tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kultainen tulppaani (vuoden 2003 elokuva)

Kultainen tulppaani () on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut Gérard Krawczykin ohjaama ranskalainen seikkailuelokuva, jonka pääosissa ovat Vincent Perez ja Penélope Cruz. Luc Besson käsikirjoitti elokuvan Jean Cosmosin kanssa ja tuotti Michel Fellerin kanssa. Elokuva esitettiin vuoden 2003 Cannesin elokuvajuhlien avajaispäivänä.
Juoni.
"Kultainen tulppaani" sijoittuu 1760-luvun Ranskaan ja kertoo nuoresta seikkailijasta Fanfan la Tulipesta (Vincent Perez), joka pakenee kotoaan välttääkseen järjestetyn avioliiton. Tulipe värväytyy kuningas Ludvig XV:n (Didier Bourdon) armeijaan, kun mustalaistyttö Adeline la Franchise (Penélope Cruz) ennustaa hänen saavan siellä mainetta, kunniaa ja prinsessan puolisokseen. Vaikka mustalaistyttö paljastuu värväysupseerin tyttäreksi, Tulipen urasuunnitelmat eivät kuitenkaan muutu.
Tuotanto.
"Kultainen tulppaani" on neljäs "Fanfan la Tulipe" -filmatisointi. Ensimmäinen filmatisointi on jo vuodelta 1907, jolloin ilmestyi Alice Guyn ohjaama lyhyt "Fanfan la Tulipe" -mykkäelokuva. Vuoden 1925 versiota, René Leprincen ohjaamaa mykkää seikkailuelokuvaa "Fanfan-la-Tulipea", seurasi vuonna 1952 ensi-iltansa saanut "Kultainen tulppaani" ("Fanfan la Tulipe"), jonka ohjasi Christian-Jaque. Vuoden 2003 versio on uudelleenfilmatisointi vuoden 1952 versiosta.
"Kultainen tulppaani" kuvattiin kokonaan Ranskassa, missä sen kuvauspaikkoina olivat:
Elokuvan budjettina oli 21 740 000 euroa ja tuotantoyhtiönä EuropaCorp. Elokuvaa oli tuottamassa myös Canal+, Open Art Productions ja TF1 Films Production. Vaikka elokuva on ranskankielinen, naispääosaa näytellyt Penélope Cruz ei osannut ranskaa. Hän palkkasi murrevalmentajan ja opetteli vuorosanansa foneettisesti.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Kultainen tulppaani" sai ensi-iltansa Ranskassa 14. toukokuuta 2003. Elokuvan teatterilevittäjänä Ranskassa oli EuropaCorp Distribution. Maailmanlaajuisesti elokuva tuotti lähes kahdeksan miljoonan dollarin lipputulot.
"Kultainen tulppaani" on saanut elokuvakriitikoilta kielteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 17% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 5,0/10 keskiarvolla. Keräys perustuu kuuteen arviointiin. 2 320 käyttäjästä 42% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 2,9/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 4 210 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 5,7/10.
Fox Pathé Europa julkaisi elokuvan Ranskassa DVD:lle 3. joulukuuta 2003. Future Film Distribution julkaisi elokuvan Suomessa DVD:lle 21. syyskuuta 2011.
Mustakeitto

Mustakeitto on kesyhanhen sisäelimistä ja verestä keitetty suurustettu keitto. Se on suosittu alkuruoka monessa Keski-Euroopan maassa, Britanniassa sekä Ruotsissa, ja Suomessakin sitä on tarjottu marraskuisen martinpäivän tienoilla.
Mustakeitto on perinneruoka, joka sisältää hanhen verta, sisälmyksiä ja muita osia (kaula, lihasmaha, maksa, siipilihakset, sydän) sekä alkoholia kuten konjakkia, madeiraa, portviiniä, punaviiniä tai sherryä. Keiton maustamiseen käytetään inkivääriä, kanelia, meiramia, mausteneilikkaa, timjamia tai viinietikkaa ja suurustamiseen voi-jauhosuurusta eli ruskistamatonta voin ja vehnäjauhojen seosta, joka valmistetaan paistinpannussa tasaiseksi tahnaksi.
Hanhen osista ja juureksista keitetään liemi, johon voidaan lisätä kanalientä ja luumu-omenalientä sekä alkoholi, mausteet ja suurus. Hanhenveri lisätään lähes valmiiseen keittoon, ja keiton annetaan hautua mutta ei kiehua. Hanhenveren tilalla käytetään nykyisin usein sianverta. Mustakeiton lisänä tarjotaan liemessä keitettyjen hanhen osien ohella hanhenmaksamakkaraa ja haudutettuja luumuja ja haudutettuja omenan lohkoja. Mustakeiton kanssa syödään usein hanhenrasvalla siveltyä leipää, jonka päälle on aseteltu paahdettua sipulia.
Harry Forsblom

Harry Hjalmar Forsblom (2. marraskuuta 1943 Jyväskylä – 3. joulukuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko, kääntäjä ja kirjoittamisen opettaja. Häntä pidetään yhtenä postmodernistisen tyylin aloittajista Suomessa. Myös hänen väitöskirjansa (2001) käsittelee postmodernismia.
Forsblomin debyyttiteos oli vuoden 1973 runokokoelma "Jees, maailman dialektiikka". Sitä seurasivat Keski-Suomeen kytkeytyvä "Toivakan kirkon kattomaalaus" (1975) ja romaani "Aurinkolinna" (1980). Myöhempiä teoksia ovat esimerkiksi lehtimaailmaa kuvaava "Lasitalo" (2012) ja sosiaalisen median metaforalle rakentuva "Frendien kerho" (2013). Hän käytti usein tyylilajistaan nimitystä postmoderni ironia. Tyyliin kuuluivat monimerkityksisyys, leikillisyys ja fragmantaarisuus.
Forsblom toimi vuosina 1993–2012 helsinkiläisen Kriittisen korkeakoulun kirjoittajakoulun opettajana ja vuodesta 1999 kirjoittajakoulutuksen johtajana. Hän oli kriitikkona Helsingin Sanomissa vuosina 1965–1985 ja sen jälkeen monissa muissakin lehdissä. Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2007.
Eija Mäkinen

Eija Mäkinen (s. 25. elokuuta 1952 Tampere) on Vaasan yliopiston emeritaprofessori. Hän toimi Vaasan yliopiston julkisoikeuden, erityisesti vertailevan hallinto-oikeuden professorina 2006-2017. Hänestä tuli oikeustieteen kandidaatti vuonna 1977 ja lisensiaatti vuonna 1996. Hän väitteli hallintotieteiden tohtoriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1992. Hän on aiemmin toiminut Tampereen yliopistossa julkis- ja talousoikeuden, julkisoikeuden ja kunnallisoikeuden lehtorina. Hän on Tampereen yliopiston dosentti.
Mäkinen johti Vaasan yliopistossa Hyvä hallinto ja perusoikeudet -tutkijaryhmää. Ryhmä tutkii hyvään hallintoon, hallinnon muutokseen ja perus- ja ihmisoikeuksiin liittyviä oikeudellisia kysymyksiä. 
Vuonna 2017 Mäkinen sai Pohjoismaiden hallinnollisen liiton Suomen osaston tunnustuspalkinnon.
Karjalanpohja

