tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gibraltarin juutalaiset

Gibraltarin juutalaiset ovat Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuuluvalla Gibraltarilla asuvia juutalaisia. Heitä on nykyisin noin 600, eli 2 % alueen väestöstä.
Historia.
Juutalaisia on ollut Gibraltarilla ainakin jo vuodesta 1356 lähtien. Tuolta ajalta säilynyt lähde mainitsee juutalaisten pyytäneen apua merirosvojen vangeiksi ottamille juutalaisille. Kun juutalaiset karkotettiin Espanjasta vuonna 1492, monet heistä pakenivat Marokkoon Gibraltarin kautta. Vuonna 1713 Espanja allekirjoitti Utrechtin sopimuksen, jolla Gibraltar annettiin briteille. Sopimus kielsi "maureja" ja juutalaisia asettumasta alueelle, mutta vuonna 1729 britit kuitenkin solmivat sopimuksen Marokon sulttaanin kanssa, jolla juutalaisten kauppiaiden sallittiin asettua Gibraltarille. Nykyisin monella alueen juutalaisella onkin marokkolaiset juuret.
Vuonna 1805 juutalaisten määrä oli jo kasvanut siten, että he muodostivat noin puolet Gibraltarin väestöstä. Vuonna 1843 alettiin julkaista ladinon kielistä "Cronica Israelitica" lehteä. Juutalaisten määrä oli suurimmillaan vuonna 1878, jolloin heitä oli 1 533. Heidän määränsä väheni kuitenkin 1900-luvulle tultaessa ja toisen maailmansodan aikana monet evakuoiduista eivät koskaan palanneet takaisin.
Kulttuuri.
Monet tyypilliset Marokon juutalaisten perinteet ovat yhä elossa Gibraltarilla. Paikalliset juutalaiset viettävät muun muassa "Henna" juhlia, jotka pidetään häitä edeltävänä yönä. Myös monet synagogissa lauletut laulut ovat alkuperältään marokkolaisia. Alueella on mahdollista saada myös juutalaista koulutusta.
Iberis gibraltarica

Iberis gibraltarica on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon ja saippojen ("Iberis") sukuun kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko.
"Iberis gibraltarica" on matala, ikivihreä kasvi. Sen lehdet ovat mehevät, vihreät, soikeat tai lusikanmuotoiset, ja niiden kärki on hammaslaitainen. Lehtiä peittää hieno karvapeite. Kukinto on näyttävä, vaaleanpunainen, hennon violetti tai valkoinen. Neljä terälehteä muodostaa ristin, mutta kaksi sisempää terälehteä on selvästi isompia kuin kaksi alempaa terälehteä. Kukinnon uloimmat kukat aukeavat ensin, ja niillä on pitempi kanta.
Levinneisyys ja elinympäristö.
"Iberis gibraltarica" kasvaa luonnonvaraisena Gibraltarilla. Se viihtyy kallion pohjoisreunan kivenkoloissa. Kasvia viljellään myös koristekasvina, esimerkiksi kivikkopuutarhoissa, kukkapenkeissä, ruukuissa ja kivimuurien päällä. Sille sopii maaperä, jossa ei ole liikaa ravinteita. Hyvä salaojitus on tärkeä.
Kulttuurissa.
"Iberis gibraltarica" -seppele on ollut kuvattuna 50 pencen kolikossa, joita lyötiin erityisesti käytettäviksi Gibraltarilla.
Se on myös Upper Rockin luonnonsuojelualueen symboli.
Gibraltarin museo

Gibraltarin museo () on Gibraltarilla toimiva kansallismuseo, jossa esitellään alueen historiaa, luonnonhistoriaa ja kulttuuria.
Historia.
Gibraltarin museon perusti alueen silloinen kuvernööri kenraali Sir Alexander Godle 27. heinäkuuta vuonna 1930. Museotalo muodostettiin kahdesta ennen upseereja majoittaneesta talosta. Paikka valittiin, koska sen alapuolella sijaitsi hyvin säilynyt maurilainen kylpylä. Ongelmaksi muodostui aluksi näyttelyiden kokoaminen ja näyttelyiden esineitä lainattiin esimerkiksi British Museumilta. Myöhemmin museon vetonauloiksi kohosivat maurilainen kylpylä, Gibraltarin pienoismalli ja egyptiläinen muumio. Museo suljettiin toisen maailmansodan ajaksi ja se avasi ovensa uudelleen vuonna 1945. Vuonna 1966 virkaansa astunut museon kuraattori Joaquin Bensusan uudisti näyttelyitä enemmän Gibraltaria koskevaksi. Näyttelyissä alettiin tuoda esille myös paikallista luontoa. Nykyisin museota johtaa professori Clive Finlayson.
Tutkimus.
Gibraltarin museon toiminnan yhteydessä tehdään myös tieteellistä tutkimusta. Tutkimuksen pääkohteita ovat olleet muun muassa neoliittiset ihmis- ja eläinpopulaatiot, foinikialainen ja karthagolainen arkeologia, keskiaikainen arkeologia ja vedenalainen tutkimus.
Jens Westin

Jens Thomas Erik Westin (s. 29. kesäkuuta 1989 Kramfors, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja.
Ura.
Seuraura.
Westinin kasvattajaseura on Kramfors-Alliansen, jossa hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä jo 15-vuotiaana Ruotsin II-divisioonassa kaudella 2004–2005. Kaudeksi 2005–2006 joukkue nousi I-divisioonaan. Kaudeksi 2006–2007 Westin siirtyi MODO Hockeyn J20-junioreihin, mutta hän vahvisti ensimmäisellä kaudellaan myös seurann J18-junioreita. Kaudella 2007–2008 Westin nousi MODOn Elitserien-joukkueeseen, jossa tulokaskausi toi 33 runkosarja- ja viidessä playoff-ottelussa tehot 2+1=3. Hän teki Elitserien-debyyttinsä 15. marraskuuta 2007 Luleå HF:ää vastaan. Westin sai ottelussa jääaikaa 9.36 minuuttia. Hän keräsi ottelusta teholukeman –1 sekä sai myös yhden kahden minuutin jäähyn. Westin teki Elitserien-uransa avausmaalin 7. tammikuuta 2008 Djurgårdens IF:ää vastaan. Hän keräsi ottelusta teholukeman +2. Westin pelasi myös kaksi ottelua Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnauksessa. Hän pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla I-divisioonajoukkue AIK Härnösandissa.
Kausista 2008–2009 ja 2009–2010 Westin pelasi osan sekä HockeyAllsvenskanissa että MODOn J20-junioreissa. Noista ensimmäisellä kaudella hän pelasi kaksi ottelua lainalla IF Björklövenissä ja jälkimmäisen kauden Westin pelasi loppuun IF Sundsvall Hockeyssa. Kaikkiaan hän pelasi MODO:n Elitserien-joukkueessa viisi kautta.
Kauden 2012–2013 Westin aloitti syyskuun loppuun asti kestävällä lainasopimuksella SM-liigajoukkue Espoo Bluesissa, jonne hän liittyi Riian harjoitusturnauksen aikana paikkaamaan loukkaantumisia. Westinin lainasopimusta jatkettiin sittemmin marraskuiseen Karjala-turnaukseen asti kestävään maaottelutaukoon saakka, jonka jälkeen hän teki loppukauden kattavan jatkosopimuksen Bluesin kanssa.
Westin palasi kaudeksi 2013–2014 kotimaahansa ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Elitserienistä Allsvenskaniin pudonneen Timrå IK:n riveihin. Hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +13. Maaliskuussa 2014 Westin teki Timrån kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Vuotta myöhemmin, huhtikuussa 2015 hänen sopimustaan joukkueen kanssa jatkettiin kahdella vuodella.
Kaudeksi 2017–2018 Westin siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Färjestad BK:n SHL-joukkueeseen. Kaudella 2018–2019 hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +21. Marraskuussa 2018 Westin teki Färjestadin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura.
Westin on pelannut 13 nuorten maaottelua.
Muuta.
Westinin pikkuveli John pelasi omalla urallaan hyökkääjänä 39 Elitserien-ottelua MODO Hockeyssa. Hänellä oli myös Montréal Canadiensin NHL-varaus vuodelta . John Westin toimii nykyään Timrå IK:n Allsvenskan-joukkueen huoltajana.
Aytekin Mindan

