Quentin Tarantino

Quentin Jerome Tarantino (s. 27. maaliskuuta 1963 Knoxville, Tennessee) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hänen elokuvilleen on ominaista aikatasoilla leikkiminen, viittaukset vanhoihin elokuviin, pitkät otokset, pitkät dialogit, musta huumori ja tyylitelty väkivalta. Tarantinon läpimurtoelokuva on "Pulp Fiction" (1994), josta hän sai ensimmäisen kahdesta parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinnostaan. Hän on saanut lisäksi kaksi Bafta-palkintoa ja neljä Golden Globe -palkintoa. 
Tarantino on ohjannut yhdeksän elokuvaa, joista "Kill Bill" (2003 ja 2004) julkaistiin kahtena erillisenä osana. Hänen muut ohjauksensa ovat "Reservoir Dogs" (1992), "Jackie Brown" (1997), "" (2007), "Kunniattomat paskiaiset" (2009), "Django Unchained" (2012), "The Hateful Eight" (2015) ja "Once Upon a Time in Hollywood" (2019). Tarantino on myös näytellyt, julkaissut elokuvakritiikkiä ja kirjoittanut kaksi kirjaa.
Varhaiset elämänvaiheet.
Quentin Jerome Tarantino syntyi 27. maaliskuuta 1963 Knoxvillessä Tennesseessä. Äiti Connie nimesi hänet Quentiniksi ihailemansa "Gunsmoke"-lännensarjan sankarin, Burt Reynoldsin esittämän Quint Asperin mukaan, ja kertoi myöhemmin: ”Halusin pojalleni nimen, joka täyttäisi kokonaisen valkokankaan”. Connie (o.s. McHugh) oli sukutaustaltaan amerikanirlantilainen ja cherokee. Quentinin isä, amerikanitalialainen Tony Tarantino oli opiskellut teatterikoulussa ja työskenteli muusikkona. Connie oli 15-vuotias sairaanhoidon opiskelija, kun hän alkoi odottaa Quentinia. Tony Tarantino oli 21-vuotias. He erosivat kaksi vuotta Quentinin syntymän jälkeen.
Äiti ja Quentin muuttivat Los Angelesin lähiseudulle. Quentin pääsi äidin ja isäpuolensa Curtisin mukana usein elokuviin, vaikka perhe oli köyhä. Siihen aikaan pikkulapsetkin pääsivät katsomaan aikuisten elokuvia, joissa oli seksiä ja väkivaltaa. Quentin ahmi elokuvia ja televisio-ohjelmia ja yritti painaa mieleensä kaiken niihin liittyvän. Koulusta hän ei pitänyt ja menestyi siellä huonosti. Äiti erosi myös toisesta miehestään, ja kymmenvuotias Quentin asui väliaikaisesti isovanhempiensa luona Tennesseessä.
Murrosikäisenä Tarantino ihaili erityisesti kungfu-elokuvia sekä blaxploitaatioelokuvia, sillä perhe asui mustien asuinalueella. Hänen kirjailijasuosikkinsa oli Elmore Leonard, jolta hän on sanonut oppineensa lähes kaikki kirjalliset taitonsa.
Tarantino keskeytti koulun yhdeksännellä luokalla eikä saanut päättötodistusta. Hän sai 16-vuotiaana töitä pornoteatterin paikannäyttäjänä, vaikkei pitänytkään pornoelokuvista. Tarantino kävi kolme vuotta näyttelijäkursseilla tavoitteenaan päästä työskentelemään suurten elokuvaohjaajien kanssa. Hän katsoi 17–21-vuotiaana vähintään 200 elokuvaa vuosittain ja sen lisäksi paljon televisiota. Hän kirjoitteli huvikseen elokuvakohtauksia, ja vähitellen häntä alkoi houkuttaa ajatus ryhtyä itsekin elokuvantekijäksi. Hän ihaili erityisesti ohjaaja Howard Hawksia tämän monipuolisuuden takia.
