tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pampalon kultakaivos

Pampalon kultakaivos sijaitsee Ilomantsin Hattuvaarassa niin sanotulla Karjalan kultalinjalla, 40 kilometrin pituisella kultaa sisältävällä alueella. Pampalon kaivoksen omistaa Endomines Oy, joka on ruotsalaisen Endomines AB:n tytäryhtiö.
Pampalon kultaesiintymän löysi Geologian tutkimuskeskus (GTK) vuonna 1990. Vuonna 1994 Outokumpu Mining osti esiintymän oikeudet nimiinsä. Outokummun luopuessa kaivostoiminnasta esiintymän oikeudet myytiin australialaisen Dragon Miningin suomalaiselle tytäryhtiölle Polar Miningille, ja vuonna 2006 kaivosoikeudet siirtyivät nykyisen omistajan hallintaan. Endomines Oy aloitti kaivoshankkeen eteenpäin viemisen välittömästi ja aloitti kaivoksen rakennusurakan vuonna 2009. Pampalon kaivosalueelle on rakennettu rikastamo, murskaamo, rikastushiekka-alue, konttori ja huoltotilat. Kaivos käynnisti toimintansa helmikuussa 2011.
Pampalon kaivokselta louhitaan malmia noin 270 000 tonnia vuodessa, kultapitoisuuden ollessa keskimäärin 3–4 grammaa tonnissa. Tavoitteena on tuottaa vuosittain noin 800–900 kg (runsaat 25 000 unssia) kultaa. Pampalon mineralisaatio muodostuu kolmesta yhdensuuntaisesta linssistä. Malmiot tunnetaan hyvin 450 metrin syvyyteen saakka, mutta mineralisaation syvemmistäkin osista on saatu havaintoja. Vuonna 2012 tuotannon arvioitiin jatkuvan vielä seuraavan noin viiden–kuuden vuoden ajan.
Pampalon kaivoksen tuotanto keskeytettiin syksyllä 2018 kullan alhaisen markkinahinnan vuoksi. Kaivoksen syvennys 100 metrillä aloitettiin huhtikuussa 2021 ja kaivoksen rikastamo käynnistyi vuoden 2021 lopulla. Kaivoksen tuotanto alkoi uudelleen alkuvuodesta 2022 kullan hinnan noustua. 
Pampalon rikastusprosessi koostuu murskauksesta, jauhatuksesta, ominaispainoerotuksesta, vaahdotuksesta sekä kuivauksesta ja varastoinnista. Rikastuksessa ei käytetä syanidia vaan hienojakoinen kulta erotetaan sivukivestä mekaanisesti. Rikastamon käynnistyksestä alkaen (2/2011) elokuun 2012 alkuun mennessä rikastamo oli tuottanut vaahdoterikastetta noin 8500 tonnia sisältäen noin 1000 kg kultaa. Pampalon kaivokselta lähtee viikoittain noin 100 tonnia vaahdotekultarikastetta jatkokäsittelyyn Bolidenin Harjavallan sulattoon sekä kerran kuussa korkeamman kultapitoisuuden omaavaa painovoimarikastetta Norjaan jatkojalostettavaksi. Kaivos työllistää vakituisesti yli 80 henkeä; alueella työskentelee myös noin 30 urakoitsijayritysten henkilöä.
Pampalon kaivoksen rikastamossa rikastettiin vuosina 2013–2016 toimineen Rämepuron sivukaivoksen malmi ja siellä tullaan rikastamaan vuonna 2024 avattavan Hoskon sivukaivoksen malmi.
Kaivos sijaitsee arkeeisella vihreäkivialueella, jossa on vulkaanisperäistä kiviainesta. Tällaisessa kallioperässä saattaa muodostua kultamalmia. Kaivoksen perustamisen ajankohta oli otollinen kullan hinnan ollessa huipussaan. Pampalon kaivoksesta tuli käynnistyessään Suomen viides toimiva kultakaivos.
Pampalon kaivos on saanut vuosien varrella runsaasti huomiota ympäristöasioiden hoidon tilasta.
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2014

 
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2014 järjestettiin Ruotsin Göteborgissa. Ne olivat järjestyksessään kymmenennet MM-kisat. Turnauksen voitti isäntämaa Ruotsi.
Joukkueet ja pelijärjestelmä.
Salibandyn MM-kilpailujen pelijärjestelmä muuttui vuodeksi 2014. A- ja B-lohkoissa pelasivat maailmanrankingissa korkeimmalla olevat kahdeksan maata ja C- ja D-lohkoissa loput maat. Maat jaettiin neljään arvontakoriin rankingin perusteella, ja parhaasta korista sijoitettiin kaksi joukkuetta A- ja B-lohkoihin ja seuraavasta korista samoin. Kolmannen ja neljännen korin joukkueet arvottiin C- ja D-lohkoihin. Arvonta suoritettiin 25. helmikuuta 2014 Göteborgissa.
Alkulohkojen jälkeen parhaimmat joukkueet neljännes- ja puolivälieriin. A- ja B-lohkojen kaksi parasta menivät suoraan puolivälieriin, joihin pääsivät myös voittajat neljännesvälieristä, joissa pelasivat A- ja B-lohkojen kolmonen ja nelonen C- ja D-lohkon kahta parasta vastaan.
A-lohko
B-lohko
C-lohko
D-lohko
Heksamiini

Heksamiini eli heksametyleenitetramiini, metenamiini tai urotropiini (C6H12N4) on heterosyklinen amiini, joka muistuttaa rakenteeltaan adamantaania. Yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisessa synteesissä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa heksamiini on valkoista kiinteää ainetta. Se liukenee kohtuullisesti veteen ja kylmään paremmin kuin kuumaan. Se liukenee myös etanoliin, metanoliin ja kloroformiin. Yhdiste on heikko emäs ja sen vesiliuoksen pH on tyypillisesti 8–8,5. Vedessä se hajoaa hitaasti ammoniakiksi ja formaldehydiksi ja hapot nopeuttavat tätä reaktiota. Kuumennettaessa yli sublimoitumislämpötilan yhdiste hajoaa muodostaen muun muassa sinihappoa.
Valmistus ja käyttö.
Heksamiinia valmistetaan joko ammoniakin ja formaldehydin vesiliuosten tai kaasumaisen ammoniakin ja formaldehydin välisellä reaktiolla. Tämän jälkeen heksamiini kiteytetään ja liuotin haihdutetaan. Näin saatu tuote on hyvin puhdasta, puhtausprosentti on tyypillisesti 99% ja sitä voidaan vielä parantaa uudelleenkiteytyksellä. 
4 NH3 + 6 CH2O → C6H12N4 + 6 H2O
Heksamiinin tärkein käyttökohde on toimia formaldehydin lähteenä fenoli-formaldehydihartseissa. Lisäksi siitä valmistetaan vulkanoinninkiihdyttimiä, korroosionestoaineita ja typpihapon kanssa reagoidessaan se muodostaa räjähdysaineena käytettävää heksogeenia. 
Koska heksamiini hajoaa happamissa olosuhteissa muodostaen ammoniakkia ja formaldehydiä sitä käytetään hoidettaessa virtsatieinfektioita. Vaikutus perustuu siihen, että formaldehydi on antibakteerinen aine. Tämän tarkoitukseen heksamiini käytetään tyypillisesti joko mantelihapon suolana mantelaattina tai hippurihapon suolana hippuraattina. Heksamiinia ei voida käyttää tähän tarkoitukseen potilailla, joilla on munuaisten vajaatoiminta. Virtsateiden bakteereita tappavana metenamiini on aine, joka on ensimmäisenä osoitettu tehokkaaksi. Käytännössä lääkkeeksi aine sopii vain joko ensiavuksi, jolloin se tosin saattaa estää mikrobin tunnistamisen, sekä ennen muuta estolääkkeenä kroonisissa ja toistuvissa infektioissa. Metenamiinihippuraatti tunnetaan lääkkeenä kaupanimillä "Hipeksal" ja "Hiprex". 
Lisäksi yhdistettä käytetään elintarvikkeissa säilöntäaineena ja sen E-koodi on E239. Heksamiinin käyttö on Euroopassa sallittu elintarvikkeissa vain italialaisessa Provolone-juustossa. Yhdisteen päivittäinen enimmäismäärärajoitus eli ADI on 0,15 mg/kg/vrk. Lääkkeenä heksamiinin ATC-koodi on J01XX05.
Mihail Šiškin

