tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kaarina Löfström

Sylvi Kaarina Löfström (o.s. Kalpa; s. 2. heinäkuuta 1941 Helsinki) on suomalainen arkkitehti, joka on suunnitellut toimisto- ja tuotantorakennuksia sekä tutkimuslaitoksia. Hänen tuotantonsa osoittaa laajojen rakennuskokonaisuuksiensa hallintaa pieniä yksityiskohtia myöten ja ennakkoluulotonta muotojen ja materiaalien käyttöä. Hänen tuotantoaan on esitelty näyttelyissä ja arkkitehtuurijulkaisuissa niin Suomessa kuin ulkomaillakin.
Koulutus ja ura.
Löfström kirjoitti ylioppilaaksi Tehtaanpuiston yhteiskoulusta Helsingissä 1959 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosastolta 1967. Työuransa hän aloitti Arkkitehtitoimisto Kaarina ja Helmer Löfströmin suunnittelijana 1961–1966 ja jatkoi Valion teknisen osaston rakennusjaoston arkkitehtina 1968–1980, jonka jälkeen perusti 1981 oman Arkkitehtitoimisto Kaarina Löfström ky:n, josta tuli myöhemmin osakeyhtiö.
Arkkitehdiksi 1967 valmistuttuaan Löfström pääsi töihin Valion teknilliselle osastolle suunnittelemaan myymälöitä ja niiden sisustuksia. Hän suunnitteli myös meijerialan tuotantolaitoksia ja yli kymmenvuotinen ura Valion palveluksessa huipentui 1978 valmistuneen Valion Pitäjänmäen pääkonttorin suunnitteluun. Työtilat ovat olleet myöhemminkin keskeisessä asemassa Löfströmin töissä. Aluksi tulivat avokonttorit, joista sittemmin luovuttiin. Monitilatoimistot vaihtelevine työpisteineen ovat 2000-luvun näkemys toimistosta. Löfström pitää joustavuutta ja muunneltavuutta tärkeänä lähtökohtana työtilojen suunnittelussa. Tätä periaatetta hän sovelsi jo Valiolla työskennellessään. 
Sivutoimenaan Löfström on työskennellyt Tampereen teknillisen korkeakoulun tuntiassistenttina 1977–1979 ja erikoisopettajana 1980–1984 sekä Teknillisen korkeakoulun tuntiopettajana 1980–1993.
Löfströmillä on ollut useita luottamustoimia ja jäsenyyksiä. Hän on ollut Arkkitehtilehden toimitusneuvoston jäsen 1972–1977 ja toimitusneuvoston puheenjohtaja 1992–1995, Helsingin juhlaviikkojen kuvataidetoimikunnan jäsen 1979–1994, Helsingin julkisivutoimikunnan jäsen 1980–1981, Suomen Arkkitehtiliiton kilpailuvaliokunnan jäsen 1996–1997, Arkkitehtitoimistojen liiton hallituksen jäsen 1997–1998 sekä Valtion kiinteistölaitoksen asiantuntijatoimikunnan jäsen 1998–1999.
Kaarina Löfströmin puoliso oli 1963–1969 arkkitehti Helmer Löfström.
Risto Salomaa

Risto "Rimbo" Salomaa (s. 5. syyskuuta 1961 Helsinki) on suomalainen elokuvatuottaja. Hän on tuottanut toistakymmentä elokuvaa eri tuotantoyhtiöissä. Tällä hetkellä Salomaa tuottaa elokuvia Solar Filmsillä.
Risto Salomaa sai Jussi-palkinnon yhdessä Lasse Saarisen kanssa elokuvasta "Postia pappi Jaakobille" (2010).
Salomaa pelasi nuoruudessaan jalkapalloa HJK:ssa sekä Suomen maajoukkueessa. Hänellä on myös juniorien Suomen mestaruuksia jääkiekossa.
Salomaan tyttäret Rosa Salomaa ja Vera Salomaa ovat myös työskennelleet elokuva-alalla.
Amy Goodman

Amy Goodman (s. 13. huhtikuuta 1957 Washington D.C., Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen toimittaja, kolumnisti ja kirjailija. Vuonna 1996 hän perusti neljän muun toimittajan kanssa "Democracy Now!" -nimisen riippumattoman radio-ohjelman, jota lähetetään tunnin ajan jokaisena arkipäivänä. Vuonna 2001 ohjelmaa alettiin lähettää myös televisiossa, ja se on katsottavissa ja kuunneltavissa internetissä ohjelman verkkosivuilla.
Goodmanin radiodokumentti "Massacre: The Story of East Timor" kertoo Itä-Timorin itsenäisyysliikkeestä ja vuoden 1991 verilöylystä, jossa indonesialaiset sotilaat ampuivat 270 itätimorilaista mielenosoittajaa. Dokumentti on palkittu useilla journalistipalkinnoilla. Chevron-yhtiön osuutta Nigerian armeijan tekemissä hyökkäyksissä mielenosoittajia vastaan käsitellyt ohjelma palkittiin vuonna 1998. Goodman on kertojana George McGovernin elämästä kertovassa dokumentissa "One Bright Shining Moment" (2006).
Tropiini

Tropiini (C8H15NO) on tropaanijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä esiintyy useissa kasveissa osana tropaanialkaloideja.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa tropaani on värittömiä hygroskooppisia kiteitä. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen, etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. Tropiinin hydroksyyliryhmä on renkaassa aksiaalisessa asemassa ja sen epimeeri, jossa hydroksyyliryhmä on ekvatoriaalisessa asemassa kutsutaan pseudotropiiniksi. Tropiini on emäksistä.
Tropiinia esiintyy eräissä alkaloideissa ja lääkeaineissa. Esimerkiksi hyoskyamiini ja skopolamiini ovat tropiinin ja tropiinihapon estereitä ja homatropiini on tropiinin ja mantelihapon esteri. Tropiiniesteraasi hajottaa atropiinin tropiiniksi ja tropaanihapoksi ja tropiinidehydrogenaasi katalysoi tropiinin reversiibeliä hapetusta tropinoniksi.
Valmistus.
Tropiinia voidaan valmistaa pelkistämällä tropanonia vedyttämällä. Katalyyttinä käytetään Raney-nikkeliä ja lisäksi muodostuu myös pseudotropiinia. Toinen tapa on lähteä butaanidiaalista, metyyliamiinista ja asetonidikarboksyylihaposta tai asetonidikarboksylaattiestereistä. Nämä reagoivat Mannich-reaktiolla ja muodostuva tropinonidikarboksyylihappo hajoaa kuumennettaessa tropiiniksi.
Dubain lentokenttä

Dubain lentokenttä on dokumenttisarja, jossa seurataan Dubain kansainvälisen lentokentän henkilökunnan arkea. Dubain lentokenttää on levitetty yli 170 alueelle ja yli 45 eri kielellä. Ohjelman on tilannut National Geographic Channel ja sen on tuottanut Arrow Media.
Ohjelmassa päästään tutustumaan Dubain lentokentän lennonjohtoon, tullivirkailijoihin, huoltohenkilöstöön, asiakaspalvelijoihin, lentoemäntiin ja mekaanikkoihin.
Ensimmäinen kausi kuvattiin 2012–2013 välisenä aikana. Ensimmäinen jakso lähetettiin 5. syyskuuta 2013.
Siegfried Wentz

Siegfried Wentz (s. 7. maaliskuuta 1960 Röthenbach) on saksalainen entinen kymmenottelija. Hän edusti urallaan Länsi-Saksaa.
Wentz voitti kymmenottelussa olympiapronssia Los Angelesissa vuonna 1984, MM-hopeaa Roomassa 1987 ja pronssia neljä vuotta aiemmin Helsingin MM-kisoissa. Lisäksi hänellä on kultamitali vuoden 1987 universiadeista. 
Wentzin henkilökohtainen ennätys ottelussa on 8762 pistettä vuodelta 1983.
Muuta.
Urheilu-uransa jälkeen Wentz on työskennellyt lääkärinä.
Nikolai Gusakov