Lopetettuaan työt pornoteatterissa Tarantino teki jonkin aikaa sekalaisia hanttihommia. Lopulta hän aloitti työt Manhattan Beachissä sijaitsevassa videovuokraamossa. Liikkeessä hän sai katsella elokuvia ilmaiseksi, ja hänen laajasta elokuvatuntemuksestaan oli asiakkaille paljon hyötyä. Tarantino työskenteli siellä viiden vuoden ajan. Videovuokraamossa työskentelynsä ohessa Tarantino teki vuosina 1984–1987 viikonloppuisin lainakameralla mustavalkoista lyhytelokuvaansa "My Best Friend’s Birthday". Elokuvan tekoon meni häneltä kolme ja puoli vuotta sekä 5 000 dollaria. Se jäi silti keskeneräiseksi ja Tarantinon mukaan osittain tuhoutui tulipalossa. Tarantino itse piti elokuvaansa huonona, mutta siinä oli jo nähtävillä myöhemmin Tarantinon tavaramerkeiksi nousseita elementtejä, kuten elämänmakuista dialogia.
Tarantino pyrki saamaan televisiorooleja väittämällä esiintyneensä pienissä rooleissa arvostetuissa elokuvissa. Hän saikin muutaman sekunnin roolin Elvis Presley -imitaattorina sarjassa "Tyttökullat". Hän oli kirjoittanut kaksi elokuvakäsikirjoitusta, "True Romance" ja "Syntyneet tappajiksi", mutta ei saanut niitä moneen vuoteen myytyä tai kerättyä niiden filmaamiselle rahoitusta.
Elokuvaura.
1990-luku.
Tarantino sai viimein Roger Avaryn kanssa tekemänsä "True Romancen" käsikirjoituksen myytyä aluksi 30 000 dollarilla, lopulta 50 000 dollarilla. Rahat hän sijoitti tulevaan elokuvaansa "Reservoir Dogs". Tarantinolla oli tarkoitus kuvata elokuva 12 päivässä ja käyttää näyttelijöinä ystäviään ja työpaikkansa videovuokraamon väkeä. Huippunäyttelijä Harvey Keitel tuli kuitenkin mukaan hankkeeseen luettuaan käsikirjoituksen, ja hänen vetovoimansa ansiosta elokuva sai rahoitusta ja budjetti kasvoi 1,5 miljoonaan dollariin. Keitel myös auttoi Tarantinoa valitsemaan näyttelijöitä elokuvaan ja näytteli siinä itsekin, kuten myös Tarantino.
"Reservoir Dogs" sai ensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla 1992. Useimmat katsojat pitivät siitä, mutta jotkut arvostelijat kauhistelivat sen väkivaltaisuutta. Elokuva pääsikin teatterilevitykseen vasta kolme kuukautta myöhemmin. Se esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla, ja Tarantinosta tuli sen suuren suosion myötä maailmankuulu ohjaaja. Yhdysvaltain teattereissa elokuva tuotti vaatimattomasti kolme miljoonaa dollaria.
"Reservoir Dogsin" menestyksen myötä Tarantinolle ehdotettiin hänen käsikirjoituksensa "True Romancen" ohjaamista, mutta Tarantino halusi mieluummin keskittyä seuraavaan hankkeeseensa "Pulp Fictioniin". Tarantino ei osallistunutkaan juuri mitenkään Tony Scottin ohjaaman "True Romancen" (1993) tekemiseen. Hän oli kuitenkin näkyvästi mukana sen mainoskampanjassa ja oli tyytyväinen Tony Scottin työhön, vaikka elokuva ei menestynytkään lippuluukuilla. Ennen "Pulp Fictionia" julkaistiin Tarantinon käsikirjoitukseen pohjautunut elokuva "Syntyneet tappajiksi" (1994). Ohjaaja Oliver Stone teki Tarantinon vanhaan käsikirjoitukseen kuitenkin paljon muutoksia, mikä johti riitoihin Tarantinon ja Stonen välillä.