Mihail Šiškin, (; 18. tammikuuta 1961 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen kirjailija, jota pidetään yhtenä Venäjän nykykirjallisuuden merkittävimpiin kuuluvana nimenä. 
Šiškin teki kirjallisen debyyttinsä vuonna 1993 novellilla ”Kaunokirjoituksen oppitunti” (ilmestynyt suomeksi kokoelmassa "Kaunokirjoituksia"). Sitä ennen hän työskenteli toimittajana, tulkkina ja opettajana. Šiškiniä on verrattu Dostojevskiin psykologisena ja tarkkanäköisenä kirjailijana, ja häntä pidetään taitavana venäjän kielen käyttäjänä.
Kirjailija Jarkko Tontin mukaan Šiškinin romaani "Neidonhius" on "poikkeuksellisen kunnianhimoinen romaani".
Šiškin on saanut useita kirjallisuuspalkintoja, muun muassa teoksestaan "Vzjatije Izmaila" (”Ismailin valloitus”, ei suomennettu) Venäjän Booker-palkinnon vuonna 2000. Nykykirjailijoista Šiškiniä on verrattu muiden muassa Orhan Pamukiin ja J. M. Coetzeehen.
Vuodesta 1995 Šiškin on asunut Sveitsissä. Hänet tunnetaan Vladimir Putinin hallinnon vastustajana ja kriitikkona.
Kantolaakasammal

Kantolaakasammal ("Plagiothecium laetum") on lehtisammallaji laakasammalten heimossa ("Plagiotheciaceae"). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla lehtimetsävyöhykkeen pohjoisosasta havumetsäalueelle. Laji on Suomessa yleinen, elinvoimainen (LC) ja levinneisyys ihan koko maan alueella. Se kasvaa havu- ja sekametsissä kivipinnoilla, lahopuulla, maalla ja puiden tyvillä.
Kantolaakasammal on pienehkö, yleensä kahdesta viiteen senttimetriä. Kiiltävät lehdet ovat kahdessa rivissä ja peittävät toisiaan osin. Lehdissä on suippo kärki ja niiden toinen laita on yleensä kaareva, toinen lähes suora. Itiöpesäkkeitä kasvaa yleisesti ja itujyväsiä toisinaan.
Vuoroveri

Vuoroveri on suomalaisen metalliyhtyeen Saattueen toinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2009 levymerkillä Spikefarm Records.
Albumin kaikki kappaleet ovat Tero Kalliomäen säveltämiä ja puolet Tuukka Koskisen sanoittamia.
Kalkkikiertosammal

Kalkkikiertosammal ("Tortella tortuosa") on lehtisammallaji toukosammalten heimossa ("Pottiaceae"). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuolisko lauhkealta vyöhykkeeltä tundralle. Laji on Suomessa yleinen, elinvoimainen (LC) ja esiintyy koko maan alueella kalkkiseuduilla.
Kalkkikiertosammal kasvaa kalkkikallioiden seinämillä, kalkkipitoisella maalla ja lohkareilla, ravinteisilla liuskekallioilla.
Aiheesta muualla.
Kuvalinkit:
Muurilapiosammal

Muurilapiosammal ("Tortula muralis") on lehtisammallaji toukosammalten heimossa ("Pottiaceae"). Se on levinneisyydeltään koko maailmassa esiintyvä kosmopoliitti. Erityisesti lajia kasvaa lauhkeilla alueilla. Suomessa lajia esiintyy maan eteläosassa ja Pohjanmaalla. Se on melko harvinainen ja uhanalaisluokituksessa elinvoimainen (LC).
Muurilapiosammal kasvaa vanhoilla betonirakenteilla aurinkoisilla paikoilla, harvoin kalkkikivellä.
Aiheesta muualla.
Kuvalinkit:
Žydrūnas Ilgauskas

Žydrūnas Ilgauskas (s. 5. kesäkuuta 1975 Kaunas) on liettualainen entinen koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri. 
Ura.
Ilgauskas pelasi NBA:ssa 13 kauden ajan, joista suurimman osan Cleveland Cavaliersin riveissä. Lisäksi hän edusti yhden kauden ajan Miami Heatia, ennen kuin lopetti uransa kauden 2010-2011 jälkeen.
Ilgauskas valittiin urallaan kahdesti un.
Charlie Ward

Charlie Ward, Jr. (s. 12. lokakuuta 1970 Thomasville, Georgia) on yhdysvaltalainen entinen koripalloilija ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Ward on yksi Pohjois-Amerikan ammattiurheilun monipuolisimmista urheilijoista kautta aikojen.
Ura.
Ward voitti yliopistourallaan Floridan osavaltionyliopistossa vuonna 1993 parhaalle amerikkalaisen jalkapallon yliopistopelaajalle vuosittain jaettavan Heisman Trophyn. Ammattilaisurallaan Ward päätti kuitenkin valita NFL:n sijaan koripallon ja NBA:n. Ward pelasi New York Knicksin pelintekijänä kymmenen vuoden ajan.
Knicks-uran jälkeen Ward pelasi kahden kauden ajan San Antonio Spursissa ja Houston Rocketsissa, kunnes lopetti uransa kauden 2004-2005 jälkeen, kärsittyään viimeisten kausien ajan loukkaantumisongelmista.
Amerikkalaisen jalkapallon ja koripallon lisäksi Ward oli lahjakas muissakin lajeissa. Sekä Milwaukee Brewers että New York Yankees varasivat hänet , vuosina 1993 ja 1994. Lisäksi Ward saavutti menestystä amatööritennisturnauksissa.
Tyttö Pariisista

Tyttö Pariisista ("Une hirondelle a fait le printemps") on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Christian Carionin ohjaama ranskalais-belgialainen elokuva.
Juoni.
Sandrine (Mathilde Seigner) kyllästyy työhönsä tietokonekouluttajana Pariisissa ja päättää omistautua maanviljelylle. Hän käy maatalousopiston harjoitteluineen ja haluaa ostaa syrjäisen maatilan Vercorsin alueelta. Myyjänä on vanha viljelijä Adrien (Michel Serrault), joka haluaa jäädä eläkkeelle. Elokuva kertoo pariisilaistytön selviytymisestä uudella alalla karuissa oloissa.
Iijärvi (Ristijärvi)

Iijärvi on säännöstelty järvi Kainuussa Oulujoen vesistön Hyrynsalmen reitissä. Järven länsiosa sijaitsee Paltamon ja itäosa Ristijärven kunnassa.
Iijärven länsipään Saunasalmesta lähtee lasku-uoma etelään Uuran ohi Kiehimänjokeen, jossa järven pintaa säännöstelee Leppikosken voimalaitos. Vetensä järvi saa pääosin koillispuoliselta Ristijärveen laskevasta Emäjoesta, mutta myös pienemmistä lähteistä kuten pohjoisempaa Uvajärvestä. Säännöstelyaikana Ristijärven ja Iijärven pinnat ovat samalla tasolla ja niitä yhdistää kapeahko Putkonsalmi, jossa on selkeää virtausta. Suurimmat saaret ovat Paltamon puoleinen Putkonsaari Laiskanselällä ja Ristijärven kunnan alueella sijaitseva Heikkisensaari. Vedenkorkeus on keskimäärin 133 metriä merenpinnasta ja pinta-ala 22 km².
Aiemmin järvellä on ollut puutavaran uittoa ja se on toiminut tervareittinä. Leppikoskelle on suunnitteilla kalatie, joka tekisi mahdolliseksi Oulujärven vaelluskalojen nousun Iijärveen ja aina Seitenoikean voimalaitokselle asti. Merkittävää järvellä on muikunpyynti. Aiemmin on saatu runsaasti myös lohikaloja. Järvessä on kuhaa sekä tavallisempia järvikaloja.
Jaakko Kaappa

