tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Karl-Liebknecht-Haus

Karl-Liebknecht-Haus on Berliinin keskustassa Rosa-Luxemburg-Platzin ja Volksbühnen vieressä sijaitseva rakennus, jossa nykyään toimii Die Linke -vasemmistopuolueen puoluetoimisto. Rakennus on nimetty Karl Liebknechtin mukaan.
Talo rakennettiin alkujaan vuonna 1912 uuden aukion reunalle tehdas- ja toimistorakennukseksi ovenpidikkeitä valmistaneelle tehtaalle. Vuosina 1926–1933 rakennuksessa toimi Saksan kommunistisen puolueen (KPD) päämaja, jolloin talo sai myös ensimmäisen kerran nykyisen nimensä. Siellä toimivat myös monet kommunistiseen puolueeseen sidoksissa olleet järjestöt, kuten nuorisoliitto KJVD ja taistelujärjestö Roter Frontkämpferbund, sekä "Die Rote Fahne" -lehden toimitus. Poliisi ja SA-joukot miehittivät rakennuksen 23. helmikuuta 1933 ja puoluetoimisto suljettiin viikkoa myöhemmin. Rakennus toimi sen jälkeen jonkin aikaa pidätyskeskuksena ja se nimettiin "Horst-Wessel-Hausiksi". Talossa toimi vuodesta 1935 Preussin osavaltion valtiovarainministeriö ja vuodesta 1937 SA:n Berliinin–Brandenburgin osasto.
Toisen maailmansodan jälkeen talo palautettiin kommunisteille ja uusi Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue (SED) ryhtyi kunnostamaan sodassa vaurioitunutta rakennusta päämajakseen. Karl-Liebknecht-Haus sai näin nykyisen ulkonäkönsä 1940-luvun lopussa. 1950-luvulta alkaen rakennusta käytti pääasiassa SED:n alainen Marxismi-Leninismin instituutti. Toukokuusta 1990 alkaen talossa on toiminut ensin Demokraattisen sosialismin puolueen (PDS) ja sitten Die Linken puoluetoimisto.
Rakennus suojeltiin vuonna 1977.
Cities in Motion 2

Cities in Motion 2 on suomalaisen Colossal Orderin kehittämä ja Paradox Interactiven vuonna julkaisema strategiapeli.
Edeltäjänsä tavoin pelaajan tehtävänä on rakentaa toimiva joukkoliikenneratkaisu pelattavana oleviin suurkaupunkeihin. Jatko-osaan on lisätty uusia ominaisuuksia kuten vuorokausirytmi, ruuhkat, aikataulujen luonti, dynaamiset kaupungit ja moninpeli. Monipelitilassa pelaaja voi kilpailla muita pelaajia vastaan tai rakentaa toimivaa joukkoliikennettä yhdessä muiden pelaajien kanssa.
Vastaanotto.
Cities in Motion 2 on saanut vaihtelevia arvioita. Monet kriitikot ovat arvostelleet pelin käyttöliittymää ja korkeaa oppimiskäyrää.
IGN antoi pelille arvostelussa pisteet 7.5/10.
Tajarhi

Tajarhi () on keidaspaikkakunta Libyan Murzuqin piirikunnassa. Se sijaitsee Murzuqin hiekkameren itäpuolella maanteitse 330 kilometriä Murzuqista etelään. Asukkaita on 1 500 henkeä (vuonna 2006).
Tajarhi on Fezzanin eteläisin asutuskeskus. Sen kautta kulki aikaisemmin Kanem-Bornuun suuntautunut karavaanireitti. Seudun asukkaat ovat kanureihin sekoittuneita tubuja. Lähistöllä sijaitsee Al Wighin lentokenttä.
Rosa-Luxemburg-Platz

Rosa-Luxemburg-Platz on aukio Berliinin Mitten kaupunginosassa. Aukiota hallitsee Volksbühne-teatteri. Sen ympärillä ovat myös vasemmiston päämaja Karl-Liebknecht-Haus ja kuuluisa Kino Babylon -elokuvateatteri.
Aukio rakennettiin vuosina 1905–1907 entisen ”latokorttelin” ("Scheunenviertel") paikalle. Paikka oli saanut nimensä 1600-luvun lopulla siitä, että siellä oli ollut heinälatoja, joissa oli säilytetty rehua läheisen karjatorin (nykyinen Alexanderplatz) eläimiä varten. Aukion nimi oli vuosina 1907–1910 "Babelsberger Platz" Potsdamissa sijaitsevan Babelsbergin linnan mukaan, sitten 1910–1933 "Bülowplatz", 1933–1945 "Horst-Wessel-Platz", 1945–1947 "Liebknechtplatz" ja 1947–1969 "Luxemburgplatz", minkä jälkeen se sai nykyisen nimensä. Nimi viittaa vallankumousjohtaja Rosa Luxemburgiin. Aukiolla tapahtui vuonna 1931 kuuluisa kahden poliisin, Paul Anlaufin ja Franz Lenkin murha, jonka suorittajina oli joukko kommunisteja. Murhatuille poliiseille pystytettiin 1934 muistopatsas, joka kuitenkin tuhoutui toisen maailmansodan aikana. Vuonna 1950 Erich Mielke, yksi murhaan osallistuneista, määräsi sen hävitettäväksi lopullisesti.
Vuonna 2006 aukiota sivuavien katujen ja jalkakäytävien kiveyksiin upotettiin 60 kapeaa ja pitkää messinkilaattaa, joihin on kaiverrettu Rosa Luxemburgin ajatuksia.
Henrik (Preussin prinssi, 1726–1802)

Henrik (Friedrich Heinrich Ludwig; 18. tammikuuta 1726 Berliini – 3. elokuuta 1802 Rheinsberg) oli Preussin prinssi ja kenraali Preussin armeijassa. Hän oli kuningas Fredrik Suuren nuorempi veli.
Henrik oli kuningas Fredrik Vilhelm I:n kolmastoista lapsi. Hänen äitinsä oli kuningatar Sophia Dorothea. Henrik osallistui ensimmäiseen (1740–1742) ja toiseen (1744–1745) Sleesian sotaan. Seitsenvuotisessa sodassa (1756–1763) hän komensi vuodesta 1758 alkaen menestyksekkäästi yhtä Itävaltaa vastaan sotineista preussilaisista armeijoista. Hänen Freibergin taistelussa vuonna 1762 saavuttamansa voitto joudutti Hubertusburgin rauhan solmimista. Fredrik Suuri totesi myöhemmin Henrikin olleen ainut Preussin kenraaleista, joka ei tehnyt sodan aikana yhtäkään virhettä. Myöhemmin kuningas uskoi veljelleen erilaisia diplomaattisia tehtäviä. Henrik muun muassa neuvotteli Pietarissa Puolan ensimmäisestä jaosta. Baijerin perimyssodan aikana vuonna 1778 hän johti 80 000 miehen vahvuisen armeijan hyökkäystä Böömiin, mutta joutui pian perääntymään muonavarojen huvettua. Fredrik Suuren viimeisinä elinvuosina Henrik vieraili tämän edustajana Pariisissa, jossa hän yritti huonolla menestyksellä heikentää Ranskan ja Itävallan välistä liittoa. Henrik jäi syrjään Preussin politiikasta veljensä kuoltua vuonna 1786.
Henrik yritti huonolla menestyksellä saada itselleen omaa valtakuntaa. Hänen toiveensa Puolan kruunusta kaatui Fredrik-veljen vastustukseen. Katariina Suuren Henrikille lupaama Moldavian ja Valakian kuningaskunta sekä ehdotus hänen kruunaamisestaan Yhdysvaltain kuninkaaksi eivät myöskään toteutuneet.
Henrikin puoliso oli vuodesta 1752 Wilhelmine von Hessen-Kassel. Kyseessä oli kulissiavioliitto, sillä Henrik oli homoseksuaali. Henrik vietti suuren osan elämästään vetäytyneenä Rheinsbergin linnaan, joka oli hänen asuntonaan vuodesta 1744. Hänet on haudattu linnan puistossa olevaan pyramidinmuotoiseen mausoleumiin. Nykyinen Humboldt-yliopiston päärakennus Berliinissä rakennettiin alkujaan Henrikin yksityispalatsiksi.
Egeanmeren saaret

