tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Molodin taistelu

Molodin taistelu ("") käytiin Krimin kaanikunnan ja Moskovan Venäjän armeijoiden välillä vuonna 1572. Se päättyi kahdeksan päivän jälkeen Venäjän ratkaisevaan voittoon ja merkitsi käännettä Venäjän–Krimin sodassa.
Vuonna 1552 alkanut sota käynnistyi, kun tsaari Iivana IV Julma valtasi Kazanin kaanikunnan, jonka laillisena perijänä Krimin kaani Devlet I Giray piti itseään. Venäjä valtasi myös kaanin tavoitteleman Astrahanin 1554–1556. Krimin kaanikunnan vasalli-isäntä ja liittolainen Osmanien valtakunta osallistui sotaan 1568, mutta turkkilaisten ja tataarien yhteinen sotaretki Astrahaniin 1569 epäonnistui karvaasti. Venäjä ja Osmanien valtakunta solmivat rauhan 1570, jonka jälkeen kaani Devlet jatkoi sotatoimia Venäjää vastaan itsenäisesti. Kaani keräsi armeijan, jonka avulla hän valtasi ja poltti Moskovan 1571 ajaen tsaari Iivanan pakoon kaupungista. Pelastaakseen tilanteen tsaari lupasi kaanille poistuvansa Astrahanista, mutta seuraavana vuonna kaanille valkeni, ettei Iivana aio pitää lupaustaan. Hän keräsi uuden sotajoukon, joka lähti marssille kohti Moskovaa. Tsaari ja hänen kenraalinsa olivat kuitenkin ennakoineet tataarien saapuvan uudelleen ja valmistelleet huolellisesti vastatoimia. 
Armeijat kohtasivat toisensa heinäkuun 1572 lopulla lähellä Molodin kylää noin 50 kilometriä Moskovasta etelään. Taistelussa tuli kuuluisaksi venäläisten käyttämä siirreltävä suoja, guljai-gorod, jonka avulla joukot saattoivat liikkua suhteellisen turvallisesti kevyiden aseiden tulituksessa. Osapuolten kärsimistä tappioista ei ole jäänyt historiaan luotettavia selontekoja, mutta Venäjän voittoon päättyneellä taistelulla oli merkittävä vaikutus osapuolten väliseen voimatasapainoon. Sen vuoksi voidaan olettaa, että tataarien armeija kärsi enemmän tappioina. 
Seurauksena Krimin kaani joutui luopumaan sekä sodan jatkamiseen liittyvistä suunnitelmistaan että aikeistaan vallata Kazanin ja Astrahanin kaanikunnat Venäjältä. Tappio merkitsi Krimin kaanikunnan poliittisen ja sotilaallisen vaikutusvallan heikkenemistä, joka puolestaan antoi tilaa Moskovan Venäjän nousulle. Vasta vuosina 1588–1607 hallinneen kaanin Gazi II Girayn aikana Krimin kaanikunta oli jälleen riittävän vahva voidakseen haastaa Venäjän uudelleen.
Maria Kopsakangas-Savolainen

Maria Kopsakangas-Savolainen (s. 24. tammikuuta 1970) on suomalainen taloustieteilijä. Hän työskentelee tutkimusprofessorina Oulun yliopiston kauppakorkeakoulussa. Kopsakangas-Savolaisen tutkimukset keskittyvät kestävään energiatalouteen ja sähkömarkkinoiden toimintaan. Hänen tutkimusprofessuurinsa on Oulun yliopiston ja Suomen ympäristökeskuksen yhteisprofessuuri. 
Kopsakangas-Savolainen on koulutukseltaan taloustieteen tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Oulun yliopistosta vuonna 2002 otsikolla "A Study on the deregulation of the Finnish electricity markets". Kaudella 2016–2019 Kopsakangas-Savolainen toimi Suomen ilmastopaneelin jäsenenä.
Tuomas Takalo

Tuomas Takalo on suomalainen taloustieteilijä. Hän työskentelee taloustieteen professorina Hankenilla. Takalon tutkimukset käsittelevät muun muassa innovaatioita, immateriaalioikeuksia sekä rahoitusmarkkinoita. Takalo on dosentti Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulussa, Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulussa, Turun kauppakorkeakoulussa sekä Oulun yliopistossa ja lisäksi hän toimii neuvonantajana Kilpailu- ja kuluttajavirastolle. Aiemmin Takalo on työskennellyt muun muassa Suomen Pankin neuvonantajana rahapolitiikka- ja tutkimusosaston tutkimusyksikössä. 
Takalo on koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1999 otsikolla "Essays on the Economics of Intellectual Property Protection".
Aurinkoista Amerikkaa

Aurinkoista Amerikkaa on toimittaja Urho Toivolan matkakirja vuodelta 1932. Teos kertoo hänen Yhdysvaltain-matkastaan, jonka hän teki vuonna 1930.
Andrew Carnegien perustama kansainvälinen rauhansäätiö (Carnegie Endowment for International Peace) pyrki edistämään kansainvälistä yhteisymmärrystä järjestämällä toimittajien vaihtovierailuja Yhdysvaltain ja muiden maiden välillä. Vuonna 1930 Keski- ja Pohjois-Euroopasta kutsuttiin neljätoista toimittajaa kahden kuukauden kiertomatkalle Yhdysvaltoihin, heidän joukossaan Suomesta Urho Toivola ("Turun Sanomat"), Ruotsista Sven Backlund ("Nyt Tid"), Virosta Georg Meri (Viron ulkoministeriö) ja Itävallasta Felix Salten ("Neue Freie Presse"). Toimittajat kiersivät Yhdysvaltoja, tapasivat merkkihenkilöitä, kuten presidentti Herbert Hooverin ja Henry Fordin, sekä tavallisia kansalaisia ja tutustuivat nähtävyyksiin.
Toimittajat saapuivat New Yorkiin laivalla 18. toukokuuta 1930, kiersivät muiden muassa Washingtonin, Atlantan, New Orleansin, Los Angelesin, San Franciscon, Denverin, Chicagon ja Buffalon kautta ja lähtivät paluumatkalle New Yorkista 17. heinäkuuta 1930.
"Aurinkoista Amerikkaa" sisältää runsaasti asiatietoa, tilastoja ja taulukoita Yhdysvaltain yhteiskunnasta ja jonkin verran myös omakohtaisia matkakokemuksia. Toivola oli erityisen kiinnostunut koulutuksesta, ja kirjassa on yksityiskohtainen analyysi Denverin koululaitoksesta. Hän selostaa myös yliopistoelämää. Monin paikoin hän vertailee suomalaista ja yhdysvaltalaista opetusta:
”Menneen ajan oppikoulu, vielä parikymmentä vuotta sitten, oli ensi sijassa valmistava koulu, jonka oli annettava oppilailleen ne määrätyt tiedot, jotka vaadittiin korkeakouluihin pyrkijöiltä. Tästä palvelijan asemasta, jossa oppikoulu meillä, kuten monessa muussakin Euroopan maassa, yhä on, on Amerikan oppikoulu suurelta osin vapautunut. Sen yksinomaisena tehtävänä, saatikka sitten päätehtävänä, ei pidetä nuorison valmistamista yliopistoon. Nuorison valmistaminen elämää varten tunnustetaan koulun sekä opetus- että kasvatusohjelman tarkoitukseksi.”
Toivola esittelee lukijoilleen myös Yhdysvaltain työelämää ja palkkoja, joista eurooppalaisilla oli ollut stereotyyppisiä käsityksiä. Hän toteaa, että hänen matkansa aikana pörssiromahduksen ja työttömyyden vaikutukset eivät vielä näkyneet kaduilla mutta ne ovat sittemmin saaneet ”mittasuhteet, jotka pakottavat kysymään, voiko Amerikkakaan enää kotvaan päästä takaisin siihen hyvään aikaan, josta se viime vuosikymmenen kuluessa ylpeili”.
Oman lukunsa saavat myös kunnallishallinto ja kaupunkikaavoitus. Kieltolain Toivola arvioi jääneen kuolleeksi kirjaimeksi: ”Suurkaupunkien kunnallishallinto, niin vanha kuin uusikin, katselee sormiensa lävitse, kun on kysymys [kielto]laista, jonka vastustajana lukuisissa [osa]valtioissa on väestön enemmistö.”
"Helsingin Sanomain" arvostelija piti kirjaa ”miellyttävänä hämmästyksenä” ja vaikutelmien kuvausta ”eheänä ja selvänä”.
Khalifa St. Fort

