tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Maltti ja Valtti

Liikennepuistokonstaapelit Maltti ja Valtti ovat fiktiivisiä hahmoja, jotka perustuvat näyttelijä Jerry Mikkelisen alkuperäisideaan. Maltti ja Valtti ovat tulleet erityisesti tunnetuiksi Yle TV2:n lastenohjelmista.
Televisio- ja radio-ohjelmat.
Maltti ja Valtti ovat seikkailleet säännöllisesti "Pikku Kakkosessa" vuodesta 2008. Vuonna 2015 he esiintyivät myös Ylen perinteisessä .
Keväällä 2015 äänitettiin Yleisradiolle kymmenen jaksoa Maltin ja Valtin minikuunnelmia. Kuunnelmien käsikirjoittaja oli Jerry Mikkelinen, näyttelijöinä Jerry Mikkelinen (Maltti) ja Jussi Ollila (Valtti) ja ohjaajana Lasse Verkko.
Kirjat.
Maltista ja Valtista on tehty myös lastenkirjoja. Syksyllä 2014 ilmestyi kuvakirja "Maltti ja Valtti: Tehtävä mummolassa". Toinen kuvakirja "Maltti ja Valtti: Melkein autiolla saarella" julkaistiin syyskuussa 2015. Kirjat on kuvittanut Teemu Åke ja julkaissut Schildts &amp; Söderströms.
Musiikki ja esiintymiset.
Maltti ja Valtti ovat tehneet myös musiikkia. Kappaleiden säveltäjiä ja sanoittajia ovat Jussi Ollila ja Jerry Mikkelinen.
Maltti ja Valtti ovat esiintyneet live-tapahtumissa ja -tilaisuuksissa vuodesta 2009. Hahmot ovat esiintyneet niin pienissä kuin isoissa tapahtumissa (mm. Puistoblues, Hamina Tattoo). Tuotannosta vastaa Kulttuuriosuuskunta Kaje.
Salotuoksuvahakas

Salotuoksuvahakas ("Hygrophorus agathosmus") on metsävahakkaiden sukuun kuuluva laji. Se on syötäväksi kelpaava sieni. Sillä on karvasmantelimainen tuoksu.
Taksonomia.
Salotuoksuvahakas on osa lajikompleksia, jota aiemmin pidettiin yhtenä lajina nimeltä tuoksuvahakas ("Hygrophorus agathosmus"). Vuosina 2018 ja 2021 julkaistuissa tutkimuksissa kuvattiin kuitenkin neljä uutta lajia, joita aiemmin pidettiin tuoksuvahakkaina. Näistä Suomessa esiintyy kolme: näretuoksuvahakas ("Hygrophorus agathosmoides"), lounatuoksuvahakas ("Hygrophorus pinophilus") ja männyntuoksuvahakas ("Hygrophorus suaveolens"). Tieteellinen nimi "Hygrophorus agathosmus" viittaa nykyään aiempaa suppeampaan taksoniin, jolle on annettu suomenkielinen nimi "salotuoksuvahakas".
Ulkonäkö.
Salotuoksuvahakas on muihin vahakkaisiin nähden pienehkö. Lakin väri on harmaa tai valkoinen, sen pinta voi olla tahmea ja sen keskellä on säikeitä. Jalka on joko lakin värinen tai vaaleampi. Se muistuttaa jyväsvahakasta.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Salotuoksuvahakas on tiettävästi vain eurooppalainen laji. Sitä tunnetaan Pohjois-Euroopasta, Venäjältä, Ranskasta ja Sveitsistä. Muita tuoksuvahakkaita esiintyy myös Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa. Salotuoksuvahakkaan isäntäpuu on kuusi ja sitä tavataan vanhoissa, rehevissä kuusimetsissä.
Lännenkruunukyyhky

Lännenkruunukyyhky ("Goura cristata") on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Se elää uhanalaisena ja endeemisenä Indonesiassa.
Koko ja ulkonäkö.
Lännenkruunukyyhky on suurikokoinen kyyhkylaji ja voi kasvaa 66–70 cm pitkäksi. Yleisväritykseltään se on siniharmaa. Lajin yläselkä ja siipien kainalot ovat väriltään tumman punaruskea. Siivissä on valkoinen täplä. Lännenkruunukyyhkyn selkeä tuntomerkii on päälaella oleva kookas höyhenistä muodostunut kruunumainen töyhtö.
Levinneisyys ja elintavat.
Lännenkruunukyyhkyä tavataan Indonesialle kuuluvilta Länsi-Papuan saarilta Misoolilta, Waigeolta, Salawatilta ja Batantan saarilta. Sen elinympäristöä ovat pääasiassa alankomaiden sademtsät, tulvametsät, soiset alueet ja mangrovemetsät. Lännenkruunukyyhkyt liikkuvat usein jokien varsilla. Lännenkruunukyyhkyjen ravintoa ovat maahan pudonneet hedelmät ja hyönteiset. Lännenkruunukyyhkynaaras munii yhden munan pesimäkauden aikana.
Lännenkruunukyyhlykannan kooksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Sitä uhkaavat metsäsätys ravinnoksi ja sen komean töyhdön vuoksi. Myös metsien hakkaaminen linnun levinneisyysalueella on uhka lajille sopivien elinympäristöjen vähenemisen vuoksi.
Valkovahakas

Valkovahakas ("Hygrophorus piceae") on metsävahakkaiden sukuun kuuluva laji. Se on syötävä sieni, mutta sen sekoittamista myrkyllisiin malikoihin pitää varoa.
Ulkonäkö.
Valkovahakas on kooltaan pieni. Se on kokonaan väriltään valkoinen. Lakki on laakea ja limainen. Ohut jalka on pitkänomainen.
Elinympäristö.
Valkovahakasta tavataan kuusimetsissä.
Marja-Leena Mäkelä

Marja-Leena Mäkelä (aik. "Alanärä", s. 13. lokakuuta 1946 Alajärvi) on suomalainen kirjailija, kirjastonhoitaja ja kirjavinkkauksen uranuurtaja.
Mäkelä innostui kirjoista lapsuudessaan Ilmajoen Koskenkorvalla, missä hänen äitinsä toimi sivukirjaston hoitajana. Hän opiskeli Tampereen yliopistossa ja toimi kirjastonhoitajana Ilmajoella ja Seinäjoella.
Mäkelä on toiminut kirjallisuuden ja kulttuurin läänintaiteilijana, Pohjanmaan kirjailijat ry:n puheenjohtajana ja Suomen nuorisokirjallisuuden instituutin hallituksen jäsenenä. Vuonna 2000 hän sai lastenkulttuurin valtionpalkinnon ja vuonna 2001 Suomen kirjastoseuran Hilkka M. Kauppi -palkinnon. Vuonna 2013 Suomen nuorisokirjailijat ry palkitsi hänet Pääskynen-palkinnolla ja vuonna 2015 Suomen Kirjailijaliitto Kirjailija kiittää -palkinnolla.
Marja-Leena Mäkelä esitti nimiosaa marraskuussa 2015 Seinäjoen kaupunginteatterin Verstasnäyttämöllä ensi-iltansa saaneessa näytelmässä "Vanharoosa". Juulia Soidinahon käsikirjoittama ja Venla Korjan ohjaama teos perustuu iäkkäiltä kerättyihin tarinoihin.
Marja-Leena Mäkelän tytär on dekkarikirjailija Vera Vala.
Simon Desthieux