Egeanmeren saaret (; ) on joukko Kreikalle kuuluvia saaria Egeanmeressä ja yksi Kreikan historiallis-maantieteellisistä alueista. Laajasti ottaen Egeanmeren saariin voidaan lukea myös Turkille kuuluvat Egeanmeressä sijaitsevat saaret, joista suurimmat ovat Imbros (Gökçeada) ja Tenedos (Bozcaada).
Egeanmeren saaret sijaitsevat Manner-Kreikan itäpuolella Manner-Kreikan ja Vähän-Aasian (Turkin) välissä. Egeanmeren ja koko Kreikan suurimmat saaret ovat Kreeta ja Euboia. Niitä ei kuitenkaan aina lueta varsinaisiksi Egeanmeren saariksi paitsi kokonsa puolesta myös siksi, että ne sijaitsevat merialueen laidoilla. Egeanmeren muut pienemmät saaret on vanhastaan jaettu kahteen ryhmään, merialueen keskelle kehämäisesti sijoittuviin Kykladeihin ("Kykládes") sekä eri puolilla näiden ympärillä hajanaisesti sijaitseviin Sporadeihin ("Sporádes"). Nykyään Sporadeilla viitataan kuitenkin yleensä lähinnä Pohjoisiin Sporadeihin.
Egeanmeren saarten väkiluku on yhteensä noin 1 440 000 (vuonna 2011). Egeanmeren saarten lisäksi Kreikan saaristoon kuuluvat Manner-Kreikan länsi- ja eteläpuolella sijaitsevat Jooniansaaret.
Saariryhmät.
Nykyisin Egeanmeren saaret jaetaan seitsemään saariryhmään, jotka ovat (pohjoisesta etelään):
Suurimmat saaret.
Egeanmeren saarten 20 pinta-alaltaan suurinta Kreikalle kuuluvaa saarta ovat:
Katso myös:
Hallinnollinen jako.
Kreikalle kuuluvat Egeanmeren saaret kuuluvat hallinnollisesti seitsemään eri alueeseen. Suurin osa saarista kuuluu Pohjois-Egean saarten tai Etelä-Egean saarten alueeseen, jotka kuuluvat Egean hajautetun hallinnon alueeseen. Kreeta muodostaa oman alueensa, Kreetan alueen. Argo-Saroniset saaret kuuluvat Attikan alueeseen, Euboia ja Skýros Keski-Kreikan alueeseen, muut Sporadit Thessalian alueeseen ja osa Pohjoisen Egean saarista Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen.
Kreikan NUTS-aluejaossa suurin osa saarista kuuluu NUTS 1 -alueeseen nimeltä Egean saaret, Kreeta.
Keski-Kreikka (maantieteellinen alue)

Keski-Kreikka (; aiemmin Χέρσος Ἑλλάς, "Chérsos Ellás") on yksi Kreikan historiallis-maantieteellisistä alueista. Se ei ole nykyisin hallinnollinen alue eikä se vastaa alaltaan nykyistä hallinnollista Keski-Kreikan aluetta.
Keski-Kreikka sijaitsee nimensä mukaisesti Manner-Kreikan keskiosissa ja ulottuu Manner-Kreikan poikki, lännestä Joonianmereltä itään Egeanmerelle. Sen eteläpuolella, Korintinlahden ja Korintin kannaksen takana on Peloponnesos, ja pohjoispuolella sijaitsevat Epeiros ja Thessalia.
Hallinnollinen jako.
Keski-Kreikka on jaettu hallinnollisesti kolmen alueen eli periferian kesken ja edelleen neljääntoista alueyksikköön. Alueet ovat:
Länsi-Traakia

Länsi-Traakia () tai pelkkä Traakia (Θράκη, "Thráki") on yksi Kreikan historiallis-maantieteellisistä alueista. Sillä viitataan kreikkalaiseen Traakiaan eli historiallisen Traakian Kreikalle kuuluvaan osaan, siinä missä Turkille kuuluvaa osaa kutsutaan Itä-Traakiaksi.
Länsi-Traakia sijaitsee Kreikan koillisosassa kreikkalaisen Makedonian ja Itä-Traakian välissä. Se kuuluu hallinnollisesti Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen, jonka Länsi-Traakiaan kuuluva osa jakautuu edelleen kolmeen alueyksikköön, Xánthin, Rodópin ja Évroksen alueyksiköihin.
Lucy (elokuva)

Lucy on ranskalainen toimintaelokuva, jonka on ohjannut Luc Besson sekä tuottanut EuropaCorp. Se julkaistiin 25. heinäkuuta 2014. Elokuva kuvattiin Taipeissa, Pariisissa sekä Cité du Cinémassa. Elokuvan pääosassa ovat Scarlett Johansson ja Morgan Freeman.
Tarina.
Elokuva kertoo yhdysvaltalaisesta opiskelijasta Lucystä Taipeissa (Scarlett Johansson), joka joutuessaan vasten tahtoaan salaperäisen salkun kuriiriksi, kidnapataan loistohotellin aulassa ja pakotetaan Mr. Jangin huumekuriiksi kuljettamaan synteettistä hormonia, josta käytetään kemiallista lyhennettä CPH4. Paketti ommellaan Lucyn mahan sisälle ja kuljetuksen aikana siitä pääsee CPH4:ää hänen verenkiertoonsa. CPH4:n avulla Lucystä tulee yli-inhimillisiä voimia omistava taistelija, joka pystyy käyttämään aivojensa koko kapasiteettia täydellisesti. Uusien voimiensa ansiosta Lucy muuttuu armottomaksi soturiksi, joka aikoo maksaa takaisin vangitsijoilleen. Hän saa korvaamatonta apua professori Normanilta, ihmismielen johtavalta tutkijalta, ja ranskalaiselta poliisikapteeni Pierre Del Riolta.
Näyttelijät.
Lähde: 
Elokuvasta tuli myyntimenestys, joka saavutti julkaisuviikon aikana 100 miljoonan Yhdysvaltain dollarin myyntituoton. Tuotantobudjetti oli vastaavasti 40 miljoonaa dollaria.
Yleisöpuhelin

Yleisöpuhelin on tyypillisesti kolikoilla toimiva julkinen puhelin, joka on usein sijoitettu puhelinkioskiin. 
Puhelut maksetaan ennakkomaksulla lisäämällä rahaa (yleensä kolikoita) tai laskuttamalla luottokortilla, pankkikortilla tai puhelukortilla. Laitteen käyttöaikaa voidaan rajoittaa perimällä maksua ylimääräisinä yksilöinä, minuutteina tai veloittamalla puhelun aikana käytettävästä luotto-, pankki-, puhelin- tai prepaidkortista vaadittava rahasumma. 
Historian ensimmäisen yleisöpuhelimen perusti William Gray vuonna 1889.
Matkapuhelinten yleistyttyä yleisöpuhelimien määrä on vähentynyt.
CCTV-3

CCTV-3 on kiinalaisen CCTV:n julkinen televisiokanava. Kanavan ohjelmat keskittyvät tanssiin ja musiikkiin.
Cristina Rus

Cristina Rus (s. 21. kesäkuuta 1981) on romanialainen dancemusiikkilaulaja, tanssija ja malli. Hän on syntyisin Cluj Napocasta. Hän kuuluu Blondy-duettoon, joka toinen jäsen on Andreea Banica. Hänellä on myös sooloura. Hän on päässyt kahdesti Romanian MTV-musiikkilistalla viiden parhaan joukkoon singleillä "Viata mea" ('My Life') ja "I Don't See Ya".
Kreikan yliprefektuurit