Khalifa St. Fort (s. 13. helmikuuta 1998) on trinidadtobagolainen pikajuoksija.
St. Fort juoksi Pekingin MM-kilpailuissa 2015 alkuerissä ankkurina Trinidad-Tobagon 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Alkuerien aika oli sen hetkinen maan ennätys. Hänet korvattiin finaalissa, jossa Trinidad-Tobago juoksi pronssille, Semoy Hackettilla. St. Fort sai kuitenkin mitalin alkueräjuoksunsa ansiosta. Rion olympialaisissa 2016 Trinidad-Tobago sijoittui viidenneksi 4 × 100 metrin viestissä, jossa St. Fort juoksi joukkueen ankkurina. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 100 metrin alkuerissä ja sijoittui pikaviestissä kuudenneksi. 
Vuoden 2015 alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskisoissa Calissa Kolumbiassa St. Fort sai hopeaa 100 metrin juoksussa ajalla 11,19 s. Vuonna 2016 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskisoissa Bydgoszczissa Puolassa St. Fort oli pronssilla ajalla 11,18 s.
Lomakeskus Revontuli

Lomakeskus Revontuli on Hankasalmella 9-tien varrella toimiva hotelli ja viihdekeskus. Sen tarjontaan kuuluvat 18-reikäinen golfkenttä, lomamökkitoiminta, kokoussali, ravintola-keilahalli ja musiikkiviihdetoiminta. 
Historiaa.
Yrittäjä Markku Kinnunen osti konkurssiin menneen Hankamotellin vuonna 1993. Hän oli etsinyt yritystoiminnalleen paikkaa, joka olisi hyvien liikenneyhteyksien varrella ja järven rannalla. Aluksi hän rakennutti alueelle Revontulisalin viihdetoimintaa varten. Toinen askel oli täysimittainen golfkenttä, jonka jäseniksi saatiin nopeasti 4 000 henkilöä, sillä pelaajia saatiin Etelä-Suomesta saakka halvan pelioikeuden houkuttelemana. Toimintaa pyörittää Revontuli Golf Oy. Kolmas iso satsaus oli keilahalli, joka on sijoitettu ravintolan yhteyteen.
469219 Kamoʻoalewa

469219 Kamoʻoalewa, väliaikaiselta nimeltään on Apollo-tyypin asteroidi. Se löydettiin Pan-STARRS 1-kartoitusteleskoopilla 27. huhtikuuta vuonna 2016 ja on radaltaan vakain toistaiseksi tunnettu Maan kvasikuu. Sen nimi tulee havaijin kielestä,ja viittaa sen kiertorataan.
Kamoʻoalewa kiertää muiden asteroidien tapaan Aurinkoa, mutta sen rata on sellainen, että kappale pysyy jatkuvasti maapallon läheisyydessä siten, että Maasta katsottuna se näyttää kiertävän Maata. Tämän vuoksi kohdetta kutsutaan kvasikuuksi. Ratalaskujen perusteella Kamoʻoalewan rata on kuitenkin kvasikuuksi poikkeuksellisen vakaa: se on jäänyt kvasikuuradalle hieman alle sata vuotta sitten ja pysyy tällaisella radalla useita satoja vuosia tulevaisuuteen. Kvasikuuradalla ollessaan Kamoʻoalewan liike on lukkiutunut siten, että se pysyy koko ajan likimain 38–100 kertaa Kuun etäisyydellä Maasta.
Kohteen fysikaalisia ominaisuuksia ei juuri tunneta. Sen läpimitta on arviolta 40–100 metriä. Asteroidin pyörähdysajan on havaittu olevan 0,467 tuntia.
Kohde ei näillä näkymin muodosta minkäänlaista törmäysuhkaa. Pitkäaikaisen läheisyytensä vuoksi se on kuitenkin hyvinkin potentiaalinen in-situ-toiminnan kohde.
Juneteenth

 
Juneteenth on Yhdysvalloissa kansallinen vapaapäivä, jota vietetään vuosittain 19. kesäkuuta. Päivänä juhlistetaan afroamerikkalaisten orjuuden päättymistä. Juhlan nimi on yhdistelmä englannin kielen sanoista "June" (suom. "kesäkuu") ja "nineteenth" (suom. yhdeksästoista). Juneteenth sai alkunsa Yhdysvaltain armeijan kenraalimajurin Gordon Grangerin luettua presidentti Abraham Lincolnin antaman orjien vapautusta koskevan Emancipation Proclamation -julistuksen Texasin Galvestonissa 19. kesäkuuta 1865. Julistus oli tullut voimaan jo yli kaksi vuotta aiemmin vuoden 1863 tammikuun alusta, mutta tieto vapaudesta ei ollut kulkenut Texasiin saakka. Kesäkuun 19. hyväksyttiin viralliseksi vapaapäiväksi Texasissa vuonna 1979, ja nykyisin päivällä on virallinen asema useissa Yhdysvaltain osavaltioissa ja kaupungeissa.
Yhdysvaltojen presidentti Donald Trump oli aikeissa järjestää koronatauon jälkeisen ensimmäisen suuren vaalikampanjatilaisuuden juuri 19. kesäkuuta 2020 Tulsassa, jossa tapahtui mustien joukkomurha 1921. Tieto Trumpin tilaisuuden ajasta ja paikasta herätti suurta paheksuntaa eri puolilla Yhdysvaltoja, ja hän taipui siirtämään tilaisuuden seuraavaan päivään.
Yhdysvaltain kongressi hyväksyi kesäkuussa 2021 lain, jonka mukaan päivä on liittovaltion virallinen vapaapäivä.
Magic Potion

Magic Potion on The Black Keysin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 12. syyskuuta 2006. 
Etukannen kuva on Fabergén muna. Takakannen kuvassa on haukka.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Dan Auerbach ja Patrick Carney.
Janne Schaffer

