tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
I Call Your Name (The Beatlesin kappale)

I Call Your Name on John Lennonin ja Paul McCartneyn kirjoittama kappale, jonka levytti ensimmäisenä Billy J. Kramer with the Dakotas -yhtye vuonna 1963. The Beatlesin versio oli mukana The Beatles -yhtyeen Yhdysvalloissa vuonna 1964 julkaistulla albumilla "The Beatles' Second Album".
Kappale on mukana Beatlesin kokoelma-albumeilla "Rock 'n' Roll Music" (1976), "Rarities" (1978), "Past Masters, Volume One" (1988) ja "The Capitol Albums, Volume 1" (2004).
Vuonna 1967 kappaleen on levyttänyt The Mamas &amp; the Papas. Tämä esitys on mukana kokoelma-albumilla "Lennon &amp; McCartney Songbook" vuodelta 1990.
Vuonna 1977 kappaleen on levyttänyt brittiläinen punkyhtye The Boys esikoisalbumilleen.
Lehtoinkylä

Lehtoinkylä () on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Lieskulan kunnassa. Se sijaitsee Karjalankannaksen eteläosassa seitsemän kilometriä Lieskulasta koilliseen. Kylän kautta kulkee Toksovasta Matoksiin johtava tie. Virallisesti siellä on vain seitsemän asukasta (vuonna 2007).
Kylä mainitaan 1600-luvun kartoissa. Sen asukkaat olivat äyrämöisperäisiä inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Vuoleen luterilaiseen seurakuntaan. Vuoteen 1861 saakka Lehtoinkylän talonpojat olivat kartanonherrojen maaorjia. Sen osia olivat Saksanmäki ja Virkinmäki.
Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan kylässä oli 457 asukasta, joista inkeriläisiä oli 440, venäläisiä 13 ja suomensuomalaisia neljä. Kuivaisin piiriin kuuluneen Lehtoinkylän suomalaisen kansallisen kyläneuvoston alueella asui 1323 suomalaista, 407 venäläistä ja 28 muiden kansallisuuksien edustajaa. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon viimeistään Leningradin piirityksen aikana.
Nykyään Lehtoinkylässä sijaitsee Možaiskille nimetyn avaruuspuolustuksen sotilasakatemian koulutuskeskus asuinalueineen. Pitkäjärven (ven. Pitkejarvi) länsipuolelle on sijoitettu Voronež-tyyppinen tutka-asema. Seudulle rakennetaan omakotitaloalueita.
Studtiitti

Studtiitti on harvinainen uraanioksidimineraali, jonka kemiallinen kaava on [(UO2)O2(H2O)2]·2(H2O) tai UO4·4(H2O). Se muodostuu sekundaarisena mineraalina uranyyli-ionin ja veden radiolyysituotteen vetyperoksidin reaktiosta. Studtiitti esiintyy yleensä keltaisina neulamaisina kiteinä varsinaisen uraanimalmin pinnalla. Joutuessaan ilman kanssa kosketuksiin studtiitti muuttuu nopeasti metastudtiitiksi (UO4·2(H2O)). Nämä ovat ainoat tunnetut luonnossa esiintyvät peroksidimineraalit. 
Studtiitti raportoitiin ensimmäisen kerran mineraalinäytteistä 1947 Shinkolobwe-kaivoksesta, Kongon demokraattisesta tasavallasta, ja se nimettiin geologi Franz Edward Studtin mukaan. Sittemmin studtiittia on löytynyt myös muista uraaniesiintymistä sekä muun muassa Tšernobylin ydinvoimalaitoksen polttoainelaavan pinnalta. Sitä pidetään myös mahdollisena käytetyn ydinpolttoaineen pitkäaikaissäilytyksen alteraatiofaasina.
V. J. Kostiainen

Vilhelm Johan Kostiainen (1. toukokuuta 1889 Sulkava – 22. huhtikuuta 1968 Hämeenlinna) oli suomalainen urheiluvaikuttaja, joka toimi Työväen Urheiluliiton ensimmäisenä pääsihteerinä ja oli 1920- ja 1930-luvuilla työväenliikkeen sosialististen kasvatusihanteiden tärkein puolestapuhuja Suomessa.
Elämä.
V. J. Kostiainen pääsi kansakoulun käytyään sulkavalaisen kauppiaan puotipojaksi, mutta joutui eroamaan kun paljasti kyläläisille kauppiaan petkuttavan. Hänet valittiin pian kauppa-apulaiseksi paikalliseen työväen osuuskauppaan. Kostiainen muutti vartuttuaan Helsinkiin ja sai 22-vuotiaana harjoittelijan paikan osuustukkuliike GEG:ssä Hampurissa. Siellä hän tutustui marxismiin ja oppi saksan kielen.
Saksasta palattuaan Kostiainen alkoi aktiivisesti osallistua työväen urheilu-, raittius- ja kulttuuritoimintaan. Sisällissodan aikana Kostiainen työskenteli kansanvaltuuskunnan rautatieneuvoston toimistossa. Sodan jälkeen Kostiainen oli perustamassa Työväen Urheiluliittoa. Liittotoimikunnan jäsenenä ja liiton johtavana toimitsijana hän oli merkittävä hahmo järjestön alkuvuosina, ja kielitaitonsa ansiosta Kostiainen pääsi edustamaan liittoa myös Sosialistisessa urheiluinternationaalissa. Liian kilpailuhenkisen urheilun kritisoimisen ohella hänet tunnettiin täysraittiina, tupakan vastustajana, kasvissyöjänä ja naturismin harrastajana. Kostiainen harrasti myös esperantoa.
TUL-uran jälkeen V. J. Kostiainen toimi Suomen Sähköteollisuus Oy:n konttoristina Hämeenlinnassa vuodesta 1936, ja sen jälkeen Hämeen läänin liikevaihtoverotarkastajana. Hän jatkoi työskentelyä eläkevuosinaankin oman tili- ja käännöstoimiston puitteissa.
Perhe.
V. J. Kostiainen oli naimisissa kahdesti. Hänen kahdesta pojastaan vanhempi oli valokuvaaja Ilmari Kostiainen ja nuorempi poika Veikko Juhani Kostiainen (s. 1941) on kansainvälisesti tunnettu biologisten fosforinpoistomenetelmien tutkija ja kehittäjä.
Adıyamanin maakunta

Adıyamanin maakunta () on Turkissa sijaitseva maakunta. Vuoden 2019 arvion mukaan maakunnassa oli 626 465 asukasta. Maakunnan pääkaupunki on Adıyaman.
Piirikunnat.
Adıyamanin maakunta on jaettu yhdeksään piirikuntaan, jotka ovat:
The Family That Plays Together

The Family That Plays Together on yhdysvaltalaisen Spirit-yhtyeen toinen, vuonna 1969 julkaistu studioalbumi. Sen on tuottanut Lou Adler. Albumin julkaisi levy-yhtiö Ode Records. 
Kappaleet.
Laulujen oikeudenomistaja ja julkaisija on Hollenbeck Music Co. BMI.
Singlet.
Albumilta on vuonna 1969 julkaistu single "I Got a Line on You", joka nousi Top 30 -listalle, mutta se ei juurikaan lisännyt albumimyyntiä.
Uudelleenjulkaisut.
Albumin on julkaissut vuonna 2010 Sony Music Entertainment sarjassa "Original Album Classics" 5xCD (Epic 88697646982 CD2). Paketissa on viisi Spiritin ensimmäistä albumia. Tässä artikkelissa käsitellyn albumin oheen on lisätty ylimääräiset kappaleet:
Time Is Right for Romans, Baby