Jaakko Kaappa (13. heinäkuuta 1923 Veneskoski, Kankaanpää – 23. joulukuuta 1993) oli suomalainen näytelmäkirjailija ja maanviljelijä.
Käytyään keskikoulun Kaappa lähti vapaaehtoisena jatkosotaan. Hän haavoittui sodan aikana ja oli jonkin aikaa hoidettavana Saksassa. Sodan jälkeen Kaappa toimi maanviljelijänä kotikylällään Veneskoskella. Kaapan esikoisnäytelmä "Unennäkijä" esitettiin Tampereen teatterissa 1956. Näytelmien kirjoittamisen ohella hän esitti ja keräsi kansanmusiikkia.
Kaappa sai taiteilijaeläkkeen 1991.
Saara Isojärvi

Saara Isojärvi (3. toukokuuta 1918 Tohmajärvi – 23. kesäkuuta 2016) oli suomalainen kirjailija.
Isojärvi osallistui vuonna 1972 Otavan järjestämään elämäkertakilpailuun, johon jätetyistä yli tuhannesta käsikirjoituksesta yhdeksän julkaistiin kirjana. Hänen ohellaan elämäkertansa saivat julkaistuksi muun muassa Uuno Pekka Kekäläinen, Sofia Martikka, O. R. Muuri ja Ida Maria Saarinen. Isojärven omaelämäkerta ilmestyi vuotta myöhemmin "Kertomus elämästä" -sarjassa.
Irma Lukkarinen

Irma Irene Lukkarinen (o. s. "Kekäläinen"; 29. joulukuuta 1917 Helsinki – 13. lokakuuta 2004 Kemi) oli suomalainen runoilija.
Lauri Kulmala

Lauri Kulmala (17. maaliskuuta 1918 Kuhmalahti – 14. toukokuuta 1998 Keuruu) oli suomalainen päätoimittaja ja kirjailija.
Kulmala oli Iisalmen Sanomien päätoimittajana 1949–1960.
Perunpaso

Perunpaso on Perusta kotoisin oleva hevosrotu. Sen säkäkorkeus vaihtelee 140–157 cm:n välillä ja väri on yleensä yksivärinen. Rodun erikoisuutena on omintakeinen askellaji "paso," joka on eräänlaista passikäyntiä.
Jääpallon Maakuntasarja 1954

Jääpallon Maakuntasarja 1953-1954 pelattiin cup-kilpailuna. Osallistuvia joukkueita sarjassa oli 39, jaettuna neljään lohkoon. Lohkovoittajat nousivat suomensarjaan.
Maakuntasarja.
Itälohko.
Porin Kärpät, Lappeenrannan Pallo, Joensuun Palloseura ja Helsingin Palloseura nousivat lohkojensa voittajina suomensarjaan.
Krasnoje

Krasnoje () on taajama (посёлок) ja Primorsko-Kujan maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirissä Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Venäjän pohjoisosissa, Petšorajoen alajuoksulla, joen oikealla eli itäisellä rannalla.
Primorsko-Kujan kyläneuvoston maalaiskunnassa asui yhteensä 1 616 ihmistä (2010 väestönlaskennan mukaan). Krasnojen poronhoitokylän ohella nämä asukkaat sijoittuvat maalaiskunnan muihin lähikyliin, joita ovat Fariha, Kuja, Nosovaja, Oskolkovo ja Tšenaja.
Krasnoje perustettiin 1956 "Harpin poronhoitokolhoosi"n keskuspaikaksi. Porontalouden ohella kolhoosi harjoittaa merikalastusta ja karjanhoitoa. Myös yksityisesti omistettuihin poroihin perustuva "Jervin poronhoito-osuuskunta" pitää kotipaikkanaan Krasnojea. Nenetsien ohella taajamassa asuu etniseltä taustaltaan komeja ja venäläisiä. Öljy-yhtiö Lukoil on ollut osuuskunnan tuottaman poronlihan suurin ostaja. 
Taajaman rakennuskanta muodostuu suurelta osin 1950-1970-luvuilla rakennetuista parakkimaisista taloista. Taajamassa toimii pieni museo, päiväkoti ja 9-luokkainen koulu, jonka yhteydessä on sisäoppilaitos tundran poroprikaateissa työskentelevien perheiden lapsille. Lisäksi on terveysasema ja tiilinen kulttuuritalo, jonka yhteydessä toimii kirjasto.
Krasnojeen on ympärivuotinen tieyhteys Narjan-Marista, Nenetsian pääkaupungista. Tiellä liikennöi linja-auto kahdesti päivässä; matkaa on noin 40 kilometriä. Talvella lumipyry saattaa tilapäisesti katkaista linja-autoyhteyden.
Darkness Walks Beside Me

Darkness Walks Beside Me on suomalaisen metalliyhtyeen Black Sun Aeonin ensimmäinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2009 levymerkillä Cyclone Empire.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 39.
Routa (albumi)

Routa on suomalaisen metalliyhtyeen Black Sun Aeonin toinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2010 levymerkillä Stay Heavy Records.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 10.
Laakkonen

Laakkonen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Viikset (elokuva)

Viikset ("La Moustache") on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Emmanuel Carrèren ohjaama ranskalainen draamaelokuva.
Juoni.
Marcilla on aina ollut viikset. Eräänä iltana hän kuitenkin päättää ajella ne pois. Kukaan ei kuitenkaan huomaa, ei vaimo, ei ystävät, vaan jopa väittävät ettei Marcilla ole viiksiä koskaan ollutkaan.
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" Pertti Avolan mukaan "Viikset" on niitä elokuvia, joiden selittämätön mysteeri joko kiehtoo ja kirvoittaa omia tulkintoja tai jotka yksinkertaisesti pitkästyttävät katsojan perin pohjin. Avolalle jäi elokuvasta tyhjä olo, vaikka elokuva onkin hänestä hyvin näytelty ja sujuvasti ohjattu. Ohjaaja Carrèren tiedetään myöntäneen, ettei hänelläkään ole hajua mistä elokuvassa oikein on kyse.
Mervi Järventaus

Mervi Kyllikki Järventaus (oik. Mervi Sirén, 25. maaliskuuta 1919 Sodankylä – 17. maaliskuuta 2006 Joensuu) oli suomalainen näyttelijä ja lausuntataiteilija. Järventaus näytteli 1940-luvulla useissa suomalaisissa elokuvissa, joista tunnetuin lienee Minna Canthin näytelmään perustuva "Anna Liisa" (1945), jossa hän näytteli nimiroolin. Hän oli kirjailija Arvi Järventauksen tytär.
Mervi Sirén valmistui ylioppilaaksi Keravalla vuonna 1940. Samana vuonna Suomen Filmiteollisuus kiinnitti hänet, ja hän aloitti opiskelunsa tuotantoyhtiön filmikoulussa. Nuoresta iästään huolimatta Sirén esiintyi luonnenäyttelijänä isoissa rooleissa monissa SF:n elokuvissa. Näitä olivat muun muassa "Anna Liisa", "Ristikon varjossa" (1945), "Tuomari Martta" (1943), "Valkoiset ruusut" (1943) ja "Nuoria ihmisiä" (1943). Isompien roolien lisäksi hän näytteli sivurooleja useissa elokuvissa. Näyttelijänä hänet tunnettiin nimellä Mervi Järventaus. Hän osallistui myös viihdekiertueille eturintamalla jatkosodan aikana.
Järventauksen roolisuoritukset saivat kriitikoilta kohtalaisia, mutta eivät ylistäviä arvioita. Muun muassa "Anna Liisa" -elokuvassa hänen suoritustaan pidettiin hänen ”toistaiseksi parhaana filmiosanaan” ja ”kauniina voittona”, mutta erään arvostelijan mukaan ”hän ei päässyt riipaisevaan syvään tulkintaan, johon olisi kyllä ollut mahdollisuuksia”. Ensimmäisestä pääosastaan "Ristikon varjossa" -elokuvassa hänet arvioitiin ulkoisesti ja tyypiltään osaan sopivaksi, mutta ”puhetekniikaltaan puutteelliseksi” ja erään kriitikon mukaan ”pingottuneeksi ja tyhjäksi”.
Sirén muutti vuonna 1948 Joensuuhun, missä hän jatkoi näyttelemistä Joensuun kaupunginteatterissa. Sieltä hänet muistetaan rooleistaan muun muassa "Lasisessa eläintarhassa" ja Anton Tšehovin "Vanja-enossa". Sirénin elokuvaura päättyi 1940-luvun puolivälissä. Filmikoulun aikana keskeytyneitä opintojaan hän jatkoi Helsingin ja Jyväskylän yliopistoissa hankkien itselleen pätevyyden puhevikaisten opettajana. Näyttelijänuransa jälkeen hän lausui ja antoi lausuntaopetusta. Elämänuransa hän tekikin opettaen suullista esiintymistaitoa Joensuun vapaaopistossa. Tunnustuksena tästä työstä hän sai Työväenopistojen liiton ansiomerkin.
Lisäpätevyyttä saadakseen Sirén oli Asla-stipendiaattina Yhdysvalloissa 1963–1964. Hän oli myös jäsenenä kansainvälisen Foneettisten tieteiden liitossa ja Erityisopettajien liitossa. Lisäksi hän kuului myös Suomi-Amerikka-yhdistyksen hallitukseen. Sirén jäi eläkkeelle vuonna 1984.
Järventaus kuoli 86-vuotiaana Joensuussa maaliskuussa 2006.
Save the Last Dance