Karjalanpohja (muinaisnorjaksi "Karjálabotnar" tai "Kirjálabotnar") on tarunhohtoisen skandinaavikuningas Ívarr Laajamielisen (isl. "Ívarr inn víðfaðmi") kuolinpaikaksi muinaisislanninkielisessä tekstissä "Sögubrot af nokkrum fornkonungum" mainittu paikka. Kyseinen vain osittaisena säilynyt saagateksti on kirjoitettu todennäköisesti 1200-luvulla (varhaisimman käsikirjoituksen AM 1 e β I fol. ajoitus n. 1280-1320), mutta se perustuu nyt jo kadonneelle teokselle "Skjöldunga saga", joka laadittiin vuoden 1200 tietämillä. "Sögubrotin" on katsottu kuvaavan aikaa 600-luvun lopusta 700-luvun alkupuolelle. Ívarr Laajamielisen on tämän perusteella arveltu kuolleen heti 700-luvun alussa. Karjalanpohjan on arveltu viittaavan Kurkijokeen. 
Nimellä "Hálfdan Eysteinninpojan saaga" tunnettu muinaissaaga, joka on yhdistelmä suullista tarinaperinnettä, kansansatumaisia piirteitä ja keskiajan kirjallisuudesta, kuten ritariromaaneista saatuja vaikutteita, kertoo puolestaan viikinkien "Kirjálabotnar"-nimisessä paikassa käymistä taisteluista. Kyseisen saagan mukaan alue sijaitsi itään Aldeigjuborgista eli Laatokanlinnasta (Staraja Ladoga).
Kellyanne Conway

Kellyanne Elizabeth Conway (s. 20. tammikuuta 1967) on yhdysvaltalainen republikaaninen kampanjapäällikkö, strategisti ja mielipidetutkija. Hän toimi Donald Trumpin kampanjapäällikkönä elokuusta 2016 alkaen ja on ensimmäinen nainen, joka on toiminut Yhdysvaltain presidentinvaaleissa voittavan osapuolen kampanjapäällikkönä. Conway lopetti perhesyihin vedoten toimintansa Trumpin neuvonantajana elokuun lopussa 2020.
Conwayn puoliso on George Conway, joka on kuulunut Trumpia vastustavista republikaaneista koostuvaan Lincoln Project -ryhmään mutta erosi siitä samaan aikaan kuin Kellyanne Conway erosi Trumpin neuvonantajan tehtävästä.
Lyyli Rapola

Lyyli Maria Rapola (o.s. Kokkonen; 16. lokakuuta 1904 Längelmäki – 17. tammikuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen nimistöntutkija ja paikannimiarkiston hoitaja. Hän oli oppiarvoltaan filosofian maisteri.
Rapola keräsi jo opiskeluaikana paikannimiä ja kansanperinnettä. Hän teki pro gradu -työn Längelmäen nimistöstä. Hän työskenteli Helsingin yliopistossa suomen kielen professorin assistenttina ja tutkimusassistenttina Sanakirjasäätiön arkistossa ja jatkoi säätiön Paikannimijaoston sihteerinä ja arkistonhoitajana. Hän toimi äidinkielen opettajana Helsingin tyttölukiossa.
Rapola julkaisi artikkeleita alan lehdissä, kuten Kotiseudussa, Virittäjässä, Sanastajassa, ja Kansatieteellisessä Arkistossa. Hänen ja Viljo Nissilän yhteistyöartikkeli julkaistiin 1953 kansainvälisen nimistöntutkijoiden elimen ICOS:n vuosikirjassa ”Bibliographie Onomastique de la Finlande”. Hänen arkistonsa on talletettu Kotimaisten kielten keskukseen.
Rapolan puoliso oli vuodesta 1933 professori Martti Rapola.
Ingeborg Leire

Anna Ingeborg Leire (vuoteen 1967 Lagercrantz; 27. maaliskuuta 1913 Viipuri – 26. maaliskuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen kirkkomusiikin tutkija.
Leire valmistui ylioppilaaksi Turussa 1931 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Åbo Akademissa 1943. Hän väitteli 1948 filosofian tohtoriksi tutkimuksella luterilaisista kirkkolauluista "Lutherska kyrkovisor: finländska musikhandskrifter från 1500- och 1600 -talen 1: Jul och påsk". Hän suoritti myös pianonsoitonopettajan tutkinnon Sibelius-Akatemiassa vuonna 1944 ja työskenteli pianonsoitonopettajana vuodesta 1937.
Leire oli Helsingin yliopiston kirkkomusiikin historian dosentti vuosina 1952–1958.
Gunvor Kerkkonen

Gunvor Helena Amalia Kerkkonen, o.s. Holmberg (8. elokuuta 1903 Helsinki – 14. tammikuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija. Hänen alaansa oli Suomen keskiajan historia. Hän väitteli Åbo Akademissa vuonna 1945 tutkimuksella "Västnyländsk kustbebyggelse under medeltiden". 
Henkilöhistoria.
Gunvor Kerkkosen vanhemmat olivat Mårten Holmberg ja Helena Josefina Österman ja puoliso vuodesta 1930 valtionarkistonhoitaja Martti Kerkkonen. Gunvor Kerkkonen tuli ylioppilaaksi 1920 ja valmistui diplomiekonomiksi 1922 ja filosofian maisteriksi 1927. 
Kerkkonen oli 1947–1958 Tieteellisten seurain kirjaston hoitaja ja 1959-1969 Svenska handelshögskolanin kirjaston hoitaja. Hän toimi 1954–1964 Åbo Akademissa historian dosenttina ja 1961–1972 Svenska handelshögskolanin taloushistorian dosenttina. Kerkkonen tutki Suomen keskiajan asutushistoriaa ja kirjoitti keskiajasta useisiin kunnanhistoriikkeihin. Hänelle myönnettiin 1968 professorin arvonimi.
Findia ja Hestia.
Hän tuo julkaisussa Historisk Tidskrift för Finland (1945) esiin käsityksen, että Suomen ja Viron katsottiin vuonna 1120 olleen Ruotsin maakuntia ja että ruotsalainen lähetystyö oli jo tuolloin ehtinyt vaikuttaa näihin seutuihin. Käsityksen perusteena hän esittää kaksi nimeä "Findia" och "Hestia" tekstissä "Nomina insularum de regno sueuorumin" merkinnässä katolisen kirkon maakunnista vuodesta 1120. Jöran Sahlgren tulkitsee Hestian Viroksi ja lisää, "jos Hestia on Viro, voi Findia varmaankin olla Finland (Suomi)". Findian ja Hestian on tulkittu myös tarkoittavan Finnvedeniä ja Gästriklandia. Curt Weibull pitää ruotsalaista lähetystyötä tuohon aikaan epäuskottavana, koska Ruotsi itse oli tuolloin lähetyskenttä.
Vähä Savijärvi

Vähä Savijärvi on Pirkanmaalla Valkeakoskella sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Vanajaveden alaosan alueeseen. Vähä Savijärvi on osa Jumusen–Rauttunselän aluetta.
Maantietoa.
Järvi on 450 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 6,5 hehtaaria. Siihen laskee Savijärvenrahkalta kaksi suo-ojaa ja sen laskuoja on kolmas siihen kaivamalla oikastu oja. Laskuoja laskee metrin pudotuksen ja yli 500 metrin jälkeen Iso Savijärven Tuomisenlahteen. Järven rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja se on pääosin suota. Isokallion ja Vähäkallion seudut ovat kovaa metsämaata niillä sijaitseekin viisi vapaa-ajan asuntoa, pohjoisrannalla on vielä yksi lisää. Niille johtaa tiet seututieltä 130 Pispantallin seudulta.
Historiaa.
Vuoden 1959 ja 1976 peruskartoilla järvi oli autio ja sen laskuoja oli koneellisesti kaivettu auki Iso Savijärveen asti. Vuoden 1981 karttaan oli jo merkitty neljä mökkiä ja niille kulkevat tiet, joita oli täydennetty vuoden 1992 karttaan kuudeksi mökiksi. Soille oli nyt kaivettu lisää suo-ojia.
Official Monster Raving Loony Party