Simon Desthieux (s. 3. joulukuuta 1991 Belley) on ranskalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä ja sekaviestin olympiavoittaja. 
Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui pikakilpailussa 12:nneksi ja takaa-ajossa kuudenneksi. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän hiihti kolmannen viestiosuuden Ranskan hopeajoukkueessa miesten viestissä. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän hiihti kolmannen osuuden Ranskan voittaessa kultaa sekaviestissä. Pikakilpailussa hän sijoittui 12:nneksi ja takaa-ajossa seitsemänneksi. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui pikakilpailussa viidenneksi, normaalimatkalla kuudenneksi ja yhteislähdössä 11:nneksi. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän hiihti kolmannen osuuden Ranskan kultaa voittaneessa viestijoukkueessa. Yhteislähdössä hän oli viides ja takaa-ajossa kahdeksas. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa pikakilpailussa sekä oli takaa-ajossa viides ja yhteislähdössä kolmastoista. Pekingin olympialaisissa 2022 Desthieux saavutti hopeaa viestissä. Takaa-ajokilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi.
Desthieux sijoittui yhteislähtöcupissa viidenneksi kaudella 2013–2014. Hän saavutti ensimmäisen palkintosijansa ampumahiihdon maailmancupissa oltuaan toinen Tjumenin pikakilpailussa kaudella 2017–2018. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui samalla kaudella kahdeksanneksi. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui Park Cityssä pikakilpailussa toiseksi ja takaa-ajossa kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli neljäs, pikakilpailun cupissa kolmas ja takaa-ajocupissa neljäs. Kaudella 2019–2020 hän sijoittui Östersundin normaalimatkalla ja Hochfilzenin pikakilpailussa toiseksi sekä Oberhofin yhteislähdössä kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kuudes ja pikakilpailucupissa viides. Kaudella 2020-2021 hän saavutti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Nové Měston ensimmäisessä pikakilpailussa. Seuraavan päivän takaa-ajossa hän oli kolmas. Hän voitti Östersundin yhteislähdön. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi. Kaudella 2021-2022 Desthieux sijoittui kolmanneksi Östersundin normaalimatkalla. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli seitsemäs ja normaalimatkan cupissa kolmas.
Desthieux saavutti junioreiden MM-kilpailuissa hopeaa viestissä 2010. Nuorten MM-kilpailuissa hän sai kultaa normaalimatkalla 2011 ja pronssia pikakilpailussa 2012. EM-kilpailujen nuorten sarjassa hän on saanut hopeaa normaalimatkalla ja sekaviestissä 2011.
Diaz

Diaz tai Díaz on espanjankielinen sukunimi. Se on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Vastaava portugalinkielinen sukunimi on Dias.
Hope Town

Hope Town on pieni kaupunki Bahamalla. Hope Town sijaitsee Elbow Cayn saarella, ja se muodostaa oman hallintoalueensa johon kuuluvat myös viereiset Man-O-War Cay ja Great Guana Cay sekä muita pienempiä saaria. Hope Townin asukasluku on 458 ja naapurisaaret mukaanlaskettuna sen alueella on 691 asukasta.
Hope Townin perustivat englantilaiset siirtokuntalaiset jotka pakenivat Amerikan vapaussotaa. Valtaosa saaren asukkaista tuli Länsi-Floridasta, joka luovutettiin Espanjalle 1783. Hope Town perustettiin virallisesti 1785. Vuonna 1864 kaupunkiin rakennettiin majakka turvaamaan laivaliikennettä Abacon koralliriutoilta. Majakasta tuli myöhemmin koko kaupungin tunnus.
Autot ja golfkärryt ovat suosittuja kulkuvälineitä Elbow Caylla, mutta ne ovat kiellettyjä itse Hope Townissa. Kaupungissa kuljetaan kävellen tai polkupyörillä.
Gabriel Pentinpoika Oxenstierna

Gabriel Pentinpoika Oxenstierna (18. maaliskuuta 1586 – 12. joulukuuta 1656) oli ruotsalainen aatelismies, valtaneuvos ja Suomen kenraalikuvernööri 1631–1633.
Oxenstierna oli valtakunnankansleri Axel Oxenstiernan ja valtadrotsi Gabriel Gustafinpoika Oxenstiernan serkku. Hän jäi nuorena isättömäksi ja opiskeli ulkomaisissa yliopistoissa. Pian kotiinpaluunsa jälkeen hänet palkattiin kuningas Kaarle IX:n hoviin. Kustaa II Aadolf nimitti hänet moniin vastuullisiin virkoihin. Vuosina 1611–1617 Oxenstierna toimi kuninkaan asiainhoitajana Tallinnassa. Sen jälkeen hän vastasi armeijan varusteista. Vuonna 1631 hänet lähetettiin Suomeen kenraalikuvernööriksi, mutta vuonna 1633 hän luopui tehtävästä osallistuakseen hallitukseen. Vuodesta 1634 hänellä oli merkittävä virka Ruotsin valtaneuvostossa kamarimestarina (rikskattsmästare), mutta hän ei kyennyt kontrolloimaan hallituskumppaniensa toimia. Axel Oxenstiernan mukaan Gabriel-serkku oli omaneduntavoittelija. 1640-luvulla hän ehti olla vähän aikaa myös Liivinmaan kenraalikuvernööri. Vuonna 1651 hänet nimitettiin Korsholman ja Vaasan kreiviksi ja vuonna 1652 valtakunnanamiraaliksi.
Oxenstierna meni naimisiin vuonna 1610 Anna Gustafsdotter Banérin kanssa. Heille syntyi seitsemän tytärtä ja neljä poikaa.
Nina Vyroubova

Nina Vyroubova ("Virubova"; 4. kesäkuuta 1921 Gurzof, Krim – 24. kesäkuuta 2007) oli venäläis-ranskalainen balettitanssija ja balettipedagogi. Hän kuului Pariisin oopperaan 1949–1956. Hänen tekniikkaansa on kuvailtu loistavaksi ja eläytymistä vahvaksi.
Lumisota (patsas)

Lumisota on suomalaisen kuvanveistäjä Viktor Janssonin suunnittelema pronssiin valettu patsas, joka sijaitsee Lahdessa, yhteiskoulun ja lyseon välisessä pienessä puistikossa. Teos paljastettiin vuonna 1937.
1930-luvun henkinen patsas kuvaa lumipalloa heittäviä poikaa ja tyttöä. Teos symboloi elämänhalua ja nuoruutta.
Kunnanlääkäri

Kunnanlääkäri oli maalaiskuntien lääkärin virka, jota kaupungeissa vastasi kaupunginlääkäri. Ensimmäinen kunnanlääkäri palkattiin Viitasaarelle vuonna 1882, ja järjestelmä laajeni, kun 1885 kunnanlääkärien palkkaukseen saatettiin myöntää valtionapua. 1910-luvun alussa Suomessa oli 159 kunnanlääkäriä ja 1960-luvun alussa 445. Kunnanlääkärijärjestelmä loppui, kun kansanterveyslaki tuli voimaan 1972, ja toiminta siirtyi terveyskeskuksiin. Kaupunginlääkäreitä on ollut jo hiukan aikaisemmin. Turkuun tuli porvarien kustantama kaupunginlääkäri 1755, jonka palkka alettiin vuonna 1827 maksaa kaupungin varoista.
Tunnettuja kunnan- ja kaupunginlääkäreitä:
Gustaf Johan Gyllenstierna