Tarantinon toinen elokuva "Pulp Fiction" (1994) sai 8,5 miljoonan dollarin budjetin. Elokuva koostui kolmesta tarinasta, jotka loppua kohden kietoutuivat yhteen. Kohtaukset olivat epälineaarisessa järjestyksessä. Käsikirjoituksen Tarantino oli kirjoittanut yhdessä Roger Avaryn kanssa. Tarantino pyrki ennen elokuvan julkaisua saamaan käsikirjoituksen kokonaan omiin nimiinsä, mikä koetteli Tarantinon ja Avaryn pitkää ystävyyttä. "Pulp Fiction" tuotti maailmanlaajuisesti 214 miljoonaa dollaria. Se voitti Kultaisen palmun vuoden 1994 Cannesin elokuvajuhlilla ja toi Tarantinolle parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinnon. Elokuva nosti John Travoltan uran uuteen nousuun ja Samuel L. Jacksonin lopullisesti Hollywoodin tähtien joukkoon.
Vuonna 1995 Tarantino ohjasi yhden osion elokuvaan "Neljä huonetta". Tarantinon episodi oli 21 minuutin mittainen ja perustui Roald Dahlin novelliin. Tarantinon kolmas elokuvaohjaus oli "Jackie Brown" (1997). Rikosdraama perustuu Elmore Leonardin romaaniin "Rommipunssi". Tarantino otti elokuvaan vaikutteita 1970-luvun blaxploitaatioelokuvista, ja pääosaa esittikin lajityypin veteraani Pam Grier. Elokuva etenee perinteisen lineaarisesti, toisin kuin Tarantinon ensimmäiset kaksi elokuvaa, eikä siinä ole yhtä paljon väkivaltaakaan. Elokuva jakoi kriitikot siksi kahteen leiriin, eikä se ole menestynyt yhtä hyvin kuin Tarantinon useimmat muut elokuvat. Tarantino itse sanoi, ettei haluakaan tulla tunnetuksi vain yhdentyyppisistä elokuvista. Ohjaaja Spike Lee arvosteli filmiä siitä, että siinä käytettiin liikaa sanaa "nigger" (’nekru’). Tarantino ja Lee ovat olleet huonoissa väleissä siitä lähtien.
2000-luku.
Tarantino alkoi "Jackie Brownin" jälkeen käsikirjoittaa "Kill Billiä", jonka ajatuksen hän oli kehitellyt jo "Pulp Fictionin" teon aikaan yhdessä Uma Thurmanin kanssa. Elokuva on kostotarina, jossa sekoitetaan monia eri lajityyppejä: samurai-eepoksia, yakuza-elokuvia, hongkongilaisia taisteluelokuvia ja spagettiwesternejä. Tarantino kuvasi nyt ensi kertaa ulkomailla, muun muassa Japanissa, Hongkongissa ja Kiinassa, koska halusi aasialaisia vaikutteita. Hän esimerkiksi kuvasi taistelukohtaukset hongkongilaiseen tapaan aikajärjestyksessä. Alun perin yli kolmetuntinen elokuva jaettiin kaksiosaiseksi: ' (2003) ja ' (2004). Eepos ei saanut Oscar-ehdokkuuksia, mutta Tarantino valittiin vuonna 2004 Cannesissa tuomariston puheenjohtajaksi yhtenä nuorimmista ohjaajista elokuvajuhlien historiassa.
Tarantino oli ystävystynyt nuoren ohjaajan Robert Rodriguezin kanssa Toronton elokuvajuhlilla 1992. Sen jälkeen he työskentelivät useasti yhdessä. Kaksikon ensimmäisiä yhteistöitä olivat "Neljä huonetta" (1995, molemmat kirjoittivat ja ohjasivat omat jaksonsa elokuvasta) ja "Hämärästä aamunkoittoon" (1996, Tarantino kirjoitti, Rodriguez ohjasi). Rodriguez sävelsi Tarantinon elokuvaan "Kill Bill: Volume 2" musiikin nimellisellä dollarin palkkiolla, ja vastapalveluksena Tarantino ohjasi samalla palkalla yhden kohtauksen Rodriguezin "Sin Cityyn" (2005). Elokuvaan "Grindhouse" miehet ohjasivat ja käsikirjoittivat oman osansa, Tarantino osan "" (2007). Yli kolmituntinen kokonaisuus ei menestynyt hyvin Yhdysvalloissa. Tarantino arveli syyksi elokuvien pituutta sekä sitä, ettei yleisö tuntenut grindhouse-kulttuuria niin hyvin kuin hän oli olettanut. Euroopassa elokuva esitettiin kahtena erillisenä puolitoistatuntisena elokuvana, mutta sen katsojaluvut jäivät sielläkin vaatimattomiksi.
