tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Carmen Thalmann

Carmen Thalmann (s. 11. syyskuuta 1989) on itävaltalainen alppihiihtäjä.
Thalmann kuului joukkuekilpailun maailmanmestaruuden voittaneeseen Itävallan joukkueeseen Schladmingissa 2013. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui pujottelussa seitsemänneksi.
Alppihiihdon maailmancupissa Thalmann kilpaili ensimmäisen kerran 29. joulukuuta 2008 Semmeringin pujottelussa. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti 27. marraskuuta 2011 oltuaan 23:s Aspenin pujottelussa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Courchevelin pujottelussa joulukuussa 2011 oltuaan yhdeksäs. Parhaimmillaan hän on ollut neljäs Lienzin pujottelussa joulukuussa 2015.
Eurooppa-cupissa hän on voittanut kolme pujotteluosakilpailua ja yhden suurpujottelun sekä sijoittunut pujottelupisteissä kahdesti kolmanneksi.
Hilja Kettunen

Hilja Armida Kettunen, aik. "Aulo" (27. lokakuuta 1888 Helsinki – 22. joulukuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Hilja Kettunen oli naimisissa vuodesta 1912 professori Lauri Kettusen kanssa.
Niklas Huovila

Niklas Huovila (s. 3. kesäkuuta 1991 Kirkkonummi) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka pelaa Suomi-sarjajoukkue Liikunnan Riemussa. Hän on pelannut urallaan myös kaksi SM-liigaottelua Helsingin IFK:ssa kaudella 2011–2012.
Ura.
Huovila aloitti jääkiekkoilun Nummelan Palloseurassa, mutta hänen varsinainen kasvattajaseuransa on kuitenkin Espoon Jääklubi. Huovila siirtyi C-juniori-ikäisenä Espoo Bluesiin, jossa hän voitti B-nuorten SM-hopeaa vuonna 2008 ja A-nuorten SM-hopeaa vuonna 2011. Kaudella 2008–2009 Huovila toimi Bluesin B-nuorten kapteenina. 
Kaudeksi 2011–2012 Huovila siirtyi Helsingin IFK:hon. Hän teki samalla kaudella myös SM-liigadebyyttinsä. Huovila pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 27. joulukuuta 2011 Pelicansia vastaan ja sai ottelussa jääaikaa 6.10 minuuttia. Huovilan paikka kokoonpanoon aukeni loukkaantumisten ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa olleiden pelaajien poissaolon vuoksi. Yhteensä hän pelasi kauden aikana neljä SM-liigaottelua jääden ilman tehopisteitä. Huovila pelasi suurimman osan kaudestaan HIFK:n A-nuorissa, joiden toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies hän oli tehoilla 14+19=33.
Kesällä 2012 Huovila haki try-outin kautta pelipaikkaa HIFK:n liigajoukkueesta, mutta jäi ilman sopimusta ja siirtyi kaudeksi 2012–2013 Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhoon. Kaudella 2013–2014 hän oli 15 osumallaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä Mikko Nuutisen jälkeen. Kaudeksi 2015–2016 Huovila haki SaPKosta pelipaikaa try-outin kautta, mutta hän jäi kahden ottelun jälkeen ilman jatkosopimusta syyskuussa 2015. Huovila pelasi loppukaudella II-divisioonajoukkue Talvisalo Traitorsissa.
Huovila liittyi kaudeksi 2016–2017 SaPKon B-nuorten Suomi-sarjajoukkueen apuvalmentajaksi. Hän voitti joukkueessa sarjan mestaruuden. Huovila ei pelannut kauden aikana, mutta hän palasi kaukaloihin kaudeksi 2017–2018 ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Liikunnan Riemuun.
Topi Taavitsainen

Topi Taavitsainen (s. 2. elokuuta 1991 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan SM-liigaa Turun Palloseurassa ja KooKoossa yhteensä 89 runkosarjaottelua tehopistein 6+8=14 ja kuusi playoff-ottelua tehden kolme syöttöpistettä. Taavitsainen pelasi suurimman osan urastaan kuitenkin Mestis-joukkue TUTO Hockeyssa, jossa hän pelasi kolme kokonaista kautta ja voitti pronssia vuonna 2019, johon Taavitsainen lopetti myös pelaajauransa.
Ura.
Seuraura.
Taavitsainen on Turun Palloseuran kasvatti. Hän voitti B-nuorten SM-hopeaa vuonna 2007 ja A-nuorten SM-hopeaa vuonna 2009. Taavitsainen oli TPS:n paras pistemies ja maalintekijä sekä kaudella 2007–2008 B-nuorissa tehoilla 11+17=28. Kaudella 2010–2011 hän oli TPS:n A-nuorten kapteeni ja toiseksi paras pistemies tehoilla 9+26=35. Taavitsainen sai kauden aikana kokemusta miesten peleistä TPS:n edustusjoukkueessa myös kahdeksan ottelun verran European Trophy -turnauksessa ja Mestiksessä alle 20-vuotiaiden maajoukkueesta kahden ottelun verran.
Kaudella 2011–2012 Taavitsainen teki SM-liigadebyyttinsä. Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunssa 27. joulukuuta 2011 vieraissa Espoo Bluesia vastaan. Taavitsainen sai ottelussa jääaikaa 8.30 minuuttia. Taavitsainen pelasi kauden aikana kaksi SM-liigaottelua ja vietti kautensa lähinnä A-nuorissa.
Kaudeksi 2012–2013 Taavitsainen siirtyi II-divisioonajoukkue Kaarinan Kiekko-Poikiin. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 42+36=78, joilla Taavitsainen sijoittui koko sarjan pistepörssissä kolmanneksi. Kauden 2013–2014 päätteeksi hän oli nostamassa KaKiPoa seuraavaksi kaudeksi Suomi-sarjaan. Taavitsainen jatkoi kaudella 2014–2015 kuitenkin uraansa Mestis-joukkue TUTO Hockeyssa. Kaudella 2015–2016 hän oli joukkueen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 22+11=33. Taavitsainen jakoi Mestiksen maalipörssin neljännen sijan Jukureiden Jaakko Turtiaisen ja Tomi Wileniuksen kanssa.
Taavitsainen palasi kaudeksi 2016–2017 kaksivuotisella sopimuksella TPS:ään. Hän teki ensimmäisen miesten pääsarjamaalinsa Mestarien liigan avausottelussa 24. elokuuta 2016 norjalaista Lørenskog IK:ta vastaan. Ensimmäisen SM-liigamaalinsa Taavitsainen teki 6. lokakuuta 2016 vieraissa Saimaan Palloa vastaan. Hän keräsi ottelussa myös yhden syöttöpisteen. Kaikkiaan Taavitsaisen ensimmäinen SM-liigakausi toi 54 runkosarjaottelussa tehot 5+5=10, kuudessa playoff-ottelussa kolme syöttöpistettä ja neljässä CHL-ottelussa kaksi maalia. Kesken kauden 2017–2018, helmikuussa 2018 TPS lainasi hänet loppukaudeksi KooKoohon.
Kaudeksi 2018–2019 Taavitsainen palasi vuoden mittaisella sopimuksella TUTOon. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.
Maajoukkueura.
Taavitsainen on pelannut 11 nuorten maaottelua.
Justin Bieberin diskografia

