tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuherruskuukausi Vegasissa

Kuherruskuukausi Vegasissa (engl. "Honeymoon in Vegas") on vuonna 1992 julkaistu komediaelokuva. Elokuvan on ohjannut Andrew Bergman.
Tarina.
Monivuotinen pari lentää Las Vegasiin mennäkseen lopultakin vihille. Mies kuitenkin häviää kasinolla niin ison summan, että joutuu ”lainaamaan” vaimoaan viikonlopuksi mafiamiljonäärille. Screwball-komediaa höystävät Elvis Presleyn laulut ja monet kaksoisolennot.
Näyttelijät.
Lähde: 
Vastaanotto.
Elokuva oli taloudellinen menestys. "Video-oppaassa" vuodelta 1995 Bello Romano antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle neljä tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”erinomainen” tai ”lajivalio”.
The Boys (brittiläinen yhtye)

The Boys on brittiläinen punk-yhtye. Se perustettiin Lontoossa vuonna 1976. Yhtye lopetettiin vuonna 1982, mutta perustettiin uudelleen vuonna 1999. The Boys julkaisi yhteensä neljä albumia vuosina 1977–1982 sekä yhden joulualbumin vuonna 1979 nimellä The Yobs. 
The Boys keikkaili ensimmäistä kertaa Suomessa vuonna 2015. Pojat-yhtye on kääntänyt useita The Boysin kappaleita suomeksi.
Martti Viitala

Martti Viljami Viitala (3. marraskuuta 1922 – 4. marraskuuta 2005) oli suomalainen kuvittaja ja pilapiirtäjä, joka käytti nimimerkkejä "Viljami" ja "Will Martin".
Martti Viitala muutti perheensä kanssa Pirkkalasta Helsinkiin. Jo nuorena Viitala sai tuntumaa lehtialaan, kun hänen isänsä sai paikan Uuden Suomen puuseppänä, äiti toimituksen siivoojana, setä vahtimestarina ja hän itsekin sai työskennellä kesäaikaan lehden lähettinä. Äidin apuna toimituksessa työskennellessään Viitala kaiveli mielellään lehden piirtäjän Erkki Koposen paperikoria, joista usein löytyi Ollin pakinoiden hylättyjä kuvitusluonnoksia.
Ressun lukiolaisena talvisodan alkaessa Martti Viitala lähti vapaaehtoisena rintamalle isoveljensä Ilmarin (s. 1920) mukana. Välirauhan aikana Viitala kävi upseerikoulun kurssin UK57, jonka kurssijulkaisu on paljolti hänen kuvittamansa. Ilmari-veli kaatui jatkosodassa, mutta Martti Viitala kotiutui ja kirjoitti ylioppilaaksi. Hän pääsi opiskelemaan Teknilliseen korkeakouluun, mutta vähävaraisena joutui jättämään opiskelut kesken. Viitala kysyi töitä Veli Giovannilta ja saikin paikan Uuden Suomen sunnuntailiitteen uutena piirtäjänä Pauli Soisalon jälkeen. Jo seuraavana vuonna 1946 Viitala siirtyi Kustannusosakeyhtiö Mantereen palkkalistoille. Se julkaisi muun muassa "100"-nimistä perhelehteä, Taiteen Maailmaa, Viuhkaa sekä lastenlehti Kimmoa, johon Viitala piirsi pari vuotta "Vaaroja päin" - nimistä realistista merirosvoseikkailua. Hän vastasi myös lehden humoristisen nimikkosarjan piirtämisestä, jossa kerrottiin Kimmo-koiran toilailuista. 
Vuoden 1950 paikkeilla Viitala siirtyi Yhtyneiden Kuvalehtien Seuraan paikkaamaan Kari Suomalaisen lähtöä Seurasta Helsingin Sanomiin. Yhtyneissä Viitala piirsi paljon autoaiheisia pilakuvia Tuulilasin ja Seuran liikennesivuille. Martti Viitala piirsi myös nimimerkillä "Will Martin" Buffalo Bill -lehteen.
Eläkepäivillään Martti Viitala laskeskeli julkaisseensa kymmenisen tuhatta kuvaa. Mukaan kuuluu sarja- ja pilakuvien lisäksi muun muassa kirjankuvituksia ja Stipendiaatti-niminen peli.
Fillari-lehti

Fillari-lehti on suomalainen polkupyöräilyn harrastelehti. Se ilmestyi vuonna 2012 seitsemän kertaa ja lehden oman ilmoituksen mukaan painosmäärä oli 13 000–16 000. Vuonna 2012 lehteä kustansi RideMedia Oy ja päätoimittajana toimi Janne Lehti. Vuonna 2022 lehden kustantaja on 100rpm Media Oy ja päätoimittajana toimii Ilkka Järvimäki.
Keski-Banat

Keski-Banat () on piirikunta Baanaatin alueella Vojvodinan itsehallinnollisessa provinssissa Serbiassa. Piirikunnassa asuu noin 190 000 ihmistä. Zrenjanin on piirikunnan hallintokeskus.
Kunnat.
Piirikunta jakautuu viiteen kuntaan:
Tapio Yli-Karro

Hannu Tapio Yli-Karro (s. 11. lokakuuta 1953 Rauman mlk) on suomalainen jalkapalloerotuomari. Hän toimi kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n avustavana erotuomarina vuosina 1990–1998. Yli-Karro oli mukana vuoden 1994 MM-kisoissa Yhdysvalloissa. Hän on pietarsaarelaisen Arne Erikssonin lisäksi ainoa miesten maailmanmestaruuskilpailuiden lopputurnauksessa esiintynyt suomalainen.
Yli-Karro toimi urallaan avustavana erotuomarina yhteensä 58:ssa kansainvälisessä ottelussa. Näistä 21 oli A-maaotteluja, 2 Mestarien liigan sekä 13 muiden Eurocupien otteluja. Vuonna 1993 Yli-Karro oli avustavana erotuomarina kuudessa alle 20-vuotiaiden MM-kisojen ottelussa Australiassa, mukaan lukien turnauksen toinen välieräottelu sekä finaali.
SPL:n Satakunnan piiri on palkinnut Yli-Karron hänen elämäntyöstään "Tauno Takala -palkinnolla" vuonna 2009. Hän toimi myös piirin puheenjohtajana vuosina 1999–2001. Lisäksi Yli-Karro on ollut kunto- ja kestävyysurheilutapahtuma Kalevan Kierroksen puheenjohtajana.
Tapio Yli-Karro työskenteli rehtorina Säkylän yhteiskoulussa, kunnes eläköityi vuonna 2016.
Ronald Westrén-Doll