Kreikan yliprefektuurit (; yksikössä υπερνομαρχία, "ypernomarchía"; virallisesti νομαρχιακές αυτοδιοικήσεις, "nomarchiakés aftodioikíseis"; yksikössä νομαρχιακή αυτοδιοικήση, "nomarchiakí aftodioikísi") olivat Kreikan hallinnollisia alueita, jotka yhdistivät eräitä maan prefektuureista ylemmän tason hallintoyksiköiksi. Hallinnollisten alueiden hierarkiassa yliprefektuurit sijoittuivat näin alueiden eli periferioiden ja prefektuurien väliin.
Yliprefektuurit lakkautettiin prefektuurien tavoin vuonna 2011 Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä ja niiden tehtävät siirtyivät tuolloin perustetuille alueyksiköille.
Yliprefektuurit olivat:
Tú y Yo

Tú y Yo on ranskalaisten dancelaulaja Lylloon sekä R&amp;B-laulaja Matt Houstonin kappale. Sen julkaisi Lyprod Records Lylloon viidentenä ja Houstonin yhdeksäntenä singlenä sekä yhteisenä EP:nä 12. marraskuuta 2012. Kappaleeseen liittyvä virallinen musiikkivideo julkaistiin 1. joulukuuta 2012. Kappale onnistui pääsemään listoille Belgiassa ja Ranskassa.
Kappalelista.
EP
Non Non Non

Non Non Non on saksalaisartisti Lolita Jolien kappale. Sen julkaisi Planet Punk Music artistin uran kolmantena singlenä 29. kesäkuuta 2012. Kappaleen ovat säveltäneet Shaun Bates, Tommi Forsström, Julia Karlsson sekä Milos Rosas. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo julkaistiin 5. heinäkuuta 2012. Kappale ei päässyt lainkaan listoille.
Kappalelista.
Radio edit
Remixes
Ghost (kappale)

Ghost on englantilaisen laulaja-lauluntekijän Ella Hendersonin esikoissingle, joka julkaistiin 8. kesäkuuta 2014. Kappaleen kirjoittivat Henderson, Kenan Williams sekä OneRepublic-yhtyeestä tutut Ryan Tedder ja Noel Zancanella. Hendersonin debyyttialbumi, Chapter One julkaistaan syksyllä 2014. 
Kappale äänitettiin Tedderin omalla studiolla Denverissä tammikuussa 2014, Hendersonin 18-vuotissyntymäpäivänä. Single sai ensisoittonsa radiossa 10. toukokuuta, Capital FM-kanavalla.
Julkaisuviikollaan kappale pääsi singlelistan kärkeen Irlannissa ja Isossa-Britanniassa. Kymmenen parhaan joukkoon se pääsi Australiassa, Belgiassa, Unkarissa ja Uudessa-Seelannissa.
Mökkitie

Mökkitie on suomalaisartisti Arttu Wiskarin kappale hänen nimeään kantavalta debyyttialbumilta. Sen julkaisi Warner Music Finland albumin ensimmäisenä singlenä kesäkuussa 2010. Sanoituksiltaan kappale pohjautuu Evitskogissa sijaitsevaan kuvitteelliseen mökkitiehen. Wiskari lisäsi vielä todellisen mökkitien olevan Korppoossa, mutta ei lisännyt sitä kappaleeseen sanoituksien yhteensopimattomuuden takia. Kappaleeseen liittyvä virallinen musiikkivideo julkaistiin 7. heinäkuuta 2010. Kappale oli kaupallisesti kohtalainen menestys sijoittuen parhaimmillaan singlelistan 12.- ja latauslistan 10. sijalle.
Kappalelista.
Digitaalinen lataus
Aikakoneen diskografia

Tämä on artikkeli suomalaisen popyhtye Aikakoneen diskografia. 
Listasijoitukset albumeissa viittaavat Suomen viralliseen albumilistaan. Singleissä Suomen viralliseen singlelistaan sekä radiosoittoa mittaavaan radiolistaan ja vuosina 1992–2007 Rumba-lehdessä julkaistuun levymyynnin ja radiosoiton yhdeksi hittilistaksi yhdistäneeseen Top 50 Hitit-listaan (Rumba Top 50).
Risti (pyhäinjäännös)

Tosi Risti (), tai Pyhä risti (), eli se risti johon Jeesus ristiinnaulittiin, on yksi tärkeimmistä kristinuskon pyhäinjäännöksistä. 300- ja 400-luvuita peräisin olevien kertomuksen mukaan Pyhä Helena löysi alkuperäisen ristin Jerusalemista, ja nykyään osia rististä, ristin nimikyltistä tai ristin nauloista säilytetään pyhäinjäännöksinä useissa kirkoissa ympäri maailmaa. 
Historia.
300-luvun lopulla ja 400-luvun alulla syntyi kertomuksia siitä, kuinka Pyhä Helena, Rooman keisari Konstantinuksen äiti, matkasi Jerusalemiin ja löysi sieltä Jeesuksen ristiinnaulitsemisessa käytetyn ristin. Kertomukset poikkeavat hieman toisistaan. Joidenkin kertomusten mukaan Helena löysi ristin Jumalalta saamiensa merkkien ja toisten mukaan häntä opasti juutalainen nimeltä Juudas. Joidenkin kertomusten mukaan samalla kertaa löytyi myös kahden Jeesuksen kanssa yhtä aikaa ristiinnaulitun varkaan ristit. Kertomuksia ristin löytymistä ei pidetä historiallisesti luotettavina. Jacobus de Voragine popularisoi katolisen kirkon piirissä tunnetuimman version tarinasta noin vuossa 1260 kirjoittamassaan "Kultaisessa legendassa.
Pyhäinjäännöstä rististä on kuitenkin ilmeisesti säilytetty 300-luvulta alkaen Jerusalemissa ja pieniä kappaleita myös mm. Roomassa. Vuonna 614 persialaiset ryöstivät Jerusalemin ja sen mukana siellä olleen pyhäinjäännöksen rististä. Bysantin keisari Herakleios löi persialaiset joukot vuonna 627 ja palautti ristin Jerusalemiin. Vuonna 1187 risti katosi jälleen, kun sulttaani Saladin valloitti Jerusalemin. Vaikka kristityt yrittivät seuraavina vuosina saada ristiä takaisin mm. Rikhard Leijonamielen johdolla, Jerusalemissa ollutta ristiä ei ole tämän jälkeen löytynyt. Neljännen ristiretken seurauksena Eurooppaan kuitenkin levisi suuri määrä pieniä ristinkappaleita ja muita pyhäinjäännöksiä ryöstösaaliina Konstantinopolista. Suomen keskiaikaisista kirkoista Finströmin, Hattulan, Närpiön ja Taivassalon kirkot sekä Rauman fransiskaanikirkko oli omistettu Pyhälle Ristille. Näistä ainakin Hattulan Pyhän Ristin kirkossa myös säilytettiin Pyhän Ristin kappaleena pidettyä palaa, joka Sturenkronikan mukaan joutui venäläisten hävittämäksi vuonna 1496.
Keskiajalla ristinkappaleita oli liikkeellä jo niin paljon, että protestanttinen uskonpuhdistaja Jean Calvin kirjoitti 1500-luvulla kirjassaan "Traité des reliques" kuuluisan väitteen siitä, että jos kaikki kappaleet rististä koottaisiin yhteen, niin niistä voitaisiin rakentaa kokonainen laivan lastiruuma. Myöhempien laskujen mukaan tunnettujen ristinkappaleiden yhteenlaskettu tilavuus kuitenkin vastaa korkeintaan yhtä kolmasosaa ristiinnaulitsemiseen käytetyn ristin tilavuudesta.
Mitsubishi Ki-51