Official Monster Raving Loony Party on brittiläinen satiirinen puolue, joka perustettiin vuonna 1983. Puolueen perustaja ja ensimmäinen puheenjohtaja rockmuusikko David Sutch oli ollut eri satiiristen puolueiden ehdokkaana neljästi tätä edeltäneiden 20 vuoden aikana. Sutch teki itsemurhan vuonna 1999, jolloin puolueen johtajaksi tuli Alan Hope.
Puolueella ei ole koskaan ollut edustajaa parlamentin kummassakaan huoneessa, mutta sillä on ollut useita kunnanvaltuutettuja.
Myrskyn jälkeen (televisiosarja)

Myrskyn jälkeen on Ylen Kotikatsomossa syksyllä 2017 esitetty kolmiosainen draamasarja. Sen on ohjannut Leea Klemola, ja pääosaa esittää Kaarina Hazard. He ovat myös sarjan käsikirjoittajat. "Myrskyn jälkeen" oli ehdolla Göteborgin elokuvajuhlilla käsikirjoituspalkinnon saajaksi. Sarjan päähenkilö on hirmumyrskyn jälkeisessä Helsingissä työskentelevä poliisi. Muissa rooleissa esiintyvät muun muassa Antti Holma, Mikko Roiha ja Henry Hanikka.
Sarja näytettiin vuoden 2017 Rakkautta ja anarkiaa -festivaalilla. Yle Areenaan se tuli katsottavaksi 23. syyskuuta. Televisiossa se esitettiin 29. lokakuuta – 12. marraskuuta 2017.
Sarjan budjetti oli 788 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön osuus oli 120 000 euroa.
"Myrskyn jälkeen" palkittiin tammikuussa 2018 kolmella Kultaisella Venlalla. Sarja valittiin vuoden 2017 parhaaksi draamasarjaksi ja sen tekijöistä palkinnot saivat käsikirjoittajat Leea Klemola ja Kaarina Hazard. Klemola sai palkinnon myös ohjauksesta.
Killervä

Killervä eli Killerjärvi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Kypärämäessä Killerin raviradan keskialueella sijaitseva lampi.
Lammella on aikaisemmin pesinyt suuri naurulokkikolonia, joka on aiheuttanut ongelmia raviradalle. Pesiä on poistettu ruoppaamalla pesimäalustoja pesimäkauden ulkopuolella syksystä 2011 lähtien.
Maantietoa.
Lammen pinta-ala on 3,1 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen ympärille on rakennettu ravirata, jonka sisällä se on kokonaan. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Lammen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet.
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Köhniönjärven valuma-alueeseen (14.232) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 138,0 metriä mpy. Lammella ei ole kartan mukaan tulo-ojia tai edes laskuojaa. Sen vedet kulkevat kuitenkin sadevesiviemärin kautta Rimminlampeen, jonka vedet laskevat Köhniönjärveen.
Historiaa.
"Killerjärvi" on luultavasti lammen alkuperäinen nimi, ja rinnakkaisnimi "Killervä" on muotoutunut sen adessiivista: "Killerjärvellä &gt; Killervällä", josta on päästy muotoon Killervä. Sana "killeri" tarkoittaa seudun murteissa eräänlaista loukkupyydystä, joten lammen nimi viitannee eränkäyntiin. Joissain vanhemmissa kartoissa on myös käytetty sekamuotoa "Killerväjärvi".
Vuoden 1963 peruskartassa oli sen nimi Killerjärvi ja sen keskellä sijaitsi saari. Lammella oli tuolloin avoin laskuoja Rimminsuolle, missä se laski Rimminlampeen ja josta vedet jatkoivat ojaa myöten Köhniönjärveen. Killerjärven ravirata valmistui 1974, jolloin lammen muoto muuttui.
Marko Vovtšok

Marko Vovtšok (; oik. Marija Oleksandrivna Markovytš, o.s. Vilinska, ; 22. joulukuuta 1834 Jekaterininskoje, Orjolin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 10. elokuuta 1907 Naltšik, Venäjän keisarikunta) oli ukrainalainen kirjailija. Hän kirjoitti aluksi ukrainaksi, mutta elämänsä jälkipuolella venäjäksi.
Vovtšokin puoliso oli ukrainalainen kirjailija Opanas Markovytš.
Vovtšokin ensimmäiset teokset olivat kansanelämän kuvauksia, ja Panteleimon Kuliš julkaisi ne 1857 nimellä "Narodnyš opovidan" (’Kertomuksia kansanelämästä’, 3. p. 1903–1904). Ivan Turgenev on kääntänyt ne venäjäksi 1859.
Kokoelma, jossa on 26 Vovtšokin ukrainankielistä novellia, ilmestyi Lembergissä 1878. Parhaana pidetään novellia ”Instytutka” (”Eläkeläisrouva”). Siinä, kuten monissa muissakin, kuvataan maaorjien surkeaa asemaa oikullisten ja vailla omaatuntoa olevia tilanomistajien ja heidän vielä pahempien vaimojensa väkivallan alla. Jotkut novellit on muokattu laulujen pohjalta. Heikoimmin hän on onnistunut kuvatessaan kansaa, jota hän ei omasta kokemuksesta tuntenut. Paremmin hän tunsi tilanomistajat ja kaupunkielämän. Suomeksi on julkaistu "Marusja : sankarityttönen Ukrainasta", joka perustuu hänen muokkaamansa ukrainalaiseen legendaan.
Vovtšok kuului kaiken kaikkiaan ukrainalaisen kirjallisuuden kansanomaiseen, realistiseen suuntaukseen. Jo 1859 hän julkaisi venäjäksi kirjoittamansa novellin, ja miehensä kuoleman jälkeen hän omistautui täysin venäjänkieliselle kirjallisuudelle. Kootut teokset julkaistiin uutena painoksena 1896–1898.
Alkkulanlammi

Alkkulanlammi on Pirkanmaalla Akaan Viialassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Vanajaveden alaosan alueeseen. Alkkulanlammi on osa Jumusen–Rauttunselän aluetta. Järvi on umpeenkasvanut.
Maantietoa.
Järvi on 450 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 0,5 hehtaaria. Se sijaitsee Viialan Lapinkulmalla. Se on niin soistunut ja ruohottunut, että siihen laskeva oja on täytynyt kaivaa järven läpi. Siihen laskeekin pari lyhyttä pelto-ojaa, jotka saavat osan vedestään luoteessa sijaitsevasta Leipälammesta ja Lapinkulman asutusalueesta. Laskuoja on 500 metriä pitkä ja se laskee Vanajaveden Jumusen koillisrantaan. Järven rantaviivan pituus on 350 metriä. Se on autiota suota. Riihimäki–Tampere-rautatie läpäisee lammen alueen sen reunaa seuraten.
Historiaa.
Vuoden 1959 peruskartassa lammen nimi kirjoitettiin ”Pikkujärvi”. Koskeikon ala oli tuolloin vielä suuri, mutta vuoden 1976 kartassa märkä kosteikko muodostui enää kahdesta pienestä lampareesta. Tuolloin oli suon rantaan ilmaantunut kolme suurta saostusallasta ja sen nimeksi ”Alkkulanlammi”. Vuoden 1992 kartassa suurempaa kahdesta kosteikosta kantoi nimeä ”Pikkujärvi”. Näisen karttojen painamisen jälkeen lammen suota on ojitettu monella eri tavoin.
Rem

rem () on vanhentunut cgs-järjestelmän mukainen ekvivalenttiannoksen eli säteilyannoksen yksikkö. Sen on SI-järjestelmässä korvannut sievert (Sv). Nämä yksiköt kuvaavat ionisoivan säteilyn biologista vaikuttavuutta. Vuonna 1976 määriteltiin että yksi rem on 0,01 Sv. Koska rem on sangen suuri yksikkö, monesti käytetään sen tuhannesosaa joka on millirem (mrem).
Absorboituneelle annokselle on olemassa myös vastaava vanhentunut yksikkö rad, joka ei kuulu SI-järjestelmään. Sen on korvannut gray (Gy). Yksi Gy on sama kuin 100 rad. Aktiivisuuden yksikkö taas on becquerel.
Bolesław Prus

