tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Digitalism

Digitalism on saksalainen elektronisen musiikin duo, joka perustettiin Hampurissa vuonna 2004. Duo koostuu Jens ”Jence” Moellesta ja İsmail ”Isi” Tüfekçista. He ovat allekirjoittaneet levytyssopimuksen ranskalaisen levy-yhtiö Kitsunén kanssa. Euroopan ulkopuolella he ovat myös levy-yhtiöillä Virgin Records sekä Astralwerks.
Digitalism on remixannut muun muassa The Presetsin, Tom Vekin, The Futureheadsin, Daft Punkin, Tigan, Klaxonsin, The White Stripesin, Monkin, Depeche Moden, Cut Copyn ja monien muiden artistien ja yhtyeiden kappaleita, mukaan lukien The Curen kappaleen ”Fire in Cairo” (nimetty ”Digitalism in Cairo”). Heidän kappaleitansa ja remixejä soittaa muun muassa DJ:t kuten Erol Alkan, Soulwax, Boys Noize sekä Justice.
Digitalism on esiintynyt festivaaleilla kuten Coachellassa, Lollapaloozassa, South by Southwestissä, Rhythm and Vinesissa, Electric Picnisissä ja Ultra Music Festivalissa. 
Moelle on julkaissut kaksi soolojulkaisua Kitsuné-levy-yhtiöllä; ”I Ragazzi Del 1982” taiteilijanimellä Palermo Disko Machine” ja ”Wired” taiteilijanimellä Jence. Hän on tämän jälkeen julkaissut kappaleen ”Vesuvia/Theme of Palermo Disko Machine” nimellä Palermo Disko Machine Vulture Music -levy-yhtiöllä.
Winchester Mystery House

Winchester Mystery House (alun perin Winchester House) on suuri kartano Kalifornian San Joséssa San Franciscon lahden metropolialueella. Viktoriaaniseen tyyliin koristellussa talossa on yli 160 huonetta. Kartano on tunnettu hyvin epätavallisesta suunnittelustaan: talossa on lukuisia valeovia, seinään tai kattoon päättyviä portaikkoja ja sisäseiniin tai -kattoihin asennettuja ikkunoita. Kartanon rakennutti Winchester-kiväärejä valmistaneen asetehtailijan William Wirt Winchesterin leski Sarah Winchester.
Historia.
Winchester Repeating Arms Companyn omistanut William Wirt Winchester kuoli vuonna 1881 jättäen huomattavan omaisuuden vaimolleen Sarah Winchesterille, joka muutti Yhdysvaltain itärannikolta länteen Kaliforniaan rakennuttaakseen itselleen kartanon. Aikalaismediassa ja myöhemmässä kirjallisuudessa laajalti kerrotun tarinan mukaan Sarah Winchester pelkäsi Winchester-kivääreihin kuolleiden ihmisten henkien kostoa, ja rakennutti kartanosta poikkeuksellisen suuren ja sokkeloisen, koska uskoi etteivät henget löytäisi häntä kartanon sokkeloista.
Kartanon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1884. Rakentaminen jatkui talon jatkuvasti laajentuessa lähes neljäkymmentä vuotta Winchesterin kuolemaan vuonna 1922 asti. Kartano vaurioitui vuoden 1906 San Franciscon suuressa maanjäristyksessä, joka aiheutti kartanon seitsemänkerroksisen tornin sortumisen, ja jätti Sarah Winchesterin itsensä loukkuun vaurioituneiden ovien taakse moneksi tunniksi. Maanjäristyksen jälkeen talon alkuperäinen pääovi sinetöitiin kiinni, ja useita huoneita, kuten suuri tanssisali, suljettiin pysyvästi.
Pian Winchesterin kuoleman jälkeen kartano avattiin yleisölle nähtävyytenä, ja aiemmin yksinkertaisesti Winchesterin talona tunnettua kartanoa alettiin kutsua nimellä ”Winchester Mystery House” (suom. "Winchesterin mysteeritalo"). Rakennus on sittemmin lisätty Yhdysvaltain kansalliseen historiallisten paikkojen rekisteriin.
Arkkitehtuuri.
Rakennus edustaa viktoriaanista arkkitehtuuria. Puurakenteisen kartanon julkisivu on katettu paanuilla, ja talossa on runsaasti puusta veistettyä koristelua sekä useita lasimaalauksia. Kartanon sisätilojen seinien ja kattojen paneeleihin sekä lattioiden parketteihin on käytetty runsaasti arvokasta puuta, kuten tiikkiä ja mahonkia. Talon suunnittelussa on lukuisia epätavanomaisia ratkaisuja, kuten ylösalaisin asennettuja pylväitä, seinään päättyviä valeovia ja sisäseiniin asennettuja ikkunoita. Luku 13 on talon suunnittelussa toistuva teema: monet talon ikkunat jakaantuvat kolmeentoista ruutuun, portaikoissa on usein kolmetoista porrasta, kasvihuoneessa on kolmetoista kupolia ja talon pesualtaiden ritilöissä on kolmetoista reikää.
Ashford

Ashford on noin asukkaan kaupunki ja asukkaan kaupunkipiiri ("borough") Kentin kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Kaupunkipiiri perustettiin vuonna 1974 yhdistämällä Ashfordin ja Tenterdenin kaupungit sekä Tenderdenin, East Ashfordin ja West Ashfordin maalaiskunnat. Vuonna 2021 kaupunkipiirin alueella oli yhteensä 42 kuntaa ("civil parish"). Ashfordin kaupunki on suoraan kaupunkipiirin alaisuudessa eikä sillä ole kunnallista itsehallintoa ("unparished area").
Ashfordin alkuperäinen asutus lienee ollut nimeltään Essetesford, joka tuhoutui viikinkien hyökkäyksessä vuonna 893. Myöhemmin alueelle asettui sakseja, ja nykyinen Ashford on ollut alkujaan saksien asuttama kylä, josta kehittyi 1200-luvulla kauppapaikka. 1700-luvulle tultaessa Ashfordin asukasluku oli 1 500 ja kaupunki lähti varsinaisesti kasvamaan vasta teollistumisen ja rautatien myötä.
Primadonna (Alla Pugatšovan kappale)

Primadonna on Alla Pugatšovan esittämä kappale, jolla hän edusti Venäjää vuoden 1997 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Dublinissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa viidenneksitoista 33 pisteellä.
Mysterious Woman

Mysterious Woman on Marc Robertsin esittämä kappale, jolla hän edusti Irlantia vuoden 1997 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Dublinissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa toiseksi 157 pisteellä.
Salve (kirja)

Salve – 120-vuotias merimieskapakka Helsingin Hietalahdessa on Sakari Nupposen kirjoittama kirja helsinkiläisestä ravintola Salvesta. Kirja on ilmestynyt vuonna 2017, ja sen on kustantanut Siltala.
Kirja kertoo ravintolan historian siitä alkaen, kun se perustettiin vuonna 1897 kioskina. Alkuvaiheista ei juuri ole tietoja, edes kioskin omistajaa ei tiedetä, joten kirja lähtee varsinaisesti liikkeelle vuodesta 1927, jolloin Hietalahdenranta 11:een valmistui rakennus, johon Salve muutti ja aloitti toimintanta kahvilana. Kirja kattaa Salven vaiheet aina siihen asti, kun ravintola siirtyi syksyllä 2016 uuteen osoitteeseen Hietalahdenranta 5:een satama-altaan toiselle puolelle.
Kirja ei kerro syvemmin Salven muuton taustoista, siitä kuinka taloyhtiö uskoi voivansa vuokrata ravintolan toiselle yritykselle, kun tosiasiassa se saattoi vuokrata vain liiketilan. 
Kirjan mukaan ravintola oli alamaissa ja lähellä konkurssia 1990-luvun alussa laman aikaan, mutta nousu alkoi uuden ravintolapäällikön Jatta Heinon ansiosta. Silloin ravintolan ilme siistiytyi vanhasta merimieskapakasta nykyiseen muotoon, ja sen tavaramerkiksi tulivat silakat.
Kirjassa on runsas kuvitus, mutta kuvatekstit ovat erikseen kirjan lopussa, jossa on myös henkilöhakemisto.
HMS Osprey (1897)

