tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Talviolympialaiset 1964

Vuoden 1964 talviolympialaiset järjestettiin Innsbruckissa, Itävallassa. Kisojen avajaiset olivat 29. tammikuuta ja päättäjäiset 9. helmikuuta 1964. Kilpailut julisti avatuksi Itävallan presidentti Adolf Schärf, olympiavalan vannoi Paul Aste ja olympiatulen sytytti Joseph Rieder.
Valintaprosessi.
Kisojen pitopaikka päätettiin Münchenissä, Saksassa 26. toukokuuta 1959. Samalla päätettiin myös Kesäolympialaisten 1964 pitopaikka.
Lajit.
Olympiaohjelmaan kuului 34 tapahtumaa kymmenessä eri urheilulajissa.
Lisäksi jääkolkka oli mukana viralliseen kisaohjelmaan kuulumattomana näytöslajina.
Osallistujat.
Kisoihin osallistui 1 091 urheilijaa 36 maasta.
Mitalitaulukko.
Vuoden 1964 talviolympialaisten mitalitaulukon ykkössijan saavutti Neuvostoliitto.
Kuolemantapaukset.
Vuonna 1964 australialainen alppihiihtäjä Ross Milne kuoli syöksyharjoituksissa Innsbruckin olympialaisten avajaispäivänä. Milne törmäsi puuhun. Innsbruckissa ja harjoituksissa kuoli myös brittikelkkailija Kazimierz Kay-Skrzypecki.
Tammi (täsmennyssivu)

Tammi tarkoittaa seuraavia:
Grafeemi

Grafeemi on kirjoitusjärjestelmän pienin distinktiivinen yksikkö, joka erottaa yhden merkityksen toisesta. Grafeemityyppejä ovat kirjoitusmerkit (kuten kirjaimet, tavumerkit ja logogrammit) sekä välimerkit ja ideogrammit.
Saman grafeemin pieni kirjain ja iso kirjain (kuten "a" ja "A") ovat "allografeja" eivätkä eri grafeemeja, sillä ne eivät erota merkitystä.
Grafeemilla voidaan tarkoittaa myös kirjoituksen jaksoa, jolla merkitään yhtä foneemia.
Oikeinkirjoitus

Oikeinkirjoitus eli ortografia on kielen kirjoitussäännöstö. Oikeinkirjoitus kattaa sekä sanojen kirjoittamisen että välimerkkien käytön, kuten suomen pilkkusäännöt.
Suurin osa maailman kielien oikeinkirjoitusjärjestelmistä on äännepohjaisia, eli kirjoitetun kielen yksiköt vastaavat puhutun kielen äänteitä tavalla tai toisella. Ankaran foneemiperiaatteen mukaan kielen olisi noudatettava ihannetta ”luetaan niin kuin kirjoitetaan” eli jokaista kielen merkityksellistä äännettä (eli foneemia) vastaa täsmälleen yksi kirjain tai grafeemi. Tämäkään määritelmä ei ole yksiselitteinen – usein on vaikeaa rajata merkityksellisten foneemien joukkoa (joka usein vielä vaihtelee murteesta toiseen) tai edes kielen grafeemien joukkoa, varsinkin, jos ne koostuvat useammasta merkistä –, ja kaikkien luonnollisten kielten ortografia poikkeaa tästä vaihtelevin määrin. Lisäksi useimpien muinaiskulttuurien kielet, kuten muinaisegypti, sekä kaukoaasialaiset nykykielet, kuten japani ja kiina, käyttävät osittain toisenlaista järjestelmää: monien sanojen kirjoitusmuoto on ennen kaikkea esittävä eli symbolinen pikemmin kuin äänteisiin perustuva.
Ääntämiseen perustuvassa ortografiassa taistelee vallasta kolme pääperiaatetta:
Suomen kielen oikeinkirjoitus.
Suomen kielen oikeinkirjoitus on Suomessa yleisimmin opiskeltuihin muihin kieliin (saksaan, ruotsiin ja erityisesti englantiin ja ranskaan) verrattuna sangen uskollinen foneemiperiaatteelle. Tämän ansiosta sen oppiminen on suhteellisen helppoa ja suomenkielisessä kouluopetuksessa voidaan melko nopeasti siirtyä kirjoituksen opettelemisesta korkeamman asteen tehtäviin. Suomen kielen oikeinkirjoitus on syntynyt ennen kaikkea latinalaisen, ruotsalaisen ja saksalaisen oikeinkirjoituksen pohjalta. Periaatteena on, että sama foneemi kirjoitetaan aina samalla kirjaimella, että sama kirjain tarkoittaa aina samaa foneemia ja että pitkä vokaali ja geminaatta eli kaksoiskonsonantti erotetaan lyhyestä vokaalista ja yksittäiskonsonantista kahdentamalla kirjain. Tästä on kuitenkin eräitä poikkeuksia.
Merkittävin ja tunnetuin poikkeus on ŋ-äänne (”äng”), joka on eri foneemi kuin /n/, mutta jolla ei ole aakkostossa omaa kirjaintaan. Äänne kirjoitetaan eri tapauksissa joko n- tai g-kirjaimella: lyhyt /ŋ/ sanassa "keŋkä" kirjoitetaan ”kenkä”, kun taas pitkä /ŋ/ taivutusmuodossa "keŋŋän" kirjoitetaan ”kengän”. Poikkeuksia ja lisäsääntöjä on erityisesti lainasanoissa: "eŋlanti" kirjoitetaan ”englanti”, "maŋneetti" kirjoitetaan ”magneetti”, "koŋgestio" kirjoitetaan ”kongestio” jne. Jukka Korpela on ehdottanut, että ŋ-äännettä alettaisiin merkitä espanjan kielessä esiintyvällä ñ-kirjaimella; tosin se ei espanjassa tarkoita ŋ-äännettä vaan liudentunutta n:ää.
Osittainen lista muista (osin kiistanalaisista) poikkeuksista:
Merkki

Merkki on asia, joka viittaa johonkin toiseen asiaan. 
Amerikkalainen filosofi Charles S. Peirce jakoi merkit kolmeen perusluokkaan (ns. merkkien toinen trikotomia):
Suomen ortodoksisen kirkon kirkolliskokous

Suomen ortodoksisen kirkon kirkolliskokous on Suomen ortodoksisen kirkkokunnan ylin päättävä elin lukuun ottamatta kanonisia asioita. Kirkolliskokous kokoontuu säännöllisesti kerran vuodessa. Ylimääräisiä kokouksia voidaan järjestää, mikäli kirkollishallitus, piispainkokous tai kaksi kolmasosaa kirkolliskokouksen edustajista pyytää sitä. Kirkolliskokous säätää myös kirkkojärjstyksen, joka antaa kirkkolakia tarkempia määräyksiä kirkon toiminnasta ja hallinnosta. 
Kirkolliskokouksessa on 36 edustajaa, joista puolet on maallikoita ja puolet papistoa ja kanttoreita. Piispat ovat kirkolliskokouksen itseoikeutettuja jäseniä. Kirkolliskokous tekee esityksiä kirkkokunnan keskeiseksi lainsäädännöksi ja hoitaa kirkon ylintä hallintoa, mm. valitsee piispat virkoihinsa.
Uskonoppia ja kanoneita koskevat ratkaisut tarvitsevat Suomen ortodoksisten piispojen piispainkokouksen vahvistuksen.
Kirkollishallitus

Kirkollishallitus on Suomen ortodoksisen kirkkokunnan ja sen kolmen hiippakunnan yhteinen hallintoelin, jonka toimipaikka on Kuopiossa.
Kirkollishallituksen kollegioon kuuluu kolmen hiippakuntapiispan lisäksi neljä valittua jäsentä, joista yhden tulee olla pappi ja yhden juristi.
Eräät kirkollishallituksen kanslian virkamiehet toimivat kirkollishallituksen istunnoissa asioiden esittelijöinä.
Kirkollishallitus toimeenpanee kirkolliskokouksen päätökset.
Autokefalia

