tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Doucoumbo

Doucoumbo ("Doucombo, Docoumbo") on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Se sijaitsee Dogonin ylängöllä neljä kilometriä Bandiagarasta länteen. Kunnassa on 20 800 ja keskuskylässä 2 100 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede.
Doucoumbon kunnan pinta-ala on 560 neliökilometriä. Se rajoittuu lounaassa Bandiagaran piirin Bara Saran ja Pignaryn, luoteessa Pignari Banan, pohjoisessa Kendién, idässä Sorolyn, Dandolin, Bandiagaran ja Douroun sekä etelässä Bankassin piirin Kani Bozonin kuntiin. 
Maisemaa leimaavat eroosion kuluttamat kalliot. Kasvillisuus on lähinnä savannia tai aroa. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Asutus.
Kuntaan kuuluu 24 kylää. Niistä suurimmat ovat 2 800 asukkaan Andakanda ja 2 300 asukkaan Songo. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja ja fulbeja.
Liikenne, elinkeinot ja palvelut.
Kunnan läpi kulkee Sévarén ja Bandiagaran välinen päällystetty maantie RN15. Paikallisia liikennevälineitä ovat hevoskärryt ja polkupyörät.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra ja fonio. Niiden ohella viljellään maapapua, seesamia, hibiskusta, lehmänpapua ja vihanneksia. Kotieläimiä ovat vuohet, lampaat, naudat, aasit, muutamat kamelit ja hevoset sekä siipikarja. Käsityöammattien merkitys on vähäinen. Kaupankäynti suuntautuu etupäässä Bandiagaraan.
Kunnassa toimii 14 alakoulua. Kori-Korissa ja Tougouméssa on yläkoulut ja Songhossa ja Djiguibombossa terveyskeskukset. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja patoaltaita. Muita palveluja ovat Songhon viikoittaiset markkinat ja Doucoumbon viljavarasto.
Matkailu.
Songhon kylä on yksi Dogonin ylängön matkailukohteista. Sen nähtävyyksiä ovat vanhan kylän rauniot sekä maalauksin koristeltu luola, jossa pidetään joka kolmas vuosi suuri ympärileikkausseremonia. Kylässä on majoituspalveluja.
Kunnassa sijaitsee Déguembérén luola, jonne tukulorivaltakunnan hallitsija Umar Tall katosi salaperäisesti vuonna 1864. Paikka on tukulorien ja suufilaisen tidžanija-veljeskunnan pyhiinvaelluskohde. Umar Tallin poika Ahmadou Sékou kärsi tappion ranskalaisille Kori-Korin kylän luona vuonna 1893 käydyssä taistelussa.
Pignari Bana

Pignari Bana on maalaiskunta Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Sen keskuskylä Goundaka sijaitsee Dogonin ylängöllä 43 kilometriä Bandiagarasta luoteeseen. Kunnassa on 30 100 ja keskuskylässä 1 500 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede.
Pignari Banan kunnan pinta-ala on 855 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Bandiagaran piirin Lowol Guéoun, idässä Kendién ja Doucoumbon, etelässä Pignaryn sekä lännessä Moptin piirin Sion, Socouran, Fatoman ja Kounarin kuntiin. 
Maisemaa leimaavat kalliot ja laaksot. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on lähinnä aroa ja savannia. Kunnan alueella virtaa Nigerin sivujoki Yamé, joka muodostaa Goundakan ja Bandiougoun välillä suuren järven.
Asutus.
Kuntaan kuuluu 23 kylää. Niistä suurimmat ovat 3 400 asukkaan Bandiougou ja lähes 3 000 asukkaan Tounkari ja Macou. Asukkaat ovat dogoneja, fulbeja ja belloja. Vallitseva uskonto on islam, jonka rinnalla on säilynyt myös perinteisiä animistisia uskomuksia.
Liikenne, elinkeinot ja palvelut.
Kunnan läpi kulkee Sévarén ja Bandiagaran välinen maantie RN15. Kunnasta on myös toinen yhteys Bamakon ja Gaon väliselle RN16-maantielle. Paikallisia liikennevälineitä ovat hevoskärryt, moottoripyörät ja polkupyörät.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maapapu ja durra. Niiden ohella kasvatetaan riisiä, fonioa, lehmänpapua, seesamia ja hibiskusta sekä myytäväksi meneviä maapähkinää ja vihanneksia. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat ja aasit. Lisäksi tuotetaan puutavaraa ja puuhiiltä sekä harjoitetaan keräilyä, kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Goundakassa ja Kakolissa pidetään viikoittaiset markkinat.
Kunnassa toimii 12 alakoulua, kaksi yläkoulua ja kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED). Goundakassa ja Kori Maoundéssa on terveyskeskukset. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja patoaltaita. Muita palveluja ovat muutama kauppa, viisi hirssimyllyä ja karjan rokotuspiste.
Matkailu.
Bandiougou ja Goundaka ovat kuuluisiin muslimioppineisiin Sékou Salahiin ja Guéladio Hambodédioon liittyviä pyhiinvaelluskohteita. Mahdollisina matkailukohteina mainitaan pittoreskit Kettyn ja Djiguin kylät. Matkailu ja siihen liittyvät palvelut ovat kuitenkin vähäisiä.
Benedicta Idefelt

Benedicta Idefelt (vuoteen 1939 Anita Maria Idefelt; 8. huhtikuuta 1920 Viipuri – 30. lokakuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen nunna, opettaja, kirjailija ja toimittaja, joka työskenteli opettajana Brasiliassa sekä toimittajana Vatikaanin radiossa. Hänen isänsä oli näyttelijä Runar Idefelt.
Benedicta Idefelt syntyi luterilaiseen perheeseen, mutta hän kiinnostui roomalaiskatolisuudesta jo 13-vuotiaana ja kääntyi katoliseen uskoon 16-vuotiaana. Hän lähti Helsinkiin luostarikouluun ja jatkoi opintojaan Königsbergissä katariinasisarten naisopistossa; ensimmäisen nunnalupauksensa hän antoi 21-vuotiaana. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli itäpreussilaisessa luostarisairaalassa. Sisaret joutuivat pakenemaan neuvostojoukkoja Berliiniin tammikuussa 1945, ja sisar Benedicta siirtyi edelleen Reininmaalle. Sodan jälkeen hän opiskeli kölniläisessä taidekoulussa vuoteen 1948 saakka.
Vuosina 1948–1970 sisar Benedicta opetti brasilialaisessa tyttökoulussa piirustusta ja englantia. Hän kiinnitti huomiota maassa vallitsevaan epäoikeudenmukaisuuteen, ja paavi Johannes XXIII:n kiertokirje sai hänet heräämään yhteiskunnallisesti vuonna 1961. Sisar Benedicta pyrki edistämään auttamista ja sosiaalista oikeudenmukaisuutta Brasiliassa muun muassa kirjoittamalla kiirastorstain kärsimyskulkueen ”Cristo Total”, jossa oli mukana yli 600 esiintyjää. Brasilian sotilasjuntta suhtautui epäluuloisesti hänen yhteiskunnalliseen toimintaansa, ja hän joutui vuonna 1970 lopulta lähtemään maasta pidätysuhan takia.
Brasilian-vuosiensa jälkeen sisar Benedicta opetti Vatikaanissa joukkotiedotusta, ja vuodesta 1975 alkaen hän toimitti Vatikaanin radion suomenkielisiä lähetyksiä. Paavin tiedotusvälinekomitean neuvonantajana hän palveli vuodesta 1978 alkaen.
Joukkotiedotusuransa päätyttyä vuonna 1984 sisar Benedicta asui Roomassa sisarkuntansa luostarissa, ja viimeiset vuotensa hän vietti Helsingissä.
Glyoksaali