Jan Erik Tage ”Janne” Schaffer (s. 24. syyskuuta 1945 Tukholma) on ruotsalainen kitaristi ja säveltäjä. Hän on yksi Ruotsin arvostetuimmista sähkökitaristeista ja studiomuusikoista, joka on soittanut noin viidellä tuhannella äänitteellä. Hän on esiintynyt muun muassa Abban, Toto-yhtyeen ja Bob Marleyn kanssa ja tehnyt paljon yhteistyötä in ja Ted Gärdestadin kanssa. Lisäksi hän on tehnyt sooloalbumeja vuodesta 1973 alkaen.
Vuonna 2009 Schafferin ensimmäinen sooloalbumi "Janne Schaffer" (1973) pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Elämä ja ura.
Janne Schafferin isä soitti viulua ja äiti opetti pianonsoittoa. Poika varttui Blackebergin kaupunginosassa Tukholmassa. Hän soitti aluksi pianoa, mutta vaihtoi sitten sähkökitaraan. Ensimmäisen kitaransa hän teki koulun veistotunnilla. Koulutovereista muodostettujen kitarayhtyeiden jälkeen Schaffer esiintyi 1960-luvulla muun muassa Gunnar Wiklundin, Björn Skifsin ja Ted Gärdestadin kanssa. 1970-luvulla hän tuli tunnetuksi Abba-yhtyeen konserteista ja äänilevyiltä.
Vuonna 1973 Schaffer aloitti sekä soolouransa että pitkän yhteistyönsä Björn J:son Lindhin kanssa, joka kesti tämä kuolemaan 2013 saakka. Yhtyeitä, joissa Schaffer on soittanut, ovat muun muassa Hörselmat, Grapes of Wrath, Pop Workshop, Dynamite Brass, Opus III, Svenska Löd AB!, Baltik, Ablution, Mads Vinding Group, Midnattsensemblen Paramount, Ralph Lundsten and The Andromeda All Stars sekä Harlequin. 
Vuonna 1980 muodosti Schaffer yhdessä Lasse Åbergin ja Klasse Möllbergin kanssa yhtyeen Electric Banana Band, jossa hän sävelsi ja Åberg sanoitti. Laulut olivat usein ympäristöaiheisia. Ryhmän hittejä olivat ”Banankontakt”, ”Olyckans sång” ja ”Zwampen”.
Schaffer käyttää pääasiassa Larrivée-sähkökitaraa, jossa on EMG:n yksikelainen mikrofoni. Hän omistaa myös Gibson Les Paul -kitaran vuodelta 1959. Vahvistimena hän käyttää yleensä Peaveytä.
Šalva Tšikhladze

Šalva Tšikhladze (, , 12. heinäkuuta 1912 Kutaisi, Kutaisin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 14. tammikuuta 1997 Tbilisi, Georgia) oli Neuvostoliittoa edustanut kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiamitalisti.
87 kilogramman painoluokassa kilpaillut Tšikhladze saavutti 40-vuotiaana kreikkalais-roomalaisessa painissa olympiahopeaa Helsingissä 1952 hävittyään isäntämaan Kelpo Gröndahlille.
Davit Tsimakuridze

Davit Tsimakuridze (, , 29. maaliskuuta 1925 Poti, Transkaukasian SFNT – 9. toukokuuta 2006 Tbilisi, Georgia) oli Neuvostoliittoa edustanut vapaapainija ja olympiavoittaja.
79 kilogramman painoluokassa kilpaillut Tsimakuridze voitti vapaapainissa olympiakultaa Helsingissä 1952.
Nina Vanhatalo

Nina Vanhatalo (s. 9. maaliskuuta 1969) on suomalainen Yle Urheilussa työskentelevä urheilutoimittaja. Hän on selostanut vuodesta 2014 lähtien Ylen kanavilla alppihiihdon arvokisoja ja maailmancupia. Toimittajana hän on toiminut muun muassa yleisurheilussa, suunnistuksessa ja ampumahiihdossa. Vanhatalo on Urheilutoimittajain liiton hallituksen jäsen.
Guljai-gorod

Guljai-gorod (, "liikutettava kaupunki") oli Moskovan Venäjän armeijan 1400–1600-luvuilla käyttämä liikuteltava linnoitus. Se tarjosi suojaa käsiaseilla ammuttuja nuolia ja kuulia vastaan sekä myös näkösuojan viholliselta. Se soveltui hyvin esimerkiksi aron kaltaisille avoimille taistelukentille, joiden maastossa ei ollut luonnollisia suojia, kuten puita tai jyrkkiä maastomuodostelmia. 
Englantilainen aikalaisdiplomaatti Giles Fletcher kirjoitti ylös havaintojaan nähtyään guljai-gorodin Moskovassa vuoden 1588 aikoihin. Hänen näkemänsä guljai-gorod oli kaksinkertainen muurirakennelma, jonka yläosa oli suora tai sahalaitainen ja joka oli koottu valmiista puulevyistä, joihin oli leikattu ampuma-aukkoja. Nämä puulevyt liu'utettiin pienten pyrien tai suksien päälle, ja ne lukkiutuivat paikalleen "ilman minkäänlaisten puuseppien tai apuvälineiden apua, koska kehikon osat oli leikattu niin että ne lukittuisivat toisiinsa". Rakenteista kasattujen vierekkäisten seinien välinen etäisyys oli noin kolme metriä, mikä oli riittävä tila jalkaväelle, jotta sotilaat saattoivat ampua ja ladata aseensa. 
Krimin tataareja vastaan käydyssä Molodin taistelussa 1572 niiden katsotaan olleen ratkaisevana apuna. Sotilaallisista tapahtumista kertova aikalaiskirja "Razriadnaja kniga" kuvailee, kuinka voivodi Mihail Vorotynskijin käytti guljai-gorodia Molodissa. Hän sijoitti joukkojen pääosan sen suojiin. Siirrettävän linnakkeen ampuma-aukoista avattu tarkka tulitus, sekä sen tarjoaman näkösuojan turvin tehty ratsuväen yllätyshyökkäys ajoi tataarit sekasortoon.
Guljai-gorodin periaatteella toimivat suojat eivät olleet ennennäkemättömiä sodankäynnissä, vaan esimerkiksi hussilaissodissa böömiläiset kapinalliset olivat käyttäneet tarkoitukseen muokattuja vankkureita sotilaiden suojina taistelukentillään. Guljai-gorod menetti merkityksensä 1600-luvun lopulla kenttätykistön yleistyttyä ja kehityttyä raskaammaksi.
Aarne Pilto

Aarne Pilto (s. 1935 Utajärvi) on Helsingissä asuva kirjailija.
Pilto syntyi Utajärven Yli-Utoksella, mutta muutti jo nuorena Helsinkiin. Toimittuaan eri ammateissa hänestä tuli yrittäjä. Kirjailijaksi Pilto ryhtyi vasta varttuneella iällä. Hänen ensimmäiset teoksensa olivat omaelämäkerrallisia romaaneja, lapsuusajasta kertova esikoisteos "Kasvupaikka" ilmestyi vuonna 2010. Pilto on julkaissut seuraavat teokset:
Imre Kovács

Imre Kovács (26. marraskuuta 1921 Budapest – 9. maaliskuuta 1996 Budapest) oli unkarilainen jalkapalloilija ja olympiavoittaja.
Kovács voitti Unkarin miesten maajoukkueessa olympiakultaa Helsingissä 1952. Hän oli mukana myös MM-hopeaa saavuttaneessa Unkarin joukkueessa Sveitsissä 1954 muttei pelannut.
László Budai

László Budai (19. heinäkuuta 1928 Budapest – 2. heinäkuuta 1983 Budapest) oli unkarilainen jalkapalloilija ja olympiavoittaja.
Budai voitti Unkarin miesten maajoukkueessa olympiakultaa Helsingissä 1952 ja MM-hopeaa Sveitsissä 1954. Hän oli mukana Unkarin joukkueessa myös Ruotsin MM-kilpailuissa 1958 muttei pelannut.
Edson Puch