HMS Osprey oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Gipsy-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista osana vuosien 1896-1897 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 14. marraskuuta 1896 telakkanumerolla 397. Alus laskettiin vesille 7. huhtikuuta 1897 ja se valmistui heinäkuussa 1898.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 4. marraskuuta 1919 J. H. Leelle.
HMS Leven (1898)

HMS Leven oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1899 valmistunut torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista osana vuosien 1897-1898 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 24. tammikuuta 1898 telakkanumerolla 405. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1898 ja se valmistui heinäkuussa 1899.
Palvelus.
Alus myytiin 14. syyskuuta 1920 Hayesille Porthcawliin.
Jack Lisowski

Jack Lisowski, lempinimeltään ”Jackpot”, (s. 25. kesäkuuta 1991 Cheltenham, Englanti) on englantilainen vasenkätinen snooker-ammattilainen. Hän on ollut ammattilainen vuodesta 2010 alkaen, ja tehnyt vuonna 2012 täyden maksimibreikin. Lisowskin korkein ranking-sijoitus on 11. vuonna 2019 huhtikuussa. Hänen uransa paras sijoitus on Runner-up Riga Mastersissa 2018, jossa hän hävisi Neil Robertsonille luvuin 2-5. Kausi 2018-19 on ollut Lisowskin uran läpimurtokausi, sillä hän nousi top-16 pelaajaksi juuri ennen valintoja The Masters-turnaukseen ja pääsi näin ollen osallistumaan ensi kertaa tähän kaikkein arvostetuimpaan kutsuturnaukseen. Hän on tämän jälkeen pystynyt vakiinnuttamaan paikkansa top-16 pelaajana, ja pääsee suoraan sijoitettuna vuoden 2019 MM-kilpailuihin. Lisowski tunnetaan yhtenä koko tourin nopeimmista pelaajista sekä hyökkäävästä pelityylistään.
Teodor, pikku hinaaja

Teodor, pikku hinaaja () on Andrew Cochranin luoma kanadalainen lasten televisiosarja, jota tuotettiin vuosina 1993–2001. Siinä seurataan viiden hinaaja-aluksen ja Satamapäälikkön arkea ”Suuressa satamassa”. Sarjaa tuotti nykyään lopetettu Cochran Entertainment Halifaxissa ja hahmot perustuvat Halifaxin sataman oikeisiin laivoihin (minne sarja myös sijoittuu). Sarjaa tähditti The Mamas &amp; the Papas-yhtyeen jäsen Denny Doherty, joka ääninäytteli kaikkia hahmoja englanniksi. Sarjan hahmot olivat radio-ohjattuja pienoismalleja.
Sarjan jälkiäänityksen teki Film &amp; Cartoon Finland ja suomenkielisenä kertojana toimi Jari Silventoinen.
Mallit ja lavasteet ovat nykyään esillä Maritime Museum of the Atlanticissa. Sarja nousi niin suosituksi, että Teodorista tehtiin täysmittainen oikea hinaaja. Nykyään museon vierailijat voivat käydä sillä kiertoajelulla Halifaxin satamassa.
Jaksot.
Kausi 3 (1996-1997).
Sarjaa on esitetty Suomessa vain 16 jaksoa.
Markus Ahonen

Markus Ahonen (s. 1972 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja toimittaja. 
Markus Ahonen vietti lapsuutensa Vantaan Martinlaaksossa. Lapsuuden kesät hän on viettänyt Päijät-Hämeessä, jonka maisemia muun muassa Heinolasta ja Asikkalasta esiintyy esikoisteoksessa "Meduusa" ja Isaksson-sarjan toisessa romaanissa "Palava sydän". Helsingin ja Vantaan lisäksi Hämeenkoski, Lahti, Turku, Naantali, Kaarina, Vihti ja Srebrenica ovat esillä viidennessä romaanissa "Sieluttomat". Ahonen on opiskellut Turun yliopistossa viestintää ja kotimaista kirjallisuutta. Nykyään hän asuu Irlannissa.
Ahonen on työskennellyt päijäthämäläisten paikallislehtien, kuten Päijät-Hämeen ja Seutuneloset-lehtiryhmän edeltäjän Seutuviikon päätoimittajana sekä varsinaissuomalaisen Kaarina-lehden toimittajana ja päätoimittajana. Hän on myös kirjoittanut televisioon sketsi- ja viihdeohjelmia.
Ahosen ensimmäinen romaani "Meduusa" palkittiin Kouvolan dekkaripäivien juhlavuoden dekkariromaanikilpailussa kolmannella palkinnolla vuonna 2006. Toinen Isaksson-sarjan dekkari "Palava sydän" ilmestyi vuonna 2008 ja kolmas "Jäljet" 2014. Sarjan neljäs osa, Helsingin Vuosaareen, Vantaalle, Syyriaan ja Irlantiin sijoittuva "Sydämenmurskajaiset" ilmestyi WSOY:n kustantamana vuonna 2016. Samana vuonna WSOY julkaisi myös koko aikaisemman sarjan uusittuina painoksina. Isaksson-sarjan viides romaani "Sieluttomat" ilmestyi 2019 ja kuudes "Anna pahan kiertää" 2021.
Rikoskirjoissaan Ahonen pohtii yhteiskunnallisten asioiden, suomalaisen ilmapiirin ja ihmissuhteiden lisäksi ihmisten välillä olevia jännitteitä ja miten ne johtavat rikokseen. Isaksson-romaanit sisältävät usein myös ajankohtaisten yhteiskunnallisten teemojen pohdiskelua sekä kytköksiä kansainvälisiin tapahtumiin kuten Syyrian sotaan ja Srebrenican joukkomurhaan. Sydämenmurskajaiset-romaanissa löytyy myös dokumentaarista materiaalia Homsin piirityksestä ja fiktiivinen kuvaus helmikuussa 2012 Baba Amrissa kuolleiden tosielämän journalistien Marie Colvinin ja Rémi Ochlikin viimeisistä päivistä. Teosten päähenkilö on Helsingin poliisin väkivaltarikosyksikön rikosylikonstaapeli Markku Isaksson ja niiden kerronta noudattaa pohjoismaista tyyliä sisältäen myös pikkutarkkaa Helsingin ja Vantaan kuvaamista. Kotiseuduiltaan fyysisiä ja psykologisia aineksia ammentavan Ahosen tyyliä on verrattu muun muassa norjalaisen Jo Nesbøn, suomalaisen Matti Yrjänä Joensuun ja yhdysvaltalaisen Patricia Highsmithin tyyleihin, rakenteisiin ja psykologiseen kerrontatapaan. 
Kesäkuussa 2019 Kansan Uutiset vertasi romaanien maailman olevan nimistäkin päätellen samalla aaltopituudella kuin Seppo Jokisen "Koskiset" ja Henning Mankellin "Wallanderit".
Vuonna 2012 Ahonen julkaisi kaksi lastenkirjaa: "Haikarasaaren vauvasatama ja muita tarinoita" ja "Karkaileva bussi ja kaiken maailman ihmeelliset vempeleet" sekä melankolisten rakkausaiheisten novellien kokoelman "Kotipaikkani on rakkaus". Se on ilmestynyt englanniksi nimellä "My Hometown Named Love".
Teokset.
Isaksson-sarja
Muut teokset
Antologiat
Novelli
Purtilot