Glyoksaali (C2H2O2) on diaaleihin eli kaksi aldehydiryhmää omaaviin yhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa polymeeriteollisuudessa ja orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa glyoksaali on pistävänhajuista kellertävää nestettä. Yhdiste on kaasumaisena vihreää. Glyoksaali liukenee veteen sekä useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Se on reaktiivinen ja muodostaa usein vesiliuoksina kiinteitä hydraatteja sekä dioksolaanidimeerejä ja -trimeerejä. Alkoholien kanssa glyoksaali reagoi helposti muodostaen asetaaleja. Yhdiste reagoi helposti amiinien, amidien ja enolisoituvien aldehydien ja ketonien kanssa. Yhdiste voidaan hapettaa glyoksyylihapoksi ja edelleen oksaalihapoksi typpihapon tai seleenidioksidin avulla.
Valmistus ja käyttö.
Ensimmäisen kerran glyoksaalia valmistettiin vuonna 1856 hapettamalla etanolia typpihapolla. Nykyään yhdistettä tuotetaan teollisesti pääasiassa kahdella tavalla. Asetaldehydin vesiliuos voidaan hapettaa typpihapon avulla glyoksaaliksi noin 40 °C:n lämpötilassa. Sivutuotteina tässä prosessissa muodostuu etikkahappoa, muurahaishappoa ja glyoksyylihappoa. Nämä poistetaan ioninvaihdolla ja muodostuva liuos konsentroidaan noin 40 % glyoksaalipitoisuuteen. Toinen tapa on glykolin hapetus kaasufaasissa hapen avulla 400–600 °C:n lämpötilassa metallisen kuparin tai hopean toimiessa katalyyttinä. Myös eteenin hapetusta hapen, seleenidioksidin tai typpihapon avulla voidaan käyttää.
Glyoksaalia käytetään ristiinlinkittämään useita hydroksyyliryhmiä sisältäviä polymeerejä kuten selluloosaa ja polyvinyylialkoholia. Tämä parantaa niiden liukenemattomuutta. Yhdisteestä valmistetaan useita heterosyklisiä yhdisteitä, joista ureajohdannaisia käytetään parantamaan tekstiilien rasvan ja lian hylkimiskykyä, lääkeaineena käytettäviä imidatsolijohdannaisia kuten metronidatsolia, ja pyratsiiniamidia, pelkistimenä tekstiilien värjäyksen yhteydessä ja desinfiointiaineena.
Pignary

Pignary (myös "Pignari") on maalaiskunta Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Sen keskuskylä Baboye sijaitsee Dogonin ylängöllä 40 kilometriä Bandiagarasta lounaaseen. Kunnassa on 16 100 ja keskuskylässä 1 700 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede.
Pignaryn kunta rajoittuu pohjoisessa Bandiagaran piirin Pignari Banan, idässä Doucoumbon, etelässä Bara Saran sekä lännessä Moptin piirin Sion ja Djennén piirin Fakalan kuntiin. Maisemaa leimaavat ylätasangon kalliorinteet ja laaksot.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pysyviä vesistöjä ei ole. Kasvillisuus koostuu heinäkasveista, pensaista ja matalista puista.
Asutus.
Kuntaan kuuluu 20 kylää. Kunnantalo ja palvelut sijaitsevat Nandon kylän läheisellä leirialueella. 
Asukkaista valtaosa on dogoneja. Heidän lisäkseen kunnassa asuu fulbeja, bambaroita, boboja ja mandinkoja. Vallitsevat uskonnot ovat islam ja kristinusko.
Liikenne, elinkeinot ja palvelut.
Kunnan läpi kulkee Somadougoun ja Bankassin välinen maantie. Nandosta on vaikeasti liikennöitävä yhteys Bandiagaraan. Yleisimmät liikennevälineet ovat moottoripyörät, polkupyörät ja hevoskärryt.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi ja durra. Lisäksi kasvatetaan muun muassa foniota, hibiskusta, lehmänpapua, maapapua, seesamia ja maapähkinää. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat, aasit ja siipikarja. Käsityöammattien ja kaupankäynnin merkitys on vähäinen.
Kunnassa toimii kuusi alakoulua, yläkoulu ja terveyskeskus. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja.
Matkailu.
Paikallisiin nähtävyyksiin kuuluu Nandon moskeija, jota on kuvailtu yhdeksi Malin kauneimmista. Majoituspalveluja ei ole.
Dandoli

Dandoli on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Se sijaitsee Dogonin ylängöllä kymmenen kilometriä Bandiagarasta koilliseen. Kunnassa on 9 600 ja keskuskylässä 600 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede.
Dandolin kunta rajoittuu pohjoisessa Bandiagaran piirin Sorolyn, idässä Sanghanin ja Péloun, etelässä Douroun sekä lännessä Doucoumbon ja Bandiagaran kuntiin. 
Maisemaa leimaavat kalliorinteet ja laaksot. Kasvillisuus on kärsinyt kuivuudesta ja ihmisen toiminnasta. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. 
Asutus.
Kuntaan kuuluu 14 kylää ja kolme pikkukylää. Yli tuhannen asukkaan kyliä ovat Sibi Sibi, Tognon ja Sokolo. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja. Heidän lisäkseen kunnassa asuu jonkin verran fulbeja.
Liikenne, elinkeinot ja palvelut.
Dandolin kautta kulkee Bandiagaran ja Douentzan välinen paikallistie, josta haarautuu tie Sanghaan. Liikennevälineitä ovat hevoskärryt, polkupyörät ja moottoripyörät.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, fonio ja durra. Niiden ohella kasvatetaan seesamia, maapapua, lehmänpapua, hibiskusta, maissia, maapähkinää ja vihanneksia. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat ja aasit. Lisäksi tuotetaan puutavaraa sekä harjoitetaan keräilyä, pienimuotoista metsästystä ja vähäisessä määrin käsityöammatteja. Kaupankäynti suuntautuu Bandiagaraan.
Kunnassa toimii viisi alakoulua, kaksi lukutaitokeskusta ja koraanikoulu. Terveyspalvelut sijaitsevat Bandiagarassa. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja patoaltaita.
Matkailu.
Matkailu kuntaan on vähäistä eikä mitään majoituspalveluja ole.
Henri Caroine

Henri Caroine (s. 7. syyskuuta 1981 Uusi-Kaledonia) on Uudessa-Kaledoniassa syntynyt tahitilainen jalkapalloilija, joka edustaa maansa pääsarjassa pelaavaa AS Dragonia. 180 senttimetriä pitkän Caroinen pelipaikka on keskikenttä. Hän kuuluu myös Tahitin jalkapallomaajoukkueeseen.
Ura.
Caroine on edustanut AS Dragonia vuodesta 2011 asti. Sitä ennen hän edusti AS Temanavaa ja AS Taravoa AC:tä. Dragonin kanssa Caroine on pelannut seitsemän ottelua OFC Champions Leaguessa ja voittanut kerran Tahitin pääsarjan mestaruuden.
Tahitin jalkapallomaajoukkueeseen Caroine on kuulunut vuodesta 2012 lähtien. Samana vuonna hän voitti Tahitin kanssa Oseanian mestaruuden, joka toi maalle paikan seuraavan vuoden Maanosaliittojen cupiin. Maanosaliittojen cupissa Caroine pelasi täydet minuutit jokaisessa Tahitin kolmesta murskatappioon päättyneessä ottelussa.
Ricky Aitamai