Aytekin Mindan (s. 31. elokuuta 1981) on turkkilainen uimari. Hänen seuransa on İstanbul Yuzme Ihtisas Club. Mindan sijoittui Sydneyn olympialaisissa 2000 39:nneksi 400 metrin vapaauinnissa ja oli 200 metrillä 42:s. Hän oli samoilla matkoilla 41. ja 52. Ateenan kisoissa 2004.
Ennätykset.
"Lähde: Swimrankings"
Dead Silence (albumi)

Dead Silence on kanadalaisen Billy Talent -yhtyeen neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 7. syyskuuta 2012. Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin ”Viking Death March” maaliskuussa 2012 ja toisena singlenä ”Surprise, Surprise” elokuussa 2012. Albumin on tuottanut yhtyeen kitaristi Ian D'Sa.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 12.
Poika eli kesäänsä

Poika eli kesäänsä on Roland af Hällströmin ohjaama elokuva vuodelta 1955. Elokuva perustuu F. E. Sillanpään romaaniin "Elämä ja aurinko".
Elokuvan alku- ja loppusanat lausuu sen pohjana olevan kirjan kirjoittaja F. E. Sillanpää. Ylioppilaan kesään kuuluu ihastus kahteen kohteeseen, vaaleaan ja tummaan.
Arviot.
Aikalaisarvioissa käsiteltiin erityisesti elokuvan ja Sillanpään romaanin suhdetta. Inkeri Lius ("Suomen Sosialidemokraatti") kirjoittaa, että romaanin rakkauskohtausten määrää olisi elokuvassa ollut syytä rajoittaa. Samansuuntaisesti ajatteli Paula Talaskivi ("Helsingin Sanomat"): "Skenariossa on tavallaan kuin pysytty kirjailijan sanassa liian tarkkaan". Sekä kuvaaja että ohjaaja saavat kiitosta visuaalisuudesta. Pertti Weckström saa kiitosta Valma Kivitieltä: "Hänen liikkumisensa luonnossa on siihen sulautuvaa, toisinaan on kuin hän todella kuuntelisi, mitä luonto hänen ympärillään puhuu ja mihin jokin uusi ääni hänessä itsessään häntä vaatii. Pertti Weckström on tosi, koruton ja vaatimaton." Tauno Pylkkäsen musiikista Kivitie kirjoittaa: "[- -] näin herkkään luonnon tulkintaan tarvitaan herkkä soitin ja siksi hän on sovittanut musiikkinsa yksinomaan jousille - uutta ainakin kotimaisessa elokuvamusiikissa."
Myöhemmässä arviossa intohimojen sykettä hehkuva elokuva saa kiitosta hallittuna ja luontevana kokonaisuutena. Elokuva on af Hällströmin viimeinen merkittävä elokuva.
Gabriella Szűcs

Gabriella Szűcs (s. 31. elokuuta 1984 Oradea, Romania) on unkarilainen käsipalloilija.
Szűcs on pelannut seuratasolla Debreceni VSC:ssä sekä romanialaisissa CS Oltchim Râmnicu Vâlceassa ja HC Zalǎussa. Hän oli voittamassa pronssia maajoukkueen mukana EM-kisoissa 2004 ja seuraavana vuonna MM-kilpailuissa. Szűcs pelasi myös Pekingin olympialaisissa 2008, joissa Unkari sijoittui neljänneksi.
Farmerama

Farmerama on Bigpointin luoma verkkopeli.
Pelaaminen.
Farmeramassa on tarkoitus viljellä kasveja. Kun kasvit ovat kasvaneet, ne pitää kerätä, jolloin saa kokemuspisteitä, joilla pääsee tasoilla eteenpäin. Jos kasvit ovat keräämättöminä pelloilla liian kauan (24 tuntia), ne menevät rikkaruohoille, jotka pitää kerätä kuten kasvitkin, mutta niistä ei saa kasveja.
Lisäksi Farmeramassa voi istuttaa ja kasvattaa puita ja eläimiä. Niistä saa samoin tavoin kokemuspisteitä, kuten kasveistakin.
Tasot.
Farmeramassa on 200 tasoa. Tasoja noustaan keräämällä kokemuspisteitä, joita saa tuotteista, koristeista ja kasvien ja eläinten ja puiden viljelystä.
Valuutta.
Farmeramassa on kaksi valuuttaa: tuohisetelit ja turvepennit. Turvepennejä saa maatalosta, Bahamaraman tikibaarista, torilta myydessä tuotteita ja maatalousyhdistyksen tehtävistä. Lisäksi jotkin koristeet antavat turvepennejä. Tuohiseteleitä pitää ostaa oikealla rahalla. Tuohiseteleitä pystyy vaihtamaan turvepenneiksi, mutta ei toisinpäin.
Tapahtumat.
Farmeramassa on myös aika ajoin tapahtumia, joissa pitää toimittaa eläimiä kasveja, työkaluja yms. sekä kasvattaa tapahtumakasvia ja nousukasta.
Top Gamers Club (TGC).
Farmeramassa, kuten muissakin Bigpointin peleissä on Top Gamers Club jonne valitaan vain suuritasoisimmat, ahkerimmat ja aktiivisimmat pelaajat. Top Gamers Clubin jäsenet saavat monia etuja ja yllätyksiä, ja lisäksi he saavat uutiskirjeen aina aika ajoin. Pelaaja ei voi itse hakea Top Gamers Clubiin, vaan sinne valitaan ne, jotka ovat tarpeeksi hyviä pelaajia.
Jalmari Jyske

Kustaa Jalmari Jyske, vuoteen 1906 "Friman" (9. lokakuuta 1884 Rauma – 19. elokuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja ja maanviljelysneuvos.
Jyske oli eduskunnan jäsen 1919–1922, 1924–1927 ja 1930–1933 edistyspuolueesta valittuna. Hän oli Maatalousseurojen keskusliiton sihteeri ja toiminnanjohtaja vuodesta 1918. Hän sai maanviljelysneuvoksen arvon vuonna 1934.
Suhoi Su-7

Suhoi Su-7 () oli Suhoin valmistama nuolisiipinen hävittäjäpommittaja.
Su-7 muistutti aikalaistaan MiG-19, mutta oli hitaampi ja kykeni kuljettamaan asekuorman. Sen ensilento tehtiin 1955. Siipiprofiilien suunnittelu kuului keskitetysti aerodynamiikan suunnittelutoimisto TsAGI:lle. Maataistelukoneena sen enimmäisnopeus oli 1 150 km/h.
Egypti käytti konemallia sotatoimissa Israelia vastaan kuuden päivän sodassa ja jom kippur -sodassa. Intia käytti Su-7:ää vuonna 1971 Intian–Pakistanin sodassa. Myös Varsovan liiton maat käyttivät tätä konetyyppiä. Se lienee käytössä edelleen Pohjois-Koreassa. Suhoi Su-7:n kehitystyö johti kääntyväsiipiseen Su-17 -malliin, jonka siiven nuolikulma muuttuu geometrisesti.
Lauri Järvi

