Arvonimet Suomessa

Arvonimi on Suomessa kansalaiselle myönnetty julkisen arvonannon osoitus tämän yhteiskunnan hyväksi tekemästä työstä.
Arvonimiä on käytössä noin sata. Arvonimeen ei liity oikeuksia eikä velvollisuuksia. Arvonimestä on maksettava vero.
Arvonimiä alettiin myöntää heti Suomen itsenäistyttyä. Arvonimet ovat nimenomaan suomalainen ilmiö; vastaavaa käytäntöä ei ole esimerkiksi muissa Pohjoismaissa.
Arvonimien myöntäminen.
Arvonimet myöntää tasavallan presidentti. Arvonimilautakunta antaa arvonimiasioista lausuntonsa presidentille. Arvonimilautakunnan puheenjohtajana toimii pääministeri, ja hänen lisäkseen lautakuntaan kuuluu seitsemän jäsentä, jotka nimitetään kuudeksi vuodeksi kerrallaan. Arvonimilautakunnan jäsenten tulee edustaa yhteiskunnallisten asioiden, kulttuurin ja elinkeinoelämän erityisen hyvää asiantuntemusta. Lautakunnan jäseneksi ei voida nimittää henkilöä, joka on nimityshetkellä täyttänyt 66 vuotta. Arvonimilautakunnan jäsenet ovat yleensä olleet pitkäikäisiä; esimerkiksi professori Matti Klinge kuului lautakuntaan yhteensä 24 vuotta vuosina 1982–2006.
Suoranaisena jatkona suuriruhtinaskunnan ajan arvonimikäytännölle Suomessa tasavallan presidentti voi jakaa erilaisia arvonimiä ”todellisen viran niitä seuraamatta”. Tämä perustuu nykyään julkisista arvonannon osoituksista annettuun lakiin (1215/1999) ja sen nojalla annettuun asetukseen arvonimistä (381/2000). Kaiken kaikkiaan arvonimiä on myönnetty itsenäisyyden aikana (vuodesta 1918 lähtien) noin 13 000.
Arvonimeä haetaan tasavallan presidentiltä kirjallisesti perustellulla hakemuksella. Hakijana voivat olla yksityiset henkilöt tai organisaatiot, jotka maksavat myös veron arvonimestä. Henkilölle haetun arvonimen tulee mahdollisuuksien mukaan kuvata hänen elämäntyötään.
Arvonimiä koskevan asetuksen mukaan myöntämisen edellytyksiä ovat arvonimen saajan hyvämaineisuus ja nuhteettomuus. Rajoituksia on kolme: henkilö ei voi esittää arvonimeä itselleen, arkkiatrin arvonimi voi olla Suomessa vain yhdellä henkilöllä kerrallaan ja pitäjänneuvoksen arvonimen haltijana voi samassa kunnassa olla vain yksi henkilö kerrallaan.
Arvonimen myöntämisen edellytyksenä on myös saajan suostumus. Käytännössä kuitenkin hyvin harva on kieltäytynyt hänelle tarjotusta arvonimestä. SDP:n kärkipoliitikot Rafael Paasio ja Kalevi Sorsa kieltäytyivät heille ehdotetusta valtioneuvoksen arvonimestä vedoten työväenliikkeen perinteisiin. Myöhemmin Nokian pääjohtaja ja Shellin hallituksen puheenjohtaja Jorma Ollila ei ole suostunut ottamaan vastaan hänelle tarjottua vuorineuvoksen arvonimeä.
Arvonimi jätetään aina myöntämättä, jos sen saajaksi ehdotetulla on merkintä rikosrekisterissä tai epäselvyyksiä veroasioissa. Arvonimeä ei myönnetä myöskään silloin, jos ehdokas on vastikään saanut muita valtiollisia tunnustuksia. Esimerkiksi Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliiton (MTK) entinen pitkäaikainen puheenjohtaja Heikki Haavisto joutui odottamaan hänen vuonna 1998 saamaansa ministerin arvonimeä pari vuotta, sillä juuri ennen edellistä ehdotuskertaa hänelle oli myönnetty korkea kunniamerkki.
Kahden arvonimen myöntäminen samalle henkilölle on erittäin harvinaista. Pitkäaikainen Maalaisliiton poliitikko Eemil Luukka sai sekä kunnallisneuvoksen (1942) että ministerin (1962) arvonimen. Toinen pitkän linjan maalaisliittolainen poliitikko Juho Koivisto sai kunnallisneuvoksen arvonimen vuonna 1935 ja maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1960. Elokuvaohjaaja ja -tuottaja Risto Orkolle myönnettiin vuonna 1948 kauppaneuvoksen ja vuonna 1979 professorin arvonimi.
Muuta tietoa.
Perinnöllisiä aatelin arvonimiä ei enää Suomessa myönnetä, mutta suvut, jotka on aikaisemmin aateloitu, voivat edelleen käyttää arvonimiään. Mitään erioikeuksia aatelilla ei Suomessa eikä muualla Euroopassa enää ole lukuun ottamatta Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttia, jossa ylähuoneen pääreillä edelleen on hieman lainsäädäntövaltaa.
Tuomarinkoulutuslautakunta myöntää auskultoinnin hyväksytysti suorittaneelle juristille varatuomarin arvonimen. Käräjäoikeuden lautamiehistä annetun lain (675/2016) nojalla laamanni (käräjäoikeuden päällikkötuomari) voi myöntää lautamiehelle tunnustukseksi pitkästä ja ansiokkaasta (käytännössä ainakin kahdeksan tai yhdeksän vuotta kestäneestä) toiminnasta herastuomarin arvonimen.
