tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Friedel–Crafts-alkylointi

Friedel–Crafts-alkylointi on aromaattisen yhdisteen alkylointireaktio. Reaktio on saanut nimensä kehittäjiensä ranskalaisen kemistin Charles Friedelin ja yhdysvaltalaisen kaivosinsinöörin ja kemistin James Craftsin mukaan, jotka löysivät reaktion vuonna 1877.
Mekanismi.
Friedel–Crafts-alkylointi on tyypiltään elektrofiilinen aromaattinen substituutioreaktio. Reaktiossa aromaattisen nukleofiilisen renkaan vetyatomi korvautuu elektrofiilisella karbokationilla. Alkylointiin käytetään tyypillisimmin alkyylihalogenideja, erityisesti alkyyliklorideja, alkoholeja tai alkeeneja. Friedel–Crafts-alkylointi vaatii katalyytiksi Lewis-hapon ja usein käytetään alumiinikloridia. Myös muita Lewis-happoja, kuten rauta(III)kloridia, antimonipentafluoridia, tina(IV)kloridia, titaanitetrakloridia tai booritrifluoridia voidaan käyttää. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa katalyytti muodostaa alkyloivan yhdisteen kanssa kompleksin, joka hajoaa karbokationiksi. Karbokationi on elektrofiilinen ja liittyy aromaattiseen renkaaseen, jolloin muodostuu sykloheksadienyliumkationi. Hyvin heikkokin emäs voi poistaa kationista protonin, jolloin muodostuu alkyloitu tuote.
Teollisia sovelluksia.
Friedel–Crafts-alkylointia käytetään teollisuudessa muun muassa etyylibentseenin valmistamiseen bentseenistä ja eteenistä käyttäen katalyyttinä alumiinikloridia. Etyylibentseeniä käytetään paljon styreenin valmistukseen. Muita teollisesti merkittäviä alkylointeja ovat kumeenin valmistus propeenista ja bentseenistä ja resorsinolin valmistus propeenista ja m-di-isopropyylibentseenistä.
Ongelmia.
Friedel–Crafts-alkyloinnissa on muutamia ongelmia, jotka rajoittavat sen käytettävyyttä. Metaohjaavat, elektroneja puoleensa aromaattisesta renkaasta vetävät substituentit, kuten nitro- tai halogeeniryhmät alentavat aromaattisten yhdisteiden reaktiivisuutta. Esimerkiksi nitrobentseeni ei reagoi Friedel–Crafts-alkyloinnilla. Toinen ongelma on liiallinen substituutio. Alkyloidut tuotteet ovat reaktiivisempia kuin alkyloimattomat lähtöaineet ja tuotteeksi saadaan usein useasta kohdasta alkyloituja yhdisteitä. Tätä voidaan vähentää sekoituksella ja suorittamalla reaktio heterogeenisesti käyttäen samaa liuotinta sekä katalyytille että aromaattiselle hiilivedylle.
Kolmas ongelma on karbokationin toisiintuminen. Primäärisistä ja sekundäärisitä alkoholeista ja alkyylihalideista muodostuneet karbokationit toisiintuvat hyvin helposti stabiilimmiksi tertiäärisiksi karbokationeiksi, jolloin tuotteeksi muodostuu haarautuneita alkyyliryhmiä sisältäviä yhdisteitä.
Robin (nimi)

Robin on englantilaisperäinen, myös Alankomaissa ja Ruotsissa esiintyvä etunimi, Robert-nimen muunnelma. Se on alun perin miehen nimi, mutta esiintyy nykyään myös naisilla. Nimen on tehnyt tunnetuksi varsinkin legendaarinen keskiaikainen lainsuojaton Robin Hood, jonka kerrotaan varastaneen rikkailta ja jakaneen saalinsa köyhille. Hänestä on tehty useita elokuvia ja televisiosarjoja.
Suomessa nimi Robin on toukokuun 2025 loppuun mennessä annettu noin 4 250 miehelle ja alle 100 naiselle. Suurin osa heistä on syntynyt vuoden 1990 jälkeen. Robinin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen ja vuodesta 2015 lähtien myös suomenkielisen kalenterin mukaan 7. kesäkuuta.
Näkkileipäasetelma

Näkkileipäasetelma on taiteilija Olli Miettisen vuonna 1931 valmistunut öljyvärityö kankaalle, kooltaan 71 × 68 cm. Ateneumin taidemuseo osti teoksen kokoelmiinsa vuonna 1993.
”Pyrin pelkkiin väripintoihin – pois esineellisyydestä”, Miettinen luonnehti, kun hän maalasi opintomatkan tuliaisena muun muassa "Näkkileipäasetelman". Hän teki nuorena taiteilijana Firenzeen ja Pariisiin opintomatkan, jolla hän näki muun muassa Georges Braquen näyttelyn. Kotiin tullessaan hän toi myös mukanaan La Piste -lehden sekä Musée du Luxembourgia ja Vincent van Goghin taidetta esittelevät kirjat. Seuraavissa maalauksissaan Miettinen yritti kertomansa mukaan toteuttaa sen, mintä oli opintomatkalla nähnyt.
"Näkkileipäasetelman" alkuperäinen nimi oli "Sommitelma" ja ”Näkkileipäasetelma” oli vain pilkkanimi, mutta Miettinen antoi sen myöhemmin olla teoksen nimenä.
Soittimia

Soittimia on ranskalaisen taiteilijan Fernand Légerin kubistinen maalaus vuodelta 1926, kooltaan 65×50 cm. Ateneumin taidemuseo sai sen kokoelmiinsa lahjoituksena vuonna 1938.
Légerin "Soittimia" on kubistinen maalaus, joka on puhtaasti geometrisia muotoja sisältävä asetelma aiheesta joka oli melko yleinen kubisteille. Maalaus kuuluu Légerin mekaanisen ja puristisen kauden teoksiin. Vaiheelle on ominaista muodon selkeys.
Historiaa.
Soittimia oli Artekin vuonna 1937 järjestämässä näyttelyssä Helsingissä, jossa oli monien kansainvälisten huipputaiteilijoiden töitä. Näyttelyssä oli muun muassa Matissen, Picasson, Braquen ja Chagallin maalauksia. Näyttelyssä oli mukana myös amerikkalaisen Alexander Calderin mobileja. Joukko suomalaisia taide-elämän vaikuttajia osti "Soittimia"-teoksen näyttelystä ja lahjoitti sen Ateneumin taidemuseolle kesällä 1938.
Lähteet.
Anja Olavinen: Fernand Léger: Soittimia. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 97.
Sota (maalaus)

Sota on taiteilija Helge Dahlmanin öljymaalaus kankaalle, 100 × 146 cm. Teos valmistui vuosina 1946–1948. Ateneumin taidemuseo osti sen kokoelmiinsa vuonna 1995.
"Sota" esittää kubismin ja osin surrealismin keinoin neljä ihmistä. Eniten haavoittunut on ahkiossa, vierellään sodan mieletön hengetär ja koneritari. Teoksen värimaailmaa ovat kirkkaat perusvärit.
Helge Dahlmanilla oli itsellään kokemusta sodassa haavoittumisesta, kun hän 17-vuotiaana haavoittui siellä ja hänen vasen kätensä amputoitiin. Hän opiskeli taiteilijaksi Suomen Taideakatemian koulussa Helsingissä vuosina 1942–1944.
Endre Kolár

