tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Samuli Harima

Samuli Albert Harima (vuoteen 1936 Hohenthal, 4. syyskuuta 1879 Veteli – 2. toukokuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos ja talouselämän vaikuttaja, jonka kauppiasura alkoi Keski-Pohjanmaan Osuuskaupan piiristä ja ulottui kansainväliseen kauppakamaritoimintaan.
Samuli Hariman vanhemmat olivat suntio, kirjuri ja maanmittari Juho August Hohenthal ja lukkarintytär Maria Jokelin. Samuli oli kuudesta aikuisikään selviytyneestä pojasta vanhin. Hän avusti jo nuorena isäänsä tämän tehtävissä eri puolilla pitäjää ja tunsi jo kiinnostusta kaupankäyntiin. Hän pääsi Tampereen kauppaoppilaitokseen, josta valmistui vuonna 1900.
1900-luvun alussa hän oli perustamassa Keski-Pohjanmaan Osuuskauppaa Kokkolassa ja siirtyi sieltä Vaasaan tukkuliike Oy Laurell &amp; Lahtinen Ab:n toimitusjohtajaksi 1909. Vuonna 1918 hän siirtyi Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy:n johtotehtäviin Helsinkiin ja teki 1920-luvun alussa pitkän liikematkan Brasiliaan, Uruguayhin ja Argentiinaan.
Varsinaisen elämäntyönsä Samuli Harima teki tukkuliike Talous-Osakekaupan pääosakkaana ja johtajana 1922–1943 sekä johtokunnan puheenjohtajana kuolemaansa 1962 saakka. Samuli Harima oli perustamassa Suomen Tukkukauppiaiden liittoa, jonka puheenjohtajana toimi vuoteen 1946. Harima oli Pohjoismaiden tukkukauppiasliittojen keskusneuvoston puheenjohtaja parikymmentä vuotta sekä jäsen Kansainvälisen tukkukauppiasliittojen keskusneuvostossa. Hän oli myös Suomalais-neuvostoliittolaisen kauppakamarin pitkäaikainen puheenjohtaja sen perustamisesta 1946 lähtien. Muista luottamustehtävistä mainittakoon Aero Oy, Kansallis-Osake-Pankki, Vakuutusosakeyhtiö Pohjola, Uusi Suomi, Liikesivistysrahasto, Suomen Ilmapuolustusliitto ja Suomen Höyrylaiva Oy. Kauppaneuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1924. Vuosina 1932–1935 hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.
Samuli Hariman puoliso vuodesta 1907 oli Anna Matilda o.s. Björklund. Heidän kahdesta lapsestaan Jorma Harima (1908–1963) toimi isänsä tavoin Talous-Osakekaupan johdossa. Samuli Hariman tytär oli taidemaalari Ilona Harima.
Stefanie Moser

Stefanie Moser (s. 23. huhtikuuta 1988) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa WSV Reith im Alpbachtal -seuraa.
Vuoden 2008 nuorten MM-kilpailuissa Formigalissa Moser saavutti pronssia supersuurpujottelussa.
Moser kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Altenmarkt-Zauchenseen superalppiyhdistetyssä tammikuussa 2007 sijoittuen 17:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Garmisch-Partenkirchenin supersuurpujottelussa helmikuussa 2012 oltuaan yhdeksäs. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa viidenneksi Lake Louisen syöksylaskussa marraskuussa 2012.
Antennimonnit

Antennimonnit (Pimelodidae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan luonnonvaraisina makeista vesistä Keski- ja Etelä-Amerikasta. Useita antennimonnilajeja pidetään myös akvaariokaloina.
Lajit ja anatomia.
Antennimonnien heimoon kuuluu 29 sukua ja noin 93 lajia. Heimon taksonomia on muuttunut aikaisemmasta ja useat lajit, jotka aiemmin katsottiin kuuluvaksi tähän heimoon ovat sittemmin siirretty joko pimeloiden (Heptapteridae) tai mehiläismonnien heimoon.
Antennimonnilajit vaihtelevat kooltaan huomattavasti, tyypillisimmin ne ovat noin 20–80 cm pitkiä. Pienimmät lajit ovat vain muutamia senttimetrejä pitkiä, kun suurin laji jättilapamonni ("Brachyplatystoma filamentosum") voi saavuttaa jopa 3 metrin pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat usein litteähkö pää, kuonon 3 pitkää viiksisäieparia, jotka voivat olla jopa pidempiä kuin kalan ruumis, hyvin kookas rasvaevä, voimakkaasti haarautunut pyrstöevä ja suomuton iho. Suurin osa antennimonneista on pohjaväriltään harmaita, ruskeita tai mustia ja ruumiissa voi olla vaaleampia tai tummempia pilkkuja, läikkiä tai juovia.
Levinneisyys ja elintavat.
Antennimonnilajeja tavataan Meksikosta Etelä-Amerikkaan. Ne elävät järvissä sekä voimakkaastikin virtaavissa kirkas- tai tummavetisissä joissa ja puroissa. Eniten heimon lajeja esiintyy Amazonian alueella. Heimon suurimmat lajit saalistavat ravinnokseen pienempiä kaloja, kun pienemmät lajit syövät eläinplanktonia, äyriäisiä, vesihyönteisiä tai hedelmiä. Eräät lajit kuten kultalapamonni ("Brachyplatystoma flavicans") ja hopealapamonni ("B. vaillanti") ja "Pseudoplatystoma"-suvun lajit ovat Etelä-Amerikassa kaupallisestikin merkittäviä ruokakaloja. Akvaarioissa ovat suosittuja muun muassa "Pimelodus"- ja "Sorubim"-sukujen lajit sekä panssaripäämonni ("Phractocephalus hemioliopterus") ja seepralapamonni ("Merodontotus tigrinus").
Ala-Kintaus

Ala-Kintaus on Jämsän reittiin kuuluva pienehkö järvi Kintauden kylässä Petäjävedellä Keski-Suomessa. Se on karu ja lievästi humuspitoinen järvi, johon on istutettu kuhaa, järvitaimenta, kirjolohta, siikaa, planktonsiikaa, järvisiikaa ja muikkua. Kalastukselle ei ole haettu erillisiä rajoitteita Järven vedenkorkeutta säännöstellään Koskensaaren Oy:n patojen avulla. Yläjuoksulla oleva Ylä-Kintaus laskee vetensä Välijokea myöten Ala-Kintauteen, josta ne laskevat edelleen Huhtiaan ja Karikkoselkään ja lopulta Jämsän kautta Päijänteeseen. Ala-Kintauden kolme suurinta saarta ovat Räihänsaari, Ellilänsaari ja Kuoliosaari.
Jämsän reitin Kintauden haara, suluissa korkeus metreinä merenpinnan yläpuolella:
Ylä-Kintaus (154,5) → Ala-Kintaus (154,4) → Kipponen (151,3) → Rautajalka (128,1) → Huhtia-Pyhäjärvi (127,8) → Könkköjoki → Könkönkoski → Pitkäkoski → Karikkokoski → Myllykoski → Sahakoski → Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1).
Julius Hartman

