tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mendefera

Mendefera (tigrinjaksi መንደፈራ; aiemmin Adi Ugri) on kaupunki ja Eritrean Eteläisen alueen (Zoba Debub) hallintokeskus. Kaupunki sijaitsee 1 980 metriä merenpinnan yläpuolella, linnuntietä noin 52 kilometriä pääkaupunki Asmarasta etelään ja noin 45 kilometriä Etiopian rajalta pohjoiseen. Lyhin maantieyhteys pääkaupungista Etiopian rajalle kulkee Mendeferan ja Adi Quilan kautta.
Vuonna 1984 kaupungin väkiluku oli 12 184 asukasta. Uudempi väestöarvio (2006) oli 65 000 henkeä.
Kaupunki on kasvanut Mendeferan kukkulan ympäristöön. Nimi Mendelfera, kirjaimellisesti ’kukaan ei uskaltanut’, viittaa paikallisen väestön kiihkeään vastarintaan italialaista siirtokuntaa vastaan. Kerrotaan, etteivät italialaiset koskaan vallanneet kaupungille nimensä antanutta kukkulaa. Nykyään kaupunkikuvaa hallitsevat viereisillä kukkuloilla sijaitsevat kaksi kristillistä kirkkoa: ortodoksinen San Giorgion kirkko ja katolinen kirkkokoulu.
Kaupungin linja-autoasemalta lähtee viitisenkymmentä päivittäisiä vuoroa pääkaupunki Asmaraan, parisenkymmentä Adi Qualaan ja viitisen Dekemhareen.
Viinintuotanto Espanjassa

Viinintuotanto on Espanjassa tärkeä maatalouden osa-alue. Espanja on maailman kolmanneksi suurin viinintuottaja, ja vuotuinen tuotantomäärä on noin 35 miljoonaa hehtolitraa.
Tuotantoalueet.
Viinirypäleen kasvatusala on ollut Espanjassa vuosina 2010–15 noin 10 400 neliökilometriä, joka vastaa 14:ää prosenttia maailman kasvatusalasta ja on maailman suurin ennen Kiinaa. Sen jälkeen kasvatusala on vähitellen laskenut 10 000 km² alapuolelle. Viinirypäleitä kasvatetaan lähes koko maan alueella, niin Kanarian saarilla kuin Pyreneilläkin.
Viinien tuotanto.
Viinirypäleitä tuotetaan Espanjassa vuosittain noin kuusi miljoonaa tonnia, josta valtaosa jalostetaan viiniksi. Tuoreena rypäleistä käytetään noin 5 prosenttia, 0,3 miljoonaa tonnia. Rusinoita tuotetaan noin miljoona kiloa vuodessa.
Viinin vuotuinen tuotantomäärä on ollut 2000-luvulla vuosittain 31–44 miljoonaa hehtolitraa, 3,1–4,4 miljardia litraa.
Viinin kulutus ja kauppa.
Viinin kulutus Espanjassa on noin 1 000 milj. litraa vuodessa eli noin 20 litraa henkeä kohti vuodessa. Kulutus on 2000-luvulla laskenut noin kolmanneksella.
Espanjan viininvienti oli vuonna 2015 arviolta 22 milj. hehtolitraa. Vienti on kasvanut voimakkaasti viime vuosina: vuosituhannen alussa vienti oli vuosittain noin 10 milj. hehtolitraa. Viinin viennin arvo on noin kolme mrd. euroa vuodessa.
Espanjan viinin tuotanto, kulutus ja vienti on vuosina 2000–2015 kehittynyt seuraavasti:
Espanja on määrällä mitattuna maailman suurin viininviejä. Espanjalaisen viinin keskimääräinen vientihinta on kuitenkin vain noin viidennes (1,1 euroa litralta vuonna 2014) ranskalaisen viinin hinnasta (5,4 euroa) ja alle puolet italialaisen viinin vientihinnasta (2,5 euroa). Arvolla mitattuna Espanja onkin viininviejänä vasta maailman kolmanneksi suurin. Vuonna 2014 viininviennin arvo oli 2,6 mrd. euroa.
Espanjan viinintuonti on pientä: tuonti oli vuonna 2014 noin 500 miljoonaa litraa, 5 prosenttia maan kulutuksesta. Tuodun viinin arvo oli 163 milj. euroa ja keskihinta 3 euroa litralta.
Viinien tuotantoalueet ja luokittelu.
Espanjalaiset viinit luokitellaan EU-lainsäädännön ja Espanjan oman lainsäädännön perusteella useisiin luokkiin. Perusryhmittely tapahtuu EU:n nimisuojajärjestelmän perusteella SAN- ja SMM-viineihin sekä rypälelajikeviineihin. Neljäs ryhmä ovat luokittelemattomat viinit.
EU:n vuodelta 2010 peräisin olevan asetuksen mukaan seuraavilla kahdeksalla espanjalaisella viinityypillä on suojattu alkuperänimitys, SAN (, ).
Viinit:
Väkevät viinit:
DOP-viiniluokkia on Espanjassa yhteensä 90 kpl (pois lukien väkevät viinit). Käytännössä viinien luokittelun nimeäminen perustuu maantieteellisten alueiden nimiin.
Vino de la tierra -viinit luokitellaan maantieteellisen tuotantoalueen perusteella merkinnällä suojattu maantieteellinen merkintä SMM, (, ). IGP-viiniluokkia on yhteensä 41 kpl .
Luokittelun nimitykset ovat vuosikymmenten aikana muuttuneet monesti, eikä muun muassa aiemmin käytetty QWPSR-luokittelu (, ) ole enää käytössä.
Barentu

