tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Okovin metsä

Okovin metsä on suuri metsäalue, joka keskiajalla peitti koko Valdain ylängön. Myöhemmin se nimettiin Volokovin, Volkonin tai Volginin metsäksi.
Historia.
”Nestorin kronikka” mainitsee metsän olleen ikään kuin muinais-Venäjän maantieteellinen keskus: 
Nestorin kronikan mukaan varjagien reitti kulki koko Euroopan ympäri, ja kronikassa mainitaan keskiajan kaksi tärkeintä kaupunkia: Rooma ja Tsargrad (Konstantinopoli). Kronikassa mainitaan myös toisen pohjoinen reitti Itämereltä Väinäjoelle (tai päinvastoin "Väinäjokea pitkin varjagien maahan") ja sitten vetotaivalta pitkin Dneprjoen latvoille sekä Dnepriä pitkin Mustallemerelle.
Hyvien vetotaipaleiden ansiosta Okovin metsä oli useiden kauppareittien risteyspaikka: muinaisen Väinäjoki–Volga-reitin sekä myöhemmän Viikinkien idäntien Konstantinopoliin. 
Nykyaika.
Muinaisen Okovin metsän parhaiten jäljelle jääneestä osasta tehtiin vuonna 1931 Keski-Venäjän metsänsuojelualue. Alue sijaitsee Tverin alueen länsiosissa. Okovin metsä sijaitsee Tverin alueella ja Smolenskin alueella. Se on Valdain ylängön eteläinen osa, Volgan latvoilta etelään. Metsässä on myös eri jokien alkupää: Zhkupa, Mezha (Väinäjoen alkupää), Tudovka, Obsha, Osuga sekä Dnepr.
Marco Mattiacci

 
Marco Mattiacci (s. 8. joulukuuta 1970 Rooma, Italia) on italialainen autourheiluvaikuttaja. Mattiacci toimi Formula 1-talli Scuderia Ferrarin tallipäällikkönä huhtikuusta 2014 saman vuoden marraskuuhun. Hän peri toimen 14. huhtikuuta 2014 Ferrarin eronneelta tallipäälliköltä Stefano Domenicalilta. Roomassa syntynyt Mattiacci toimi vuodesta 1989 vuoteen 1999 Jaguarin tehtaalla Isossa-Britanniassa. Ferrarilla hän on työskennellyt vuodesta 1999, pääosin merkin Amerikan-tehtaiden johtajana. Marraskuussa 2014 Ferrarin osalta huonosti sujuneen kauden 2014 jälkeen Maurizio Arrivabene korvasi Mattiaccin Ferrarin tallipäällikkönä.
Saksan 7. vuoristodivisioona

Saksan 7. vuoristodivisioona () oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa. Pääosan sodasta se toimi osana Saksan 20. vuoristoarmeijaa. 
Perustaminen.
Wehrkreis XIII perusti divisioonan 15. marraskuuta 1941 Grafenwöhrin koulutuskeskuksessa. Se muodostettiin uudelleen nimeämällä 99. kevyt jalkaväkidivisioona, joka oli taistellut itärintamalla, kunnes se vedettiin Saksaan lokakuussa.
Historia.
Vuonna 1942 divisioona siirrettiin Suomeen, missä se oli Norjaan vetäytymiseensä saakka. Se antautui Norjassa toukokuussa 1945.
Divisioonalle alistetut suomalaiset joukot.
Kesällä 1944 Saksan 7. vuoristodivisioonalle oli alistettuna:
Komentajat.
Divisioonankomentajina olivat:
Suzuki-kytkentä

Suzuki-kytkentä (myös Suzuki-reaktio tai Suzuki–Miyaura-reaktio) on organobooriyhdisteen ja alkyyli -tai aryylihalogenidin välinen kytkentäreaktio, jota katalysoivat palladiumin yhdisteet. Suzuki-kytkentä on hyvin yleinen tapa syntetisoida aromaattisia tai konjugoituneita kaksoissidoksia sisältäviä yhdisteitä. Reaktio on nimetty japanilaisen kemistin Akira Suzukin mukaan. Suzuki julkaisi reaktion ensimmäistä kertaa vuonna 1979.
Reagoivat yhdisteet.
Suzuki-kytkennässä toinen reagoiva lähtöaine on alkyyli- tai aryyliorganobooriyhdiste. Käytetyimmät reagenssit reaktiossa ovat boronihappoja (RB(OH)2), mutta myös organoboraaneja, joita valmistetaan hydroboorauksella ja boronihappojen estereitä trialkyyli- tai triaryyliboronaatteja voidaan käyttää.
Toisena reagoivana yhdisteenä on tyypillisesti alkyyli-, alkenyyli- tai aryylihalogenidi. Käytetyimpiä ovat bromidit ja jodidit, mutta myös orgaanisia triflaatteja ja fosforihappojohdannaisia voidaan käyttää. Katalyyttinä Suzuki-kytkennöissä käytetään tavanomaisesti palladiumkomplekseja, mutta myös kuparikomplekseja on tutkittu. Käytettäessä kiraalisia ligandeja voidaan Suzuki-kytkentä suorittaa asymmetrisesti.
Suzuki-kytkennän etu on se, että reagoivissa yhdisteissä voi olla useita funktionaalisia ryhmiä, jotka eivät reagoi. Yhteensopivia ryhmiä ovat muun muassa alkoholi-, nitriili-, amino-, nitro- ja karbonyyliryhmiä.
Mekanismi.
Suzuki-kytkentä muistuttaa reaktiomekanismiltaan useita muita kytkentäreaktioita, kuten Stille-kytkentää. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa katalyytti, jossa palladium on hapetusluvulla 0, reagoi alkyyli- tai aryylihalogenidin kanssa hapettavalla additiolla muodostaen alkyylipalladiumyhdisteen, jossa palladiumin hapetusluku on + II. Emäs reagoi organobooriyhdisteen, kuten boronihapon, kanssa muodostaen negatiivisesti varautuneen boronaatin, joka reagoi palladiumkompleksin kanssa transmetallaatiolla. Transmetalloinnissa alkyyliryhmä siirtyy organobooriyhdisteeltä palladiumkompleksille. Viimeinen vaihe on pelkistävä eliminaatio, jossa palladiumkompleksiin kiinnittyneet halogenidilta ja organobooriyhdisteeltä peräisin olevat alkyyliryhmät yhdistyvät ja palladium pelkistyy hapetusluvulta +II hapetusluvulle 0.
Marco Höger

Marco Höger (s. 16. syyskuuta 1989) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Kölniä. 
Bayer Leverkusenissa juniorina pelannut Höger aloitti ammattilaisuransa vuonna 2008 Alemannia Aachenin kakkosjoukkueen riveissä. Hän nousi ykkösjoukkueeseen vuonna 2009, josta matka jatkui vuonna 2011 Bundesliigaan ja Schalkeen. Schalken paidassa Höger voitti DFL-Supercupin vuonna 2011. Hän kuului sittemmin seuran avainpelaajiin. Hän pelasi viiden kauden aikana 88 bundesliigaottelua, joissa teki seitsemän ja syötti yhdeksän maalia. Mestarien liigan 15 ottelussa hän syötti yhden maalin, ja Eurooppa-liigassa hän pelasi 13 ottelua.
Höger siirtyi Kölniin 1,3 miljoonalla eurolla kesällä 2016. Hän on kauden 2019–2020 loppuun mennessä pelannut seurassa 68 bundesliigaottelua, joissa hän on syöttänyt yhden maalin. Toisella sarjatasolla hän on edustanut Kölniä 26 ottelussa sekä tehnyt yhden ja alustanut kolme maalia. Eurooppa-liigassa hän on pelannut kaksi ottelua.
Saksan 8. vuoristodivisioona