Purtilot () on britannialainen lasten televisiosarja, jossa seurataan hinaaja-alusten seikkailuja. Sarjan ohjaaja on myös työskennellyt Tuomas Veturin parissa. 
Jaksot.
Dubbaus äänitettiin alkuperäisen äänityksen päälle siten, että englanninkielinen äänitys kuului taustalla vaimeana.
Suomenkieliset ääninäyttelijät.
Sarjan jälkiäänitettiin suomeksi vuonna 2023-2025 nimeltään Hinaajat. Dubbauksen toteutti harrastajaryhmä Studio Fanitus.
Keihärinkoski (Viitasaari)

Keihärinkoski on Viitasaaren länsiosassa sijaitseva kylä, jossa sijaitsee Keihärinkoski-niminen koski, jossa vesi virtaa Muuruejärvestä Keiteleeseen.
Historiaa.
Keihärinkoskelta on löydetty ja ajoitettu yksi kivikautinen asuinpaikka. Esinelöytöjen Heinäsaaren asuinpaikka on ajoitettu kampakeraamisen kulttuurin ajalle. Muiden Keitele-järven pohjoisosien rannoilta löytyneiden asuinpaikkojen vertailun perusteella on pidetty mahdollisena, että asuinpaikka on aikaisintaan noin vuodelta 3400 eaa.
My Little Princess

My Little Princess on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut Eva Ionescon ohjaama ranskalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Isabelle Huppert ja Anamaria Vartolomei. Elokuva on Ionescon esikoisohjaus.
"My Little Princess" on omaelämäkerrallinen ja perustuu Ionescon omaan lapsuuteen 1970-luvun Pariisissa ja suhteeseen äitiinsä, valokuvaaja Irina Ionescoon, joka otti ja julkaisi nuoresta tyttärestään eroottisia alastonkuvia. Elokuvan käsikirjoituksen laativat Ionesco, Marc Cholodenko ja Philippe Le Guay. François Marquis oli elokuvan tuottajana.
"My Little Princess" sai ensi-iltansa vuoden 2011 Cannesin elokuvajuhlilla "Semaine de la critique" -esityssarjassa, missä Ionesco oli ehdokkaana parhaan elokuvan Kultaisen kameran ja Queer Palmin saajaksi. Ionesco palkittiin Mumbain elokuvajuhlien parhaan elokuvan Kultaisella portilla ja parhaan ohjaajan Hopeisella portilla. Isabelle Huppert ja Anamaria Vartolomei palkittiin roolisuorituksistaan Mumbain elokuvajuhlien jaetulla parhaan naisnäyttelijän palkinnolla. Elokuva sai muun muassa myös kaksi César-ehdokkuutta parhaasta elokuvadebyytistä ja puvustuksesta.
Juoni.
10-vuotias Violetta Giurgiu (Anamaria Vartolomei) asuu isoäitinsä (Georgetta Leahu) luona pienessä asunnossa, mutta kaipaa valokuvaajaäitiään Hannaa (Isabelle Huppert) ja janoaa tältä huomiota. Toive toteutuu, kun äiti keksii ottaa hänet uudeksi valokuvauskohteekseen. Violetta nauttii poseeraamisesta ja siitä, että saa viettää äitinsä kanssa aikaa. Mikään ei kuitenkaan saa mennä äidin visioiden edelle, ei edes oman lapsen hyvinvointi. Hannan ottamat kuvat nuoresta tyttärestään alkavat saada hyvin nopeasti paljon huomiota ja Violettan satu muuttuu pian painajaiseksi.
Tuotanto.
Eva Ionesco laati "My Little Princessin" käsikirjoituksen jo 2000-luvun alussa, mutta hän joutui odottamaan tuotannon alkamista kymmenen vuotta rahoituksen puuttuessa.
Violetta Giurgiun rooliin koe-esiintyi yli neljän kuukauden aikana 500 tyttöä. Roolin sai lopulta kokematon romanialaissyntyinen Anamaria Vartolomei, jonka ensimmäinen rooli Violetta Giurgiu on. Isabelle Huppert oli Ionescon ainoa vaihtoehto Hanna Giurgiun rooliin. Ionesco oli jo kauan halunnut työskennellä Huppertin kanssa.
"My Little Princess" kuvattiin työnimellä "I’m Not a Fucking Princess" Le Pré-Saint-Gervaisin kunnassa Seine-Saint-Denisin departementissa Ranskassa vähän yli kolmen miljoonan euron budjetilla. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Les Productions Bagheera ja France 2 Cinéma. Elokuvan virallinen traileri julkaistiin 29. huhtikuuta 2011.
Julkaisu ja vastaanotto.
"My Little Princess" sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla Ranskassa 17. toukokuuta 2011. Elokuva sai teatteriensi-iltansa Ranskassa 29. kesäkuuta 2011, oli Sophie Dulac Distributionin teatterilevittämä ja keräsi teatterikierroksensa aikana 70 929 katsojaa. Elokuva sai ranskalaisilta elokuvakriitikoilta ja yleisöltä lähinnä myönteisen vastaanoton. "My Little Princess" ei saanut Suomessa teatteriensi-iltaa, mutta se esitettiin Espoo Cinén elokuvajuhlilla elokuussa 2011.
"My Little Princess" julkaistiin Ranskassa DVD:lle 8. marraskuuta 2011.
Valie Export

Valie Export (usein suuraakkosin VALIE EXPORT, aiemmin Waltraud Höllinger, omaa sukua Lehner, s. 17. toukokuuta 1940 Linz) on itävaltalainen performanssi- ja mediataiteilija. Hän vaihtoi nimensä vuonna 1967, koska ei halunnut kantaa isänsä tai entisen miehensä nimeä. Nimen Export ja sen logomaisen kirjoitusasun hän lainasi suositulta savukemerkiltä.
Varhaiset performanssit.
Exportin tunnetuimpiin teoksiin kuuluu performanssi "Tapp und Tastkino" ("Touch and Tap Cinema," 1968). Siinä taiteilija seisoi kadulla ilman paitaa, ylävartalonsa verhona elokuvateatteria esittävä laatikko. Ohikulkijoita kutsuttiin työntämään kätensä esiripun taakse, missä vastassa olivat taiteilijan paljaat rinnat. Teoksen kokeminen oli rajoitettu 30 sekuntiin henkilöä kohti. Teoksen ensiesitys herätti paheksuntaa ja jopa noitavainopuheita. Taiteilija on itse on sanonut feministisen teoksen tarkastelevan myös elokuvan mediaa. Se korvaa katsomisen kosketuksella ja rinnastaa valkokankaan ihoon. Yleisö joutuu intiimiin kontaktiin sen kehon kanssa, jota se elokuvissa tirkistelee matkan päästä ja pimeässä.
Samoihin teemoihin liittyy performanssi "Aktionhose: Genitalpanik" ("Action Pants: Genital Panic," 1968). Export kulki müncheniläisessä taide-elokuvateatterissa penkkirivien välissä jalassaan housut, joiden haaroista oli leikattu pala pois ja jotka paljastivat sukuelimet. Toisinaan kerrotaan myös, että performanssi tapahtui pornoelokuvateatterissa ja taiteilijalla oli mukanaan konetuliase. Tähän lienee vaikuttanut julistesarja, jonka taiteilija teki seuraavana vuonna muistoksi performanssista.
Performanssien vieminen perinteisten taidelaitosten ulkopuolelle oli Exportille tärkeää varsinkin uran alkuvaiheissa. Vuonna 1971 hänen teoksensa "Facing a Family" esitettiin Itävallan televisiossa. Viisiminuuttinen elokuva esitti nelihenkistä perhettä katsomassa televisiota ja ruokailemassa. Perhe katsoi kohti kameraa, jonka välityksellä katsojat kotisohvilla katsoivat perhettä.
Uudempia teoksia.
Performanssien lisäksi Export on tehnyt lukuisia elokuvia ja muita mediateoksia. Hänen taidettaan on esitelty näyttelyissä ja tapahtumissa eri puolilla maailmaa, ja hän on saanut lukuisia taidepalkintoja. Vuonna 2007 hän osallistui Kasselin Documenta -tapahtumaan ja Venetsian biennaaliin. Viimemainitussa hän esitti kahden mediataideteoksen lisäksi performanssin "The voice as performance, act and body." Siinä nenän kautta sisään työnnetty kamera kuvasi Exportin äänihuulia samalla, kun tämä luki itse kirjoittamaansa, kielen alkuperää käsittelevää tekstiä. Katsojat näkivät liikkuvat äänihuulet suurilta näytöiltä.
Thomas and the Magic Railroad