Autokefalia (kreik. "auto" 'itse' tai 'oma' ja "kefalos" 'pää') on muun muassa ortodoksisessa kirkossa paikalliskirkon täysin itsenäinen ja muista kirkoista hallinnollisesti riippumaton asema. Tällainen asema on ortodoksisen kirkon patriarkaattien lisäksi esimerkiksi Kreikan ja Kyproksen ortodoksisella kirkolla. 
Koko ortodoksisen kirkon piirissä autokefaalisiksi tunnustettuja kirkkoja on neljätoista. Lisäksi esimerkiksi Amerikan ortodoksisella kirkolla on sen kantakirkon Moskovan patriarkaatin vuonna 1970 tunnustama autokefalia, mutta tätä asemaa ei Konstantinopolin ekumeeninen patriarkaatti ole tunnustanut. Autokefaaliseksi 1990-luvulla julistautuneen ukrainalaisen Kiovan patriarkaatin asemaa ei mikään muu ortodoksikirkko hyväksynyt ennen vuotta 2018. Tälloin Konstantinopolin patriarkka, vastoin Moskovan tahtoa, tunnusti Kiovan ortodoksisen kirkon autokefaalisen aseman. Päätös johti vakavaan välirikkoon Moskovan ja Konstantinopolin patriarkaattien välillä.
Suomen ortodoksisen kirkon autokefaliahanke.
Paikalliskirkon autonomia on autokefaliaa heikompi itsenäinen asema. Suomen ortodoksinen kirkkokunta on autonominen ja kuuluu kanonisesti Konstantinopolin ekumeenisen patriarkaatin alaisuuteen.
1970-luvulla käynnistettiin Suomen autokefaliahanke. Maa jaettiin uudelleen kolmeen hiippakuntaan ja perustettiin nyt vakituisena apulaispiispan virka sekä uusi Oulun metropoliitan virka. Hanke kohtasi kuitenkin niin suurta vastustusta, että se keskeytettiin.
Pyhä synodi

Pyhä synodi on jokaisen ortodoksisen patriarkaatin ja autokefaalisen kirkon korkein päättävä hallintoelin, joka käyttää myös kanonista valtaa.
Sanalla "synodi" tarkoitetaan piispankokousta, joka kokoontuu kirkon päämiehen johdolla säännöllisesti päättämään toimeenpantavista asioista. Laajemmin synodi tarkoittaa myös yleiskirkollista kirkolliskokousta; sellaista on yritetty saada aikaan siitä alkaen, kun molemminpuolinen, väärinkäsityksistä alkanut kirkonkirous purettiin; toistaiseksi ei ole saatu aikaan edes yleisortodoksista kokousta.
Historia.
Venäjällä patriarkan virka korvattiin Pietari Suuren valtakaudella pyhällä synodilla, joka oli maallisen virkamiehen, yliprokuraattorin valvonnassa. Pyhä synodi perustettiin vuonna 1721. Yliprokuraattorin nimitti tsaari.
Terence Young

Stewart Terence Herbert Young (20. kesäkuuta 1915 Shanghai, Kiina – 7. syyskuuta 1994 Cannes, Ranska) oli brittiläinen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. 
Youngin ensimmäiset ohjaukset olivat lyhytelokuvia ja dokumentteja, mutta jo 1940-luvulla hän aloitti pitkien brittielokuvien ohjaamisen. Jayne Mansfieldin tähdittämä "Liian kuumaa tavaraa" (1960) oli Youngin ensimmäinen suurta näkyvyyttä saanut ohjaustyö. Youngin kansainväliseksi läpimurtoelokuvaksi muodostui ensimmäinen James Bond -filmatisointi "Salainen agentti 007 ja tohtori No" (1962), joka tehtiin pienellä budjetilla, mutta tuotti suuresti voittoa. Young sai ohjattavakseen myös jatko-osan "Salainen agentti 007 Istanbulissa" (1962), ja vielä "Pallosalaman" vuonna 1965.
Vuonna 1967 Young ohjasi ensimmäisen suosituksi osoittautuneen ei-Bond-elokuvansa "Yksin pimeässä" (1967), joka toi naispääosassa esiintyneelle Audrey Hepburnille Golden Globe- ja Oscar-ehdokkuuden. Young ja Hepburn olivat tavanneet Hollannissa toisen maailmansodan aikaan, kun Hepburn työskenteli Youngin hoitajana tämän haavoituttua taistelussa. Nykyään elokuva nauttii klassikkosuosiota, mutta kulttisuosioon on pystynyt Youngin seuraava ohjaustyö "Kylmä hiki" (1970), jonka pääosassa nähtiin Charles Bronson. Young jatkoi yhteistyötä Bronsonin kanssa "Verenpunainen aurinko" -westernin parissa vuonna 1971. "Mafian korppikotkat" (1972, videotallenteena "Cosa Nostran salaisuus") jäi heidän viimeiseksi yhteiseksi elokuvakseen.
Youngin viimeistä kymmentä ohjaustyötä pidetään epäonnistuneina, ja hän lopetti uransa kuusi vuotta ennen kuolemaansa.
Filmografiaa.
Lähde: Elonet
Klobukki

Klobukki on päähine, joka muodostuu kamilavkasta eli tasalakkisesta päähineestä ja siihen kiinni ommellusta hunnusta. Klobukkia käyttävät ortodoksiset piispat ja munkit.
Itsenäisen (autonomisen tai autokefalisen) kirkkokunnan päämies, kuten esimerkiksi Suomen ortodoksisen kirkkokunnan arkkipiispa Leo, käyttää klobukissaan valkoista huntua. Tällöin päähineeseen kuuluu myös etuosassa kannettava briljanttiristi. 
Aivan alun perin, vielä vuonna 1898, valkoinen klobukki briljanttiristein oli piispan ansiomerkki: sellaisen sai Suomen hiippakunnan ensimmäinen arkkipiispa Antoni silloin, kun hänet ylennettiin ja hän lähti Suomesta. Suomen itsenäisyyden aikana ansiomerkistä tuli itsenäisen kirkon päämiehen tunnus, kun isä arkkipiispa Herman sai sellaisen heti arkkipiispakautensa aluksi.
Venäjällä valkea klobukki briljanttiristein on edelleen ansiomerkki. Moskovan patriarkan valkea klobukki on hieman erimallinen kuin muut: sen päähineosa on kypärän mallinen ja valkoiseen huntuun liittyy otsassa ja molemmin puolin olkapäille ulottuvissa kaistoissa olevat ikonit. Ikonit vaihtelevat kunkin patriarkan mukana, esimerkiksi nykyisellä patriarkalla on ikoneinaan kerubeja.
Kontakki

Kontakki on varhaiskristillisen bysanttilainen hymnografian perustyyppi, joka on raamatullisiin tapahtumiin perustuva lyhyt johdanto kontakion runoelmaan. 
Nykyään kontakilla tarkoitetaan ortodoksisessa kirkossa lyhyttä veisua, joka sisältää vietettävän juhlan aiheen tai henkilön dogmaattisen ja historiallisen merkityksen.
Yleensä kontakki seuraa troparia. Akatistos on pitkä kontakki-runoelma. Alun alkaen kontakki oli runomuotoinen laulettava saarna.
Tropari

Tropari (kreikaksi "tropárion") on historiallisesti ortodoksisen hymnografian peruselementtejä, säkeistön yleisnimi. Suppeasti ymmärrettynä tropari on lyhyt veisu, joka luonnehtii vietettävän juhlan sisältöä tai sinä päivänä muisteltavan pyhän elämää.
Laajasti ymmärrettynä troparilla tarkoitetaan kaikkia ortodoksisen jumalanpalveluksen lauluja.
Esimerkiksi ortodoksisissa pääsiäisliturgiassa toistetaan pääsiäistroparia "Kristus nousi kuolleista, kuolemalla kuoleman voitti ja haudassa oleville elämän antoi." Tätä voidaan käyttää myös ortodoksikodeissa pääsiäisajan ateriaa siunatessa.
Tropari syntyi 400-luvulla. Suomessa vain apolyktionia ja kanonin irmossia seuraavia säkeistöjä kutsutaan tropareiksi.
Võro

