tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hakualgoritmi

Hakualgoritmilla voidaan tarkoittaa mitä tahansa algoritmia, jolle kerrotaan ongelma ja joka etsii siihen vastauksen. Yleensä merkitys on suppeampi, ja haulla tarkoitetaan arvon etsimistä tietorakenteesta. Tällaiset hakualgoritmit ovat keskeisiä ohjelmoinnissa ja tietojenkäsittelytieteessä, ja niitä on hyvinkin monenlaisia käytettävästä tietorakenteesta riippuen.
Yksinkertaisin ja yleiskäyttöisin hakualgoritmi on peräkkäishaku, joka etsii etsii arvoa säiliöstä käymällä peräkkäin läpi jokaisen alkion. Se toimii jokaisessa tietorakenteessa, joka sallii alkioiden läpikäynnin ja yhtäsuuruusvertailun. Tyypillisesti sitä käytetään järjestämättömiin taulukoihin ja linkitettyihin listoihin.
Jos tietorakenteen alkioista tiedetään jotakin erityistä, algoritmi voi käyttää tätä tietoa hyväkseen. Suuruusjärjestyksessä olevaan taulukkoon puree puolitushaku eli binäärihaku (). Jos alkiot ovat vielä jakautuneet jokseenkin säännöllisesti, interpolaatiohaku () voi nopeuttaa hakua entisestään.
Puun läpikäyntialgoritmit liittyvät kiinteästi kyseisiin tietorakenteisiin. Alkeellisin esimerkki on binäärihakupuu, jossa jokaisessa solmussa on kaksi alipuuta: vasemmassa on vain solmua pienempiä alkioita ja oikeassa solmua suurempia alkioita. Tämä mahdollistaa nopean hakualgoritmin, jos puu on tasapainoinen.
Graafin eli verkon läpikäyntialgoritmit etsivät arvon lisäksi lyhimmän polun lähtösolmun ja etsittävään solmun välille. Ne ovat siis samalla polunhakualgoritmeja. Koska puutkin ovat verkkoja, niiden läpikäyntialgoritmeissa on paljon yhteistä.
Ohjelmistotekniikka

Ohjelmistotekniikka on tietotekniikan tieteenhaara, joka tutkii ohjelmistojen kehittämistä ja siihen liittyviä kysymyksiä. Se voidaan jakaa kahteen osa-alueeseen seuraavasti:
Omana tieteenhaaranaan ohjelmistotekniikka on vielä verrattain nuori. Esimerkiksi Tampereen teknillisessä korkeakoulussa 1980-luvulla ohjelmistotekniikkaa opiskellut diplomi-insinööri valmistui matematiikan tai elektroniikan laitokselta.
Ohjelmistotekniikka on kuitenkin eriytynyt omaksi tieteenhaarakseen erityisesti ehkä kahdesta syystä; ensinnäkin ohjelmistot ovat nykyään monta kertaluokkaa laajempia kuin ohjelmistot 30 vuotta sitten. Ohjelmistojen koot ovat kasvaneet tuhansista lähdekoodiriveistä jopa kymmeniä miljoonia rivejä käsittäviksi mammuteiksi, ja niiden mutkikkuus on kasvanut arviolta samassa suhteessa. Toiseksi ennen ohjelmistot olivat lähes poikkeuksetta numeerista laskentaa suorittavia sovelluksia; matematiikka oli sikäli hyvin keskeistä. Nykyään ohjelmistot tekevät lähestulkoon mitä hyvänsä, eikä niiden sovellusalueeseen liity välttämättä mitään numeerista laskentaa.
Ohjelmistotekniikka on nykyään kiinnostunut laajoista ohjelmista ja silti ohjelmistokehityksen paradigma on muuttunut nopeammin tuotettaviin ohjelmistoihin. Nopeus ja kiire on tuonut mukanaan ketterät menetelmät ja web-ohjelmistosuunnittelun. Ohjelmistotekniikan juurilta on syntynyt myös web-ohjelmistotekniikka, joka tutkii miten web-sovelluksia pitäisi kehittää.
Analyysi (matematiikka)

Analyysi on matematiikan osa-alue, joka käsittelee reaalilukuja ja kompleksilukuja ja niiden funktioita. Sen tavoitteena oli alun perin kehittää jatkuvuuteen liittyville käsitteille täsmälliset matemaattiset määritelmät. Siinä tutkitaan muun muassa jatkuvuutta, integroituvuutta ja derivoituvuutta.
Historia.
Analyysi sai alkunsa 1600-luvulla, Isaac Newtonin ja Gottfried Leibnizin toisistaan riippumattomista keksinnöistä. 1600- ja 1700-luvuilla analyysin aiheet kuten variaatiolaskenta, differentiaaliyhtälöt, osittaisdifferentiaaliyhtälöt, Fourier'n analyysi ja generoivat funktiot kehitettiin enimmäkseen käytännön sovelluksia varten. Analyysin tekniikoita käytettiin menestyksekkäästi approksimoitaessa diskreettejä ongelmia jatkuvilla vastineillaan. 
Koko 1700-luvun ajan funktion määritelmä oli väittelyn kohteena matemaatikkojen keskuudessa. 1800-luvulla Augustin Louis Cauchy oli ensimmäinen, joka antoi analyysille tarkan loogisen pohjan määrittelemällä Cauchy-jonon. Hän myös aloitti formaalin funktioteorian tutkimisen. Simeon Poisson, Joseph Liouville, Fourier ja muut tutkivat osittaisdifferentiaaliyhtälöitä ja harmonista analyysiä. 
Vuosisadan puolivälissä Bernhard Riemann esitteli integroimisteoriansa. 1800-luvun viimeisellä kolmanneksella Karl Weierstrass aritmetisoi analyysin. Hän luuli, että geometrinen perustelu oli luonnostaan harhaanjohtava. Koska analyysissa aikaisemmin käytetyt, infinitesimaaleihin perustuneet määritelmät ja todistelut olivat alttiina loogisille vastaväitteille, hän esitti uuden määritelmän (ε-δ-määritelmän) raja-arvolle ja sen mukaisesti muillekin analyysin peruskäsitteille. Matemaatikot alkoivat kuitenkin huolestua siitä, että he olettivat reaalilukujen jatkumon olemassaolon ilman todistusta. Julius Wilhelm Richard Dedekind sittemmin konstruoi reaaliluvut Dedekindin leikkauksen avulla. Tuolloin yritykset parantaa Riemann-integroinnin teoreemoja johti reaalifunktioiden epäjatkuvuuspisteiden muodostaman joukon mahtavuuden tutkimiseen.
Myös "hirviöitä" (ei-missään jatkuvia funktioita, jatkuvia, mutta ei-missään derivoituvia funktioita, avaruuden täyttäviä käyriä) alettiin kehittää. Sen vuoksi Camille Jordan kehitti mittateoriansa, Georg Cantor kehitti naiivin joukko-opin, ja Baire todisti Bairen lauseen. 1900-luvun alussa analyysi formalisoitiin käyttämällä joukko-oppia. Henri Lebesgue kehitti mittateoriansa ja David Hilbert esitteli Hilbert-avaruuden, jonka avulla voitaisiin ratkaista integraaliyhtälöitä. Normitetun vektoriavaruuden ajatus oli jo olemassa, ja 1920-luvulla Stefan Banach loi funktionaalianalyysin.
Janus