Edson Raúl Puch Cortés (s. 9. huhtikuuta 1986 Iquique, Chile) on chileläinen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on oikea laitalinkki. Puch edustaa Ecuadorin Serie A:ssa pelaavaa LDU Quitoa.
Puch on edustanut aiemmin chileläisiä Huachipatoa (2005–2006), Deportes Iquiquetä (2007–2009, lainalla 2012–2013) sekä Universidad de Chileä (2009–2011), dubailaista Al Waslia (2011–2014) ja argentiinalaista Huracánia (2015). Heinäkuussa 2016 hän siirtyy meksikolaiseen Necaxaan.
Chilen maajoukkueessa Puch pelasi ensimmäisen ottelunsa toukokuussa 2009, kun Chile hävisi ystävyysottelussa Japanille 0–4. Hän pelasi yhteensä kuusi ystävyysottelua vuosina 2009–2012. Vuosina 2013–2015 Puch ei pelannut maaotteluita. Siitä huolimatta hänet valittiin Copa Américaan 2015, jonka Chile lopulta voitti. Puch joutui kuitenkin jäämään pois turnauksesta loukkaantumisen vuoksi, ja Francisco Silva sai hänen paikkansa. Puch pelasi maajoukkueessa seuraavan kerran toukokuussa 2016 ja tuli valituksi Copa América Centenarioon, jossa pelasi ensimmäisen kilpailullisen maaottelunsa 30-vuotiaana Chilen voittaessa alkulohkovaiheessa Bolivian 2–1. Turnauksen puolivälierässä Puch teki ensimmäiset kaksi maajoukkuemaaliaan Chilen voittaessa Meksikon 7–0.
Gusztáv Sebes

Gusztáv Sebes (22. tammikuuta 1906 Budapest, Itävalta-Unkari – 30. tammikuuta 1986 Budapest) oli unkarilainen jalkapallovalmentaja ja jalkapalloilija. Hän jäi historiaan Unkarin 1950-luvun menestyksekkään Kultaisen joukkueen päävalmentajana.
Unkarin miesten maajoukkue voitti Sebesin päävalmentajuuden aikana 1949–1957 olympiakultaa Helsingissä 1952 ja MM-hopeaa Sveitsissä 1954. Joukkue aiheutti myös Englannin miesten maajoukkuehistorian ensimmäisen kotitappion vuonna 1953.
Billy Cotton

William Edward "Billy" Cotton (6. toukokuuta 1899 Lontoo – 25. maaliskuuta 1969 Lontoo) oli brittiläinen orkesterinjohtaja ja viihdyttäjä, yksi harvoista aikansa orkesterinjohtajista, joiden orkesteri selvisi brittiläisten tanssiyhtyeiden aikakaudesta ja pysyi suosittuna vielä sen jälkeenkin. Nykyisin Cotton muistetaan lähinnä urastaan radio- ja tv-persoonana. Hänen omaelämäkertansa, "I Did it My Way" julkaistiin postuumisti vuonna 1970.
Luettelo Vaasan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Vaasan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Vaasan pysyvät julkiset patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Vaasaan on liitetty Vähänkyrön kunta vuonna 2013 ja osa Sulvan kuntaa vuonna 1973. Muistolaatat ovat omassa luettelossaan.
Julkinen taide Vaasassa.
Vaasan vanhin muistomerkki on noin kolme metriä korkea goottilainen risti, joka on irtokivistä koostuvan kumpareen päällä Mustasaaressa, Korsholman valleilla Vanhassa Vaasassa. Muistomerkissä on Zacharis Topeliuksen teksti: ”Tähän Pohjan pakanoille pyhä risti rakettihin.” Muinaismuistoyhdistyksen vuonna 1894 pystyttämä muistomerkki kertoo Korsholman linnoituksen pystyttämisestä paikalle vuonna 1370 ja perimätiedon mukaan kristinuskon saapumispaikasta Suomeen. Muistomerkin suunnitteli Magnus Schjerfbeck.
Vaasaan pystytettiin vuosina 1920–1938 yhteensä 20 muistomerkkiä. Niistä näkyvin on "Suomen Vapaudenpatsas" (1938), jonka suunnittelivat Vaasan kauppatorille Yrjö Liipola ja Jussi Mäntynen. Teoksen jalustassa on viisi reliefiä ja Suomen Leijona. Pääryhmässä sotilasasuinen, seisova mies kohottaa oikean kätensä. Hänen takanaan istuva mies pitelee vasemmalla kädellään rintaansa ja kääntää kasvonsa ylös oikealle.
Kaupungin historiaan kuuluu läheisesti myös Lauri Leppäsen "Jääkäripatsas" (1958).
Vaasassa on kuusi Tea Helenelundin (1917–2010) tekemää muistomerkkiä, kuten "Inkeri-patsas" eli Liikenteessä kuolleiden lasten muistomerkki (1955) Hietalahden mäellä. Vaasalaisen kuvanveistäjän Asko Halmeen (1931–2019) abstraktit veistossommitelmat, kuten "Tiedon portaat" (2000) Vaasan lyseon pihassa ovat eri puolilla kaupunkia.
Muita modernismia edustavia veistoksia Vaasassa ovat Eero Hiirosen "Merituuli-suihkukaivo" (1979) Palosaaren torilla, Kari Huhtamon "Inhimilli" (1984) Valtion virastotalon aukiolla, sekä Erkki Kannoston veistokset "Matkakuume" (2005), "Syvä jano" (2005) ja "Varjoja metsässä" (2006) Hovioikeudenpuistikon kävelykadulla.
Uudempaa julkista taidetta Vaasassa ovat Jaakko Niemelän "Gridlock" (2006) Hovioikeudenpuistikossa ja "White Open" (2014) valotaideteos kaupunginkirjaston edustalla, sekä Albert Braunin "Parabolarenan" (2008), Hannu Leimun "Auringon lapsi" (2010). Pekka Kauhasen "Kirkas askel" (1994) on Hietalahdessa, sekä Pekka Jylhän teokset "Jäätie" (2000) Tiklaspuistossa ja "Meri ja veden muisti" (2011) Suvilahdessa.
Taideteokset ja muistomerkit.
 Tässä luettelossa on 105 kohdetta.
Salomon Könönen

Salomo ”Salomon” Könönen (8. kesäkuuta 1916 Suonenjoki – 21. helmikuuta 1979 Kotka) oli suomalainen kestävyys- ja maastojuoksija.
Saavutuksia.
Salomon Könönen sijoittui vuoden 1948 Lontoon olympialaisissa 10 000 metrin juoksussa 9. sijalle. Hän oli kovassa helteessä ainoa suomalainen, joka pääsi maaliin asti.
Yksityiselämä.
Salomon Könönen avioitui vuonna 1949 opettaja Greta Mai Wegeliuksen kanssa. Perheeseen syntyi neljä lasta, kaksi poikaa ja kaksi tytärtä. Salomon asui perheineen ensin Tiutisen saaressa ja 1957 alkaen Karhulan Hovilaan rakentamassaan omakotitalossa kuolemaansa asti.
Salomon toimi lähes 30 vuotta huoltopoliisina Kotkan poliisilaitoksella, josta jäi eläkkeelle kesällä 1974 vanhempana konstaapelina.
Salomon oli ahkera marjastaja ja sienestäjä. Hän lenkkeili ja hiihti paljon luonnossa. Myös kotipuutarhan hoito oli hänelle mieluista.
Rintamapalvelus.
Salomon Könönen osallistui suojeluskuntalaisena talvi- ja jatkosotaan, jossa hän toimi muun muassa kaukopartiointitehtävissä. Sotilasarvoltaan hän oli ylikersantti.
Mirosław Kuczyński

Mirosław Kuczyński (s. 1947) on puolalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Legia Varsovaa edustanut Kuczyński saavutti Puolan maajoukkueessa EM-pronssia Suomesta 1967.
Matthew Santoro