Mitsubishi Ki-51 (, Liittoutuneiden raportointinimi: "Sonia") oli keisarillisen Japanin armeijan ilmavoimien pommi- ja tiedustelukone toisessa maailmansodassa. Se oli edelleen kehitelty versio Ki-30:sta. Se hyväksyttiin virallisesti käyttöön, nimellä: "armeijan tyyppi 99 rynnäkkökone". Koneita valmistui 2 385 kappaletta. Tuotanto päättyi heinäkuussa 1945.
Ki-51 erosi edeltäjästään, alatasoisen runkonsa (siivet sijaitsivat rungossa alaosassa) ja avonaisen ohjaamonsa puolesta. Ki-30 -mallisesta lyhennetyssä ohjaamossa oli taka-ampujan paikka 7,7 mm konekiväärille. Siipikonekiväärien kaliiperi kasvoi sodan myötä: 0.30:sta 0.50:een. eli 7,7 mm:sta 12,7 mm:iin. 1 060 kilometrin toimintasäteen ansiosta konetta voitiin käyttää lähialueiden tiedustelun. David Mondey nimeää koneelle kaksi käyttötarkoitusta: tiedustelu ja maataistelu. Sodan loppuvaiheilla, koneen alapuoliseen ripustimeen voitiin liittää 1 kpl 250 kg:n pommi. Sitä käytettiin vain kamikaze-tehtävissä. Pommitustehtävissä enin kuorma oli 200 kg, mikä liitettiin koneeseen ulkoisesti.
Konetta valmistivat Mitsubishi, 1 472 sekä Tachikawa (First Army Air Arsenal), 913 konetta. Toisen maailmansodan jäljiltä useita koneyksilöitä päätyi Kiinan, Taiwanin, Indonesian sekä Pohjois-Korean ilmavoimien käyttöön.
Punjabin piirikunnat (Intia)

Punjabin osavaltio Intiassa on jaettu 22 piirikuntaan. Uusimmat piirikunnat ovat vuonna 2011 perustetut Fazilka ja Pathankot.
Piirikuntien pääkaupungit on mainittu suluissa.
Brayan Perea

Brayan Andrés Perea Vargas (s. 25. helmikuuta 1993 Cali) on kolumbialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. 190 senttimetriä pitkä Perea edustaa bulgarialaista Botev Vratsaa. Hän kuului vuosina 2013–2019 italialaisen Lazion miehistöön mutta pelasi myös lainalla Italian Perugiassa, Ranskan Troyes'ssa ja Espanjan Lugossa.
Perea on pelannut Italian Serie A:ssa 24 ottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin, ja Ranskan Ligue 1:ssä 12 ottelua.
Perea pelasi neljä ottelua alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2013.
Mamadou Tounkara

Mamadou Tounkara (s. 19. tammikuuta 1996 Blanes, Espanja) on espanjalais-senegalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. 184 senttimetriä pitkä Tounkara edustaa Laziota mutta on pelannut useissa eri seuroissa lainalla.
Elokuussa 2012 Tounkara solmi Lazion kanssa kolmivuotisen sopimuksen, kun hänen sopimuksensa Barcelonan kanssa päättyi.
Sorin järjestötalo

Sorin järjestötalo (myös Sorin nuorisotalo, alkuperäiseltä nimeltään Tampereen Työväen Järjestötalo) oli Tampereella Ratinan kaupunginosassa sijainnut työväentalo, joka toimi myöhemmin nuorisotalona ja viimeksi teatterina. Rakennusmestari Orvo Leiniön suunnittelema talo valmistui vuonna 1950 SKP:n ja SKDL:n piirijärjestöjen kokoontumistilaksi. Kierrätetyistä materiaaleista rakennettu järjestötalo edusti tyypillistä pulavuosien rakennustapaa sekä 1940- ja 1950-lukujen työväentalorakentamista. Rakennus purettiin syksyllä 2015 Tampereen poliisitalon laajennuksen tieltä.
Historia.
Jatkosodan päättymisen jälkeen tamperelaisilla kommunisteilla ei ollut omia tiloja, joten he kokoontuivat sosialidemokraattien omistamassa Tampereen työväentalossa. Päätös oman kokoontumispaikan rakentamisesta tehtiin 1948, jolloin kaksi vuotta aikaisemmin perustettu Rakennusosuuskunta Hämeen tuki tilasi piirustukset kaupungin rakennusosaston piirustuskonttorissa työskennelleeltä Orvo Leiniöltä. Rakentamisen taustavoimaksi perustettiin vielä Tampereen Järjestöyhdistys. Talon paikaksi valikoitui Sorinkadun, Voimakadun (nyk. Tampereen valtatie) ja Helsinki–Tampere-radan välisellä alueella sijainnut tontti, jolle rakentaminen aloitettiin huhtikuussa 1949.
Rakennus käsitti valmistuessaan kahden kerroksen korkuisen juhlasalin näyttämöineen, pukuhuoneet, keittiön ja ravintolan sekä toimistotiloja ja vahtimestarin asunnon. Talon pohjakerroksessa sijaitsi muun muassa WC-tilat sekä kerhohuoneistoja. Vahtimestarin asunto, toimistotilat ja pukuhuoneet rakennettiin toiseen kerrokseen. Kokonaan talkoovoimin rakennetun järjestötalon vihkiäisjuhlaa vietettiin maaliskuussa 1950. Tilaisuudessa puhui muun muassa kansanedustaja Kaarle Renfors.
Vuonna 1956 talossa sijaitsivat muun muassa SKDL:n (), SKP:n (), Suomen Naisten Demokraattisen Liiton, Suomen Demokraattisen Nuorisoliiton ja Suomen Demokratian Pioneerien Liiton piiritoimistot. Sorin järjestötalo toimi kansandemokraattisten yhdistysten sekä ammattiosastojen toimisto- ja kokoontumispaikkana aina 1960-luvun lopulle saakka, jolloin toiminnot siirtyivät keskustaan Näsilinnankadulle. 
Vuonna 1968 rakennus siirtyi Tampereen kaupungin omistukseen, jonka jälkeen se toimi nuorisotalona aina vuoteen 2009 saakka. Pohjakerroksessa oli 1970-luvulla nuorisolle tarkoitettu selviämisasema ja vuodesta 1985 lähtien talon juhlasalissa toimi Sorin Sirkus. Nuorisotalo lakkautettiin 2009, jonka jälkeen Teatteri Siperia alkoi järjestämään rakennuksessa omia näytäntöjään. 
Purkukiista.
Kesäkuussa 2014 Tampereen yhdyskuntalautakunta hyväksyi asemakaavaehdotuksen, jonka mukaan viereisellä tontilla sijaitsevaa Tampereen poliisiasemaa laajennettaisiin ja järjestötalo purettaisiin sen tieltä. Purkamisen vastustajien mielestä poliisitalon laajentamisen sijasta uusia tiloja olisi voitu etsiä Hervannasta Poliisiammattikorkeakoulun yhteydestä. Rakennuksen purkutyöt käynnistyivät syyskuun puolivälissä 2015.
Danilo Cataldi

Danilo Cataldi (s. 6. elokuuta 1994) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa seurajoukkuetasolla Laziota. Cataldi on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Cataldi nousi Lazion edustusjoukkueeseen seuran omista junioreista. Hän on pelannut myös lainalla Serie B:n Crotonessa kaudella 2013–2014 sekä Serie A:n Genoassa kevätkaudella 2017 ja saman sarjan Beneventossa kaudella 2017–2018. Laziossa hän pelasi ensimmäisen Serie A -ottelunsa kaudella 2014–2015.
Cataldi on pelannut Laziossa vuoden 2023 loppuun mennessä 174 Serie A:n ottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia ja antanut 11 maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän on pelannut seitsemän ottelua. Eurooppa-liigassa hän on tehnyt yhden maalin pelaamissaan 30 ottelussa. Konferenssiliigassa hän on pelannut kaksi ottelua. Hän kuului Italian cupin voittaneen Lazion kokoonpanoon 2019, muttei pelannut kilpailussa. Lazion voittamassa Italian supercupissa hän teki maalin 2019.
Cataldi on pelannut Italian eri juniorimaajoukkueissa. Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän on pelannut 20 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia vuosina 2014–2017.
Luis Pedro Cavanda

Luis Pedro Cavanda (s. 2. tammikuuta 1991 Luanda) on belgialainen jalkapalloilija, joka edustaa Belgian pääsarjassa pelaavaa Standard Liègeä. Hän on pelannut myös Italiassa ja Turkissa. Pelipaikaltaan Cavanda on oikea puolustaja.
Aulangon näkötorni