Võro eli võru on Kaakkois-Viron alueellinen alkuperäiskieli. Sitä on historiallisesti pidetty yhtenä viron etelämurteista, mutta nykyään se luetaan useimmiten omaksi kielekseen osana eteläviron kieliryhmää. Viron ja võron kielet muistuttavat kuitenkin toisiaan siinä määrin, että niiden puhujat ymmärtävät toisiaan, ja lisäksi lähes kaikki võrolaiset osaavat myös viroa. Võroa puhuu noin 70 000 ihmistä Võrun, Põlvan ja osittain myös Tarton ja Valgan maakunnissa. Võron puhujat eli võrolaiset ovat kansalliselta identiteetiltään virolaisia ja uskonnoltaan enimmäkseen luterilaisia.
Vuoden 2021 väestönlaskennassa võroa sekä siihen väestönlaskennassa mukaan luettua setoa ilmoitti puhuvansa Virossa 97 320 henkeä, joista 72 240 ei puhunut setoa. Võron kielen viikkoa vietetään marraskuun ensimmäisellä viikolla.
Eteläviron kieltä, johon võro perustuu, kutsuttiin aikaisemmin myös Tarton kieleksi ja pohjoisviroa, johon viron kirjakieli perustuu, Tallinnan kieleksi. Võron kielelle on kehitetty kirjakieli, jota opetetaan sekä Tarton yliopistossa että 26:ssa Kaakkois-Viron koulussa. Joka toinen viikko ilmestyy võronkielinen sanomalehti "Uma Leht". Vuonna 2004 Viroa edusti Eurovision laulukilpailussa Neiokõsõ võronkielisellä kappaleella ”Tii” ().
Võron kieli poikkeaa vain vähän seton kielestä, jotka puhuvat setukaiset Viron kaakkoisimmassa osassa Setumaan maakunnassa sekä sen Venäjän puolelle rajaa jääneessä osassa. Joskus puhutaankin võron-seton kielestä. Seton puhujat eroavat võron puhujista siten, että he ovat uskonnoltaan ortodokseja ja kansalliselta identiteetiltään setukaisia, eivät virolaisia.
Võron ISO 639-3- ja SIL-koodi on vro.
Historiaa.
Võro on vanhan etelävirolaisen heimokielen jälkeläinen. Eräs varhaisimmista etelävirolaisen kielen kirjallisista muistomerkeistä on Uuden Testamentin käännös vuodelta 1686. Teoksen käänsivät Andreas Virginius (1640–1701) ja poikansa Adrian Virginius (1663–1706), ja sen koko nimi on "Meije lssanda JEsusse Kristusse Wastne Testament".
Eteläviron asema alkoi heiketä 1880-luvun jälkeen, mutta kielen elvyttäminen alkoi 1980-luvun lopulla.
Vuonna 1995 Viron valtio perusti Võron instituutin, jonka tavoitteena on võron kielen ja kulttuurin kehittäminen ja tutkiminen. Vuonna 1998, jolloin kielen opetus oli vasta alkutekijöissään, jopa 85 prosenttia võrolaisista kannatti kielen opettamista koulussa. Vuonna 2007 julkaistun tutkimuksen mukaan 25 prosenttia võrolaisista kannatti kielen käyttöä kaikkien oppiaineiden opetuksessa.
Orari

Orari ( ) on ortodoksisen diakonin ja ipodiakonin jumalanpalveluspukuun kuuluva arvon tunnus, pitkä kapea olkanauha, joka on koristeltu seitsemällä ristillä. Diakonilla orari kiinnitetään stikarin vasempaan olkapäähän napilla, ja ekteniaa lausuessaan diakoni kohottaa oikealla kädellään oraria sivulle rukouksen merkkinä. Ipodiakonit pukevat orarin ristinmuotoisesti rinnan yli. Oraria vastaava läntisen kristillisyyden jumalanpalvelusvaate on stoola.
Orari kuvaa kantajalleen diakonin rukouksellista vastuuta ja Pyhän Hengen armoa. Kaikilla pappeuden asteiden tunnuksena on nauha: diakonilla orari, papilla epitrakiili ja piispalla omofori. Papin epitrakiili ja piispan omofori kuvaavat samoja asioita laajennettuna kuin orari diakonille. Orarin (nauhan) kaksi päätä kuvaavat Uutta ja Vanhaa testamenttia. 
Kierreorari on arkki- ja ylidiakonin käyttämä pitkä orari. Tavallisesta diakonin orarista kierreorari poikkeaa siinä, että se on leveämpi ja lähes kaksi kertaa pidempi. Nimensä se on saanut siitä, että vasemmalle olkapäälle kiinnitetty orari kiertää oikean kyljen ympäri. Venäläisen tavan mukaan kierreorariin on kirjailtu kolmesti sana "Pyhä", useimmiten slaavinkielellä. Joillakin ylidiakoneilla on myös suomenkielisellä kirjailulla varustettuja kierreorareita. 
Kierreorarit tehdään yksilöllisinä käsitöinä. Helsingin ortodoksisessa seurakunnassa erittäin huomattava näiden tekijä oli seurakunnan kirkkoleivän paistajana toiminut Valeria Snow. 
Kreikassa eroa ei ole, vaan kaikki diakonit käyttävät kierreoraria.
Suomessa noudatetaan käytäntöä, jonka mukaan ansioitunut diakoni voi saada oikeuden käyttää kierreoraria vaikkei olekaan nimitetty ylidiakoniksi.
SModem

SModem on suomalaisen Arisoft Oy:n kehittämä kaksisuuntainen tiedostonsiirtoprokolla, jota käytettiin pääasiassa BBS-järjestelmissä. SModem oli asennettavissa lähes kaikkiin yleisimpiin BBS-ohjelmistoihin.
SModemista mullistavan teki se, että sen kautta pystyi käyttämään tiedonsiirron aikana Arisoftin GroupChat-keskusteluohjelmaa, jolla BBS:n käyttäjät pystyivät jutustelemaan keskenään reaaliajassa. Myös muissa suosituissa kaksisuuntaisissa protokollissa, HS/Linkissä ja HydraComissa, oli tuki tiedonsiirron aikaiseen keskusteluun, mutta ohjelmistotuen puutteellisuuden vuoksi keskustelukumppanina saattoi olla vain fyysisesti BBS-koneella istuva henkilö, yleensä järjestelmän ylläpitäjä.
Ohjelman toimintaperiaate poikkesi oleellisesti muista yleisistä modeemeilla käytettävistä tiedonsiirtoprotokollista. Toiminta oli jaettu kahteen osaan, joista alempi, Multiplexed Serial Link Protocol (MSLP), loi yleiskäyttöisen pakettivälitteisen tiedonsiirtokerroksen virheenkorjauksineen. Ylempänä kerroksena MSLP:n päällä toimi tiedonsiirto ja keskustelusovellukset. Suurikokoinen lähetysikkuna ja dynaaminen paketin koon optimointi mahdollistivat protokollan toiminnan sellaisissakin vaikeissa yhteystilanteissa, joissa muilla protokollilla tiedonsiirto ei enää ollut mahdollista siirtovirheiden vuoksi.
Piraatit levittivät SModemista editoitua versiota, joka muutti käyttäjän lempinimen muotoon eLiTe ja kirjoitetusta tekstistä kaikki konsonantit isoiksi. Vaikka "piraattiversio" oli toiminnallisesti huonompi kuin varsinainen ilmainen ohjelmaversio, monet tavalliset käyttäjät käyttivät tätä versiota SModemista, koska olivat saaneet sen käsiinsä, eivätkä osanneet tai jaksaneet vaihtaa alkuperäiseen versioon. Tämän "piraattiversion" oli koemielessä laittanut levitykseen Arisoft itse. 
Ohjelmasta oli BBS järjestelmien ylläpitäjille myytävänä ryhmäkeskustelun mahdollistava versio, jonka pystyi integroimaan osaksi yleisimpiä BBS ohjelmistoja. Kopiointisuojauksena ohjelmassa käytettiin erikoista menetelmää, jossa ohjelman tilaaja joutui luomaan itselleen salaisen avaimen, jonka tiivisteen oli oltava yhteensopiva tilatun ohjelman kanssa. Mikäli ohjelman ja käyttöön tarvittavan avaimen kopioi eteenpäin, tuli samalla luovuttaneeksi ohjelman takaportin avaamiseen käytetyn salaisen avaimen. Tiedon tultua näin julkiseksi, muuttui kyseinen ohjelmaversio tilaajalleen käyttökelvottomaksi.
Stikari

