tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Koundara

Koundara on kaupunki ja prefektuurin hallintokeskus Guinean luoteisosassa Bokén alueen Koundaran prefektuurissa. Sen väkiluku oli 27 296 (2014; vuonna 1996 asukkaita oli 13 003), joka on vajaa viidennes koko prefektuurin asukasmäärästä (129 974 as.).
Kaupunki sijaitsee linnuntietä runsas 330 kilometriä Guinean pääkaupunki Conakrystä pohjoiseen. Koundara on risteyspaikkakunta Labésta Senegaliin (valtionraja linnuntietä noin 18 kilometriä kaupungista pohjoiseen) ja Youkounkounista Guinea-Bissaun Gabuun (raja runsas 35 kilometriä Koundarasta länteen) johtaville maanteille. Se on prefektuurinsa keskeinen karjan, riisin, maapähkinöiden, hirssin ja maissin markkinapaikka. Kaupungissa on valtionsairaala. Ympäröivä maaseutu on pääosin savannia, jota asuttavat useat etniset ryhmät. Koundaran pohjoispuolella alkaa Badiarin kansallispuisto, joka toimii yhteistyössä Senegalin kaakkoisosan Niokolo-Koban kansallispuiston kanssa.
Gaoual

Gaoual on kaupunki ja prefektuurin hallintokeskus Guinean luoteisosan Bokén alueen Gaoualin prefektuurissa. Kaupungin väkiluku oli 20 570 (2014); koko prefektuurissa asui 193 612 henkeä. Väestön valtaosa koostuu useista islaminuskoisista väestöryhmistä.
Kaupunki sijaitsee Fouta Djallonin ylängöllä, linnuntietä noin 255 kilometriä Guinean pääkaupunki Conakrystä pohjoiseen. Gaoual on Bokén, Labén, Télimélén ja Koundaran maanteiden risteyspaikkakunta, jonka lähistöllä Koumba- ja Tominéjoet liittyvät yhteen muodostaen Kolibajoen (Corubal). Kaupunki on markkinapaikka alueen maataloustuotteille (karja, maapähkinät, riisi, hirssi, puuvilla) ja siellä toimii sairaala. Gaoualin seutu koostuu pääosin kumpuilevasta savannista. Seudulta on löydetty bauksiittia ja rautamalmia.
Mandiana

Mandiana on kaupunkikunta ja Mandianan prefektuurin hallinnollinen keskus Kankanin alueella Guineassa. Se sijaitsee Sankaranijoen varrella 87 kilometriä Kankanista itään. Kunnassa on 25 700 ja prefekturissa 380 100 asukasta (vuonna 2018).
Maantiede ja ilmasto.
Mandianan kunnan pinta-ala on 495 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Mandianan prefektuurin Koundianin ja Morodoun, idässä Faralakon ja etelässä Kantoumanian kuntiin sekä lännessä Kankanin prefektuurin Missamanan ja Balandougoun kuntiin.
Maisemaa leimaavat alangot, tasangot ja kukkulat. Vesistöjä ovat Sankaranin lisäksi Fié ja viisi järveä. Sankarani on liikennöintikelpoinen.
Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Sadekausi kestää kesäkuusta lokakuuhun. Kasvilisuus on metsäsavannia.
Asutus.
Vuonna 1990 perustettuun kuntaan kuuluu kuusi kaupunginosaa, kaksi maaseutupiirikuntaa ja kolme sektoria. Asukkaat ovat etupäässä wasulunkoja. Vallitseva uskonto on islam. Lisäksi on kristittyjä ja animisteja.
Liikenne, talous ja palvelut.
Mandianasta on tieyhteydet Malin rajalle Niantaninaan ja Norsunluurannikon rajalle Noumoudjilaan. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit, pienimuotoinen kaupankäynti ja kullankaivu. Julkisiin palveluihin kuuluvat alakoulut, yläkoulu, lyseo, terveyskeskus, sairaala ja nuorisotalo.
Matkailu.
Kaupungissa ei ole matkailupalveluja. Lähistöllä sijaitsee muinaisen Malin valtakunnan pääkaupunkina pidetty Niani.
Rakkaus ja laki

Rakkaus ja laki on Yle TV1:n Kotikatsomo-ohjelmapaikalla tammikuussa 2017 esitetty kolmen TV-elokuvan kokonaisuus. Elokuvista kaksi ohjasi Matti Ijäs ja yhden Juha Lehtola. Elokuvissa teemana on rakkaus, jota syystä tai toisesta käsitellään oikeussalissa saakka.
Elokuvat olivat ohjaaja Matti Ijäksen viimeiset ohjaustyöt Yleisradion palveluksessa ennen hänen eläkkeelle jääntiään.
Seksuaalinen rakkaus.
Elokuvasarjan ensimmäisen osan, "Seksuaalinen rakkaus", on ohjannut Matti Ijäs ja käsikirjoittajanut Pärttyli Rinne. Elokuva esitettiin Yle TV1:llä 1. tammikuuta 2017 ja sitä katsoi 528 000 katsojaa.
Siivousyritys Anneli Cleaningin pomo Anneli (es. Sanna-Kaisa Palo) rakastuu alaiseensa Rauliin (es. Celso de la Molina), mutta tultuaan toistuvasti torjutuksi Anneli ottaa Raulin silmätikukseen.
Vanhempainrakkaus.
Elokuvasarjan toisen osan, "Vanhempainrakkaus", on ohjannut Juha Lehtola ja sen käsikirjoitti Pärttyli Rinne yhdessä ohjaaja Juha Lehtolan ja elokuvassa näyttelevien Elina Hietalan ja Antti Mikkolan kanssa. Elokuva esitettiin Yle TV1:llä 8. tammikuuta 2017.
Laura (es. Elina Hietala) ja Martti (es. Antti Mikkola) ovat onnellisesti naimisissa, kunnes Laura alkaa epäilemään Marttia heidän lapsiensa hyväksikäytöstä. 
Lähimmäisenrakkaus.
Elokuvasarjan kolmannen ja viimeisen osan, "Lähimmäisenrakkaus", on ensimmäisen elokuvan tavoin ohjannut Matti Ijäs ja käsikirjoittajanut Pärttyli Rinne. Elokuva esitettiin Yle TV1:llä 15. tammikuuta 2017 ja sitä katsoi 504 000 katsojaa.
Katja (es. Meri Nenonen) on menestynyt asianajaja, joka on juuri saanut siirron kiinalaiseen asianajotoimistoon. Kotimatkalla sattuva onnettomuus muuttaa kuitenkin Katjan tulevaisuuden suunnitelmat.
Heikki Välivehmas

 
Heikki Ilmari Välivehmas (s. 7. maaliskuuta 1962) on suomalainen prikaatikenraali. Välivehmas jäi reserviin Puolustusministeriön suunnitteluyksikön johtajan tehtävästä.
Anette Reuterskiöld

Anna (Anette) Beata Sofia Reuterskiöld (16. huhtikuuta 1804 Viapori – 25. joulukuuta 1880 Porvoo) oli suomalainen kirjailija ja seurapiirineiti. Hänet mainitaan Suomen Naisyhdistyksen 1896 julkaisemassa matrikkelissa "Biograafisia tietoja Suomen naisista eri työaloilla" kirjoittamansa julkaisemattoman näytelmän ansiosta. Hän oli Fredrika Runebergin läheinen ystävä.
Perhesuhteet.
Anette Reuterskiöldin vanhemmat olivat Viaporin linnoituksessa palvellut Carl Vilhelm Reuterskiöld (1770–1832) ja Helena Charlotta de Frese (1771–1811) toisessa aviossaan. Hänellä oli kaksi vanhempaa siskoa Vilhelmina Charlotta (1800–1839) ja Christina Fredrika (1801–1883), joka oli naimisissa alikapteeni Gabriel Vilhelm Julius Beckerin (1793–1844) kanssa, sekä nuorempi sisko Henriette Gustava, joka oli naimisissa lääketieteen tohtori Frans Johan Rabben (1801–1879) kanssa. Hänen sisarpuoliaan äidin ensimmäisestä liitosta olivat tutkimusretkeilijä ja liikemies Carl Ulric von Hauswolff (1791–1843) ja sotavankeudestaan kirjan "En svensk flickas dagbok under krigsfångenskap i Ryssland 1808-1809" kirjoittanut Adelaide Eleonora Sophia von Hauswolff (1789–1842).
Aikanaan kiistanalaisessa maineessa ollut sotilas, poliitikko ja seikkailija Waldemar Becker (Becker-bei) oli Anetten sisarenpoika. Fredrika Runeberg pyytää kirjeessään pojalleen Walterille, että hän suhtautuisi Becker-beihin kohteliaasti.
Anette ei avioitunut, hänellä ei ollut ammattia eikä omaa kotia, vaan hän asui varakkaiden ystäviensä luona.
Marvi Vallaste