Aulangon näkötorni on Hämeenlinnan Aulangonvuoren huipulla sijaitseva näkötorni, joka on valmistunut vuonna 1907. Sen on suunnitellut arkkitehti Waldemar Aspelin. Nykyään tornissa vierailee vuosittain lähes satatuhatta kävijää. Vuoden 2015 aikana se oli yleisölle avoinna 7. toukokuuta – 30. syyskuuta päivittäin kello 8–19.
Aulangon näkötornissa havaittiin korjaustarve vuonna 2016. Korjaussuunnitelma valmistui vuonna 2020 ja korjaustyöt saatiin käyntiin keväällä 2022. Korjaustöiden oli tarkoitus kestää kesän loppuun saakka. Lopulta remontti valmistui kuukauden etuajassa.
Historia.
Ensimmäinen puinen näköalapaviljonki Aulangon huipulle rakennettiin jo 1800-luvun lopussa, jolloin alue oli suosittu retkikohde. Näkötornin rakennuttajana toimi Aulangolla sijainneen Karlbergin kartanon omistaja eversti Hugo Standertskjöld. Aulangonvuoren laki on 150 metriä merenpinnan ja 70 metriä viereisen Aulangonjärven pinnan yläpuolella. 33 metriä korkeasta tornista avautuu näkymä Vanajaveden laaksoon, joka on yksi Suomen kansallismaisemista. 
Näkötornin juurella on kahvilarakennus sekä vuonna 1934 valmistunut näköalatasanne, josta on näkymä Aulangonjärvelle päin. Näköalatasanteen alapuolella on Lennart Segerstrålen samana vuonna maalaama metsästysaiheinen fresko. Lisäksi sen vierestä lähtevät kiviportaat Aulangonvuoren jyrkänteelle, jossa sijaitsevassa luolassa on kuvanveistäjä Robert Stigellin karhuperheveistos vuodelta 1905.
Maryam Mirzakhani

Maryam Mirzakhani (; 3. toukokuuta 1977 Teheran – 15. heinäkuuta 2017) oli iranilainen matematiikan professori. Hänen erikoisalaansa oli kaarevien pintojen symmetria, ja hän oli ensimmäinen nainen, joka palkittiin Fieldsin mitalilla.
Elämä.
Nuoruus.
Maryam Mirzakhani syntyi Teheranissa vuonna 1977. Lapsena hän luki paljon ja keksi omia tarinoitaan. Hän halusi kirjailijaksi, mutta löysi myöhemmin kouluaikana matematiikan. Hän kävi tytöille tarkoitettua lukiota ja edusti kouluaikanaan Irania kansainvälisissä matematiikkaolympialaisissa. Mirzakhani voitti kultaa sekä vuoden 1994 että 1995 kilpailuissa.
Ura.
Mirzakhani valmistui 1999 maisteriksi Sharifin teknillisestä yliopistosta. Jatko-opintojaan hän lähti tekemään Harvardin yliopistoon. Mirzakhan valmistui 2004 filosofian tohtoriksi Curtis T. McMullenin ohjauksessa. Mirzakhanin väitöskirja käsitteli Riemannin pintoja. Hän ratkaisi väitöskirjassaan useita hyperbolisiin pintoihin liittyneitä ongelmia, ja siitä julkaistiin artikkeli kolmessa matematiikan alan tunnetussa lehdessä.
Valmistuttuaan Mirzakhani hylkäsi Harvardin yliopiston tarjouksen nuoremman tutkijan paikasta ja suuntasi Clay Mathematics Instituteen tutkijaksi. Hän toimi vuodet 2004–2008 sekä Clay Mathematics Instituten tutkijana että Princetonin yliopiston apulaisprofessorina. Vuonna 2008 hän sai paikan Stanfordin yliopiston professorina.
Mirzakhani jatkoi uraansa kuolemaansa asti, vaikka hän joutui viimeiset vuotensa taistelemaan syöpää vastaan. Hänellä diagnosoitiin vuonna 2013 rintasyöpä. Siihen hän sai vielä toimivaa hoitoa, mutta syöpä uusiutui muutaman vuoden päästä. Aggressiivisestä hoidosta huolimatta syöpä kehitti etäpesäkkeitä maksaan ja luihin. Mirzakhani kuoli syöpään heinäkuussa 2017.
Yksityiselämä.
Mirzakhani oli naimisissa Jan Vondrákin kanssa, joka oli myös Stanfordin yliopiston matematiikan professori. Heidän liitostaan syntyi yksi tytär, Anahita.
Tutkimukset ja tunnustukset.
Mirzakhani erikoistui teoreettiseen matematiikkaan ja käsitteli tutkimuksissaan muun muassa moduliavaruuksia, Teichmüllerin teoriaa, hyperbolista geometriaa ja symplektistä geometriaa. Hän tutki erilaisten menetelmien avulla käyrien pintojen geometriaa.
Vaikka Mirzakhanin tutkimukset ovat erittäin teoreettisia, hänen työllään voi olla vaikutusta muun muassa teoreettisessa fysiikassa ja materiaalitieteessä. Matematiikassa työllä on sovelluksia muun muassa alkulukujen tutkimuksessa ja kryptologiassa.
Mirzakhani palkittiin uransa aikana useilla palkinnoilla. Hän sai vuonna 2009 Amerikan Matemaattisen Seuran Blumenthal-palkinnon. Palkinnon perusteluissa todetaan Mirzakhanin tutkimuksen olevan poikkeuksellisen luovaa ja omaperäistä. Kahden vuoden välein naismatemaatikolle jaettavan Satter-palkinnon hän sai Riemannin pintojen moduliavaruuksien teoriaan tekemiensä saavutusten ansiosta. Clay Research Award myönnettiin hänelle vuonna 2014.
Mirzakhani oli yksi neljästä tutkijasta, jotka palkittiin Fieldsin mitalilla vuonna 2014. Hän oli ensimmäinen nainen, joka sai tämän palkinnon. Palkittu työ liittyi Riemannin pintoihin.
Juri Kinnunen

Juri Kinnunen (s. 9. maaliskuuta 1990 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti Veikkausliigassa ja Ykkösessä pelannutta Turun Palloseuraa vuosina 2014–2018 ja palasi seuraan elokuussa 2020. Hän on pelipaikaltaan alun perin oikea laitapuolustaja, mutta on siirtynyt sittemmin vasemman laitapuolustajan paikalle.
Kinnunen aloitti jalkapallon 4-vuotiaana Käpylän Pallon junioreissa, jossa jatkoi aina 14-vuotiaaksi asti. Tämän jälkeen Kinnunen siirtyi Helsingin Jalkapalloklubin organisaatioon, jossa löi itsensä läpi seuran reservijoukkueessa Klubi 04:ssä. Loukkaantumisten jälkeen Kinnunen siirtyi vuonna 2011 Ykkösessä pelanneeseen FC Viikinkeihin. Kauden 2013 Kinnunen pelasi kauden PK-35 Vantaan riveissä, josta palasi Viikinkeihin. Hän siirtyi elokuussa 2014 kesken kauden Turun Palloseuraan ja pelasi loppukauden aikana yksitoista Veikkausliiga-ottelua. Kinnunen kuului Turun Palloseuran vakioavaukseen ja oli mukana nostamassa joukkueen takaisin Veikkausliigaan kauden 2017 päätteeksi.
Juri Kinnunen valittiin TPS-kannattajien toimesta kunniapalkinnon saajaksi kausina 2015 ja 2016.
Kaudella 2019 Kinnunen edusti Veikkausliigassa Kokkolan Pallo-Veikkoja. Hän jatkoi Kokkolassa myös kaudella 2020 joukkueen pudottua Ykköseen. Elokuussa 2020 KPV purki Kinnusen sopimuksen ja hän palasi Veikkausliigassa pelaavaan TPS:ään. 2023 Kinnunen palasi kasvattajaseuraansa Käpylän Palloon, joka oli edellisen kauden jälkeen noussut Ykköseen.
Kinnunen on pelannut 22 ottelua poikamaajoukkueissa.
Tammikuussa 2024 Kinnunen aloitti yrittäjänä ostaen JK Clinic Oy:n osakkeita.
Alueseurakunta

Alueseurakunta on Suomessa käytössä oleva nimitys evankelis-luterilaisen seurakunnan osalle. Kuntaliitosten yhteydessä myös alueen seurakunnat ovat yhdistyneet ja uuden suuren seurakunnan perusseurakuntatyön käytännön toteutusta varten on muodostettu alueseurakuntia tai kappeliseurakuntia uusiksi alueyksiköiksi. Kirkkolainsäädännön mukaan yhden kunnan alueella saa olla vain yksi seurakuntatalous. Se tarkoittaa, että joko yhden seurakunnan alue käsittää koko kunnan alueen tai usea seurakunta (yleensä paikallisseurakunnat, mutta eräissä kaksikielisissä kunnissa yksi suomen- ja yksi ruotsinkielinen) muodostaa seurakuntayhtymän. Siten kuntaliitos aiheuttaa aina myös muutoksen seurakuntajakoon.
Alueseurakunnassa tapahtuvaa työtä johtaa aluekappalainen yhdessä alueneuvoston kanssa. Alueneuvosto saa päättää muun muassa joidenkin määrärahojen käytöstä ja vaikuttaa työntekijöiden valintaan. Alueseurakuntien papit, kanttorit ja muut työntekijät huolehtivat ainakin seuraavista työaloista: jumalanpalvelus, musiikki, lapsityö, nuorisotyö, perhetyö, aikuistyö, rippikoulu, diakonia ja kansainvälinen työ. Esimerkiksi Jyväskylän seurakunta koostuu yhdeksästä alueseurakunnasta ja lisäksi pääkirkosta (Taulumäen kirkko), joka ei kuulu mihinkään alueseurakuntaan.
Alueseurakunta-nimitys ei ole käytössä kaikissa laaja-alueisissa seurakunnissa. Esimerkiksi Salon seurakunnan osia kutsutaan alueiksi. Lainsäädäntö ei myöskään käytä nimitystä alueseurakunta, vaan sitä vastaa nimitys seurakuntapiiri.
Harvey Cox

Harvey Cox (s. 19. toukokuuta 1929 Malvern) on yhdysvaltalainen teologi. Hän näkee maallistumisen peruuttamattomana, vapauttavana muutoksena. Hän kannattaa kaupungistumista ja uskoo, että maallistumisen tuloksena syntyy maailmankaupunki, teknopolis. Hän työskenteli professorina Harvard Divinity Schoolissa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2009.
Staatsratsgebäude

Staatsratsgebäude on Berliinin historiallisessa keskustassa Spreeinselin saarella, Schlossplatz-aukion etelälaidalla sijaitseva entinen Itä-Saksan valtioneuvoston rakennus.
Valtioneuvosto perustettiin Itä-Saksan ”kollektiiviseksi valtionpäämieheksi” maan ensimmäisen presidentin Wilhelm Pieckin kuoltua vuonna 1960. Roland Kornin ja Hans Erich Bogatzkyn suunnittelema valtioneuvoston talo valmistui vuosina 1962–1964. Se oli ensimmäinen Berliinin keskustaan rakennettu uusi hallintorakennus toisen maailmansodan jälkeen. Rakennus täyttää siipineen ja puutarhoineen kokonaisen korttelin. Sen tieltä purettiin Cöllnin vanhaankaupunkiin kuuluneita asuinkortteleita ja koko Brüderstrassen pohjoispää. Vaikka rakennus on moderni, sen tilojen jaottelu noudattelee historiallisen Berliinin kaupunkilinnan Lustgartenin puoleista osaa. Porraskäytävän ikkunoita koristavat Walter Womackan lasimaalaukset Saksan työväenliikkeen historiasta. Talo sisältää muitakin taideteoksia.
Rakennuksen julkisivuun on sisällytetty ainoa alkuperäisestä kaupunkilinnasta säilynyt osa, niin sanottu Liebknecht-portaali, eli portaali, jonka parvekkeella seisten Karl Liebknecht julisti vallankumouksen aikana 9. marraskuuta 1918 sosialistisen tasavallan perustetuksi. Portaali oli otettu talteen, kun muu linna purettiin vuonna 1950, ja se pystytettiin uudelleen osaksi valtioneuvoston taloa. Sen tarkoitus oli kytkeä symbolisesti DDR:n valtiolliset instituutiot osaksi vanhempaa vallankumouksen traditiota.
Saksan liittokanslerinvirasto toimi Staatsratsgebäudessa kaksi vuotta 1999–2001 ennen nykyisen rakennuksensa valmistumista. Vuodesta 2006 rakennusta on käyttänyt European School of Management and Technology.
Artur Avila

Artur Avila Cordeiro de Melo (s. 29. kesäkuuta 1979 Rio de Janeiro) on brasilialais-ranskalainen matemaatikko. Hän on ollut Zürichin yliopiston matematiikan professorina vuodesta 2018.
Avila oli yksi neljästä tutkijasta, jotka palkittiin Fieldsin mitalilla vuonna 2014. Hän väitteli tohtoriksi dynaamisista järjestelmistä 21-vuotiaana.
Manjul Bhargava

Manjul Bhargava (s. 1974) on amerikankanadalainen matemaatikko, joka työskentelee Princetonin yliopistossa lukuteorian parissa. Bhargava oli yksi neljästä tutkijasta, jotka palkittiin Fieldsin mitalilla vuonna 2014.
Palkintoperustelujen mukaan hän on poikkeuksellisen luova matemaatikko jolla on tajua yksinkertaisten ongelmien kauneudelle.
Päättymätön tarina (elokuva)

Päättymätön tarina (, ) on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut Wolfgang Petersenin ohjaama fantasiaelokuva.
Juoni.
Elokuva kertoo kymmenvuotiaasta Bastianista, jolla on vaikeuksia sekä koulussa että kotona. Eräänä päivänä Bastian varastaa antikvariaatista vanhan kirjan nimeltä "Tarina vailla loppua" ja piiloutuu koulun ullakolle lukemaan kirjaa.
Kirja kuvaa satuolentojen kansoittamaa Fantaasia-nimistä maailmaa ja nuoren Atrejun suurta etsintäretkeä, kun hän pyrkii pelastamaan maailmansa sitä uhkaavalta pahalta voimalta. Atreju muun muassa tapaa valtakunnan hallitsijan Ikuisen Lapsuuden Valtiattaren ja saa häneltä medaljongin nimeltä Auryn, jonka on tarkoitus suojella ja opastaa häntä. 
Bastian lukee Atrejun seikkailuija, ja vähitellen hänestä tulee osa kirjan tapahtumia. Lopulta Bastianista tulee sankari, sillä hän pelastaa koko Fantaasian tuholta.
Tuotanto.
Kuvaukset.
Elokuva kattaa vain sen perustana olevan kirjan ensimmäisen osan. Suurin osa elokuvasta kuvattu Saksassa, mutta Bastianin kohtaukset on kuvattu Vancouverissa Kanadassa.
Musiikki.
Elokuvan musiikin on säveltänyt saksalainen jazz-muusikko Klaus Doldinger, joka tunnetaan esimerkiksi nykyisestä yhtyeestään Passport. Elokuvan Pohjois-Amerikan julkaisun teemamusiikkikappaleen "The NeverEnding Story" on säveltänyt Giorgio Moroder, sanoittanut Keith Forsey, ja sen esittää Limahl (Kajagoogoo-yhtyeen solisti) ja Beth Anderson. Kappaleesta ovat tehneet cover-version ainakin yhtyeet The Birthday Massacre, Dragonland, New Found Glory ja Scooter.
Vastaanotto.
Elokuva on saanut Rotten Tomatoes-verkkosivustolla arvosanan 81 prosenttia, joka perustuu 36 arvioon ja Metacritic-verkkosivustolla arvosanan 46, joka perustuu 10 arvioon. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen pitää elokuvan lavastusta ja hahmoja kauniisti ideoituina ja antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Kaiser-Wilhelm-Nationaldenkmal