Ronald Alexander Eugen Dietrich Westrén-Doll, "Ronkki" (23. heinäkuuta 1927 Helsinki – 17. syyskuuta 1980) oli suomalainen kuvittaja ja pilapiirtäjä.
Westrén-Doll piirsi ohuella tussikynällä kaunista viivaa. Ville Hännisen mukaan hän oli taitavimpia 1960–1970-luvun piirtäjistä, mutta hänen lahjojaan ei käytetty kunnolla hyväksi. 
Westrén-Dollin sukujuuret ovat Alankomaista ja Virosta. Taiteilijan itsensä kertoman mukaan rotterdamilainen merikapteeni haaksirikkoutui 1703 Viron rannikolle ja jäi maahan asumaan. Ruotsinkielisen koulun käytyään Westrén-Doll pääsi 1945 opiskelemaan Ateneumiin, aluksi kahdeksi vuodeksi sen iltakouluun ja sitten kolmeksi vuodeksi koulun graafisen taiteen osastolle.
Westrén-Doll kulutti pari vuotta Tukholmassa etsien töitä, joita lopulta saikin pilalehti "Strixistä", joka pian yhdistyi "Söndags-Nisse"-lehden kanssa. Hänen piirroksiaan julkaistiin myös silloisissa aikakauslehdissä, kuten "OBSissa".
Westrén-Doll avioitui ja palasi Helsinkiin vuonna 1953, ja seuraavana vuonna Ilmari Turja palkkasi hänet vastaperustettuun "Uuteen Kuvalehteen". Hän oli tutustunut Turjaan jo ennen Ruotsiin lähtöään toimiessaan "Suomen Kuvalehdessä" kesätöissä taittajana. "Uudessa Kuvalehdessä" Westrén-Doll toimi lehden taittajana, kuvittajana ja satunnaisesti myös pilapiirtäjänä yhteensä yhdeksän vuotta, kunnes lehti lakkautettiin 1963. Hän siirtyi "Apu"-lehteen, jossa hän työskenteli 1960-luvun loppuun. Hänet irtisanottiin "Avusta", ja 1970-luvulla hän jäi sairauseläkkeelle. Töiden vähyys "Avussa" edesauttoi alkoholiongelmaa, johon siihen aikaan ei suhtauduttu paheksuvasti. Westrén-Dollia oli 1950-luvulla pyydetty "Helsingin Sanomiin" taiteelliseksi johtajaksi, mutta hän torjui tarjouksen ongelmansa tunnistaen, ja tehtävä meni Henrik Tikkaselle. Jonkin verran Westrén-Doll teki kuvituksia myös "Me-lehteen".
Westrén-Doll tekstasi Tinttiä, ainakin "Yksisarvisen salaisuuden". Hän kuvitti kolmetoista kirjaa ja piti piirrosnäyttelyn 1978.
Westrén-Dollin piirroksia on muun muassa Valtion taidemuseon kokoelmissa.
Uskottu mies

Uskottu mies on luottohenkilö, joka voidaan määrätä tilapäisesti toisen henkilön edunvalvojaksi, silloin kun tämä ei syystä tai toisesta itse kykene hoitamaan asioitaan tai jotakin tiettyä asiaa. Uskottua miestä voidaan tarvita tilapäisiin perunkirjoitus-, jako- ja katselmustoimituksiin. Hän voi toimia myös konkurssipesän velkojien valitsemana tai oikeuden määräämänä hallinnonhoitajana. Uskottuja miehiä tarvitaan myös maanmittaustoimituksen maallikkojäseninä. 
Uskottu mies maanmittaustoimituksessa.
Kiinteistötoimituksen (maanmittaustoimituksen) tekevät toimitusmiehinä toimitusinsinööri ja kaksi kunnan uskottua miestä. Maanmittaustoimitusten uskotut miehet ovat toimitusmiehistön ns. maallikkojäseniä. Toimitusinsinööri voi tehdä pääosan maanmittaustoimituksista (mm. lohkominen, rajankäynti, halkominen) ilman uskottuja miehiä. Uskotut miehet kutsutaan toimitukseen mukaan, mikäli toimitusinsinööri katsoo sen tarpeelliseksi tai jos joku toimitukseen osallistuvista asianosaisista vaatii uskottujen miesten kutsumista.
Kiinteistötoimitusten uskotuiksi miehiksi kunnanvaltuusto valitsee valtuustokautta vastaavaksi ajaksi vähintään kuusi henkilöä. Uskotuista miehistä on voimassa, mitä kuntalaissa on säädetty kunnallisista luottamushenkilöistä. Vaalikelpoisuutta koskee se, mitä käräjäoikeuden lautamiehistä on säädetty. Uskottujen miesten tulee olla paikkakunnan olot tuntevia ja kiinteistöasioihin perehtyneitä.
Faboideae

Faboideae on hernekasvien (Fabaceae) heimon alaheimo. Se sisältää yli kaksi kolmannesta tunnetuista hernekasveista: 503 sukua ja lähes 14 000 lajia. Kasvumuodoltaan Faboideae-lajit voivat olla ruohoja, pensaita, liaaneja tai puita.
Jack Bender

Jack Bender on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvaohjaaja, näyttelijä, televisiotuottaja ja käsikirjoittaja. Bender toimi vastaavana tuottajana televisiosarjassa "Lost". Hän myös ohjasi sen 42 jaksoa joista tärkeimpänä sarjan viimeisen osan. Bender on toiminut ohjaajana myös muissa suosituissa televisiosarjoissa, kuten "Sopranosissa", "Carnivàlessa" ja "Aliasissa". 
Vuonna 2016 Bender sai parhaan draamasarjan ohjauksen Primetime Emmy -ehdokkuuden jaksosta "The Door" sarjasta "Game of Thrones".
Jim Carlton

James Joseph ”Jim” Carlton AO (13. toukokuuta 1935 – 25. joulukuuta 2015) oli australialainen poliitikko. Hän syntyi Sydneyssä ja valmistui Bachelor of Science -arvolla Sydneyn yliopistosta. Hän aloitti poliittisen uransa Sydney University Liberal Clubissa, jonka puheenjohtajaksi hän myöhemmin nousi.
Carlton oli John Carrickin seuraaja Uuden Etelä-Walesin liberaalipuolueen pääsihteerinä. Hänet valittiin Australian edustajainhuoneeseen vuonna 1977, ja hän toimi vuosina 1982–1983 Australian terveysministerinä. Hän istui puolustusalavaliokunnassa ulkoasiain, puolustuksen ja kaupan yhteisvaliokunnassa. Hän toimi useaan otteeseen varjoministerinä oppositiossa, esimerkiksi puolustusvarjoministerinä vuosina 1989–1990. Carlton erosi parlamentista tammikuussa 1994.
Carlton toimi vuosina 1994–2001 Australian Punaisen Ristin pääsihteerinä. Hän oli Melbournen yliopiston Julkisen politiikan keskuksen ammattilaisfellow ja Australian Strategic Policy Instituten valtuuston jäsen. Hänet nimitettiin Australian ritarikunnan upseeriksi vuonna 2001 työstään Punaisessa Ristissä ja parlamentissa.
Wylie Gibbs

Wylie Talbot Gibbs (s. 26. heinäkuuta 1922) on australialainen poliitikko ja lääkäri. Hän syntyi Queenslandissa ja opiskeli Ipswich Boys' Grammar Schoolissa ja Queenslandin yliopistossa. Hän on työskennellyt kirurgina. Hänet valittiin Australian edustajainhuoneeseen Bowmanin vaalipiiristä liberaalina vuonna 1963; hän voitti Jack Comberin.
Vuonna 1969 Gibbs menetti paikkansa Leonard Keoghille. Hänestä tuli Australian Pharmaceuticals Manufacturers' Associationin toimeenpaneva johtaja.
Freyung

Freyung on kaupunki Baijerin osavaltiossa Saksassa. Kaupungissa asui vuoden 2020 lopussa 7 135 asukasta ja sen pinta-ala on 48,64 neliökilometriä. Kaupungista on kotoisin mäkihyppääjä Severin Freund.
Servet Pëllumbi

Servet Pëllumbi (s. 14. joulukuuta 1936 Korçë) on albanialainen poliitikko. Hän toimi maansa parlamentin puhemiehenä aikavälillä 30. huhtikuuta 2002 – 3. syyskuuta 2005. Hän on vaikuttanut Albanian työn puolueessa ja sitten Albanian sosialistisessa puolueessa.
Pëllumbi opiskeli vuosina 1955–1960 filosofiaa Leningradin yliopistossa ja opetti siellä sittemmin itse.
Ponderosapöllönen