Saksan 8. vuoristodivisioona () oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Ensimmäinen divisioona.
Divisioona perustaminen aloitettiin maaliskuussa 1944 Lapissa, jolloin sen runkona oli Vuoristojääkärirykmentti 139. Divisioona nimettiin pian uudelleen komentajansa eversti Mathias Kräutlerin mukaan ryhmä Kräutleriksi ja edelleen erillisdivisioona 140:ksi 7. syyskuuta, jolloin siihen kuuluivat erillisdivisioonan esikunta, vuoristojääkärirykmentti 139, jääkäripataljoona 3, tykistörykmentti 139 sekä pioneeri ja viestikomppaniat. Divisioona vetäytyi muun armeijan mukana Norjaan, jossa se antautui sodan lopulla briteille.
Toinen divisioona.
Toisen yhtymän historia alkaa Münchenistä VII täydennysalueesta (), joka asetettiin liikekannalle 26. elokuuta 1939. Siitä muodostettiin 9. marraskuuta Divisioona Nr 157 ja se nimettiin 12. joulukuuta 1942 edelleen 157. täydennysdivisioonaksi. Seuraavana keväänä divisioonaan kuuluivat täydennysrykmentit 7 ja 157, vuoristotäydennysrykmentti 1, tykistötäydennysrykmentti 7, täydennystulenjohtopatteristo 7, täydennyspanssarintorjuntapataljoona 7, täydennyspioneeripataljoona 7, täydennysmoottoripataljoonat 7 ja 27, täydennyskuljettajapataljoonat 7 ja 27 sekä täydennysrakentajapataljoona 7.
Divisioonasta muodostettiin 1. lokakuuta 1942 157. reservidivisioonaksi, jolloin siihen kuului reservikrenatöörirykmentit 7 ja 157, reservivuoristorykmentti 1, reservitykistörykmentti 7 ja reservipioneeripataljoona 7. Se oli sijoitettu Besanconiin Ranskaan varuskuntajoukoksi. Sen vahvuus oli 1. syyskuuta 1943 lähes 12000 sotilasta. Italian antauduttua divisioona siirrettiin Grenobleen, jossa se nimettiin 1. syyskuuta 1944 157. vuoristodivisioonaksi ja edelleen helmikuussa 1945 8. vuoristodivisioonaksi. Divisioona täydennettiin Mittenwaldissa Baijerissa, jonka jälkeen se siirrettiin Westfaleniin ja edelleen Ranskaan Besanconiin. Divisioona lähetettiin Italian antauduttua Grenobleen lähelle Italian rajaa, jolloin se liitettiin osasto von Zangeniin (myöhemmin Ligurian armeija) taistelemaan Pohjois-Italian partisaaneja vastaan.
Divisioona ei koskaan saavuttanut määrävahvuutta. Se nimettiin 1. syyskuuta 1944 157. reservivuoristodivisioonaksi ja edelleen helmikuussa 1945 8. vuoristodivisioonaksi, jolloin se samalla siirrettiin ensimmäistä kertaa etulinjaan taistelemaan Rovereto-Trenton alueen Yhdysvaltain joukkoja vastaan. Divisioona osallistui Po-joen laakson taisteluihin Italian toisen maailmansodan viimeisiin sotatoimiin. Divisioonan vahvuus oli noin 3000 miestä, mutta se oli kuitenkin Saksan 10. armeijan suurin yhtymä. Divisioona antautui huhtikuun lopulla Yhdysvaltain joukoille.
Komentajat.
Divisioonankomentajana oli kenraaliluutnantti Paul Schricker syyskuusta 1944 aina antautumiseen saakka.
Vaihejohdin

Vaihejohdin eli L-johdin (engl. "Phase") on sähköasennuksissa käytetty johdin, jota pitkin virta pääsee kuormalle. Yksivaiheisissa kytkennöissä vaihejohtimen värinä käytetään ruskeaa, kun taas kolmivaiheisissa kytkennöissä vaihejohtimien värit ovat ruskea (L1), musta (L2) ja harmaa (L3). Vaihejohdin on aina jännitteinen ja suojattava kosketukselta.
Rajakallion hyppyrimäet

Rajakallion hyppyrimäet on neljän hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Ummeljoella Kouvolassa, entisen Anjalankosken kaupungin ja sitä aiemman Anjalan kunnan alueella. Hyppyrimäissä ei ole muovitusta.
Rajakallion hyppyrimäki.
Mäkiennätyksen kehittyminen.
Mäkiennätyksen 42,0 metriä on hypännyt Pyry Ruikka.
K25.
Mäkiennätyksen kehittyminen.
Mäkiennätyksen 22,0 metriä on hypännyt Roope Pulkki.
Palomäen mäkikeskus

Palomäen mäkikeskus on kuuden hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Kouvolassa.
Mäkikeskuksen alueella sijaitsevat myös syksyllä 2019 valmistuneet Palomäen kuntoportaat, josta löytyy 188 askelmaa, kaiteet molemmin puolin, yksi levähdystaso sekä portaiden valaistus kytketty kuntoradan valaistukseen.
Palomäen hyppyrimäki.
Hyppyrimäen torni on betonirakenteinen.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 81,5 metriä on hypännyt Lauri Hakola.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 51,5 metriä on hypännyt Susanna Forsström.
K58.
Hyppyrimäen torni on liimapuupalkkirakenteinen.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 62,0 metriä on hypännyt Pyry Ruikka.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 56,5 metriä on hypännyt Aino Kanervala.
K25.
Hyppyrimäen alastulorinteessä on vuonna 2021 asennettu muovitus. Edellinen muovitus paloi kesällä 2016.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 24,5 metriä ovat hypänneet Markus Virrantalo ja Perttu Reponen.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 22,5 metriä on hypännyt Teresa Karavirta.
K10.
Hyppyrimäen alastulorinteessä on vuonna 2021 asennettu muovitus. Edellinen muovitus paloi kesällä 2016.
Mäkiennätyksen 11,5 metriä on hypännyt Kasperi Valto 15. joulukuuta 2012 Kinkkukilpailussa kaksi kertaa. Naisten mäkiennätyksen 10,5 metriä ovat hypänneet Julia Tervahartiala 4. helmikuuta 2012 Etelä-Suomen alue-cupissa ja Elli Seppänen 18. tammikuuta 2015 Lidl Cupissa.
K6 ja K2.
Hyppyrimäki remontoitiin kokonaan vuonna 2021, jolloin sen alastulorinteeseen asennettin muovitus ja rakennettin vauhtimäki. Remontissa K-piste siirtyi 5 metristä 6 metriin.
Mäkiennätyksen 6,0 metriä on hypännyt Tore Karavirta 25. tammikuuta 2024 Kuukausikilpailuissa kaksi kertaa.&lt;ref name="k1/24"&gt;&lt;/ref&gt; Naisten mäkiennätyksen 4,5 metriä on hypännyt Julia Hänninen 25. tammikuuta 2024 Kuukausikilpailuissa kaksi kertaa.
K2-hyppyrimäki rakennettiin vuonna 2021 ja sen alastulorinteessä on muovitus.
Rotorua

Rotorua (/ˌroʊtəˈruːə/, maoriksi "Te Rotorua-nui-a-Kahumatamomoe") on kaupunki Uudessa-Seelannissa. Se sijaitsee Rotoruajärven etelärannalla Pohjoissaarella 230 kilometriä Aucklandista kaakkoon. 
Kaupungin pinta-ala on 2 619 km², josta 41 % on metsää, 43 % maatalousmaata ja 8 % järviä. Se sijaitsee muinaisessa tulivuoren kalderassa, jonka halkaisija on noin 20 kilometriä. Rotorua-järvi on noin 300 metriä merenpinnan yläpuolella. Kesällä lämpötilat ovat 22-26°C, talvella 10-16°C. 
Kaupungissa asuu noin 72 000 asukasta, vuoden 2018 väestönlaskenta osoitti nopeaa väestönkasvua (kymmenen prosenttia viidessä vuodessa). Se on osa Bay of Plenty -aluetta, joka on Uuden Seelannin toiseksi nopeimmin kasvava alue. Asukkaista noin 40 prosenttia on maoreja.
Asukkaista varsinaisella kaupunkialueella asuu 56 800 henkeä. 
Rotorua on suosittu matkailukohde, koska sen läheisyydessä on geysirejä ja geotermisesti lämmitettyjä kylpylöitä.
Panaman kanavavyöhyke

