Laihia

Laihia () on Suomen kunta Pohjanmaan maakunnassa Laihianjoen yläjuoksulla. Asukkaita Laihialla on lähes . Kunnan halki kulkee valtatie 3, johon risteää keskustassa valtatie 18. Laihian rautatieasema on Seinäjoen–Vaasan rataosalla 23 kilometriä Vaasasta ja 51 kilometriä Seinäjoelta. Asemalta on kirkolle noin kaksi kilometriä.
Laihian kirkonkylän kohdalla maisemaa hallitsee viljelyaukeiden avautuminen laajaksi viljavaksi tasangoksi. Laihianjokivarressa maisemaa hallitsevat tyylipuhtaat pohjalaistalot. Esihistorialliseen aikaan Laihia on ollut Suomen tiheimmin asuttuja alueita. Laihia tunnetaan erityisesti laihialaisvitseistä. Kansanhuumorissa Laihia tunnetaan "Suomen Skotlantina" väestönsä väitetyn säästäväisyyden vuoksi.
Laihian naapurikunnat ovat Ilmajoki, Isokyrö, Kurikka, Maalahti, Mustasaari ja Vaasa. Laihia ja vuonna 2013 lakkautettu Vähäkyrö käynnistivät terveydenhuollon yhteistyön Vaasan kanssa vuonna 2007. Laihia kuului ennen Kyrönmaan seutukuntaan, kunnes sen lakkautushetkellä ainoana toisena kuntana ollut Isokyrö siirtyi osaksi Etelä-Pohjanmaan maakuntaa vuonna 2021.
Historia.
Esihistoria.
Kivikauden alkupuolella vajaa 10 000 vuotta sitten Laihia oli viimeisimmän jääkauden jäljiltä vielä täysin veden peitossa. Noin 7000 vuotta sitten alueen korkeimmat kohdat alkoivat maankohoamisen vaikutuksesta nousta luotoina Litorinamerestä. Kivikauden lopusta pronssikauden halki rautakaudelle saakka Laihia oli rannikkoa ja saaristoa. Varhaisimmat kivikautiset löydöt asutuksesta ovat kampakeraamisesta kulttuurista kunnan kaakkoisosasta ajalta noin 3400 eaa. Pyyntiin ja keräilyyn perustunut asutus on seurannut rantaviivaa.
Pronssikaudella 1500–500 eaa. etenkin Laihian keski- ja länsiosat muodostuivat saaristosta ja sen suojaamasta rannikosta. Myös asutus näyttää keskittyneen tälle alueelle. Tärkeimmät elinkeinot ovat edelleen olleet pyyntivaltaisia, mutta myös pienimuotoista karjanhoitoa ja maanviljelyä on saatettu harjoittaa. Ajanlaskun alun tienoilla varhaisen metallikauden loppupuolella maanviljely alkoi vakiintua Laihianjoen varressa. Laihialta on löydetty tuhansia röykkiöhautoja, ja kunta on Suomen muinaisjäännöstiheimpiä alueita. Röykkiöistä suurin osa ajoittuu pronssikaudelle ja varhaiselle rautakaudelle, loput ovat myöhäiseltä rautakaudelta.
600-luvun rautakauden keskivaiheille saakka asutus siirtyi edelleen rantaviivan mukana. 300–700-luvun keskirautakaudella pääosin Laihianjokilaaksossa eläneen 10–15 asutusyksikön yhteisön väkimäärän on arveltu olleen noin 60–180 henkeä. Merovingiajan kuluessa pohjalainen asutus kuitenkin vähitellen supistui, ja 800–1200-luvun myöhäisrautakaudella alue muodostui pääasiallisesti todennäköisesti Kokemäenjoen asutuksen nautinta-alueeksi. Tältä seudulta Etelä-Pohjanmaa lienee saanut myös ensimmäiset historiallisen ajan asukkaat.
Keskiaika.