Stikari (; ) on täyspitkä suora hihallinen ortodoksisen kirkon jumalanpalveluspuku, jota käyttävät kaikki vihkimyksen saaneet jumalanpalvelusten toimittajat aina lukijasta diakoneihin. Papin pukua nimitetään feloniksi ja piispan pukua sakkokseksi.
Nykyisin stikaria voivat pitää toimittavan papin luvalla kaikki palveluksessa avustavat miespuoliset henkilöt; useimmilla seurakunnilla on myös pienten poikien (yli 6-vuotiaiden) ylle sopivia stikareita. Erityisesti suurina juhlapyhinä kirkonpalvelijoina näkee runsaasti pieniä poikia; huomattava osa on papiston tai luottamushenkilöiden poikia. 
Alusstikariksi nimitetään papin ja piispan käyttämän täydellisen ortodoksisen jumalanpalveluspuvun alimmaiseksi puettavaa yleensä valkoista pitkää vaatetta, joka symboloi kastepukua ja tahrattomuutta.
Ektenia

Ektenia (kreikaksi "ekténia" eli verkkaisuus) on ortodoksisessa jumalanpalveluksissa vuorolukuna lausuttava rukoussarja, joka koostuu lyhyistä anomuksista. Anomusten välillä lauletaan rukous "Herra armahda" tai "Anna Herra". Ektenian anomukset lausuu yleensä diakoni. Ajatuksena on että seurakunta rukoilee yhdessä esilukijan - papin tai diakonin - lausumin sanoin.
Liturgian, ehtoollisjumalanpalveluksen alussa oleva suuri ektenia muistuttaa etäisesti läntisten kirkkojen messun "Kyrie"-osaa joka on itse asiassa jäänne kirkon alkuaikojen yhteisestä esirukouksesta, josta Kyrie-hymnissä on jäljellä vain seurakunnan laulettavaksi tai sanottavaksi tarkoitettu akklamaatio; Kyrie, eleison.
Suuren eli Rauhan ektenian ohella on olemassa useita muitakin: pieni ektenia, hartauden ektenia, anomusektenia ja litanian ektenia. Suuren ektenian lisänimi tulee siitä, että sen ensimmäisessä osiossa rukoillaan rauhaa korkeudesta ja sieluille pelastusta. Toisessa osiossa rukoillaan rauhaa koko maailmalle.
Harhaanjohtava vihje

Harhaanjohtava vihje, harhautus, hämäys tai harhautuskeino, myös red herring (englantia, "punainen silli" eli 'savusilli') tai savusilli tarkoittaa helposti huomion varastavaa, mutta muilta osin täysin tarpeetonta tai hyödytöntä esinettä, asiaa, henkilöä jne. Se on myös yksi ignoratio elenchi -virhepäätelmätyyppi.
Kielikuva tuli englannin kielessä nykyiseen käyttöönsä 1800-luvun lopulla. Tarinan mukaan punaiseksi savustettuja, voimakashajuisia sillejä olisi vedetty perässä harhauttamaan esimerkiksi vankikarkurin kannoilla olevat vainukoirat. Toinen mahdollisuus on, että sillejä olisi käytetty metsästyskoirien koulutuksessa. Termi laajentui muuhun puheeseen tarkoittamaan asian vierestä puhumista huomion vetämiseksi tärkeämmästä asiasta, esimerkiksi "Talking about the new plant is a red herring to keep us from learning about downsizing plans." ("Uudesta tehtaasta puhuminen on hämäystä, jolla yritetään salata suunnitelmat vähentää työntekijöitä.")
Vigilia

Vigilia (lat. ’valvominen’) on ortodoksisen kirkon ehtoo- ja aamupalveluksesta sekä ensimmäisestä hetkestä koostuva (yleensä iltaisin vietettävä) juhlapalvelus, joka edeltää sunnuntain tai kirkollisen juhlapäivän liturgiaa. Alkuaan jumalanpalvelussääntö edellytti liturgian toimitettavaksi tiettyinä päivinä illalla ehtoopalveluksen jälkeen. Suomessa vigilia toimitetaan yleensä slaavilaisen perinteen mukaisesti lauantai-iltaisin ja juhlapäivien aattoiltana ja se kestää 1-2 tuntia.
Vigilia voi myös tarkoittaa läntisessä kirkossa, erityisesti benediktiinisessä perinteessä, yöllistä rukoushetkeä, jota seurasi aamurukoushetki eli laudes.
Tunnettuja vigilia-palveluksen tekstien sävellyksiä on Sergei Rahmaninovin vigilia op. 37 vuodelta 1915. Suomalaisista tunnetuin on Einojuhani Rautavaaran säveltämä "Vigilia". Ensimmäisen suomenruotsalaisen vigilian sävelsi Mikko Sidoroff vuosina 2018–2023 Mikael Sundqvistin muokkaamaan tekstiin.
Iltajumalanpalvelus

Iltajumalanpalvelus eli vesper, ortodokseilla ehtoopalvelus, katolisella kirkolla ja muilla läntisen perinteen kirkoilla vesper ( = "ilta"), on kristillisissä kirkossa liturgisen vuorokauden ensimmäinen palvelus, joka toimitetaan illalla periaatteessa ennen auringonlaskua. 
Koska kirkollinen vuorokausi alkaa illasta (Raamatun mukaan: "Tuli ilta ja tuli aamu, näin meni ensimmäinen päivä." (1. Moos. 1:3)), luetaan ehtoopalvelus jo seuraavaan päivään kuuluvaksi.
Katolinen vesper alkaa lausumalla tai laulamalla "Deus, in adiutorium meum intende. Domine, ad adiuvandum me festina. Gloria Patri, et Filio, et Spiritui Sancto. Sicut erat in principio, et nunc et semper, et in saecula saeculorum. Amen. Alleluia (Jumala, ole armollinen, pelasta minut. Riennä avukseni, Herra.Kunnia Isälle ja Pojalle ja ja Pyhälle Hengelle, niin kuin aolissa, nyt on ja aina"")." Vesperiin kuuluu virsi, psalmeja antifoneineen, lukukappale, responsorio, Marian kiitosvirsi antifoneineen, rukous, Isä meidän -rukous, loppuylistys ja loppusiunaus. Vesperin järjestys on periaatteessa sama kaikissa läntisen perinteen kirkoissa, kuten Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa.
Ortodoksisilla kirkoilla on kolmenlaisia ehtoopalveluksia.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon "Jumalanpalvelusten kirjan" vesper on perinteinen läntisten kirkkojen vesper. 
Vesperin järjestys
Ilmakiekko