Janus () oli roomalaisen mytologian alkujen, loppujen ja muutoksen sekä ovien ja porttien jumala. Janusta pidettiin merenkulun ja rahanlyönnin kehittäjänä. Janusta palvottiin kylvöajan alussa, satoa korjatessa, häissä, syntymäpäivinä ja muissa tärkeissä aluissa ihmisen elämässä. 
Ulkonäkö.
Janus kuvattiin usein kaksikasvoisena, kasvot katsomassa eri suuntiin, toinen menneisyyteen ja toinen tulevaisuuteen. Alun perin toinen kasvo oli parraton ja toinen parrakas, mahdollisesti symboloimassa Kuuta ja Aurinkoa, mutta myöhemmissä kuvissa molemmilla kasvoilla oli parta. Januksen oikeassa kädessä oli avain.
Kaksikasvoinen Janus oli kuva-aiheena useissa roomalaisissa kolikoissa.
Tausta ja uskomukset.
Janus oli erään tradition mukaan tullut Thessaliasta ja hallinnut Roomassa tarunomaisen kuningas Camesuksen kanssa. Toisessa traditiossa Janus oli Latiumin kuningas, joka vastaanotti Gianicololla Saturnuksen, kun tämä oli karkotettu Ólympokselta. Janus olisi tämän jälkeen hallinnut Saturnuksen kanssa.
Januksen puoliso Juturna oli lähdenymfi ja Volturnus-jumalan tytär. Januksen ja Juturnan poika Fons oli lähdeveden jumala. Tiberinus puolestaan oli Tiberjoen jumala.
Janus oli roomalaisten varhaisimpia ja omaperäisimpiä jumalia, eikä sillä ollut suoranaista kreikkalaista vastinetta. Sen palvonta liittyy perinteisesti jo Romuluksen aikaan, ja sitä on todennäköisesti palvottu jo ennen Rooman kaupungin perustamista.
Janus oli porttien, ovien, alkamisen ja lopettamisen jumala. Joidenkin tutkijoiden mukaan Janus oli kaikkien alkujen jumala, minkä takia päivän, kuukauden ja vuoden alut olivat pyhitetty hänelle. Roomalaisissa kodeissa päivä aloitettiin aamurukouksella Janukselle. Latinan kielessä vuoden ensimmäinen kuukausi tammikuu ("Ianuarius") nimettiin Januksen mukaan, mistä se myöhemmin levisi germaanisiin kieliin (esimerkiksi englannissa "January", ruotsissa "Januari" ja saksassa "Januar").
Roomassa oli useita seremoniallisia portteja, joista tunnetuin oli Januksen pyhäkkönä toiminut Janus Geminus, joka sijaitsi Forum Romanumin pohjoislaidalla. Portin ovia pidettiin aina sota-aikana auki, jotta Janus pääsisi auttamaan joukkoja tappion uhatessa. Historiotsija Liviuksen mukaan portti oli kiinni vain kahdesti.
Hermes

Hermes () oli kreikkalaisessa mytologiassa alkujaan luonnon ja paimenten jumala. Myöhemmin hän oli jumalten sanansaattaja. Hermestä palvotaan muun muassa matkustajien, paimenten, kirjallisuuden, runoilijoiden, urheilijoiden, kauppiaiden ja varkaiden suojelijana sekä jumalten viestinviejänä. Hermestä vastasi roomalaisessa mytologiassa Mercurius. Hermes oli Zeuksen ja Maia-nymfin poika. 
Hermeksellä oli kultaiset siivekkäät sandaalit, joiden avulla hän kuljetti viestejä jumalilta toisille. Vain hänen oli lupa kulkea tämän maailman ja manalan välillä. Toinen tunnusmerkki on hänen käärmevaltikkansa, jota hän kantaa mukanaan. Koska Hermes oli matkustavaisten suojelija, hänet esitettiin usein matkahattu päässään. Hermeen äly oli vertaansa vailla: hän keksi muun muassa aakkoset, tähtitieteen, sävelasteikon, noppa- ja korttipelit, mitat sekä tulevaisuuden ennustamisen. Tässä suhteessa Hermes oli saanut piirteitä viisaudesta vastanneelta egyptiläiseltä Thot-jumalalta (kreikkalaisten Hermes Trismegistos, josta hermetismi on saanut nimensä). Myös slaavien Veles- sekä kelttien Lugus-jumalia on verrattu Merkuriukseen eli Hermekseen.
Hermes on Kreikan postin symboli.
Atlas (mytologia)

Atlas () on eräs kreikkalaisen mytologian titaani, Iapetoksen ja nymfi Klymenen poika ja Prometheuksen veli. Atlas johti taistelua sodassa titaanien puolella Olympos-vuoren jumalia vastaan. Voitettuaan titaanit Zeus rankaisi Atlasta antamalla taivaankannen hänen kannateltavakseen.
Yhtenä urotekonaan Herakles huijasi Atlaksen hakemaan hesperideiltä kultaisia omenoita tarjoutumalla pitämään taivaankantta sen aikaa. Kun Atlas palasi omenoiden kanssa, hän päätti, ettei ota taivasta takaisin Herakleelta. Herakles huijasi häntä taas suostumalla ottamaan tämän paikan, jos Atlas pitäisi taivaankantta vielä sen aikaa, että Herakles saisi taitettua viittansa harteidensa pehmusteeksi. Atlas suostui ja Herakles poistui paikalta. Myöhemmin kun Herakles kuoli ja hänen kuolematon puolensa pääsi Olympokselle, Atlaksen kerrottiin horjahtaneen Herakleen tuomasta ylipainosta.
Atlas-taru muistuttaa vähäaasialaista myyttiä maailman jättiläisestä Upellurista. Tarinan kaukainen lännessä sijaitseva vuori lienee Teide-tulivuori Teneriffalla.
Myöhemmässä traditiossa myytti Atlaksesta taivaankantajana sekoittui muihin tarinoihin ja konkretisoitui edelleen. Hänet esitettiin vaikutusvaltaisena ja suurikokoisena kuninkaana, jolla oli laaja tietämys tähtitieteestä. Kun Perseus saapui hänen luoksensa pyytäen suojaa päänsä päälle sitä kuitenkaan saamatta, Perseus muutti mukanaan kantamallaan Medusa-hirviön päällä Atlaksen valtavaksi vuoreksi. Näin kreikkalaiset selittivät Atlasvuorten syntyneen.
Atlas on usein käytetty voiman ja kestävyyden symboli länsimaisessa kulttuurissa. Hänet kuvataan usein polvistuneena toiselle polvelle kannattelemassa harteillaan maapalloa. Tällainen kuva on muun muassa Yrjö Karilaan laatiman tietokirjan Pikku jättiläisen tunnuksena. Atlantin valtameri on nimetty Atlaksen mukaan. Atlas on myös yritysten ja tuotteiden usein käyttämä nimi.
Minos

Minos () oli kreikkalaisessa mytologiassa Kreetan kuningas, Zeuksen ja Europen poika, sekä Ariadnen, Androgeoksen, Deukalionin, Faidran, Glaukoksen, Katreuksen, Akakalliin ja usean muun isä. Kreikkalaiset historioitsijat kuten Thukydides pitivät häntä todella eläneenä henkilönä. Ei kuitenkaan ole varmaa, oliko "minos" nimi vai kreetalainen kuningasta tarkoittava sana. Erään teorian mukaan kyseessä alkujaan oli hallitsijan nimi, mutta hänen seuraajansa käyttivät sitä arvonimenään, samaan tapaan kuin Rooman hallitsijat Caesar-nimeä. Ilmeistä kuitenkin on, että kertomukset Minoksesta pohjautuvat alkujaan Kreetan muinaista kukoistusajasta säilyneeseen perimätietoon, joskin niihin on liittynyt myös tarunomaisia piirteitä. Hänen mukaansa on annettu nimi minolaiselle kulttuurille.
Minotauros on saanut nimensä Minokselta ("Minotaurus = "Minoksen härkä""). Minotauros oli Minoksen vaimon Pasifaeen ja Poseidonin merestä lähettämän valkoisen härän lapsi. Minoksen piti uhrata härkä Poseidonille, mutta ei sitä tehnyt. Rangaistukseksi Poseidon antoi härän paritella Pasifean kanssa. Minos suuttui vaimonsa suhteesta ja käski puuseppä Daidaloksen rakentaa labyrintin, jonne Minotauros vangittiin.
Minos hallitsi Kreetaa kolme sukupolvea ennen Troijan sotaa. Häntä pidettiin Kreetan merivallan perustajana. Kreikkalaisilla oli hänestä erilaisia käsityksiä. Toisten mukaan hän oli viisas lainlaatija, joka sai Zeukselta hallinnollisia ohjeita yhdeksän vuoden välein. Toisen käsityksen mukaan hän taas oli julma hallitsija, joka vaati ateenalaisia lähettämään määrävälein ihmisiä Minotaurokselle uhrattaviksi.
Minos kuoli Sisiliassa, jonne hän oli mennyt jahdatessaan Daidalosta, joka oli antanut Ariadnelle ohjeen kuinka auttaa Theseusta selviytymään labyrintista. Daidalos oli paennut kuningas Kokaloksen suojaan, ja kun Minos löysi tämän Sisiliasta ja vaati häntä luovutettavaksi, Kokalos surmasi Minoksen kiehuvan kuumassa kylvyssä.
Kreikkalaisen mytologian mukaan Minoksesta tuli kuoltuaan yksi Manalan Tuomareista. Tämä käsitys periytyi kristilliseenkin kirjallisuuteen. Esimerkiksi Dante Alighierin Jumalaisessa näytelmässä hänet mainitaan helvetissä toimivana tuomarina, joka päättää, mihin piiriin kadotetut vainajat joutuvat ja miten kutakin rangaistaan.
Novosibirsk