Marvi Vallaste (s. 28. elokuuta 1983) on virolainen laulaja. 
Marvi on syntynyt Saarenmaan Kärlassa ja lopetti vuonna 1999 Kärlan peruskoulun. Samana vuonna hän lopetti viuluopinnot Kuressaaren Musiikkikoulussa. Kesällä 2003 hän valmistui lukiosta ja 2008 Georg Otsa nimeline Tallinna Muusikakool -nimisestä musiikkioppilaitoksesta. 
Keväällä 2012 Marvi osallistui Euroviisuihin Ott Lepland taustalaulajana. Balladi "Kuula" sijoittui Bakussa järjestetyssä finaalissa kuudenneksi. 
Marvi edusti Viroa myös vuoden 2014 Euroviisuissa Kööpenhaminassa Tanja Mihhailovan taustalaulajana. 
Alkuvuodesta 2014 Vallaste, Tarvi Kull ja Kaspar Kalluste perustivat elektropoptrion Würffel. 
Kesällä 2014 Marvi jätti Würffelin ja saman vuoden lokakuussa hän synnytti esikoisensa. 
Diskografia.
Marvi on esiintynyt useiden yhtyeiden kokoonpanoissa. Hän on tehnyt yhteistyötä useiden jazzmuusikoiden kanssa ja toiminut taustalaulajana Viron tunnetuimmissa yhtyeissä, kuten Tanel Padar &amp; The Sun ja Traffic. Marvi kuuluu Ott Leplandin bändin jäsenistöön taustalaulajana.
Yhtenäispatentti

Yhtenäispatentti (Unitary Patent, UP) on uudenlainen eurooppapatentin muoto, joka astui voimaan 1.6.2023. Yhtenäispatentti ei korvaa eurooppapatenttia vaan on sen vaihtoehto. Sen jälkeen kun eurooppapatenttihakemus on hyväksytty, hakija voi valita, saattaako sen voimaan vanhaan malliin maakohtaisena eurooppapatenttina vai valitseeko useimmat EU-maat kattavan yhtenäispatentin sekä mahdollisesti sen lisäksi eurooppapatentin niissä maissa, jotka eivät kuulu yhtenäispatenttijärjestelmään.
On arvioitu, että yhtenäispatentin vuosimaksut tulevat halvemmiksi kuin yhtä laajasti voimaan saatetun eurooppapatentin silloin, kun patenttisuojaa halutaan neljässä tai useammassa maaassa. Ehkä vieläkin suurempia säästöjä voi tulla käännös- ja asiamieskuluissa. Toisaalta eurooppapatentti mahdollistaa edelleen patenttisuojan rajaamisen patentinhakijan haluamiin kohdemaihin silloin, kun se on sopivin ja kustannustehokkain ratkaisu.
Sopimusmaat.
Yhtenäispatenttijärjestelmässä on 1.6.2023 alkaen mukana 17 EU-jäsenmaata: Alankomaat, Belgia, Bulgaria, Latvia, Liettua, Luxemburg, Italia, Itävalta, Malta, Portugali, Ranska, Ruotsi, Saksa, Suomi, Slovenia, Tanska ja Viro. Lisää EU-jäsenmaita odotetaan liittyvän mukaan myöhemmin.
Yhdistetty patenttituomioistuin.
Uudessa järjestelmässä yhtenäispatentteja ja siihen liittyneissä maissa voimaansaatettuja eurooppapatentteja koskevat riidat riidat käsitellään uudessa yhdistetyssä patenttituomioistuimessa (Unified Patent Court, UPC).
Yhdistetyn patenttituomioistuimen keskusjaostot ovat Pariisissa ja Münchenissä. Niiden lisäksi useimmissa mukaan liittyneissä maissa, kuten Suomessa, toimii paikallisjaosto. Suomen paikallisjaosto toimii markkinaoikeuden yhteydessä. Tämä mahdollistaa yhtenäispatentteja koskevien riitojen oikeuskäsittelyn myös Helsingissä.
Patentin voi jatkossa mitätöidä yhdellä päätöksellä koko yhtenäispatenttialueella. Myös patentin loukkaaminen käsitellään keskitetysti yhdistetyssä patenttituomioistuomessa.
Patentinhaltijalla on kuitenkin mahdollisuus jättää perinteiset eurooppapatenttinsa UPC-käsittelyn ulkopuolelle, jolloin riidat käsitellään kunkin maan omassa tuomioistuimessa kuten ennenkin. Tämä niin sanottu opt-out -mahdollisuus edellyttää UPC:lle tehtävää ilmoitusta, jonka voi tehdä milloin vain seitsemän vuoden siirtymävaiheen aikana. Ilmoitusta ei kuitenkaan voi tehdä, jos patenttia vastaan on ehditty nostaa kanne UPC:ssa.
Ingólfr Arnarson

Ingólfr Arnarson (myös "Ingólfur Arnarsson", joidenkin lähteiden mukaan "Ingolf Bjǫrnolfsson") oli norjalaissyntyinen mies, jota pidetään Islannin ensimmäisenä vakituisena asukkaana. Keskiaikana laaditun Ari Þorgilssonin kronikan mukaan hän asettui perheineen asumaan "Savujen lahdeksi" eli Reykjavikiksi nimeämälleen paikalle vuonna 874. Kertomusten mukaan Islantiin oli aikaisemminkin tullut merenkulkijoita ja irlantilaisia munkkeja, mutta nämä eivät asettuneet sinne pysyvästi asumaan – munkit lähtivät, koska eivät halunneet asua samassa paikassa “norjalaisten pakanoiden” kanssa. 
Ingólfrin kerrotaan paenneen Norjan Dalsfjordenista velipuolensa Hjǫrleifr Hróðmarssonin kanssa heidän sekaannuttuaan sukujen välisiin verikostoihin. Reykjavikin he olisivat valinneet asuinpaikaksi siten, että heidän mereen heittämänsä tukit ajautuivat siellä maihin, mikä oli heille jumalten antama merkki. Hjǫrleifr kuoli pian Islantiin asetuttuaan, kun hänen oma orjansa tappoi hänet.
Anna Elisabeth Baer

Anna Elisabeth Baer (1722 Kokkola – 1799) oli yksi Turun rikkaimmista kauppiaista 1700-luvun jälkipuoliskolla. Hänen vanhempansa olivat raatimies ja kauppias Kristoffer Carlbohm ja Anna Warg. 
Baerin tukkukauppias- ja laivanvarustajamies Anders Baer kuoli vuonna 1770 ja Anna Elisabeth jatkoi perheyrityksen johtamista lähes kolmekymmentä vuotta miehensä kuoleman jälkeen. Heillä oli 13 lasta. Baerin nimissä on lähetetty kauppakollegiolle useita liiketoimintaan liittyviä anomuksia. Hän oli myös laivanvarustaja. Anna Elisabeth omisti Turussa useita kiinteistöjä sekä osuuksia tupakka- ja tiilitehtaasta, ja hoiti yhdessä Elisabet Wittfoothin kanssa Turun raatihuoneen kaupunginkellarin anniskelupaikkaa. 
Baer halusi yhdessä kirjansitoja Södermanin lesken kanssa äänestää valtiopäivävaaleissa Turussa vuonna 1771 ja lähetti maaherralle kirjeen asiaan liittyen. Naiset perustelivat vaatimustaan sillä, että he maksoivat veroja yhtä paljon kuin äänioikeutetut miehet.
ERd