Gustaf Johan Gyllenstierna () oli vapauden ajan suomalainen virkamies, Ruotsin kansliapresidentin sihteeri vuodesta 1738. Hän toimi voimakkaasti aikansa puolue-elämässä myssypuolueen hyväksi. Vastapuoli, hattupuolue epäili, että valtiopäivien salaisen valiokunnan tiedot vuotavat ulkomaiden tietoon. Venäjän lähetystön eteen järjestettiin eversti Lagercrantzin johtamat vartiomiehet, jotka pidättivät Gyllenstiernan helmikuussa 1741. Tutkimukset osoittivat hänen saaneen venäläiseltä ministeri Mihail Bestužev-Rjuminilta rahaa salaisista tiedoista. Hän sai teosta kuolemantuomion, joka muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Tutkimuksissa asiaan liitettiin kolme muutakin suomalaista, entinen virkamies Johan Arckenholtz, kielenkääntäjä Johan Mathesius ja Göran Helsingius. Heidän syyllisyydestään ei kuitenkaan saatu näyttöä. Gyllenstierna vapautui 1743, mutta karkotettiin maasta. Hän toimi tämän jälkeen Venäjän palveluksessa Liivinmaalla.
Sangihenkäpinkäinen

Sangihenkäpinkäinen ("Edolisoma morio") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sangihenkäpinkäistä tavataan Indonesiassa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti melko yleinen ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi
Tunnistaminen.
Uros on täysin tumman harmaa, ja sillä on musta kurkku; Sulawesin saarella asuvilla yksilöillä musta väri ulottuu vatsaan saakka. Uroksella on myös vaaleat siipimerkit. Harmaaselkäisellä naaraalla on laajalti poimuttuneet siipien vaaleat alapinnat. Yksilöt ja parit asustavat metsän latvustossa ja metsälaikuilla alankoalueilla ja tuntureilla. Lajin elinalue ajoittuu Sulawesille ja sen lähisaarille. Naaraat eroaa samalla alueella elävistä kaitanokkakäpinkäisen naaraista selkänsä puolesta; urokset eroavat siinä, että sen siipien alapuolella on runsaasti mustaa. Laji laulaa hyönteismäistä, surisevaa "weerr-weerr-weerr ..."-laulua, korkeaa vinkuvaa "weeer"-ääntä ja kovempia "chuk-chuk-chuk-chuk"-ääniä.
Sulankäpinkäinen

Sulanhenkäpinkäinen ("Edolisoma sula") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sulankäpinkäistä tavataan Indonesiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Seraminkäpinkäinen

Seraminhenkäpinkäinen ("Edolisoma ceramense") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Seraminkäpinkäistä tavataan Indonesiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, eikä sen uskota olevan vaarassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustaolkakäpinkäinen

Mustaolkahenkäpinkäinen ("Edolisoma incertum") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustaolkakäpinkäistä tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, eikä sen uskota olevan vaarassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tuhkakäpinkäinen

Tuhkakäpinkäinen ("Edolisoma schisticeps") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tuhkakäpinkäistä tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustakäpinkäinen

Mustakäpinkäinen ("Edolisoma melas") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustakäpinkäistä tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, eikä sen uskota olevan vaarassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustavatsakäpinkäinen

Mustavatsakäpinkäinen ("Edolisoma montanum") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustavatsakäpinkäistä tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan suurimmaksi osaksi melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Salomoninkäpinkäinen

Salomoninkäpinkäinen ("Edolisoma holopolium") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Salomoninkäpinkäistä tavataan Papua-Uudessa-Guineassa ja Salomonsaarilla. Laji on suurimmaksi osaksi harvinainen, ja sitä uhkaavat metsien hakkuut.
Panaynkäpinkäinen

Panaynkäpinkäinen ("Edolisoma ostentum") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Panaynkäpinkäistä tavataan Länsi-Visayasissa Filippiineillä. Laji on vähenemässä metsien häviämisen takia, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi. Sen kannaksi arvioidaan 2 500–10 000 täysikasvuista yksilöä.
I giganti della Tessaglia

I giganti della Tessaglia (”Thessalian jättiläiset”; , ”Thessalian jättiläinen”) on vuonna 1960 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Mytologia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Riccardo Freda. Sen pääosia esittävät Roland Carey, Ziva Rodann ja Alberto Farnese.
Juoni.
Elokuva perustuu löyhästi kreikkalaisen mytologian kertomuksiin argonauteista ja Odysseuksen harharetkistä. Thessalian kuningas Iason lähtee miehineen noutamaan kultaista taljaa Kolkhiista. Matkalla he kohtaavat ihmisiä syövän kykloopin ja ajautuvat saarelle, jonka kuningatar yrittää tuhota kaikki miehet. Sillä välin Thessalian valtaistuimen kaappaa Adrastos, joka tavoittelee Iasonin vaimoa Kreusaa. Saatuaan taljan Iason palaa Thessaliaan ja kukistaa vallananastajan.
Tuotanto.
"I giganti della Tessaglia" on hyvin vaatimattomasti toteutettu peplum-seikkailu, jonka puutteita ovat tylsä juoni, tarinan episodimaisuus ja ohuet henkilöhahmot. Sen epätasaisuus johtuu ainakin osittain siitä, että Riccardo Freda oli tuolloin kiinnostuneempi hevoskilpailuista ja jätti elokuvaan kyllästyttyään loput kohtauksista avustajiensa ohjattavaksi.
Elokuva on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Cinecittàn ja Luce-instituutin studioilla sekä Rooman EUR:n kaupunginosassa. Aiemmin sijaisnäyttelijänä työskennellyt sveitsiläinen Roland Carey on sympaattinen, mutta väritön toimintasankari. Thessalian vallananastaja ja tämän ahdistelema vaimo ovat tyypillisiä peplum-kliseitä, jotka heräävät eloon vasta lopun näyttävässä toimintakohtauksessa. Elokuvan hirviöt ovat Carlo Rambaldin käsialaa ja vaikuttavan kuoromusiikin on säveltänyt Carlo Rustichelli. Kokonaisuutena "I giganti della Tessaglia" jää selvästi jälkeen Don Chaffeyn elokuvasta "Taistelu kultaisesta taljasta" (1963) tai jopa "Voittamattomaan Herkuleeseen" sisältyvästä argonauttikertomuksesta.
DVD-julkaisut.
Elokuvan englanninkielinen versio "The Giants of Thessaly" on saatavilla useina heikkotasoisina DVD-julkaisuina. Alkuperäinen laajakangasversio on julkaistu DVD:llä ainakin Ranskassa.
John Kay (lentävä sukkula)

John Kay (20. kesäkuuta 1704 – n. 1779) tunnetaan lentävän sukkulan keksijänä. Sitä käytetään kangaspuissa kudelangan siirtämiseen loimilankojen välistä kankaan toiselle puolelle. Lentävää sukkulaa pidetään yhtenä teollisen vallankumouksen käynnistäneistä keksinnöistä. Tekniikan historiassa on toinenkin John Kay -niminen keksijä, joka kehitti kutomakonetta yhdessä Richard Arkwrightin kanssa.
Lancashiressä syntynyt John Kay aloitti paikallisen pirran valmistajan oppipoikana 14-vuotiaana. Pirta on kangaspuiden osa, jolla pidetään loimilangat erillään ja jolla saadaan esimerkiksi palttinakudoksessa joka toinen loimilanka nousemaan ja laskemaan kudelangan pujottamiseksi syntyneen raon eli viriön läpi. John Kay kehitti metallisen pirran, josta tuli suosittu, ja hän matkusti ympäri Englantia myymässä sitä. Vuonna 1725 hän palasi Buryyn ja avioitui. Vuonna 1730 hän patentoi kampalangan kehräys- ja nyörityskoneen.
Tunnetuimmalle keksinnölleen eli lentävälle sukkulalle John kay sai patentin 1733. Lentävä sukkula kaksinkertaisti kutomisnopeuden kangaspuilla. Tämän keksinnön avulla yksi henkilö pystyi tekemään noin metrin levyistä kangasta, mihin oli aikaisemmin tarvittu kaksi henkilöä. Yksi henkilö pystyi aikaisemmin kutomaan vain noin puolen metrin levyistä kangasta. Kankaan tuotantoketjussa pullonkaula siirtyi tämän seurauksena kehräämiseen, mikä johti kehruu-Jennyn kehittämiseen.
Liiketoiminnassaan John Kay ei onnistunut. Hänen ajatuksena oli itse valmistaa laitteet ja vuokrata niitä kutomoiden omistajille, mutta hänen korkean hintansa vuoksi keksinnöistä alettiin tehdä luvattomia kopioita. John Kay joutui käyttämään omaisuutensa oikeuksiensa puolustamiseen. Tämä ei tuottanut tulosta ja hän siirtyi Ranskaan, jossa myös kuoli köyhänä lähes 50 vuotta keksintöjensä synnyn jälkeen.
Antithesis