Lauri Ilmari Järvi (31. maaliskuuta 1901 Ylihärmä – 9. tammikuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen kouluneuvos, kansanedustaja ja kansakoulunopettaja. Hän toimi opettajana ja oli Suomen Kansakoulunopettajain Liiton puheenjohtaja vuodesta 1953. Hän oli eduskunnan jäsen 1945–1948 ja 1954–1958 valittuna kokoomuspuolueesta. Oulun kaupunginvaltuustossa Järvi oli vuosina 1947–1953. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1950 ja 1956.
Vuonna 1947 Järvi arvosteli valtiollisen poliisin toimintaa ja sen kalleutta minkä vuoksi eräs liikemies vaati Järven asettamista syytteeseen herjauksesta eli kunnianloukkauksesta. Eduskunnan äänestyksessä murto-osa kansanedustajista hyväksyi syytteen nostamiselle.
Suomen Kansakoulunopettajain Liitto kannatti peruskoulu-uudistusta Lauri Järven puheenjohtajakaudella.
Austin 8

Austin 8 oli Austin Motor Companyn valmistama pieni automalli. Se esiteltiin vuonna 1939 ja sotatuotantona sitä valmistettiin ainakin vuoteen 1942. Noin 9 000 kappaletta sota-ajan Austin 8 -malleista oli kaksipaikkaisia tourer-malleja, sotilas- ja siviilihallinnon käyttöön, loput valmistuneista n. 56 000 autosta oli saloon-korisia. Toisen maailmansodan päätyttyä mallia valmistettiin vielä vuosina 1945–1947.
1930-luvun lopulla Austinin menestysmallin Austin 7:n myynti laski tasaisesti, ja mallistoon vuonna 1937 lisätty Big 7 -malli ei tilannetta juuri korjannut. Isommasta koristaan ja moottoristaan huolimatta sen juuret olivat 1920-luvulla. Austin oli vuonna 1937 esitellyt isomman Cambridge 10 -mallin, joka oli ajanmukaisesti muotoiltu. Vuonna 1938 Morrikselta Austinille siirtyneen Leonard Lordin johdolla uuden pienen mallin kehitystyö sai todellista vauhtia.
Uusi malli esiteltiin myyntiedustajille helmikuussa 1939. Se sisälsi saman 900-kuutioisen sivuventtiilinelosen, joka oli ollut jo Big 7 -mallin voimanlähteenä, tosin puristussuhdetta oli nostettu ja se oli nyt 6,5:1. Uuden korimallin lisäksi myös alustan rakenne oli uusittu. Autonkori oli osittain itsekantava, ja pohjalevy oli muotoon prässättyä teräspeltiä, johon oli hitsattu molemmin puolin pituussuuntaiset kotelopalkit ja kolme poikittaista kotelopalkkia. Auton kori oli pulttaamalla kiinni tässä pohjalevyrakenteessa. Auton jousituksesta huolehti entiseen tapaan puolielliptiset lehtijouset ja heilahduksenvaimentimet.
Kauko Järvinen

Kauko Nestor Järvinen (5. helmikuuta 1903 Helsinki – 30. elokuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen kaivostekniikan tutkija ja professori. Hän oli kauppa- ja teollisuusministeriön kaivostoiminnan päällikkö 1943–1946 ja Teknillisen korkeakoulun kaivostekniikan professori vuosina 1947–1970. Vuoteen 1942 Järvinen työskenteli Outokummun kaivoksen insinöörinä. Hän oli myös Otanmäen kaivoksen toimiston päällikkö 1946–1950 ja Otanmäki Oy:n tekninen asiantuntija 1950–1968.
Kauko Järvisen isä oli taloustieteilijä Kyösti Järvinen.
Arovaraani

Arovaraani ("Varanus exanthematicus") on Afrikassa elävä varaaneihin kuuluva matelijalaji. Arovaraaneja pidetään toisinaan terraarioissa lemmikkieläiminä.
Ulkonäkö ja koko.
Aikuinen arovaraani kasvaa harvoin yli metrin mittaiseksi, ja usein se jääkin noin 60–80 cm:n pituiseksi. Naaraat ovat hieman uroksia pienempiä. Väri on yleensä tumman- tai hiekanruskea, ja selässä on vaaleampia pilkkuja.
Levinneisyys.
Arovaraani elää Afrikan savanneilla ja ruohikkoalueilla. Se viihtyy parhaiten maan tasalla kaivaen kuoppia ja luolia maaperään, mutta joskus niitä on havaittu myös kiipeilemässä pensaissa ja pienissä puissa.
Ravinto.
Arovaraani käyttää ravinnokseen pääasiassa hyönteisiä, nilviäisiä ja pieniä nisäkkäitä. Jättilaistuhatjalkaiset ja skorpionit muodostavat ison osan sen ruokavaliosta.
Gibraltarinvuori

Gibraltarinvuori (, ) on 426 metriä korkea kalkkikivivuori, joka on Gibraltarin näkyvin maamerkki. Se on kuulunut Britannialle vuodesta 1713.
Luonto.
Gibraltarinvuori on kalkkikiveä, joka muodostui jurakaudella noin 200 miljoonaa vuotta sitten. Silloin Afrikan mannerlaatta oli tiiviisti kiinni Euroopassa, ja Välimeri oli makeavetinen, hiljalleen kuivuva järvi. Kalkkikivikerros on kaikkiaan noin 600 metriä paksu. Sen päällimmäinen, noin 400 metriä paksu kerros on varsinaista kalkkikiveä eli kalsiumkarbonaattia, sen alla on dolomiittia eli kalsium-magnesiumkarbonaattia. Kalkkikivikerroksessa on runsaasti fossiileita, joista voidaan päätellä sen muodostuneen merenpohjassa. Runsaat levien jäänteet kertovat lisäksi sen muodostuneen varsin matalassa vedessä. Fossiileista voidaan tunnistaa kotiloita ja lonkerojalkaisia sekä simpukoita.
Vuoren huippu on luonnonsuojelualue, jossa elää kuuluisia magotti-apinoita. Apinoiden lisäksi alueen nisäkkäisiin kuuluvat kettu, jänis ja lepakot. Se on myös tärkeä muuttolintujen levähdyspaikka, jossa on havaittu kaikkiaan 311 lintulajia. Birdlife International on nimennyt sen merkittäväksi lintualueeksi. Tärkeimpiä lajeja ovat vuorella pesivät kalliopyy ja pikkutuulihaukka sekä erilaiset muuttolinnut. Vuorella lepää muuttomatkansa varrella noin 250 000 petolintua. Sen garigue-pensaikkoon sisältyy monia varpuja, joiden marjat tarjoavat ravintoa sekä muuttolinnuille että talvehtiville lajeille. Myös alueen kasvisto on nähtävyys. Siihen kuuluvat jasmiini, kuusama ja laventeli.
Luolat ja niiden asukkaat.
Luonnonpuiston alueella ovat St Michaelin luolat, joissa näkee hienoja tippukiviä. Toinen tunnettu luolakohde on Apinoiden luola (Apes’ Den), jossa monet vuoren apinoista elävät. Luolat ovat syntyneet kun happamahko sadevesi on syövyttänyt kalkkikiveä tuhansien vuosien ajan. Kaikkiaan vuorella on yli 150 luolaa. Myös Gibraltarin viimeinen kalkkiuuni on luonnonpuiston alueella.
Gorhamin luolasta on löytynyt jäänteitä neandertalinihmisten asutuksesta vielä 28 000 vuotta sitten, mahdollisesti jopa 24 000 vuotta sitten. Nämä ovat myöhäisempiä kuin mistään muualta löytyneet neandertalilaisten jäänteet, ja saattavat osoittaa, että Gibraltarilla eli neandertalilaisia pitempään kuin muualla. Jääkauden aikana meri oli alempana kuin nykyisin, joten vuorta ympäröi tasanko. Itse vuori oli hyvä tähystyspaikka ja sieltä sai vuorikauriita, kun taas tasangolta sai toisenlaista riistaa ja rantaeläimiä kuten kilpikonnia ja simpukoita.
Kulttuuri.
Kreikkalaisten mytologiassa Gibraltarinvuori oli toinen Herakleen pylväistä, jotka merkitsivät Välimeren (ja maailman) loppua, jonka toisella puolella merenkulkijat olivat vaarassa tipahtaa maailman reunan yli tai tulla lohikäärmeiden syömiksi.
Vuodesta 1966 alkaen vuoren rinnettä on päässyt ylös köysirataa pitkin. Vaunu vie matkustajansa 412 metrin korkeuteen. Aivan huipulle ei pääse muilla ajoneuvoilla kuin virallisilla turistitoimiston takseilla.
Marinaleda