Ponderosapöllönen ("Psiloscops flammeolus" eli "Otus flammeolus") on pieni, yöaikaan saalistava pöllölintu. 
Koko ja ulkonäkö.
Ponderosapöllösen koko on noin 15 cm ja siipiväli 36 cm. Uroksen ja naaraan erottaa painosta. Naaraat ovat suurempia, 62–65 grammaa, koiraat noin 50–52 grammaa. Tieteellinen lajinimi "flammeolus" johtuu siitä, että sillä on liekkimäisiä merkkejä naamallaan (Bremiller, 2003). 
Ulkonäöltään ponderosapöllönen muistuttaa lännenkirkupöllöstä, mutta painaa vain neljänneksen siitä, ja sen korvatupsut ovat pienet, tuskin näkyvät. Sen silmät ovat tummat, ja sillä on erilainen ääni kuin lännenkirkupöllöllä. Se ääntelee sarjalla melko matalia yksi- tai kaksitavuisia huhuiluja. 
Levinneisyys.
Ponderosapöllösen pesimäalue ulottuu Brittiläisestä Columbiasta Yhdysvaltojen länsiosan kautta Keski-Meksikoon. Se on neotrooppinen muuttolintu ja talvehtii Yhdysvaltojen eteläpuolella, mutta myös Etelä-Texasissa, Arizonassa ja Kaliforniassa. Toisin kuin monet pöllöt, se muuttaa syksyllä pois Kanadasta ja Yhdysvalloista. Talvella niitä tavataan Keski-Amerikassa alueella, joka ulottuu Meksikosta Guatemalaan ja El Salvadoriin. Ne lähtevät pesimäalueeltaan elokuussa kohti talvehtimisalueita ja palaavat pesimään huhtikuun lopulla ja toukokuun alussa.. 
Pesintä.
Ponderosapöllönen tekee pesän puunkoloihin, ja se munii 2–4 munaa, joita se hautoo 26 päivää. Poikaset alkavat saalistaa itsenäisesti noin 25–32 päivän ikäisinä. Ne eivät pesi muualla kuin puunkoloissa. Naaraat yleensä valitsevat kolon, joka on ollut aiemmin tikan pesä. Pesä on paljas, eikä siinä ole mitään pehmustetta. Se muodostaa lisääntyviä pareja pesivien ryhmien välisille tyhjille alueille. Ne pesivät yleensä kerran vuodessa. Muiden petolintujen tavoin ne elävät pitkään ja pesintä onnistuu hyvin. Pesimäaikaan urokset hankkivat naaraalle ravintoa.
Pesimäpaikka on Länsi-Yhdysvalloissa ja -Kanadassa yleensä vanha avoin keltamänty- tai douglaskuusimetsä. Joskus ne saattavat pesiä myös lehtimetsässä, jossa on jonkin verran havupuita. 
Ravinto.
Ne syövät melkein pelkästään hyönteisiä, mutta hyvin satunnaisesti myös pieniä nisäkkäitä, kuten päästäisiä. Niiden syömät hyönteiset ovat lähinnä pieniä perhosia, joko yö- tai päiväperhosia. Ne syövät myös sirkkoja ja kovakuoriaisia.
Suojelutilanne.
IUCN:n (International Union for the Conservation of Nature) luettelossa ponderosapöllönen on elinvoimainen, mutta joillakin alueilla populaatio saattaa olla pienenemässä.
Highlander 2 – Paluu

Highlander 2 – Paluu (engl. "Highlander II: The Quickening") on vuonna 1991 julkaistu fantasia-/scifi-toimintaelokuva ja jatko-osa elokuvalle "Highlander – kuolematon". Elokuvan pääosia esittävät Christopher Lambert, Sean Connery, Virginia Madsen, Michael Ironside, Allan Rich, John C. McGinley, Philip Brock ja Jimmy Murray. Elokuvan on ohjannut Russell Mulcahy. 
Elokuva kuvattiin Ranskassa, Argentiinassa ja Britanniassa. Vuonna 1995 elokuvasta ilmestyi leikkaamaton "Renegade" -versio, johon oli lisätty ja poistettu kohtauksia. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti, mutta sai jatko-osan "" (1994).
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Suomen Filmiteollisuus (SF)

Suomen Filmiteollisuus (SF) Oy on suomalainen elokuvatuotantoyhtiö, joka perustettiin 2001.
Yhtiönimi Suomen Filmiteollisuus Oy siirtyi vuonna 2005 ohjaaja Markku Pölösen ja hänen vaimonsa Satu Sadinkankaan omistukseen. He ostivat oikeudet SF-nimeen elokuvaohjaaja Jari Niemiseltä. He omistavat myös Kontiolahdella, Pohjois-Karjalassa toimivan Selkie Filmi Oy:n, ja Markku Pölönen omistaa tuottaja Kari Saran kanssa Fennada Filmi Oy:n, joka tuottaa Pölösen pitkiä teatterielokuvia.
Kehäkukat

Kehäkukat ("Calendula") on kasvisuku asterikasvien heimossa. Siihen kuuluu 12 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Makaronesiassa sekä Välimeren alueelta Lounais-Aasiaan, Iraniin ja Pakistaniin.
Lajeja.
Tarhakehäkukka on koristekasvina tunnettu laji, jonka alkuperäalue on tuntematon. Se on 20–50 senttimetriä korkeaksi kasvava yksivuotinen ruoho, jolla on suuret keltaiset tai punakeltaiset kukkamykeröt.
Tolmatšovo

Tolmatšovo () on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Leningradin alueen Lugan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Laukaanjoen varrella 15 kilometriä Lugasta pohjoiseen. Taajaman kautta kulkee Hatsinan ja Lugan välinen rautatie. Asukkaita on 3 200 henkeä (vuonna 2010)
Taajamassa toimii metallitehdas, teräsbetonirakennetehdas ja rehutehdas. Palveluihin kuuluu musiikkikoulu, kulttuuritalo ja kirjasto. Lähistöllä Zatišjen kartanossa on asunut kirjailija Mihail Saltykov-Štšedrin.
Historia.
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1858 Pietarin ja Varsovan välistä rautatietä rakennettaessa. Aluksi sen nimenä oli Preobraženskajan asema seudulla majailleen Preobraženskin rykmentin mukaan. Vuonna 1920 se nimettiin Tolmatšovoksi Venäjän kansalaissodan sankarin Nikolai Tolmatšovin mukaan. Vuonna 1938 Tolmatšovosta tuli kaupunkimainen taajama.
Asutuskeskukset.
Tolmatšovon kuntaan kuuluvat keskustaajaman lisäksi seuraavat asutuskeskukset: kylät Baltijets, Bankovo, Bežany, Boloto, Bolšije Krupeli, Bolšoje Zamošje, Dolgovka, Gobžitsy, Imenitsy, Jaštšera, Karaulka, Kemka, Krasnyje Gory, Muraveino, Nataljino, Novyje Krupeli, Ostrovenka, Pelkovo, Peretšitsy, Polja, Pustyn, Razliv, Sabo, Sitenka, Srednije Krupeli, Tabor, Turovka, Vettšiny, Vjaz, Vysokaja Griva, Zamostje, Zaozerje, Zapolje, Želtsy, Zolotaja Gorka, Ploskojen taajama, Živoi rutšein lomakylä, Turbaza ja Železo.
Lemusajoki

Lemusajoki () on Laukaanjoen sivujoki Leningradin alueen Volossovan piirissä Venäjällä. Sen pituus on 48 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 839 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Isvaran kuntaan kuuluvan Lemusan (ven. Limoža) kylän luota ja virtaa laajan metsäalueen läpi etelään yhtyen Laukaanjokeen Hotnežan kylän tienoilla. Joen suussa on toinen Lemusan kylä (ven. Lemovža). Tärkeimmät sivujoet ovat Tšornaja, Izvarka, Repolka, Hmelenka, Belka ja Verjažka.
Ruutainjoki

Ruutainjoki () on Laukaan sivujoki Leningradin alueen Volossovan piirissä Venäjällä. Sen pituus on 60 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 526 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Suuren-Ruudan kylän luota ja virtaa laajan metsäalueen läpi etelään yhtyen Laukaanjokeen Sabskin alapuolella. Tärkeimmät sivujoet ovat Uhora, Uhta ja Sumka.
Louise Mushikiwabo

