tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Unohtumaton ilta (albumi)

Unohtumaton ilta on suomalaislaulaja Tapio Rautavaaran vuonna 1976 ilmestynyt albumi. Se on hänen viimeinen albuminsa, jos kokoelmalevyjä ei lasketa mukaan.
Erkki Junkkarisen vuonna 1975 ilmestyneen albumin "Ruusuja hopeamaljassa" suursuosion innoittamana Toivo Kärki päätti tuottaa Rautavaaralle vastaavanlaisen, perinteistä materiaalia sisältävän levyn. Yhtäkään mukaan valituista kappaleista Rautavaara ei ollut aiemmin levyttänyt, ja täysin uusia olivat Kärjen säveltämät ”Kotikoivuni mun” ja ”Elämäni vuodet”.
Tekijät.
Tuotanto.
Albumi äänitettiin Finnlevy-studioilla Helsingissä vuonna 1976.
Tapio Rautavaara (albumi)

Tapio Rautavaara on vuonna 1965 ilmestynyt Tapio Rautavaaran toinen studioalbumi.
Finnlevy julkaisi albumin vuonna 1971 uudella nimellä "Tapsa Rautavaara – Tuttuja tunnelmia 3".
Puistonurmikka

Puistonurmikka ("Poa chaixii") on monivuotinen heinäkasvi, joka kasvaa Euroopassa.
Ulkonäkö.
Puistonurmikka kasvaa 60–90 senttimetriä korkeaksi ja tiheään mätästäen. Ulkonäöltään se muistuttaa korpinurmikkaa ("Poa remota"), johon verrattuna puistonurmikan väri on sinivihreä ja lehden kieleke lyhyempi. Puistonurmikan korren lehdet ovat 8–15 millimetriä leveitä ja lyhytsuippuisia. Kukintona on röyhy, tavallisesti melko tiheä. Tähkylöissä on neljästä viiteen kukkaa. Puistonurmikan ja korpinurmikan risteytyminen on mahdollista.
Levinneisyys.
Suomessa puistonurmikka on harvinainen, maan eteläosassa vakiintunut tulokaskasvi. Se kasvaa puistojen nurmikoilla ja lähimetsissä.
Aleksandr Hohlatšov

Aleksandr Igorevitš Hohlatšov (; s. 9. syyskuuta 1993 Moskova, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Hohlatšovin vahvuudet ovat maalintekotaito, luistelu ja luovuus. 
Ura.
Seuraura.
Hohlatšov on Spartak Moskovan kasvatti. Hän pelasi kauden 2009–2010 Venäjän nuorten sarjaa eli MHL:ää MHK Spartakin joukkueessa. Hän siirtyi Pohjois-Amerikan juniorisarjoihin kun OHL-joukkue Windsor Spitfires varasi Hohlatšovin 23. pelaajana kesällä 2010.
Kausi 2010–2011 oli Hohlatšovin ensimmäinen Windsorissa. Hän oli tehoilla 34+42=76 joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Boston Bruins varasi Hohlatšovin NHL:ään toisella kierroksella 40. pelaajana . Hän oli varaustilaisuuden toisena varattu venäläispelaaja Vladislav Namestnikovin jälkeen. Hohlatšov pelasi myös kauden 2011–2012 Windsorissa, jolloin oli joukkueensa toiseksi paras pistemies tehoilla 25+44.
Kesällä 2012 Hohlatšov teki sopimuksen Bruinsin kanssa, mutta sopi samalla, että pelaa kauden 2012–2013 lainalla KHL-joukkue Spartak Moskovassa. Hän pelasi KHL:ssä kuitenkin vain 26 ottelua kunnes palasi Windsoriin OHL-liigaan. Aivan kauden lopulla Bruins kutsui Hohlatšovin farmijoukkueeseensa AHL-liigaan.
Kauden 2013–2014 Hohlatšov pelasi melkein kokonaan AHL-liigan Providence Bruinsissa. Huhtikuussa 2014 hän pelasi uransa ensimmäisen ottelun Bostonissa, mikä jäi hänen ainoaksi NHL-otteluksi.
Kaudeksi 2016–17 Hohlatšov siirtyi KHL-joukkue SKA Pietariin.
Maajoukkueura.
Hohlatšov oli voittamassa alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2012, jolloin hän oli neljällä osumallaan Venäjän toiseksi paras maalintekijä Jevgeni Kuznetsovin jälkeen. Hohlatšov jakoi vuonna 2010 alle 17-vuotiaiden World Hockey Challengen maalipörssin voiton Yhdysvaltain J. T. Millerin, Ruotsin Mika Zibanejadin ja Suomen Joel Armian kanssa. Hän sijoittui turnauksen pistepörssissä toiseksi Yhdysvaltain Rocco Grimaldin jälkeen ja valittiin tähdistökentälliseen.
Rossignol

Skis Rossignol S.A., tai lyhyemmin vain Rossignol, on ranskalainen alppihiihdon, lumilautailun ja maastohiihdon valmistaja, joka tekee myös ulkovaatteita ja muita oheisvarusteita. Yritys toimii Isèressä Ranskan Alpeilla. Rossignol oli yksi ensimmäisistä muovisuksien valmistajista. Yrityksen hallussa on myös tavaramerkit Dynastar ja LOOK.
Sana "rossignol" on ranskaa ja tarkoittaa suomeksi satakieltä.
Historia.
Abel Rossignol perusti vuonna omaa nimeään kantavan, hiihtovälineitä ja -vaatteita valmistavan yrityksen vuonna 1907. Aktiivisena hiihtäjänä tunnettu Rossignol valmisti puusepän taidoillaan sukset umpipuusta. Vuonna 1937 ranskalainen Émile Allais voitti kolme kertaa maailmanmestaruuden Rossignolin Olympic 41 -suksilla.
Laurent Boix Vivesin ostaessa yhtiön vuonna 1956 se keskittyi pelkästään hiihtovälineiden valmistukseen ja alkoi myydä niitä ympäri maailmaa. Rossignolin läpimurto tapahtui vuoden 1960 talviolympialaisissa Kalifornian Squaw Valleyssä, kun Jean Vuarnet voitti syöksylaskun maailmanmestaruuden kaikkien aikojen ensimmäisillä täysin metallista valmistetuilla suksilla.
Vuonna 1964 Rossignol julkaisi Stratonit, ensimmäiset lasikuitusukset.
Rossignol-merkillä valmistettiin myös tennismailoja, joita käytti 1980-luvulla muiden muassa ruotsalainen Mats Wilander.
Peltoluoho

Peltoluoho eli luoho ("Apera spica-venti") on yksivuotinen suurehko heinälaji. Se on aiemmin ollut Suomessa ruispeltojen rikkakasvi.
Ulkonäkö.
Peltoluoho kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat 3–7 millimetriä leveät, karheat ja pitkäsuippuiset. Kukinto on 10–25 senttimetriä pitkä kartiomainen röyhy, jossa on runsaasti tähkylöitä. Tähkylät ovat 2–3 millimetriä pitkiä ja yksikukkaisia. Peltoluoho muistuttaa isorölliä ("Agrostis gigantea").
Peltoluoho Suomessa.
Suomessa peltoluohoa on tavattu koko maassa Pohjois-Lappiin asti, mutta heinä on huomattavasti harvinaistunut. Se on muinaistulokas Pohjois-Pohjanmaan korkeudelle asti.
Isä meidän (elokuva)