Nikolai Nikolajevitš Gusakov (Никола́й Николаевич Гусако́в; 14. toukokuuta 1934 – 14. joulukuuta 1991) oli neuvostoliittolainen yhdistetyn hiihtäjä.
Gusakov voitti olympiapronssia vuoden 1960 talviolympialaisissa. Hänestä tuli Neuvostoliiton ensimmäinen yhdistetyn olympiamitalisti.
Gusakov harjoitteli puna-armeijan alaisuudessa, ensin Moskovassa ja myöhemmin Leningradissa.
Jean-Yves Cuendet

Jean-Yves Cuendet (s. 20. helmikuuta 1970) on sveitsiläinen yhdistetyn hiihtäjä, joka kilpaili kansainvälisellä tasolla 1990-luvulla. Hän on kaksinkertainen joukkuekilpailun arvokisamitalisti.
Cuendet kuului Sveitsin joukkueeseen, joka saavutti joukkuekilpailussa pronssia Lillehammerin olympialaisissa 1994 sekä Thunder Bayn MM-kilpailuissa 1995.
Luettelo Ruotsin kuningattarista

Tämä artikkeli on luettelo Ruotsin kuningattarista. 
Ruotsin kuningattarista useimmat ovat olleet hallitsevan kuninkaan puolisoita. Kristiina oli hallitseva kuningatar vuosina 1632-1654. Ulriika Eleonoora oli hallitseva kuningatar vuosina 1718-1720 ja sen jälkeen kuningatar hallitsevan kuninkaan puolisona vuoteen 1741.
Jako hallitsijasukuihin menee hallitsevan puolison syntyperän mukaan. Luettelossa eivät ole mukana valtionhoitajien puolisot, jos valtionhoitajasta ei myöhemmin tullut kuningasta.
Ugolino di Nerio

Ugolino di Nerio (n. 1295–1339/49) oli bysanttilaisella tyylillä maalannut sienalainen maalari. Hän on mahdollisesti ollut aikansa johtavan sienalaisen taiteilijan Duccio di Buoninsegnan oppilas. Giorgio Vasarin taiteilijaelämäkertojen mukaan hän oleskeli Sienassa ainakin vuosina 1317–1327. Hänet mainitaan nimellä Ugolino Sanesi. Ugolino maalasi ainakin kaksi alttarimaalausta: Firenzen Santa Crocen kirkon polyptyykki (moniosainen maalaus) on ainoa, jossa tiedetään olevan Ugolinon signeeraus. Sen keskiosa on hävinnyt ja sen sivupaneeleja löytyy Lontoon ja Berliinin museoista.
Sinebrychoffin taidemuseon "Johannes Kastaja" -teos on sivupaneeli, joka on alun perin kuulunut ns. "ancona"-alttariin. Teoksen muut osat ovat eri paikoissa. Mutta kokonainen Ugolino di Nerion maalaama ancona-alttari, jossa Johannes Kastaja on alttarin keskikuvan, Neitsyt Marian ja Jeesus-lapsen vierellä, kuuluu Clevelandin taidemuseon kokoelmiin. Muut ancora-alttarin pyhimykset ovat Pyhä Fransiskus, Pyhä Pietari, Pyhä Paavali ja Maria Magdalena.
Sienalaiset taiteilijoiden töissä kullattu tausta on yleinen ja he käyttivät temperatekniikkaa puulle. Johannes Kastaja-teoksessa pyhimyskehässä on painettuja hopea- ja kultakaiverruksia muistuttavia nelilehti- ja akanthuslehtikuvioita. Johannes Kastaja esitettiin kamelinkaravaihokkaaseen pukeutuneena erämaaprofeettana, hänen lanteillaan on nahkavyö ja hänen kädessään on ristipäinen paimensauva. Maalauksen Johannes Kastajalla on yllään oliivinvihreän sävyinen kamelinkarvaihokas. Johanneksen punainen olalta laskeutuva viitta symboloi ensimmäisen marttyyrin verentodistusta. Viitassa on kellertävä silkkivuori ja musta koristekirjailu. Kädessä Johannes Kastajalla on ristipäinen paimensauva. Johannekseln askeettisten kasvojen vihreä pohjaväri kuultaa läpi. Otsan, kapea nenän ja hoikkiensormien katsotataan todistavat Ugolinon yhteyksistä bysanttilaiseen ikonografiaan.
Eliel Aspelin-Haapkylä osti maalauksen Venetsiasta 150 000 liiralla vuonna 1898. Aspelin-Haapkylä oli mielestään ostanut sienalaisen mestarin teoksen. Osvald Sirén attribuoi teoksen Ugolino da Sienalle, jonka oikea nimi oli Ugolino di Nerio.Teos muistuttaa Puolassa Poznanin Kansallismuseossa olevaa Ugolino di Nerion "Johannes Kastaja"-teosta, niin että tekijän täytyy kummassakin maalauksessa olla sama.
Fanny Sinebrychoff

Fanny Sinebrychoff (o.s. Grahn; 24. lokakuuta 1862 – 27. huhtikuuta 1921) oli suomalainen näyttelijä ja taiteen keräilijä. Hän loi uransa Svenska Teaternissa, mutta luopui urastaan varhain mennessään naimisiin vuonna 1883 panimonomistaja Paul Sinebrychoffin kanssa. Fanny Grahn aloitti näyttelemisen kuitenkin jo nuorena ja jo 13-vuotiaana hänellä oli kiinnitys Svenska Teaternissa. Hän ehti esiintyä 85 osassa ennen luopumistaan näyttelijänurasta. 
Taiteen kerääminen oli yleensä miesten harrastus, mutta Fanny Sinebrychoff oli tässä poikkeus. Yhdessä miehensä kanssa hän keräsi laajan, noin 900 teoksen kotimaisen ja ulkomaisen taiteen kokoelman, josta tuli Pohjoismaiden suurin yksityinen taidekokoelma. Hankintapäätöksiä tehtiin yhdessä. Paulin maalaustaiteesta, Fannyn erikoisalaa oli posliini, hopea ja pienoisveistokset. 
Pariskunnan avioliitto oli lapseton eikä perillisiä ollut, joten he päättivät jo varhain lahjoittaa kokoelmansa ”kansakunnalle”. Leskeksi jäänyt Fanny lahjoitti kokoelman Suomen valtiolle hieman ennen omaa kuolemaansa tammikuussa 1921. Kokoelma muodostaa pohjan nykyiselle Sinebrychoffin taidemuseolle, joka toimii Fanny ja Paul Sinebrychoffin entisessä kodissa Helsingin Bulevardi 40:ssä. Pariskunnan yksityiskäytössä olleet tilat on nykyään entistetty 1910-luvun asuunsa. Fanny Sinebrychoff lahjoitti testamentissaan suuria summia myös Kauniaisten lastenkodille, Lastenhoitoyhdistykselle, Diakonissalaitokselle, Helsingin Sairastuvalle ja Pelastusarmeijalle.
Sinebrychoffin suvun omistuksessa ollut Hagalundin kartano Espoossa siirtyi Fanny Sinebrychffin kuoltua perintönä hänen veljenpojalleen Arne Grahnille ja läheinen Otaniemen kartano hänen veljentyttärelleen Irene af Forsellesille sekä tämän puolisolle Carl af Forsellesille. He myivät myöhemmin tilat rakennusmaaksi, jolle rakennettiin Westendin, Tapiolan, Otaniemen ja Keilaniemen kaupunginosat.
Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2017

Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2017 pelattiin Slovakiassa 13.–23. huhtikuuta 2017. Kyseessä olivat järjestyksessä 19:nnet jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut.
Turnauksen voitti Yhdysvallat kaatamalla loppuottelussa Suomen lukemin 4–2. Venäjä voitti pronssiottelussa Ruotsin 3–0.
Loppusijoitukset.
Pääsarjan turnaus &lt;br&gt; &lt;br&gt;
1. divisioona &lt;br&gt; A-lohko 
B-lohko 
2. divisioona &lt;br&gt; A-lohko 
 &lt;br&gt;
B-lohko 
3. divisioona &lt;br&gt; A-lohko 
 &lt;br&gt;
B-lohko 
Tilastot.
Palkinnot.
Paras pelaaja
Tähtikentällinen
IIHF:n valitsemat parhaat pelaajat
Ilja Kotikallio

Ilja Kotikallio (alk. Sinda, 1894 Suistamo – 1961 Lapua) oli Laatokan Karjalasta kotoisin ollut pelimanni ja tarinankertoja, joka tunnetaan erityisesti harmonikansoittajana.
Elämä ja musiikki.
Suistamon pitäjän Ihatsun kylässä syntyneen Kotikallion instrumentti oli venäläistyylinen yksirivinen haitarimalli, josta Suistamon seudulla käytettiin nimitystä ”karmuuli” tai ”karmuuni”. Lisäksi hän soitti myös huuliharppua. Jatkosodan jälkeen Kotikallio perheineen päätyi evakoksi Lapualle, jossa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran tutkijat myöhemmin tallensivat hänen kertomuksiaan 25 tunnin pituisille ääninauhoille. Vuonna 1958 Kotikallion tapaan Suistamosta kotoisin ollut Iivo Pehkoranta äänitti hänen soittoaan yli tunnin verran. Nauha löydettiin vuonna 2012 ja kolme vuotta myöhemmin Kansanmusiikki-instituutti julkaisi siitä koostetun CD-levyn. Harmonikan- ja huuliharpunsoiton lisäksi albumilla kuullaan Kotikallion laulua sekä hänen kertomia tarinoitaan.
Kotikallion soittoa vaikeutti työtapaturma, jonka vuoksi hänen oikeassa kädessään ei ollut kuin kaksi kokonaista sormea. Kotikallio esitti muun muassa karjalaista tanssimusiikkia, kuten ripaskaa, ristikontraa ja maanitusta. Hänen soitossaan on myös vaikutteita ruotsalaisesta pelimannimusiikista, joka saapui Suistamoon 1920-luvulla Suojärven radan valmistumisen myötä. Kotikalliosta puolestaan on ottanut vaikutteita karjalaista kansanmusiikkia ja -tanssia yhdistävä duo Puhti. Kotikallio ei milloinkaan kotiutunut uudelle asuinseudulleen Etelä-Pohjanmaalle, vaan teki lopulta itsemurhan 67-vuotiaana.
Gustaf Lundberg

Gustaf Lundberg (17. elokuuta 1695 Tukholma – 18. maaliskuuta 1786) oli yksi Ruotsin kaikkein tuotteliaimpia ja taloudellisesti menestyneimpiä taiteilijoita. On arvioitu, että hän maalasi Pariisissa lähes koko Versailles’n kuninkaallisen hovin, ja Ruotsissa lähes 300 perhettä. 
Lundberg tunnetaan parhaiten pastellimaalaajana, mutta hän maalasi 60-vuotisen uransa alussa öljyllä kankaalle. Hän jatkoi Rosalba Carrieran pastellimaalaustyyliä. Hän vaikutti pitkään ruotsalaiseen muotokuvataiteeseen. Lundbergin teoksia löytyy runsaasti Ruotsin kansallismuseosta, Drottningholmin linnasta ja Gripsholmin linnasta sekä monista yksityiskokoelmista.
Elämäkerta.
Opiskeluaika 1712–1719.
Gustaf Lundberg meni David von Krafftin luo oppiin 17-vuotiaana 1712, mutta lähti jo 1717 opettajansa neuvosta Pariisiin jatkamaan opintojaan. 
Pariisissa hän oli Hyacinthe Rigaud’n, Nicolas de Largillièren ja historiamaalari Jean François de Troyn oppilaana.
Käännekohta Lundbergin taiteessa tapahtui vuonna 1721, kun hän pääsi venetsialaisen pastellitaiteilija Rosalba Carrieran oppiin. Carriera toi pastellimmalauksen Ranskaan ja Lundberg oli hänen ainoa oppilas sinä vuonna, kun hän oleskeli Pariisissa. Kun Carriera lähti Pariisista 1722, Lundbergistä tuli yksi johtavista muotokuvataiteilijoista Pariisissa ja piti asemansa kahdenkymmenen vuoden ajan. Tämän ansiosta hän sai suuren määrän tilauksia kuningassuvulta, hovilta ja Pariisin seurapiirin johtavilta henkilöiltä.
Carl Gustaf Tessinin avulla hänet valittiin vuonna 1741 jäseneksi Ranskan taideakatemiaan. 
Ruotsissa, 1745.
Kun Lundberg palasi Ruotsiin vuonna 1745, hän oli kansainvälisesti tunnustettu taiteilija ja tuli heti suosituksi. Hänen myötään rokokoon pastellitaide löi läpi Ruotsissa. Lundbergista tuli kuningashuoneen, aateliston ja ylemmän porvariston suosituin muotokuvataiteilija kolmeksikymmeneksi vuodeksi ja hänen ateljeensa oli ylimystön kohtauspaikka.
Carl Gustaf Tessinin kautta Lundberg pääsi kruununprinssi Aadolf Fredrikin ja Loviisa Ulriikan hoviin, minkä myötä syntyi monia muotokuvia (kolme alla galleriassa). Lundberg nimitettiin 1750 hovi-intendentiksi toimien hovin virallisena muotokuvataiteilijana. Seuraavat kolmekymmentä vuotta olivat Lundbergille hyvin tuotteliasta aikaa, jolloin hän maalasi lähes 300 ruotsalaissuvun jäsenen muotokuvaa.
Lukeva munkki

Lukeva munkki on Rembrandtin vuonna 1661 valmistama öljymaalaus. Teos on Suomen Kansallisgallerian kokoelmassa Sinebrychoffin taidemuseossa.
Maalauksessa valkopartainen kapusiinimunkki lukee lehtistä, jota hän pitelee kädessään lähellä silmiään. Munkin oikea kyynärpää nojaa tuolin käsinojaan. Maalauksessa korostuu vaikutelma, että munkki on keskittynyt lukemiseen. Henkilön tausta, hänen pukunsa ja kasvot on maalattu tummin sävyin. Maalauksen ainoa valonsäde lankeaa ylhäältä ja osuu lehden sivulle valaisten samalla munkin kasvoja.
Maalaus ei ole muotokuva, vaan kasvotutkielma, tronie. Se on tutkielma hartauden harjoituksesta tai valosta. Teoksen on tulkittu esittävän Pyhää Franciscusta.
"Lukevan munkin" vaiheet tunnetaan 1700-luvulta alkaen. Silloin ranskalaisen kreivin kokoelmiin kuulunut teos myytiin huutokaupassa, ja teos siirtyi Skotlantiin. Suomalainen taiteenkeräilijä, kosmopoliitti ja kamariherra Hjalmar Linder osti maalauksen Lontoosta 14 000 punnalla, eli 1 200 000 silloisella Suomen markalla. Suomen Taideyhdistykselle Linder lahjoitti teoksen vuonna 1920.
Maalaus kuuluu Rembrandtin myöhäistuotantoon. Vaikka hänen elämänsä loppuvaiheita leimasivat suuret menetykset, hän oli taiteilijana kypsimmillään. "Lukeva munkki" kuuluu noin 16 teoksen sarjaan, jossa Rembrandt maalasi uskonnollisia hahmoja puolivartalokuvina. Siihen kuuluu myös kaksi muuta puolivartalokuvaa miehistä munkin asussa. Niistä toinen, "Fransiskaanimunkki" on Lontoon National Galleryssa. Toinen nimeltä "Titus munkkina" on Amsterdamin Rijksmuseumissa. Siinä fransiskaanimunkin asuun on puettu Rembrandtin poika.
Tutkijat ovat kyseenalaistaneet monia Rembrandtin lopputuotannon teoksiksi esitettyjen maalausten attribuutioita. Myös Alankomaiden rahoittama RRP-projektin (Rembrandt Research Project) kanta on vaihdellut "Lukevan munkin" suhteen. "Lukeva munkki" on osallistunut viime vuosikymmeninä useisiin näyttelyihin muun muassa Australiassa, Kiotossa, Washingtonissa ja Los Angelesissa.
Gerard ter Borch