Novosibirsk (), ent. Novonikolajevsk on 1,5 miljoonan asukkaan kaupunki Ob-joen yläjuoksulla Novosibirskin alueella Siperiassa Venäjällä. Kaupunki on myös Novosibirskin alueen ja Siperian liittovaltiopiirin hallinnollinen keskus ja Venäjän kolmanneksi suurin kaupunki. 
Ilmasto.
Novosibirsk sijaitsee Länsi-Siperian alangon kaakkoisosassa. Ilmasto on erittäin mantereinen kylmine ja lumisine talvineen sekä kuumine ja kuivine kesineen. Lämpötila on kesällä noin +20...+22 °C ja talvella −18...−20 °C, mutta voi laskea talvella −47 celsiusasteeseen ja nousta kesällä +35 celsiusasteeseen. Sää on suurimman osan vuotta aurinkoinen.
Historia.
Novosibirsk perustettiin vuonna 1893, kun Obin yli alettiin rakentaa siltaa Siperian rautatietä varten. Kaupunki siitä tuli 1903. Vuoteen 1925 saakka kaupungin nimi oli keisari Nikolai II:n mukaan Novonikolajevsk.
Vuonna 2018 kaupungissa paljastettiin Stalinin patsas.
Väestö.
Nykyään Novosibirsk on asukasluvultaan Siperian suurin ja Venäjän kolmanneksi suurin kaupunki. 
Oheinen taulukko kuvaa Novosibirskin väkiluvun kehitystä väestönlaskentojen kautta. Vuosien 1897, 1926 ja 1939 arvot ovat suuntaa antavia.
Liikenneyhteydet.
Novosibirsk on tärkeä liikenteellinen solmukohta. Se sijaitsee Siperian radalla, ja sieltä erkanee rata etelään Barnauliin. Matkustajaliikenteen asemista merkittävin on Novosibirskin päärautatieasema, joka sijaitsee runsas 3 300 kilometriä Moskovasta itään. Kaupungissa on myös jokisatama ja kaksi lentokenttää, joista Novosibirskin kansainvälinen lentoasema (Tolmatšjovo) kuuluu Venäjän vilkkaimpiin matkustajaliikenteen lentoasemiin. Novosibirskin metro avattiin vuonna 1985.
Kaupungissa on kolme siltaa Obin yli.
Oppilaitokset ja kulttuuri.
Novosibirskissä on korkeakouluja ja tutkimuslaitoksia sekä kaksi yliopistoa, joista Novosibirskin valtionyliopisto kuuluu Venäjän yliopistorankingissa kärkikymmenikköön. Kaupungissa on myös ooppera, baletti sekä useita teattereita, museoita ja taidegallerioita.
Urheilu.
Novosibirskissä on useita palloiluseuroja. Jääkiekkoseura Sibir pelaa KHL-liigassa ja jääpalloseura Sibselmaš Venäjän jääpallon superliigassa. Kaupungissa on myös jalkapalloseura FK Sibir Novosibirsk, lentopalloseura Lokomotiv, koripalloseura BC Novosibirsk ja futsaljoukkue Sibirsk. Palloiluseurat ovat historian aikana olleet hyvin riippuvaisia Novosibirskin teollisuuskaupungin tehtaiden rahoituksesta.
Muuta.
Novosibirskissä on Inkerin kirkon Siperian rovastikuntaan kuuluva seurakunta.
ICMP

ICMP () on TCP/IP-pinon kontrolliprotokolla, jolla lähetetään viestejä koneesta toiseen. Arkkitehtuurisesti ICMP-protokolla toimii IP-protokollan päällä. ICMP on kuitenkin niin merkittävästi sidoksissa IP-protokollan toimintaan, että OSI-mallissa se on määritetty jokseenkin hämäävästi IP-protokollan rinnalle. 
ICMPv6 on IPv6 -protokollan kanssa toimiva versio. Neljä tyypillistä ICMP-viestityypistä ovat Echo Request, Echo Reply, Destination Unreachable sekä Time Exceeded.
Traceroute

Traceroute on yleinen TCP/IP-protokollaa käyttävä työkalu, joka selvittää, mitä reittiä protokollan paketit siirtyvät määrättyyn koneeseen. Traceroute selvittää reitin lisäämällä lähettämiensä pakettien Time to Live -arvoa yksi kerrallaan, aloittaen yhdestä. Näin ensimmäinen lähetetty paketti palaa takaisin ensimmäisen reitittimen jälkeen, toinen palaa toisen reitittimen jälkeen ja niin edelleen. Lopputuloksena on luettelo koneista, jotka muodostavat kuljetun reitin. Kahden koneen siirtoväliä kutsutaan "hop"iksi.
Traceroute-ohjelma on alun perin kotoisin BSD unix -järjestelmistä. Windows-koneilla traceroute-komennon nimi on tracert.
Ping

Ping on ohjelma, jolla mitataan laitteen saavutettavuutta tietokoneverkossa. Vian etsinnässä ping on yleensä ensimmäinen ohjelma, jolla varmistetaan että verkkoyhteys on toiminnassa. Ping lähettää laitteelle ICMP "echo request" -paketin, johon etätietokone vastaa omalla "echo reply" -paketilla.
Tyypillisesti työkalu tulostaa sekä lähetettyjen ja vastaanotettujen pakettien määrän että latenssin.
Nykyään suuri osa verkkoon kytketyistä koneista ei vastaa ping-paketteihin, sillä vieraiden koneiden pingaaminen on harvinaista muutoin kuin tietomurtoa edeltävässä kartoituksessa. Myös jotkin Internet-madot etsivät saastutettavia koneita ping-pakettien avulla. Tämän vuoksi suurin osa verkoista suodattaa ping-paketit, joiden kohteina on verkon työasemat, ja jopa osa tärkeistä sähköposti- ja web-palvelimista jättää vastaamatta niihin.
"Echo request" pyyntöihin vastaamatta jättäminen rikkoo kuitenkin Internet-standardia , joka suosittaa jokaisen verkon laitteen kuuntelemaan ja vastaamaan pyyntöihin. Vastaamatta jättäminen on ongelmallista, kun ping-ohjelmaa pyritään käyttämään sen alkuperäiseen käyttötarkoitukseen, verkko-ongelmien selvittämiseen.
Kaikkien verkkojen tulisi suodattaa sisään tulevat ping-paketit, joiden kohdeosoitteena on verkon yleislähetysosoite. Muutoin verkkoa voi käyttää alustana smurf-hyökkäyksessä.
ICMP "echo request" -pakettien suodattamisen yhteydessä asiaan perehtymättömät ylläpitäjät usein suodattavat myös muuta ICMP-liikennettä. ICMP-liikenne on kuitenkin välttämätöntä verkon kunnolliselle toiminnalle, ja tämän vuoksi monissa verkoissa on hyvin oudosti käyttäytyviä ongelmia johtuen vääristä suodatinsäännöistä, jotka estävät IP-protokollan standardien mukaista toimintaa. 
Esimerkkituloste.
Ohessa on wikipedia.com -palvelimen pingaamisesta syntynyt tuloste:
Suomenlahden ulkosaaret