Louise Mushikiwabo (s. 23. lokakuuta 1957) on ruandalainen poliitikko. Hän toimi maansa ulko- ja yhteistyöministerinä 4. joulukuuta 2009 lähtien lokakuuhun 2018 saakka. Ministeritehtävänsä jälkeen Mushikiwabo on vuoden 2019 alusta johtanut pääsihteerinä Pariisista käsin toimivaa ranskankielisten maiden järjestö Organisation Internationale de la Francophonieta.
Ulkoministerinä Mushikiwaboa edelsi tehtävässä Rosemary Museminali ja hänen seuraajansa on Richard Sezibera.
Mushikiwabo opiskeli Ruandan kansallisessa yliopistossa ja Delawaren yliopistossa. Poliittisesti hän on edustanut Ruandan isänmaallista rintamaa. 
Mushikiwabon veli Lando Ndasingwa oli ainoa tutsiministeri viimeisessä Juvénal Habyarimanan hallituksessa; hänet surmattiin Ruandan kansanmurhan alussa vuonna 1994.
Rosonajoki

Rosonajoki () on Narvanjoen suun ja Laukaanjoen yhdistävä joki Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa Venäjällä. Sen pituus on 26 kilometriä ja leveys 65–130 metriä.
Joki on syntynyt jääkauden loppuvaiheessa Narvajoen uomaksi. Sen laskusuunta vaihtelee. Narvanjoen ollessa korkealla Rosonajoki virtaa Laukaanjokeen ja vastaavasti Laukaanjoen tulviessa virtaus kääntyy Narvajokeen.
Rosonajoen varsilla on asunut ortodoksisia inkerikkoja ja luterilaisia inkerinsuomalaisia. Tarton rauhan jälkeen osa alueesta kuului Viron Inkeriin.
Klooriasetaldehydi

Klooriasetaldehydi ( C2H3ClO) on aldehydi ja asetaldehydin johdannainen. Yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisessa synteesissä ja puun kuoren poistoon. 
Ominaisuudet ja reaktiivisuus.
Klooriasetaldehydi on huoneenlämpötilassa nestemäistä pistävänhajuista nestettä. Se liukenee hyvin orgaanisiin liuottimiin ja veteen ja vesiliuoksissa se muodostaa hemihydraatin. Yhdiste on hyvin reaktiivinen ja sen reaktiot ovat tyypillisiä sekä aldehydeille että klooratuille orgaanisille yhdisteille. Vedettömänä yhdiste kondensoituu syklisiksi trimeereiksi ja tetrameereiksi. Siitä muodostuu melko helposti myös asetaaleja. Yhdiste hapettuu voimakkaiden hapettimien vaikutuksesta kloorietikkahapoksi. Hapettumista katalysoivat kobolttisuolat. Klooriasetaldehydin klooriatomi reagoi nukleofiilien, kuten ammoniakin tai amiinien kanssa, nukleofiilisella substituutiolla. Reaktiota nopeuttaa aldehydiryhmän elektroneja puoleensa vetävä eli induktiivinen vaikutus.
Valmistus.
Ensimmäisen kerran yhdistettä valmisti K. Natterer vuonna 1882 kuumentamalla oksaalihapon kanssa klooriasetaldehydin dietyyliasetaalia. Nykyään pääasiallinen valmistusmenetelmä on vinyylikloridin vesiliuoksen klooraus tai asetaldehydin tai paraldehydin klooraus. Vinyylikloridiprosessin etuna on kvantitatiivisuus sillä asetaldehydiä kloorattaessa muodostuu myös diklooriasetaldehydiä ja triklooriasetaldehydiä. Näin saadut tuotteet puhdistetaan tislaamalla ja ovat hydraatteja. Vedetöntä klooriasetaldehydiä tuotetaan hydraateista kuumentamalla oksaalihapon läsnä ollessa.
ClCH=CH2 + Cl2 + H2O → ClCH2CHO + 2 HCl
Käyttö.
Klooriasetaldehydiä käytetään tyypillisesti vesiliuoksena, koska puhtaan yhdisteen eristäminen on kallista. Yhdistettä käytetään lääkeaineiden ja väriaineiden synteesissä. Esimerkiksi reaktio tiourean kanssa johtaa 2-aminotiatsoliin, joka on hyödyllinen lääkkeiden ja värien valmistuksessa. Klooriasetaldehydistä tuotetaan myös muita farmaseuttisia tuotteita, kuten statiineja ja desinfiointiaineena käytettävää fenfuraamia. Siitä valmistetaan myös aromiaineita ja maatalouskemikaaleja, esimerkiksi kasvien kasvun säätelyyn käytettävää tidiatsuronia. Yhdistettä voidaan käyttää myös tukkipuiden kaarnan poistamiseen.
Myrkyllisyys.
Klooriasetaldehydi on myrkyllistä ja ärsyttää ihoa, silmiä ja hengityselimiä. Yhdiste muodostaa additiotuotteita DNA:n kanssa ja on siten mutageeninen ja mahdollisesti myös karsinogeeninen. Klooriasetaldehydiä muodostuu ihmisen elimistössä vinyylikloridin ja 1,2-dikloorietaanin aineenvaihduntatuotteena.
Alexander Tawitz

Alexander Tawitz (19. lokakuuta 1879 Pietari – 1. tammikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, pilapiirtäjä, sarjakuvantekijä ja mainospiirtäjä.
Virolaissyntyinen Alexander Tawitz pakeni Venäjän vallankumousta Pietarista Helsinkiin ja nousi 1920- ja 1930-luvuilla Suomen pilapiirtäjien parhaimmistoon. Hänen piirtämänsä ja Veli Giovannin käsikirjoittama sarjakuva "Junnu Kivanen" ilmestyi "Suomen Kuvalehdessä". Tawitzista tuli vakiopiirtäjä myös Veli Giovannin "Pilajuttuja ja piirroksia" -taskukirjasarjaan, jonka kannet olivat miltei aina hänen käsialaansa. Useimmat Veli Giovannin tuottamat sarjat vuoteen 1929 saakka olivat Tawitzin piirtämiä. Hän teki kuvia myös ensimmäiseen suomalaiseen sarjakuvalehteen "Kalle Viksariin" sekä "Joulukärpäseen" ja "Tuulispäähän".
Orchidoideae

"Orchidoideae" on yksi kämmekkäkasvien ("Orchidaceae") alaheimoista. Sen lajeilla on tyypillisesti juurimukuloita.
Sukuja.
"Orchidoideae"-alaheimoon kuuluu 208 sukua ja 3755 lajia, mikä on noin kuudesosa kaikista tunnetuista kämmekkäkasveista. Siihen kuuluvia lajeja kasvaa suuressa osassa maailmaa, ei kuitenkaan arktisilla alueilla ja Afrikan, Aasian ja Australian aavikkoalueilla. Suurimmat suvut lajimäärineen:
Pienempiä sukuja:
Maire Pohjanheimo

Maire Pohjanheimo (o.s. "Tammenlaakso"; s. 14. maaliskuuta 1928 Askainen) on suomalainen säveltäjä, sanoittaja ja harmonikansoittaja. Pohjanheimo on soittanut haitaria Turuttaret-nimisessä naistriossa 1970- ja 1980-luvuilla. Hän on säveltänyt ja sanoittanut Vera Teleniukselle kappaleen "Yön laulajatar".
Landon Liboiron

Landon Liboiron on kanadalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa "" (Declan) ja "Terra Nova" (Josh Shannon).
Liboiron kasvoi maatilalla Jennerissä, Albertan provinssissa. Hän halusi jo lapsena näyttelijäksi ja kävi taiteilijaäitinsä kuljettamana Vancouverissa harjoituksissa ja koekuvauksissa. Hän sai Rosie Awardin, albertalaisen elokuva- ja televisioalan palkinnon, roolistaan vuoden 2008 televisioelokuvassa "Mayerthorpe".
Liboiron esitti Declan Coynea "Degrassi: The Next Generation" -nuortensarjan yhdeksännellä ja kymmenennellä tuotantokaudella. Hänen roolisuorituksensa huomioitiin Gemini-palkintoehdokkuudella.
Vuonna 2010 Liboiron valittiin näyttelemään Josh Shannonia, pääosaperheen teini-ikäistä poikaa, Steven Spielbergin tuottamassa suuren budjetin tieteissarjassa "Terra Nova". Sarja esitettiin Yhdysvalloissa syyskaudella 2011, mutta sitä ei uusittu toiselle tuotantokaudelle.
Vuodesta 2013 lähtien Liboiron on esittänyt Peter Rumancekia Netflixin alkuperäissarjassa "Hemlock Grove".
Jeffrey Ntuka