ERd on VR:n InterCity-liikenteessä käyttämä kaksikerroksinen ravintolavaunu. Sarjatunnuksessa E tarkoittaa II-luokan vaunua, R ravintolavaunua ja d kaksikerroksista IC-vaunua. Vaunun alakerrassa on ravintola sekä yläkerrassa kabinetti ja istumapaikkoja. Vaunussa on yhteensä 80 paikkaa, joista 12 on kabinetissa.
VR tilasi 15 ensimmäistä ERd-vaunua Transtechilta 2011. Tilaukseen sisältyi optio 11 ravintolavaunusta. Ensimmäisten vaunujen valmistus aloitettiin Transtechin Otanmäen tehtaalla kesällä 2012. Huhtikuussa 2013 VR käytti optionsa ja tilasi Transtechilta 11 ERd-vaunua lisää. Ensimmäinen ERd-vaunu valmistui joulukuussa 2013, ja se esiteltiin medialle Helsingissä 8. tammikuuta 2014. Ensimmäinen kaupallinen ajo tapahtui 27. tammikuuta 2014 junassa IC 43 Helsingistä Ouluun. Kaikki 26 vaunua tulivat käyttöön vuoteen 2015 mennessä.&lt;ref name="tr 2/13"&gt;&lt;/ref&gt; Vuonna 2019 VR tilasi seitsemän ERd-vaunua, joiden on tarkoitus tulla liikenteeseen vuosien 2021–2022 aikana. ERd-vaunut, kuten ravintolavaunut lähtökohtaisestikin, palvelevat päiväjunissa vaunussa numero 3. Yöjunissa ERd-vaunuja käytetään toistaiseksi vain poikkeustilanteissa, yleensä niissä käytetään lähtökohtaisesti Rx- tai Rk-vaunuja.
Dangun

Dangun Wanggeom tai Tan’gun (hangul: 단군왕검, hanja: 檀君王儉) on korealaisessa mytologiassa esiintyvä korealaisten ensimmäinen kuningas. Tarun mukaan Dangun on luoja Hwaninin pojanpoika ja Hwanungin poika, josta tuli kuningas vuonna 2333 eaa.
Myytti.
Dangunista kertovat eri tarinat poikkeavat toisistaan jossain määrin. Näistä yhden mukaan Hwanung lähti taivaasta hallitakseen maata nykyiseltä Baekduvuorelta käsin. 3 000:n seuraajansa kanssa Hwanung perusti pyhän kaupungin vuoren laelle santelipuun alapuolelle. Tällöin tiikeri ja karhu toivoivat muuttuvansa ihmisiksi. Hwanung määräsi molemmat viettämään 100 päivää luolassa syöden ainoastaan marunoja ja valkosipulia. Tiikeri kyllästyi kesken ja lähti luolasta, mutta karhu jäi ja muuttui kolmen viikon kuluttua kauniiksi naiseksi. Naiseksi muuttunut karhu ei löytänyt itselleen miestä ja niinpä se rukoili santelipuun alla. Hwanung kuuli rukoukset ja otti karhun vaimokseen. Karhu tuli raskaaksi ja pari sai lapsen, joka sai nimekseen Dangun Wanggeom. Dangun perusti puolestaan Gojoseonin kuningaskunnan vuonna 2333 eaa. Dangunin sanotaan hallinneen vuoteen 1122 eaa. saakka. Yhden tarinan mukaan Kiinasta saapui tunnettu tietäjä Kija (), joka pakeni Koreaan oman maansa levottomuuksia. Dangunin sanotaan luopuneen kruunusta Kijan hyväksi muuttuen itse vuorenjumalaksi.
Merkitys.
Tarinan tärkeä piirre on korealaisten yhdistäminen taivaalliseen alkuperään. Taruissa Dangun yhdistetään myös maatalouteen, minkä takia hänen tarinansa on arveltu perustuneen johonkin historialliseen henkilöön jossakin Keltaisenjoen varhaisissa kaupunkivaltioissa. Varhaiset tunguusi- ja korealaisheimot käyttivät toteemieläimiä, kuten tarinassa esiintyvät karhu ja tiikeri. Arkeologisia todisteita Gojoseonin perustamisesta vuonna 2333 eaa. ei ole, mutta Etelä-Mantšuriaan ilmestyi 1400-luvulla eaa. pronssikautinen kulttuuri, jonka myötä muodostui todennäköisesti pienikokoisia kaupunkivaltioita, kuten Gojoseon.
Dangunilla on alttari Ganghwan saarella, jota joskus väitetään Dangunin itsensä rakentamaksi. Tangunin syntymäpäivä vuoden kymmenennen kuukauden kolmantena päivänä on vapaapäivä korealaisissa kouluissa.
Lokakuussa 1993 Pohjois-Korean tiedeakatemia tiedotti löytäneensä Dangunin ja tämän vaimon haudan Kangdongista lähellä Pjongjangia. Seuraavan vuoden lokakuussa paikalle valmistui "jälleenrakennettu" Dangunin mausoleumi.
Jukka Tammenoksa

Jukka Tammenoksa (24. elokuuta 1906 Ruokolahti – 27. joulukuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos, joka teki elämäntyönsä Chymos Oy:n toimitusjohtajana.
Suoritettuaan keskikoulun oppimäärän 1922 hän lähti opiskelemaan kaupallisia aineita Britanniaan ja suoritti sen jälkeen Saksassa viinikemian kurssin. Sen ohessa hän tutustui saksalaiseen viini- ja mehuteollisuuteen. Lisäksi hän perehtyi Tanskaan ja Britanniaan tekemillään matkoilla näiden maiden olut- ja virvoitusjuomateollisuuteen.
Hänen isänsä, vuorineuvos Wäinö Tammenoksa oli perustanut vuonna 1906 nykyisen Imatran alueella sijaitsevalle Tainionkoskelle ’’Alkoholittomien Juomien Tehdas Chymos’’ -nimisen marjanjalostusyrityksen.
Wäinö Tammenoksa luovutti vuonna 1929 toimitusjohtajan tehtävät pojalleen Jukalle, joka oli vasta 23-vuotias. 
Jukka Tammenoksa luopui toimitusjohtajan tehtävistä 1952 ja siirtyi hallituksen puheenjohtajaksi. Toimitusjohtajaksi siirtyi lyhyeksi ajaksi hänen veljensä Olavi Tammenoksa, ja hänen jälkeensä yhtiöön nimitettiin suvun ulkopuolinen toimitusjohtaja.
Hän toimi aktiivisesti hedelmä- ja marjanjalostusjärjestöjen luottamustehtävissä. Lisäksi hän toimi muun muassa Kokoomuksen paikallisosastossa, Lappeenrannan Säästöpankin isännistössä, Viipurin ja Lappeenrannan kauppakamareissa, Kauppakorkeakoulun valtuuskunnassa ja Suomi–Neuvostoliitto-Seuran Lappeenrannan osastossa. 
Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1948.
Korealainen mytologia