Suomenlahden ulkosaaret ovat itäisen Suomenlahden ulkomerellä sijaitseva, useasta kymmenestä saaresta koostuva saaristo Venäjän aluevesillä.
Läntisistä, Suomen ja Viron rannikkojen välissä sijaitsevista saarista suurimmat ovat Suursaari ja Tytärsaari sekä pienempiä Säyvö, Itä-Viiri, Länsi-Viiri ja Ruuskeri, joka on Venäjän läntisin kohta lukuun ottamatta Kaliningradin aluetta.
Itäisen ryhmän muodostavat muun muassa Lavansaari, Peninsaari, Seiskari ja Koukouri, joka yleensä luetaan Seiskariin kuuluvaksi. Saariryhmät kuuluvat hallinnollisesti Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kuntaan.
Pohjoisempana kolme pientä ulkosaarta Narvi ja Someri sekä muutama pieni luoto kuuluvat Viipurin piirin Koiviston kuntaan.
Ensimmäinen asiakirjamaininta Suomenlahden saarista on vuodelta 1395, jolloin tallinnalaiset kauppiaat ajautuivat vahingossa Seiskariin, josta he jatkoivat matkaa Retusaareen; heidät otettiin kiinni luvattomasta idänkaupasta Viipurin linnanisännän Erengisle Niilonpojan vartioalukselle ja menettivät takavarikossa lastinsa.. Saaret kuuluivat Suomelle talvisodan päättäneeseen, vuonna 1940 solmittuun Moskovan rauhansopimukseen saakka.
Useat Suomenlahden ulkosaarista liitettiin osaksi joulukuussa 2017 perustettua Itäisen Suomenlahden luonnonpuistoa.
Lähteet.
Latenssi

Latenssi tarkoittaa tietoliikennetekniikassa tavallisimmin sitä aikaa, joka paketilta kuluu matkaan lähettäjältä vastaanottajalle ja takaisin, eli paketin edestakaiseen matkaan kuluvaa aikaa. Yksinkertaisessa lähiverkossa tyypillinen latenssi on alle millisekunnin luokkaa ja kaapelimodeemi- ja ADSL-yhteyksillä noin 8 millisekuntia, mikäli yhteydellä ei ole interleaving-virheenkorjausta käytössä. Interleaving-ominaisuuden kanssa viiveaika Internetpalveluntarjoajan verkkoon on noin kaksinkertainen eli ~16 ms.
Latenssi ei sisällä sitä aikaa, joka vastaanottajalta kuluu paketin prosessointiin. Useimmissa järjestelmissä meno-paluuviive voidaan mitata ping-toiminnolla. Ping-palvelu ei prosessoi saapuvaa pakettia mitenkään, vaan palauttaa lähettäjälle vastauksen heti paketin saavuttua. 
Verkkopeleissä latenssia kutsutaan "pingiksi" ping-ohjelman mukaan.
Audiotekniikassa.
Ratkaisevia ongelmia latenssi aiheuttaa mm. MIDIn kanssa työskenneltäessä, jolloin latenssi on useampia millisekunteja ja hankaloittaa näin esimerkiksi studio-työskentelyssä suoraan livenä sisään soitetun datan synkronisuutta.
Miljardi

Miljardi tarkoittaa tuhatta miljoonaa, eli lukua 1 000 000 000 (=109). Miljardin lyhenne on mrd. suomen kielessä. SI-järjestelmässä sitä vastaava kerrannaisyksikkö on giga.
Englannin kielessä miljardi on "billion", vaikka useimmissa muissa kielissä se on johdettu sanasta "milliard". Jotkut ihmiset kuitenkin yhä käyttävät englannin kielessä sanaa "milliard."
Henkilöä, jolla omaisuutta on yli miljardi rahayksikköä, kutsutaan miljardööriksi.
Triljoona

Triljoona on miljoonan kolmas potenssi eli 1 000 000 000 000 000 000 formula_1 (miljardi miljardia). Sana koostuu osista tr(i)- ja -iljoona, joista alkuosa tarkoittaa kolmea ja loppuosa viittaa miljoonaan. SI-järjestelmässä triljoonaa vastaava kerrannaisyksikkö on eksa.
Nykyenglannin sana "trillion" tarkoittaa biljoonaa eli lukua 1 000 000 000 000 (1012). Se saattaa joskus aiheuttaa sekaannusta triljoonan merkityksestä suomen kielessä.
Miljoona

Miljoona on luonnollinen luku 1 000 000, josta käytetään lyhennettä milj. Se tarkoittaa tuhatta tuhatta. 
Miljoona voidaan esittää kymmenpotenssimuodossa 106. Binäärijärjestelmässä miljoona on 11110100001001000000 ja heksadesimaalijärjestelmässä F4240. SI-järjestelmässä miljoonaa vastaava kerrannaisyksikkö on mega. Esimerkiksi yksi megawatti MW tarkoittaa miljoonaa wattia.
Lyhenteellä MEUR tarkoitetaan miljoonaa euroa (paremmin: milj. euroa). Lyhenteellä Mmk tarkoitetaan miljoonaa markkaa (tavallisemmin: milj. mk).
Miljoona tulee italian sanasta "milione", joka periytyy latinan sanasta "mille", tuhat.
Miljoonan tulo suomen kieleen.
Miljoona on pienin ja ensimmäinen suomalainen luvun nimitys, joka ei perustu kansankieleen, vaan joka on keinotekoisesti luotu kansainvälisen vastineen pohjalta suomen kirjakieleen. Vanhassa kansanperinteessä tunnetaan luvut sata ja tuhat. Sata on arjalainen laina, tuhat balttilainen, molemmat ilmeisesti jo tuhansia vuosia vanhoja.
Henkilöä, jolla on rahaa yli miljoona rahayksikköä, kutsutaan miljonääriksi, joskus myös monimiljonääriksi, jos rahaa on kymmeniä tai satoja miljoonia.
Kvadriljoona

Kvadriljoona on miljoonan neljäs potenssi (1 000 000 000 000 000 000 000 000) eli formula_1. Sana koostuu osista quadr(i)- ja -iljoona, joista ensimmäinen tarkoittaa neljää ja jälkimmäinen viittaa miljoonaan. SI-järjestelmässä kvadriljoonaa vastaava kerrannaisyksikkö on jotta.
Amerikanenglannin sana "quadrillion" tarkoittaa lukua 1015.
Yhdessä moolissa ainetta on noin 0,6 kvadriljoonaa hiukkasta.
Nopeus

Nopeus (, tunnus v) ilmoittaa tietyssä ajassa edetyn matkan pituuden ja suunnan. Nopeuden yksikkö on SI-järjestelmässä m/s eli metri sekunnissa. Nopeus on fysiikassa vektorisuure, koska sillä on suuruuden lisäksi suunta. 
Nopeuden itseisarvosta käytetään termiä vauhti. Pyörivässä liikkeessä nopeutta vastaava suure on kulmanopeus. Arkikielessä termejä nopeus ja vauhti käytetään samanmerkityksisinä.
Yksiköt.
Kulkuneuvojen nopeudet ilmoitetaan tyypillisesti kilometreinä tunnissa (lyhenne km/h). Esimerkiksi suurin sallittu ajonopeus Suomen tieliikenteessä on 120 km/h. Yksiköiden välinen muunnossuhde on
formula_1
Nopeiden lentokoneiden nopeuden yksikkönä on usein käytössä "Mach" (äänen nopeus). Merenkulussa nopeus ilmoitetaan yleensä solmuina.
Britanniassa ja Yhdysvalloissa ajoneuvojen nopeudet ilmoitetaan maileina tunnissa (mph).
Keskinopeus.
Keskinopeus ("v") saadaan jakamalla kuljetun matkan pituus ("s") matkaan käytetyllä ajalla ("t"):
 formula_2.
Hetkellinen nopeus.
Jos nopeus ei ole vakio, hetkellinen nopeus saadaan mittaamalla hyvin lyhyessä ajassa kuljettu matka ja jakamalla se mittausajalla. 
Mekaniikassa liikkuvan kohteen nopeus v on sen paikkavektorin r derivaatta ajan suhteen:
 formula_3.
Kiihtyvässä liikkeessä nopeus muuttuu; nopeuden muutosta ajan suhteen kutsutaan kiihtyvyydeksi. Myös nopeuden suunnan muuttuminen on kiihtyvyyttä.
Suurin mahdollinen nopeus.
Suurin mahdollinen signaalinopeus on valon nopeus tyhjiössä. Se on 299 792 458 m/s. Valonnopeuden merkitsemiseen on vakiintunut tunnus "c" ().
Jälkeen Kristuksen