Time Is Right for Romans, Baby on Pintandwefallin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 19. tammikuuta 2011.
Levyn kappaleista ”Paranoid”, ”Apple and I Die” ja ”I Will Survive” kuvattiin musiikkivideot. Kappaleen ”I Will Survive” videon ohjasi Iiti Yli-Harja (Tough Pint). Kappaleessa vaalea tyttö, jota esittää Crazy Pint (Sanna Komi), käy Nosturissa Rytmihäiriön keikalla.
Yhtye käyttää monipuolisesti soittimia ja vaihtelee niitä keskenään. Levyllä kuullaan seuraavia soittimia tai ääntä tuottavia laitteita: basso, kitara, ukulele, banjo, huuliharppu, ”Darth-breathing” (mikä viitannee "Tähtien sota" -elokuvien Darth Vader -hahmon hengitysääneen), kosketinsoittimet ja syntetisaattorit (Casio, Rhytmic 10, Korg), tamburiini, kazoo, stylofoni, theremin, rummut, kellopeli, okariino, guiro ja lehmänkello. Lisäksi on mainittu kätten taputus ja hyperventilaatio.
Bo Sundström

Bo ”Bosse” Sigvard Sundström (s. 16. lokakuuta 1961 Piitime, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja, kitaristi ja lauluntekijä. Sundström on Bo Kaspers Orkester -yhtyeen keulahahmo, jolloin hän käyttää artistinimeä Bo Kasper. Hän on julkaissut omalla nimellä kaksi albumia, "Skåne" (2004) ja "Den lyckliges väg" (2007), joista jälkimmäisen yhteistyössä Frida Öhrnin kanssa.
Get the Gringo

Get the Gringo on Adrian Grunbergin ohjaama yhdysvaltalainen toimintatrillerielokuva. Elokuvan pääosia esittävät Mel Gibson, Peter Stormare, Dean Norris, Bob Gunton, Scott Cohen ja Kevin Hernandez. Elokuvan maailmanensi-ilta oli Israelissa 15. maaliskuuta 2012, Yhdysvalloissa 1. toukokuuta sekä Suomessa 13. heinäkuuta.
Juoni.
Ryöstössä mukana oleva pakokuski (Mel Gibson) pakenee Yhdysvaltain rajavartiostoa kohti Meksikon rajaa – takapenkillään verinen ruumis ja iso kasa rahaa. 
Rajalla hän joutuu kolariin ja päätyy meksikolaisten poliisien pidättämäksi. Vaarallisessa “El Pueblito“ -vankilassa hän alkaa saada selviytymisneuvoja kymmenvuotiaalta pojalta.
Arenal

Arenal on aktiivinen kerrostulivuori Arenal-vuoren kansallispuistossa Costa Ricassa. Tulivuori on 1 670 metriä korkea ja Costa Rican aktiivisin tulivuori. Vuonna 1968 sattunut purkaus tuhosi Tabacónin kaupungin ja tappoi 78 ihmistä. Vuoden 1975 purkauksessa tuhkaa lensi 26 kilometrin päähän. Vuodesta 1984 lähtien tulivuori on purkautunut vuosina 1993, 1994, 1996, 1998 ja 2006. Vuoren purkaukset jatkuivat vaiheittain vuoteen 2010 saakka. Vuori on yksi maailman 10 aktiivisimmasta tulivuoresta.
Tulivuori ympäristöineen kuuluu Arenalin kansallispuistoon, joka kattaa myös 1 140 metriä korkean sammuneen Chato-tulivuoren. Chaton romahtaneessa kraatterissa on nyt kaunis laguuni. Kansallispuistoon alueella elää monia metsän eläimiä, kuten tapiireja, mölyapinoita ja muita apinoita.
Pähkämöt

Pähkämöt eli saumapähkämöt ("Stachys") on kasvisuku huulikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu vähintään 300 lajia, Catalogue of Lifen mukaan 370 lajia.
Pähkämölajeja.
Suomessa ja muissa Pohjoismaissa luonnonvaraiset lajit:
Muualla esiintyviä lajeja:
Pallepähkämöiden ("Betonica") sukuun siirrettyjä lajeja:
Pähkämöt Suomessa.
Suomessa luonnonvaraisena kasvavista pähkämölajeista yleisin on peltopähkämö, joka Etelä-Suomessa on aivan tavallinen. Se kasvaa rannoilla, niityillä ja viljelymailla. Lehtopähkämö on Etelä-Suomessa paikoin yleinen lehtokasvina. Muun muassa rohtopähkämö, keltapähkämö ja rikkapähkämö ovat uustulokaskasveja.
LET-arvo

LET (Linear Energy Transfer) kuvaa energian määrää, jonka ionisoiva hiukkanen luovuttaa aineeseen kulkiessaan sen läpi. Sitä käytetään määrittämään säteilyn vaikutuksia väliaineessa. LET ilmaisee luovutetun energiamäärän suhteen pituusyksikköä kohti, ja sen yksikkönä käytetään usein keV/µm. Siten LET-arvo voidaan ilmaista yhtälömuodossa
formula_1,
missä formula_2 on hiukkasen luovuttama energiamäärä ja formula_3 hiukkasen kulkema matka.
Korkean LET-arvon partikkelit ovat tyypillisesti suuria ja korkeaenergiaisia, joilla on lyhyt kantama väliaineessa, esim. alfasäteily ja tätä raskaammat partikkelit, ja matalan LET-arvon partikkelit taas kevyempiä, joiden kantama väliaineessa on pitkä, esim. beetasäteily tai fotonisäteily.
Vuohennokat

Vuohennokat ("Scutellaria") on kasvisuku huulikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu vähintään 350 lajia, joita kasvaa koko maailmassa.
Vuohennokat Suomessa.
Suomessa kasvaa kaksi luonnonvaraista vuohennokkalajia. Luhtavuohennokka on yleinen luhtarantojen kasvi koko maassa paitsi aivan Pohjois-Lapissa. Keihäsvuohennokkaa, joka eroaa luhtavuohennokasta lehden tyven muodossa, tavataan Etelä- ja Lounais-Suomen rannikolla.
Eeva-Maria Saari

Eeva-Maria Saari (s. 8. elokuuta 1979 Vantaa) on suomalainen entinen jalkapalloilija, nykyinen potkutekniikkavalmentaja ja yrittäjä.
Aiemmin Saari pelasi muun muassa Helsingin Jalkapalloklubissa, Hongassa ja Puistolan Urheilijoissa sekä Ruotsissa Eskilstuna Unitedissa ja Hammarbyssä. Lisäksi hän pelasi Yhdysvalloissa Lindsey Wilson Collegen ja Lindenwood Universityn yliopistojoukkueissa. Saari voitti urallaan yhden Suomen-mestaruuden ja liigacupin HJK:ssa.
Nykyään hän valmentaa sekä junioripelaajia, että ammattilaispelaajia potkutekniikkavalmentajana Suomessa sekä Kataloniassa yrityksensä OrsaSportin kautta.
Syyläjuuret

Syyläjuuret ("Scrophularia") on kasvisuku syyläjuurikasvien eli naamakukkaiskasvien ("Scrophulariaceae") heimossa. Siihen kuuluu enintään 200 lajia.
Syyläjuuret Suomessa.
Suomessa kasvaa kaksi luonnonvaraista syyläjuurilajia. Tummasyyläjuurta eli syyläjuurta, joka on monivuotinen pahanhajuinen ruohokasvi, tavataan Keski-Pohjanmaan ja Kainuun korkeudelle asti. Maan eteläisimmässä osassa se on yleinen tai hyvin yleinen. Tummasyyläjuuren kasvupaikkoja ovat esimerkiksi rehevät metsät ja pensaikot. Kevätsyyläjuuri on koristekasvi, joka on villiintynyt Uudellamaalla ja Varsinais-Suomessa.
Visma