Panaman kanavavyöhyke (, ) oli Panaman alueella sijainnut pinta-alaltaan 1 430 km² laajuinen Yhdysvaltain territorio, joka käsitti Panaman kanavan ja sitä ympäröivän viiden mailin (noin 8 km) levyisen alueen, pois lukien Panamán ja Colónin kaupungit, jotka muuten olisivat päätyneet osaksi kanavavyöhykettä.
Vuonna 1977 julkaistiin Frederick Wisemanin ohjaama dokumenttielokuva "Canal Zone".
Historia.
Atlantin ja Tyynen valtameren yhdistävää kanaalia oltiin suunniteltu jo 1800-luvulta lähtien. Vuonna 1850 Yhdysvallat ja Iso-Britannia allekirjoittivat sopimuksen Nicaraguan läpi kaivettavasta kanavasta, mutta suunnitelmat eivät koskaan konkretisoituneet. Ranskalaiset alkoivat kaivaa kanavaa Panaman, joka tuolloin oli vielä Kolumbian provinssi, läpi 1880-luvulla. Taudit ja maasto kuitenkin vaikeuttivat töitä niin paljon, että hanke jäi kesken.
Yhdysvaltain senaatti hyväksyi vuonna 1902 ehdotuksen kanavan kaivamisesta Panamaan, mutta Kolumbian hallitus ei hyväksynyt tätä. Vastavetona tälle presidentti Theodore Roosevelt lähetti amerikkalaiset sota-alukset tukemaan Panaman itsenäisyysliikettä. Kun Panama itsenäistyi vuonna 1903, maa hyväksyi välittömästi Yhdysvaltain tarjouksen kanavan kaivamisesta. Kanavavyöhyke perustettiin vuonna 1903. Panama sai tästä vastineeksi 10 miljoonaa dollaria. Lisäksi Yhdysvallat maksoi kanavavyöhykkeestä 250 000 dollarin vuosivuokraa ja sitoutui takaamaan Panaman itsenäisyyden.
Yhdysvallat ja Panama sopivat vuonna 1977 kanavavyöhykkeen siirtämisestä Panaman hallintaan. Yhdysvaltain valta päättyi kaksi vuotta myöhemmin territorion lakkauttamiseen, minkä jälkeen se siirtyi sopimusosapuolten yhteishallintaan. Kanavavyöhyke siirtyi kokonaisuudessaan Panaman hallintaan vuonna 1999. 
Hallinto.
Territorion hallinto jakautui kahteen osaan: Panama Canal Company -yritykseen, joka vastasi itse kanavasta ja siviilihallintoon, jonka vastuulla oli muu territorion alue. Siviilihallintoa johti kuvernööri, jonka nimitti virkaansa Yhdysvaltain presidentti. Panama Canal Companyn johdossa toimi automaattisesti virkansa puolesta Yhdysvaltain maavoimaministeri, joka valvoi territorion kuvernööriä. Käytännössä territorion tehtävä oli ainoastaan puolustaa Panaman kanavaa.
Kanavavyöhykkeen pääkaupunkina toimi Balboa.
Väestö ja kulttuuri.
Panaman kanavavyöhykkeen asukasluvun kehitys vuosina 1912–1970:
Territorion asukkaat käyttivät itsestään nimikettä "vyöhykeläinen" ().
Panaman kanavavyöhykkeellä vaarallista työtä tehneet henkilöt (esim. poliisit, palomiehet ja turvamiehet) voivat hakea omaa erikoisviisumia Yhdysvaltoihin, mikäli he muuttavat maahan työn perässä. Tällaisia viisumeita myönnetään vuodessa vain rajallinen määrä.
Roy Rappaport

Roy A. Rappaport (25. maaliskuuta 1926 – 9. lokakuuta 1997) oli yhdysvaltalainen antropo­logi, joka tutki erityisesti rituaalia ja kulttuurin toimimista osana ekosysteemiä.
Elämä ja ura.
Roy Rappaport valmistui antropologian koulutusohjelmasta Columbian yliopistosta vuonna 1966 ja työskenteli sen jälkeen kuolemaansa saakka Michiganin yliopistossa. Hänen tunnetuin teoksensa ja samalla yksi merkittävimmistä teoksista ekologisen antropologian kentällä on "Pigs for the Ancestors" (1967), jossa tutkitaan Papua-Uuden-Guinean tsembagaheimon rituaalista käyttäytymistä suhteessa ympäristöön ja ekosysteemin toimintaan. 
Myös Rappaportin muut julkaisut ja artikkelit perustuvat tsembagaheimon parissa tehtyihin kenttätöihin, joiden aikana hän sovelsi osallistuvan havainnoinnin lisäksi myös luonnontieteellisiä tiedonkeruumenetelmiä ja teki tarkkoja tilastoja. Ensimmäiset kenttätyöt hän teki alueella vuosina 1962–1963 ja palasi parikymmentä vuotta myöhemmin heimon pariin tekemään täydentäviä havaintoja ja tutkimaan kulttuurin muutosta. Rappaport kuoli keuhkosyöpään vuonna 1997.
Pigs for the Ancestors

Pigs for the Ancestors on amerikkalaisen kulttuuriantropologi Roy Rappaportin kirjoittama kirja, jossa tarkastellaan Tsembaga -heimon rituaalista toimintaa kulttuuriekologisesta näkökulmasta käsin. 
Tsembaga.
Tsembaga on Australian puoleisen Papua-Uusi-Guinean alueella elävä tutkimuksen tekoaikaan n. 200-henkinen heimo. Heimon kontaktit länsimaalaisiin ennen tutkimusta olivat vähäisiä. Tsembagat ovat metsästäjä-keräilijöitä, jotka myös viljelevät viljaa, hedelmiä ja juureksia puutarhoissa ja kasvattavat sikoja.
Kaiko.
Tsembagojen Kaiko -rituaali on noin 5-20 vuoden välein toimeenpantava rituaali, jossa uhrataan hengille valtaosa kasvatetusta sikapopulaatiosta. Kaiko kestää vuoden, ja siihen liittyy paljon monimutkaisia rituaaleja, juhlimista ja tabujen poistamisia, joiden aikana siat uhrataan ja liha jaetaan yhteisön kesken. 
Kulttuuriekologinen näkökulma.
Rappaportin keskeinen tavoite on näyttää kuinka Kaiko toimii tasapainottavana ilmiönä Tsembaga-territorion, sikojen määrän ja ympäristön kantokyvyn välillä. Keskeisintä tutkimukselle on sikojen määrän lisääntymisen, rajallisen alueen ja ”sosiaalisen stressin” muodostama informaatiosysteemi, joka kanavoituu sosiaalisiin, kulttuurisiin ja uskonnollisiin käytäntöihin. Rappaport ei tutkinut miksi tai miten asiat ovat syntyneet, vaan häntä kiinnosti eri osa-alueiden toiminta suhteessa kokonaisuuteen eli systeemiin, jonka eri tasot ovat itse itseään sääteleviä.
Kaikon merkitys.
Rappaportin mukaan Kaiko -rituaalin tarkoitus on säilyttää ihmisten, sikojen ja puutarhojen kasvumahdollisuus ja lisätä vaurautta tulevaisuudessa. Rituaali suoritetaan, kun populaation ja ympäristön suhde sitä vaatii ja ympäristön kantokyvyn rajat lähenevät. Rappaport löysi rituaalista monenlaisia ympäristön kantokykyä ylläpitäviä funktioita, kuten ihmisten ja sikojen lukumäärän säätely, maaperän kunnon pysyminen hyvänä, ihmisten sosiaalisen kanssakäymisen lisääminen ja yhteisöllisyyden vahvistaminen, heimoille elintärkeän vaihdon mahdollistaminen, avioliittojen solmiminen ja sikojen ruokaa kasvattavien naisten stressin vähentäminen.
Linn