Kaiser-Wilhelm-Nationaldenkmal ("Keisari Vilhelmin kansallismuistomerkki") oli Berliinin keskustassa Schlossplatzin reunalla Berliinin kaupunkilinnaa vastapäätä sijainnut Saksan keisari Vilhelm I:n muistomerkki.
Valtava muistomerkki rakennettiin vuosina 1895–1897. Sen tieltä purettiin nimellä "Schlossfreiheit" tunnettu historiallinen talorivi. Muistomerkki käsitti kaikkiaan 76 metriä pitkän ja 38 metriä leveän alueen. Siihen kuului keisari Vilhelmiä esittänyt ratsastajapatsas, jonka taustalla kiersi puolikaaren muotoinen pylväikkö. Kokonaisuuden suunnittelivat kuvanveistäjä Reinhold Begas sekä arkkitehdit Gustav Halmhuber ja Ernst von Ihne. Rakennelma vaurioitui pahoin toisessa maailmansodassa ja se purettiin kokonaan yhdessä linnan kanssa vuonna 1950. Muistomerkin sokkeli on edelleen olemassa jokirannassa ja siitä pystyy hahmottamaan rakennelman alkuperäisen muodon ja mittasuhteet. Lisäksi kaksi ratsastajapatsaan jalustaa koristaneista leijonapatsaista on nykyään Itä-Berliinin eläintarhassa.
Saksan liittopäivät päätti vuonna 2007, että keisari Vilhelmin muistomerkin paikalle pystytetään Saksan jälleenyhdistymiselle omistettu ”Vapauden ja yhtenäisyyden muistomerkki” ("Freiheits- und Einheitsdenkmal"). Sen rakentaminen alkoi vuonna 2020.
Charlie siirtolaisena

Charlie siirtolaisena ("The Immigrant") on Charles Chaplinin ohjaama mykkäelokuva vuodelta 1917. Tarinassa Chaplinin esittämä kulkuri saapuu Yhdysvaltoihin. Häntä syytetään Atlantin ylityksen aikana tehdystä varkaudesta. Hän ystävystyy matkalla nuoren naisen kanssa. Elokuvan on ohjannut Chaplin, ja pääosissa näyttelevät hänen lisäkseen Edna Purviance ja Eric Campbell.
Elokuva on talletettu Yhdysvaltojen Kongressin kirjaston National Film Registryyn.
Ääniversio.
Van Beuren Studiosin Amedee Van Beuren osti 1932 Chaplinin Mutual-komediat 10 000 dollaria kappale, lisäsi niihin Gene Rodemichin ja Winston Sharplesin säveltämän musiikin ja äänitehosteita ja antoi ne esitykseen RKO Radio Picturesin kautta. Chaplinilla ei ollut minkäänlaisia mahdollisuuksia estää esitystä.
Park Inn Berlin

Park Inn Berlin (virallisesti Park Inn by Radisson Berlin Alexanderplatz) on Berliinin Alexanderplatzilla sijaitseva hotellirakennus. Se on 37-kerroksisena kaupungin korkein kerrostalo ja Saksan korkein hotelli. Rakennuksen korkeus on 125 metriä, antenni mukaan luettuna 150 metriä. Hotellin kattoterassi toimii näköalatasanteena.
Hotelli rakennettiin vuosina 1967–1970. Sen suunnitteli arkkitehtiryhmä Roland Korn, Heinz Scharlipp ja Hans Erich Bogatzky. Hotelli kuului alun perin Itä-Saksan valtio-omisteiseen Interhotel-ketjuun ja oli nimeltään Stadthotel Berlin. Nykyisen nimensä Park Inn sai vuonna 2003, jolloin siitä tuli osa Radisson-hotelliketjua.
Pyridiini-N-oksidi

Pyridiini-N-oksidi (C5H5NO) on heterosyklisiin amiinioksideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisissa synteeseissä.
Ominaisuudet.
Pyridiini-N-oksidi on huoneenlämpötilassa väritöntä ja hygroskooppista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja poolisiin orgaanisiin liuottimiin. Pyridiini-N-oksidilla on useita resonanssimuotoja ja amiinioksidiryhmällä on sekä elektroneja puoleensavetävä että elektroneja luovuttava ominaisuus. Tämän vuoksi pyridiini-N-oksidi reagoi pyridiinistä poiketen sekä elektrofiilien ja nukleofiilien kanssa elektrofiilisella tai nukleofiilisella aromaattisella substituutiolla. Pyridiini-N-oksidi voidaan esimerkiksi nitrata tai halogenoida, jotka reaktiot eivät tapahdu pyridiinille. Reaktio tapahtuu joko 2-, 4- tai 6-asemaan pyridiinirenkaan typpiatomiin nähden. Pyridiini-N-oksidi on helposti pelkistettävíssä pyridiiniksi.
Valmistus ja käyttö.
Pyridiini-N-oksidia valmistetaan hapettamalla pyridiiniä. Hapettimina voidaan käyttää perkarboksyylihappoja, vetyperoksidin vesiliuoksella happamissa olosuhteissa tai molybdeenitrioksidin avulla. Muodostuva tuote voidaan puhdistaa tislaamalla.
Pyridiini-N-oksidia voidaan käyttää orgaanisissa synteeseissä. Siitä valmistetaan muun muassa 2-pyridonia ja muita johdannaisia, joita käytetään muun muassa lääkeaineiden valmistuksessa. Sen käyttöä kuitenkin haittaa se, että reaktioissa muodostuu usein eri isomeerien seos. Orgaanisen kemian reagenssina sitä voidaan käyttää hapettamaan alkyylihalidit aldehydeiksi, eräiden karboksyylihappojen dekarboksyloinnissa ja karboksamidien dehydrogenoinnissa. Yhdiste toimii myös ligandina useissa kompleksiyhdisteissä.
1. hokejová liga SR

TIPOS Slovenská hokejová liga on Slovakian jääkiekon toiseksi korkein sarjataso. Kaudella 2023/24 sarjassa pelaa 13 joukkuetta, ja sen voittaja etenee Slovakian korkeimmalle sarjatasolle Extraligaan.
Sponsori.
Sarja on nimetty sen pääsponsorin, TIPOS-vedonlyöntitoimiston, mukaan. Sponsorikausi alkoi syksyllä 2021 ja sen on tarkoitus jatkua seuraavat viisi vuotta. 
Voittajat.
"Lähde:"
Stadion der Weltjugend

Stadion der Weltjugend (”Maailmannuorison stadion”) oli Itä-Berliinissä Mitten kaupunginosassa Chausseenstrassen varrella vuosina 1950–1992 käytössä ollut urheilustadion. Se sijaitsi vain muutaman sadan metrin päässä Berliinin muurista.
Stadionin suunnittelivat Selman Selmanagić ja Reinhard Ligner. Se rakennettiin vain puolessa vuodessa ja avattiin 20. toukokuuta 1950 nimellä "Walter-Ulbricht-Stadion" silloisen Itä-Saksan johtajan Walter Ulbrichtin mukaan. Paikalla aiemmin sijainneet, toisessa maailmansodassa tuhoutuneet kasarmit olivat olleet kaartinfusilieerirykmentin ja sittemmin poliisin käytössä.
Stadionilla järjestettiin vuosien 1951 ja 1973 kansainvälisten nuorisofestivaalien päätapahtuma, ja jälkimmäisen tapahtuman yhteydessä se sai myös nimen "Stadion der Weltjugend". Laajennusten jälkeen stadionin pinta-ala oli 131 000 m² ja sinne mahtui noin 50 000 katsojaa. Se oli Itä-Berliinin suurin urheilupaikka. Siellä järjestettiin myös vuosittain FDGB-Pokal-jalkapalloturnauksen loppuottelu.
Stadion der Weltjugend purettiin vuosina 1992–1994, sillä sen paikalle suunniteltiin uutta urheilustadionia siltä varalta, että Berliinille myönnettäisiin vuoden 2000 kesäolympialaiset. Hanke ei kuitenkaan toteutunut. Stadionin paikalla oli sen jälkeen väliaikaisia urheilupaikkoja. Paikalle rakennettiin vuosina 2006–2017 Saksan tiedustelupalvelu Bundesnachrichtendienstin rakennuskompleksi, joka otettiin käyttöön vuonna 2019.
Etelä-Andamaanit