Visma-konserni on norjalaislähtöinen ohjelmistoyritys, joka toimii yli kahdessakymmenessä maassa Euroopassa ja Latinalaisessa Amerikassa. Vismalla on globaalisti yli 1 400 000 asiakasta. 
Joulukuussa 2023 Visman arvon arvioitiin olevan 19 miljardia euroa.
Historia.
Visma syntyi Oslossa vuonna 1996, kun Multisoft, SpecTec ja Dovre Information Systems yhdistyivät.
Konserni teki 2010-luvulla noin 150 yritysostoa.
Vuonna 2016 Visma myi Visma BPO -divisioonan HgCapitalille. Visma BPO oli keskittynyt ulkoistettujen kirjanpito-, palkka- ja HR-palveluiden tuottamiseen. Nykyään Visma BPO toimii nimellä Azets.
Elokuussa 2020 Visman arvon arvioitiin olevan 12,2 miljardia dollaria eli noin 10,3 miljardia euroa.
Vuonna 2021 Visma teki 43 yrityskauppaa, joista 22 Pohjoismaissa. Syyskuuhun 2022 mennessä oli ostettu 31 yritystä, 15 Pohjoismaista. Yrityksen kasvusta puolet saatiin yrityskaupoista ja puolet liittyi orgaaniseen kasvuun. Yritykseen otettiin uusiksi osakkaiksi Aeternum Capital, Norjan valtion eläkerahasto Folketrygdfondet, Vind ja GIC. Kaupan myötä Visman kokonaisarvo nousi 16 miljardiin euroon.
Kesällä 2022 perustettiin Visma Local Government, jonka asiakkaat toimivat julkisella sektorilla Pohjoismaissa ja Baltiassa. Yhtiö kehittää saas-ohjelmistoja, joita voidaan tarvittaessa käyttää myös valtioiden rajojen ylitse. Suomessa yksikköä johti Jukka Holm. Yhtiö luopui it-konsultointi- ja infrastruktuuripalveluihin liittyvistä liiketoiminnoistaan.
Joulukuussa 2023 yhtiö sai 20 uutta omistajaa, joita olivat esimerkiksi Altaroc, Jane Street ja NYC Retirement System. Osakekaupan myötä yhtiön arvo nousi 19 miljardiin euroon.
Historia Suomessa.
Visma aloitti toimintansa Suomessa vuonna 2001 ostamalla ohjelmistoyritys Liinos Oyj:n, joka vaihtoi nimensä Visma Softwareksi. 
Suomen Visma oli vuonna 2021 Tivi-lehden listauksessa Suomen 21. suurin it-alan yritys.
Organisaatio.
Vuonna 2023 Visma toimi 28 maassa ja sillä oli 15 000 työntekijää. Yhtiön enemmistön omistaa eurooppalainen pääomasijoitusyhtiö Hg.
Kannusruohot

Kannusruohot ("Linaria") on kasvisuku ratamokasvien heimossa. Kannusruohoja on noin 150 alkuperäisesti Euraasiassa kasvavaa lajia, joista puolet tavataan Euroopassa, erityisesti Välimeren seudulla. Suvussa on myös koristekasveina käytettyjä lajeja.
Kannusruohot ovat monivuotisia ruohoja. Niiden varret ovat kasvutavaltaan pystyjä ja lehdet ovat kapeita tai puikeita. Lehtiasento vaihtelee. Kukat sijaitsevat varren päässä olevassa latvatertussa, jossa kukilla on pienet tukilehdet. Kukkien väri vaihtelee. Kukissa on neljä hedettä, joista kaksi on muita pidempiä. Emiö on yksivartaloinen. Hedelmänä on kota.
Kannusruohojen tieteellinen nimi ("Linaria") tulee pellavien ("Linum") suvun tieteellisestä nimestä, sillä kannusruohojen lehdet muistuttavat peltopellavan ("Linum usitatissimum") lehtiä.
Kannusruoholajeja.
Koristekasveina viljeltyjä kannusruohoja:
Kannusruohot Suomessa.
Suomessa kasvaa neljä luonnonvaraista kannusruoholajia. Yleisin on keltakannusruoho, joka kasvaa yleisenä koko maassa paitsi Pohjois-Lapissa. Sitä pidetään alkuperäiskasvina merenrannoilla ja uustulokkaana sisämaassa. Keltakannusruohoa käytetään myös koristekasvina. Juovakannusruohoa, jonka kanssa keltakannusruoho risteytyy, tavataan harvinaisena vakiintuneena tulokkaana rannikoilla. Se kasvaa esimerkiksi painolastimaa-alueilla ja ratapihoilla. Kaksi muuta lajia ovat tarhakannusruoho ja härmäkannusruoho.
Tulikukat

Tulikukat ("Verbascum") on kasvisuku syyläjuurikasvien eli naamakukkaiskasvien heimossa. Tulikukkien suvussa on noin 360 alkuperäisenä Euraasiassa ja Afrikassa kasvavaa lajia. Runsaimmin lajeja on löydetty Turkista, yli 200. Tulikukkien siemenet saattavat säilyttää itävyytensä kymmeniä vuosia. Kasvi on yleensä kaksivuotinen, mutta voidaan kasvuhormoneilla saada viljeltynä kukkimaan jo ensimmäisenä vuonna.
Tulikukkalajeja.
Pohjoismaissa kasvavia lajeja:
Muita lajeja:
Tulikukat Suomessa.
Suomessa kasvaa luonnonvaraisena kuusi tulikukkalajia. Ukontulikukka on alkuperäinen ketokasvi Etelä-Suomessa ja tummatulikukka muinaistulokas vanhojen asuinalueiden tuntumassa. Purppura-, rohto-, pustan- ja käentulikukka ovat harvinaisia tulokaskasveja.
Käyttö.
Tulikukan kuivuneita varsia voidaan kyllästää talilla ja käyttää hieman kynttilän tai soihdun tapaan valonlähteenä.
American Gold Eagle

American Gold Eagle on Yhdysvaltojen virallinen kultakolikko. Sen on valtuuttanut "Gold Bullion Coin Act of 1985" ja United States Mint julkaisi näitä kultarahoja ensimmäisen kerran vuonna 1986.
Kolikosta on neljä eri kokoa: , , ja yhden unssin nimellisarvoisia kolikoita. Näiden kolikoiden kultapitoisuuden takaa Yhdysvaltain hallitus. Lain mukaan kullan pitää olla peräisin Amerikasta ja se pitää seostaa hopean ja kuparin kanssa jotta saavutettaisiin suurempi kulutuksenkestävyys kuin puhtaalla kullalla. Kultapitoisuus on .9167 tai 22 karaattia. Kolikon julkaisun on hyväksynyt Yhdysvaltain kongressi ja sen painon ja koostumuksen on tarkastanut United States Mint.
Etupuolella on Augustus Saint-Gaudensin tulkinta kokovartaloisesta Lady Libertystä, jolla on soljuvat hiukset, pitäen soihtua oikeassa kädessä ja vasemmassa oliivipuun oksaa. Taustapuolella on esiintyy koiraskotka kantamassa oliivipuun oksaa lentäen pesän yllä. Naaraskotka hautoo pesässään.
Arvo ja mitat.
Kolikon arvo on yleisesti sama kuin sen kultapitoisuus, mutta ei sen nimellisarvo. Vuoden 2011 $5, $10, $25 ja $50 kolikot ovat todelliselta arvoltaan noin $180, $430, $650 ja $1 650 USD. Nimellisarvot ovat verrannollisia painoon lukuun ottamatta unssin kolikkoa, joka olisi nimellisarvoltaan $12,50. Itse myyntihinta pohjautuu senhetkiseen kullan spot-hintaan. United States Mint tuottaa myös proof-laatuisia versioita kolikkojen kerääjille. Kolikot, joissa on "W" mint-merkki vuosiluvun alla, on tuottanut West Point Mint, West Point, New Yorkissa.
Lyhtykoisot