Korealainen mytologia koostuu legendoista, kansantaruista ja uskomuksista, jotka tulevat eri puolilta Korean niemimaata. Niiden alkuperänä ovat erilaiset yhdistelmät korealaista shamanismia, buddhalaisuutta sekä Kiinasta perittyjä kungfutselaisia ja taolaisia kansantaruja ja myyttejä. Kertomukset voivat myös vaihdella suuresti alueittain, jopa maan sisällä. Esimerkiksi Jejun saarella elävillä korealaisilla on hyvin erilainen elämäntapa kuin mantereella, jonka takia myyteistä on kehittynyt erilaisia variaatioita.
Korean shamanismilla ja animismilla oli pitkään hallitseva asema korealaisten uskonnollisessa elämässä. Tähän liittyy muun muassa vuorten, eläinten ja kasvien palvontaa, johtuen uskomuksesta että kaikilla luonnonelementeillä on sielu. Korealaisessa shamanismissa onkin hyvin paljon samanlaisia piirteitä kuin Japanin šintolaisuudessa. Valtiollisena uskontona buddhalaisuus kuitenkin syrjäytti sen noin 700-luvulla, ja sen jälkeen kungfutselaisuus.
Keskeisiä korealaisia jumalia ovat Dangun, Hwanung, Habaek, Igong ja Jumong.
Mr. Smith lähtee Washingtoniin

Mr. Smith lähtee Washingtoniin (engl. "Mr. Smith Goes to Washington") on yhdysvaltalainen poliittinen komediadraamaelokuva vuodelta 1939. Elokuvan ohjasi ja tuotti Frank Capra Columbia Pictures -tuotantoyhtiölle. Sidney Buchman laati elokuvan käsikirjoituksen, joka perustuu Lewis R. Fosterin kirjoittamaan julkaisemattomaan tarinaan "The Gentleman from Montana". Pääroolia näytteli James Stewart. Elokuvan kaupallinen ensi-ilta oli 19. lokakuuta 1939.
Juoni.
Osavaltion kuvernööri Hubert Hopper nimittää partiojohtaja Jefferson Smithin Yhdysvaltain senaattiin istuvan senaattorin kuoltua kesken virkakautensa. Senaattorina Smith esittää liittovaltion rahoitusta maa-alueen ostamiseksi poikaleirin rakennuspaikaksi. Jim Taylorin johtama poliittinen ryhmittymä ja sitä edustava senaattori Joseph Paine, joka on Smithin ystävä, vastustavat Smithin esitystä, koska he haluavat rakentaa padon leirin suunnitellulle rakennuspaikalle. Paine väittää valheellisesti, että Smith omistaa kyseisen maa-alueen ja tavoittelee siis esityksellään henkilökohtaista hyötyä. Smith on jo aikeissa lähteä Washingtonista, mutta sihteerinsä Clarissa Saundersin innoittamana hän aloittaakin senaatissa pitkän puheen todistaakseen syyttömyytensä.
Vastaanotto.
"Mr. Smith lähtee Washingtoniin" sai yksitoista Oscar-ehdokkuutta ja voitti lopulta yhden Oscar-palkinnon, joka myönnettiin Fosterille parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Vuonna 1989 elokuva valittiin säilyttäväksi National Film Registry -arkistossa. Vuonna 2007 Yhdysvaltain elokuvainstituutti (AFI) valitsi sen kaikkien aikojen 26. parhaaksi elokuvaksi.
Pseudohalogeeni

Pseudohalogeeni on molekyyli, joka muistuttaa kemialliselta käyttäytymiseltään hyvin läheisesti halogeeneja. Termin lanseerasivat L. Birkenbach ja K. Kellemann vuonna 1925 ja teoriansa he perustivat useita pseudohalogeeneja koskeviin tutkimuksiinsa. Pseudohalogeenien ioneja kutsutaan pseudohalideiksi ja ne ovat kemialliselta käyttäytymiseltään lähellä halideja.
Tyypillisiä pseudohalogenideja ovat muun muassa syanidi-, syanaatti-, isosyanaatti-, tiosyanaatti-, selenosyanaatti- (SeCN-), tellurosyanaatti- (TeCN-), atsidi-ionit. Hieman harvinaisempia ovat disyanamidi- (C(CN)2-), disyanofosfidi- (P(CN)2-) ja trisyanometanidi-ionit (C(CN)3-) sekä eräät siirtymämetallien kompleksit kuten tetrakarbonyylikoboltaatti- ([Co(CO)4-]) ja pentakarbonyylimanganaatti-ionit ([Mn(CO)5-]).
Pseudohalogeenien kemialliset ominaisuudet muistuttavat halogeeneja, ja jotta molekyyli voidaan luokitella pseudohalogeeniksi, sen täytyy täyttää useat seuraavista ehdoista.
Vähäjärvi (Tampere, Härmälä)

Vähäjärvi on Pirkanmaalla Tampereen Härmälässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Vähäjärvi on osa Härmälänojan valuma-aluetta.
Maantietoa.
Järvi on 250 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria. Järvi sijaitsee Tampereen Härmälän kaupunginosassa Pirkkahallin koillispuolella, mutta järven lähiympäristö on metsää ja suota. Suolla oleva oja on johdettu Härmälänojaan, mutta samaa ojaa myöten tasaantuu myös järven vedenpinta. Järven rantaviivan pituus on 500 metriä. Rannat ovat soistumassa ja järvi on kasvamassa umpeen. Rantaa myöten kulkee polku, joka on yhdistetty jalankulun ja pyöräilyn verkostoon.
Historiaa.
Vuoden 1939 Tampereen kaupungin asemakartassa Vähäjärvi, joka sijaitsi lentoaseman pohjoispuolella, laski lyhyttä ojaa myöten etelästä tulevaan ”Saranojaan”, joka muuttui tämän jälkeen ”Vähäojan” nimiseksi.
Vuoden 1953 peruskartassa Vähäjärvi sijaitsi sen eteläpuolella olevan Härmälän lentokentän ja pohjoisessa olevan Härmälän kaupunginosan välissä. Samalla suolla sijaitsi myös ampumarata. Vuoden 1980 kartasta huomaa, että laskuoja on kasvanut umpeen ja järven rantaviiva on muuttunut samalla, kuin lentokentän rakennuksille on varattu tilaa kaatamalla suon reunaan täytemaata. Lentokenttä kävi suurille koneille liian lyhyeksi eikä sitä voitu enää pidentää. Siksi uusi rakennettiin Pirkkalaan ja Härmälän kentän alue otettiin asumis- ja teollisuuskäyttöön. Vuoden 1991 kartassa kiitotie on otettu muuhun käyttöön, asuinalueita on laajennettu ja Pirkkahalli on rakennettu järven eteläpuolelle.
Sara Sorribes Tormo

Sara Sorribes Tormo (s. 8. lokakuuta 1996 Castellón) on espanjalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 76 helmikuussa 2019 ja nelinpelissä sijalla 62 heinäkuussa 2018. Hän on voittanut urallaan seitsemän ITF-turnausta kaksinpelissä. Nelinpelissä hän on voittanut yhden WTA-turnauksen.
Fed Cupissa Sorribes Tormo edusti Espanjaa ensimmäisen kerran vuonna 2015. Grand Slam -debyyttinsä hän teki Ranskan avoimissa 2016, missä hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Anastasija Pavljutšenkovalle. Toiselle kierrokselle Grand Slam -turnauksessa hän ylsi ensimmäisen kerran Wimbledonissa 2018 voitettuaan ensimmäisellä kierroksella Kaia Kanepin. Vuonna 2018 Sorribes Tormo voitti nelinpelissä Monterreyn WTA-turnauksen.
Wang Yafan

Wang Yafan (s. 30. huhtikuuta 1994 Nanjing) on kiinalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 49 maaliskuussa 2019 ja nelinpelissä samalla sijalla helmikuussa 2016. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen kaksinpelissä ja kolme nelinpelissä.
Syyskuussa 2014 pelatussa Kantonin turnauksessa ensimmäisessä WTA-turnauksen pääsarjaottelussaan maailmanlistan sijalla 251 ollut Wang yllätti turnauksessa ykköseksi sijoitetun Samantha Stosurin. Ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa Wang saavutti nelinpelissä Kuala Lumpurissa maaliskuussa 2015. Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Wang pelasi ensimmäisen kerran Australian avoimissa 2016, jossa hävisi avauskierroksella Maria Sakkarille. Toisen WTA-turnausvoiton nelinpelissä Wang saavutti WTA Elite Trophy -turnauksessa Zhuhaissa marraskuussa 2015.
Wang voitti ensimmäisen kaksinpelin WTA-turnauksensa Acapulcossa 2019.
Ski Classics 2016–2017