Kanadalaisartisti Justin Bieberin diskografia käsittää kuusi studioalbumia, yhden EP-levyn ja yli 40 singleä.
Bieberin debyyttijulkaisu, EP-levy "My World", julkaistiin 17. marraskuuta 2009. Se oli viiden parhaimman albumin joukossa Yhdysvalloissa, Isossa-Britanniassa ja Kanadassa, jossa se sijoittui ensimmäiseksi. EP-levy sisälsi myös menestyksekkään singlen ”One Less Lonely Girl” ja myynninedistämistarkoituksessa julkaistut singlet ”Favorite Girl” ja ”Love Me”. EP-levyä seurannut täyspitkä studioalbumi "My World 2.0" julkaistiin 23. maaliskuuta 2010. Se debytoi ensimmäisellä sijalla Yhdysvalloissa ja useissa muissa maissa. Studioalbumia edelsi single ”Baby”, jossa esiintyy myös yhdysvaltalainen räppäri Ludacris. Se sijoittui myös kymmenen parhaan joukkoon ympäri maailmaa.
Albumit.
Kokoelmat.
Albumi on kansainvälinen versio "My Wourld Acoustic" -albumista, ja se sisältää akustisia versioita "My World" -EP:n ja "My World 2.0" -albumin kappaleista.
Joulukuussa 2013 julkaistava albumi on aluksi saatavilla ainoastaan iTunesissa ja se sisältää kappaleita, jotka Bieber kirjoitti Believe-kiertueellaan. Monet niistä julkaistiin yksitellen kymmenen viikon aikana joka maanantai 7. lokakuuta – 9. joulukuuta 2013 jo ennen varsinaisen albumin julkaisua "Justin Bieber’s Believe" -elokuvan promoamiseksi. Albumilla on myös viisi sellaista kappaletta, jotka eivät olleet saatavilla aiemmin.
Remix-albumit.
Bieberin ensimmäinen remix-albumi ilmestyi marraskuussa 2010, ja sitä myytiin alun perin Yhdysvalloissa vain Wallmart- ja Sam's Club -ketjuissa. Albumi sisältää akustisia versioita "My World"- ja "My World 2.0" -albumien kappaleista.
Toinen remix-albumi ilmestyy tammikuussa 2011, ja se tukee Bieberin konserttielokuvaa "". Albumi sisältää remixejä "My World 2.0" -albumin kappaleista.
Tammikuussa 2013 julkaistaan "Believe Acoustic", joka sisältää akustisia versioita "Believe"-albumin kappaleista sekä kolme uutta kappaletta: ”Nothing Like Us”, ”Yellow Raincoat” ja ”I Would”.
Anna Louhi

Anni (Anna) Agnes Louhi, kirjailijanimi Jyrki Vaassila (15. tammikuuta 1897 Teuva – 6. helmikuuta 1977 Seinäjoki) oli suomalainen kirjailija.
Louhi on saattanut kirjoittaa myös miehensä Eemeli Louhen nimellä julkaistun teoksen.
Teokset.
Nimellä "Jyrki Vaassila":
Samettivenuksenkenkä

Samettivenuksenkenkä ("Paphiopedilum hirsutissimum") on Kaakkois-Aasiassa kasvava venuksenkenkiin kuuluva kämmekkälaji. Se on saanut nimensä "hirsutissimum" (suom. "karvainen") karvaisesta kukkavanastaan.
Kuvaus.
Samettivenuksenkenkä on keskikokoinen venuksenkenkä: noin 35 cm korkea. Lehdet ovat yksivärisen vihreitä ja pituudeltaan 16–40 cm. Laji kukkii ensimmäisen kerran kolmevuotiaana. Kukkavanassa kasvaa mustia karvoja. Kukka on halkaisijaltaan noin 10–15 cm. Petalit ovat vaaleanpunaiset tai vihreät ja kiertyvät kukan vanhetessa. Purje on vihreänruskea ja huuli vaaleanruskea. Laji kukkii maaliskuusta toukokuuhun.
Historia.
Samettivenuksenkenkä löydettiin vuonna 1857, jolloin eräs Simon lähetti lajin yksilöitä Englantiin. Lajin kuvasi kasvitieteelliseen lehteen Sir William Hooker. Nimen "hirsutissimum" eli "karvainen" antoi John Lindley.
Elinympäristö ja hoito.
Samettivenuksenkenkä kasvaa litofyyttinä sammaleisissa kallionrotkoissa runsaskalkkisissa ja -humuksisissa paikoissa 700–800 metrin korkeudella. Lajin luontainen levinneisyysalue kattaa Pohjois-Intian, Pohjois-Myanmarin, Pohjois-Laosin, Etelä-Kiinan ja Pohjois-Vietnamin. Alueen ilmasto on kesäisin kuuma ja kostea, talvisin kuiva ja viileä.
Huonekasvina laji hyötyy sumutuksesta ja kesäisin runsaasta kastelusta.
Espoon kartanon Sågbron silta

Espoon kartanon Sågbron silta (Espoon kartanon silta numero II, Sågbro) on Espoossa Espoonkartanon kaupunginosassa sijaitseva kivinen holvisilta. Sen arvellaan valmistuneen vuosien 1778 ja 1816 välillä. Silta on tyypillinen 1770-luvun kiviholvisilta, ja sitä pidetään vanhimpana Suomen museosilloista. Silta on tehty niin sanottuna kylmämuurina, eli sen kivet on sovitettu paikoilleen käyttäen kiilakiviä mutta ei laastia. Sillan kivet ovat muokkaamattomia. Kokonaispituudeltaan 17,2-metrisen sillan kokonaisleveys on 6,9 metriä, hyötyleveyttä sille jää 5,6 metriä. Holviaukko on 2,7 metriä leveä, ja sillan "alikulkukorkeus" on 1,3 metriä.
Sågbron silta on otettu museosillaksi vuonna 1982. Espoon kartanon ympäristö sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Siltaa on vaikea päästä katsomaan sivulta. Sågbron silta sekoitetaan usein viereiseen Espoon kartanon Qvarnbron siltaan. Mankinjoki ja siinä oleva Kartanonkoski jakaantuvat Espoon kartanon kohdalla kahdeksi uomaksi. Sågbron silta on läntisessä uomassa, jossa on ollut useita sahoja, joista viimeisin säilyi 1900-luvun alkupuolelle asti.
Espoon kartanon kivisillat ja Suuri Rantatie.
Suuri Rantatie oli olemassa jo 1300-luvulla ja siirretty nykypaikalleen viimeistään vuonna 1556, jolloin Espoon kuninkaankartano perustettiin. Talonpoikaisasutusta on seudulla ollut jo paljon ennemmin, ja kartanon ympäristössä on runsaasti muinaisjäännöksiä. Kartanon sijoittamiseen vaikutti suuresti Mankinjoen Kartanonkoskesta saatava vesivoima. Asutuksen sijoituksen vaikutti myös Gumbölenjoki, joka yhtyy Mankinjokeen parisataa metriä alajuoksuun kartanosta. Mankinjoki laskee Espoonlahteen. Joki jakaantuu kartanon kohdalla kahteen haaraan, eli jokeen muodostuu pieni saari. Molemmissa jokihaaroissa oli aluksi puusillat. Jokihaarat ja niiden väliin jäävä saari ovat kiinteä muinaisjäännös.
Kivisiltojen rakentaminen aloitettiin vuonna 1775. Kustaa III ulotti eerikinretkensä Suomeen asti ja oli läsnä tilaisuudessa, jossa kartanon silloinen omistaja Anders Henrik Ramsay laski kivisillan peruskiven. Kyseessä oli todennäköisesti Qvarnbro, joka valmistui vuoden 1778 tammikuussa. 1700-luvulla teiden ja siltojen rakentamisvelvollisuus kuului pitäjäläisille, kullekin omistamansa maan määrän mukaan jaettuna. Vuoden 1778 talvikäräjillä Ramsay vaati oman maksuosuutensa pienentämistä, koska hän oli rakennuttanut omin varoin korjausta kaipaamattoman kivisillan. Kartano maksoi myöhemmin myös toisen kivisillan rakentamisen.
Nykyään kivisiltojen yli kulkee yhdystie 11310 eli Kuninkaankartanontie. Siltojen painorajoitus on 16 tonnia.
Riccardo Garrone (näyttelijä)