Vuonna 2004 Tarantino palasi toiseen maailmansotaan sijoittuvan spagettiwesternmäisen "Kunniattomat paskiaiset" -aiheen pariin. Hän oli alkanut käsikirjoittaa tarinaa jo vuonna 1998, mutta se oli jäänyt sivuun "Kill Billin" ajaksi. Tarantino oli aluksi aikonut pysyttäytyä historiallisissa tosiasioissa, mutta tarinasta tuli toden ja fiktion sekoitus. Tarantino suunnitteli käsikirjoituksesta ensin minisarjaa televisioon, sillä hän pelkäsi ryhtyä ohjaamaan toista suurta elokuvaeeposta heti "Kill Billin" jälkeen. "Kunniattomat paskiaiset" (2009) kuvattiin Euroopassa, suuri osa näyttelijöistä oli saksalaisia, ja elokuvassa puhutaan useaa kieltä. Elokuva oli suurmenestys, ja Tarantino oli siitä ehdolla parhaan ohjauksen ja alkuperäiskäsikirjoituksen Oscar-palkintojen saajaksi.
2010-luku.
"Django Unchained" (2012) on Tarantinon kunnianosoitus spagettiwesternien ohjaaja Sergio Leonelle. Hän sijoitti elokuvansa Yhdysvaltain sisällissotaa edeltäneeseen aikaan ja otti siinä kantaa orjien riistoon. Elokuva on kostotarina ja jälleen hyvin väkivaltainen. Se tuotti koko maailmassa yhteensä 425 miljoonaa dollaria, ja se oli Tarantinon suurin siihenastinen myyntimenestys. "Django Unchained" toi Tarantinolle Oscarin parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta. Tarantinon ohjaustyö "The Hateful Eight" (2015), jota hän sanoo kahdeksanneksi ohjaustyökseen, kertoo 1800-luvulle sijoittuvan tarinan kahdeksasta erilaisesta ihmisestä, jotka lumimyrsky on vanginnut postivaunuasemalle. Tarantino kuvasi elokuvan harvinaisella erikoisleveällä Ultra Panavision 70 -formaatilla.
Tarantino on sanonut vuodesta 2012 lähtien aikovansa lopettaa elokuvien ohjaamisen kymmenennen elokuvansa jälkeen. Viimeisen elokuvansa jälkeen hän aikoo kirjoittaa romaaneja ja tehdä teatteria.
Tarantinon yhdeksäs elokuva "Once Upon a Time in Hollywood" sai ensi-iltansa heinäkuussa 2019. Elokuva kertoo televisionäyttelijästä ja sijaisnäyttelijästä Hollywoodissa sen kulta-ajan viimeisinä vuosina. Elokuvassa käsitellään myös näyttelijä Sharon Taten murhaa. Pääosissa olivat Leonardo DiCaprio ja Brad Pitt.
Toteutumattomat elokuvat.
Tarantino olisi halunnut ohjata Ian Flemingin romaanin "Casino Royale". Hän yritti saada oikeudet teokseen ensimmäisen kerran jo 90-luvulla. Elokuvastudio ei kuitenkaan innostunut hänen ideastaan tuolloin eikä myöhemminkään. Tarantinon "Casino Royale" olisi ollut mustavalkoinen. James Bondia olisi esittänyt Tarantinon suosikki Pierce Brosnan, joka Tarantinon mukaan oli kiinnostunut hankkeesta. Tarantino on väittänyt, että hänen julkinen kiinnostuksensa auttoi käynnistämään hankkeen, joka johti lopulta vuoden 2006 elokuvaan. Aikaisemmin "Casino Royalea" oli sanottu mahdottomaksi filmata.
