tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ahti Kiiski

Ahti Kiiski on kuvitteellinen hahmo Yle TV2:n tuottamassa "Maalaiskomedia"-televisiosarjassa. Hän on sarjan antagonisti Urmas ja Armas Hakkaraisen sekä Varma Kylmälehdon ohella.
Neljään tuotantokauteen jaettu "Maalaiskomedia" alkaa sarjasta "Vain muutaman huijarin tähden". Fiktiivisen Kuusniemen kunnanjohtaja Ahti Kiiski on suositellut entistä kurssikaveriaan Suvi-Tuuli Aaltosta kunnan kesäaikaiseksi kulttuurisihteeriksi. Ulkoisten avujensa sijaan Suvi haluaa tuoda mieluummin esiin ammattiosaamistaan. Ahti ei myöskään tiedä, että Suvin äidin suvun juuret ovat Kuusniemellä. Tilannetta pahentaa se, että Suvin eno Rainer Mielonen on kunnanpäättäjien epäsuosiossa.
Ahti on Kuusniemen mahtimiehen Urmas Hakkaraisen oikea käsi, joka juonittelee tämän kanssa kunnan resursseihin nähden ylimitoitettua Urmaanlinna-hanketta ja tekee muuta enemmän tai vähemmän kyseenalaista vilunkia. Ahti kyseenalaistaa Urmaksen rikollisia suunnitelmia, mutta ei voi niille mitään, sillä hän on Urmaan talutushihnassa. Urmaksen veli Armas sanoo tämän todenneen Ahdista: "Ahti Kiiski se on mies, johon voi luottaa". Ahti on sotilasarvoltaan luutnantti ja hänen asemansa on komppanianpäällikkö.
Ahdin hahmo ei ole mukana sarjan toisella tuotantokaudella "Peräkamaripojat". Hän palaa "Maalaiskomediaan" tarinan kolmannessa sarjassa "Mooseksen perintö". Hänen kumppaneinaan ovat jälleen Urmas ja Varma: tällä kertaa kolmikko yrittää suhmuroida Kuusniemelle ydinjätteiden loppusijoituspaikkaa. Lopulta Ahti joutuu pakenemaan Kuusniemeltä konstaapeli Pentti Juurikkalan kehotuksesta. Juurikkala antaa väkevän kehotuksensa miehenä, ei suinkaan poliisina.
Neljännessä "Maalaiskomediassa" "Turvetta ja timantteja" Ahdin kumppaneina ovat edesmenneen Urmaksen veli Armas ja Varma. Kuusniemeltä löytyy kimberliittiä, johon Armas joukkoineen yrittää päästä käsiksi vastapuolenaan Pauli Antero Turpeinen.
Ahdin asema Urmaksen ja Armaksen apurina on olennaisesti erilainen kuin Varman. Ahdin toiminta on useimmiten järkiperäistä, Varma puolestaan käyttäytyy täysin päinvastaisesti ja aiheuttaa toisinaan jopa hengenvaarallisia tilanteita.
Ahdin unelma Suvista romahtaa jo "Maalaiskomedian" alussa. Suvin nai kirkkoherra Matias Pohto, joka muuttaa tämän kanssa samaan aikaan Kuusniemelle. Ahdin toinen lemmenkohde on Urmaksen tytär Virpi Hakkarainen, joka kuitenkin menee naimisiin konstaapeli Juurikkalan kanssa. Virpin ja Juurikkalan avioliitto murenee vähä vähältä ja päättyy eroon. Lopulta Ahti ja Virpi päätyvät yhteen.
Ahdin ensimmäinen tulkitsija on Jukka Pitkänen. Kesäteatterissa Ahtia näyttelee mm. Jouni Saikkonen. Ahtia on näytelty kesäteattereissa, muun muassa Pyynikillä ja Jämsässä.
NHL 2000

NHL 2000 on EA Sportsin julkaisema ja EA Canadan kehittämä urheilupeli. Peli julkaistiin Windowsille 31. elokuuta 1999. Pelin eurooppalaisessa kansikuvassa esiintyi Markus Näslund. Pelissä on myös kaikki sen ajan 28 NHL-joukkuetta.
103 Hera

103 Hera on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi J. C. Watson vuonna 1868. Pikkuplaneetta sai nimensä kreikkalaisen mytologian Hera-jumalattaren mukaan. Heran läpimitta on noin 91 kilometriä ja pyörähdysaika 23,74 tuntia.
Rasul Gamzatov

Rasul Gamzatovitš Gamzatov (, avaariksi Расул XIамзатов, "Rasul Hamzatov"; 8. syyskuuta 1923 Dagestanin Hunzahin piirin Tsadan kylä – 3. marraskuuta 2003 Moskova) oli avaarilainen runoilija.
Rasul Gamzatov syntyi runoilija Gamzat Tsadasan perheeseen. Hän alkoi kirjoittaa yhdeksänvuotiaana ja julkaisi ensimmäisen runonsa ollessaan seitsemännellä luokalla. Vuonna 1940 Gamzatov valmistui Buinakskin opettajaopistosta ja palasi kotikyläänsä opettajaksi. Myöhemmin hän työskenteli teatteriohjaajan apulaisena sekä avaarinkielisen sanomalehden ja radion toimittajana. Ensimmäinen runokokoelma "Hasratab rokigi borkarab tstsingi" (”Palava rakkaus ja polttava viha”) ilmestyi toisen maailmansodan aikana vuonna 1943. Gamzatovin kaksi vanhempaa veljeä kaatui sodassa.
Gamzatov hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vain 20-vuotiaana. Vuonna 1944 hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen. Vuosina 1945–1950 hän opiskeli Moskovassa Maksim Gorkille nimetyssä kirjallisuusinstituutissa. Vuodesta 1951 aina kuolemaansa saakka hän toimi Dagestanin kirjailijaliiton puheenjohtajana.
Gamzatovin ensimmäinen venäjänkielinen runokokoelma ilmestyi vuonna 1947. Seuraavien vuosikymmenien aikana hän julkaisi kymmeniä avaarin- ja venäjänkielisiä runo- ja proosakirjoja, joita on käännetty useille vieraille kielille. Runokokoelma "Dun gavurab son" (”Syntymävuoteni”, 1950) sai Stalin-palkinnon vuonna 1952. Kokoelma "Vysokije zvjozdy" (”Korkeat tähdet”, 1962) palkittiin Lenin-palkinnolla vuonna 1963. Runokirjoista merkittävimpiä on "Konstitutsija gortsa" (”Vuoristolaisen perustuslaki”), joka sisältää lisäksi lyyrisen kertomuksen ”Kotimaani Dagestan” ("Moi Dagestan", 1968). Gamzatov toimi myös venäläisen kirjallisuuden avaarintajana.
Rasul Gamzatovin inhimillinen, elämänläheinen ja kiihkeä runous teki hänestä yhden Neuvostoliiton suosituimmista kirjailijoista. Monista hänen runoistaan on sävelletty lauluja. Niistä tunnetuin on toisen maailmansodan uhreille omistettu "Žuravli" (”Kurjet”). Lukijoiden suosion lisäksi Gamzatov sai lukuisia virallisia tunnustuksia. Hänelle on myönnetty Dagestanin kansanrunoilijan ja sosialistisen työn sankarin arvonimet, neljä Leninin ja useita muita kunniamerkkejä sekä neuvostoliittolaisia ja kansainvälisiä kirjallisuuspalkintoja. Gamzatov toimi Dagestanin ASNT:n ja Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana, osallistui eri kansalaisjärjestöjen toimintaan ja työskenteli mm. Novyi mir ja Literaturnaja gazeta -kirjallisuuslehtien toimituskuntien jäsenenä.
Runoilija on haudattu Mahatškalaan vaimonsa Patimatin viereen. He saivat kolme tytärtä.
HMS Arno