Matthew Santoro (s. 16. heinäkuuta 1985 Welland, Ontario, Kanada) on kanadalainen YouTube-persoona, entinen kirjanpitäjä ja näyttelijä. Hän tekee top 10 -listoja ja "50 Amazing Facts to Blow Your Mind" -sarjaa, joita hän lähettää YouTuben pääkanavalleen maanantaisin ja perjantaisin. Lisäksi hän ylläpitää videoblogikanavaa, jolle hän lähettää uusia videoita päivittäin sekä pelikanavaa, jonne hän lähettää uusia videoita kolme kertaa viikossa. Vuonna 2016 hän julkaisi kirjan "Mind = Blown".
Kesäkuussa 2016 Santoron pääkanavalla oli 5,4 miljoonaa tilaajaa ja hänen videoitaan on katsottu lähes 710 miljoonaa kertaa. Hän rekisteröityi YouTubeen 13. helmikuuta 2010.
Hän tulee esiintymään "" -elokuvassa zombina. Hän työskenteli Lilly Singhin, Olga Kayn, Toby Turnerin, Arnold Schwarzeneggerin ja monien muiden kanssa "Terminator Genisys: The YouTube Chroniclesin", "Terminator Genisys" -elokuvan oheissarjan parissa.
Matthew Santoro asuu Torontossa.
Universal Motown Records

Universal Motown Records oli levy-yhtiö, joka toimi Universal Motown Republic Groupin merkkinä. Se oli nykyajan ruumiillistuma legendaarisesta Motown Records -yhtiöstä ja UMG:n "urbaani" puoli, vaikka sillä ja sen alayhtiöillä oli myös joitain rock-artisteja.
Taustaa.
Vuonna 2005 Motown Records yhdistettiin Universal Recordsin urbaanien artistien kanssa Universal Motown Recordsin luomiseksi Elektra Recordsin entisen toimitusjohtajan, Sylvia Rhonen johdolla ja se asetettiin hiljattain luodun Universal Motown Republic Groupin kattojaon alle. Motown Records alkoi juhlia sen viidettäkymmenettä vuosipäivää (12. tammikuuta, 2009) myöhään vuonna 2008, mikä sisälsi "The Complete No. 1 -"boksin julkaisun sisältäen Motownin ensimmäiset hitit Billboardin pop-, R&amp;B- ja disko-listoilta, klassisen aikakauden Motownin albumeiden uudelleenjulkaisun CD:llä ja muut suunnitellut tapahtumat, jotka julkaistiin yhteistyössä Universal Music Groupin luettelojaon kanssa.
Universal Motown Republic Groupissa tehtiin muutoksia vuonna 2011 ja Motown Records erotettiin Universal Motown Recordista sekä kattoyhtiöstä ja yhdistettiin The Island Def Jam Music Groupiin, mikä teki Universal Republic Recordsista erillisen yhtiön ja sulki Universal Motown Republic Groupin. Vuonna 2012, Universal Republic Records muutti nimensä takaisin Republic Recordsiin ja kaikki artistit siirtyivät sinne.
Bolesław Kwiatkowski

Bolesław Jan Kwiatkowski (28. heinäkuuta 1942 Varsova – 13. helmikuuta 2021 Sydney, Australia) oli puolalainen koripalloilija. Kwiatkowski voitti EM-pronssia Suomessa 1967 ja kilpaili myös Méxicon kesäolympialaisissa 1968, vuoden 1967 MM- ja vuoden 1969 EM-kilpailuissa. AZS Warszawassa Kwiatkowski voitti yhden Puolan mestaruuden ja kaksi Puolan cup-mestaruutta.
Elämä ja urheilu-ura.
Kwiatkowski voitti Puolan miesten maajoukkueessa EM-pronssia Suomessa 1967. Kesäolympialaisissa Kwiatkowski sijoittui Puolan maajoukkueessa kuudenneksi Méxicossa 1968. Lisäksi hän pelasi vuoden 1967 MM-kilpailuissa (Puola viides) ja vuoden 1969 EM-kilpailuissa (neljäs).
Kwiatkowski pelasi Puolan maajoukkueessa vuosien 1961–1969 välissä yhteensä 114 ottelussa tehden yhteensä 617 pistettä. Seuratasolla hän voitti AZS Warszawassa Puolan mestaruuden vuonna 1967 ja Puolan cup-mestaruuden vuosina 1958 ja 1971. Vuonna 1962 hän saavutti Puolan pääsarjan hopeaa. Kwiatkowski muutti vaimonsa kanssa Australiaan vuonna 1981, missä hän työskenteli muun muassa liikunnanopettajana. Kwiatkowski kuoli Sydneyssä 78-vuotiaana 13. helmikuuta 2021.
Włodzimierz Trams

Włodzimierz Bonifacy Trams (12. toukokuuta 1944 Varsova – 31. lokakuuta 2021) oli puolalainen koripalloilija.
Trams saavutti Puolan maajoukkueessa EM-kilpailuista pronssia Suomesta 1967. Kesäolympialaisissa Trams sijoittui Puolan maajoukkueessa kuudenneksi Méxicossa 1968. Lisäksi hän pelasi vuoden 1967 MM-kilpailuissa ja vuoden 1969 EM-kilpailuissa.
Czesław Malec

Czesław Malec (26. kesäkuuta 1941 Krzemieniec – 18. heinäkuuta 2018 Assevent, Ranska) oli puolalainen koripalloilija.
Malec saavutti Puolan maajoukkueessa EM-kilpailuista pronssia Neuvostoliitosta 1965 ja Suomesta 1967. Kesäolympialaisissa Malec sijoittui Puolan maajoukkueessa kuudenneksi Méxicossa 1968. Lisäksi hän pelasi vuoden 1967 MM-kilpailuissa.
Witold Zagórski

Witold Zagórski (25. syyskuuta 1930 Varsova – 30. kesäkuuta 2016) oli puolalainen koripallovalmentaja ja koripalloilija.
Pelaajana Zagórski edusti Puolan maajoukkuetta Unkarin EM-kilpailuissa 1955, missä maa sijoittui viidenneksi. Pelaajauransa jälkeen Zagórski valmensi Puolan maajoukkuetta vuodet 1961–1975, minä aikana maa saavutti kolme EM-mitalia: hopeaa Puolasta 1963 ja pronssia Neuvostoliitosta 1965 sekä Suomesta 1967. Zagórskin valmennuksessa Puola osallistui myös kesäolympialaisiin Tokiossa 1964, Méxicossa 1968 ja Münchenissä 1972, vuoden 1967 MM-kilpailuihin ja vuosien 1961, 1969, 1971, 1973 ja 1975 EM-kilpailuihin. Hän toimi myös Itävallan maajoukkueen päävalmentajana.
Zagórski kuoli 85-vuotiaana 30. kesäkuuta 2016.
Kazimierz Frelkiewicz

Kazimierz Frelkiewicz (s. 20. helmikuuta 1940 Pogrzybów) on puolalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Pelintekijänä pelannut Frelkiewicz saavutti Puolan maajoukkueessa EM-kilpailuista hopeaa Puolasta 1963 ja pronssia Neuvostoliitosta 1965 sekä Suomesta 1967. Kesäolympialaisissa Frelkiewicz sijoittui Puolan maajoukkueessa kuudenneksi Tokiossa 1964 ja Méxicossa 1968. Lisäksi hän pelasi vuoden 1967 MM-kilpailuissa.
Maciej Chojnacki

Maciej Chojnacki (1942 – 21. tammikuuta 2024) oli puolalainen koripalloilija.
Lech Poznańia edustanut Chojnacki saavutti Puolan maajoukkueessa EM-pronssia Suomesta 1967.
Aira Hellaakoski