Vuonna 2023 uutisoitiin Tarantinon kymmenennen elokuvan olevan nimeltään "The Movie Critic," joka pohjautuisi 1970-luvulla eläneeseen oikeaan elokuvakriitikkoon. Tarantino kuitenkin hylkäsi projektin esituotantovaiheessa, koska hänen mukaansa se ei lopulta omannut uutta ja inspiroivaa haastetta, vaan olisi ollut tuotannollisesti monella tapaa saman kaltainen kuin "Once Upon a Time in Hollywood". Samalla Tarantino kuitenkin myös koki, että elokuvan aihe ei olisi yhtä mielenkiintoinen katsojille kuin hänen edellisensä. 
Ominaispiirteitä.
Aiheet ja rakenne.
Tarantinon elokuvissa on joskus epälineaarinen rakenne, eli kohtauksia ei näytetä aikajärjestyksessä vaan sekajärjestyksessä ja takaumin. Hahmot käyvät usein pitkiä ja nokkelia vuoropuheluja aiheista, jotka eivät näytä liittyvän elokuvan juoneen mutta saattavat paljastaa asioita hahmojen luonteesta. Tarantinon elokuvissa on paljon veristä väkivaltaa, joka on usein tyyliteltyä ja epärealistista.
Tarantinon elokuvien kerronnalliset ratkaisut, visuaalinen maailma ja ääniraita vilisevät viittauksia populaarikulttuuriin ja elokuvahistoriaan. Tarantino myös lainailee unohduksiin jääneistä elokuvan tyyleistä. Etenkin ensimmäisisä elokuvissaan Tarantino antoi päärooleja näyttelijöille, jotka olivat olleet suosionsa huipulla 1970-luvulla. Heitä olivat John Travolta, Kurt Russell, Pam Grier ja Robert Forster.
Kuvaus.
Tarantino kuvaa elokuvansa filmille ja kritisoi digitaalista elokuvausta. Hän ei käytä tietokoneella luotuja visuaalisia erikoistehosteita.
Tuotesijoittelun välttämiseksi Tarantino on keksinyt useita kuvitteellisia tuotemerkkejä elokuviinsa: Red Apple Cigarettes, Big Kahuna Burger, Acuña Boys Tex-Mex Food, Tenku Brand Beer, K-Billy, G.O. Juice, Teriyaki Donut ja Jack Rabbit Slim’s.
Tunnusmerkkejä.
Tarantinon elokuvissa on visuaalisia tunnusmerkkejä, joita hän käyttää usein. Hänen hahmonsa käyttävät usein Tarantinon 1960- ja 1970-lukujen elokuvissa näkemiä vaatteita. Jokaisessa hänen elokuvassaan on kohtaus, jossa matalalla oleva kamera kuvaa ylöspäin. Kuvakulmalla Tarantino korostaa kuvattujen hahmojen tärkeyttä ja valtaa. Tämän kuvakulman muunnelma on Tarantinon usein kuvaama ”takakonttikohtaus”, jossa kamera kuvaa auton sisäpuolelta hahmoja, jotka avaavat auton takakontin.
Musiikki.
Tarantinon elokuvien ääniraidat ovat maineikkaita. Toisin kuin yleensä, ohjaaja ei käytä elokuvaa varten tehtyjä alkuperäissävellyksiä (poikkeuksena "The Hateful Eight", johon Ennio Morricone sävelsi musiikin) tai valjasta teoksiaan tuoreiden hittien markkinointiin. Tarantino käyttää elokuvissaan runsaasti 1900-luvun jälkipuoliskon populaarimusiikkia, kuten amerikkalaista motownia, soulia, funkia ja surf-musiikkia. Elokuvien soundtrackeilla on ollut jo unohdettujen artistien teoksia ja uudempaakin marginaalimusiikkia. Tarantinon elokuvaan pääsy on mahdollistanut myös joidenkin artistien hetkellisen uran elpymisen, kuten vaikkapa "Pulp Fictionista" tutun ”Misirlou”-kappaleen esittäneen Dick Dalen tapauksessa kävi. Tarantinon taipumusta lainata menneestä ja viljellä viittauksia populaarimusiikin historiaan voi verrata Tarantinon tapaan lainata unohduksiin jääneistä elokuvan tyyleistä.