HMS Arno (viirinumero tammikuusta 1918 alkaen D06) oli Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjä, joka palveli ensimmäisessa maailmansodassa. Alus oli Portugalin laivaston tilaama "Liz", jonka Britannian hallitus lunasti.
Hankinta.
Portugali tilasi aluksen Italiasta Genovasta Ansaldon telakalta. Alus laskettiin vesille 22. joulukuuta 1914 nimettynä "Liziksi". Edelleen selvittämättömistä syistä Britannian amiraliteetti osti aluksen maaliskuussa 1915, kun sitä viimeisteltiin Genovassa. Alus nimettiin "HMS Arnoksi", ja se oli Kuninkaallisen laivaston ainoa ulkomailla valmistettu sotalaiva. Alus kuitenkin muistutti River-luokan hävittäjiä.
Palvelus.
Alus oli kesäkuussa 1915 Välimerellä saattuetehtävissä. Se upposi 23. maaliskuuta 1918 Dardanellien edustalla kolaroituaan hävittäjä "HMS Hopen" kanssa.
Travis Goethel

Travis Peter Goethel (s. 27. heinäkuuta 1987 Oceanside, Kalifornia) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan tukimies. Hän edusti koko lyhyen ammattilaisuransa NFL-liigan Oakland Raidersia. 
Yksityiselämä.
Goethel harrastaa amerikkalaisen jalkapallon lisäksi myös lumilautailua. Hänen vanhempansa ovat Peter ja Connie Goethel.
Ura.
Goethel kävi high schoolinsa Vista High Schoolissa Kaliforniassa, jonka joukkueessa hän myös pelasi amerikkalaista jalkapalloa. Hän teki junioriurallaan yhteensä 155 taklausta. High schoolin jälkeen Goethel meni Arizonan osavaltionyliopistoon, jonka yliopistojoukkueessa hän pelasi. Yliopistoaikana muun muassa urheilusivusto rivals.com valitsi hänet maan kymmenenneksi parhaimmaksi tukimieheksi. Hänet varattiin NFL-liigaan vuonna 2010, kun Oakland Raiders valitsi hänet kuudennella kierroksella varausnumerolla 190.
Goethel pelasi Oaklandissa kolme kautta. Kaudella 2012 Goethel pelasi hetken myös aloitussyötön antajana, mutta kolme neljästä hänen antamasta aloitussyötöstä epäonnistui. Kauden 2012 jälkeen Goethel vapautettiin sopimuksesta.
Montheyn alue

Montheyn alue () on yksi Sveitsin 148:sta ja Valais'n kantonin 14:stä hallinnollisesta alueesta. 
Maantieteellisesti Montheyn alue sijaitsee Rhônen laakson länsirannalla sekä Viége-joen laaksossa ja lähivuorilla. Montheyn alue rajoittuu lännessä Ranskaan, pohjoisessa Genevejärveen, idässä Rhôneen sekä Vaudin kantoniin sekä etelässä Saint Mauricen alueeseen. Kemianteollisuus ja matkailu on alueella tärkeitä elinkeinoja.
Kunnat.
Montheyn alueella on 9 kuntaa, joista suurimmat ovat Monthey ja Collombey-Muraz. Alueen keskuspaikka on Monthey. Montheyn alueen asukasluku on 42 254 (31.12.2012). Alueen pinta-ala on 257 km² . 
Asukkaat ja kieli.
Montheyn alue on selkeästi ranskankielinen. Vuonna 2000 Montheyn alueen vakituista asukkaista 88 % oli ranskankielisiä. Sekä saksan- että italiankielisiä oli noin 2,5 % ja muun kielisiä noin 7 %.
Lehtoritvasammal

Lehtoritvasammal ("Amblystegium serpens") on sammallaji. 
Ulkonäkö.
Lehtoritvasammal on hyvin hento sammal. Sen lehdet ovat tyvestä leveät ja niissä on pitkä kapea kärki. Hento keskisuoni ulottuu lehden puoliväliin asti. Lehtoritvasammalella on usein itiöpesäkkeitä. 
Levinneisyys.
Lehtoritvasammal esiintyy molemmilla pallonpuoliskoilla lauhkeilla ja viileillä alueilla. Se esiintyy koko Suomessa. 
Elinympäristö.
Lehtoritvasammal viihtyy kosteilla, varjoisilla ja vähintään keskiravinteisilla paikoilla, esimerkiksi lehdoissa.
Siroritvasammal

Siroritvasammal ("Pseudoamblystegium subtile") on sammallaji. 
Ulkonäkö.
Siroritvasammalella on usein itiöpesäkkeitä. 
Levinneisyys.
Siroritvasammal esiintyy pohjoisella pallonpuoliskolla lehtimetsävyöhykkeellä ja havumetsävyöhykkeen eteläosissa. Se esiintyy paikoitellen Etelä- ja Keski-Suomessa. Se on silmälläpidettävä.
Elinympäristö.
Siroritvasammal viihtyy lehtipuiden tyvillä emäksisellä kaarnalla ja kalkkikallioilla.
Kurkihirsi

Kurkihirsi (myös harjahirsi ja harjariuku) on katon harjalla oleva talon pitkittäissuuntaan kulkeva tukihirsi. Se on harjakaton ylin tukirakenne.
Tunne Kelam

Tunne-Väldo Kelam (s. 10. heinäkuuta 1936 Taheva) on virolainen poliitikko ja Euroopan parlamentin jäsen. Kelam edustaa Isänmaa-puoluetta, joka europarlamentissa on osa Euroopan kansanpuoluetta.
Elämä.
Kelam on opiskellut historiaa Tarton yliopistossa. Valmistuttuaan hän työskenteli Viron valtakunnallisessa keskusarkistossa vuosina 1959–1965 ja vanhempana tiedetoimittajana Neuvosto-Viron ensyklopediassa vuosina 1965–1975. Vuonna 1972 Kelam valmisteli muistion YK:lle, jossa vaadittiin vapaita vaaleja Viroon ja miehitysjoukkojen vetäytymistä. Muistio salakuljetettiin ulos maasta ja tapauksen seurauksena Kelam menetti työnsä Neuvosto-Viron ensyklopediassa. Hänen työpaikkansa vaihtui yövahdin virkaan kanatilalla.
Kelam haki kommunistisen puolueen jäsenyyttä 1970-luvulla, mutta hänen hakemuksensa hylättiin, sillä Kelam nähtiin liian kansallismielisenä. Kelam valitti päätöksestä puolueen komissiolle Moskovaan, mutta myös sieltä tuli hylkäävä päätös.
Neuvosto-Viron viimeisten vuosien aikana Kelam oli mukana perustamassa Viron kansallista riippumattomuuden puoluetta ( eli ERSP) vuonna 1988, joka oli paitsi miehitetyn Viron niin myös koko Neuvostoliiton ensimmäinen ei-kommunistinen puolue. Vuonna 1990 Kelam valittiin Viron kongressiin ja Viron palautettua itsenäisyytensä 1991 hän toimi poliittisissa tehtävissä muun muassa perustuslakia säätävän kokouksen jäsenenä. Kelam oltiin valittu Riigikogun jäseneksi vuonna 1992, ja vuosina 1992–2003 hän toimi Riigikogun varapuhemiehenä. Paikastaan hän luopui tultuaan valituksi Euroopan parlamenttiin vuoden 2004 vaaleissa.
Kunnianosoitukset.
Tunne Kelam on ollut Marylandin osavaltion kunniakansalainen vuodesta 1991. Hänelle on lisäksi myönnetty useita eri kunnianosoituksia, kuten Ranskan ansioritarikunnan suurristi vuonna 2001 ja Viron Valtionvaakunan ritarikunnan I luokan kunniamerkki eli suurristi vuonna 2006.
Burkina Faso olympialaisissa