Ski Classics 2016–2017 oli maastohiihdon maratonkilpailujen sarjan Ski Classicsin seitsemäs kilpailukausi. Kausi alkoi 27. marraskuuta 2016 Sveitsin Pontresinassa ja päättyi 8. huhtikuuta 2017 Suomen Levillä. Kilpailukausi käsitti 13 kilpailua kahdeksassa eri maassa.
Pisteet.
Miehet.
Kokonaiscup
Sprintticup
Nuorten cup
Naiset.
Kokonaiscup
Sprintticup
Nuorten cup
Rebecca Šramková

Rebecca Šramková (s. 19. lokakuuta 1996 Bratislava) on slovakialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 111 toukokuussa 2017. Hän on voittanut urallaan kaksitoista ITF-turnausta kaksinpelissä ja neljä nelinpelissä.
Barclay de Tollyn talo

Barclay de Tollyn talo eli "Tarton vino talo" on Tartossa osoitteessa Raekoja plats 18, Kompanii ja Magistri tänavan välissä sijaitseva klassistinen rakennus, jossa on vuodesta 1988 ollut Tarton taidemuseo. Talo on rakennettu 1793 asuintaloksi.
Talossa on Mihhail Barclay de Tollyn muistolaatta, jossa sanotaan virheellisesti, että talossa olisi asunut venäläinen sotapäällikkö ja sotaministeri, Napoleonin sodassa kuuluisuutta saanut Michael Andreas Barclay de Tolly. Talon osti kuitenkin tosiasiassa hänen leskensä Helene Auguste Eleonore von Smitten miehensä kuoleman jälkeen vuonna 1819.
Talossa oli vuodesta 1879 aina 1900-luvun lopulle apteekki. 1900-luvun alussa apteekkarina oli kirjailija Oskar Luts.
Raatihuoneentorin puoleisesta julkisivusta poistettiin vuonna 1897 konsolien tukema parveke. Se palautettiin 1985. Talon joenpuoleinen perustus lepää Tarton kaupunginmuurin päällä, toinen puoli on paalujen varassa. Maaperän painumisen vuoksi vinoon mennyttä taloa on alettu sanoa Tarton Pisan torniksi, joskin sen kallistus on suurempi kuin Pisan tornilla.
Kuradisild

Kuradisild ("Pirunsilta"; alun perin "Aleksandri sild", saks.: "Alexander-Brücke", "Aleksanterinsilta") on tumma betonisilta Toomemäellä Tartossa Virossa. Se on rakennettu vuonna 1913 Romanov-suvun 300-vuotisjuhlan kunniaksi. Se ylittää Lossi tänav -kadun.
Kuradisild on harvoja 1900-luvun alussa rakennettuja säilyneitä betonisiltoja. Se on Tarton symboleita ja maamerkkejä Toomemäen toisella puolella olevan Inglisildin ("Enkelisilta") ohella. Hienostunutta siltaa tukee kaksi kaarta. Sen massiivisissa kaiteissa on koristeellisia paneeleja ja istuinsyvennyksiä.
Ensimmäinen silta Kuradisildin paikalle rakennettiin vuonna 1809. Uusgoottilainen puusilta perustui Tarton yliopiston arkkitehdin Johann Wilhelm Krausen suunnitelmiin. Sillan tilalle tuli myöhemmin Johann-Gottlieb Königsmannin suunnittelema yksikaarinen puusilta, joka rakennettiin 1842–1844. Nykyinen yksikaarinen betonisilta rakennettiin Romanovin hallitsijasuvun 300-vuotisjuhlan kunniaksi Tarton kaupunginarkkitehdin Arved Eichhornin suunnitelmien mukaan. Sillan Toomemäen puolella on vuosiluvut 1613 ja 1913, Toomelaakson puolella keisari Aleksanteri I:n pronssireliefi (suunnittelija Constanze von Wetter-Rosenthal) ja sanat "Alexandro Primo". Silta on suojeltu kulttuurikohde.
Nimen alkuperä.
Pirunsillan nimen alkuperä on tuntematon. Nimi voi juontua sillan tummuudesta, kun taas lähellä oleva Enkelinsilta on paljon vaaleampi. On myös esitetty, että nimi johtuisi sillan rakennustyön valvojan nimestä. Hän oli lääketieteen ja kirurgian professori Werner Zoege von Manteuffel ("Teufel" on saksaa ja tarkoittaa 'pirua'), tai että se muistuttaa Reussjoen Pirunsiltaa.
Inglisild

Inglisild (suom. 'Enkelinsilta') on puusilta Tartossa Toomemäellä. Se valmistui Johann Wilhelm Krausen suunnitelmien mukaan 1816. Nykyisen muotonsa silta sai 1836 Tarton yliopiston arkkitehtuurin professorin Moritz Hermann von Jacobin hahmotelman pohjalta.
Vuonna 1913 korjaustöiden yhteydessä siltaan kiinnitettiin Tarton yliopiston ensimmäisen rehtorin Georg Friedrich von Parrotin muistolaatta (suunnittelija Constanze von Wetter-Rosenthal) omistusteksteineen. Samana vuonna valmistui Toomemäelle toinen, tummempi silta, joka vaalean Enkelinsillan vastakohtana sai kansan suussa kutsumanimen Kuradisild, Pirunsilta.
Yöllä 21. huhtikuuta 2012 silta sytytettiin tuleen, ja siltarakenteita tuhoutui parin neliömetrin alalta.
Sillan kaiteessa kaupungin puolella on latinankielinen teksti: "Otium reficit vires" (Lepo palauttaa voimat).
Nimi.
Nimen yleinen selitys on, että se on kansan suussa syntynyt lyhennys nimestä Englantilainen silta, joka viittaisi sillan tyyliin tai Toomemäen englantilaistyyliseen puistoon. Historioitsija Malle Salupere sanoo, että sellaisesta puistosta ei ole mainintoja, ja sillalla on ollut 1800-luvulla useita nimiä. Enkelinsilta nimitys syntyi 1900-luvun alussa, "sen jälkeen kun siltaan kiinnitettiin kiharapäisen ja enkelinoloisen rehtori Parrotin /---/ muistolaatta vuonna 1913".
Janne Naakka