Aira Katri Hellaakoski, sukunimi aik. "Helaakoski" (6. helmikuuta 1898 Oulu – 1. elokuuta 1991 Tampere) oli suomalainen kuvataiteilija.
Aira Hellaakosken vanhemmat olivat filosofian tohtori, lyseon lehtori Antti Rietrikki Helaakoski (1858–1945) ja Anna Maria Lindman (1859–1943). Hänen veljensä oli runoilija Aaro Hellaakoski.
Hellaakoski opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1919–1922 ja Taideteollisessa keskuskoulussa 1920–1921 sekä 1925–1926. Hellaakoski osallistui Suomen Taiteilijan näyttelyihin vuosien 1920 ja 1979 välillä sekä Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyyn 1953. Ulkomailla hänen töitään oli näytteillä Amsterdamissa 1931, Tukholmassa 1949, Norrköpingissä 1950 ja 1955, Odensessa 1955, Trondheimissa 1955, Kiovassa 1961 sekä Essenissä 1978. Hellaakoski toimi myös kuvataiteiden ja kudonnan opettajana. Hän oli erityisen tunnettu kukka-aiheisista tauluistaan. Hellaakoskella oli ateljee Tampereen Taiteilijaseuran ja Tampereen kaupungin omistamassa vuonna 1961 valmistuneessa ateljeetalossa Hälläpyöränkadulla Kalevassa.
Bohdan Likszo

Bohdan Stanisław Likszo (1. tammikuuta 1940 Vilna, Liettua – 11. joulukuuta 1993 Krakova) oli puolalainen koripalloilija.
Likszo saavutti Puolan maajoukkueessa EM-kilpailuista hopeaa Puolasta 1963 ja pronssia Neuvostoliitosta 1965 sekä Suomesta 1967. Kesäolympialaisissa hän sijoittui Puolan maajoukkueessa kuudenneksi Tokiossa 1964 ja Méxicossa 1968. Lisäksi hän pelasi vuoden 1967 MM-kilpailuissa, joissa hän oli koko turnauksen toiseksi paras korintekijä joukkuetoverinsa Mieczysław Łopatkan jälkeen, ja vuoden 1969 EM-kilpailuissa.
Chojnice

Chojnice () on kaupunki Pommerin voivodikunnassa Puolassa. Kaupungin asukasluku oli 40 056 vuonna 2015. Kaupunki on Chojnicen piirikunnan hallintokeskus.
Toivo Salokorpi

Toivo Kustaa Salokorpi (aiemmin Sirén; 24. helmikuuta 1892 Tampere – 18. joulukuuta 1976 Tampere) oli suomalainen ekonomi ja tiedustelu-upseeri. Hän toimi yleisesikunnan tiedustelun palveluksessa Viipurin alatoimiston päällikkönä 1920–1930-luvuilla ennen talvisotaa. Sotilasarvoltaan hän oli tuolloin reservivänrikki. Talvi- ja jatksodan aikana hän johti tiedustelutoimiston jaos V:tä.
Elämä.
Salokorven vanhemmat olivat Kustaa Erland Kaarlonpoika Sirén ja Kustaava Emanuelintytär Sirén, joilla oli yhteensä seitsemän lasta. Salokorpi oli naimisissa Minna Wahlroosin kanssa. Rakennustaiteen historioitsija ja tietokirjailija Asko Salokorpi oli heidän poikansa.
Salokorpi opiskeli ylioppilaaksi päästyään Kauppakorkeakoulussa ja valmistui ekonomiksi 1914. Hän erikoistui Venäjän kauppaan ja oli hyvä Venäjän olojen asiantuntija. Vuonna 1918 Salokorpi liittyi pietarinsuomalaisten perustamaan suojeluskuntaan ja toimi joukkueenjohtajana. Hän palasi Suomeen jo Suomen sisällissodan aikana ja hänestä tuli toukokuussa 1918 Suomen sotilastiedustelun Viipurin osaston eli Itäisen Tiedusteluosaston virkailija ja sittemmin osaston edustaja Terijoella.
Yleisesikunnan tilastolliseen ja ulkomaaosastoon kuuluneen tilastotoimiston Viipurin alatoimistossa Salokorpi huolehti muun muassa asiamiesten (vakoilijoiden) koulutuksesta apunaan emigrantti Pjotr Sokolov. Koulutus tapahtui Helsingin Punavuoressa Robertin- ja Fredrikinkatujen kulmatalossa, toimistokäytössä olleessa huoneistossa. Muista suomalaisista 1920–1940-lukujen tiedustelu-upseereista poiketen Salokorpea on luonnehdittu ”siviilianalyytikoksi” ekonomin koulutuksen näin korostuessa. Hänen asiantuntija-alaansa kuului muun muassa armeijakuntien ja divisioonien tiedustelutoimistojen (toimisto II) ja salaisen tiedustelun yhteistoiminta.
Kun tiedustelutoimiston jaos V perustettiin helmikuussa 1940 hoitamaan erityisesti Baltian maihin kohdistuvaa tiedustelua, Salokorpi siirtyi alatoimistosta vielä talvisodan aikana sen johtoon. Häntä seurasi alatoimiston päällikkönä Hannes Vehniäinen. Kapteeniksi ylennyt Salokorpi johti jaos V:tä sen lakkauttamiseen, elokuuhun 1945, saakka. Osaston viimeisiä tehtäviä oli varjostaa ja salakuunnella Liittoutuneiden valvontakomission henkilökuntaa.
Stella Polaris -operaatiossa Salokorpi vastasi sotilastiedustelun asiakirja-aineistosta Ruotsissa kuvattujen mikrofilmien kehityttämisestä Puolustusvoimien kuvakeskuksessa.
Sodan jälkeisessä sotilastiedustelun hiljaisessa vaiheessa Salokorpi kuului Ulkomaatoimiston raportteja tuottaneeseen henkilökuntaan vuoteen 1946 asti. Hänet mainitaan tässä yhteydessä jälleen ekonomina. Siviilissä Salokorpi työskenteli Lokomon palveluksessa, aluksi sotakorvaustoimituksissa, missä oli hyötyä hänen Venäjän ja Neuvostoliiton tuntemuksestaan. Lokomo toimitti sotakorvauksiin muun muassa höyryveturien höyrykattiloita ja puutalotehtaiden koneita sekä kokosi yli 300 höyry- ja dieselveturia.
Jytää vaan

Jytää vaan on Jukka ja Jytämimmien albumi, joka julkaistiin 24. huhtikuuta 2015 levymerkillä Keltaiset levyt. Äänite julkaistiin alun perin kasettiformaatissa ja myöhemmin CD- ja vinyyliformaateissa. Albumin äänimaailma on Nousiaiselle tyypillistä lo-fi:tä.
Vastaanotto.
Albumi sai positiivisen vastaanoton. Soundin Antti Marttinen antoi albumille neljä tähteä viidestä ja sanoi albumin olevan rähjäisellä tavalla riemukas ja tunnelmallinen levytys. Helsingin Sanomien arviossa Jarkko Jokelainen asettaa Jukan ja Jytämimmien tyylin Nousiaisen soolotuotannon ja Räjäyttäjien välimaastoon ja sanoo itse albumin olevan ”älyvapaata, kursailematonta ja kesyttämätöntä rockia”. Rumban Saku Schildt antoi albumille täydet kymmenen pistettä. Hän ylisti albumin olevan pakoton, rento ja täydellinen maanläheinen rockalbumi.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Jukka ja Jytämimmit.
Kaija-Riitta Iivonen

