Lyijy

Lyijy on hiiliryhmään kuuluva metallimainen, painava alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Pb () ja CAS-numero 7439-92-1. Jaksollisessa järjestelmässä lyijy on 82. alkuaine.
Ominaisuudet.
Lyijy on sinertävänharmaa, kiiltävä ja pehmeä metalli, jonka vetolujuus on huono. Ilmassa lyijy hapettuu ja sen pinnalle muodostuu nopeasti himmeänharmaa emäksinen karbonaattikerros. Lyijy ja kaikki sen yhdisteet ovat myrkyllisiä, ja nykyään lyijyn käyttöä pyritään vähentämään ympäristönsuojelullisista ja terveydellisistä syistä.
Kuumennettaessa lyijy reagoi helposti muun muassa hapen, rikin ja halogeenien kanssa. Laimeisiin happoihin se liukenee huonosti, sillä happojen muodostamat suolat estävät hapon syövyttävää vaikutusta. Typpihappoon ja kuumaan väkevään rikkihappoon lyijy liukenee helposti. Tärkeitä lyijymineraaleja ovat lyijyhohde (lyijysulfidi, PbS), serusiitti (lyijykarbonaatti, PbCO3) ja anglesiitti (lyijysulfaatti, PbSO4).
Käyttö.
Yhdisteissä lyijy on +II:n ja +IV:n arvoinen. Lyijy(II)oksidia eli lyijyoksidia tai lyijymonoksidia (PbO) käytetään lasien ja emalien valmistukseen. Ruskea lyijyoksidi eli lyijydioksidi (PbO2) on voimakas hapetin, jota käytetään esimerkiksi akuissa. Mönjää (Pb3O4) käytetään lyijylasin valmistukseen ja korroosionestopigmenttinä. Lyijytetraetyyliä (Pb(C2H5)4) käytettiin aiemmin moottoripolttoaineissa ehkäisemään ”nakutusta”.
Lyijyä käytetään erityisesti laitteisiin, jotka joutuvat kosketuksiin rikkihapon kanssa, sekä säteily­suojaukseen. Lyijy on myös tärkeä seosmetalli. Kovalyijyjä käytetään muun muassa kaapeleiden vaippoihin, kemian­teollisuuden laitteisiin ja akkuihin.
Suuren tiheytensä vuoksi lyijystä tehdään tuliaseiden luoteja ja hauleja. Ympäristöhaittojen takia lyijyhauleista on pyritty luopumaan, ja nykyään käytetään enenevässä määrin teräs- ja vismuttihauleja.
Rooman valtakunnassa lyijystä tehtiin vesijohtoja ja toisinaan ruokailuvälineitäkin. Lyijysuoloja käytettiin makeuttamaan viinejä. Ruokailuvälineistä lyijyä joutui vähitellen ihmisten elimistöön, ja tästä aiheutuvia myrkytyksiä on epäilty yhdeksi syyksi valtakunnan rappeutumiseen. 
Eräitä lyijy-yhdisteitä, lyijyvalkoista, on aikaisemmin käytetty myös väripigmenttinä valkoisissa maaleissa. 1960-luvulle saakka käytännössä kaikki valkoiset maalit sisälsivät lyijyä. Tietoisuus lyijyn terveyshaitoista vähensi lyijyn käyttöä maaleissa 1970-luvulla, eikä lyijyä nykyisin enää maaleissa käytetä. Sen on korvannut etenkin titaanivalkoinen eli titaanidioksidi (TiO2).
Lyijyä on käytetty myös veneiden pohjamaaleissa. Myrkyllisyytensä ansiosta lyijy estää tehokkaasti eliöiden kasvun veneen pohjassa. Lyijyä sisältävien pohjamaalien käyttö on lopetettu ympäristöhaittojen takia.
Aina 1980-luvulle saakka lähes viidesosa maailmalla käytetystä lyijystä käytettiin bensiinin lisäaineena. Ympäristömääräysten takia on kehitetty korvaavia, vähemmän saastuttavia lisäaineita bensiiniin.
Lyijyä on käytetty historiassa kauneuden­hoidossa vaalean ihon aikaansaamiseksi muun muassa antiikin Kreikassa ja Roomassa – tosin tuhoisin seurauksin. Kaunottarien iho kärsi verenmyrkytyksestä, minkä takia he käyttivät entistä suurempia määriä lyijynvalkoista kasvojensa peittämiseen. Kesti vuosisatoja, ennen kuin lääkärit saivat viimein todistettua lyijyn myrkyllisyyden ja voiteen käyttö lakkasi. Vielä 1700-luvullakin lyijyä käytettiin kauneudenhoidossa.
Lyijy ilmansaasteena.
Ilman lyijyhiukkasten luonnollinen pitoisuus on vähemmän kuin 0,1 mikrogrammaa kuutiometriä kohden. Lyijyä pääsee ilmaan maan eroosiossa, tulivuorien purkauksista, merivesien vaahdoista ja pensaspaloista. Lyijyä vapautuu ilmaan myös metalli­teollisuudesta, hiili­voimaloista, kemian­teollisuudesta ja paristo­teollisuudesta. Moottoriliikenne oli aiemmin suurin päästöjen aiheuttaja, mutta ilman lyijypitoisuus putosi 98 % maissa, joissa siirryttiin lyijyttömään bensiiniin. Huoneilmaan lyijyä voi vapautua, jos lyijymaalattuja seiniä hiotaan tai käsitellään epäasiallisesti. Lyijyä sisältäviä maaleja ei enää käytetä asunto- ja toimistorakentamisessa, mutta silta- ja teollisuusrakentamisessa niitä vielä käytetään.
Eläimet joutuvat alttiiksi lyijylle syödessään kasveja joihin lyijy on laskeutunut. Myös ilmakehässä ja vesissä oleva lyijy voi helposti joutua eläinten elimistöön.
Lyijy ympäristömyrkkynä.
Suomalainen saa päivässä keskimäärin 100 mikrogrammaa lyijyä eri lähteistä. Ihminen saa elimistöön kertyvää haitallista lyijyä esimerkiksi ruoasta. Etenkin kaakaota ja viljaa sisältävät ruoat sisältävät sitä runsaasti. Muita elimistöön päätyvän lyijyn mahdollisia lähteitä ovat esimerkiksi lyijypitoisella maalilla maalatut lelut sekä vesijohtojen messinkiliitoksista talousveteen liuennut lyijy. 
Myös keramiikka-astioiden lasitus ja niiden oranssit, punaiset ja keltaiset koristevärit saattavat sisältää lyijyä. Jos lyijypitoisella lasitteella käsiteltyjä astioita ei ole poltettu riittävän kuumassa lämpötilassa, lasitteen sisältämä lyijy saattaa liueta astiassa säilytettäviin elintarvikkeisiin. Lyijylasitteella käsitellyistä astioista saattaa irrota päivittäiskäytössä jopa niin paljon lyijyä että lyijyn kokonaissaanti kaksinkertaistuu. Jos myyjällä ei ole esittää keramiikan vaatimustenmukaisuusilmoitusta, saattaa astioista liueta liikaa lyijyä. Seitsemänkymmenluvulla jopa joka kolmas Suomessa myyty posliiniastia ylitti lyijypitoisuuden enimmäisraja-arvon. Etenkin latinalaisen Amerikan, Pohjois-Afrikan ja Itä-Euroopan pienissä savipajoissa valmistetut astiat saattavat sisältää paljon lyijyä. Yhdysvalloissa myytyjen astioiden lyijypitoisuutta alettiin säädellä jo vuonna 1971. Kuluttajakäyttöön tarkoitetut lyijytestit ovat osoittautuneet hyvin epäluotettaviksi.
Lapset altistuvat aikuisia enemmän lyijylle, koska he nielevät enemmän likaa ja pölyä käsistään ja leluistaan. Pienet lapset ja sikiöt ovat myös helpommin riskialttiita johtuen heidän pienestä koostaan ja heidän kehonsa kasvamisesta ja kehittymisestä. He varastoivat kehoonsa 50 % niellystä lyijystä. Kesällä 2007 vedettiin 15 miljoonaa lelua pois myynnistä lyijyvärin vuoksi.
Elimistöön päätynyt lyijy poistuu verestä kuukaudessa, mutta sitä kertyy luihin, hampaisiin ja pehmytkudoksiin. Äidin raskausaikainen lyijyaltistus saattaa sairastuttaa sekä syntyvän lapsen että vielä hänenkin jälkeläisensä.
Lyijylle ei ole todettu alarajaa, jossa sillä ei olisi haitallisia vaikutuksia. Lyijy vaikuttaa lähes kaikkiin kehon kudoksiin. Myrkytyksen ensimmäisinä oireina esiintyy usein päänsärkyä ja vatsakipuja. Pitkäaikaisemman altistumisen haittavaikutuksia ovat:
Vanhoja uskomuksia lyijyn ominaisuuksista.
Lyijyä pidettiin antiikin aikana taikavoimaisena aineena. Niinpä kaulassa pidetty lyijylevy suojasi uskomuksen mukaan lemmentaikoja vastaan. Keskiajan alkemistit uskoivat, että lyijy on sukua kullalle. Heidän tarinoissaan kerrottiin, kuinka lyijy oli saatu muuttumaan kullaksi sirottelemalla viisasten kiveä sulaan lyijyyn. Lyijyn arveltiin olevan maanpäällinen vastine planeetta Saturnukselle ja sen ominaisuuksiksi ajateltiin kylmyys ja märkyys.