Ricky Aitamai (s. 22. joulukuuta 1991 Tahiti) on tahitilainen jalkapalloilija, joka edustaa maansa pääsarjassa pelaavaa AS Vénusta. Aitamain pelipaikka on vasen laitapuolustaja tai keskikenttä. Hän kuuluu myös Tahitin jalkapallomaajoukkueeseen. Aitamai on 178 senttimetriä pitkä.
Ura.
Aitamai on edustanut koko uransa nykyistä seuraansa AS Vénusta. Hän debytoi seurassa vuonna 2011. 
Tahitin jalkapallomaajoukkueessa Aitamai debytoi Uutta-Kaledoniaa vastaan maaliskuussa 2013. Saman vuoden kesäkuussa Aitamai pelasi Maanosaliittojen cupissa Brasiliassa, jonne Tahiti oli selviytynyt voitettuaan edellisvuonna Oseanian mestaruuden. Maanosaliittojen cupissa Aitamai pelasi kaikissa kolmessa Tahitin murskatappioon päättyneissä otteluissa.
Pélou

Pélou on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Se sijaitsee Dogonin ylängöllä 20 kilometriä Bandiagarasta itään. Kunnassa on 4 300 asukasta (vuonna 2009).
Péloun kunnan pinta-ala on 103 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Bandigaran piirin Sanghanin, idässä ja etelässä Douroun sekä lännessä ja luoteessa Dandolin kuntiin. Alueella ei ole pysyviä vesistöjä.
Kuntaan kuuluu neljä kylää. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja ja fulbeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, fonio ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Käsityöammattien merkitys on vähäinen. Kaupankäynti suuntautuu Bandiagaraan, Sanghaniin ja Dourou’un.
Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Palveluihin kuuluu kaksi alakoulua. Lähimmät terveyspalvelut sijaitsevat Douroussa.
Suomen sukellusveneet

Suomen sukellusveneet on filosofian maisterin ja Sotamuseon johtajan Markku Melkon kirja vuodelta 2008. Sen kustantaja on Minerva.
Melkko luettelee lähteinä käyttämänsä alan aiemmat, kirjoittamisvaiheessa jo loppuunmyydyt, teokset. Lisäksi hän on käyttänyt arkistoaineistoa ja tuolloin valmisteilla ollutta Timo Merensillan "Vesikko"-tutkimusta.
Aluksi Melkko käsittelee yleisesti sukellusveneiden historiaa, sen jälkeen sukellusveneiden käyttöä Itämerellä ensimmäisessä maailmansodassa. Moneen lukuun jakautuva osuus kattaa Suomen sukelluslaivaston synnyn ja sen käytön talvi- ja jatkosodassa. Oman osansa saa miehistön lomaelämä. Sisällysluettelosta on jäänyt pois luku ”Suomen sukellusveneiden viimeiset vaiheet”, jossa kerrotaan niiden kohtalo rauhansopimuksen jälkeen.
Teoksen viimeisessä jaksossa kuvataan kaikki sukellusveneet, niiden aseistus ja emälaivat.
KEK

KEK (High Energy Accelerator Research Organization, ) on Japanissa sijaitseva hiukkasfysiikan tutkimuslaitos ja organisaatio. KEK:in päätoimipisteessä Tsukubassa, Ibarakin prefektuurissa sijaitsee muiden muassa Japanin suurin hiukkaskiihdytin KEKB-kiihdyttimestä tehty SuperKEKB.
Voigtländer

Voigtländer on optisiin laitteisiin erikoistunut yritys, jonka perusti Johann Christoph Voigtländer Wienissä vuonna 1756 ja joka on siten vanhin yritys kameroiden alalla. Se alkoi valmistaa Petzval-valokuvauslinssiä (aikansa nopein linssi: f/3.7) vuonna 1840 ja maailman ensimmäistä kokonaan metallista valmistettua dagerrotypia-kameraa vuodesta 1841 sekä levykameroita vähän sen jälkeen.
Yritys avasi sivukonttorin v. 1849 Braunschweigiin, jonne sen päämaja siirtyi myöhemmin. Yritys listautui pörssiin 1898, ja valtaosan osakkeista merkitsi lääketehdas Schering AG 1925.
Seuraavien kolmen vuosikymmenen aikana Voigtländeristä kehittyi alansa teknologiajohtaja, ja se valmisti ensimmäisenä useita uudenlaisia tuotteita, joista myöhemmin tuli yleisiä alallaan. Näitä tuotteita ovat mm. ensimmäinen zoom-linssi 35 mm still-kuville (36-82/2.8 Zoomar) vuonna 1960 sekä ensimmäinen kompaktikamera, jossa oli sisäänrakennettu sähkösalama (Vitrona) 1965.
Schering myi osuutensa yrityksestä Carl Zeiss -säätiölle 1956. Zeiss ja Voigtländer fuusioituivat 1965. Vuonna 1972 Zeiss/Voigtländer lopetti kameran valmistuksen, ja vuotta myöhemmin Zeiss myi Voigtländer-brändin Rolleille. Rollein romahdettua 1982 otti Plusfoto nimen käyttöönsä ja myi sen edelleen 1997 Ringfotolle.
Vuodesta 1999 Voigtländer-nimellä on tuotteita valmistanut ja markkinoinut Cosina.
Breda Ba.88

Breda Ba.88 "Lince" (suom. Ilves) on italialainen kaksimoottorinen kevyt pommikone. Antonio Paranon ja Giuseppe Panzerin suunnittelemaa konetyyppiä käytti Regia Aeronautica. Bredan pääkoelentäjä Furio Niclot teki ensilennon lokakuussa 1936. Prototyyppikone käytti kahta Gnome-Rhône K-14 -tyypin tähtimoottoria. Niiden teho oli 900 hv (671 kW).
Breda Ba.88 Linceä on luonnehdittu erääksi toisen maailmansodan epäonnistuneimmaksi konetyypiksi, sitä on kutsuttu jopa "kiitoradan koristeeksi" ja "hyökkääjien houkutuslinnuksi". Vuonna 1937 se rikkoi nopeuslennon maailmanennätyksiä suljetuilla sadan ja tuhannen kilometrin radoilla. Myöhemmät Bredan ja IMAM/Meridionalin tekemät valmistussarjat menivät suoraan romutettaviksi, sillä niin epäkäytännöllisiksi Ba.88 oli taistelutoimissa osoittautunut. Tuotanto aloitettiin 80 koneyksilön pääsarjan osalta touko-lokakuun välillä 1939. Moottorit olivat 1 000 hv (746 kW) tehoiset ja Piaggion valmistamat P.XI RC.40-tyyppiset.
Konetyyppi on ulkoasultaan hyvin helppo tunnistettava. Sulavan sikarimainen muotoilu päättyy takaosan kaksoisperäsimiin. Korkeusvakain ulottuu sivuvakaimen ohitse, kuten esimerkiksi Caproni Ca.135:ssa.
Breda Ba.88 Lince kykeni kuljettamaan enintään 1 000 kg suuruisen pommilastin. Toimintasäde oli 1 640 km. Koneen huippunopeus oli 490 km/h ja lakikorkeus 8 000 m. Puolustusaseina olivat 3x 12,7 mm Breda-SAFAT kk:t ja 1x 7,7 mm liikuteltava kk yläampumossa.
Polaroid SX-70