Endre Kolár (27. helmikuuta 1950 Budapest − 15. huhtikuuta 2014) oli unkarilainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja tai keskikenttäpelaaja.
Kolár edusti budapestilaista Újpesti Dózsaa vuosina 1972–1982. Hänen aikanaan Újpest selvisi Euroopan cupissa kahdeksan parhaan joukkoon vuonna 1973 ja seuraavalla kaudella välieriin. Vuoden 1974 välierässä joukkue hävisi cupin myöhemmin voittaneelle Bayern Münchenille. Keskikentällä ja puolustajana pelannut Kolár esiintyi Unkarin jalkapallomaajoukkueessa viidesti vuosina 1973–1975. 
Újpesti Dózsasta Kolár siirtyi Valkeakosken Hakaan vuonna 1982. Hän pelasi Hakassa yhteensä kuusi kautta, voittaen Suomen Cupin kahdesti. Pääsarjauransa lopetettuaan Kolár edusti Finnairin Palloilijoita sekä Hangö IK:ta I- ja II divisioonissa.
Pelaajauransa jälkeen Kolár valmensi Suomessa 1990- ja 2000-luvuilla muun muassa Finnairin Palloilijoita, Järvenpään Palloseuraa sekä HJK:n juniorijoukkueita. Unkarissa viettämiensä vuosien jälkeen hän palasi Suomeen vuonna 2011 ja toimi kauden ajan Musan Salaman valmennusryhmässä.
Kolár kuoli sairauskohtauksen komplikaatiohin vuonna 2014.
Jack Connolly

Jack Connolly (s. 15. elokuuta 1989 Duluth, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura.
Seuraura.
Sioux Falls Stampede varasi Connollyn seitsemäntenä pelaajana USHL:ään vuonna 2007. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2007–2008 ja jakoi tehoilla 26+46=72 koko liigan pistepörssin voiton Indiana Icen John Kempin kanssa. Connolly oli kuitenkin pistepörssin varsinainen voittaja suuremmalla maalimäärällä. Hänet valittiin kauden päätteeksi USHL:n vuoden tulokkaaksi, ensimmäiseen tähdistökentälliseen ja tulokkaiden tähdistökentälliseen. Connolly valittiin myös Yhdysvaltain vuoden junioripelaajaksi.
Vuodet 2008–2012 Connolly kävi Minnesota-Duluthin yliopistoa. Hänen ensimmäinen kautensa 2008–2009 päättyi WCHA:n mestaruuteen. Kaikkina kolmena seuraavana ja viimeisimpinä yliopistovuosinaan Connolly oli joukkueensa paras pistemies ja syöttäjä. Hänet valittiin myös kaikkina noina kausina WCHA:n ensimmäiseen sekä akateemiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2010–2011 Connollystä tuli UMD:n (University of Minnesota Duluth) varakapteeni ja hän sijoittui tehoilla 18+41=59 koko NCAA:n pistepörssissä kolmanneksi. Connolly voitti NCAA:n mestaruuden ja oli ehdolla Hobey Baker Awardin saajaksi, mutta palkinto meni kuitenkin Miamin yliopiston Andy Mielelle. Hän voitti palkinnon kuitenkin viimeisen yliopistokautensa 2011–2012 päätteeksi. UMD:n kapteenina toiminut Connolly valittiin myös WCHA:n vuoden pelaajaksi ja palkittiin myös Lowe's Senior CLASS Awardilla. Hän sijoittui NCAA:n pistepörssissä toiseksi edellään vain Mainen yliopiston Spencer Abbott.
Huhtikuussa 2012 Connolly teki kaksivuotisen sopimuksen Elitserien-joukkue Färjestad BK:n kanssa. Hän oli European Trophy -harjoitusturnauksessa joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 3+8=11. Runkosarjassa Connolly pelasi loukkaantumisten takia vain 34 ottelua, joissa syntyi tehot 8+11=19. Kauden 2013–2014 päätteeksi hän voitti SHL:n mestaruuden.
Kaudeksi 2014–2015 Connolly siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Leksands IF:n paitaan. Hän pelasi siellä vain kahdeksan ottelua ilman tehopisteitä, kunnes Connolly siirtyi lokakuussa 2014 loppukaudeksi sarjatasoa alemmas HockeyAllsvenskan-joukkue Rögle BK:hon. Hän oli kauden päätteeksi nostamassa joukkuetta SHL:ään. Maaliskuussa 2015 Connolly teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Röglen kanssa.
Connolly voitti kaudella 2015–2016 Röglen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 9+28=37. Tammikuussa 2016 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Kaudella 2016–2017 Connolly jakoi tehoilla 4+24=28 Röglen sisäisen syöttöpörssin voiton Cade Fairchildin kanssa ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä neljänneksi. SHL:n karsintasarjassa hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +6. Kaudeksi 2018–2019 Connolly siirtyi jatkamaan SHL-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Luleå HF:n riveihin.
Maajoukkueura.
Connolly pelasi alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuonna 2007, jolloin hän voitti pronssia.
Muuta.
Connollyn isoveli Chris on entinen ammattilaisjääkiekkoilija. Veljekset pelasivat samaan aikaan Leksands IF:n SHL-joukkueessa kaudella 2014–2015.
Otto Weininger

Otto Weininger (3. huhtikuuta 1880 Wien − 4. lokakuuta 1903 Wien) oli juutalaissyntyinen itävaltalainen filosofi, joka tunnetaan teoksestaan "Sukupuoli ja luonne" (1903) ja yltiöpäisistä teorioistaan. Hän teki itsemurhan vain 23-vuotiaana, mutta hänen maineensa levisi laajalti Euroopassa ja hänen teoksestaan tuli myyntimenestys.
Elämä ja toiminta.
Otto Weininger polveutui unkarinjuutalaisesta suvusta; hänen isänsä oli kultaseppä Lepold Weininger (1854–1922). Otto Weininger osoitti jo koululaisena huomattavaa kielellistä lahjakkuutta ja tutki muun muassa Homeroksen sanankäyttöä. Hän suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1898 ja kirjoittautui Wienin yliopistoon opiskelemaan filosofiaa ja psykologiaa, mutta kävi muidenkin tiedekuntien luennoilla. Hän valmistui tohtoriksi vuonna 1902 väitöskirjallaan "Eros und Psyche: Eine biologisch-psychologische Studie".
Valmistumisensa jälkeen Weininger kääntyi juutalaisuudesta protestantiksi. Hän etsi väitöskirjalleen kustantajaa ja kääntyi muiden muassa Sigmund Freudin puoleen, mutta Freud suhtautui kirjaan kielteisesti.
Weininger ryhtyi valmistelemaan kirjaansa "Sukupuoli ja luonne: Periaatteellinen tutkimus" (), joka julkaistiin kesäkuussa 1903. Teos on väitöskirjan laajennettu versio. Weininger pyrkii saattamaan sukupuolten suhteet uuteen valoon ja esittää juutalaisvastaisia ja naisvihamielisiä käsityksiä. Hänen mukaansa juutalaiset ovat naisellisen olemuksensa takia ”alati himokkaita ja irstaita”, ”synnynnäisiä kommunisteja”, ”luonnostaan parittajia”. Lisäksi Weininger pitää ihmistä luonteeltaan biseksuaalina. Tämän ajatuksen hän oli kuullut ystävältään psykologi Hermann Swobodalta, joka oli Freudin potilas ja keskusteli aiheesta Freudin kanssa. Freud puolestaan tunsi ystävänsä Wilhelm Fliessin vastaavan teorian. Niinpä Fliess saattoi vuonna 1904 väittää, että Weininger oli Freudin ja Swobodan avustuksella varastanut hänen teoriansa (jonka hän julkaisi vasta 1906).
Weininger kärsi vakavista masennuspuuskista. Hän ampui itsensä Ludwig van Beethovenin kuolintalossa Wienissä. Itsemurhansa jälkeen Weiningerista tuli nopeasti kulttihahmo, hänen maineensa levisi ympäri Eurooppaa, ja "Sukupuolesta ja luonteesta" tuli myyntimenestys. Hänen kirjeitään, päiväkirjamerkintöjään ja mietelmiään julkaistiin postuumisti kokoelmassa "Perimmäisistä kysymyksistä" (saks. "Über die letzten Dinge", 1904). Natsi-Saksan aikana hän alkoi kuitenkin jäädä unhoon, koska "Sukupuoli ja luonne" kiellettiin juutalaisen kirjoittamana.
Kristus, Ristiinnaulittu