Gerard ter Borch (joulukuu 1617 – 8. joulukuuta 1681) oli tunnettu hollantilainen taidemaalari, joka edustaa Alankomaiden kultakauden taidetta.
Elämäkerta.
Gerard ter Borch syntyi vuoden 1617 joulukuussa Zwollessa Overijssel:n maakunnassa Alankomaiden Tasavallassa.
Hän sai erinomaisen koulutuksen isältään, Gerard ter Borch Vanhemmalta, joka oli myös taiteilija, mikä kehitti nuorukaisen lahjakkuutta hyvin varhain. Tutkimus osoittaa, että ter Borch oli Amsterdamissa vuonna 1632, jossa hän opiskeli mahdollisesti Willem Cornelisz Duysterin tai Pieter Codden oppilaana. Duysterin vaikutuksen voi jäljittää Ioniden Bequestissa vuonna 1638 päivättyyn kuvaan (Victoria and Albert Museum). Vuonna 1634 hän opiskeli Pieter de Molijn oppilaana Haarlemissa. Osoitus tästä Haarlemin ajasta on teos "Consultation" (1635), joka on esillä Berlin Galleryssa.
Vuonna 1635 hän oli Lontoossa, ja myöhemmin hän matkusti Saksassa, Ranskassa, Espanjassa ja Italiassa. Hänen sisarestaan Gesinasta tuli myös taidemaalari. Ter Borch oli Roomassa vuonna 1641, jolloin hän maalasi pieniä muotokuvia kuparille "Jan Six", "Nuoren naisen" muotokuva (Six Collection, Amsterdam) ja Herrasmiesten muotokuva (DMK Kokoelma Nuermberg). Vuonna 1648 hän oli Münsterissa historiallisen kongressin aikana. Kongressi ratifioi rauhansopimuksen espanjalaisten ja hollantilaisten välillä. Ter Borch työsti aiheesta pienen kuparille maalatun kuvan — teos, joka yhdessä muotokuvan "Mies Seisoo "kanssa edustaa mestaria National Collectionissa Lontoossa. Kuvan osti markiisi Hertford Demidoffin huutokaupassa 1280, ja se esiteltiin National Galleryssa Sir Richard Wallacen toimesta hänen sihteerinsä, Sir John Murray Scottin ehdotuksesta.
Ter Borch oli kutsuttu vierailulle Madridiin, jossa hän työskenteli ja sai ritarin arvonimen kuningas Philip IV:ltä, mutta huhutaan, että juonittelun seurauksena hänen oli pakko palata Alankomaihin. Hän asui todennäköisesti jonkin aikaa Haarlemissa, mutta asettui lopulta Deventeriin, jossa hänestä tuli jäsen kunnanvaltuustossa - tässä roolissa hän esiintyy Haagin galleriassa olevassa muotokuvassa. Gerard ter Borch kuoli Deventerissä vuonna 1681.
Ter Borchin työt.
Ter Borch on merkittävä laatukuvamaalari. Hän on tunnettu draperioiden renderöinnistä, kuten esimerkiksi teoksissa "Kirje" ja "Uljas Keskustelu", jonka on kaivertanut Johann Georg Wille.
Ter Borchin teokset ovat verrattain harvinaisia; noin kahdeksankymmentä on luetteloitu. Näistä kuusi on Eremitaasissa, kuusi Berlin Museumissa, viisi Louvressa, neljä Dresdenin museossa, kolme Getty Centerissä, ja kaksi Wallace Collectionissa. Vuonna 2010 Blake Gopnikin ylistämä Muotokuvapari on Corcoran Galleryssa Washington DC:ssä. Suomessa Sinebrychoffin taidemuseossa on yksi Gerard ter Borchin teos, Viiniä juova nainen.
Taiteilijan maalausta "Kosijan vierailu", n. 1658, öljy kankaalle, 80 × 75 cm, Andrew W. Mellon-Kokoelma, käytettiin Marilyn Stokstad'sin "Art History -teoksen toisen painoksen kannessa."
Tervasuo

Tervasuo on Nokian 21. kaupunginosa. Tervasuolla on koulu, päiväkoti, kaksi leikkikenttää, urheilukenttä ja lenkkipolku. Tervasuolla asuu noin 700 ihmistä. Tervasuon pinta-ala on 0,86 km².
Tervasuon koulu.
Tervasuon koulu on osa kaksiosaista Koskenmäki-Tervasuon alakoulua, jossa Tervasuon käyntiosoitteessa on 1. ja 2. luokat. Tervasuolta mennään kolmannelle vuosiluokalle Koskenmäen kouluun. Tervasuon koulu aloitti toimintansa vuonna 2006. Tervasuon koulun rakennuksessa toimii myös päiväkoti.
Etymologia.
Tervasuo sai nimensä alueella olevasta soisesta maastosta.
Jäämeri (täsmennyssivu)

Jäämeri voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Sukunimenä:
Soundmix Studio

Soundmix Studio on Oulussa sijaitseva musiikkistudio, joka perustettiin vuonna 1980. Se on Pohjois-Suomen suurin ammattimaiseen äänittämiseen erikoistunut studio. Sen äänitystilojen, jotka käsittävät suuren soittotilan ja tarkkaamon, koko on noin 120 neliömetriä. Studiopäällikkönä toimii Mika Pohjola.
Soundmix keskittää toimintansa pääasiassa rockmusiikin tuottamiseen. Studiolla ovat äänittäneet muun muassa Aknestik, Terveet Kädet, Kauko Röyhkä, Zero Nine, Radiopuhelimet ja Catamenia.
Petri Jokiranta

Petri Jokiranta (s. 1965 Hämeenlinna) on suomalainen elokuvatuottaja. Jokiranta on valmistunut Taideteollisesta korkeakoulusta Taiteen maisteriksi 1996. Jokiranta on opiskellut teatteritiedettä Helsingin yliopistossa ja suorittanut av-tuottajan PD-diplomin Ad Astra -koulutusohjelmassa.
Jokiranta aloitti elokuvaopinnot äänipuolella, mutta työn painopiste siirtyi tuotantotehtäviin. Jokiranta toimi Suomen elokuvasäätiön tuotantoneuvojana 1996–2000, jossa tehtävässä hän tuki yli sataa elokuvatuotantoa.
Jokiranta kuuluu niihin harvoihin suomalaisiin elokuvatuottajiin, jotka tuottavat elokuvia ensi sijassa ulkomaiden markkinoille. Parhaiten ulkomailla ja Suomessa ovat menestyneet Jokirannan yhteistyössä ohjaaja Jalmari Helanderin kanssa tekemät elokuvat "Rare Exports" (2010), "Big Game" (2015) ja "Sisu" (2023).
Kaarlo Frisk

Kaarlo Edvard Frisk (29. huhtikuuta 1860 Kuopio – 18. kesäkuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja toimittaja.
Friskin vanhemmat olivat faktori Edvard Frisk ja Maria Sofia Hämäläinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1880 ja opiskeli sitten teologiaa Helsingin yliopistossa.
Frisk oli näyttelijänä Suomalaisen teatterin palveluksessa 1883–1887 nimellä "Kaarlo Kilpi". Sen jälkeen hän siirtyi lehtialalle ja oli Päivälehdessä ja Helsingin Sanomissa ulkomaanosaston hoitajana ja toimitussihteerinä.
Friskin on arveltu olleen kirjailija Minna Canthin salaperäinen kirjaanvaihtokumppani joka käytti nimimerkkiä "Mystico". Toisena vaihtoehtona on esitetty kirjapainotyöntekijä Aleksanteri Järvenpäätä.
Borophaginae