Ilmakiekko on kahden pelaajan pelattava peli, jossa on tarkoituksena tehdä maaleja vastapelaajan maaliin.
Välineet.
Ilmakiekon pelaamiseen tarvitaan ilmakiekkopöytä, kaksi mailaa ja kiekko.
Tyypillinen ilmakiekkopöytä koostuu suuresta, kitkattomasta pelipinnasta, sitä ympäröivästä pelivälineiden pöydältä putoamisen estävästä suojakaiteesta, sekä kaiteessa olevista maaliraoista pöydän molemmilla puolilla. Pöydän päätyjen takana ja alapuolella on yleensä kiekon palauttaja. Lisäksi pöydissä on usein jonkinlaista koneistoa, joka saa ilman kohoamaan pelipinnassa olevista raoista, tarkoituksena kitkan vähentäminen ja pelinopeuden kasvattaminen. Joissakin pöydissä koneistoa kartetaan valmistus- ja huoltokustannuksien vuoksi. Tällaiset pöydät eivät ole varsinaisesti ilmakiekkopöytiä, mutta nekin yleensä käsitetään sellaisiksi.
Kiekot ovat yleensä noin senttimetrin paksuisia ja halkaisijaltaan useita senttejä leveitä muovilevyjä.
Mailat muodostuvat laakeasta kiekkoa muistuttavasta levystä, johon on kiinnitetty yksinkertainen kahva. Yleisimmät mailat muistuttavat pientä muovista sombreroa.
Pelaaminen.
Molemmat pelaajat seisovat pöydän vastakkaisilla puolilla. Toinen pelaaja aloittaa lyömällä kiekkoa mailallaan kohti vastustajaansa. Pelaajat lyövät kiekkoa niin kauan, kunnes se menee toisen pelaajan maaliin tuoden näin vastakkaiselle pelaajalle yhden pisteen. Maalin päästänyt pelaaja on oikeutettu syöttämään. Peli jatkuu, kunnes toinen pelaaja saavuttaa seitsemän pistettä. Useimmissa pöydissä on myös aikaraja, jonka saavutettaessa peli lopetetaan automaattisesti. Jos aika loppuu, enemmän pisteitä saanut pelaaja voittaa. Jos molemmilla pelaajilla on saman verran pisteitä, tulee tasapeli.
Ilmakiekko on melko epämuodollinen peli ja säännöt yleensä sovitaan ennen pelin alkua. Seuraavat ovat yleisiä sääntöjä:
Myös seuraavia sääntöjä noudatetaan yleisesti epävirallisissa peleissä:
Kilpaileminen.
Joka vuosi pidetään vähintään yhdet ilmakiekon maalimanmestaruuskisat. Nämä tapahtuvat hyväksyy Yhdysvaltojen ilmakiekkoyhdistys, joka perustettiin vuonna 1978 pelin virallisten sääntöjen valvomiseksi.
Psytrance

Psytrance eli psykedeelinen trance on goa trancen seuraajaksi 1990-luvun loppupuoliskolla kehittynyt elektronisen musiikin muoto. Tunnetuimpia tyylisuuntauksia ovat full on, dark, progressive, minimal (Zenonesque), tribal, forest, hi tech, suomisaundi, psybreaks ja psybient (psychill).
Musiikki on yleensä nopeatempoista (135–180 bpm), ja sen äänimaailma on muuta trancea moniulotteisempi, futuristisempi. Toisinaan käytetään myös fyysisiä instrumentteja, kuten huilua tai kitaraa muistuttavia tai niistä samplattuja ääniä. 
Tunnettuja psytrance-artisteja ovat esimerkiksi 1200 Micrograms, Total Eclipse, Koxbox, Tsuyoshi Suzuki, Goa Gill, Alien Project, Astral Projection, Hallucinogen, Infected Mushroom, Juno Reactor, Sesto Sento, Astrix ja Man With No Name.
Israel on yksi merkittävimmistä psytrancen tuottajamaista.
Suomessa on muutamia ulkomailla tunnettuja alan edustajia, kuten Texas Faggott ja Squaremeat. Suomalaista psytrancea kutsutaan yleisesti termillä "suomisound" tai Suomessa "suomisaundi". Se on luonteeltaan usein humoristisempaa ja vapaamuotoisempaa kuin kansainvälinen psytrance ja samalla myös kauempana perinteisestä trancesta.
Nikolaus II

Paavi Nikolaus II (n. 990–27. heinäkuuta 1061) oli paavina joulukuusta 1058 – 27. heinäkuuta 1061. Hänen oikea nimensä oli Gerard Burgundilainen. Kun hänet valittiin paaviksi, hän oli Firenzen piispa.
Hänen valintansa takana olivat Hildebrand (myöhemmin paavi Pyhä Gregorius VII), Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna Agnes de Poitou ja Lothringenin herttua Godfrey, jotka vastustivat Rooman aatelisten ehdokas Benedictus X:tä. Nikolaus kruunattiin Roomassa 24. tammikuuta 1059, kun Benedit oli karkotettu. Hänen aikanaan paavina kirkkoa uudistavat Clunyn liikkeen muutokset jatkuivat.
Varmistaakseen asemansa hän loi välittömästi yhteydet normanneihin, jotka olivat saaneet vakaan jalansijan Etelä-Italiasta. Uusi liitto vahvistettiin Melfissä, jossa Nikolaus II seuranaan Hildebrand, kardinaali Humbert ja Monte Cassinon apotti Desiderius myönsivät Robert Guiscardille Apulian, Calabarian ja Sisilian kreivikunnat sekä Rikhard Aversalaiselle Capuan ruhtinaskunnan vastineeksi valasta puolustaa kirkon oikeuksia.
Sopimuksen ensimmäinen seuraus oli vastapaavi Benedictus X:n pakopaikan, Galeran kaupungin, valtaaminen normannien avulla ja paavin riippuvuuden lopettaminen roomalaisista aatelisista.
Samaan aikaan paavi oli lähettänyt Peter Damianin ja Luccan piispa Anselmin Milanoon selvittämään selibaattia vaatineiden patariinien erimielisyyksiä arkkipiispan ja papiston kanssa. Tapaaminen oli voitto Nikolaukselle, kun Arkkipiispa Widon oli pakko hyväksyä lähettiläiden ehdot, joihin kuului Milanon alistaminen Roomalle. Tässä kirkolliskokouksessa tiukennettiin kirkonmiesten kuria ja ennen kaikkea siellä julistettiin, ettei maallisilla johtajilla ole oikeutta osallistua paavin valintaan (ks. investituurariita).
Europa (raketti)

Europa oli European Launcher Development Organisationin (ELDO) kantorakettiprojekti, joka alkoi 1960-luvun alussa ja päättyi epäonnistumiseen 1970-luvun alkupuolella.
Iso-Britannia kehitti 1950-luvulla oman keskimatkan ydinohjuksensa "Blue Streakin". Ohjuksen suunnittelussa britit saivat käyttöönsä yhdysvaltalaisen Atlas-ohjuksen tietotaitoa. 1960-luvun alussa Blue Streak oli asejärjestelmänä auttamattoman vanhentunut: se piti tankata ennen laukaisua ja tämä olisi johtanut nk. vastaiskuun ennen vastapuolen ohjusten lähettämistä.
Iso-Britannia ehdotti oman ohjusteollisuutensa työllisyyden tukemiseksi eurooppalaisen kantoraketin rakentamista. Ranska, Saksa ja Italia hyväksyivät idean. Tämä synnytti European Launcher Development Organisationin eli ELDOn vuonna 1964. 
ELDO alkoi kehittää Europa-nimistä kantorakettia, joka oli kolmivaiheinen. Ensimmäisestä rakettivaiheesta vastasi Iso-Britannia, se oli Blue Streak. Toinen rakettivaihe, joka oli nimeltään Coralie, perustui ranskalaisen Diamant-kantoraketin rakettimoottoriin. Kolmannen vaiheen kehitti Pohjois-Saksassa ERNO-yhtiö. Italia lupautui valmistamaan raketin nokkakartion ja koesatelliitin.
Europa-raketin koelaukaisuja tehtiin ensin Woomerassa Australiassa. Koelaukaisut epäonnistuivat. Vain Blue Streak -rakettivaihe toimi joka laukaisuyrityksessä moitteettomasti. Ensimmäinen laukaisu oli elokuussa 1967. Viimeinen laukaisu tehtiin Kourousta Etelä-Amerikasta.
Europan seuraajaksi kaavailtiin ELDOn piirissä L3S-rakettia. ELDO oli kuitenkin tuolloin luhistumassa ja toisaalta yhdistymässä ESROn kanssa Euroopan avaruusjärjestöksi. Ranskan CNES kehitti LS3-raketin hyvin pitkälle omin neuvoin ennen kuin toi sen Ariane 1-nimisenä ESA:n ohjelmaksi.
Hankkeet.
Europa-ohjelma jakautui kolmeen hankkeeseen:
Gregorius VI