Osittain Kyrönjokilaaksosta lähtöisin oleva Ylilaihian eli nykyisen Kirkonkylän eteläpuolisen jokivarren asutus on syntynyt viimeistään 1200-luvun puolivälissä. Alalaihian asutus puolestaan muodostui 1300-luvun vaihteen ruotsalaisen muuttoliikkeen vaikutuksesta. Asuttamisesta lähtien ensimmäiset lähes kolme vuosisataa Ylilaihia kuului Kyrön kirkkopitäjään ja Alalaihia puolestaan Mustasaaren kirkkopitäjään. Kirkkopitäjien välisen rajan tienoille muodostui myös vastaavien hallintopitäjien raja.
Keskiajan kuluessa maatalous voimistui vähitellen, ja tämän seurauksena myös väkiluku alkoi kasvaa voimakkaasti. Viimeistään 1400-luvulla Laihian kylien pääelinkeinoksi pyynnin tilalle tuli maanviljelys ja karjanhoito. Viljaa kasvatettiin jokivarteen raivatulla hyvällä peltomaalla.
Pitäjän perustaminen.
Vuonna 1508 perustettiin Laihian kappeliseurakunta ja paikkakunnan ensimmäinen kirkko vihittiin käyttöön. Kirkon tiedetään sijainneen Mustasaaren puolella, mutta tarkasta paikasta ei ole varmuutta. Tapahtuma oli yhteydessä Mustasaaren ja Kyrön suurpitäjien alkavaan hajoamisprosessiin. Vuonna 1576 Laihia erotettiin Kyröstä ja Mustasaaresta omaksi kirkkopitäjäksi ja vuonna 1606 myös hallintopitäjäksi. Tarkemmat pitäjän rajat muodostuivat näiden tapahtumien jälkeen vasta vähitellen. Tuohon aikaan Laihiaan kuului suurin piirtein kunnan nykyisen alueen lisäksi myöhemmin itsenäistynyt Jurva. Pitäjän ensimmäinen kirkko oli käytössä lähes puolitoista vuosisataa, kunnes Laihian toinen kirkko valmistui vuonna 1642 Kirkonkylään nykyisen Napuen puiston kohdalle. Pitäjähallinnon tavanomaista kulkua häiritsi jossain määrin 1600-luvulla läänityslaitos. Vuonna 1614 Laihia ja Maalahti annettiin virkalääniksi kansleri Axel Oxenstiernalle. Tämä peruuntui vuonna 1651, jolloin kuningatar Kristiina lahjoitti Laihian vapaaherrakunnaksi valtaneuvos Karl Bondelle. Vapaaherrakunta periytyi Bonden suvun omistuksessa kunnes se vuonna 1674 peruutettiin takaisin kruunulle.
1500-luvun puolivälistä 1700-luvun puoliväliin saakka Laihian taloluku pysyi suhteellisen vakaana, vajaassa 150 talossa. Kylissä oli keskimäärin yhdeksän taloa. 1500-luvun lopulla pitkään kestänyt Venäjän sota sekä nuijasota aiheuttivat talojen autioitumista. Ankara sotaväenotto rajoitti edelleen väkiluvun kasvua 1600-luvulla. Lisäksi 1600-luvun lopun suuret kuolonvuodet ja seuraavan vuosisadan Suuri Pohjan sota sekä siitä jatkunut isoviha aiheuttivat kummatkin väliaikaisesti noin 300 hengen loven väestöön. Napuen taistelussa kuoli 120 laihialaista – eli lähes 60 % paikkakunnan täysi-ikäisestä henkikirjaan merkitystä miesväestöstä.
1600-luvulla tervanpoltto nousi maatalouden rinnalle tärkeäksi elinkeinoksi ja tervasta kehittyi nopeasti laihialaisten tärkein kauppatavara. Tätä edesauttoi lyhyt kulkuyhteys vuonna 1606 perustettuun Vaasan kaupunkiin, joka toimi kaupan keskuksena.
Kasvun aikaa.
Maataloudessa 1700-luvulla tapahtunut tärkeä uudistus isojako aloitettiin vuosisadan puolivälissä Pohjanmaalta. Laihian pitäjä oli ensimmäinen kohde, ja kuten muuallakin myös Laihialla toimeenpano kohtasi vastustusta. Toimenpiteen yhteydessä myös pitäjän siihen saakka epämääräisiä rajoja selvennettiin. 1700-luvun loppupuolella ja 1800-luvun alkupuolella Laihia kuului maan tärkeimpiin salpietarin valmistuksen seutuihin ja parhaimpina aikoina oli jokaisessa talossa ainakin yksi salpietarin valmistukseen tarkoitettu lato.
Laihian väestö alkoi 1700-luvun puolivälin jälkeen lisääntyä voimakkaasti ja kasvu jatkui vahvana seuraavallakin vuosisadalla. Myös Jurvan väkiluku oli kasvanut nopeasti.
1700-luvun kuluessa Jurvaan muodostui aluksi Laihian seurakuntaan kuuluva rukoushuone- ja myöhemmin kappeliseurakunta, jonka ensimmäinen kirkko valmistui vuonna 1764. Laihialla vaikutti 1700-luvun puolivälissä myös Jaakko Kärimäen johtama separatistinen lahko. Vuosisadan loppuvuosina ylipääläiset hakivat kuninkaalta lupaa useaan otteeseen aluksi oman kirkon rakentamiseen ja myöhemmin seurakunnan jakamiseen kahtia Yli- ja Alapäähän, mutta hankkeet raukesivat kielteiseen vastaukseen. Laihian kolmas, nykyinen kirkko valmistui vuonna 1805.
1800-luvulta nykypäivään.
Väkimäärän lisääntymisestä huolimatta Jurvan kappeliseurakunta jatkoi Laihian seurakunnan alaisuudessa vielä 1800-luvun alkupuoliskon. Vuoden 1859 syksyllä senaatti hyväksyi anomuksen Jurvan itsenäistymisestä ja ero toteutettiin vuonna 1863. Tuohon aikaan Jurvassa oli noin kolmetuhatta asukasta. Pitäjien väliset rajat säilyivät kuitenkin pitkälle 1900-luvun puolelle saakka varsin epäselvinä.
1860-luvun jälkipuoliskon suurina nälkävuosina Laihian väestö pieneni noin 550 hengellä. Muuten väkiluku jatkoi vahvaa kasvusuuntausta vuosisadan loppuun saakka.
Laihian ensimmäinen, yksityinen kansakoulu avattiin vuoden 1867 syksyllä ja se oli toiminnassa kaksi vuotta. Ensimmäinen kunnan kansakoulu, nykyinen Isonkylän koulu, avattiin vuoden 1870 syksyllä. Nuorisoseuratoiminta samoin kuin muu yhdistystoiminta oli Laihialla vilkasta jo 1880-luvulta lähtien. Laihialaiset Juho Hietanen ja Santeri Alkio olivat 1880-luvulla mukana nuorisoseuraliikkeen alullepanemisessa, ja Alkiota pidetäänkin liikkeen aatteellisena oppi-isänä. Pari vuotta toiminut Laihian Nuorisoyhdistys perustettiin vuonna 1883 ja varsinainen Laihian nuorisoseura vuonna 1892.
Vuosina 1890–1909 toimitettiin kunnassa isojaonjärjestely, jossa ympäriinsä pieninä palstoina olleita maatilojen viljelyksiä yhtenäistettiin. Tuloksena maatalouden tuotto moninkertaistui. Suomen sisällissodan alussa Laihialla käytiin Hulmin taistelu, jossa laihialaiset sekä isokyröläiset suojeluskuntalaiset valtasivat venäläisten varuskunnan. Tätä taistelua pidetään Pohjanmaalla jopa koko sodan alkuna.
Nimen etymologia.
Nykyisten nimitysten "Laihia" ja "Laihela" lisäksi paikkakunnasta on käytetty asiakirjoissa muun muassa nimiä "Laia", "Laya", "Laiha", "Laihala" ja "Laihiala". On arveltu, että todennäköisesti Laihia on alun perin ollut muinaissuomalainen henkilönimi. Muodosta Laihala on maininta vuodelta 1440 ja muotoa Laihia tai Laihiala esiintyi 1500-luvun veroluetteloissa. Alkuaan nimitys lienee viitannut selvästi nykyistä pienempään alueeseen. Vuonna 1508 kappelin vihkimisen yhteydessä on nimitys ilmeisesti tarkoittanut jo koko jokilaakson asutusta. Toisaalta nimiä Iso-Laihala ja Iso-Laihiala on vielä 1500-luvulla käytetty nykyisistä Isokylän ja Jakkulan alueista.
Maantiede.
Asutuksesta suurin osa on keskittynyt Laihianjoen varrelle, josta maatalojen palstat ulottuvat pitkinä, kapeina suikaleina latvamaille. Kunnassa on kaikkiaan 469 maatilaa ja peltoalaa on noin 10 000 hehtaaria.
Keskeisiä maamerkkejä ovat kirkonkylän ja Yrjäälän halki virtaava joki, vanha vaaleasävyinen puukirkko sekä Vaasaan, Tampereelle ja Jyväskylään johtavat valtatiet.
Luonto.
Laihian länsi- ja eteläosissa levittäytyvät harvaan asutut suot ja kankaat. Levaneva on 3 000 hehtaarin suojeltu suoalue, jolla on runsas linnusto sekä kasviharvinaisuuksia (rauhoitettu punakämmekkä ja kaarlenvaltikka).
Kylät.
Seuraavat ovat Laihian kyliä: Allinen, Aronkylä, Isokylä, Jakkula, Jokikylä, Jokiperä, Jokisalo, Kasinkylä, Keskikylä, Kirkonkylä, Kumaala, Kupparla, Kylänpää, Käyppälä, Lounaala, Lyyskilä, Maunula, Miettylä, Nikkari, Peltomaa, Perälä, Poola, Potila, Pukkala, Ratikylä, Ruto, Suorttila, Torstila, Tyllijoki, Valjoo, Vedenoja ja Yrjäälä.
Taajamat.
Vuoden 2017 lopussa Laihialla oli 8 051 asukasta, joista 6 587 asui taajamassa, 1 422 haja-asutusalueilla ja 42:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Laihian taajama-aste on 82,2 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Laihian kirkonkylä. Laihian kirkonkylä sijaitsee pääosin Laihialla, mutta pieneltä osin myös Vaasassa.
Talous.
Talousalueena Laihia kuuluu Vaasan seutukuntaan, jonka alueellinen bruttokansantuote oli 47 978 euroa asukasta kohden vuonna 2022. Alueellinen BKT on maan keskiarvoa korkeampi ja seutukuntien keskinäisessä vertailussa 11. suurin.
Laihialla oli vuonna 2022 yhteensä 1 749 työpaikkaa ja kunnassa asui 3 384 työllistä työssäkäyvää. Asuinkunnassaan työssäkäyvien osuus työllisistä on 34,0 prosenttia. Laihian työpaikkojen suhde on palveluvaltainen. Palvelujen osuus työpaikoista on 68,6 prosenttia, jalostuksen 21,5 prosenttia ja alkutuotannon 8,1 prosenttia.
Laihian työpaikkaomavaraisuus on 51,7 prosenttia. Työikäisten työllisyysaste oli 82,0 prosenttia vuonna 2022 ja työttömien osuus työvoimasta 6,0 prosenttia. Taloudellisen huoltosuhteen mittarilla Laihialla on 131,0 työvoiman ulkopuolella olevaa ja työtöntä sataa työllistä kohden.
Yritykset.
Laihialla on erityisen paljon yrityksiä teollisuusalalla. Laihian suurimpia yrityksiä ovat mallastuotteita valmistava Laihian Mallas, putkentyöstöratkaisuja tuottava T-Drill, viljakaupan palveluja tarjoava Maatalousliike Puska sekä puutuotteiden valmistaja Jukajan Ristikko. Laihian suurimpiin yritystuloverojen maksajiin kuului vuonna 2021 myös ohjelmistoyritys Devatus
Väestö.
Laihian asukasluku on yhteensä asukasta. Laihian asukasluku on noussut kahdessa vaiheessa. Ensimmäisessä vaiheessa Laihian asukasluku kasvoi tasaisesti 1980-luvun alusta 1990-luvun puoliväliin. Tämän jälkeen väkiluku laski noin viiden vuoden ajan ja kääntyi uudelleen nousuun 2000-luvun puolivälissä ja nousi korkeimmillaan noin 8 200 asukkaaseen vuonna 2016. Laihialla ei ole toteutettu kuntaliitoksia. Oheisessa kuvaajassa on esitetty Laihian väestönkehitys vuosittain vuodesta 1972 lähtien. Käytetty kuntajako vastaa nykyisin voimassa oleva jakoa.
Tilastokeskuksen vuoden 2024 väestöennusteen mukaan Laihian asukasluku jatkaa maltillista laskua. Väestöennusteen mukaan Laihian väkiluku olisi vuonna 2030 noin 7 218 asukasta, vuonna 2035 noin 6 929 asukasta, vuonna 2040 noin 6 772 asukasta ja vuonna 2045 noin 6 694 asukasta.
Asuminen.
Laihian suosituin asumismuoto on omakotitalo, jossa asuu valtaosa kunnan asuntokunnista (69,3 % vuonna 2024). Toiseksi suosituin asumismuoto on rivitalo, jossa asuu noin 20,2 prosenttia asuntokunnista. Kerrostaloissa asuu noin 10,4 prosenttia asuntokunnista.
Yksinasuvien osuus Laihian asuntokunnista on 38,2 prosenttia eli noin 1 300 asuntokuntaa. Kahdestaan asuvien osuus 33,7 prosenttia eli noin 1 200 asuntokuntaa. Yli kolmen asukkaan asuntokuntia on 10.7 prosenttia eli noin 370, yli neljän asukkaan asuntokuntia 17,0 prosenttia eli noin 600 ja yli seitsemän asukkaan asuntokuntia 0,4 prosenttia eli noin 15.
Kieli ja etnisyys.
Laihia on pääsääntöisesti suomenkielinen kunta. Vuoden lopussa Laihian väestöstä enemmistönä  prosenttia asukkaista puhuu suomea ja  prosenttia puhuu ruotsia. Vieraskielisten osuus väestöstä on  prosenttia.
Laihialla asuvia ulkomaiden kansalaisia oli vuoden 2024 lopussa 1,5 prosenttia.
Vuoden 2024 lopussa Laihialla asui 117 ulkomaan kansalaisista ja yhteensä 171 ulkomaalaistaustaista. Suurin osa ulkomaiden kansalaisista on eurooppalaisia (73), joista suurimmat väestöryhmät ovat virolaiset (16), unkarilaiset (16) ja bulgarialaiset (11). Aasialaistaustaista väestöä edustavat thait (19) ja filippiiniläiset (18).
Uskonto.
Laihian kunnassa 79,1 prosenttia asukkaista kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 62,2 prosenttia (2024). Muihin uskontokuntiin kuuluu 1,3 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 19,6 prosenttia väestöstä. Laihialla toimii yksi evankelis-luterilainen seurakunta, Laihian seurakunta, joka kuuluu Lapuan hiippakunnan alaiseen Pohjanmaan rovastikuntaan. 
Kirkon herätysliikkeistä Laihialla on voimakkaimmin vaikuttanut Luterilainen Evankeliumiyhdistys sekä vähemmässä määrin herännäisyys, jolla on paikallisyhdistys Laihialla. Evankelinen herätysliike alkoi vaikuttamaan Laihialla 1870-luvulta lähtien ja Laihiasta tuli yksi seudun evankelisimpia seurakuntia. Evankelisten keskuudessa Laihialla merkittävänä on pidetty kappalainen Frans Kärjen toimintaa. Evankeliset kokontuivat vuodesta 1920 lähtien rukoushuoneeksi hankitussa Sorrin talossa kirkonkylällä, minkä lisäksi piiriosastoja perustettiin 1930-luvulla muun muassa Jokisaloon ja Jokiperään. Rukoushuoneella järjestettiin muun muassa seuroja, raamattupäiviä ja alueellisia juhlia. Herännäisyyden vaikutus Laihialla alkoi jo vuonna 1846 ja liike voimistui 1900-luvun alkupuolella. 