Isä meidän on Veikko Aaltosen ohjaama ja käsikirjoittama vuonna 1993 ilmestynyt suomalainen elokuva. Iiro Küttner toimi elokuvan dramaturgina. 
Juoni.
"Isä meidän" sijoittuu suomalaiselle maaseudulle. Hannu Kiviojan näyttelemä Juhani palaa lapsuudenkotiinsa vietettyään useita vuosia merellä. Hän lämmittää kylmän talon, jonka katon alla hänen lapsuudenmuistonsa heräävät henkiin. Juhani hakee myös vanhainkodista dementoituneen, pyörätuoliin joutuneen isänsä (Martti Katajisto) ja ryhtyy elämään tämän kanssa. Fragmentteina esitetyt lapsuuden muistot kuitenkin piinaavat Juhania ja vähitellen selviää, että isä on aikoinaan käyttänyt häntä hyväkseen.
"Isä meidän" on elokuva rakastamisesta ja anteeksiannosta sekä menneisyyden ja nykyisyyden välisestä suhteesta. Kysymys on siitä, pystyykö Juhani antamaan anteeksi isälleen sen, mitä tämä on hänelle tehnyt. Läsnä on takaumissa esiintyvä hirviö-isä (Matti Onnismaa) ja Martti Katajiston vanha mies, joka ei tunnu tajuavan nykymaailman tapahtumista enää mitään. "Isä meidän" on myös elokuva unohtamisesta ja siitä pystyykö menneisyyden jättämään taakseen. Elokuvan lopussa Juhani vie isänsä takaisin vanhainkotiin ja tulee itse isäksi. Vasta sitten kun menneisyyden kauhut on käyty läpi, hän pystyy aloittamaan oman elämänsä isänä ja aviomiehenä. 
Palkinnot.
Elokuva sai kolme Jussi-palkintoa, Kivioja parhaasta miespääosasta, Aaltonen ohjauksesta ja Olavi Tuomi kuvauksesta.
Piuru

Piuru ("Scolochloa festucacea") on monivuotinen, vedessä ja märillä paikoilla kasvava kookas heinälaji.
Ulkonäkö.
Piuru kasvaa 0,8–2 metriä korkeaksi. Sillä on pitkä, haarova juurakko. Lehdet ovat 6–12 millimetriä leveät, litteät ja pitkäsuippuiset. Kukinto on enintään 30 senttimetriä pitkä pysty- tai siirottavahaarainen röyhy. Tähkylät ovat 7–10 mm pitkiä ja 3–5-kukkaisia. Piuru muistuttaa isosorsimoa ("Glyceria maxima") tai järviruokoa ("Phragmites australis").
Piuru Suomessa.
Suomessa piuru on harvinainen Etelä- ja Keski-Suomen kasvi. Sen kasvupaikkoja ovat järvien sekä jokien rannat ja Itämeren jokisuistot. Sen esiintymät keskittyvät Kymijoen ja Kokemäenjoen vesistöjen varsille.
M/S Capella

M/S Capella (entinen "Rosala", "Sääminki II", "Jurmo II") on ruotsalainen, aiemmin suomalainen yhteysalus. Se on liikennöinyt Merenkurkussa Norrfjärdenin ja Holmön välillä vuodesta 2014 alkaen.
Alus liikennöi "Jurmo II" -nimisenä pitkään Iniön saaristossa muun muassa Åselholmiin, Själöhön ja Kolkoon, vuoden 2012 loppuun asti. Alus ajoi myös raskaskuljetusvuoroja Houtskarin saariin ja Ahvenanmaan Torsholmaan. Ennen Auroran valmistumista "Jurmo II" oli Iniön saaristokunnan pääasiallinen yhteysalus ja kulki myös Kustaviin. Aluksen omisti alun perin Merenkulkuhallitus ja myöhemmin Suomen valtion Arctia Shippingin Saaristovarustamo. Varsinais-Suomen ELY-keskuksen kilpailutettua linjan "Jurmo II" joutui väistymään reitiltään ja sen korvasi sisaralus M/S "Satava".
"Capella" on rakennettu vuonna 1975 Rauma-Repolan Savonlinnan telakalla. Se liikennöi ensin Rosala-nimisenä Hiittisten saaristossa sekä vuosina 1981–1982 Kiviapajan ja Savonlinnan välillä nimellä Sääminki II. Sen pituus on (vuonna 1983 valmistuneen pidennyksen jälkeen) 32,8 metriä ja leveys 6,6 metriä. Alukselle mahtuu 110 matkustajaa ja 8 henkilöautoa. Samaan tapaan on pidennetty myös sisaralukset "Jurmo" ja "Sääminki" eli nykyiset "Falkö" ja "Rosala II" sekä "Satava".
Ansiibeli

Ansiibeli () on hypoteettinen laite, jonka avulla voi viestiä valon nopeutta suuremmalla nopeudella. Se esiintyy tieteisfiktiossa juonielementtinä.
Sanaa käytti ensi kerran Ursula K. Le Guin kirjassaan Rocannonin maailma (1966)
Le Guin sanoo johtaneensa sen sanasta "" ("kykenevä vastaamaan"), koska laitteen tulisi sallia sen käyttäjiä saamaan vastauksen viesteihinsä järkevässä ajassa, jopa tähtienvälisessä viestinnässä. Hänen vuoden 1974 kirjansa Osattomien planeetta kertoo ansiibelin keksimisestä.
Käyttö.
Ansiibelia käyttävät teoksissaan muutkin kirjailijat, kuten Orson Scott Card, 
Vernor Vinge, Elizabeth Moon, Jason Jones, L.A. Graf, ja Dan Simmons. Vastaavanlaisia mutta erinimisinä käyttävät lukemattomat muut, muun muassa Frank Herbert ja Philip Pullman. 
Isaac Asimov ratkaisi tähtienvälisen viestinnän ongelman "hyperaalto-releellä" Robotti- ja Säätiö -sarjoissaan.
Le Guinin ansiibeli kykenee välittömään kommunikaatioon, mutta toisten teoksissa ansiibelilla voi olla rajallinen nopeus, vaikkakin silti valoa nopeampana. 
Star Trek käyttää "aliavaruusradiota" viestinnässä.
Tähtiportti-televisiosarjassa viestintä tapahtuu madonreiän kautta.
Orson Scott Card.
Orson Scott Cardin Ender-universumissa ansiibeli on tärkeä osa juonta. "Sen virallinen nimi on Filoottinen Parallaksinen Välitön Viestin ("Philotic Parallax Instantaneous Communicator")," selittää yksi päähenkilö kirjassa "Ender" ("Ender's game") , "mutta joku näki nimen "ansiibeli" jossain vanhassa kirjassa." 
Card selittää ansiibelin toimivan fiktiivisen subatomisen partikkelin "filootin" avulla. Cardin universumissa aika hidastuu avaruusaluksissa, mutta niihin voidaan olla yhteydessä ansiibelin välityksellä. Ajan hidastumista käsitellään kuitenkin eri tavalla kuin normaaliavaruudessa.
Kirjasarjassa esiintyy myös ansiibelin välityksellä elävä tietoinen äly nimeltä Jane, joka viestii Enderin kanssa, ja jonka pelastaminen on yksi osa juonta kirjassa "Children of the Mind" (1996).
Dothrakin kieli

Dothraki on George R. R. Martinin fantasiakirjasarjaansa "Tulen ja jään laulu" keksimä kuvitteellinen kieli, jolle kielitieteilijä David J. Peterson on kehittänyt kielioppia ja laajempaa sanastoa kirjasarjan televisiosovitusta varten.
"Tulen ja jään laulussa" dothraki on Dothrakinmeren ruohotasangolla nomadeina elävän dothrakien soturikansan kieli, jota myös dothrakipäällikön vaimoksi luovutettu maanpakolaisprinsessa Daenerys Targaryen, yksi kirjasarjan päähenkilöistä, joutuu opettelemaan. Martin on tunnustanut, että J. R. R. Tolkienista poiketen hän on erittäin huono vieraissa kielissä ja kehitti siksi kirjoissaan puhuttuja kuvitteellisia kieliä vain sen verran kuin oli tarpeen. Kirjasarjassa esiintyy joitakin dothrakinkielisiä sanoja, erisnimiä ja fraaseja, mutta suurin osa dothrakien puheesta on esitetty englanniksi (tai käännöksessä suomeksi).
"Tulen ja jään lauluun" perustuvan "Game of Thrones" -televisiosarjan tuottajat tilasivat vuonna 2009 keinokielten kehittämiseen erikoistuneelta Language Creation Society -järjestöltä sarjaa varten keinokielen, jota dothrakinkieliset hahmot voisivat puhua. LCS:n välittämistä ja arvioimista ehdotuksista tuottajat valitsivat David J. Petersonin version. Martinin kirjoista löytyvien näytteiden lisäksi Petersonin kehittämä kieli on ottanut vaikutteita muun muassa venäjän, turkin, viron, inuktitutin ja swahilin kielistä.
Vuorimetsäpöllönen