Burkina Faso osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Münchenin kesäolympialaisissa 1972 nimellä Ylä-Volta. Seuraavan kerran maa oli mukana Soulissa 1988, ja on osallistunut kaikkiin kesäolympialaisiin sen jälkeen. Talvikisoissa se ei ole ollut mukana.
Vuoteen 2019 mennessä Burkina Faso ei ollut saavuttanut olympialaisissa yhtään mitalia, eikä pistesijaa eli sijoitusta kahdeksan parhaan joukkoon.
Reg Strikes Back

Reg Strikes Back on Elton Johnin kahdeskymmenesensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1988.
Kappelelista.
Jos toisin ei mainita, kappaleet on kirjoittanut Elton John ja Bernie Taupin.
Sarehole

Sarehole oli Englannissa muutamia kilometrejä Birminghamin eteläpuolella sijainnut kylä, joka on nykyään osa Birminghamin esikaupunkia Hall Greeniä. Kylä kuului alun perin Worcestershiren kreivikuntaan, kunnes alue liitettiin Birminghamin kaupunkiin vuonna 1911.
Colejoen varressa sijaitseva vanha Sarehole Mill on nykyään museokohde. Höyrykoneen kehittäjän James Wattin kumppani Matthew Boulton teki myllyssä kokeita vuosina 1756–1761. Myllyyn asennettiin höyrykone vesivoiman täydennykseksi vuonna 1850, mutta vuonna 1919 myllyn toiminta lakkautettiin kannattamattomana.
Kirjailija J. R. R. Tolkien asui Sareholen kylässä neljä lapsuusvuottaan 1896–1900. Myöhemmin hän kuvaili niitä elämänsä pisimmältä vaikuttaneeksi ja muovaavimmaksi kaudeksi. Englantilainen maaseutu teki aiemmin Etelä-Afrikassa ja Birminghamin teollisuuskaupungissa asuneeseen lapseen pysyvän ja syvän vaikutuksen. Tolkienin päästyä vuoden 1900 syksyllä Birminghamin King Edward's Schooliin perhe joutui kuitenkin muuttamaan lähemmäs kaupungin keskustaa. Muistot Sareholesta toimivat yhtenä innoituksena "Hobitissa" ja "Tarussa sormusten herrasta" esiintyvälle idylliselle Konnulle, hobittien kotimaalle. Sareholen tuntumassa sijainnut Moseleyn suo puolestaan innoitti Tolkienia hänen kirjoittaessaan Vanhasta metsästä, jonka halki Frodo Reppuli kumppaneineen joutuu kulkemaan "Sormusten herran" alkupuolella. Nykyään suo on luonnonsuojelualue.
Guinea olympialaisissa

Guinea osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Méxicossa 1968. Kaksista seuraavista kesäolympialaisista se jäi pois, mutta on ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa Moskovasta 1980 lähtien. Talviolympialaisiin maa ei ole osallistunut. 
Guinea ei ole saavuttanut olympialaisissa yhtään mitalia eikä pistesijaa, eli sijoitusta kahdeksan parhaan joukkoon.
Ritari Ässä (vuoden 2008 televisiosarja)

Ritari Ässä () on Universal Media Studiosin ja Dutch Ovenin yhteistuottama 17-osainen toimintasarja, joka pohjautuu Glen A. Larsonin luomaan samannimiseen televisiosarjaan. Ritari Ässä jatkaa alkuperäisen sarjan ja televisioelokuvan pohjalta, jossa tällä kertaa Ritari Ässän roolissa seikkailee Michael Knightin poika Mike Traceur.
Sarjaa esitettiin alun perin Yhdysvalloissa NBC:llä vuosina 2008–2009. Suomessa sarjan esitys alkoi Subilla 10. lokakuuta 2010 ja päättyi 30. tammikuuta 2011.
Juoni.
Sarja sijoittuu 25 vuotta myöhemmin ensimmäisen sarjan tapahtumista, kun alkuperäisen Ritari Ässän poika Mike Traceur on tullut uudeksi Ritari Ässäksi. Hänellä on käytössään Graimanin suunnittelema ja entistä edistyneempi auto KITT. Traucerin apuna toimii hänen entinen morsiamensa ja KITTin suunnittelijan tytär Sarah.
Tuotanto.
Sarja sai alkunsa keväällä 2007 NBC:n ohjelmien vastaajalta Ben Silvermanilta, joka päätti tuoda vanhoja televisio-ohjemia takaisin tuotantoon. Yksi niistä oli Ritari Ässä. Hän sai myöhemmin solmittua Ford Motor Companyn kanssa sopimuksen käyttääkseen yhtiön valmistamia autoja ja erityisesti Ford Shelby GT500KR Mustangia, joka toimii sarjassa Traceurin tekoälyn omaavana autona KITTinä.
Ritari Ässä aloitettiin tuottamalla aluksi televisioelokuva, joka toimi varsinaisen televisiosarjan pilottijaksona. Elokuva esitettiin NBC:llä 17. helmikuuta 2008 ja itse sarja alkoi 24. syyskuuta 2008. Alun perin sarjasta oli tarkoitus tuottaa yhteensä 22 jaksoa, mutta joulukuussa 2008 NBC päätti lyhentää sarjan tuotannon 17 jaksoon heikkojen katsojalukujen vuoksi.
Burgundy

Burgundy oli Pohjoismaiden markkinoilla toimiva arvopapereiden markkinapaikka, joka aloitti toimintansa 6. kesäkuuta 2009. Siellä voi käydä kauppaa monilla pörssilistatuilla ruotsalaisilla, tanskalaisilla, suomalaisilla ja norjalaisilla osakkeilla sekä indeksiosuusrahastoilla. Burgundy on muodoltaan niin sanottu MTF ("multilateral trading facility"). 
Kauppapaikkaa pyöritti ruotsalainen Burgundy AB. Oslon pörssi osti yrityksen vuonna 2015.
Osakkaat.
Burgundyn omistaa 14 pohjoismaista pankkia tai välittäjää yhtä suurilla osuuksilla.
Virolahden bunkkerimuseo

Virolahden bunkkerimuseo on valtatie 7:n varrella Haminasta noin 20 kilometriä Virojoelle päin sijaitseva sotahistoriallinen museo. Museo on Salpapolku-retkeilyreitin varrella. Sen perustivat Virolahden kunta ja paikalliset sotaveteraanijärjestöt vuonna 1980. 
Museon perusnäyttelyn nimi on "Salpalinja alkaa Virolahdelta". Se kertoo vuosina 1940–1941 sekä vuonna 1944 tehdyistä Suomen itärajan kantalinnoitustöistä Suomenlahdelta Sallaan ja kenttälinnoitustöistä Sallasta Pohjoiselle jäämerelle.
Museo on auki kesäisin 1.6.- 31.8. kello 10-18, muulloin tilauksesta.
Miehikkälän Salpalinja-museo