Karl Julius Hartman (14. huhtikuuta 1861 Kristiinankaupunki – 11. huhtikuuta 1936 Turku) oli suomalainen historioitsija, lyseon lehtori ja vakuutusjohtaja. 
Hartmanin vanhemmat olivat kontrollööri Gustaf Fredrik Hartman ja Anna Lovisa Björker. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan ruotsalaisesta lyseosta 1879 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1882, filosofian maisteriksi 1886 sekä filosofian lisensiaatiksi 1888. Hartman sai professorin arvon 1930. 
Hartman oli Turussa kansakoulunopettajana 1892–1902, Turun ruotsalaisen lyseon historian, maantiedon ja ruotsin kielen lehtorina vuodesta 1892, vakuutusyhtiö Sammon toimitusjohtajana 1908–1926, Suomen merimiesten tapahturmavakuutuslaitoksen toimitusjohtajana 1904–1927 ja vakuutusyhtiö Verdandin (nyk. Veritas Eläkevakuutus) toimitusjohtajana vuodesta 1905.
Julius Hartman oli naimisissa vuodesta 1888 Aina Sofia Hjeltin kanssa. 
Julkaisuja.
Nimellä "K. J. Hartman":
Sinistra Ecologia Libertà

Sinistra Ecologia Libertà (SEL) on italialainen syksyllä 2009 perustettu vasemmistolainen puolue. Puolueen johtaja on Nichi Vendola.
Vuoden 2013 parlamenttivaaleissa puolue oli mukana koalitiossa Demokraattisen puolueen kanssa.
Ueli Schnider

Ueli Schnider (s. 29. maaliskuuta 1990) on sveitsiläinen maastohiihtäjä, joka edustaa seuratasolla Gardes Frontiere -seuraa. Schnider on erikoistunut sprintteihin. 
Schnider osallistui ensimmäistä kertaa maastohiihdon maailmancupiin joulukuussa 2010 Davosissa ollen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 68:s. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Schnider saavutti tammikuussa 2013 ollen Liberecin sprintissä 23:s. Schniderin paras maailmancup-sijoitus on 13. sija Drammenin perinteisen sprintissä maaliskuussa 2015.
Schnider osallistui myös vuoden 2013 MM-kisoihin Val di Fiemmessä ollen ainoalla matkallaan, perinteisen sprintissä 47:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli perinteisen hiihtotavan sprintissä kahdeksas.
2C-TFM

2C-TFM (2C-CF3) on psykedeelinen fenetyyliamiini joka kuuluu 2C-ryhmään. Se syntetisoitiin ensimmäisen kerran David E. Nicholsin laboratoriossa.
2C-TFM:n psykoaktiiviseksi annokseksi on raportoitu 3–5 mg. Aineesta on hyvin vähän tietoa olemassa, eikä sen myrkyllisyydestä ole tietoa, mutta sen psykedeelisten vaikutusten on raportoitu kestävän 8–16 tuntia.
2C-TFM on luokiteltu Suomessa kuluttajamarkkinoilta kielletyksi psykoaktiiviseksi aineeksi.
2C-T

2C-T on psykedeelinen ja hallusinogeeninen fenetyyliamiini 2C-ryhmästä. Jotkut käyttävät sitä enteogeenina. Sillä on samankaltaisuuksia rakenteessa ja farmakologisissa ominaisuuksissa meskaliiniin ja 2C-T-2:een verrattuna.
Sen kehittivät ja sitä tutkivat David E. Nicholas ja Alexander Shulgin yhteistyössä.
2C-T alkaa vaikuttamaan noin 75–150 mg annoksilla, ja sen vaikutuksia on kuvailtu samankaltaisiksi meskaliinin ja MDMA:n kanssa, ja vaikutukset voivat kestää jopa 6 tuntia.
2C-T:n myrkyllisyyttä ei ole juurikaan dokumentoitu, mutta se on huomattavasti vähemmän voimakas kuin sille sukua olevat aineet, kuten esimerkiksi 2C-T-7. Oletettavasti sillä on samankaltainen myrkyllisyys verrattuna muihin 2C-T-ryhmän päihteisiin, jos sitä otetaan suurempia annoksia.
Spartacuksen poika

Spartacuksen poika (, suomeksi myös Rooman kotkat) on vuonna 1962 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Historia-aiheista peplumia edustavan filmin on ohjannut Sergio Corbucci. Sen pääosaa näyttelee yhdysvaltalainen kehonrakentaja Steve Reeves.
Juoni.
Julius Caesar lähettää vuonna 48 eaa. nuoren kenturio Randuksen tutkimaan konsuli Crassuksen toimia. Matkalla Randuksen laiva ajautuu karille, hänet vangitaan ja myydään orjaksi. Randuksen johtamat orjat nousevat kapinaan. Amulettinsa perusteella hänet tunnistetaan kaksikymmentä vuotta sitten kuolleen kapinajohtaja Spartacuksen pojaksi. Perille päästyään Randus tapaa Crassuksen, tämän rakastajattaren Claudian ja jälkimmäisen soturiveljen Vertiuksen. Randus jatkaa isänsä työtä ja johtaa salaa orjuutetun kansan kapinaa julmaa Crassusta vastaan. Claudia paljastaa Randuksen, joka vangitaan. Orjat vapauttavat hänet ja tappavat Crassuksen. Claudia karkotetaan autiomaahan ja Vertius saa surmansa kaksinkamppailussa Randuksen kanssa. Paikalle saapuva Caesar tuomitsee Randuksen kuolemaan, mutta koko kansa vetoaa hänen puolestaan ja Caesar armahtaa hänet.
Tuotanto.
"Spartacuksen poika" on paras Stanley Kubrickin "Spartacuksen" (1960) innoittamista jäljitelmistä. Se on toimiva seikkailuelokuva, joka ei kuitenkaan nouse esikuvansa tasolle. Sergio Corbuccin ohjaus on sujuvaa, Steve Reeves on vaatettunakin karismaattinen sankari ja Gianna Maria Canale tuo elokuvaan seksuaalista jännitettä.
Eastmancolor-väreissä Cinemascope-laajakangastekniikalla toteutettu suuren budjetin filmi on kuvattu Titanuksen studioilla Roomassa ja Misr Guizehin studiossa Kairossa. Ulkokuvissa näkyvät muun muassa Gizan pyramidit ja sfinksi. Piero Piccionin musiikki on lainattu samojen tekijöiden elokuvasta "Romulus ja Remus". Yhdysvalloissa "Spartacuksen poikaa" esitettiin nimellä "The Slave" (”Orja”).
Barthold Rudolf Hast

Barthold Rudolf Hast (9. huhtikuuta 1724 Vaasa – 27. elokuuta 1784 Vaasa) oli suomalainen lääkäri, joka edisti rokotuksia erityisesti isorokkoa vastaan. 
Hastin vanhemmat olivat välskäri Herman Henrik Hast ja Anna Kristiina Råberg ja puolisot vuodesta 1751 Briitta Heleena Peldan (k. 1771) ja vuodesta 1773 Margareeta Katariina Bladh, liikemies Petter Johan Bladhin sisar. Hast tuli ylioppilaaksi Turussa 1740 ja aloitti siellä lääketieteen opinnot, joita hän täydensi Uppsalan yliopistossa 1744–1747. Hast väitteli siellä tohtoriksi 1747 ja oli ensimmäinen suomalainen, joka sai Ruotsissa lääketieteen tohtorin oppiarvon. Hän oli Etelä-Suomen lääninlääkäri asemapaikkanaan Helsinki vuoteen 1749 ja Suomen ensimmäinen piirilääkäri Vaasassa vuoteen 1783. Hast hankki apteekin 1760 ja 1762 Vaasaan ja Ouluun ja otatti mainituissa kaupungeissa käyttöön terveyslähteet 1750 ja 1760. Vaasaan hän myös perusti sairaalan, jonka toimintaa hän johti 1768–1777. Hänen ansiostaan Pohjanmaalla aloitettiin rokottaminen. Oman kertomansa mukaan Hast rokotti 1768–1784 yhteensä 15 848 lasta. Hänelle myönnettiin asessorin arvonimi 1762.
2C-F