SX-70 on Polaroid companyn valmistama, kokoontaitettava pikakamera. Sitä on pidetty muotoilun klassikkona. Mallin kehitti Edwin Land, ja se tuotiin markkinoille vuonna 1972.
Muotoilu ja tekniset ominaisuudet.
SX-70 oli valmistuessaan kevyempi ja nopeakäyttöisempi kuin aikaisemmat kamerat. Sen suunnittelija Edwin H. Land oli Polaroid-yhtiön johtaja, joka oli jo kehittänyt useita muitakin kameramalleja. Landin tavoitteena oli saada kamera mahtumaan povitaskuun. Kameran pienuus, kokoontaittuvuus ja keveys olivat pitkän kehittelyprosessin tulos. Ne vaativat myös uudenlaisia materiaaliratkaisuja ja uusien tuotantolinjojen perustamista. SX-70:n pintamateriaalit ovat nahka ja ohuella kromikerroksella päällystetty muovi. Myös objektiivista piti saada aiempaa pienempi, jotta kameran koko ei kasvaisi. Se onnistui majakkalampuissa käytetyn fresnel-tyyppisen, monitahoisen linssin avulla.
Integraalifilmi.
SX-70-kamerassa käytetään helppokäyttöistä integraalifilmiä. Uudenlainen filmi tuli saataville samaan aikaan SX-70-kameroiden kanssa, mutta sitä on käytetty useimmissa sen jälkeen tuotetuissa Polaroid-kameramalleissa. Integraalifilmi erosi aikaisemmista pikafilmityypeistä siten, että kuvan kehittäminen ei enää vaatinut kuvaajalta toimenpiteitä. Kuva työntyi automaattisesti ulos kamerasta, kehittyi ja tuli näkyviin muutamassa minuutissa. Sitä edeltävissä pikafilmeissä filmin negatiivi- ja positiivifilmikerrokset oli valotuksen jälkeen otettava erilleen ja kehitettävä kemiallisesti. Integraalifilmin tunnistaa valkokehyksisestä, neliömäisestä formaatista, jossa on leveä alamarginaali.
Graham Zusi

Graham Jonathan Zusi (s. 18. elokuuta 1986 Longwood, Florida) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa Major League Soccerissa pelaavaa Sporting Kansas Cityä. Vasenjalkainen Zusi on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän pelaa myös Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueessa.
Seurajoukkueura.
Zusi varattiin vuoden 2009 MLS:n varaustilaisuudessa numerolla 23 Kansas City Wizardsiin. Hän debytoi liigassa maaliskuussa 2009 Toronto FC:tä vastaan. Hän teki läpimurtonsa kaudella 2011, kun seura oli vaihtanut nimensä Sporting Kansas Cityksi. Vuonna 2013 Zusi voitti Sportingin kanssa MLS Cupin kaadettuaan finaalissa rangaistuspotkuilla Real Salt Laken. Kauden 2012-13 aikana Zusi harjoitteli Valioliiga-seura West Ham Unitedin kanssa.
Maajoukkueura.
Zusi debytoi Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueessa tammikuussa 2012 Venezuelaa vastaan. Ensimmäisen maajoukkuemaalinsa hän teki neljä päivää myöhemmin Panamaa vastaan harjoitusottelussa. Zusi kuului päävalmentaja Jürgen Klinsmannin ryhmään vuoden 2014 MM-kisoissa. Zusi pelasi turnauksessa kaikissa Yhdysvaltain neljässä ottelussa ja saalisti kaksi syöttöpistettä. Hän on pelannut 55 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Lushnja

Lushnja eli Lushnjë on kaupunki Albaniassa. Se on Lushnjën alueen keskus Fierin maakunnassa, ja siellä on 54 813 asukasta. Sen perusti keskiajan lopulla Salushe-niminen leski. Hän rakensi Hani i Salushes -nimisen levähdyspaikan tielle, joka on Durrësin, Beratin ja Fierin välillä. Ainakin vielä vuonna 2000 vanhat miehet kutsuivat sitä Salusheksi. Lushjnë on Albanian ainoa naisen perustama kaupunki.
Tammikuussa 1920 Lushnjë oli Albanian väliaikainen pääkaupunki ja siellä pidetyn Lushnjën kongressin pitopaikka.
Yashicaflex

Yashicaflex oli japanilaisen kameravalmistajan, Yashican, ensimmäisiä kameramalleja. Yashicaflexeistä julkaistiin muun muassa sarjat B (vanha), S, A-I, A-II, AS-I, AS-II, B (uusi) ja Rookie vuosina 1953-1957. Yashicaflexiä edelsi Yashimaflex ja vuoden 1957 jälkeen Yashimaflex/Yashicaflex.
Valepeltoetana

Valepeltoetana ("Deroceras reticulatum") on peltoetanoiden heimoon kuuluva etana. Se on maailmassa taloudellisesti merkittävin tuholaisena esiintyvä kotilolaji.
Koko ja ulkonäkö.
Valepeltoetana muistuttaa etenkin peltoetanaa ("Deroceras agreste"), mutta myös muita "Deroceras"-suvun lajeja, ja varma määritys saattaa vaatia genitaalipreparaatin tekoa. Täysikasvuinen keskikokoinen valepeltoetana on venyneenä 4–5 cm pitkä, ja sen väritys vaihtelee kellertävänvalkoisesta ruskean kautta harmaaseen. Paksua ja voimakkaasti nystyistä ihoa peittää tumma, verkkomainen kuviointi. Selän loppupään harjanne on lyhyt ja selkäkilven takaosassa, oikealla kyljellä sijaitsevan hengitysaukon ympärys on hieman ympäristöään vaaleampi. Jalka on väriltään vaaleasta vaalean harmaaseen. Etanan erittämä lima on normaalisti kirkasta, mutta eläintä häirittäessä erite muuttuu valkoiseksi.
Levinneisyys.
Lajinmäärityksen vaikeuden vuoksi valepeltoetanan todellinen levinneisyys tunnetaan huonosti. Euroopassa havaintoja on kuitenkin kaikkialta Kaukasukselle saakka. Suomessa se on yleinen Ahvenanmaalla sekä Etelä- ja Keski-Suomessa, minkä lisäksi vanhoja havaintoja tunnetaan Oulun seudulta sekä Inarista.
Se on levinnyt vieraslajina Pohjois-Amerikkaan, Sri Lankaan sekä Uuteen-Seelantiin.
Elinympäristö ja elintavat.
Valepeltoetana on sidoksissa kulttuuriympäristöihin. Se viihtyy avoimissa ympäristöissä ja välttelee metsiä. Myös kasvihuoneet kelpaavat elinpaikoiksi. Laji on vakava tuholainen, joka syö jopa puolet ruumiinpainostaan eli gramman vuorokaudessa. Massaesiintymän rajana pidetään 25 yksilöä neliömetrillä, jolloin hehtaarin alalla etanat voivat syödä satoja kiloja kasveja vuorokaudessa. Lajilla on myös taipumus vaihtaa ruokailupaikkaa, minkä vuoksi todellinen satovahinko voi olla 10–30-kertainen. Laji vahingoittaa etenkin kevätviljaa, vihanneksia, jyviä ja juureksia.
Yksi etana kykenee tuottamaan noin 700 munaa vuodessa ja laskee ne 60–75 kappaleen ryhminä. Lisääntyminen edellyttää parittelua.
Laji haistaa sitä saalistavat kovakuoriaiset. Uhattuna valepeltoetana heiluttaa ruumistaan ja erittää valtavan määrän limaa ja pakenee. Se kykenee myös pudottamaan takaruumiinsa kärjen.
Valepeltoetanan saalistajia luonnossa ovat ainakin seuraavat: Abax parallelepipedus, puistokiitäjäinen ("Carabus nemoralis"), sinikiitäjäinen ("Carabus violaceus"), Ctenognathus bidens, etanakiitäjäinen ("Cychrus caraboides"), Holcaspis mucronata, Megadromus antarcticus, Plocamostethus planiusculus, tarhasysikiitäjäinen ("Pterostichus madidus"), aitosysikiitäjäinen ("Pterostichus melanarius"), isosysikiitäjäinen ("Pterostichus niger"), Scaphinotus marginatus ja kosteikkokotilo ("Zonitoides nitidus"). Valepeltoetanaa voi kemiallisesti torjua rautafosfaatin avulla.
Valepeltoetana kykenee talvehtimaan missä tahansa elämänvaiheessa ja kestää hyvin kylmää. Yksilö elää yhdestä kahteen vuotta. "Tetanocera elata" -kärpäslaji loisii valepeltoetanalla.
Pariisi 1900-luvulla