Marinaleda on kunta Espanjan Andalusiassa sijaitsevassa Sevillan maakunnassa. Kunnassa on 2 665 asukasta (2017).
Kapinakunta.
Kunta tuli Espanjassa tunnetuksi vasemmistolaisen pormestarinsa Juan Manuel Sánchez Gordillon anarkistisista toimista. Kunnan asukkaat valtasivat pormestarinsa johdolla maita varakkailta suurtilallisilta ja perustivat maatalousosuuskuntia.
Agatoksiinit

Agatoksiinit ovat myrkyllisiä aineita, joita on eristetty "Agelenopsis aperta"-hämähäkistä. Agatoksiinit voidaan jakaa alfa-, mikro- ja omega-agatoksiineihin ja niiden myrkyllisyysvaikutukset kohdistuvat solujen ionikanaviin. Alfa- ja omega-agatoksiinit vaikuttavat sekä hyönteisten että nisäkkäiden ionikanaviin, mikro-agatoksiini pelkästään hyönteisten. Agatoksiineja on käytetty farmakologiassa aivojen ja sydämen ionikanavien tutkimiseen. Agatoksiineja on myös esitetty pestisidikäyttöön.
Alfa-agatoksiinit ovat kilpailemattomia glutamaattireseptorikanavien antagonisteja ja ne kykenevät nopeasti, mutta palautuvasti halvaannuttamaan saalishyönteisen. Mikro-agatoksiinit aktivoivat hermosolujen jänniteriippuvaisia natriumkanavia. Tällöin potentiaali muuttuu negatiivisemmaksi, välittäjäaineet vapautuvat spontaanisti ja aktiopotentiaaleja syntyy hallitsemattomasti ja toistuvasti. Omega-agatoksiinit kohdistuvat hermosolun kalsiumkanaviin muuttaen solun toimintaa monin tavoin.
Ford 40 -sarja

Ford 40 -sarja oli Fordin vuosina 1991–1994 ja New Hollandin vuosina 1995–1998 valmistama traktorimallisto. Se oli kehitetty aiemmasta 10-sarjasta ja sisälsi huomattavia uudistuksia.
Kehitystyö.
40-sarjan traktorit olivat kahden erillisen projektin työn tulos. Projektin P358 tarkoituksena oli kehittää uudet korvaavat mallit Fordin aiemman 10-sarjan tilalle. Se sisälsi merkittäviä muutoksia vaihteistossa, hydrauliikassa ja ohjaamossa.
Toisen projektin, Genesiksen, tavoitteena oli kehittää ensimmäiset täysin uudet dieselmoottorit korvaamaan vanhat, vuonna 1964 esitellyt moottorit.
Genesis.
Lokakuun ensimmäisenä 1987 aloitti Ford New Hollandin asiatuntijoista koottu ryhmä suunnittelutyönsä. Tarkoituksena oli parantaa moottoreiden suorituskykyä ja sovittaa ne kiristyviin päästövaatimuksiin. Uudet moottorit olivat aiempaa suurempia. Nelisylinterisissä iskutilavuus oli 5 litraa ja kuusisylinterisissä 7,5. Muutos oli saatu aikaan pidentämällä iskun pituutta. Moottoreihin suunniteltiin myös uudet sylinterikannet, joissa oli suuret venttiilit parhaan hyötysuhteen saavuttamiseksi. Uusi nokka-akseli paransi polttoainetaloudellisuutta ja pienensi päästöjä. Myös vanhoihin moottoreihin tehtiin samat parannukset kuin uusiin suurempiin ja lopulta elokuussa 1988 ryhmällä oli täysin uusi moottoriperhe vastaamaan maatalouden uusiin haasteisiin.
Gibraltarin lentoasema

Gibraltarin lentoasema on Gibraltarilla sijaitseva lentoasema, jota käytetään sekä siviili- että sotilaslentoihin. Lisäksi sitä käyttää Britannian ilmavoimien RAF Gibraltar.
Gibraltarin lentoasema on poikkeuksellisen lähellä kaupunkikeskustaa, sillä sieltä on vain muutaman minuutin kävelymatka Gibraltarin keskustaan. Lentoaseman kiitotien poikki kulkee Gibraltarin ainoa Espanjaan johtava tie, Winston Churchill Avenue, jonka liikenne on aina pysäytettävä, kun lentokone lähtee tai laskeutuu.
Lentoaseman kautta kulkee vuosittain yli 300 000 matkustajaa. Sen jälkeen kun Espanja on avannut Gibraltarin vastaisen rajan, lentoasemasta on tullut merkittävä tekijä sekä Gibraltarin että Espanjan Aurinkorannikon turismille. Lentoasemalla operoivat tällä hetkellä British Airways, Monarch Airlines, EasyJet ja Bmibaby, ja sieltä on yhteydet Lontooseen Heathrow’n, Gatwickin ja Lutonin lentoasemille sekä Manchesterin lentoasemalla, Liverpoolin John Lennonin lentoasemalle ja East Midlandsin lentoasemalle.
Terminaalit.
Gibraltarin kansainvälisellä lentoasemalla on yksi terminaali. Lähtevät lennot siirrettiin uuteen terminaaliin 26. syyskuuta 2012, kun vanha terminaali suljettiin 25. syyskuuta 2012.
Vanha terminaali.
Lentoaseman vanha terminaali oli rakennettu vuonna 1959, ja kunnostettu 1990-luvun lopulla. Useiden vuosien ajan se oli ollut liian pieni suurehkolle matkustajamäärälle. Terminaali oli pinta-alaltaan 20 000 m2, ja siellä oli kymmenen lähtöselvitystiskiä, yksi matkalaukkukaruselli, yksi turvatarkastuspiste ja kaksi lähtöporttia. Lähtöporttien kautta matkustajat siirtyivät linja-autoihin, jotka kuljettivat matkustajat seisontapaikoilla oleviin koneisiin. 26. marraskuuta 2011 saapuvat lennot siirrettiin uuteen terminaaliin, kun sen ensimmäinen osa valmistui. 25. syyskuuta vanha terminaali sulki ovensa kun myös lähtevät lennot siirrettiin uuteen terminaaliin 26. syyskuuta 2012. Viimeinen vanhasta terminaalista lähtenyt lento oli EasyJetin lento EZY8904 Lontoon Gatwickiin. Vanha terminaalirakennus purettiin helmikuussa 2014 ja sen tilalle tulee uusi linja-autojen pysäköintialue.
Uusi terminaali.
Uusi terminaali rakennettiin Gibraltarin lentoasemalle suurien matkustajamäärien vuoksi. Suunnittelu aloitettiin vuonna 2007, ja rakennustyöt pääsivät alkamaan 2009 ja valmistuivat 2011. Uuden terminaalin ensimmäinen osa avautui 26. marraskuuta 2011 saapuville lennoille. Toinen osa avautui 26. syyskuuta 2012, kun lähtevät lennot siirtyivät uuteen terminaaliin. Uuden terminaalin ensimmäisen osan ensimmäinen lento oli Easyjetin EZY7295 Liverpooliin, ja toisen osan ensimmäinen lento British Airwaysn BA491 Lontoon Heathrow'lle. 
Terminaalin pinta-ala on 35 000 m2, joka on 15 000 m2 suurempi kuin edellinen. Siinä on kaksi matkalaukkukarusellia ja kolme lähtöporttia. Matkustajasiltoja ei ole. Terminaalin matkustajakapasiteetti on jopa 1,5 miljoonaa matkustajaa vuodessa.
Ilmari Kaitila