Bolesław Prus (oikealta nimeltään Aleksander Głowacki, 20. elokuuta 1847 – 19. toukokuuta 1912) oli puolalainen kirjailija. Hänen pääteoksiaan ovat romaanit "Lalka" (Nukke) ja "Pharaoh". "Lalka" on kuvaus 1800-luvun Puolasta. "Pharaoh" on sijoitettu muinaiseen Egyptiin, ja teoksen kautta kirjailija asettuu vastustamaan historian romantisointia. Prusin tuotannosta on suomennettu romaani "Etuvartia".
Glowacki opiskeli Varsovan yliopistossa ja esiintyi kaunokirjailijana ensi kerran 1866. Hän on kirjoittanut novellinsa ("Szkice i obrazki", 1885, ja "Drobiazgi", 1892) terävällä huomiokyvyllä ja huumorilla. Prus on Puolan huomatuimpia romaaninkirjoittajia. Hänen romaaneistaan merkittävimmät ovat "Placówka" (1885, suom. "Etuvartia", 1903), "Lalka" (1891, 'Nukke') ja "Emancypatky" (1894, 'Emansipoidut'), joka kuvailee naisliikkeen liioitteluja, mutta on samoin kuin "Lalka" liiaksi venytetty. Myös hänen historiallinen romaaninsa "Faraon" on huomattava teos.
Olimpia (laskettelurinne)

Olimpia on laskettelurinne Alpe Cermisin talviurheilukeskuksessa Cavalesessa Italiassa.
Olimpia muodostuu Olimpia 1, Olimpia 2 ja Olimpia 3 -rinteistä.
Olimpia 3 -rinteessä on järjestetty vuodesta 2007 alkaen vuosittain maastohiihdon maailmancupin Tour de Skin viimeinen etappi, jonka loppunousuna se toimii. Etapille lähdetään Lago di Teseron hiihtostadionilta ja se päättyy Olimpia 3 -laskettelurinteen ylös hiihtämiseen. Etappi on 9 kilometriä pitkä, josta loppunousun osuus on 3,65 kilometriä. Laskettelurinteeseen merkitään alppihiihtoratamaisesti portteja serpentiini-mutkiksi.
Reitti.
Olimpian yläasema sijaitsee 2 225 metriä merenpinnan yläpuolella Cermis-vuoren huipulla, josta näkee jopa Itävallan puolelle. Olimpian ensimmäinen osuus eli Olimpia 1 alkaa heti jyrkänteellä, jonka jälkeen tulee tasaisempi osuus. Olimpia 1 päättyy Campiol del Pel -alueelle Costabella-tuolihissin ala-asemalle.
Costabella-tuolihissin ala-asemalta alkaa Olimpia 2, joka on koko rinteen haastavin osuus. Se alkaa loivahkolla osuudella ennen kuin se jyrkkenee "Cavatappi" (Korkkiruuvi) -mutkiin. Cavatappin jälkeen tulee koko rinteen jyrkin kohta "Olimpia wall" (Olimpian seinä), jossa jyrkkyys on 50 %. Sen jälkeen rinne loivenee Dos dei Laresin gondolihissiasemalle.
Dos dei Laresin gondolihissiasemalta alkaa rinteen viimeinen osuus eli Olimpia 3, joka on Tour de Skin viimeisen etapin loppunousu. Olimpia 3:ssa ei ole erityisen jyrkkiä kohtia, mutta se on vaihtelevan jyrkkä. Ensin tulee pieni jyrkänne, jossa sijaitsee Tour de Skin maali. Sen jälkeen tulee lähes tasainen "Direttissima Cermis" (Cermisin suora), jossa jyrkkyys on vain 4 %. Sen jälkeen tulee Olimpia 3:n jyrkin kohta "The Deer’s Den" (Hirvieläimen pesä), jossa jyrkkyyttä on 28 %. Sen jälkeen rinne loivenee noin 12 %:n jyrkkyiseksi, ennen 24 % jyrkkyistä kohtaa. Sen jälkeen tulee "Pallua", jossa rinteen jyrkkyys on 14,3 %. Sen jälkeen tulee rinteen viimeinen jyrkänne "Jump of Skiri" (Skirin hyppy), jossa rinteen jyrkkyys on 26,5 %. Rinteen loppuosuuden keskijyrkkyys on 12,2 %.
Olimpia päättyy 860 metriä merenpinnan yläpuolella Fondovallen gondolihissiasemalle. Rinteen kokonaispituus on 7 200 metriä, korkeuseroa on 1 365 metriä ja keskijyrkkyys on 19 %.
Arctic Thunder

Arctic Thunder on black metal -yhtye Darkthronen kuudestoista studioalbumi, joka julkaistiin 14. lokakuuta 2016 levymerkillä Peaceville Records. Albumilla laulaa poikkeuksellisesti ainoastaan Nocturno Culto.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 40.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. "Pitchfork Median" Zoe Camp antoi albumille arvosanan 7.2, ja sanoi sen olevan kattava kokonaisuus kuolonkorinaa, valitusta ja thrash metalia. Imperiumin Janne Rintala sanoi yhtyeen ajautuneen albumillaan lähemmäksi vanhan liiton black metalia, sekä kehui sen svengaavuutta ja soitinnusta. "Kaaoszinen" Pasi Huttunen antoi albumille arvosanan 9/10, ja piti albumia niin ikään rokahtavana ja iskevänä vanhan koulukunnan black metal -albumina. Metal Injectionin arvioija piti albumia edeltäjäänsä hiukan heikompana, mutta sanoi sen olevan nopeammin omaksuttavissa, sekä sanoi laulupestin jättämistä kokonaan Nocturno Culton haltuun hyvänä vetona.
Älä liiku

Älä liiku () on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Sergio Castellitton ohjaama italialainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Penélope Cruz ja Castellitto itse. Heidän roolisuorituksensa olivat kriitikoiden ylistämät ja heidät palkittiin parhaan naispääosan ja miespääosan David di Donatello -palkinnoilla. Elokuva kertoo menestyneen kirurgin ja köyhän naisen intohimoisesta mutta traagisesta rakkaussuhteesta.
Sergio Castellitto ja hänen vaimonsa Margaret Mazzantini sovittivat elokuvan käsikirjoituksen Mazzantinin samannimisen menestysromaanin "Älä liiku" ("Non ti muovere", 2001) pohjalta. Elokuvan tuottajina olivat Marco Chimenz, Giovanni Stabilini ja Riccardo Tozzi. Elokuva esitettiin vuoden 2004 Cannesin elokuvajuhlilla "Un certain regard" -esityssarjassa.
Juoni.
Menestyneen kirurgin, Timoteon (Sergio Castellitto), 15-vuotias Angela-tytär (Elena Perino) on joutunut liikenneonnettomuuteen ja tuotu koomassa sairaalaan, jossa Timoteo on töissä. Angelan ollessa leikkauksessa Timoteo ajautuu muistoissa 16 vuotta taaksepäin, jolloin hän kohtasi köyhän, elämän runteleman Italia-nimisen naisen (Penélope Cruz), jonka kanssa hän aloitti intohimoisen mutta traagisen rakkaussuhteen.
Tuotanto.
Rooliaan varten Penélope Cruz opiskeli italian kielen. "Älä liiku" kuvattiin Italiassa, missä sen kuvauspaikkoina olivat muun muassa Rooma, Cosenzan maakunnassa sijaitseva Altilian kunta sekä Campobasson maakunnassa sijaitsevat Bojanon, Castropignanon ja Sepinon kunnat. Italialaisten tuotantoyhtiöiden Cattleyan, Cineritmon ja Medusa Filmin lisäksi elokuvaa oli tuottamassa myös espanjalainen Alquimia Cinema ja brittiläinen The Producers Films. Italian kulttuuriministeriö MiBACT oli myös tukemassa elokuvan tuotantoa.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Älä liiku" sai ensi-iltansa Italiassa 12. maaliskuuta 2004. Elokuvan teatterilevittäjänä Italiassa oli Medusa Distribuzione. Espanjan ensi-ilta oli 17. syyskuuta 2004 ja Britannian 18. maaliskuuta 2005. Elokuvan espanjankielisinä niminä ovat "No te muevas" ja "Un loco amor", jota käytetään Argentiinassa. Elokuvan englanninkielisenä nimenä on "Don’t Move", jota käytetään Britanniassa, Yhdysvalloissa ja muutenkin kansainvälisesti. "Älä liiku" esitettiin myös "Un certain regard" -esityssarjassa Cannesin elokuvajuhlilla Ranskassa 16. toukokuuta 2004. Maailmanlaajuisesti elokuva tuotti yhteensä 12 071 007 dollarin lipputulot.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 46% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 5,8/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 61 arviointiin. 6 527 käyttäjästä 80% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,8/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 20 arvostelun perusteella elokuva on saanut 59 pistettä sadasta mahdollisesta. Metacriticin 14 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,6/10. Internet Movie Databasen 6 723 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 7,1/10.
Future Film julkaisi elokuvan Suomessa DVD:lle 18. marraskuuta 2005.
Johann Philipp Palm

