tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Klemen Pretnar

Klemen Pretnar (s. 31. elokuuta 1986 Bled, Slovenian ST, Jugoslavia) on slovenialainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Valko-Venäjän Ekstraligan Junost Minskissä. Hän laukoo oikealta. 
Ura.
Seuraura.
Pretnar on HK Bledin kasvatti. Hän pelasi seurassa ensimmäiset miesten pelinsä vain 16-vuotiaana Interligassa ja Slovenian pääsarjassa kaudella 2002–2003. Kesken seuraavan kauden 2003–2004 Pretnar siirtyi Bledin A-nuorista Triglav Kranjin riveihin. Kaudella 2005–2006 hän oli joukkueen tehokkain puolustaja, paras syöttäjä ja Pretnar jakoi Kranjin sisäisen pistepörssin toisen sijan Tim Jurajevčičin kanssa. Hän pelasi joukkueessa Slovenian pääsarjaa kauteen 2008–2009 saakka, jolloin Pretnar siirtyi kesken kauden samassa liigassa pelaavan HD mladi Jesenicen riveihin.
Kaudeksi 2009–2010 Pretnar siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan slovenialaisjoukkue HK Jesenicen riveihin. Hänen tulokaskautensa toi siellä 51 runkosarjaottelussa tehot 1+3=4. Pretnar edusti Jeseniceä kevätkaudella myös Slovenian pääsarjassa, jossa joukkueen kausi päättyi mestaruuteen, kuten myös seuraava kausi 2010–2011. Kaudella 2011–2012 hän oli Jesenicen tehokkain puolustaja EBEL:ssä tehoilla 2+12=14.
Pretnar siirtyi kaudeksi 2012–2013 jatkamaan EBEL-uraansa try-outin kautta vuoden mittaisella sopimuksella Villacher SV:n joukkueeseen. Hän pelasi siellä kolme kautta, jonka jälkeen Pretnar siirtyi kaudeksi 2015–2016 Vienna Capitalsin riveihin. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi sieltä Valko-Venäjän Ekstraligan Junost Minskiin.
Maajoukkueura.
Pretnar edusti Sloveniaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä niiden karsinnoissa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2011, 2013 ja 2015. Pretnar pelasi myös I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2010 voittaen B-lohkon kultaa sekä IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2016, jolloin hän voitti kultaa.
Pretnar pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2005 ja 2006, joista ensimmäinen turnaus päättyi B-lohkon hopeaan ja jälkimmäinen A-lohkon pronssiin. Hän jakoi myös vuoden 2006 turnauksessa Slovenian sisäisen tehotilaston voiton kolmen muun pelaajan kanssa lukemalla +4. Pretnar pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2004.
Amalie Skram

Berta (Berthe) Amalie Skram, o.s. "Alver" (22. elokuuta 1846 Bergen, Norja – 15. maaliskuuta 1905 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalais-norjalainen, realistinen kirjailija, aikansa merkittävin naispuolinen norjalainen kirjailija. Skram kuului Norjan ohjelmanaturalismin puhdastyylisimpiin edustajiin. Hänen pääteoksensa on naturalistinen sukuromaanisarja "Hellemyrsfolkene" (4 nid. 1887–1898), jossa Skram kertoo perinnöllisyyden ja ympäristön vaikutuksesta yksilöön. Hänen muita teoksiaan ovat ainakin "Constance Ring" (1885), "Lucie" (1888) sekä näytelmä "Agnete" (1893). Skramin romaaneissa henkilöt ovat usein perikatoon tuomittuja, naiset ympäristötekijöiden vuoksi rakkauteen ja äitiyteen pystymättömiä. Hän kuvaa tuotannossaan myös onnettoman avioliiton katkeria hedelmiä . Skram kirjoitti selvästi naisnäkökulmasta ja joutui taistelemaan yleistä mielipidettä vastaan, joka piti hänen romaanejaan epäsiveellisinä. Ollessaan vuosina 1884–1890 naimisissa tanskalaisen kirjailijan Erik Skramin kanssa hän asui Tanskassa, mutta hän ei koskaan tuntenut Tanskaa kotimaakseen.
Skramin mukaan on nimetty vuosittain myönnettävä norjalainen kirjallisuuspalkinto Amalie Skram -palkinto.
Suomennettu tuotanto.
Skramin tekstejä on teoksessa "Murtuvien roolien aika: antologia pohjoismaista kirjallisuutta vuosisadan vaihteesta", toim. Lise Ettrup, Laatusana 1994
Johan Skjoldborg

Johan Martinus Nielsen Skjoldborg [sgjolbor] (27. huhtikuuta 1861 Øsløs – 22. helmikuuta 1936 Løgstør) oli tanskalainen kirjailija. Hän kirjoitti maahenkisiä teoksia, jossa kuvasi etenkin Jyllannin rahvasta ja talonpoikaiselämää. Hän kertoi pienviljelijöiden kohtaamista ongelmista, mikä sai jotkut tanskalaiset pienviljelijät rakentamaan hänelle kunnia-asunnon. Skjoldborg toimi myös työläisten elinehtojen parantamiseksi.
Skjoldborg oli paitsi kirjailija, myös opettaja. Hän käsittelee myöntätuntoisesti maalaisväestöä ja sen huonoa yhteiskunnallsita asemaa. Hänen läpimurtoromaaninsa oli "Taistelujen mies" ("En stridsman", 1936). Myöhemmin hän siirtyi menneisyyden romantisointiin. Hän julkaisi 1934–1935 muistelmat "Min mindebog".
Carl Skånberg

Carl Emmerik Skånberg (1850–1883) oli ruotsalainen maisemamaalari. Vuonna 1875 hän liittyi Ranskassa Barbizonin koulun ulkoilmamaalareihin. Hän maalasi satama- ja rannikkonäkymiä, joissa näkyy Barbizonin koulun ja ranskalaisen realismin vaikutusta. Nopein siveltimenvedoin hän maalasi näkymiä Pohjois-Ranskan rannikolta, Alankomaiden satamilta ja Venetsian kanavilta. Tyyliltään Skånberg edusti impressionismia 1880-luvulla maalaamissaan raikkaissa ja maalauksellisissa maisemateoksissa.
HMS Vanguard (1748)

HMS Vanguard oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1748 vesillelaskettu 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 3. lokakuuta 1745 Philemon Eweriltä East Cowesista, missä köli laskettiin marraskuussa. Alus laskettiin vesille 16. huhtikuuta 1748 ja valmistui 18. huhtikuuta - 15. heinäkuuta Portsmouthissa. Aluksen valmistuskustannukset olivat 23 331 puntaa, minkä lisäksi varustaminen maksoi 7 448 puntaa 5 shillinkiä ja 9 dimeä.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1748 päällikkönään John Hamilton, jolloin aluksella oli ainoastaan 140 miestä ja se oli Plymouthin vartiolaivana. Vuonna 1752 aluksen päällikkönä oli Hyde Parker, kun se kuljetti joukkoja Minorcalle huhtikuussa. Alus poistettiin palveluksesta marraskuussa.
Alus osallistui vuonna 1758 Louisbourgin valtaukseen amiraali Edward Boscawenin osastossa sekä vuonna 1759 Quebecin valtaukseen amiraali Charles Saundersin alaisuudessa. Vuotta myöhemmin alus ajoi takaa "HMS Dianan" kanssa kahta Ranskan laivaston fregattia. Jean Vauquelin komentama "L'Atalante" sekä "La Pomone" upotettiin takaa-ajon päätteeksi, jolloin merkittäviä henkilöitä joutui vangiksi.
Vuonna 1762 alus kuului Sir George Rodneyn laivastoon osallistuen Martiniquen valtaukseen 7. tammikuuta - 10. helmikuuta.
Alus poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1764. Aluksen kunto tarkastettiin heinäkuussa 1765, mutta korjaustarvetta ei raportoitu. Alus myytiin 13. huhtikuuta 1774 Portsmouthissa 895 punnalla.
HMS Oxford (1749)