Ilmari Verner Kaitila (I. V. Kaitila) (12. joulukuuta 1877 Orimattila – 26. joulukuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen liiketaloustieteilijä. Hän oli Helsingin kauppakorkeakoulun professori 1921–1946 ja toimi kauppaoppilaitosten tarkastajana 1927–1934. Hän on julkaissut oppikirjoja liiketaloustieteen alalta.
Henkilöhistoria.
Kaitila oli maanviljelijä, valtiopäivämies Juho Alastalon poika. Hänen puolisonsa vuodesta 1905 oli Selma Charlotta Miettinen. Heidän poikansa oli taloustieteilijä ja poliitikko Esa Kaitila. Ilmari Kaitila kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1896 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1902, filosofian lisensiaatiksi 1921 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1922. Lisäoppia hän hankki tekemällä opintomatkoja Saksaan 1912 ja 1931 sekä Englantiin, Ranskaan ja Alankomaihin 1926. Työuransa Kaitila aloitti Viipurin kauppakoulun opettajana 1907–1912 ja kauppa-apulaiskoulun johtajana 1907–1912. Viipurista hän muutti Jyväskylän kauppakoulun johtajaksi ja kauppa-apulaiskoulun johtajaksi 1912–1918. Seuraavaksi Kaitila siirtyi Helsinkiin Suomen Liikemiesten Kauppaopiston opettajaksi 1918–1922 ja rehtoriksi 1922. Kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen professorina hän työskenteli 1922–1946 ja vararehtorina 1938–1939. Lisäksi hän toimi kauppaoppilaitosten tarkastajana 1927–1934, Liiketaloustieteellisen tutkimuslaitoksen johtajana 1939–1946 ja Liiketaito-lehden päätoimittajana 1932–1938. Päätyönsä ohella hän vaikutti kunnallispolitiikassa toimiessaan Viipurin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1911–1912 ja Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsenenä 1915–1917.
Paavo Kajanoja

Paavo Oskar Kajanoja (3. maaliskuuta 1904 Paimio – 2. marraskuuta 1961 Helsinki) oli maataloustieteilijä, ja hän työskenteli maataloushallituksen kotieläinosaston päällikkönä 1950–1960. Hän oli Maatalouden tutkimuskeskuksen kotieläinhoidon tutkimuslaitoksen johtaja ja professori vuodesta 1960.
Reservin kapteeni Paavo Kajanoja osallistui jatkosodan jälkeiseen asekätkentään Tammelan kunnansolun johtajana, mistä hänet tuomittiin sotaylioikeudessa neljäksi kuukaudeksi vankeuteen; ennen tuomion julistamista hän ehti olla pidätettynä kaksi kuukautta. 
Paavo Kajanojalla on kolme poikaa, joista nuorin on poliitikko Jouko Kajanoja.
Eero Kalaja

Eero Armas Kalaja (30. lokakuuta 1901 Kotka – 31. joulukuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri. Hän suunnitteli ja rakensi tehdaslaitoksia, muun muassa sulfaattiselluloosatehtaat 1926–1928 Kemi Oy:lle Kemiin, 1926–1936 Enso-Gutzeitille Ensoon ja Kaukopäähän, 1936–1937 Viron valtion omistamaan Kehran sulfaattiselluloosatehtaan sekä 1936–1943 Oulu Oy:lle Ouluun, jossa hän toimi tehtaan valmistutua sen yli-insinöörinä. Hän työskenteli arkkitehti Väinö Vähäkallion toimistossa. 
Kalaja oli vuosina 1943–1946 Puukemia Oy:n rakennustoiminnan johtajana, vuosina 1946–1951 kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön rakennusasioiden osaston päällikkönä, vuosina 1952–1956 Helsingin Verkatehtaan varatoimitusjohtajana ja vuodesta 1956 Ke-Ri Oy:n toimitusjohtajana. Ke-Ri Oy:ssä hän oli teknisen taustansa perusteella pääkehittäjänä koneelle, joka muutti nailonlangan arvokkaammaksi kreppilangaksi. Kone oli sillä hetkellä tehokkain maailmassa. 
Kalaja oli myös Lapin läänin kauppakamarin johtaja vuosina 1964–1967. Hänelle myönnettiin Viron kunniakonsulin arvo vuonna 1936 ja Suomen kulttuurirahaston tunnustuspalkinto 1977. Hän osallistui upseerina talvi- ja jatkosotaan ja oli vuodesta 1942 majuri.
Kalajan veli oli lääkäri, sisätautiopin professori Lauri Kalaja.
Lauri Kalaja

Lauri Ilmari Kalaja (14. syyskuuta 1904 Kotka – 1. maaliskuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Kalajan vanhemmat olivat kaupunginlääkäri Arvo Aleksanteri Kalaja, ent. Lindeblom, ja Aino Lydia Saastamoinen. Hänen puolisonsa vuodesta 1933 oli Rauha Kaarina Kunttu. Myös Kalajan nuoremmasta veljestä Tauno Antero Kalajasta (s. 1911) tuli lääkäri. Kalaja tuli ylioppilaaksi Kotkan suomalaisesta yhteiskoulusta 1923 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1933. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1939, sisätautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1937. Kalaja oli Helsingin yliopiston sisätautiopin dosentti 1941–1946, Turun yliopiston sisätautiopin professori 1946–1949, Helsingin Diakonissalaitoksen sisätautiosaston ylilääkäri vuodesta 1950 ja koko laitoksen ylilääkäri vuodesta 1955. Hän oli jatkosodan aikana kenttäsairaalan päällikkölääkärinä ja päämajan erikoistehtävissä sekä marsalkka Mannerheimin henkilääkäri vuodesta 1941 alkaen kymmenen vuoden ajan. Sotilasarvoltaan Kalaja oli lääkintäeverstiluutnantti (1943).
Kalaja oli Suomen sisätautilääkäriyhdistyksen, Duodecimin ja Suomen endokrinologiyhdistyksen puheenjohtaja.
Eva Rausing

Eva Louise Rausing, o.s. Kemeny (7. maaliskuuta 1964 Hongkong – 7. toukokuuta 2012 Belgravia, Lontoo), oli yhdysvaltalainen hyväntekijä. Hän kuului ruotsalaiseen Rausing-sukuun, joka omistaa muun muassa Tetra Pak -elintarvikepakkausyhtiön.
Elämäkerta.
Eva Rausingin vanhemmat olivat PepsiCo:n johtoon kuulunut Thomas Kemeny ja tämän vaimo Nancy. Hänen synnyttyään Hongkongissa perhe, joka oli yhdysvaltalainen, muutti Sydneyyn Australiaan, ja seuraavaksi Roomaan ja sieltä Lontooseen. Hän kävi peruskoulun Lontoossa (Garden House school ja American School in London) ja meni sen jälkeen opiskelemaan farmakologiaa Occidental Collegeen Los Angelesin laitamille. Huumeiden käytön vuoksi hän joutui 1986 parantolaan, jossa hän tutustui tulevaan puolisoonsa Hans Kristian Rausingin. Heidät vihki lokakuussa 1992 perheen ystävä, Ruotsin arkkipiispa Bertil Werkström Lontoon ruotsalaisessa kirkossa. Rausingit saivat neljä lasta. Opiskeltuaan Lontoossa Richmondin yliopistossa Eva Rausing suoritti taloustieteen yliopistotutkinnon.
Eva Rausing omistautui hyväntekeväisyydelle, etenkin huumeidenkäytöstä johtuvien ongelmien hoitamiselle.
Rausing löydettiin kuolleena 10. heinäkuuta 2012 kotoaan Belgraviasta Lontoosta.
Rausing on sähköposteissaan väittänyt, että Olof Palmen kuoleman takana olisi hänen appensa Hans Rausing. Hän lähetti viestejä tapausta tutkineelle kirjailija Gunnar Wallille, joka ei kuitenkaan uskonut Rausingia. Sittemmin ruotsalaisviranomaiset ovat ryhtyneet tutkimaan viestejä.
Pyhän Marian kirkko (Helsinki)