Merkintä jKr. on lyhenne sanoista "jälkeen Kristuksen (syntymän)". Vuosiluvun perässä se tarkoittaa, että vuosi on ajanlaskun alun jälkeinen.
Tämä ajanlaskutapa on alkanut perinteisen arvion mukaisesta Jeesuksen syntymävuodesta. Ajanlaskutavan kehitti skyyttiläissyntyinen, Rooman valtakunnassakin vaikuttanut Dionysius Exiguus, joka sijoitti Kristuksen syntymän vuoteen 754 "ab urbe condita" (Rooman kaupungin perustamisesta lukien). Dionysius sijoitti ajanlaskunsa alun Rooman kirkon silloisen 532 vuotta pitkän pääsiäissyklin alkuun, joten hänen ajoituksessaan on todennäköisesti muutaman vuoden poikkeama. Ajanlaskutapa on nykyisin vallitseva, vaikka sen yleistyminen veikin vuosisatoja kristityssä Euroopassa. 
Ajanlaskussa vuosiluvut on ajateltu järjestysluvuiksi. Kristuksen syntymä ajateltiin vuodenvaihteeseen, jolloin alkoi ajanlaskun ensimmäinen vuosi eli vuosi 1 jälkeen Kristuksen. Toisaalta samasta vuodenvaihteesta taaksepäin vuodet numeroitiin 1 ennen Kristusta, 2 ennen Kristusta jne. Koska vuosiluvut kumpaankin suuntaan olivat järjestyslukuja, ei tähän ajanlaskutapaan kuulu vuotta 0.
Latinankielinen vastine jKr:lle on "Anno Domini", joka tarkoittaa ’anno Domini nostri Jesu Christi’ eli 'Jeesuksen Kristuksen vuonna'. Lyhenne AD merkitään vuosiluvun eteen tai sen jälkeen, mutta suomeksi lyhenteen käyttö ei ole suositeltavaa.
Nykyään lyhenteiden eKr. ja jKr. rinnalla ja vaihtoehtoina käytetään merkintöjä "eaa." ja "jaa." (ennen ja jälkeen ajanlaskun alun).
Ikiliikkuja

Ikiliikkuja on kuviteltu laite tai muu suljettu systeemi, joka kerran käynnistettynä pysyisi jatkuvasti käynnissä ilman, että siihen tarvitsisi tuoda mistään energiaa. Nykyisin lähes kaikki fyysikot pitävät ikiliikkujan luontia mahdottomana.
Ajatellut ikiliikkujat voidaan jakaa kolmeen lajiin:
Ensimmäisen lajin ikiliikkuja.
Tavallisimmin ikiliikkujalla tarkoitetaan ensimmäisen lajin ikiliikkujaa. Sellaisia on yritetty rakentaa muun muassa pyöristä, joihin on kiinnitetty pariton määrä vasaroita tai muita muodoltaan epäsymmetrisiä esineitä siten, että pyörän olisi suunnittelijan käsityksen mukaan pitänyt olla aina epätasapainossa. Kaikki yritykset sellaisen rakentamiseksi ovat kuitenkin epäonnistuneet, sillä energian syntyminen tyhjästä ei energian säilymisen lain eli termodynamiikan ensimmäisen pääsäännön mukaan ole mahdollista. Se tosi­asia, että iki­liikkujaa ei lukemattomista yrityksistä huolimatta ole kyetty rakentamaan, onkin osaltaan johtanut tämän lain keksimiseen.
Toisen lajin ikiliikkuja.
Toisaalta energia ei myöskään häviä. Näin ollen voisi kuvitella, että toisen lajin ikiliikkuja eli ideaalikone voisi toimia ilman ulkoista energianlähdettä käyttämällä saman energian yhä uudestaan ja uudestaan. Koska todellisuudessa minkä tahansa koneen käyttämä energia kuitenkin muuttuu lopulta lämmöksi, tämän laitteen olisi itse asiassa kerättävä lämpöä ympäristöstään ja muutettava se mekaaniseksi energiaksi aiheuttamatta lämpö­tila­erojen tasoittumista. Tällainen laite ei olekaan ristiriidassa energian säilymislain kanssa, mutta termodynamiikan toinen pääsääntö, jonka mukaan entropia kasvaa, tekee myös sen mahdottomaksi. Lämmön avulla voidaan tehdä mekaanista työtä vain, jos on lämpötilaeroja, mutta niiden aikaansaaminen vaatii ulkopuolista energiaa. Lisäksi voidaan osoittaa, että lämpövoimakoneen hyötysuhde ei voi olla suurempi kuin tämän lämpö­tila­erotuksen suhde korkeampaan lämpö­tilaan absoluuttisella asteikolla.
Kolmannen lajin ikiliikkuja.
Jos johonkin kappaleeseen ei vaikuta kitka, väliaineen vastus eikä muukaan liikettä hidastava voima, mekaniikan ensimmäisen perus­lain mukaan se jatkaa tasaista ja suora­viivaista liikettään loputtomasti. Tällainen jatkuva liike edellyttää lisäksi, ettei kappale vuoro­vaikuta minkään toisen kappaleen kanssa luovuttaen energiaa. Todellisuudessa vastustavia voimia kuitenkin esiintyy kaikkialla, jopa avaruudessa, mutta tähtienvälinen aine on niin harvaa, että esimerkiksi planeettojen ja muiden taivaan­kappaleiden liikettä laskettaessa se voidaan käytännössä jättää huomiotta. Eräänlaisina kolmannen lajin iki­liikkujina voidaan kuitenkin pitää supra­johteita, joissa resistanssia ei ole, joten niihin aikaan­saatu sähkövirta jatkuu heikkenemättä lakkaamatta.
Lukuteoria