Save the Last Dance on Thomas Carterin ohjaama elokuva vuodelta 2001. Se kertoo teinipariskunnasta (Julia Stiles ja Sean Patrick Thomas) joka valmistautuu tytön koe-esiintymiseen tanssijana.
Tämä MTV Films -yhtiön tuottama elokuva palkittiin parhaasta suudelmasta vuoden 2001 MTV Movie Awards gaalassa. Samassa yhteydessä Thomas palkittiin parhaana läpimurron tehneenä miesesiintyjänä. Stiles oli ehdokkaana paras naisosasuoritus- ja elokuva paras tanssikohtaus -kategoriassa.
Näyttelijät.
Lähde:
Serbian Fed Cup -joukkue

Serbian Fed Cup -joukkue edustaa Serbiaa Fed Cupissa. Se toimii Serbian Tennisliiton alaisuudessa. Serbia osallistui Fed Cupiin ensimmäisen kerran vuonna 1995. Vuosina 1995–2003 se kilpaili Jugoslaviana, vuosina 2004–2006 Serbia ja Montenegrona, ja vuodesta 2007 Serbiana. Kaiken kaikkiaan Serbia on pelannut 85 maaottelua, joista voittanut 53 ja hävinnyt 32. Maan paras saavutus on finaalipaikka vuonna 2012, jolloin se hävisi Tšekille.
Italian Fed Cup -joukkue

Italian Fed Cup -joukkue edustaa Italiaa Fed Cupissa. Se toimii Italian Tennisliiton alaisuudessa. Italia osallistui Fed Cupiin ensimmäisen kerran vuonna 1963. Kaiken kaikkiaan Italia on pelannut 136 maaottelua, joista voittanut 75 ja hävinnyt 61. Mestaruuksia sillä on neljä kappaletta, jotka ovat tulleet vuosina 2006, 2009, 2010 ja 2013.
Espanjan Fed Cup -joukkue

Espanjan Fed Cup -joukkue edustaa Espanjaa Fed Cupissa. Se toimii Espanjan tennisliiton alaisuudessa. Espanja osallistui Fed Cupiin ensimmäisen kerran vuonna 1972. Kaiken kaikkiaan Espanja on pelannut 133 maaottelua, joista voittanut 80 ja hävinnyt 53. Mestaruuksia sillä on viisi kappaletta, jotka kaikki tulivat 1990-luvulla.
Valhe sydämessä

Valhe sydämessä ("Au cœur du mensonge") on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Claude Chabrolin ohjaama ranskalainen elokuva.
Juoni.
Pienessä bretagnelaiskaupungissa kymmenvuotias tyttö löytyy surmattuna. Viimeinen joka näki tytön elossa oli tämän piirustuksenopettaja, paikallinen kuvataiteilija René (Jacques Gamblin). Hänestä tulee pian pääepäilty, vaikkei todisteita tahdo löytyä. Tämä tuhoaa hänen elämänsä.
Widespread Panic

Widespread Panic on yhdysvaltalainen blues rock/southern rock-yhtye, joka perustettiin Athensissa, Georgiassa vuonna 1986. Nykyinen kokoonpanoon kuuluu: kitaristi/laulaja John Bell, basisti Dave Koulut, perkussionisti Domingo "Sunny" Ortiz, kosketinsoittaja John "JoJo" Hermann ja kitaristi Jimmy Herring. Michael Houser ja George McConnell ovat myös olleet yhtyeen soolokitaristeja.
Enter the Realm of the Doppelgänger

Enter the Realm of the Doppelgänger on suomalaisen metalliyhtyeen Chaosweaverin toinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2012 levymerkillä Napalm Records. Levy on konseptialbumi, jonka tarina jatkuu suoraan siitä, mihin "Puppetmaster of Pandemonium" jäi. "Puppetmasterin" viimeisessä kappaleessa sen protagonisti ajautuu joessa olevan pyörteen kautta toiseen ulottuvuuteen, jossa kaikki on painajaismaisesti vinksahtaneita doppelgängereitä. Parhaiten ulottuvuutta kuvaa "Wings of Chaosin" sanoituksissa esiintyvä määritelmä "This is the realm of the shadows, a place that should not be. A mirror image of the future, distorted reality." Ulottuvuudesta toiseen siirtymiseen liittyy yhtyeen luoma fiktiivinen teoria, jonka mukaan todellisuus ei olekaan maailmankaikkeus, vaan multiversumi, jonka 11 ulottuvuutta ovat säikeitä, jotka väristessään osuvat joskus toisiinsa synnyttäen madonreikiä, joiden läpi voi siirtyä säikeestä/ulottuvuudesta toiseen.
Pojat dekkareina

Pojat dekkareina tai Konnien jäljillä ("Hue and Cry") on Charles Crichtonin ohjaama brittiläinen elokuva vuodelta 1947. Siinä pojat jäljittävät rikollisliigan johtajaa, jonka huomaavat lähettävän salaisia viestejä alaisilleen viikoittain ilmestyvän sarjakuvalehden tekstiä muuntelemalla.
Elokuvaa pidetään ensimmäisenä lontoolaisen Ealing Studios -yhtiön maineikkaista komedioista, vaikka kyse on pikemminkin nuorten jännityselokuvasta. Aidoilla kuvauspaikoilla kuvattua elokuvaa pidetään nykyisin hyvänä dokumenttina Lontoon toisessa maailmansodassa kärsimistä vaurioista, koska niitä ei elokuvan kuvaushetkellä ollut vielä ehditty täysin korjata.
Saarikoski

Saarikoski voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Paikkoja.
Saarikoski on yleinen paikannimi Suomessa. Suomessa sijaitsee lukuisia koskia, joiden nimenä on "Saarikoski" ja koskien mukaan on saatettu nimetä myös asuttuja paikkoja. Paikannimenä Saarikoski esiintyy myös Venäjällä.
Ealing Studios