Pyhän Marian kirkko on katolisen Pyhän Marian seurakunnan kirkkorakennus Helsingin Meilahdessa. Vuonna 1954 valmistuneen kirkon on suunnitellut arkkitehti Kaj Salenius. Kirkon rakentamisesta vastasi puolestaan teollisuusneuvos Matti Karjanlahden omistama rakennusyritys. 
Kirkon yhteydessä on myös muita tiloja, kuten seurakuntasali ja pappila. Näitä on korjattu vuonna 1976. Kirkon sisätilat on uudistettu vuonna 1985. Tuolloin kirkkoon tuli alttariseinälle saksalaisen diakonin ja taiteilijan Claus Kilianin luonnonkivimosaiikkityö. Kirkon sisustus on alun alkaenkin valmistunut vähitellen. Kuorissa on kaksi eri ajoilta peräisin olevaa alttaria. Vanhin alttari on seinää vasten ja nykyinen pääalttari on kuorin keskellä. Kirkossa on erillinen kastekappeli. Kirkon vanhassa alttarissa on muun muassa Pius X:n ja Maria Gorettin pyhäinjäännökset, uudessa alttarissa taas pyhän Birgitan ja ja hänen tyttärensä Katariinan reliikki.
Kirkkosalin molemmin puolin olevat lasimaalaukset esittävät seitsemää ruumiillista ja seitsemää hengellistä laupeudentekoa. Kuorissa oleva Neitsyt Marian ikoni on ainaisen avun Äiti.
Kirkon urut ovat vuodelta 1965, ne on rakentanut ruotsalainen Richard Jacoby. Kirkon kellotornissa on kolme kelloa.
Pentti Kalaja

Pentti Kalaja (15. syyskuuta 1906 Oulu – 20. toukokuuta 1992) oli suomalainen geodeetti. Hän oli professori vuodesta 1957. Hän oli Geodeettisen laitoksen palveluksessa vuosina 1929–1963, assistenttina 1929–1933, nuorempana valtiongeodeettina 1933–1957, vt. vanhempana valtiongeodeettina 1951–1955, ja vanhempana valtiongeodeettina ja professorina 1957–1963.
Kalaja oli filosofian tohtori, hän väitteli tohtoriksi 1945 geodesian alalta. Hän toimi niin kunnallispolitiikassa (1961–1963 vajaan kauden valtuutettu) kuin ammattiyhdistystoiminnassakin. Hän oli Helsingin yliopiston maanmittauksen opettaja vuodesta 1934. Hän oli tähtitieteellisen yhdistyksen Ursan puheenjohtaja vuodesta 1956 ja Virkamiesliiton varapuheenjohtaja vuodesta 1953 sekä Toimihenkilö- ja Virkamiesjärjestöjen Keskusliiton puheenjohtaja 1957. Hän osallistui valtakunnan rajankäynteihin 1940–1950. Hän oli 1964–1969 Helsingin kaupungin apulaiskaupunginjohtaja.
Matkalla jossain Suomessa

Matkalla jossain Suomessa on Yle Kultturin tuottama, Yle Teema-kanavalla vuonna 2010 ensiesitetty kuusiosainen televisiosarja, jossa kolme viiden hengen ryhmää matkaa Suomessa kulkuvälineinään kolmivaihteiset polkupyörät, puiset järvisoutuveneet, vaelluskengät ja omat lihakset. Matka päättyi Heinäveden Valamoon. Pyöräilijät lähtivät liikkeelle Lahdesta, soutajat Kerimäeltä ja kävelijät Kolilta. Sarja on Yleisradion ja SLU:n yhteistuotantoa.
Kuusiosainen sarja seuraa päivästä päivään, aamusta iltaan kunkin ryhmän matkaa lähtöpisteestä samaan määränpäähän, samana päivänä, samalla kellonlyömällä. Perillä matkalaiset vertailevat valitsemiaan sanoja, joita he ovat keränneet matkan varrelta kuvaamaan kohtaamaansa Suomea.
Pääosissa nähdään Jon Jon Geitel, Heikki Kaisila, Anu Kiiveri, Tiia Kokko, Pekka Koponen, Teemu Matinpuro, Terhi Mäkelä-Pesonen, Meiju Niskala, Paula Noronen, Amanda Pilke, Janne Sainio, Sanna Salmenkallio, Mikko Tohkanen, Diamond Vain, Tumppi Varonen.
Erkki Kalela

Kaarlo Erkki Kalervo Kalela (vuoteen 1935 Cajander; 10. toukokuuta 1909 Helsinki – 6. toukokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen metsätietelijä, Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja ja professori. 
Henkilöhistoria.
Kalelan isä oli pääministeri ja Metsähallituksen ylijohtaja A. K. Cajander. Kalela kirjoitti ylioppilaaksi 1928, suoritti metsänhoitajan tutkinnon 1931, valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1934 ja väitteli tohtoriksi 1937. Hän oli Metsätieteiden tutkimuslaitoksen nuorempi assistentti vuosina 1933–1938 ja vanhempi assistentti 1938–1946 sekä samanaikaisesti Helsingin yliopiston dosentti 1937–1946 ja uudelleen vuodesta 1953. Sen jälkeen hän oli yliopiston metsänhoitaja 1945–1953 (vuodesta 1946 vakinaisena), Keskusmetsäseura Tapion toimitusjohtaja 1953–1962 sekä Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja ja professori vuodesta 1962. Vuodesta 1953 kuolemaansa asti hän oli myös "Metsälehden" päätoimittaja.
Kalela tutki 1930-luvulla Etelä-Suomen viljelykuusikoiden ja Itä-Suomen kuusi-harmaaleppä-sekametsien kehitystä ja myöhemmin männiköiden ja kuusikoiden juurisuhteita sekä Suomen metsien kuusettamista. Hän kirjoitti useita oppikirjoja, joista tunnetuimmat olivat "Metsät ja metsien hoito" (1945) sekä "Metsänhoidon taustaa ja tekniikkaa" (1951). Hänen jäämistöstään löytynyt satu "Kuusen siementen lähtö" on ilmestynyt kirjana.
Kalela kuului Suomen Kulttuurirahaston säätiön hallintoneuvostoon 1939–1945 ja Suomen Metsäyhdistyksen hallitukseen vuodesta 1947 ja oli Suomen Metsätieteellisen Seuran sihteeri vuodesta 1945.
Kalelan ja hänen puolisonsa Marjatta Saarisen poika on teollisuusneuvos Kimmo Kalela. Kasvitieteen professori Aarno Kalela oli Erkki Kalelan veli.
Gibraltarin marokkolaiset

Gibraltarin marokkolaiset ovat Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuuluvalla Gibraltarilla asuvia marokkolaisia. Heitä tuli alueelle aikanaan siirtotyöläisinä, ja useimmilla ei edelleenkään ole kansalaisuutta.
Historia.
Alkuperäinen Utrechtin sopimus, jolla Yhdistynyt kuningaskunta sai Gibraltarin itselleen, kielsi juutalaisia ja muslimeja asettumasta Gibraltarille, mutta kielto kumottiin jo vuonna 1729 Marokon sulttaanin kanssa tehdyllä sopimuksella, joka mahdollisti juutalais- ja muslimikauppiaiden paluun. Espanjan ollessa diktaattori Francisco Francon alaisuudessa espanjalaiset eivät voineet tulla töihin Gibraltarin alueelle, kun raja suljettiin vuonna 1969. Heidän tilalleen töitä tekemään tuotiin noin 5 000 marokkolaista. He toimivat muun muassa rakennusalalla, teollisuudessa, palvelualalla ja sotilaskohteissa. Nykyisin heitä on noin 1 200. Ibrahim-al-Ibrahim-moskeija rakennettiin alun perin juuri marokkolaisia siirtotyöläisiä varten.
Nykypäivä.
Ongelmaksi marokkolaisyhteisölle on muodostunut kansalaisuuden saaminen, joka on Gibraltarilla hankalampaa kuin esimerkiksi Britannian emämaalla. Työnsä menettäneitä marokkolaisia kannustetaan palaamaan kotimaahansa. Asuminen Gibraltarilla on ongelma, sillä valtio säätelee halpoja asuntoja tarkasti ja niitä annetaan pääasiassa vain gibraltarilaisille, joilla on kansalaisuus. Suuri osa marokkolaisista elääkin esimerkiksi hotelleissa. Marokkolaiset puhuvat yleensä paremmin espanjaa kuin englantia.
Talviparalympialaiset 2018