Miehikkälän Salpalinja-museo on 1987 perustettu Suomen Salvan eli Salpalinjan rakennushistoriaa esittelevä sotahistoriallinen museo. Museota hallinnoi Miehikkälän kunnan kunnanhallituksen alainen Miehikkälän museotoimikunta. Museoalue on alun perin rakennettu vahvennetun komppanian puolustuskeskukseksi.
Toimintaa.
Vuosittain järjestetään Salpavaellus kesä-heinäkuun vaihteessa. Museon alueella järjestetään runsaasti erilaisia tapahtumia. Museolla järjestetään vuosittain mm. sotahistoriallinen luentosarja, johon liittyy aiheesta riippuen myös maastokäyntejä autenttisilla tapahtumapaikoilla.
Salpapolku on 50 kilometriä pitkä retkeilyreitti Virolahdella ja Miehikkälässä. Se kulkee osittain Salpalinjan reittiä. Sen varrella ovat sekä Virolahden Bunkkerimuseo että Miehikkälän Salpalinja-museo. Salpapolun varrella on kaksitoista tauko- tai yöpymispaikkaa kompostikäymälällä, kompostilla, nuotiokehällä ja puuvajalla varustettuna. Yöpymispaikoissa on laavu, eräkämppä tai jonkin muu ratkaisu. Polun varrella on myös kaksi vuokrattavaa 20:n hengen grillikotaa, joista toinen on Miehikkälän Sihkarinkalliolla ja toinen Miehikkälän Jermulan lähellä. Reittiin kuuluu neljä varaussaunaa, joista ensimmäinen on Virolahden Ravijoen paloasemalla, toinen Miehikkälän Muhikossa, kolmas Jermulan veteraanikämpällä Häyhinlammella ja neljäs, nimeltään Motti, Miehikkälän Salpalinja -museolla.
Kehitys.
Aluetta on kehitetty myös Euroopan unionin rakennerahastojen ohjelmin. 1. heinäkuuta 2005 perustettiin Salpakeskus, joka koordinoi hankkeita. Hankkeita ovat 1999 alkaen olleet mm. Infraa elämyspalveluille, Avoinna ympäri vuoden -hanke, Elämyksiä Salpa-asemassa -hanke, Miehikkälän pitäjätalon kunnostaminen kulttuuritiloiksi -hanke, Pioneerimuseon toiminnan käynnistämishanke, Ylimaakunnallinen ulkoilu- ja luontomatkailuhanke, Kaakonkulman Salpalinja-hanke, Salpalinjan valtakunnallisen toiminnan käynnistäminen ja suunnitteluhanke, Salpakeskuksen suunnitteluhanke ja Miehikkälän Salpalinja -hanke. Museo on ollut partnerina myös kahdessa kansainvälisessä sotahistoriamatkailuun liittyneessä hankkeessa.
Museo on nykyään osa Salpakeskusta, joka muodostuu Miehikkälän Salpalinja-museon, Virolahden Bunkkerimuseon, Virolahden ja Miehikkälän Salpapolun ja valtakunnallisen Salpalinjan perinneyhdistyksen välisestä yhteistyöstä.
Dan Kuso

Dan Kuso on kuvitteellinen hahmo Bakugan-televisiosarjasta. Hän on noin 13-vuotias debyytissään. Hänen Bakugan-kumppaninsa nimi on Drago. Alkuperäisessä versiossa Danin äänenä on Yu Kobayashi, englanninkielisessä versiossa Scott McCord ja suomenkielisessä versiossa Arttu Ala-Jokimäki.
Tausta.
Dan on ruskeatukkainen poika, jonka elämä muuttui, kun kortteja alkoi sataa taivaalta. Ne olivat peräisin Vestroiasta. Sen jälkeen, kun Bakuganin säännöt oli keksitty, ei Danin päähän muuta mahtunutkaan. Mutta kun hän tapasi Dragon, hän rupesi pikkuhiljaa ymmärtämään, ettei Bakugan olekaan pelkkää peliä.
Discouraged Ones

Discouraged Ones on metalliyhtye Katatonian kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 1998. Se on Katatonian albumeista ensimmäinen, jolla kaikki lauluosuudet on laulettu puhtaasti. Lisäksi albumin kappaleet ovat lyhyempiä ja suoraviivaisempia kuin Katatonian aikaisemmilla julkaisuilla.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Jonas Renkse ja Anders Nyström.
Tonight’s Decision

Tonight's Decision on metalliyhtye Katatonian neljäs albumi, joka julkaistiin vuonna 1999.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Jonas Renkse ja Anders Nyström, ellei toisin mainita.
Libuše Šafránková

Libuše Šafránková (7. kesäkuuta 1953 Brno – 9. kesäkuuta 2021) oli tšekkiläinen elokuva- ja teatterinäyttelijä.
Hänet on nähty muun muassa Tuhkimona elokuvassa "Tuhkimo ja kolme pähkinää" (1973).
Brighton Festival

Brighton Festival on vuosittainen Brightonissa, Englannissa pidettävä taidefestivaali, jota vietetään toukokuisin. Festivaali perustettiin vuonna 1966 ja se on Englannin suurin monitaidefestivaali. Vuoden 2006 festivaaleilla oli yli 200 tapahtumaa, ja siellä vieraili yli 500 000 kävijää.
Brighton Festival sisältää kulkueita, kuten "Children's Parade", ulkoilmatapahtumia, joihin kuuluu usein pyrotekniikkaa, sekä teatteriesityksiä, musiikkia, kirjallisuutta ja visuaalista taidetta ympäri kaupunkia. Yksi festivaalille ominainen tapahtuma on Taiteilijoiden avoimet ovet, jossa taiteilijat ja käsityöläiset avaavat kotiensa ovet yleisölle.
Brighton Festivalin puheenjohtajana toimii toimittaja Polly Toynbee.
Sierre

Sierre () on sveitsiläinen kaupunki Valais’n kantonin ranskankielisessä osassa. Sierressä oli vuoden 2015 lopulla 16 711 vakinaista asukasta. Sierren seutu on tunnettu monista hiihtokeskuksistaan. Sierre on viininviljelyaluetta. Sierre on myös samannimisen hallintoalueen keskuspaikka.
Maantiede.
Sierre sijaitsee keskisessä Valais’ssa, Rhônen laakson pohjalla, noin 500 metrin korkeudella. Kaupungin pohjoispuolella sijaitsevat Bernin Alpit ja eteläpuolella Valais’n Alpit.
Kieli.
Sierre sijaitsee Valais’n ranskan- ja saksankielisten alueiden rajalla. Nykyisin alueen enemmistökieli on ranska, jota puhui vuonna 2000 80 prosenttia alueen asukkaista. Tilanne on muuttunut olennaisesti 100 vuodessa, sillä vielä 1800-luvun lopulla alueen enemmistökieli oli saksa. 
Talous.
Sierressä on alumiiniteollisuutta.
Liikenne.
Rhônen laaksoa seuraavat eurooppatie E62 (Autobahn A9) sekä valtatie N9 kulkevat Sierren kautta. Sierre on SBB-CFF-FFS:n Geneve-Brig-pääradan varrella. Lisäksi Sierrestä on funikulaariyhteys Crans-Montanan matkailualueelle. Sierrestä lähtee myös yhteensä kymmenkunta linja-autoreittiä lähikyliin ja kaupunkeihin .
Urheilu.
HC Sierre on sierreläinen jääkiekkojoukkue.
Kulttuuri.
Sierre Blues Festival pidetään vuosittain kesä- tai heinäkuussa.
Daikokuten

Daikokuten (myös Daikoku tai Daikoku-ten) on japanilaisessa mytologiassa ja sittemmin šintolaisuudessa esiintyvä jumalhahmo eli kami.
Daikokuten on yksi ”seitsemästä hyvän onnen jumalasta” ("shichifukujin"). Hänellä on yleensä ”vaurautta lyövä” nuija, aarresäkki ja hän seisoo riisipaalien päällä. Hän lienee saanut alkunsa intialaisesta Mahākalā-jumalasta ja synkretismin myötä hänet on liitetty japanilaiseen Ōkuninushiin.
Daikokuten tunnetaan nykyisin laajasti iloisena onnea ja vaurautta tuovana hahmona, mutta alkujaan hän oli kiivas taistelija. Vanhin Daikokuteninn kuva on Kanzeonjin temppelissä ja se on ajoitettu Heian-kaudelle (794-1185). Siinä hän on vielä sotilas; nykyinen ulkoasu on tullut käyttöön 1400-luvulla.
Guinea-Bissau olympialaisissa