2C-F on vähemmän tunnettu psykedeeli 2C-ryhmästä. Sen syntetisoi ensimmäisen Alexander Shulgin, ja kirjassaan PiHKAL, hän määrittelee pienimmäksi vaikuttavaksi annokseksi 250 mg. 2-CF on ruskeahkoa öljymäistä ainetta ja sitä saa myös hydrokloridisuolana joka on jauhemaista ja valkoista.
2C-F:n farmakologisista ominaisuuksista, myrkyllisyydestä tai metaboliasta tiedetään vain hyvin vähän. 250 mg:n annoksella 2C-F aiheuttaa vähäisiä näköharhoja ja väsymystä.
Nokia 6670

Nokia 6670 on Nokian vuonna 2004 julkaistu matkapuhelin.
Ominaisuudet.
äänimuistiinpanot
Hugo Viidakkoseikkailu

Hugo Viidakkoseikkailu () on televisiopeli (ks. SMS-TV-peli). Pelistä on julkaistu versio Windowsille.
Juoni.
Peli sijoittuu kaukaiseen viidakkoon, jossa, kuten aina, Hugo yrittää pelastaa perheensä Scyllan kynsistä.
Ilkeä Skylla on kyllästynyt normaaliin elämäänsä ja kaipaa vaihtelua. Kuin tilauksesta noidan postiluukusta kolahtaa sisään matkaesite kaukaisesta Tulivuorisaaresta ja sen viidakosta. Skylla keksii ovelan juonen: hän kaappaa jälleen Hugon perheen, mutta oman luolansa sijasta vie nämä vangiksi saaren tulivuoren huipulle. Skylla liittoutuu saaren entisen kuninkaan Don Krokon kanssa ja tekee tästä ja lukuisista tyhmistä apinoista orjansa. Hugo on palaamassa kävelyltä kotiinsa. Kun perhe ei ole paikalla heräävät epäilykset Skyllasta. Hugo menee Skyllan luolalle, mutta se on tyhjä. Pöydällä lojuu kuitenkin matkaesite. Hugo tajuaa tapahtuneen ja matkaa heti lentokoneellaan viidakkoon. Skylla on kuitenkin varautunut ja ampuu Hugon alas ananaskranaatilla. Hugon pudottua hän tapaa kaksi uutta ystävää: Fernando-tukaanin ja Janne-apinan. Yhdessä ystävät ryhtyvät taistoon Skyllaa vastaan.
Viidakkoseikkailun loppukohtaus.
Jokaisen Viidakkoseikkailun pelin lopuksi tulee loppukohtaus, jossa Hugon täytyy yrittää vapauttaa Hugolina ja lapset. Viidakkoseikkailun loppukohtauksessa pitää valita oikea kahva. Jos valitsee oikein Hugo vapauttaa perheen, mutta jos valitsee väärin niin Hugo lennätetään pois tulivuorelta.
Ylä-Kintaus (järvi)

Ylä-Kintaus on Jämsän reitin latvavesiin kuuluva, puhdas mutta lievästi rehevä järvi Petäjävedellä. Se on suosittu mökkijärvi, koska se on lähellä Jyväskylää ja sen monet pienet lahdelmat tarjoavat suojaisia paikkoja lomailijoille. Vesistöön on istutettu kuhaa, siikaa, planktonsiikaa, peledsiikaa ja muikkua. Ylä-Kintaus muodostaa yhteisen vesialueen Ala-Kintauden kanssa.
Jämsän reitin Kintauden haara, suluissa korkeus metreinä merenpinnan yläpuolella:
Ylä-Kintaus (154,5) → Ala-Kintaus (154,4) → Kipponen (151,3) → Rautajalka (128,1) → Huhtia-Pyhäjärvi (127,8) → Könkköjoki → Könkönkoski → Pitkäkoski → Karikkokoski → Myllykoski → Sahakoski → Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1).
Amelia (Italia)

Amelia on kunta Ternin maakunnassa Umbrian hallintoalueella Keski-Italiassa. Kaupungissa on noin 12 000 asukasta.
Kaupungin ympärille rakennettu etruskiaikainen muuri on kaupungin tärkeimpiä nähtävyyksiä.
Berndt Johan Hastfer

Berndt Johan Hastfer (2. toukokuuta 1737 Taivassalo – 1809 Valko-Venäjä) oli suomalainen eversti, ruukinpatruuna ja tilanomistaja. Hän järjesti kuningas Kustaa III:n toimeksiannosta alkusyynä olleen valehyökkäyksen Puumalassa, mutta hakeutui sitten yhteistyöhön Anjalan liiton miesten kanssa ja joutui tuomituksi maankavalluksesta.
Elämä.
Hastfehrin vanhemmat olivat vapaaherra ja Porin läänin jalkaväkirykmentin eversti Johan Hastfer (k. 1769) sekä Margareta Elisabeth Stackelberg, jonka isä oli sotamarsalkka B. O. Stackelberg. Hastferin suku oli baltiansaksalaista alkuperää. Hastfer pääsi ylioppilaaksi Turussa 1748, ja jonkin aikaa yliopistossa opiskeltuaan hän siirtyi sotilasuralle. Hänestä tuli Jämtlandin rakuunarykmentin kersantti ja vänrikki 1753 sekä luutnantti 1754. Hastferista tuli Deux Ponts -rykmentin kapteeni Ranskassa 1757 sekä Porin läänin jalkaväkirykmentin luutnantti 1760 ja kapteeni 1762. Hän oli Jämtlandin rakuunarykmentissä majurina vuodesta 1763 ja everstiluutnanttina vuodesta 1774. Hastfer siirtyi sitten 1774 Turun läänin jalkaväkirykmenttiin, jossa hänestä tuli eversti 1777. Hänet nimitettiin vuonna 1781 Savon prikaatin komentajaksi.
Hastfehr perusti vuonna 1771 Leineperin (Fredriksforsin) ruukin Kullaalle rakennettuaan sinne kaksi vasarapajaa. Vuonna 1781 hän perusti parin kilometrin päähän Fredriksbergin ruukin. Hastfer oli valtiopäivämiehenä kahteen otteeseen, 1765–1766 ja 1769–1770.
Hastfer oli Kustaa III:n uskottu ja hän järjesti aiheuttaneen provokaation, kun muutamat Hastfehrin venäläisiksi sotilaiksi pukemat savolaiset talonpojat tekivät hyökkäyksen rajan yli Suomen puolelle Puumalan Vuolteensalmella. Hastfehr ilmoitti tästä raportissaan, ja kuningas Kustaa III sai hyökkäyksestä aiheen sodan julistamiseen Venäjälle. Sodan alettua Hastfer ryhtyi 2. heinäkuuta 1788 piirittämään Venäjälle kuulunutta Olavinlinnaa, mutta oli sitten yhteydessä Anjalan liittoon kuuluneiden Ladaun, Ramsayn ja Glasenstjernan kanssa ja perääntyi 20. elokuuta Savonlinnan edustalta. Sitten Hastfer aloitti neuvottelut venäläisten ja venäläisten puolelle siirtyneen Georg Magnus Sprengtportenin kanssa ja ilmoitti haluavansa edistää Suomen itsenäistymistä Ruotsin vallasta. Hän menetti komentajanvirkansa, ja hänet tuomittiin 19. huhtikuuta 1790 kuolemaan maankavaltajana. Kuningas Kustaa III armahti kuitenkin Hastfehrin. Armahduksen syynä lienee ollut se, että Hastfehr oli järjestänyt sodan aloittaneen valehyökkäyksen kuninkaan antamien salaisten ohjeiden perusteella.
Armahduksen jälkeen Hastfehr oleskeli ensin sukulaistensa luona Skånessa, kunnes siirtyi vuonna 1791 ulkomaille. Hän asui Kööpenhaminassa, Lontoossa, Hampurissa ja viimeksi Venäjällä. Venäjällä Hastfehr nimitettiin prikaatinkenraaliksi. Hän kuoli 1809 Valko-Venäjällä.
Puoliso.
Hastfer oli naimisissa vuodesta 1765 Fredrika Brigitta Bonden (k. 1814) kanssa, jonka isä oli Uppsalan yliopiston kansleri, valtaneuvos, kreivi Gustaf Bonde.
Kreivi Robert Wilhelm de Geer oli Hastferin vävy.
Lugnano in Teverina