Riccardo Garrone (1. marraskuuta 1926 Rooma – 14. maaliskuuta 2016 Milano) oli italialainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja ääninäyttelijä. Hän syntyi Roomassa ja kävi siellä Dramaattisen taiteen kansallista Silvio D’Amico -akatemiaa. Hän esiintyi elokuvissa vuodesta 1949 lähtien. Lisäksi hän ohjasi esimerkiksi elokuvat "La mafia mi fa un baffo" (1974) ja "La commessa" (1975).
Garrone oli näyttelijänä muun muassa elokuvissa "Ihana elämä" (1960), "Tyttö ja laukku" (1961) ja "Illallinen" (1998).
Espoon kartanon Qvarnbron silta

Espoon kartanon Qvarnbron silta (Espoon kartanon silta numero I, Qvarnbro) on Espoossa, Espoonkartanon kaupunginosassa sijaitseva kivinen holvisilta. Sen historia on hyvin tunnettu. Sillan tiedetään valmistuneen viimeistään vuoden 1778 tammikuussa. Qvarnbrota pidetään Suomen vanhimpana käytössä olevana siltana. Silta on tehty niin sanottuna kylmämuurina, eli sen kivet on sovitettu paikoilleen käyttäen kiilakiviä, eikä laastia ole käytetty.
Silta sijaitsee Turusta Viipuriin kulkeneen Suuren Rantatien varrella paikassa, jossa ennen kivisiltaa oli puusta rakennettu kaksiosainen silta. Kivisillan rakentaminen oli osa Anders Henrik Ramsayn vuonna 1775 aloittamaa rakennushanketta, johon sisältyi myös kartanon uusi harmaakivestä rakennettu mylly. Rakennustyötä oli valvomassa asiantunteva ylimasuunimestari Tukholmasta.
Espoon kartanon ympäristö sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Qvarnbro sekoitetaan usein viereiseen Sågbron museosiltaan, joka on noin 60 metrin päässä Qvarnbron sillasta. 
Espoon kartanon kohdalla Mankinjoessa oleva koski on nimeltään Kartanonkoski, ja sen kohdalla joki jakaantuu kahteen uomaan. Qvarnbro on itäisessä uomassa, jossa on sillan yläjuoksun puolella patosilta ja patoallas. Sillan alajuoksun puolella on mylly. Näkymää siltaholviin estää yläjuoksun puolelta betoninen vedenjuoksutuskouru ja alajuoksun puolella näkymää peittää mylly.
Qvarnbron kokonaispituus on 10,4 metriä, ja kiviholvin leveys on 3,3 metriä. Sillan hyötyleveys on 6,5 metriä. Alikulkukorkeus on 0,4 metriä. Silta koostuu kahdesta vierekkäisestä kiviholvista, joista uudempi on matalampi ja erilaisista kivistä tehty kuin vanhempi siltaholvi. Siltaan liittyy myös ohijuoksutuskanava. Tiilinen, alaosiltaan kivinen myllyrakennus on tehty 1775–1777 ja on sillassa kiinni. 
Ely-keskuksen teettämässä Sågbron sillan historiaselvityksessä esitetään, että myös Qvarnbro otettaisiin museosillaksi ja että Espoon kartanon kivisiltoja käsiteltäisiin yhtenä siltana.
Nagqu-Dagringin lentoasema

Nagqu Dagringin lentoasema () on suunnitteilla oleva lentoasema, joka rakennetaan Senin kaupunkipiirin lähelle prefektuuritason kaupunki Nagquun Tiibetiin. Rakennustöiden on ilmoitettu alkavan vuonna 2012. Lentoasema rakennetaan 4 436 metrin korkeuteen meren pinnan yläpuolelle, joten siitä tulee korkeimmalla paikalla sijaitseva lentoasema maailmassa. Lentoasema tulee sijaitsemaan noin sata metriä korkeammalla kuin vuoteen 2013 asti korkeimmalla sijaitseva Qamdo-Bamdan lentoasema, joka sijaitsee myös Tiibetissä. Vuonna 2013 Daocheng-Yadingin lentoasema Sichuanin maakunnassa nousi maailman korkeimmalla sijaitsevaksi lentoasemaksi 4 411 metrin korkeuteen.
Vuonna 2015 on ilmoitettu, että tämän lentoaseman rakentamissuunnitelmat jäädytettiin turvallisuuteen liittyvistä varotoimenpiteistä johtuen, eikä niitä jatketa ennen kuin tekniset standardit on saavutettu tälle tyypilliselle lentoasemalle.
Hôtel de Villen metroasema

Hôtel de Ville on Pariisin metron linjojen 1 ja 11 metroasema. Asema on nimetty Pariisin kaupungintalon ("Hôtel de Ville") mukaan. Se sijaitsee Rue de Rivolin ja Rue du Renardin alla Pariisin 4. arrondissementissa. Asema avattiin linjalle 1 Pariisin metron ensimmäisten asemien joukossa 19. heinäkuuta 1900 ja linja 11:n laiturit otettiin käyttöön 28. huhtikuuta 1935.
Vuonna 2019 Hôtel de Villen metroasemalle tehtiin 12 307 363 matkaa eli se oli Pariisin metron 11. vilkkain asema.
Saint-Lazaren metroasema

Saint-Lazare on Pariisin metron asema. Sitä käyttävät linjat 3, 12, 13 ja 14. Linja sijaitsee Pariisin 8. ja 9. arrondissementin rajalla. Linjalta on vaihtomahdollisuus RER-kaupunkijunaan. Linja otettiin käyttöön 19. lokakuuta 1904 linjalla 3, 5. marraskuuta 1910 linjalla 12, 26. helmikuuta 1911 linjalla 13 ja 16. joulukuuta 2003 linjalla 14.
E. A. Saarimaa

Eemil Arvi Saarimaa, vuoteen 1905 "Emil Arvid Söderholm" (13. toukokuuta 1888 Mynämäki – 23. tammikuuta 1966 Helsinki) oli kielitieteilijä, suomen kielen opettaja, kielenhuollon asiantuntija sekä Aleksis Kiven teosten tekstikriittinen toimittaja. Hänelle myönnettiin professorin arvo 1950.
Henkilöhistoria.
Ylioppilaaksi Saarimaa tuli 1907 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1910. Hän oli Virittäjän päätoimittaja 1927–1936. Hän toimi Tyttönormaalilyseon suomen kielen yliopettajana 1934–1952, mitä ennen hän oli opettaja Kallion yhteiskoulussa ja nuorempi lehtori Helsingin 2. suomalaisessa tyttökoulussa ja vanhempi lehtori Suomalaisessa normaalilyseossa. Saarimaa oli tunnettu kielenhuoltaja. Hän kirjoitti moniin painoksiin yltäneen oppikirjan "Kielenopas" ja muita kielenhuollon oppaita ja suomen kielen ja kirjallisuuden oppikirjoja. Saarimaa toimitti Aleksis Kiven kootut teokset 1915, 1916 ja 1919. Kotikielen seuran kunniajäseneksi hänet nimitettiin 1948.
E. A. Saarimaan vanhemmat olivat maalari Kaarle Saarimaa ja Hanna Knuutti ja puoliso vuodesta 1932 Alli Korhonen.
Ressetan kulttuuri