Suomen hallintobyrokratiassa ministeriöiden korkeita virkamiehiä kutsutaan myös neuvoksiksi, ja tällöin on kyseessä virkanimike eikä arvonimi. Tällaisia virkanimikkeitä ovat muun muassa finanssineuvos, hallitusneuvos, maatalousneuvos ja teollisuusneuvos. Suomen evankelisluterilaisen kirkon korkeiden viranhaltijoiden virkanimike on kirkkoneuvos. 
Joidenkin perinteisten kestävyysurheilutapahtumien järjestäjät kutsuvat urheiluun liittyvissä yhteyksissä tapahtumaan toistuvasti osallistuneita kuntourheilijoita neuvoksiksi. Siten Finlandia-hiihdon 15 kertaa suorittanut hiihtäjä on hiihtoneuvos ja Helsinki City Marathonin 10 kertaa juossut maratoonari on maratonneuvos. Nämä eivät ole varsinaisia arvonimiä.
Käytössä olevat suomalaiset arvonimet.
Suluissa olevat summat tarkoittavat arvonimestä maksettavan veron määrää. Jälkimmäinen summa osoittaa veron määrän silloin, kun arvonimen saaja on päätoimisessa virka- tai työsuhteessa taikka muussa siihen verrattavassa palvelussuhteessa valtioon, kuntaan tai kirkkoon. Muussa tapauksessa veroa maksetaan edellisen summan mukaan. Veron maksaa arvonimeä esittänyt taho, ei arvonimen saaja itse.
 valtioneuvos
 vuorineuvos
 energianeuvos
 erikoislähettiläs
 eurooppaneuvos
 kauppaneuvos
 liikenneneuvos
 maanviljelysneuvos
 matkailuneuvos
 merenkulkuneuvos
 metsäneuvos
 ministeri
 rahoitusneuvos
 teollisuusneuvos
 valtiopäiväneuvos
 viestintäneuvos
 ylipormestari
 apteekkineuvos
 insinöörineuvos
 kansainvälisen yhteistyön neuvos
 vakuutusneuvos
 yrittäjäneuvos
 kaupunginjohtaja
 kaupunkineuvos
 arkkiatri
 laamanni
 maaneuvos
 patenttineuvos
 rakennusneuvos
 ylisosiaalineuvos
 kanslianeuvos
 lehdistöneuvos
 maakuntaneuvos
 professori
 sairaalaneuvos
 budjettineuvos
 eläinlääkintöneuvos
 eräneuvos
 hallitusneuvos
 hyvinvointineuvos
 kalastusneuvos
 kulttuurineuvos
 kunnallisneuvos
 liikuntaneuvos
 lääkehuoltoneuvos
 lääkintöneuvos
 maanmittausneuvos
 metsätalousneuvos
 museoneuvos
 nuorisoasiainneuvos
 pelastusneuvos
 poliisineuvos
 pääkonsuli
 satamaneuvos
 työsuojeluneuvos
 verotusneuvos
 ympäristöneuvos
 ammattikasvatusneuvos
 balettineuvos
 elokuvaneuvos
 järjestöneuvos
 kalatalousneuvos
 kamarineuvos
 kaupallinen neuvos
 kihlakunnanneuvos
 kiinteistöneuvos
 kirjapainoneuvos
 kirjastoneuvos
 korkeakouluneuvos
 kotiseutuneuvos
 kotitalousneuvos
 kotiteollisuusneuvos
 kouluneuvos
 kunnanjohtaja
 käsityöneuvos
 luotsineuvos
 musiikkineuvos
 opetusneuvos
 pitäjänneuvos
 pormestari
 puutarhaneuvos
 revisioneuvos
 seurakuntaneuvos
 sosiaalineuvos
 taideneuvos
 talousneuvos
 tapahtumaneuvos
 teatterineuvos
 terveydenhuoltoneuvos
 uittoneuvos
 varhaiskasvatusneuvos
 hyvinvointipalveluneuvos
 yliagronomi
 yliarkkitehti
 yli-insinööri
 yli-intendentti
 ylimetsänhoitaja
 konsuli
 taloustirehtööri
 ylikamreeri
 ylirakennusmestari
 rehtori
 varakonsuli
 yliopettaja
 asessori
 eläinlääkintöasessori
 lehtori
 intendentti
 kamreeri
 postimestari
 sotakamreeri
 lentokapteeni
 director cantus
 director musices
Viimeksi arvonimiluetteloa on muutettu tasavallan presidentin asetuksella marraskuussa 2024, jolloin luetteloon lisättiin eurooppaneuvoksen, kansainvälisen yhteistyön neuvoksen, hyvinvointineuvoksen, lääkehuoltoneuvoksen, pelastusneuvoksen, tapahtumaneuvoksen, varhaiskasvatusneuvoksen ja hyvinvointipalveluneuvoksen arvonimet. Samalla asetuksesta poistettiin kenttäpiispan, rovastin, lähetystöneuvoksen ja lähetystösihteerin arvonimet.
Tätä ennen arvonimiluetteloa on muutettu tasavallan presidentin asetuksella syyskuussa 2017 ja tammikuussa 2012.
Kritiikkiä.
Suomalaista arvonimikäytäntöä on moitittu yhteiskunnallisen eriarvoisuuden lisäämisestä. Tälle löytyy katetta saajien sukupuolijaosta: kaikista vuoteen 2007 mennessä myönnetyistä arvonimistä vain seitsemän prosenttia oli mennyt naisille.