Lugnano in Teverina on kunta Ternin maakunnassa Umbrian hallintoalueella Keski-Italiassa. Kunnassa on noin 1 500 vakinaista asukasta.
Kunnan nähtävyyksiä on puhdaslinjainen romaanisen tyylin Santa Maria Assuntan kirkko.
Hans Hausen

Hans Magnus Hausen (12. elokuuta 1884 Helsinki – 16. kesäkuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen geologi.
Hausen pääsi ylioppilaaksi 1904 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1909 ja filosofian lisensiaatiksi 1914. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1913 ja toimi valtiongeologina Argentiinassa 1914–1917. Vuosina 1927–1951 hän oli Åbo Akademin geologian professori. Hän teki tutkimusmatkoja eri puolille maailmaa ja eläkkeelle jäätyään hän asettui Espanjaan ja tutki siellä Kanariansaarten geologiaa. Hän kirjoitti kansantajuisia ja tieteellisiä teoksia ja Suomen mineralogian historian vuosilta 1828–1918 "History of geology and mineralogy in Finland 1828–1918" (1968).
Hausenin vanhemmt olivat historioitsija, valtionarkistonhoitaja Reinhold Hausen ja Anna Julia Reinholdina Böning. Hän oli naimisissa vuodesta 1927 Margit Svea Grandellin kanssa. Heidän tyttärensä oli taidehistorioitsija Marika Hausen
Virkki-käsityömuseo

Virkki-käsityömuseo on Tyyne-Kerttu Virkin 1977 perustama käsityön säätiöpohjainen erikoismuseo, jota ylläpitää vuonna 1978 perustettu samanniminen säätiö. Tyyne-Kerttu Virkki -säätiön tehtävänä on ylläpitää museon toimintaa sekä vaalia kansallista käsityö- ja perinnekulttuuria.
Virkki-käsityömuseon noin 3000:n objektin kokoelma koostuu pääosin käsityö- ja kotiteollisuustuotteista sekä käsityön työvälineistä. Kokoelma painottuu Karjalan alueelta kerättyihin tekstiileihin, ja sen perustan muodostaa Tyyne-Kerttu Virkin itse keräämä esinekokoelma Aunuksesta. Kokoelmaan kuuluu myös ulkomaista käsityöesineistöä mm. Virosta, Meksikosta ja Kyprokselta.
Museo toimi alkuvuosinaan 1977-1995 perustajansa Tyyne-Kerttu Virkin kotitalon kellarikerroksessa Helsingin Taivallahdessa osoitteessa Merikannontie 3. Vuonna 1995 museokokoelmat siirrettiin Karjala-talolle Käpylään, jossa aktiivista museo- ja näyttelytoimintaa harjoitettiin vuoteen 2010 saakka. Vuonna 2010 museokokoelmat liitettiin osaksi Jyväskylässä toimivan Suomen käsityön museon kokoelmia, jossa ne muodostavat oman samannimisen erilliskokoelman. Museokokoelman digitaalinen tietokanta, kirjasto ja arkisto sekä Virkin kotimuseo toimivat edelleen Virkki-säätiön alaisuudessa . 
Tyyne-Kerttu Virkin Merikannontien kotimuseo avattiin yleisölle 29. syyskuuta 2004, josta asti tämä 1950-1960-lukujen asuun palautettu kotimuseo on ollut avoinna yleisölle tilauksesta.
Tyyne-Kerttu Virkki -säätiö järjestää vuosittain perustajansa muistoa ja elämäntyötä vaalivia tapahtumia, näyttelyitä ja seminaareja. Vuodesta 2001 lähtien järjestetyt Tyyne-Kerttu Virkki -seminaarit ovat käsitelleet laajasti käsityökulttuuria ja -perinnettä:
Sormio

Sormio eli manuaali on useissa kosketinsoittimissa sormin soittamiseen käytettävän koskettimiston nimitys. Yksi sormio on yksi rivi koskettimia, joka tavallisesti (mutta ei välttämättä aina) kattaa soittimen äänialan alimmasta ylimpään sävelkorkeuteen. Sormioita voi soittimessa olla yksi tai useampia. Sormio-nimitystä käytetään yleensä vain silloin, kun soittimessa on myös jalkio tai jalkio puuttuu, mutta sormioita on kaksi tai useampia. Usean sormion tapauksessa eri sormioilla yleensä soitetaan soittimen eri äänikertoja.
Yleistä sormioista.
Sormio tai useampia on mm. uruissa, cembalossa, sähköuruissa ja urkuharmonissa sekä joissain vanhemmissa, harvinaisemmissa kosketinsoittimissa. Pianon koskettimistoa ei yleensä sanota sormioksi, koska pianossa koskettimistoja on vain yksi eikä jalkiota tavallisesti ole (joskin joissain pianoissa jalkiota on käytetty).
Tavanomaisimmassa sormion tyypissä kromaattisen sävelasteikon sävelet c, d, e, f, g, a ja h ovat valkoisia koskettimia (isot koskettimet), sävelet cis/des, dis/es, fis/ges, gis/as ja ais/b mustia koskettimia (pienet koskettimet). Erityisesti uruissa ja cembaloissa värit ovat joskus päinvastaiset. 
Sormio on yleensä mekaanisessa, mutta joissain soittimissa sähköisessä tai pneumaattisessa yhteydessä soittimen soivan osan (kieli, pilli jne.) soimisen aikaansaavaan osaan. Esimerkiksi uruissa koskettimen painallus avaa erilaisista vivuista ja tangoista muodostuvan mekanismin tai ilmaputken tai sähkön välityksellä urkupilliin johtavan paineilmaventtiilin.
Jalkio