Ressetan kulttuuri () on Venäjällä vaikuttanut varhaismesoliittinen kulttuuri, joka on saanut nimensä Ressetan asuinpaikan mukaan. Muita kulttuurin asuinpaikkoja, kuten Sukontsevo 3 ja 8 (Суконцево) sekä Kultino 3 (Култино), tunnetaan lähinnä Ylä-Volgan läntisellä alueella. Volgan varrelta tiedetään neljä kohdetta, Okan sivuhaaran varrelta aivan Moskovan läheltä yksi ja etelämpänä Okan päähaaran läheltä yksi kohde.
Asuinpaikat valittiin aina vesistön ääreltä joko jokien tai järvien rannoilta. Niiden läheltä tunnetaan myös hyvät piiraaka-aineen esiintymät, jotka joet ja purot ovat kulutuksellaan paljastaneet. Heillä oli hyvät käsityötaidot ja he käyttivät työssään hyvälaatuista piitä, joista saatiin iskemällä säännöllisiä säleitä jatkotyöskentelyä varten.
Ressetan kulttuuri on heikosti tutkittu. Kivi-, luu- ja sarviesineiden ulkonäkö, valmistus ja koristelutavat eroavat selvästi jälkiswidryläisten Kundan ja Butovon kulttuurien esineistä. Esimerkiksi Ressetan nuolenkärjet valmistettiin paikallisesta hyvästä piistä. Pitkä säle taitettiin kärjestään teräväksi ja talttamaiseksi vinoksi kärjeksi. Tyvi ohennettiin kolmanneksen verran toiselta reunastaan kiinnittämistä varten ja muutenkin yhtä ja samaa reunaa nyrhittiin nuolenkärkeä muotoillessa.
Ressetan kulttuurin ryhmillä oli yhteyksiä Butovon naapurikulttuuriin, jonka asuinpaikat sijaitsivat Ressetan kohteiden lomassa. Myös kauempana vaikuttaneeseen Kundan kulttuurin ryhmiin pidettiin yhteyttä. Tämä on huomattu Ressetan asuinpaikoilta löydettyjen niin sanottujen Pullin nuolenkärjistä, jotka on valmistettu tummanharmaasta piistä. Tummaa tai mustaa piitä ei esiinny Ylä-Volgalla, joten se on tuotu etelämpää. Myös Kundan asuinpaikoilta on löydetty Ylä-Volgan punertavaa piitä, joten materiaalia siirtyi myös Itäbaltiaan.
Vaikuttaa siltä, että väestö on siirtynyt paikalle muualta tuoden mukanaan omanlaisen kulttuurin piirteet. Jotkin löytöjen piirteet olivat varhaismesoliittisella kaudella yleisiä luoteessa, lännessä ja lounaassa Ylä-Volgasta katsoen. Nämä ovat toistaiseksi heikosti inventoituja venäläisessä arkeologiassa. Arkeologi M. G. Zhilin pitääkin Smolenskin, Pihkovan tai Valko-Venäjän luoteisosan seutuja todennäköisimpänä Ressetan kulttuurin syntyseutuna.
Piața Romanăn metroasema

Piața Romană on lokakuussa 1987 avattu Bukarestin metron linjan 2 asema. Se sijaitsee Piața Romană -aukiolla, Sektori 1:n alueella, Bukarestissa, Romanian pääkaupungissa.
Aseman rakentaminen jäi melkein toteutumatta, koska Elena Ceaușescun mielestä työläiset ja opiskelijat tarvitsivat lisää liikuntaa liikalihavuuden estämiseksi. Asema rakennettiin lopulta salassa.
Piața Romanăn edeltävä asema Berceniin päin mentäessä on Universitate. Piperaan päin mentäessä puolestaan Piața Victoriei.
Memphis-ryhmä

Memphis tai Memphis Milano oli 1980-luvulla toiminut postmodernistinen muotoilijoiden ryhmä. Sen muotoilijat suosivat räikeitä värejä, eläviä kuvioita ja ekspressiivisiä muotoja. Ryhmä vaikutti graafiseen suunnitteluun, ravintolasuunnitteluun sekä tekstiili- ja sisustussuunnitteluun.
Memphisin piirissä suunniteltiin uusia huonekaluja, valaisimia, tekstiileitä, keramiikkaa ja lasiesineitä. 
Ryhmä noudatti Italiassa 1960- ja 1970-luvuilla luotuja antidesignin periaatteita. Memphisiä edelsivät radikaalit italialaiset muotoiluryhmät, kuten Archizoon, Superstudio ja Studio Alchimia, jotka vastustivat kansainvälisen tyylin puhdasta funktionalismia.
Ryhmän perustajahahmo oli aikaisemmin Olivettin muotoilijana toiminut Ettore Sottsass. Kokeneen suunnittelijan piiriin liittyi muotoilijoita eri puolilta maailmaa. Memphis syntyi keskustelun ja juopottelun sekaisen yön jälkeen, jolloin oli kuunneltu yhä uudelleen Bob Dylanin laulua "Stuck Inside of Mobile (With the Memphis Blues Again)".
Ryhmä esiteltiin syyskuussa 1981 Milanon huonekalumessuilla, jossa se kiinnitti muotoilumaailman huomion. 
Uuden kansainvälisen tyylin tavoite oli vedota sekä hienostonaiseen että käyttää populistisempaa palettia. Memphis pyrki hauskuuteen sekä haastamaan ja jopa kieltämään perinteisen maun. Sen ainoa sääntö oli, että mitään sääntöjä ei ollut. Memphis otti vaikutteita pop-taiteesta, Las Vegasista, 1950-luvun campista ja art decosta.
Memphis loi uuden kaupallisen käytännön, jossa ylitettiin käsityön ja teollisen valmistuksen rajat ja käytettiin uusia markkinointikeinoja. Italialaiset vaikutteet sekoittuivat muihin virtauksiin, kuten feminismin inspiroimaan Pattern &amp; Decoration -tyyliin Yhdysvalloissa sekä brittiläisen ja amerikkalaisen käsityön avantgardeen.
Ryhmä piti itseään muotivillityksenä, joka kaikkien muotien tavoin loppuisi pian. Vuonna 1988 Sottsass hajotti ryhmän.
Koltsevaja

Koltsevaja () on Moskovan metron viides linja. Se merkitään metrokarttoihin ruskealla. Linja avattiin 1. tammikuuta 1950.
Koltsevaja on kehälinja. Sen pituus on 19,4 kilometriä ja sillä on asemia 12.
Jokikylä (Ii)

Jokikylä on kylä Iin kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Kylä oli osa Kuivaniemen kuntaa vuoteen 2007 saakka, jolloin Iin kunta ja Kuivaniemen kunta lakkautettiin ja niiden entisistä alueista muodostettiin Iin kunta. Kylä sijaitsee Kuivajoen varressa, Kuivaniemen keskustaajamasta Asemakylästä viitisentoista kilometriä pohjoiseen Oijärvelle menevän yhdystien 8520 läheisyydessä, pääasiassa joen eteläpuolisella alueella alkaen Kurkelasta ja päättyen Nevalaan. Lemmityn ja Koivuniemen kohdalla joen lähistöllä olevat pohjoispuolen talotkin kuuluvat Jokikylään. 
Kylään perustettiin koulu 1908 Kuivaniemen tultua jaetuksi kahteen koulupiiriin 1901. Ensimmäinen koulurakennus valmistui 1912. Koulurakennus poistettiin käytöstä ja purettiin öljyvahingon seurauksena vuonna 2013, ja koulu lakkautettiin. Oppilasmäärä oli tuolloin niin vähäinen, että koulun kunnostus tai uuden rakennus olisi ollut kannattamatonta. Koulun pihapiirissä on edelleen urheilukenttä ja vuonna 1992 valmistunut liikuntahalli.
Kirjailija Antti Hyry on kotoisin Jokikylän Hyrystä ja on kuvannut kotikyläänsä ja sen ihmisiä useissa teoksissaan.
Vääkiönvaara