Kristus, Ristiinnaulittu on taiteilija Aimo Kanervan öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1947. Tämän 120×81,5 cm kokoisen maalauksen osti Ateneumin taidemuseo kokoelmiinsa vuonna 1968.
Aimo Kanerva oli ekspressionisti, jolle oli taiteilijana tärkeää sisäisen näkemyksen spontaani välittäminen. Maalaustekniikasta hän oppi paljon Eero Myntiltä, eritoten kun häntä ei hyväksytty Suomen Taideyhdistyksen koulun maalausluokalle.
Kanerva haavoittui vakavasti talvisodan loppuvaiheessa ja eräs tulkinta on, että Kristus, Ristiinnaulittu, alkujaan nimellä Katkelma, on omakohtaiseen kokemukseen perustuva vertauskuvallinen kuvaus itsensä uhraamisesta sodalle ja isänmaan asialle.
Lähteet.
Timo Huusko: Aimo Kanerva: Kristus, Ristiinnaulittu. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 101.
Meren rannalla

Meren rannalla on japanilaisen taiteilijan Suzuki Harunobun 1760-luvulla maalaama puupiirros kooltaan 29 × 22 cm. Puupiirros kuuluu Ateneumin taidemuseon Antellin kokoelmiin, jonne se ostettiin vuonna 1908.
Harunobu Suzuki oli usealla laatalla painetun japanilaisen moniväripuupiirroksen ensimmäinen mestari. Suomessa näitä puupiirroksia nähtiin ensimmäisen kerran vuonna 1897.
Historiaa.
Keväällä 1908 Helsingin yliopiston lehtori Jean Poirot pyysi, että Leipzigissa oleva Adolf Weigelin antikvariaatti lähettäisi japanilaisia puupiirroksia Antellin valtuuskunnan nähtäväksi. Niitä tuli 700 kappaletta ja ne päätettiin ostaa kaikki. Ne talletettiin Ateneumin taidemuseoon. Ensimmäinen iso näyttely järjestettiin niistä kuitenkin vasta vuonna 1984.
Japanilaisilla puupiirroksilla on ollut vaikutuksensa länsimaiseen taiteeseen esimerkiksi pintavaikutelman korostumisena ja voimakkaiden värikontrastien yleistymisenä.
Lähteet.
Timo Huusko: Harunobu Suzuki: Meren rannalla. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 70.
Karl Koller (silmälääkäri)

Karl (Carl) Koller (3. joulukuuta 1857 Schüttenhofen, Böömi, Itävallan keisarikunta (nyk. Sušice, Tšekki) – 22. maaliskuuta 1944 New York, Yhdysvallat) oli juutalaissyntyinen itävaltalainen silmälääkäri, joka keksi paikallispuudutuksen.
Elämäkerta.
Karl Koller opiskeli lääketiedettä Wienin yliopistossa ja työskenteli sen jälkeen Wienin yliopistollisessa keskussairaalassa silmäsairauksien osastossa apulaislääkärinä. Tuohon aikaan silmäleikkaukset olivat kivuliaita ja vaikeita suorittaa, ja monien muiden lääkäreiden lailla Koller etsi ainetta, jolla kipua voitaisiin lievittää. Hänen ystävänsä ja kollegansa hermotautilääkäri Sigmund Freud oli julkaissut kesällä 1884 kirjasen "Kokaiinista" () ja maininnut siinä, että kokaiinimuriaatti vaikutti kudoksiin puuduttavasti, ja ennakoinut ”muitakin käyttötapoja, jotka perustuvat kokaiinin puudutusvaikutukseen”. Koller tuli ajatelleeksi, että kokaiiniliuosta voitaisiin käyttää silmän puuduttamiseen. Hän kokeili ainetta aluksi eläimiin ja lopulta omaan silmäänsä, ja tulokset olivat myönteiset. Koller julkisti tuloksensa silmälääkärien kongressissa syyskuussa 1884, ja uutinen levisi kulovalkean lailla ympäri maailman. Kokaiinia alettiin pian käyttää muussakin pikkukirurgiassa ja hammaslääketieteessä. Kokaiini säilyi ainoana puudutusaineena siihen saakka kunnes prokaiini keksittiin vuonna 1904.
Koller joutui vuonna 1885 sapelikaksintaisteluun erään kollegansa kanssa, joka oli solvannut häntä juutalaisuuden tähden; kollega sai kaksi syvää haavaa. Koska kaksintaistelut oli laissa kielletty, tapauksen johdosta aloitettiin esitutkinta. Vaikka rikossyytteistä luovuttiin, tapaus vahingoitti Kollerin mainetta eikä hänen uransa edennyt Itävallassa huolimatta maailmanlaajuisesta kuuluisuudesta. Hän muutti Wienistä ensin Utrechtiin (1885–1888), sitten Lontooseen ja lopulta toukokuussa 1888 Yhdysvaltoihin. Siellä hän menestyi silmälääkärinä ja sai useita huomionosoituksia. Hän oli myös toistuvasti ehdolla Nobelin lääketieteen palkinnon saajaksi.
Katu, Auvers-sur-Oise

Katu, Auvers-sur-Oise on hollantilaisen taiteilijan Vincent van Goghin maalaama öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1890. Se on yksi Van Goghin viimeisistä maalauksista. Teos on ollut vuodesta 1903 Ateneumin taidemuseon kokoelmissa Suomessa osana Antellin kokoelmia. Kooltaan se on 73,5 × 92,5 cm.
Van Gogh maalasi teoksen pohjoisranskalaisessa Auvers-sur-Oisen pikkukaupungissa, reilut 30 kilometriä Pariisista luoteeseen, jossa hän sittemmin kuoli maalauksen valmistumisvuonna 1890. Van Gogh oli kaupungissa tohtori Gachet’n hoidettavana saadakseen hoitoa mieltänsä vaivanneisiin ongelmiin.
Maalauksesta pystyy helposti tunnistamaan Van Goghin kädenjäljen. Voimakkaat maanläheiset ja iloiset värit, kallistelevat rakennukset ja selvästi erottuvat pensselinjäljet ovat tuttuja myös hänen muista maalauksistaan.
Maalauksen historiaa.
Van Goghin kuoleman jälkeen taulu päätyi ensin hänen veljelleen ja sitten tämän leskelle, jolta sen osti ranskalainen taidekriitikko Julien Leclercq. Hän työskenteli "La Gazette" -lehdessä.
Leclercq osti leskeltä 11 Van Goghin teosta ja järjesti niistä näyttelyn Pariisissa vuonna 1901. Leclercqin vaimo oli suomalaisen kuvanveistäjä Hilda Flodinin sisar, pianisti Fanny Flodin. Fanny Flodin myi teoksen Antellin valtuuskunnalle vuonna 1903.
Antellin valtuuskunta maksoi teoksesta 2 500 silloista markkaa. Nykyrahassa se vastaa noin 9 500 euroa. Vincent van Goghin taiteen arvo ja arvostus nousivat huomattavasti 1900-luvulla.
Pitkään uskottiin Ateneumin taidemuseon olleen maailman ensimmäinen taidemuseo, jonka kokoelmissa oli Vincent van Goghin teos. Rotterdamilaisen Museum Boijmans van Beuningenin kokoelmiin kuitenkin hankittiin eräs van Goghin piirustus jo vuonna 1899, minkä lisäksi maalaus "Poppeleita Nuenenin lähellä" lahjoitettiin samaan museoon helmikuussa 1903 muutamia viikkoja ennen kuin Antellin valtuuskunta osti "Katu, Auvers-sur-Oisen". Myös saksalaisen taiteenkeräilijän Karl Ernst Osthausin perustamalla yksityismuseolla saattoi olla hallussan van Goghin maalaus "Sadonkorjaaja" jo vuonna 1902. "Katu, Auvers-sur-Oise" lienee kuitenkin ensimmäinen van Goghin niin sanotun ranskalaisen kauden taideteos, joka päätyi julkiseen kansalliseen kokoelmaan.
YleXPop