Jalkio eli pedaali on useissa kosketinsoittimissa jaloin soittamiseen käytettävän koskettimiston nimitys. Jalkio on rivi koskettimia ja kattaa tavallisesti matalan pään sävelten osan soittimen äänialasta. Kaikissa kosketinsoittimissa ei ole jalkiota, mutta jos sellainen on, niitä on vain yksi, koska useampi jalkio olisi jaloilla soittamiseen epäkäytännöllinen (toisin kuin sormio, joita voi olla useampia).
Ominaisuuksia.
Jalkio on usein (muttei välttämättä aina) mm. uruissa ja sähköuruissa, joskus myös cembalossa. Myös pianosta on joskus tehty jalkiollisia versioita, jotka kuitenkin ovat jääneet lähinnä kuriositeeteiksi. Jalkiolliselle pianolle musiikkia on säveltänyt erityisesti Charles-Valentin Alkan. Tavanomaisia pianon kaiku- ja muita pedaaleja ei kutsuta jalkioksi.
Jalkio on useimmiten valmistettu puusta, ja sekä kromaattisen sävelasteikon sävelet c, d, e, f, g, a ja h että sävelet cis/des, dis/es, fis/ges, gis/as ja ais/b ovat puunvärisiä koskettimia. Jälkimmäiset voivat olla myös pianokoskettimiston tapaan mustiksi tai tummiksi värjättyjä tai esimerkiksi valmistettu tummemmasta puulajista. 
Jalkio on yleensä mekaanisessa, mutta joissain soittimissa sähköisessä tai pneumaattisessa yhteydessä soittimen soivan osan (kieli, pilli jne.) soimisen aikaansaavaan osaan. Esimerkiksi uruissa jalkiokoskettimen painallus avaa urkupilliin johtavan paineilmaventtiilin.
Jalkiomalleja.
Jalkioiden muoto vaihtelee maittain, urkurakentajittain, aikakausittain ja tapauskohtaisesti mieltymyksen mukaan. Jalkio voi olla ylhäältä katsottuna suora, jolloin jalkiokoskettimet ovat keskenään yhdensuuntaisia, tai säteittäinen, jolloin koskettimet ovat viuhkamaisesti eli soittopöydän puoleisesta päästään ulompana toisistaan kuin toisesta päästään. Jalkio voi olla lattiatasosta katsoen tasainen, jolloin keskimmäisestä koskettimesta vasemmalle ja oikealle mentäessä koskettimet ovat samalla korkeudella, tai kovera, jolloin keskimmäisestä koskettimesta vasemmalle ja oikealle koskettimet nousevat korkeammalle. Jalkio voi myös olla mikä tahansa edellä mainittujen yhdistelmistä, kuten yhdensuuntainen ja tasainen, yhdensuuntainen ja kovera, säteittäinen ja tasainen tai säteittäinen ja kovera.
"Liitejalkio" on jalkiokoskettimisto, jolla ei ole omia urkupillejä, vaan se on yhdistetty sormion alimpiin koskettimiin. Liitejalkiota käytetään joissakin positiiveissa.
Paavo Arni

Kaarle Paavo Armas Arni (vuoteen 1933 "Forsström", 20. huhtikuuta 1905 Viipuri – 28. toukokuuta 1969 Helsinki) oli yli-insinööri ja Yleisradion teknillinen johtaja. 
Työura ja henkilöhistoria.
Arni oli radio- ja televisiotoiminnan studiotekniikan uranuurtaja Suomessa, mutta myös akustiikan erikoisasiantuntija ja akustiikan alan edistäjä Suomessa. Hän suunnitteli useita akustisia tiloja, kuten Turun konserttitalon salin akustiikan, joka oli Suomen ensimmäinen konserttitarkoituksiin rakennettu sali, sekä Helsingin kauppakorkeakoulun päärakennuksen, Helsingin Kulttuuritalon ja Lahden konserttitalon akustiikat. 
Arnin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Emil Forsström ja Fanny Kyander. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1924 ja valmistui sähkötekniikan alalta diplomi-insinööriksi 1930. Arni toimi Yleisradiossa radioteknikkona 1931–1934, studiopäällikkönä vuodesta 1934, yli-insinöörinä vuodesta 1952 ja teknillisenä johtajana vuosina 1964–1969. Vuonna 1952 hän oli myös Yleisradion olympiaosaston päällikkö. Arni oli meluntorjuntakomitean sihteeri vuodesta 1945 ja myöhemmin komitean puheenjohtaja. Hän myös opetti akustiikkaa useita vuosia Teknillisessä korkeakoulussa.
Paavo Arni oli naimisissa 1934–1949 radiotoimittaja Vuokko Arnin o.s. Knuutila kanssa. Avioeron jälkeen hän meni naimisiin 1949 Maire Harlinin kanssa.
Liian suuri suu

Liian suuri suu on suomalaisen Kadotetut-yhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1985. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Ahti Pelttari sekä sovittanut Kadotetut.
Olemme kaikki syyllisiä

Olemme kaikki syyllisiä on Aarne Tarkaksen ohjaama elokuva vuodelta 1954. Käsikirjoituksen on tehnyt Tarkas Onni Hallan romaanin "Oudot virrat" (1949) pohjalta. 
Tarkas on saanut elokuvaan vaikutteita ranskalaisen ohjaajan André Cayatten ohjauksesta "Hiipivät askeleet", jonka alkuperäisnimi "Nous sommes tous les assassins" on suomeksi 'Olemme kaikki murhaajia'. Tarina saa alkunsa, kun Helsingin Kaivopuistosta löytyy nuoren naisen ruumis. Pian paljastuu tekijä, ja seuraa oikeuskäsittely.
Arviot.
Aikalaisarvioijat näkivät elokuvassa niin onnistuneita puolia kuin heikkouksiakin. Käsikirjoitusta pidettiin toisaalta rohkeaotteisena mutta toisaalta kysyttiin, mistä Tarkas oikein syyttää yhteiskuntaa. Myös ohjauksessa nähdtiin nuorta ja rohkeaa yrittämisenhalua, mutta toiselta puolelta havaittiin, että Tarkas toistaa entisiä puutteitaan. Kuvaus sai yleisesti kiitosta
Mark Rummukainen

Mark Rummukainen (s. 19. helmikuuta 1982 Canberra, Australia) on australialainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa AIHL-joukkue Canberra Knightsissa. Isokokoinen Rummukainen laukoo oikealta. Hänen isänsä on lähtöisin Suomesta.
Ura.
Seuraura.
Rummukainen pelasi AIHL-liigaa Canberra Knightsin mukana ensimmäisen kerran vuonna 2000. Kaudella 2002–2003 Rummukainen kävi pelaamassa Suomessa II-divisioonaa vaasalaisen HC Stormin joukkueessa, mutta hän palasi siellä pelatun kauden jälkeen Knightsiin. Vuosina 2005–2007 Rummukainen pelasi Brisbane Blue Tonguesin riveissä, mutta tämän jälkeen hän palasi taas Knightsiin.
Maajoukkueura.
Rummukainen edusti Australiaa II-divisioonan MM-kilpailuissa joka vuosi vuosina 2001–2011, paitsi vuonna 2009, jolloin Australia pelasi I-divisioonassa. Hän voitti lohkokultaa vuosina 2008 ja 2011, lohkohopeaa vuosina 2005, 2007 ja 2010 sekä lohkopronssia vuosina 2001 ja 2006. Vuonna 2012 Rummukainen edusti Australiaa sarjatasoa ylempänä I-divisioonan B-lohkossa, mutta joukkue putosi kuitenkin turnauksen päätteeksi takaisin II-divisioonaan. Kahdessa viimeisimmässä MM-turnauksessa hän on toiminut Australian varakapteenina.
Rummukainen pelasi myös alle 20-vuotiaiden D-sarjan MM-kilpailuissa vuonna 2000 ja III-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2001.
Kadotetut (albumi)

Kadotetut on suomalaisen Kadotetut-yhtyeen esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1984. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Ahti Pelttari sekä sovittanut Kadotetut.
Lonely Hearts Killers

Lonely Hearts Killers ("Lonely Hearts") on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Todd Robinsonin ohjaama elokuva. Tositapahtumiin perustuva tarina kertoo 1940-luvun sarjamurhaajapariskunnasta. Elokuvan pääosissa nähdään Jared Leto, Salma Hayek, John Travolta, James Gandolfini, Laura Dern ja Scott Caan.
Zapa!