Kaija-Riitta Iivonen (s. 7. marraskuuta 1942 Kangasala) on suomalainen Porvoossa asuva kuvanveistäjä ja keraamikko, joka tunnetaan naivistina.
Iivosen vanhemmat olivat Terijoelta, mutta hän on asunut Porvoossa nelivuotiaasta. Iivonen valmistui Taideteollisen oppilaitoksen graafiselta osastolta 1967, mutta opiskeli grafiikan ohella myös kuvanveistoa muun muassa Heikki Häiväojan johdolla. Arabian tehtaille Iivonen meni työskentelemään 1971 Kaj Franckin pyynnöstä ja perehtyi saveen taideteosten ja esineiden materiaalina. Monet Iivosen teokset ovat pieniä veistoksia, mutta hän on koonnut näyttelyihin niistä myös kokonaisia tilateoksia, joissa on kymmeniä tai jopa satoja yksittäisiä töitä. Iivonen on suunnitellut myös mitaleita ja toteuttanut seinämaalauksia. Itä-Hakkilassa sijaitsevaan Pyhän Annan lastenkirkkoon Iivonen suunnitteli vuonna 1987 alttaritriptyykin "Kirjoitettu on".
Jukka Nousiainen (albumi)

Jukka Nousiainen on Jukka Nousiaisen omaa nimeä kantava toinen sooloalbumi, joka julkaistiin kasettiformaatissa 24. helmikuuta 2016. Ensimmäinen 90 kappaletta käsittävä erä on eri tavalla miksattu ja masteroitu. Äänitteestä otettiin kaksi 500 kappaleen painosta, joista ensimmäinen myytiin heti loppuun.
Albumi on tyylisuunnaltaan psykedeelistä iskelmää. Nousiainen itse on kommentoinut albumin tekoa seuraavasti:
Vastaanotto.
Helsingin Sanomien Jarkko Jokelainen antoi albumille neljä tähteä viidestä, sanoen sen olevan hauras, hillitty ja harras, ylistäen Nousiaista monimuotoisena muusikkona joka hallitsee tyylilajin kuin tyylilajin.
Albumi ylsi Soundin toimittajien ”Vuoden 2016 parhaat kotimaiset levyt top-20” -listan toiselle sijalle.
Albumi voitti vuoden 2017 Emma-gaalassa "Kriitikoiden valinta" -kategorian.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Jukka Nousiainen.
Nakkova

Nakkova () on entinen kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Niisnovan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Länsi-Inkerin ylängön pohjoisreunalla noin kuusi kilometriä Niisnovasta itään.
Kaprion ujestin Kargalin pogostaan kuulunut kylä mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500 nimellä "Nahkujevo". Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Nakkovassa asui 124 inkerikkoa, jotka kuuluivat Kaprion ortodoksiseen seurakuntaan. Vuonna 1862 kylässä oli 23 taloa ja 112 asukasta. Paikalliset talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. Myöhemmin he muodostivat Someron volostin Nakkovan kyläkunnan, johon kuuluivat myös Inkere ja Kolokka. Vuonna 1899 kylässä oli 114 asukasta, joista 59 oli ”suomalaisia”, 52 venäläisiä ja 5 ”sekoittuneita”. Uskonnoltaan he olivat kaikki ortodokseja.
Kylän asukkaat harjoittivat maanviljelyn ohella kalastusta, hevosajurin ammattia ja polttopuiden hankintaa. 1900-luvun alussa kylässä oli koulu ja kirjasto. Venäjän vallankumouksen jälkeen Nakkova muodosti aluksi oman kyläneuvoston. Vuodesta 1924 lähtien se kuului Taatsoin ja vuodesta 1928 Vassakaran kyläneuvostoon. Saksalaiset polttivat Nakkovan toisen maailmansodan aikana, mutta se mainitaan kyläluetteloissa vielä 1950-luvun lopullakin.
Joutsenet (Jussi Mäntysen veistos)

Joutsenet (myös "Joutsenlento") on suomalaisen kuvanveistäjä Jussi Mäntysen suunnittelema pronssinen suihkukaivoveistos Turun Puolalanmäellä. Se kuvaa kolmea lentoon nousevaa joutsenta ja se on paljastettu vuonna 1959. "Joutsenista" on tehty myös toinen valos, joka on paljastettu vuonna 1961 Lahden Fellmaninpuistossa. Lahden veistos tunnetaan nimellä Ylös kirkkauteen.
Veistos.
Pitkään eläintentäyttäjänä ollut Jussi Mäntynen ei pyrkinyt veistoksissaan toistamaan orjallisesti eläinten fyysistä ulkonäköä vaan luomaan vaikutelman niiden luontaisesta käyttäytymisestä, liikkeestä ja luonteesta. "Joutsenet"-veistosta on kuvattu paljon Mäntysen aikaisemmin tekemiä suuria nisäkäsveistoksia kepeämmäksi.
Kolmea lentoon lähtevää joutsenta kuvaava veistos on pronssia ja korkeudeltaan 310 senttimetriä. Veistoksen punagraniittinen jalusta on 140 senttimetriä korkea ja sen juurella on suihkukaivo. Patsaan lahjoitti Turun kaupungille Keskinäinen vakuutusyhtiö Sampo.
Lahden valos.
Lahden kaupunki hankki uusintavaloksen veistoksesta ja sijoitti sen Fellmaninpuistoon, jossa se paljastettiin vuonna 1961. "Ylös kirkkauteen" -nimisenä tunnettu patsas on sijoitettu puistossa olevan lammen vierelle.
Päivi Niemi-Laine

Päivi Niemi-Laine (ent. Järvinen, s. 2. huhtikuuta 1968 Riihimäki) on suomalainen ammattiyhdistystoimija. Niemi-Laine on työskennellyt Julkisten ja hyvinvointialojen liitossa vuodesta 2009 alkaen, mukaan lukien puheenjohtajana vuosina 2016–2023 ja nykyään yhteiskuntasuhteiden johtajana.
Ura.
Koulutukseltaan Niemi-Laine on filosofian maisteri. Hän on suorittanut myös järjestöjohtamisen eMBA-koulutuksen 2018–2020 ja opiskellut yhteiskuntatieteiden tohtoriohjelmassa Tampereen yliopistossa vuodesta 2021.
1980–1990-luvulla Niemi-Laine työskenteli monenlaisissa käytännön työtehtävissä. Myöhemmin hän oli Hämeen Kansan avustava toimittaja 1996, 1997 ja 2001 ja toimi kansanedustaja Klaus Hellbergin avustajana 1999 ja kansanedustaja-ministeri Johannes Koskisen avustajana 1998–2001. Niemi-Laine oli mukana presidentti Tarja Halosen vaalikampanjassa 1999–2000.
Niemi-Laine oli Riihimäen kaupunginvaltuutettu 1997–2005 ja kaupunginhallituksen jäsen 2001–2004. Hän oli rakennus- ja pelastuslautakunnan jäsen 1997–2000 ja perusturvalautakunnan jäsen 2001–2004. Hän oli SDP:n ehdokas vuoden 2003 eduskuntavaaleissa Hämeen vaalipiirissä. Niemi-Laine oli ehdolla vuoden 2004 eurovaaleissa. ja on ehdolla vuoden 2024 eurovaaleissa.
Vuosina 2001–2005 Niemi-Laine toimi Julkis- ja yksityisalojen toimihenkilöliitto Jytyn Helsingin alueen alueasiamiehenä/toiminnanjohtajana. Hän työskenteli Pardiassa TurvaPardian asiamiehenä 2005–2006, yhteiskuntasuhteiden koordinaattorina 2006–2008 ja vastaavana yhteiskuntasuhteiden asiantuntijana 2008–2009. Niemi-Laine aloitti JHL:n tutkimuksen ja yhteiskuntapolitiikan päällikkönä 2009. Ennen puheenjohtajuutta hän toimi JHL:n toimialajohtajana ja puheenjohtajan varahenkilönä vuodesta 2012 alkaen.
Niemi-Laine aloitti JHL:n puheenjohtajana kesäkuussa 2016 edellisen puheenjohtajan Jarkko Elorannan siirryttyä SAK:n puheenjohtajaksi. Kesäkuussa 2017 hänet valittiin puheenjohtajaksi seuraavalle viisivuotiskaudelle. Marraskuussa 2023 Niemi-Laine ilmoitti eroavansa puheenjohtajan tehtävästään ja siirtyvänsä JHL:n yhteiskuntasuhteiden johtajaksi johtuen näkemyseroista SAK:n kanssa. Eron taustalla oli JHL:n aiempi ilmoitus siitä, että liitto aloittaa selvityksen SAK:sta irtautumisesta sen vuoksi, ettei JHL:stä oltu valittu edustajaa työmarkkinajärjestöjen välisiin neuvotteluihin työmarkkinamallista. JHL:n ilmoitusta kritisoitiin laajasti ay-liikkeen ja myös JHL:n itsensä keskuudessa.
Vuoden 2024 alussa Niemi-Laine haki Porvoon kaupunginjohtajan virkaa. Hän myös lähti SDP:n ehdokkaaksi vuoden 2024 europarlamenttivaaleihin.
Niemi-Laine on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Uno Wahlroos