Vääkiönvaara on kylä Suomussalmella.
Historiaa.
Vuonna 1848 perustettiin Suomussalmen kunnan pohjoisosaan Vilhelm Vesterisen Vääkiö-niminen kantatila. Nimensä Vääkiön talo on tarinan mukaan saanut kuivasta ovensaranan äänestä ('vääääk, väääk'), joka kuului ovea avatessa. Vääkiön tila on toiminut kantakievarina ja tilalla asui n. 20 asukasta. Maata oli 932 ha.
Nykyään Vääkiön kylässä asuu noin 90 asukasta ja talouksia on noin 50. Kesäisin ja syksyisin väkimäärä lisääntyy marjastuksen, metsästyksen ja mökkiläisten vuoksi. Vesistöissä on kalaa, ja marjastus- sekä metsästysmahdollisuudet ovat kylällä hyvät.
Suomussalmen kunnan keskustaajama Ämmänsaari on noin 30 kilometrin päässä Vääkiöstä. Kirjastoauto käy taloissa kahden viikon välein.
Tapahtumia ja nähtävyyksiä.
Vääkiössä on vaalittu vanhaa tervanpolttokulttuuria. Vuonna 1992 kylälle rakennettiin Tervatupa, jonka hirsiosat ovat peräisin Niemelän talosta, 1840-luvulta. Tervahauta palaa muutaman vuoden välein ja tervaa sekä tervankusta tulee aina myytäväksi asti. Viimeksi tervahauta poltettiin 2011 ja Tervatuvalle kokoontui kyläläisiä Tervatapahtumaan. Tervanpolttoperinnettä on esitelty myös ulkomaalaisille nuorille, jotka ovat olleet työleireillä seudulla. 
Lisäksi kesäisin on höylätty kattopäreitä tilauksesta. Kattopäreisiin on suositeltu kyllästysaineeksi Vääkiön tervaa ja tervankusta. Tervaperinteen jatkamiseksi vaaditaan hyvälaatuista tervaspuuta. 
Sota-aikana Vääkiössä on ollut saksalaisten vankileiri, ja neuvostoliittolaiset sotavangit ovat rakentaneet rautatietä. Heidän muistokseen on Suomi–Neuvostoliitto-seuran Alanäljängän Vääkiön osaston aloitteesta pystytetty hautamuistomerkki 4.9.1957. Muistomerkin tähdet on kaivertanut Emil Oksman.
Bethnal Greenin metroasema

Bethnal Greenin metroasema on Lontoon metron Central Linen asema Tower Hamletsin alueella Lontoossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Asema sijaitsee Bethnal Greenin kaupunginosassa Lontoon matkakortin maksualueella 2.
Historia.
Asema on avattu 4. joulukuuta 1946 osana Central Linen itäistä laajennusta. Toisen maailmansodan aikana keskeneräistä asemaa käytettiin pommisuojana. 3. maaliskuuta 1943 suuri ihmisjoukko pyrki yhtäaikaisesti suojaan asemalle, mistä aiheutuneessa tungoksessa 173 ihmistä litistyi kuoliaaksi ja 90 loukkaantui.
Paniikin syynä oli lähellä tapahtunut omien joukkojen uusien aseiden kokeilu. Kyseessä on toisen maailmansodan eniten siviiliuhreja vaatinut onnettomuus Britanniassa.
5. heinäkuuta 2007 Central Linen metrojuna suistui raiteilta Bethnal Greenin ja Mile Endin asemien välillä ajettuaan raiteille lentäneen sammutuspeitteen päälle. Onnettomudessa vältyttiin henkilövahingoilta.
Kueth Duany

Kueth Duany (s. 22. huhtikuuta 1980) on sudanilainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Sudanissa syntynyt Duany pelasi vuosina 1999–2003 Syracusen yliopistossa. Carmelo Anthonyn vahvistama Syracuse voitti NCAA-koripallon I-divisioonan mestaruuden vuonna 2003. Yliopistouransa jälkeen Duany pelasi yhdysvaltalaisissa pienissä ammattilaissarjoissa sekä Saksan ja Suomen pääsarjoissa. Suomessa Duany edusti kaudella 2005–2006 vuodenvaihteesta lähtien Tampereen Pyrintöä, jossa hän pelasi pääsarjassa 20 ottelua 12,6 pisteen ja 6,3 levypallon ottelukohtaisella keskiarvolla. Yhteensä Duany teki Pyrinnölle 259 pistettä.
Nykyisin Duany työskentelee itsenäistyneen kotiseutunsa, Etelä-Sudanin, koripallon parissa.
Peter Hansen (näyttelijä)

Peter Franklin Hansen (5. joulukuuta 1921 Oakland, Kalifornia, Yhdysvallat – 9. huhtikuuta 2017 Santa Clarita, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa lakimies Lee Baldwinin roolissa saippuaoopperassa "General Hospital". Hän esiintyi osassa vuosina 1965–1986 sekä uudelleen 1992–2004, ja hänellä oli sama rooli myös "Port Charles" -sarjassa.
Hansen esiintyi lisäksi muun muassa sarjoissa "The Public Defender", "The Goldbergs" ja "Tyttökullat" sekä tieteiselokuvassa "Maailman sortuessa" (1951).
Hansen oli merijalkaväen lentäjänä toisessa maailmansodassa ja osallistui Peleliun taisteluun syksyllä 1944.
Sokolnitšeskaja

Sokolnitšeskaja () (vuoteen 1990 asti Kirovsko-Frunzenskaja, ) on Moskovan metron ensimmäinen linja. Se merkitään metrokarttoihin punaisella. Linja avattiin 15. toukokuuta 1935.
Linjan pituus on 47 kilometriä (2024) ja siinä on 27 asemaa (2024).
Kenraalien yö

Kenraalien yö on Anatole Litvakin ohjaama elokuva vuodelta 1967. Elokuva perustuu Hans Hellmut Kirstin menestysromaaniin "Kenraalien yö".
Tarina alkaa saksalaisten miehittämässä Varsovassa vuonna 1942 tehdystä murhasta. Silminnäkijä on nähnyt murhaajan housunlahkeen, jossa on saksalaisen kenraalin univormuun sisältyvä punainen raita. Kolmella kenraalilla ei ole alibia. 
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" kriitikon Timo Peltosen mukaan elokuva hajaantuu moneen suuntaan, ja vaikka niissä on omat vahvat hetkensä, horjahtelua tulee liikaa. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa huippunäyttelijöistä huolimatta mitättömäksi ja antoi sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Zamoskvoretskaja

Zamoskvoretskaja () (vuoteen 1990 Gorkovsko-Zamoskvoretskaja ) on Moskovan metron toinen linja. Linja avattiin 11. syyskuuta 1938.
Linjan pituus on 42,8 kilometriä ja asemien lukumäärä on 24.
Kalininsko-Solntsevskaja

Kalininsko-Solntsevskaja () on Moskovan metron kahdeksas linja. Linja avattiin 30. joulukuuta 1979.
Linjan itäisen osan pituus on 16,3 ja läntisen osan 30.9 kilometriä. Itäisessä osassa on kahdeksan asemaa ja läntisessä neljätoista. Linjat on tarkoitus yhdistää toisiinsa tulevaisuudessa uuden keskustan alittavan tunnelin avulla. Se voi kuitenkin kestää useita vuosia, koska Delovoi Tsentristä Tretjakovskajaan johtavan tunnelin rakentaminen ei ole vielä alkanut. 
Asemat.
Itäinen osa
Läntinen osa
Billy Gilman

Billy Gilman (s. 24. toukokuuta 1988) on yhdysvaltalainen laulaja, joka tuli tunnetuksi country-musiikin lapsitähtenä. Gilmanilla oli jo 11-vuotiaana poikasopraanona erinomainen laulutekniikka. Aikuisena hänellä on kirkas kontratenorin ääni. Gilman on homoseksuaali.
Gilmanin tulkitsemia kappaleita ovat esimerkiksi "Ben" ja "O Holy Night" ja hänen omat hittinsä, kuten "One Voice" ja "Oklahoma". Hän osallistui Yhdysvaltojen "The Voice" -kykyjenetsintäohjelmaan vuonna 2016 ja sijoittui kilpailussa toiseksi. Kilpailun alussa Gilman esitti Adelen kappaleen "When We Were Young" ja kaikki neljä tuomaria käänsivät tuolinsa. Gilman valitsi kilpailussa valmentajakseen Adam Levinen.
Mathis Baby

Mathis Baby oli straßburgilaisen E.E.C. Mathisin vuosina 1912–1914 valmistama henkilöautomalli.
Teknisiä tietoja.
Moottori.
Autossa oli nelisylinterinen moottori, jossa oli mekaanisen pumpun avulla toiminut painevoitelu. Alkuperäisessä Baby-1-mallissa oli vapaakiertojäähdytys, mutta myöhemmissä oli kiertovesipumppu.
Voimansiirto, alusta ja kori.
Voimansiirtoon kuului kartiokytkin sekä nelivaihteinen vaihteisto, joka välitti voiman tasauspyörästöllä varustetulle taka-akselille. Jarrut vaikuttivat takapyöriin sekä voimansiirtoon. Korivaihtoehdot olivat kaksi- tai nelipaikkainen torpedo.
Valmistus.
Autonvalmistusta aloitellut Emile Mathis halusi panostaa massatuotantoon ja rakennutti tätä varten uuden tehtaan Straßburgin Meinau'hun. Tehdas rakennettiin maaliskuun ja syyskuun välillä 1911. Babyletten ohella tehtaassa valmistettiin kevytauto Babylettea, Populairea sekä eräitä suurempia malleja.
Moottoriurheilu.
1 846-kuutioisella moottorilla varustetulla Baby-3-mallilla saavutettiin Dragutin Esserin kuljettamana kahdeksas sija kesäkuussa 1912 järjestetyssä Ranskan Grand Prix'ssä. Kilpailun kokonaispituus oli 1 550 km ja se kesti kaksi päivää. Esserin kuljettaman Mathisin keskinopeus oli 77 km/h.
Kalužsko-Rižskaja

Kalužsko-Rižskaja () on Moskovan metron kuudes linja. Sen ensimmäinen osuus avattiin 1. toukokuuta 1958. Alun perin erilliset Rižskajan (rakennettu 1958) ja Kalužskon (rakennettu 1962) linjat yhdistyivät, kun osuus Oktjabrskajan ja Prospekt Miran asemien välillä valmistui vuonna 1971.
Linjan pituus on 37,6 kilometriä ja siinä on 24 asemaa.
Steve Foster

Stephen "Steve" Brian Foster (s. 24. syyskuuta 1957 Portsmouth, Hampshire) on englantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Peliurallaan Foster oli kuuluisa otsanauhastaan ja parrastaan.
Foster aloitti ammattilaisuransa vuonna 1973 Portsmouthissa, jossa hänen pelipaikkansa oli silloin keskushyökkääjä. Myöhemmin manageri Ian St John alkoi kuitenkin peluuttaa häntä topparina ja debyytissään uudella pelipaikalla Foster teki oman maalin ottelussa Burya vastaan marraskuussa 1976. Foster pelasi kotikaupungissaan aina vuoteen 1979 saakka kunnes siirtyi Brightoniin. Brightonia aina vuoteen 1984 saakka edustanut Foster pelasi tuona aikana 3 maaottelua Englannin paidassa ja kuului maansa joukkueeseen vuoden 1982 MM-kilpailuissa. Vuonna 1983 Brighton selviytyi FA Cupin finaaliin jossa se kohtasi Manchester Unitedin. Finaali päättyi tasan 2–2, mutta uusintaottelussa manchesterilaiset olivat vahvempia lukemin 4–0. Brighton tippui liigasta kauden päätteeksi mutta Foster jäi siitä huolimatta vielä seuraan. 
Maaliskuussa 1984 Foster myytiin Aston Villaan, jossa hän vietti vain 8 kuukautta ennen siirtoaan Luton Towniin. Lutonissa Fosterista tuli joukkueen keskuspuolustuksen rautainen johtaja ja vuonna 1988 Luton Town juhli Englannin liigacupin voittoa.
Foster läksi Lutonista vuonna 1989 ja siirtyi Oxford Unitediin. Vuonna 1992 95 liigaottelun ja 9 maalin jälkeen Foster palasi Brightoniin, jossa hän lopetti pelaajauransa vuonna 1996.
Tagansko-Krasnopresnenskaja

Tagansko-Krasnopresnenskaja () (vuoteen 1989 Ždanovsko-Krasnopresnenskaja, ) on Moskovan metron seitsemäs linja. Linja avattiin 31. joulukuuta 1966.
Linjan pituus on 41,8 kilometriä ja siinä on 23 asemaa.
Kitai-gorodin metroasema

Kitai-gorod () on Moskovan metron Tagansko-Krasnopresnenskaja- ja Kalužsko-Rižskaja-linjojen asema. Asema sijaitsee linjalla Tagansko-Krasnopresnenskaja asemien Kuznetski most ja Taganskaja välissä ja linjalla Kalužsko-Rižskaja asemien Turgenevskaja ja Tretjakovskaja välissä. Asema avattiin 3. tammikuuta 1971. Sen nimi oli 5. marraskuuta 1990 asti Ploštšad Nogina ().
Otrantonsalmi

Otrantonsalmi (, ) on salmi, joka yhdistää Adrianmeren ja Joonianmeren sekä erottaa Italian Albaniasta. Salmi on saanut nimensä Otranton kaupungin mukaan.
Salmessa käytiin meritaistelu ensimmäisessä maailmansodassa toukokuussa 1917.
Toisessa maailmansodassa Ison-Britannian merivoimat ja Italian laivaston saattue taistelivat salmella 12. marraskuuta 1940. Taistelu päättyi liittoutuneiden voittoon.
S’brent – se palaa

S’brent – se palaa on suomalainen televisiolle tuotettu musiikkielokuvatuotanto vuodelta 1979. Laulu- ja runoesityksiä sisältävässä dramatisoinnissa Seela Sella ja Elis Sella esittävät pääasiassa jiddišin kielellä toisen maailmansodan aikaisia juutalaisia lauluja Puolan ja Baltian getoista. Ohjelma esitettiin televisiossa ensi kerran 1979, ja se perustuu Sellan pariskunnan eri puolilla Suomea 1970-luvulla kiertäneeseen konserttiohjelmaan. Esityksen musiikkia julkaistiin myös samannimisenä LP-levynä (Kompass Records 1979).
Gerald Wilson

Gerald Stanley Wilson (4. syyskuuta 1918 Shelby, Mississippi – 8. syyskuuta 2014 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, joka toimi trumpetistina, yhtyeenjohtajana, säveltäjänä ja sovittajana. Hän sai suosiota lähinnä Yhdysvaltain länsirannikolla.
Keskeinen kokemus Wilsonin varhaisella uralla oli vuosien 1939–1942 toiminta Jimmie Luncefordin yhtyeessä. Tämän jälkeen hän soitti Los Angelesissa Les Hiten, Benny Carterin ja Willie Smithin yhtyeissä. Ensimmäisen big bandinsa Wilson perusti vuonna 1944. Swingiä ja bopia yhdistelleessä kokoonpanossa olivat mukana muiden muassa Melba Liston ja Snooky Young. Yhtye toimi kolmen vuoden ajan. Vuosina 1947–1948 Wilson soitti Count Basien sekä Dizzy Gillespien kanssa, ja tämän jälkeen hän jätti musiikkiuransa tilapäisesti kokeillakseen työskentelyä elintarvikekaupan alalla. Vuonna 1952 hän teki comebackin yhtyeenjohtajana, ja vähitellen hänestä tuli jälleen täysipainotteinen jazzmuusikko. Hän esiintyi myös televisionäyttelijänä.
Sittemmin Wilson johti eri yhtyeitä, ja hänen kanssaan esiintyivät esimerkiksi Harold Land, Teddy Edwards, Bud Shank, Jack Wilson ja Joe Pass. Hän levytti suosittuja albumeja, sävelsi elokuviin ja televisioon ja sovitti musiikkia esimerkiksi Al Hibblerille, Bobby Darinille, Johnny Hartmanille ja Duke Ellingtonin yhtyeelle. Hänen kappaleestaan ”Viva Tirado” tuli hitti latinorockyhtye El Chicanolle vuonna 1970. Wilson järjesti yliopistokursseja jazzin historiasta ja piti omaa radio-ohjelmaansa.
Wilson kuoli kotonaan Los Angelesissa 96-vuotiaana 8. elokuuta 2014.
Fredrik Johan Wiik

Fredrik Johan Wiik (16. joulukuuta 1839 Helsinki – 15. kesäkuuta 1909 Kerava) oli suomalainen geologi ja mineralogi. Hän oli Suomen ensimmäinen virkaansa nimitetty geologian professori.
Wiikin vanhemmat olivat lääninarkkitehti Johan Erik Wik ja Gustafva Fredrika Meijer.
Kun Turun Akatemia oli siirretty vuonna 1828 Helsinkiin, uudessa Aleksanterin-Yliopistossa heräsi seuraavina vuosikymmeninä ajatus geologian oppituolin perustamisesta. Professuuri perustettiinkin sitten vuonna 1852, mutta aluksi virkaa ei saatu täytettyä. Vasta vuonna 1877 nimitettiin Wiik yliopiston ensimmäiseksi geologian professoriksi, hänen tuolloin julkaistun väitöskirjansa aiheena oli "Öfversigt af Finlands geologiska förhållanden" (1876). Wiik oli valmistunut filosofian kandidaatiksi vuonna 1863, maisteriksi 1864 ja lisensiaatiksi 1865 sekä saanut tohtorin arvon vuonna 1869. Väitellyt hän oli jo 1865, väitöskirjan aiheenaan "Helsingforstraktens mineralogi och geognosi". Ennen nimitystään professoriksi hän oli ollut yliopiston mineralogian ja geologian dosenttina 1867–1877. Jo sitä ennen eli 1865-1866 hän oli opiskellut Freibergin vuoriakatemiassa ja julkaissut tutkimuksen "Försök till framställining af Helsingforstraktens gneis- och granitformationer" (1866).
Wiik oli ensimmäinen suomalainen geologi, joka käytti mineraalianalyyseissaan apuna petrografista mikroskooppia. Se toi uusia mahdollisuuksia esikambrisen kallioperän rakenteen tutkimiseen ja johti kallion kivilajien entistä systemaattisempaan luokitukseen ja niiden muodostumisen teoriaan. Tutkimustulokset julkaistiin pääosin sarjassa "Mineralogiska och petrografiska meddelanden I–X" (1869-1885). Wiik loi näillä tutkimuksillaan perustan Suomen kallioperän ja mineraalien järjestelmälliselle tutkimiselle. Toisaalta hän omaksui ns. antiaktualistisen ja kehitysopin vastaisen kannan, pyrkien sen sijaan luomaan filosofisen järjestelmän, joka perustui aktiivisen, passiivisen ja indifferentin kolmijakoon. Teoriastaan hän julkaisi kirjasen "Utkast till en allmän teori med särskild tillämpning för minerologin och geologin" (1892). Samaa teoriaa koskevasta suurteoksen suunnitelmasta toteutui vain johdanto-osa "Den triadisk-monistiska världsåskådningen I. Utkast till en komparativ kosmologi. Prolog till ett världsdrama" (1901). Käsikirjoituksen muut osat hän talletti Helsingin yliopiston kirjastoon.
Wiik oli myös yksi Suomen Geologisen Seuran perustajista ja seuran ensimmäinen puheenjohtaja. Wiik jätti professorinvirkansa sairauden takia vuonna 1898. Hänen oppilaitaan ja työnsä jatkajia olivat muun muassa Geologian tutkimuslaitoksen johtaja Jakob Sederholm sekä maailmankuuluihin geologian tutkijoihin lukeutunut Wilhelm Ramsay, joka tutki laajasti kvartäärigeologiaa ja erityisesti muun muassa Kuolan alkalikivimassiiveita. Wiikin mukaan on nimetty mineraali "wiikiitti", joka on Laatokalta 1889 löydetty harvinaisia maametalleja sisältävä niobaattimineraali. 
Wiik kuoli naimattomana Keravalla vuonna 1909. Kuvataiteilija Maria Wiik (1853–1928) oli hänen sisarensa.
Ylämaa (hallintoalue)

Ylämaa (, , ) on yksi Skotlannin 32:sta hallintoalueesta ("council area"). Siellä on arviolta 234 110 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 25 659 neliökilometriä. Sen pääkaupunkina toimii Inverness. 
Hallintoalue muodostettiin vuonna 1975 ja pysyi vuoden 1996 aluehallintouudistuksessa sellaisenaan. Siihen kuuluu suuri osa Skotlannin ylämaasta.
Ruskopöllönen

Ruskopöllönen ("Otus rufescens") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Kaakkois-Aasiassa Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Filippiineillä ja Thaimaassa. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset suot ja kosteat alankoalueet sekä huonokuntoiset entiset metsät.
Se painaa keskimäärin 77 grammaa.
Sillä on kaksi alalajia:
Eden Billnäs

Eden Billnäs on Fiskarsin rakennuttama talo Pinjaisissa, Raaseporissa entisen Pohjan kunnan alueella. Kiinteistö nimeltä "Eden" syntyi, kun Fiskars vuonna 1960 rakennutti aivan Billnäsin ruukin lähettyville Bastuvillan naapuriin ensin suuremman päärakennuksen (noin 240 m2 ja kellari 110 m2) Billnäsin kylään Mustion­joen rannalle. Edenissä asui Fiskarsin työntekijöitä, ja tilavassa kellarissa oli myös tuotekehittelyä. Koska asunnoista oli pulaa, pihapiiriin rakennettiin parakkimainen rakennus, jossa oli kuusi kahden hengen makuuhuonetta miespuolisille asukkaille.
Eden vaihtoi viimeksi omistajaa vuonna 2010, jolloin aloitettiin mittava remontti rakennusten korjaamiseksi ja pihapiirin siistimiseksi. Vuonna 2011 avattiin Eden Billnäs eli tilat aamiaismajoituspalvelua, kursseja ja kokouksia varten. Makuuhuoneiden lisäksi vieraiden käytössä on oleskelutila takkoineen, täysin varusteltu keittiö, uusitut suihku- ja wc-tilat, sauna sekä kylpytynnyri keväästä syksyyn. Uiminen ja melominen ovat myös mahdollisia, koska Eden Billnäs sijaitsee aivan Mustionjoen rannalla. Billnäsin Ruukki ja Rakennusapteekki sijaitsevat parin sadan metrin päässä Eden Billnäsistä. Fiskarsin kylään on 10 km:n matkaa.
Pikku Suorasuu