Ealing Studios on brittiläinen televisio- ja elokuvatuotantoyhtiö ja studiokokonaisuus Ealingin kaupunginosassa läntisessä Lontoossa. Studiot tulivat tunnetuiksi erityisesti 1950-luvun taitteen komediaelokuvista kuten "Varastin miljoonan, Naisentappajat", "Viskiä, viskiä!", "Kruunupäitä ja hyviä sydämiä", "Mies valkoisessa puvussa" ja "Passi Pimlicoon". Ne tuotti yleensä Michael Balcon.
Historia.
Studiot saivat alkunsa jo vuonna 1902, kun Will Barker osti The White Lodge -nimisen rakennuksen Ealing Greenissä. Ealing Studios on vanhin yhä toiminnassa oleva elokuvastudio maailmassa. ja äänielokuvien tuotanto alkoi 1931. 
Ealing-studioiden elokuvatuotanto oli vilkkaimmillaan vuosina 1929–1955. Vuonna 1946 studioiden omistajaksi tuli J. Arthur Rankin omistama brittiläinen elokuvajätti The Rank Organisation, joka omisti 1950-luvun taitteessa neljä muutakin brittiläistä elokuvastudiota (Pinewood Studios, Denham Film Studios, Lime Grove Studios ja Islington Studios). Vuodesta 1955 Ealing-studiot omisti Britannian julkisen palvelun radio- ja televisioyhtiö BBC, mutta myi ne 1995. Vuodesta 2000 Ealing Studios on jälleen tuottanut elokuvia perinteisellä nimellään. Tiloissa toimii myös elokuvakoulu The Metropolitan Film School of London.
Pêro Escobar

Pêro Escobar (tunnetaan myös nimellä Pedro Escobar) oli portugalilainen merenkulkija ja tutkimusmatkailija 1400-luvulla. Hän osallistui esimerkiksi Intiaan ja Brasiliaan suuntautuville tutkimusmatkoille.
Tutkimusmatkat.
Escobar löysi 21. joulukuuta 1470 yhdessä João de Santarémin kanssa Guineanlahdella sijaitsevan São Tomén saaren. He nimesivät saaren Pyhän Tuomaan () mukaan, koska löytöpäivä oli tuolloin kyseisen pyhimyksen juhlapäivä. Escobarilla ja de Santarémilla on muistopatsaat São Tomén ja Príncipen kansallismuseon edessä. Escobar ja de Santarém löysivät 17. tammikuuta 1471 myös läheisen Príncipen saaren, jota he kutsuivat löytöpäivänä vietettävän pyhimyksen, Antonios Suuren, juhlapäivän kunniaksi nimellä Santo Antão. Escobar ja de Santarém löysivät erään lähteen mukaan myös läheisen Annobónin saaren uudenvuodenpäivänä vuonna 1475, jonka mukaan se sai portugalinkielisen nimensä Ano Bom eli ”hyvä vuosi”. Escobarin ja de Santarémin johtama retkikunta oli tuolloin etsimässä uusia satamapaikkoja orjakauppaa varten. Escobar ja de Santarém kävivät portugalilaisen kauppiaan Fernão Gomesin palkkaamina vuonna 1471 myös Guineanlahden rannalla sijaitsevassa Shama Bayssä, joka sijaitsee Cape Three Pointsin alueella. Shama Baystä he löysivät mahdollisuuden ostaa kultaa. Myöhemmin Shama Bay alettiin tuntea nimellä Kultarannikko.
Escobar oli navigoijana Vasco da Gaman ensimmäisellä tutkimusmatkalla Euroopasta Intiaan vuonna 1497. Lisäksi hän otti osaa Pedro Álvares Cabralin johtamaan Brasiliaan suuntautuneeseen tutkimusmatkaan vuonna 1500.
Suklaata, kiitos

Suklaata, kiitos ("Merci pour le chocolat") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Claude Chabrolin ohjaama ranskalais-sveitsiläinen jännityselokuva, jonka pääosaa esittää Isabelle Huppert.
Juoni.
Toisen vaimonsa kuoltua konserttipianisti André Polonski menee uudelleen vihille ensimmäisen kanssa. Tämä on sveitsiläinen suklaatehtaan perijätär Mika Muller. Pian nuori pianonsoiton opiskelija Jeanne Polet saa päähänsä että hän saattaa olla Polonskin tytär. Hän vierailee Polonskin talossa Sveitsin Lausannessa, tutustuu Polonskin poikaan – joka on syntynyt samana päivänä kuin Jeanne – ja alkaa ottaa pianotunteja Polonskilta. Vaimo Mika Muller tarjoilee heille kuuluisaa perheyrityksensä kaakaota, mutta Jeannelle alkaa pian selvitä ettei kaakao tule aivan suoraan tehtaan tuotantolinjalta.
Saanko luvan? (vuoden 2004 elokuva)

Saanko luvan? ("Shall We Dance?") on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Peter Chelsomin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva.
Juoni.
John Clarkilla (Richard Gere) on upea perhe ja hyväpalkkainen työ. Mutta silti hänestä jotain puuttuu. Joka ilta hän katsoo kuinka nuori nainen (Jennifer Lopez) katselee vastapäisen tanssikoulun ikkunasta. Eräänä päivänä John ei voi vastustaa kiusausta ja menee tanssikouluun. Siellä hän huomaa tanssin mukavaksi harrastukseksi.
Uudelleenfilmatisointi.
Tämä amerikkalaistuotanto on uusintaversio japanilaisesta elokuvasta "Shall We Dance?" ("Dansu wo Shimashou ka?") vuodelta 1996.
João de Santarém

João de Santarém oli portugalilainen merenkulkija ja tutkimusmatkailija 1400-luvulla. Hän muun muassa löysi yhdessä Pêro Escobarin kanssa São Tomén ja Príncipen saaret.
Tutkimusmatkat.
De Santarém löysi 21. joulukuuta 1470 yhdessä Pêro Escobarin kanssa Guineanlahdella sijaitsevan São Tomén saaren. He nimesivät saaren Pyhän Tuomaan () mukaan, koska löytöpäivä oli tuolloin kyseisen pyhimyksen juhlapäivä. De Santarémilla ja Escobarilla on muistopatsaat São Tomé ja Príncipen kansallismuseon edessä. De Santarém ja Escobar löysivät 17. tammikuuta 1471 myös läheisen Príncipen saaren, jota he kutsuivat löytöpäivänä vietettävän pyhimyksen, Antonios Suuren, juhlapäivän kunniaksi nimellä Santo Antão. De Santarém ja Escobar löysivät erään lähteen mukaan myös läheisen Annobónin saaren uudenvuodenpäivänä vuonna 1475, jonka mukaan se sai portugalinkielisen nimensä Ano Bom eli ”"hyvä vuosi"”. De Santarémin ja Escobarin johtama retkikunta oli tuolloin etsimässä uusia satamapaikkoja orjakauppaa varten. De Santarém ja Escobar kävivät portugalilaisen kauppiaan Fernão Gomesin palkkaamina vuonna 1471 myös Guineanlahden rannalla sijaitsevassa Shama Bayssä, joka sijaitsee Cape Three Pointsin alueella. Shama Baystä he löysivät mahdollisuuden ostaa kultaa. Myöhemmin Shama Bay alettiin tuntea nimellä Kultarannikko.
Poika ja viulu

Poika ja viulu () on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Chen Kaigen ohjaama kiinalainen draamaelokuva. Siinä 13-vuotias kiinalaispoika, lahjakas viulisti Liu Xiaochun muuttaa isänsä Liu Chengin kanssa etelän pikkukaupungista Pekingiin, jotta pojalle löytyisi paras mahdollinen opettaja tulevaa uraa varten. Kahdenkin eri opettajan mukana poika oppii ei vain musiikista vaan kaikesta, mikä elämässä on tärkeää.
Eastern Columbia Building

Eastern Columbia Building on 80 metriä korkea art deco -tyyliin rakennettu pilvenpiirtäjä Los Angelesin kaupungissa Yhdysvalloissa. Rakennus avattiin 12. syyskuuta 1930 yhdeksän kuukauden rakentamisen jälkeen. Rakennus listattiin "Los Angeles Historic-Cultural Monumentiksi" vuonna 1985.
Populaarikulttuurissa.
Rakennus on esiintynyt muun muassa "Predator 2" -elokuvassa ja "(500) Days of Summer" -elokuvassa. TV-sarjan "Konnankoukkuja kahdelle" pilottijaksossa joku kiipeää rakennuksen seinää pitkin.
Lahtari