Antithesis on yhdysvaltalaisen teknisen death metal -yhtyeen Originin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2008 levymerkillä Relapse Records.
Kappaleesta ”Finite” kuvattiin musiikkivideo.
Väinö Keinänen

Väinö Olof Keinänen (4. heinäkuuta 1879 Helsinki – 13. heinäkuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Keinäsen vanhemmat olivat lyseonopettaja, taidemaalari Sigfrid August Keinänen ja Charlotta Wilhelmina Salenius ja puoliso vuodesta 1918 Hilja Matilda Katarina Vikstedt. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 Helsingin reaalilyseosta ja valmistui 1903 arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta. Keinänen työskenteli aluksi Helsingissä eri arkkitehtitoimistoissa ja toimi myös opettajana Taideteollisuuskoulussa. Hän oli Viipurin käsityöläiskoulun opettajana ja johtajana 1914–1918 sekä Suomen sahateollisuuskoulun opettajana 1921–1928 ja 1932–1939. Keinänen toimi Viipurin kaupunginarkkitehtina 1928–1932 Paavo Uotilan jälkeen ja sen sitten yksityisenä arkkitehtina. Viipurin kaupunginarkkitehtina häntä seurasi Uno Ullberg.
Kirjallista tuotantoa.
Nimellä "W. Keinänen":
Entity

Entity on yhdysvaltalaisen teknisen death metal -yhtyeen Originin viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2011 levymerkillä Nuclear Blast.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Origin.
Kari-Petteri Kakko

Kari-Petteri Kakko (s. 1976 Tampere) on suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Hänen näkyvimpiin julkisiin teoksiin kuuluvat Turun uuden Myllysillan neljässä kulmassa sijaitseva veistosryhmä "Tähtiin tähyävät", joka paljastettiin Turun päivänä syyskuussa 2013.
Tampereen Hervannan lähiössä kasvanut Kakko opiskeli Turun piirustuskoulussa. Helsingissä asuva Kakko tunnetaan esittävistä, usein sarjakuvamaisista veistoksistaan. Niiden vastapainona hän tekee abstrakteja maalauksia.
Vuodenvaihteessa 2013–2014 Kakko esitteli Myllysillan veistosten syntyprosessia näyttelyssä "Näin tähtiin tähysin". "Tähtiin tähyäjät" -veistosryhmän synnystä tehtiin myös 28-minuuttinen dokumenttielokuva.
Kakon edellinen näyttely Auran Galleriassa, vuodenvaihteessa 2009–2010, oli nimeltään "Animania &amp; Huuto yx kax". Vuodenvaihteessa 2010–2011 Kakko oli mukana Jöötti ry:n kuvanveistäjien yhteisnäyttelyssä "Hehku" Aboa Vetus &amp; Ars Nova -museossa Turussa. Huhtikuussa 2013 Kakon näyttely "KÄ-SIS-TÄ – taidetta tavaaville" oli esillä helsinkiläisessä Tila-galleriassa.
Ano Airisto

Ano Juho Viktor Airisto (synt. Lindroos, 5. marraskuuta 1894 Taivassalo – 15. marraskuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja pakinoitsija, joka käytti nimimerkkiä ”Muste-Maalari”.
Elämä.
Airiston vanhemmat olivat räätäli Johan Vilhelm Lindroos ja Elina Laakso. Hän työskenteli maalarina, mutta suoritti työnsä ohella keskikoulun ja kauppakoulun. Airisto oli Turun maalarien ammattiosaston jäsen vuodesta 1914 lähtien. Tammikuun 1918 alussa Airisto liittyi Turun punakaartiin. Sisällissodan aikana hän toimi Tampereen pääesikunnan agitaatiojaoston sotakuvaajana Satakunnan ja Hämeen rintamilla. Myöhemmin huhtikuussa hän osallistui myös Nauvon taisteluun. Airisto vangittiin toukokuun alussa Villähdessä ja toimitettiin Hennalan vankileirille. Elokuussa hän sai 3 vuoden kuritushuonerangaistuksen valtiopetoksesta, mutta vapautui jo 1919. Hieman myöhemmin Airisto vangittiin uudelleen poliittisista syistä ja hän pääsi Tammisaaren pakkotyölaitoksesta tammikuussa 1923.
Vapauduttuaan Airisto työskenteli vuodesta 1925 lähtien Turussa "Sosialistin" toimittajana. Vuonna 1928 hänestä tuli lehden toimitussihteeri ja 1934 päätoimittaja. Vuonna 1940 Airisto siirtyi Helsinkiin "Suomen Sosialidemokraatin" toimittajaksi ja paikinoitsijaksi. Airistosta tuli tunnettu poliittinen pakinoitsija, joka toimi myös useissa sosialidemokraattisen puolueen luottamustehtävässä. Airisto tunnettiin myös kuvittajana ja taidemaalarina.
Sosialidemokraattisten lehtimiesten ja tiedotustyöntekijäin rahasto jakaa joka toinen vuosi hänen mukaansa nimetyn Mustemaalari-palkinnon viestinnän piirissä tehdystä elämäntyöstä tai muista erityisistä viestinnällisistä ansioista. 
Yksityiselämä.
Airiston puoliso vuodesta 1929 oli Zulu Mirjam Alida Grönroos.
Helsinkiitti

Helsinkiitti on harvinainen graniittinen unakiittimuunnos, jota esiintyy muun muassa Helsingin kallioperässä. Sen päämineraalit ovat valkoinen albiitti, hematiitin punaruskeaksi värjäämä epidootti ja kvartsi. Helsinkiitti-nimeä ei ole virallisesti hyväksytty kansainväliseen kivilajiluokitteluun, vaan se on paikallinen termi. Kiiltonsa ansiosta helsiinkiitti soveltuu hyvin muun muassa koruihin. Helsinkiitti on Helsingin nimikkokivi, ensimmäisen kerran sitä löydettiin 1900-luvun alussa sikäläisestä Kallion kaupunginosasta Alppikadun ja Ensi linjan risteyksestä.
Helsinkiitin kovuus Mohsin asteikolla on 6–7.
Ampumahiihdon maailmancup 2013–2014

Ampumahiihdon maailmancup 2013–2014 alkoi 24. marraskuuta 2013 Ruotsin Östersundissa ja päättyi 23. maaliskuuta 2014 Norjan Oslossa.
Kilpailukalenteri.
Ampumahiihdon maailmancupiin kuului yhdeksän kilpailutapahtumaa. Yhteensä kilpailuja oli miehillä 26, joista 22 oli yksilökilpailuja ja neljä viestejä. Naisilla kilpailuja oli 25, joista 22 oli yksilökilpailuja ja kolme viestejä. Lisäksi ohjelmassa oli kaksi sekaviestiä, joista toinen oli aikataulumuutosten vuoksi Sotšin olympialaisten sekaviesti, muuten olympialaiset eivät kuuluneet kauden maailmancup-ohjelmaan. Lisäksi Holmenkollenilla kilpailtiin päätöspäivänä uudessa kokeiltavassa lajissa sprinttisekaviestissä, josta ei kuitenkaan jaettu maailmancup-pisteitä.
Maailmancupin loppupisteet.
Miehet.
Pikakilpailu.
&lt;br&gt;
Viesti.
&lt;br&gt;
Pehr Johan Alopaeus