Barentu (tigrinjaksi ባረንቱ) on kaupunki Eritrean Gash-Barkan alueella (Zoba Gash-Barka). Barentu oli ennen vuotta 1996 Gash-Setitin alueen hallintokeskus (tällöin Eritrea jakautui 10 alueeseen) ja vuodesta 1996 lähtien se on ollut kaksi aiempaa aluetta yhdistäneen Gash-Barkan alueen hallintokeskus (tosin osa lähteistä mainitsee yhä vuoteen 1996 saakka Barkan alueen keskuksena toimineen Akordatin olevan Gash-Barkan keskus). 
Kaupunki on maanteiden risteyskohta ja sijaitsee linnuntietä noin 147 kilometriä pääkaupunki Asmarasta länteen ja noin 125 kilometriä Sudanin rajalta itään, Akordatista Teseneyn kaupunkiin johtavan maantien varrella. Etiopian raja on lähimmillään noin 42 kilometriä kaupungista kaakkoon.
Vuoden 2000 toukokuussa, Etiopian invaasion aikana suuri osa kaupungin rakennuksista tuhottiin.
Baishan

Baishan (, pinyin: Báishān Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Jilinin maakunnan eteläosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 230 kilometriä maakunnan pääkaupunki Changchunista kaakkoon. Prefektuurin pinta-ala on 17 474 neliökilometriä ja väkiluku 1,3 miljoonaa (2010).
Kaupunki rajoittuu lännessä Tonghuan, pohjoisessa Jilinin prefektuuritason kaupunkeihin, sekä idässä Yanbianin autonomiseen prefektuuriin. Etelässä kaupunki rajoittuu Korean demokraattiseen kansantasavaltaan (Pohjois-Koreaan).
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla prefektuuri jaetaan kuuteen osaan seuraavasti (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
Brompton (polkupyörä)

Brompton on Englannissa valmistettava taittopolkupyörä. Bromptoneille on yhteistä se, että ne voidaan taittaa ja varastoida melko pieneen tilaan. Polkupyörästä valmistetaan erilaisia malleja, joiden ominaisuudet vaihtelevat varusteiden mukaan. Bromptonin kehittäminen alkoi vuonna 1975, ja pyörän suunnittelija Andrew Richie jätti pyörän patentin vuonna 1979.
Brompton on Britannian suurin polkupyörän valmistaja. Vuonna 2014 se myi 45 000 pyörää, joista 80 prosenttia meni vientiin. Tehdas yrittää vastata voimakkaasti kasvaneeseen kysyntään varsinkin Aasiassa ja Yhdysvalloissa. Tavoitteena on valmistaa vuosittain 100 000 polkupyörää vuoteen 2021 mennessä. 
Muotoilu.
Brompton-pyörien runko ja ohjaustanko taittuvat saranoilla. Yhteistä on myös saranoitu, kolmion muotoinen takaosa. Takaosa liittyy runkoon kumituella, joka joustaa ajaessa. Runko on terästä tai joissakin malleissa osittain titaania. Teräsosat liitetään juottamalla eikä hitsaamalla, kuten usein polkupyörissä. Tehdas on investoinut 18 kuukautta kestävään juottajien koulutukseen. Pyörien halkaisija on 16 tuumaa. Polkupyörässä on noin 1 200 osaa, joista 75 prosenttia valmistetaan pelkästään Bromptonia varten.
Tehdas valmistaa polkupyörää yksi-, kaksi-, kolme- tai kuusivaihteisina. Myös ohjaustangon muoto voidaan valita kolmesta eri vaihtoehdosta ja valittavissa on myös korkeamman ohjaustangon runkomalli. Muita erilaisia vaihtoehtoja ovat muun muassa lokasuojat, tavarateline, värit ja valot.
2024 Brompton lanseerasi uuden G line ‑mallin – ensimmäisen merkittävän uudistuksen ikoniseen taittopyörään lähes 50 vuoteen. Uutta ovat aikaisempaa 16-tuumaisia suuremmat 20-tuumaiset pyörät, hydrauliset levyjarrut ja Shimano Alfine 8-vaihteinen napavaihde. Pyörä sopii perinteistä mallia paremmin monipuoliseen maastoon.
Kuljetettavuus.
Sekä itse pyörään kiinnitettäviä että pyörän kuljettamiseen tarkoitettuja laukkuja valmistetaan erilaisia. Jos pyörä halutaan kuljettaa lentokoneessa, se täytyy pakata kovareunaiseen, laatikkomaiseen laukkuun. Kokoon taitettuna Bromptonin mitat ovat 58,5 x 56,5 x 27 cm (korkeus, leveys, syvyys). Pyörä painaa kokoonpanosta riippuen 9–13 kilogrammaa.
G line -mallin mitat kokoontaitettuna ovat 67cm x 41cm x 72cm (korkeus, leveys, syvyys). Pyörä painaa kokoonpanosta riippuen 13,9 kilosta ylöspäin.
Pyörän taittaminen kokoon ja sen pystyttäminen on melko nopeaa, joten monet kuljettavat sitä autoissa, linja-autoissa, laivoissa ja junissa. Esimerkiksi VR:n ohjeiden pieneen tilaan menevää taittopyörää voi kuljettaa kaikissa kauko- ja lähiliikenteen junissa ilman erillistä maksua tavallisena matkatavarana. Pyörän tulee olla taitettuna kokoon rungosta ja suojattuna hyvin suojapussilla, jottei se likaa muiden matkustajien tavaroita. Kokoontaitettavan polkupyörän voi ottaa mukaan myös kaikkiin HSL:n liikennevälineisiin.
Alisa Žambalova

Alisa Sajanovna Žambalova (, s. 13. syyskuuta 1994 Sagan-Mur) on venäläinen maastohiihtäjä. 
Žambalova debytoi maailmancupissa helmikuussa 2013 Sotšin sprintissä ollen 49:s. Ensimmäistä kertaa hän sijoittui 30 parhaan joukkoon tammikuussa 2016 Tour de Skihin kuuluvassa Oberstdorfin sprintissä ollen 25:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän on sijoittunut viidenneksi Pyeongchangin sprintissä helmikuussa 2017.
Žambalova sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 2017 vapaan hiihtotavan 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa 23:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui perinteisen hiihtotavan 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa 15:nneksi, vapaan hiihtotavan 10 kilometrin kilpailussa 17:nneksi, 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 21:nneksi sekä perinteisen hiihtotavan sprintissä 44:nneksi.
Žambalovalla on nuorten MM-kilpailuista kaksi hopeaa viestistä sekä yksi hopea ja pronssi yhdistelmäkilpailusta vuosilta 2013 ja 2014.
Akordat

Akordat tai Agordat tai Akurdet (ge’eziksi ኣቆርዳት) on kaupunki Eritrean Gash-Barkan alueella (Zoba Gash-Barka). Se oli vuoteen 1996 saakka Barkan alueen hallintokeskus (tuolloin maassa oli 10 hallinnollista aluetta), mutta vuoden 1996 aluejaossa Barentusta tuli Barkan ja Gash-Setitin alueet yhdistäneen Gash-Barkan hallinnollinen keskus. 
Kaupunki sijaitsee linnuntietä noin 115 kilometriä pääkaupunki Asmarasta länteen ja noin 57 kilometriä aluekeskus Barentusta pohjoiskoilliseen.
Samu Ruskio

Samu Ruskio (s. 13. lokakuuta 1996 Joensuu) on suomalainen koripalloilija.
Ruskio on Joensuun Katajan kasvatti. Hän pelasi vuosina 2013–2015 Katajan A-poikajoukkueessa ikäluokan I-divisioonaa. Jälkimmäisellä kaudella hän pelasi myös Katajan edustusjoukkueessa kahdeksan runkosarja- ja yhden pudotuspeliottelun. Kataja voitti historiansa ensimmäisen miesten Suomen mestaruuden, ja myös Ruskio palkittiin SM-kultamitalilla.
Sarvipitta

Sarvipitta ("Pitta phayrei") eli aiemmalta nimeltään peruukkipitta on pittojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Peruukkipittaa tavataan Kambodžassa, Kiinassa, Laosissa, Myanmarissa, Thaimaassa ja Vietnamissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 928 000 km². Lajin on raportoitu olevan yleensä harvinainen, mutta satunnaisesti paikallisesti yleinen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Campiglia Cervo

Campiglia Cervo on kunta Pohjois-Italiassa Biellan maakunnassa Piemonten alueella. Se sijaitsee Cervojoen laaksossa 13 kilometrin päässä maakunnan pääkaupungista Biellasta. 
1. tammikuuta 2016 kuntaan yhdistyi kaksi pientä naapurikuntaa, Quittengo ja San Paolo Cervo.
Nähtävyyksiä.
Kylän yläpuolella olevalle vuorelle louhittiin 1600-luvun alussa rukouskappeli. Sacro Monte di Andorno on yksi Piemonten pyhistä vuorista, joista osa kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Lessona

Lessona on kunta Pohjois-Italiassa Biellan maakunnassa Piemonten alueella. 
1. tammikuuta 2016 kuntaan yhdistyi sen naapurikunta Crosa.
Väinö Lehto

Väinö Vilho Ilmari Lehto (s. 19. lokakuuta 1942 Ähtäri) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Lehto pelasi Tampereen Pyrinnössä miesten pääsarjassa kauden 1967–1968 4,2 pisteen keskiarvolla.
Lehto pelasi myös Suomensarjaa Jyväskylän yliopiilasurheilijoissa, jonka perustajajäseniin hän kuului, ja Pieksämäen Palloilijoissa. Hän edusti myös Tampereen NMKY:tä, Tampereen Ilvestä, Ilmajoen Kisailijoita ja Ylihärmän Junkkareita ja pelasi Keski-Suomessa, Etelä-Pohjanmaalla ja Hämeessä piirijoukkueessa. Koripallon lisäksi Lehto harrasti muita palloilulajeja ja yleisurheilua: hänen ennätyksensä kolmiloikassa oli yli 14 metriä. Lehto kuului vuosina 1969–1971 Etelä-Pohjanmaan piirin koripallojaostoon.
Lehto asui myöhemmin Siilinjärvellä, missä hän Kuopion Linkissä pelatessaan Kalle Savolaisen kanssa ja tämän ideasta perusti Siilinjärven Palloseuraan koripallojaoston vuonna 1975. Vuonna 1980 paikkakunnan koripallotoiminnalle perustettiin erikoisseura Siilinjärven EsaB.
Javier Gómez