Thomas and the Magic Railroad () on brittiläis-yhdysvaltalainen elokuva, joka sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa vuonna 2000. Se perustuu "Tuomas Veturi" -sarjaan ja sen yhdysvaltalaiseen spinoff-sarjaan nimeltä "Shining Time Station". Elokuvan ohjasi alkuperäisen sarjan luonut Britt Allcroft.
Elokuva on saanut pääosissa heikkoja arvosteluja eri medioissa.
Elokuvaa ei ole esitetty Suomessa, eikä siihen ole tehty suomenkielistä dubbausta.
Rosewood (televisiosarja)

Rosewood on yhdysvaltalainen Todd Harthanin luoma draamasarja, jonka päärooleissa ovat Morris Chestnut ja Jaina Lee Ortiz. Sarjan esittäminen aloitettiin Yhdysvalloissa 23. syyskuuta 2015 Foxin kanavalla.
Huhtikuussa 2016 Fox ilmoitti tilanneensa sarjalle toisen tuotantokauden, jonka esittäminen aloitettiin 22. syyskuuta 2016. Toinen kausi jäi sarjan viimeiseksi.
Tarina.
Tapahtumat sijoittuvat Miamin lämmössä työskentelevän yksityisen kuolinsyytutkijan patologi Beaumont Rosewoodin (Morris Chestnut) elämän ympärille. Ammattinsa myötä hän pääsee usein keskelle toimintaa etsivä Annalise Villan (Jaina Lee Ortiz) kanssa.
Päijänteen matkustajaliikenne

Päijänteen matkustajaliikenne koostuu useiden järvimatkailuyritysten aluksista. Pisimmät risteilyt ulottuvat Lahdesta, Lahden satamasta, Jyväskylään, Jyväskylän satamaan Lutakossa.
Antony Tudor

Antony Tudor (4. huhtikuuta 1909 Lontoo – 19. huhtikuuta 1987) oli brittiläinen balettitanssija ja koreografi. Vuosina 1930–1938 hän tanssi muun muassa Ballet Rambertin ja Sandlers Wells Ballet’n solistina. Tämän jälkeen hän muutti Yhdysvaltoihin, missä esiintyi Ballet Theatressa ja toimi vuodesta 1947 johtajana Metropolitan-balettikoulussa. 1960-luvun alkupuolella hän oli Tukholman oopperan balettimestari.
International Karate Organization

International Karate Organization, myös Kyokushin-kaikan, lyhyesti IKO on japanilainen kyokushinjärjestö, joka perustettiin 1964. Järjestön puheenjohtaja on Akiyoshi Matsui, joka tunnetaan virallisemmin Kancho Shokei Matsui.
Historia.
Kyokushinin perustaja Mas Oyama perusti kansainvälisen järjestön 1964 muutettuaan dojonsa Tokioon, jossa hän piti virallisen avajaisen kesäkuussa 1964. Sittemmin Kyokushinilla on jäseniä yli 120 maassa. 1969 Oyama järjesti ensimmäiset Japanin mestaruuskilpailut, jotka käytäisiin vuosittain. Myöhemmin 1975 hän perusti ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut, jotka puolestaan käydään joka neljäs vuosi. Oyama perusti vielä toisen Japanin mestaruuskilpailut, jotka käydään painoluokittain. Alkuperäinen turnaus käydään avoimessasarjassa.
Oyaman kuoltua 1994 hän jätti puheenjohtajan tehtävät epävirallisesti hänen oppilaalleen Akiyoshi Matsuille, joka nousi järjestön johtoon 1995. Sittemmin Matsui on laajentanut Kyokushinin kilpailutoimintaa ja järjestänyt maailmanmestaruuskilpailuja myös naisille, senioreille ja nuorille alle 18-vuotiaille. Lisäksi hän perusti katakilpailut maailmanmestaruuskilpailuihin ja vuodesta 1997 lähtien käyty painoluokallinen maailmanmestaruuskilpailut.
Philippe Soupault

Philippe Soupault (2. elokuuta 1897 Chaville, Ranska – 12. maaliskuuta 1990 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, yksi surrealismin perustajista. Hänen runokokoelmiaan ovat muun muassa "Georgia" (1924) ja "Poésies Complètes" (1938), romaaneja muun muassa "Le Bon Apôtre" (1938) ja omaelämäkerta "Journal d’un fantôme" (1946) Philippe Soupault ja Louis Aragon tapasivat Guillaume Apollinairen luona ja perustivat 1919 aikakauslehden "Littérature".
Soupault oli vuosina 1918–1920 mukana dadaistisessa liikkeessä. Apollinairen kautta hän tutustui André Bretoniin, ja Bretonin ja Aragonin kanssa hän perusti lehden "Littérature". Hän julkaisi Bretonin kanssa tekstin "Les champs magnétiques", joka oli ensimmäinen surrealistinen teksti. He toteuttivat sen keksimällään "automaattisella kirjoituksella", joka oli käytännössä tajunnanvirtaa. Hän joutui 1929 surrealistien ulkopuolelle. 1930-luvulta alkaen hän työskenteli radiolle ja sittemmin televisiolle. Hän jäi unohduksiin samalla kun hän kirjoitti unohduksesta mutta sai jälleen 1980-luvulla huomiota ja palkintoja, ja teoksista otettiin uusia painoksia.
Suomennetut teokset.
Suomennettuja runoja.
André Bretonin ja Philippe Soupaultin yhdessä kirjoittamia runoja julkaisussa: "Kirjo: kirjallisuus- ja kulttuurilehti" 2008 nro 3, teoksesta "Les champs magnétique" ("Magneettikentät"), 1920, viimeisestä osasta La pagure dit (Erakkorapu sanoo). Suomentajat Timo Kaitaro ja Janne Salo.
Keltinkeskus

Keltinkeskus on pienalue Jyväskylän Keltinmäen kaupunginosassa. Epävirallisesti Keltinmäellä monesti tarkoitetaan ainoastaan Keltinkeskusta, vaikka Keltinmäen kaupunginosaan kuuluvat myös Mäyrämäki, Mustalampi, Ylä-Mäyrämäki, Myllyjärvi ja Ylä-Myllyjärvi. Keltinkeskuksen länsiosassa on enimmäkseen kerrostaloja mutta itäosassa rivitaloja. Sen sijaan omakotitaloja Keltinkeskuksessa, toisin kuin Keltinmäen muilla alueilla, ei ole juuri lainkaan. Kerrostaloissa on runsaasti KOAS:n opiskelija-asuntoja.
Keltinkeskuksessa sijaitsee Kotalampi, jonka ympärillä on Kotalammen liikuntapuisto.
Palveluja alueella ovat muun muassa baari, Keltinmäen Sale, Keltinmäen lähikirjasto, Keltinmäen kirkko, alakoulu, päiväkoti, vanhusten päiväkeskus, pizzeria, parturi ja hieroja. Keltinmäen Keidas on asukasyhdistyksen ylläpitämä vapaa-ajan harrastus- ja toimintatila. Keltinkeskuksen pääkatuna on Keltinmäentie. Muut Keltinkeskuksen kadut on nimetty sienten mukaan. Ne haarautuvat Keltinmäentiestä.
Lemmensilta (Jyväskylä)