Janne Jeremias Naakka (s. 9. elokuuta 1994 Kemijärvi) eli naaG on suomalainen tubettaja sekä muoti- ja lifestylebloggaaja. Naakka on tullut tunnetuksi bloginsa sekä YouTube-videoidensa kautta.
Elämä ja ura.
Naakka perusti bloginsa "NaaG – not an average Guy" vuonna 2009. Tätä ennen hän oli tullut nuorison keskuudessa tunnetuksi IRC-galleria-verkkopalvelussa. Blogi käsitteli nuoren pojan elämää silloisella paikkakunnalla Oulussa. Vuonna 2012 Naakka alkoi seurustella Valtteri Sandbergin kanssa, ja hän on käsitellyt blogissa rehellisesti heidän parisuhdettaan. Tällöin viikkokävijöitä Naakan blogissa oli 21 000. Samana vuonna 2012 Naakka aloitti kirjoittamaan blogiaan täysipäiväisenä työnä, jätti silloisen vaatetusalan artesaani opinnot kesken Oulun seudun ammattiopistossa Pikisaaren yksikössä ja muutti Helsinkiin. Naakka on suorittanut loppuun tekstiili- ja vaatetusalan perustutkinnon Stadin ammattiopistossa ja valmistunut sieltä vuonna 2015.
Naakka perusti YouTube-kanavansa vuonna 2010. Syksyllä 2017 Naakka saavutti 300 000 seuraajan rajapyykin sosiaalisessa mediassa. Kauppalehdessä julkaistussa Tubeconin Taloustutkimuksella teettämästä tutkimuksessa selviää, että Naakka on seitsemänneksi seuratuin henkilö 16–19-vuotiaiden suomalaisten naishenkilöiden keskuudessa. Vuonna 2017 naaG-blogin seuraajista 27 % on 15–19-vuotiaita ja 73 % on 20–29-vuotiaita, selviää Babler Oy:n tuottamasta lukijatutkimuksesta. Blogin lukijat ovat erityisen kiinnostuneita muodista, matkailusta ja kosmetiikasta. 
Vuonna 2016 Naakka oli tuomarina Mr. Gay Finland -kilpailussa ja saman vuoden syksynä hän julkaisi oman vaatemalliston. Hänet palkittiin myös Elle Style Awardseissa "Vuoden miespukeutujana", missä Naakka sai ylivoimaisesti eniten yleisöääniä. Samassa kategoriassa oli ehdolla myös Cheek ja Robin. Naakka on ollut vieraana myös televisio-ohjelmissa, kuten "Posse", "Summeri" ja "Sub Goes Kolina". Hän esiintyi myös 2018 keväällä Ylen esittämässä "Seniorit somessa" -sarjan 1. ja 5. jaksossa sekä "Uuden Musiikin Kilpailussa". Vuonna 2018 Naakka osallistui Ylen esittämään "Metsähaaste"-ohjelmaan usean muun sosiaalisen median vaikuttajan kanssa. Sarja voitti Kultaisen Venlan kategoriassa "Paras Lasten- ja nuortenohjelma".
Helmikuussa 2025 Naakka ja Sandberg ilmoittivat eronneensa 12 vuoden seurustelun jälkeen loppuvuodesta 2024.
Ann-Mari Spjut

Ann-Mari Spjut (14. toukokuuta 1939 Närpiö) on suomalainen näyttelijä. Puheteatterin ohella Spjutin ura kattaa lukuisia televisio-, radio- ja elokuvaosia.
Elämä ja ura.
Ann-Mari Spjutin vanhemmat olivat tekstiilitaiteilija Liisa Lindfors ja diplomi-insinööri Eelis Spjut. Hän suoritti teatteritaiteen opintoja vuosina 1958–1960 ja oli kiinnitettynä näyttelijänä Svenska Teaternissa 1961–1964. Vuodesta 1969 alkaen Spjut työskenteli Näyttelijäryhmä Sitoutumattomissa. Lisäksi hän osallistui kiertueisiin Kanadassa, Ruotsissa ja Yhdysvalloissa.
Spjutin rooleja olivat muun muassa Hedvigin osa Henrik Ibsenin draamassa "Villisorsa" ja Gudrunin osa Walentin Chorellin "Nokkosissa". Spjut on tehnyt myös muutamia sivuosia suomalaisissa elokuvatuotannoissa, kuten Krissen roolin Åke Lindmanin 1963 ohjaamassa nuorisokuvauksessa "Jengi".
Ann-Mari Spjut avioitui näyttelijä Paavo Hukkisen kanssa 1971.
Kivisilta (Tartto)

Kivisilta () oli 1784 rakennettu silta Emajoen ylittävä silta Tartossa.
Silta rakennettiin Tarton suuren tulipalon jälkeen keisarinna Katariina Suuren rakentamistöihin antamin varoin, ja hänen väitetään sanoneen: "Joki, hidasta virtaa tässä kohdassa". Sillan rakennustyöt alkoivat kenraalikuvernööri George von Brownen valvonnassa vuonna 1776. Rakennustöihin sillalle tuotiin 50–80 pakkotyöläistä Paldiskista ja Siperiasta. Rakentamiseen käytettiin graniittipaasia ja tuhansia kivilaattoja. Silta avattiin liikenteelle 16. syyskuuta 1784. Katariina Suuren sanat ikuistettiin laattoihin sillalla latinaksi ja saksaksi.
Adolf Hitlerin väitetään piirtäneen kuvan sillasta ennen kuin se tuhoutui toisen maailmansodan aikana. Puna-armeija tuhosi 1941 sillan ja monta muuta merkittävää arkkitehtonista muistomerkkiä Saksan armeijan edetessä. Hävitykset Tartossa olivat erityisen suuret, sillä eturintama pysytteli kaupungin kohdalla kaksi viikkoa saksalaisjoukkojen heikkouden takia. Saksalaiset valtasivat kaupungin 25. heinäkuuta 1941, jolloin puna-armeijan hävityspataljoonat olivat hävittäneet Kivisillan ja monet muut kaupungin kohteet.
Kivisilta on Tarton symboleita vielä tuhoutumisensa jälkeenkin, ja se oli kaupungin historiallisen keskustan kauneimpia monumentteja. Se oli Baltian ensimmäinen kivinen silta. Sillan pienoismalli on uuden Kaarsild-sillan luona. Sen on tehnyt Tiiu Kirsipuu vuonna 2004.
Silta on kuvattu virolaisessa postimerkissä vuodelta 1997.
Sillan ajotien leveys oli 5,6 metriä ja jalkakäytävien sen molemmin puolin 1,4 metriä. Keskiosa voitiin nostaa, jotta laivat pääsivät läpi.
Dalaba

Dalaba on kaupunki ja prefektuurin hallintokeskus Guinean keskiosassa Mamoun alueen Dalaban prefektuurissa. Kaupunki toimii seutunsa maataloustuotteiden markkinapaikkana ja sijaitsee pohjoispuolisen Pitan tavoin Mamoun ja Labén välisen maantien varrella. Pääkaupunki Conakry sijaitsee linnuntietä noin 207 kilometriä Dalabasta lounaaseen. Kaupungin asukasluku oli 24 193 (2014).
Seudulla olevalta kanadalaisyhtiö Anglo Alumiumin valtaukselta on löydetty koeporauksissa bauksiittia ja esiintymien hyödyntämistä on suunniteltu. Seudun bauksiittia tai sen jalosteita on kaavailtu kuljetettavan rautateitse, noin 50 kilometriä pääkaupunki Conakryn eteläpuolelle erityisesti Forécariahin seudun kaivoksista saatavan rautamalmin maastavientiä varten rakennettavaan uuteen Matakanin syväsatamaan (Ile de Kabak).
Anna Margareta Salmelin

Anna Margareta Salmelin (1716 – 8. syyskuuta 1789 Ilomantsi) oli suomalainen sotavanki. Hän oli ilomantsilaisen lukkarin Johan Lackmanin (1702–1770) puoliso. Hän tuli kuuluisaksi pikkuvihan miehityksen aikana 1742–1743 onnistuttuaan vapauttamaan suuren joukon venäläisten ottamia suomalaisia sotavankeja. Venäjän miehityksen aikana hänet oli perheineen viety sotavangiksi Venäjälle monen aikansa suomalaisen tavoin.
Vihamielisyydet Ilomantsissa.
Elokuussa 1741 perusteettiin vartiosto siviiliväestön suojelemiseksi Ilomantsin pitäjän kirkolle. Venäläiset yllättivät ja vangitsivat tämän vartioston marraskuussa 1741, hävittivät koko pitäjän itäosan ja raahasivat sadoittain siviiliväkeä Venäjälle Laatokan kaupunkiin ja Belozerskiin. 
Lukkari Lackmanin perhe sekä 26 muuta kirkonkyläläistä vangittiin. Vangittuja myytiin orjiksi ja kastettiin uudelleen ortodoksiuskontoon. 
Pelastusoperaatio.
Salmelin palasi sotatoimien lakattua ensimmäisen kuuden palautetun sotavangin joukossa Ilomantsiin. Hän oli huolissaan perheestään, joka oli jäänyt Belozerskiin. Kun kirkkoherra otti toisen miehen lukkariksi, Salmelin lainasi matkarahat ja matkusti Pietariin. Pietarista hän jatkoi matkaansa Ruotsin lähetystön komissiosihteeri Karl Bertil Lagerflychtin avustuksella Belozerskiin. 
Kielitaitoisen adjutantin avulla sanavalmiiksi ja yli-innokkaaksi kuvailtu Salmelin onnistui vapauttamaan perheensä ja naapurinsa, vaikka venäläiset orjanomistajat yrittivät salailla tai väittää orjiensa mieluummin jäävän Venäjälle. Belozerskista palautettiin todennäköisesti hänen ansiostaan 16 miestä ja 12 naista. 
Anna Margareta Salmelin ei tyytynyt pelkästään sankaruuteen, vaan vaati pelastetuilta naapureiltaan korvauksia pelastusoperaatiosta syyskäräjillä 1748. Vastaajina oli 13 perhekuntaa, yhteensä 22 henkeä, jotka lupasivat maksaa vaurastuttuaan. Vuonna 1756 hän vielä velkoi kuuksenvaaralaisen Iivana Puharisen vaimolta Outilta lehmää korvauksena hänen poikansa Ontrein pelastamisesta. Neljä muuta pelastettua puolestaan todisti päässeensä pois Ontrein mukana ilman lukkarinvaimon apua. 
Lapset.
Anna Margareta Salmelinin ja Johan Lackmanin lapsia olivat Beata Juliana (1735), Ericus (1736), Mats (1738–1791), Anna Christina (1739), Brita (1746–1749), Johannes (1748–1750), Catharina (1750–1753) ja Samuel (1753).
Lothair

