Eino Heinivaara

Eino Mikael Heinivaara (synt. Henriksson, 29. syyskuuta 1895 Helsinki – 25. lokakuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja osuustoimintamies, joka työskenteli pitkään Kulutusosuuskuntien Keskusliiton palveluksessa.
Elämä.
Varhaiset vuodet ja sisällissodan aika.
Helsingissä syntynyt Heinivaara kävi seitsemän luokkaa Helsingin suomalaista lyseota ja suoritti ylioppilastutkinnon yksityisesti talvella 1917. Saman vuoden huhtikuussa hän aloitti Porissa ilmestyneen "Sosialidemokraatin" toimittajana ja tammikuussa 1918 Heinivaara nimitettiin lehden toimitussihteeriksi. Sisällissodan loppuvaiheessa huhtikuun alussa Heinävaara liittyi Pori punakaartiin, jossa hän toimi Porin rintaman esikunnassa ylipäällikkö Hannes Uksilan apulaisena. Heinivaara ei osallistunut taisteluihin, eikä kantanut asetta, mutta teki Uksilan kanssa tarkastusmatkoja rintamalle.
Pakomatka ja paluu Suomeen.
Kun Porin punakaartilaiset pakenivat kaupungista, lähtivät myös Heinivaara ja Uksila 12. huhtikuuta kohti itää. He matkustivat Kokemäen ja Lauttakylän kautta Urjalaan, jossa 2–3 päivän ajan järjestelivät Länsi-Suomesta saapuvien tuhansien punaisten perääntymistä. Urjalasta miehet jatkoivat Hämeenlinnan ja Lahteen, jonka jälkeen Heinivaara jäi huhti–toukokuun vaihteessa vangiksi Kärkölän kirkonkylässä. Hänet siirrettiin Helsingin vankileirille Katajanokan vankilaan, mistä Heinivaara onnistui heinäkuun alussa pakenemaan yhdessä entisen koulutoverinsa Yrjö Karppasen kanssa. Myös Karppanen oli sodan aikana työskennellyt sanomalehtimiehenä Porissa.
Heinävaara ja Karppanen matkustivat junalla Hämeenlinnaan, josta he jatkoivat edelleen kohti Pohjois-Suomea ja siirtyivät Aavasaksassa Ruotsin puolelle. Myöhemmin Heinivaara työskenteli Tukholmassa muun muassa kellosepänliikkeessä ja oli yhteydessä punapakolaisia avustaneen suomalaisen organisaation johtohenkilöiden Arthur Useniuksen ja Edvard Gyllingin kanssa. Vuoden 1920 alussa Heinivaara ja Karppanen päättivät Ruotsin huonoihin palkkoihin kyllästyneinä muuttaa töihin Neuvosto-Venäjälle. He matkustivat Tukholmasta saaduilla väärillä papereilla Haaparannan kautta Suomeen tammikuun lopussa ja yrittivät rajan yli Venäjälle Pohjois-Karjalassa. Huomattuaan rajanylityksen sillä kertaa mahdottomaksi, miehet kääntyivät takaisin, mutta jäivät lopulta kiinni Lieksassa helmikuun 4.–5. päivien välisenä yönä. Heinivaaraa ja Karppasta kuulusteltiin Joensuussa ja toimitettiin sen jälkeen Helsingin lääninvankilaan. Huhtikuussa 1920 Heinivaara tuomittiin avunannosta valtiopetokseen 10 vuodeksi kuritushuoneeseen.
Vankilavuosien jälkeen.
Armahduksen jälkeen Heinivaara jatkoi työskentelyä toimittajana. Hän muun muassa kirjoitti "Suomen Sosialidemokraattiin" nimimerkillä ”Kohentaja” ja oli vuonna 1927 lyhyen aikaa Porissa "Uuden Ajan" päätoimittajana. 1920-luvun lopulta lähtien Heinävaara työskenteli Kulutusosuuskuntien Keskusliiton julkaiseman "Kuluttajain Lehden" toimituksessa ja kirjoitti 1940–1950-luvuilla kolmisenkymmentä osuusliikkeiden historiikkia. Lisäksi Heinävaara suomensi 1940-luvulla Eyvind Johnsonin ja Hans Herginin teoksia sekä Alfred Östen kirjoittaman Franklin Rooseveltin elämäkerran. Hän kuului myös Suomen Aikakauslehdentoimittajain Liiton perustajiin vuonna 1939. Eino Heinivaara kuoli 59-vuotiaana vuonna 1954.
Perhe.
Eino Heinivaaran poika oli ylilääkäri ja professori Olli Heinivaara (1923–1995).