HMS Oxford oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1749 vesillelaskettu 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 31. elokuuta 1745 Woolwichin telakalta, missä köli laskettiin 24. helmikuuta 1746. Alus laskettiin vesille 15. marraskuuta 1749 ja valmistui 12. joulukuuta. Aluksen valmistuskustannukset olivat 31 223 puntaa 11 shillinkiä ja 3 dimeä, mikä sisälsi varustamisen.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1775 päällikkönään George Carnegie (Northeskin jaarli) liitettynä Hawken laivasto-osastoon.
Alus tarkastettiin touko-heinäkuussa 1776 Chathamissa ja se siirrettiin reserviin. Alus muutettiin tammi-maaliskuussa 1777 Sheernessissä sairaalalaivaksi, missä tehtävässä se otettiin palvelukseen helmikuussa päällikkönään Richard Vavasor ja sijoitettiin Sheernessin satamaan. Alus upotettiin aallonmurtajaksi kesäkuussa 1783 Sheernessissä.
HMS Grafton (1750)

HMS Grafton oli Britannian Kuninkaallisen laivaston 1750 vesillelaskettu 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 28. elokuuta 1744 ja tilaus uudistettiin 6. elokuuta Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 11. syyskuuta. Alus laskettiin vesille 29. maaliskuuta 1750 ja valmistui 24. maaliskuuta 1755. Aluksen valmistuskustannukset olivat 28 065 puntaa 17 shillinkiä ja 10 dimeä, mihin tuli lisäksi varustamiskuluja 2 939 14 shillinkiä ja kuusi dimeä.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen helmikuussa 1755 päällikkönään Charles Holmes. Alus lähti 11. toukokuuta täydennyksenä Boscawenille. Alus lähti 15. huhtikuuta Pohjois-Amerikkaan.
Alus palasi Britteinsaarille, missä se poistettiin palveluksesta vuonna 1763. Alus tarkastettiin 23. lokakuuta 1764 ja uudelleen 7. heinäkuuta 1767, mutta korjattavaa ei löytynyt. Alus myytiin 25. elokuuta 1767 Chathamissa 625 punnalla.
HMS Northumberland (1750)

HMS Northumberland oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1750 vesillelaskettu 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 22. kesäkuuta 1744 ja uudelleen 6. elokuuta 1745 Plymouthin telakalta, missä köli laskettiin 14. elokuuta. Alus laskettiin vesille 1. joulukuuta 1750 ja valmistui 11. huhtikuuta 1753. Aluksen valmistuskustannukset olivat 19 645 puntaa ja viisi shillinkiä, minkä lisäksi 5 918 puntaa ja 18 shillinkiä varustamiskustannuksia.
Palvelus.
Tammikuussa 1753 alus otettiin palvelukseen päällikkönään lordi Alexander Colvill. Se kuljetti vuoden aikana joukkoja Minorcalle, kunnes alus helmikuussa 1754 varustettiin vartiolaivaksi Plymouthiin.
Alus palasi 1774 Britteinsaarille palveluksesta poistettavaksi. Alus varustettiin syyskuussa 1775 Chathamissa merentakaisille alueille siirtoa varten. Se nimettiin amiraliteetin 13. syyskuuta 1777 antamalla päätöksellä "HMS Leviathaniksi" ja alus varustettiin syys-marraskuussa Chathamissa 30-tykkiseksi varastoalukseksi, jonka miehistöksi riitti 230 miestä.
Alus haaksirikkoutui 27. helmikuuta 1780 matkalla Jamaikalta Britteinsaarille.
Paperitähti

Paperitähti on Mika Kaurismäen ohjaama suomalais-ruotsalainen draamaelokuva vuodelta 1989. Julkisuuden kaltoin kohtelemasta valokuvamallista ja hänen vaikeista miessuhteistaan kertovan elokuvan pääosia näyttelevät Pirkko Hämäläinen, Kari Väänänen, Hannu Lauri ja Minna Soisalo. Kaurismäen alkuperäisaiheeseen perustuvan käsikirjoituksen laati ohjaajan kanssa elokuvatoimittaja Antti Lindqvist.
Juoni.
Julkisuuden ryöpytykseen joutuneen valokuvamalli Annan elämä luisuu raiteiltaan alkoholin, huonosti valittujen miesystävien ja skandaalilehdistön takia. Lopulta ex-missi pidätetään huumeista ja prostituutiosta epäiltynä.
Tuotanto.
Elokuvan keskeisin mieshahmo on Kari Väänäsen näyttelemä väkivaltainen Ilja Kulovaara, joka nimeä myöten muistuttaa kirjailija Ilkka Kylävaaraa. Elokuvan on sanottu olevan Mika Kaurismäen kosto Ilkka Kylävaaralle, joka pahoinpiteli häntä ravintola Kosmoksessa Helsingissä elokuussa 1988 ja sai tapauksesta ehdollisen vankeustuomion. Kylävaara haastoi elokuvan tekijät oikeuteen kunnianloukkauksesta, mutta hävisi jutun. Käsikirjoittaja Antti Lindqvist kiisti, että Ilja Kulovaaran esikuvana olisi ollut Kylävaara ja nimesi lähtökohdiksi entisen missin Virpi Miettisen elämäntarinan sekä Juice Leskisen The Kinks -suomennoksen ”Paperitähdet”.
"Paperitähden" osatuottajana oli Svenska Filminstitutet ja elokuvaa kuvattiin Tukholmassa ja Österåkerissa. Kuvauksia tehtiin myös Suomessa Helsingissä ja Vantaalla. Samana vuonna Mika Kaurismäki viimeisteli myös tammikuussa 1989 ensi-iltansa saaneen elokuvan "Cha Cha Cha".
Vastaanotto.
"Paperitähden" aihe, julkkis- ja sensaatiokulttuurin kritiikki, sai arvostelijat vertaamaan elokuvaa Risto Jarvan draamaan "Kun taivas putoaa..." (1972). "Paperitähden" taiteellisten ansioiden katsottiin kuitenkin jääneen Kaurismäen henkilökohtaisten loanheittomotiivien varjoon. "Video-oppaassa" vuodelta 1995 Esko Rautakorpi piti elokuvaa väkinäisenä ja käsikirjoitukseltaan hajanaisena ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Pirkko Hämäläinen sai pääosastaan Jussin ja valtion elokuvataidepalkinnon. "Paperitähti" sai neljällä esityskopiollaan kaikkiaan 22 247 teatterikatsojaa.
Suomen televisiokanavilla elokuva on esitetty 1992, 1995, 2001, 2016, 2018 ja 2024. Elokuva on julkaistu myös VHS-videokasetilla ja DVD-levyllä.
HMS Buckingham (1751)