Lemmensilta on pengersilta, joka yhdistää Jyväskylän Säynätsalossa sijaitsevan Lehtisaaren Muuratsalon saareen. Silta ylittää Kuusainsalmen. Sen kautta kulkevan kadun nimi on Saaritie. Nykyistä pengersiltaa edeltänyttä puusiltaa on pidetty idyllisenä.
Historiaa.
Ensimmäisen kerran Muuratsalon ja Lehtisaaren välille rakennettiin silta vuonna 1938. Puinen kävelysilta kulki aluksi nimellä Papinsilta idean alulle panneen Säynätsalon kirkkoherra Robert Valpion mukaan. Myöhemmin lisänimeksi vakiintui Lemmensilta, koska sillan reunoille rakennetuista istuma-aitioista tuli nuorison suosimia seurustelu- ja tapaamispaikkoja.
Jatkosodan aikana muuratsalolaiset tehdastyöntekijät olivat esittäneet pyyntöjä kunnollisen tien rakentamiseksi, jotta heidän työmatkansa helpottuisi. Uuden, yksikaistaiselle autoliikenteelle levennetyn sillan kustannukset jaettiin puoliksi Parviaisen tehtaiden ja Säynätsalon kunnan kesken. Silta avattiin autoliikenteelle toukokuussa 1948.
Peruskorjauksen yhteydessä vuonna 1970 Lemmensilta levennettiin kaksikaistaiseksi. 1980-luvun alussa liikennemäärien kasvaessa vanha puusilta purettiin ja tilalle rakennettiin nykyinen pengersilta. Lemmensillan nimeä käytetään yhä nykyisestä sillasta.
Palvajärvi

Palvajärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Tic Tac Toe (yhtye)

Tic Tac Toe oli saksalainen pop/rap-yhtye, joka teki musiikkia pääasiassa 1990-luvulla. Yhtye hajosi 1997, palasi vuonna 2000 uuden jäsenen kanssa ja hajosi jälleen samana vuonna. Alkuperäiset jäsenet kokosivat yhtyeen taas vuosiksi 2005–2007.
Tic Tac Toe julkaisi ensimmäisen singlensä 1995. "Klappe Die 2 Te:n" äänitysten jälkeen 1997 Ricky aloitti oman uran, ja Jazzy ja Lee (Liane Wiegelmann) ottivat hänen tilalleen laulajaksi Saran.
HMS Falcon (1899)

HMS Falcon oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1901 valmistunut Gipsy-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista osana vuosien 1898-1899 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 26. kesäkuuta 1899 telakkanumerolla 412. Alus laskettiin vesille 29. joulukuuta 1899 ja se valmistui joulukuussa 1901.
Palvelus.
Alus palveli koko uransa Britteinsaarilla. Alus upposi 1. huhtikuuta 1918 kolaroituaan troolari "John Fitzgeraldin" kanssa Pohjanmerellä.
HMS Ostrich (1900)

HMS Ostrich oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1901 valmistunut Gipsy-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista osana vuosien 1898-1899 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 28. kesäkuuta 1899 telakkanumerolla 413. Alus laskettiin vesille 22. maaliskuuta 1900 ja se valmistui joulukuussa 1901.
Palvelus.
Alus palveli koko uransa Britteinsaarilla. Alus myytiin 29. huhtikuuta 1920 romutettavaksi Barking Ship Breaking Companylle.
Luettelo Linux Mintin julkaisuhistoriasta

Tämä on luettelo Linux Mintin julkaisuhistoriasta.
Versiot.
Linux Mintin kehitti ja julkaisi pää­asiallisesti Clement Lefebvre Ranskassa vuonna 2006. Ensimmäinen julkaisu (”Ada”) perustui Kubuntuun ja julkaistiin vuonna 2006.
Linux Mint 17 LTS (”Qiana”) julkaistiin 31. touko­kuuta 2014. Linux Mint 17 perustuu Ubuntun versioon 14.04 ”Trusty Tahr”. Pitkään tuettuja julkaisuja eli LTS ("Long Term Support"), tuetaan viisi vuotta (alkaen versiosta 13) ja muita 18 kuukautta. Mintin versiojulkaisuihin tehtiin muutos 17.1 Rebeccasta alkaen; kun edellisissä versioissa käyttöjärjestelmä piti asentaa kokonaan uudestaan, voi nykyään asentaa päivityksen, joka korjaa aikaisemman version tunnetut ongelmat. Linux Mintin versio 17.3 (Rosa), ilmestyi virallisesti 4. joulu­kuuta 2015.
Linux Mint 18 LTS ilmestyi 30. kesä­kuuta 2016. Se perustuu Ubuntun huhti­kuussa 2016 ilmestyneeseen 16.04 LTS (Xenial Xerus) -jakeluun. Linux Mint 18 tukeutuu ytimen versioon 4.4. Linux Mint 18.1 julkaistiin 16. joulu­kuuta 2016. Nykyisen sarjan viimeisin versio 18.3 ”Sylvia”, joka ilmestyi 27. marras­kuuta 2017, perustuu Ubuntun versioon 16.04.3. Vuoden 2018 touko- tai kesä­kuussa julkaistava 19.0 ”Tara” tulee tukeutumaan Ubuntun uuteen jakelu­versioon, eli 18.04 ”Bionic Beaver” eli suomeksi majava.
Versiossa 22 Mint vaihtoi audiopalvelimen PipeWireen ja muutti ytimen päivitysmallia seuraamaan läheisemmin Ubuntun käyttämää. Mintin Clement Lefebvre kertoo, että he eivät ole huomanneet ytimen vakaudessa eroa ja yhä useammat uusien kannettavien tietokoneiden käyttäjät riippuvat uudemmista ytimen versioista.
Anu Põder

Anu Põder (17. marraskuuta 1947 Kanepi – 17. tammikuuta 2013 Tallinna) oli virolainen kuvanveistäjä. Taiteellisen uransa lisäksi hän toimi taideopettajana Viron taideakatemiassa sekä Tallinnan taidekoulussa. Põderin teosten on sanottu ilmaisevan 1900-luvun naiskokemusta sekä arkielämän henkisiä ja fyysisiä kokemuksia.
Ura ja näyttelyt.
Põder opiskeli 1960-luvun lopulla Tarton taidekoulussa sekä vuosina 1970–1976 Viron valtiollisessa taideinstituutissa. Hän esiintyi näyttelyissä erityisesti Virossa 1980-luvun puolivälistä lähtien. Viron lisäksi Põder osallistui ryhmänäyttelyihin Liettuassa, Venäjällä, Puolassa ja Saksassa. Hänellä oli yksityisnäyttely Suomessa Kotkan kaupungingalleriassa vuonna 1994. Maaliskuussa 2017 Tallinnan Kumussa avautui näyttely "Anu Põder. Haprus on vaprus" "(Hauraus on urheutta)", jossa Põderin taidetta on rinnastettu saman ajan kansainvälisten naistaiteilijoiden teoksiin.
Materiaalit ja teemat.
Põder suosi teostensa materiaaleina muun muassa tekstiilejä, vahaa, kipsiä, saippuaa, muovia ja puuta. Kuraattori Rebeka Põldsamin mukaan taiteilija tiedosti käyttämiensä materiaalien herkkyyden – ne hajoavat ja muuttuvat vanhetessaan. Materiaalivalintojen sekä veistosten pehmeän muotokielen näkyvien tikkausten takia Põderin teokset on usein liitetty naiseuden, perhe-elämän ja sukupuolen teemoihin sekä niihin liittyviin jännitteisiin.
Teppo Laaksonen

