitseminen.
Suomen Urheiluliiton hallitus valitsi pääosan Suomen joukkueesta vuoden 2002 Kalevan kisojen jälkeen 21. heinäkuuta. Myöhemmin joukkuetta vielä täydennettiin muutamalla urheilijalla. Lopullinen joukkue koostui 32 miehestä ja 17 naisesta, joiden lisäksi valittiin vielä viisi kotimaahan jäänyttä varaedustajaa. Kisoista pois jäi korkeushypyn Euroopan tilastossa kolmantena SE-tuloksella 231 ollut Toni Huikuri, jonka kilpailemisen esti nilkkavamma.
Ennakko-odotukset.
SUL:n virallinen menestystavoite kisoissa oli 2 mitalin ja 8 pistesijan saavuttaminen. Ennen kisoja Euroopan tilastoissa kymmenen parhaan joukossa olivat seuraavat urheilijat (sijoitus): kuulantyönnössä Arsi Harju (4.) ja Ville Tiisanoja (5.), moukarinheitossa Olli-Pekka Karjalainen (7.), kymmenottelussa Jaakko Ojaniemi (8.), moukarinheitossa Sini Pöyry (8.), keihäänheitossa Taina Kolkkala (9.) sekä kiekonheitossa Timo Tompuri (10.). Näiden lisäksi menestystä odotettiin kokeneilta arvokisamenestyjiltä Aki Parviaiselta ja Mikaela Ingbergiltä.
Menestys.
Lopulta Suomen menestys kisoissa ylitti tavoitteen, kun joukkue saavutti 3 mitalia ja 8 pistesijaa. Mitalitilastossa Suomen sijoitus oli 11. Yllätyksenä Janne Holmén voitti Euroopan-mestaruuden maratonilla kilpailujen viimeisenä päivänä. Hän johti kilpailua alusta loppuun ja oli lopulta ylivoimainen voittaja ennätysajallaan 2.12.14. Myös toinen Suomen mitali oli yllättävä, kun Heli Koivula ylsi kolmiloikassa hopeatilalle. Hän oli varmistanut pääsyn loppukilpailuun vasta kolmannella karsintahypyllä, kun kaksi ensimmäistä hyppyä olivat olleet yliastuttuja. Kolmannen mitalin Suomelle toi Mikaela Ingberg, joka heitti loppukilpailussa pronssimitalin arvoisesti.
Pistesijoille yltäneistä suomalaisista yllättävin oli 100 metrin loppukilpailussa viidenneksi sijoittunut Markus Pöyhönen, jonka sijoitus myöhemmin parani neljänneksi, kun kilpailun voittaneen Dwain Chambersin tulokset mitätöitiin dopingrikkeen vuoksi. Onnistujia olivat myös ennätyspisteillään 8192 kymmenottelussa viidenneksi sijoittunut Jaakko Ojaniemi sekä saman sijan naisten moukarinheitossa saavuttanut Sini Pöyry. Kuulantyönnössä suomalaiset eivät mitaleille yltäneet, kun Arsi Harju sijoittui neljänneksi ja Ville Tiisanoja kuudenneksi. Harju jäi pronssisijasta 11 senttiä. Sekä miesten että naisten keihäsfinaalissa kilpaili kolme suomalaisheittäjää, mutta miesten finaalissa yksikään suomalainen ei päässyt yli 80 metrin. Myös Olli-Pekka Karjalaiselta odotettiin moukarinheiton finaalissa kahdeksatta sijaa parempaa.
Naisten seiväshypyssä Paulina Sigg hyppäsi uuden SE-tuloksen 415, mikä ei kuitenkaan riittänyt finaalipaikkaan.
Timo Mustakallio