Pikku suorasuu on Edvin Laineen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1962. Se perustuu Anni Swanin nuortenromaaniin "Iris rukka" (1916). 
Käsikirjoituksen laati Swanin romaanin pohjalta varsin vapaasti Toivo Kauppinen, mutta sitä on muokannut vielä Paula Talaskivi. Pääosan esittäjä ei tahtonut löytyä, mutta lopulta siihen valittiin Kansallisteatterissa Laineen ohjauksessa "Ihmeidentekijässä" näytellyt suomalais-intialainen Nora Haque. Rooli on Haquen ainoa elokuvarooli. Elokuvan avustajina olivat samat lapset kuin Kansallisteatterin "Ihmeidentekijä"-näytelmässä.
Elokuva oli lavastuksesta 1963 postuumisti palkitun Karl Fagerin viimeinen elokuvatyö. Hän kuoli seuraavana vuonna.
Arviot.
Aikalaisarvioissa elokuva sai sekä kiitosta että kriittisiä huomioita. Karl Fagerin lavastus todettiin hyväksi, Nora Haquea sekä kehuttiin vuolaasti luontevuudesta että moitittiin välittömyyden puutteesta.
Myöhemmässä kritiikissä elokuvaa on pidetty vanhakantaisen teatraalisena ja näyttelijäkeskeisenä sekä hyvin alleviivaavana. Keskelle metsää viety orpotytön tarina aiheuttaa kriitikoissa myös kyynelehtimistä.
Jevgeni Ševtšuk

Jevgeni Vasiljevitš Ševtšuk (, , , s. 19. kesäkuuta 1968 Rybnitsa, Moldavian SNT, Neuvostoliitto nykyään Rîbnița, Transnistria, Moldova) on transnistrialainen poliitikko. Hän on ollut maan parlamentin, korkeimman neuvoston jäsen vuodesta 2000, sen puhemies 2005–2009 ja reformistisen Obnovlenije-puolueen johtaja 2006–2010 ja joulukuusta 2011 vuoteen 2016 Moldovasta irtautuneen maan presidentti.
Ševtšuk on opiskellut Ukrainan maatalousakatemiassa, Venäjän sisäministeriön hallintoakatemiassa sekä ulkomaankauppa-akatemiassa sekä Transnistrian valtionyliopistolla lakia. Hän väitteli 2003 taloustieteen tohtoriksi.
Ševtšuk työskenteli tasavallan sisäministeriössä 1992–1998, myöhemmin Sheriffin varajohtajana ja Agroprombankin paikallisjohtajana.
Ševtšuk voitti vuoden 2011 presidentinvaaleissa sekä Moldovasta irtautunutta maata 20 vuotta johtaneen Igor Smirnovin, että Venäjän tukeman parlamentin puhemies Anatoli Kaminskin.
Jason Zucker

Jason Zucker (s. 16. tammikuuta 1992 Newport Beach, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa laitahyökkääjänä Buffalo Sabresissa.
Minnesota Wild varasi Zuckerin toisella kierroksella 59. pelaajana . Zuckerin vahvuudet ovat monipuolisuudessa. Hän pitää esikuvanaan Zach Parisea.
Ura.
Seuraura.
Zucker aloitti jääkiekon kolmivuotiaana pelaamalla rullaluistinhockeya kotikaupungissaan Las Vegasissa, Nevadassa. 10-vuotiaana hän muutti Los Angelesiin kehittyäkseen Los Angeles Hockey Clubissa kahden vuoden ajan. Zucker palasi kotiin vuonna 2006 pelaamaan Las Vegas Outlawsin AAA-joukkueessa.
WHL-joukkue Seattle Thunderbirds varasi Zuckerin neljännellä kierroksella 84. pelaajana kesällä 2007. Hän ei kuitenkaan siirtynyt joukkueeseen, vaan pelasi kauden 2007–2008 Midgetin Detroit Compuwaressa. Hän oli tehoilla 46+56=102 joukkueen paras pistemies sekä paras maalintekijä. Zucker pelasi kaudella 2008–2009 Yhdysvaltain alle 18- ja 17-vuotiaiden maajoukkueissa. Kaudella 2009–2010 hän pelasi Yhdysvaltain alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa ja teki USNTDP:ssä tehot 29+24=53 voittaen USDP:n maalipörssin 29 osumalla.
Zucker siirtyi Denverin yliopiston joukkueeseen syksyllä 2010. Hän oli kaudella 2010–2011 joukkueen toiseksi paras pistemies ja paras maalintekijä Drew Shoren kanssa. Zucker valittiin WCHA:n vuoden tulokkaaksi ja tulokkaiden tähdistökentälliseen sekä toiseen tähdistökentälliseen.
NHL-ura.
Maaliskuussa 2012, kahden yliopistokauden jälkeen, Zucker teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Minnesota Wildin kanssa. Hän teki NHL-debyyttinsä 29. maaliskuuta, jolloin Wild kohtasi voitokkaassa kotiottelussa Florida Panthersin, ja pelasi kauden 2011–2012 lopulla yhteensä kuusi runkosarjaottelua tehoin 0+2=2. Kaudella 2012–2013 Zucker pelasi 20 NHL-ottelua tehopistein 4+1=5 ja 55 farmiliiga Houston Aerosin ottelua. Kaudella 2013–2014 hän pelasi 21 NHL-ottelua ja edusti 22 ottelussa AHL:n Iowa Wildia. Helmikuussa 2020 Zucker siirtyi Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa Alex Galchenyukiin, ensimmäisen kierroksen varausvuoroon ja Calen Addisoniin.
Heinäkuussa 2023 Zucker teki vapaana agenttina Arizona Coyotesin kanssa yksivuotisen ja 5,3 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Maaliskuussa 2024 siirtorajan viimeisenä päivänä Coyotes kauppasi Zuckerin Nashville Predatorsiin vaihdossa kuudennen kierroksen varausvuoroon vuoden 2024 varaustilaisuudessa.
Heinäkuussa 2024 Zucker teki vapaana agenttina Buffalo Sabresin kanssa vuoden mittaisen ja viiden miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Maajoukkueura.
Zucker oli voittamassa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruutta vuonna 2010 ja vuonna 2011 hän voitti pronssia. Hän pelasi myös vuoden 2012 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa toimi Yhdysvaltain joukkueen kapteenina.
Zucker pelasi kahdesti alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2010 ja voitti kummallakin kerralla kultaa. Jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Yhdysvaltain varakapteenina.
Muuta.
Zuckerin veljet Adam Zucker ja Evan Zucker pelaavat myös jääkiekkoa.
Nick Bjugstad

Nick Bjugstad (s. 17. heinäkuuta 1992 Blaine, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura St. Louis Bluesia. Florida Panthers varasi Bjugstadin 19. pelaajana .
Ura.
Bjugstad pelasi kaudet 2010–2013 NCAA-yliopistosarjaa Minnesotan yliopiston joukkueessa. Kolmannen yliopistovuotensa jälkeen, huhtikuussa 2013, hän teki sopimuksen NHL-seura Florida Panthersin kanssa. Vuoden 2014 viimeisenä päivänä hän teki joukkueen kanssa kauden 2020-2021 loppuun asti ulottuvan jatkosopimuksen. Helmikuussa 2019 Bjugstad kaupattiin Pittsburgh Penguinsiin. Syyskuussa 2020 Penguins kauppasi Bjugstadin Minnesota Wildiin vaihdossa ehdolliseen varausvuoroon vuoden 2021 varaustilaisuudessa. Heinäkuussa 2021 Bjugstad teki Wildin kanssa yksivuotisen ja 900 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Maaliskuussa 2023 Arizona Coyotes kauppasi Bjugstadin Edmonton Oilersiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2023 varaustilaisuudessa ja Michael Kesselringiin. Heinäkuussa 2023 Bjugstad teki vapaana agenttina Coyotesin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 4,2 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. 
Heinäkuussa 2025 Bjugstad teki vapaana pelaajana St. Louis Bluesin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 3,5 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.