Guinea-Bissau osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Atlantassa 1996, ja on ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa siitä lähtien. Talviolympialaisiin maa ei ole osallistunut.
Guinea-Bissau on osallistunut olympialaisissa judoon, painiin ja yleisurheiluun. Se ei ole saavuttanut yhtään mitalia. Pistesijalle eli kahdeksan parhaan joukkoon on yltänyt vapaapainija Augusto Midana, joka sijoittui seitsemänneksi miesten 74 kilon painoluokassa Lontoossa 2012.
Historia.
Guinea-Bissau julistautui itsenäiseksi vuonna 1973, ja maan itsenäisyys tunnustettiin seuraavana vuonna. Guinea-Bissaun kansallinen olympiakomitea perustettiin vuonna 1992, ja Kansainvälinen olympiakomitea tunnusti sen vuonna 1995.
Guinea-Bissau osallistui olympiakisoihin ensimmäisen kerran itsenäisenä valtiona Atlantassa 1996, jolloin maa lähetti kisoihin kolme miesurheilijaa: kaksi yleisurheilijaa ja yhden painijan. Maa lähetti myös kolmiin seuraaviin kesäolympialaisiin kolme urheilijaa samalla lajijakaumalla. Ensimmäinen guineabissaulainen naisurheilija kilpaili olympiatasolla Sydneyssä 2000.
Olympiaurheilijat lajeittain.
Lähde:
Blatchington Mill School and Sixth Form College

Blatchington Mill School and Sixth Form College on toisen asteen oppilaitos 11-18-vuotiaille Brighton ja Hovessa Englannissa. Oppilaitos perustettiin vuonna 1979 ja se sai nimensä koulun lähistöllä sijaitsevan tuulimyllyn mukaan.
Blatchington Mill School and Sixth Form College on saanut joitakin tunnustuksia, muun muassa Hyvän koulun palkinnon sekä ympäristö- ja urheilumerkin.
Varndean School

Varndean School on vuonna 1884 perustettu toisen asteen oppilaitos, mikä sijaitsee Brightonissa, Englannissa. Nykyiselle paikalleen koulu siirtyi vuonna 1926. Varndean School on painottunut teknologiaan ja musiikkiin, ja se on kaupungin ainoa kahdesti erinomaiseksi tunnustettu koulu. Vuonna 2005 Varndean School listattiin yhdeksi OfSTED-kouluista.
Varndean School jakaa kampusalueensa Balfour Junior School, Balfour Infants School, Dorothy Stringer High School ja Varndean College -oppilaitosten kanssa.
Varndean Schoolissa on luokat seitsemästä yhteentoista ja siellä on noin 1 300 oppilasta.
Historia.
Alun perin nykyinen Varndean School toimi tyttökouluna ja nykyinen Varndean Collegen rakennus poikakouluna, jotka sittemmin yhdistyivät vuonna 1979. Vuonna 1998 Varndean Schoolista tuli kaupungin ensimmäinen erikoislinjakoulu. Vuonna 2006 koulu sai toisenkin erikoislinjan, musiikkilinjan, ja vuonna 2007 myös ammattilinjan. Vuonna 2002 koulu kehitti Varndean e-Learning-yrityksen, mikä tarjoaa ohjelmiston yli 550 koululle valtakunnallisesti.
Afanasi Nikitin

Afanasi Nikitin (, kuoli 1472) oli venäläinen kauppias, joka dokumentoi matkansa Intiaan yhtenä ensimmäisistä eurooppalaisista. Hän kuvailee matkaansa teoksessa Matka kolmen meren taakse (Hoždenije za tri morja), joka tarjoaa historioitsijoille arvokasta tietoa aikakauden Intiasta.
Matka.
1466 Nikitin lähti Tveristä ja purjehti Volgaa pitkin Bakuun Kaspianmeren rannalla. Tämän jälkeen hän purjehti Persiaan ja vietti siellä vuoden. 1469 Nikitin ylitti Arabianmeren ja saapui Intiaan. Nikitin vietti Intiassa kolme vuotta matkustellen ja tehden muistiinpanoja alueen kulttuurista ja luonnosta. Paluumatkallaan Nikitin vieraili Somaliassa, Masqatissa nykyisen Omanin alueella ja Turkissa, jonka jälkeen hän ylitti Mustanmeren ja saapui Feodosijan kaupunkiin nykyisen Ukrainan alueella. 1472 hän kuoli lähellä Smolenskia paluumatkallaan takaisin Tveriin.
Nikitinin vuosina 1466–1472 tekemät muistiinpanot sisältävät varhaisimpia tunnettuja kuvauksia aikakauden Intiasta ja sen kulttuurista eurooppalaisessa kirjallisuudessa. Noin 25 vuotta Nikitinin matkan jälkeen Vasco da Gama löysi merireitin Intiaan.
Afanasi Nikitin nykypäivänä.
Sergei Orlovin veistämä Afanasi Nikitiniä esittävä pronssipatsas pystytettiin vuonna 1955 Tverin kaupunkiin Volga-joen varrelle. Patsaan pystyttämiseen liittyy tarina, jonka mukaan Nikita Hruštšov oli vieraillessaan Intiassa kertonut pääministeri Jawaharlal Nehrulle, että Venäjälle oli pystytetty Nikitiniä esittävä patsas. Hruštšov oli tarinan mukaan soittanut tämän jälkeen Moskovaan ja käskenyt pystyttämään patsaan ennen Nehrun vastavierailua Neuvostoliittoon. Patsas esiintyi venäläisessä postimerkissä vuonna 2005. Nikitinistä painettiin myös kolikko vuonna 1997 hänen matkansa 525-vuotisjuhlan kunniaksi.
Vuonna 1958 Mosfilm tuotti Nikitinin Intian matkasta kertovan elokuvan "Hoždenije za tri morja", jonka pääosaa esitti Oleg Striženov.
Vuonna 2000 pystytettiin 129 kilometriä Mumbaista etelään sijaitsevaan Revdandan kylään musta obeliski siihen paikkaan, jossa Nikitin oletetaan astuneen ensimmäistä kertaa Intian maaperälle.
Vuonna 2006 Venäjältä lähti 14 tutkimusmatkailijaa jäljittämään Nikitinin matkaa halki Venäjän, Lähi-idän ja Keski-Aasian kohti Intiaa. Tutkimusretki kesti joulukuun 12. päivästä vuoden 2007 puolelle tammikuun 16. päivään. Intialainen sanomalehti The Hindu julkaisi useita raportteja tutkimusmatkan etenemisestä. 
Rock-yhtye Akvarium on tehnyt kappaleen "Afanasi Nikitin Boogie" Power metal -yhtye Epidemia on tehnyt Nikitinin kirjoituksista kappaleen "Hoždenije za tri morja". Tveriläinen olut Afanasi on nimetty Afanasi Nikitinin mukaan.
Tatjana Kaširina

Tatjana Kaširina (; s. 24. tammikuuta 1991) on venäläinen painonnostaja, joka kilpailee yli 75-kiloisten sarjassa. Hän pitää hallussaan sarjansa maailmanennätyksiä tempauksessa ja työnnössä sekä yhteistuloksessa.
Lontoon olympialaisissa 2012 Kaširina sijoittui sarjassaan toiseksi. MM-kilpailuissa hän on voittanut yhteensä 12 mitalia; kuusi kultaa, viisi hopeaa ja yhden pronssin. EM-kilpailuista hän on voittanut 12 mestaruutta.
Kaširina tuomittiin vuonna 2006 vuoteen 2008 saakka kestävään kilpailukieltoon hänen jäätyään kiinni dopingin käytöstä. Joulukuussa 2020 hänet asetettiin väliaikaiseen kilpailukieltoon kun Maailman antidopingtoimisto Wada tutki Moskovan antidopinglaboratorion testituloksia vuosilta 2012–2015 ja löysi viitteitä Kaširinan mahdollisesta dopingrikkomuksesta.
Dōsojin

Dōsojin on japanilaisessa mytologiassa ja sittemmin sekä šintolaisuudessa että buddhalaisuudessa esiintyvä jumalhahmo eli kami. 
Se on yleisnimitys kylien rajoilla ja tienristeyksissä asuville suojelijakameille. Usein kamit esitetään mies- ja naishahmon muodossa. Kivipatsaat voivat olla myös pelkkiä pylväitä, joissa on kaiverruksia. Joissakin paikoin tätä kamia palvotaan myös helpon synnytyksen kamina.
Piikkihärkylä