Zapa! on suomalaisen Kadotetut-yhtyeen kolmas albumi. Se julkaistiin vuonna 1987. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Ahti Pelttari sekä sovittanut Kadotetut ja Junior Simola, ellei toisin mainittu.
Lliam Webster

Lliam Webster (s. 19. helmikuuta 1986 Melbourne, Victoria, Australia) on australialainen jääkiekkoilija. Webster on pelannut pääosan urastaan AIHL-joukkue Melbourne Icessa ja on ollut neljä kautta joukkueen kapteenina. Webster on myös Australian jääkiekkomaajoukkueen kapteeni.
Ura.
Seuraura.
Webster on pelannut kotikaupungissaan Melbournessa joka kausi. Hän pelasi Melbourne Jetsin joukkueen mukana ensimmäisen kerran 15-vuotiaana vuonna 2001. Kausina 2003–2004 ja 2004–2005 Webster kävi pelaamassa myös Pohjois-Amerikassa MJHL-liigaa Selkirk Steelersissä sekä OPJHL-liigaa Aurora Tigersissä ja Thornhill Thunderbirdsissä. Hän voitti AIHL:ssä Melbourne Icen sisäisen pistepörssin vuosina 2005, 2006 ja 2008 ja 2010.
Australian ulkopuolella Webster pelasi kausina 2005–2006 ja 2006–2007 Suomessa Vaasan Sportin A-nuorissa. Hän voitti jälkimmäisen kauden päätteeksi A-nuorten I-divisioonan hopeaa. Webster voitti myös 81 minuutillaan loppusarjan jäähypörssin. Hän pelasi myös molempina Sportissa vietettyjen kausien aikana yhden Mestis-ottelun. Kaudella 2008–2009 Webster pelasi Saksan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Regionalligan EC Hannover Pferdeturm Towersissa. Australian sarja pelataan vasta kesällä, joten hän palasi kotimaahansa Melbourne Iceen Saksan kauden jälkeen ja jatkoi pelaamista Australiassa.
Vuodesta 2009 lähiten Webster on edustanut Melbourne Icea. Vuosina 2010, 2011, 2012 ja 2017 Ice voitti liigan mestaruuden. Webster toimi vuosina 2010, 2014, 2015 ja 2016 Icen kapteenina.
Maajoukkueura.
Webster edusti Australiaa II-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2010 ja 2011. Hän voitti lohkokultaa vuosina 2008 ja 2001, lohkohopeaa vuosina 2005 ja 2007 sekä lohkopronssia vuonna 2006. Webster oli vuoden 2010 turnauksessa joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 7+2=9. Vuoden 2008 turnauksessa hän jakoi viidellä osumallaan koko B-lohkon maalipörssin voiton joukkuetoverinsa Greg Oddyn kanssa. Webster pelasi myös sarjatasoa ylempänä I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2012. Hän oli jälkimmäisessä turnauksessa tehoilla 2+2=4 Australian paras pistemies. Joukkue putosi kuitenkin takaisin II-divisioonaan. Webster toimi kahdessa viimeisimmässä MM-turnauksessaan Australian varakapteenina.
Webster pelasi myös alle 20-vuotiaiden II-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2006 sekä alle 18-vuotiaiden III-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2003, jolloin hän voitti A-lohkon kultaa ja oli Australian paras pistemies tehoilla 5+4=9.
Reino Björn

Reino Viljo Einar "Rööri" Björn (3. heinäkuuta 1932 Helsinki – 22. elokuuta 2012) oli suomalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hänet tunnetaan yhtenä lajin suurimmista suomalaispersoonista.
Pelaajana Björn edusti kolmea helsinkiläisseuraa vuosina 1954–1971. Tilastollisesti parhaalla kaudellaan 1961 hän teki 9,8 pistettä ottelua kohden.
Valmentajana Björn valmensi Suomen naisten koripallomaajoukkuetta vuosina 1960–1962. Lisäksi hän valmensi menestyksekkäästi HTU:n naisjoukkuetta 1960-luvun alkupuolella ja kolmea miesten pääsarjajoukkuetta. Suomen cupin Björn voitti valmentajana kahdesti, vuosina 1970 ja 1973.
Vuonna 2000 Björn kuului Suomen yli 55-vuotiaiden miesten maailmanmestaruuden voittaneeseen maajoukkueeseen. Elantonsa hän teki yksityisyrittäjänä. Hänen perheeseensä kuului vaimo ja kolme tytärtä. Björn kuoli 80 vuoden iässä 22. elokuuta 2012.
Pelityyli ja ominaisuudet.
Björnin pallonkäsittely ei ollut kovin taitavaa, mutta hän korvasi puutteitaan kovalla yrittämisellä, minkä vuoksi yleisökin kannusti häntä usein. Joukkuetovereitaan Björn innosti "jatkuvasti" huutamalla. Björnin pelityyli oli aggressiivinen, mikä kerrytti hänelle runsaasti virheitä ja joskus jopa ulosajoja. Lehdistökin kirjoitti Björnin persoonallisista peliotteista, usein positiiviseen sävyyn. Hänestä kehittyi eräänlainen kulttihahmo.
Björn saattoi tehdä ajoittain runsaasti pisteitä, mutta ennen kaikkea hän oli hyvä puolustaja, syöttäjä ja vastustajan henkistä tasapainoa häiritsevä pelaaja, joiden ominaisuuksien vuoksi häntä pidettiin joukkueelleen tärkeänä.
Myös valmentajana Björniä pidettiin ns. tulisieluisena.
Raine Nuutinen

Raine Tauno ”Ati” Nuutinen (8. kesäkuuta 1931 Helsinki – 5. elokuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen koripalloilija.
Nuutinen pelasi Suomen pääsarjassa vuodet 1952–1965 voittaen useita Suomen mestaruuksia. Hän pelasi myös menestyksekkäästi Suomen maajoukkueessa, jossa pelasi muun muassa Helsingin kesäolympialaisissa 1952 ja viisissä Euroopan-mestaruuskilpailuissa.
Nuutinen kuoli 81 vuoden iässä 5. elokuuta 2012.
Friisilän koulu (Espoo)

Friisilän koulu on pieni alakoulu Espoon Friisilässä. Koulu sijaitsee Matinkylä-Olarin alueella ja siellä opiskelee noin 150 oppilasta. Koulun rehtorina toimii Eeva Lumiaro.
Arkkitehti Jorma Järven suunnittelema koulurakennus on valmistunut vuonna 1962 ja peruskorjattu vuonna 2002. Järvi piirsi Friisilän kouluun samantapaisia kuusikulmaisia luokkahuoneita kuin samaan aikaan suunnittelemaansa Tapiolan kouluun ja lukioon.
Manna Dey

Padmabhusan Manna Dey (; 1. toukokuuta 1919 – 24. lokakuuta 2013) oli intialainen laulaja. Hänen alkuperäinen nimensä on Probodh Chandra Dey. Hän aloitti uransa playbacklaulajana elokuvassa "Tamanna" (1943). Häntä kuullaan lisäksi esimerkiksi elokuvassa "Mashal" (1950). Manna Dey levytti yli 3 500 laulua. Hän sai lukuisia palkintoja, kuten Padma Shrin (1971), Padma Bhushanin (2005), Dadasaheb Phalke -palkinnon (2007) ja Filmfaren elämäntyöstä (2011).
Manna Dey meni vuonna 1953 naimisiin Sulochana Kumaranin kanssa. Parille syntyi lapsia.
Sanna Salmenkallio

Sanna Katariina Salmenkallio (s. 1966 Espoo) on suomalainen säveltäjä, viulisti ja äänisuunnittelija, joka on tehnyt monipuolisesti elokuva- ja konserttimusiikkia sekä sävellyksiä ja äänisuunnittelua erilaisiin näyttämöteoksiin.
Ura.
Salmenkallio opiskeli Sibelius-Akatemiassa ja on täydentänyt opintojaan Teatterikorkeakoulussa ja Kuvataideakatemiassa. Hän on säveltänyt musiikkia yli 30 elokuvaan ja kymmeniin näyttämöteoksiin. Hänen esikuviaan ovat olleet muun muassa Bernard Herrmann ja Tōru Takemitsu. Salmenkallio on toiminut muusikkona ja esiintyjänä lukuisissa teatteri-, tanssi- ja elokuvatuotannoissa. Hänet tunnetaan myös yhteisöteatteriteoksista pakolaisten ja vankien parissa. 
Sanna Salmenkallio on voittanut parhaan musiikin Jussi-palkinnon vuosina 2005 ("Melancholian 3 huonetta"), 2015 ("Eedenistä pohjoiseen"), 2019 ("Yrittäjä") ja 2021 ("Aalto").
Salmenkallio on ehdolla Jussi-palkinnon saajaksi musiikistaan Havumetsän lapset elokuvassa .
C/2011 L4