Jeffrey Ntuka-Pule (10. toukokuuta 1985 Polokwane, Etelä-Afrikka – 21. tammikuuta 2012 Kroonstad, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. 
Ntuka edusti urallaan seuratasolla belgialaista KVC Westerlota (2003–2008) sekä eteläafrikkalaisia Kaizer Chiefsiä (2008–2010) ja Supersport Unitedia (2010–2011). Etelä-Afrikan maajoukkueessa hän pelasi viisi ottelua.
Ntuka kärsi elämänsä aikana alkoholiongelmista. Hän kuoli puukotuksen uhrina yökerhossa Kroonstadissa.
Falkland Islands Defence Force

Falkland Islands Defence Force (FIDF) on Falklandinsaarten vapaaehtoinen puolustusorganisaatio, jota saarelaiset pitävät yllä. FIDF vastaa Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimien kanssa saarten turvallisuudesta.
Falklandinsaarten hallinto vastaa täysin saarilla asuvista henkilöistä koostuvien joukkojen 400 000 punnan rahoituksesta. Ne on järjestetty vastaamaan kevyesti aseistettua jalkaväkikomppaniaa, jonka koulutus ja käytön suunnittelu vastaa Britteinsaarten muiden joukkojen koulutusta ja hallinnon tarpeita. Merijalkaväen sotilasmestari toimii joukkojen koulutuksen ohjaajana. Joukkojen johtajana toimii majurin arvoinen saarelainen apunaan sotilasmestarin arvoinen saarelainen.
Joukot saavat koulutusta tiedustelussa, tarkka-ammunnassa, konekiväärin käsittelyssä, lähitaistelussa, maihinnousussa ja tukitoimissa. Se kykenee torjumaan laittoman kalastuksen aiheuttaman uhan sekä etsintä- ja pelastuspalveluun saarten alueella.
Historia.
Falklandinsaarten ensimmäinen vapaaehtoisyksikkö perustettiin Krimin sodan aikana 1854 Venäjän mahdollisen hyökkäyksen varalta. Yksiköllä ei kuitenkaan ollut vielä virallista nimeä, ja se toisinaan tunnettiinkin Stanley Volunteers -nimisenä. Nykyinen yksiköllä on kuitenkin katkeamattomat perinteet aina vuoteen 1892, kun vuotta aiemmin chileläisen kapinallisryhmittymän alus oli Stanleyssä telakalla. Aluksella olleet 200 aseistettua sotilasta koettiin uhaksi, jolloin kuvernööri Roger Goldsworthy määräsi vapaaehtoisyksikön muodostettavaksi. Ensimmäiset vapaaehtoiset värväytyivät siten kesäkuussa 1892 kuvernöörinpalatsissa.
Ensimmäisessä maailmansodassa vapaaehtoiset miehittivät vartiopaikat kaikkialla saarilla ja 36 saarelaista värväytyi Britannian armeijaan. Sodan päätyttyä Falkland Islands Volunteers sai nykyisin käytössä olevan nimensä Falkland Islands Defence Force. Yksikkö asetettiin toisessa maailmansodassa liikekannalle, jolloin se taas miehitti vartiopaikat. Samalla asetettiin liikekannalle uusi kevyt aseinen yksikkö. Vuonna 1939 saarelle saapui englantilaissyntyisten Argentiinassa asuvien muodostama yksikkö Tabaris Highlanders, joka viipyi ainoastaan pari kuukautta. Sodan päätyttyä saarella palvelleiden merijalkaväen yksiköiden ansiosta FIDF otti käyttöön merijalkaväen asepuvun sekä koulutuksen.
Falkland Islands Defence Force asetettiin liikekannalle 1. huhtikuuta 1982 täydentämään saarella ollutta merijalkaväen osastoa Argentiinan maihinnousun uhatessa. Seuraavana päivänä kuvernööri Rex Hunt määräsi joukot antautumaan. Argentiina takavarikoi kaikki FIDF:n hallussa olleet aseet ja teki yksiköstä laittoman. Falklandin sodan kestäessä osaa joukkoihin liittyneistä pidettiin kotiarestissa Fox Bayssä. Yksikkö perustettiin uudelleen 1983.
Poimuvita

Poimuvita ("Potamogeton crispus") on lapavitojen sukuun kuuluva uposkasvi. 
Poimuvidan varsi on 25–100 senttimetriä pitkä ja litteä. Sen pitkulaiset lehdet ovat 3–9 cm pitkät, 0,5–1,2 cm leveät. Lehdet ovat poimuiset ja sahalaitaiset, väriltään ruskeat tai vihreät. Tähkäkukinto on harsu ja sen perä käyrä.
Suomessa poimuvita kasvaa rehevissä järvissä matalassa tai melko syvässä vedessä. Se on maassa harvinainen laji, jota tavataan Ahvenanmaalla, Lohjan seudulla ja Hämeessä.
Roger Gracie

Roger Gracie Gomes (s. 26. syyskuuta 1981 Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialainen brasilialaisen jujutsun harjoittaja ja uransa lopettanut vapaaottelija. Hän on entinen ONE Championshipin alemman raskaansarjan mestari.
Roger kuuluu tunnettuun Gracien sukuun. Hänen isoisänsä on brasilialaisen jujutsun kehittäjä Carlos Gracie. Roger on voittanut brasilialaisen jujutsun maailmanmestaruuden neljätoista kertaa. Hän päätti jujutsun kilpauransa heinäkuussa 2017.
Vapaaottelu.
Gracie otteli ensi kerran -tapahtumassa 2. joulukuuta 2006 Ron Watermania vastaan. Ottelu päättyi Gracien voittoon käsilukolla ensimmäisessä erässä. Seuraavan kerran Gracie otteli vuonna 2008 Japanissa, -tapahtumassa. Hän voitti uransa toisen ottelun Yuki Kondoa vastaan myöskin ensimmäisessä erässä. 
Strikeforce.
Toukokuussa 2009 Strikeforce vahvisti tekevänsä moniotteluisen sopimuksen Gracien kanssa. Lopulta vuotta myöhemmin Gracie otteli uransa kolmannen ottelun Strikeforce-organisaation järjestämässä -tapahtumassa entistä UFC:n raskaansarjan mestaria Kevin Randlemania vastaan. Gracie onnistui lopulta voittamaan ottelun toisessa erässä kuristuksella. Gracie voitti myös neljännen ottelunsa kuristuksella Trevor Prangleyta vastaan -tapahtumassa vuonna 2011. Kesäkuussa 2011 Gracie joutui vetäytymään heinäkuun -tapahtumaan suunnitellusta ottelusta Strikeforcen alemman raskaansarjan entistä mestaria Muhammed Lawalia vastaan loukkaantumisen vuoksi. Muutamaa päivää myöhemmin kaksikon ottelu siirrettiin 10. päivälle syyskuuta 2011. Gracie hävisi ottelun ensimmäisessä erässä tyrmäyksellä.
10. helmikuuta 2012 GracieMag ilmoitti Twitterissä Gracien tehneen sopimuksen UFC:n kanssa ja harjoittelevan ennen avausotteluaan Anderson Silvan kanssa. Kaksi päivää myöhemmin UFC:n puheenjohtaja Dana White tyrmäsi huhut sopimuksesta. Gracie päätti sitä vastoin siirtyä ottelemaan painoluokkaa alemmaksi ja otteli ensimmäisen kerran keskisarjassa Keith Jardinea vastaan. Ottelu käytiin -tapahtumassa 14. heinäkuuta 2012. Gracie voitti ottelun tuomariäänin.
UFC.
Strikeforcen lakkautumisen myötä UFC ilmoitti valitsevansa organisaatiosta kaksikymmentä ottelijaa UFC:hen. Gracie oli yksi heistä, jonka myötä hänestä tuli neljäs UFC:ssä otellut Gracie-suvun jäsen. Maaliskuussa Gracien julkistettiin ottelevan ensimmäisen UFC-ottelunsa Tim Kennedyä vastaan 6. heinäkuuta 2013 UFC 162 -tapahtumassa. Gracie hävisi ottelun yksimielisellä päätöksellä. Tapahtuman jälkeen hänet vapautettiin sopimuksesta.
ONE Championship.
Gracie sai uuden sopimuksen ONE Championshipin kanssa ja palasi tämän myötä takaisin keskisarjasta alempaan raskaaseensarjaan. Hän otteli ensi kerran joulukuussa 2014 "ONE FC 23: Warrior's Way" -tapahtumassa, sitten vapauduttuaan UFC:stä. Gracie kohtasi James McSweeneyn, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä kolmannessa erässä.
Gracie otteli seuraavan kerran toukokuussa 2016 Michal Pasternakia vastaan ONE Championshipin alemman raskaansarjan mestaruudesta. Gracie voitti mestaruuden kuristuksella ensimmäisessä erässä. Kamppailun jälkeen Gracie ilmoitti tavoitteekseen voittaa myös keskisarjan mestaruuden. Lopetettuaan jujutsun kilpauransa hän päätti samalla myös vapaaottelu-uransa.
Fosforit