HMS Buckingham oli Britannian Kuninkaallisen laivaston 1751 vesillelaskettu 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 28. lokakuuta 1745 Deptfordin telakalta, missä köli laskettiin 26. tammikuuta 1746. Alus laskettiin vesille 30. huhtikuuta 1751 ja runko valmistui toukokuussa. Alusta ei kuitenkaan otettu palvelukseen valmistuttuaan, vaan se varustettiin Chathamissa amiraliteetin 8. helmikuuta 1753 antaman määräyksen mukaisesti meripalvelukseen ja vastaanottamaan lippu-upseeri. Työ saatiin päätökseen huhtikuussa 1755. Aluksen valmistuskustannukset olivat 29 094 puntaa 15 shillinkiä ja 3 dimeä sisältäen varustamisen, mihin tuli lisäksi amiraliteetin määräyksestä tehtyjen muutosten kustannukset 7 764 puntaa 2 shillinkiä ja 7 dimeä.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen tammikuussa 1755 päällikkönään Michael Everitt kontra-amiraali Temple Westin lippulaivana. Alus liittyi Hawken johtamaan laivasto-osastoon ja tammikuussa 1756 Osbornen laivasto-osastoon. Alus oli 6. huhtikuuta Byngin mukana Välimerellä.
Aluksen kunto tarkastettiin kesä-heinäkuussa 1775 Chathamissa ja se siirrettiin reserviin. Alus palautettiin palvelukseen kesäkuussa 1776 päällikkönään Ambrose Reddall ja se kuljetti varusteita Länsi-Intiaan. Alus nimettiin 19. huhtikuuta 1777 annetulla amiraliteetin määräyksellä "HMS Grampukseksi" ja muutettiin huhti-toukokuussa 30-tykkiseksi varastolaivaksi Chathamissa. Aluksen miehistönä oli vain 230 henkeä.
Lokakuussa 1778 aluksen päällikkönä oli George. Se tuhoutui 1778.
Brandon Manning

Brandon Manning (s. 4. kesäkuuta 1990 Prince George, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija.
Ura.
Ennen ammattilaisuransa alkua Manning pelasi juniorijääkiekkoa Western Hockey Leaguessa Chilliwack Bruinsin paidassa. Hän edusti joukkuetta vuosien 2007–2011 ajan. Ensimmäisen kauden aikana Manning pelasi Bruinsissa vain kuusi ottelua loppukauden aikana hänen pelattua alkukauden British Columbia Hockey Leaguessa Prince George Spruce Kingsin joukkueessa 58 ottelun ajan. Kolmella seuraavalla kaudella Manning keräsi jokaisella tilastoihinsa yli 100 rangaistusminuuttia. Yhteensä hän pelasi Bruinsissa 200 ottelua, joissa teki 45 maalia ja 91 syöttöpistettä eli yhteensä 136 tehopistettä. Rangaistusminuutteja kertyi 415. Pudotuspeleissä hän teki 15 ottelussa yhden maalin ja seitsemän tehopistettä sekä keräsi 22 rangaistusminuuttia.
23. marraskuuta 2010 Manning solmi kesken kauden Chilliwackissa pelatessaan NHL-sopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa. Tämän jälkeen hän pelasi vielä kauden 2010–2011 loppuun Bruinsissa.
8. maaliskuuta 2012 Manningin pelattua 32 ottelua AHL:n puolella Adirondack Phantomsissa, hänet nostettiin Flyersin NHL-kokoonpanoon korvaamaan loukkaantunutta Pavel Kubinaa. Hän teki debyyttinsä samana päivänä kotiottelussa Florida Panthersia vastaan. Manning pelasi Flyersin paidassa neljä pisteetöntä ottelua, jonka jälkeen hänet lähetettiin takaisin farmiin. Phantomsissa hän pelasi 46 ottelua ja teki niissä kuusi maalia sekä 19 tehopistettä. Kauden 2012–2013 aikana Manning pelasi AHL:n tähdistöottelussa.
Elokuun lopulla 2013 Manning ja Flyers solmivat yhden vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2013-2014 Manning pelasi Adirondackissa, josta häntä ei NHL-kokoonpanoon nostettu kauden aikana. Hän pelasi Phantomsissa 73 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia sekä 23 syöttöpistettä eli yhteensä 31 tehopistettä. Hän keräsi kauden aikana 231 rangaistusminuuttia ja oli AHL:n viidenneksi eniten jäähyjä istunut pelaaja.
27. elokuuta 2014 Manning teki yksivuotisen jatkosopimuksen Flyersin kanssa. Kauden 2014–2015 aikana hän pääsi jälleen pelaamaan NHL:n puolella, kun puki Flyersin paidan ylleen 11 ottelussa. Hän syötti niissä kolme osumaa ja istui seitsemän minuuttia jäähyllä. AHL:ssä syntyi 60 ottelussa 11 maalia ja 43 tehopistettä. Jäähyminuutteja kertyi 150. Manning valittiin kauden aikana toisen kerran urallaan pelaamaan AHL:n tähdistöottelussa.
Huhtikuussa 2015 Manning jatkoi sopimustaan Flyersin kanssa jälleen vuodella.
Antti Majander

Antti Leo Kalevi Majander (s. 19. heinäkuuta 1961 Helsinki) on Helsingin Sanomien kirjallisuustoimittaja.
Majander aloitti lehtiuransa Länsiväylän kesätoimittajana. Hän on työskennellyt Helsingin Sanomissa vuodesta 1983 lähtien. Hän kirjoitti aluksi kirja-arvioita ja oli pätkätyöläinen noin kymmenen vuoden ajan. Majander valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1989 pääaineenaan yleinen kirjallisuustiede. Hän toimi Helsingin Sanomien avustajana ja toimittajana 2000 asti, jolloin hänet valittiin lehden vastaavaksi kirjallisuustoimittajaksi. Hän seurasi tehtävässä eläkkeelle jäänyttä Pekka Tarkkaa.
Majander syntyi pankinjohtaja Taito Majanderin ja opettaja Seija Kahrin perheeseen. Hänen siskonsa on kirjankustantaja Leena Majander-Reenpää ja veljensä historiantutkija Mikko Majander.
HMS Swiftsure (1750)

HMS Swiftsure oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1750 vesillelaskettu 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 31. elokuuta 1745 Deptfordin telakalta, missä köli laskettiin 26. tammikuuta 1747. Alus laskettiin vesille 25. toukokuuta 1750 ja valmistui 27. heinäkuuta. Aluksen valmistuskustannukset olivat 27 524 puntaa 16 shillinkiä ja 2 dimeä sisältäen varustamisen.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen elokuussa 1755 päällikkönään Augustus Keppel. Alus kuului Osbornen johtamaan laivastoon tammikuussa 1756 päällikkönään Matthew Buckle ja samana kesänä Boscawenin laivasto-osastoon.
Alus kuului vuonna 1759 amiraali Boscawenin laivasto-osastoon Lagosin ja Quiberoninlahden taisteluissa. Se oli mukana valtaamassa Belle Îleä vuonna 1761.
Aluksen kunto tarkastettiin 9. syyskuuta 1763 ilman korjaustarpeita. Alus myytiin 2. kesäkuuta 1773.
HMS Somerset (1748)

HMS Somerset oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1748 vesillelaskettu 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva. Alus osallistui useaan seitsenvuotisen ja Yhdysvaltain vapaussodan meritaisteluihin. Se tuhoutui myrskyssä vuonna 1778 ajettuaan karille Provincetownin edustalla Massachusettsin rannikolla.
Valmistus.
Alus tilattiin 8. marraskuuta 1744 ja uudelleen 6. elokuuta 1745 Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 5. toukokuuta 1746. Alus laskettiin vesille 18. heinäkuuta 1748 ja valmistui 29. heinäkuuta. Aluksen valmistuskustannukset olivat 33 967 puntaa 13 shillinkiä ja 8 dimeä sisältäen varustamisen.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen joulukuussa 1748 Chathamin vartiolaivaksi päällikkönään Thomas Sturton. Alus siirrettiin 1750 Sheernessiin. Se otettiin uudelleen palvelukseen tammikuussa 1753 Chathamin vartiolaivana päällikkönään Harry Powlett.
Francis Geary vastaanotti maaliskuussa 1755 aluksen päällikkyyden ja alus lähti 22. huhtikuuta amiraali Edward Boscawenin laivasto-osastoon Pohjois-Amerikkaan. Seuraavana vuonna alus oli vara-amiraali Henry Osbornen lippulaivana, kun se lähti tammikuussa purjehdukselle ja liittyi maaliskuussa Hawken laivastoon ja edelleen kesällä Boscawenin osastoon ja marraskuussa Knowlesin osastoon. Vuonna 1757 alus lähetettiin täydennyksenä Holburnelle Amerikan rannikolle.
Seitsenvuotisessa sodassa kenraali Jeffrey Amherstin johtama osasto piiritti 8. kesäkuuta 1758 Louisbourgin linnakkeen. "Somerset" kuului amiraali Edward Boscawenin johtamaan 39 aluksen laivasto-osastoon, jossa oli yhteensä noin 14 000 merimiestä sekä 12 870 maihinnousujoukkojen sotilasta. Linnaketta puolusti kymmenen Ranskan laivaston alusta, joilla oli 3 870 merimiestä, ja linnakkeessa oli 3 920 sotilasta. Ranskalaiset antautuivat 26. heinäkuuta, mikä mahdollisti seuraavana kesänä brittilaivaston purjehtimisen Saint Lawrence -jokea ylös sekä valtaamaan Quebecin.
Kenraali James Wolfen johtama hyökkäysosasto nousi maihin sotalaivoilta. Seuranneessa Quebecin taistelussa 13. syyskuuta 1759 brittien saavuttama voitto lopetti Ranskan hallinnon Kanadassa.
Alus haaksirikkoutui 2. marraskuuta 1778 Cape Codin edustalla, jolloin 21 merimiestä hukkui.
Outlander – Matkantekijä