C/2011 L4 on Havaijilla sijaitsevalla Pan-STARRS-teleskoopilla 5. toukokuuta 2011 löydetty komeetta. Se näkyi maapallolle paljain silmin erottuvana kohteena keväällä 2013 jääden jälkeen aikaisimmista kirkkausarvioista, jotka povasivat kohteesta huomattavasti kirkkaampaa.
Löytöhetkellä komeetan magnitudiksi mitattiin +19,4, ja se oli 7,9 au:n etäisyydellä Auringosta eli Jupiterin ja Saturnuksen ratojen välissä. Alustavan ratalaskelman perusteella se olisi ohittanut Auringon noin 0,3 au:n etäisyydeltä, jolloin se kirkastuisi ainakin magnitudiin +2, mikäli se säilyisi ehjänä. Myöhemmin huippukirkkauden ennustetta tarkennettiin magnitudiin +1, ja komeetan ollessa 4,6 au:n etäisyydellä Auringosta sillä todettiin tiivis koma ja havainnoissa optisella R-kaistalla runsasta pölynmuodostusta, mikä enteili komeetan huomattavaa kirkastumista ja näyttävän pyrstön kehittymistä Aurinkokunnan sisäosissa. Syyskuussa 2012 komeetalle oli alkanut muodostua havaittava pyrstö, ja sen kirkkaus oli kasvanut ennustetulla tavalla.
Laajasta havaintosarjasta laaditun tiedotteen MPEC 2013 A29 perusteella tehty ennuste (kuva) ennakoi huippukirkkauden kasvua magnitudin 0 tuntumaan. Tämä olisi riittänyt tekemään komeetasta yhden yötaivaan kirkkaimmista kohteista ja kirkkaimman komeetan pohjoisella taivaalla vuonna 2007 näkyneen 17P/Holmesin jälkeen
Shape of Despair (albumi)

Shape of Despair on suomalaisen samannimisen yhtyeen kokoelma-albumi, joka on julkaistu vuonna 2005 levymerkillä Spikefarm Records.
Vuonna 2006 albumista julkaistiin uusintapainos levymerkillä Season of Mist.
Morki

Morki () tai Morko () on Marin tasavallassa Venäjällä sijaitseva kaupunkityyppinen taajama ja "Morkin piiri"n hallinnollinen keskus. Morki sijaitsee Marinmaan itäosissa, melko lähellä Tatarstanin rajaa.
Morkin taajaman asukasluku oli Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 9 914 ja koko Morkin piirin 32 403. Taajamassa toimi aiemmin meijeri. Siellä on muun muassa kulttuuritalo ja ortodoksinen kirkko.
Liikenneyhteydet.
Päällystetty maantie Morkoon saapuu länsilounaasta, jossa on noin 55 kilometrin päässä myös lähin rautatieasema, Moskovasta tasavallan pääkaupungin Joškar-Olan kautta Kazaniin johtavan radan väliasema "Šigakovo". Joškar-Olaan on noin 92 km kilometrin matka. Šigakovon kautta pääsee myös Tatarstanin pääkaupunki Kazaniin, joka on noin 150 kilometrin päässä; pienempiä teitä pitkin matka voi olla kilometreinä lyhyempikin.
Vuoden 2013 alussa Yle Teemalla esitetyssä kulttuuridokumenttisarjassa Suomensukuiset 30 päivässä näyttelijä Ville Haapasalo vieraili Morkin piirin "Šorunžan" kylässä (), joka sijaitsee Morkin kaupunkityyppisen taajaman itäpuolella. Morkin taajamasta johtaa hiekkatie (37 tai 38 km) tähän marikylään.
Nukku-Matti ja Herra Kuu

Nukku-Matti ja Herra Kuu on Olli Lindholmin ja Susanna Hietalan 13. huhtikuuta 2012 ilmestynyt yhteisalbumi. Albumi koostuu Vexi Salmen sanoittamista ja Kassu Halosen säveltämistä kehtolauluista, jotka on sävelletty ja sanoitettu alun perin jo vuonna 1998, lukuun ottamatta kappaletta ”Vanha taika”, joka on Lindholmin itsensä säveltämä.
Vexi Salmi löysi valmiit kappaleet pöytälaatikostaan joulusiivouksen yhteydessä vuonna 2010 ja tarjosi niitä Lindholmille sekä kosketinsoittaja Mikko Kangasjärvelle, jotka osoittivat kiinnostusta kappaleita kohtaan. Kangasjärvi on myös tuottanut levyn yhdessä Jari Latomaan kanssa sekä valinnut levyllä soittavat muusikot Lindholmin toiveiden pohjalta.
Lindholm itse kuvaili albumia ”herkäksi levyksi, joka sopii niin lapsen kuin aikuisenkin hetkeen ennen nukkumaanmenoa”.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Vexi Salmi. Sävellykset Kassu Halonen, paitsi ”Vanha taika” sävellys Olli Lindholm.
Valerie Mahaffey

Valerie Mahaffey (16. heinäkuuta 1953 Sumatra, Indonesia – 30. toukokuuta 2025 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Mahaffey syntyi Sumatralla mutta muutti sieltä opiskelemaan Texasiin, Yhdysvaltoihin. Hän valmistui Texasin yliopisto, Austinista vuonna 1971.
Mahaffey näytteli merkittävää roolia Alma Hodgena "Täydelliset naiset" -televisiosarjan kolmannella tuotantokaudella. Mahaffey näytteli sivuroolia Eve viidessä "Villi Pohjola" -televisiosarjan jaksossa vuosina 1991–1995. Valerie näytteli myös terapeuttia televisiosarjassa "Taran monta elämää".
Mahaffey oli naimisissa Joseph Kellin kanssa, ja heillä on yksi yhteinen lapsi. Hän kuoli 71 vuoden iässä 30. toukokuuta 2025 Los Angelesissa.
NHL-kausi 2012–2013

