Kansojen taulu

Kansojen taulu, myös Kansaintaulu tai kansojen luettelo, on Raamatun ensimmäisen Mooseksen kirjan 10. luvussa oleva luettelo Nooan jälkeläisistä ja siitä, minkä kansojen oletettiin polveutuvan kenestäkin Nooan pojista. Luettelo esiintyy hieman lyhennettynä myös Ensimmäisen aika­kirjan alussa.
Historiallisuus ja kattavuus.
Raamatun kansojentaulu on sikäli ainoa­laatuinen vanhan ajan kirjalli­suudessa, että missään muualla ei tuohon aikaan ollut yritetty­kään laatia vastaavaa yhteen­vetoa koko maailman kansojen alku­perästä. Taulun katsotaan kuvastavan muinaisten israelilaisten ja juutalaisten maan­tieteellistä tietämystä vuoden 600 eaa. aikoihin, vähän ennen Babylonin vankeutta. Heidän tuntemansa osa maailmasta ulottui tuolloin pohjoisessa Mustaan­mereen ja Kaspian­mereen, etelässä Arabian niemimaan eteläosiin ja Etiopiaan, idässä Elamiin nykyisessä Iranissa ja lännessä ainakin Jooniaan tai Kreikkaan saakka.
Ensimmäisen Mooseksen kirjan mukaan Nooa oli koko nykyisen ihmiskunnan esi-isänä erityisen merkittävä, koska hänen aikanaan kaikki ihmiset koko maailmassa hukkuivat veden­paisumuksessa lukuun ottamatta niitä kahdeksaa, jotka selvisivät hengissä Nooan arkissa. Nämä olivat Nooa itse, hänen vaimonsa, hänen kolme poikaansa Seem, Haam ja Jaafet ja näiden vaimot, joista Raamatun mukaan polveutuvat kaikki myöhemmin eläneet ihmiset koko maailmassa. Luettelon laatijan käsityksen mukaan ihmiskunnan ykseys on luonteeltaan enemmänkin teologista kuin biologista laatua, sillä kaikki kansat ovat Jumalan pelastaman Nooan jälkeläisiä, joskin valitulla kansalla on näiden joukossa erikois­asema.
Luettelo ei tietenkään vastaa nykyisen tieteellisen etnologian käsityksiä, mutta perustuu silti epäilemättä päätelmiin, joita on sen kirjoittamisen aikaisen tietämyksen valossa pidettävä järkevinä. Yleensä on maan­tieteellisesti lähimpänä toisiaan asuvat kansat katsottu toistensa lähimmiksi sukulaisiksi, mutta tästä on eräitä poikkeuksia, joihin on selvästi tunnis­tetta­vissa olevat historialliset syyt. Niinpä kanaanilaiset ja foinikialaiset on lueteltu haamilaisiin eikä seemiläisiin kuuluviksi ilmeisesti siitä syystä, että nämä kansat ovat vanhoina aikoina olleet vahvasti Egyptin vaikutus­vallan alaisina, ajoittain Egyptin hallinnassakin. Samoin Elam luetaan tässä seemiläisiin, vaikka elamin kieli ei ole seemiläinen, mutta Elamilla oli kiinteät kulttuuriset siteet Mesopotamiaan.
Nykyisen tieteellisen käsityksen mukaan Raamatussa kerrotun kaltaista maailman­laajuista vedenpaisumusta ei ole tapahtunut. Vielä uuden ajan alussa sitä kuitenkin yleisesti pidettiin totena, ja kansojen taulun pohjalta esitettiin monia teorioita sellaisten­kin kansojen alku­perästä, joita siinä ei suora­naisesti mainita. Jossakin määrin se vastaa nykyistäkin käsitystä kielten suku­lai­suudesta, ja siitä ovat saaneet alkunsa nykyisinkin käytössä olevat termit seemiläiset ja haamilaiset kielet.
Kansojen taulu.
Ensimmäisen Mooseksen kirjan 10. luvun mukaan Nooalla oli kolme poikaa:
Näiden poikien nimien on ajateltu perustuvan seemiläisiin kieliin. "Shen" (Seem) merkitsee "nimeä" tai "tunnettua", "menestystä, "Haam" "lämmintä" ja "Jaafet" "avointa".