Johann Philipp Palm (1768–1806) oli saksalainen kirjakauppias, jonka sanotaan joutuneet Napoleon I:n mielivallan kohteeksi. Vuonna 1806 hän julkaisi Napoleonia ja ranskalaisten joukkojen toimintaa Baijerissa vastustaneen lentokirjasen "Deutschland in seiner tiefen Erniedrigung". Sen julkaisun vuoksi Napoleon määräsi hänet vankeuteen. Sotaoikeuden päätöksestä Palm teloitettiin ampumalla, mikä sai Saksassa aikaan vihaa Napoleonia kohtaan. Palmille pystytettiin 1866 Braunauhin muistopatsas. Palmin kohtaloa ovat käsitelleet tragedioissaan L. Eckardt (1860) ja A. Ebenhoch (1906).
Lentokirjasen kirjoittajaksi on mainittu Ansbachin kamariassessori Ph. Chr. Yelin.
Where Shadows Forever Reign

Where Shadows Forever Reign on black metal -yhtye Dark Funeralin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 3. kesäkuuta 2016 levymerkillä Century Media Records. Albumi on ensimmäinen yhtyeeseen vuonna 2014 liittyneen laulaja Heljarmadrin kanssa.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 15.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Kaaoszinen Tom Frankton ylisti albumia yhtyeen parhaaksi sitten kahdenkymmenen vuoden takaisen esikoisalbumin "The Secrets of the Black Arts", ja piti sitä tasapainoisena aggressiivista paahtoa sekä hitaampaa tempoilua sisältävänä harkittuna teoksena. Niin ikään Imperiumin Sami Kontio piti albumia yhtyeen siihenastisista julkaistuista monipuolisimpana ja mielenkiintoisimpina, ja antoi sille arvosanan 8.5/10. Metal Injectionin arvioija piti albumia miellyttävänä, hyvin tuotettuna ja ”hauskana” kokonaisuutena, joka ei temaattisesti sisällä mitään yllättävää. Soundin Ville Sorvali antoi albumille kolme tähteä viidestä, ja piti sitä tyylipuhtaana suorituksena. Hän sanoi sävellysten olevan suoraan oppikirjasta, ja ettei yksikään niistä jää mieleen. Metalliluolan Jarno Kärnä piti albumia erinomaisena. Hän sanoi sen olevan yhtyeen pehmein, ”täyttä pahuutta” sisältävä huoliteltu tuotos.
Jääpallon Venäjän Superliiga 2015–2016

Venäjän jääpallon Superliiga kaudella 2015-2016 pelattiin kolmentoista joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Kahdeksan parasta joukkuetta eteni pudotuspeleihin. Mestaruuden voitti Krasnojarskin Jenisei. Mestaruus oli seuran kolmas perättäinen Venäjän mestaruus.
Pudotuspelit.
Pudotuspeleissä puolivälierät pelattiin paras kolmesta ja välierät paras viidestä järjestelmällä. Loppuottelu oli yksiosainen ja se pelattiin Irkutskissa.
The Synarchy of Molten Bones

The Synarchy of Molten Bones on ranskalaisen black metal -yhtye Deathspell Omegan kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 8. marraskuuta 2016 levymerkillä Norma Evangelium Diaboli.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Kaaoszinen Juri Hiltunen antoi albumille arvosanan 8–/10, ja sanoi muodottoman kauhun ja epäpyhyyden sekoituksen olevan synkassa ja albumin olevan varsin laadukas, vaikka pitikin sitä lievänä tason notkahduksena. Metal Injectionin Greg Kennelty piti albumia hurjana ja ennenkuulemattomana, eikä uskonut rumpalin olevan ihminen ensinkään. Exclaimin Adam Nizan sanoi yhtyeen osoittavan albumilla ettei se ole ruosteessa, sekä piti sitä melkein tarpeeksi täyteläisenä lyhyenä kokopitkänä albumina.
Jäämerenmaltsa

Jäämerenmaltsa ("Atriplex lapponica") on yksivuotinen revonhäntäkasvi. Se on kuvattu uutena lajina vuonna 1956.
Ulkonäkö.
Jäämerenmaltsa kasvaa 5–30 senttimetriä korkeaksi ja muistuttaa pienikokoista merimaltsaa, joka on taksonomisesti lähilaji. Sen lehdet ovat merimaltsan tapaan pitkänkapeat, mutta hedelmäverhiöt ovat sileät. Tyviliuskatonta lehtimallia lukuun ottamatta sillä on samoja piirteitä myös suolamaltsan kanssa.
Levinneisyys.
Jäämerenmaltsaa esiintyy ainoastaan Koillis-Fennoskandiassa, Norjassa ja Venäjällä Jäämeren rannikolla. Eniten sitä kasvaa Varanginvuonon ympäristössä. Norjassa se kasvaa melko yleisenä merenrannan levävalleilla.
Isokilokki

Isokilokki ("Suaeda altissima") on yksivuotinen revonhäntäkasvilaji. Se on pystykasvuinen, enintään metrin korkeaksi kasvava ruoho. Lehdet ovat alle yhden millimetrin leveät, mehevät ja rihmamaiset. Vaatimattomat kukat sijaitsevat sykeröinä lehtihangoissa, samaan tapaan kuin pikkukilokilla.
Levinneisyys.
Isokilokkia esiintyy Kaakkois-Euroopasta Lounais- ja Keski-Aasiaan, aina Kiinaan Gobin autiomaahan asti yltävällä alueella.
Suomessa lajista on havaintoja Raisiosta ja Loimaalta 1950-luvulta. Kasvin leviämisreitiksi on jäljitetty Turkista tuolloin tuotu viljaerä.
Tonavanpernaruoho

Tonavanpernaruoho ("Sisymbrium austriacum") on kaksivuotinen ristikukkaiskasvilaji. 
Ulkonäkö.
Laji kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Varsi on pystykasvuinen ja monihaarainen. Lehdet ovat kaljut, kiiltävät ja pariliuskaiset. Kukintona on keltakukkainen terttu. Lidut ovat otakärkisiä, kahdesta kuuteen senttimetriä pitkiä ja ohuita.
Levinneisyys.
Tonavanpernaruohoa esiintyy alkuperäisenä Etelä-Euroopassa ja eteläisessä Keski-Euroopassa. Pohjoismaissa ja Suomessa se on hyvin harvinainen ja satunnainen tulokas.
Takkukynsimö