Pariisi 1900-luvulla ("Paris au XXe siècle") on Jules Vernen nuoruudenaikainen tieteisromaani. Teos on kirjoitettu vuonna 1860, mutta julkaistu vasta vuonna 1994 noin sata vuotta kirjailijan kuoleman jälkeen. Kirjoittaja on sijoittanut tarinan vuoteen 1960. Teosta ei pessimistisen loppuratkaisunsa takia julkaistu Vernen eläessä, vaikka synkkyyden ei olisi pitänyt järkyttää lukijoita, koska teos oli tarkoitettu aikuisyleisölle.
Verne on pyrkinyt tarkasti hahmottelemaan tulevaisuuden Pariisia. Hän on sijoittanut tekstiin tuntemansa keksinnöt, kuten elohopealampun, polttomoottorin ja paineilmalla toimivan rautatien. Niiden pohjalta hän on muodostanut kuvitelman tulevaisuuden Pariisin liikenteestä: Paineilmalla liikkuvan kaupunkijunan rata olisi hiukan katutason yläpuolella, ja se tarjoaisi sateensuojaa jalankulkijoille. Illalla kadut valaistaisiin elohopealampuilla. Vaunut eli autot taas kulkisivat ilman hevosia, koska niissä olisi Étienne Lenoirin keksintöön pohjautuva kaasumoottori. Matkailu olisi laajentunut niin paljon, että Pariisissa olisi 20 000 vuodepaikan hotelli. Kanavan avulla Pariisista olisi tullut satamakaupunki, jonne liikennöisi neljännespeninkulman pituinen laiva. Siinä olisi 30 mastoa ja 15 savupiippua. Satamien tavarankäsittely olisi automatisoitu.
Yhteiskunta olisi sadassa vuodessa muuttunut suuresti, vaikka Ranska edelleen olisikin keisarikunta. Koulutus olisi yhteiskunnan keskeinen ala, ja sitä johtaisi yritys nimeltään "Koulutuspankkiyhtiö". Koulutuksen keskeinen ala olisi tieteellis-tekninen osaaminen, kun taas humanistinen sivistys olisi suorastaan kielletty. Rakentaminen ja opettaminen olisivat sulautuneet samaksi toimialaksi.
Verne hahmottelee kirjassa myös tietokonetta muistuttavan laskukoneen. Pankissa työskentelevät operaattorit joutuvat raatamaan syöttäessään siihen pankin rahaliikenteen tietoja.
Teoksen pessimistiseen loppuratkaisuun yhdistyy humanistisen sivistyksen alennustila ja ilmastonmuutos, sillä Eurooppa joutuu kylmyyden kouriin. Teoksen päähenkilö nääntyy lopulta nälkään ja kylmään, mutta viimeiset rahansa hän silti käyttää ostamalla rakastetulleen kukkakimpun.
Readingin rautatieasema

Readingin rautatieasema (ennen Reading General) on rautatieasema Readingin kaupungissa Berkshiren kreivikunnassa. Aseman läpi kulki 2011–2012 yhteensä 15,3 miljoonaa matkustajaa, mikä teki siitä Yhdistyneen kuningaskunnan kahdeksanneksi vilkkaimman rautatieaseman Lontoon ulkopuolella.
Arabian Lawrencena tunnettu T. E. Lawrence kadotti sotamuistelmiensa "Seven Pillars of Wisdom" (1922) muistiinpanot vaihtaessaan junia asemalla 1919.
Phabricator

Phabricator on ohjelmistotuotantoon tarkoitettu kehitysalusta, joka toimii palvelinpohjaisena web-sovelluksena (LAMP-alusta). Se sisältää tuen Git, Mercurial ja Subversion-versionhallintajärjestelmille. Ohjemistoon kuuluu muiden muassa koodin katselmointityökalu, lähdekoodiselain, muutosten tarkkailutyökalu ja wiki. Ohjemistoa kehittää Phacility-yritys. Ohjemisto on julkaistu avoimen lähdekoodin Apache v2 -lisenssillä.
Ohjemisto kehitettiin alkujaan Facebookin sisäiseksi työkaluksi. Phabricatorin pääkehittäjä Evan Priestley siirtyi Facebookista uuteen Phacility-yritykseen jatkamaan ohjelmiston kehitystä.
Käyttäjiä.
Phabricatorin käyttäjiä ovat muiden muassa:
Ansu Kivekäs

Anna Maria ”Ansu” Kivekäs (s. 1. elokuuta 1964 Tikkurila, Helsingin maalaiskunta) on suomalainen kirjailija. Hän on koulutukseltaan varhaiskasvatuksen erityisopettaja. Hän on opiskellut myös luovaa kirjoittamista.
Vuonna 2013 Kivekkään teos "Ykkösjätkät" oli Arvid Lydecken -palkintoehdokkaana. Hän sai vuonna 2014 Kirjapöllö-palkinnon teoksesta "Päin Porkkalaa".
Tom Sandell

Tom Johan Ludvig Sandell (5. helmikuuta 1936 Helsinki – 11. maaliskuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen kriitikko ja kirjailija. Hän kirjoitti ruotsiksi.
Sandell tuli ylioppilaaksi Brobergska samskolan -koulusta vuonna 1954. Hän julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa "Ägg och nejlika" vuonna 1957. Hän toimi toimittajana STT:ssä 1957–1960 ja toimitussihteerinä 1961–1963. Vuosina 1959–1980 hän toimi "Hufvudstadsbladet"-lehden kirjallisuusarvostelijana. 
Sandellin vanhemmat olivat maalarimestari Nils Johan Sandell ja Lydia Katarina (o.s. Forsman). Puoliso oli Ilse Birgitta (o.s. Litzén) vuodesta 1957.
Sandell on haudattu Maunulan uurnalehtoon Helsinkiin.
Esko Jaatinen

Esko Sakari Jaatinen (s. 22. maaliskuuta 1936 Sortavalan maalaiskunta) on suomalainen pappi ja kirjailija. Hän on käyttänyt myös nimimerkkiä "Esko-pappi".
Jaatinen pääsi ylioppilaaksi Ylivieskan yhteiskoulusta 1955. Hän valmistui Helsingin yliopistosta teologian kandidaatiksi 1961 ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna. Jaatinen suoritti pastoraalitutkinnon 1964.
Jaatinen toimi Iin vt. kirkkoherrana 1961-1963, Lumijoen kirkkoherrana 1963–1968, Ylivieskan kappalaisena 1968–1980 ja Herättäjä-Yhdistyksen lähetyssihteerinä 1980–1994. Jaatinen on toiminut myös YK-pappina Kyproksella 1976–1977 sekä matkailijoiden tunturipappina Ylläksellä.
Kuvanveistäjä Toivo Jaatinen (1926–2017) oli Esko Jaatisen veli.
Perunsardelli