Raamatussa luetellaan heidän jälkeläisensä kolmessa ryhmässä, ei kuitenkaan Nooan poikien syntymä­järjestyksessä vaan siinä järjestyksessä, jossa heidän oletettiin saaneen poikia veden­paisumuksen jälkeen. Esimerkiksi Seemin ensimmäinen poika syntyi Raamatun mukaan vasta kaksi vuotta veden­paisumuksen jälkeen. Mihin kansoihin heidän ensimmäisen polven jälkeläisensä viittaavat, on monessa tapauksessa pääteltävissä seuraavasta suku­polvesta, mutta monet nimet on vaikeasti tunnistettavissa. Luettelo toistetaan suurelta osin myös Ensimmäisen aika­kirjan ensimmäisessä luvussa, jossa eräiden nimien kirjoitus­asu kuitenkin poikkeaa alku­peräisestä. Osa kansojen nimistä esiintyy monikko­muodossa, jonka pääte hepreassa on -im. Tällöin luettelossa ei kerrota, onko kunkin kansan oletetusta kanta­isästä käytetty vastaavaa yksikkö­muotoa.
Jaafetin jälkeläiset.
Suluissa olevat, kursivoidut nimien kirjoitusasut ovat vuoden 1938 raamatun­suomennoksen mukaiset.
Raamatun mukaan Jaafetin pojat ja pojan­pojat olivat:
Huomautus: kreikkalaisessa Septuaginta-käännöksessä (LXX) mainitaan Javanin ja Tubalin välissä myös Elisa-niminen Jaafetin poika, jota kuitenkaan ei mainita missään muussa antiikin aikaisessa lähteessä, ei myöskään Ensimmäisessä aika­kirjassa. Nimen esiintymistä tässä kohdassa on lähes yksi­mielisesti pidetty Javanin pojan Elisan nimen virheellisenä toistona väärässä kohdassa. Kuitenkin Elisan, samoin kuin jäljempänä mainitun Arpaksadinkin, esiintyminen kreikkalaisessa Raamatussa sopii yhteen sen varhais­kristillisten kirjoittajien käsityksen kanssa, että olisi 72 sukua ja kieltä, jotka mainittaisiin nimeltä tässä luettelossa, kun taas juutalaisen käsityksen mukaan nimiä, sukuja ja kieliä oli 70.
Jaafetia on perinteisesti pidetty eurooppalaisten, mutta myös muutamien itä­maisten kansojen esi-isänä. Tämän vuoksi "jaafetilaisia" on toisinaan käytetty kaukasia­laisen rodun synonyyminä. Termi "kaukasia­lainen" johtuu sekin käsityksestä, että Jaafetin heimon rotu­ominaisuudet kehittyivät Kaukasuksen alueella, jossa Araratkin sijaitsee. Termiä "jaafetilaiset kielet" ovat myös entis­ajan kieli­tieteilijät kuten Grimmin veljekset, William Jones ja Rasmus Rask käyttäneet niistä, mitä myöhemmin alettiin nimittää indo­eurooppalaisiksi kieliksi, sillä he olettivat, että jos eurooppalaiset ja Kaukasian asukkaat ovat Jaafetin jälkeläisiä, täytyy Euroopan kielilläkin olla yhteinen alkuperä, kuten niistä useimpien laita todella onkin, uralilaisia, kartve­lilaisia, luoteis­kaukasia­laisia ja koillis­kaukasia­laisia kieliä sekä baskia lukuun ottamatta. Toisaalta termiä käytti toisessa merkityksessä myös Nikolai Marr jaafetilaisessa teoriassa, jonka mukaan Kaukasuksen kielet ovat jäänne muinaisesta kieli­kunnasta, johon kuuluneita kieliä olisi puhuttu paljon laajemmalla alueella ennen indo­eurooppa­laisten kielten levittäytymistä.
Haamin jälkeläiset.
Suluissa olevat, kursivoidut nimien kirjoitusasut ovat vuoden 1938 raamatun­suomennoksen mukaiset.
Seemin jälkeläiset.
Suluissa olevat, kursivoidut nimien kirjoitusasut ovat vuoden 1938 raamatun­suomennoksen mukaiset.
Käsite seemiläiset kansat johtuu Raamatun kansojen taulun ilmentämästä muinaisten heprealaisten käsityksestä heidän tuntemiensa kansojen ja kulttuurien alkuperästä. Yrittäessään ryhmitellä tuntemansa kansat he luokittelivat Seemin jälkeläisiksi ne jotka olivat kielellisesti ja kulttuurisesti heille lähintä sukua.
Raamatun mukaan Seem oli Aramin, Assurin ja Arpaksadin isä, josta polveutuivat muun muassa arabit, aramealaiset, assyrialaiset, babylonialaiset, kaldealaiset, sabalaiset ja heprealaiset. Kaikki nämä kansat puhuivat toisilleen lähi­sukuisia kieliä, joita nykyäänkin nimitetään seemiläisiksi kieliksi.
Seemiläisiä kieliä puhuivat kuitenkin myös kanaanilaiset, vaikka heidät Raamatussa onkin luettu Haamin jälkeläisten joukkoon. Toisaalta Raamatussa on lueteltu Seemin jälkeläisiin myös lyydialaiset ja elamilaiset, jotka eivät puhuneet seemiläisiä kieliä. Raamatussa ei tosin väitetäkään, että kaikki Seemin jälkeläiset olisivat puhuneet toisilleen lähi­sukuisia kieliä; sen sijaan siellä kerrotaan kansojen kielten sekaantuneen toisiinsa Baabelin tornin rakentamisen aikana.
Raamatun mukaan Seemin poikia ja pojanpoikia olivat:
Arpaksadin jälkeläiset.
Arpaksadin jälkeläisistä mainitaan Kansojen taulussa edelleen seuraavat:
Raamatun mukaan Pelegin jälkeläisiin kuului viidennessä polvessa myös Abram eli Abraham, Abrahamia pidettiin juutalaisten, mutta poikansa Ismaelin kautta myös ismaelilaisten, pohjois­arabialaisten paimentolais­heimojen, tai jopa kaikkien arabien, sekä pojanpoikansa Eesaun kautta lisäksi edomilaisten kanta­isänä. Toisaalta myös Joktania poikineen on pidetty eräiden arabiheimojen kantaisänä.
Varhaisten historioitsijoiden tulkintoja.
Flavius Josephus.
Ajanlaskumme ensimmäisellä vuosisadalla Flavius Josephus oli yksi ensimmäisistä, joka yritti samastaa ensimmäisen Mooseksen kirjan 10. luvussa mainitut nimet muista yhteyksistä tunnettuihin kansoihin. Hän käsitteli asiaa teoksensa "Antiquitas" ensimmäisen kirjan 6. luvussa, ja hänen samastuksensa muodostivat perusteen useimmille myöhempien kirjoittajien tulkinnoille. Hänen mukaansa Kansojen taulun eri henkilöistä polveutuvat seuraavat kansat:
Hippolytos Roomalainen.
Hippolytos Roomalainen (k. n. 234), jonka aikakirja on säilynyt useina latinalaisina ja kreikkalaisina jäljennöksinä , teki oman yrityksensä samastaa 1. Mooseksen 10. kirjassa mainitut nimet tuntemiinsa kansoihin. Osittain hänen käsityksensä oli yhtäpitävä Josephuksen kanssa, mutta poikkesi siitä seuraavien osalta:
Hippolytoksen käsityksiä seurasivat monet myöhemmät kirjoittajat kuten Valentinus teoksessaan "Vuoden 354 aikakirja", Epifanios teoksessaan "Panarion" noin vuodelta 375, "Chronicon Paschale" noin vuodelta 627, georgialainen Movses Kaghankatvatsi 600-luvulla teoksessaan "Albanian historia" ja Johannes Skylitzes noin vuonna 1057 teoksessaan "Historian synopsit".
Hieronymus.
Hieronymus laati Josephuksen samastuksista parannellun laitoksen noin vuonna 390 teoksessaan "Heprealaisia kysymyksiä Genesiksestä". Hänen luettelonsa on muutoin lähes yhtäpitävä Josephuksen kanssa, mutta eroaa siitä seuraavissa kohdin:
Isidorus Sevillalainen ja myöhemmät kirjoittajat.