Linn on naisen etunimi. Nimi on toden­näköisesti syntynyt lyhentymänä nimestä Lina tai sen kanta­nimestä Karolina.
Suomessa nimi Linn on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 780 henkilölle. Ennen vuotta 1940 nimeä ei ollut annettu kenellekään. Vuodesta 2000 lähtien Linnin nimipäivä on ollut suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 15. huhtikuuta, joka on myös Lindan nimipäivä.
Belinda

Belinda on naisen etunimi. Nimi on alkujaan tullut tunnetuiksi oopperoista ja romaaneista, ja se on mahdollisesti muodostettu joko italian kielen sanasta "belina", joka merkitsee leikkikalua, tai muinais­saksalaisesta nimestä "Betlindis".
Suomessa nimi Belinda on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu huhtikuuhun 2025 mennessä 355 henkilölle. Belindan nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 15. huhtikuuta. Nimi lisättiin kalenteriin vuonna 2015.
Isaac Butt

Isaac Butt (6. syyskuuta 1813 Glenfin, Donegalin kreivikunta – 5. toukokuuta 1879 lähellä Dundrumia, Dublinin kreivikunta) oli irlantilainen poliitikko, joka perusti Irlannille itsehallintoa ajaneen niin sanotun home rule -liikkeen ja toimi sen johdossa 1870-luvulla.
Butt toimi kansantaloustieteen professorina Trinity Collegessa vuosina 1836–1841 sekä asianajajana Irlannissa ja Englannissa. Politiikkaan hän osallistui aluksi konservatiivien riveissä ja häntä pidettiin Daniel O’Connellin vastustajana. Vuonna 1848 hän kuitenkin puolusti oikeudessa Nuori Irlanti -liikkeen johtajia, joita syytettiin valtiopetoksesta heidän johdettuaan epäonnistunutta kapinaa. Butt oli vuosina 1852–1865 Ison-Britannian parlamentin jäsen. Palattuaan välillä takaisin asianajajan ammattiinsa hän johti vuosina 1865–1869 vangittujen feeniläisjohtajien puolustusta oikeudessa. Mielipiteiltään konservatiivisena Butt ei tosin itse kannattanut feeniläisten vallankumousaatetta. Hän tuli kuitenkin siihen tulokseen, että välttämättömien yhteiskunnallisten uudistusten kuten maareformin toteuttaminen Irlannissa ei onnistuisi ilman itsehallintoa. Todisteena tästä hän piti Ison-Britannian hallituksen epäonnistumista Irlannin 1840-luvun nälänhädän lievittämisessä.
Butt ehdotti toukokuussa 1870, että Irlannille perustettaisiin oma parlamentti, joka olisi Ison-Britannian parlamentin alainen. Myöhemmin samana vuonna hän perusti Home Government Association -nimisen järjestön, joka myöhemmin muuttui Home Rule League -nimiseksi puolueeksi. Butt toimi sen puheenjohtajana 1873–1878. Itsehallintoa tarkoittanut termi ”home rule” ei välttämättä ollut hänen keksimänsä, mutta juuri hän teki siitä tehokkaan poliittisen iskulauseen. Butt valittiin takaisin parlamenttiin vuonna 1871 ja hän alkoi johtaa sieltä käsin kamppailua home rulen toteuttamiseksi. Vuoden 1874 vaaleissa Home Rule League sai parlamenttiin noin 60 edustajaa eli yli puolet Irlannille varatuista paikoista. Irlannin eri natiolistiryhmät eivät aluksi innokkaasti tukeneet Buttin liikettä, mutta eivät myöskään toimineet sitä vastaan. Yksikään Englannin puolueista ei sen sijaan antanut tässä vaiheessa tukea Buttin vaatimuksille ja vähitellen osa hänen kannattajistaan alkoi pitää hänen politiikkaansa tehottomana. Butt alkoi menettää vaikutusvaltaansa, kun hänen kilpailijakseen nousi vuonna 1875 parlamenttiin valittu nuori Charles Stewart Parnell, joka kannatti jarrutustaktiikkaa parlamentissa Irlannin itsehallintovaatimusten edistämiseksi. Butt yritti pysäyttää Parnellin, mutta epäonnistui ja joutui vuonna 1878 luopumaan puolueensa johdosta. Parnellista tuli home rule -liikkeen kiistaton johtaja Buttin kuoltua seuraavana vuonna.
Forkkaus

Ohjelmistokehityksessä forkkaus eli haarautus on termi, jolla viitataan siihen, kun ohjelmistosta tehdään kopio, jota aletaan kehittää itsenäisenä projektina. Forkkaus voi johtua kehittäjäyhteisön ajautumisesta erimielisyyksiin tai tarpeesta luoda ohjelmistosta toisenlainen versio toista käyttötarkoitusta tai toista käyttäjäryhmää varten.
Forkkaus on yleistä avoimen lähdekoodin projekteissa, joista saa laillisesti julkaista muunneltuja versioita. Tavaramerkki voi rajoittaa forkkaamista tietyissä määrin.
Lisenssit ja tekijänoikeudet.
Yleisesti uudessa haarassa ei voi muuttaa käytettyä lisenssiä ilman alkuperäisen tekijänoikeuden haltijan/haltijoiden suostumusta: copyleft-lisenssit vaativat johdetun työn () käyttävän samaa tai yhteensopivaa lisenssiä. Jotkin lisenssit vaativat vain alkuperäisen tekijänoikeusmaininnan säilyttämisen myös muunnelluissa teoksissa.
Esimerkkitapaus forkkaamisesta on Tatu Ylösen kehittämä SSH, jonka lisenssin Ylönen muutti kaupalliseksi perustaessaan SSH Communications Security -yrityksen. OpenBSD-projekti etsi vanhemman version lähdekoodeista (1.2.12), jossa oli vapaampi lisenssi ja josta tuli OpenSSH vuonna 1999. Osana OpenSSH-projektissa lähdekoodi kirjoitettiin uudelleen niiltä osin kuin se riippui kolmannen osapuolen lisensseistä, saattoi rikkoa ohjelmistopatentteja tai olla kryptografisen ohjelmiston maastavientikiellon alaista.
Muu käyttö.
Forkkausta on käytetty ohjelmistokehityksessä myös versionhallintahaaran tekemisessä jo Source Code Control Systemin termistössä.
Termiä on käytetty Usenetissä vuonna 1983 liittyen viestittämiseen toiseen ryhmään.
Unix-käyttöjärjestelmän menetelmä lapsiprosessin luomiseen kutsutaan myös forkkaukseksi codice_1-kutsun mukaan.
Itä-Suomen yliopiston terveystieteiden tiedekunta

Terveystieteiden tiedekunta on yksi Itä-Suomen yliopiston neljästä tiedekunnasta. Sen toiminta on keskittynyt yliopiston Kuopion kampukselle Kuopion Savilahden alueella. Toiminta pohjautuu vuonna 1972 käynnistettyyn Kuopion yliopiston Lääketieteelliseen tiedekuntaan ja sitä seuranneisiin muihin terveystieteisiin kuuluviin yksiköihin. 
Terveystieteellisen tiedekunnan osat.
Itä-Suomen yliopiston Terveystieteellinen tiedekunta pitää sisällään seuraavat viisi yliopistollista laitosta: A. I. Virtanen -instituutti, Farmasian laitos, Hoitotieteen laitos, Lääketieteen laitos ja Koe-eläinkeskus. Lisäksi tiedekunnan toimintaan liittyy hallintopalveluja tarjoava yksikkö. Tiedekunta koordinoi myös tutkimuskeskus Biocenter Kuopion toimintaa.
Kansainvälinen ranking.
Itä-Suomen yliopiston Terveystieteellinen tiedekunta on pärjännyt hyvin kansainvälisissä yliopistovertailuissa. Lääketieteen ja farmasian alalla se sijoittui esimerkiksi vuoden 2013 Shanghain yliopistorankingissa sijaluokkaan 101-150. Tämä oli toiseksi korkein sijoitus suomalaisyliopistoista perinteikkäämmän Helsingin yliopiston jälkeen.
Poikkiviiva

Poikkiviiva on tarketta muistuttava lisuke eräissä latinalaiseen tai kyrilliseen kirjaimistoon kuuluvissa lisäkirjaimissa. Se voi olla vino, kuten puolan kirjaimessa Ł/ł ja tanskan kirjaimessa Ø/ø (ns. tanskalainen ö), tai vaakasuora, kuten saamelaiskielten kirjaimissa Đ/đ, Ǥ/ǥ ja Ŧ/ŧ.
Poikkiviivaa ei teknisessä mielessä pidetä varsinaisena tarkkeena, sillä Unicode-merkistössä poikkiviivallisia kirjaimia ei ole muodollisesti määritelty koostemerkeiksi, jotka olisivat hajotettavissa kantamerkiksi ja yhdistyväksi tarkkeeksi. Tämä taas johtuu pitkälti siitä, että poikkiviiva ei näytä erilliseltä tarkkeelta ja sen pituus ja asento suhteessa kantamerkkiin vaihtelevat enemmän kuin tarkkeilla yleensä. Laajennettu suomalainen näppäimistö sisältää kuitenkin poikkiviivallisten kirjainten tuottamiseksi erityisen lisäystoiminnon, joka toimii tarkenäppäimen tavoin. Oikeastaan tarkenäppäimiä on kaksi, sillä ensisijaiseksi vaihtoehdoksi ajateltu, näppäimistön vasemmassa yläkulmassa sijaitseva pykälämerkin näppäin puuttuu joistain laitteista, mutta sen sijasta voidaan yhtä hyvin käyttää L-kirjaimen näppäintä. L-näppäin on valittu siksi, että poikkiviivan yleisin käyttötarkoitus suomenkielisissä teksteissä on puolan Ł/ł (varsinkin, kun tanskalaiselle ö:lle on asettelussa oma näppäily). Poikkiviivallisen kirjaimen voi siis kirjoittaa painamalla ensin joko §-näppäintä tai L-näppäintä yhdessä AltGr-näppäimen kanssa ja sen jälkeen erikseen kantakirjaimen näppäintä:
 + → ł
 + → ł
Michael Davitt

Michael Davitt (25. maaliskuuta 1846 Straide, Mayon kreivikunta – 31. toukokuuta 1906 Dublin) oli irlantilainen poliitikko, joka perusti vuonna 1879 maanvuokraajien etuja puolustaneen Irlannin maaliiton ("Irish Land League").
Davittin omat vanhemmat olivat köyhiä maanvuokraajia, jotka häädettiin mailtaan hänen ollessaan lapsi. Davitt joutui menemään 10-vuotiaana töihin lancashirelaiseen puuvillakehräämöön, jossa hän vuotta myöhemmin menetti oikean käsivartensa työonnettomuudessa. Hän elätti sen jälkeen itsensä kirjapainoapulaisena ja lehdenmyyjänä. Davitt liittyi vuonna 1865 feeniläiseen salaseuraan Irlannin tasavaltalaisveljeskuntaan (IRB) ja kohosi 1868 sen sihteeriksi. Hän jäi vuonna 1870 kiinni Lontoossa aseiden toimittamisesta Irlantiin ja sai 15 vuoden vankeustuomion. Hänet vapautettiin armahduksella joulukuussa 1877. Vankila-aikanaan Davitt kehitteli ajatusta feeniläisten aktivismin ja Charles Parnellin johtaman parlamentaarisen itsehallintoliikkeen yhdistämisestä uudenlaiseksi poliittiseksi liikkeeksi. Vapauduttuaan Davitt matkusti ensin IRB:n edustajana Yhdysvaltoihin. Siellä hän sai vaikutteita Henry Georgen teorioista, joiden mukaan viljelymaan keskittynyt omistus ja köyhyys olivat yhteydessä toisiinsa.
Davitt perusti Irlannin maaliiton vuonna 1879, jolloin Irlantia uhkasi jälleen nälänhätä huonon sadon vuoksi. Liiton tavoitteena oli lievittää maanvuokraajien köyhyyttä takaamalla heille pysyvä hallintaoikeus maahan, kohtuulliset vuokrat sekä oikeus myydä vapaasti hallintaoikeutensa eteenpäin. Järjestö vastusti varsinkin suurmaanomistusta, jossa maanomistajat eivät lainkaan asuneet omistamillaan tiloilla. Davittin pyynnöstä Parnell ryhtyi tukemaan maaliittoa ja kiersi Pohjois-Amerikassa keräämässä rahoitusta sen toiminnalle. Yhteistyö Parnellin kanssa johti siihen, että Davitt erotettiin vuonna 1880 IRB:n johdosta. Davitt joutui olemaan uudelleen vankeudessa kansankiihotuksesta tuomittuna helmikuusta 1881 toukokuuhun 1882 sekä neljän kuukauden ajan vuonna 1883. Hänet valittiin vuonna 1882 parlamenttiin Meathista, mutta hänen paikkansa evättiin koska hän oli tuolloin vankilassa. Myöhemmin Parnell ja Davitt ajautuivat erimielisyyksiin, koska Parnell ei hyväksynyt Davittin ajamaa georgistista maareformia. Kun niin sanottu Irlantilainen puolue hajosi vuonna 1890 Parnellin toimintaa eräässä avioerojutussa koskeneeseen kiistaan, Davitt asettui vastustamaan Parnellin jatkamista puolueen johtajana.
Davitt valittiin uudelleen alahuoneeseen vuoden 1892 vaaleissa Pohjois-Meathin edustajana, mutta vaalin tulos kumottiin, koska häntä tukeneiden kirkon edustajien katsottiin syyllistyneen väärinkäytöksiin. Hänet valittiin jo seuraavana vuonna uudelleen Corkista, mutta maineensa ja henkilökohtaisen taloutensa kärsittyä edelliseen vaaliin liittyneessä oikeusprosessissa hän erosi melkein heti parlamentista. Vuosina 1895–1899 hän edusti parlamentissa Etelä-Mayoa, mutta erosi jälleen, tällä kertaa protestiksi buurisodalle. Davittin teoksista varsinkin vuonna 1904 ilmestynyttä "The Fall of Feudalism in Ireland" on pidetty huomattavana.
Javier Aquino

Javier Aquino (s. 11. helmikuuta 1990) on meksikolainen jalkapalloilija, joka edustaa Primera División de Méxicoissa pelaavaa Tigres de la UANL:ia. Hän on edustanut urallaan myös Cruz Azulia, Villarreal CF:tä sekä Rayo Vallecanoa. Hän kuuluu Meksikon jalkapallomaajoukkueeseen. Aquino voitti jalkapallon olympiakultaa Lontoossa 2012. 
Seurajoukkueura.
Aquino aloitti ammattilaisuransa vuonna 2010 meksikolaisessa Cruz Azulissa. Tammikuussa 2013 hän siirtyi Segunda Divisiónissa palanneeseen Villarreal CF:ään. Villarreal-debyyttinsä hän teki tammikuussa 2013 Hércules CF:ää vastaan. Elokuussa 2014 Aquino siirtyi lainalle madridilaiseen Rayo Vallecanoon. Hän pelasi Rayossa 24 ottelua. Kauden päätteeksi Tigres de la UANL osti Aquinon 3,43 miljoonan punnan siirtosummalla.
Maajoukkueura.
Alle 23-vuotiaiden maajoukkueessa pelannut Aquino teki maajoukkuedebyyttinsä heinäkuussa 2011 Chileä vastaan Copa Américassa, jossa hän pelasi Meksikon kaikki ottelut. Vuonna 2012 Aquino oli voittamassa Meksikolle sen jalkapallohistorian ensimmäisen kansainvälisen turnauksen voiton, kun se voitti olympiakultaa Lontoossa. Hän kuului myös Meksikon jalkapallomaajoukkueeseen Maanosaliittojen cupissa 2013 sekä Copa Américassa 2015.
Laina Vehanen