Lyhtykoisot ("Physalis") on kasvisuku koisokasvien heimossa. Lyhtykoisoja on 80 kaikkialla maailmassa kasvavaa lajia. Eräitä lajeja viljellään koristekasvina tai syötävien marjojen vuoksi.
Lyhtykoisot Suomessa.
Suomessa kasvaa villiintyneenä tulokkaana ainakin kaksi viljelyperäistä lyhtykoisolajia. Yksittäislöydöt mukaan lukien lyhtykoisoja on Suomesta löydetty luonnonvaraisena seitsemän lajia. Karviaiskoisoa on 1990-luvulta lähtien tavattu kaatopaikoilta useista paikoista Etelä- ja Keski-Suomessa. Lyhtykoisoa kasvatetaan myös Suomessa koristekasviksi.
Piiskut

Piiskut eli kultapiiskut ("Solidago") on kasvisuku asterikasvien heimossa. Siihen kuuluu noin 80 lajia, jotka kasvavat pääosin Pohjois-Amerikassa ja Euraasiassa. Piiskut ovat usein monivuotisia, pystyvartisia ruohokasveja. Kukkamykeröt ovat pieniä, esimerkiksi keltakukkaisia. Joitain lajeja viljellään koristekasvina.
Piiskulajeja.
Suomessa kasvaa alkuperäisenä luonnonkasvina kultapiisku, joka on erittäin yleinen koko maassa. Korkeapiisku, kanadanpiisku, isopiisku ja säiläpiisku ovat Pohjois-Amerikasta kotoisin olevia puutarhakarkulaisiksi levinneitä viljelylajeja.
Pietaryrtit

Pietaryrtit ("Tanacetum") on kasvisuku asterikasvien heimossa. Siihen kuuluu lähes 140 lajia, jotka kasvavat pääosin vanhan maailman lauhkeilla alueilla. Pietaryrtit ovat usein monivuotisia, pystyvartisia ruohokasveja. Kukintona on huiskilomainen mykeröstö. Pietaryrtit tuoksuvat heikosti tai voimakkaasti ryydille. Joitain lajeja viljellään koristekasveina.
Sauramot

Sauramot eli korosauramot ("Anthemis") on kasvisuku asterikasvien heimossa. Sauramot ovat usein matalahkoja, lehdiltään hienoliuskaisia ruohokasveja. Kukinnot ovat yksittäin kasvavia, tavallisesti laitakukallisia mykeröitä. Hedelmät ovat lenninhaivenettomia pähkylöitä. Ulkonäöltään sauramot muistuttavat monien lähisukujen kasveja, kuten päivänkakkaroita, kampasauramoita, peltosaunioita ja suvikakkaroita.
Sauramolajeja.
Pohjoismaissa tavattuja lajeja:
Muita lajeja:
Aiempia lajeja, osa sauramoista on äskettäin siirretty piirtosauramoiden ("Cota") sukuun:
Ferenc Deákin silta

Ferenc Deákin silta on Tonavan yli kulkeva silta Budapestissa, aivan kaupungin etelärajalla. Budapestin kehätie M0 kulkee sitä pitkin. Sillan pituus on 700 metriä, ja sen ovat suunnitelleet Tibor Klatsmány ja Tibor Sigrid.
Sillasta järjestettiin suunnittelukilpailu vuonna 1981, ja sen rakentaminen alkoi vuonna 1987. Silta avattiin liikenteelle 16. marraskuuta 1990. Silta on nimetty valtiomies Ferenc Deákin mukaan. Sen nimenä oli aluksi Hárosin silta ().
Otsamotunturi

Otsamotunturi on 418 metriä korkea tunturi Inarissa Pohjois-Suomessa. Tunturi sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä Inarin kylästä. Otsamotunturilta aukeavat hienot näkymät Inarijärvelle, Muddusjärvelle, Muotkatuntureille ja Joenkielisen tunturille. Otsamotunturille johtaa retkeilypolkuja, ja se onkin suosittu retkeilykohde turistien ja paikallisten keskuudessa. Otsamotunturin laella on päivätupa, jossa retkeilijät voivat pitää taukoa. Tuvassa on tulentekomahdollisuus.
Retkeilyreitti Otsamolle lähtee museokeskus Siidaa vastapäätä. Otsamotunturi sopii hyvin päiväretkikohteeksi. Pituutta patikointiretkellä on noin 20 kilometriä, jos koko matkan taittaa jalkaisin. Otsamotunturille pääsee polkua pitkin myös esimerkiksi nuorisokeskus Vasatokasta käsin. Lyhyemmänkin reitin voi valita, koska mahdollisen auton voi jättää lähemmäksi Otsamotunturia.
The Execution of Raymond Graham

The Execution of Raymond Graham on vuonna 1985 julkaistu kanadalainen televisiodraamaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Graham Beckel, George Dzundza, Jeff Fahey, Morgan Freeman, Linda Griffiths, Laurie Metcalf, Kate Reid, Alan Scarfe, Lois Smith ja Josef Sommer. Elokuvan on ohjannut Daniel Petrie.
Näyttelijät.
Lähde:
European Network of Democratic Young Left

European Network of Democratic Young Left (ENDYL) () oli euroopan laajuinen vasemmistolaisten nuorisojärjestöjen yhteenliittymä. Jäsenjärjestöjä yhdisti demokraattinen sosialismi sekä punavihreys. 
Suomesta Vasemmistonuoret kuului ENDYL:n jäsenjärjestöihin.
Tongeren

Tongeren (, ) on kaupunki Belgian koillisosassa Flanderin alueella Limburgin provinssissa. Kaupungissa on arviolta 30 720 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 87,6 neliökilometriä.
Kaupunki on Belgian vanhin kaupunki. Se on perustettu vuonna 15 eaa.
Olai Wallin

Olai Wallin (25. tammikuuta 1832 Muhos – 28. marraskuuta 1896 Pirkkala) oli suomalainen opettaja, tietokirjailija ja päätoimittaja.
Wallininin vanhemmat olivat maaviskaali Olof Wallin ja Sofia Kranck. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1857 ja toimi sitten neljä vuotta Erkylän kartanossa Hausjärvellä olleen kansakoulun johtajaopettajana. Vuonna 1861 Wallin julkaisi teoksen "Om folkbildning och folkskolor", mikä sai Uno Cygnaeuksen hankkimaan hänelle stipendin ulkomaille seminaariopettajan opintoja varten. Wallin nimitettiinkin 1863 Jyväskylän seminaarin historian ja kasvatusopin lehtoriksi.
Wallin julkaisi useita oppikirjoja opettamiltaan aloilta, mm. "Kansakoulun yleisen kasvatus- ja opetusopin" (1833), joka oli ensimmäinen Suomessa. Hän myös toimitti 1875–1881 perustamaansa kasvatusopillista aikakauskirjaa "Kansakoulu". Wallin toimi vuodesta 1885 Hämeen piirin kansakoulutarkastajana, työskennellen mm. opettajakirjastojen hyväksi.
Wallinin puoliso vuodesta 1864 oli Flora Fredrika Bernhardina Schreck (1839–1926). Historioitsija ja poliitikko Väinö Voionmaa, toimittaja Eino Voionmaa ja suomentaja Emmi Voionmaa olivat heidän lapsiaan. Ministereinä toimineet Niilo Liakka ja Hjalmar Kahelin olivat Wallinin vävyjä.
Tapaseura