Lahtari oli punaisten käyttämä haukkumanimi Suomen sisällissodassa taistelleille valkoisille sotilaille sekä myös yleisesti porvareille ja suojeluskuntalaisille. Valkoisen armeijan ylipäällikköä Carl Gustaf Emil Mannerheimiä kutsuttiin lahtarikenraaliksi. Valkoisten punaisista käyttämä samankaltainen nimitys oli punikki.
Historia.
Lahtari-sanaa käytettiin poliittisissa yhteyksissä jo yli kymmenen vuotta ennen Suomen sisällissotaa. Sanomalehdistössä sen poliittinen merkitys esiintyy ensimmäisen kerran marraskuussa 1905, jolloin "Työmies" kirjoittaa suurlakon jälkeen muodostettavista uusista poliisivoimista ”lahtarikaartina”. Viikkoa myöhemmin lehti käyttää samaa termiä polyteknikkojen perusteilla olevasta järjestyskaartista, minkä jälkeen se levisi nopeasti myös muihin työväenlehtiin.
Alkujaan sana "lahtari" oli 1800-luvulla teurastajasta käytetty nimitys, jonka alkuperä on ruotsin kielen "slakta" ’teurastaa’.
Jääpallon Maakuntasarja 1955

Jääpallon Maakuntasarja 1954-1955 pelattiin cup-kilpailuna. Osallistuvia joukkueita sarjassa oli 31, jaettuna neljään lohkoon. Lohkovoittajat nousivat suomensarjaan.
Maakuntasarja.
Etelälohko.
Peli-Peikot, PIF, Mikkelin Mikot ja VPS nousivat lohkojensa voittajina suomensarjaan.
Rui de Sequeira

Rui de Sequeira (myös Ruy de Sequeira) oli portugalilainen merenkulkija ja tutkimusmatkailija 1400-luvulla. Hän teki tutkimus-matkoja muun muassa Afrikan länsirannikolle.
Tutkimusmatkat.
Rui de Sequeira purjehti portugalilaisen kauppiaan Fernão Gomesin palkkaamana joko vuonna 1474 tai 1475 Cape Santa Catharinalle saakka, joka sijaitsee Afrikan länsirannikolla nykyisessä Gabonissa hieman päiväntasaajan eteläpuolella. De Sequeiraa kauempana Afrikan rannikolla ei kukaan tietojen mukaan käynyt ennen kuningas Juhana II:n valtakautta. De Sequeira oli jo vuosien 1472–1475 (ajoitus on epävarma) välisenä aikana tehnyt tutkimusmatkoja Guineanlahdella kauppias Gomesin toimeksiannosta. Ainakin vuonna 1472 de Sequeira kävi nykyisen Nigerian alueella sijaitsevassa Lagosissa ja antoi sitä ympäröivälle alueelle nimen "Lago de Curamo".
Erään lähteen mukaan de Sequeira löysi afrikkalaisen São Tomén saaren lounaispuolella sijaitsevan Annobónin saaren uudenvuodenpäivänä vuosien 1472–1475 välisenä aikana, mutta todennäköisimmin vuonna 1474. Myös portugalilaisia João de Santarémia ja Pêro Escobaria väitetään saaren löytäjiksi.
Mohammed Abdu

Mohammed Abdu (; s. 12. kesäkuuta 1949 Asir) on saudiarabialainen laulaja. Hän vietti lapsuutensa Jeddan kaupungissa, sai diplomin meriteollisuudesta ja työskenteli tutkintonsa jälkeen postitoimistossa. Hänen musiikillinen uransa käynnistyi, kun hän 12-vuotiaana pääsi esiintymään radio-ohjelmaan. Emirates 24/7 on nimittänyt häntä maansa suosituimmaksi laulajaksi. Abdulla on seitsemän lasta. Hän kärsi vuonna 2011 aivoverenkiertohäiriöistä ollessaan Ranskassa tytärtään tapaamassa. Toipuessaan hän meni naimisiin algerialaistaustaisen naisen kanssa. Hän oli eronnut saudiarabialaisesta vaimostaan noin vuosikymmentä aiemmin.
Abdun levy-yhtiö on Rotana.
Intimacy (vuoden 2001 elokuva)

Intimacy on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Patrice Chéreaun ohjaama eurooppalainen yhteistuotantoelokuva.
Juoni.
Jay (Mark Rylance) on jättänyt vaimonsa ja kaksi poikaansa ja asuu nyt yksin huonokuntoisessa talossa. Hän aloittaa seksisuhteen naisen kanssa (Kerry Fox), jonka nimeä ei edes tiedä. Vähitellen Jay alkaa ihastua naiseen ja eräänä päivänä seuraa häntä läpi Lontoon katujen harmaalle esikaupunkialueelle. Tie johtaa teatteripubiin, jossa nainen näyttelee iltaisin. Hän saa tietää, että naisen nimi on Claire ja että tällä on aviomies (Timothy Spall) ja poika. Siltä istumalta hän päättää lopettaa suhteen, koska alkaa ajatella ja kaivata omia poikiaan. He tapaavat vielä kerran, intiimimmin kuin koskaan.
Vastaanotto.
Elokuvan seksikohtaukset aiheuttivat kohun Englannissa ja Ranskassa. Film-O-Holic -sivuston Mari Verho rinnasti elokuvan "Viimeiseen tangoon Pariisissa" ja piti sen ansioina hienoa näyttelijäntyötä ja erityisesti Jayn (Mark Rylance) henkilöhahmon monisyisyyttä. Sivuosassa nähtävä Marianne Faithfull on Verhosta mainio karhea lisä näyttelijäkaartiin. MTV3:n Tuuve Aro harmitteli elokuvan markkinointia pelkällä rajulla seksillä, vaikka hänestä "Intimacy" tavoittaa ”jotakin olennaista ihmisyydestä, sen vahvuuksista ja heikkouksista, peloista ja toiveista joiden varassa kaikki lopulta pyristelevät”.
Mitsubishi Ki-15

Mitsubishi Ki-15 (liittoutuneiden koodinimi Babs) oli Mitsubishin 1930-luvun lopulla valmistama keisarillisen Japanin armeijan ilmavoimien tiedustelu- ja yhteyslentokone. Konetta valmistettiin 435 kappaletta ja teki ensilentonsa vuonna 1936. Tyyppi oli ennen toista maailmansotaa vielä nopea, mutta Tyynenmeren sodassa liittoutuneiden hävittäjien nopeudet kasvoivat. Moottorina oli 900 hevosvoiman tähtimoottori, joka mahdollisti koneen 510 km/h huippunopeuden. Aseistuksena oli yksi 7,7 mm konekivääri ohjaamon takaosassa.
Ki-15 rekisteritunnuksella J-BAAI teki 1937 nopeusennätyksen keskilentonopeudellaan 162,9 km/h, kun se lensi 6. huhtikuuta – 9. huhtikuuta kolmessa päivässä Tachikawasta Lontooseen.
Keisarillisen Japanin laivastolle valmistettiin arviolta 50 lentokonetta, joissa oli maavoimien koneista poiketen hieman tehokkaammat moottorit. Ne saivat tyyppimerkinnän C5M.
Islote Tortuga

Islote Tortuga (myös Isla Tortuga) on pieni saari Atlantin valtameressä. Se sijaitsee Annobónin saaresta koilliseen ja on osa Päiväntasaajan Guineaan kuuluvaa Annobónin provinssia. Islote Tortugasta lounaaseen sijaitsee pieni Islote Pirámiden (myös nimellä Ye Cuín) saari.
Saaresta käytetään muitakin nimiä, kuten Isla Tortuga, Isla Pan de Azúcar, Isla Piedra Grande, Isla Yegani, Isla Yegany ja Ye Nganchi.
Aleksandr Ivanov