Helluntaiherätyksen toiminta alkoi Laihialla 1950-luvun puolivälissä, jolloin paikkakunnalla syntyi voimakas hengellinen herätys Vaasan helluntaiseurakunnan evankelioimistyön kautta. Alkuvaiheessa helluntailaisiin liittyi joitakin laihialaisia ja itsenäinen Laihian Saalem-seurakunta rekisteröitiin vuonna 1976.
1720-luvulta eteenpäin Laihialla syntyi radikaalipietistinen liike, jonka johtajina tulivat tunnetuksi Kaappo Ollila ja Jaakko Kärmäki. Liikkeen jäsenet olivat hartaita kristittyjä, jotka olivat tyytymättömiä kirkon toimintaan. "Kärmäkeläisyyttä" muistuttava mystiikka vaikutti puolestaan 1800-luvun puoliväliin saakka Laihialla ja lähiympäristössä. Mystikkokirjallisuuden suomentaja Susanna Sundström asui Laihialla. 1840-1870-luvuilla rukoilevaisuus oli ainoa suuremmin vaikuttanut herätysliike, jonka johtohahmo oli Kahran torppari Kaappo Antinpoika. Tämän jälkeen herätysliikkeistä Laihialla vaikutti erityisesti evankelisuus ja herännäisyys. Vapaakirkollinen liike saapui Laihialle 1900-luvun vaihteessa. Paikkakunnalle syntyi Vapaan Lähetyksen seurakunta, joka oli toiminnassa ainakin 1940-luvun sotavuosiin saakka. Laihiasta muodostui tärkeä kokoontumispaikka myös skuttnabbilaiselle liikkeelle ja kuului liikkeen ydinkannatusalueeseen.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Laihian alueella toimii Tampereen ortodoksinen seurakunta.
Kulttuuri.
Nuukuus.
Laihia on koko maassa tunnettu nuukuudestaan, josta kertovat lukuisat laihialaisvitsit. Tämän vuoksi Laihiaa kutsutaan myös Suomen Skotlanniksi, joka sekin tunnetaan säästeliäisyydestään. Laihian kotiseutumuseon pihapiirissä sijaitsee Nuukuurenmuseo, jossa esitellään loppuun käytettyjä esineitä sekä entisajan elämää, jolloin kaikki käyttökelpoinen otettiin talteen ja hyötykäyttöön. Laihialaisuutta on käytetty myös positiivisessa mielessä jopa eräiden yritysten säästötoimenpiteiden hankenimenä.
Opetus- ja kulttuuriministeriö hyväksyi Laihian nuukuuden vuonna 2017 Elävän perinnön kansalliseen luetteloon aineettomana kulttuuriperintönä. Kansallisesta luettelosta on mahdollista tehdä ehdotuksia Unescon kansainvälisiin aineettoman kulttuuriperinnön luetteloihin.
Murre.
Laihialla puhutaan suurelta osin eteläpohjalaista murretta.
Perinnekulttuuri.
Laihian naisten kansallispuku on suunniteltu vuonna 1924. Puvun suunnittelija on todennäköisesti U. T. Sirelius. Tarkistushanke aloitettiin 1980-luvun lopulla ja uusitun perinteisesti valmistetun puvun ensiesittely oli huhtikuussa 1999. Hameen esikuva on luonnonväreillä värjätty flammuhame, jossa on punaisten ja vihreiden pohjaraitojen välissä tattariraitoja. Liivi on lyhyt ja toteutettu vöyriläisen mallin mukaan. Tasku on toteutettu hameen tilkuista ja päähine on tummanpunainen korvamyssy.
Tapahtumat.
Herättäjäjuhlat järjestettiin Laihialla vuonna 1994.
Ensimmäinen Laihian Päivä -juhla järjestettiin Laihialla vuonna 1924.Juhlaa vietetään vuosittain elokuun ensimmäisenä sunnuntaina Laihian kotiseutumuseolla. Laihian Päivän 100-vuotisjuhlaa vietettiin 4.8.2024. 
Ruoka.
Laihian pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla kaljavelli.
Urheilu.
Laihialla toimivat mm. urheiluseurat Laihian Luja ry, Laihia United FC, autourheiluseura Laihian Urheiluautoilijat ry sekä Laihian Ylipään Nuorisoseura ry ja MLL Laihian yhdistys ry.
Laihian monitoimihalli valmistui kesän 2007 alussa. Hallin avajaiset olivat 30. elokuuta kun Suomen lentopallomaajoukkue pelasi harjoitusmaaottelun Moskovan EM-kisoja varten Espanjaa vastaan. Hallissa on tilaa vähän yli tuhannen hengen yleisömäärälle.
Laihialla on mahdollista harrastaa eri urheilulajeja kuten painia, jalkapalloa, salibandya, taekwondoa, uintia, ja lentopalloa.
Liikenne.
Kunnan halki kulkee valtatie 3, johon risteää keskustassa valtatie 18. Laihian rautatieasema on Seinäjoen–Vaasan rataosalla 23 kilometriä Vaasasta ja 51 kilometriä Seinäjoelta. Asema on lakkautettu vuonna 2016. Asemalta on kirkolle noin kaksi kilometriä. Maantietä pitkin Vaasaan on noin 26 kilometriä, josta osa on moottoritietä.
Kansainvälinen matkailutie, Sininen tie, kulkee Laihian kautta.
Hallinto ja politiikka.
Kunnallinen päätöksenteko.
Laihian kunnanjohtajana on toiminut vuodesta 2024 lähtien Jari Rantala. Ylintä päätösvaltaa Laihian kunnassa käyttää 27-jäseninen kunnanvaltuusto. Kunnanvaltuuston puheenjohtajana toimii Antti Tuomela (kok.), 1. varapuheenjohtajana Timo Kamila (kesk.) ja 2. varapuheenjohtajana Tuomas Latva-Nikkola (kok.).
Kunnan hallintoa johtaa 10-jäseninen kaupunginhallitus. Kunnanhallituksen puheenjohtajana toimii Teemu Knuutti (kesk.), 1. varapuheenjohtajana Esa Similä (kok.) ja 2. varapuheenjohtajana Anneli Riski (kesk.). Laihian kunnassa toimivia lautakuntia ovat hyvinvointilautakunta, sivistyslautakunta ja tekninen lautakunta. Lakisääteisiä lautakuntia ovat keskusvaalilautakunta sekä tarkastuslautakunta.
Vaalit.
Laihian suurimmat puolueet ovat olleet perinteisesti Suomen Keskusta ja Kansallinen Kokoomus. Keskusta on ollut Laihian kunnanvaltuuston suurin puolue yhtäjaksoisesti ainakin vuodesta 1976 lähtien. Keskusta on kerännyt pääsääntöisesti noin 35–40 prosenttia kunnan äänistä. Kokoomus on vakiinnuttanut asemansa Laihian toiseksi suurimpana puolueena. Kokoomuksen kannatus on pääsääntöisesti ollut noin 25–30 prosenttia.
Laihia on kuulunut kansallisissa vaaleissa Vaasan vaalipiiriin vuodesta 1962 lähtien. Tätä ennen kunta kuului Vaasan läänin eteläiseen vaalipiiriin vuosina 1907–1962. Laihialta eduskuntaan valittuja kansanedustajia ovat olleet maalaisliiton Santeri Alkio vuosina 1907–1908, 1909–1914 ja 1917–1922, suomalaisen puolueen Mikko Iipponen vuosina 1911–1917 sekä maalaisliiton Mikko Tarkkanen vuosina 1922–1945 ja 1951–1954.
Oheisessa kuvaajassa on kuvattu vaalitulokseen perustuva paikkajako puolueittain viimeisimmissä kunnallisvaaleissa