Timo Heikki Juhani Mustakallio (14. lokakuuta 1929 Viiala – 20. marraskuuta 1984 Espoo) oli suomalainen oopperalaulaja (tenori). Hän työskenteli vuosina 1965–1976 ulkomailla: ensin kiinnitettynä syksystä 1965 alkaen Düsseldorfin "Deutsche Oper am Rhein"-oopperaan jolloin hän otti ystävänsä Martti Talvelan ehdotuksesta käyttöön Euroopan kielille paremmin taipuvan Timo Callio -taiteilijanimen, sitten syksystä 1967 Stuttgartiin Baden-Württembergin valtionoopperaan. Mustakallio esiintyi etenkin 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa johtavissa tenorirooleissa vierailijana Saksan ja Euroopan johtavissa oopperataloissa kuten Barcelonan "Liceu", Brysselin "La Monnaie", Milanon "Scala" tai Pariisin "Grand Opéra". 
Mustakallio perusti vuonna 1974 Timo Mustakallio -laulukilpailun tukemaan ja opastamaan nuoria oopperataiteilijoita. Nykyään kilpailu järjestetään Savonlinnan Oopperajuhlien ja vuonna 1985 perustetun Timo Mustakallio-säätiö sr.:n yhteistyössä oopperajuhlien yhteydessä nuorille oopperalaulajille. Vuonna 1979 Mustakallio astui Martti Talvelan seuraajaksi oopperajuhlien taiteellisen toimikunnan puheenjohtajana, ja vuosina 1981–1984 hän oli oopperajuhlien johtaja. Vuoden 1984 alussa Mustakalliolla todettiin aggressiivinen syöpä, johon hän menehtyi jo saman vuoden marraskuussa.
Timo Mustakallion elämästä ja Suomessa laajalti tuntemattomaksi jääneestä karriääristä kertova kirja sisältäen äänite-CD:n on julkistettu 14.7.2017 Savonlinnassa hänen nimeänsä kantavan laulukilpailun alla. Vähälukuisista äänitallenteista voinee mainita Italian yleisradio RAI:n ja Teatro alla Scalan ensemblen studioäänitykset Richard Wagnerin oopperasta "Parsifal" sekä Richard Straussin oopperasta "Elektra", joita saattaa löytää kansainvälisiltä kauppapaikoilta. Timo Mustakallio esiintyi myös Helsingin jäähallissa 30.5.1970 Giuseppe Verdin oopperassa Aida, sen tenori-pääroolissa "Radamès".
Caranx

Caranx on piikkimakrillien heimoon (Carangidae) kuuluva piikkimakrillikalasuku, josta tunnetaan kahdeksantoista lajia:
New York Stadium

New York Stadium on Rotherhamissa, South Yorkshiressa, Englannissa sijaitseva jalkapallostadion. Se avattiin heinäkuussa 2012, ja se toimii Rotherham Unitedin kotistadionina.
Stadionin rakentaminen alkoi heinäkuussa 2011. Avausotteluna pelattiin ystävyysottelu Rotherham Unitedin ja Barnsley FC:n välillä 21. heinäkuuta 2012. Ensimmäinen liigaottelu stadionilla oli 18. elokuuta 2012 pelattu Rotherham Unitedin ja Burton Albionin välinen Kakkosliigan ottelu, jota seurasi 11 441 katsojaa. Stadionille mahtuu 12 000 katsojaa. Sen rakentaminen maksoi noin 20 miljoonaa puntaa.
New York Stadiumilla pelattiin vuonna 2018 alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailujen loppuottelu. Vuonna 2022 stadionilla pelattiin naisten Euroopan-mestaruuskilpailuissa kolme alkulohko-ottelua ja yksi puolivälierä.
Ikoma (1906)

Ikoma () oli 1908 valmistunut keisarillisen Japanin laivaston Tsukuba-luokan taisteluristeilijä, joka romutettiin 20. syyskuuta 1923. Se osallistui ensimmäiseen maailmansotaan.
Valmistus.
Alus tilattiin 1904 Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 15. maaliskuuta 1906. Alus laskettiin vesille 9. huhtikuuta 1906 ja otettiin palvelukseen 24. maaliskuuta 1908.
Palvelus.
Hieman palvelukseen oton jälkeen alus liitettiin osastoon, joka saattoi lokakuussa 1908 Yhdysvaltain laivastoa Japanin aluevesillä. "Ikoma" vieraili Argentiinassa osallistuen maan satavuotisjuhlallisuuksiin. Buenos Airesista se jatkoi matkaansa ylittäen Atlantin vieraillen Lontoossa sekä muissa Euroopan kaupungeissa ennen paluuta Intian valtameren ylittäen Japaniin.
Ensimmäisessä maailmansodassa alus osallistui Qingdaon taisteluun sekä lukuisiin eteläisen Tyynenmeren ja Intian valtameren operaatioihin osana ympärysvaltojen käyttöön luovutettua Japanin laivastoa. Alus oli sijoitettuna Hong Kongiin, Singaporeen ja Australian Townsvilleen 1. marraskuuta 1914 – 17. tammikuuta 1915.
"Ikoma" myytiin 20. syyskuuta 1923 romutettavaksi Mitsubishille osana Washingtonin laivastosopimukseen liittyviä sitoumuksia.
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1978

Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1978 käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Prahassa 1978.
Ennakko-odotukset.
Alun perin Suomen Urheiluliitto ilmoitti kilpailuihin 30 miestä ja 6 naista, mutta loukkaantumisten vuoksi kotimaahan jäivät juoksijat Lasse Virén ja Esa Tikkanen sekä moukarinheittäjä Hannu Polvi. Heistä etenkin Virénillä ja keväällä 1978 Bostonin maratonilla kolmanneksi sijoittuneella Tikkasella uumoiltiin olleen hyvät menestymismahdollisuudet Prahassa. Kilpailupaikalle matkustaneista potentiaalisia mitaliehdokkaita olivat kevään sisäratojen EM-kisoissa mestaruuksiin yltäneet Reijo Ståhlberg ja Markku Taskinen, vuoden mittaisesta dopingpannasta vapautunut Markku Tuokko sekä tasaista kuntoa osoittaneet Martti Vainio ja Antti Kalliomäki. Tilastotulosten perusteella myös kävelijä Reima Salosella oli mahdollisuudet mitaleille. SUL:n tavoite kilpailuihin oli 5-6 mitalin saavuttaminen.
Menestys.
Suomen joukkue pääsi tavoitteeseensa, kun mitalisaaliina Prahasta oli yksi kulta, kaksi hopeaa ja kolme pronssia. Näillä mitaleilla Suomen sijoitus kisojen mitalitaulukossa oli seitsemäs. Euroopan-mestaruuteen suomalaisista ylsi Martti Vainio kilpailuiden ensimmäisenä päivänä juostussa kovavauhtisessa 10 000 metrin kilpailussa. Vainion voittoaika 27.31,0 (sähköaika 27.30,99) on edelleen vuonna 2013 sekä Suomen ennätys että EM-kisaennätys. 
Yllättävin suomalaismitalisti oli seiväshyppääjä Rauli Pudas, jonka pronssimitalin tuoneessa hypyssä oli onnea mukana riman pysyessä kannattimilla voimakkaasta vartalokosketuksesta huolimatta. Myös estejuoksija Ismo Toukosen pronssijuoksussa oli dramatiikkaa, kun hän ja lopulta neljänneksi sijoittunut Länsi-Saksan Michael Karst kiersivät sääntöjen vastaisesti yhden kuivaesteen puolalaisjuoksijan kaatumisesta seuranneen ruuhkan vuoksi. Toukosta tai Karstia ei siis kuitenkaan rankaistu esteen kiertämisestä.
Vainion lisäksi Suomen ennätyksiin Prahassa pystyivät aitajuoksijat Arto Bryggare ja Lena Spoof. Bryggaren aika 110 metrillä oli 13,56 sekuntia, joka riitti loppukilpailussa pronssisijaan. Aitajuoksijoita lukuun ottamatta suomalaispikajuoksijat eivät olleet Prahassa terävimmillään. Harmittavin tapaus oli Antti Rajamäen akillesjänteen katkeaminen 4 × 400 metrin viestin alkuerissä. Naisten ainoa pistesija toki tuli pikajuoksusta Pirjo Häggmanin 400 metrin seitsemännen sijan myötä.
Keihäänheitossa Suomella oli totutusti kolme edustajaa, jotka ylittivät karsinnassa vaaditun 80 metrin rajan, mutta jäivät loppukilpailussa kolmelle viimeiselle sijalle. Kiekonheitossa Markku Tuokko hallitsi hermonsa ja jopa johti kilpailua, mutta jäi lopulta hopealle. Kuulassa Reijo Ståhlberg sijoittui alun perin viidenneksi, mutta nousi Neuvostoliiton Jevgeni Mironovin doping-hylkäyksen myötä neljännelle sijalle vain 13 senttimetriä pronssimitalista.
Reima Salonen sairastui eikä voinut osallistua 50 kilometrin kävelykilpailuun. Kymmenottelussa hyvin aloittanut Johannes Lahti ei toisen päivän lajeissa pysynyt enää mitalitahdissa ja yllättäen Roger Kanerva nousi lajin parhaaksi suomalaiseksi kuudennella sijallaan.
Roque de los Muchachosin observatorio

Roque de los Muchachosin observatorio ( eli ORM) on tähtitieteellinen observatorio joka sijaitsee Garafían kunnassa La Palmalla Kanariansaarilla. Observatorio on läheisellä Teneriffalla sijaitsevan Instituto de Astrofísica de Canariasin operoima, ja se kuuluu European Northern Observatoryyn.
Niin kutsutun Seeingin eli taivaan havainnoinnin kannalta Roque de los Muchachosin observatorio on pohjoisen pallonpuoliskon toiseksi parhaalla paikalla näkyvän valon ja infrapunasäteilyn aallonpituuksilla tapahtuvaa tarkkailua varten. Parhain sijanniltaan on Mauna Kean Observatorio Havaijilla. Observatorioon kuuluu joitakin pohjoisen pallonpuoliskon parhaista havainnointilaitteista. Niitä ovat muun muassa aktiivista optiikkaa hyödyntävä yhden metrin ruotsalainen aurinkoteleskooppi, jolla saadaan maailman tarkimmat kuvat auringosta, sekä vuonna 2009 valmistunut 10,4 metrin Gran Telescopio Canarias, joka on toistaiseksi maailman suurin optinen teleskooppi.
Jussi Jalonen

Jussi Jalonen (s. 16. marraskuuta 1975 Rauma) on suomalainen historioitsija ja tietokirjailija. Hän on Oulun yliopiston sosiaali- ja kulttuurihistorian dosentti.
Jalonen on julkaissut muun muassa jääkärieversti Eino Polónin elämäkerran sekä kirjoittanut artikkelin suojelupoliisin ja puolustusministeriön rahoittamaan tutkimukseen, joka on ilmestynyt "Suomi, terrorismi, Supo" -nimisenä kirjana. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa hän oli keskustan ehdokkaana Tampereella. Hän sai 31 ääntä eikä tullut valituksi.
Vuonna 2018 Tieteentekijöiden liitto valitsi Jalosen Vuoden tieteentekijäksi.
J. S. Meresmaa

J. S. Meresmaa (s. 6. syyskuuta 1983 Tampere) on suomalainen kirjailija ja kustannustoimittaja.
Meresmaa on varsinaiselta koulutukseltaan puutarhuri, mutta on opiskellut kirjoittamista Oriveden Opistossa. Hän on tamperelaisen Osuuskumma-kustannuksen perustajajäsen ja toimi hallituksen puheenjohtajana vuosina 2015–2018. Meresmaa asuu Tampereella.
Kirjallinen ura.
Meresmaan suurtyönä voi pitää kuusiosaista "Mifonki"-fantasiasarjaa, jonka ensimmäinen osa "Mifongin perintö" ilmestyi vuonna 2012. Kaksi ensimmäistä osaa kustansi Karisto, loput Myllylahti. Meresmaa on kirjoittanut myös ensin sähkökirjoina ilmestyneen fantasiatrilogian "Keskilinnan ritarit" (2013–2015), joka myöhemmin julkaistiin myös painettuna versiona, jossa on lisänä epilogi ja kartta.
Vuosina 2016–2019 Meresmaa kirjoitti vaihtoehtoiseen Suomeen 1900-luvun alkuun sijoittuvan "Ursiini"-trilogian, jonka kustansi Kustannusliike Robustos. Trilogian osat ovat "Naakkamestari" (2016), "Hämäränsäteet" (2018) ja "Voimanpesä" (2019). Lisäksi Meresmaan novelleja on ilmestynyt suomalaisissa antologioissa ja muissa julkaisuissa, ja niitä on käännetty lukuisille muille kielille, kuten englanti, ranska, espanja, portugali, ruotsi ja romania.
Vuonna 2019 Meresmaalta julkaistiin lyhytproosakokoelma "Lintuhäkin muotoinen soittorasia". Vuonna 2020 Meresmaa laajensi tuotantoaan säeromaaneihin, lastenkirjoihin ja selkokirjallisuuteen, kun häneltä ilmestyi säeromaani "Dodo""," kuvitettu lastenkirja "Minä, kissa" ja hänen kirjoittamansa selkomukautus romaanista "Naakkamestari".
Meresmaa on kustannustoimittanut yhdessä Markus Harjun kanssa Suomen ensimmäiset steampunk-novelliantologiat "Steampunk! Koneita ja korsetteja" (Osuuskumma, 2012) ja "Steampunk! Höyryä ja helvetinkoneita" (Osuuskumma, 2013). Hän on toimittanut myös kolmen maan yhteistyönä syntyneen käännösantologia-projektin "Steampunk Internationalin" suomenkielisen version. Antologian englanninkielisen laitoksen on kustantanut brittikustantamo NewCon Press ja portugalinkielisen laitoksen Editorial Divergência.
Palkintoehdokkuudet ja kirjoituskilpailuvoitot.
Vuonna 2020 julkaistu säeromaani "Dodo" oli ehdolla Suomen nuorisokirjailijoiden jakamalle Topelius-palkinnolle ja voitti Blogistanian Kuopus -palkinnon. "Tytär hämärän, piika pimeän" voitti Blogistanian Kuopus -palkinnon 2023 ja oli Tähtifantasia-palkintoehdokkaana. "Mifongin perintö" oli ehdolla sekä Anni Polva - että Kuvastaja-palkinnon saajaksi vuonna 2013. Vaihtoehtohistoriallinen pienoisromaani "Naakkamestari" voitti Robustos-kustantamon kirjoituskilpailun vuonna 2015 yli sadan käsikirjoituksen joukosta.
Monet Meresmaan novelleista ovat olleet ehdolla Atorox-palkinnolle ja sijoittuneet kärkikymmenikköön.
Irmeli Vuorela

Irmeli Vuorela, o.s. "Ståhlberg", (23. huhtikuuta 1938 Helsinki − 16. maaliskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen geologi, joka oli luomassa 1970-luvulla työmenetelmiä siitepölyanalyysin käyttämiseen tutkittaessa esihistoriallisen ihmisen vaikutuksia luontoon. Hänen elämäntyönsä tällä saralla johti hedelmälliseen yhteistyöhön arkeologian ja luonnonhistorian parissa.
Vuorela oli Juho ja Mary Ståhlbergin kolmilapsisen perheen keskimmäinen. Hänen isänsä Juho Ståhlberg oli lakimies ja isoisänsä Kaarlo Juho Ståhlberg Suomen ensimmäinen presidentti. Käytyään ensin Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun shän iirtyi Helsingin yliopistoon 1957 lukemaan geologiaa ja paleontologiaa sekä kasvitiedettä ja maantiedettä. Hän meni naimisiin vuonna 1960 Pekka Vuorelan kanssa ja heille syntyi kaksi lasta. Hän valmistui maisteriksi 1965, suoritti lisensiaatin tutkinnon vuonna 1969 ja väitteli geologiassa ja paleontologiassa tohtoriksi vuonna 1975 aiheenaan "The influence of man on the vegetation of southwestern Finland as shown by pollen diagrams".
Vuorela suoritti arkeologian läheisesti liittyvillä kohteilla lukuisia siitepölyanalyysejä, joilla ihmisen vaikutusta luontoon havainnoitiin kasvillisuuden muutoksien kautta. Häneltä on myös paljon viitattu artikkeli, jossa kuvaillaan siitepölyloukkujen käyttämistä viljelykasvien siitepölyn leviämisen mallintamisessa. Dosentin tittelin hän vastaanotti 1983, ja hän luennoi noin 20 vuotta Helsingin yliopistossa. Vuonna 1987 hän siirtyi töihin Geologian tutkimuskeskukseen ja jäi vuonna 2001 eläkkeelle.
Vuorela osallistui 1990−2002 Pohjoismaiden neuvoston toimintaan. Hän oli myös Punaisen Ristin aktiivi, jolla oli yhteyksiä myös muihin järjestöihin (European Council Network PACT ja European Science Foundation).
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1996

Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1996 järjestettiin 11. toukokuuta Keuruulla. 
Miehissä Suomen mestaruuden 4 km matkalta voitti Samuli Vasala ja 12 km matkalta mestaruuden voitti Visa Orttenvuori. Joukkueissa miehissä Suomen mestaruuden 4 km matkalta voitti Kalvitsan Urheilijat ja 12 km matkalta mestaruuden voitti Viipurin Urheilijat. Naisissa Suomen mestaruuden 6 km matkalta voitti jälleen edellisen vuoden tavoin Annemari Sandell ja joukkueissa mestaruuden voitti Forssan Salama.
Tulokset.
Lähde:
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1997

Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1997 järjestettiin 17. toukokuuta Mikkelissä.
Miehissä Suomen mestaruuden 4 km matkalta voitti viime vuoden tavoin Samuli Vasala ja mestaruuden 12 km matkalta voitti Harri Hänninen. Joukkueissa miehissä Suomen mestaruuden 4 km matkalta voitti Keuruun Kisailijat ja mestaruuden 12 km matkalta voitti Lahden Ahkera. Naisissa Suomen mestaruuden 6 km matkalta voitti jälleen viime vuoden tavoin Annemari Sandell ja joukkueissa mestaruuden voitti Oulun Pyrintö.
Tulokset.
Lähde:
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1998

Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1998 järjestettiin 10. lokakuuta Lahdessa. Aikaisemmista vuosista poiketen kilpailut järjestettiin syksyllä, jonka johdosta kilpailut olivat ensimmäiset maastojuoksun SM-kilpailut, jotka järjestettiin kevään sijasta syksyllä, jos ei lasketa, että joinakin vuosina maastojuoksu SM-kilpailut olivat järjestetty kaksi kertaa vuodessa, niin että toiset kilpailut olivat syksyllä.
Miehissä Suomen mestaruuden 4 km matkalta voitti Marko Kotila ja mestaruuden 12 km matkalta voitti Ville Hautala. Joukkueissa miehissä Suomen mestaruuden 4 km matkalta voitti edellisen vuoden tavoin Keuruun Kisailijat ja mestaruuden 12 km matkalta voitti Maarian Mahti. Naisissa Suomen mestaruuden 6 km matkalta voitti Päivi Tikkanen ja joukkueissa mestaruuden voitti Viipurin Urheilijat.
Tulokset.
Lähde:
Se alkoi suudelmasta

Se alkoi suudelmasta () on W. S. Van Dyken ohjaama yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva vuodelta 1935. Draamakomedian pääosissa ovat Joan Crawford, Brian Aherne ja Frank Morgan. "Se alkoi suudelmasta" perustuu A. Carter Goodloen tarinaan "Claustrophobia", jonka pohjalta Joseph L. Mankiewicz laati käsikirjoituksen. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä.
"Se alkoi suudelmasta" -elokuvan tuotanto alkoi 3. kesäkuuta 1935 ja päättyi 16. heinäkuuta 1935. Elokuvaa kuvattiin Kalifornian Los Angelesin Chatsworthissa, Culver Cityssä sijaitsevilla MGM:n studioilla ja Santa Catalina Islandilla työnimillä "Glitter" ja "If You Love Me". "Se alkoi suudelmasta" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 4. lokakuuta vuonna 1935. Suomessa elokuva julkaistiin 15. maaliskuuta vuonna 1936. "Se alkoi suudelmasta" oli taloudellinen menestys; se tuotti yhteensä 1 478 000 dollaria, joista 921 000 dollaria Yhdysvalloissa.
Juoni.
"Se alkoi suudelmasta" kertoo tylsistyneestä newyorkilaisesta Kay-nimisestä seurapiiritytöstä (Crawford), joka Kreikan matkallaan ihastuu köyhään Terry-nimiseen (Aherne) arkeologiin, jonka Kay vie mukanaan New Yorkiin. Terry pitää Kayn elämäntyyliä epämukavana ja päättää lähteä, mutta Kayn isoäiti rohkaisee häntä jäämään. Tämän jälkeen Terry kosii Kayta. Juuri ennen häitä Kaylle ja Terrylle tulee suuri riita. Tekeekö tuleva aviopari kompromissin vai jätetäänkö Terry alttarille?
Greip

Greip on yksi Saturnuksen lukuisista kuista. Se kuuluu viikinkiryhmään, jotka kiertävät Saturnusta retrogradisesti eli planeetan pyörimissuuntaan nähden vastakkaiseen suuntaan. Sen löysivät Scott S. Sheppard, David C. Jewitt ja Jan T. Kleyna Subaru-teleskoopilla Mauna Keassa, Havaijilla 6. maaliskuuta 2006.
Greipiä kutsuttiin aluksi nimellä S/2006 S4. Kuun nimi tulee skandinaavien mytologiasta, jossa Greip on yksi yhdeksestä jättiläisestä, jotka synnyttivät Heimdallin.
Suomi, terrorismi, Supo

Suomi, terrorismi, Supo on vuonna 2011 ilmestynyt ulkoasiainsihteeri Anssi Kullbergin toimittama teos, joka käsittelee terrorismia ja poliittista väkivaltaa Suomessa ja erityisesti syitä, miksi Suomi on suurimmaksi osaksi välttynyt niiden leviämisestä maassa. Se on alun perin Puolustusministeriön ja Suojelupoliisin yhteinen tutkimushanke, jonka kirjoittajina toimi 11 suomalaista sekä kaksi ulkomaalaista tutkijaa.
Teoksen artikkelit tarkastelevat aihetta aina sortovuosista nykypäivään saakka. Se tuo esille myös lukuisia aikaisemmin julkisuudessa vaiettuja ns. "läheltä piti" -tilanteita. Lisäksi kirjassa käydään läpi muun muassa nykypäivän suomalaisten ääriliikkeiden toimintaa.
Hyrrokkin

Hyrrokkin on yksi Saturnuksen lukuisista kuista. Se kuuluu viikinkiryhmään, jotka kiertävät Saturnusta retrogradisesti eli planeetan pyörimissuuntaan nähden vastakkaiseen suuntaan. Sen löysivät Scott S. Sheppard, David C. Jewitt ja Jan T. Kleyna Subaru-teleskoopilla Mauna Keassa, Havaijiilla.
Hyrrokkinia kutsuttiin aluksi nimellä S/2004 S19. Kuun nimi tulee skandinaavien mytologiasta, jossa Hyrrokkin-jättiläinen työntää yksinään Balderin valtavan hautajaislaivan merille, kun jumalatkaan eivät siihen pystyneet.
1249 km

1249 km on Aleksi Mäkelän ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1989. Sen aiheena on kahden toisilleen pintapuolisesti vastakohtaisen miesjoukon kilpa-ajo Suomen läpi. Ryhmien väliset jännitteet ovat pinnalla jo ennen matkaa, niiden sisäiset jännitteet nousevat pintaan matkan aikana.
Juoni.
Kaasalainen haastaa Mikin kilpa-ajoon halki Suomen etelästä pohjoiseen. Lähtöpaikkana on eteläsuomalainen taajama ja ajankohtana kesäilta, miehet ovat parikymppisiä. Mikki kumppaneineen edustaa 1980-lukulaista juppi-tyyliä, Kaasalainen kumppaneineen puolestaan 1950-lukulaista rasvaletti-tyyliä. Autot, vaatetus ja musiikki ovat kumpaisellakin porukalla tyylinmukaisia. Matkan varrella porukkaa putoaa kyydistä, lopulta jäljellä ovat vain Mikki ja Kaasalainen. Vanhan valokuvan kautta paljastetaan, että kilpailijat ovat olleet aiemmin läheisiä kavereita.