NHL-kausi 2012–2013 oli National Hockey Leaguen 95. kausi. Sen aikana 30 joukkuetta pelasi kukin 48 ottelua. Stanley Cupin voitti Chicago Blackhawks, joka kukisti finaalisarjassa Boston Bruinsin otteluvoitoin 4–2. Chicago myös voitti runkosarjan ensimmäisen kerran sitten NHL-kauden 1990–1991.
Kauden käynnistymistä edelsi 15. syyskuuta 2012 alkanut ja 6. tammikuuta 2013 päättynyt työsulku. Keskeisimmät työsulkuun liittyneet kiistanaiheet NHL-liigan ja pelaajayhdistyksen välillä olivat palkkakaton suuruus sekä tulojen jakosuhde. Neuvottelujen tuloksena syntyneen kymmenvuotisen työehtosopimuksen nojalla jääkiekkotulot jaetaan tasan pelaajien ja seurojen välillä. Kumpikin osapuoli saa siis 50 prosenttia tuloista, kun taas edellinen sopimus takasi pelaajille 57 prosentin osuuden. Kauden 2013–2014 palkkakatoksi sovittiin 64,3 miljoonaa dollaria, joka vastaa tarkalleen kaudella 2011–2012 käytettyä kattoa. 
Runkosarjan ensimmäinen kierros pelattiin 19. tammikuuta 2013, ja pudotuspelit alkoivat 30. huhtikuuta 2013. Kaikki runkosarjaottelut pelattiin samassa konferenssissa olevien joukkueiden välillä. Näin ollen kauden ainoat ottelut, joissa eri konferensseihin kuuluvat joukkueet kohtasivat toisensa, pelattiin Stanley Cup -finaalisarjassa. 
Runkosarjan pistepörssin voitti Tampa Bay Lightningia edustanut Martin St. Louis. Hän teki 48 ottelussa ottelussa yhteensä 60 tehopistettä, joista 17 oli maaleja ja 43 syöttöpisteitä. Art Ross Trophyn ohella hänelle myönnettiin Lady Byng Memorial Trophy. Maalitilaston ykkönen oli puolestaan Washington Capitalsin Aleksandr Ovetškin, joka teki kauden aikana 32 maalia. Ovetškin sai parhaalle maalintekijälle annettavan Maurice Richard Trophyn lisäksi Hart Memorial Trophyn, joka oli hänen uransa kolmas Hart-palkinto.
Pudotuspelien pistepörssin voittaja oli Boston Bruinsin David Krejčí. Hän teki 22 ottelussa 26 tehopistettä, joista 9 oli maaleja ja 17 syöttöpisteitä. Parhaalle tulokkaalle jaettava Calder Memorial Trophy myönnettiin Florida Panthersia edustaneelle Jonathan Huberdeaulle. Norris Trophyn sai puolestaan Montreal Canadiens -puolustaja P. K. Subban. Vezina Trophy annettiin Columbus Blue Jackets -maalivahti Sergei Bobrovskille.
Runkosarja.
Itäinen konfenrenssi.
Pittsburgh Penguins, Montreal Canadiens ja Washington Capitals voittivat omat divisioonansa.
Läntinen konfenrenssi.
Chicago Blackhawks, Anaheim Ducks ja Vancouver Canucks voittivat omat divisioonansa.
Runkosarjan pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Pudotuspelit.
Pudotuspelien pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Opritšnikki

Opritšnikki () oli Venäjän tsaari Iivana Julman (1533–1584) perustaman järjestön jäsenen nimitys. Opritšnikkien tehtävänä oli hallita Venäjään kuuluneita Opritšninaksi kutsuttuja etäisiä alueita, tuhota kaikenlainen Iivanan valtaan kohdistuva vastarinta ja pelottaa alueiden asukkaat uskollisiksi alamaisiksi. Opritšnikkeja pidetään historiallisena esimerkkinä hirmuhallinnon valtakoneistoon kuuluvasta salaisesta poliisista. 
Opritšnikkien tunnuksissa oli koirien päitä ja luutia. Symbolit kertoivat, että opritšnikit tulevat vainuamaan tsaarin vastustajat ja lakaisemaan nämä pois Venäjältä. Uskollisuutensa vuoksi heitä myös kutsuttiin joskus "tsaarin koiriksi". Tsaari muodosti myös oman henkivartiokaartinsa valituista opritšnikeista.
Opritšnikkien tarkoitus oli hallita kauhulla ja niin he myös tekivät. He teloittivat tsaarin vastustajina kokonaisia sukuja ja klaaneja, jopa kyliä ja kaupunkeja. Merkittävin tapahtuma oli vuoden 1571 Novgorodin puhdistus, jossa kidutettiin ja teloitettiin historioitsijoiden laskelmien mukaan kahdesta tuhannesta jopa 15 000 kaupunkilaiseen.
Pjotr Tšaikovski sävelsi vuosina 1870–1872 Ivan Lazjetjnikovin 1842 kirjoittamaan näytelmään perustuvan oopperan "Opritšnik".
The Nostalgia Critic

The Nostalgia Critic (suom. "Nostalgia-kriitikko") on yhdysvaltalaisen Doug Walkerin vuonna 2007 luoma internet-komediasarja. Arvosteluja on julkaistu Youtuben lisäksi "Channel Awesome":n internetsivustolla, ja se on kyseisen sivuston tunnetuin sarja.
Sarjan tyyli.
Sarjassa Walker esittää "Nostalgia Critic"-hahmoa, joka arvostelee koomisesti kehnoina pidettyjä, kuin myös rakastettuja elokuvia. Walker aloittaa arvostelut aina tunnuslauseellaan, "Hello, I'm The Nostalgia Critic, I remember it so you don't have to." (suom. ""Hei, olen Nostalgia Critic, minä muistan sen, jotta sinun ei tarvitse").
Usein sarjassa pidettiin tiettyinä kuukausina teemoja, jolloin Walker arvostelee pelkästään kyseiseen aiheeseen liittyviä elokuvia. Esimerkiksi Arnold Schwarzenegger -kuukautena hän arvosteli viikoittain elokuvan, jossa Schwarzenegger esiintyy. Jatko-osa -kuukautena Walker arvosteli jatko-osia elokuville, jotka hän on jo aiemmin arvostellut. Halloweenina Critic järjestää "NostalgiaWeenin"", jolloin hän arvostelee ainoastaan kauhuelokuvia.
Critic on tehnyt elokuvista ja televisiosarjoista myös erilaisia arvostelulistoja, joissa on usein ollut 11 kohtaa. Hän perustelee valintojaan usein tunnuslauseellaan, "Why Top 11? Because I like to go one step beyond." (suom. "Miksi Top 11? Haluan mennä yhden askeleen tuonnemmas / pidemmälle"). Välttääkseen tekijänoikeusrikkomuksia ja videoidensa poistamista YouTubesta Critic teki arvosteluja varteen myös omia uudelleennäkemyksiänsä tuoreemmista elokuvista, joista ensimmäisiä oli Jurassic World vuonna 2015.
Vakiovitsit.
Sarjassa käytetään usein samoja vitsejä, joita hän on jo aiemminkin käyttänyt tietyissä tilanteissa.
Historia.
Sarjaa alettiin näyttää heinäkuussa vuonna 2007 YouTubessa, kunnes se siirrettiin Walkerin omille internetsivuille. Vuodesta 2014 lähtien url-osoite "Thatguywiththeglasses.com" johdatti kävijät suoraan osoitteeseen "ChannelAwesome.com". Helmikuusta 2024 lähtien sivuston verkko-osoite ei ole ollut enää käytössä ja sivusto uudelleenohjaa käyttäjän Channel Awesomen YouTube -tilille.
Blip.
"The Nostalgia Critic" -sarjaa esittiin myös Blip.tv:ssä vuosina 2009-15 (Blip.tv lopetti toimintansa elokuussa 2015) ja siellä oli lähes kaikki sarjan jaksot.
Venäjän federaation asevoimien yhteisakatemia

Venäjän federaation asevoimien yhteisakatemia () eli Venäjän sotilasakatemia on Moskovassa sijaitseva Venäjän sotakorkeakoulu. 
Koulu uudelleenorganisoitiin ja -nimettiin 1998 Neuvostoliiton aikana perustetuista Frunzen sotilasakatemiasta, Malinovskin panssarijoukkojen akatemiasta ja Šapošnikovin korkeimpien upseerien kursseista. Frunzen akatemian lailla sen historialliset juuret ovat keisarillisen Venäjän Nikolajevskin yleisesikunta-akatemiassa. Vuonna 2008 koulun alaisuuteen liitettiin useita eri puolella maata toimivia sotilaskouluja ja -instituutteja.
Tällä hetkellä laitoksen sotatieteen ja -koulutuksen keskus tarjoaa: