David Markson

David Merrill Markson (20. joulukuuta 1927 – n. 4. kesäkuuta 2010) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kirjoitti useita postmoderneja romaaneja, joista tunnetuimpia ovat "Springer’s Progress", "Wittgenstein’s Mistress" ja "Lukijan luomislukko" ("Reader’s Block"). Hänen viimeinen romaaninsa, "The Last Novel", julkaistiin vuonna 2007, ja The New York Times kutsui sitä oikeaksi mestariteokseksi.
Marksonin tuotannolle on tyypillistä epätavallinen ja kokeellinen ote kerrontaan, hahmonkehitykseen ja juoneen. Marksonin kirja "Wittgenstein’s Mistress" puhutteli kirjailija David Foster Wallacea, ja tämä kirjoitti siitä esseen "Empty plenum", jossa hän sanoo, että se on "yksi tämän vuosikymmenen parhaista amerikkalaisista romaaneista". Wallace suositteli kirjaa naapurille, mutta se aiheutti Wallacen ja naapurin välille riidan, joka yltyi fyysiseksi niin että mies löi Wallacen nenän murskaksi. Naapurin mielestä kirja oli sovinnainen ja päähenkilön Katen ääni "epäaito". Vuosikymmen myöhemmin Wallace totesi romaanin olevan ”kutakuinkin kokeellisen kirjallisuuden huippu tässä maassa”.
Siinä missä Marksonin alkutuotanto ammentaa William Faulknerin ja Malcolm Lowryn modernismista, hänen myöhäistuotantonsa on, Marksonia itseään mukaillen, ”täpötäynnä kirjallisuus- ja taideankedootteja” ja ”epälineaarinen, katkonainen, kollaasimainen, assemblaasi”.
Modernien ja postmodernien kokeellisten romaaniensa lisäksi Markson julkaisi yhden runokokoelman, tutkimuksen ystävästään Malcolm Lowrystä, kolme dekkaria ja yhden ”anti-westernin” nimeltä "The Ballad of Dingus Magee" ("Dirty Dingus Magee"), josta Burt Kennedy on ohjannut elokuvan "Dingus, lännen kauhu".
Elämä.
David Merrill Markson syntyi Albanyssä New Yorkissa 20. joulukuuta 1927. Hän opiskeli Union Collegessa ja Columbian yliopistossa, missä hän myös opetti jonkin verran aloitellessaan kirjallista uraansa journalistina ja kustannustoimittajana. Vaikka Marksonin ensimmäinen romaani julkaistiin jo 1950-luvun lopulla, hän tuli tunnetuksi vasta 60-vuotiaana 1980-luvulla "Wittgenstein’s Mistress" -romaanin myötä. Sen jälkeen hänen suosionsa kasvoi tasaisesti siinä määrin, että hän totesi eräälle haastattelijalle: ”Eräs ystäväni sanoi, että minun pitää varoa, ettei minusta tule tunnettu tuntemattomuuteni takia.”
Markson kuoli New Yorkissa, asunnossaan West Villagessa, mistä hänen lapsensa löysivät hänet vuoteestaan 4. heinäkuuta 2010.
Myöhäistuotanto.
Myöhäistuotannossaan Markson kehittää edelleen "Wittgenstein’s Mistress" -romaanin minimalistista ja viittaustentäyteistä tyyliä. Romaaneista puuttuu suurin osa perinteisestä romaanimuodosta. Läheisesti Marksonia itseään muistuttava kirjailijahahmo pohtii taiteilijoiden vastoinkäymisiä halki historian. "Lukijan luomislukossa" hahmoa kutsutaan nimellä Lukija (Reader); "This Is Not A Novelissa" Writer; "Vanishing Pointissa" Author; ja Marksonin viimeisessä romaanissa, "The Last Novel", hän on Novelist. Markson kuvaili romaanien tapahtumia: ”Minulla on hahmo, joka istuu yksin makuuhuoneessaan pää täynnä kaikkea, mitä hän on elämänsä aikana lukenut.” Marksonin kirjoitusporsessiin sisältyi ”muistiinpanojen raapustelua 3×5-tuumaisille luettelokorteille” ja korttien keräämistä kenkälaatikon kansiin, kunnes ne olivat valmiita käsikirjoitusmuotoon laitettaviksi. Markson toivoi, että hänen neljä viimeistä romaaniaan julkaistaisiin joskus yksissä kansissa.
Sarjan ensimmäisen osan "Reader’s Block" julkaisi Dalkey Archive Press vuonna 1996, ja sitä seurasivat "This Is Not A Novel" (Counterpoint, 2001), "Vanishing Point" (Shoemaker &amp; Hoard, 2004) ja "The Last Novel" (Shoemaker &amp; Hoard, 2007).
"Reader’s Blockin" suomennos "Lukijan luomislukko" ilmestyi ntamolta syksyllä 2015.