Vuorimetsäpöllönen ("Megascops hoyi" aiemmin "Otus hoyi") on pöllöihin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Argentiinassa ja Boliviassa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat metsät ja kosteat vuoristometsät.
Se painaa 110 grammaa.
En luvannut sinulle ruusutarhaa

En luvannut sinulle ruusutarhaa ("I Never Promised You a Rose Garden") on vuonna 1977 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu yhdysvaltalaisen kirjailijan Joanne Greenbergin samannimiseen romaaniin. Kirja on aikanaan julkaistu salanimellä Hannah Green. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Gavin Lambert ja Lewis John Carlino ja ohjannut Anthony Page. Sen pääosia esittävät Kathleen Quinlan ja Bibi Andersson, muissa rooleissa esiintyivät muun muassa Ben Piazza, Lorraine Gary, Martine Bartlett, Reni Santoni, Susan Tyrrell, Dennis Quaid ja Sylvia Sidney. Mel Gibson tekee elokuvassa pienen cameoroolin baseball-pelaajana.
Elokuva kertoo 16-vuotiaasta tytöstä, joka kamppailee skitsofrenian ja sairastamansa syövän kanssa.
Alain Michel

Alain Michel (s. 30. elokuuta 1948) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti. Tammikuusta 2012 lähtien hän on toiminut algerialaisseura JSM Béjaïan päävalmentajana.
Ura.
Michelin maalivahtiura jäi varsin lyhyeksi, ja hän pelasi ainoastaan kolme vuotta amatööriseura Blois’n maalilla 1974–1977, kunnes siirtyi valmennustehtäviin. Hän aloitti uransa 1977 US Merin päävalmentajana ja toimi alasarjoissa pelanneen seuran valmentajana kuuden vuoden ajan. Meristä hän siirtyi Bourges Footballin peräsimeen ja nosti seuran Division 2:een kauden 1985–1986 päätteeksi. Visiitti jäi yhden kauden mittaiseksi, mutta Michel jatkoi tehtävässään ja johdatti seuran uudelleen nousuun kaudella 1989–1990. Toinen pesti kesti pidempään ja Michel valmensi Bourgesia Division 2:ssa kauden 1993–1994 loppuun asti.
Bourgesista hän siirtyi kolmeksi kaudeksi CS Louhans-Cuiseaux’n peräsimeen ja nosti seuran kaudella 1994–1995 Division 2:een. Tämän jälkeen Michel jatkoi uraansa Grenoble Footissa, jossa hänen tavoitteenaan oli tehdä amatööriseurasta ammattilaisseura. Michelin johdolla seura nousi Nationaliin kaudella 1998–1999 ja sarjan mestarina Division 2:een 2000–2001. Kesällä 2001 Michelistä tuli AS Saint-Étiennen päävalmentaja, mutta pesti päättyi potkuihin jo lokakuussa.
Joulukuussa 2001 Michel palasi Grenoblen peräsimeen. Menestysvalmentaja ei onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta takaisin Nationaliin kaudella 2002–2003. Michel jatkoi tästä huolimatta valmentajana, kunnes joutui jättämään seuran syyskuussa 2003. Kaudella 2005–2006 hän toimi FC Rouenin päävalmentajana.
Syyskuussa 2008 Michel siirtyi valmentamaan Algeriaan MC Algerin joukkuetta. Hän johdatti seuran Algerian mestariksi kaudella 2009–2010 yhdentoista vuoden tauon jälkeen. Samana vuonna seura eteni myös Pohjois-Ranskan Mestarien liigan finaaliin, jossa se hävisi Club Africainille. Michel sai potkut seurasta maaliskuussa 2011.
Heinäkuussa 2011 Michelistä tuli MC Oranin uusi päävalmentaja. Hän jätti tehtävänsä kuitenkin jo elokuussa.
Tammikuussa 2012 Michel jatkoi valmennusuraansa JSM Béjaïan peräsimessä.
Salomonkallio

Salomonkallio on yksityinen, Salomonkallio Oy:n omistama ja ylläpitämä talviurheilu- ja golfkeskus Nakkilassa. Laskettelurinteitä on kolme ja hissejä kaksi, joista toinen on sompahissi ja toinen ensikertalaisille suunnattu lyhyt köysihissi. Rinteiden korkeusero on 32 metriä. 
Golfkenttä on 18-reikäinen. Golftoiminta tapahtuu Nakkila Golf ry:n nimissä. Yhdistyksessä on noin 1 600 jäsentä.
Požarevac

Požarevac (, , ) on kaupunki Serbiassa. Se on Braničevon hallintopiirin pääkaupunki. Vuonna 2011 siellä oli 61 697 asukasta.
Kaupungissa allekirjoitettiin Passarowitzin rauha Osmanien valtakunnan sekä Habsburgin Itävallan ja Venetsian välillä 1718.
Slobodan Milošević oli kotoisin Požarevacista. Hänet haudattiin kaupunkiin 18. maaliskuuta 2006.
Epidendroideae

Epidendroideae on kämmekkäkasvien viidestä alaheimosta suurin.
Sukuja.
Epidendroideae-alaheimoon kuuluu 650 sukua ja 18 000 lajia eli suurin osa kaikista tunnetuista kämmekkäkasvilajeista. Sen lajeja kasvaa lähes koko maailmassa lukuun ottamatta pohjoisia ja eteläisiä napa-alueita, Afrikan, Arabian ja Australian kuivia aavikkoalueita ja Patagoniaa. Suurimmat suvut lajimäärineen:
Tyttö Harlemista

Tyttö Harlemista (engl. "Hollow Image") on vuonna 1979 julkaistu draama-/televisioelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Robert Hooks, S. Pearl Sharp, Dick Anthony Williams, Hattie Winston, Morgan Freeman, Anna Maria Horsford, Samuel E. Wright, Minnie Gentry, Laurie Chock, Ted Beniades, Lea Scott, Arthur French ja Pat McNamara. Elokuvan on ohjannut Marvin J. Chomsky.
Kauniaisten laskettelurinne

Kauniaisten laskettelurinne, tunnetaan myös nimellä "Granin mäki" (), on laskettelurinne Kauniaisten kaupungissa. 
Laskettelurinne on Suomen vanhin laskettelurinne, jonka laskettelutoiminta aloitettiin 14. tammikuuta 1934. Mäki on 48 metriä korkea. Ensimmäinen hiihtohissi otettiin käyttöön vuonna 1951 ja se oli silloin Suomen toinen hiihtohissi. Nykyinen kapulahissi on otettu käyttöön vuonna 2006. 
Fjällskidarklubben-37-seura järjesti pujottelun suomenmestaruuskisat Granibackenissa 18. tammikuuta 1943. Grankulla IFK aloitti laskettelutoiminnan 1946. 
Grankulla IFK:n lasketteluosasto, GrIFK Alpine, vastaa laskettelurinteen toiminnasta kun taas Kauniaisten kaupunki omistaa rinteen. Lasketteluseura on Suomen suurin noin 1 000 jäsenellä ja hiihtokouluun osallistuu noin 900 4–12-vuotiasta oppilasta. GrIFK Alpine on ollut Suomen paras lasketteluseura vuosina 2000–2008. Marcus Sandell on seuran tunnetuin alppihiihtäjä.
First-person view (radio-ohjaus)