Takkukynsimö ("Draba subcapitata") on arktinen, erittäin pohjoisessa kasvava ristikukkaiskasvilaji.
Ulkonäkö.
Takkukynsimö kasvaa vain yhdestä viiteen senttimetriä korkeaksi. Kasvi on monivuotinen ja tiiviisti mätästävä. Pienet kapeat tähti- ja hapsikarvaiset lehdet kasvavat tiheänä tyvimättäänä, jonka pohjalla on vanhojen lehtien jäänteet. Hyvin lyhyen haarovan varren päässä ovat hyvin pienet valkoiset kukat. Lidut ovat karvattomia.
Levinneisyys.
Takkukynsimöä esiintyy Pohjoisen Jäämeren ympäristössä: Huippuvuorilla, Novaja Zemljalla, Frans Joosefin maalla, Siperian ja Kanadan pohjoisrannikolla, Kanadan arktisilla saarilla ja Grönlannissa. Skandinaviasta on vain yksi takkukynsimön myöhäinen löytöpaikka Ruotsin Lapista Arjeplogista. Huippuvuorilla laji on yleinen tai melko yleinen. Joillain alueilla Siperiassa ja Kanadassa se on myös yleinen.
Karvakynsimö

Karvakynsimö ("Draba arctica") on arktinen ristikukkaiskasvilaji.
Ulkonäkö.
Karvakynsimö kasvaa 5–20 senttimetriä korkeaksi. Koko kasvi on tiheästi tähtikarvainen. Suurin osa lehdistä kasvaa löyhässä mättäässä, varressa on yksi tai kaksi lehteä. Pienet kukat ovat valkoiset. Litu on 7–12 millimetriä pitkä, kapea ja suippo.
Levinneisyys.
Karvakynsimö esiintyy ainakin Huippuvuorilla, Grönlannissa ja Kanadan arktisessa osassa. Sen sijaan Siperian pohjoisrannikolla karvakynsimön lajiraja idänkynsimön ("Draba cinerea") kanssa ei ole yksiselitteinen. Huippuvuorilla karvakynsimö on melko yleinen ja kasvaa siellä kalkinsuosijana soraikoilla, tunturinrinteillä ja lintuvuorilla.
Pikkukynsimö

Pikkukynsimö ("Draba crassifolia") on monivuotinen, hyvin pienikokoinen ristikukkaiskasvi.
Ulkonäkö.
Pikkukynsimö kasvaa vain yhdestä neljään senttimetriä korkeaksi. Kaikki lehdet ovat tyviruusukkeena. Ne ovat paksuja, ehyitä ja lusikkamaisia. Yhdessä varressa kasvaa kahdesta kuuteen kukkaa. Ne ovat 3–4 millimetriä leveitä, aluksi kirkkaankeltaisia, myöhemmin haalistuvia. Litu on viidestä seitsemään millimetriä pitkä ja kalju.
Levinneisyys.
Pikkukynsimöä esiintyy Skandinaviassa harvinaisena Pohjois-Ruotsin ja Norjan tuntureilla, lisäksi Grönlannissa sekä Pohjois-Amerikassa Pohjois-Kanadassa ja Yhdysvalloissa Kalliovuorilla laajalla alueella New Mexicosta Keski-Alaskaan. Ruotsissa ja Norjassa laji kasvaa tunturien lumenviipymillä.
Napalituyrtti

Napalituyrtti ("Eutrema edwardsii") on arktinen ristikukkaiskasvilaji. Se on maustekasvina viljellyn maustekrassin eli wasabin ("Eutrema japonicum") lähilaji.
Ulkonäkö.
Napalituyrtti on monivuotinen ja kasvaa 5–30 senttimetriä korkeaksi. Kasvilla on vankka paalujuuri. Enimmät lehdet kasvavat tyviruusukkeena, osa varsilehtinä. Kukat ovat tanakan varren yläosassa. Niissä on pienet valkoiset terälehdet ja punertavat verholehdet. Lidut ovat kapeita ja pystyjä.
Levinneisyys.
Napalituyrtti on laajalle levinnyt tundralaji. Sitä esiintyy läpi pohjoisen arktisen alueen Siperiassa, Alaskassa, Kanadassa, Grönlannissa ja Huippuvuorilla. Laji kasvaa myös alpiinisella tundralla Keski-Aasiassa Mongoliassa. Huippuvuorilla laji on melko harvinainen tundrakasvi.
Kommutoiva rengas

Algebrassa rengas on kommutoiva (myös kommutatiivinen tai vaihdannainen), jos siinä määritelty kertolasku on vaihdannainen, ts. kertolaskun lopputulos on sama riippumatta siitä, kummassa järjestyksessä kerrottavat alkiot ovat. Jos formula_1 on rengas, jossa on määritelty yhteenlasku (formula_2) ja kertolasku (formula_3), niin formula_1 on kommutoiva, jos mille tahansa alkioille formula_5 pätee formula_6. 
Esimerkkejä ei-kommutoivista renkaista.
formula_14 ja formula_15.
Huomaa, että "ei-kommutoiva" tai "ei-kommutatiivinen" eivät tarkoita samaa asiaa kuin antikommutoiva!
Suhde kokonaisalueeseen ja kuntaan.
Olkoon formula_16 kommutoiva rengas. Merkitään renkaan formula_17 yhteenlaskun neutraalialkiota (ns. "nolla-alkio") formula_18:llä ja kertolaskun neutraalialkiota (ns. "ykkös-alkio") formula_19:llä. Tällöin
Jos formula_17 on kunta, niin se on myös kokonaisalue, mutta kokonaisalue ei välttämättä ole kunta (esim. formula_30 on kokonaisalue, muttei kunta).
Myymälävarkaus

Myymälävarkaus on rikollisuuden laji, jossa kauppaliikkeestä otetaan tavaroita maksamatta. 
Ihmisten rikollisesta toiminnasta syntyy taloudellista vahinkoa liiketoiminnan harjoittajalle, koska tavara ei päädy myyntiin tai siitä ei saada asianmukaista maksua. Myymälävarkaus paljastui ennen vasta jälkeenpäin eikä ennaltaehkäiseviä toimenpiteita juurikaan ollut. Nykyisin myymälöissä on valvontakameroita ja vartijoita, jotka pyrkivät etukäteen ehkäisemään varastamista.
Myymälästä varastamiseen voivat osallistua tavaran tilaamiseen ja toimittamiseen osallistuvat henkilöt, kaupan oma henkilökunta tai kaupassa vierailevat asiakkaat.
Myymälävarkaudet Suomessa 1970-luvulla.
Varastamisen seurauksena syntyy kaupalle hävikkiä, jonka arvioitiin 1970-luvulla Suomessa olevan 1-2 % ja ulkomailla 1-3 % kokonaismyynnistä. Jos hävikin määrä ylittää 3 % liikevaihdosta sen katsotaan olevan hallitsematonta ja johtavan lopulta kaupan konkurssiin. 
Eniten Suomessa kaupoista viedään elintarvikkeita. 
 