Lukuteoria on matematiikan ala, joka perinteisesti keskittyy luonnollisten lukujen tutkimukseen, esimerkiksi niiden jaollisuuteen ja alkulukuihin. Nykyään lukuteoria voi käsitellä myös laajempia lukujoukkoja. Lukuteoria on yksi vanhimmista matematiikan aloista, sillä sen juuret ulottuvat kauas menneisyyteen aina 4 000 vuoden päähän. 
Carl Friedrich Gaussin on väitetty sanoneen: "Matematiikka on tieteiden kuningatar ja lukuteoria on matematiikan kuningatar." Lukuteorialle on leimallista, että monet sen merkittävät ongelmat ovat helppoja maallikoillekin käsittää, mutta niiden ratkaisut ovat usein hyvin monimutkaisia ja vaativat useiden eri matematiikan alojen tuntemusta.
Lukuteoria voidaan jakaa eri osa-alueisiin, kuten analyyttiseen ja algebralliseen lukuteoriaan.
Historia.
Antiikin matemaatikoista merkittäviä lukuteorian tutkijoita ja kehittäjiä olivat Pythagoras, Eukleides ja Diofantos. Antiikin ajan jälkeen lukuteoriaa kehittivät muun muassa Aryabhata Intiassa ja Ibn al-Haytham islamilaisessa maailmassa. Modernin länsimaisen lukuteorian isänä voidaan pitää 1600-luvulla elänyttä ranskalaista lakimiestä ja matemaatikkoa Pierre de Fermat'ta. 
Jälkipolville Fermat'n nimi on tullut tunnetuksi kahdesta hänen nimeään kantavasta ongelmasta, Fermat'n pienestä lauseesta ja Fermat'n suuresta lauseesta. Fermat'n suuri lause oli pitkään kenties matematiikan kuuluisin ratkaisematon ongelma, kunnes Andrew Wiles ratkaisi sen 1990-luvulla. Työskentely ongelman parissa synnytti jopa uusia matematiikan lajeja, ja nämä aluevaltaukset ovat monesti olleet merkittävämpiä kuin lause itse.
Fermat'n jälkeen suuria lukuteoreetikkoja ovat olleet muun muassa Leonhard Euler, Joseph-Louis Lagrange ja Carl Friedrich Gauss. Nykyäänkin lukuteoria on elävä matematiikan ala. Suomen tunnetuimpia nykyisiä lukuteoreetikkoja on Kaisa Matomäki.
Lukuteorian peruskäsitteitä.
Lukuteoriassa jaollisuuden tutkimus on keskeisessä roolissa. Esimerkiksi Eukleideen algoritmilla voidaan löytää kahden kokonaisluvun suurin yhteinen tekijä. Tärkeitä objekteja lukuteoriassa ovat alkuluvut. Suuri kysymys on esimerkiksi lukujen jakaminen alkulukutekijöihin ja alkulukujen löytäminen. Usein käytetty työkalu lukuteoriassa on kongruenssi, joka perustuu jakoyhtälöön.
Ratkaisemattomia lukuteoreettisia ongelmia.
Lukuteoriassa on paljon ongelmia, jotka on melko helppo selittää, mutta joille ei ole tähän mennessä löydetty ratkaisuja. Alla esimerkkinä muutamia.
Sovellukset.
Lukuteoriaa pidettiin pitkään puhtaasti teoreettisena matematiikan osa-alueena, mutta nykyään sen tuottamia tietoja käytetään hyväksi muun muassa kryptografiassa. Monet salausmenetelmät, kuten RSA, perustuvat kokonaislukujen tekijöihinjakoon.
IP-fragmentaatio

IP-fragmentaatio tarkoittaa IP-verkkopaketin pilkkomista, kun suuren pakettikoon verkosta tulevan paketin on siirryttävä pienemmän pakettikoon verkossa (). Paketti voidaan myös merkitä kieltämään pilkkominen, jolloin paketti hylätään välittämisen sijaan. Pilkottujen pakettien uudelleenkoostaminen ei kuulu näkyä TCP/IP-viitemallin ylemmille kerroksille (). Tyypillisesti on suotavaa että paketit ovat verkon suurimman sallitun pakettikoon mukaisia ().
Pakettikoot (, MTU) ovat käytössä verkossa tehtävän puskuroinnin yksinkertaistamiseen ja vaihtelevat suuresti käytetyn laitteiston mukaan.
IPv6-verkossa pakettien pilkkomista verkossa ei sallita, vaan lähettävän solmun on pääteltävä maksimaalinen MTU-koko ().
Keskeytymätön virransyöttö

Keskeytymätön virransyöttö (, lyh. "UPS") on järjestelmä tai laite, jonka tehtävä on taata tasainen virransyöttö lyhyissä katkoksissa ja syöttöjännitteen epätasaisuuksissa. UPS liitetään virtalähteen ja virtaa käyttävän laitteen (esimerkiksi tietokoneen) väliin.
Keskeytymätön virransyöttölaitteisto pystyy syöttämään suojaamilleen laitteille sähköä lyhyiden (minuuttiluokan) verkkokatkoksien ajan akustaan. Se ei kuitenkaan ole varavirtajärjestelmä pitkäaikaisten katkoksien varalle. UPS-laitteistoon on yleensä liitetty joko ohjelmisto, joka ajaa tietokonelaitteistot alas ennen UPS:n akkujen tyhjenemistä, tai erillinen varavoimalaitteisto, jolla syötetään sähköä pitemmän katkoksen aikana.
UPS-laitteita käytetään yleensä suojaamaan tietokoneita ja viestintälaitteita, kuten lennonvarmistusjärjestelmiä, joissa pienikin sähkökatko voisi aiheuttaa suuria tuhoja. Nykyään UPSeja on saatavilla myös kotikäyttöön.
Toiminta.
Tavallisimmin UPS:ssa on tasasuuntaaja, joka muuntaa verkkovirran vaihtojännitteen tasajännitteeksi. Sen rinnalle on kytketty yksi tai useampia akkuja, jotka syöttävät tasajännitteen sähkökatkon sattuessa. Tasajännite muunnetaan lopuksi vaihtosuuntaajalla vaihtojännitteeksi, joka syötetaan käyttölaitteelle. Jos käyttölaite toimii tasavirralla, voidaan vaihtosuuntaaja jättää pois.
Keskeytymätön virransyöttö voidaan toteuttaa myös vauhtipyörällä. Tällaisessa ratkaisussa on yhdistetty moottori ja generaattori toisiinsa, ja lisäksi samalla akselilla on raskas vauhtipyörä. Sähkökatkon sattuessa vauhtipyörään varastoitunut energia pyörittää generaattoria.
Crack

Crack on kokaiinin kiinteä, poltettava muoto, jota valmistetaan poistamalla jauhemaisesta kokaiinista hydrokloridi.
Nimensä huume on saanut kuivumisen seurauksena siihen syntyvistä halkeamista (engl. "crack") ja polttamisen yhteydessä syntyvästä rasahtelevasta äänestä.
Valmistus.
Koska kokaiinin jauhemainen muoto kokaiinihydrokloridi tuhoutuu korkeassa lämpötilassa, siitä on poistettava hydrokloridi, jotta ainetta voidaan polttaa. Ensin kokaiinihydrokloridiin lisätään ammoniumia, tai ruokasoodaa ja vettä. Sekoituksen jälkeen aine kuumennetaan, mikä poistaa siitä hydrokloridin. Tuloksena on kakkumainen kiinteä aine, joka kestää polttamisen.
Ensimmäinen tapa polttaa kokaiinia oli valmistamalla siitä freebasea, mutta helpommin valmistettava crack syrjäytti sen katuhuumeena Yhdysvalloissa 1980-luvulla. Crack on myös halvempaa kuin jauhemainen kokaiini. Crackin valmistus on tuottoisaa, sillä yhdestä 50–100 dollarin hintaisesta kokaiinierästä voidaan valmistaa 10–25 crack-annosta, joista saa katukaupassa 3–50 dollaria kappale.
Käyttö.
Kokaiinin käyttäminen polttamalla vaatii vähemmän tarvikkeita kuin suonensisäinen käyttö, ja se on sosiaalisesti hyväksyttävämpää.
Crackia poltetaan tavallisesti erityisellä crack-piipulla, jossa on yksinkertaisimmillaan päistään avoin lasiputki sekä malja alaosassaan. Crack kuumennetaan liekillä ihanteellisesti noin 93 celsiusasteeseen, ja savu vedetään keuhkoihin putken läpi. Ainetta voi lisätä myös tupakka- tai kannabissavukkeisiin.
Crackia poltettaessa veren kokaiinipitoisuus nousee nopeasti. Huumeen aiheuttama euforia on yhtä voimakas kuin suonensisäisellä käytöllä, mutta se alkaa jo 10 sekunnissa. Pääasiallinen vaikutus on suuren dopamiinimäärän vapautuminen. Tunne kestää vain 5–10 minuuttia, minkä jälkeen dopamiinitasot aivoissa romahtavat, jolloin käyttäjä kokee masennusta ja alakuloa.
Crackista tekee vaarallisen se, että helpon saatavuutensa ja nopean vaikutuksensa vuoksi se aiheuttaa helpommin riippuvuutta kuin jauhemainen kokaiini. Tyypillinen käyttäjä ottaa useita crack-annoksia peräkkäin, jolloin aivojen dopamiinivarastot ehtyvät. Siitä johtuu myös se, että uudet annokset eivät enää anna samanlaista vaikutusta kuin ensimmäinen.
IP-osoitteen väärentäminen

IP-osoitteen väärentäminen () tarkoittaa lähdeosoitteen valehtelemista toiselle laitteelle. Tämä on verrattavissa puhelinnumeron toiseksi väittämiseen soitettaessa toiseen puhelimeen.
Soveltuvuus.
Tällainen on lähiverkoissa verrattain helppoa. Yksinkertaisimmat verkkolaitteet, kuten porttitoistimet ja kytkimet, tuntevat ainoastaan MAC-osoitteet ja tarvittavat tiedot tällä tasolla pakettien liikuttamiseen. Tällainen peukaloitu paketti pysähtyy kuitenkin helposti lähimpään reitittimeen. Todellinen kommunikointi kohteen kanssa lähdetietoja valehtelemalla onnistuu äärimmäisen harvoin. Jo pelkkä staattinen reititystaulu tai DNS-palvelin voi estää tämän.
Aiheesta muualla.
Smurf-hyökkäys

Smurf-hyökkäys on tietotekniikassa palvelunestohyökkäys, joka perustuu kohdekoneen hukuttamiseen ICMP-protokollan paketteihin.
Hyökkäys tehdään kolmannen osapuolen verkon avulla lähettämällä suunnattuja levitysviestejä (directed broadcast), joihin on väärennetty lähettäjäksi hyökättävä kone. Kun esimerkiksi osoiteavaruuteen 192.168.0.0/24 lähetetään ICMP echo request -pyyntö, vastaavat kaikki verkon koneet omilla IP-osoitteillaan. Suurissa verkoissa tämä aiheuttaa valtavasti verkkoliikennettä. Hyökkäyksessä voidaan käyttää myös muita verkkoja muuntamalla TCP/IP-paketin metric-arvoa esimerkiksi kymmeneen.
Katso myös.
Euroopan kansanpuolueen ryhmä

Euroopan kansanpuolueen ryhmä (lyhenne EPP) on Euroopan kansanpuolueen (EPP) muodostama Euroopan parlamentin ryhmä. Ryhmä on ollut parlamentin suurin vuodesta 1999 lähtien. Vuoden 2024 eurovaalien jälkeen sillä on parlamentissa 188 edustajaa. Ryhmän puheenjohtaja on kesäkuusta 2014 ollut saksalainen Manfred Weber.
EPP-ryhmä luonnehtii itsensä keskustaoikeistolaiseksi ryhmäksi. Ryhmään kuuluvat Euroopan unionin jäsenvaltioiden merkittävimmät konservatiiviset ja keskustaoikeistolaiset poliittiset puolueet. Suomesta ryhmään kuuluvat kokoomuksen sekä kristillisdemokraattien poliitkot. Kokoomukseen verrattuna ryhmää on luonnehdittu hieman arvokonservatiivisemmaksi.
Vuosina 1999–2009 ryhmään kuuluivat myös Euroopan demokraatit ja se kantoi nimeä "Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä" (EPP-ED). Euroopan unionin komission puheenjohtajana on vuodesta 2004 ollut EPP-ryhmän jäsen, ensin vuosina 2004-2014 portugalilainen José Durão Barroso ja vuosina 2014-2019 luxemburgilainen Jean-Claude Juncker. Joulukuusta 2019 komission puheenjohtajana on ollut saksalainen Ursula von der Leyen.
Historia.
Ryhmä perustettiin alun perin kesäkuussa 1953 kristillisdemokraattisena ryhmänä Euroopan hiili- ja teräsyhteisön yleiskokoukseen (joka koostui kansallisten parlamenttien nimittämistä jäsenistä). Vuodesta 1999 se on ollut Euroopan parlamentin suurin ryhmä.
Vuosina 1999–2009 ryhmä oli nimeltään "Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä" (EPP-ED), jolloin siihen kuului myös Euroopan demokraattien (ED) ryhmä ja siinä oli 277 edustajaa. Suurin osa EPP-ED-ryhmän jäsenistä kuului EPP:hen, joka oli Euroopan tasolle perustettu ylikansallinen poliittinen puolue.
Pienempi ED, joka ei ole virallinen puolue, suhtautui skeptisemmin yhdentymiseen. Konservatiivit perustivat vuonna 2009 oman Euroopan konservatiivien ja reformistien ryhmän, johon muun muassa Britannian konservatiivipuolueen jäsenet siirtyivät. Sitä edelsi Britannian David Cameronin johtaman konservatiivipuolueen johdolla perustettu ryhmä "Movement for European Reform".
EPP työskentelee "yhdessä edistääkseen kilpailukykyisempää ja demokraattisempaa Eurooppaa, joka perustuu sosiaaliselle markkinataloudelle ja joka on lähempänä kansalaisiaan". Se haluaa "Euroopan, joka luo mahdollisuuksia ja vaurautta sisämarkkinoiden piirissä ja joka on maailmanlaajuisesti kilpailukykyinen, ja joka samaan aikaan edistää kaikkien hyvinvointia, ei pelkästään Euroopassa vaan myös muualla maailmassa, sopusoinnussa kestävän kehityksen periaatteen kanssa, joka on unionisopimukseen kirjattu yhdeksi Euroopan yhteisön tavoitteista."
Suomalaiset EPP-ryhmässä.
Suomesta EPP-ryhmään kuuluvat kokoomuksen edustajat, vuodesta 2024 Mika Aaltola, Sirpa Pietikäinen, Aura Salla ja Pekka Toveri. Vaaleissa varaedustajaksi jäänyt Pietikäinen nousi edustajaksi Henna Virkkusen tultua valituksi komissaariksi Ursula von der Leyenin II komissioon.
Myös kristillisdemokraatit kuuluvat EPP-ryhmään, mutta ovat suhtautuneet siihen skeptisesti ja halunneet tuoda omaa aatteellista pohjaansa selkeämmin esiin europarlamentissa.
Ryhmän johto 2019–2024.
Lähde
José Manuel Barroso

José Manuel Durão Barroso (; s. 23. maaliskuuta 1956 Lissabon) oli Euroopan komission puheenjohtaja vuosina 2004–2014. Hän toimi Portugalin pääministerinä vuosina 2002–2004. Barroson ensimmäisen komission toimikausi oli 2004–2009 ja hän johti komissiota myös kaudella 2010–2014. Väistyttyään Euroopan komission johdosta Barroso on toiminut neuvonantajan tehtävissä yhdysvaltalaisessa liikepankissa Goldman Sachsissa.
Tausta.
Barroso opiskeli lakia Lissabonin yliopistossa ja valmistui yhteiskuntapolitiikan ja taloustieteen maisteriksi Geneven yliopistosta. Hän toimi apulaisprofessorina Lissabonin yliopiston oikeustieteen laitoksella ja Geneven yliopiston valtiotieteen laitoksella sekä vierailevana professorina Georgetownin yliopistossa Washingtonissa.
Poliittinen ura.
Poliittisen uransa Barroso aloitti jo ennen neilikkavallankumousta 1974. Hän oli nuoruudessaan ja opiskeluaikoinaan aktiivinen maolainen kommunisti. Vuonna 1980 Barroso liittyi keskustalais-oikeistolaiseen Portugalin sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (PSD). Vuonna 1985 Barroso pääsi pääministeri Aníbal Cavaco Silvan hallitukseen varasisäministeriksi ja vuonna 1987 kehitysyhteistyöministeriksi seuraavaksi viideksi vuodeksi. Vuonna 1991 hän oli neuvottelemassa tulitaukoa Angolan sisällissodassa ja tuki vuosina 1992–1995 Portugalin entisen siirtomaan Itä-Timorin itsenäisyyttä. Vuonna 1992 hänet valittiin ulkoministeriksi, missä tehtävässä toimi sosiaalidemokraattisen puolueen vaalitappioon vuonna 1995 asti.
Oppositiossa Barroso valittiin parlamentin ulkoasioiden komitean johtoon, ja vuonna 1999 oman puolueensa puheenjohtajaksi ja siten oppositiojohtajaksi. Vuoden 2002 vaaleissa PSD sai tarpeeksi paikkoja muodostaakseen kokoomushallituksen Portugalin kansanpuolueen kanssa, ja Barroso valittiin pääministeriksi. Vuonna 2003 hän tuki Irakin sotaa, jota suurin osa portugalilaisista vastusti. Irakissa oli 128 Portugalin lähettämää sotilasta.
Yksityiselämä.
Barroso on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Hans-Gert Pöttering