Teppo Ilmari Laaksonen (s. 24. heinäkuuta 1985) on suomalainen urheilutoimittaja- ja selostaja.
Laaksonen on työskennellyt TV:ssä MTV Sportin ja C Moren jääkiekkoselostajana vuosina 2008–2010, 2014–, jossa hän selostaa tällä hetkellä muun muassa jääkiekon MM-kisoja, SHL:ää sekä CHL:ää. Aikaisemmin hän selosti MTV:lle myös Englannin Valioliigaa. 
Yle Urheilussa hän toimi vuosina 2005–2007 toimittajana ja juontajana Urheiluradion lähetyksissä sekä selostajana radion jääkiekko- ja jalkapallokierroksilla. Laaksonen on selostanut myös muun muassa Viasatilla, Fanseatilla, Veikkaus TV:ssä, Järviradiossa, Radio Cityssä sekä Trombit FM:llä
Laaksonen työskenteli vuonna 2006 Liikenne- ja viestintäministeriön viestintäavustajana. Hän työskenteli vuosina 2005–2015 Helsingin Evankelisen Opiston (HEO) urheilujournalismin linjan tuntiopettajana sekä urheiluselostuksen vastaavana opettajana.
Lorenzo Runeberg (professori)

Lorenzo Richardo Runeberg (7. tammikuuta 1916 Pietari – 15. elokuuta 2007 Kauniainen) oli suomalainen professori, metsätieteilijä ja runoilija.
Runebergin vanhemmat olivat Björn Runeberg (1881–1948) ja Gerda Naëma Runeberg (1891–1926). Hänen isänsä isä oli lääkäri Lorenzo Runeberg ja äitinsä isä insinööri Robert Runeberg. Lorenzo Runeberg pääsi ylioppilaaksi 1934 ja opiskeli metsänhoitoalaa väitellen vuonna 1946 tohtoriksi, väitöskirja käsitteli Suomen ja Yhdysvaltain välistä puukauppaa. 
Runeberg oli Helsingin yliopiston metsätaloustieteen dosenttina 1950–1954 ja puumarkkinatieteen dosenttina 1954–1977.
Elias, pieni pelastuslaiva

Elias, pieni pelastuslaiva () on norjalainen animaatiosarja, jota tuotettiin vuosina 2005–2008. Vuonna 2014 sarja tuli takaisin 52 uudella jaksolla, ja sen nimeksi muutettiin "Elias ja pelastusryhmän seikkailut" ().
Sarja perustuu lastenkirjoihin, joista ensimmäisen kirjoitti Eyvind Skeie Alf Knutsenin alkuperäisidean pohjalta. Kirjan on kuvittanut Jon Ranheimsæter ja se julkaistiin 1999. Suomeksi on ilmestynyt Espen Fyksenin, Øyvind Rune Stålenin ja Olav Aslandin kirjoittama "Elias, pieni pelastuslaiva" (Lasten parhaat kirjat, 2006). Sarjan pohjalta on tehty myös kaksi elokuvaa, "Elias ja kuninkaan laiva" (2007) ja "Elias ja aarrejahti" (2010).
Norjan meripelastusseura on valinnut Eliaksen maskotikseen.
Suomenkieliset ääninäyttelijät.
Listassa näkyy vain osa hahmoista
Ben Howard

Benjamin John ”Ben” Howard (s. 24. huhtikuuta 1987 Lontoo, Englanti) on brittiläinen laulaja-lauluntekijä. Hänen itsensä julkaisema esikois-EP "Games in the Dark" julkaistiin vuonna 2008, jonka jälkeen hän julkaisi kaksi muuta EP-levyä, "These Waters" vuonna 2009 ja "Old Pine" vuonna 2010. Howard on tällä hetkellä allekirjoittanut levytyssopimuksen Island Recordsin ja Communion Musicin kanssa. Hänen esikoisstudioalbuminsa nimeltään "Every Kingdom" julkaistiin vuonna 2011, jonka jälkeen hän julkaisi vielä kaksi muuta EP-levyä: "Ben Howard Live" vuonna 2011 ja "The Burgh Island E.P." vuonna 2012. 
Howard sai vuoden 2013 Brit Awards -palkintogaalassa Brit Award -palkinnon kategoriassa ”British Male Solo Artist” (). Hän esiintyi samana vuonna Glastonbury Festival -festivaaleilla Pyramid Stage -näyttämöllä lauantaina 29. kesäkuuta. Ben Howard julkaisi toisen studioalbuminsa "I Forget Where We Were" lokakuussa 2014.
Sonoya Mizuno

Sonoya Mizuno (; s. 1. heinäkuuta 1988 Tokio), tyyliteltynä myös SONOYA, on japanilaissyntyinen brittiläinen näyttelijä, malli ja ballerina.
Elämä.
Mizuno kasvoi Englannin Somersetissä. Hänen isänsä on japanilainen ja äiti puoliksi britti, puoliksi argentiinalainen.
Pepel

Pepel on rannikkokaupunki Sierra Leonen Port Lokon piirikunnassa, Luoteisessa maakunnassa. Sen väkiluku on 4 462 (2015).
Pepelillä on satama Sierra Leone -joen varrella, jota African Minerals -yhtiö käyttää malmin kuljettamiseen. Sierra Leone Development Company perusti sataman ja sinne johtavan rautatien vuonna 1933. Sinne kuljetettiin rautaa Marampan kaivokselta, joka sijaitsi noin 66 km itäkoilliseen. Sataman kautta vietiin vuosittain 2–3 miljoonaa kiloa malmia. Raudanlouhinta loppui vuonna 1975.
Kaupungissa asuu paljon temnejä, joiden elinkeinoihin kuuluu kalastus ja riisinviljely.
Wasulu

Wasulu ("Wassoulou", "Ouasoulou", "Wassalou" ja muita kirjoitusasuja) on kulttuurihistoriallinen alue Malin, Guinean ja Norsunluurannikon rajaseudulla. Se käsittää Malin Sikasson alueen Yanfolilan ja Kolondiéban piirit ja osia Bougounin piiristä.
Seudun asukkaat ovat bambaroita ja wasulunkia. Sen historia liittyy Samori Tourén Mandinkavaltakuntaan, josta myös käytetään nimitystä Wasulu.
Pyhän Leonardin kirkko (St Leonards-on-Sea)

Pyhän Leonardin kirkko on anglikaaninen kirkkorakennus Hastingsissa East Sussexin kreivikunnassa. Toisen maailmansodan aikana 29. heinäkuuta 1944 kirkkoon osui V1-ohjus, joka tuhosi koko kirkon, mutta kukaan ei kuollut. Uudelleen rakennettu kirkko hyväksyttiin Grade II -suojelukohteeksi vuonna 1998.
Jälleenrakennettu kirkko.
Uutta kirkkoa rakennettiin vuosina 1953–1961 ja sen ovat suunnitelleet Giles ja Adrian Gilbert Scott. Saarnastuoli on veistetty puusta laivan keulan muotoon.
Lauritsalan lukio

Lauritsalan lukio oli Lappeenrannan Lauritsalassa sijainnut lukio. Se lakkautettiin vuonna 2014.
Lakkauttaminen.
Lappeenrannan kasvatus- ja opetustoimen johtaja Tuija Willberg jätti vuonna 2012 kaupungin lukioverkostosta näkemyksensä, jossa Lappeenrannan neljästä lukiosta vain Lyseon lukio ja Kimpisen lukio säästettäisiin. Kasvatus- ja opetuslauta päätti kunnallisvaalien paineen takia säilyttää Lappeenrannan lukioverkoston ennallaan. Vuonna 2013 idea Joutsenon ja Lauritsalan lukioiden lakkauttamisesta virisi taas. Lappeenrannan kaupunginvaltuusto hyväksyi 12. lokakuuta 2013 pitämässään kokouksessa pohjapäätökseksi esityksen, jossa nämä lukiot päätettiin lakkauttaa. Kokouksessa 34 valtuutettua kannatti kahden lukion mallia ja 24 esitystä, jossa säästölistalla ei ollut mainintaa lukioista. Lappeenrannan kaupunginvaltuusto hyväksyi Lauritsalan lukion lakkauttamisen 9. joulukuuta 2013 pitämässään kouluverkkoa käsittelevässä kokouksessa äänin 48–7 (4 tyhjää). Lauritsalan lukio lopetettiin keväällä 2014, jolloin sieltä valmistui noin 130 ylioppilasta.
V. K. Hietanen