Vuosikausia arvioitiin myymälävarkauksien hävikin jakautuvan tasaisesti asiakas ja työntekijä -ryhmien välillä, mutta vuonna 1974 englantilaisessa tutkimuksessa paljastui suurimmaksi ryhmäksi kauppaketjun oma henkilökunta, jonka osuudeksi arvioitiin n. 60 %. Samoihin aikoihin USA:ssa arvioitiin etteivät läheskään kaikki myymälävarkaudet paljastu. Aikaisemmin oli oletettu 1/10 paljastuneen, mutta vähitellen arvio nousi ensin 1/25 ja lopulta 1/55.
Myymälävarkaasta on vaikea luoda tyypillistä henkilökuvaa, koska siihen osallistuvat hyvin erilaiset ihmiset. Myymälävarkauteen voivat syyllistyä kaiken ikäiset miehet ja naiset varallisuudesta riippumatta. Uskonnolla, sivistyksellä, ammatilla tai ihonvärillä ei ole selkeää yhteyttä myymälävarkauksien yleisyyteen.
Myymälävarkauksia alettiin järjestelmällisesti tilastoida 1970-luvulla, sitä ennen tilastointi oli hyvin hajanaista. Tarkempia tilastoja saatiin lähinnä Länsi-Saksasta, jossa myymälävarkauksien määrän arvioitiin kasvaneen 420 % vuosina 1963-77. Itäblokista ei saatu tilastotietoja juuri lainkaan, mutta ilmiö tunnettiin sielläkin.
Muuta.
Vuonna 1980 asetettiin Christoffer Taxellin johtama Myymälävarkaustyöryhmä, joka luovutti mietintönsä 5. kesäkuuta 1980. Mietinnön mukaan suurin vastuu myymälävarkauksien ehkäisystä kuului kaupalle itselleen. Työryhmä ehdotti yli 15-vuotiaiden varkaiden ilmoittamista poliisille ja ikärajan alle jäävien lasten vanhemmille.
Lähteet.
Tina(II)fluoridi

Tina(II)fluoridi (SnF2) on tina- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hammastahnoissa, orgaanisen kemian synteeseissä ja erikoislasien valmistamiseen.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa tina(II)fluoridi on valkoista tai väritöntä kiteistä ainetta. Sen kiderakenne on vääristynyt rutiilia muistuttava rakenne. Tina(II)fluoridi liukenee erittäin hyvin veteen. Se kuitenkin hydrolysoituu hitaasti jolloin muodostuu samentuma, joka koostuu muun muassa tinaoksidista ja tinaoksifluoridista. Tina(II)fluoridi liukenee myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi asetoniin, etyyliasetaattiin tai pyridiinin, mutta ei alkoholeihin tai dietyylieetteriin. Fluoridipitoisissa liuoksissa muodostuu fluorostannaattikomplekseja esimerkiksi [SnF3]-. Muiden tina(II)yhdisteiden tavoin tina(II)fluoridi on vahva pelkistin.
Valmistus ja käyttö.
Tina(II)fluoridia valmistetaan liuottamalla tinaoksidia vetyfluoridin vesiliuokseen tai metallisen tinan ja vetyfluoridin välisellä reaktiolla. Ensimmäisen kerran yhdistettä valmisti todennäköisesti Carl Wilhelm Scheele vuonna 1771. 
SnO + 2 HF → SnF2 + H2O
Tina(II)fluoridia voidaan käyttää hammastahnoissa, koska sen sisältämä fluoridi-ioni muodostaa hampaiden hydroksiapatiitin kanssa suojaavan fluoriapatiittikerroksen. Yhdistettä käytetään myös matalissa lämpötiloissa sulavien lasien valmistukseen, sekä orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa optisesti aktiivisia alkoholeja, katalyyttinä muun muassa Knoevenagel-kondensaatioissa ja aldolikondensaatioissa sekä orgaanisten tinayhdisteiden valmistuksessa.
Henry Hanikka

Henry Hanikka (s. 2. lokakuuta 1964 Tampere) on suomalainen näyttelijä. 
Hän opiskeli Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksen vuosikurssilla 1987–1991. 1990-luvulla Hanikka työskenteli Kuopion kaupunginteatterissa, jossa hän oli mukana yli 50 tuotannossa. Muutettuaan Helsinkiin 2000-luvulla, Hanikka on näytellyt useissa KokoTeatterin esityksissä sekä ohjannut teatterin näytelmät "Narsisti" ja "SupersankariTAR."
Hanikan tunnetuimpia teatterirooleja ovat "Rokka" Kristian Smedsin Kansallisteatteriin ohjaamassa "Tuntemattomassa sotilaassa" (2007) sekä "Sonni" Samppalinnan kesäteatterin musikaalissa "Housut pois" (2012).
Hanikan tekemistä rooleista televisiosarjoissa kiitetyimpiä ovat olleet "Kai" Leea Klemolan ohjaamassa draamasarjassa "Myrskyn jälkeen" (2017) sekä "Risto-Matias Rusinpään" rooli sarjassa Koskinen (2023).
Hanikan isä on kenialainen ja äiti suomalainen. Hän on Suomen ensimmäinen tummaihoinen ammattinäyttelijä.
Deauvillen yhdysvaltalaisen elokuvan festivaalit

Deauvillen yhdysvaltalaisen elokuvan festivaalit (, ) on yhdysvaltalaiselle elokuvalle omistettu ranskalainen elokuvafestivaali, joka järjestetään vuosittain syyskuussa Deauvillen pikkukaupungissa Normandian rannikolla. Ensimmäisen kerran festivaali järjestettiin vuonna 1975 ja sen jälkeen joka vuosi. Kilpailusarja on järjestetty vuodesta 1995 alkaen.
Maaliskuussa Deauvillessä järjestetään myös aasialaisen elokuvan festivaalit.
Mantrajooga

Mantrajooga on nimitys kaikille joogan tyyleille, joissa lausutaan jotain tiettyä ääntä tai "mantraa", joka on otettu esimerkiksi veda-kirjoituksista. Hyvin yleinen mantra on tavu ”om”.
Mantrajoogan harjoittajat voivat hakea joko henkistä oivallusta tai aineellista siunausta. Henkistä oivallusta haettaessa oivallukset voivat olla erilaisia riippuen suuntauksesta. Materiaalisemmassa mantrajoogassa voidaan hakea siunausta esimerkiksi raha-asioihin, opiskeluun tai terveyteen. Jokaisella jumalalla katsotaan olevan oma voima suoda palvojalleen jotain tiettyä asiaa. Mantrajoogaa tukee useasti jokin filosofia.
Kirtana on yksi mantrajoogan muoto. Siinä lauletaan yhdessä mantraa. Usein myös käytetään erilaisia soittimia. Hare Krishna -mantra ja moola-mantra ovat esimerkkejä mantroista, joita kirtanassa käytetään.
Länsimaissa, eritoten joogan harrastajien kesken, on tapa harjoittaa mantrajoogaa. Motivaationa saattaa kuitenkin olla vain henkinen hauskanpito, ja näin toimintaa ei harjoiteta täydessä tiedossa. Sen vuoksi tämä voitaisiin lukea epäsuorasti hindulaisuuden harjoittamiseksi.
Laurits Tuxen

Lauritz Regner Tuxen (9. joulukuuta 1853 Kööpenhamina – 21. marraskuuta 1927 Kööpenhamina) oli tanskalainen taidemaalari. Hän oli toinen kahdesta merkittävästä maansa naturalismin alkuunpanijoista (toinen oli P. S. Krøyer). Hän opiskeli L. Bonnatin opetuksessa. Vuosina 1909–1916 hän oli Kööpenhaminan taideakatemian professorina. Hänen maalauksiensa aiheet liittyvät ensisijaisesti rannikkoon ja kalastajain elämään. Tuxen oli kuitenkin lisäksi yksi ajan tärkeimmistä kuninkaallisaiheisten teosten taidemaalareista. Tuxen teki vuonna 1883 kattomaalauksia Frederiksborgin linnaan. Tuxenin muistelmateos ilmestyi 1928.
Pocho Aztlan