Tapaseura on vuonna 1996 perustettu yhdistys, jonka tavoitteena on vahvistaa hyvien tapojen tuntemusta ja herättää kiinnostusta käytöskulttuurin alalla tapahtuvaan kehitykseen. Tapaseura haluaa koota yhteen ihmisiä, jotka arvostavat hyvätapaisuutta niin arkena kuin juhlatilanteissakin. Tapaseura valitsee vuosittain Hyvien tapojen lähettiläät sekä Vuoden käyttäytyjän.
Tapaseuran puheenjohtajana toimii toimittaja Mirva Saukkola.
Hallitus.
Tapaseuran avajaistilaisuus pidettiin Kansallissalissa 21. tammikuuta 1998. Tapaseuran ensimmäiseen hallitukseen kuuluivat kouluttaja Leena Helaniemi, puheenjohtaja, tapatietokirjailija Sirkka Lassila, opetusneuvos Raili Malmberg, suurlähettiläs Eva-Christina Mäkeläinen, rouva Ritva Rantanen, neuvotteleva virkamies Paula Tuomikoski, ruokatoimittaja Anna-Maija Tanttu ja kouluttaja Helena Valonen.
Tapaseuran pitkäaikaisin puheenjohtaja oli Kaarina Suonperä vuosina 2004-2022.
Vuoden tapateko.
Tapaseura on vuodesta 2000 lähtien palkinnut kunniakirjalla Vuoden tapateon. Kunniakirja myönnetään yksilölle tai yhteisölle, joka kyseessä olevan vuoden aikana on omalla toiminnallaan näkyvällä ja kiitettävällä tavalla edistänyt Tapaseuran tavoitteita. Vuoden tapatekopäivää vietetään 20. syyskuuta.
Palkitut:
Vuoden käyttäytyjä

Vuoden käyttäytyjä on Tapaseura ry:n antama kunnianosoitus.
Tapaseura valitsee Vuoden käyttäytyjäksi julkisuudesta tutun, ajankohtaisen henkilön, jonka persoonaan liittyy voimakkaita myönteisiä mielikuvia. Henkilö, jolle Tapaseura tämän suurimman kunnianosoituksensa kohdistaa, on tarkoitettu eräänlaiseksi aikuisesikuvaksi, joka omassa tehtävässään, omalla esimerkillään kannustaa kaikkia kansalaisia myönteiseen, lähimmäisensä huomioon ottavaan käytökseen.
Vuoden käyttäytyjät.
Lähde
Ganz vállalatok

Ganz vállalatok on unkarilainen vuonna 1844 perustettu teollisuusyritys, joka on keskittynyt erityisesti liikennevälineiden valmistamiseen. Erityisen tunnettuja ovat Ganzin raitiovaunut.
Ábrahám Ganz perusti Ganzin 1845, ja sen valmistamia junanpyöriä vietiin kaikkialle Eurooppaan. Ganzin kuoleman jälkeen András Mechwart otti yrityksen haltuunsa 1875 ja kehitti siitä Unkarin suurimpiin kuuluvan teollisuusyrityksen. Ganziin perustettiin 1878 sähköosasto, joka eriytyi omaksi yrityksekseen 1900-luvun alussa. Ganz perusti 1909 telakan Rijekaan. Vuoden 1911 yhdistymisen jälkeen telakasta tuli Itävalta-Unkarin merkittävimpiä.
Ganzin merkittävimmäksi tuotteeksi muodostui 1920-luvulla raitiovaunut, joita myytiin Euroopan lisäksi myös Argentiinaan, Egyptiin, Intiaan ja Uruguayhin. Ganz kansallistettiin 1946 ja siitä muodostettiin kuusi suurta yritystä 1949. Yritykset liittyivät toisten kanssa seuraavien vuosikymmenien aikana, ja esimerkiksi Ganzin vaunuista ja koneista vastannut yritys yhdistyi 1959 MÁVAGin kanssa. Ganz-MÁVAG osti monia pienempiä tehtaita, ja sen tuotteet laajenivat muun muassa siltoihin. Ganz-MÁVAG valmisti rautaosia esimerkiksi moniin Tiszan siltoihin ja Budapestin Elisabetin siltaan. Ganzin rautatietehdas siirtyi 1989 brittiläisen Telfos Holdingin omistukseen ja parin vuoden päästä itävaltalainen GE Jenbacher osti Ganz-Hunsletin.
Ronald Stevenson

Ronald Stevenson (6. maaliskuuta 1928 Blackburn, Lancashire, Englanti – 28. maaliskuuta 2015 West Linton, Scottish Borders, Skotlanti) oli brittiläinen säveltäjä ja pianisti. Hänellä oli isänsä puolelta skottilaiset ja äitinsä puolelta walesilaiset juuret. Hän valmistui Royal Manchester College of Musicista vuonna 1948 ja opiskeli myöhemmin Rooman Conservatorio di Santa Ceciliassa sekä Kapkaupungin yliopistossa.
Stevenson esitti muun muassa Busonin tuotantoa, ja Busonin musiikkiin tutustuminen olikin tärkeää hänen musiikillisen kehityksensä suhteen. Hän teki Busonia koskevaa tutkimusta ja julkaisi tieteellisiä kirjoituksia myös muista musiikillista ja runouteen liittyvistä aiheista.
Stevensonin tunnetuin sävellys on yksiosainen, 80-minuuttinen pianoteos "Passacaglia on DSCH". Hän sävelsi lisäksi muun muassa muita pianokappaleita, konserttoja ja kolmattasataa laulua. Yehudi Menuhin tilasi häneltä viulukonserton. Sävellyksiä ovat julkaisseet esimerkiksi Schott Music ja Boosey &amp; Hawkes ja niiden levytyksiä muiden muassa EMI ja Marco Polo.
Hyvien tapojen lähettiläät

Hyvien tapojen lähettiläät ovat eri ikäisiä ja eri aloja edustavia Tapaseuran vuosittain valitsemia henkilöitä. Valitun tulee olla julkisuudesta tuttu, kaikkien arvostama henkilö, joka säteilee ympärilleen ystävällisyyttä, jolla on kauniit käytöstavat ja annos henkilökohtaista karismaa.
Nuorten hyvien tapojen lähettiläät.
Nuorten hyvien tapojen lähettiläiden valinnan Tapaseura on antanut nuorille itselleen. Valitsijoina on toiminut eri koulujen oppilaita.
István Tarlós

István Tarlós (s. 26. toukokuuta 1948 Budapest, Unkari) on unkarilainen poliitikko, joka valittiin vuonna 2010 Budapestin pormestariksi.
Tarlós syntyi Budapestissa 1948. Hän valmistui yliopistosta insinööriksi, ja tämän jälkeen hän työskenteli 15 vuotta rakennusteollisuudessa. Tarlós astui aktiivisesti politiikkaan vasta 1990-luvulla. Hän oli liittynyt 1989 kommunismin vastaiseen Vapaiden demokraattien liittoon (SZDSZ). Tarlós valittiin 1990 Budapestin III osa-alueen pormestariksi.
Tarlós jätti SZDSZ:n kesällä 1994 poliittisten erimielisyyksien takia. Hän oli sen jälkeen sitoutumaton, jona valittiin uudelleen III osa-alueen pormestariksi 1994, 1998 ja 2002. Fideszin tukemana Tarlós asettui 2006 ehdokkaaksi Budapestin pormestariksi. Hän hävisi kuitenkin äänestyksen yhdellä prosenttiyksiköllä Gábor Demszkylle. Tarlós valittiin lokakuussa 2006 Fideszin ja Kristillisdemokraattisen kansanpuolueen Budapestin kunnan yhteisosaston johtajaksi, vaikka hän pysyi edelleen sitoutumattomana. Tarlós valittiin 2010 selvällä ääntenenemmistöllä Budapestin uudeksi pormestariksi.
Veli-Pekka Alare

Veli-Pekka Alare (5. maaliskuuta 1946 Iisalmi – 19. syyskuuta 1981 Tampere) oli suomalainen sarjakuva- ja pilapiirtäjä. 35-vuotiaana kuollut Alare oli 1970-luvun lopulla Suomen lupaavimpiin kuulunut sarjakuvantekijä.
Alare tunnetaan parhaiten muinaiseen Suomeen sijoittuneesta sarjakuvastaan "Pekko" (1972–1979), joka oli satiiria silloin eletystä nykyhetkestä. Pekko syntyi alun perin Amos Andersonin taidemuseon sarjakuvanäyttelyyn 1971, ja sitä julkaisi "Hymy"-lehti. "Suosikissa" 1975–1979 ilmestynyt ja vuonna 2005 kirjaksi koottu, Jyrki Paavolan käsikirjoittama Kutri-Helena on popmusiikin maailmaan sijoittuva hupailu. Päähahmo on viaton fanityttö, joka tapaa silloisia tähtiä.
Alare opiskeli Tampereen yliopistossa. Hänen pilakuviaan julkaistiin muun muassa "Aamulehdessä" ja kaupunkilehti "Tamperelaisessa".
Vuonna 1979 Alarelle myönnettiin Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinto.
Colin White (jääkiekkoilija, 1977)