Viljo Kalervo Hietanen (15. toukokuuta 1924 Kuolemajärvi – 3. tammikuuta 2012 Turku) oli suomalainen lehtikuvaaja.
Hietanen aloitti lehtikuvaajan uransa 1950-luvulla turkulaisten Uusi Aura- ja Åbo Underrättelser-lehtien kuvaajana. Hän oli sitten Helsingin Sanomien Turun aluetoimituksen kuvaajana 1961–1989 kuvaten ajankohtaisia uutistapahtumia. Hietasen tunnetuin uutiskuva esitti Neuvostoliiton pääministeri Aleksei Kosyginia ja presidentti Urho Kekkosta kertomassa saamastaan kalansaaliista jäänmurtaja Tarmon kannella Hangon edustalla Kosyginin Tšekkoslovakian miehityksen jälkeen lokakuussa 1968 Suomeen tekemän yllätysvierailun aikana.
Hietasen valokuvakokoelma lahjoitettiin vuonna 2017 Museoviraston Journalistiselle kuva-arkistolle JOKA:lle.
Rover (jääkiekko)

Rover () oli 1800-luvun lopulla ja varhain 1900-luvun alkupuolella jääkiekossa käytetty pelaaja, joka liikkui koko kentän alueella. Roveria käytettiin aikana, jolloin jääkiekossa kummallakin joukkueella oli seitsemän kenttäpelaajaa. Rover saattoi tarpeen mukaan toimia joko ylimääräisenä hyökkääjänä tai ylimääräisenä puolustajana.
Roverina pelasi useimmiten joukkueen nopein luistelija, tehokkain pisteidentekijä ja paras mailankäsittelijä. Oman joukkueen jäsenen joutuessa jäähylle rover otti jäähylle joutuneen joukkuetoverin pelipaikan. 1900-luvun alkupuolella muiden pelaajien tekniikan ja syöttökuvioiden kehittyessä joukkueiden yhteispeli parani, eivätkä joukkueet enää olleet samalla tavoin riippuvaisia yksittäisen pelaajan huipputaidoista pystyäkseen voittoihin, minkä seurauksena rover-pelipaikan suosio hiipui. Kun alun perin Nova Scotiassa kehitetty roverin pelipaikka jätettiin pois, kunkin joukkueen kenttäpelaajien määrä väheni kuuteen: oikeaan ja vasempaan puolustajaan, keskushyökkääjään, oikeaan ja vasempaan laitahyökkääjään sekä maalivahtiin. Näin päädyttiin siihen kokoonpanoon, jolla jääkiekkojoukkueet pelaavat nykyään.
National Hockey Association jätti roverin pois käytöstä kauden 1910–1911 jälkeen, ja National Hockey Leaguen perustamisen yhteydessä vuonna 1917 roverin roolia ei otettu mukaan. Roverin pelipaikka oli kuitenkin käytössä, kun jääkiekkoa pelattiin kesäolympialaisissa 1920 Belgian Antwerpenissä.
PCHA-liiga käytti NHL:stä poiketen roveria vielä 1920-luvulla. Sääntöerot PCHA:n ja NHL:n välillä sekä roverin käytön että muiden merkittävien yksityiskohtien suhteen aiheuttivat ongelmia, koska PCHA:n mestarijoukkueet haastoivat NHL-joukkueet Stanley Cupin voitosta. Niinpä esimerkiksi PCHA:n mestarin Vancouver Millionairesin pelatessa vuonna 1918 Stanley Cupista NHL-joukkue Toronto Arenasia vastaan finaalisarjan otteluissa käytettiin vuorotellen NHL:n ja PCHA:n sääntöjä. Toronto Arenasin voitettua Stanley Cupin PCHA:n presidentti Frank Patrick suostui NHL:ää edustaneen Frank Calderin kanssa käydyissä keskusteluissa siihen, että seuraavana vuonna Stanley Cup -finaalit pelattaisiin kuudella kenttäpelaajalla. Muutoksesta ei silti tullut virallista, ja vuonna 1919 käytettiin jälleen otteluittain vaihtuvia sääntöjä. Vuoden 1919 finaalisarja jouduttiin kuitenkin keskeyttämään espanjantaudin takia, eikä Stanley Cup -pokaalia jaettu.
Roverin roolissa pelannut Tom Hooper teki kolme maalia Montreal Wanderersia vastaan, kun Kenora Thistles voitti Stanley Cupin 1907. Muita tunnettuja roverina pelanneita jääkiekkoilijoita olivat muun muassa Ernie Russell, Cyclone Taylor, Frank McGee, Hobey Baker, Newsy Lalonde ja Si Griffis.
Kattolaiset

Kattolaiset () on ruotsalainen lasten televisiosarja, jonka loi Petter Lennstrand. Sitä esitettiin vuosina 2004-2005. Suomessa sarjaa on esitetty suomenkielisellä jälkiäänityksellä Sub, MTV3- ja Nelonen-televisiokanavilla.
Itä-Suomen koulu

Itä-Suomen suomalais-venäläinen koulu (lyhyemmin ISK) on Lappeenrannassa, Imatralla ja Joensuussa toimiva, Venäjän kielen ja kulttuurin opetukseen erikoistunut yleissivistävä koulu. Koulu on yhtenäiskoulu, jossa annetaan esi-, perus- ja lukio-opetusta. Sen toimintaan ohjaa Itä-Suomen suomalais-venäläisen koulun säätiö. Itä-Suomen koulun valtakunnallinen erityistehtävä on antaa opiskelijoille hyvä venäjän kielen taito ja Venäjän ja muiden venäjänkielisten alueiden kulttuurin tuntemus sekä yrittäjyyskasvatusta. Syksyllä 2012 ISK aloitti karjalan kielen opetuksen valinnaisena kielenä.
Itä-Suomen suomalais-venäläisen koulun lukio toimii Lappeenrannassa Lyseon lukion, Imatralla Imatran yhteislukion ja Joensuussa Itä-Suomen yliopiston harjoittelukoulun lukion tiloissa. Vuonna 2020 näissä kolmessa toimipisteessä opiskeli yhteensä noin 140 lukiolaista.
Tuomas Veturi (hahmo)

Tuomas Veturi (, ”Thomas Tankkiveturi”) on kuvitteellinen sininen tankkiveturi, joka esiintyy pastori Wilbert Awdryn ja hänen poikansa luomassa "The Railway Series" -kirjasarjassa. Hänestä tuli sarjan suosituin hahmo. Hän on myös "Tuomas Veturi" -televisiosarjan päähahmo. Tuomas on peräisin Lontoosta, ja tuli Sodorin saarelle vuonna 1915. Hänellä on oma sivurata ja kaksi matkustajavaunua nimiltään Anni ja Klaara.
Dangerous (Hero Dishonestin albumi)

Dangerous on hardcore punk -yhtye Hero Dishonestin viides studioalbumi. Se julkaistiin 27. lokakuuta 2010 levymerkillä If Society. Albumi on yhtyeen aikaisempaan tuotantoon verrattuna melodisempi kokonaisuus, johon on otettu vaikutteita myös perinteisestä punk rock -musiikista.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Imperiumin Marko Saarinen piti musiikin arvaamattomuutta sekä kappaleiden tarttuvuutta sen vahvimpina ominaisuuksina. Soundin Asko Kauppinen antoi albumille neljä tähteä viidestä, ja sanoi sen olevan tyylilajilleen poikkeuksellisen värikäs teos, joka on ominaisen mustavalkoisen poliittisen paahtamisen sijaan avarakatseinen teos. Lammaszinen Jouni Parkku sanoi yhtyeen ottaneen edistysaskeleen albumin kokonaiskeston kasvettua edeltäjäänsä nähden kymmenellä minuutilla sekä pienemmällä kappalelukumäärällä, ja totesi musiikin muuttuneen kaaoksesta hallitumpaan olomuotoon sekä itse albumia yhtyeen siihenastisen tuotannon mielenkiintoisimmaksi teokseksi. Kaaoszinen Arto Mäenpää piti albumia kokonaisuudessaan hyvänä ja tutustumisen arvoisena, ja sanoi sen olevan hyvä lisä suomalaiseen hardcore punk -skeneen.
Hämeen Suoja