Isidorus Sevillalainen hyväksyi teoksessaan "Etymologiae" useimmat Hieronymuksen samastukset, kuitenkin seuraavin muutoksin:
Isidoruksen Jaafetin pojille esittämän samastuksen toisti Nennius teoksessaan "Historia Britonum". Myös monet myöhäis­keski­ajan oppineet omamsuivat Isidoruksen käsitykset siihen saakka, kunnes suuret löytöretket antoivat aihetta uusiin teorioihin. Esimerkiksi vuonna 1571 Benito Arias Montano yhdisti Mesekin Moskovaan ja Ofirin Peruun.
Käsitykset Itä-Aasian kansojen alkuperästä.
Aikoinaan jotkut eurooppalaiset oppineet, esimerkiksi John Webb (1611–1672), pitivät myös Kiinan ja Intian kansoja Seemin jälkeläisinä. Sekä Webb että ranskalaiset, figuristiseen koulu­kuntaan kuuluneet jesuiitat 1600-luvun lopulla ja 1700-luvun alussa menivät pidemmällekin ja samastivat keisari Yaon, yhden Kiinan myyttisistä muinaisista hallitsijoista itseensä Raamatun Nooaan.
Sitä vastoin jesuiitta Athanasius Kircher arveli 1600-luvulla, että kiinalaiset polveutuisivat muinaisista egypti­läisistä ja olisivat näin ollen Haamin jälkeläisiä.
Käsitykset afrikkalaisten haamilaisesta alkuperästä.
Afrikkalaisia on vanhastaan pidetty Haamin jälkeläisinä, suurinta osaa heistä hänen poikansa Kusin kautta. Monet itä­afrikkalaiset kansat ja jorubat pitävät nykyäänkin itseään Haamin jälkeläisinä. Jo 800-luvulla juutalainen kieli­tieteilijä Judah ibn Quraysh piti seemiläisiä ja Kuušilaisia kieliä toistensa sukulaisina. Nykyajan kieli­tieteilijät yhdistävät nämä kaksi kieli­ryhmää sekä egyptin kielen, berberikielet, omoottiset ja tšadilaiset kielet afro­aasialaiseksi eli "seemiläis-haamilaiseksi" kieli­kunnaksi, jonka muista alaryhmistä kuin seemiläisistä käytetään vanhastaan yhteisnimitystä haamilaiset kielet.
Afrikan keski- ja etelä­osien kielet sitä vastoin kuuluvat muihin kieli­kuntiin. Aikoinaan laajalti kannatetun mutta nyttemmin hylätyn haamilaisen teorian mukaan ne sivistykseen viittaavat piirteet, joita eteläisenkin Afrikan kansoilla oli todettavissa, olisivat kulkeutuneet alueelle Pohjois- ja Itä-Afrikan haamilaisten kansojen välityksellä. Tällaisiin, yleensä selvästi rasistisiin teorioihin kuuluu myös Speken 1800-luvulla esittämä väite, että tutsit olisivat haamilaisia ja siten synnynnäisesti korkeammalla tasolla kuin alueen muut kansat.
Teoriat ruotsalaisten alkuperästä.
Ruotsalainen piispa ja historioitsija Johannes Magnus väitti 1500-luvulla, että Magog, Jaafetin poika, muutti 88 vuotta veden­paisumuksen jälkeen Ruotsiin, ja yksi hänen pojistaan olisi ollut Ruotsin ensimmäinen kuningas. Hänen teoriansa Ruotsin muinais­historiasta hyväksyttiin Ruotsissa aikoinaan yleisesti, ja se on vaikuttanut Ruotsin kuninkaiden järjestys­numeroihinkin.
Vielä pidemmälle meni 1600-luvun lopulla Olof Rudbeckus vanhempi teoksessaan "Atlantica". Hän samasti Ruotsin Platonin mainitsemaan Atlantikseen ja väitti sitä sivistyksen kehdoksi ja monien kansojen alku­kodiksi, jossa Jaafetin jälkeläiset olisivat muinaisina aikoinaan asuneet ja josta muut Euroopan ja vieläpä muutamat Pohjois-Afrikan­kin kansat olisivat lähtöisin.