Uno Wilhelm Wahlroos (9. helmikuuta 1865 Sipoo – 28. helmikuuta 1924) oli suomalainen taidemaalari ja kivipiirtäjä.
Wahlroosin vanhemmat olivat merimies Fredrik Ferdinand Wahlroos (s. 1839) ja piika Augustina Lindqvist (s. 1837).
Wahlroos opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1886–1888 ja Taideteollisessa keskuskoulussa 1889–1890. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1894, 1895, 1896, 1897 ja 1900. Wahlroos kuvasi tauluissaan usein Porvoon maisemia ja Sipoon saaristoa. Hän työskenteli kivipiirtäjänä ja oli Lilius &amp; Hertzbergin ja myöhemmin Tilgmannin kirjapainojen palveluksessa ylilitografina.
Boxin suot

Boxin suot on kolmesta suosta koostuva suo-alue Sipoon ja Porvoon rajalla. Suot ovat nuoria keidassoita. Se on osa Natura 2000 -hanketta. Alueen kokonaispinta-ala on 156 hehtaaria.
Suot.
Vaxesmossen eli Sundmansmossen on soista eteläisin. Vaikka reuna-alueet ovat ojitettuja, on suo muuten hyvin luonnontilainen. Sen keskellä on kivennäismääsaareke Kyrkudden. Stormossen sijaitsee Vaxesmossenista pohjoiseen. Siitä on suojeltu vain eteläosa, sillä pohjoisosa on ojitettu. Fågelsmossen sijaitsee lähimpänä Kilpilahtea. Fågelsmossenissa esiintyy allikkoja.
Lajisto.
Boxin soilla esiintyy paljon uhanalaisia perhoslajeja. Merkittäviä lajeja ovat kirjoverkkoperhonen, muurainhopeatäplä, naavamittari, rämelehtimittari ja suotarhayökkönen. Linnusto on tavanomainen. Alueella esiintyy myös vaiveroa.
Olavi Noronen

Lauri Olavi Noronen (9. lokakuuta 1940) on suomalainen arkkitehti. Keski-Suomen museon modernin rakennusperinnön inventointihankkeessa Norosta luonnehditaan maakunnallisesti merkittäväksi arkkitehdiksi. Olavi Norosen vanhemmat Ester ja Lauri Noronen olivat pääomistajia Helno Oy -huonekalutehtaassa Jyväskylässä. Tuotannon mallisuunnittelun hoiti sisustusarkkitehti Ester Noronen. Olavi Norosen poika teollinen muotoilija Asmo Noronen perusti myöhemmin samalla nimellä Helsinkiin yrityksen, joka suunnittelee ja valmistaa keittiökalusteita.
Ura.
Noronen tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1960 ja valmistui arkkitehdiksi Oulun yliopistosta vuonna 1966. Diplomityönään Noronen teki suunnitelman Jyväskylän kirkoksi professori Olli Pöyryn ohjauksessa. Ennen oman toimiston perustamista hän työskenteli vuosina 1963 ja 1964 Alvar Aallon toimistossa Helsingissä, vuosina 1965–1968 Arkkitehtitoimisto Seppo Valjuksessa Oulussa, sekä vuosina 1969–1972 Kouvolassa osakkaana arkkitehtitoimistoissa "Kari Karjalainen ja Olavi Noronen" sekä "Arkkitehtisuunnittelu Lahti &amp; Karjalainen &amp; Noronen". "Arkkitehtitoimisto Olavi Noronen Ky" perustettiin vuonna 1973 Jyväskylässä. Osakeyhtiöksi muuttunut toimisto oli viimeisen kerran kaupparekisterissä 2006.
Noronen on lisäksi toiminut Oulun yliopiston teknillisen tiedekunnan arkkitehtiosaston assistenttina vuosina 1967–1978.
Arkkitehtuuri.
Norosen rakennuksia on kuvailtu mm. postmoderniin Oulun kouluun kuuluvaksi. Noronen toimikin Oulun yliopiston teknillisen tiedekunnan arkkitehtiosaston assistenttina osin samanaikaisesti yhden Oulun koulun perustajista, Reima Pietilän, toimiessa arkkitehtiosaston professorina 1973–79.
1986 Schaumanin teollisuusyhtiö tilasi Noroselta suunnitelman Jyväskylän Lutakon tehtaan alueen uusiokäytöstä lopettamisen jälkeen. Rauhaniemi-suunnitelmaksi nimetty visio tunnetaan yleisesti nimellä Manhattan-suunnitelma.
Emäsalon suot

Emäsalon suot on neljästä suosta koostuva suoalue. Ne sijaitsevat Emäsalon saarella Porvoossa. Suot ovat geologisesti nuoria keidassoita. Emäsalon suot kuuluvat Natura 2000 -hankkeeseen. Tärkeitä lajeja ovat nevaimarre ja suomyrtti.
Suot.
Lähimpänä etelärannikkoa sijaitsee Piparviksmossen, joka on soistuva merenlahti. Suotyypit ovat neva ja räme. Piparviksmossenissa esiintyy järviruokoa, valkopiirtoheinää ja pitkälehtikihokkia. Bjurmossaträsketin suo sijaitsee Piparviksmossenista luoteeseen. Se on pallesuo, jonka reunoilla on rämettä. Se on muodostunut lammen ympärille. Lammesta laskee puro merenlahteen. Bjurmossaträsketistä itään sijaitsee Stubbmossen, joka sijaitsee kahden lammen välissä. Lammista Kvarnträsket kuuluu Natura-alueeseen. Stubbmossen on alueen soista pisimmälle kehittynyt keidassuo. Emäsalon pohjoisosassa sijaitsee Stornäsin tervaleppäluhta, joka on vedenviipymäallas. Sen reunoilla on tihkupintaa. Tervaleppäluhtana Stornäs on Suomessa harvinainen suotyyppi.
Tungträsketin vanha metsä

Tungträsketin vanha metsä on 20 hehtaarin kokoinen metsäalue. Se sijaitsee Porvoon keskustan itäpuolella rajoittuen Veckjärveen. Se on osa Natura 2000 -hanketta. Se on tyypiltään lehtomainen kangas.
Lajisto.
Tungträsketin vanhan metsän hallitseva puulaji on kuusi, mutta seassa on koivuja ja mäntyjä. Rannassa kasvaa hieman tervaleppää ja hieskoivua. Alueella on joitakin haaparyhmiä. Sen pohja on osittain soistunut. Tungträsketissa elää melko harvinainen pikkusieppo sekä kanahaukka.