Lothair (941–986) oli länsifrankkien kuningas vuosina 954–986. Hänet valittiin kuninkaaksi isänsä Ludvig IV:n jälkeen ilman vastustusta, mutta koko hänen valtakautensa ajan sukulaiset pyrkivät vaikuttamaan valtakunnan asioihin. Ensimmäisinä vuosina tätä teki herttua Hugo Suuri, ja sen jälkeen Kölnin arkkipiispa Bruno. Brunon tuki oli Lotharille tärkeää, mutta tämä käytti vaikutusvaltaansa myös veljensä, keisari Otto I Suuren sekä veljenpoikiensa hyväksi.
Giuseppe Zangara

Giuseppe "Joe" Zangara (7. syyskuuta 1900 – 20. maaliskuuta 1933) oli italialaissyntyinen yhdysvaltalainen henkilö, joka 15. helmikuuta 1933 ampui viittä ihmistä Yhdysvaltain presidentiksi valitun Franklin D. Rooseveltin puhetilaisuudessa Floridan Miamissa. Yksi hänen uhreistaan, Chicagon pormestari Anton Cermak, kuoli sairaalassa 7. maaliskuuta 1933. Zangara oli jo 20. helmikuuta tuomittu murhayrityksistä 80 vuodeksi vankeuteen, mutta Cermakin kuoltua hänet tuomittiin 10. maaliskuuta kuolemaan murhasta. Zangara teloitettiin sähkötuolilla kymmenen päivää myöhemmin.
Zangara oli anarkisti ja vihasi hallitusta ja eliittiä, joita hän syytti köyhien ongelmista. Hän oli myös itse kärsinyt köyhyydestä ja vatsakivuista. Yleisesti uskotaan, että hänen tarkoituksenaan oli murhata Roosevelt, mutta hän osui vahingossa Rooseveltin sijasta tämän edessä seisoneeseen Cermakiin. On kuitenkin myös epäilty, että Zangara olisi toiminut Chicago Outfit -gangsterijärjestön johtajan Frank Nittin palveluksessa ja kohteena olisi ollut nimenomaan Cermak, joka aiemmin oli järjestänyt Nittin salamurhayrityksen.
Fiktiossa.
Televisiosarjassa "Lahjomattomat" on kaksiosainen jakso "Työtön salamurhaaja" joka rakentuu nimenomaan Zangaran ja Cermakin murhan ympärille.
Ernst Põdder

Ernst Põdder (10. helmikuuta 1879 – 24. kesäkuuta 1932) oli virolainen upseeri ja poliitikko. Hän osallistui muun muassa Venäjän–Japanin sotaan ja Viron vapaussotaan ja toimi sittemmin oikeistoradikaalisessa Viron vapaussotureiden liitossa.
Elämäkerta.
Põdder syntyi 10. helmikuuta 1879 Võrumaalla ja valmistui vuonna 1900 Vilnan sotakoulusta. Hän otti osaa Venäjän–Japanin sotaan (1904–1905) ja ylennettiin ansiokkaasta palveluksesta komppanian päälliköksi. Põdderin päättäessä palveluksensa Venäjän armeijassa hän oli arvoltaan eversti. Heinäkuussa 1917 Põdderista tuli yksi Viron väliaikaishallituksen asejoukkojen komentajista ja hän johti ensimmäistä ja kolmatta rykmenttiä. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän oli yksi Viron armeijan edeltäjän ensimmäisen divisioonan päälliköistä. Saksan armeijan edetessä Viroon vuonna 1918 Põdder piiloutui miehittäjiä siirtyen maan alle ja hänestä tuli Viron suojeluskunnan eli Kaitseliitin komentaja.
Viron vapaussodan aikana 4. huhtikuuta 1919 Põdderista tuli 3. divisioonan komentaja ja hänen joukkonsa löivät saksalaiset Landeswehr-joukot Cēsisin taistelussa Landeswehrin sodassa. Sodan jälkeen Põdder johti divisioonaansa ensin Pärnussa ja vuodesta 1921 Tartossa. Vuonna 1924 hän osallistui kommunistien vallankaappausyrityksen kukistamiseen. Sittemmin Põdder liittyi oikeistoradikaaliseen Viron vapaussotureiden liittoon ja hänestä tuli yksi liikkeen pääideologeista. Vuosina 1928–1931 hän johti liikkeen Tallinnan osastoa ja henkilökohtaisten kahnausten jälkeen amiraali Johan Pitkan kanssa hän muutti liikkeen veteraanijärjestöstä suuremmaksi kansanliikkeeksi. Edellytys palveluksesta vapaussodassa poistettiin ja jäsenyys sallittiin kenelle tahansa, joka hyväksyi liikkeen poliittisen ohjelman. Vuonna 1931 Viron puolustusministeriö kielsi aktiivisessa palveluksessa olevien upseerien toiminnan poliittisissa järjestöissä ja Põdder jätti kaikki virkansa vapaussoturien liitossa pysyen silti sen jäsenenä. Põdder kuoli 24. kesäkuuta 1932 Tallinnassa kuolion seurauksena.
Suomi 100

Suomi 100 -hanke oli Suomen itsenäisyyden juhlavuoden 2017 aikainen projekti juhlavuoden ohjelmalle ja tapahtumille.
Hankkeeseen liittyi muun muassa juhlavuoden aikana laukaistava Suomi 100 -nanosatelliitti.
Ylellä oli Kirjojen Suomi -projekti osana Suomi 100 -hanketta, johon kuului muun muassa radio- ja TV-ohjelmia Suomen itsenäisyyden ajan kirjoista ja kirjallisuudesta.
Nuku rauhassa -kampanja oli Maanpuolustuksen Tuki ry:n koordinoima vapaaehtoista maanpuolustus- ja turvallisuustyötä sekä kokonaisturvallisuutta esittelevä Suomi 100 -hanke.
Suomi 100 -hankkeessa on mukana Tulevaisuuden kuusi, jonka tuotto meni Suomen kulttuurirahaston alaisuuteen perustettuun rahastoon lasten ja nuorten metsä- ja ympäristökasvatukseen.
Heinäkuun puolessavälissä ohjelmaan hyväksyttyjä hankkeita oli yli 4 500. Sen lisäksi osa tapahtumista oli käyttänyt hankkeen graafista ilmettä laittomasti.
Kaikki suomalaiset verkko- ja palveluoperaattorit lähettivät 6. joulukuuta Suomi 100 onnittelutekstiviestin Globetel-palveluoperaattoria lukuun ottamatta. Globetel ei ilmoittanut syytä toiminnalleen.
Arinakäävät