Perunsardelli ("Engraulis ringens") on Tyynessämeressä elävä sillikaloihin kuuluva pienikokoinen, taloudellisesti tärkeä ulappaveden kala. Sen saalismäärät ovat suuremmat kuin minkään muun luonnonvesistä pyydetyn kalalajin. Vuosisaaliit ovat vaihdelleet 4,2 ja 8,3 miljoonan tonnin välillä vuosina 2008–2012. Lähes koko saalis käytetään kalajauhon ja kalaöljyn tuottamiseen.
Levinneisyys.
Perunsardelli on kaakkoisen Tyynenmeren rannikon edustalla elävä pelaginen kalalaji, jonka pyynti on keskttynyt Perun ja Chilen vesille.
Lisääntyminen ja elintavat.
Perunsardellit voivat elää kolmivuotiaaksi ja saavuttaa 20 sentin pituuden. Sukukypsäksi ne tulevat vuoden vanhoina noin 10-senttisinä. Kalastuskokoisia ne ovat jo puolivuotiaina noin kahdeksan sentin mitassa. Ne syövät kasvi- ja eläinplanktonia, jopa makroeläinplanktonia. Lisääntymisaika on kahdesti vuodessa.
Kalastus.
Perunsardellia on luonnehdittu maailmanhistorian voimallisimmin hyödynnetyksi kalalajiksi. Vuosisaaliit kuitenkin vaihtelevat suuresti, ilmeisesti paljolti El Niño -ilmiön ja siihen liittyvän kumpuamisen sääteleminä. Huippusaalis 13,1, miljoonaa tonnia saatiin 1971, jonka jälkeen kanta romahti. Vuonna 1994 saavutettiin jälleen huippu 12,5 miljoonaa tonnia, ja vuosina 2008–2012 saaliit ovat olleet 4,2 ja 8,3 miljoonan tonnin välillä, säännöllisesti enemmän kuin millään muulla maailman kalalla.
FS Sagittaire (M650)

Sagittaire (runkonumero M650) on Ranskan laivaston 1996 palvelukseen otettu Éridan-luokan miinantorjunta-alus (), joka korvasi edeltäneen saman nimisen Pakistanille 24. syyskuuta 1992 luovutetun aluksen.
Valmistus.
Alus tilattiin DCN:n Lorientin telakalta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1993. Se laskettiin vesille 14. tammikuuta 1995 ja otettiin palvelukseen 2. huhtikuuta 1996.
Palvelus.
Alus oli 2014 palveluksessa sijoitettuna Brestiin.
Kairon konferenssi (1921)

Kairon konferenssi järjestettiin vuonna 1921 Kairossa. Siirtomaista ja merentakaisista alueista vastannut ministeri (Colonial Secretary) Winston Churchill kutsui Ison-Britannian siviili- ja sotilasjohdon Lähi-idässä Kairossa järjestettyyn konferenssiin, jonka tarkoitus oli yhdenmukaistaa Ison-Britannian politiikkaa Lähi-idässä.
Konferenssissa sovittiin muun muassa Irakin muuttamisesta kuningaskunnaksi, jonka kuninkaaksi tulisi Faisal I. Lisäksi Iso-Britannia vahvisti tukensa Hijazin kuningaskunnan kuninkaalle Husain ibn Alille ja samaan aikaan antoi tukensa Ibn Sa’udin vaikutusvallalle sisämaassa. Palestiinan brittiläiseen mandaattiin kuuluvasta Transjordanian alueesta tehtiin kuningaskunta, jonka kuninkaaksi tuli Abdullah I.
FS Céphée (M652)

Céphée (runkonumero M652) on Ranskan laivaston Éridan-luokan miinantorjunta-alus (). Alus on alun perin Belgian merivoimien "Fuchsia" (runkonumero M919).
Valmistus.
Alus tilattiin Ostendesta Béliardin telakalta, missä köli laskettiin 31. lokakuuta 1985. Se laskettiin vesille 21. marraskuuta 1986 nimellä "Fuchsia". Belgian laivasto otti aluksen palvelukseen 20. helmikuuta 1988.
Palvelus.
Vuonna 1991 alus osallistui Persianlahden miinanraivaukseen. Belgian laivasto poisti aluksen palveluksesta 1993. Se liitettiin Ranskan laivastoon 1997. Alus oli 2014 palveluksessa sijoitettuna Brestiin.
Pimeyden ydin

Pimeyden ydin () on suomenruotsalaisen kirjailijan Marianne Alopaeuksen romaani vuodelta 1965. Romaanin on suomentanut Elvi Sinervo, ja suomennos ilmestyi 1966, kustantajana Gummerus. Teos sai Kiitos kirjasta -mitalin 1967.
Teos herätti huomiota myös Ruotsissa, ja se on käännetty norjaksi.
Alopaeus on kertonut haastattelussa Tuva Korsströmille teoksen syntymisen taustoista, ettei koskaan päässyt yli järkytyksestä, jonka natsien tuhoamisleirit hänessä aiheuttivat: "Pimeyden ytimen" taustalla on natsismi. Kun hänen poikansa oli 12-vuotias, hän arveli että tämä on riittävän vanha tietämään niistä ajoista. Pojan kauhistunut reaktio oli, että äiti on erehtynyt: "Eihän niin voi tehdä toisille ihmisille." Niinpä Alopaus kirjoitti kirjan pojalleen.
Arviot.
Teos on Alopeuksen taiteellisen tuotannon huippu, ja aikalaiskritiikissä todettiin, että se on suomenruotsalaisen kirjallisuuden klassikko. Alopaeuksen tuotanto ei kuitenkaan anonyymin kirjoittajan mielestä ole kestänyt aikaa, mutta kirjailija on merkittävä aikakautensa tuntojen ja ajatusten tarkkailijana ja kirjaajana.
Toisaalta vielä vuonna 2005 kriitikko Kimmo Lilja katsoi romaanin kuuluvan nykyklassikkoihin. Hilkka Hyrkkö sanoo kirjasta: "Vaikka kirjan päähenkilö elää kirjan alussa viime vuosisadan alkua, on kaikki kirjassa ajankohtaista."
Timo Vihavainen muistelee, että kun hän luki kirjan 1966, "se tuntui jotenkin falskilta vasemmistosnobbailulta, joka peilasi itseään poroporvarilliseen taustaan ja kehitteli suuria jonninjoutavista aineksista. Toki kirjoittaja oli kuvissa hyvän näköinen – –".
Schneider-nopeuskisat

Schneider-nopeuskisat (Coupe d'Aviation Maritime Jacques Schneider, myös Schneider Trophy tai Schneider Prize) oli vuosittain järjestetty vesilentokoneiden ja lentoveneiden nopeuskisa. Palkintoa säilytetään nykyään Lontoossa sijaitsevassa Science Museumissa.
Kilpailut nimettiin varakkaan ranskalaisen teollisuusmiehen Jacques Schneiderin mukaan ja järjestettiin ensimmäisen kerran 16. huhtikuuta 1912 Monacossa. Ensimmäisen kilpailun osallistujamaita olivat Belgia, Ranska, Iso-Britannia, Italia, Espanja ja Yhdysvallat. 1920-luvulle tultaessa siitä oli tullut tärkeä ilmailualan tapahtuma, jossa merkittävät teollisuusmaat kuten Iso-Britannia, Yhdysvallat ja Italia kokeilivat maidensa ilmailuteknologiaa. Kilpailu järjestettiin vuosien 1912-1931 välisenä aikana yhteensä 12 kertaa. Ensimmäisen maailmansodan aikana ei kilpailtu.
Yksityinen terveydenhoito

Yksityinen terveydenhoito täydentää kunnallisia terveydenhuollon palveluita. Yksityiset palveluntuottajat eli yritykset, itsenäiset ammatinharjoittajat, säätiöt ja järjestöt tuottavat palveluita kunnille, kuntayhtymille tai suoraan asiakkaille. Ne tuottavat perus- ja erikoissairaanhoidon palveluja. Kansaneläkelaitos eli Kela maksaa julkisista varoista yksityisen terveydenhoidon antamasta hoidosta sairaanhoitokorvauksia.
Yksityisen terveydenhuollon toiminta on luvanvaraista. Terveydenhuoltopalveluita saavat antaa vain terveydenhuollon ammattihenkilöt. Jos palveluita tuottaa yritys, osuuskunta, säätiö tai yhdistys, tulee sen ennen toiminnan aloittamista anoa lupaa yhden aluehallintoviraston alueella toimivalle yritykselle lupaa aluehallintovirastolta. Kahden tai useamman aluehallintoviraston alueella toimivalle palvelujen tuottajalle lupaa tulee anoa Sosaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valviralta. Terveydenhuollon luvan edellytyksiä ovat esimerkiksi toiminnan edellyttämän henkilökunnan määrä ja koulutus. Toiminnalle tarkastetut ja hyväksytyt tilat ja laitteet, yrityksen terveydenhuoltopalveluista vastaavan johtajan koulutus ja kokemus sekä toiminnan lääketieteellinen asianmukaisuus ja potilasturvallisuuden huomioiminen. Itsenäisen terveydenhuollon ammatinharjoittajan tulee myös tehdä ilmoitus aluehallintovirastolle. 
Sote-uudistuksessa mahdollistetaan maakunnan tekemät hankinnat yksityiseltä palveluntuottajalta sopimukseen perustuen, jos näin turvataan yhdenvertaiset palvelut ja hankinta on tarkoituksenmukaisin tapa toimia. Ostopalveluna ei saa hankkia tehtäviä, joihin sisältyy julkisen vallan käyttöä, sosiaalipäivystystä, terveydenhuollon ympärivuorokautista yhteispäivystystä eikä myöskään ensihoitopalveluun kuuluvia järjestämistehtäviä. Maakunnan tulee huolehtia palvelutarpeen arvioinnista ja järjestämisvastuuseen kuuluvista tehtävistä myös ostopalveluiden osalta. Palvelun tuottaja voi kuitenkin tehdä hoidon tarpeen arvioinnin perusterveydenhuollon osalta osana potilaan hoitoa. Uudistuksessa mahdollistetaan maakunnille myös oma sosiaali- ja terveysalan henkilöstön vuokraus itse tuotettaviin palveluihin.
Suurimmat toimijat.
Sote-palvelualan liikevaihdoltaan suurimmat yritykset vuonna 2022:
FS Capricorne (M653)

Capricorne (runkonumero M653) on Ranskan laivaston Éridan-luokan miinantorjunta-alus (). Alus on alun perin Belgian merivoimien "Dianthus" (runkonumero M918).
Valmistus.
Alus tilattiin Ostendesta Béliardin telakalta, missä köli laskettiin 4. huhtikuuta 1985. Se laskettiin vesille 16. huhtikuuta 1986 nimellä "Dianthus". Belgian laivasto otti aluksen palvelukseen 18. elokuuta 1987.
Palvelus.
Vuonna 1991 "Dianthus" osallistui Persianlahden miinanraivaukseen. Belgian laivasto poisti aluksen palveluksesta 1993. Se liitettiin Ranskan laivastoon 1997 ja oli 2014 sijoitettuna Touloniin.
FS Verseau (M651)

Verseau (runkonumero M651) on Ranskan laivaston Éridan-luokan miinantorjunta-alus (). Alus on alun perin Belgian merivoimien "Iris" (runkonumero M920).
Valmistus.
Alus tilattiin Ostendesta Béliardin telakalta, missä köli laskettiin 23. toukokuuta 1986. Se laskettiin vesille 18. kesäkuuta 1987 nimellä "Iris". Belgian laivasto otti aluksen palvelukseen 6. lokakuuta 1988.
Palvelus.
Vuonna 1991 alus osallistui Persianlahden miinanraivaukseen. Belgian laivasto poisti aluksen palveluksesta 1993. Se liitettiin Ranskan laivastoon 1997. Alus oli sijoitettuna Touloniin ennen palveluksesta poistoaan vuonna 2010.
FS Persée (M649)

Persée (runkonumero M649) oli Ranskan laivaston 1987 palvelukseen otettu Éridan-luokan miinantorjunta-alus (), joka oli palveluksessa vuodesta 1988 vuoteen 2009.
Valmistus.
Alus tilattiin DCN:n Lorientin telakalta, missä köli laskettiin 4. syyskuuta 1984. Se laskettiin vesille 19. maaliskuuta 1988 ja otettiin palvelukseen puoli vuotta myöhemmin 4. marraskuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 8. heinäkuuta 2009.
Borko

Borko on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Se sijaitsee Bandiagaran kalliorinteellä 93 kilometriä Bandiagarasta pohjoiseen. Kunnassa on 7 000 ja keskuskylässä 3 900 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede.
Borkon kunta rajoittuu kaakossa Bandiagaran piirin Diamnatin, etelässä Dogani Bérén ja lounaassa Kendién sekä pohjoisessa Douentzan piirin Dangol-Borén kuntiin. 
Maisemaa leimaavat eroosion kuluttamat kalliorinteet ja laaksot. Lähinnä piikkipensaista koostuva kasvillisuus on kärsinyt kuivuudesta ja ihmisen toiminnasta. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Asutus.
Kuntaan kuuluu viisi kylää: Borko, Dempari, Méllo, Somé ja Tintam. Keskuskylän jälkeen toiseksi suurin on 1 600 asukkaan Tintam. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja. Heidän lisäkseen kunnassa asuu fulbeja.
Liikenne, elinkeinot ja palvelut.
Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Tärkeimmät liikennevälineet ovat hevoskärryt ja moottoripyörä.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, riisi, maissi, teehibiskus, seesami, maapapu, maapähkinä, okra ja vihannekset. Lisäksi kasvatetaan hedelmäpuita. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Borkossa pidetään dogonikalenterin mukaan joka viides päivä huomattavat markkinat.
Kunnassa toimivat Borkon ja Tintamin alakoulut, Somén koulutus- ja kehittämiskeskus (CED) sekä Borkon terveyskeskus. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja. Borkossa on muutama pieni kauppa ja kolme viljavarastoa.
Matkailu.
Borko ja Tintam ovat Dogonimaan pohjoisimmat matkailukohteet. Borko sijaitsee lähteiden kastelemassa vehreässä laaksossa, jossa viljellään valkosipulia, sipulia, mangoa, papaijaa ja banaania. Kylän nähtävyyksiä ovat pyhien krokotiilien asuttama lampi ja songhaivaltakunnan hallitsijalle Askia Mohamedille omistettu moskeija. Kylissä on majoitus- ja muita matkailupalveluja.
Lowol Guéou