Paavi Gregorius VI oli paavina 1. toukokuuta 1045 – 20. joulukuuta 1046. Hänen oikea nimensä oli Johannes Gratianus. Hän oli maineeltaan oppinut ja oikeamielinen.
Gregorius seurasi paavina Benedictus IX:tä, joka myi paaviuden Gregoriukselle suuresta summasta rahaa. Gregorius myös osti pois kilpailijansa Sylvester III:n ja Johannes XX:n. Keisari Henrik III:n joulukuussa 1046 pitämässä Sutrin kirkolliskokouksessa Gregoriusta syytettiin kirkollisten virkojen kauppaamisesta eli simoniasta, minkä hän suoraan myönsi, joten hänen valintansa tuomittiin epäviralliseksi. Tämä johti hänen arvonsa alentamiseen, minkä jälkeen hän vetäytyi Saksaan, missä hän kuoli seuraavana vuonna 1047. Gregoriuksen seuraaja oli Klemens II.
Pegasus (raketti)

Pegasus on kolmivaiheinen, kiinteää ajoainetta käyttävä kantoraketti. Se on toistaiseksi ainoa lentokoneesta laukaistava siivellinen kantoraketti. Lentokone on laukaisujärjestelmän neljäs vaihe. Pegasus-raketin kehitti ja sitä tuottaa vuonna 1982 perustettu yhdysvaltalainen Orbital Sciences Corporation (OSC). Raketin ensilento tapahtui 5. huhtikuuta 1990. Sen perusversion viimeinen lento tapahtui 9. lokakuuta 2000. Sillä tehtiin kaikkiaan 10 laukaisuyritystä, joista 9 onnistui. Myöhemmin käytössä on ollut kehittyneempi versio Pegasus XL.
Tekniset tiedot.
Kuljetuslentokoneena toimi aluksi Boeing B-52, nyttemmin Lockheed L-1011. Se pudottaa raketin 12 kilometrin korkeudesta.
Raketilla voidaan laukaista 375 kilogrammaa painavia piensatelliitteja 200 kilometriä korkealle kiertoradalle.
Noviisi

Noviisi tarkoittaa kirkollisessa kielenkäytössä kilvoituselämää luostarissa harjoittelevaa miestä tai naista, joka ei ole vielä tehnyt pysyvää päätöstä asettua asumaan luostariin. Noviisi on munkki- tai nunnakokelas. 
Perinteisesti luostarin johtaja (ortodoksisessa kirkossa igumeeni, katolisessa kirkossa apotti) voi ottaa harkintansa mukaan kokelaaksi eli noviisiksi täysi-ikäisiä, sitoumuksista vapaita henkisesti tasapainoisia ihmisiä. Perinteisesti noviisiaika on kolme vuotta.
Voimassa olevan katolisen kirkko-oikeuden ("Corpus iuris canonici") mukaan novisiaatin tulee kestää vähintään vuoden ajan. Eräissä sääntökunnissa pidempi novisiaatti on yleinen. Novisiaattia edellyttää kausi postulanttina, jolloin sääntökuntaelämästä kiinnostuneet voivat tutustua joidenkin kuukausien ajan elämään sääntökunnan jäsenenä.
Operation ESC

Operation ESC (suomeksi Operaatio ESC) on suomalaisen Itse valtiaat -televisiosarjan erikoisjakso, joka tehtiin kilpailemaan Montreux'n kansainvälisillä tv-festivaaleilla Kultaisesta Ruususta eli Rose d'Or-palkinnosta Arts &amp; Specials-sarjassa. Toisin kuin muut Itse valtiaat -jaksot, Operation ESC on puhuttu englanniksi. Jakso on kuitenkin tekstitetty suomeksi.
Juoni.
Ison-Britannian pääministeri Tony Blair antaa Suomen hallitukselle tehtäväksi löytää loppusijoituspaikka Euroopan unionin jäsenmaiden tuottamille myrkkyjätteille. Suunnitelma tunnetaan nimellä "Operaatio ESC", mutta suomalaiset eivät saa selville, mitä ESC merkitsee. Venäjän presidentti Vladimir Putin saa Blairin suunnitelmat selville ja raivostuu, sillä Blair varasti hänen ideansa. Operaatiota toteuttamaan lähtee neljä suomalaista poliitikkoa: presidentti Tarja Halonen, eduskunnan puhemies Paavo Lipponen, ulkoministeri Erkki Tuomioja ja pääministeri Anneli Jäätteenmäki. He yrittävät etsiä loppusijoituspaikkaa esimerkiksi autiolta saarelta, mutta Vladimir Putinin kätyrit estävät heitä. 
Halonen keksii, että myrkkyjätteet voitaisiin kuljettaa avaruuteen. Nelikko menee Venäjälle ja ohjelmoi varastamansa venäläisen avaruusraketin lentämään Euroopan unionin päämajaan Brysseliin Operaatio ESC:ä varten. Lipponen kuitenkin painaa, ratkaistuaan ensin laukaisutietokoneen salasanan "vodka", hälytysnappia ja nelikko saa peräänsä raivostuneen Putinin joka hyppää heidän helikopteriinsa. Jäätteenmäki yrittää pudottaa Putinin, mutta Putin kertoo totuuden Operaatio ESCistä. Todellisuudessa avaruuteen kuljetettava lasti ei olekaan myrkkyjätteitä, vaan Blairia vastustavan maan hallitus. Operaatio ESC on kilpailu, hävinneen valtion hallitus lähetetään ulkoavaruuteen. Avaruudesta hallitus ei voi vastustaa Blairia. 
EU:n päämajassa suomalaisille selviää Operaatio ESC:n nimen alkuperä. ESC merkitsee Eurovision Song Contestia eli Eurovision laulukilpailuja. Esiintymislavalle työnnetyt suomalaiset yrittävät huutaa apua, mutta yleisö uskoo kaiken kuuluvan näiden esitykseen ja sanoo kuinka suomalaiset pärjäävät kilpailussa huonommin vuosi vuodelta. Suomalaiset häviävät kilpailun, mutta juuri kun heidät aiotaan laukaista avaruuteen, kaksintaisteluun joutuneet Tony Blair ja Vladimir Putin ilmestyvät lavalle. Juontajat luulevat kyseessä olevan Ison-Britannian ja Venäjän yhteisesityksen, ja Blair ja Putin pitävät yhteislaulun, joka saa huippupisteet. Viime hetkellä kilpailuun tulee tieto, että Erkki Tuomioja on suostutellut Saksan liittokanslerin Gerhard Schröderin ja Ranskan presidentin Jacques Chiracin säätämään uuden EU-direktiivin, joka kieltää häviäjien palkitsemisen tai rankaisemisen. Niinpä Operaatio ESC:n palkinto menee Isolle-Britannialle ja Venäjälle, jolloin Blair ja Putin laukaistaan ulkoavaruuteen avaruusraketilla. Lopuksi paljastuu, että koko edellä nähty tarina oli Yhdysvaltain presidentin George W. Bushin pelaama tietokonepeli. Bushia taas pelaa/vakoilee joku sotilasjärjestön edustaja. Tätä henkilöä taas pelaa/vakoilee joku pankkiiri. Pelaus/vakoilu loppuu pankkiirin painaessa tietokoneen Esc-nappia.
Kappale.
"My Heart Bleeds for You"
Genrih Altšuller