Arinakäävät ("Phellinus") on Hymenochaetales-lahkoon kuuluva sienisuku, johon kuuluu pääasiassa kovia, kookkaita kääpiä, joista pääosa on valkolahottajia. Arinakäävillä on myös yhteisiä tyypillisiä mikroskooppisia tuntomerkkejä. Lajeja tunnetaan runsaasti, mutta taksonomia on varsin ongelmallinen, ja sitä on selvitellyt muun muassa tšekkiläinen mykologi Michal Tomšovský DNA-tutkimuksin. Myös mikroskopia ja isäntäpuukysymys ovat vielä selvittelyn alla. Muun muassa kääpätutkija Tuomo Niemelän mukaan näyttää siltä, että Suomen arinakääpälajisto jakaantuu kahdeksaan sukuun. Arinakääpien mikroskopiassa on tapana kiinnittää huomiota erityisiin seetoiksi nimitettyihin soluihin. Myös rihmastorakenteessa on merkittäviä eroavaisuuksia.
Arinakääpien nimi juontunee siitä, että niitä on käytetty taulan tavoin tulen sytyttämisessä kuten muun muassa taulakääpääkin.
Pyhän Marian kirkko (Hopesay)

Pyhän Marian kirkko on käytössä oleva Englannin kirkon kirkkorakennus Hopesayn kylässä Shropshiressa Englannissa, joka nimettiin Grade I -luokan suojelukohteeksi vuonna 1987. Se on rakennettu 1200-luvun alussa ja korjattu vuonna 1880. Tornin kaksoispyramidimainen katto valmistui 1600-luvulla.
Länsiseinällä on kuningas Yrjö III:n vaakuna, joka on vuodelta 1776. Yksi monumenteista on vaakunaa kannatteleva ovaalin muotoinen kivi, joka on omistettu vuonna 1751 kuolleelle Whitehall Harrisille.
Syanuurikloridi

Syanuurikloridi (C3Cl3N3) on heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään runsaasti orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa muun muassa lääkkeitä, maatalouskemikaaleja ja väriaineita.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa syanuurikloridi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta vesi hydrolysoi sen syanuurihapoksi. Yhdiste liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin muun muassa dietyylieetteriin, asetoniin, asetonitriiliin, kloroformiin ja aromaattisiin liuottimiin. Syanuurikloridi on elektrofiilista ja reagoi useiden nukleofiilien kanssa. Reaktio alkoholien ja fenolien kanssa johtaa syanuraattiestereihin, ammoniakki reagoi melamiiniksi, amiinit melamiinijohdannaisiksi ja tiolit tiosyanuraateiksi. Karboksyylihapot reagoivat syanuurihapon kanssa muodostaen happoklorideja ja amideista muodostuu nitriilejä.
Valmistus ja käyttö.
Syanuurikloridia valmistetaan vuosittain yli 100 000 tonnia. Tyypillisin valmistusmenetelmä on johtaa kuivaa syanogeenikloridia yli 300 °C:n lämpötilassa aktiivihiilellä täytettyyn reaktoriin ja lisäksi reaktorissa voi olla metallisuoloja promoottoreina. Tässä lämpötilassa syanogeenikloridi trimerisoituu syanuurikloridiksi. Pienessä mittakaavassa syanuurikloridia voidaan valmistaa syanuurihapon ja fosforipentakloridin välisellä reaktiolla.
Syanuurikloridi on halpaa ja monikäyttöistä, minkä vuoksi se on yksi yleisimmin käytetyistä ja runsaimmin valmistetuista heterosyklisistä yhdisteistä. Syanuurikloridista valmistetaan muun muassa lääkkeitä, väriaineita, maatalouskemikaaleja, kuten rikkaruoho- ja hyönteismyrkkyjä, melamiinia ja melamiinijohdannaisia, optisia kirkasteita, muovien pehmentimiä ja ristisilloittajia, hapettumisenestoaineita ja raskasmetallien kelatoijia.
Feministinen puolue

Feministinen puolue (lyhenne FP, ) on puoluerekisteristä poistettu suomalainen puolue. Yhdistyksen perustava kokous järjestettiin 15. kesäkuuta 2016, ja kerättyään 5 000 kannattajakorttia se jätti 13. joulukuuta hakemuksen päästäkseen puoluerekisteriin, johon se merkittiin 11. tammikuuta 2017. Eduskuntavaalien 2023 jälkeen puolue poistettiin puoluerekisteristä sen jäätyä ilman kansanedustajia kaksissa peräkkäisissä eduskuntavaaleissa.
Politiikka.
Feministinen puolue ilmoittaa politiikkansa kolmeksi kärjeksi sukupuolten tasa-arvon, syrjimättömyyden ja inhimillisen turvallisuuden. Puolueen mukaan feministisen politiikan tavoitteena on ”yhteiskunta, jossa kaikilla ihmisillä on mahdollisuus toteuttaa täysi potentiaalinsa yhdenvertaisena muiden kanssa”.
Puolue vaatii työnantajamaksuihin tasa-arvoerää naisvaltaisten alojen palkankorotusten rahoittamiseksi, työpäivän lyhentämistä ja hoivatyötä tehneiden eläkeläisnaisten eläkkeiden korottamista. Lisäksi puolue tavoittelee vanhempainrahojen nykyistä tasaisempaa jakamista miesten ja naisten kesken ja päivähoidon maksuttomuutta.
Organisaatio.
Alun perin puolueella oli tarkoitus olla kolme keskenään tasavertaista puheenjohtajaa, mutta Patentti- ja rekisterihallitus ei hyväksynyt kolmen johtajan mallia, vaan puheenjohtajiston muodostavat yksi puheenjohtaja ja kaksi varapuheenjohtajaa. Puolueen puheenjohtaja on Lauri Alhojärvi, ensimmäinen varapuheenjohtaja Kaarin Allenius ja toinen varapuheenjohtaja Henriikka Thompson. Heidän lisäkseen puolueen hallitukseen kuuluu yhdeksän varsinaista jäsentä ja kuusi varajäsentä.
Puolueella on neljä piiriä: Helsinki, Uusimaa, Varsinais-Suomi ja Pirkanmaa.
Rahoitus.
Feministinen puolue on vastaanottanut puoluerahoitusta yksityisiltä henkilöiltä, säätiöiltä ja yrityksiltä. Kari Mattilan säätiö tuki puoluetta 3 500 eurolla vuonna 2017 ja mainostoimisto Werklig yhteensä 25 000 eurolla vuosina 2016–2017.
Vaalimenestys.
Kuntavaaleissa 2017 Feministinen puolue asetti yhteensä 40 ehdokasta yhdeksällä paikkakunnalla. Puolue sai valtakunnallisesti 6 856 ääntä (0,3 % äänistä) ja yhden valtuustopaikan Helsingissä. Läpi pääsi puolueen puheenjohtaja Katju Aro. Helsingissä puolue sai 4 910 ääntä (1,5 % äänistä). Puolue sai suurimmat ääniosuutensa Helsingin itäisessä kantakaupungissa; Kalliossa, Vallilassa ja Alppilassa.
Eduskuntavaaleissa 2019 Feministinen puolue sai 6 669 ääntä eli valtakunnallisesti 0,2 prosentin osuuden. Suurinta kannatus oli Helsingissä (0,9 %). Äänisaalis ei riittänyt kansanedustajapaikkoihin.
Vuoden 2019 eurovaaleissa puolueella oli kolme ehdokasta. Puolue sai 0,2 % annetuista äänistä.
Kunnallisvaaleissa 2021 puolue sai 0,2 % annetuista äänistä, eikä kukaan Feministisen puolueen ehdokkaista tullut valituksi minkään kunnan valtuustoon.
Puolue päätti olla kokonaan asettamatta ehdokkaita aluevaaleissa 2022.