YleXPop (aiemmin Kaisaniemi Pop ja YleX Pop) on YleX-radiokanavan ilmaiskonsertti. Ensimmäinen konsertti oli YleX:n edeltäjän Radiomafian 10-vuotiskonsertti 10. kesäkuuta 2000 Kaisaniemen puistossa.
Konsertin pitopaikkoina ovat olleet muun muassa Kaisaniemen puisto ja Lasipalatsin aukio Helsingissä. Konsertin ajankohta on ollut yleensä kesäkuun ensimmäinen viikolla. Vuosina 2012 ja 2013 konsertti järjestettiin Tampereen Keskustorilla ja vuosina 2014 ja 2015 Oulun Kauppatorilla. 
Tapahtumassa lanseerataan perinteisesti Kesäkumi-kampanjan tunnusbiisi. Vuoden 2024 YleXPop-tapahtuma keskeytettiin rajun ukonilman ja runsaiden sateiden takia, jonka jälkeen kenttä oli täyttynyt vedestä, ja yleisöä ei voitu ottaa turvallisesti paikalle. Tapahtumassa ehti esiintyä kokonaan Bee. Pehmoainon esitys keskeytyi. Pehmoaino esitti kappaleensa "Päivänvaloo" Lauri Haavin kanssa.
Raoul af Hällström

Gustav Torger Raoul af Hällström (14. helmikuuta 1899 – 17. tammikuuta 1975) oli suomalainen teatteri- ja tanssikriitikko.
Raoul af Hällström oli af Hällströmin aatelissuvun jäsen. Hän oli arkkitehti Arthur af Hällströmin poika ja elokuvaohjaaja Roland af Hällströmin veli. 
Tanssia koskevissa kirjoituksissaan af Hällström keskittyi erityisesti balettiin. Toisen maailmansodan jälkeisenä ajanjaksona hänestä tuli ponnekas modernin tanssin vastustaja.
Af Hällström laati ensimmäiset esitykset suomalaisen taidetanssin historiasta. Hän oli myös kirjoittamassa Suomen kansallisbaletin historiaa, joka julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1981. af Hällström myös laati käsikirjoituksen laulaja Jenny Spennertin elämäkertaan tämän kertomuksen perusteella. Lisäksi af Hällström suomensi useita näytelmiä.
Af Hällström toimi Tampereen teatterin johtajana vuosina 1942–1943.
Petteri Paavola

Petteri Paavola (s. 19. kesäkuuta 1992 Järvenpää) on suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Elias Vikstedtin roolia televisiosarjassa "Salatut elämät", jossa hän oli mukana syksystä 2011 kevääseen 2015, syksystä 2015 syksyyn 2016 sekä keväällä 2017. Hän on esiintynyt myös sarjan spin-off-sarjoissa "Young Man, Cash Man" (2013), "Young Girl, Dream Girl" (2014) ja "Satula" (2015).
Kesäkuusta 2016 alkaen hän on työskennellyt kiinteistönvälittäjänä. Paavola kihlautui huhtikuussa 2020 ja hänet vihittiin puolisonsa kanssa elokuussa 2022.
Vampyyripäiväkirjat (4. tuotantokausi)

Amerikkalaisen fantasia-kauhutelevisiosarjan Vampyyripäiväkirjat neljättä kautta alettiin esittää Yhdysvalloissa The CW -kanavalla 11. lokakuuta 2012. 
Tuotantokauden kahdeskymmenes jakso ”Klausin juuret vereslihalla” ("The Originals") on myös "Vampyyripäiväkirjojen" spin-off -sarjan "Vampyyrien sukua" esinäytös.
Näyttelijäkokoonpano.
Pääroolit
Sivuosat
Lähteet.
2. http://vampirediaries.wikia.com/wiki/Season_Four
3. http://mysticdiaries.net/
The Walking Dead (vuoden 1936 elokuva)

The Walking Dead on vuonna 1936 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut Michael Curtiz ja jonka pääosaa näyttelee Boris Karloff. 
Juoni.
Karloff esittää vankilasta vapautunutta John Ellmania, josta tehdään syntipukki murhaan, jonka takana on salaliitto. Hänet tuomitaan väärin perustein. Murhan silminnäkijöinä on ollut kaksi lääketieteen opiskelijaa, jotka eivät kuitenkaan uskalla tulla todistamaan Ellmanin puolesta. Toinen todistajista kertoo kuitenkin tuomion jälkeen totuuden työnantajalleen tohtori Evan Beaumontille (Edmund Gwenn). He yrittävät saada kuvernöörille tiedon syyttömyydestä, jotta tämä kumoaisi tuomion, mutta Ellman ehditään teloittaa. Viranomaisten hyväksymänä Beaumont asentaa Ellmanille keinotekoisen sydämen, ja hänet saadaan palautettua henkiin. Hänen aivonsa ovat kuitenkin vaurioituneet, ja hänestä tulee zombi joka viihtyy hautausmalla, mutta hän pääsee kostamaan salaliittolaisille.
Näyttelijät.
Lähde:
Airut (lehti)

Näkövammaisten Airut on vuodesta 1912 alkaen ilmestynyt Näkövammaisten liiton jäsenlehti, jota julkaisee Näkövammaisten liitto. Lehti on ilmestynyt nimellä "Näkövammaisten" "Airut" vuodesta 1980. Aiemmin se ilmestyi nimellä "Sokeain Airut".
Lehti on luettavissa printtilehtenä, pistekirjoituksella, Daisy-äänilehtenä (cd ja Daisy-online), Luetus-julkaisuna, verkkolehtenä ja verkko-pdf:nä.
Jenny Spennert

Jenny Juliana Spennert, oli suomalainen oopperalaulaja. Hän aloitti varieteelaulajana ja teki sittemmin kansainvälisen uran oopperalaulajana.
Jenny Spennert syntyi porvarisperheeseen. Hän sai jo nuorena opetusta pianonsoitossa, tanssissa ja laulussa. Laulunopettajana Jennyllä oli Abraham Ojanperä ja tanssinopettajana Elise Littson. Jenny kiinnitettiin 17-vuotiaana esiintyjäksi Svenska Teaterniin, jossa hän jatkoi avioitumiseensa vuoteen 1898 asti. Avioliitto liikemies William Göhlen kanssa päättyi eroon vuonna 1903. Ainoa lapsi kuoli jo sylivauvana.
Avioeronsa jälkeen Spennert debytoi varieteelaulajana Helsingin Seurahuoneella 2. toukokuuta 1903. Hän oli ensimmäisiä suomalaisia varietee-esiintyjiä. Spennert menestyi ja esiintyi seuraavien parin vuoden aikana eri puolilla Eurooppaa. Spennert opiskeli lauluaan ja kehitti ääntään edelleen. Muutaman vuoden sisällä hän siirtyikin menestyksekkäästi oopperalavoille. Vuosina 1913–1914 Spennert levytti joukon suomen- ja ruotsinkielisiä sävellyksiä Gramophone- ja levymerkeille.
Aktiivinen esiintymisura päättyi 1910-luvulla. Spennert yritti paluuta esiintymislavoille vuosina 1918 ja 1925, mutta vastaanotto oli nihkeää. Julkaistuaan vuonna 1945 elämäkertansa, jonka käsikirjoitti teatterikriitikko Raoul af Hällström, Spennert järjesti vielä muutamia konsertteja vuosina 1947 ja 1949.
Iron Monkey (yhtye)

Iron Monkey oli sludge metal -yhtye Nottinghamista Englannista. Yhtye toimi vuosina 1994-1999 julkaisten kaksi studioalbumia, yhden kokoelma-, yhden split- ja yhden EP-albumin.
Lähteet.
Iron Monkey Discogs.com- sivustolla
Hämeen Heimoliitto

Hämeen Heimoliitto r.y. oli suomalainen järjestö, joka pyrki edistämään hämäläisyyttä koskevan tiedon tuottamista, tallentamista sekä hyödyntämistä. Toimialueena oli historiallinen Hämeen maakunta ja yhdistyksen kotipaikka Hämeenlinna. Yhdistyksen toiminta päättyi 2018 ja sen perinnettä jatkamaan perustettiin Hämeen Heimoliiton Säätiö sr.
Yhdistys perustettiin 1. maaliskuuta 1925 Hämeenlinnassa. Heimoliitto toimi yhteistyössä kaikkien Hämeestä ja hämäläisyydestä sekä sen historiasta, nykyisyydestä ja tulevaisuudesta kiinnostuneiden kanssa. Yhteistyökumppaneihin kuuluivat myös alueen kotiseutuyhdistykset, asukasyhdistykset, kunnat ja seurakunnat. Liitto oli jäsenenä Suomen Kotiseutuliitossa.
Heimoliitto tuotti julkaisuja Hämeestä ja hämäläisyydestä.
Vuosina 1928–2012 on julkaistiin noin 16 000 sivua tekstiä Hämeestä ja hämäläisistä, esimerkiksi yhdeksänosainen "Hämeen historia" vuosina 1948–1985 sekä "Hämeenmaa"-sarja, jossa on ilmestynyt 20 erillistä osaa. 1930-luvulla on tehty aloite keräämällä nimiä adressiin historiallisen Hämeen linnan vapauttamiseksi vankilakäytöstä. Sen allekirjoitti 63 Hämeen kuntaa ja 1 747 yksityishenkilöä. Liitto vauhditti yhdistysmuotoisen luonnonsuojelutyön kehittymistä Hämeessä, edisti kotiseutuyhdistysten syntymistä ja on myötävaikuttanut maakunnan museotoiminnan kehittymiseen museoneuvojien avulla muun muassa perustaminen, uudelleen järjestäminen ja luettelointi sekä museoretkeily.
Lähteet.
1. Hämeen Heimoliiton perustamiskokous, pöytäkirja
2. Hämeen Heimoliiton arkisto
Tapani Permiläinen

Stefan Permiläinen, toisinaan suomeksi myös Tapani Permiläinen, (, maalliselta nimeltä "Stepan Simeonovitš Hrap", Степа́н Симеонович Храп, Veliki Ustjug 1340 – Moskova 1396) oli myöhemmin Permin piispaksi edennyt ja ortodoksisen kirkon pyhimykseksi kohotettu venäläinen lähetyssaarnaaja, joka loi 1370-luvulla komin kirjakielen ja muinaispermiläisen aakkoston, eli aburin, jolla sitä kirjoitettiin. Lisäksi hän käänsi komiksi ortodoksisen kirkon jumalanpalvelustekstejä ja osia Raamatusta. 
Stefan Permiläinen saapui vuonna 1379 nykyisen Komin tasavallan alueelle käännyttämään alueen asukkaita kristinuskon piiriin. Lähetystyönsä tukikohdaksi hän perusti kirkon Ust-Vymiin.
Elsa Puolanne

Elsa Mirjam Kaarina Puolanne (synt. Spolander, 1906 Orimattila – 1996) oli suomalainen tanssitaiteilija ja voimistelunopettaja.
Puolanne syntyi apteekkari Johan Spolanderin ja hänen vaimonsa Maria Spolanderin kahdeksanlapsisen perheen kuopuksena. Suomen itsenäistyttyä suurin osa perheestä muutti sukunimekseen Puolanteen. Perheen isän kuoltua keuhkokuumeeseen vuonna 1917 äiti muutti nuorimpien lasten kanssa Helsinkiin. Elsa opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui notaariksi. 
Vuonna 1926 Puolanne aloitti voimistelu- ja tanssiopinnot yksityisessä koulussa. Puolanne esiintyi ensi kerran koulun kevätnäytöksessä vuonna 1929. Samana vuonna hän aloitti voimistelunopettajan opinnot ja valmistui vuonna 1932. Opintojen ohella hän työskenteli opettajana ja ohjaajana eri puolilla ja jatkoi tehtävissä myös valmistumisensa jälkeen. Puolanne oli myös Suomen Naisten Liikuntakasvatusliiton joukkueen jäsen. Lisäksi hän toimi "Kisakenttä"-lehden avustajana. Vuonna 1933 Puolanne esitti ensimmäisen sooloesityksensä "Loitsu".
Puolanne teki 1930-luvulla useita opintoretkiä Saksaan ja Itävaltaan. Hän olikin mukana tuomassa Suomeen uutta saksalaisperäistä naisvoimistelua, joka oli lähellä tanssia. Hän toimi mm. vuoden 1936 Berliinin olympialaisissa suomalaisnaisvoimistelujoukkueen johtajistossa yhdessä Hilma Jalkasen ja Esteri Pesolan kanssa. Vuonna 1944 hän perusti Mirri Karpion kanssa oman tanssikoulun. Puolanne ja Karpio olivat keskeisiä vaikuttajia suomalaisessa Krisnamurti-liikkeessä.
Per Se

Per Se on ravintola New Yorkissa Yhdysvalloissa. Ravintolan omistaa Thomas Keller, ja se sijaitsee Time Warner Centerin neljännessä kerroksessa. "The New York Times" on kehunut ravintolaa New Yorkin parhaimmaksi, ja "Restaurant"-lehden järjestämässä Maailman 50 parasta ravintolaa -äänestyksessä se sijoittui kuudenneksi vuonna 2012. Ravintolalla on täydet kolme Michelin-tähteä.
Per Se avattiin helmikuussa 2004. Sen omistajana ja pääkokkina toimii Thomas Keller.
Alejo Zavala Castro

Alejo Zavala Castro (31. joulukuuta 1941 – 2. marraskuuta 2025) oli meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Morelian arkkihiippakuntaan 17. joulukuuta 1966 ja nimitettiin Tlapan piispaksi 4. tammikuuta 1992. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Girolamo Prigione, jota avustivat Rafael Bello Ruiz ja Efrén Ramos Salazar.
Zavala Castro sai 19. marraskuuta 2005 nimityksen Chilpancingo-Chilapan piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 14. helmikuuta 2006. Hän erosi virastaan vuonna 2015.
To the Struggle Against World Terrorism

To the Struggle Against World Terrorism (Suom. Kamppailu maailman laajuista terrorismia vastaan) tunnetaan myös nimillä Tear of Grief ja the Tear Drop Memorial on Venäjän valtion lahjottama muistomerkki syyskuun 11. päivän iskussa kuolleiden muistolle. Muistomerkki sijaitsee Bayonnen kaupungissa Hudsonin piirikunnassa New Jerseyn osavaltiossa Amerikan Yhdysvalloissa. Muistomerkki paljastettiin 11. syyskuuta 2006 ja muistomerkin paljastivat Yhdysvaltain entinen presidentti Bill Clinton ja Venäjän silloinen pääministeri Vladimir Putin.
Muistomerkki on 30 metriä korkea ja se on valmistettu pronssista ja muistomerkin keskellä kyyneltä esittävä osa on valmistettu ruostumattomasta teräksestä joka on 12 metriä korkea. Muistomerkki maksoi noin 12 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Vuonna 2010 Foreign Policy -lehti listasi maailman rumimmat veistokset ja "To the Struggle Against World Terrorism" -muistomerkki oli yksi niistä.
Francisco José Arnáiz Zarandona

Francisco José Arnáiz Zarandona (9. maaliskuuta 1925 Bilbao – 14. helmikuuta 2014) oli espanjalaissyntyinen, Dominikaanisessa tasavallassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli jesuiitta 30. toukokuuta 1941, ja hän sai pappisvihkimyksensä 15. heinäkuuta 1955. Hänet nimitettiin Santo Domingon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi ja Legeksen titulaaripiispaksi 2. joulukuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1989. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Edward Idris Cassidy ja José Tomás Sánchez.
Arnáiz Zarandona jäi eläkkeelle 31. heinäkuuta 2002.
Madeline Zima

Madeline Rose Zima (s. 16. syyskuuta 1985 New Haven, Connecticut) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti televisiosarjasta "Nanny", jossa hän esitti Grace Sheffieldiä. Hän on myös näytellyt sarjoissa "Californication" ja "Heroes".
Elokuvassa "Käsi, joka kehtoa keinuttaa" (1992) hän esitti perheen pientä tytärtä, Emmaa.
Ready to Fall

Ready to Fall on yhdysvaltalaisen punk-yhtye Rise Againstin ensimmäinen single heidän neljänneltä studioalbumiltaan "The Sufferer &amp; The Witness". Single sijoittui parhaimmillaan sijalle 13 Billboardin Modern Rock Tracks -listalla. Kappaleelle tehtiin myös ilmastonmuutoksesta ja eläinten oikeuksista kertova musiikkivideo, joka kuvattiin vuonna 2006 Brandywine Falls Provincial Parkissa Kanadassa.
Juha Rosma

Juha Erkki Rosma (s. 30. huhtikuuta 1948 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja. Hän on ohjannut elokuvat "Huomenna" (1986), "Harmagedon" (1986) ja "Kuka on Joe Louis?" (1992), televisioelokuvat "Rondaus" (1994) ja "Levoton rauha" (2009) sekä useita jaksoja eri televisiosarjoihin, kuten "Isänmaan kaikuja" (1990), "Kvartetti" (1991), "Onnellisia ihmisiä" (1995), "Vaarallinen kevät" (1999), "Mahtihäät" (2000), "Sitoutumisen alkeet" (2007), "Stalkkeri" (2012), "Tehdas" (2013), "Tie Eedeniin" (2003–2005), "Kotikatu" (1995–2012) ja "Uusi päivä" (2010–2018).
Hän on ohjannut myös Tampereen Teatteriin, Tampereen Työväen Teatteriin, Kemin kaupunginteatteriin ja Hämeenlinnan kaupunginteatteriin sekä useita kuunnelmia.
Ura.
Rosma tuli ylioppilaaksi Tapiolan lukiosta (1967). Hän suoritti valtiotieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa) (1972) ja sai stipendin opiskelemaan elokuvaa Puolassa. Hän työskenteli Mainos-TV:n filmitoimittajana 1970–1975 ja Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen laitoksen lehtorina, yliopettajana ja apulaisprofessorina vuosina 1975–1990. TV2:n teatteripäällikön tehtävässä Rosma aloitti vuonna 1997 ja Yleisradion draamapäällikkönä 2002-2007.
Ennen ensimmäistä pitkää näytelmäelokuvaansa Rosma oli ohjannut kahdeksan lyhytelokuvaa ja pitkän tv-elokuvan "Tähdenlento" (1985). Elokuvan "Huomenna" tarina syntyi yhteistyössä Jukka Vienon kanssa. "Harmagedon – erään maailman loppu" perustui Jussi Parviaisen "Jumalan rakastaja" -näytelmän roolihahmoon Juska Paarma, jota Parviainen itse näytteli oman käsikirjoituksensa pohjalta. Nyrkkeilyaiheisen suomalais-puolalaisen yhteistuotantoelokuvan "Kuka on Joe Louis?" käsikirjoitus syntyi yhdessä puolalaisen Cezary Harasimowiczin kanssa.
Rosma on ollut Suomen elokuvaohjaajaliiton puheenjohtaja 1986–1996), Pohjoismaisen elokuvaohjaajaliiton puheenjohtaja 1996–1998, Suomen elokuvasäätiön hallituksen puheenjohtaja 1996–1997) sekä valtion elokuvataidetoimikunnan puheenjohtaja 1997–2003.
Elokuvataiteen valtionpalkinnon Rosma on saanut kolmesti ja kahdesti hänet on palkittu Venlalla. Vuoden 2008 Venla-gaalassa Juha Rosma sai parhaan ohjaajan palkinnon TV2:lle tekemästään "Sitoutumisen alkeet" -sarjasta sekä vuonna 2000 sarjasta Vaarallinen kevät.
Rosma on Ringside Club ry:n sekä Suomen Nyrkkeilysäätiön puheenjohtaja. 
Aiheesta muualla.
Juha Rosma Internet Movie Databasessa
V-S Bussipalvelut

V-S Bussipalvelut Oy on vuonna 1998 perustettu turkulainen liikennöitsijä.
Turussa yhtiö ajaa Fölin liikenteessä linjoja ja Fölin myös Paimion sisäisen liikenteen linjoja. Yhtiö on myös menestynyt HSL-alueen kilpailutuksissa voittaen pienkalustoliikennettä Espoosta ja Helsingistä. Lisäksi yhtiö voitti vuonna 2021 Imatran paikallisliikenteen linjojen 21-25 kilpailutuksen. Yhtiö liikennöi myös seutulinjoja 112 ja 121.
Linjat.
Turun seudun joukkoliikenne (FÖLI): 10, 10A, 98, 700, 701, 702, 703, 704, 705, 706, 707, 708, 709, P1, P2, P4 ja P5.
Helsingin seudun liikenne (HSL): 26, 116, 117, 119, 137, 138, 148, 149, 166, 167, 168, 169, 207, 229, 232, 241 ja 242.
Lappeenrannan seudun joukkoliikenne (Jouko) : 21, 22, 23, 24, 25, 112 ja 121.
Édouard Dermit

Édouard Dermit tai "Dermithe", syntyisin "Antoine Dermit" (18. tammikuuta 1925 Pazin, Italia (nykyinen Kroatia) – 15. toukokuuta 1995 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä ja kuvataiteilija.
Édouard Dermit oli monitaiteilija Jean Cocteaun adoptiopoika ja hänen satunnainen rakastajansakin. Samoin hän oli Cocteaun ainoa perillinen.
Dermit’n ehkä merkittävin näyttelijäsuoritus oli Jean Cocteaun kirjoittaman romaanin mukaan tehdyssä ja Jean-Pierre Melvillen ohjaamassa elokuvassa "Kauheat lapset" ("Les enfants terribles").
Édouard Dermit tunnetaan myös taidemaalarina. Hänen kykynsä alalla oivalsi Cocteau, joka antoi hänelle myös henkilökohtaista opetusta taidemaalauksessa. Vuonna 1963 kuolleen Cocteaun aloittaman Ranskassa sijaitsevan Fréjusin Jerusalemin Notre Damen kappelin freskojen maalamisen loppuun saattaminen oli hänen merkittävin työnsä.
Dermit osoitti kaupalliset kykynsä huolehtimalla Cocteaun hänelle antamasta perinnostä, jolle hän omistautui koko lopun elämänsä ajan. Hän myös käytti lempinimeään ”Doudou” koko elämänsä. Dermit’n poika Stephen myi Milly-la-Forêt’ssa sijaitsevan Cocteaun viimeisen asunnon Pierre Bergelle, joka oli Cocteaun kummipoika. Rakennus avattiin 23. kesäkuuta 2010 yleisölle ja sai nimekseen La Maison Cocteau.
Harp