Etelä-Andamaanit (, ) on yksi Intian Andamaanien ja Nikobaarien territorion kolmesta piirikunnasta. Se pitää sisällään Andamaanien saariston eteläisen osan. Piirikunnan pääkaupunki on Port Blair.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa Etelä-Andamaaneilla oli 238 142 asukasta, mikä on noin 60 prosenttia Andamaanien ja Nikobaarien territorion kokonaisväestöstä.
Pohjois- ja Keski-Andamaanit

Pohjois- ja Keski-Andamaanit (, ) on pohjoisin Intian Andamaanien ja Nikobaarien territorion kolmesta piirikunnasta. Se sisältää Andamaanien saariston pohjoisosan. Piirikunnan pääkaupunki on Mayabunder.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa Pohjois- ja Keski-Andamaaneilla oli 105 597 asukasta.
Nikobaarien piirikunta

Nikobaarien piirikunta (, ) on eteläisin Intian Andamaanien ja Nikobaarien territorion kolmesta piirikunnasta. Se pitää sisällään Nikobaarien saariston. Piirikunnan pääkaupunki on Car Nicobar.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa Nikobaarien piirikunnassa oli 36 842 asukasta.
Isokeijukorento

Isokeijukorento ("Lestes dryas") on keijukorentojen heimoon kuuluva pienikokoinen sudenkorento, jota tavataan Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Ulkonäkö ja koko.
Isokeijukorennon koiras on väritykseltään enimmäkseen tummanvihreä ja sinihärmäinen. Laji on hyvin samannäköinen kuin sirokeijukorento ja muistuttaa myös isotytönkorentoa ja kääpiötytönkorentoa. Isokeijukorennolla on kärjistä toisiaan päin taipuvat alemmat perälisäkkeet ja takaruumiin toisen jaokkeen selkäpuolella kahden kolmasosan pituudelta sinihärmäisyyttä. Sirokeijukorentokoiraalla taas on suorat perälisäkkeet ja kokonaan sinihärmäinen toisen jaokkeen selkäpuoli. Isokeijukorentonaaraan munanasetin on tukeva ja ulottuu takaruumiin kärjen yli. Naaralta myös puuttuu keskiruumiin sivulta vaalea olkasauma ja vihreä piste, jotka sirokeijukorentonaaraalla on.
Isokeijukorennon takaruumiin pituus on 24–32 mm ja takasiiven 19–25 mm.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Isokeijukorentoa esiintyy laajalti holarktisella alueella Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa lähinnä 40° ja 60° leveyspiirien välillä. Suomessa laji on harvinainen, mutta sitä esiintyy paikallisesti runsaana. Yleisimmillään laji on rannikon läheisyydessä Etelä- ja Lounais-Suomessa. Länsi-Euroopassa laji on yleisimmillään vuoristoisilla alueilla ja elää hajanaisesti alangoilla. Se elää myös Pohjois-Afrikassa reliktinä jääkauden ajalta.
Isokeijukorennon elinalueeseen kuuluvat saviallikot, umpeenkasvaneet lammet, sorakuoppien lampareet ja muut usein kesän aikana kuivuvat pienvedet.
Lisääntyminen.
Isokeijukorennon munat talvehtivat kasvillisuuden seassa ja kuoriutuvat keväällä. Toukkavaihe on hyvin lyhyt, 6–10 viikkoa. Suomessa lajin lentoaika on kesäkuun puolivälistä elokuun lopulle. Päälentoaika on heinäkuussa.
Mensa (elintarviketehdas)

Mensa oli suomalainen, Hämeenlinnassa toiminut elintarviketehdas, joka oli 1960–1984 osa Huhtamäki-yhtymää ja vuodesta 1984 Saarioisten omistuksessa. Mensa-tuotemerkillä valmistettiin makkaroita sekä muita lihajalosteita, einesruokia ja säilykkeitä. Huhtamäki-yhtymän osana Mensan nimen alla harjoitettu pelti- ja kartonkipakkaustoiminta oli alkusysäyksenä Huhtamäen pakkausbisnekselle, joka on nykyisin yrityksen ainoa toimiala.
Historiaa.
Mensan juuret juontavat 1920-luvulle, jolloin perustettiin Oy Sotilassäilyke Ab turvaamaan vasta itsenäistyneen Suomen puolustusvoimien muonitusta. Pian Mensaksi nimetyn yrityksen käynnistämiseen otettiin apuun dresdeniläisen Dr. L. Naumann Ag:n kauppaneuvos Albert Naumann, joka ryhtyi myös Mensan ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi. Naumannin yritys oli huolehtinut Saksan armeijan lihasäilyketoimituksista ensimmäisessä maailmansodassa, mutta nyt Saksan talous oli sodan jäljiltä lamassa ja Naumann löysi uuden leipäpuun Suomesta.
Saksalainen suomalaisyrityksen johdossa herätti kuitenkin suurta vastustusta, ja Naumann palasi kotimaahansa 1930. Säilykkeitä yritettiin 1930-luvun alussa tehdä tunnetuksi myös tavallisille suomalaiskuluttajille, mutta pula-aika ei suosinut näitä pyrkimyksiä. Niinpä Mensa luopui 1933 kokonaan kuluttajatuotteista ja palasi niihin vasta sotien jälkeen, jolloin se otti säilykkeiden lisäksi tuotevalikoimaansa makkarat. Mensa oli myös edelläkävijä lihaliemikuutioiden valmistajana Pohjoismaissa. Mensan tunnetuimpia tuotteita olivat puristettaviin tuubeihin eli pursoihin pakatut liha- ja kalapasteijat. 
Mensan omistus siirtyi 1930 Naumannilta Arno Jaatiselle ja hänen kuolemansa jälkeen 1950-luvulla kunnallisneuvos Erik Grenmanille.
Huhtamäki-yhtymän omistukseen Mensa siirtyi vuonna 1960. Huhtamäki oli neuvotellut Mensan ostosta jo 1940-luvulla, mutta tuloksetta. Huhtamäen alaisuudessa Mensan ja Jalostajan keskinäistä tuotevalikoimaa järkeistettiin niin, että Mensa keskittyi makkaroihin ja eineksiin, Jalostaja säilykkeisiin ja pakasteisiin. 
1970-luvun alussa Mensaan tuli töihin tanskalainen makkaramestari Pedersen, jonka mukaan nimettiin uusi maksamakkara. Lopulta koko Mensan tehdas tunnettiin nimellä Huhtamäki Oy Mestari Pedersen, kun Huhtamäki 1982 lopetti Hämeenlinnassa einesvalmistuksen ja keskitti tehtaan tuotannon korkeatasoiseen lihajalostevalikoimaan.
Saarioinen osti tehtaan vuonna 1984. 1990-luvun loppupuolella Saarioinen siirsi lihajalostetuotannon Hämeenlinnasta Valkeakoskelle.
Palaeotherium

"Palaeotherium " oli kavioeläinten lahkoon kuuluva suku, joka eli eoseenikaudelta oligoseenikauden alkuun. Siihen kuuluvia lajeja olivat "P. curtum, P. duvalii, P. magnum, P. medium, P. mimus, P. muehlbergi ja P. parvulum". Suvun lajit olivat vaihtelevan kokoisia, mutta yleisesti ne olivat noin 1,2 metriä pitkiä. Palaeotheriumin jäänteitä on löydetty Keski- ja Etelä-Euroopasta. Se oli sopeutunut elämään metsässä. Ne pystyivät myös ylittämään pieniä soita. Ne ovat saattaneet olla laumaeläimiä.