John Colin White (s. 12. joulukuuta 1977 New Glasgow, Nova Scotia) on kanadalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. White pelasi 12 kautta NHL-liigassa, edustaen miltei koko uransa New Jersey Devilsiä. White voitti Devilsin kanssa Stanley Cupin kaudella .
Ura.
White pelasi ennen ammattilaisuraansa kolme kautta juniorisarja LHJMQ:ssa, seuroinaan Laval Titan ja Hull Olympiques. Hän oli voittamassa Olympiquesissa LHJMQ:n mestaruutta vuosina 1995 ja 1997 ja Canadian Hockey Leaguen mestaruutta Memorial Cupia vuonna 1997. Vuonna 1996, ensimmäisen täyden LHJMQ-kautensa päätteeksi, hänet palkittiin sarjan vuoden tulokkaana.
New Jersey Devils varasi Whiten NHL:ään numerolla 49 toisella kierroksella. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1997 AHL:n Albany River Ratsissä, jossa pelasi kolme kautta. Hän debytoi NHL:ssä kaudella 1999–2000, jonka päätteeksi oli voittamassa ensimmäistä Stanley Cupiaan. Hän pelasi vuoden 2000 pudotuspeleissä 23 ottelua ja teki kuusi tehopistettä, yhden maalin ja viisi syöttöpistettä. Hän oli voittamassa toista Stanley Cupiaan kaudella 2002–2003, jolla teki pudotuspeleissä viisi syöttöpistettä 24:ssä ottelussa. White pelasi Stanley Cupin loppuotteluissa myös vuonna 2001, mutta tuolloin Colorado Avalanche vei mestaruuden. Hänet nimettiin kauden 2000–2001, ensimmäisen täyden NHL-kautensa päätteeksi, NHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. 
Fyysisestä pelityylistään tunnetuksi tullut White pelasi Devilsissä 11 kautta, kauteen 2010–2011 asti. Hän toimi kaudesta 2005–2006 kauteen 2008–2009 joukkueensa varakapteenina. Devils osti hänen sopimuksensa ulos elokuussa 2011, minkä jälkeen hän siirtyi vapaana pelaajana San Jose Sharksiin.
Maria (evankelista Markuksen äiti)

Maria on Raamatun ja kristillisen perimätiedon mukaan evankelista Markuksen äiti ja häntä pidetään myös evankelista Barnabaan tätinä. Marian suku saattoi olla mahdollisesti kotoisin Kyprokselta ja ortodoksisen perinteen mukaan hän oli varakas leski. Jerusalemin varhaiskristillinen seurakunta käytti hänen kotiaan kokouspaikkana. Marian poika, Markus, oli mahdollisesti läheisessä yhteydessä apostoli Pietariin, sillä Pietarin on uskottu viitanneen kirjeessä häneen termillä "poikani Markus". Vapauduttuaan Herodeksen vankilasta Pietari tuli suoraan Marian kotiin, "jossa oli useita koolla ja rukoilemassa". Myöhemmin Maria mainitaan myös evankelista Markuksen elämää käsittelevässä apokryfikirjassa "Apostoli ja evankelista Markuksen elämä".
Nana

Nana viittaa esimerkiksi seuraaviin:
Nana voi olla myös henkilön nimi:
Markku Annila

Markku Ville Juhana Annila (26. syyskuuta 1935 Tampere – 26. tammikuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, pilapiirtäjä ja lasiesineiden keräilijä.
Koulutus.
Annila kirjoitti ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulussa 1954 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1963.
Pilapiirtäjä ja kuvittaja.
Markku Annila kävi Töölön yhteiskoulun. Opiskeluaikoinaan Otaniemessä Annila oli vuodesta 1954 lähtien mukana "Äpy"-lehden ja muiden teekkarijulkaisujen tekijäryhmissä ja piirsi kuvia nimimerkillä ”margho” "Ylioppilaslehteen" vuodesta 1959 lähtien. Näinä vuosina syntyivät myös kuvitukset sekä nimimerkki ”Johnny Walkerin” (Pekka Haukinen) postuumiin pakinakokoelmaan että ”Nenän” (Pentti Saarikoski) pakinoihin. Niin sanottuja ”viikon kuvia” syntyi myös Kolmen Perunan eli Three Potatoes -yhtyeen jokasunnuntai-iltaisiin viikon kronikoihin televisiossa.
Laulaja ja näyttelijä.
Annila oli Three Potatoes -lauluyhtyeen jäsen yhdessä Juhani Nymanin ja Esa Laukan kanssa. Hän osallistui myös Helsingin Ylioppilasteatterin ja näyttämöyhdistys Rampin toimintaan sekä esitti arkkitehtia nimeltä Arska entisen opiskelutoverinsa Risto Jarvan elokuvassa "Onnenpeli" (1965).
Arkkitehti.
Arkkitehtitoimisto Markku Annila Ky perustettiin 1963 ja fuusioitiin 1996 sisaryhtiöönsä Arknova Oy:öön, joka oli perustettu vuonna 1977 erityisesti ulkomaisia suunnitteluprojekteja varten. Teollisuusrakentamiseen erikoistunut ja lasinvalmistuksesta kiinnostunut Annila on suunnitellut muun muassa Nuutajärven lasitehtaan Hakahytin, käyttölasitehtaan mänkkihalleineen, joka rakennettiin 1973–1975.
Lasinkeräilijä.
Annilan keräämä lasikokoelma on mittava ja melko täydellinen katsaus 1700-luvun lopun ja 1800-luvun suomalaisen lasinvalmistuksen tuotteista. Siihen kuuluu yhteensä 938 numeroitua ja noin tuhat numeroimatonta lasiesinettä sekä kymmenosainen lasiluettelo, joissa on yksityiskohtaiset tiedot ja piirrokset jokaisesta esineestä. Vuonna 2007 Annila myi kokoelmansa Riihimäen kaupungille 206 000 euron hinnalla ja se sijoitettiin Suomen lasimuseoon.
Votkinskin piiri

Votkinskin piiri (, ) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 1917,6 neliökilometriä. Asukkaita on 24 100 henkeä (vuonna 2010).
Votkinskin piiri sijaitsee Udmurtian itäosassa. Se rajoittuu lounaassa Zavjalovon, lännessä Jakšur-Bodjan ja pohjoisessa Šarkanin piireihin sekä idässä ja kaakossa Permin aluepiiriin. Pinta-alasta 28 % on metsää. Seudulla virtaavat Kama-, Siva- ja Pozimjoet. Permin aluepiirin rajalla on Votkinskin tekojärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy, turve, hiekka, sora, savi ja kalkkisintteri.
Piiriin kuuluu Novovolkovskin kaupunkikunta (Novyin kaupunkimainen taajama) sekä 11 maalaiskuntaa: Bolguri, Bolšaja Kivara, Gavrilovka, Ijulskoje, Kamskoje, Kvarsa, Kukui, Perevoznoje, Pervomaiski, Sveloje ja Verhnjaja Talitsa. Hallinnollinen keskus on Votkinskin kaupunki, joka muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. 
Asukkaista 74,6 % on venäläisiä, 22,9 % udmurtteja ja 1,5 % tataareja. Kaupunkiväestön osuus on 23,8 %.
Votkinskista on rautatieyhteys Iževskiin sekä maantieyhteydet Iževskiin ja Tšaikovskiin.
Piirissä tuotetaan öljyä ja turvetta. Novyin taajamassa toimii rakennusyritys, Volkovskissa hiekka- ja soralouhos, Kvarsan kylässä eristetehdas. Votkinskin metsäteollisuuspiiri harjoittaa puunhankintaa. Maatalous tuottaa maitoa, lihaa, viljaa, perunaa, vihanneksia, marjoja ja hedelmiä. Lisäksi harjoitetaan mehiläistenhoitoa ja kalastusta.
Kvarsassa toimii maatalouden ammattioppilaitos. Paikallislehtenä ilmestyy "Votkinskije vesti".
Italianpantaheinä