Aleksandr Andrejevitš Ivanov (; 28. heinäkuuta 1806 Pietari – 15. heinäkuuta 1858 Pietari) oli venäläinen taidemaalari, joka maalasi hiipuvaan uusklassiseen tyyliin ja sai vain vähän ymmärrystä aikalaisiltaan. 
Aleksandr Ivanovin isä Andrei Ivanov oli Pietarin taideakatemian professori. Ivanov opiskeli yhdessä Karl Brjullovin kanssa taideakatemiassa isänsä johdolla. Opintojensa jälkeen hän sai vuonna 1830 stipendin ulkomaille matkustamiseen ja matkusti Dresdenin kautta Roomaan. Hän vietti siellä suurimman osan elämästään, ystävystyi Nikolai Gogolin kanssa ja sai vaikutteita nasareeneilta.
Ivanovia sanotaan yhden työn mestariksi, sillä hän maalasi "Kristus ilmestyy kansalle" -nimistä taulua 20 vuotta vuosina 1837–1857. Hän toteutti maalauksen Italiassa asuessaan ja teki sitä varten satoja luonnoksia. Maalaus on 7,5 metriä leveä ja 5,4 metriä korkea. Ivanov kuvasi myös Gogolin maalaukseen kerjäläisen hahmossa. Teos on nykyisin näytteillä Tretjakovin galleriassa Moskovassa.
Aleksandr Ivanov palasi Venäjälle vuonna 1857 ja seuraavana vuonna 1858 hän kuoli koleraan. Hänet haudattiin Aleksanteri Nevskin luostarin Tihvinän hautausmaalle.
Kriittinen arvio Ivanovin taiteesta ilmestyi seuraavien sukupolvien aikana. Monia hänen luonnoksiaan teokseen "Kristus ilmestyy kansalle" pidetään itsessään taideteoksina. Kattavin kokoelma hänen töitään on esillä Venäläisessä museossa Pietarissa.
Velikovisotšnoje

Velikovisotšnoje () on kylä ja samannimisen, vuonna 1995 perustetun maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirissä Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Venäjän pohjoisosissa, Petšorajoen alajuoksulla, joen vasemmalla eli läntisessä laidalla, osin saaressa.
Velikovisotšnojen kyläneuvoston maalaiskunnassa asui yhteensä 1 011 ihmistä (2010 väestönlaskennan mukaan). Velikovisotšnojen kylän lisäksi kunnan asukkaita asuu maalaiskunnan muissa kylissä, joita ovat Labožskoje, Pylemets, Tošviska ja Štšelino.
Kylä tunnetaan jo asiakirjoista jo vuodelta 1564. Sen monet asukkaista ovat venäläistaustaisia. Asukkaat harjoittavat erityisesti kalastusta ja karjataloutta. 
Kylä sijaitsee noin 90 kilometriä Nenetsian keskuskaupungin Narjan-Marista ylävirtaan. Kylässä on muun muassa kaksi päiväkotia, koulu ja kulttuuritalo. Vuonna 2007 avattiin Pyhän Nikolauksen mukaan nimetty ortodoksikirkko. Yksi kunnan kolmesta kirjastosta toimii kylässä. Palokunta. Kylien sähkö tuotetaan dieselgeneraattoreilla. Velikovisotšnojessa on 75 lampun katuvalaistus ja vuonna 1996 rakennettu hirsisilta.
Abram Arhipov

Abram Jefimovitš Arhipov (; 27. elokuuta 1862 Jegorovo, Rjazanin kuvernementti – 25. syyskuuta 1930 Moskova) oli venäläinen realistinen taidemaalari, joka oli sekä Vaeltajien että Mir iskusstvan jäsen.
Abram Arhipov (syntymänimeltään "Abran Pyrikov") syntyi Jegorovon kylässä Rjazanin kuvernementissä uskonnolliseen ortodoksiperheeseen. Hän lähti vuonna 1877 opiskelemaan Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistoon, jossa hän opiskeli monien venäläisten taiteilijoiden ohjauksessa, muun muassa Vasili Perovin, Vasili Polenovin ja Vladimir Makovskin. Vuonna 1883 Arhipov meni opiskelemaan Keisarilliseen taideakatemiaan Pietariin, jossa hän viipyi kaksi vuotta, kunnes palasi viimeistelemään opintonsa Moskovaan. 
Arhipov hyväksyttiin Vaeltajien jäseneksi vuonna 1889 ja Mir iskusstvan jäseneksi 1903. Hänen teoksissaan esiintyviä aiheita ovat venäläisnaisten elämä, joka osassa teoksista on kuvattu synkän arjen realiteettien täyttämänä. Arhipov maalasi myös joitain maalauksia talonpoikaisnaisista Venäjän maaseudulla, kuvaten heidät kirkkaissa perinneasuissa ja kansallispuvuissa. Kuten muutkin Mir iskusstvan jäsenet Arhipov maalasi säännöllisesti ulkoilmassa, matkustaen ja maalaten kuvia Pohjois-Venäjältä ja Valkoisen meren rannikolta. 
Arhipov myös opetti Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa, jossa hän oli alun perin ollut opiskelija ja vuodesta vuodesta 1922 alkaen hän opetti Vhutemasissa. Arhipov liittyi Vallankumouksellisen Venäjän taiteilijayhdistykseen vuonna 1924, ja vuonna 1927 hänelle myönnettiin arvonimi Neuvostoliiton kansantaiteilija. Arhipov kuoli Moskovassa vuonna 1930.
Jokivarren koulu (Jämsä)

Jokivarren koulu oli vuosina 1869–2015 toiminut jämsäläinen alakoulu ja sitä edeltänyt kansakoulu (osoite Kelhänkatu 8, 42100 Jämsä). Jämsän kaupunginvaltuusto päätti kuitenkin lopettaa koulun. Sen oppilaat siirtyivät syksyllä 2015 jatkamaan koulunkäyntiään joen toisella puolella sijainneeseen Vitikkalan kouluun. Koulussa opetettiin loppuvaiheessa luokkia 1–6. Koulun rehtorina toimi vuodesta 2010 lähtien Hannu Reijonen. Koulussa oli 252 oppilasta ja rinnakkaisluokkia on kaksi. Rehtorin lisäksi koulussa työskentelee 14 opettajaa, kaksi koulunkäyntiavustajaa, koulusihteeri ja terveydenhoitaja.
Ensimmäinen Jokivarren koulurakennus rakennettiin 1893. Sitä ennen kouluopetusta oli annettu isojen talojen pirteissä. Vuonna 1921 koulua laajennettiin tiilikoululla ja 1922 rakennettiin uusi päärakennus. Samalla vanhoja luokkatiloja saneerattiin erikoisluokkatiloiksi eli käsityö-, musiikki- sekä kuvaamataitotiloiksi. Oppilasmäärän kasvaessa joitakin erikoisluokkia otettiin käyttöön normaaleiksi luokkatiloiksi. Iltaisin kouluntilat olivat erilaisten iltakäyttäjien, kuten musiikkiopiston käytössä.
Lohjan miesten talvisota

Lohjan miesten talvisota on Esa Vuoriston kirjoittama teos Lohjan seudun miehistä kootusta Kenttätykistörykmentti 4:n III patteristosta eli Lohjan p:stosta talvisodassa. 360-sivuisen kirjan julkaisivat Lohjan Rintamaveteraanit, Lohjan Seudun Sotaveteraanit ja Sotainvalidien Veljesliiton Lohjan osasto. Kirjassa on julkisista arkistoita saatujen kuvien lisäksi yksityishenkilöiltä saatuja kuvia.
Kirjan merkittävin yksittäinen aineisto on ollut patteriston alkuperäinen sotapäiväkirja, jossa on taistelukertomuksia ja tappioluetteloita. Päiväkirja löytyi aikoinaan roskalavalta, ja siitä on kopio Sota-arkistossa.
Kirjan rahoittajina ovat toimineet seudun yritykset, kuten Sappi, Orthex ja Länsi-Uudenmaan Osuuspankki sekä Lohjan kaupunki ja Lohjan Maakunnallinen Kulttuurisäätiö.
Kirjan kirjoittaja on aiemmin julkaissut muun muassa teoksen "Lohjan talvisota" kotirintaman tapahtumista.
Sydänviikko