Borophaginae (Borophaginae) on sukupuuttoon kuollut ”luunmurskaajakoiriksi” kutsuttu koiraeläinten alaheimo. Ne olivat endeemisiä Pohjois-Amerikassa oligoseenilta plioseenille noin 36–2,5 miljoonaa vuotta sitten.
Luokittelu.
Lajit.
Heimo jaetaan yhteensä 66 lajiin 23 suvussa.
Fylogenia.
Wang "et al." (1999):
Iso Tervajärvi (Ylöjärvi)

Iso Tervajärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Lassilassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Iso Tervajärvi on osa Iso-Tervajärven valuma-aluetta.
Maantietoa.
Järven pituus on 1,4 kilometriä, leveys 250 metriä ja sen pinta-ala on 18 hehtaaria. Se sijaitsee yli 35 metriä järven ylitse kohoavien Tervavuorten länsipuolella ja etelässä sijaitsevan Kettukankaan pohjoispuolella. Järven länsipuolisella metsäalueella on paljon metsäojia, jotka on johdettu järveen. Todellisuudessa Iso Tervajärvi on Ruuppalammen kautta virtaavan Tervajoen läpivirtausjärvi, jonka oma laskuoja laskee kilometrin jälkeen Aurejärveen. Veden keskimääräinen viipymä järvessä on 28 vuorokautta. Rantaviiva on 3,5 kilometriä pitkä ja on pääasiassa kangasmetsää. Länsirannan ympäristössä sijaitsee kaksi maatilaa ja järven etelärannalla ja laskuojan rannalla sijaitsee toistakymmentä vapaa-ajan asuntoa. Muualla järvellä vapaa-ajan asuntoja on vain kaksi. Tiet näille asunnoille tulevat yhdystieltä 3350, joka kulkee Lassilan kylän läpi.
Vedenlaatu.
Järven valuma-alueella on metsää, suota ja pienempiä järviä. Alueella järven länsipuolella sijaitsee myös pieniä peltoja ja pohjoispuolella Talasnevan 60 hehtaarin turvetuotantoalue. Turvetuotannosta huolimatta Iso Tervajärven vedenlaatua ei tarkkailla säännöllisesti. Järvestä on tutkimuksia vuosilta 1989, 1994 ja 2011.
Talvella 1994 järven happitilanne oli enää tyydyttävällä tasolla, koska pohjan lähellä esiintyi happikatoa. Tilanne oli vuosikohtainen, koska talvella 1989 happitilanne oli hyvä. Kuitenkin talvella 2011 happivajetta esiintyi myös pintavedessä. Alusvedestä on tutkimustuloksia käytettävissä vain vuodelta 1994 eikä kesätutkimuksia ei ole tehty. Siksi happipitoisuuksista on vaikeaa tehdä varmoja päätelmiä. Veden erittäin tumma väri ja korkeat humuspitoisuudet luokittelevat Ison Tervajärven suojärviin, joilla on yleensä veden happamuus alhainen. Isosta Tervajärven happamat vedet laskevat Aurejärveen, jonka selkävesillä veden happamuustaso on pysynyt vielä kuitenkin esimerkiksi muikulle riittävän korkealla. Iso Tervajärven päällysvedestä mitatut fosforipitoisuudet ovat korkeita ja niiden perusteella järvi on rehevöitynyt. Myös typpipitoisuudet ovat luonnontasoa korkeampia, sillä vedessä on paljon humusta. Vuonna 2011 talvella järven fosforipitoisuudet olivat vähäsateisista sääoloista johtuen aiempaa matalammat. Ison Tervajärvi soveltuu virkistyskäyttöön vain välttävästi ja rehevyysongelmia voi esiintyä myös kesäaikana.
Luettelo Suomen suurimmista aurinkovoimaloista

Tämä on luettelo Suomen suurimmista aurinkovoimalaitoksista. Oheiseen taulukkoon on listattu valmistuneita, teholtaan vähintään 0,5 MWp:n (MW = megawattia, p = "peak" eli huippuarvo) suuruisia suomalaisia aurinkoenergiaa Suomessa kerääviä voimalaitoksia.
Suomen suurimmatkin aurinkovoimalat ovat kansainväliseen mittakaavaan verrattuna pienehköjä, lähinnä kiinteistö- tai yrityskohtaisiin tarpeisiin rakennettuja, usein alle 5 MWp:n hankkeita.
Jan Kuf

Jan Kuf (s. 11. toukokuuta 1991) on tšekkiläinen nykyaikainen viisiottelija. Hän voitti Berliinin MM–kilpailuissa 2015 sekaviestissä kultaa yhdessä Natalie Dianovan kanssa. Varsovan MM–kilpailuissa 2014 Kuf sijoittui yksilökilpailussa pronssille. Sijoittuessaan yhdeksänneksi vuoden 2015 Euroopan–mestaruuskilpailuissa Kuf varmisti paikan Rio de Janeiron olympialaisiin.
Liège–Bastogne–Liège 2016

Liège–Bastogne–Liège 2016 oli järjestyksessään 102. maantiepyöräilyn Liège–Bastogne–Liège -kilpailu. Se käytiin 248 kilometrin reitillä Liègestä Ans'iin 24. huhtikuuta 2016. Kilpailu kuului UCI World Touriin.
Wout Poels voitti kilpailun kukistettuaan neljän ajajan loppukirissä Michael Albasinin, Rui Costan ja Samuel Sánchezin. Kvartetti oli karannut pääjoukolta kilpailun viimeisessä kategoroidussa nousussa, Côte de la Rue Naniot'ssa, noin kolme kilometriä ennen maalia. Tämä oli Team Skyn ensimmäinen voitto pyöräilyn "monumentissa".
Kylmissä oloissa käydyn kilpailun reittiä muutettiin 45 ja 75 kilometrin välisellä osuudella lumisten teiden vuoksi.
Tulokset.
Lähteet: Pro Cycling Stats, Velonews
Osallistuneet joukkueet.
Kilpailussa olivat mukana seuraavat joukkueet:
Hämeenkylän koulu

Hämeenkylän koulu on Länsi-Vantaalla Variston kaupunginosassa sijaitseva noin 770 oppilaan suomenkielinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9). Kouluun kuului keväällä 2016 kaksi rakennuskokonaisuutta, joista suurempi purettiin syksyllä 2016. Uusi valmistui vuonna 2020.
Opetusalan ammattijärjestö (OAJ) valitsi Hämeenkylän koulun Vuoden kouluksi vuonna 2014.
Sisäilmaongelmat ja väliaikaistilat.
Maaliskuussa 2016 uutisoitiin sisäilman laatuselvityksen tuloksista; Hämeenkylän suuremman koulurakennuksen sisäilma oli vaivannut pitkään opettajia ja oppilaita. Koulun rakenteista löydettiin kosteus- ja mikrobivaurioita sekä myrkyllisiä kemiallisia päästöjä sisäilmaan. Huhtikuussa 2016 Vantaan kaupunki päätti purkaa suuremman koulurakennuksen epäterveellisen sisäilman johdosta. Kaupunki varautui rakentamaan uuden koulurakennuksen purettavan tilalle. Aiemmin jo lakkautettu Hämeenkylässä sijaitseva Tuomelan koulu suunniteltiin otettavan käyttöön koulun yhtenä väistötilana ainakin lukuvuodeksi 2016–2017. Pikaisesti hahmotellun uudisrakennuksen eräs kustannusarvio oli runsas 21 miljoonaa euroa.
Joulukuussa 2016 "Vantaan Sanomat" uutisoi Hämeenkylän koulun luokkien 7.–9. luokkien siirtymisestä Vantaan kaupungin vuokraamaan kuusikerroksiseen toimistorakennukseen Sanomalaan lukukaudesta 2017–2018 eteenpäin. 
Hämeenkylän koulu toimii lukuvuosina 2017–2019 kolmessa eri toimipisteessä: 1.–3. luokat Variston opetuspisteessä (Varistontie 1), 4.–6. luokat Tuomelan opetuspisteessä (Ainontie 44) ja 7.–9. luokat Sanomalan opetuspisteessä.
Uusi koulurakennus.
Uuden koulurakennuksen rakennustyöt aloitettiin alkuvuodesta 2019 ja ne saatiin päätökseen elokuussa 2020. Uusi rakennus ja siihen liitetty liikuntahalli rakennettiin allianssimallilla, jossa pääurakoitsijana toimi NCC Suomi Oy.
Nocart

Nocart oli lahtelainen, vuonna 2010 perustettu uusiutuvaan energiaan ja paikallisiin energialähteisiin pohjaustuvia energiaratkaisuja ja voimaloita suunnitteleva ja toteuttava suomalainen teollisuusyritys. Keväällä 2016 uutisoitiin yhtiön solmineen toimitussopimukset kahden aurinkoenergiavoimalan toimittamisesta Malawiin ja yhden Nigeriaan. Tammikuussa 2017 yhtiö kertoi hybridivoimalan toimittamisesta Sambian Läntisen maakunnan Shangombon piirikuntaan. Yrityksellä oli energiahankkeita myös Nepaliin ja Keniaan. Yhtiö ajautui konkurssiin 2018.
Yritys ajautui vuonna 2018 taloudellisiin vaikeuksiin, kun paljastui, että merkittävä osa sen liikevaihdosta perustui myyntisaamisiin ja todellinen kassavirta oli vähäistä. Keskinäinen työeläkevakuutusyhtiö Varma jätti Nocartista konkurssihakemuksen 3. elokuuta 2018, mutta hakemus peruttiin 13. elokuuta yhtiön maksettua velkansa. 
Nocart hakeutui konkurssiin 31.10.2018.
Wout Poels

Wouter "Woet" Poels (s. 1. lokakuuta 1987 Venray, Limburg) on alankomaalainen maantiepyöräilijä, Liège–Bastogne–Liège-klassikon voittaja.
Poels aloitti ammattilaisuransa Vacansoleil-tallissa 2009–2013. Hän edusti Omega Pharma-Quick Stepiä kaudella 2014,Team Sky -joukkuetta 2015−2019 sekä Bahrain-McLaren / Team Bahrain Victoriousta vuosina 2020–2024. Kaudesta 2025 alkaen hän on edustanut XDS Astana Teamia.
Poels voitti Liège–Bastogne–Liège-klassikon 2016 kukistettuaan neljän ajajan loppukirissä Michael Albasinin, Rui Costan ja Samuel Sánchezin. Hän voitti 15. etapin Ranskan ympäriajossa 2023. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän voitti 20. etapin.
Saavutuksia.
Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Vuelta Ciclista a León, kokonaiskilpailun voitto
Tour De L'Ain, kokonaiskilpailussa toinen, 5. etapin voitto
Britannian ympäriajo, 4. etapin voitto
Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs
Tour De L'Ain, kokonaiskilpailussa toinen, 3. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 17:s, 5. ja 15. etapilla toinen
Tirreno–Adriatico, nuorten kilpailun voitto
Luxemburgin ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun ja 3. etapin voitto
Tour De L'Ain, 4. etapin voitto
Baskimaan ympäriajo, 4. etapin voitto
Tirreno–Adriatico, 4. etapin voitto
Britannian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, 5. etapin voitto
Volta a la Comunitat Valenciana, kokonaiskilpailun, 1. etapin (aika-ajo) ja 4. etapin voitto
Katalonian ympäriajo, 5. etapin voitto
La Flèche Wallonne, neljäs
Liège–Bastogne–Liège, voitto
Britannian ympäriajo, 6. etapin voitto
Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, 7. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes, 20. etapilla toinen
Vuelta a Andalucía, kokonaiskilpailussa toinen, pistekilpailun ja 2. etapin voitto
Pariisi–Nizza-ajo, 4. etapin (aika-ajo) voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 12:s
Britannian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, 6. etapin voitto
Tour Down Under, kokonaiskilpailussa kolmas
Volta ao Algarve, kokonaiskilpailussa kolmas
Critérium du Dauphiné, kokonaiskilpailussa neljäs, 7. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 16:s, mäkikirikilpailussa toinen, 15. etapilla kolmas
Vuelta a Andalucia, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
UAE Tour, kokonaiskilpailussa kuudes
Ranskan ympäriajo, 15. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 15:s, 20.etapin voitto, 16. etapilla kolmas
Tour de Hongrie, kokonaiskilpailussa kolmas, 5. etapin voitto
Presidential Cycling Tour of Turkiye, kokonais- ja mäkikirikilpailun sekä 4. etapin voitto
Sadiq Khan

Sadiq Aman Khan (, s. 8. lokakuuta 1970 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen työväenpuolueen poliitikko. Hänet valittiin Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttiin ensimmäisen kerran vuoden 2005 vaaleissa Tootingin vaalipiiristä, joka kuuluu Wandsworthin kaupunkipiiriin. Ideologisesti Khan kuuluu työväenpuolueen sosiaalidemokraattiseen siipeen.
Elämä.
Perhetaustaltaan Khan on Lontooseen 1960-luvun lopulla muuttaneen pakistanilaisen linja-autonkuljettajan ja ompelijan poika. Ennen poliitikon uralle ryhtymistään hän opiskeli juristiksi Pohjois-Lontoon yliopistossa ja työskenteli asianajotoimistossa muun muassa ihmisoikeuskysymysten parissa. Vuonna 2009 Gordon Brown nimitti Khanin apulaisliikenneministeriksi. Hänestä tuli näin Britannian ensimmäinen kabinetin istuntoihin osallistunut muslimitaustainen ministeri. 
Khan valittiin työväenpuolueen ehdokkaana 5. toukokuuta järjestetyissä vaaleissa Lontoon pormestariksi. Hän sai 57 prosenttia toisen kierroksen äänistä ja voitti vastaehdokkaansa. Pormestarin virkakausi alkoi 9. toukokuuta 2016.
Ilmansuojelu.
Lontoossa keskustassa autoilijat ovat maksaneet vuodesta 2007 päivittäisen 12,5 punnan sakon, jos he tulevat keskustaan eikä auto täytä asetettua puhtausstandardia. Khan pyrkii laajentamaan puhtaan ilman aluetta sakkoalueen laajentamisella.
Radikalismi.
Kevään 2016 vaalikampanjoinnin aikana Khania vastaan esitettiin erinäisiä syytöksiä yhteyksistä äärijärjestöihin. Esimerkiksi Khanin siskon entisen miehen väitettiin puhuneen epäilyttävissä tilaisuuksissa 1990-luvulla. "The Times" -lehti oli käsitellyt asiaa jo vuonna 1998 ja todennut syytökset aiheettomiksi. Monet konservatiivien edustajat pitivät oman ehdokkaansa valitsemaa kampanjointityyliä epäonnistuneena.
TUL Cup 1979

TUL Cup 1979 oli 41. kerran järjestetty Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu. Cup-muotoisena pelatun turnauksen loppuottelussa kohtasivat Turun Pyrkivä ja Jyväskylän Pallokerho. 
Pyrkivä pelasi tuolloin Mestaruussarjassa ja JyPK kolme sarjatasoa alempana III divisioonassa, mutta ottelu päättyi yllättäen jyväskyläläisjoukkueen voittoon maalein 2–1. Pyrkivän kokoonpanossa oli muun muassa maajoukkuemaalivahti Seppo Sairanen. Muista SM-sarjajoukkueista MiPK ei osallistunut turnaukseen ja KTP luopui.
Loppuottelu.
Jyväkylän Pallokerhon pelaajat: Markku Raitanen (mv), Jorma Gauriloff, Juho Hjelt, Risto Hämäläinen, Matti Ilmavirta, Jari Jokinen, Keijo Kolmonen, Ossi Kolmonen, Turo Nikkilä, Hannu Puttonen, Martti Pynnönen, Jari Siljoranta, Timo Taipale, Tuomo Taskinen, Erkki Vänttinen, Jouko Väyrynen.
Jukka Mäkihannu

Jukka Mäkihannu (s. 24. joulukuuta 1983) on torniolaislähtöinen suomalainen entinen lentopalloilija ja nykyinen lentopallovalmentaja. Mäkihannu valmensi kaudella 2016-17 silloista hallitsevaa lentopallon hallitsevaa Suomen mestaria, Kokkolan Tiikereitä. Aikaisemmin valmentajaurallaan Mäkihannu on toiminut Napapiirin Pallokettujen 1-sarjajoukkueen apu- ja päävalmentajana.
Pelaaja- ja valmennusura.
Mäkihannu pelasi pelaajaurallaan 123 liigaottelua. Hän edusti urallaan NaPaa lentopalloliigassa kaudet 2002-2006. Sen jälkeen Mäkihannu pelasi lentopallon 1-sarjassa kolme kautta edustaen ensiksi Tornion Lentistä (2006-2007) ja sitten Oulun Ettaa (2007-2009). Hänen pelaajauransa suurin saavutus oli Suomen cupin voitto NaPan riveissä vuonna 2005. 
Torniolaislähtöinen Mäkihannu on viettänyt suurimman osan lentopallon pelaaja- ja valmentajaurastaan Rovaniemellä, jossa hän ensiksi pelasi 2000-luvun alkuvuosina NaPan riveissä ja myöhemmin paluun Rovaniemelle tehtyään valmensi rovaniemeläisseuran A- ja B-poikien ikäluokkia apu- ja päävalmentajana sekä Lapin urheiluakatemiassa. 
Ennen Tiikeri-pestiä Mäkihannu toimi miesten lentopallon 1-sarjassa rovaniemeläistä NaPaa kaudet 2013-2016. Kokkolan Tiikerit pestasi Mäkihannun seuran kolmeen Suomen mestaruuteen valmentaneen kausien 2013-2016 aikana valmentaneen Tommi Tiilikaisen suosituksen avustuksella. Tiilikainen otti Mäkihannuun yhteyttä ennen kuin oli edes kertonut kokkolalaisseuralle jättävänsä valmentajapestin ja siirtyvänsä ulkomaille.
Mäkihannun alaisuudessa hallitseva Suomen mestari ylsi Mestaruusliigan runkosarjan neljänneksi mutta putosi puolivälierissä PerPolle. Suomen Cupissa Tiikerit ylsi lopputurnaukseen mutta hävisi välieräottelun Pielaveden Sammolle. Euroopan kentillä Tiikerit ei yltänyt Mestareiden liigan karsinnoista lohkovaiheeseen. Kokkolalaisseura ei jatkanut Mäkihannun valmentajasopimusta kauden päätteeksi olemassa olleesta optiosta huolimatta.
Muuta.
Mäkihannu on toiminut myös NaPan puheenjohtajana sekä junioripäällikkönä. Hänen lempinimensä on "Muumi". Siviiliammatiltaan Mäkihannu on ohjelmistosuunnittelija. Mäkihannu on suorittanut lentopallovalmentajan ammattitutkinnon Lapin urheiluopistossa.
Intel GMA

Intel GMA on Intelin vuonna 2004 julkaisema integroitujen grafiikkasuorittimien mallisto. 
Osassa mallistoa oli DirectX 10.0 ja Unified Shader mallirakenne sekä OpenGL 2.1 tuki.
Mallistoa myydään vain emolevylle integroituna versiona. 
Mallistoa on edeltänyt Intel Extreme Graphics sarja.
Malliston seuraaja on Intel HD ja Iris Graphics.
Mallit.
Seuraavissa malleissa oli käytössä PowerVR grafiikkasuoritin:
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1977

Pesäpallon naisten Mestaruussarjassa kaudella 1977 pelattiin 12 joukkueen voimin kahdessa lohkossa. Lohkojen kaksi parasta jatkoi mitalisarjaan ja lohkojen viimeiset putosivat sarjasta. Mestaruuden vei Seinäjoen Maila-Jussit.
Naisten Mestaruussarja.
Mitalisarja.
Seinäjoen Maila-Jussit: Marja Ala-Marttila, Sinikka Ala-Marttila, Kirsti Hannuksela, Pirjo Hiipakka, Anna Jalonen, Aulikki Junna, Paula Kallionpää, Hilkka Kuoppala, Marja-Leena Liljamo, Riitta Mikkola, Kaija Ojaniemi, Kaisu Ristilä.
Kansainvälinen nykyaikaisen viisiottelun liitto

Kansainvälinen nykyaikaisen viisiottelun liitto (lyh. UIPM, ) on nykyaikaisen viisiottelun kansainvälinen kattojärjestö. UIPM on perustettu Lontoossa 1948, jota ennen nykyaikainen viisiottelu oli suoraan kansainvälisen olympiakomitean alaisena. Huhtikuussa 2016 UIPM:llä oli 110 kansallista jäsenjärjestöä. UIPM on jäsenenä Kansainvälisessä paralympiakomiteassa.
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1976

Pesäpallon naisten Mestaruussarjassa kaudella 1976 pelattiin 12 joukkueen voimin kahdessa lohkossa. Lohkojen kaksi parasta jatkoi mitalisarjaan ja lohkojen viimeiset putosivat sarjasta. Mestaruuden vei Puna-Mustat.
Naisten Mestaruussarja.
Mitalisarja.
Puna-Mustat: Marja Solakivi, 
Tuula Uuttu, 
Marja Kanerva, 
Tuula Rantanen, 
Anja Rummukainen, 
Soili Alava, 
Virve Moisio, 
Kirsi Vähämäki, 
Pirjo Wallenius, 
Ritva Kivimäki, 
Eva Salimäki, 
Olavi Nurmi pj.
Simeoni (Seitsemän veljestä)