Suosikkielokuvat.
Tarantinon omat 11 suosikkielokuvaa ovat:
Näyttelijät Tarantinon elokuvissa.
†: sijaisnäyttelijänä
Näyttelijänä.
Tarantino on usein kirjoittanut itselleen pienehkön roolin omiin elokuviinsa. Niiden lisäksi hän on näytellyt muiden ohjaamissa elokuvissa ja joissakin televisiosarjojen jaksoissa. Tarantino on aikoinaan halunnut olla vakavasti otettava näyttelijä eikä vain ohjaaja, joka näyttelee huvikseen omissa elokuvissaan. Sittemmin hän on luopunut ajatuksesta. 
Vuonna 1998 Tarantino vieraili Broadwaylla, jossa hän näytteli pääosaa näytelmässä "Wait Until Dark". Teatterikriitikot suhtautuivat pääosin kielteisesti Tarantinon suoritukseen.
Elokuvakriitikkona.
Tarantino on julkaissut elokuvakritiikkejä omistamansa New Beverly Cineman verkkosivuilla. Hänet on hyväksytty Rotten Tomatoes -sivuston kriitikoksi.
Tarantinoon eniten vaikuttanut kriitikko on The New Yorker -lehden Pauline Kael (1919–2001). Etenkin Kaelin arvostelu Jean-Luc Godardin elokuvasta "Laittomat" (Bande à part, 1964) oli Tarantinolle merkittävä. Tarantinon mukaan seuraava lainaus vaikutti syvästi hänen omaan estetiikkaansa nuorena elokuvantekijänä: ”Aivan kuin ranskalainen runoilija olisi ottanut tavallisen banaalin amerikkalaisen rikosromaanin ja kertoisi meille sen romantiikan ja kauneuden, jonka hän luki rivien välistä”.
Kirjailijana.
Tarantino teki vuonna 2020 kahden kirjan sopimuksen kustantaja HarperCollinsin kanssa. Tarantinon ensimmäinen kirja "Once Upon a Time… in Hollywood" (2021, suomennettu) on romaaniversio samannimisestä elokuvasta. Tarantinon toinen kirja "Cinema Speculation" (2022) on yhdistelmä muistelmaa ja elokuvaesseitä, ja se käsittelee erityisesti 1970-luvun amerikkalaista elokuvaa.
Yksityiselämä.
Tarantino on seurustellut muun muassa näyttelijä Mira Sorvinon ja ohjaaja Sofia Coppolan kanssa. Tarantino kihlautui israelilaisen laulajan Daniella Pickin kanssa vuonna 2017. Pari avioitui vuonna 2018, ja helmikuussa vuonna 2020 heille syntyi poika. Heinäkuussa 2022 he saivat tyttölapsen.
Tarantino ei nähnyt isäänsä vuosien 1965–1995 aikana ja on sen jälkeen torjunut tämän yhteydenotot.
Tarantino asuu Los Angelesin Hollywood Hillsissä talossa, jonka hän osti vuonna 1996. Lapsensa syntymän jälkeen hän on viettänyt osan ajastaan Israelissa.
Filmografia.
Tarantino ohjasi yhden jakson television draamasarjaan "Teho-osasto" vuonna 1995. Hän ohjasi "C.S.I."-sarjan viidennen tuotantokauden päätösjakson ”Grave Danger”, josta hän sai Emmy-palkintoehdokkuuden.
Tunnustukset.
Tarantinolle on myönnetty kaksi Oscar-palkintoa parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta ("Pulp Fiction" ja "Django Unchained"). Samoista elokuvista hänelle myönnettiin myös parhaan käsikirjoituksen Golden Globe -palkinto.
Merkittävimmät palkinnot.
Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinto:
Parhaan käsikirjoituksen Golden Globe -palkinto:
Merkittävimmät ehdokkuudet.
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinto:
Parhaan ohjauksen Golden Globe -palkinto:
Parhaan käsikirjoituksen Golden Globe -palkinto:
Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinto:
Tarantino sai vuonna 2015 tähden Hollywood Walk of Famelle.