Sydänviikko on Sydänliiton yhdistysten tärkein vuosittainen järjestöllinen tapahtuma. Sitä on vietetty vuodesta 1990 lähtien.
Historiaa.
Sydänsunnuntaita alettiin viettää 1950-luvulla. Päivän kohokohtana oli suuri pääjuhla, jossa oli arvovaltaista kutsuvierasjoukkoa. Sydänsunnuntain perinteisiin kuului myös sydänsairauksiin liittynyt radioesitelmä. Sydänsairauksia ja niiden syitä käsiteltiin laajalti julkisuudessa. 1960-luvun kuluessa sydänsunnuntain pääjuhlan merkitys väheni. Sydänsunnuntain vietto laajeni maakuntiin.
Sydänviikko:
Sydänviikko syntyi vuonna 1990. Kun aiemmin toiminta keskittyi sydänsunnuntain juhliin, 1990-luvulta lähtien painopiste on ollut arjessa: tietopisteitä on pystytetty milloin kirjastoihin, kauppoihin, apteekkeihin ja kauppakeskuksiin. Tempauksia on järjestetty työpaikoilla, kouluissa ja päiväkodeissa. Juhlaperinne on jäänyt sekin elämään monilla paikkakunnilla.
Lounaskampanjat:
Sydänviikkoon on liittynyt alusta pitäen joukkoruokailun lounaskampanja, joka on tarjonnut sydänystävällisiä reseptejä suurkeittiöille ja sydänterveysaiheista rekvisiittaa ruokasaleihin.
Sydänviikko 2013.
Sydänviikon 2013 kohderyhmänä olivat pienet lapset perheineen. Viikolla keskityttiin erityisesti Sydänmerkin tunnetuksi tekemiseen perheiden arjen helpottajana. Sydänliitto teki Sydänviikolla yhteistyötä Hammaslääkäriliiton ja Apteekkariliiton kanssa.
Classic Pizza

Classic Pizza Restaurant on suomalainen vuonna 1996 perustettu ravintolaketju. Se oli perheyritys, jonka omisti Juha Toivanen, kunnes Restel osti ketjun vuonna 2022. Ensimmäinen Classic Pizza Restaurant avattiin Hangon Itäsataman vanhassa makasiinirakennuksessa vuonna 1996. Classic Pizza Restaurant -aputoiminimellä toimivan yrityksen virallinen nimi on CPR Finland Oy.
Classic Pizza Restaurant -ravintolat ovat saaneet Suomen parhaat pizzat -tittelin "Glorian" "Ruoka &amp; Viini" -lehden äänestyksessä vuonna 2011. Classic Pizza Restaurants on Suomen ainoa pizzaketju, jolle on myönnetty Haaga-Perhon ja MEK:n laatu1000-diplomi. Vuonna 2016 Classic Pizzan Hangon ravintola palkittiin Kasvu Openin Start again -sarjassa.
Vuonna 2022 Restel osti Hangon Makaronitehdas- ja Classic Pizza -ravintolaketjut, joihin kuului yhteensä 23 ravintolaa. Ne työllistivät yhteensä 150 työntekijää 12 paikkakunnalla.
Sukkulamonnit

Sukkulamonnit (Amblycipitidae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Etelä-Aasiasta.
Lajit ja anatomia.
Sukkulamonnien heimoon kuuluu 3 sukua ja noin 18 lajia. Kooltaan ne ovat pieniä ja kasvavat korkeintaan noin 10 cm pitkiksi ja ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia. Selkäevä sekä rinta- ja vatsaevät ovat paksun nahan peittämät. Lajeilla on rasvaevä, joka on joskus yhtynyt selkäevän kanssa ja rintaevissä on piikki. Sukkulamonnilajien kuonossa on neljäparia viiksisäikeitä. Kylkiviiva on epätäydellinen ja uimarakko on pienikokoinen.
Levinneisyys.
Sukkulamonnilajeja tavataan Aasiasta. "Amblyceps"-suvun kaloja tavataan Intiasta ja Pakistanista Burmaan ulottuvalta alueelta, "Liobagrus"-sukuun kuuluvia lajeja Etelä-Koreasta, Japanista ja Kiinasta ja "Xiurenbagrus"-suvun lajeja Kiinasta. Sukkulamonnit elävät nopeasti virtaavissa puroissa ja joissa tyypillisesti vuoristoalueilla.
Mustapääsammal

Mustapääsammal ("Catoscopium nigritum") on lehtisammallaji, joka on ainoa laji mustapääsammalten heimossa (Catoscopiaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoisella puolella.
Mustapääsammal tuottaa itiöpesäkkeitä säännöllisesti. Ne koostuvat pienestä noin millimetrin kokoisesta mustasta pesäkeosasta ja suhteellisen pitkästä punaisesta pesäkeperästä ja näyttävät pikkuruiselta golfmailalta.
Mustapääsammalta esiintyy Suomen alueella aivan etelässä ja keskisen Suomen pohjoispuolelta Lappiin. Pohjois-Suomen kalkkipitoisilla seuduilla laji on yleinen, muualla harvinainen. Mustapääsammal on kalkinvaatija ja kasvaa runsasravintesilla paikoilla kuten lettosoilla, lähdepuroilla ja rannoilla märällä maa- ja turvealustalla.
Takakia

Takakia on lehtisammaliin kuuluva kaksilajinen suku, joka on ainoa suku "Takakiopsida"-kasviluokassa.
"Takakia"-suku on alun perin sijoitettu lehtisammalten sijasta maksasammaliin. Sammalien sporofyytistä puuttuvat ilmaraot. "Takakia"-lajeilla ei ole monisoluisia juurtumahapsia kuten kaikilla muilla lehtisammalilla.
"Takakia"-suvun lajit ovat:
Takakia ceratophylla

Takakia ceratophylla on lehtisammallaji, joka on toinen "Takakiopsida"-kasviluokan kahdesta lajista. Sen on kuvannut ensimmäisen kerran William Mitten maksasammaliin haarusammalten ("Lepidozia") sukuun nimellä "Lepidozia ceratophylla".
"Takakia ceratophylla"a esiintyy Kiinassa Tiibetissä ja Yunnanissa, Intiassa Sikkimissä, Nepalissa ja Yhdysvalloissa Aleuttien saarilla. Laji kasvaa varjoisilla kosteilla kallioilla, hyvin märällä maalla lumenviipymissä sekä kylmillä aavikoilla. Laji on maailmanlaajuisesti erittäin harvinainen ja luokiteltu uhanalaiseksi, vaarantuneeksi (VU).
Andreaeobryum macrosporum

Andreaeobryum macrosporum on lehtisammallaji, joka Goffinet et al. -luokittelun mukaan on ainoa laji "Andreaeobryopsida"-kasviluokassa.
"Andreaeobryum macrosporum"ia esiintyy Pohjois-Amerikan luoteisosissa, Yhdysvalloissa Alaskassa, Kanadassa Yukonin, Brittiläisen Kolumbian ja Luoteisterritorioiden alueella. Se kasvaa kalkkikallioilla arktisella ja subarktisella vyöhykkeellä.
Jyväsvarstasammal

Jyväsvarstasammal ("Pohlia annotina") tai rihmavarstasammal, on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa (Mniaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla. Suomen alueella laji on elinvoimainen (LC) ja esiintyy etelä- ja keskiosassa. Levinneisyys on huonosti tunnettu. "Pohlia annotina" on pioneerilaji, joka kasvaa kostean hiekkaisen maan maapaljastumilla erilaisilla avoimilla paikoilla.
"Pohlia annotina" muistuttaa muista varstasammallajeista ituvarstasammalta ("Pohlia camptotrachela"). Molempien tuntomerkki on lukuisat pienet itusilmut ylemmissä lehtihangoissa. Itusilmujen muoto on pitkulainen verrattuna "Pohlia camptotrachela"an. Lajilla kasvaa itiöpesäkkeitä harvoin, itujyväset ovat yleisiä.
Vaimoni on konna

Vaimoni on konna () on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Cho Jin-gyun (joskus muodossa Jin-Kyo Cho) ohjaama eteläkorealainen toimintaelokuva.
Näyttelijät.
Lähde: