Puukko

Puukko on yksiteräinen varsinaisesti työkaluna käytettävä veitsi, jonka kara on upotettu noin terän pituiseen päähän. Erotukseksi muista veitsistä suomalaisen puukon yhteydessä karaa kutsutaan ruodoksi ja päätä tavallisesti kahvaksi. Ilmaus "yksiteräinen" kertoo, että terän toinen reuna on teroittamaton erotukseksi esimerkiksi tikarista.
Puukolla veistetään ja vuollaan, kairataan ja kaiverretaan, nyljetään riistaeläimiä ja perataan kalaa, paloitellaan saalista. Taitava käyttäjä tuottaa sillä kauniisti leikattuja käyttöesineitä, morsiuslahjojakin. Retkeilijä voi puukkonsa avulla muun muassa rakentaa tarvittaessa yöpymissuojan, sytyttää nuotion, ruokailla ja päästä ylös avannosta. 
Puukko on esimerkiksi rakennusmiesten, puuseppien ja eränkävijöiden suosima työkalu. Puukkoa käytetään myös teräaseena ja se on nykyisin myös keräilyesine.
Puukko-nimen etymologia.
Sanan ”puukko” alkuperä on selitetty kahdellakin tavalla. Suomen kieleen pohjautuva selitys viittaa sanojen "suu" → "suukko" kehitykseen, jolloin sanasta "puu" olisi tullut ajan myötä "puukko". Toinen selitys liittyy saksalaiseen alkuperään. Ala-saksilainen sana "pook", joka tarkoittaa kauppiaiden käyttämää tikaria, olisi otettu Suomessa käyttöön ja annettu suomalaiselle yleistyökalulle.
Terminä puukko tarkoittaa lähes aina puukahvaista veistä, vaikka kahvamateriaaleja on monia, kuten tuohi, muovi, sarvi tai luu. Suomessa puu on ollut kaikkein yleisin. Saamelaispuukkojen kahvat on perinteisesti valmistettu poronsarvesta.
Puukon rakenne ja osien nimitykset.
Puukko koostuu vähimmillään terästä, terään kiinteästi kuuluvasta ruodosta ja kahvasta. 
Puukon helassa tai kahvassa voi olla muotoilu, jota kutsutaan väistiksi, väistimeksi tai murteissa fästiksi, ja joka estää pistäessä tai leikattaessa sormea joutumasta terään. Väistin voi hankaloittaa vuolemista.
Puukon osat:
- Ruoto
- Hamara
- Kärki
- Terän suu
- Palko (teroittamaton osa terän tyvessä)
- Lasku eli viiste
- Ylähela
- Alahela
- Välilapot
- Väistin
- Niitti
- Ponsi
Tupen osat:
- Peili
- Kannike
- Renkaat kannikkeen kiinnittämiseksi
- Lesti
Puukkotyyppejä ja -malleja.
Yleinen jaottelu.
Puhekielessä on puukolle muodostunut useita lähinnä tyypillistä käyttöä kuvaavia nimityksiä, kuten metsästyspuukko, kalapuukko ja niin edelleen. Nämä eivät useinkaan ole tarkkoja ja vakiintuneita määritelmiä. Esimerkiksi yleispuukko, on yleisesti käytetty nimitys, kun tarkoitetaan tavallista puukkoa. 
Toinen esimerkki on nimitys kalapuukko. Sellainen saattaa olla varta vasten tehty kalastuskäyttöön, jolloin sen materiaalit ja muotoilu tukevat kalojen avaamista ja jopa perkaamista. Usein kyseessä on vain tavallinen puukko, jota omistaja käyttää kalastaessaan ja kutsuu kalapuukoksi.
Puukkojen kaupallistumisen myötä on kauppoihin ilmestynyt lukematon määrä lähinnä metsästäjille ja kalastajille suunnattuja veitsiä, joita markkinoidaan puukkoina, vaikka ne muodoiltaan vastaavat enemmän pohjoisamerikkalaisia ja keskieurooppalaisia veitsiä kuin puukkoa. 
Historiallisia malleja.
Usein paikkakuntansa mukaan nimettyjä.
Finski nož.
Venäjällä kehitettiin 1900-luvun alussa suomalaisesta puukosta oma mallinsa, joka edelleen kutsutaan suomalaiseksi veitseksi ("finski nož" tai "finka"). Venäläinen malli eroaa suomalaisesta puukosta siten, että siinä on yleensä sormisuoja eli väistin, joka perinteisessä puukossa ei ole.
Suomalaisten puukkojen suosion ansiosta mitä tahansa suorateräistä ja viistoperäistä veistä alettiin kutsua ”suomalaiseksi”. Erityisesti ne olivat rikollisten suosiossa. Niinpä ”suomalaisten veitsien” valmistus ja myynti kiellettiin nimeltä mainiten Neuvostoliiton rikoslaissa vuonna 1935.
Suomalaisen veitsen pohjalta kehitettiin puna-armeijan käyttöön mallin vuonna 1940 tiedustelijan veitsi NR-40 ja armeijan veitsi NA-40, joiden eri mallit olivat Varsovan liiton joukkojen käytössä 1960-luvulle asti.
Kirjallisuus ja museot.
Puukoista ovat kirjoittaneet kulttuurihistorian kannalta muun muassa Sakari Pälsi (teos "Puukko") ja Jukka Kemppinen (teos "Puukot"). Timo Hyytinen on julkaissut aiheesta useita teoksia, ja Hyytiselle myönnettiin vuonna 1989 Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto teoksesta "Suuri puukkokirja". 
Suomen Kansallismuseon puukkokokoelma on merkittävä. Kauhavalla, joka on puukkoteollisuuden perinteisiä keskuksia ja edelleen vahva puukkopitäjä, on puukkomuseo.