FPV (, "First Person View" tai tai ) tarkoittaa näkökulmaa ja sen tekniikkaa tilanteessa, jossa osallistuja seuraa kauko-ohjattavaa laitetta tai simulaatiota tapahtuman toimijan näkökulmasta. Osallistuja voi olla aktiivinen tekijä (esimerkiksi miehittämättömän ilma-aluksen lennättäjä, kauko-ohjattavan maanpäällisen tai vedenalaisen laitteen tai RC-pienoismallin ohjaaja) tai jaetun videosignaalin tapauksessa tapahtumia seuraava katselija tai opiskelija. Simuloinnissa seurattava tapahtuma voi olla myös ennalta nauhoitettu esimerkiksi kirurgisen leikkauksen opiskelemista varten (vaikeasti toistettava harjoitteluolosuhde). Mikäli ohjaajalle välitetään stereokuvaa (stereoscopic-FPV) kauko-ohjattavalta laitteelta, arvioidaan hänen vasteensa paranevan esimerkiksi parantuvan etäisyyden havainnoinnin vuoksi.
Ehkä tavallisin FPV-laitetoteutus on videokameralla varustetun miehittämättömän ilma-aluksen (UAV) sekä sen ohjaajan silmien eteen kiinnitettävän katselulaitteen (FPV-lasit; ) ja kauko-ohjaimen yhdistelmä. Tiedonvälitys videosignaalia lähettävän kauko-ohjattavan laitteen ja vastaanottimen välillä tapahtuu yleensä radioteitse. Muitakin kuin radiotaajuuksia voi olla käytössä joissain tapauksissa; vedenalaisten laitteiden ohjaamisessa voidaan viestiä esimerkiksi akustisesti tai kaapelia pitkin. Usein vastaanottimen saama videosignaali voidaan jakaa katselijoille.
Useassa maissa, esimerkiksi Euroopan unionin alueella on käytössä miehittämättömiä ilma-aluksien (UAV) FPV-lennätystä koskevia säädöksiä. Jos UAV:n ohjaajalla on FPV-lasit silmillään lennätyksen aikana, hänellä tulee olla avustaja, jolla on koko lennätyksen ajan esteetön näkymä kauko-ohjattavaan ilma-alukseen.
Velluanjoki

Velluanjoki on noin kymmenen kilometrin pituinen joki Uudessakaupungissa Varsinais-Suomessa. Velluanjoki on Vakka-Suomen alueen joista pienin ja sen pudotuskorkeus on 5,7 metriä. Joki saa alkunsa Laitilan eteläosan suoalueilta. Se kulkee aluksi Pehdonjoki-nimisenä ja laskee Saaristomereen Lautvesi-nimisen merenlahden kohdalla.
Valuma-alue.
Velluanjoen valuma-alueen koko on 149 km² ja sen järvisyys on 2,8 %, metsäisyys 73 % ja peltojen osuus 19 %. Turvemaata ei valuma-alueeseen kuulu. Valuma-alueen suurimmat järvet ovat Laitilassa sijaitseva 100 hehtaarin Vallijärvi ja 57 hehtaarin Pehtjärvi. Valuma-alueeseen ei kuulu säännösteltyjä järviä. Valuma-alueen korkeus on suurimmaksi osaksi alle 30 metriä merenpinnasta, mutta valuma-alueen koillisosassa maa nousee yli 40 metriin. Korkein kohta 56 metriä sijaitsee Tulejärven lähellä. Velluanjoen valuma-alueen tunnus on 82.068.
Vesistön tila.
Velluanjoen vesi on käyttökelpoisuudeltaan tyydyttävä ja joella ei ole merkittäviä pistekuormittajia.
Muhammad Qamar Ibrahim

Muhammad Qamar Ibrahim (s. 14. tammikuuta 1968 Karachi) on pakistanilainen entinen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla karachilaista PIAa. Ibrahim on toiminut peliuransa jälkeen Pakistanin nuorten maajoukkueen valmentajana.
Ibrahim osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1988 ja 1992. Pakistan sijoittui Soulin kisoissa 1988 viidenneksi, ja Ibrahim teki pelaamissaan seitsemässä ottelussa kaksi maalia. Hän teki vuonna 1992 Barcelonassa maalin pronssiottelussa, jossa Pakistan kaatoi Alankomaat maalein 4–3.
Lähteet.
Kitron pesäpallostadion

Kitron pesäpallostadion (sponsorinimeltään Saltex Areena) on Alajärven kaupungissa sijaitseva pesäpallostadion, joka on valmistunut vuonna 1990. Kitron Stadion toimii Superpesis-seura Alajärven Ankkureiden kotikenttänä. Stadionin katsojakapasiteetti on 4000 katsojaa. Stadionin yleisöennätys on 6 822 katsojaa miesten Itä–Länsi-ottelussa vuonna 1995.
Stadionin hiekkatekonurmi vaihdettiin kesällä 2012, Ankkurien noustua edellisenä keväänä takaisin korkeimmalle sarjatasolle Superpesikseen.
Kitron nimi tulee Raamatun Kidronin laaksosta. Kentän lähellä virtaa Kitronjoeksi kutsuttu puro, josta nimi on otettu kentän käyttöön.
Lähteet.
Taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailut 1901

Taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailut 1901 olivat Ruotsin Tukholmassa Pohjoismaisten kisojen yhteydessä 10.–11. helmikuuta käydyt taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailut. Kilpailuun osallistui vain kaksi miestä, naisten kilpailuja ei ollut ohjelmassa. Ruotsin Ulrich Salchow voitti kisoissa ensimmäisen kaikkiaan kymmenestä maailmanmestaruudestaan. Kilpailijat olivat erittäin tasaisia. Tuomareista Adams, Pettersson ja Westergren sijoittivat Salchowin ensimmäiseksi, kolme muuta vastaavasti Gilbert Fuchsin. Salchow vei mestaruuden paremmilla pisteillään.
Kisat oli tarkoitus alun perin järjestää Lontoossa, mutta kuningatar Viktorian kuoleman johdosta ne siirrettiin Tukholmaan.
Kilpailijat.
Tuomaristo
Mirwais Ahmadzaï

Mirwais Ahmadzaï (syntynyt 1960) on sveitsiläissyntyinen sanoittaja, säveltäjä ja tuottaja. Hänen äitinsä on italialainen ja isänsä afganistanilainen. Hän on johtava ranskalaistyylisen progressiivinen housen käyttäjä. 1980-luvulla Ahmadzaï oli Taxi Girl -yhtyeen jäsen. 1990-luvun lopulla hän lähetti demon Madonnan omalle levy-yhtiölle, Maverick Recordsille. Madonna päätti ottaa Ahmadzaïn tuottamaan ja kirjoittamaan kappaleita tulevalle albumilleen "Music" (2000). Siitä tuli valtava menestys, ja se sai ehdokkuuksia ja palkintoja. Kolmea vuotta myöhemmin ilmestyi "American Life", joka oli pääasiassa vain Ahmadzaïn ja Madonnan yhteistyötä. Se ei kuitenkaan saavuttanut samanlaista menestystä johtuen sen ankarasta politisoivasta teemasta. Vuonna 2005 julkaistiin Madonnan kymmenes studioalbumi, "Confessions on a Dance Floor", jonka tekemisessä Ahmadzaï oli myös mukana, joskin huomattavan paljon pienemmässä roolissa kuin edeltävillä albumeilla.
Ahmadzaï on tehnyt myös omaa soolouraansa. 1990 julkaistiin hänen oma albuminsa, "Mirwais", joka piti sisällään yhdeksän kappaletta ranskaksi. 1999 hän teki sopimuksen Naïve Recordsin kanssa ja julkaisi singlen ”Disco Science”. Kappale oli menestyksekäs erityisesti klubeilla, ja sitä käytettiin myöhemmin Guy Ritchien elokuvan "Snatch – hävyttömät" soundtrackilla. Vuonna 2000 julkaistiin Ahmadzaïn toinen studioalbumi, "Production", joka sisälsi myös Madonnan kanssa yhteistyönä tehdyn singlen ”Paradise (Not for Me)”. Myöhemmin Ahmadzaï on toiminut eri artistien laulunkirjoittana ja tuottajana.
Birutė