Harp () on Priuralskin piirin länsiosissa sijaitseva kaupunkityyppinen taajama Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan länsiosissa Luoteis-Siperiassa, aivan Ural-vuoriston itäpuolella, hieman Labytnangin kaupungista luoteeseen. Taajamassa on Labytnangista Komin Vorkutaan vievän radan rautatieasema. Harp sijaitsee noin sadan kilometrin päässä Vorkutan kaivoskaupungista.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Harpin teollisuustaajamassa asui 6 413 henkeä ja se oli koko 14 995 asukkaan kunnallispiirin suurin taajama. 
Harpissa sijaitsee IK-18 "”Poljarnaja sova”" (tunturipöllö) -niminen vankila elinkautisvangeille.
Harpissa sijaitsee myös vankileiri numero 3, joka tunnetaan nimellä Napasusi. Rangaistussiirtola IK-3 on venäläisellä vankila-asteikolla ankarin eli ”erityisen kurin siirtola”. IK-3:ssa ovat viruneet mm. ukrainalainen elokuvaohjaaja Oleh Sentsov, öljy-yhtiö Jukosin perustajiin kuulunut Platon Lebedev ja aktivisti Aleksei Navalnyi, joka kuoli siellä kahden kuukauden vankeuden jälkeen. ”Napapiirin susi” perustettiin osaksi gulag-järjestelmää 1960-luvulla. Siellä voidaan säilyttää kerralla 1 050:tä vankia. Vankisiirtola 3:n entiset vangit ovat kertoneet kidutuksesta. ”Napapiirin susi” on Venäjän pohjoisin rangaistussiirtola.&lt;mapframe width="275" height="270" longitude="65.803333" latitude="66.806944" zoom="12" text="Harp"&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoshape",
 "ids": "Q1067697",
]
&lt;/mapframe&gt;
George Elokobi

George Nganyuo Elokobi (s. 31. tammikuuta 1986, Mamfe, Kamerun) on kamerunilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen puolustaja. Hän pelaa tällä hetkellä Englannin Valioliigan Wolverhampton Wanderersissa.
Ura.
Elokobi muutti synnyinmaastaan Kamerunista Englantiin 16-vuotiaana, vuonna 2000. Hän aloitti pelaamaan alemmilla sarjatasoilla pelanneessa Dulwich Hamlet FC:ssä, josta siirtyi vuonna 2004 Colchester Unitediin. Sieltä matka jatkui vuonna 2008 Wolverhampton Wanderersiin, jossa Elokobi pääsi pelaamaan ensimmäistä kertaa urallaan Englannin korkeimmalla sarjatasolla, Valioliigassa.
Wolverhampton lainasi Elokobin helmikuussa 2012 Nottingham Forestiin, loppukauden mittaisella sopimuksella.
Christophe Berra

Christophe Didier Berra (s. 31. tammikuuta 1985 Edinburgh, Skotlanti) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut skotlantilaisseura Heartsia sekä englantilaisseuroja Wolverhampton Wanderers ja Ipswich Town.
Ura.
Berra aloitti ammattilaisuransa kasvattajaseurassaan Heartsissa, josta hän siirtyi vuonna 2009 Wolverhamptonin riveihin. Siirtosumman arvioidaan olleen noin 2,5 miljoonaa puntaa.
Skotlannin maajoukkueessa Berra on pelannut toistaiseksi 41 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia. Halutessaan Berra olisi myös voinut edustaa isänsä synnyinmaata Ranskaa, jonka joukkueeseen pääsemisessä hänellä olisi tosin ollut kova, lähes ylitsepääsemätön urakka.
Linda Creed

Linda Epstein, o.s. Creed (6. joulukuuta 1948 Philadelphia, Yhdysvallat – 10. huhtikuuta 1986 Ambler, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä.
Creed muutti 1960-luvun puolivälissä New Yorkiin ja työskenteli musiikkikustantamossa sihteerinä. Hän ei kuitenkaan löytänyt etsimäänsä työtä sanoittajana ja muutti pian takaisin Philadelphiaan. Lauluntekijän uransa hän aloitti vuonna 1971 Dusty Springfieldille tekemällään kappaleella ”Free Girl”. Samana vuonna hän kirjoitti Thom Bellin kanssa kappaleen ”Stop, Look, Listen (To Your Heart)”, jonka nauhoitti The Stylistics. Creed ja Bell jatkoivat yhteistyötä ja tekivät musiikkia Philadelphia International Records -yhtiön artisteille. The Spinners nauhoitti useita heidän kappaleitaan, mukaan lukien ”The Rubberband Man” (1976). Creed teki musiikkia myös muun muassa Johnny Mathisille, Teddy Pendergrassille ja Dionne Warwickille.
Vuonna 1972 Creed meni naimisiin Stephen Lee Epsteinin kanssa ja sai tämän kanssa Roni-tyttären 1970-luvun puolivälissä. Vuonna 1976 perhe muutti Kaliforniaan. Vuonna 1977 Creedin ja Michael Masserin kappale ”The Greatest Love of All” otettiin Muhammad Alista kertovan "Suurin"-elokuvan musiikkiraidalle. Kappaleesta tuli kymmenen vuotta myöhemmin yksi Whitney Houstonin siihenastisen uran suurimmista hiteistä.
Creedillä todettiin 26-vuotiaana rintasyöpä, joka lopulta johti hänen kuolemaansa huhtikuussa 1986 vain 36-vuotiaana. Hänen kuolemaansa seuraavana vuonna perustettiin rintasyöpäsäätiö Linda Creed Breast Cancer Foundation.
Creedin kappaleista ovat myöhemmin tehneet menestyneitä cover-versioita muun muassa Roberta Flack, Michael Jackson, Smokey Robinson ja Rod Stewart. Hänet valittiin vuonna 1992 postuumisti Songwriters Hall of Fameen.
Diskreetti avaruus

Diskreetti avaruus on topologinen avaruus, jossa avaruuden kaikki osajoukot ovat avoimia. Tällainen "diskreetti topologia" voidaan määritellä missä joukossa tahansa. 
Jokainen diskreetti avaruus on metristyvä. Jos metriikka muodostetaan siten, että kahden pisteen etäisyys "d(x,y) = 1", jos "x ≠ y", ja "d(x,x) = 0", tämän metriikan määräämä topologia on diskreetti topologia..
Bob Crewe

Stanley Robert ”Bob” Crewe (12. marraskuuta 1931 Newark, New Jersey – 11. syyskuuta 2014 Scarborough, Maine) oli yhdysvaltalainen laulaja ja äänitetuottaja. Hän aloitti uransa vuonna 1953 laulajana yhdessä Frank Slayn kanssa ja ryhtyi vuonna 1956 tuottajaksi The Rays -yhtyeelle. Slay ja Crewe muuttivat Philadelphiaan tuottajiksi ja laulunkirjoittajiksi Swan Records -yhtiölle. Heidän yhteistyönsä jatkui vuoteen 1959 asti.
1960-luvun alussa Crewe toimi tuottajana ja laulunkirjoittajana (yhdessä Bob Gaudion kanssa) Frankie Vallin The Four Seasons -yhtyeelle. 1960-luvun puolivälissä hän työskenteli Mitch Ryder and the Detroit Wheels -yhtyeen kanssa tuottaen näille menestyskappaleet ”Devil with a Blues Dress”, ”Sock It to Me Baby” ja ”Shake a Tail Feather”. Vuonna 1969 Crewe perusti oman levy-yhtiönsä Crewe Recordsin. Myöhemmin hän työskenteli tuottajana Motown-yhtiössä.
Esiintyjänä Crewen suurin hitti oli instrumentaali ”Music to Watch Girls By” vuonna 1966. Vuonna 1977 hän nauhoitti sooloalbumin "Motivation".
Topologinen sulkeuma

Topologinen sulkeuma on topologisen avaruuden osajoukon kosketuspisteiden joukko. Yhtäpitävästi se voidaan määritellä myös pienimmäksi suljetuksi joukoksi, joka sisältää annetun joukon.
Olkoon formula_1 topologinen avaruus. Joukon formula_2 sulkeuma sisältää kaikki ne pisteet formula_3, joiden jokainen ympäristö kohtaa formula_4:n. Joukon formula_4 sulkeumaa merkitään formula_6.
Joukko on suljettu, jos ja vain jos sen sulkeuma on sama kuin joukko itse. Esimerkiksi reaalilukujen joukossa suljetun välin sulkeuma on väli itse. avoimen välin sulkeuma on vastaava suljettu väli, jolla on samat päätepisteet.
Matias Turkkila

Matias Turkkila (s. 1973 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja poliittinen toimija. Turkkila on valtiovarainministeri Riikka Purran erityisavustaja elokuusta 2025. Aiemmin hän toimi perussuomalaisten pää-äänenkannattajan "Perussuomalaisen" sekä "Suomen Uutiset" -verkkolehden päätoimittajana. Hän on myös maahanmuuttokriittisten keskustelijoiden Hommaforumin perustajajäsen ja entinen vetäjä. Hommaforum sai alkunsa Jussi Halla-ahon "Scripta"-blogin vieraskirjasta. 
Turkkila pääsi Timo Soinin puheenjohtajakaudella "Perussuomalainen"-lehden päätoimittajaksi toukokuussa 2012, ja kun "Suomen Uutiset" perustettiin vuonna 2014 ja julkaisu alkoi joulukuussa 2014, Turkkilasta tuli myös sen päätoimittaja. Turkkila on ollut myös ehdokkaana useissa kuntavaaleissa (2012, 2017, 2021) ja eduskuntavaaleissa (2019, 2023) perussuomalaisten listalta Helsingissä.
Elämä.
Turkkila on koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hän liittyi perussuomalaisiin vuoden 2006 lopulla ja on toiminut Jussi Halla-ahon kampanjapäällikkönä. Turkkila on Hommaforumin perustajajäsen ja entinen vetäjä. Hän on toiminut Suomen Sisun varapuheenjohtajana mutta erosi yhdistyksestä alkuvuonna 2012. Hommaforumiin yhdistyi pian pieni Suomen Sisun oma keskustelupalsta joka lakkasi olemasta. 
Turkkila aloitti "Perussuomalaisen" päätoimittajana Timo Soinin puheenjohtajakaudella toukokuussa 2012. Vuonna 2014 lehden verkkoversion korvasi "Suomen Uutiset" -verkkolehti, jonka päätoimittaja Turkkila on myös. "Suomen Uutiset" oli aluksi "Perussuomalainen"-lehden verkkoversio, mutta pian se muotoutui lukijakunnaltaan laajemmaksi uutisverkkosivustoksi, joka heijastelee puolueen näkemyksiä ajankohtaisiin tapahtumiin.
Entisen puoluejohtajan Soinin mukaan Turkkila oli primus motor siinä, että Jussi Halla-aho onnistui päihittämään Sampo Terhon vuoden 2017 puheenjohtajavaalissa.
Poliittinen ura.
Turkkila sai vuoden 2012 kunnallisvaaleissa 276 ääntä ja toimii kaudella 2013–2017 Helsingin maahanmuutto- ja kotouttamisasioista vastaavan neuvottelukunnan puheenjohtajana. Hän oli ehdolla myös vuoden 2017 kuntavaaleissa ja vuoden 2019 eduskuntavaaleissa. Kuntavaaleissa 2021 Turkkila sai Helsingissä 250 ääntä. Eduskuntavaaleissa 2023 Turkkila sai 472 ääntä Helsingin vaalipiirissä. Turkkila nimettiin elokuussa 2025 valtiovarainministeri Riikka Purran erityisavustajaksi.
Näkemyksiä.
Turkkila on arvostellut mediaa siitä, että se maalaa maahanmuuttajista siloiteltua kuvaa. Hänen mielestään median tehtäviin ei pitäisi kuulua monikulttuurisuuden edistämistä, vaan sen tulisi pitäytyä tiedonvälityksessä.
Yksityiselämä.
Turkkila on naimisissa toimittaja Sanna Ukkolan kanssa. Turkkilalla on kaksi lasta.
Robert Guédiguian

Robert Guédiguian (3. joulukuuta 1953 Marseille, Ranska) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Guédiguianin esikoisohjaus on "Dernier été" vuodelta 1980. Hän käsikirjoittaa elokuvansa itse. Niiden tapahtumapaikkana on usein hänen kotikaupunkinsa Marseille. Guédiguianin elokuvat ovat realistisia työväenluokan kuvauksia. Hän itse pitää niitä lähes dokumentinomaisina.
Guédiguiania on verrattu Ken Loachiin ja Aki Kaurismäkeen, mutta hän sanoo eroavansa Kaurismäestä tyylinsä erilaisuudella. Kriitikko Harri Römpötin mukaan Kaurismäki tekee työväenluokkaelokuvistaan nostalgisen kiiltokuvamaisia, Guédiguianin elokuvat taas ovat ajankohtaisia. Ne ovat yleensä hyvin synkkiä, mutta "Kilimanjaron lumissa" (2011) on valoisampia sävyjä.
Guédiguianin isä on syntyjään armenialainen.
Provencen lentoasema

Marseille Provencen lentoasema () on lentoasema Marseillesta 27 kilometriä luoteeseen.
Sokea (maalaus)

Sokea on taiteilija Juho Rissasen vuonna 1899 vesivärein ja lyijykynällä maalaama teos, 120,5×81,5 cm. Ateneumin taidemuseo osti sen kokoelmiinsa vuonna 1916 (Hovingin kokoelma).
"Sokea" on Juho Rissasen nuoruusvuosien mestariteoksia. Hän kuvaa tässä työssä sokeaa kansannaista arvokkaasti ja kypsästi. Maalauksessa keppinsä kanssa eteenpäin kulkeva vanha nainen kulkee maalaispihapiirissä keskittynein ilmein. Hänen tulee luottaa muihin aisteihinsa. Maalauksessa varsinkin kädet ja kuunteleva ilme tulevat esille. Vapaana olevassa kädessään naisella on pieni puinen kiulu, kuppi.
Juho Rissasta pidetään vahvana ihmisten kuvaajana. Hän maalasi kansanihmisiä, joista etenkin savolaiset olivat hänen mieliaiheitaan. Hän oli itsekin kotoisin vaatimattomista oloista Kuopion maalaiskunnasta. Mallina "Sokea"-työssä Rissasella oli 94-vuotias Heta Kauppinen Käärmelahdesta. Rissasen mukaan tärkeintä "Sokea"- maalauksessa oli sosiaalisen myötätunnon herättäminen onnetonta ihmistä kohtaan, taiteellinen kiinnostavuus oli hänestä toissijaista.
Seuraavana vuonna, vuonna 1900, Rissanen sai pronssimitalin Pariisin maailmannäyttelyssä kahdeksan muun suomalaistaiteilijan kanssa. Rissanen sai sen nimenomaan teostensa "Sokea" ja "Povarissa" ansiosta.
Tehokas otoskoko

Tehokas otoskoko on tunnusluku otanta-aineistojen analyysissä. Se ilmaisee sellaisen yksinkertaisella satunnaisotannalla toteutetun otannan otoskoon, jolla saadaan sama estimointitarkkuus (eli keskivirhe) kuin jollakin käytetyllä ryväsotanta-asetelman mukaisella, havaintotason otoskoolla.
Tehokas otoskoko voidaan laskea seuraavasti:
formula_1,
missä formula_2 on todellinen otoskoko ja formula_3 on totaaliestimaatin asetelmakerroin.
Mikäli rypäiden sisäkorrelaatio on voimakas, tehokas otoskoko on tällöin pieni.