Tähkähirssi eli telahirssi eli italianpantaheinä ("Setaria italica") on hirssien ryhmään kuuluva viljalaji, jolla on paksu tähkämäinen kukinto. 
Italianpantaheinä-nimityksestä huolimatta kasvi on todennäköisesti peräisin Aasiasta, mutta jo 3000 vuotta sitten sitä viljeltiin paikoitellen myös Euroopassa. Nykyään sitä viljellään enimmäkseen Kiinassa ja Japanissa. Sielläkin sen merkitys on kuitenkin vähentynyt varsinkin maissin viljelyn laajentuessa. Sitä ei myöskään ole sanottavasti jalostettu nykyaikaisin menetelmin. Pidetään kuitenkin mahdollisena, että kuivuuden­kestävyyden ja myös hyvän ravinto­koostumuksen vuoksi se saattaa tulevaisuudessa jälleen saada nykyistä suuremman merkityksen sekä ravinto- että rehukasvina.
Se polveutunee viherpantaheinästä ("Setaria viridis"), joka kasvaa Suomessakin.
Debjosyn piiri

Debjosyn piiri (, ) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1033,0 neliökilometriä. Asukkaita on 12 700 henkeä (vuonna 2010).
Debjosyn piiri sijaitsee Udmurtian itäosassa. Se rajoittuu etelässä Šarkanin, lännessä Igran ja pohjoisessa Kezin piireihin sekä idässä Permin aluepiiriin. Pinta-alasta 40 % on metsää. Alueen läpi virtaa Tšeptsajoki. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy, kivihiili, savi, hiekka, sora, kalkki ja turve.
Piiriin kuuluu 10 maalaiskuntaa: Bolšoi Zetym, Dejosy, Kotegurt, Nižnjaja Pyhta, Sjurnogurt, Staryi Kytš, Toljen (keskuspaikka Debjosy), Tylovai, Uivai ja Zaretšnaja Medla. Hallinnollinen keskus on Debjosyn kylä.
Asukkaista 79,2 % on udmurtteja ja 19,7 % venäläisiä. Kaupunkiväestöä ei ole.
Debjosyn kautta kulkee Kazanin ja Permin välinen Siperian maantie. Seudulla tuotetaan öljyä ja harjoitetaan puunjalostusta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan ja pellavan viljelyyn.
Piirikeskuksessa toimii opettajaopisto. Paikallislehtinä ilmestyvät venäjänkielinen "Novyi put" sekä venäjän- ja udmurtinkielinen "Baigureź".
Debjosy

Debjosy (, ) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Tšeptsajoen rannalla 140 kilometriä Iževskistä koilliseen. Kylä on Debjosyn piirin keskus. Sen kautta kulkee Kazanin ja Permin välinen Siperian maantie. Asukkaita on 5 800 henkeä (vuonna 2002).
Debjosy on perustettu vuonna 1749. Sen asukkaat ovat etupäässä udmurtteja, venäläisiä ja ukrainalaisia. Kylässä toimii puunjalostusyritys, tiilitehdas ja leipomo. Siellä on keskikoulu, opettajaopisto, lasten taidekoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, Siperian maantien museo ja piirisairaala.
Zavjalovon piiri

Zavjalovon piiri (, ) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1937 perustetun piirin pinta-ala on 2219,9 neliökilometriä. Asukkaita on 66 000 henkeä (vuonna 2010).
Zavjalovon piiri sijaitsee Udmurtian keskiosassa Iževskin ympärillä. Se rajoittuu kaakossa Sarapulin, etelässä Malaja Purgan, lännessä Uvan, pohjoisessa Jakšur-Bodjan ja koillisessa Votkinskin piireihin sekä idässä Permin aluepiiriin. Pinta-alasta 37 % on metsää. Seudulla virtaavat Kama-, Iž- ja Kazmaskajoet. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy, turve, savi, hiekka ja kalkkisintteri.
Piiriin kuuluu 19 maalaiskuntaa: Babino, Goljany, Hohrjaki, Italmas, Jagul, Jakšur, Kamennoje, Kijaik, Ljuk, Novaja Kazmaska, Oktjabrski, Pervomaiski, Pirogovo, Podšivalovo, Šaberdino, Sovhoznyi, Sredni Postol, Varaksino ja Zavjalovo. Hallinnollinen keskus on Zavjalovon kylä.
Asukkaista 51 % on udmurtteja, 44 % venäläisiä ja 3 % tataareja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Piirin kautta kulkevat Iževskin, Agryzin, Kilmezin, Igran ja Votkinskin väliset rautatiet sekä Sarapuliin, Možgaan, Uvaan, Igraan, Votkinskiin ja Goljanyyn johtavat maantiet. Kaman rannalla on Goljanyn satama. Seudulla tuotetaan öljyä, turvetta ja puutavaraa sekä harjoitetaan puunjalostusta. Maatalous on erikoistunut lihan, munien ja vihannesten tuotantoon. Babinon kylässä on lihanjalostamo.
Paikallislehtenä ilmestyy "Prigorodnyje vesti".
Zavjalovo

Zavjalovo (, ) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Pozimin sivujoen Zavjalovkan varrella 16 kilometriä Iževskistä kaakkoon. Kylä on Zavjalovon piirin keskus. Siellä on 7 500 asukasta (vuonna 2002).
Kylä on perustettu vuonna 1750. Sen asukkaat ovat etupäässä udmurtteja, venäläisiä, tataareja ja ukrainalaisia. Piirikeskus Zavjalovosta tuli vuonna 1937.
Zavjalovosta on maantieyhteys Iževskiin ja Kaman rannalla sijaitsevaan Goljanyn satamaan. Kylässä toimii maatalousyritys, konepaja ja puunjalostusyritys. Palveluihin kuuluvat keskikoulu, lasten harrastuskeskus, kulttuuritalo, kirjasto ja piirisairaala.
Karakulinon piiri

Karakulinon piiri (, ) on kunnallishalintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 1192,5 neliökilometriä. Asukkaita on 12 200 henkeä (vuonna 2010).
Karakulinon piiri sijaitsee Udmurtian kaakkoisosassa Kamajoen rannalla. Se rajoittuu pohjoisessa Sarapulin piiriin, idässä Baškortostaniin ja etelässä Tatarstaniin. Pinta-alasta 12 % on metsää. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy, savi ja kalkkikivi.
Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa: Arzamastsevo, Bojarka, Byrgynda, Galanovo, Karakulino, Kolesnikovo, Kuljuševo, Malyje Kalmašy, Nyrgynda, Pinjaz, Tšeganda ja Vjatskoje. Hallinnollinen keskus on Karakulinon kylä.
Asukkaista 72,6 % on venäläisiä, 16,9 % mareja, 5,0 % udmurtteja ja 3,7 % tataareja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Karakulinosta on maantieyhteys Sarapuliin. Kesäisin Kama on tärkeä liikenneväylä. Seudulla tuotetaan öljyä, hiekkaa ja soraa. Lisäksi on tiilitehdas, rakennusteollisuutta, meijeri ja mylly. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan ja perunan viljelyyn. Joilla ja järvillä harjoitetaan kalastusta.
Piirissä toimii ammattikoulu, lasten luomistyön keskus, kansanperinnekeskus ja kotiseutumuseo. Venäläisillä, mareilla ja udmurteilla on omat kulttuuriseuransa. Paikallislehtenä ilmestyy "Prikamskaja pravda".
Karakulino