Talviparalympialaiset 2018 järjestettiin Etelä-Korean Pyeongchangissa 9.–18. maaliskuuta 2018, kaksi viikkoa olympialaisten jälkeen. Ne olivat järjestyksessään 12:nnet talviparalympialaiset. Kisoissa oli mukana noin 570 urheilijaa.
Valintaprosessi.
Kisapaikka päätettiin KOK:n yleiskokouksessa 6. heinäkuuta 2011 Durbanissa Etelä-Afrikassa. Kilpailujen järjestäjäksi oli kolme hakijaa.
Lajit.
Pyeongchangin talviparalympialaisissa 2018 ratkaistaan 80 kultamitalia 6 lajissa.
Osallistujamaat.
Vuoden 2018 talviparalympialaisiin osallistui 49 maata. Georgia, Pohjois-Korea ja Tadžikistan osallistuivat ensimmäistä kertaa talviparalympialaisiin. Puolestaan Venäjä hylättiin vuoden 2018 paralympialaisista valtiojohtoisen dopingjärjestelmän takia.
Aasia
Amerikka
Eurooppa
Oseania
Kansainvälinen paralympiakomitea
Ilmari Kalkkinen

Ensi Ilmari Kalkkinen (12. marraskuuta 1892 Tampere – 26. maaliskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 
Kalkkisen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Konrad Emanuel Kalkkinen ja Hedvig Sofia Klaavu ja puoliso vuodesta 1918 Katri Maria Warén. Kalkkinen tuli ylioppilaaksi Tampereen realilyseosta 1911 ja valmistui metsänhoitajaksi 1915. Hän oli Metsähallituksen apulaismetsänhoitaja, joka teetti hankintahakkauksia sotilas- ja siviilivirkakunnan virkataloilla Turun ja Porin läänissä ja Hämeen läänissä 1915–1918, Turun ja Porin läänin lääninmetsätarkastaja 1918–1928, Lounais-Suomen metsänhoitolautakunnan metsänhoitaja 1929–1933, Maataloustuottajain Keskusliiton metsänmyyntiosaston johtaja 1934–1936, Metsäliitto Oy:n toimitusjohtaja 1934–1947 ja Osuuskunta Metsäliiton toimitusjohtaja 1947–1959. Hän oli myös kansanhuoltoministeriön toimistopäällikkö 1939–1940 ja Metsänomistajain Metsäkeskus Oy:n toimitusjohtaja 1945–1947. Kalkkisella oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1942.
Musiikillinen Kalkkinen oli lisäksi turkulaisen Mieskuoro Laulun Ystävien johtaja 1921–1933 ja kunniajohtaja vuodesta 1933, Suomen Laulajain ja Soittajain liiton hallituksen jäsen 1929–1952, Turun kaupungin musiikkilautakunnan jäsen 1931–1933, Suomen Laulun lauluakatemian hallituksen jäsen vuodesta 1934, Mieskuoro Finlandian varajohtaja 1938–1939, Mieskuoroliiton puheenjohtaja 1945–1953, Suomalaisen Oopperan, vuodesta 1956 Suomen Kansallisoopperan johtokunnan jäsen 1946–1964 ja puheenjohtaja 1949–1953, Suomen Kuoroliiton Turun piirin puheenjohtaja sekä Laulukuoro Urisevien Ukkojen johtaja.
Talousvarikko

Talousvarikko (TALV, aik. TalV) on Suomen puolustusvoimiin kuuluva varikko, joka vastaa talousalan materiaalin tarkastuksesta, vastaanotosta, varastoinnista ja jaosta sekä vaatetus- ja kenttämajoitusmateriaalin huolto- ja korjaustoiminnasta. 
Varikko on perustettu vuonna 1918 ja sen aikaisempia nimiä on muun muassa Hämeenlinnan vaatetusvarikko (17.7.1918-15.4.1945), Hämeenlinnan elintarvikekeskusvarikko (22.9.1939-15.4.1945) Keskus- ja Talousvarikko 1 (15.4.1945-1.3.1961). Talousvarikko kuuluu Puolustusvoimien logistiikkalaitoksen 2. Logistiikkarykmenttiin. Varikon vuosipäivää vietetään 5.10. 
Kokoonpano on seuraava:
TALV:n vastuulla olevan talousalan materiaalin hankinnasta vastaa Puolustusvoimien logistiikkalaitokseen kuuluva Järjestelmäkeskus.
Vaatehuolto.
Talousvarikon alaisina toimivat vaatetushuollosta vastaavat Puolustusvoimien vaatetuskorjaamon tuotantolaitokset Säkylässä ja Mikkelissä. Oulun vaatetuskorjaamo lakkautettiin vuoden 1999 lopussa ja myöhemmin myös Sodankylän vaatetuskorjaamo. Vaatetuskorjaamoilla pestään, huolletaan ja korjataan varusmiesten ja reserviläisten vaatetusmateriaali ja kengät. Myös tavanomaiset majoitusvälineet kuten lakanat sekä pyyhkeet kuuluvat vaatetusmateriaaliin. Puolustusvoimat on kokeillut vaatetushuollon ulkoistusta kumppanin kautta, mutta luopui siitä kokonaan vuoden 2014 lopussa.
Nykytilanne.
Talousvarikko toimi aikaisemmin omana, Puolustusvoimien materiaalilaitoksen alaisena joukko-osastonaan vuodesta 2003. Se liitettiin vuoden 2008 alusta osaksi silloista Länsi-Suomen Huoltorykmenttiä. Talousvarikko on kuulunut Puolustusvoimien logistiikkalaitoksen 2. Logistiikkarykmentin alaisuuteen vuoden 2015 alusta alkaen.
Päälliköitä.
Nykyinen päällikkö on everstiluutnantti Juha Karjalainen 1.1.2020 alkaen. Aikaisempia varikon päälliköitä ovat muun muassa:
Muuta.
Hylättyjä ja käytöstä poistettuja varusteita kunnostettuina, kuten varsikenkiä ja maastopukuja on myytävänä Puolustusvoimien strategisen kumppanin Millog Oy:n myymälässä (SA-Kauppa) Hämeenlinnassa.
Niilo Kallio

Niilo Vihtori Kallio (27. helmikuuta 1890 Uskela – 13. joulukuuta 1968 Helsinki) oli opettaja, kasvatustieteilijä ja kouluvirkamies. Hän toimi matematiikan opettajana 1914-1933 ja oli Kouluhallituksen oppikouluosaston kouluneuvos 1944–1959, I oppikouluosaston päällikkö ja oppikoulutoimen johtaja 1957–1959. Hän oli Kasvatusopillisen Aikakauskirjan päätoimittaja 1933–1958. Hän oli filosofian tohtori (1927) ja julkaisi useita oppikirjoja matematiikan alalta, joita käytettiin hyvin laajasti. Hän sai kouluneuvoksen arvonimen.
Kallion puoliso oli taidemaalari Viivi von Schrowe-Kallio (1892–1973), ja heillä on Suomen kulttuurirahastossa nimikkorahasto, josta tuetaan Salon seudun tutkimusta ja museotoimintaa. Hänen veljensä oli Eino Ilmari Kallio ja Väinö Kallio.
Väinö Kallio (opettaja)

Väinö Johannes (V. J.) Kallio (8. kesäkuuta 1887 Uskela – 18. tammikuuta 1946 Helsinki ) oli Helsingin lyseon matemaattisten aineiden lehtori ja historioitsija. 
Kallion vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Jaakko Vihtori Kallio ja Johanna Charlotta Åkerroos. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1915 ja tuli Helsingin suomalaisen lyseon matematiikan nuoremmaksi lehtoriksi 1919 ja vanhemmaksi lehtoriksi 1929. Hän julkaisi useita alansa oppikirjoja, samoin kuin tutkimukset "Absorption der Röntgenstrahlen" (1915, Kalle Väisälän kanssa) ja "Einsteinin suhteellisuusteorian periaatteet" (1922). 
Kallio harrasti sekä kotiseutuhistorian tutkimusta että vanhemman suomalaisen kirjallisuuden historiaa, mihin liittyen hän keräsi huomattavan kirjakokoelman. Hän laati myös Halikon ja Salon historiat sekä julkaisun "Fennica-kirjallisuuden salanimiä ja kirjanmerkkejä vuoteen 1885" (1939).
Kallion puoliso vuodesta 1916 oli tekstiilitaiteilija Siiri Elsa Maria Poutiainen (k. 1955).
LU (yritys)

LU (alun perin Lefèvre-Utile) on ranskalainen keksivalmistaja, joka on ollut vuodesta 2012 yhdysvaltalaisen Mondelez Internationalin omistuksessa. Vuosina 2007–2012 se oli yhdysvaltalaisen Kraft Foodsin omistuksessa.
Suomalainen Fazer myi vuonna 2002 Fazer Keksit Oy:n silloin Danonen omistuksessa olleelle LU:lle, mutta osti LU Suomi Oy:n nimellä kymmenen vuotta toimineen Vantaan keksitehtaan takaisin Kraft Foodsilta kesällä 2012.
Historiaa.
LU-keksiyhtiön perusti ranskalainen Jean-Romain Lefèvre (1819–1883). Lefèvre aloitti vuonna 1846 keksinleivonnan Ranskan Nantesin rannikkokaupungissa. Vuonna 1850 Lefèvre avioitui Pauline-Isabelle Utilen (k. 1920) kanssa. Lefèvren kuoltua vuonna 1883 leipomoa johti leski, kunnes yritys siirtyi pariskunnan kolmannelle pojalle Louis’lle.
Vuonna 1887 Louis Lefèvre-Utile ja hänen lankonsa Ernest Lefèvre rakensivat uuden keksitehtaan ja alkoivat käyttää parhaita graafikoita ja maalareita, kuten Firmin Bouisseta ja Alfons Muchaa, LU-keksien mainonnan tekijöinä. Vuonna 1897 yritys esitteli Le Petit Êcolier- eli ”Pikku koulupoika” -keksin, josta sittemmin tuli koko yhtiön eräänlainen tunnus. Se oli voikeksi, joka oli toiselta puolelta päällystetty suklaalla. Suklaakuorrutuksessa näkyi koulupojan hahmo, ja mainonnassa käytettiin ensi kertaa LU-lyhennettä. 
1800-luvun loppuun mennessä LU-keksejä myytiin Ranskan ohella useissa muissakin maissa, ja tehdas työllisti satoja työntekijöitä. Vuonna 1969 kuusi ranskalaista keksinvalmistajaa fuusioitui yhtiöksi nimeltä LU-Brun et Associés. Vuonna 1975 yrityskaupan tuloksena yhtiön nimeksi tuli Céraliment Lu-Brun, joka vuonna 1978 muuttui muotoon Générale Biscuit (GBF). Tällöin yhtiö oli maailman kolmanneksi suurin keksinvalmistaja amerikkalaisen Nabiscon ja englantilaisen United Biscuitsin jälkeen. 
Générale Biscuit myytiin Groupe Danonelle vuonna 1986. Marraskuussa 2007 Danone myi LU-keksit amerikkalaiselle Kraft Foodsille.
Tuotemerkkejä.
Le Petit Êcolierin ohella LU:n tunnetuimpiin keksimerkkeihin lukeutuvat Bastogne, Champagne, Petit Beurre, Prince, Pim’s, Paille d’Or ja TUC. LU Suomi Oy valmisti vuosina 2002–2012 Fazerilta ostamiaan keksimerkkejä, kuten Jyväshyvä, Domino, Jaffa ja Fanipala.
Esko Kangas

Mauno Esko Kangas (7. tammikuuta 1906 Virrat – 26. joulukuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja hyönteistieteilijä, joka oli Helsingin yliopiston professorina vuosina 1948–1973.
Kankaan vanhemmat olivat Aapo Kangas (Kangasniemi) ja Lempi Vaali ja puoliso vuodesta 1933 hammaslääkäri Hilkka Tuulikki Leskinen. Hän tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1925, suoritti metsänhoitotutkinnon 1928 ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1931 ja lisensiaatiksi 1937. Samana vuonna hän väitteli tohtoriksi mäntytaimistojen tuhoja koskeneella tutkimuksella. Kangas työskenteli Helsingin yliopiston metsänhoitotieteen laitoksen assistenttina vuosina 1928–1933 ja Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen assistenttina 1934–1942 sekä erikoistutkijana 1943–1948. Hän osallistui talvisotaan kersanttina ja toimi jatkosodan aikana asiantuntijatehtävissä suunnittelemassa valtakunnallisia motti- ja pilketalkoita.
Kangas oli Helsingin yliopiston metsäeläintieteen dosentti vuosina 1938–1940, metsätuhotieteen dosentti vuosina 1940–1948, metsätuhotieteen ylimääräinen professori vuosina 1948–1954 sekä maatalous- ja metsäeläintieteen professori vuosina 1954–1973. Hän oli Suomen Metsätieteellisen Seuran puheenjohtaja vuosina 1945–1946, Suomen Hyönteistieteellisen Seuran puheenjohtaja vuosina 1955–1976 ja Kasvinsuojeluseuran puheenjohtaja 1960–1963. Kangas julkaisi metsätuhoja ja entomologiaa käsitteleviä tutkimuksia. Hän oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1956.
Kangas oli myös Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtaja vuosina 1940–1945, Henkisen työn keskusliiton puheenjohtaja 1947–1949, Akavan hallituksen puheenjohtaja 1957–1958, Suomalaisen kirjallisuuden edistämisvarojen valtuuskunnan puheenjohtaja 1958–1980 ja Tieteenharjoittajien liiton puheenjohtaja 1965–1975.
Kangas kuului opiskeluvuosinaan Akateemiseen Karjala-Seuraan. Toimiessaan sotavuosina ylioppilaskunnan puheenjohtajana hän esiintyi Suomen ja Saksan aseveljeyden innokkaana puolustajana ja vastusti vuonna 1944 erillisrauhaa. Sotien jälkeen hän oli kokoomuksen ehdokkaana eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi.
Matonilviäiset

Matonilviäiset (Aplacophora) on aiemmin yleisesti käytössä ollut nilviäisiin kuuluva pieni luokka. Luokka on mahdollisesti parafyleettinen, ja sen alaluokkia piilojalkaiset (Caudofoveata) ja uurrejalkaiset (Solenogastres, syn. Ventroplicida) pidetään nykyään usein omina luokkinaan.
Matonilviäiset ovat matomaisia, kuorettomia nilviäisiä. Kuoren tilalla ihossa on kalkkipiikkejä, joita vaippa erittää. Niillä on yleensä raastinkieli, vaippa ja vaippaontelo. Jalka on surkastunut. Lajit ovat yleensä pieniä, mutta suurin laji, "Epimenia verrucosa", voi elää jopa 30 sentin mittaiseksi. Kaikki luokan eläimet ovat pohjaliejussa eläviä merieläimiä ja useimmat ovat syvänmeren eläimiä. Toukka on useimmilla lajeilla vapaasti uiva.
Piilojalkaiset syövät kuollutta eläin- ja kasviainesta (detritusta), uurrejalkaiset polttiaiseläimiä.