Fosforit () on EuroChem (ven. JevroHim) -konserniin kuuluva yritys Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Se valmistaa fosforilannotteita ja rehufosfaattia.
Jaaman piirin fosforiittiesiintymät löydettiin vuosina 1950–1952 suoritetuissa maaperätutkimuksissa. Neuvostoliiton ministerineuvosto teki lopullisen päätöksen kaivoksen avaamisesta maaliskuussa 1961. Kaivos- ja rikastamokombinaatti Fosforit aloitti fosforiittijauhon tuotannon joulukuussa 1963. Vuonna 1969 sen yhteyteen alettiin rakentaa kivennäislannoitetehdasta, jonka ensimmäinen vaihe valmistui vuonna 1972 ja toinen vuonna 1979. Vuosina 1973–1980 rakennettiin kolmivaiheinen fosforihapon ja monoammoniumfosfaatin tuotantolaitos. Vuonna 1977 alettiin tuottaa myös rikkihappoa.
Vuonna 2001 Fosforitista tuli osa kaivos- ja kemian teollisuuteen erikoistunutta EuroChem-konsernia. Nykyään se on yksi Venäjän suurimmista fosforilannoitteiden tuottajista. Yhtiön oman kaivoksen kapasiteetti on 6,2 miljoonaa tonnia fosforiittimalmia ja tehtaan kapasiteetti 150 000 tonnia fosforiittijauhoa vuodessa. Esiintymän kooksi arvoidaan yli 300 miljoonaa tonnia. Noin 80 % tuotannosta viedään Länsi-Eurooppaan, Baltian maihin ja Latinalaiseen Amerikkaan.
Suuren-Lutskan maalaiskunnan alueella sijaitseva Fosforit on Jaaman kaupungin tärkein tuotantolaitos. Sen osuus Jaaman piirin tavaratuotannosta on noin 50 %. Alkuvuodesta 2011 tehtaalla työskenteli keskimäärin 1234 henkilöä, joiden keskipalkka oli 25 866 ruplaa (noin 650 euroa). Yhtiön ilmoittamiin kestävän kehityksen tavoitteisiin kuuluu käytöstä poistettujen kaivosten maisemointi, päästöjen vähentäminen ilmakehään ja vesistöihin, työntekijöiden terveydenhuollon ja vapaa-ajan järjestäminen sekä laitteiden hankkiminen paikallisiin sairaaloihin ja poliklinikoille.
Vuonna 2012 paljastui, että tehtaan jätealueen kipsikasalta Laukaanjokeen valuva fosfori on yksi Suomenlahden pahimpia saastuttajia. Sittemmin jätekipsikasan päästöt on saatu kuriin.
Lasinpuhallus

Lasinpuhallus on lasinmuokkaustekniikka, jossa sulalasimassapisaraan puhalletaan ilmaa puhallusputken avulla, jolloin muodostuu kupla. Tätä sulaa kuplaa sitten muotoillaan käyttämällä hyväksi sulan lasin eri alueiden lämpötilaeroja tai muotin avulla. Lasinpuhaltajan käsityö on yhä käytössä taidelasin valmistuksessa. Pakkauksina käytettävät lasipullot puhalletaan muotteihin automaattisilla koneilla. 
Tekniikka.
Periaatteita.
Lasinpuhallus tuli käyttöön lasiesineiden valmistuksessa 100-luvulla eaa. Puhaltamalla ilmaa sulaan lasimassaan se saadaan paisumaan ja sisälle muodostumaan ontelo. Sula lasimassa venyy, kun lasimassan atomien lujat sidokset muodostavat verkoston, minkä vuoksi sulalla lasilla on riittävän suuri viskositeetti puhallettavaksi. Lasimassan koostumusta säätelemällä voidaan vaikuttaa sulan lasin jähmeyteen ja puhallettavuuteen. Tutkittuaan vanhoja lasimosaiikkeja Galileassa (Israel) sijaitsevassa vanhassa roomalaisessa Tzipporin kaupungissa, tutkijat Fischer ja McCray raportoivat, että kidesoodapitoisuudella voidaan vaikuttaa juoksevuuteen. Pienentämällä kidesoodan määrää saadaan juoksevampaa lasimassaa, joka sopii paremmin puhallettavaksi. Puhalluksen aikana ohutseinämäisemmät kohdat jäähtyvät nopeammin ja tulevat jähmeämmiksi kuin paksut, jotka silloin venyvät helpommin. Näin puhallettavan kappaleen seinämän paksuus pysyy tasaisena eikä ohuet kohdat repeä. Jäähtyessään lasi kovettuu, mutta ei kiteydy ja säilyttää siten läpinäkyvyytensä. Lasinpuhalluksessa on aikojen saatossa kehittynyt useita tekniikoita, jotka voidaan jakaa kahteen pääryhmään. 
Vapaa puhallus.
Vapaan puhalluksen menetelmä on säilyttänyt valta-asemansa sen jälkeen keksimisestään saakka 1800-luvun puoliväliin ja se on yhä laajalti käytetty lasimuotoilumenetelmä. Vapaassa puhalluksessa ensin tehdään riittävän suuri kupla sulaan lasiin ("posti") ja sitten lasin lämpötilaeroja hyödyntämällä, pyörittämällä ilmassa tai apupintoja vasten ja puhallusta ohjaamalla pyritään saamaan haluttu muoto. Puhalluksen välillä lasiaihioita voidaan käyttää uunissa lämpötilan nostamiseksi.
Muottiin puhallus.
Muottiin puhallusta alettiin käyttää vapaan puhalluksen keksimisen jälkeen noin vuosina 50-75 Muottiin puhallettaessa sula lasimassa otetaan puhallusputken päähän ja sijoitetaan puiseen tai metalliseen muottiin. Tämän jälkeen lasimassa puhalletaan niin, että se täyttää muotin, jolloin muotin muodot painuvat lasimassaan. 
Tikkupuhallusmenetelmässä vesi höyrystyy ja muodostaa lasimassan sisään ilmakuplan, kun lasimassaa pistetään märällä puutikulla.
I Fought the Law

I Fought the Law on Sonny Curtisin kirjoittama kappale, jonka alun perin levytti The Crickets -yhtye vuonna 1959. Suuri hitti siitä tuli vuonna 1965 The Bobby Fuller Four -yhtyeen cover-version myötä. Se nousi muun muassa Yhdysvalloissa top 10:een ja Britanniassa sijalle 33. Se oli samalla yhtyeen ainoa suuri hitti. Tämä versio yhdistelee rock and rollia ja cowboy-musiikkia.
Kappale käsittelee konfliktia laillisuuden ja laittomuuden välillä. Siitä on tehty Bobby Fuller Fourin levytyksen jälkeen lukuisia cover-versioita, joihin lukeutuvat Dead Kennedysin, Stray Catsin ja Hank Williams, Jr.in esitykset. Tunnetuin niistä on kuitenkin The Clashin versio.
The Clashin versio.
26. heinäkuuta 1979 kappaleen julkaisi singlenä The Clash -yhtye. Tämä versio julkaistiin alun perin "The Cost of Living" -nimisellä EP-levyllä. Single ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 29. Se julkaistiin uudelleen vuonna 1988.
Puppet (albumi)

Puppet on The Dreamingin toinen albumi vuodelta 2011. Yhtye oli siirtynyt osittain raskaampaan ilmaisuun, kuin edeltäjällään. Yhtyeen keulahahmo Christopher Hall on maininnut albumin vastaavan enemmän hänen alkuperäistä visiotaan. Albumin tekoon liittyy paljon jäsenvaihdoksia ja ristiriitoja yhtyeen soolokitaristi Jinxxin lähdettyä Black Veil Bridesiin ja basisti Brent Ashleyn jätettyä yhtye liittyäkseen kaupallisesti huomattavasti menestyneempään Static-X:n.
Sisältö.
Puppettilla oltiin luovuttu lähes kokonaan emotyyppisestä sunntauksesta. Yhtye oli siirtynyt paljon elektronisempaan ja raskassointisempaan ilmaisuun. Kappaleiden sanoitus oli edelleen hyvin yksiselitteistä ja kertoi lähes yksinomaan naisista- ja naisongelmista. Itsetuhoisuus sanoista oli laantunut huomattavasti ja suorasukaisuus on siirretty vertauskuvallisuuteen. Yhtye on albumilla lyyrisesti rauhoittunut, mutta musiikillisesti raskaus on noussut huomattavasti. Musiikillisesti albumi olisi verrattavissa esimerkiksi HIMin, Deadstar Assemblyn tai Billy Idolin kanssa.
John Green (kirjailija)

John Michael Green (s. 24. elokuuta 1977 Indianapolis, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija ja YouTube-videobloggaaja. Hän kirjoittaa nuorten aikuisten kirjallisuutta.
Green valmistui Kenyon Collegesta vuonna 2000 suoritettuaan tutkinnon kahdessa pääaineessa, englannissa ja uskontotieteessä. Hänen ensimmäinen kirjansa "Looking for Alaska" (suom. "Kaikki viimeiset sanat"), sai suurelta osin inspiraationsa hänen ajastaan ​​Indian Springs -koulussa. Green asui monia vuosia Chicagossa, jossa hän toimi kirja-arvostelijana lehdessä.
YouTube-toiminta.
John Greenin ja hänen veljensä Hankin yhteistä videoblogia julkaistaan "Vlogbrothers" YouTube-kanavalla. Vuoden 2017 alussa Green ja hänen paras ystävänsä Chris Waters aloittivat 100 päiväisen videoblogin kuntonsa kohentamisesta YouTube-kanavalla "100days". Green on myös toiminut juontajana opetuksellisen YouTube-kanavan "Crash Course" historiaa käsittelevillä videoilla.
Bonaya Godana

Bonaya Adhi Godana (2. syyskuuta 1952 – 10. huhtikuuta 2006) oli kenialainen poliitikko, joka toimi maansa ulkoministerinä vuosina 1998–2001. Hän sai oikeustieteen maisterin arvon Nairobin yliopistolta vuonna 1976 ja filosofian tohtorin arvon kansainvälisessä oikeudessa Geneven yliopistolta vuonna 1984.
Godanan puolue oli Kenya African National Union (KANU).
Godana valittiin Kenian kansalliskokouksen jäseneksi ensi kertaa vuonna 1988. Hän edusti North Horrin vaalipiiriä. Hän kuoli Kenian ilmavoimien lento-onnettomuudessa Marsabitissa ollessaan poliittisten ja uskonnollisten johtajien kanssa matkalla, joka liittyi rauhan turvaamiseen Etiopian rajalla. Turmassa kuoli Godanan lisäksi 13 muuta ihmistä, ja siitä selvisi kolme. Heinäkuussa 1996 Godana oli välttynyt onnettomuudelta luovuttuaan aikeestaan nousta poliisihelikopteriin, joka joutui kuolemiin johtaneeseen onnettomuuteen.
Vissarion Šebalin

Vissarion Jakovlevitš Šebalin (; 11. kesäkuuta 1902 Omsk, Venäjä – 29. toukokuuta 1963 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen säveltäjä ja sävellyksenopettaja.
Šebalinin vanhemmat olivat opettajia. Hän opiskeli musiikkia aluksi Omskissa. Moskovaan hän matkusti 20-vuotiaana, koska Šebalinin professori Omskissa oli suositellut tätä näyttämään ensimmäisiä sävellyksiään Nikolai Mjaskovskille ja Reinhold Glièrelle. Molemmat pitivät hänen töistään. Šebalin valmistui Moskovan konservatoriosta 1928. Hänen diplomityönsä oli ensimmäinen sinfonia, jonka hän omisti opettajalleen Mjaskovskille. Hän omisti myös viimeisen viidennen sinfoniansa Mjaskovskin muistolle.
1920-luvulla Šebalin oli paikallisen Modernin musiikkiyhdistyksen jäsen ja hän osallistui myös moskovalaisten muusikkojen informaaliin piiriin elli "Lamm:in ryhmään". Ryhmä nimettiin konservatorion professori Pavel Lammin mukaan, jonka asunnossa se kokoontui. Šebalin oli myös Dmitri Šostakovitšin läheinen ystävä.
Valmistumisensa jälkeen Šebalin työskenteli konservatoriossa professorina ja hänestä tuli myös Gnesinin musiikki-instituutin sävellysluokan johtaja 1935. Hän oli eräs Moskovan säveltäjäliiton perustajista ja sen puheenjohtaja 1941-42, Moskovan konservatorion rehtori 1942-48 sekä myös Moskovan keskusmusiikkikoulun taiteellinen johtaja vaikeina sotavuosina. Šebalin joutui poliittiseen epäsuosioon Andrei Ždanovin taiteilijoihin suuntaamassa puhdistuksessa 1948, missä häntä syytettiin mm. Šostakovitšin ja Sergei Prokofjevin kanssa "formalisteiksi".
Šebalinin sävellysoppilaita olivat muun muassa Lydia Auster, Edison Denisov, Grigori Frid, Tihon Hrennikov, Karen Hatšaturjan ja Alexandra Pahmutova.
Vissarion Šebalin sävelsi monentyylistä musiikkia, kuten oopperaa, sinfonioita, jousikvartettoja, trioja ja sonaatteja, kuoromusiikkia, romansseja, lauluja, sekä musiikkia teatteriin, radioon ja elokuviin. Hänet on haudattu Novodevitšin hautausmaalle Moskovassa.
Kosti Meriläinen

Kosti Meriläinen (15. lokakuuta 1886 Kurkijoki – 11. tammikuuta 1938) oli suomalainen taidegraafikko, taidemaalari ja pilapiirtäjä.
Meriläinen opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja Taideteollisuuskeskuskoulun iltakursseilla. Hän teki opintomatkoja Tanskaan, Italiaan ja Itävaltaan.
Meriläinen maalasi maisema- ja henkilökuvia, mutta hänen vahva lajinsa oli taidegrafiikka, erityisesti etsaus. Hänen graafinen tuotantonsa käsittää noin 200 teosta. Hän osallistui Marraskuun ryhmän taiteilijapiirin näyttelyihin. Lisäksi hän ansaitsi sivutuloja kuvittajana ja pilapiirtäjänä.
Hänen pilapiirroksiaan julkaistiin Kurikka-lehdessä ja Tuulispäässä sekä ruotsinkielisissä pilalehdissä.
Meriläisen boheemiin ystäväpiiriin kuuluivat muun muassa Jalmari Ruokokoski ja Ilmari Aalto.
Zydeco

Zydeco on cajunmusiikista erityisesti toisen maailmansodan jälkeen pääosin Louisianassa Yhdysvalloissa kehittynyt ja levinnyt kansanmusiikkityylilaji. Zydeco on yleensä nopeatempoista ja tanssimusiikiksi tarkoitettua. Laulutekstit ovat enimmäkseen ranskankielisiä. 
Zydeco on saanut vaikutteita etenkin jazzista, bluesista sekä rhythm and blues -musiikista. Tanssiyhtyeeseen kuuluu yleensä vähärivinen harmonikka, kitaroita, basso, rummut sekä metallinen pyykkilauta. Zydecon tunnettuja edustajia ovat muun muassa Clifton Chenier ja Rockin Dopsie.
Gustaf Vilhelm Wilén

Gustaf Vilhelm Wilén (26. heinäkuuta 1835 Turku – 3. tammikuuta 1919 Turku) oli turkulainen kirjanpainaja ja lahjoittaja.
Wilén aloitti 12-vuotiaana kirjankustantajan, kirjanpainajan ja sanomalehtimiehen J. W. Lilljan kirjapainossa juoksupoikana edeten vuonna 1850 varastonhoitajaksi ja sittemmin kirjakauppa-apulaiseksi 1854. Vuosina 1859–1860 hän työskenteli Leipzigissa tunnetuimmissa kirjankustannus- ja kirjakauppaliikkeissä. Kun Lillja joutui taloudelliseen pulaan, Wilén nousi J. W. Lillja &amp; Kumpp. yrityksen toimeenpanevaksi johtajaksi, ja vuonna 1865 Lilljan kirjapaino siirtyi hänen omistukseensa sekä vuonna 1873 koko kirjavarasto päätyi Wilénin haltuun. Kirjapaino toimi kirjankustantajana ja sanomalehdenkustantajana. J. F. Granlundin kuoltua Wilén osti entisen Frenckellin kirjapainon Turussa ja liitti sen yritykseensä.
Wilén julkaisi muun muassa lehtiä Åbo Underrättelser ja Sanomia Turusta. Kaikkiaan kustannustoiminta kattoi yli 800 eri kirjaa. Vuosina 1880–1897 Wilén teki huomattavia kirjalahjoituksia lukuisille laitoksille ympäri maan. Täyttäessään 70 vuotta, hän jakoi kansakouluoppilaille 10000 kappaletta Uutta Testamenttia.
Tomskin valtionyliopisto

Tomskin valtionyliopisto () on Siperian Tomskissa sijaitseva suuri yliopisto. Se on Siperian vanhin yliopisto, joka aloitti toimintansa 1888, aluksi lääketieteen alalla.
Yliopistossa on 22 tiedekuntaa tai instituuttia sekä haaraosastoja neljällä muulla paikkakunnalla. Siellä opiskelee noin 23 000 opiskelijaa. Yliopistolle on Venäjällä myönnetty sekä "kansallisen tutkimusyliopiston" että "johtavan yliopiston" status.
Sapotillapuu

Sapotillapuu eli makeasapotillapuu ("Manilkara zapota") on ikivihreä, alun perin Keski-Amerikassa kasvava puu. Siitä saadaan chicle-massaa, jota käytetään purukumin raaka-aineena. Nykyään sapotillapuu on levinnyt myös Afrikkaan ja Aasiaan.
Ulkonäkö ja koko.
Sapotillapuu kasvaa avomaalla 18 metriä, metsässä jopa 30 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat ikivihreät, vahapintaiset, noin 10 cm pitkät ja 3 cm leveät. Kukat ovat pienet, kellomaiset. Hedelmät ovat 5–10 cm pitkiä, pyöreitä tai soikeita. Hedelmät ovat raakoina kumimaisia ja härmän peitossa, kypsän hedelmän hedelmäliha muistuttaa päärynää.
Sapotillapuusta on jalostettu viljelylajikkeita.
Levinneisyys.
Sapotillapuu kasvaa luonnonvaraisena Jukatanilla ja muualla Etelä-Meksikossa sekä Belizessä ja Guatemalassa.
Käyttö.
Sapotillapuun tärkein tuote on sen maitiaisneste, joka sisältää 15 % luonnonkumia ja 30 % hartsia.
Puun eri osista on myös tehty yrttiteetä, joita on käytetty yskän ja vatsavaivojen lievitykseen.
Sapotillapuun kypsiä hedelmiä syödään jälkiruokana. Niistä tehdään hilloa tai sorbettia, ja mehua, josta voidaan käyttää etikkaa.
Siemenessä on saponiinia ja sapotiniinia. Yli 6 siemenen syöminen aiheuttaa oksennusta ja vatsakipua.
Pavel Semenov

 Pavel Semenov (s. 24. helmikuuta 1987) on venäläinen salibandyn pelaaja. Hän pelaa virolaisessa Jõgeva SK Tähessä. Semenov kuuluu myös Venäjän salibandymaajoukkueeseen.
J. W. Lillja

Johan Wilhelm Lillja (29. elokuuta 1817 Dragsfjärd – 18. helmikuuta 1878 Turku) oli suomalainen kirjakauppias, kustantaja ja toimittaja.
Lilljan isä Juhana Reinhold Lillja oli ruukin pehtorina Euraa Kauttualla. Hänen äitinsä oli Gustava Gezelius ja puoliso vuodesta 1844 Selma Ottiliana von Knorring. Poika lähetettiin vuonna 1828 opintielle Rauman katedraalikouluun, mutta opinnot keskeytyivät isän kuoleman takia. Hän oli merimiehenä ja sai sitten paikan Johan Christopher Frenckellin Turun kirjakaupasta. Vuonna 1850 hän meni Frenckellin kirjakauppaan osakkaaksi ja hankki liikkeen omistukseensa 1856. 
Jo ennen tätä Lillja perusti 1841 kustannusliikkeen ja kirjapainon, joka oli Suomen suurin. Kirjakauppaan hän perusti myös yksityisen lainakirjaston 1851, josta tuli lähes 50 000 niteen kokoelmana suurin kirjasto Suomessa. Hän osti 1850 "Åbo Underrättelser" -lehden ja sen kirjapainon ja oli lehdessä toimittajana 1860–1865. Erään Venäjän Puolan-politiikaa koskevan varomattoman kirjoituksensa vuoksi hän joutui lyhyeksi aikaa Turun linnaan vankilaan 1865. Hän myi kirjapainon 1865 Gustaf Vilhelm Wilénille.
Lillja perusti lehden "Sanomia Turusta" 1851 ja julkaisi myös "Kristillisiä Sanomia", jonka 1 300 kappaleen painos oli aikanaan aikakauslehtien suurin Suomessa. Hän laati myös Suomen ensimmäisen matkailuoppaan "Handbok för resande i Finland" (1858). Kirjallisuusluettelon "Bibliographia Fennica hodierna" Lillja pani alulle jo 1846 ja julkaisi siitä vielä kaksi osaa 1848 ja 1858. Monista menestyksekkäistä toimistaan huolimatta Lillja teki vararikon vuonna 1862.
Olli Tasanen

Olavi Ensio ”Olli” Tasanen (19. maaliskuuta 1937 Messukylä – 14. tammikuuta 2019 Tampere) oli suomalainen pilapiirtäjä, kuvittaja ja mainospiirtäjä.
Tamperelainen Tasanen työskenteli Postissa ja kirjapainossa kunnes päätyi Mainos Lehmus -mainostoimistoon. Sen sisaryrityksenä toimi huumorijulkaisujen tuottaja Kustannusosakeyhtiö Lehmus. Olli Tasanen kuvitti neljä Lehmuksen kustantamaa kirjaa. 
Vuonna 1968 Tasanen siirtyi Lehtimiehet Oy:öön taittamaan Hymyä ja Vip-miestenlehteä. 1970-luvulla Tasanen yleni Lehtimiesten taiteelliseksí johtajaksi. Pilapiirroksia hän piirsi etenkin Vip-lehteen, joka ilmestyi vuodesta 1968 vuoteen 1973. Tasanen suunnitteli myös muun muassa postikortteja ja rakennusten muistolaattoja.