Karakulino () on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Kamajoen rannalla 122 kilometriä Iževskistä etelään. Kylä on Karakulinon piirin keskus. Siellä on 5 100 asukasta (vuonna 2002).
Karakulino on perustettu vuonna 1683. Sen nimi perustuu tataarin sanoihin "kara" ’musta’ ja "kul" ’järvi’. Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, mareja, udmurtteja ja tataareja.
Kylästä on maantieyhteys Sarapuliin. Tärkein elinkeino on maatalous. Lisäksi toimii tiilitehdas, meijeri ja leipomo. Kylässä on ammattikoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, kotiseutumuseo ja piirisairaala.
Elina Kilkku

Elina Vilhelmiina Kilkku (s. 30. maaliskuuta 1980 Uusikaupunki) on suomalainen kirjailija, teatteriohjaaja, näytelmäkirjailija ja teatteriopettaja. Hän on myös vetänyt työpajoja ja opettantut teatteria, muun muassa: huonon teatterin työpajaa, ohjaajantyön peruskurssia ja kurssia draaman kirjoittamisesta.
Opiskelu.
Kilkku liittyi vuonna 1996 Ylioppilasteatteriin, jossa näytteli neljä vuoden ajan ja osallistui muun muassa Esa Kirkkopellon ohjaamaan Kostamus-sinfoniaan ja Juha Hurmeen ohjaamaan Amerikka näytökseen. Kilkku valmistui ylioppilaaksi Kallion ilmaisutaidon lukiosta vuonna 1999, teatteri-ilmaisun ohjaajaksi Helsingin ammattikorkeakoulusta 2004 ja filosofian maisteriksi pääaineenaan teatteritiede Helsingin yliopistosta vuonna 2011.
Työt.
Kilkku on kirjoittanut romaanit muun muassa "Ihana tyttö", "Täydellinen näytelmä" ja "Äideistä paskin" ja on ohjannut viimeksi mainittuun kirjaan perustuvan samannimisen näytelmän vuonna 2015. Kilkku on kirjoittanut myös nuorten novellikokoelman "Onks tää normaalii? ja muita tarinoita," tietokirjan "Teatterin tyylilajit, sekä" 10-osainen Storytel Originals -äänikirjasarjan "Vaimovallankumous" ja sille jatko-osan "Vaimovallankumous 2."
Kilkun romaani "Ihana tyttö" perustuu omakohtaisiin kokemuksiin hänen ajauduttuaan tuolloin vain 15-vuotiaana yläkoulua käyvänä tyttönä suhteeseen 40-vuotiaan teatteriohjaajamiehen kanssa.
Kilkku on ohjannut muun muassa Kansallisteatterissa, Teatteri Jurkassa, Teatteri Takomossa ja KOM-teatterissa.
Kirjallinen tuotanto.
Lähde: 
Käsikirjoitukset, dramaturgia, ohjaukset.
Lähde:
Blood Money (vuoden 1988 elokuva)

Blood Money (tunnetaan myös nimellä "Clinton and Nadine") on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut televisio/rikostoimintaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Andy Garcia, Ellen Barkin, Morgan Freeman, Michael Lombard, John C. McGinley, Brad Sullivan, Alan North, Bill Raymond ja Mario Ernesto Sánchez. Elokuvan on ohjannut Jerry Schatzberg.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Kezin piiri

Kezin piiri (, ) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 2321,0 neliökilometriä. Asukkaita on 22 900 henkeä (vuonna 2010).
Kezin piiri sijaitsee Udmurtian koillisosassa. Se rajoittuu etelässä Debjosyn, lounaassa Igran ja lännessä ja luoteessa Balezinon piireihin sekä koillisessa ja idässä Permin aluepiiriin. Pinta-alasta noin 60 % on metsää. Seutu kuuluu Ylä-Kaman ylänköön. Sieltä saa alkunsa Kamajoki. Hyötykaivannaisia ovat öljy, kalkkikivi, savi, turve ja mineraalivärit.
Piiriin kuuluu 15 maalaiskuntaa: Bolšoi Olyp, Gyja (keskuspaikka Staraja Gyja), Juski, Kabalud, Kez, Kljutševskoje, Kuliga, Kuzma, Mysy, Novyi Untem, Polom, Sjurzi, Sosnovyi Bor, Stepanenki ja Tšeptsa. Hallinnollinen keskus on Kezin taajama.
Asukkaista 68,0 % on udmurtteja, 28,4 % venäläisiä ja 1,7 % tataareja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Kezin kautta kulkee Moskovan ja Venäjän kaukoidän välinen päärata. Iževskiin on maantieyhteys Debjosyn ja Igran kautta. Seudulla tuotetaan kalkkikiveä, savea, öljyä, turvetta ja raakapuuta. Lisäksi on puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan ja pellavan viljelyyn.
Paikallislehtenä ilmestyy "Zvezda".
Kez

Kez ( ja ) on taajama ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Tšeptsan sivujoen Lypin varrella 172 kilometriä Iževskistä pohjoiseen. Taajama on Kezin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Venäjän kaukoidän välinen päärata. Asukkaita taajamassa oli 10 900 henkeä (vuonna 2002) ja 11 080 (2010).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1898 rautatien rakentamisen yhteydessä. Vuonna 1925 siitä tuli volostin ja vuonna 1929 hallintopiirin keskus. Vuonna 1942 Kez sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Asukkaista kolme neljäsosaa on udmurtteja ja loput etupäässä venäläisiä.
Kezissä toimii metsä- ja puunjalostusteollisuutta, elintarviketeollisuutta sekä pellavanjalostuslaitos. Taajamassa on lasten taidekoulu, kulttuuritalo, kirjasto, kotiseutumuseo ja piirisairaala.
Etyyliselluloosa

Etyyliselluloosa on puolisynteettinen selluloosasta johdettu polymeeri, joka kuuluu selluloosaeetterien ryhmään. Etyyliselluloosaa käytetään elintarvikkeissa ja lääkeaineissa lisäaineena sekä pinnoitteissa.
__notoc__
Ominaisuudet.
Etyyliselluloosan liukoisuus riippuu sen substituutioasteesta. Tyypillisimmin käytettyjen etyyliselluloosapolymeerien substituutioaste on välillä 2,2–2,7 ja tällainen materiaali liukenee vain orgaanisiin liuottimiin. Alhaisemman substituutioasteen omaava etyyliselluloosa liukenee myös veteen. Etyyliselluloosan tiheys on pienin selluloosasta johdetuista muoveista. Polymeeri on termoplastinen ja stabiili laajalla lämpötila-alueella. Etyyliselluloosan vetomurtolujuus ja joustavuus riippuvat polymeerin molekyylipainosta ja suurenevat molekyylipainon kasvaessa. Korkeissa lämpötiloissa etyyliselluloosa on altis hajoamiselle auringonvalon tai UV-säteilyn vaikutuksesta.
Valmistus.
Etyyliselluloosaa valmistetaan korotetussa paineessa ja 140 °C:n lämpötilassa selluloosasta, etyylikloridista ja natriumhydroksidista. Valmistusprosessissa käytetään suurta natriumhydroksidi- ja etyylikloridiylimäärää. Lopuksi muodostunut tuote pestään vedellä suolojen poistamiseksi, kuivataan ja jauhetaan. Sivutuotteina muodostuu etanolia ja dietyylieetteriä. Reaktiota voidaan kuvata seuraavalla reaktioyhtälöllä.
RcellOH + NaOH + C2H5Cl → RcellOC2H5 + NaCl + CH3CH2OH + CH3CH2OCH2CH3
Käyttö.
Etyyliselluloosaa käytetään paperien pinnoitteina, maaleissa ja lakoissa sekä sidosaineena monissa sovelluksissa. Se on monien lääketablettien kantaja- ja pinnoitusaine sekä elintarvikkeissa sitä käytetään emulgointi- ja täyteaineena. Etyyliselluloosan E-koodi on E462 ja CAS-numero 9004-57-3.