Hämeen Suoja on entinen Hämeenlinnan suojeluskuntatalo Hämeenlinnassa Kanta-Hämeessä. Rakennuksen on suunnitellut Ragnar Wessman, ja se on rakennettu vuonna 1930. Suojeluskuntatalo sijaitsee lähellä Hämeenlinnan linja-autoasemaa osoitteessa Palokunnankatu 12.
Historia.
Talo Oy Hämeen suoja perustettiin vuonna 1929. Hankkeessa keskeisinä toimijoina olivat muun muassa kauppaneuvos A.Gust Skogster ja toimitusjohtaja Arvi A. Karisto. Tulevan suojeluskuntatalon peruskivi laskettiin 26.4.1930, ja talo valmistui 28.9.1930. Jo 1930-luvulla talon pihapiiriin rakennettiin lisää varastotiloja muun muassa kenttäkeittiölle ja ajoneuvoille. Vaaleaksi rapattu kolmikerroksinen talo edustaa tyyliltään 1920-luvun klassismia.
Kolmikerroksiseen taloon suunniteltiin juhlasali, luentosaleja sekä toimistotiloja paikallisen suojeluskunnan ja Lotta Svärd -yhdistyksen tarpeisiin. Kolmannessa kerroksessa sijaitsi suojeluskunnan paikallispäällikön asunto. Kiinteistöön kuului myös muun muassa pistooliampumarata, keittiö sekä pihapiirissä oleva tykkivaja.
Sodan jälkeisinä vuosikymmeninä kiinteistö on ollut monien kansalaisjärjestöjen, kuten veteraani- ja reserviläisjärjestöjen sekä Karjalaseuran toimitilana.
2000-luvulla kiinteistöä on kunnostettu ja tiloja varustettu vastaamaan nykyajan tapahtumien vaatimuksia. Vuonna 2003 talon ulkokuorta kunnostettiin muun muassa uusimalla katto ja korjaamalla ikkunoita ja seinärappauksia. Sittemmin myös sisätilojen seinä- ja lattiapintoja on uusittu ja uusia kalusteita hankittu. Nykyisin rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa on yrityksille vuokrattuja liiketiloja. Toista kerrosta hallitsee suurehko juhlasali, jota vuokrataan paljon erilaisten juhlien, näyttelyiden ja myyntitilaisuuksien järjestämiseen. Rakennuksen pihassa on parkkitilaa noin 30 autolle.
Elias ja kuninkaan laiva

Elias ja kuninkaan laiva () on norjalainen tietokoneanimaatioelokuva vuodelta 2007. Se perustuu Elias, pieni pelastuslaiva -animaatiosarjaan.
Suomalaiset ääninäyttelijät.
Listassa näkyy vain osa hahmoista
Elias ja aarrejahti

Elias ja aarrejahti () on norjalainen tietokoneanimaatioelokuva vuodelta 2010. Se perustuu Elias, pieni pelastuslaiva -animaatiosarjaan.
Suomalaiset ääninäyttelijät.
Listassa näkyy vain osa hahmoista
Silvia Di Pietro

Silvia Di Pietro (s. 6. huhtikuuta 1993 Rooma) on italialainen uimari, joka on erikoistunut vapaa- ja perhosuintiin.
Di Pietro saavutti pronssia 4×50 metrin sekauintiviestissä Rijekan lyhyen radan EM-kilpailuissa 2008. Hän sai hopeaa 4×100 metrin sekauintiviestissä Debrecenin EM-kilpailuissa 2012 ja 4×50 metrin vapaauinnin sekaviestissä Herningin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2013.
Dohan lyhyen radan MM-kilpailuissa 2014 Di Pietro saavutti kaksi pronssia; 4×100 metrin vapaauintiviestissä ja 4×50 metrin sekauinnin sekaviestissä. Netanyan lyhyen radan EM-kilpailuissa 2015 hän saavutti viisi mitalia; kultaa 4×50 metrin vapaauintiviestissä, 4×50 metrin vapaauinnin sekaviestissä ja 4×50 metrin sekauinnin sekaviestissä sekä pronssia 50 metrin perhosuinnissa ja 4×50 metrin sekauintiviestissä.
Lontoon EM-kilpailuissa 2016 Di Pietro saavutti hopeaa 4×100 metrin vapaauintiviestissä. Windsorin lyhyen radan MM-kilpailuissa 2016 hän sai neljä mitalia; hopeaa 50 metrin vapaauinnissa, 4×100 metrin vapaauintiviestissä ja 4×50 metrin sekauintiviestissä sekä pronssia 4×50 metrin vapaauintiviestissä. Glasgow'n lyhyen radan EM-kilpailuissa 2019 hän sai hopeaa 4×50 metrin sekauintiviestissä.
Di Pietro saavutti vuodelle 2021 siirretyissä Budapestin EM-kilpailuissa pronssia 4×100 metrin vapaauintiviestissä. Saman vuoden Kazanin lyhyen radan EM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa sekajoukkueiden 4×50 metrin vapaa- ja sekauintiviesteissä sekä pronssia 50 metrin perhosuinnissa ja naisten 4×50 metrin sekauintiviestissä. Vuoden lopuksi hän saavutti Abu Dhabin lyhyen radan MM-kilpailuissa pronssia sekajoukkueiden 4×50 metrin sekauintiviestissä. Rooman EM-kilpailuissa 2022 hän oli hopealla sekajoukkueiden 4×100 metrin sekauintiviestissä ja saman vuoden Melbournen lyhyen radan MM-kilpailuissa hopealla sekajoukkueiden 4×50 metrin sekauintiviestissä. Otopenin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2023 hän saavutti kultaa sekajoukkueiden 4×50 metrin sekauintiviestissä sekä hopeaa molemmissa 4×50 metrin vapaauintiviesteissä ja naisten 4×50 metrin sekauintiviestissä. Budapestin lyhyen radan MM-kilpailuissa 2024 hän voitti kultaa sekajoukkueiden 4×50 metrin vapaauintiviestissä.
Kaksipistepirkko

Kaksipistepirkko ("Adalia bipunctata") on leppäpirkkojen heimoon kuuluva hyönteislaji. Se on aikuisena 3,5–5,5 millimetriä pitkä, ja sillä on tavallisesti punaisissa peitinsiivissään kaksi mustaa täplää. Joskus peitinsiivet voivat olla myös mustat ja niissä on kaksi punaista täplää. Jalat ovat tummat. Laji on yleinen Suomessa ja sitä esiintyy myös Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Laji talvehtii usein rakennuksissa. Kaksipistepirkolla on kaksi alalajia eli "Adalia bipunctata bipunctata" ja "Adalia bipunctata frigida".
Kaksipistepirkko on peto ja sitä voidaan käyttää myös tuholaisten biologisessa torjunnassa, sillä se syö erityisesti kirvoja ("Aphididae"). Naaraat munivat kirkkaan keltaisia munia lehtien alapuolille.
Muita "Adalia"-sukuun kuuluvia Suomessakin esiintyviä lajeja ovat kymmenpistepirkko ("Adalia decempunctata") ja ryhmikköpirkko ("Adalia conglomerata").
Pekka-veturi

Pekka-veturi () on kuvitteellinen vihreä höyryveturi pastori Wilbert Awdryn ja hänen poikansa luomassa "The Railway Series" -kirjasarjassa. Hän esiintyy myös "Tuomas Veturi" -televisiosarjassa. Pekan suosikkitehtävänä on toimittaa postia. Hänen paras ystävänsä on Tuomas.