Pehr Johan Alopaeus (8. lokakuuta 1773 Porvoo – 23. elokuuta 1814 Porvoo) oli suomalainen opettaja, historioitsija ja pappi.
Alopaeuksen vanhemmat olivat Porvoon piispa Magnus Jacob Alopaeus ja Ulrika Jusléen. Historioitsija ja pappi Magnus Alopaeus oli hänen veljensä. Alopaeus tuli ylioppilaaksi Turussa 1789 ja hänet vihittiin primuksena maisteriksi 1792. Alopaeus, joka oli kiinnostunut sivistyshistoriasta, julkaisi jo opiskeluaikanaan Henrik Gabriel Porthanin kanssa kaksiosaisen tutkimuksen "Animadversiones de libris raris" sekä 1793-1795 kolmiosaisen teoksen "Specimen historiae litteraria Fennicae". Hänet nimitettiin kirjallisuushistorian dosentiksi 1794, mutta seuraavana vuonna hän siirtyi Porvoon lukion opettajaksi. Historian lehtori hänestä tuli 1798. Hän toimi myös koulun rehtorina useaan otteeseen ja osallistui isänsä apuna koulun historian toimittamiseen. Alopaeus vihittiin papiksi 1806 ja 1811 hänestä tuli isänsä jälkeen Porvoon tuomiorovasti, mitä tehtävää hän kuitenkin ehti hoitaa vain kolme vuotta.
Alopaeuksen puoliso oli vuodesta 1805 Johanna Elisabet Solitander (k. 1862).
Torsten Montell

Torsten Montell (7. elokuuta 1873 Geta – 21. lokakuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Montellin vanhemmat olivat luutnantti Frans Wilhelm Eugène Montell (1837–1892) ja Serena Victoria Ekblom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta ja valmistui 1899 arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta.
Montell toimi Yleisten rakennusten ylihallituksen arkkitehtina 1900–1937 ja taideteollisen keskuskoulun opettajana 1917–1937. Hän oli vuodesta 1917 Uudenmaan lääninrakennuskonttorin v.t. johtajana ja vuodesta 1920 v.t. ensimmäisenä arkkitehtinä. Kun yleisten rakennusten ylihallitus muodostettiin, Montell nimitettiin toimistoarkkitehdiksi, mutta hänen oli vähän sen jälkeen erottava sairauden takia virasta.
Gösta Kulvik

Gustaf (Gösta) Mathias Kulvik (13. syyskuuta 1879 Leppävirta – 30. maaliskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Kulvikin vanhemmat olivat lääninrahastonhoitaja, hovineuvos Gustaf Henrik Alfred Kulvik (1849–1899) ja Aina Maria von Essen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 ja valmistui 1904 arkkitehdiksi Darmstadtissa Saksassa.
Kulvik toimi arkkitehtina Helsingissä. Vuonna 1910 Kulvik perusti mainosgraafikko Heino Aspelinin ja graafikko Oscar Furuhjelmin kanssa "Finska konstnärliga reklambyrån" -mainostoimiston, joka pysyi kuitenkin pystyssä vain vuoden.
Mielihyvää

"Mielihyvää" on suomalaisartisti Jukka Pojan kappale hänen kolmannelta, Kylmästä lämpimään-studioalbumilta. Sen julkaisi Suomen Musiikki albumin ensimmäisenä singlenä 19. huhtikuuta 2010. "Mielihyvää" ei päässyt radiolistoille, mutta single- ja latauslistoilla se saavutti 10. sijan.
Kappaleet.
Digitaalinen lataus
Värälä

Värälä on kylä ja Kouvolan Elimäen suuralueella, Korian kaupunginosassa. Värälässä sijaitsee myös samanniminen kartano. 
Kaarle IX lahjoitti Elimäen neljänneksen ja samalla Värälän kartanon vuonna 1608 ikuiseksi rälssiksi Henrik Wreden puolisolle Gertrud von Ungernille. Värälässä solmittiin Ruotsin ja Venäjän välinen Värälän rauha vuonna 1790. Sopimukseen kuului, että maiden välinen raja säilyi ennallaan. Paikalle on pystytetty muistokivi. Kartanon nykyinen päärakennus on valmistunut 1870-luvulla.
Värälän rauhankivi sijaitsee lähellä Sikomäkeä, jota on aikaisemmin kutsuttu Kuninkaanvuoreksi siksi, että Kustaan sodan aikana uskottiin Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n komentopaikan sijainneen siellä. Hän oli tullut johtamaan sotatoimia 9. kesäkuuta 1789. Värälään oli varustettu sotilaleiri, missä oli muun muassa valleja ja tykkipatteri. Värälän rauhankivessä on veistettynä tieto, että Värälän rauha olisi solmittu 19. elokuuta 1790 (sopimuksen ratifiointi Värälässä sopimusasiakirjan mukaan), mutta yleisissä historianteoksissa viitataan päivään 14. elokuuta 1790 (rauhan solmiminen). Ruotsin kuningaskuntaa Värälän rauhanneuvotteluissa edusti Gustav Mauritz Armfelt ja Venäjän keisarikuntaa Otto Ingerström. Joidenkin lähteiden mukaan rauhan sopimusasiakirjat vaihdettiin juhlallisesti 20. elokuuta 1790 Värälässä, Rauhan temppeliksi kutsutussa väliaikaisessa kahdeksanpylväisessä paviljongissa.
F-liitin

F-liitin on RF-liitin, jota käytetään melko yleisesti eritoten TV-tekniikassa koaksiaalikaapelien liittämiseksi jaottimiin ym. laitteisiin. Se on kehitetty 1950-luvulla ja on mahdollisesti toiseksi vanhin vielä yleisessä käytössä oleva RF-liitin. Se on säilyttänyt suosionsa, koska se on edullinen ja varmatoiminen ja sillä on hyvät ominaisuudet useamman gigahertsin taajuuksiin asti. Sen kanssa käytetään massiivisella keskijohtimella varustettua kaapelia.
F-liitintä käytetään yleisemmin rakennuksen kiinteässä kaapeloinnissa ja IEC-antenniliitintä vastaanottimen liittämiseen asunnon antennirasiaan. Kuitenkin esimerkiksi satelliittivastaanottimeen antennikaapeli liitetään nykyään useimmiten F-liittimellä.
Uros-F-liitin on lähinnä metallinen kuori, joka koostuu kahdesta toisiinsa nähden vapaasti pyörivästä kierreosasta. Pitkä kierreosa toimii liittimen runkona ja vedonpoistimena, ja se pyöritetään kuorittuun kaapelin päähän niin, että se saa hyvän kontaktin vaippajohtimeen. Kaapelin keskijohdin jää pilkistämään liittimen läpi lyhyen kierreosan puolelta ja toimii liittimen keskikoskettimena. Lyhyt kierreosa toimii vaippakoskettimena ja lukitsee liittimen naarasliittimeen. Naarasliitin on yleensä laiterungossa ja saattaa olla samaa valua laiterungon kanssa. Naarasliittimessä vaippakoskettimena toimii sen ulkokierre, jolle urosliittimen lyhyt kierreosa pyöritetään. Keskikoskettimena naarasliittimessä on rakokosketin, jonka sisään kaapelin keskijohdin työnnetään. F-liittimen kiinnittämiseksi kaapeliin ja naarasliittimeen ei tarvita erikoistyökaluja (vertaa esimerkiksi BNC-liitin, jonka liittämiseksi kaapeliin tarvitaan tavallisesti erityinen puristustyökalu).
F-urosliittimestä on olemassa puristettava malli, jonka pitkässä osassa ei ole kierrettä vaan hampaat, jotka pureutuvat kaapelin kuoreen, kun liitin puristetaan. Helppoutensa vuoksi kierrettävä malli on kuitenkin yleisemmin käytetty ja tavallisimmin kuluttajille myyty. Kierrettävä liitin voidaan myös sen rikkouduttua helposti poistaa ja korvata uudella lyhentämättä kaapelia enempää kuin on tarpeen, että paljasta keskijohdinta saadaan tarpeeksi esille.
Myös pehmeällä keskijohtimella varustettuja kaapeleita varten on F-urosliittimiä. Tämän tyyppisessä liittimessä on kiinteä keskikosketin, johon keskijohdin yhdistetään puristamalla tai juottamalla. Liittimen runko kiinnitetään kaapeliin puristamalla ja sitä käytetään enimmäkseen teollisesti kootuissa valmiissa kaapeleissa.
Siideripissis

Siideripissis on suomalaisartisti Jukka Pojan kappale hänen soolouransa neljänneltä, Yhdestä puusta-studioalbumilta. Sen julkaisi Suomen Musiikki albumin kolmantena singlenä 21. toukokuuta 2012. Jukka Poika on sanonut kappaleen sanojen kertovan hänen seurustelukumppanistaan sekä siitä miten heidän suhteensa alkoi. Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa samana päivänä singlen kanssa. Kappale ei päässyt lainkaan single- tai soittolistalle, mutta latauslistalla se saavutti 10. sijan.
Kappaleet.
Digitaalinen lataus
Kanelipuodit ja muita kertomuksia

 
Kanelipuodit ja muita kertomuksia on kokoelma, joka sisältää puolanjuutalaisen kirjailijan Bruno Schulzin tuotannon Tapani Kärkkäisen suomennoksena. Antologian on julkaissut Basam vuonna 2013. Teos on suomennettu Schulzin koottujen proosateosten tieteellisestä editiosta "Opowiadania: wybór esejów i listów".
Teos sisältää Schulzin eläessä julkaistut kaksi novellikokoelmaa "Kanelipuodit" (Sklepy cynamonowe, 1934) ja "Kuolinilmoituksen sanatorio" (Sanatorium pod Klepsydrą, 1937). Mukaan on otettu lisäksi neljä novellia, jotka on julkaistu aiemmin vain ajan kirjallisuus- ja kulttuurilehdissä. Juri Nummelin luonnehtii teoksen julkaisua kulttuuriteoksi.
Uuden käännöksen ansiosta Schulzin tulkinta muuttuu merkittävällä tavalla. Aiemman kokoelman, antologian "Krokotiilikuja", Aarno Peromies suomensi välikielen kautta, ja sitä leimaa saksan kautta tulleen koukeroisuuden vuoksi tunnelma, joka saa pitämää Schulzia kauhukirjailijana. Uuden käännöksen ansiosta Nummelin luonnehtii Schulzia ”metamorfoosien surrealistiseksi kronikoitsijaksi”.
Suomentaja Tapani Kärkkäinen sanoo, etteivät kertomukset ole novelleja eivätkä erillisiä tarinoita vaan toisiinsa liittyviä välähdyksiä samasta maailmasta.
Teoksessa on kertomusten lisäksi Virpi Hämeen-Anttilan artikkeli "Metaforien ja muodonmuutosten mestari" ja suomentajan jälkisanat.
Kuolinilmoituksen sanatorio

Kuolinilmoituksen sanatorio () on vuonna 1936 ilmestynyt Bruno Schulzin toinen novellikokoelma. Kokoelman kertomukset on julkaistu suomeksi teoksessa "Kanelipuodit ja muita kertomuksia" (Basam Books, 2013) Tapani Kärkkäisen kääntäminä. 
Suomennos.
"Kanelipuodit ja muita kertomuksia" -teoksessa on julkaistu käännös myös Schulzin ensimmäisestä kertomuskokoelmasta "Kanelipuodit" (1933) sekä neljä erillistä novellia. Teos on kuvitettu Schulzin piirroksin ja siinä on Virpi Hämeen-Anttilan esipuhe sekä suomentajan jälkisanat ja viitteet. Käännös on tehty Schulzin koottujen proosateosten kriittisestä laitoksesta "Opowiadania: Wybór esejów i listów". Osa "Kuolinilmoituksen sanatorion" ilmestyi vuonna 1965 valikoimassa "Krokotiilikuja" Aarno Peromiehen välikielen kautta saksasta kääntäminä.
Carl Fredrik von Burghausen

Carl Fredrik von Burghausen (20. maaliskuuta 1811 Kirkkonummi – 17. helmikuuta 1844 Tukholma) oli suomalainen sanomalehtimies ja kirjailija.
Von Burghausenin vanhemmat olivat kapteeni Karl Gustaf von Burghausen (k. 1812) ja hänen toinen puolisonsa Fredrika Nordberg. Von Burghausen kävi Helsingin triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1832. Hän oli maanmittausoppilaana 1832.
Von Burghausen työskenteli Helsingfors Morgonblad-lehden toimituksessa. Hän julkaisi yhdessä H. G. Piponiuksen kanssa vuonna 1840 kirjallista lehteä "Wanadis. Dikt och sanning," joka ilmestyi kuitenkin vain puolen vuoden ajan.
Von Burghausen muutti Ruotsiin 1841. Ruotsissa hän julkaisi salanimellä "Paavo Suomalainen" kaksi pamflettia, jotka käsittelivät Suomen asemaa Venäjän yhteydessä. Hän alkoi julkaista myös Tukholman kaupungin historiaa käsittelevää teossarjaa, josta ehti kuitenkin ilmestyä vain ensimmäinen osa ennen von Burghausenin kuolemaa.
Knuthin nuolinotaatio

Knuthin nuolinotaatio (tai Knuthin ylänuolinotaatio) on matematiikassa käytetty menetelmä erittäin suurten potenssiinkorotusten esittämiseksi. Metodin esitteli Donald Knuth vuonna 1976 ja se liittyy voimakkaasti Ackermannin funktioon. Merkintätavan idea liittyy siihen tosiasiaan, että kertolasku voidaan käsitellä iteroituina yhteenlaskuina ja potenssiinkorotus iteroituina kertolaskuina. Jatkamalla samalla menetelmällä päästään iteroituun potenssiinkorotukseen (tetraatioon).
Esitys.
Luonnollisten lukujen kertolasku voidaan esittää peräkkäisinä yhteenlaskuina:
formula_1
Esimerkiksi,
formula_2
Eksponentti formula_3 voidaan esittää kertolaskuna:
formula_4
Esimerkiksi,
formula_5
Knuth esitti “kaksoisnuolet” osoittamaan iteroitua potenssiinkorotusta (tetraatiota):
formula_6
Esimerkiksi,
formula_7
Merkintätapaa luetaan oikealta vasemmalle:
Tämän mukaan,
formula_8
formula_9
formula_10 
formula_11
jne.
Jo tällä päästään suhteellisen suuriin lukuihin, mutta Knuth jatkoi merkintätapaa pidemmälle. Hän määritteli “kolmoisnuoli” -operaattorin “kaksoisnuolten” iteroimiseksi edelleen (pentaatio):
formula_12
jota seuraa nelinkertainen nuolitus:
formula_13
ja niin edelleen. Pääsääntönä on, että formula_14-nuolioperaattori laajenee oikealtaluettavaksi (formula_15)-nuolioperaattoriksi.
Symboleilla,
formula_16
Esimerkki:
formula_17
formula_18
Merkintätapaa formula_19 käytetään kuvaamaan formula_20 jossa on "n" nuolta.
Merkintätavan avulla voi tehokkaasti esittää nopeasti suurenevia funktioita, kuten Ackermannin funktiota tai Grahamin lukua.
Jitzhak Katzenelson

Jitzhak (Jishaq, Isaac) Katzenelson (1. heinäkuuta 1886 – 3. toukokuuta 1944) oli venäläissyntyinen hepreankielinen kirjailija ja runoilija, joka kirjoitti myös jiddišiksi. Hän asui pikkulapsesta alkaen Puolassa Łódźissa. Toisen maailmansodan aikaan hän päätyi Varsovan gettoon. 
Häntä pidetään nykyaikaisen hepreankielisen näytelmäkirjallisuuden perustajana, ja hänen näytelmänsä "Anu hajim umetim" oli ensimmäinen Moskovassa esitetty hepreankielinen näytelmä. Hän perusti Varsovaan hepreankielisen teatterin. Hänet tunnetaan myös runoelmastaan "Laulu murhatusta juutalaisesta kansasta" ("Dos lid fun ojsgehargeten jidišen folk"), jonka hän viimeisteli Auschwitzissa
Katzenelson kuoli monien vaiheiden jälkeen Auschwitzissä.
Edward Walter Maunder

Edward Walter Maunder (12. huhtikuuta 1851 Lontoo – 21. maaliskuuta 1928) oli englantilainen tähtitieteilijä, joka muistetaan tekemistään auringonpilkkututkimuksistaan. 
Perhetausta ja opinnot.
Maunder syntyi kuopukseksi pastorin perheeseen Lontoossa 1851. Hän opiskeli Lontoon King’s Collegessa, mutta ei koskaan valmistunut. Opiskelujensa aikana hän työskenteli pankissa rahoittaakseen opintonsa.
Työura.
Vuonna 1873 Maunder alkoi työskennellä apulaisena Greenwichin kuninkaallisessa observatoriossa. Hänen mukaansa on nimetty Maunderin minimi, vuosina 1645–1715 vallinnut kausi, jolloin auringonpilkut olivat hyvin harvinaisia.
Circuit bending

Circuit bending tarkoittaa valmiin, ääntä tuottavan laitteen kuten elektronisen soittimen, lelun tai muun vastaavan piirien muokkausta tavalla, joka muuttaa sen toimintaa ja tuottamaa ääntä. Circuit bendingiin kuuluu myös uusien kytkimien ja esimerkiksi potentiometrien lisääminen valmiisiin soittimiin. 
Circuit bendingissä puhtaimmillaan korostetaan sattuman merkitystä ja soitinta muokkaamaan lähdettäessä ei läheskään aina tiedetä millainen lopputulos tulee olemaan. Usein "bendauksen" tavoitteena on saada laite toimimaan "väärin".
Matalajännitteiset laitteet, kuten efektit, syntetisaattorit ja lelut ovat erityisen suosittuja "bendauksen" kohteita. Läheskään kaikki elektroniset soittimet, muista ääntä tuottavista laitteista puhumattakaan, eivät sovellu "bendaukseen". 
"Bendaus" on pitkälti elektroniikassa kouluttamattomien kokeellisten muusikoiden kehittämä ja harjoittama laji. "Bendausta" tehdään kierrätyslaitteille tai halvoilla soittimilla ja leluilla. Laitteen tai soittimen tuhoamisen riski on yleensä läsnä. Laitteen sisuksia käsiteltäessä tai modifikoitua laitetta kokeiltaessa voi myös loukata itsensä, varsinkin jos ääntä tuotetaan ihmisen kosketuksen avulla. Juuri tästä syystä hyvin harvoin "bendataan" laitteita, jotka saavat virtansa AC-verkosta. 
Modifikaatioihin käytetään yleisiä elektroniikkatyökaluja, kuten juottimia, ruuvitalttoja, kaapeleita ja muita vastaavia. "Bendauksen" merkittävimpänä pioneerina pidetään 1960-luvulla toiminutta Reed Ghazalaa. Hänen pieni, lelumainen transistorivahvistimensa meni oikosulkuun joutuessaan kosketuksiin samassa laatikossa olleen metalliesineen kanssa. Oikosulku sai vahvistimeen päästämään outoja ja odottamattomia ääniä. Jalostettuaan prosessia toisinnettavaan suuntaan, Ghazala antoi sille "circuit bending" -nimen, vaikka ei ollut omien sanojensakaan mukaan ensimmäinen sitä harjoittanut. 
Suomessa tunnetuin "circuit bendingiä" laajalti tuotannossaan käyttävä ryhmä on Kokeellisen elektroniikan seura KOELSE.
Kristian Rasinaho

Kristian Rasinaho (s. 11. huhtikuuta 1993 Tampere) on suomalainen koripalloilija, joka edustaa I-divisioona A:ssa pelaavaa Tampereen Pyrintö II:sta. Hän pelaa myös ajoittain seuran edustusjoukkueessa.
Ura.
Rasinaho on edustanut koko uransa kasvattajaseuraansa Pyrintöä. Hän nousi miesten reservijoukkueeseen kaudeksi 2011–2012 ja teki kaksivuotisen pelaajasopimuksen seuran edustusjoukkueen kanssa. Hän on kuulunut Pyrintö II:n vakipelaajiin. Miesten edustusjoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä helmikuussa 2012 Korihaita vastaan. Seuraavalla kaudella hän pelasi Korisliigassa kolmessa ottelussa, joista Namika Lahtea vastaan hän teki neljä pistettä. Kaudella 2013–2014 Rasinaho pelasi jälleen Korisliigassa ja myös Baltian liigassa, jossa hän myös onnistui korinteossa. Ensimmäisenä suomalaisjoukkueena Baltian liigassa pelannut Pyrintö sijoittui neljänneksi, ja Korisliigan runkosarjan se voitti uudella voittoennätyksellä. Kausi päättyi Pyrinnön historian kolmanteen ja Rasinahon ensimmäiseen Suomen mestaruuteen.
Rasinaho pelasi 19 B-nuorten ja 11 A-nuorten maaottelua.
Internet-paneeli