Birutė oli tarinan mukaan 1300-luvulla eläneen Liettuan suuriruhtinas Kęstutisin vaimo. Hänen elämästään ei tiedetä paljoa ja hänen tarinaansa on liitetty legendoja. Hänen on sanottu olleen myöhemmin hallinneen Vytautas Suuren äiti. Birutė oli tärkeämpi varsinaisesti vasta kuolemansa jälkeen, jolloin hänen kuolinpaikkaansa Palangassa, niin sanottuun Birutėn kukkulaan, liitettiin pakanallisia palvontamenoja. Kansallisromantikot omaksuivat Birutėn tarinan 1800-luvulla muuallakin Liettuassa voimakkaasti.
Elämä.
Birutėn tarina on kirjattu esimerkiksi niin sanottuihin Liettuan kronikoihin, jotka kirjoitettiin Liettuan suuriruhtinaskunnan aikana. Tarinan mukaan Birutė syntyi lähellä Palangaa Itämeren rannikolla. Hän oli pakanapapitar ja oli siksi vannonut naimattomuutta.
Birutėn tarinan tunnetuin osa liittyy hänen ja Kęstutisin tapaamiseen. Kęstutis liikkui Palangan seudulla, jossa hän tapasi Birutėn ja rakastui. Hän pyysi Birutėa mukaansa, johon tämä ei suostunut naimattomuusvalansa takia. Kęstutis ryösti kuitenkin Birutėn mukaansa Trakaihin, jossa hän järjesti heille hääpidot. Vuonna 1350 parille syntyi ensimmäinen poika Vytautas. Myöhemmin he saivat vielä kaksi poikaa ja kolme tytärtä. Birutė oli ilmeisesti vasta Kęstutisin toinen vaimo, sillä tällä oli jo ennestään vanhempia lapsia.
Kęstutis hallitsi Liettuaa varsinaisen suuriruhtinas Algirdasin ohella, ja jälkimmäisen kuoltua vuonna 1377 valtaan nousi hänen poikansa ja kristillistämistä kannattanut Jogaila. Pakanallisuutta kannattanut Kęstutis kaappasi vallan vuonna 1381, mutta Jogaila kaappasi vallan takaisin seuraavana vuonna ja vangitsi Kęstutisin ja tämän pojan Vytautasin. Kęstutis kuoli vähän vangitsemisensa jälkeen. Vytautasin onnistui puolestaan karata Saksalaisen ritarikunnan maille. Tällä välin Birutė oli puolestaan lähetetty turvaan sekasorron keskeltä Brastaan eli nykyiseen Brestiin, jossa hän myöhemmin kuoli. Eri lähteissä väitetään, että hänet surmattiin joko Jogailan käskystä tai että hän kuoli luonnollisesti noin vuonna 1389. Tarinan mukaan hänet haudattiin kukkulalle Palangan lähistölle.
Kuoleman jälkeen.
Birutėn hautauspaikasta tuli hänen kuolemansa jälkeen palvonnan kohde. 1500-luvulla elänyt puolanliettualainen historioija Maciej Stryjkowski kirjoitti paikallisten pitävän juhlia paikalla ja uskovan saavansa tästä onnea. Katolista kirkkoa menot alkoivat lopulta huolestuttaa, ja myöhemmin paikalle pystytettiin Neitsyt Marian patsas palvontamenojen ohjaamiseksi kirkon mielestä oikeaan suuntaan. 1800-luvulla liettualaiset kansallisromantikot hyödynsivät Birutėn tarinaa. Vuonna 1869 paikalle rakennettiin kappeli. Tarina on edelleen melko tunnettu Liettuassa.
Herneet

Herneet eli eloherneet ("Pisum") on kasvisuku herne­kasvien heimossa. Se on viimeksi sisältänyt noin kaksi lajia riippuen niiden rajaamisesta. Herneet yhdistetään mahdollisesti nätkelmiin ("Lathyrus").
Tunnetuin lajeista on herne ("Pisum sativum"), joka on kehittynyt kivikaudella Lähi-idän ja Välimeren alueella kasvaneesta villistä kantalajista. Herne on yksivuotinen itsepölytteinen ruoho, jota viljellään laajasti palkokasvina. Sillä on lukuisa määrä muunnoksia ja edelleen viljelylajikkeita.
Lajeja.
Sukuun kuuluneita lajeja:
Abdullah Mojtabavi

Sayed Abdullah Mojtabavi (4. tammikuuta 1925 Persia – 13. tammikuuta 2012) oli iranilainen vapaapainija ja olympiamitalisti.
Mojtavabi voitti sarjan 73 kg olympiapronssia Helsingissä 1952. Lisäksi hän saavutti saman painoluokan MM-pronssia Helsingistä 1951 ja sarjan 67 EM-hopeaa Istanbulista 1949.
Mojtavabi kuoli 87-vuotiaana 13. tammikuuta 2012.
Neulahöyhenheinät

Neulahöyhenheinät eli höyhenheinät ("Stipa") on laaja monivuotisten, kaksineuvoisten heinäkasvien suku. Siihen kuuluu lähes 150 lajia. Niitä kasvaa villeinä yleensä aroilla.
Espartohöyhenheinä eli espartoheinä (eli alfaheinä, halfaheinä) ("Stipa tenacissima") on monikäyttöinen. Se kasvaa Välimeren maissa, varsinkin Espanjan ja Algerian aroilla, ja sen lehtiä käytetään punontatöihin ja paperin valmistukseen.
Monia "Stipa"-suvun kasveja käytetään puutarhoissa koristekasveina, esimerkiksi hentohöyhenheinää ("Stipa tenuissima" 'Pony Tails').
Patrick Bell

Patrick Bell (12. toukokuu 1799 – 22. Huhtikuu 1869) oli Skotlannin kirkon kappalainen ja keksijä.
Elämäkerta.
Bell syntyi Auchterhousen maaseutupitäjässä Skotlannin Angusissa maanviljelijäperheeseen. Myöhemmin Bell valitsi uskonnon opiskelun St Andrewsin yliopistossa. Hän toimi Carmyllien seurakunnan kappalaisena vuodesta 1843 kuolemaansa saakka.
Niittokone.
Bell keksi niittokoneen työskennellessään isänsä tilalla. Hänen kiinnostuksensa koneisiin sai hänet kehittämään hevoskäyttöistä niittokonetta sadonkorjuun nopeuttamiseksi. Vuonna 1828 hänen niittokonetta käytettiin menestyksellä niin isän tilalla kuin naapuritiloilla.
Tässä niittokoneessa oli pyörivä 12 siiven rulla, joka työnsi korret leikkuuterään, joka oli tehty kolmion muotoisista kiinteitä teriä vasten edestakaisin liikkuvista teristä. Hihnakuljetin siirsi katkaistut varret koneen viereen aumaksi. Kaksipyöräistä konetta työnsi kaksi vetojuhtaa.
Bell ei koskaan hakenut patenttia niittokoneelleen. Jumalalle omistautuneena hän katsoi, että hänen keksintönsä tulisi hyödyttää koko ihmiskuntaa. Tämän vuoksi hän ei yrittänyt tavoitella taloudellista etua koneensa menestyksestä maailmalla.
Toukokuun 3. 1831, Yhdysvalloissa myönnettiin patentti William Manningille oleellisesti samaa rakennetta käyttävästä niittokoneesta. Joulukuun 31, 1883 samankaltainen leikkuukonepatentin sai Obed Hussey. Ravistavan leikkuukoneen patentoi Cyrus McCormick kesäkuun 21 vuonna 1834. MCCormick veljineen rakensivat koneita suuria määriä konetta ja kehittivät International Harvester Company kutsutun yrityksen.
Alnaši

Alnaši (, ) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Toiman sivujoen Alnaškan varrella 128 kilometriä Iževskistä lounaaseen. Kylä on Alnašin piirin keskus. Asukkaita on 6 300 henkeä (vuonna 2002).
Kylä on perustettu 1600-luvulla. Sen asukkaat ovat etupäässä udmurtteja, venäläisiä, tataareja ja mareja.
Alnašin kautta kulkee Iževskin, Možgan ja Jelabugan välinen maantie. Tärkein elinkeino on maatalous. Lisäksi on rakennus- ja elintarviketeollisuutta. Kylässä on koulu, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kirjastoja, kotiseutu- ja taidemuseot sekä piirisairaala. Nähtävyyksiin kuuluvat Ašaĺči Okin ja Gennadi Krasilnikovin kotimuseot.
Kolarin kirkko

Kolarin kirkko on kirkko Kolarin kylässä Kolarissa. Se on valmistunut vuonna 1965, sen suunnittelija on arkkitehti Veikko Larkas. Ulkomuodoltaan kirkko muistuttaa kotaa. Kirkossa on tilaa noin 400 hengelle. Vuonna 1977 kirkkoon rakennettiin Kangasalan urkutehtaan valmistamat 15-äänikertaiset urut. 
Kirkon alttaritaulun on maalannut taiteilija Urpo Wainio vuonna 1965. Alttaritaulu "Jeesus vierailee kolarilaisessa kodissa" (325x108 cm öljymaalaus) lienee taiteilijan ainoa alttaritaulu, hänen muut kirkkotaideteoksensa ovat lasimaalauksia. 
Kirkon vierelle rakennettiin vuonna 1983 seurakuntakoti- ja virastorakennus. Vanha Kolarinsaaren kirkko on kirkonkylän pohjoispuolella Kolarinsaaressa.
Grahovo

Grahovo (, tai Грак, "Grak") on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Umjakin sivujoen Adamkan varrella 164 kilometriä Iževskistä lounaaseen. Kylä on Grahovon piirin keskus. Asukkaita on 3 400 henkeä (vuonna 2002).
Kylä on perustettu vuonna 1813. Sen asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, udmurtteja, mareja ja tataareja.
Grahovosta on maantieyhteydet Alnašiin, Kizneriin ja Možgaan. Siellä toimii elintarviketeollisuutta, tiilitehdas ja puunjalostuslaitos. Osa asukkaista työskentelee maataloudessa. Kylässä on keskikoulu, ammattikoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja piirisairaala.
Malaja Purga

Malaja Purga (, ) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee 37 kilometriä Iževskistä lounaaseen. Kylä on Malaja Purgan piirin keskus. Asukkaita on 6 900 henkeä (vuonna 2002).
Kylä on perustettu Kazanin kaanikunnan valloituksen aikaan 1500-luvun puolivälissä. Sen asukkaat ovat etupäässä udmurtteja, venäläisiä, tataareja ja mareja.
Malaja Purgan kautta kulkee Iževskin ja Možgan välinen maantie. Lähistöllä sijaitsee Agryzin rautatieasema. Kylässä toimii elintarviketeollisuutta sekä maatalouden ja öljyntuotannon tukipalveluja. Siellä on kaksi keskikoulua, lasten luomistyön keskus, musiikkikoulu, kirjasto ja piirisairaala.
Joensuun Seulaset

Joensuun Seulaset on Joensuun alueella toimiva Ursan jäsenyhdistys, jonka tavoitteena on edistää alueensa tähtitieteen harrastusta. Yhdistyksen tarkoituksena on edistää ja tukea tähtitieteen harrastamista, ylläpitää tähtiharrastustoimintaa, järjestää kokouksia, esitelmiä ja tähtinäytöksiä sekä toimia harrastajien yhdyssiteenä. Ursa tekee yhteistyötä paikallisyhdistysten kanssa, mutta se ei ole tähtiyhdistysten kattojärjestö.
Jakokosken tähtitorni.
Seulaset Ry. ylläpitää Jakokosken Tähtikallion observatoriota.
Observatoriolla järjestetään sään salliessa yleisönäytäntöjä. Lisätietoja yhdistyksen sivulla.
Šarkan

Šarkan ( ja ) on kylä Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Sivan sivujoen Šarkanin varrella 88 kilometriä Iževskistä koilliseen. Kylä on Šarkanin piirin keskus. Asukkaita on 6 600 henkeä (vuonna 2002).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1678. 1800-luvun puolivälissä sinne perustettiin rautatehdas, joka lakkautettiin vuonna 1950. Asukkaat ovat etupäässä udmurtteja ja venäläisiä.
Šarkanista on maantieyhteydet Iževskiin Votkinskin ja Jakšur-Bodjan kautta. Siellä toimii trikootehdas, pellavankäsittelylaitos, meijeri, leipomo ja puunjalostuslaitos. Kylässä on keskikoulu, lasten luomistyön keskus, musiikkikoulu, ammattikoulu, kulttuuritalo, kirjastoja ja piirisairaala.
Maastohiihtäjä Maksim Vylegžanin on syntynyt Šarkanissa.
Tol Babai – udmurtialainen pakkasukko.
Vuodesta 2003 lähtien on kerrottu, että pakkasukon udmurtialainen vastine, "Tol Babai" () asuu Šarkanissa. Pakkasukon Lumitytön tapaan Tol Babailla on apunaan nuori neito tai tyttö. Kylään on rakennettu pieni tapahtumapuisto Tol Babain luona vierailua varten ja esimerkiksi koululaisryhmille markkinoidaan päivän teemaohjelmaa perinneruokailuineen. Vierailut ovat erityisen suosittuja joulu- ja tammikuussa.
Vavož

Vavož ( ja ) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Valan sivujoen Uvan rannalla 133 kilometriä Iževskistä länteen. Kylä on Vavožin piirin keskus. Asukkaita on 5 600 henkeä (vuonna 2002).
Kylä on perustettu vuonna 1716. Sen asukkaat ovat etupäässä udmurtteja ja venäläisiä.
Vavožista on maantieyhteydet Iževskiin ja Možgaan. Vavožin rautatieasemalle on matkaa 12 kilometriä. Tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous ja metsäteollisuus. Kylässä on keskikoulu, kaksi kirjastoa ja piirisairaala.
Jarin piiri

Jarin piiri (; ) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1524,3 neliökilometriä. Asukkaita on 15 300 henkeä (vuonna 2010).
Jarin piiri sijaitsee Udmurtian luoteisosassa. Se rajoittuu idässä Glazovin ja etelässä Jukamenskojen piireihin sekä lännessä ja pohjoisessa Kirovin alueeseen. Pinta-alasta 35 % on metsää. Seudun jokia ovat Vjatka, Tšeptsa, Lekma, Tum, Pudemka, Moja, Tšura ja Sada. Hyötykaivannaisiin kuuluu savi.
Piiriin kuuluu Jarin kaupunkikunta ja 9 maalaiskuntaa: Barmašur, Batšumovo, Dizmino, Jelovo, Pudem, Tum, Ukan, Vortsa ja Zjuino. Hallinnollinen keskus on Jarin kaupunkimainen taajama.
Asukkaista 68,5 % on udmurtteja, 29,0 % venäläisiä ja 1,0 % tataareja. Kaupunkiväestön osuus on 43,1 %.
Piirin kautta kulkee Kirovin ja Permin välinen rautatie, josta Jarissa haarautuu sivurata Pudemin kautta Lesnajaan. Glazoviin on maantieyhteys. Pudemissa on metallitehdas, Jarissa pellavanjalostuslaitos, metsäteollisuuspiiri, tiilitehdas, leipomo ja meijeri. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, pellavan, perunan ja rehukasvien viljelyyn.
Paikallislehtenä ilmestyy "Selskaja pravda".
Petőfin silta

Petőfin silta on Tonavan yli kulkeva silta Budapestissa. Se yhdistää toisiinsa Boráros térin Pestin puolella ja Goldmann György térin Budan puolella. Boráros tér on Pestin Suuren kehäkadun eteläinen päätepiste, ja sieltä lähtevät paikallisjunat Csepelsaarelle. Sillan Budan-puoleisen pään lähellä on Budapestin tekniikan ja taloustieteiden yliopisto. 
Historia.
Petőfin silta oli alun perin nimetty valtionhoitaja Miklós Horthyn mukaan. Sillan on suunnitellut Pál Álgyay Hubert. Sen suunnittelu aloitettiin vuonna 1933 ja se vihittiin käyttöön 12. syyskuuta 1937. Toisen maailmansodan loppuvaiheissa vetäytyvät saksalaiset räjäyttivät sillan 14. tammikuuta 1945. Puna-armeijan joukot rakensivat sen paikalle ensin väliaikaisen sillan, ja pysyvä silta rakennettiin uudestaan vuosina 1950–1952. Samalla se sai uuden nimen Unkarin kansallisrunoilijan Sándor Petőfin mukaan.
Rakenne.
Petőfin silta on tyypiltään ristikkosilta. Toisin kuin monet muut Budapestin sillat, se on täysin koristelematon. Sillan rakennusaika oli Unkarissa taloudellisesti ja poliittisesti vaikeaa aikaa, joten sillan suunnittelussa käytännöllisyys oli ulkonäköä tärkeämpää. Sillalla on kaksi ajokaistaa kumpaankin suuntaan ja niiden välissä raitiotie.
M/S Lofoten

M/S Lofoten on norjalaisen Hurtigruten Group ASA -varustamon omistama Norjassa vuonna 1964 valmistunut matkustajalaiva. Se on nykyisin liikennöivän Hurtigruten-laivaston toiseksi vanhin alus.
Rakentaminen.
Alus tilattiin A/S Aker Mekaniska Verkstediltä Oslosta Norjasta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 547 ja alus laskettiin vesille 7. syyskuuta 1963 kumminaan Asbjörg Bergsmo. Alus luovutettiin 27. helmikuuta 1964 Stokmarknesiin Norjaan rekisteröidylle Vesteraalens Dampskibsselskap A/S:lle.
Liikennöintihistoria.
Alus aloitti 5. maaliskuuta 1964 liikennöinnin osana Hurtigrutenia Bergenistä Kirkenesiin. Aluksen voimansiirto uusittiin 1980 Aalborgs Vaerftilla Ålborgissa Tanskassa. Se maalattiin uudestaan 1985. Tammikuussa 1988 yhtiö fuusioitui Narvikiin rekisteröidyn Ofotens Dampsskibsselskap A/S:n kanssa muodostaen Ofotens og Vesteraalens Dambsskibsselskap A/S:n, jonka kotipaikkana oli Narvik. Syyskuussa alus myytiin Finnmark Fylkesrederi &amp; Ruteselskapille Hammerfestiin, mutta alus jatkoi liikennöintiä Hurtigrutenilla. Alus myytiin tammikuussa 1996 takaisin Ofotens og Vesteraalens Dampskibsselskapille.
Alus oli modernisoitavana vuonna 2002 ja se palasi liikenteeseen 12. joulukuuta. Vuonna 2003 alus oli kesän risteily käytössä ja talven Hurtigrutenilla. Maaliskuussa 2006 alus rekisteröitiin Narvikiin rekisteröidylle Hurtigruten ASA:lle.
Jar

Jar ( ja ) on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Vjatkan sivujoen Tšeptsan rannalla 225 kilometriä Iževskistä luoteeseen. Taajama on Jarin piirin keskus. Asukkaita on 6 600 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1836. Vuonna 1901 sen kautta rakennettiin rautatie. Vuonna 1938 Jar sai kaupunkimaisen taajaman statuksen.
Taajaman kautta kulkee Kirovin ja Permin välinen rautatie, josta haarautuu sivurata Pudemin kautta Lesnajaan. Glazoviin on maantieyhteys. Jarissa toimii metsäteollisuusyritys, pellavanjalostuslaitos, tiilitehdas, rakennusteollisuutta, meijeri ja leipomo. Siellä on musiikkikoulu, lasten luomistyön keskus, ammattikoulu, opettajaopisto, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja piirisairaala.
Artturi Joulu – joulupukin poika

Artturi Joulu – joulupukin poika on brittiläis-yhdysvaltalaisena yhteistyönä valmistunut animaatioelokuva vuodelta 2011. Elokuvan ohjasi Sarah Smith, ja suomenkielisen dubbauksen ohjaajana toimi Antti L. J. Pääkkönen.
Jakšur-Bodjan piiri

Jakšur-Bodjan piiri (, ) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1778,4 neliökilometriä. Asukkaita on 21 500 henkeä (vuonna 2010).
Jakšur-Bodjan piiri sijaitsee Udmurtian keskiosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Igran, idässä Šarkanin ja Votkinskin, etelässä Zavjalovon sekä lännessä Uvan ja Seltyn piireihin. Pinta-alasta noin 60 % on metsää. Tärkeimmät joet ovat Iž ja Votka. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy, turve, mangaani, savi, kalkki ja hiekka.
Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa: Bolšije Ošvortsy, Jakšur, Jakšur-Bodja, Kekoran, Lynga, Mukši, Puškari, Selytška, Staryje Zjattsy, Tšernuška (keskuspaikka Novaja Tšernuška), Tšur ja Varavai. Hallinnollinen keskus on Jakšur-Bodjan kylä.
Asukkaista 61,2 % on udmurtteja, 34,8 % venäläisiä ja 1,6 % tataareja . Kaupunkiväestöä ei ole.
Piirin kautta kulkee Iževskin ja Pibanšurin välinen rautatie sekä Iževskistä Glazoviin johtava maantie, josta Jakšur-Bodjassa haarautuvat tiet Šarkaniin ja Votkinskiin. Seudulla tuotetaan öljyä, turvetta, puutavaraa ja rakennustarvikkeita. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan ja vihannesten viljelyyn.
Paikallislehtenä ilmestyy "Rassvet" ja sen udmurtinkielinen liite "Ošmes".
M/S Nordkapp

M/S Nordkapp on norjalaisen Hurtigruten Group ASA -varustamon vuonna 1996 valmistunut matkustaja-alus. Sen pituus on 123,3 ja leveys 19,5 metriä. Aluksen nopeus on 15 solmua ja bruttovetoisuus 11 386 (GT). Sen matkustajakapasiteetti on 691 henkeä, ja vuodepaikkoja siinä on 481. Laivassa on tilaa 45 autolle.
Rakentaminen.
Alus tilattiin Kvaerner Kleveniltä Ulsteinvikistä Norjasta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 265 ja alus laskettiin vesille 18. elokuuta 1995. Alus luovutettiin 23. maaliskuuta 1996 Narvikiin Norjaan rekisteröidylle Ofotens og Vesteraalens Dumbskibsselskap A/S:lle. Se kastettiin luovutuspäivänään kumminaan Norjan kuningatar Sonja.
Liikennöintihistoria.
Alus aloitti 2. huhtikuuta 1996 liikennöinnin Bergenin ja Kirkenesin välillä. Syksyllä 2005 alus teki risteilyn Itämerellä ennen lähtöään Chileen, josta se teki Antarktikselle suuntautuneita risteilyitä. Alus rekisteröitiin Hurtigruten Group ASA:lle.
Alus jatkoi uuden omistajan voimin samalla reitillä kuin aiemmin. Se lähti 1. lokakuuta Itämerelle, mistä se jälleen lähti Chileen Antarktikselle tehtäviä risteilyitä varten. Alus ajoi 31. tammikuuta 2007 karille Deceptionin edustalla. Se palasi toukokuussa Bergenin ja Kirkenesin väliselle reitille.
Jakšur-Bodja