Piikkihärkylä ("Polystichum aculeatum", syn. "P. lobatum") on pääasiassa Euroopassa ja Aasiassa kasvava monivuotinen saniainen. Suomessa laji on löydetty ainoastaan kerran 1920-luvulla.
Ulkonäkö ja koko.
Piikkihärkylän maavarsi on lyhyt ja pystyhkö. Kimppuina kasvavat lehdet ovat 30–80 cm pitkät. Ne ovat lyhytruotisia, nahkeita ja talvehtivat vihreinä. Soikea lehtilapa on 10–20 cm leveä ja 2–3 kertaa parilehdykkäinen. Lehdyköiden hampaat ovat otakärkisiä. Lehtilavan alapinnassa olevien itiöpesäkkeiden katesuomut ovat kilpimäisiä. Piikkihärkylän itiöt kypsyvät heinä-elokuussa.
Piikkihärkylä saattaa risteytyä samoilla kasvupaikoilla suippohärkylän ("P. lonchitis") kanssa.
Levinneisyys.
Piikkihärkylä kasvaa Euroopassa Espanjasta Kreikkaan, Romaniaan ja Puolaan saakka. Pohjois-Euroopassa lajia tavataan Britteinsaarilla, Tanskassa, Etelä-Norjassa ja -Ruotsissa sekä Baltian maista. Piikkihärkylää tavataan myös Aasiassa Turkissa, Kaukasuksen alueella, sekä hyvin satunnaisena laajalla alueella Iranista Intiaan, Kiinaan ja Japaniin saakka. Lajia tavataan satunnaisesti myös Afrikasta, Pohjois-Amerikasta ja Etelä-Amerikasta. Suomesta piikkihärkylä on löydetty ainoastaan kerran, Pielaveden Taipaleenkylästä vuonna 1923. Esiintymä sijaitsi 600 kilometriä lähimmistä lajin muista esiintymistä. Mahdollisesti Pielaveden esiintymä oli tuulen mukana tulleiden itiöiden synnyttämä satunnaisesiintymä. Lajia ei ole löydetty muualta Suomesta ja se katosi ainoalta kasvupaikaltaan jo 1920-luvun aikana. 
Elinympäristö.
Päälevinneisyysalueellaan piikkihärkylä on varjoisten vuoristometsien kalkinsuosijakasvi. Laji ei kestä liiallista auringonvaloa ja kärsii suuresti metsien avohakkuista. Suomen ainoa piikkihärkylän esiintymä kasvoi lehtomaisen sekametsän etelärinteellä. Esiintymä hävisi muutamassa vuodessa keräilyn takia.
Miesten 50 metrin pienoiskiväärin asentokilpailu ammunnan maailmanmestaruuskilpailuissa 2010

Miesten 50 metrin pienoiskiväärin asentojen maailmanmestaruudesta ammuttiin 3.–4. heinäkuuta 2010. Henkilökohtaisen kilpailun voitti Unkarin Péter Sidi tuloksella 1275,6 (1178+97,6) ja joukkuekilpailun Venäjä tuloksella 3504.
Ennätykset.
Ennen MM-kilpailuiden alkua voimassa olleet maailmanennätykset:
Pikkuvita

Pikkuvita ("Potamogeton berchtoldii") on hentovartinen uposkasvi lapavitojen eli vitojen suvussa. Se kasvaa 10–70 senttimetriä pitkäksi. Lehdet ovat 2–5 cm pitkät ja 0,8–2 millimetriä leveät. Kalvomaiset kielekekorvakkeet ovat avoimet, 0,5–1,5 cm pitkät. Tähkän pituus on 4–8 mm ja perän 0,5–3 cm. Hedelmä on kooltaan 1,8–2,7 mm.
Levinneisyys.
Pikkuvita on laajalle levinnyt vesikasvi, jota tavataan ympäri maailman pohjoispuolen Euroopassa, Aasiassa, Pohjois-Amerikassa ja Pohjois-Afrikassa. Suomessa pikkuvita esiintyy koko maassa. Se on monilla alueilla Varsinais-Suomesta Pohjois-Pohjanmaalle yleinen, harvinaisempi laji on Pohjois-Lapissa ja Ahvenanmaalla. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat ojat, lammikot ja suojaisat rannat.
Jonas Renkse

Jonas Petter Renkse (s. 19. toukokuuta 1975 Tukholma) on ruotsalainen muusikko. Hän on metalliyhtye Katatonian perustajajäsen (1991) ja laulaja. Yhtyeen kolmella ensimmäisellä albumilla hän toimi myös rumpalina. Renkse soittaa myös bassoa Bloodbathissa. Hän on myös soittanut October Tidessa ja vieraillut muun muassa Ayreonin ja Swallow the Sunin albumeilla.
Diskografia.
Katatonia
October Tide
Bloodbath
Vierailut
Cincinnati Masters

Cincinnati Masters (nykyiseltä nimeltään Western &amp; Southern Open) on elokuussa Cincinnatin esikaupunkialueella Masonissa, Ohiossa järjestettävä tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1899. Turnaus pelataan Lindner Family Tennis Centerissä. Miesten turnaus kuuluu ATP Tour Masters 1000 -sarjaan ja naisten turnaus -sarjaan.
Ashley Leggat

Ashley Margaret Anne Leggat (s.26. syyskuuta 1986, Hamilton, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan tv-sarjasta "Life with Derek", jossa hän näytteli Casey Macdonaldia vuosina 2005-2009. Hän on näytellyt myös muutamissa elokuvissa.
Yksityiselämä.
Leggat on syntynyt Ontariossa, Kanadassa. Hänen lempiurheilulajinsa on jääkiekko. Hänellä on kolme kissaa. Ashley Leggatilla on 4 veljeä, Rod, Brett, Todd ja Bram. Sisarukset ovat äitinsä puolelta irlantilaisia ja skottilaisia. Leggat pitää eläimistä ja lapsista. Hän vierailee usein SPCA-sairaalassa.
Suosikkinäyttelijöikseen Leggat on nimennyt Johnny Deppin ja Nicole Kidmanin.
Shichifukujin

Shichifukujin () on japanilaisessa mytologiassa ja sittemmin šintolaisuudessa esiintyvä jumalhahmojen ryhmä. Kaikki seitsemän tuottavat hyvää onnea ja onnellisuutta, mutta niillä on myös omat erityiset vastuualueensa. Onnea ja varallisuutta tuottavien jumalien merkitys alkoi korostua Kamakura-kaudella, mutta ensimmäiset maininnat juuri seitsemästä onnenjumalasta yhdessä ovat peräisin 1500-luvulta.
Kokoonpano.
Lähde:
Kaikista seitsemästä onnenjumalasta vain Ebisu on alkujaan japanilainen. Intialaista alkuperää ovat Daikokuten, Benzaiten ja Bishamonten. Sen sijaan Hotei, Jurōjin ja Fukurokuju ovat alkujaan Kiinasta. Japanilaisen perinteen mukaan nämä seitsemän jumalhahmoa matkustavat taikalaivallaan ja käyvät uudenvuoden aattona tuomassa onnea uskovaisille.
Palvonta.
Kamakurassa voi tehdä pyhiinvaellusmatkan, jossa käydään kaikkien seitsemän Shichifukujinin jäsenen temppeleissä.
Japanilaisen uskomuksen mukaan henkilön ensimmäinen uutena vuotena näkemä uni enteilee tämän tulevaa vuotta: hyvä uni tietää onnekasta vuotta ja painajainen pahaa vuotta. Nähdäkseen hyvän unen ihmiset asettavat tyynyjensä alle kuvan seitsemästä onnenjumalasta seilaamassa aarrelaivallaan, jonka nimi on Takarabune (). Aarrelaivan oli tarkoitus myös viedä mukanaan mahdolliset pahat unet.
Ammoniumkarbonaatti

Ammoniumkarbonaatti ((NH4)2CO3) on ammonium- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään kohotusaineena, hajusuolassa ja kemianteollisuudessa.
Ominaisuudet.
Ammoniumkarbonaatti on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta, joka voi olla myös kokkareista tai levymäistä. Yhdiste liukenee hyvin runsaasti veteen ja saa aikaan emäksisen liuoksen. Kuuma vesi ja kuumennus hajottavat ammoniumkarbonaatin ammoniakiksi, hiilidioksidiksi ja vedeksi. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu ammoniumvetykarbonaattia.
(NH4)2CO3 → NH4HCO3 + NH3 
NH4HCO3 → NH3 + CO2 + H2O
Valmistus.
Ensimmäinen ammoniumkarbonaatin valmistustapa oli hirven luiden kuivatislaus ja tämän vuoksi sitä kutsutaan usein hirvensarvisuolaksi, Nykyään teollisuudessa ammoniumkarbonaattia valmistetaan ammoniakin vesiliuoksen ja hiilidioksidin tai ammoniakki-, vesi- ja hiilidioksidihöyryjen välisellä reaktiolla.
2 NH3 + CO2 + H2O → (NH4)2CO3
Näin valmistetussa tuotteessa on epäpuhtauksina mukana ammoniumvetykarbonaattia ja ammoniumkarbamaattia.
Käyttö.
Ammoniumkarbonaattia käytetään kohotusaineena leivottaessa. Kuumuus hajottaa sen hiilidioksidiksi, mikä kohottaa leipomuksen. Yhdisteen E-koodi on E503. Ammoniumkarbonaatti toimii hajusuolassa ammoniakin vapauttajana ja ammoniakki saa aikaan elpymisen. Yhdistettä käytetään lisäksi tekstiiliteollisuudessa ja metallurgiassa.
L’Hospitalet-près-l’Andorre

L’Hospitalet-près-l’Andorre (, ) on kunta Ariègen departementissa Midi-Pyrénées’n hallintoalueella Ranskassa. Kunta kuuluu Foix’n arrondissementtiin ja Ax-les-Thermesin kantoniin. Kunnassa oli 98 asukasta vuoden 2007 väestönlaskennassa ja väestötiheys oli 3,8 as./km². L’Hospitalet-près-l’Andorren pinta-ala on 26,12 neliökilometriä.
L’Hospitalet-près-l’Andorren naapurikunnat ovat Porté-Puymorens etelässä sekä Mérens-les-Vals pohjoisessa ja idässä. Muualla kunta rajautuu Andorraan. L’Hospitalet-près-l’Andorresta on matkaa Porté-Puymorensiin 5 kilometriä, Portaan 7,1 km, Mérens-les-Valsiin 8,7 km, Orgeixiin 14,7 km, Orluun 14,9 km, Ax-les-Thermesiin 15,1 km ja Latour-de-Caroliin 15,3 km. Ranskan pääkaupunkiin Pariisiin on matkaa 700 km.
L’Hospitalet-près-l’Andorressa on rautatieasema.
Amundseninlahti

Amundseninlahti () on Kanadan luoteisterritoriossa Banksinsaaren, Victoriansaaren ja Pohjois-Amerikan mantereen välissä sijaitseva lahti, joka rajoittuu luoteessa Beaufortinmereen, on tämän merialueen kaakkoinen jatke. 
Lahti on pituudeltaan noin 400 kilometriä ja leveydeltään noin 150 kilometriä. 
Amundseninahti sijaitsee kylmällä lämpövyöhykkeellä, ja sille on ominaista erittäin kylmät talvet. Lahti on keskitalvella jään peittämä, mutta suurin osa jäästä sulaa heinäkuun aikana.
Lahti sijaitsee kuuluisan luoteisväylän länsipäässä. Vuonna 1850 lahdelle saapui lännestä brittiläinen tutkimusmatkailija Robert McClure, joka seurueineen kulki ensimmäisenä Luoteisväylän läpi kelkka- ja laivamatkan yhdistelmällä. Amundseninlahti on nimetty norjalaisen tutkimusmatkailijan Roald Amundsen mukaan, joka kävi siellä tutkimusmatkansa aikana vuosien 1903 ja 1906 välillä ja jonka johtama laiva ensimmäisenä purjehti Luoteisväylän läpi.
Porta

Porta on kunta Pyrénées-Orientalesin departementissa Languedoc-Roussillonin hallintoalueella Ranskassa. Kunta kuuluu Pradesin arrondissementtiin ja Saillagousen kantoniin. Kunnassa oli 135 asukasta vuoden 2007 väestönlaskennassa ja väestötiheys oli 2,1 as./km². Portan pinta-ala on 65,19 neliökilometriä.
Portan naapurikunnat ovat Porté-Puymorens pohjoisessa, Enveitg idässä sekä Latour-de-Carol kaakossa. Lännessä kunta rajautuu Andorraan ja etelässä Espanjaan. Portasta on matkaa Porté-Puymorensiin 2,5 kilometriä, L'Hospitalet-près-l'Andorreen 7,1 km, Latour-de-Caroliin 8,4 km, Dorresiin 10,1 km, Enveitgiin 10,1 km, Uriin 11,2 km ja Angoustrine-Villeneuve-des-Escaldesiin 11,8 km. Ranskan pääkaupunkiin Pariisiin on matkaa 707 km.
Thyreophora cynophila

Thyreophora cynophila on juustokärpästen ("Piophilidae") heimoon kuuluva kärpäslaji, jonka luultiin kuolleen sukupuuttoon mutta joka löydettiin uudestaan 160 vuoden jälkeen. Lajin pää on kirkkaan oranssi ja lajin toukat elävät suurikokoisten nisäkkäiden raatojen luuytimissä. Laji on yöaktiivinen ja sitä tavataan vain kylmänä vuodenaikana. Laji kuvattiin tieteelle Mannheimissa Saksassa koiran raadolta löytyneestä yksilöstä vuonna 1794.
Juustokärpästen heimo on oikeuslääketieteellisesti kiinnostava, sillä heimon lajit esiintyvät 3–6 kuukautta aikaisemmin kuolleiden eläinten raadoissa.
Häviäminen ja uudelleenlöytyminen.
Lajin luultiin kuolleen sukupuuttoon, sillä sitä ei tavattu luonnosta vuoden 1849 jälkeen. Osasyynä häviämiseen pidettiin lajin mieltymystä munia suurikokoisten nisäkkäiden murskattuihin luihin. Tällaisia luita oli kuitenkin harvassa suurpetojen vähenemisen ja karjanhoidossa tapahtuneiden muutosten seurauksena.
Harrastelijavalokuvaaja otti vuonna 2009 Sierra de Cebolleran kansallispuistossa La Riojan maakunnassa Espanjassa valokuvan kärpäsestä, jota ei tunnistanut. Hyönteisasiantuntijat määrittivät lajin kuvasta. Toinen tutkijaryhmä löysi lajin "Thyreophora cynophila" yksilöitä pyydyksistä Madridin lähistöltä ja julkaisi löytönsä "Systematic Entomology" -nimisessä sarjassa.
Roedean School

Roedean School on itsenäinen, Brightonissa, Englannissa sijaitseva tyttökoulu. Brightonin laidalla, huvivenesataman lähellä sijaitsevassa koulussa on oppilaita ympäri maailmaa. Akateemisten oppiaineiden lisäksi Roedean tarjoaa laajan valikoiman oppimäärään kuulumattomia aineita, kuten tanssia, taistelulajeja, urheilua, ratsastusta, musiikkia ja näyttelemistä. "The Good Schools Guide" on sanonut Roedean Schoolilla olevan "hyvä henki ja paljon tarjottavaa". Koulussa on 320-paikkainen teatteri, sisäuima-allas ja kappeli, sekä työpajoja, studioita ja laboratorioita. Tällä hetkellä koulun lukukausi maksu on 4 550-9 750 puntaa, mikä tekee siitä yhden Ison-Britannian kalleimmista kouluista.
Historia.
Penelope, Millicent ja Dorothy Lawrence perustivat Roedean Schoolin vuonna 1885 nimellä Wimbledon House. Vuonna 1898 koulu siirtyi sen nykyiselle paikalle arkkitehti John William Simpsonin suunnittelemiin rakennuksiin. Roedean Schoolin sisarkoulu, myös nimeltään Roedean School, sijaitsee Etelä-Afrikassa.
Toisen maailmansodan aikana koulun oppilaat ja henkilökunta evakuoitiin Pohjois-Englantiin, Keswickiin.
Tuvat.
Koulun oppilaat jaetaan viiteen tupaan opiskeluvuoden mukaan:
Bordeninsaari