Internet-paneeli koostuu ryhmästä ihmisiä, jotka ovat vapaaehtoisesti lupautuneet jakamaan tietoja itsestään ja mielipiteistään erilaisten kuluttajatutkimusten kautta. Termit internet-paneeli, nettipaneeli ja online-paneeli tarkoittavat käytännössä samaa asiaa, mutta kumpaakaan ei ole vielä vakiinnutettu yleisesti käyttöön. Kuluttajapaneeli on kenties vakiintunut terminä kuvaavaan internet-paneelia paremmin kuluttajien keskuudessa.
Internet-paneeleihin perustuvat tutkimusmetodit ovat kasvattaneet suosiotaan erityisesti kuluttajille tehtävän markkinointitutkimuksen parissa. Usein tutkimusyritykset pyrkivät keräämään myös fokusoituneita paneeleja esimerkiksi yritysten päätöksentekijöistä tai tietyistä toimialoista. 
Internet-paneeleille tyypillisiä piirteitä ovat mm. seuraavat:
• Liittyessään paneeliin kuluttajat luovuttavat paneelin ylläpitäjälle erilaista demografista taustatietoa itsestään ja kulutustottumuksistaan. Tällaisesta taustatiedosta esimerkkejä ovat mm. ikä, perhesuhteet, koulutus ja vuositulot. 
• Paneelin jäseniä palkitaan vastaamisesta. Perinteisesti markkinointitutkimusyritykset ovat pyrkineet tähän erilaisten arvontojen avulla. Tätä nykyä yhä useampi yritys kuitenkin käyttää sitouttamiseen erilaisia pistejärjestelmiä. Käytännössä järjestelmät toimivat niin, että jokaista vastaajaa palkitaan pisteillä vastaamisesta. Pisteiden määrä voi vaihdella esimerkiksi vastaamiseen oletettavasti käytettävän ajan perusteella. Pisteitä kerryttämällä paneelin jäsenet voivat lunastaa erilaisia tuotteita tai lahjakortteja paneelin tarjoajan verkkomyymälästä tai tämän yhteistyökumppaneilta. Jotkut markkinointitutkimusyritykset palkitsevat vastaamisesta myös rahalla.
• Markkinatutkimusalan eettisiä standardeja (mm. ESOMAR) noudattavat yritykset eivät koskaan käytä tutkimusta esimerkiksi myyntiliidien keräämiseen asiakkaalle. Tutkimusdata käsitellään yhtenä kokonaisuutena, eikä yksittäisten vastaajien yhteystietoja näin ollen myydä tutkimuksen tilanneelle yritykselle, vaikka vastaaja ilmoittaisikin olevansa kiinnostunut tämän yrityksen tuotteista tai palveluista. Toimialalla kuitenkin toimii myös yrityksiä, jotka tällaista toimintaa harrastavat.
• Myös panelistien rekrytointiin on kohdistettu paljon kritiikkiä. Luotettavimmat toimijat käyttävät Internet-paneelien rekrytoinnissaan ns. double opt-in periaatetta, jolloin jokaisen jäsenen on erikseen varmistettava halunsa liittyä tutkimuspaneeliin. Toisin sanoen tällöin tutkimuspaneeliin ei voi joutua ns. vahingossa osallistumalla esimerkiksi johonkin Internetissä järjestettävään arvontaan tai kilpailuun.
Julkisuudessa on viime vuosina käyty paljon keskustelua markkinointitutkimusten laadusta, luotettavuudesta ja metodien eettisyydestä. Myös Internet-paneeleita tarjoavat markkinointitutkimusyritykset ovat saaneet kritiikistä osansa. 
Tunnetut internet-paneelipalvelut.
Suomessa toimii useita tunnettuja internet-paneelipalveluja:
Lähteet.
http://m3researchfinland.blogspot.fi/2013/12/internet-paneelit-pahkinankuoressa.html 
https://nettipaneeli.fi
https://www.liidimedia.fi/tiedonkeruupalvelut/
https://kuluttajapaneeli.fi
https://tutkitaan.fi
Fredman Group

Fredman Group (aiemmin Eskimo Finland Oy) on vuonna 1997 perustettu suomalainen yritys, joka valmistaa kotikokeille ja ammattilaisille keittiötarvikkeita ja pakkausratkaisuja. Yritys vaihtoi nimensä vuonna 2016 Fredman Group Oy:ksi.
Yrityksen pääkonttori sijaitsee Espoossa ja tehdas Rauman Lapissa. Fredman Group työllistää Suomessa lähes 80 työntekijää. 
Fredmanin tuotemerkkejä ovat Fredman, Elmu®, Carita® ja Comple®. 
Yhtiön johto.
Konsernin toimitusjohtajana toimii 1. lokakuuta 2020 alkaen Per-Henrik Hagberg. 
Tytäryhtiöt.
Fredman Group -konserniin kuuluu kaksi tytäryhtiötä: 1. heinäkuuta 2016 aloittaneet Fredman Professional Kitchen Oy ja Fredman Operations Oy. 
Historia.
Fredman Groupin juuret ulottuvat vuoteen 1937, jolloin perustettiin Euran Paperi Oy. 1940-luvulla Euran Paperin jalostustehdas siirtyi osaksi A. Ahlström Osakeyhtiötä. Christian Fredman perusti vuonna 1981 paperi- ja kertakäyttötuotteita tarjoavan Certix Ky:n, jonka hän myi vuonna 1991 A. Ahlström Oy:lle. Vuonna 1997 Fredman osti A. Ahlströmiltä Ahlström Kuluttajatuotteet Oy:n, jonka nimi muuttui Euran Kuluttajatuoteet Oy:ksi.
Vuonna 2002 yrityksen nimi muuttui Euracon Oy:ksi, ja samana vuonna Fredmanin pojat Peter ja Clas Fredman tulivat mukaan yrityksen toimintaan. Vuonna 2008 yrityksessä tehtiin sukupolvenvaihdos, minkä yhteydessä Christian Fredman nimitettiin Euracon Oy:n hallituksen puheenjohtajaksi ja veljekset alkoivat johtaa yritystä. Yrityksen nimi muuttui vuonna 2013 Eskimo Finland Oy:ksi. Vuonna 2016 yritykselle annettiin nimeksi perheen sukunimi. Syntyi Fredman Group ja sen kaksi tytäryhtiötä, Fredman Professional Kitchen Oy ja Fredman Operations Oy. 
Maaliskuussa 2024 Fredman kertoi keskittyvänsä tuoteliiketoimintaan ja siirtävänsä Chefstein-palveluliiketoiminnan CGI:lle. Fredman Group Oy:lle tuli myös uusi pääomistaja Korona Invest.
Tuotteet.
Fredman Group Oy kehittää ja valmistaa koti- ja ammattikeittiötuotteita ruoan valmistamiseen, kuljetukseen ja säilytykseen sekä keittiön puhdistamiseen. Eskimo-tuotemerkki jäi historiaan alkuvuonna 2020. Siitä alkaen yritys on valmistanut tuotteita Fredman-brändillä kaikenlaisiin keittiöihin ja valikoiduille sopimusvalmistusasiakkaille. Yrityksen vastuullisuusvision mukaan tuotekehitys suunnataan uusiutuviin raaka-aineisiin ja kierrätettäviin loppumateriaaleihin.
Tunnustukset.
Suomen Yrittäjien aluejärjestö Satakunnan Yrittäjät valitsi vuonna 2013 Eskimo Finlandin Satakunnan Vuoden yrittäjäksi.
Fredman Food Tech -palvelukokonaisuus palkittiin Keskisuomalaisen järjestämässä suomalaisen ravintola-alan kilpailussa Innovaatio-sarjan voittajaksi vuonna 2019.
Ashtabulan siltaonnettomuus

Ashtabulan siltaonnettomuus on Yhdysvalloissa tapahtunut junaonnettomuus. Se tapahtui 29. joulukuuta 1876, jolloin Ashtabula-joen rautatiesilta romahti junan ylittäessä sitä. Edellisen päivän lumimyrskyn vuoksi kiskoilla oli paksut kinokset. Ohion edustajainhuoneen nimittämä tutkintalautakunta totesi raportissaan sillan olleen sortumiskunnossa viimeisten 11 vuoden ajan. Onnettomuuden jälkeen Ashtabulan kaupungin kasvu pysähtyi, kun taas Cleveland ja Lorain kasvoivat suurkaupungeiksi. Kuolleiden joukossa olivat laulaja Philip Bliss ja hänen vaimonsa.
Rautatieonnettomuudet olivat Yhdysvalloissa yleisiä 1800-luvulla, jolloin uusia rataosuuksia rakennettiin nopeasti ja halvalla.
Seuraukset.
Siltayhtiön insinööri Charles Collins löydettiin kuolleena sängystään revolveri kädessä. Hänen oletettiin järkyttyneen syvästi onnettomuudesta ja tunteneen itsensä syylliseksi. Tutkimusten perusteella poliisi piti kuolemaa kuitenkin murhana eikä itsemurhana.
Siltaturma vauhditti Ashtabulan sairaalan rakentamista. Kymmenisen vuotta onnettomuuden jälkeen Lake Shore and Michigan Southern Railway -yhtiö siirtyi käyttämään höyrylämmitystä matkustajavaunuissa vaarallisten puun ja hiilen sijasta.