Lowol Guéou on maalaiskunta Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Sen keskuskylä Kargué sijaitsee Dogonin ylängön vuoristoisella luoteisreunalla 55 kilometriä Bandiagarasta luoteeseen. Kunnassa on 9 000 ja keskuskylässä 600 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede.
Lowol Guéoun kunnan pinta-ala on 180 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Bandiagaran piirin Kendién, etelässä Pignari Banan, lännessä Moptin piirin Kounarin ja Konnan sekä pohjoisessa Douentzan piirin Dangol-Borén kuntiin. 
Maisemaa leimaavat kalliorinteet ja laaksot. Kasvillisuus on kuivuudesta kärsivää pensas- ja metsäsavannia. Biman kylän lähellä sijaitsee Waldè-Kelkan metsäalue. Kunnan läpi virtaa vadin kaltainen joki Yamé, mutta pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Asutus.
Kuntaan kuuluu 20 kylää, joista suurin on lähes tuhannen asukkaan Boui. Asukkaat ovat nononkeja, dogoneja ja fulbeja.
Liikenne, elinkeinot ja palvelut.
Tärkein liikenneväylä johtaa Barasta Karguén kautta Moptin ja Gaon väliselle RN16-maantielle Sambéréen. Yleisin liikenneväline ovat hevoskärryt. Sadeaikaan yhteydet ovat heikot.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, ja maapapu. Niiden ohella viljellään fonioa, seesamia, hibiskusta, maapähkinää, riisiä ja vihanneksia. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja, keräilyä, pienimuotoista metsästystä sekä tuotetaan puutavaraa ja hiiltä. Karguéssa on karjatori ja viikoittaiset markkinat, Bimassa ja Kayel Toupéssa puutavaratorit.
Kunnassa toimii viisi alakoulua, lukutaitokeskus ja viisi koraanikoulua. Karguéssa on heikkotasoinen terveyskeskus ja Ouro Guéoussa karjan rokotuspaikka. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja.
Matkailu.
Kalliorinteiden välissä sijaitsevan Karguén nähtävyyksiä ovat komea moskeija ja maanantain toripäivä. Kunta on Sévarén läheisyydestä huolimatta matkailijoille lähes tuntematon eikä mitään matkailupalveluita ole. Karguén kautta pääsee Kendién ja Borkon dogonikyliin sekä edelleen Bandiagaraan.
Nononket

Nononket ovat etninen ryhmä Nigerjoen sisämaan suistoalueella Malissa. He ovat alkuperältään mandelaisia kieliä puhuneita mandinkoja ja soninkeja, jotka ovat siirtyneet käyttämään äidinkielenään bozokieli jenaamaa. Nononkeja kutsutaan usein markoiksi, mutta Malissa on myös muita ryhmiä, joista käytetään samaa nimitystä. Eräät tutkijat kutsuvat heitä "nonoiksi".
Ryhmän pääelinkeino on riisin viljely Nigerjoen tulva-alueella. Riisin, hirssin ja durran lisäksi he kasvattavat maapähkinää, maissia, maniokkia, perunaa ja vihanneksia. Nononkejen naapureina asuu kalastajina toimivia bozoja ja karjanhoitoa harjoittavia fulbeja. Uskonnoltaan he ovat muslimeja.
FS Vulcain (M611)

Vulcain (runkonumero M611) on Ranskan laivaston 1986 palvelukseen otettu Vulcain-luokan sukeltajien emäalus ().
Valmistus.
Alus tilattiin Lorientista Chantiers de la Perrièreltä, missä köli laskettiin 15. toukokuuta 1985. Se laskettiin vesille 17. tammikuuta 1986 ja otettiin palvelukseen vielä saman vuoden lopulla 11. lokakuuta.
Palvelus.
Alus oli 2014 palveluksessa sijoitettuna Cherbourgiin.
RIL-palkinto

RIL-palkinto on Suomen Rakennusinsinöörien Liiton vuosittain jakama tunnustus, joka on jaettu vuodesta 1972 alkaen. Palkinto annetaan kohteelle, jonka suunnittelussa ja toteutuksessa on osoitettu erinomaista rakennusalan osaamista.
Kilpailun tuomaristoon kuuluu sekä alan ammattilaisia että julkisen sanan edustajia. Se valitsee kolme ehdokasta loppukilpailuun. Voittajan valitsee ”yhteiskunnallisesti merkittävä henkilö”.
Palkitut.
Vuodesta 1972 on palkittu seuraavat kohteet:
Kendié

Kendié on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Se sijaitsee Dogonin ylängöllä 41 kilometriä Bandiagarasta pohjoiseen. Kunnassa on 24 400 asukasta (vuonna 2009).
Kendién kunta rajoittuu idässä Bandiagaran piirin Borkon, Dogani Bérén, Kendén ja Wadouban, etelässä Sorolyn ja Doucoumbon, lännessä Pignari Banan ja Lowol Guéoun sekä pohjoisessa Douentzan piirin Dangol-Borén kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pysyviä vesistöjä ei juurikaan ole.
Kuntaan kuuluu 35 kylää ja 22 pikkukylää. Valtaosa kylistä on dogonien asuttamia, kuudessa kylässä asuu fulbeja. Vallitseva uskonto on islam, mutta lisäksi on kristittyjä ja animisteja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, fonio, lehmänpapu, maapähkinä, maapapu, seesami, teehibiskus ja vihannekset, varsinkin sipulit ja tomaatit. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista kaupankäyntiä. Käsityöammattien merkitys on vähäinen.
Kendiéstä on tieyhteys Bandiagaraan. Palveluihin kuuluvat 12 koulua ja terveysasema.
Anja Tulenheimo-Takki

Anja Irmeli Tulenheimo-Takki (o.s. Tulenheimo; 8. tammikuuta 1937 Turku – 14. marraskuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen korkeimman oikeuden jäsen. Hän valmistui lainopin kandidaatiksi vuonna 1961 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1964. Tulenheimo-Takki toimi korkeimmassa oikeudessa ensin esittelijänä ja sen jälkeen kansliapäällikkönä. Vuonna 1986 hänet nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi ja oikeusneuvokseksi. Eläkkeelle hän jäi tästä tehtävästä vuonna 2005.
Ennen korkeinta oikeutta Tulenheimo-Takki työskenteli muun muassa asianajotoimistossa, Turun raastuvanoikeuden oikeusneuvosmiehenä sekä Helsingin raastuvanoikeuden siviilinotaarina ja ylimääräisenä oikeusneuvoksena. Hän toimi vankilaoikeuden puheenjohtajana vuosina 1984–1991. 
Tulenheimo-Takki toimi lukuisissa luottamustehtävissä muun muassa eri lakimiesjärjestöissä. Suomen Lakimiesliiton hallitukseen hän kuului 1973–1974, samoin Korkeimpien oikeuksien tuomareiden yhdistyksen hallitukseen 1986–1991. Lisäksi hän on toiminut Helsingin evankelis-luterilaisen seurakuntayhtymän eri lautakunnissa, kirkon perheasian keskuksen johtokunnassa, kirkkohallituksessa sekä Rikoksentorjuntaneuvoston puheenjohtajana.
Anja Tulenheimo-Takin puoliso oli vuodesta 1965 käräjätuomari, oikeustieteen tohtori Tapio Takki (1936–2008), joka laati useita teoksia esineoikeuden alalta. Heillä on kaksi lasta.