Simeoni on Aleksis Kiven luoma kuvitteellinen henkilö. Hän on yksi päähenkilöistä Kiven 1870 julkaistussa romaanissa "Seitsemän veljestä". Iältään Simeoni sijoittuu veljessarjan keskimmäiseksi, häntä vanhempia ovat Juhani sekä kaksoset Tuomas ja Aapo; nuorempia puolestaan kaksoset Timo ja Lauri sekä veljeskatraan kuopus Eero. Veljesten ikäerot ovat vähäisiä, sillä esikoinen Juhani on romaanin alussa 25-vuotias ja Eero noin 18-vuotias.
Henkilökuva.
Simeoni on melko vankkarakenteinen, keskimittainen, ruskeaihoinen ja hänen hiuksensa ovat hampunkarvaiset. Vastaavat ominaisuudet ovat tyypillisiä myös hänen veljilleen. Erottavana tekijänä on Simeonin liuhuparta; muilla veljeksillä Kivi ei mainitse olevan partaa. Simeoni vastaa veljesten ruoanlaitosta ja karjanhoidosta, hänellä ei kuitenkaan ole samanlaista vahvaa tunnesidettä eläimiin kuin Juhanilla. Luonteeltaan Simeoni on hurskas: hän on kokenut hengellisen herätyksen. Hän on myös verrattain saita ja hänellä ilmenee taipumusta itsetuhoisuuteen. Simeoni on veljeksistä heikkohermoisin ja viinaanmenevin. Alkoholin vaikutuksen alaisena hän näkee muun muassa itsensä Lusifeeruksen. Simeonin mielenterveys ailahtelee ja hän yrittää itsemurhaa. Ainoana seitsemästä veljeksestä Simeoni päättää olla naimatta. Hän jää asumaan vanhimman veljensä Juhanin talouteen.
Tulkitsijoita.
Teatteri.
Simeonin roolin ovat tulkinneet lukemattomat näyttelijät vuodesta 1898 alkaen, jolloin "Seitsemästä veljeksestä" tehtiin ensimmäinen näyttämöversio. Tuolloin Simeonina oli Iisakki Lattu. Hengellisesti orientoitunut Simeoni on useissa tulkinnoissa esitetty veljiään heiveröisempänä vaikka Kiven alkuperäistekstissä hänet kuvataan veljiensä tavoin vantteraksi mieheksi. Simeonia näyttelivät 1900-luvun näyttämötuotannoissa muun muassa Olavi Ahonen, Hemmo Airamo, Eino Jurkka, Aku Korhonen ja Aapo Pihlajamäki sekä oopperalaulaja Wäinö Sola. Ritva Holmbergin dramatisoimassa ja Kalle Holmbergin ohjaamassa Turun kaupunginteatterin kuuluisassa "Seitsemässä veljeksessä" 1970-luvulla Simeonin roolissa oli Heikki Alho.
2000-luvulla Simeonia ovat näytelleet muun muassa Mikko Jurkka Lahden kaupunginteatterissa ja Jyrki Mänttäri Tampereen Työväen Teatterissa.
Turun kaupunginteatterissa veljekset nähtiin jälleen vuonna 2017 Lauri Maijalan dramatisoimina ja ohjaamina. Simeonin roolissa oli Markus Järvenpää. Myös Ryhmäteatteri näytteli "Seitsemän veljestä" vuonna 2017. Simeonin osassa oli Eero Ojala.
Elokuva ja televisio.
Wilho Ilmarin elokuvassa "Seitsemän veljestä" (1939) Simeonia tulkitsee Kaarlo Kartio. Jouko Turkan samannimisessä televisiosarjassa (1989) Simeonin roolin näyttelee Jari Pehkonen.
Georgina Harland

Georgina Harland (s. 14. huhtikuuta 1978 Canterbury) on brittiläinen entinen nykyaikainen viisiottelija. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 2004 sijoittuen yksilökilpailuissa kolmanneksi. Hänellä on myös kaksi MM–pronssia joukkuekilpailuista vuosilta 2001 ja 2002.
Henry and Leigh Bienen School of Music

Henry and Leigh Bienen School of Music (ennen vuotta 2008 Northwestern University School of Music) on yhdysvaltalainen musiikkialan oppilaitos, hallinnollisesti yksi Northwestern-yliopiston tiedekunnista. 
Se on yksi Yhdysvaltojen vanhimmista tutkintoon tähtäävistä musiikkialan oppilaitoksista. Koulun juuret ovat vuonna 1873 perustetussa konservatoriossa, joka perustettiin kahden naisten collegen yhdistyessä. Nykyisin sillä on 135 henkeä henkilökuntaa ja noin 600 opiskelijaa. 
Koulu on tarjonnut vuosikymmenien ajan mahdollisuuksia suorittaa kaksoistutkinto, jossa musiikin lisäksi valmistutaan maisteriksi luonnontieteiden, tekniikan, kulttuurin tai markkinoinnin alalta.
Vuodesta 2004 alkaen koulu on myöntänyt joka toinen vuosi Nemmers-palkinnon (Michael Ludwig Nemmers Prize in Music Composition) ansioituneelle säveltäjälle. Sen ovat voittaneet muun muassa Kaija Saariaho (2008) ja Esa-Pekka Salonen (2014).
Rein Aun

Rein Aun (5. lokakuuta 1940 Tallinna – 11. maaliskuuta 1995 Tallinna) oli virolainen kymmenottelija ja olympiahopeamitalisti Tokion olympialaisista 1964. Aun edusti uransa aikana Neuvostoliittoa.
Aunin ennätys ottelussa oli 7 898 pistettä vuodelta 1968.
Nemmers-palkinto

Nemmers-palkinto (Michael Ludwig Nemmers Prize in Music Composition) on palkinto, jonka Northwestern University School of Music myöntää joka toinen vuosi. Palkintoon kuuluu sadantuhannen Yhdysvaltain dollarin summa, ja 3-4 viikon vierailu palkinnon myöntäneessä korkeakoulussa. Lisäksi Chicagon sinfoniaorkesteri soittaa yhden palkitun säveltäjän teoksen.
Eija Isojärvi

Eija Maarit Isojärvi (s. 1957 Salla) on suomalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä. Hän tuli tunnetuksi paperitaiteen uranuurtajana Suomessa. Isojärven taide sisältää paperitaiteen ohella grafiikkaa, maalauksia ja tilallisia teoksia. Hänen taiteensa lähtökohdat ovat luonnon tarkkailussa ja läsnäolon havainnoinnissa.
Koulutus.
Isojärvi aloitti kuvataiteen opinnot Peräpohjolan Opiston kuvataidelinjalla Torniossa 1976 ja jatkoi Limingan Taidekoulussa 1977. Isojärvi opiskeli Taideteollisen korkeakoulun iltakoulussa yleisellä linjalla 1977–1978 opettajinaan muun muassa Lauri Anttila, Markku Keränen, Olavi Pajulahti, Pirkko Nukari ja Tapio Junno. Hän opiskeli maalausta Suomen Taideakatemian koulussa Helsingissä 1979–1983 opettajinaan Jaakko Sievänen, Paul Osipow, Timo Aalto, Matti Kujasalo, Rafael Wardi ja Stig Fredriksson. Vuosina 1983–1984 hän opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa taidegrafiikkaa opettajinaan Juho Karjalainen ja Antti Salokannel.
Vuosina 1985–1986 Isojärvi opiskeli taidegrafiikkaa ja maalausta Kungliga Konsthogskolanin (nyk. Konstakademien) grafiikan osastolla Tukholmassa opettajanaan professori K. G. Nilsson. Opiskellessaan Tukholmassa Isojärvi kävi käsintehdyn paperin valmistuskurssin, jolloin kiinnostus paperin tekemiseen syttyi. Opiskeli 1986 paperin tekemistä Barcelonassa kuvataiteilija Thomas Pupkiewizin ja J. Tegsellin ohjauksessa.
Isojärvelle myönnettiin taiteilijaeläke vuoden 2020 alusta.
Milo Yiannopoulos

Milo Yiannopoulos (s. 18. lokakuuta 1984 Kent, Englanti) on brittiläinen toimittaja, joka on työskennellyt oikeistokonservatiiviselle Breitbart-sivustolle. Hän on tullut tunnetuksi konservatiivisista mielipiteistään ja kritisoinut poliittista korrektiutta. Vuonna 2015 hän oli yksi ensimmäisistä, jotka käsittelivät julkisuudessa Gamergate-kohua.
Tausta.
Yiannopoulosin isä on kreikkalainen ja äiti britti, ja hänen isoäitinsä on juutalainen.
Kohuja.
Heinäkuussa 2016 Yiannopoulos poistettiin pysyvästi Twitteristä, kun hän oli lähettänyt alatyylisiä viestejä "Ghostbusters"-elokuvan mustaihoisesta naisnäyttelijästä Leslie Jonesista ja Twitterin mukaan yllyttänyt seuraajiaan Jonesin kimppuun.
Helmikuussa 2017 Yiannopoulos joutui eroamaan Breitbart-uutissivuston palveluksesta, kun julkisuuteen tuli hänen vuoden takaisia kommenttejaan, joissa hänen katsottiin puhuvan hyväksyvästi seksistä aikuisten miesten ja poikien välillä.
2. toukokuuta 2019 Facebook poisti Yiannopouloksen palvelusta.
Yksityiselämä.
Yiannopoulos on avoimesti homoseksuaali.