Outlander – Matkantekijä on yhdysvaltalais-brittiläinen draamasarja, jonka on luonut Ronald D. Moore. "Outlander – Matkantekijä" perustuu Diana Gabaldonin suosittuun "Matkantekijä"-kirjasarjaan ja kertoo kahden aikakauden välisestä aikamatkasta.
Sarja alkoi Starz-kanavalla vuonna 2014 ja Suomessa Yle TV1 aloitti sarjan esittämisen vuonna 2015.
Tuotanto.
Sony Pictures Television osti vuonna 2012 kirjasarjan oikeudet ja ilmoitti Ronald D. Mooren tulevan käsikirjoittamaan televisiosarjan. Starz-kanava ilmoitti heti ensimmäisen jakson ensiesityksen jälkeen että sarjasta tehdään toinen tuotantokausi, joka sisältää vähintään 13 jaksoa. Ensimmäinen tuotantokausi perustuu teokseen "Muukalainen" ja toinen kausi teokseen "Sudenkorento".
Kesäkuussa 2016 Starz-kanava ilmoitti, että sarjasta tehdään kolmas ja neljäs tuotantokausi jotka perustuvat teoksiin "Matkantekijä" ja "Syysrummut".
Juoni.
On vuosi 1945 ja englantilainen sairaanhoitaja Claire Randall on lomalla Skotlannissa aviomiehensä, historiantutkija Frank Randallin kanssa. Pariskunta päättää tutustua muinaiseen Craigh na Dunin kivikehään. Outojen tapahtumien seurauksena Claire siirtyy ajassa kaksi sataa vuotta taaksepäin vuoteen 1743 ja huomaa olevansa keskellä Punatakkien ja ylämaalaisten taistelua.
Vastaanotto.
"Outlander - Matkantekijä" on saanut positiivisen vastaanoton. Sarjalla on Rotten Tomatoes -verkkosivustolla 91 % kiittävä arvosana, joka perustuu 54:n kriitikon arvioon. Metacritic on antanut sarjalle arvosanan 73/100, joka perustuu 34 kriitikon antamien arvosanojen keskiarvoon.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi sai kolme Golden Globe -ehdokkuutta.
HMS Norfolk (1693)

HMS Norfolk oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1693 vesillelaskettu 80-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 21. joulukuuta 1691 John Winteriltä Southamptonista. Se laskettiin vesille 28. maaliskuuta 1693. Aluksen valmistuskustannukset olivat 12 839 puntaa 8 shillinkiä ja 8 pennyä.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 1693 päällikkönään Daniel Jones, joka sai surmansa 12. helmikuuta 1694. Alus oli 1694 Välimerellä ja lokakuussa aluksen päällikkönä oli Edward Bilbo, vuonna 1695 John Mayne ja 1697 Thomas Butler.
Vuonna 1702 Mayne oli toistamiseen päällikkönä ja vuonna 1704 John Knapp, kun se oli Shovellin laivasto-osaston mukana Välimerellä. Osaston mukana alus osallistui 13. elokuuta Vélez-Malagan taisteluun, jossa miehistöstä sai surmansa 15 ja haavoittui 20. Vuonna 1706 päällikkönä oli Robert Wynn aluksen ollessa edelleen Shovellin alaisuudessa.
Talven 1707-1708 alus kuului Dilken laivasto-osastoon ja vuonna 1708 Leaken osastoon. Vuonna 1710 aluksen päällikkönä oli John Smith. Alus poistettiin palveluksesta heinäkuussa 1711.
Vuonna 1715 alus oli Itämerellä Norrisin laivasto-osastossa kontra-amiraali Sir Thomas Hardyn lippulaivana päällikkönään Thomas Smith. Alus oli joulukuusta alkaen Portsmouthin vartiolaivana.
Alus rakennettiin uudelleen osana vuoden 1719 hankintoja kolmikantisena, mutta sen luokittelua ei muutettu. Alus laskettiin vesille 21. syyskuuta 1728, ja se palautettiin palvelukseen vuonna 1731 päällikkönään John Roberta. Alus nimettiin vuonna 1755 "HMS Princess Ameliaksi," ja se romutettiin vuonna 1757.
DiEM25

DiEM25 (Democracy in Europe Movement 2025) on helmikuussa 2016 perustettu yleiseurooppalainen radikaalivasemmistolainen kansalaisliike, jonka perustajana toimi Kreikan entinen valtiovarainministeri Giánis Varoufákis. Sen tarkoituksena on Euroopan unionin demokratisoiminen vuoteen 2025 mennessä. Varoufákisin mukaan liikkeen toiminta on tarkoitettu kaikille demokratian tilasta huolestuneille, anarkisteista aina liberaaliporvareihin saakka.
DiEM25 on ilmoittanut haluavansa muuttaa EU:n instituutioiden toiminnan läpinäkyvämmäksi kokousten videotaltiointien ja verkossa julkaistavien pöytäkirjojen muodossa. Lisäksi liikkeen tavoitteena on kutsua koolle kansalaisten perustuslakikokous sekä toteuttaa sen päättämät demokratiauudistukset vuoteen 2025 mennessä. Tarkoituksena on myös muun muassa saada aikaan rekisteri lobbareista sekä heidän edustamistaan tahoista ja EU-päättäjien kanssa käydyistä tapaamisista. DiEM25 on vaatinut uutta, 2008 alkaneen talouskriisin jälkeistä työpaikkoja lisäävää, ympäristön kestävän kehityksen huomioivaa "eurooppalaista New Dealia".
Liikkeen poliittiset tavoitteet julkaistiin helmikuun ensimmäisenä viikonloppuna manifestin muodossa ja varsinaisesti DiEM25 esiteltiin tiedotusvälineille 9. helmikuuta 2016 Berliinin Volksbühne-teatterissa. Varoufákisin lisäksi tilaisuudessa pitivät puheenvuoroja muun muassa slovenialainen filosofi ja kulttuurikriitikko Slavoj Žižek, muusikko Brian Eno, Barcelonan pormestari Ada Colau sekä WikiLeaks-sivuston perustaja Julian Assange, joka puhui videolähetyksen kautta Ecuadorin Lontoon suurlähetystöstä. DiEM25 on tehnyt yhteistyötä Bernie Sandersin The Sanders Instituten kanssa.
Kreikassa liike toimii Mera25-puolueena, joka nousi Kreikan parlamenttiin vuoden 2019 vaaleissa. Myös Saksassa toimii Mera25-puolue. Mera25-puolueet kannattavat humaania maahanmuuttopolitiikkaa, jossa pakolaisten ei anneta hukkua Välimerellä. Näin Mera25-puolueet ovat asettuneet esimerkiksi Italian Giorgia Melonia vastaan.
Kansalaisliikkeen neuvonantajapaneeliin kuuluvat muiden muassa Naomi Klein ja Slavoj Zizek.
Dina Rubina