Bordeninsaari () on asumaton saari Kuningatar Elisabetin saaristossa Luoteis-Kanadassa. Bordeninsaari on pinta-alaltaan 2 794 neliökilometriä ja kooltaan Kanadan 30. suurin saari. Sen luoteisrannikon voidaan katsoa olevan Pohjoisen jäämeren äärellä, mutta muuten saari luokitellaan kuuluvaksi Luoteisväylien merialueeseen. 
Bordeninsaari sijaitsee Mackenzie Kingin saaresta pohjoiseen. Saari kuuluu suurimmalta osaltaan Luoteisterritorioihin, mutta saaren itäisin Nunavutin aluetta.
Saari on noin 93 kilometriä pitkä ja leveimmillään noin 54 kilometriä leveä. Saaren rantaviiva on alavaa, jokiuomien katkomaa maata. Sisempänä saari nousee mäkisemmäksi kohoten ylimmillään 105 metriä keskimerenpinnan yläpuolelle.
Saaren löysi Vilhjalmur Stefansson Kanadan vuoden 1916 arktisen tutkimusretken aikana. Saari on nimetty Kanadan vuosien 1911-1920 pääministerin Robert Bordenin (1854—1937) mukaan.
Robert Tappan Morris

Robert Tappan Morris (s. 8. marraskuuta 1965) on Massachusettsin teknillisen korkeakoulun professori. Morris tunnetaan muun muassa hänen vuonna 1988 luomastaan haittaohjelmasta (Morris-mato), joka on tiettävästi ensimmäinen ikinä luotu ja levitetty tietokonemato internetissä.
Monika Bergmann-Schmuderer

Monika Bergmann-Schmuderer (s. 17. huhtikuuta 1978 Lam) on saksalainen alppihiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla SpVgg Lamia. Bergmann-Schmuderer on osallistunut olympialaisiin kolmesti, vuosina 1998–2006. Hänen paras olympiasijoituksensa on pujottelun kuudes sija Salt Lake Cityn kisoista 2002.
Bergmann-Schmuderer on ollut maailmancupissa kolmen parhaan joukossa kuudessa osakilpailussa, mutta ei ole voittanut yhtäkään kilpailua.
Eglintonsaari

Eglintonsaari () on asumaton saari Kuningatar Elisabetin saaristossa Kanadan Luoteisterritorioissa. Se sijaitsee McClurensalmen pohjoispuolella ja etelään Prinssi Patrickin saaresta. Saari on pinta-alaltaan 1 554 km². Saaren etelä- ja keskiosat ovat pinnanmuodoltaan kumpuilevaa, kun taas pohjoisosa on alavampaa.
Saaren ensimmäiset eurooppalaiset löytäjät olivat tutkimusmatkailijat Francis Leopold McClintock ja George Mecham.
Yliskylän kirkko

Yliskylän kirkko on Salon seurakunnalle kuuluva kirkko Yliskylässä Perniössä Salossa. Kirkon paikalla on ollut rautakautinen kalmisto ja vanhin kirkko paikalla on ollut olemassa jo keskiajalla. Nykyisen puurakenteisen kirkon, joka on paikallaan kolmas, rakennutti Teijon ruukin patruuna Johan Jacob Kijk vuosina 1753–1756.
Peilitön järjestelmäkamera

Peilitön järjestelmäkamera on vaihdettavilla objektiiveilla varustettu järjestelmäkameraluokka, jossa etsimeen tuleva kuva muodostetaan sähköisesti valokuvan muodostavalta kennolta tulevasta kuvasignaalista. Ero yleisimpään järjestelmäkameraluokkaan, yksisilmäisiin peiliheijastuskameroihin, on siis objektiivin ja kennon (filmin) välissä olevan peilin puuttuminen. Peili on aikaisemmin katsottu välttämättömäksi yksinkertaisen mutta hyvälaatuisen etsimen toteuttamisessa. Peili ohjaa objektiivin luoman kuvan kennon sijasta etsimelle ennen valokuvan ottamista. Valokuvaa ottaessaan kamera ensin kääntää peiliä siten, että objektiivin luoma kuva voi projisoitua kennolle sulkimen avauduttua. Täten objektiivin luoma kuva ei näy etsimessä sulkimen ollessa auki valotusta varten. Valotuksen päätyttyä peili kääntyy takaisin alkuperäiseen asentoonsa.
Peilittömissä järjestelmäkameroissa etsin toteutetaan sähköisesti lukemalla kuva kennolta ja näyttämällä se etsimen näyttöelementillä (ja kameran takapuolella olevalla nestekidenäytöllä). Tämän vuoksi etsimen kuvarajaus vastaa tyypillisesti tallennetun kuvan rajausta. Tässä suhteessa edullisimmatkin peilittömät järjestelmäkamerat saavuttavat saman kuin kalleimmat yksisilmäiset peiliheijastuskamerat. Vanhempi kameratyyppi, mittaetsinkamera, jossa myöskään ei ole peiliä, käyttää erillistä pienempää pääobjektiivista riippumatonta objektiivia etsintä varten. Vaihdettavaobjektiivisissa mittaetsinkameroissa ei tästä syystä juurikaan käytetä esimerkiksi teleobjektiiveja, koska niiden mielekäs käyttäminen edellyttäisi erillisen pitkäpolttovälisen etsinobjektiivin käyttöä.
Peilin puuttuminen johtaa useisiin eroihin yksisilmäisiin peiliheijastuskameroihin nähden.
Osa peilittömyyden eduista voidaan saavuttaa puoliläpäisevällä peilillä, jonka ei tarvitse liikkua kuvaa otettaessa. Tämä kuitenkin vähentää kennolle tulevan valon määrää, mikä pidentää valotusaikoja tai huonontaa kuvanlaatua. Käytännössä ratkaisusta on luovuttu.
Jotkut valokuvaajat pitävät perinteistä etsintä parempana siksi, että optisessa etsimessä kuva on laadukkaampi eikä etsimessä ole lainkaan viivettä. Nämä optisen etsimen edut ovat kuitenkin olleet nopeasti vähenemässä elektroniikan kehittymisen vuoksi. Optisen etsimen näkyvin ongelma on sen himmeys etenkin valovoimaltaan vähäisten objektiivien kohdalla sekä pimeässä. Elektronisten etsimien kuvaan on myös
käytännöllisempää ja joustavampaa liittää monenlaista valokuvaukseen liittyvää informaatiota, kuten valotukset tiedot ja kirkkaushistogrammi.
Peilittömät kamerajärjestelmät.
Olympus ja Panasonic esittelivät vuonna 2008 ensimmäisen nykyaikaisen peilittömän Micro Four Thirds -järjestelmän, jonka suosion myötä myös muut merkittävät valmistajat ovat siirtymässä tai siirtyneet peilittömään teknologiaan. Tämän jälkeen merkittäviä järjestelmiä ovat esitelleet Sony, Fuji ja Samsung. Perinteisistä järjestelmäkameravalmistajista Canon ja Nikon ovat esitelleet omat peilittömät järjestelmänsä sangen myöhään ja välttäen kilpailemasta omien yksisilmäisten peiliheijastuskamerajärjestelmiensä kanssa, eikä näille aluksi ollut tarjolla kattavaa objektiivivalikoimaa.