Lihavoitu tekstiGenrih Saulovitš Altšuller () (15. lokakuuta 1926 Taškent, Uzbekistan, Neuvostoliitto – 24. syyskuuta 1998 Petroskoi, Karjalan tasavalta, Venäjä) oli luovuuden tutkija ja tieteiskirjailija, hän työskenteli Neuvostoliitossa ja Venäjällä. Altšuller laski perustan luovuusteorialle, jonka kansainvälisesti vakiintunut nimi on TRIZ. Lyhenne tulee venäjän sanoista "teorija rešenija izobretatelskih zadatš", jotka tarkoittavat teknisen ongelmanratkaisun teoriaa. Englanninkielinen käännös on "The Theory of Inventive Problem Solving", mutta tavallisesti puhutaan TRIZistä. 
Altshuller osoitti, että tekniset järjestelmät kehittyvät tiettyjen sääntöjen mukaan. Löydettyjä säännönmukaisuuksia voi hyödyntää uuden tekniikan kehittämisessä. TRIZ on 1990-luvulta alkaen levinnyt etenkin Yhdysvalloissa, Japanissa, Koreassa ja Keski-Euroopassa. Teoriaa on alettu soveltaa myös erilaisten ei-teknisten ongelmien ratkaisemiseen.
Mittabosoni

Mittabosonit ovat alkeishiukkasia, jotka välittävät perusvuorovaikutusta, joka liittyy johonkin jatkuvaan sisäiseen symmetriaan. Hiukkasfysiikan standardimallin mittabosoneihin kuuluvat sähkömagneettista vuorovaikutusta välittävä fotoni, heikkoa vuorovaikutusta välittävät W- ja Z-bosonit sekä vahvaa vuorovaikutusta välittävä gluoni.
Jos vuorovaikutuksen taustalla oleva symmetria on tarkka, on vastaava mittabosoni massaton. Mikäli symmetria on rikkoutunut, voivat mittabosonit saada massan (ns. Higgsin mekanismi). Fotoni ja gluonit ovat massattomia, kun taas W- ja Z-bosonit ovat massallisia.
Mittabosonien spin on aina kokonaisluku, kuten muillakin bosoneilla. Kaikkien edellä mainittujen bosonien spin on 1. Usein oletetaan, että myös gravitaatiota välittäisi mittabosoni, gravitoni, jonka spin olisi 2. Gravitonit käsittävää kvanttigravitaation teoriaa ei toistaiseksi ole onnistuttu muotoilemaan matemaattisesti mielekkäällä tavalla.
Seitsenottelu

Seitsenottelu on moniottelulaji, joka koostuu seitsemästä yleisurheilulajista. Seitsenottelu kilpaillaan kahden päivän aikana. Olympialajina seitsenottelu on ollut vuodesta 1984. Ulkoratojen arvokilpailuissa vain naiset kilpailevat seitsenottelussa, kun miehet kilpailevat kymmenottelussa.
Historia.
Naiset ovat kilpailleet seitsenottelussa 1980-luvun alun jälkeen, jolloin se korvasi viisiottelun naisten ulkoratojen moniotteluna. Kalevan kisoissa seitsenottelu oli ensimmäisen kerran lajina vuonna 1981. Sisäradoilla naisten nykyinen kilpailumuoto on viisiottelu.
Lajit.
Naiset kilpailevat seitsenottelussa ulkoradoilla.
1. päivä:
2. päivä:
Miehet kilpailevat seitsenottelussa sisäradoilla.
1. päivä:
2. päivä:
Pisteytys.
Pisteytys on samankaltainen kummassakin versiossa. Jokaisesta lajista urheilijoille jaetaan pisteet tuloksensa mukaan. Suurimman pistemäärän viimeisen lajin jälkeen kerännyt urheilija voittaa kilpailun.
Maailmanennätys.
Seitsenottelun maailmanennätys on tällä hetkellä:
Martti Talvela

Martti Olavi Talvela (4. helmikuuta 1935 Hiitola – 23. heinäkuuta 1989 Juva) oli yksi kansainvälisesti menestyneimmistä suomalaisista oopperalaulajista.
Talvela aloitti baritonina, mutta hänet tunnettiin myöhemmin erityisesti suurten bassoroolien tulkkina. Hänen rooleihinsa kuuluivat muun muassa "Ryöstö Seraljista" -oopperan Osmin, "Taikahuilun" Sarastro, "Don Carlosin" Filip ja suurinkvisiittori sekä "Boris Godunovin" nimiosa. Eräät kriitikot kutsuivat häntä jopa epiteetillä ”vuosisadan Boris”.
Paavo Ruotsalaisen roolin "Viimeiset kiusaukset" -oopperaan säveltäjä Joonas Kokkonen kirjoitti juuri Talvelaa varten. Oopperan lisäksi Talvela teki merkittävän uran lied-laulun saralla. Franz Schubertin laulusarja "Winterreise" oli hänelle erityisen tärkeä, ja se oli hänen lukuisien lied-konserttiensa keskeisintä ohjelmistoa.
Ura.
Talvelan vanhemmat olivat maanviljelijä Toivo Johannes Talvela ja emäntä Nelly Ester Pennanen. Talvela oli koulutukseltaan kansakoulunopettaja. Hänen kansainvälinen uransa alkoi Tukholmasta, jossa hän opiskeli. Sieltä hän pääsi Bayreuthin Wagner-juhlille Saksaan 1960-luvulla. Ammattilaulajana hän työskenteli ensimmäiseksi Deutsche Operissa Berliinissä. Myöhemmin hän esiintyi monissa maailman merkittävimmissä oopperataloissa, kuten Wienin valtionoopperassa, Milanon La Scalassa ja New Yorkin Metropolitanissa. 
Suomalaisen oopperataiteen puolesta Talvela teki työtä etenkin Savonlinnan oopperajuhlien johdossa 1972–1979. Filosofian tohtori Pentti Savolainen on tutkinut Savonlinnan oopperajuhlia ja korostanut juuri Talvelan merkitystä. Talvelasta kaavailtiin Kansallisoopperan pääjohtajaa uuden oopperatalon alkuvaiheen vauhdittamiseksi, mutta hän ehti kuolla ennen toimikautensa alkamista.
Musiikin lisäksi Talvela oli kiinnostunut luonnonmukaisesta maanviljelystä ja lammastaloudesta, joita hän harjoitti kotitilallaan. Nuorena hän nyrkkeili SM-tasolla.
Talvela sai Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon vuonna 1979.
Talvelan puoliso oli vuodesta 1957 kansakoulunopettaja Anna Johanna (Annukka) o.s. Kääriäinen (1934–2016). Heille syntyi kolme lasta. Puolisonsa kuoleman jälkeen Annukka Talvela kirjoitti muistelmateoksen "Aina on polku eessä" ja kokosi miehensä kirjoituksia ("Maailma on kovin suuri").
Martti Talvela kuoli äkilliseen sydänkohtaukseen tyttärensä häissä kotonaan Juvan Inkilänhovissa vuonna 1989. Hänet on haudattu Juvan vanhalle hautausmaalle.
Rooleja.
Talvelan tärkeimpiä oopperarooleja:
Luna 1