Jakšur-Bodja (, ) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Ižin sivujoen Selytškan varrella 41 kilometriä Iževskistä pohjoiseen. Kylä on Jakšur-Bodjan piirin keskus. Asukkaita on 6 900 henkeä (vuonna 2002).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1710. Sen asukkaat ovat etupäässä udmurtteja, venäläisiä ja tataareja.
Jakšur-Bodjan kautta kulkee Iževskin ja Glazovin välinen maantie, josta haarautuvat tiet Šarkaniin ja Kekoranin asemalle. Kylässä toimii maatalousyritys, puunjalostuslaitoksia, turvetuotantoyritys, leipomo ja meijeri. Siellä on kaksi keskikoulua, taidekoulu, kulttuuritalo, kirjasto, kotiseutumuseo ja piirisairaala.
Washington Irving

Washington Irving (3. huhtikuuta 1783 – 28. marraskuuta 1859) oli yhdysvaltalainen kirjailija, esseisti ja historioitsija. 
Irving julkaisi vuonna 1820 novellin "The Legend of Sleepy Hollow", joka kertoo goottilaisesta päättömän ratsumiehen legendasta. Novelli aloitti uuden aikakauden pimeän romantiikan tarinankerronnassa. Irving kokosi tarinan asuessaan Britanniassa. Tarina perustuu kertomuksiin, joita kertoivat tanskalaiset uudisraivaajat, jotka asuivat New Yorkin Hudsonjoen laaksossa. Novellista tehtiin vuonna 1922 elokuva "The Headless Horseman", jossa Will Rogers esitti hiljaista ja vähäeleistä Ichabod Cranea ja myöhemmin useita eloku ja televisioversioita. Tim Burtonin ohjaama "Päätön ratsumies" 1999.
Washington aloitti Columbia-collegessa lakitieteen opinnot, mutta lähti terveydellisistä syistä Eurooppaan, missä hän viipyi kaksi vuotta. Yhdysvaltoihin palattuaan hän alkoi 1806 veljensä William Washingtonin ja J. K. Pauldingin kanssa julkaista aikakauskirjaa "Salmagundi", jonka esikuvana oli Addisonin "Spectator". Siinä hän julkaisi salanimellä Launcelot Langstaff satiirisia luonnoksia. Irvingin maailmanmaineen perusti teos "A history of New York by Diedrich Knickerbocker" (1809), joka loi parodis-humoristisen kuvan New Yorkin hollantilaisesta aikakaudesta.
Vuonna 1815 hän kävi Englannissa veljensä asiamiehenä. Siellä syntyi kokoelma kertomuksia nimeltä "The Sketchbook of Geoffrey Crayon". Julkaistuaan vielä teokset "Bracebridge Hall, or the humourists" (1822) ja "Tales of a traveller" (1824) hän noudatti Yhdysvaltojen lähettilään kutsua Madridiin ja tutki Escorialin linnassa olevia Amerikan löytöä koskevia käsikirjoituksia. Kokoamansa aineiston pohjalta hän kirjoitti teokset "The life and voyages of Christopher Columbus" (1828), "Chronicle of the conquest of Granada" (1829), "Voyages of the companions of Columbus" (1831), "The Alhambra" (1832), "Legends of the conquest of Spain" (1835) ja "Mahomet and his successors" (1849).
Palattuaan kotimaahan hän matkusteli maan etelä- ja länsiosissa ja kirjoitti "A tour of the prairies" (1835), "The adventures of captain Bonneville" (1837). Irving on lisäksi kirjoittanut Oliver Goldsmithin ja George Washingtonin elämäkerrat
Jukamenskojen piiri

Jukamenskojen piiri (, ) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1019,7 neliökilometriä. Asukkaita on 10 200 henkeä (vuonna 2010).
Jukamenskojen piiri sijaitsee Udmurtian luoteisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Jarin, idässä Glazovin ja etelässä Krasnogorskojen piireihin sekä lännessä Kirovin alueeseen. Pinta-alasta 30 % on metsää. Seudulla virtaavat Lekma sekä Tšeptsan sivujoet Kuzma ja Ubyt. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve, savi, kalkkikivi ja sora.
Piiriin kuuluu 8 maalaiskuntaa: Jertem, Ježevo, Jukamenskoje, Palagai, Pyšket, Šamardan, Verh-Uni ja Zasekovo. Hallinnollinen keskus on Jukamenskojen kylä.
Asukkaista 63,0 % on udmurtteja, 18,9 % tataareja ja 16,1 % venäläisiä. Kaupunkiväestöä ei ole.
Jukamenskojesta on maantieyhteys Glazovin kautta Iževskiin. Piirissä toimii turvetuotantoyritys, tiilitehdas, pellavanjalostuslaitos, meijeri, leipätehdas sekä puunhankintaa ja -jalostusta harjoittava yritys. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan, pellavan ja vihannesten viljelyyn.
Paikallislehtenä ilmestyy "Znamja Oktjabrja".
Jukamenskoje

Jukamenskoje (, ) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Lekmaan laskevan Jukamenkajoen suussa 40 kilometriä Glazovista lounaaseen. Kylä on Jukamenskojen piirin keskus. Asukkaita on 4 300 henkeä (vuonna 2002).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1771. Sen asukkaat ovat etupäässä udmurtteja, tataareja ja venäläisiä.
Jukamenskojesta on maantieyhteys Glazoviin. Kylässä toimii leipätehdas, meijeri, pellavanjalostuslaitos sekä puunhankintaa ja -jalostusta harjoittava yritys. Siellä on keskikoulu, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, museo ja piirisairaala.
Uvan piiri

Uvan piiri (, ) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 2448,8 neliökilometriä. Asukkaita on 39 700 henkeä (vuonna 2010).
Uvan piiri sijaitsee Udmurtian länsiosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Seltyn ja Jakšur-Bodjan, idässä Zavjalovon, etelässä Malaja Purgan ja Možgan sekä lännessä Vavožin ja Sjumsin piireihin. Pinta-alasta 60 % on metsää. Seudun jokia ovat Uva, Nylga, Vala, Kakmož, Arlet ja Muškovai. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy, turve, hiekka ja savi.
Piiriin kuuluu 17 maalaiskuntaa: Bulai, Karkalai, Krasnoje, Kuljabino, Kyilud, Muškovai, Novyi Multan, Nylga, Petropavlovo, Poršur-Tuklja, Sjam-Možga, Tšekan, Tšistostem, Udugutšin, Uva, Uva-Tuklja ja Žužges. Hallinnollinen keskus on Uvan kaupunkimainen taajama.
Asukkaista 48,4 % on udmurtteja, 46,5 % venäläisiä ja 3,2 % tataareja. Kaupunkiväestön osuus on 50,4 %.
Piirin kautta kulkee Iževskin ja Kilmezin välinen rautatie. Iževskistä Nylgan kautta johtava maantie haarautuu Uvassa Vavožiin, Sjumsiin ja Seltyyn. Seudulla sijaitsee Udmurtian vanhin öljyntuotantoalue. Lisäksi on turpeentuotantoa, puunhankintaa ja -jalostusta sekä elintarvike- ja rakennusteollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan, pellavan ja vihannesten viljelyyn.
Paikallislehtenä ilmestyy "Uvinskaja gazeta" ja sen udmurtinkielinen liite "Daur".