Soopeli

Soopeli ("Martes zibellina") eli nokinäätä (oletetusti aiemmin *"nois" gen. "nokiin") on näätäeläin, joka esiintyy Pohjois-Aasiassa Ural-vuoristosta läpi Siperian Mongoliaan, Kiinaan, Pohjois-Koreaan ja Hokkaidōn saarelle Japaniin. Soopeli on ollut arvokas turkiseläin, jollaisena sitä myös tarhataan. 
Soopeli on päivällä saalistava petoeläin, joka käyttää haju- ja kuuloaistiaan saaliseläimien havaitsemiseen. Näihin kuuluvat muiden muassa maaoravat, orava, hiiret sekä pienet linnut ja kalat. Pääravinnon ollessa niukkaa se syö marjoja, kasveja ja männyn siemeniä. Soopeli tekee pesänsä metsän pohjalle.
Soopeli jaetaan 16 alalajiin, joista "M. z. brachyura" on uhanalaisin. Soopeli voi joskus risteytyä näädän eli mäntynäädän ("Martes martes") kanssa: hybridistä käytetään nimitystä "kida".
Soopelin nimestä on tullut yleisnimitys joidenkin eläinlajien – kuten kissojen, kaniinien ja koirien – turkiltaan tummille tai nokisen sävyisille roduille.
Ulkonäkö ja koko.
Soopelin pään ja vartalon yhteispituus on noin 32–51 cm, ja sen perään tulee 13–18 cm häntää. Se painaa 0,9–1,8 kg. Turkin väri vaihtelee ruskeasta lähes mustaan. Kaulassa voi olla harmahtava tai lohensävyinen laikku.
Soopeli muistutttaa paljon näätää. Soopelin häntä on lyhyempi kuin näädällä, korkeintaan puolet ruumiin pituudesta, ja takajalat ovat hieman lyhyemmät kuin näädällä.
Levinneisyys.
Soopelia esiintyy Euraasiassa, pääasiassa Siperian havumetsissä Euroopan koillispuolelta (Uralin läntisiltä juurelta) Tyynellemerelle, mukaan lukien Kamtšatka, Sahalin ja Hokkaidō. Venäjällä sitä esiintyy 7 miljoonan neliökilometrin alueella. Luoteis-Kiinassa sitä esiintyy nykyisin pienellä alueella eteläisillä Altai-vuorilla Xinjiangin Uiguurien autonomisella alueella. Koillis-Kiinassa sitä tavataan Heilongjiangin ja Sisä-Mongolian (Nei) maakuntien Daxinganling- ja Xiaoxinganling-vuorilla. Mongoliassa se elää Luoteis-Mongolian Altai-vuoristossa, Hovsgol-järven ympäristön vuoristossa ja Hentii-vuoristossa. Soopelia esiintyy Pohjois-Koreassa Changbaishanin (Paektu) vuorten ympäristössä ja etelässä Pohjois-Hamgyongin maakunnassa. Japanin saaristossa soopelia esiintyy vain Hokkaidolla. Kazakstanissa soopeli eli alun perin Lounais-Altain vuoristossa itäisessä maakunnassa Uba- ja Buhtarma-jokien valuma-alueella.
Sopelin esiintymisalue on eri alueilla eri korkeudella sen mukaan missä on sille sopivaa metsää. Esimerkiksi Obin altaassa se elää metsissä 20–200 metrin korkeudessa merenpinnasta, mutta Verhojanskin harjanteella yli kahden kilometrin korkeudessa merenpinnasta.
Soopeli Suomessa.
Koska soopeli on väriltään tummempi kuin näätä, soopeleihin yhdistettiin 1900-luvun alun historiantutkimuksessa erilaiset "noki"-alkuiset Suomen paikannimet. Arveltiin, että Suomen muinaisen soopelikannan mukaan olisi nimetty muun muassa Nokian kaupunki ja Nokianvirta. Soopelin arveltiin kadonneen Suomesta viimeistään 1600-luvulla. Venäjän Karjalassa ja Baltiassa sitä on väitetty tavatun vielä 1800-luvulla. Sen on väitetty aiemmin esiintyneen myös Länsi-Puolassa. Nykytutkimuksessa on kuitenkin katsottu, ettei Suomessa tai sen lähialueilla ole koskaan esiintynyt soopeleita, ja "nois" onkin todennäköisimmin viitannut majavaan.
Nykyisin soopeli on Suomessa kansallisesti haitalliseksi säädetty vieraslaji.
Soopeli turkiksena.
Soopelin turkki on arvostettu turkis. Turkisten liiallinen metsästys ajoi soopelin sukupuuton partaalle 1900-luvulla. Hyvin paksun, vaaleanruskean tai punertavanruskean turkistakin valmistukseen tarvitaan muutamia kymmeniä yksilöitä. Venäjällä tämän eläimen metsästys lakkautettiin vuonna 1940; muualla Euroopassa se kuitenkin jatkui joitakin vuosia. Nykyisin Venäjällä soopelinmetsästys perustuu kannanhoidollisesti kestäviksi arvioituihin pyyntikiintiöihin. Soopelin turkistarhauksen voimakas laajeneminen on vähentänyt metsästyspainetta ja on siten helpottanut luonnonvaraisen soopelin asemaa.
Neuvostoliitossa soopelinnahat olivat merkittävä vientitulojen lähde.