Laina Linda Vehanen (13. elokuuta 1893 Taivassalo – 20. tammikuuta 1989 Turku) oli suomalainen agronomi ja karjanhoidon lehtori, joka sai ylilehtorin arvonimen. 
Henkilöhistoria.
Laina Vehasen vanhemmat olivat tilallinen Emil Felix Vehanen ja Alma Johanna Ahlgren. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1914 ja valmistui agronomiksi 1919. Vehanen toimi Pohjois-Karjalan tietopuolisen karjanhoitokoulun opettajana 1919–1920, Pohjois-Karjalan maanviljelysseuran karjanhoidon konsulenttina 1920–1926, Hämeen läänin maanviljelysseuran karjatalouden konsulenttina 1926–1928 ja Järvenpään Maatalousnormaalikoulun kotieläinhoidon lehtorina 1929-1956. Vehanen oli suosittu esiintyjä karjatalouden edistäjänä virkatyönsä ohella ja vielä eläkepäivinään. Hän esiintyi myös radiossa ja julkaisi runsaasti käytännönläheisiä kirjoituksia. Hänen laatimastaan oppaasta "Karjaväen kirja" otettiin peräti seitsemän painosta vuosina 1943-1953 ja teosta painettiin yhteensä noin 70 000 kappaletta. Vehanen oli mukana perustamassa Kotieläinhoitajien liittoa 1930-luvun lopussa ja toimi sen liittohallituksessa 1939-1951, samoin kuin osallistui Karjatalousväen huolto- ja lomaliiton toimintaan nauttien itsekin usein sen lomakodista Aulangon Heikkilässä. Agronomien Yhdistyksen eli Agronomiliiton aktiivina hän oli sen johtokunnan ensimmäinen naisjäsen 1935-1946. Vehaselle myönnettiin ansioistaan ylilehtorin arvonimi 1957.
Irlannin maaliitto

Irlannin maaliitto () oli Irlannissa vuosina 1879–1881 toiminut vaikutusvaltainen poliittinen järjestö, joka kamppaili maanvuokraajien etujen puolesta. Liiton perusti lokakuussa 1879 Michael Davitt, jolla oli tausta feeniläisessä liikkeessä. Davittin pyynnöstä Irlannin home rule -liikettä Ison-Britannian parlamentissa johtanut Charles Parnell ryhtyi myös maaliiton puheenjohtajaksi. Maaliitto vastusti Irlannin vallinnutta maanomistusjärjestelmää ja sen päätavoitteina oli taata maanvuokraajille pysyvä hallintaoikeus maahan, kohtuullinen vuokra sekä oikeus myydä vapaasti eteenpäin hallintaoikeutensa. Nämä tavoitteet tunnettiin nimellä ”kolme f:ää” ("fair rent", "fixity of tenure" ja "free sale").
Maaliitto harjoitti laajamittaista poliittista agitaatiota ja kutsui irlantilaiset taisteluun niitä maanomistajia vastaan, jotka olivat kohdelleet vuokralaisiaan huonosti tai laittomasti. Liitto saattoi julistaa tällaisten maanomistajien tiloja ”pannaan”, jolloin heidän palvelusväkensä painostettiin eroamaan, kauppiaiden ei annettu myydä heille ja heidän postinkulkuaan haitattiin, kunnes heidän oli mahdotonta saada uutta työväkeä tiloilleen. Vuonna 1880 maaliitto kohdisti tällaisen kampanjan Mayossa asuneeseen tilanhoitaja Charles Boycottiin. Hänen nimestään syntyi tämän seurauksena sana "boikotti".
Maaliitto sai suuren kannatuksen ja runsaasti rahoitusta amerikanirlantilaisilta tukijoiltaan Yhdysvalloista. Liiton suurin voitto oli William Gladstonen liberaalin hallituksen vuonna 1881 läpi ajama maalaki eli Land Act, joka määräsi maanomistajat perimään ”kohtuullista vuokraa” ja antoi maanvuokraajille turvan laittomia häätöjä vastaan. Kun Parnell ja maaliitto tästä huolimatta jatkoivat agitaatiotaan, Gladstonen hallitus määräsi 13. lokakuuta 1881 Parnellin ja useita liiton johtajia pidätettäviksi. Kun maaliitto vastasi tähän vaatimalla kaikkia maanvuokraajia pidättäytymään vuokranmaksusta, hallitus lakkautti koko järjestön 30. lokakuuta. Parnell ja muut vapautettiin seuraavan vuoden maaliskuussa heidän päästyään sopuun Gladstonen kanssa.
August Lilius

August Lilius (14. syyskuuta 1820 Urjala – 21. helmikuuta 1876 Turku) oli suomalainen Lilius-sukuun kuulunut pappi, oppikirjojen laatija ja valtiopäivämies.
Elämä.
Liliuksen vanhemmat olivat kappalainen Karl Fredrik Lilius ja Kristina Gustafva Grönlund. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1843, tuli Vaasan lukion apulaiseksi 1846 ja jumaluusopin lehtoriksi 1853. Hän toimi myös Vaasan kauppaopiston johtajana vuodesta 1846. Lilius vihittiin papiksi 1861, Kokemäen kirkkoherra hänestä tuli 1865 ja Ulvilan 1873. Viimeksi mainittuna vuonna Liliuksesta tuli myös Turun tuomiokapitulin asessori. Lilius toimi papiston edustajana valtiopäivillä 1872, kirkolliskokouksen edustaja hän oli 1876. Hän kuului myös Suomen Talousseuran johtokuntaan ja oli ahkera suomenkielinen kirjailija joka julkaisi taloudellisia ohjekirjoja, teologista kirjallisuutta sekä myös lukemistoa nuorisolle. Lilius toimitti useita oppikirjoja, kuten "Suomalaisen lukemiston" (1850) sanakirjoineen, joka oli ensimmäinen laatuaan ja julkaistiin uusina painoksena 1858 ja 1871. Kauppakouluja varten hän julkaisi teokset "Statistisk tabell öfver all jordens riken i politiskt och kommersielt hänseende" (1854) sekä alun pitäen ruotsiksi ilmestyneen kirjan "Käytännöllinen opastus yksinkertaisessa kirjanpidossa varsinkin tehdastelioille ja ammattilaisille" (1862) joka oli ensimmäinen suomenkielinen kirjanpidon oppikirja. Hän myös suomensi ja laati itsekin suomen kielellä hengellisiä kirjasia.
Liliuksen puoliso vuodesta 1847 oli Karolina Emerentia Ahlstedt (k. 1891).
Teoksia.
Nimellä "Aukusti Lilius":
Hiram Mier

Hiram Mier (s. 25. elokuuta 1989) on meksikolainen jalkapalloilija, joka edustaa Primera División de Méxicossa pelaavaa Club de Fútbol Monterreytä. Hän voitti olympiakultaa jalkapallossa Lontoossa 2012 ja kuuluu Meksikon jalkapallomaajoukkueeseen. Mier on Monterreyn kasvatti. Hän on pelannut koko uransa seurassa.
Seurajoukkueura.
Monterreyssä ammattilaisuransa aloittanut Mier on voittanut CONCACAF Champions Leaguen kolme kertaa peräkkäin, vuosina 2011, 2012 ja 2013. Hän voitti myös Meksikon liigan joukkueen riveissä kaudella 2010-11.
Maajoukkueura.
Hiram Mier debytoi Meksikon jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2011. Hän oli voittamassa maalle olympiakultaa jalkapallossa Lontoossa 2012 ja kuului joukkueeseen myös vuoden 2013 Confederations Cupissa.
Shenzhenin pörssi

Shenzhenin pörssi (SZSE, ) on yksi Kiinan kolmesta pörssistä Shanghain pörssin (SSE) ja Hongkongin pörssin ohella. Se sijaitsee Shenzhenin kaupungissa lähellä Hongkongia. Pörssi on perustettu 1. joulukuuta 1990. Tietokoneavusteinen kaupankäyntijärjestelmä otettiin käyttöön 20. maaliskuuta 1991.
Pörssin yritysten markkina-arvo oli tammikuussa 2016 yhteensä 2 651,8 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Markkina-arvolla mitattuna Shenzhenin pörssi oli tuolloin maailman 7. tai 8. suurin pörssi. Aasialaisista pörsseistä sitä suurempia olivat tällöin ja tällä mittarilla arvioituna Japanin pörssi ja Shanghain pörssi.
Osakekaupan määrällä (982,911 mrd. USD) mitattuna Shenzhenin pörssi oli tammikuussa 2016 maailman 4. suurin (edellään vain NYSE, Bats Global Markets ja Nasdaq) ja Aasian suurin pörssi. Vuoden 2015 Kiinan osakehuuman loppuvaiheessa marras-joulukuussa SZSE oli kaupan arvolla mitattuna maailman vilkkain pörssi ja koko vuoden 2015 tilastossa sen osakekaupan rahallisen arvon (19 611 mrd. USD) ohitti vain Shanghain pörssi (21 343 mrd USD). Päivittäin arvolla mitattuna noin 2,3 % pörssin yritysten osakkeista vaihtaa omistajaa (2/2016).
Helmikuun 26. päivänä 2016 Shenzhenissä listattuja yrityksiä oli 1 751 kappaletta. Vaikka kiinalaisista pörssiyrityksistä merkittävä määrä on valtion ohjaamia (valtiolla osake-enemmistö), Shenzhenin pörssiin oli listautunut huomattavasti enemmän yksityisomisteisia, innovatiivisiä ja pienempiä yhtiöitä kuin Shanghain pörssiin (2015). Shenzenin pörssin ja etenkin sen ChiNext-listan on luonnehdittu muistuttavan tässä suhteessa Nasdaqia. 
Shenzenin pörssin osakeindeksejä ovat esimerkiksi SZSE Component-, SZSE A Share- ja ChiNext-indeksit. Näistä tunnetuimpiin kuuluu tammikuussa 1995 esitelty Shenzhenin pörssin komponentti-indeksi (indeksikoodi 399001, tai SZCO), joka kuvaa SZSE-pörssin 500 suurimman ja vaihdetuimman A-osakkeen kurssikehitystä. Suomessa esimerkiksi Yleisradio julkaisee päivittäin tekstitv:ssä Shenzhenin A-osakkeiden indeksiä (indeksikoodi 399107, tai SZSA), joka esiteltiin jo lokakuussa 1992.
Jopa 60 % SZSE:n yrityksistä edustaa valmistavaa teollisuutta, 15 % kaivossektoria ja 7 % rahoitusalaa (SSE:ssa vastaavat osuudet 28 %, alle 3 % ja 32 %). 
Vuonna 2016 pörssin viisi markkina-arvoltaan suurinta yritystä olivat: 1. Vanke (199,832 mrd. RMB), 2. Midea (181,941 mrd. RMB), 3. Ping An Bank (156,251 mrd. RMB), 4. Gree (148,107 mrd. RMB) ja 5. Wuliangye Yibin (130,885 mrd. RMB).
Matti Krusius

Franz-Mathias (Matti) Krusius (s. ) on suomalainen fyysikko ja Teknillisen korkeakoulun, myöhemmin Aalto-yliopiston perustieteiden korkeakoulun O. V. Lounasmaa -laboratorion emeritusprofessori. 
Krusiuksen vanhemmat olivat lääketieteen tohtori Franz-Eduard Krusius ja sairaanhoitaja Lea Mustakallio. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1961, valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1967 ja tekniikan tohtoriksi vuonna 1973. Hän on ollut Turun yliopiston fysiikan professori 1977–1983 ja Teknillisen korkeakoulun O. V. Lounasmaa -laboratorion vanhempi tutkija vuodesta 1982. Emeritusprofessori Krusiuksen tutkimusalaa ovat aineen ominaisuudet matalissa lämpötiloissa.
Krusius on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1981 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 1998. Hänelle on myönnetty Suomalaisen Tiedeakatemian Theodor Homénin palkinto vuonna 1993 ja kansainvälinen Fritz London Award vuonna 1999.
San Diego Comic-Con International

San Diego Comic-Con International on usealle eri lajityypille omistettu viihde- ja sarjakuvatapahtuma. Tapahtuma tunnetaan yleisesti myös lyhenteillä Comic-Con tai SDCC. 
Comic-Conia vietetään joka vuosi San Diegossa Kaliforniassa kesällä San Diego Convention Centerissä. Tapahtuma kestää neljä päivää (torstai-sunnuntai). Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1970 nimellä Golden State Comic Book Convention, myöhemmin nimellä San Diego Comic Book Convention. Tapahtuma keskittyi alun perin sarjakuviin ja scifi/fantasia aiheisiin elokuviin ja televisiosarjoihin, mutta on myöhemmin laajentunut käsittämään laajemmin kaikenlaisia popkulttuurin eri genrejä, kuten animea, mangaa ja videopelejä.
Pylväsdiagrammi

Pylväskaavio eli pylväsdiagrammi on diagrammi, jossa kuvataan muuttujia pystysuuntaisten pylväiden avulla (yleensä suorakaiteita, mutta toisinaan muuta kaavion teemaan liittyvää grafiikkaa, kuten kolikkopinoja). Se soveltuu hyvin määrien ja niiden muutosten havainnollistamiseen, etenkin silloin kun vaaka-akselin arvoilla on tasavälinen järjestysominaisuus kuten aika.
Käyttö.
Pylväsdiagrammi soveltuu muuttujalle, joka saa useita arvoja. Pylväskaavio on usein viivakaavion vaihtoehto ja soveltuu samoihin tilanteisiin. Viivakaavioon ja parvikaavioon verrattuna pylväskaavio ei korosta riippuvuuksia yhtä voimakkaasti. Vaakasuuntainen palkkikaavio taas on tarkoitettu erityyppisiin tilanteisiin kuin pylväskaavio.
Ympyrädiagrammiin verrattuna pylväskaaviossa korostuu muuttujien arvojen järjestys, sillä siinä on selvästi ensimmäinen ja viimeinen pylväs. Pylväskaavio ei sovellu hahmottamaan osuuksien suhdetta kokonaismäärästä yhtä hyvin kuin ympyrädiagrammi. Myös yhdistettyjen vierekkäisten osioiden vertailuja toisiin yhdistettyihin osioihin on ympyrädiagrammista helpompi tehdä. Jos muuttujien luokkia on kovin paljon, pylväskuvio on selkeämpi kuin ympyrädiagrammi.
Ominaisuudet.
Pylväskaavio tehdään yleensä suorakulmaiseen xy-koordinaatistoon. Siinä on kaksi ulottuvuutta ja kaksi jatkuva-arvoista asteikkoa. Pylväskaavion vaaka- ja pystyakselit ovat normaalisti tasavälisiä ja tasaleveitä. Vaaka-akselilla on yleensä tasavälinen järjestysominaisuus, useimmiten aika. Pystyakselille tulevat määriä kuvaavat arvot. Pystyakselin asteikko lähtee normaalisti nollasta, jotta pylväiden mittasuhteet säilyvät oikeina kuvaamiensa arvojen suhteisiin nähden. Pylväiden väliksi suositellaan 20–50 prosenttia pylväiden leveydestä. Välien leveys ja etenkin pylväiden leveys riippuvat siitä, mikä tilanteessa näyttää parhaalta.
Pylväskaaviossa on usein ohuet vaakasuuntaiset hilaviivat, joiden avulla pylväiden korkeuden voi hahmottaa tarkemmin. Nimiöt voivat olla kaavion alapuolella tai pylväiden päällä.
Madagaskarin vaakuna

Madagaskarin vaakuna (ransk. "Sceau de Madagascar") on yksi Madagaskarin kansallissymboleista. Nykyinen vaakuna on ollut käytössä vuodesta 1998 lähtien.
Vaakuna on pyöreän muotoinen, sen keskiössä on Madagaskarin kartta, jonka alapuolella on seebun pää. Vaakunan värit ovat keltainen, punainen, vihreä, valkoinen ja musta, mutta keltainen väri on hallitseva tehden siitä lähes auringon näköisen. Vaakunan yläosasta löytyy teksti malagassin kielellä teksti REPOBLIKAN'I MADAGASIKARA mikä tarkoittaa "Madagaskarin tasavaltaa" ja alaosassa on teksti TANINDRAZANA - FAHAFAHANA - FANDROSOANA, joka tarkoittaa "kotimaa-vapaus-kehitys".
Liedon Säästöpankki

Liedon Säästöpankki on suomalainen säästöpankki, joka kuuluu Säästöpankkiryhmään. Se on yksi ryhmän suurimmista ja kannattavimmista pankeista. Sillä on noin 51 000 asiakasta ja 120 työntekijää. Pankki on nimensä mukaisesti lähtöisin Liedosta, ja se toimii pääosin Turun talousalueella.
Liedon Säästöpankki kertoi vuonna 2022 tavoitteestaan irtautua Säästöpankkiryhmästä ja yhdistyä Oma Säästöpankkiin. Yhdistymisen on tarkoitus tapahtua syksyllä 2022. Irtautuminen on aiheuttanut kohua muissa Säästöpankkiryhmän pankeissa, koska Liedon Säästöpankki on yksi ryhmän merkittävimmistä pankeista. Liedon Säästöpankin irtautumisen myötä Säästöpankkiryhmä on joutunut irtisanomaan 21 ihmistä ja sen tasearvo pienenee noin 10 prosenttia.
Pankin perusti vuonna 1895 Liedon Nuorisoseura. Vuonna 2019 pankin tase oli 1084,5 miljoonaa euroa, talletukset 776,9 miljoonaa euroa, luotot sisältäen välitetyt luotot 1095,1 miljoonaa euroa. Vakavaraisuusprosentti oli 23 %, liikevoitto 12,9 miljoonaa euroa.
Erik Kruskopf

Erik Georg Ragnar Kruskopf (s. 29. elokuuta 1930 Helsinki) on suomalainen taidehistorioitsija ja taidekriitikko. Hän on koulutukseltaan filosofian tohtori, ja hän toimi Suomenlinnan Pohjoismaisen Taidekeskuksen johtajana vuodesta 1978–1986. Hän on tutkinut nonfiguratiivisen muotokielen syntymistä 1900-luvun alun maalaustaiteessa. Hän on myös kirjoittanut ja toimittanut runsaasti teoksia muun muassa monista taiteilijoista.
Kruskopf väitteli tohtoriksi vuonna 1976 taidehistoriallisella tutkimuksella "Shaping the Invisible" (1976), jossa hän käsitteli abstraktin maalaustaiteen syntyä 1908–1919. Hän oli vuosina 1956–1978 "Hufvudstadsbladetin" palveluksessa, 1986–1990 Suomen Ranskan-instituutin asiamies ja 1990–1996 Pro Artibus -säätiön projektipäällikkö.
Ardo Hansson

Ardo Hillar Hansson (s. 15. heinäkuuta 1958 Chicago, Yhdysvallat) on virolainen ekonomisti, joka toimi vuosina 2012–2019 Viron keskuspankin johtajana.
Perhe ja koulutus.
Hansson syntyi Chicagossa Yhdysvalloissa ja kasvoi Chicagon lisäksi Vancouverissa, Kanadassa.. Hänen vanhempansa olivat neuvostomiehitystä paenneita virolaispakolaisia.
Hansson opiskeli taloustiedettä vuosina 1976–1980 kanadalaisessa Brittiläisen Kolumbian yliopistossa valmistuen kandidaatiksi "with 1st class honours", minkä jälkeen hän työskenteli yliopistossa tutkimusassistenttina 1980–1982. Taloustieteen opintojaan Hansson jatkoi Harvardin yliopistossa vuosina 1982–1987 ohjaajanaan Jeffrey Sachs suorittaen maisterin ja tohtorin tutkinnon. Hanssonin väitöskirja käsittely Yhdysvaltain ulkomaankauppapolitiikkaa otsikolla "Political regime changes and exchange rate determination".
Ensi kerran Hansson kävi Virossa vuonna 1982 ja hän alkoi tehdä yhteistyötä Radio Free Europen Viron-toimituksen kanssa.
Hansson työskenteli Harvardin yliopistossa tutkimusassistenttina 1984–1987, minkä jälkeen hän toimi apulaisprofessorina Brittiläisen Kolumbian yliopiston taloustieteen laitoksella vuosina 1987–1990. Vuosina 1990–1992 Hansson toimi Suomessa WIDER-instituutissa sosialismista markkinatalouksiin siirtyvien kansantalouksien tutkijana.
Ekonomistina.
Viron palautti itsenäisyytensä vuonna 1991 ja Hansson palasi vanhempiensa kotimaahan. Hän toimi vuonna 1992 Viron rahareformista vastanneessa komiteassa ja pääministeri Mart Laarin taloudellisena neuvonantajana vuosina 1992–1994 ja 1997.
Vuosina 1998–2012 Hansson työskenteli Maailmanpankissa toimien muun muassa Jugoslavian ja Liettuan vanhempana ekonomistina sekä Serbian ja Montenegron ja Länsi-Balkanin johtavana ekonomistina. Vuosina 2008–2012 hän toimi Maailmanpankin talouspolitiikan yksikön päällikkönä Kiinassa.
Hansson valittiin lokakuussa 2011 Andres Lipstokin seuraajaksi Viron keskuspankin johtoon. Hänen seitsemänvuotinen toimikautensa alkoi kesäkuussa 2012.
Suomen Kunto- ja Terveysliikuntakeskusten yhdistys

SKY ry eli Suomen kunto- ja terveysliikuntakeskusten yhdistys SKY on terveysliikunta-alan yritysten toimialajärjestö. Yhdistys perustettiin vuonna 2002 tarkoituksenaan turvata alan yrittäjyyttä. Järjestö on koulutus, edunvalvonta ja palvelujärjestö, joka edustaa terveysliikunta-alaa viranomais- ja mediayhteyksissä. Suomen yrittäjät nimesivät yhdistyksen vuoden 2013 parhaaksi toimialajärjestöksi. 
Yhdistys tekee viranomaisille esityksiä uudistusten aikaansaamiseksi toimialalla ja valvoo hyvien liiketapojen noudattamista. Se tarjoaa jäsenilleen koulutusta ja yritystaloudellista neuvontaa. Yhdistys tunnetaan myös Liikuntapäivät -kuntoliikuntatapahtuman järjestäjänä. Yhdistyksellä on edustus Opetushallituksen Kuntoutus- ja liikunta-alan koulutustoimikunnassa.
SKY ry:n nettisivut
Pariisi–Roubaix 2014

Pariisi–Roubaix 2014 oli järjestyksessään 112. maantiepyöräilyn Pariisi–Roubaix-kilpailu. Se käytiin 257 kilometrin reitillä Compiègnesta Roubaix'hin 13. huhtikuuta 2014. Kilpailussa ajettiin 28 mukulakiviosuutta, yhteispituudeltaan 51,1 kilometriä.
Niki Terpstra voitti kilpailun karattuaan kärkiryhmästä kuusi kilometriä ennen maalia. John Degenkolb sijoittui toiseksi ja Fabian Cancellara kolmanneksi.
Tulokset.
Lähde: Cyclingnews
Osallistuneet joukkueet.
Kilpailussa olivat mukana seuraavat 25 joukkuetta:
Itä-Timorin vaakuna

Itä-Timorin vaakuna on yksi Itä-Timorin kansallissymboleista.
Vaakuna esiteltiin ensimmäisen kerran 18. tammikuuta 2007. Se perustuu vaakunamalliin joka esiteltiin maan ensimmäisen kerran julistautuessa itsenäiseksi 28. marraskuuta 1975. Vaakunassa on portugalinkielinen motto "Unidade, Acção, Progresso" ("yhtenäisyys, toiminta, edistys").