Hans-Gert Pöttering (s. 15. syyskuuta 1945, Bersenbrück, Ala-Saksi, Saksa) on saksalainen kristillisdemokraattista CDU-puoluetta edustava poliitikko, joka valittiin vuoden 2007 alussa Euroopan parlamentin puhemieheksi kesällä 2009 päättyvän vaalikauden loppuun asti. Hän on ollut Euroopan parlamentin jäsen ensimmäisistä suorista vaaleista eli vuodesta 1979. Vuosina 1999–2007 hän toimi Euroopan parlamentin konservatiiviryhmän (EPP-ED) puheenjohtajana.
Filosofian tohtoriksi vuonna 1974 väitellyt ja vuonna 1976 juristiksi valmistunut Pöttering asuu Bad Iburgissa, Ala-Saksin osavaltiossa. Uskonnoltaan katolinen Pöttering on eronnut kahden jo aikuisen pojan isä.
Domino

Domino tarkoittaa seuraavia asioita ja henkilöitä:
Katso myös.
Domino liittyy myös seuraaviin:
Pulssikoodimodulaatio

Pulssikoodimodulaatio (PCM, ) on menetelmä, jolla analoginen äänitaajuussignaali koodataan digitaaliseen muotoon. Pulssikoodimodulaatiossa otetaan tasaisin väliajoin näytteitä, jotka ilmaistaan numeerisesti. Näytteen taso voidaan ilmaista joko lineaarisesti tai logaritmisesti. Tyypillisesti signaalinkäsittelyssä käytetään A/D- ja D/A-muuntimia näytteiden käsittelyyn. Digitaalinen äänentoisto perustuu useimmiten PCM-ääneen, jota toistavat esimerkiksi cd-soittimet, mp3-soittimet ja modernit tietokoneet.
Historia.
PCM-menetelmän on kehitettänyt Alec H. Reeves vuonna 1939. New Yorkin maailmannäyttelyssä vuonna 1939 oli esitteillä ”vocoder” () -äänisyntetisaattoridemonstraatio.
Puheen salaukseen käytettävä SIGSALY-järjestelmä oli ensimmäinen PCM-tiedonsiirtoa käyttävä. Järjestelmä oli käytössä liittoutuneiden välillä toisen maailmansodan aikana. Järjestelmän kehitti Bell Telephone Laboratories (BTL) ja se otettiin muodollisesti käyttöön 15. heinäkuuta 1943 Pentagonin ja Lontoon välillä.
Yleistä.
ITU:n suosituksessa G.711 on määritelty kaksi koodauslakia: A-Law ja μ-Law. Molemmissa näytteenottotaajuus on kahdeksan kilohertsiä (kHz) ja kansainvälisissä yhteyksissä on käytettävä kahdeksaa bittiä näytettä kohden. Sarjamuotoisessa bittien siirrossa on No. 1 (polaarisuus) lähetettävä ensin ja No. 8 (vähiten merkitsevä bitti) viimeisenä.
Näytteiden logaritmisuus laajentaa dynamiikkaa 36 desibeliin (dB) saakka. Tärkein syy erilaisiin näytteenottolakeihin oli runkoverkossa käytetty linjakoodaus: Amerikassa käytettiin AMI-koodaus-linjakoodausta, joka toimii erittäin huonosti, jos lähetettävänä on pelkkiä nollia.
Nyquistin teoreeman mukaan taajuuksia, jotka ovat korkeampia kuin puolet näytteenottotaajuudesta ei laskostumisilmiön takia voida erottaa tätä taajuutta pienempitaajuisista signaaleista. Toisin sanoen kahdeksan kilohertsin näytteenottotaajuudella voidaan tallentaa periaatteessa korkeintaan neljän kilohertsin korkuisia ääniä. Siksi signaalit yleensä alipäästösuodatetaan ennen A/D-muunnosta. Käytännössä raja on 3,4 kilohertsiä, koska alipäästösuodinta ei voi tehdä kovin jyrkäksi.
Bell Labsin varhainen DS0-standardi määrittelee PCM:n puheen koodauksen taajuudella ja kahdeksalla bitillä, eli 256 tasolla. Tällöin yksi puhekanava käyttää sekunnissa.
CD-levyillä käytettävä PCM-signaali on laadultaan 44,1 kilohertsin taajuudella 16 bitin tarkkuudella. DAT-nauhureissa käytetään 48 kilohertsin ja 16 bitin näytteistystä. S-VHS-kasettia hyödyntävä ADAT käyttää 16-bittistä näytteistystä 48 kilohertsin taajuudella (vaihtuva välillä 40,4–). Lineaarisilla 16 bitin näytteillä saavutetaan 96 desibelin dynamiikka, sillä:
 formula_1
Muunnelmia.
Variaatioita PCM:stä:
Lyly Rajala

Lyly Paavo Juhani Rajala (s. 21. huhtikuuta 1951 Ludvika, Ruotsi) on suomalainen kokoomuksen poliitikko, joka oli kansanedustaja vuosina 2003–2011.
Poliittinen ura.
Rajala on toiminut vuodesta 1997 lähtien kaupunginvaltuutettuna Oulussa. Hän on myös Oulun kaupunginhallituksen varajäsen ja Pohjois-Pohjanmaan maakuntavaltuuston ensimmäinen varapuheenjohtaja. Hänellä on ollut lisäksi lukuisia muita kunnallisia, maakunnallisia ja kirkollisia luottamustehtäviä. 1990-luvulla hän ryhtyi vakavasti pyrkimään valtakunnanpolitiikkaan, ensin Nuorsuomalaiset-puolueen ehdokkaana, sitten kristillisdemokraattien listalta, jolta hän pääsikin eduskuntaan vuonna 2003, mutta siirtyi jo joulukuun alussa 2003 kokoomuksen eduskuntaryhmään. Hän keräsi vuoden 2011 vaaleissa 2 360 ääntä, mikä ei riittänyt jatkokaudelle valitsemiseen ja Rajala putosi eduskunnasta. Rajala pyrki takaisin eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa kokoomuksen listoilta. Ääniä hänelle kertyi kuitenkin vain 539, mikä ei riittänyt uudelleen valituksi tulemiseen.
Yksityiselämä.
Ennen poliitikoksi ryhtymistään Lyly Rajala on toiminut muun muassa rumpalina Dannyn orkesterissa, Silja Line Oy:n risteilyisäntänä ja toimittajana Oulun ensimmäisessä paikallisradiossa Radio Megassa. Rajala oli kihloissa laulaja Anna-Maria Jurvelinin kanssa.
27. tammikuuta 2008 eduskunnassa suoritetussa nimettömässä kyselyssä naistyöntekijät nimesivät Lyly Rajalan yhdeksi eduskunnan seksuaalisista häiritsijöistä. Rajala teki asiasta tutkintapyynnön poliisille ja asia eteni esitutkinnan jälkeen syyteharkintaan ja edelleen oikeuteen. Jutun kirjoittajaa ja useita toimituksen esimiehiä syytettiin törkeästä kunnianloukkauksesta. Rajala vaati oikeudessa lehtiyhtiöltä 20 000 euron kärsimyskorvauksia. Oikeus vapautti toimittajan sekä hänen kolme esimiestään syytteistä, ja piti kantelijan vaateita perusteettomina.
Vuoden 2011 eduskuntavaalien jälkeen Rajala työskenteli asuntokauppiaana maksaakseen vaaleja varten ottamansa 45 000 euron pankkilainan pois.