Luna 1 () oli Neuvostoliiton tammikuussa 1959 lähettämä avaruusluotain, joka ensimmäisenä miehittämättömänä avaruuslaitteena ohitti Kuun läheltä. Tarkoitus oli osua Kuuhun, mutta tässä ei onnistuttu. Luna 1:ssä oli tieteellisiä laitteita, jotka mittasivat muun muassa Auringon hiukkassäteilyä. Se oli Luna-ohjelman ensimmäinen onnistunut laukaisu. Luna 1 on vieläkin avaruudessa.
Pallomaisen, antenneja täynnä olevan avaruusluotaimen massa oli 361 kg. Sen läpimitta oli 1,2 metriä. Luotaimessa ei ollut radankorjausmoottoreita, ja sen lentorata riippui kantoraketin ohjausjärjestelmästä. Suurin osa luotaimen massasta koostui paristoista. Luotaimen perässä oli kiinni viimeinen rakettivaihe Blok E.
Luotain sisälsi radiolaitteiston, seurantalähettimen, kaukomittausjärjestelmän (telemetria) ja lukuisia planeettojenvälisen avaruuden mittalaitteita mukaan lukien magnetometri, geigerlaskuri, tuikelaskuri ja mikrometeoroidilaskuri.
Luotaimen matka.
Luna 1 -kuuluotain laukaistiin 2. tammikuuta 1959 kello 16.41.21 UTC kohti Kuuta. Sen kantorakettina oli R-7 eli 8K72. 2. tammikuuta 1959 Luna 1 saavutti ensimmäisenä ihmisen tekemänä avaruuslaitteena Maan pakonopeuden kun se irtautui 1472 kg painavasta kantoraketin kolmannesta vaiheesta. Kolmas vaihe (pituus 5,2 m, halkaisija 2,4 m) kulki luotaimen kanssa samalla radalla. 3. tammikuuta, ollessaan 113 000 km:n etäisyydellä Maasta, Luna 1 laski mukanaan kulkevasta Blok E -vaiheesta 1 kg:n natriumkaasupäästön, mikä teki luotaimesta myös ensimmäisen keinotekoisen komeetan, kun Auringon säteily viritti natriumatomit. Tämä oranssinvärisenä hehkuva kaasuhuntu näkyi Intian valtameren yllä kuudennen kirkkausluokan tähden voimakkuudella ja auttoi tähtitieteilijöitä luotaimen seuraamisessa. Se oli samalla myös tieteellinen koe kaasun käyttäytymisestä avaruudessa.
Luna 1 ohitti Kuun 4. tammikuuta 1959 5 995 kilometrin etäisyydeltä 34 tuntia laukaisun jälkeen. Siitä se jatkoi Aurinkoa kiertävälle radalle Maan ja Marsin väliin.
Kesäkuussa yritettiin vastaavanlainen Luna 1959A lähettää kohti Kuuta, mutta se ei ohjauslaitteiston vian vuoksi onnistunut pääsemään edes Maan kiertoradalle.
Tieteellinen anti.
Luotaimen avulla saatiin uutta tietoa Maan säteilyvyöhykkeestä ja ulkoavaruudesta. Kuulla ei havaittu mitattavaa magneettikenttää ja aurinkotuulen, Auringon ionisoituneen plasmavirtauksen, havaittiin virtaavan aurinkokunnassa.
Älli ja Tälli

Älli ja Tälli ("Mortadelo y Filemón") on espanjalaisen Francisco Ibáñezin luoma sarjakuva, jonka agenttihahmot ilmestyivät ensimmäisen kerran vuonna 1958. Hahmot tunnetaan Suomessa myös nimellä "Nopsa ja Näpsä", jolla nimellä ensimmäiset julkaisut vuonna 1973 olivat. Hahmoille on tyypillistä vilpittömän yrityksen johtaminen kaaokseen ja liioittelevat seuraukset hyvääkin yrittävästä teosta. Hahmot ovat tiettävästi parodiaa Francon salaisen poliisin agenteista. Sarjakuva on varsinkin toisen agentin naamioitumisen ja hahmojen reagoimisen osalta melko surrealistinen, mikä tehnee sarjasta hieman varttuneempien lukijoiden mieleisen.
Sarjaa ei ole julkaistu kovin laajasti Espanjan ulkopuolella, mutta Suomessa se on ollut ajoittain suosittu, vuosien mittaan on suomennettu yli 40 julkaisua. Myös saksankielisellä kielialueella hahmot tunnetaan hyvin, mutta esimerkiksi ruotsiksi tulivat vain ne kaksi, joilla Suomessakin aloitettiin. Ällistä ja Tällistä on tehty myös elokuva, televisiosarjoja, ja pelejä. Yhteensä sarjakuva-albumeita on jo 181, joista läheskään kaikkia ei ole suomennettu.
Albumit ja niiden julkaisuvuodet Suomessa.
Sammakkojahti.
Koostuu yhdestä tarinasta: Sammakkojahti
Konnien kantapäillä.
Koostuu yhdestä tarinasta: Konnien kantapäillä
Kaikki vinksin vonksin.
Koostuu yhdestä tarinasta: Kaikki vinksin vonksin
Kovat piipussa.
Koostuu yhdestä tarinasta: Kovat piipussa
Salaperäinen voima.
Koostuu yhdestä tarinasta: Salaperäinen voima
Sirkusta koko elämä.
Koostuu yhdestä tarinasta: Sirkusta koko elämä
Sivuhahmoja.
Lehdessä on nähty useita satoja eri sivuhahmoja, joille jokaiselle on annettu nimi. Osa sivuhahmoista:
BepiColombo

BepiColombo on Euroopan avaruusjärjestön (ESA) ja Japanin avaruusjärjestön (JAXA) yhteinen Merkurius-planeettaa tutkiva avaruuslento, joka laukaistiin 20. lokakuuta 2018. Se ohitti Merkuriuksen ensimmäisen kerran 1. lokakuuta 2021, jolloin se otti ensimmäiset lähikuvat Merkuriuksen pinnasta noin 1000 kilometrin etäisyydeltä. Lähimmillään luotain lensi noin 200 kilometrin etäisyydellä Merkuriuksen pinnasta. Luotaimen lähettämissä mustavalkokuvissa näkyvät Aurinkoa lähinnä kiertävän kiviplaneetan pinnan törmäys­kraatterit ja muut yksityis­kohdat. Kuvien saannissa kesti liki kolme vuotta tehtävän laukaisusta.
Historiaa.
Merkurius on kuvattu vain Nasan Mariner 10 -luotaimella sen kolmella ohilennolla 29. maaliskuuta 1974, 21. elokuuta 1974 ja 16. maaliskuuta 1975 alimmillaan 327 kilometrin korkeudelta. Tällöinkin kuvattiin vain toinen puoli planeetasta. Ohilennoilla mitattiin planeetan pinnan ja kaasukehän ominaisuuksia sekä viimeisellä ohilennolla magneettikenttää. Mariner 10 -luotain laukaistiin 11. maaliskuuta 1973, ja se toimi 24. maaliskuuta 1975 asti. Nasan MESSENGER-luotain laukaistiin elokuussa 2004, ja se asettui kiertoradalle maaliskuussa 2011. BepiColombo asettunee Merkuriuksen kiertoradalle joulukuussa 2025. Hanke on saanut nimensä italialaiselta matemaatikolta Giuseppe (”Bepi”) Colombolta (1920–1984), joka oli mukana Mariner 10 -tutkimusohjelmassa.
ESAn BepiColombo-luotain (MPO).
Miehittämätön lento koostuu eurooppalaisesta MPO- ja japanilaisesta MMO-luotaimesta. Ne piti alun perin laukaista vuoden 2014 aikana. Laukaisu piti tehdä venäläisellä kantoraketilla, joko Sojuzilla tai Protonilla. Kantoraketiksi kuitenkin tarvittiin suurempi Ariane 5, joka nosti mission kustannuksia noin sadalla miljoonalla eurolla. Mission hinta ESAlle oli vuoden 2009 lopussa 904 miljoonaa euroa.
Aluksen voimanlähteenä toimii ionimoottori. BepiColombon matka Merkuriukseen vie 7 vuotta. Sen rata on pitkä spiraalirata. Matkan aikana BepiColombo ohittaa Maan kerran (2020), Venuksen kahdesti (2020 ja 2021) ja Merkuriuksen kuusi kertaa vuosien 2021 ja 2025 välisenä aikana, ennen kuin se asettuu Merkuriuksen kiertoradalle suunnitelmien mukaan joulukuussa 2025. Maan ja Venuksen ohilentoja käytetään gravitaatiolinkoina lisäämään luotaimen vauhtia ja muuttamaan sen lentorataa. Merkuriuksen ohilentojen yhteydessä luotaimen vauhti vastaavasti hidastuu.
Avaruusluotaimen pääurakoitsija on Astrium GmbH Saksasta.
MPO:n instrumentit ovat