 
Dina Iljinitšna Rubina (s. 19. syyskuuta 1953 Taškent) on Israelissa asuva venäjänkielinen kirjailija. Hänen teoksiaan on käännetty yli 30 kielelle ja filmatisoitu kahdeksan kertaa. Rubinan romaani Russkaja kanareika (”Venäläinen kanarialintu”) oli vuoden 2014 myydyin kirja Venäjällä. 
Elämänvaiheet.
Dina Rubina syntyi ja kasvoi Uzbekistanin Taškentissa, jonne hänen ukrainanjuutalaiset vanhempansa oli siirretty toisen maailmansodan aikana.
Rubina sai 16-vuotiaana julki ensimmäisen novellinsa "Junost-lehdessä. Hän valmistui vuonna 1977 Taškentin konservatoriosta instrumenttinaan piano. Samana vuonna julkaistu pienoisromaani Kogda že poidjot sneg? (”Koskahan tulee lunta?”) oli ensimmäinen Rubinan teksti, joka filmatisoitiin.
Rubina muutti 1984 Moskovaan, josta hän emigroitui vuonna 1990 Israeliin.
Alppihiihto nuorten talviolympialaisissa 2016

Alppihiihto nuorten talviolympialaisissa 2016 sisältää yhteensä yhdeksän kilpailutapahtumaa: neljä pojille, neljä tytöille sekä yhden sekakilpailun. Alppihiihtoon osallistuu 120 urheilijaa 64:stä maasta.
Osallistujat.
Jokainen maa sai lähettää maksimissaan neljä urheilijaa (kaksi poikaa, kaksi tyttö). Yhteensä 115 urheilijaa voi osallistua tapahtumaan (60 poikaa ja 55 tyttöä sekä FIS:in myöntämät lisäpaikat). Vuoden 2015 nuorten alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuiden seitsemän parasta maata sekä isäntämaa Norja saivat lähettää maksimimäärän urheilijoita.
Sunrise (Florida)

Sunrise on kaupunki Browardin piirikunnassa Floridassa Yhdysvalloissa ja osa Miamin – Fort Lauderdalen – West Palm Beachin metropolialuetta. Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungissa oli 84 439 asukasta.
Kaupungin perustaja oli iowalaislähtöinen rakentaja Norman W. Johnson, joka osti maata Browardin piirikunnan syrjäseudulta Plantationin kaupungin pohjoispuolelta vuonna 1960. Nähtävyydeksi hän pystytti sinne Upside-Down Housen, ylösalaisin olevan version myymästään talomallista, minkä oli tarkoitus houkutella talonostajia. Virallisesti kaupunki perustettiin 22. kesäkuuta 1961 nimellä Sunrise Golf Village. Nimensä se sai läheisestä golfkentästä ja Sunrise Boulevard -kadusta.
Vuonna 1967 kaupungissa oli noin 4 300 asukasta, ja sen pinta-ala oli vajaat viisi neliökilometriä. Väkiluku lähti vahvaan nousuun 1970-luvulla, kun Browardin piirikunnan asutus alkoi levitä länteen. Kaupungin pinta-ala kasvoi vajaaseen 50 neliökilometriin alueliitosten myötä. Kaupungin nimeksi muutettiin Sunrise 2. maaliskuuta 1971. 50 000 asukkaan raja ylitettiin arvioiden mukaan lokakuussa 1984.
Sunrisessa sijaitsevat muun muassa Etelä-Floridan suurin yrityspuisto Sawgrass International Corporate Park, yli 350 liikkeen ostoskeskus Sawgrass Mills ja NHL-jääkiekkoseura Florida Panthersin kotiareena BB&amp;T Center. Kaupungin luoteisrajalta alkaa Evergladesin suoalue.
Salibandyliigan kausi 2015–2016

Salibandyliigan kausi 2015–2016 oli järjestyksessään 30. Salibandyliigan kausi. Hallitsevana mestarina kauteen lähti SPV, joka oli voittanut neljästä edellisestä mestaruudesta kolme. Mestaruuden voitti tamperelainen Classic, joka voitti Superfinaalissa espoolaisen Oilersin. Pronssia voitti jyväskyläläinen Happee.
Sarjataulukko.
Lähde:
Pudotuspelit.
Puolivälierät ja välierät pelattiin paras seitsemästä järjestelmällä. Loppuottelu ratkesi niin kutsutussa Superfinaalissa, joka pelattiin 16. huhtikuuta Hartwall Arenassa.
Puolivälierät.
1 Parissa ensin mainitun maalit aina ensin.
Välierät.
1 Parissa ensin mainitun maalit aina ensin.
Jeongseon Downhill

Jeongseon Downhill (myös Blue Dragon Course) on laskettelurinne Jeongseon Alpine Centressä Bukpyeong-myeonissa Jeongseonin piirikunnassa Gangwonin maakunnassa Etelä-Koreassa.
Jeongseon Downhillillä järjestettiin Pyeongchangin 2018 talviolympialaisten alppihiihdon vauhtilajikilpailut. Helmikuussa 2016 siinä järjestettiin miesten maailmancupin vauhtilajikilpailut, jotka olivat talviolympialaisten esikisat. Naisten vauhtilajien esikisat järjestettiin maaliskuussa 2017.
Reitti.
Jeongseon Downhillin ja samalla miesten syöksylaskun lähtöpaikka sijaitsee 1 370 metriä merenpinnan yläpuolella, naisten syöksylaskun lähtöpaikka sijaitsee 1 275 metriä merenpinnan yläpuolella. Syöksylaskuradat muodostuvat pitkistä S-mutkista kumpuilevassa maastossa. Radalla on neljä hyppyriä, joista lennetään suhteellisen korkealle ja pitkälle. Radalla ei ole pitkiä liukuosuuksia.
Radan ainoa varsinainen lyhyt liukuosuus on heti lähdön jälkeen, jonka jälkeen tulee "Dragon Ridge" (Lohikäärmeen harjanne), se on ulospäinkalteva rinteen kohta ja siinä on teräviä kumpuja, joista laskija lähtee ilmaan. Ennen Dragon Ridgeä on naisten syöksylaskun lähtöpaikka. Dragon Ridgen jälkeen tulee radan ensimmäinen varsinainen hyppyri "Gariwang Jump". Miesten super-G:n lähtö on hyppyrin kohdalla ja naisten super-G:n lähtö hyppyrin jälkeen. Gariwang Jumpia seuraavien S-mutkien jälkeen tulee "Dragon Claw Jump" (Lohikäärmeen kynsi hyppyri).
Dragon Claw Jumpin jälkeen rinne menee "Blue Dragon Valley"’hyn (Sinisen lohikäärmeen laakso), se on suhteellisen tasainen osuus. Miesten rinne menee Blue Dragon Valleyssä kapean kurumaisen kohdan lävitse, kun naisten rinne kulkee avarammasta kurusta pienen metsäsaarekkeen oikealta puolen. Radat yhtyvät "Magic Tree" -kohdassa, jossa miehillä on laskusuunnan takia haastava hyppyri. Magic Treen jälkeen alkaa radan tiukin oikea-vasen S-mutka, joka hidastaa vauhtia ennen viimeistä "Arirang Jump" -hyppyriä.
Arirang Jumpin jälkeen on lyhyt loppuliuku ennen maalia, joka sijaitsee 545 metriä merenpinnan yläpuolella. Miesten syöksylaskurinne on 2 965 metriä pitkä ja naisten 2 775 metriä pitkä.
Pohjoismaiset hiihtolajit nuorten talviolympialaisissa 2016

Pohjoismaiset hiihtolajit nuorten talviolympialaisissa 2016 sisältää yhteensä 11 kilpailutapahtumaa: maastohiihdossa kolme pojille, kolme tytöille ja sekakilpailu, mäkihypyssä poikien, tyttöjen ja sekakilpailu sekä yhdistetyssä poikien kilpailu. Näihin kolmeen lajiin osallistuu yhteensä 138 urheilijaa.
Mitalitaulukko.
Maastohiihto.
Osallistujat.
Jokainen maa sai lähettää maksimissaan neljä kilpailijaa (kaksi poikaa, kaksi tyttöä). Vuoden 2015 hiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailujen Marc Hodler Trophy Cross-Country Skiing -kilpailun seitsemäs parasta joukkuetta saivat lähettää maksimäärän urheilijoita, kuten myös isäntämaa Norja. Muut paikat jaettiin. Kiintiömäärä oli 90 osallistujaa.
Mäkihyppy.
Osallistujat.
Jokainen maa sai lähettää maksimissaan kaksi kilpailijaa (yksi poika, yksi tyttöä). Vuoden 2015 hiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailujen Marc Hodler Trophy Ski Jumping -kilpailun parhaat joukkueet saivat lähettää maksimäärän urheilijoita, kuten myös isäntämaa Norja. Muut paikat jaettiin. Kiintiömäärä oli 45 osallistujaa.
Yhdistetty.
Osallistujat.
Jokainen maa sai lähettää maksimissaan yhden kilpailijan. Kiintiömäärä oli 20 osallistujaa.
Nirei Fukuzumi

Nirei Fukuzumi (, 24. tammikuuta 1997 Tokushima) on japanilainen moottoriurheilija.
Ura.
Fukuzumi kilpaili eri Karting-luokissa vuosina 2010-2014 ollen vuonna 2012 ROK Cup International Final Super ROK -luokassa toisena. Vuonna 2015 Fukuzumi siirtyi Japanin Formula 3 -sarjaan saavuttaen kauden aikana kaksi voittoa, kolme paalupaikkaa ja kuusi palkintosijaa sijoittuen sarjan neljänneksi. Hän ajoi myös yhden kilpailun Japanin Super GT -sarjaa. Vuonna 2016 Fukuzumi kilpaili GP3-sarjassa ART Grand Prix -tallissa. Hän jatkaa myös kaudella 2017 ART:lla. Fukuzumi voitti kauden ensimmäisen kilpailun Espanjassa. Hän voitti myös Jerezin pitkän kilpailun ja sijoittui MM-pisteissä kolmanneksi.
Fukuzumi ajoi Formula 2 -sarjassa kaudella 2018 Arden International-tallissa.
K-tyypin pääsarjan tähtijärjestelmien elinkelpoisuus

K-tyypin pääsarjan tähden elinkelpoisuudella tarkoitetaan tähtityypin elämälle soveltuvuutta. Ne pysyvät vakaampina pidemmän aikaa kuin Aurinko. Ne sallivat elämän kehitykselle pidemmän aikaa planeetalla, joka kiertää tähteä. Näitä tähtiä pidetään ”kultakutritähtinä”, koska ne lähettävät riittävästi säteilyä muussa kuin UV-säteilyn spektrissä, mikä sallii nestemäisen veden olemassaolon planeetan pinnalla, joka on K-tyypin kiertolaisena elinkelpoisella vyöhykkeellä. Planeetan elinkelpoinen vyöhyke on 0,1–0,4 ja 0,3–1,3 (AU) välillä, riippuen tähdestä. Tämä on usein riittävän kaukana, että planeetta ei ole vuorovesilukkiutunut tähteensä. Ne pysyvät suhteellisen vakaina 10–30 miljardia vuotta, mikä on auringon 10 miljardin vuoteen verrattuna paljon. Niillä on vähän roihuja, mikä parantaa niiden elinkelpoisuutta verrattuna esimerkiksi punaisiin kääpiöihin, joilla on niitä paljon. Toistaiseksi K-tyypin pääsarjan tähtien ympäriltä on löydetty vain harvoja planeettoja. Havaitut planeetat ovat mahdollisia ehdokkaita maapallon ulkopuolisen elämän löytämiselle.
Elinkelpoinen vyöhyke.
K-tyypin tähden elinkelpoinen vyöhyke on likimääräisesti 0,1–0,4 ja 0,3–1 AU:n etäisyydellä tähdestä. Siinä eksoplaneetat altistuvat suhteellisen pienelle määrällä ultraviolettisäteilyä, etenkin vyöhykkeen ulkorajoille mentäessä. Tämä on elämän kannalta edullista, koska se tarkoittaa, että on tarpeeksi säteilyä tukemaan nestemäisen veden olemassaoloa planeetan pinnalla, mutta ei niin paljon säteilyä, että se tuhoaisi elämän.
Elinkelpoinen vyöhyke on myös erittäin vakaa kestäen valtaosan tähden pääsarjavaiheesta. 
Elinkelpoisen vyöhykkeen koko merkitsee myös, että vaikka planeetta kiertäisi myöhäisessä vaiheessa olevaa K-tyypin pääsarjassa olevaa tähteä, niin se ei joudu vuorovesilukkiutumaan emotähteänsä kohti. Tämä toimii sillä reunaehdolla, että planeetta kiertää elinkelpoisen vyöhykkeen ulkorajan keskivaiheilla. Tämänkaltaiset olosuhteet ovat edulliset elämän synnylle, koska planeetta voi pyöriä vapaasti välttäen vuorovesilukkiutuneiden planeettojen pulmat ja myös vuodenaikojen vaihtelun.
Mahdollisesti elinkelpoisia planeettoja K-tyypin pääsarjan tähtien ympärillä.
Tiedetään supermaapallo nimeltään HD 40307 g, joka kiertää K-tyypin pääsarjatähteä. HD 85512 b-planeetan uskottiin alun perin mahdollisesti olevan elinkelpoinen, mutta nyt sitä pidetään liian kuumana sellaiseksi.
Jeongseonin alppikeskus

Jeongseonin alppikeskus () on laskettelukeskus Jeongseonin kuntaosassa Bukpyeongissa, Gangwonin maakunnassa Etelä-Koreassa.
Jeongseonin alppikeskus toimi vuoden 2018 Pyeongchangin talviolympialaisten alppihiihdon vauhtilajien ja alppiyhdistetyn kilpailupaikkana. Katsajakapasiteetti olympialaisissa oli 6 500, niistä istumapaikkoja oli 3 600 ja seisomapaikkoja 2 900.
Jeongseonin alppikeskusta alettiin rakentaa maaliskuussa 2014 ja se valmistui lopullisesti joulukuussa 2017. Jeongseonin alppikeskuksen virallisia avajaisia vietettiin 22. tammikuuta 2016. Ensimmäiset maailmancupin kilpailut järjestettiin siellä 3.–7. helmikuuta 2016, lajeina miesten vauhtilajit. Naisten vauhtilajien esiolympialaiset järjestettiin maaliskuussa 2017.
Rinteet ja hissit.
Jeongseonin alppikeskuksessa on neljä laskettelurinnettä ja hiihtohisseinä toimivat yksi gondolihissi ja kolme tuolihissiä. Laskettelurinteistä FIS:n sertifioimia ovat miesten ja naisten vauhtilajirinne Jeongseon Downhill sekä alppiyhdistetyn pujottelurinne Jeongseon Slalom.
The Late Show with Stephen Colbert

The Late Show with Stephen Colbert on yhdysvaltalainen myöhäisillan keskusteluohjelma, jota isännöi Stephen Colbert. Ohjelmaa esitetään arki-iltaisin amerikkalaisella CBS-televisiokanavalla, ja sen ensimmäinen jakso esitettiin 8. syyskuuta 2015. Ohjelma on jatkoa samalla kanavalla esitetylle "Late Show with David Letterman" -ohjelmalle (1993–2015).
Suomessa sarjan esitys aloitettiin MTV Maxilla 1. helmikuuta 2016. Sub esittää jaksot uusintana päivää myöhemmin. Jaksot esitetään Suomessa noin viikkoa myöhemmin niiden ensiesityksestä Yhdysvalloissa.
Nivusjärvi

Nivusjärvi on Pirkanmaalla Parkanossa Lamminkoskella sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kuivasjärven valuma-alueeseen. Nivusjärvi on pienen Nivusjärven valuma-alueen keskusjärvi.
Maantietoa.
Järven pituus on 1,6 kilometriä, leveys 750 metriä ja sen pinta-ala on 67 hehtaaria. Se sijaitsee Kuivasjärven lounaispuolella Nivuksenevan ja Isonevan välissä. Järven pohjoispuolella sijaitsee Nivuksenevan keidassuo, jonka kermit ovat järven rannan suuntaisia. Vain osa ympäristön soista on ojitteuna. Isonevalla on laaja turvetuotantoalue, joka ulottuu 200 metrin päähän järven etelärannasta. Järveen laskee kymmenisen ojaa ja yksi suo-ojista on samalla Hautalammen laskuoja. Hautalammen eteläpuolella sijaitsee toinen turvetuotantoalue. Järven oma laskuoja lähteen järven itärannalta ja kulkee pääosin kaivettuna 3,5 kilometriä pitkänä uomana, joka laskee Kuivasjärveen puoli kilometriä pohjoiseen Karilahdesta. Rantaviivan pituus on 4,1 kilometriä. Rannat ovat suomaata lukuun ottamatta neljää pientä metsäistä kohtaa. Näinin kohtiin on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet pohjoisesta Pihlajankylältä.
Historiaa.
Vuoden 1959 painetussa peruskartassa Nivusjärven ympäröimät suot olivat täysin ojittamattomia. Järven lasku-uoma kulki luontaisena mutkaisena suo-ojana Kuivasjärveen. Lähellä sijaitsevat Hautalampi ja Lehtolampi olivat ojattomia pikkulampia suolla. Nivuksennevan itälaitaa tuli järven pohjoispäähän kävelypolku.
Hautalampi (Parkano)

Hautalampi on Pirkanmaalla Parkanossa Lamminkoskella sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kuivasjärven valuma-alueeseen. Hautalampi on osa Nivusjärven valuma-aluetta.
Maantietoa.
Lammen pituus on 200 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria. Se sijaitsee Nivusjärven länsipuolella ojitetulla suoalueella. Suo kasvaa harvakseltaan puita, mutta itärannassa on avosuota. Lampeen laskee pari metsä- ja suo-ojaa, joista yksi tuo vettä eteläpuolella sijaitsevalta turvetuotantoalueelta. Lammen oma laskuoja muodostuu siihen kaivetuista suo-ojista, jotka laskevat Nivusjärveen. Nivusjärvi laskee edelleen Kuivasjärveen. Rantaviivan pituus on 550 metriä. Rannat ovat autiot eikä lammelle johda teitä. Lähin tie kulkee Nivuksenaholla ja seuraa Nivusjärveäkin varsin kaukana.
Historiaa.
Vuoden 1959 painetussa peruskartassa lampi sijaitsee Nivusjärven ja Lehtolammen kanssa ojittamattoman suon keskellä. Lammella ei tuolloin ollut laskuojaa edes luontaisesti.
Esko Vaartela

Esko Kalervo Vaartela (vuoteen 1935 "Vilkman"; 3. maaliskuuta 1927 Helsinki – 26. toukokuuta 1983 Sofia, Bulgaria) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Hän oli Itä-Berliinissä pääkonsuli ja kaupallisen edustuston päällikkö 1969–1973 ja suurlähettiläs 1973–1974, ulkoministeriön neuvotteleva virkamies 1974–1979 ja suurlähettiläs Sofiassa 1979–1983.
Vaartela aloitti uransa tilastollisen päätoimiston toimistosihteerinä 1950–1951 ja oli sen jälkeen pääesikunnan ulkomaanosaston toimistosihteeri 1952–1954, ulkoasiainministeriön avustaja 1954–1956, lähetystöavustaja Pariisissa 1956–1958, 2. luokan lähetystösihteeri Bernissä 1958–1960, ulkoasiainministeriön jaostosihteeri 1960–1962, 1. luokan lähetystösihteeri Kööpenhaminassa 1962–1964 ja ulkoasiainministeriön jaostopäällikkö 1965–1969.
Murhatut veljet

Murhatut veljet – Walter, William ja Ivar Thomén elämä ja kuolema on historiantutkija Marko Paavilaisen kirjoittama kirja vuodelta 2016, jonka on kustantanut Siltala. Teos käsittelee sisällissodan aikaisia tapahtumia Vihdin Nummelassa. Aivan sodan ensi päivinä, 1. helmikuuta 1918, surmattiin kahdessa eri tilanteessa yhteensä 17 läpikulkumatkalla ollutta valkoista. Heidän joukossaan oli kolme Thomén veljestä, arkkitehti Valter, Thomesto-yhtiön perustaja William ja arkkitehti Ivar Thomé.
Paavilainen lähti tutkimustyöhön aluksi harrastuspohjalta. Mielenkiinto syttyi hänen lapsuutensa kesäpaikan Medvastön kautta. Hän teki elämäkertaa Mylle Jouhkista, ja siinä yhteydessä selvisi, että Jouhki oli omistanut William Thomén aikanaan rakennuttaman Medvastön kartanon. Kartano liittyy Thomén veljesten elämän viimeisiin vaiheisiin. Paavilaisen harrastuksesta lähtenyt kotiseutututkimus laajeni lopulta täysipäiväiseksi tutkimukseksi ja kirjaksi, joka kertoo "Thomén veljesten tapauksen valossa vallankumouksen nostattamasta punaisesta terrorista ja sitä seuranneesta valkoisesta kostosta Uudellamaalla", kuten Paavilainen saatesanoissa kirjoittaa.
Murhat pani toimeen hyvinkääläisen Lauri Karan johtama punakaartilaisten lentävä osasto. Nummelan työväenyhdistys Elo oli jo edellisenä syksynä paheksunut lentävien toimintaa, ja kun sellainen ryhmä saapui Nummelaan, paikalliset eivät kyenneet estämään sen aikeita. Thomén veljesten kohtalo sai runsaasti huomiota aikalaislehdistössä, ja siihen reagoitiin Ruotsistakin ja sieltä suunniteltiin jopa apujoukkojen lähettämistä valkoisille, mikä kuitenkaan ei toteutunut.
Etsiessään lähteitä Paavilainen sai huomata, että veljesten henkilöhistorian tutkiminen oli poikkeuksellisen hankalaa, sillä heiltä ei jäänyt arkistoa. Hän kokosi kuvauksen heistä monista lähteistä, ystävien arkistoista, viranomaisarkistoista, lehtikirjoituksista, muistelmista, muistokirjoituksista ja niin edelleen. Veljesten suvun keskuudessa heidän muistoaan ei vaalittu, ja lesket avioituivat nopeasti uudelleen. Kaiken kaikkiaan heidän kohtalostaan ei juuri puhuttu myöhemmin, ja heidän muistonsa painui unohduksiin.
Pohtiessaan tapahtumien syitä ja taustoja Paavilainen kirjoittaa: ”Tämä on myös varoittava esimerkki siitä, mitä voi tapahtua, kun nuoret miehet lähtevät tunnusten kanssa ylläpitämään yleistä järjestystä.”
Arviot.
Tuomo Lappalaisen (Suomen Kuvalehti) mukaan Paavilainen on parhaimmillaan kuvatessaan punaisten jännitteitä: maltillinen Edvard Helle yritti turhaan estää pidätettyjä joutumasta Lauri Karan lentävän joukon käsiin. Lappalainen toteaa myös, että vuoden 1918 tapahtumista on vielä ollut kertomatta kiinnostavia yksityiskohtia, ja Paavilaisen kirja täydentää uudemman tutkimuksen vuoden 1918 tapahtumista antamaa kuvaa.
Curling nuorten talviolympialaisissa 2016 − sekajoukkuekilpailu

Curling nuorten talviolympialaisissa 2016 − sekajoukkuekilpailu sisältää kaksi lohkoa ja yhteensä 16 joukkuetta.
Alkulohkot.
Lohko A.
Mikäli pudotuspelipaikasta taistelevat joukkueet ovat tasatilanteessa, pelataan uusintaottelu. Muut sijat ratkaistaan tasatilanteessa keskinäisen ottelun tuloksella ja sen jälkeen "Draw Shot Challengen" (DSC) mukaan.
Ottelut.
1. kierros
2. kierros
3. kierros
4. kierros
5. kierros
6. kierros
7. kierros
Lohko B.
Mikäli pudotuspelipaikasta taistelevat joukkueet ovat tasatilanteessa, pelataan uusintaottelu. Muut sijat ratkaistaan tasatilanteessa keskinäisen ottelun tuloksella ja sen jälkeen "Draw Shot Challengen" (DSC) mukaan.
Ottelut.
1. kierros
2. kierros
3. kierros
4. kierros
5. kierros
6. kierros
7. kierros
Joachim Tielke

Joachim Tielke tai Tielcke (14. lokakuuta 1641 Königsberg – 19. syyskuuta 1719 Hampuri) oli saksalainen soitinrakentaja, jonka erityisalana olivat jousi- ja näppäilysoittimet. Tielken nimi liitetään erityisesti sisterin paikalliseen erityismuotoon, (hampurin)kellositraan, jota pidetään hänen viimeistään vuonna 1669 suunnittelemanaan. Niin kellositroille kuin muillekin Tielken soittimille on ominaista musiikillisesti korkean laadun lisäksi monessa tapauksessa poikkeuksellisen runsas, jopa loisteliaaksi luonnehdittava koristelu, jonka materiaaleina on käytetty eri puulajien lisäksi ainakin helmiäistä, kilpikonnankuorta, korukiviä ja norsunluuta.
Tielken rakentamista soittimista on säilynyt yli sata, joista merkittävä osa on esillä eri maiden soitin- ja taidemuseoiden kokoelmissa; Friedemann Hellwigin ja Barbara Hellwigin laatima kattava, värikuvitettu luettelo soittimet yksilöivine TieWV-numeroineen on julkaistu vuonna 2011.
Jääkiekko nuorten talviolympialaisissa 2016

Jääkiekko nuorten talviolympialaisissa 2016 sisältää yhteensä neljä kilpailutapahtumaa: poikien ja tyttöjen turnauksen sekä taitokilpailun.
Osallistujat.
Turnaukseen osallistuu sekä viisi poikien että tyttöjen joukkuetta. Jokaisessa joukkueessa on 17 pelaajaa. Isäntämaa Norja sai joukkueen molempiin turnauksin. Loput kahdeksan joukkuetta valittiin alle 18-vuotiaiden maailmanrankingin perusteella vuoden 2015 alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuiden jälkeen.
Norja sai lähettää yksilötaitokilpailuun kaksi edustajaa, yksi molempiin kilpailuihin. Loput osallistujat päätettiin vuoden 2015 jääkiekon kehitysleirin Global Skills Challenge -kisassa Vierumäellä.
Turnaus.
Pojat:
 (isäntämaa)
Tytöt: (isäntämaa)
Kim (sukunimi)

Kim (, voidaan translitteroida latinalaisille aakkosille myös muodossa Gim) on korealainen sukunimi. Se tarkoittaa korean kielessä kultaa. Nimen alkuperäinen kirjoitusasu hanjamerkeillä on 金. Tällä tavoin kirjoitettu sukunimi on käytössä myös muualla Aasiassa, missä se luetaan mandariinikiinaksi Jin.
Kim on korealaisista sukunimistä selvästi yleisin ja Etelä-Koreassa sukunimenä noin 20 prosentilla kansalaisista. Nimen yleisyys johtuu Korean historiasta. Kim oli Sillan kuningaskunnan (57 eaa. – 935 jaa.) hallitsijasuku 700 vuoden ajan. Kun tavalliset korealaiset alkoivat ottaa itselleen sukunimiä myöhäisen Joseon-dynastian aikana (1392–1910), ja etenkin luokkajärjestelmän lakkautuksen jälkeen vuodesta 1894 alkaen, moni korealainen valitsi sukunimekseen jonkin merkittävän klaanin kuten Kimin nimen. Kim-klaaneja on Koreassa nykyisin noin 300, joista yksi on kotoisin Gimhaesta, alkuperäisen Kimin klaanin perustajan Kim Su-Ron kotikaupungista.
Tuomas Muraja

Tuomas Muraja (ent. Kainulainen) on suomalainen toimittaja, tietokirjailija ja entinen rauhanturvaaja.
Elämäkerta.
Muraja valmistui ylioppilaaksi Helsingin ranskalais-suomalaisesta koulusta vuonna 1992 ja filosofian maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1999. Hän oli Länsi-Suomen toimittaja vuonna 1999, Ranskan Helsingin-suurlähetystön kääntäjä ja tiedottaja 1999–2000 ja Turun Sanomien ulkomaantoimittaja vuosina 2002–2006. Muraja oli Turun Sanomien, Kalevan ja Etelä-Suomen Sanomien EU-kirjeenvaihtajana Brysselissä vuosina 2007–2011. Hän oli Turun Sanomien ulkomaantoimituksen vastaava 2011–2013.
Muraja palveli tiedotusupseerina Suomen KFOR-pataljoonassa Kosovossa vuosina 2000–2001 ja ISAF-joukoissa Afganistanin Maimanassa 2006–2007. Muraja on kirjoittanut sotilaskokemuksistaan kirjan "Sotilaana Afganistanissa" (Tammi, 2014).
Muraja oli yksi viidestä työryhmän jäsenestä tietojentarkistuspalvelu Faktabaarissa, jolle myönnettiin Bonnierin journalistipalkinto Vuoden journalistisena tekona 2014.
Faktabaari on sittemmin sanoutunut irti Murajasta ja ilmoittanut ettei hänellä ole aktiivista roolia projektissa.
Muraja oli mukana työttömille järjestetyssä Suomen perustulokokeilussa 2017–2018 ja julkaisi kokemuksistaan teoksen "Perustulokoe-eläin" 2019.
Yksityiselämä.
Muraja on ollut naimisissa entisen kansanedustajan Rosa Meriläisen kanssa vuodesta 2017 lähtien.
Victory (1569)

Victory oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1560 ostettu 57-tykkinen kaljuuna.
Valmistus.
Laivasto lunasti 14. maaliskuuta 1560 Anthony Hickmanilta ja Edward Castlynilta kauppa-alus "Great Christopherin". Alus nimettiin marraskuussa "Victoryksi", ja se rakennettiin uudelleen vuonna 1586.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen vuonna 1588 kontra-amiraali Sir John Hawkinsin lippulaivana, jonka alaisuudessa se osallistui Espanjan voittamattoman armadan tuhoamiseen. Alus määrättiin huhtikuussa 1600 ankkuroitumaan Gravesendin ja Tilburyn linnoitusten väliin vartiolaivaksi. Alus siirrettiin Chathamista Woolwichiin vuonna 1606 uudelleen rakennettavaksi, mutta se purettiin vasta vuonna 1608.