Pocho Aztlan on meksikolaisen death metal -yhtye Brujerian neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 16. syyskuuta 2016 levymerkillä Nuclear Blast. Se on yhtyeen ensimmäinen sitten kuudentoista vuoden takaisen "Brujerizmon" (2000), sekä ensimmäinen jolla soittavat El Cynico, El Sangron, Hongo Jr. sekä Cuernito.
Kappaleesta ”Plata o plomo” kuvattiin musiikkivideo.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Kaaoszinen Pasi Huttunen antoi albumille arvosanan 9–/10, ja sanoi sen huokuvan intohimoa death metalia kohtaan sekä kappaleiden olevan laadukkaita, toisaalta jokseenkin vaihtelevan tasoisia esityksiä. Metal Injectionin arvioija piti erinomaisesti tuotettua albumia hyvänä lisänä sen julkaisuhistoriaan, ja sanoi sen olevan tutun ja turvallisen kuuloista julkaisujen välisestä tauosta huolimatta. Blabbermouthin arvostelija sanoi albumin olevan yksi vuoden ilkeimmistä, äänekkäimmistä ja myrkyllisimmistä julkaisuista. Imperiumin Serpent antoi albumille kahdeksan tähteä kymmenestä. Hän sanoi laulajan ulosannin olevan epätavallinen ja kiehtova, ja sanoi sen sävellysten ja kielivalinnan olevan onnistuneita.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Hongo sekä sanoittanut Juan Brujo, ellei toisin mainittu.
Orman oppivuodet

Orman oppivuodet on Jukka Orman kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 15. huhtikuuta 2016 levymerkillä TUM Records. Hän valmisteli levyä 24 vuotta. Orma on säveltänyt kaikki kappaleet sekä sanoittanut ne kolmea lukuun ottamatta.
Albumi on temaattisesti tunnustuksellinen teos taiteilijan vuosikymmeniä jatkuneesta päihteiden käytöstä. Orma on omistanut sen vaimolleen, kirjailija Anja Snellmanille, joka oli avaintekijä päihteiden jättämisessä vuonna 2005. Albumin takakannessa lukee: ”Omistettu Anjalle. Sä pelastit mut, olen sulle elämäni velkaa.”
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. "Soundin" Jussi Niemi antoi albumille neljä tähteä viidestä. Hän kuvaili Orman repertuaaria laajaksi kappaleiden kokoamiseen kestäneen ajan vuoksi, mutta sanoi kokonaisuuden pysyvän kasassa. Hän sanoi myös useiden kappaleiden olevan ”pilvenkatkuisia” ja psykedeelisiä, viitaten Orman nuoruusaikojen päihteiden käyttöön. Myös "Savon Sanomien" Rauli Karjalainen sanoi albumin olevan värikäs paletti, ja kehui Ormaa yhdeksi Suomen persoonallisimmista kitaristeista. Albumin heikkoutena hän piti Orman haluttomuutta karsia kappaleita. "Helsingin Sanomien" arvostelija piti albumin musiikillisesti rikkaasta äänimaisemasta, ja sanoi Orman kykenevän käsittelemään irtiottoa päihteistä älykkäästi ja huumorin keinoin, sekä sanoi hänen ansainneen ”uuden loppututkinnon”.
Virgil Thomson

Virgil Garnett Thomson (25. marraskuuta 1896 Kansas City, Missouri – 30. syyskuuta 1989 New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja musiikkikriitikko. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluvat kaksi Gertrude Steinin librettoihin sävellettyä oopperaa, "Four Saints in Three Acts" (1934) ja "The Mother of Us All" (1947). Musiikistaan Robert J. Flahertyn dokumenttielokuvaan "Viidakon villipeto" (Louisiana Story, 1948) Thomson sai Pulitzer-palkinnon, jota ei ole koskaan muulloin myönnetty elokuvamusiikista.
Elämä ja ura.
Thomson varttui Missourissa ja otti myöhemmin sävellyksiinsä vaikutteita alueen kansanmusiikista, virsistä ja tanssimusiikista. Hän otti lapsena satunnaisia pianotunteja ja opiskeli myös urkujensoittoa. 12-vuotiaana hän alkoi säestää mykkäelokuvia pianolla elokuvateattereissa ja soittaa urkuja kirkoissa. 1910-luvun lopulla hän pääsi mormonikirkon stipendillä opiskelemaan musiikkia itärannikon Harvardin yliopistoon, jossa hänen opettajiaan olivat Archibald T. Davison ja Edward Burlingame Hill. Thomson tutki erityisesti Erik Satien musiikkia, joka vaikutti vahvasti hänen omaankin sävelkieleensä.
Vuonna 1921 Thomson sai John Knowles Painen mukaan nimetyn stipendin Pariisiin, jossa hän opiskeli urkujensoittoa ja kontrapunktia Nadia Boulangerin johdolla. Hän alkoi raportoida Pariisin musiikkielämästä kotimaansa "Boston Transcript" -lehteen ja vaikutti näin merkittävästi muun muassa Serge Koussevitzkyn nimittämiseen Bostonin sinfoniaorkesterin musiikilliseksi johtajaksi 1924. Samoihin aikoihin Thomson palasi pariksi vuodeksi Yhdysvaltoihin hoitaakseen bachelor-tutkintonsa Harvardissa loppuun ja toimiakseen Bostonin King’s Chapel -kirkon urkurina. Hän palasi Pariisiin ja aloitti oopperayhteistyön Gertrude Steinin kanssa. Thomsonista tuli merkittävä henkilö 1920- ja 1930-luvun Pariisin kansainvälisissä kulttuuripiireissä.
Vuonna 1940 Virgil Thomson muutti takaisin Yhdysvaltoihin, jossa hänet nimitettiin "New York Herald Tribune" -sanomalehden musiikkikriitikoksi. Hän asettui asumaan taiteilijoiden suosiman Hotel Chelsean suureen huoneistoon, jossa järjestetyistä päivällisjuhlista tuli New Yorkin kulttuuripiirien suosimia. Hän muodosti tiiviin yhteistyön säveltäjien Leonard Bernstein, Aaron Copland, Ned Rorem ja Paul Bowles kanssa; miehiä yhdisti samanlaisten musiikki-ihanteiden lisäksi homoseksuaalisuus.
Palkintoja ja tunnustuksia.
Pulitzer-palkinnon lisäksi Virgil Thomson sai urastaan muun muassa National Medal of Arts -palkinnon 1988, American Academy and Institute of Arts and Letters -kultamitalin, Kennedy Center Honors -palkinnon 1983, Brandeis-palkinnon sekä National Book Circlen ja National Music Councilin palkinnot. Hänet nimitettiin 20 kertaa kunniatohtoriksi.
Venäjän duuman vaalit 2016

Venäjän duuman vaalit 2016 pidettiin 18. syyskuuta 2016. Ne oli siirretty aikaisemmaksi perinteisestä vaalipäivästä 4. joulukuuta. 450-paikkaiseen duumaan valittiin 343 edustajaa Yhtenäisen Venäjän listoilta (54,20 %), 42 kommunistisesta puolueesta (13,34 %), 39 liberaalidemokraateista (13,14 %), 23 Oikeudenmukainen Venäjä -puolueesta (6,22 %), ja kolme edustajaa muista puolueista. Äänestysprosentti oli 47,9 %.
Vaaleihin osallistui kaikkiaan 14 puolueen ehdokkaita. Vaalitarkkailijoina toimineet ETYJin edustajat sanoivat kuitenkin että todellista pluralismia ei ollut. Valtapuolueen asema on niin dominoiva, että pienpuolueilla ei ole paljoa tilaa toimia. Yksikään pienistä puolueista ei päässyt edes lähelle viiden prosentin äänikynnystä.
Tarkkailijoiden mukaan vaalivilppiä esiintyi, mutta selvästi vähemmän kuin vuonna 2011.
Telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut 1958

Vuoden 1958 järjestyksessään 14. telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut käytiin Neuvostoliiton pääkaupungissa Moskovassa 6.–10. heinäkuuta. 
Kisoihin osallistui 108 mies- ja 88 naisvoimistelijaa 22 maasta.