Francisco Javier Gómez Noya (s. 25. maaliskuuta 1983 Basel) on Sveitsissä syntynyt espanjalainen triathlonisti. 178 senttimetriä pitkä ja 69 kilogrammaa painava Gómez edustaa Cidade de Lugo -seuraa.
Gómez on osallistunut kaksiin kesäolympialaisiin, vuosina 2008 ja 2012, saavuttaen hopeaa vuodelta 2012 Lontoosta ja ollen neljäs vuonna 2008 Pekingistä. MM-kilpailuista Gómez on saavuttanut viisi yksilökilpailun kultaa. Lisäksi hänellä on viisi MM-hopeaa ja kolme -pronssia. EM-kilpailuista Gómezilla on neljä kultaa ja yksi hopea. 
Gómezin valmentajana toimii Carlos David Prieto.
V. R. Piippo

Vilho Fredrik (Reeti, Rieti) Piippo (10. marraskuuta 1888 Piippola – 14. joulukuuta 1950 Piippola) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1924–1927.
Elämä.
V. R. Piipon vanhemmat olivat seppä Vilho Antinpoika Piippo (1862-1944) ja Anna Adolfiina Mennander (1859-1943). Kansakoulun ja maamieskoulun käytyään hän viljeli pientilaansa ja työskenteli seppänä kotipitäjässään. Vuonna 1905 Piippo oli perustamassa Piippolan työväenyhdistystä. Hän oli työväenyhdistyksen pitkäaikainen puheenjohtaja ja sai sisällissodan jälkeen pidettyä sen sosialidemokraattien hallussa. Ahkeraa itseopiskelua harjoittanut Piippo toimi myös "Kansan Tahdon" kirjeenvaihtajana.
Piippo hoiti lukuisia kunnallisia luottamustehtäviä. Vuonna 1919 hänet valittiin Piippolan kunnanvaltuuston jäseneksi ja 1924 kansanedustajaksi. Vuoden 1927 eduskuntavaaleissa Piippo kieltäytyi ehdokkuudesta ja jäi seuraavissa vaaleissa varasijalle. 1930-luvun lopussa Piippo alkoi kärsimään terveysongelmista, joiden vuoksi hän erosi kunnanvaltuustosta 1938. Piippo oli myös muun muassa Pienviljelijäin Liiton Piippolan osaston puheenjohtaja.
Perhe.
V. R. Piipon puoliso oli Nivalassa syntynyt Matilda Mehtälä (1886-1962), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1910. Heillä oli kuusi lasta.
Simo Kärävä

Simo Sakari Kärävä (7. kesäkuuta 1923 Lappee – 6. toukokuuta 2006 Helsinki) oli Kansallis-Osake-Pankin johtaja, joka toimi pitkään Suomen sotaveteraaniliiton puheenjohtajana.
Kärävän vanhemmat olivat kouluneuvos, opettaja August Kärävä ja opettaja Rauha Kaijanen ja puoliso vuodesta 1949 Ilmi Helena Räsänen (s. 1922). Kärävä kävi koulua Käkisalmessa, Haapamäellä ja Lappeenrannassa. Ylemmän oikeustutkinnon hän suoritti Helsingin yliopistossa 1949 ja sai varatuomarin arvon 1962. Valmistuttuaan Kärävä toimi virkamiehenä maatalousministeriön asutusasiainosastolla, josta hän siirtyi Kansallis-Osake-Pankkiin 1952, ensin lakimieheksi ja sitten konttorien esimieheksi. Pankin johtokunnan jäsen hänestä tuli 1967 ja pääjohtaja Veikko Makkosen varamies 1980. Pankin varatoimitusjohtajana Kärävä työskenteli 1983−1988. Vielä syksyllä 1991 hän toimi Pankkitarkastusviraston kutsusta erityisasiamiehenä Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankkia valvomassa. Kärävä toimi jo opiskeluaikana useissa eri järjestöissä, yhdistyksissä ja säätiöissä. Sodissa syksyn 1939 liikekannallepanosta aina Lapin sotaan muun muassa ryhmän- ja joukkueenjohtajana toiminut reservin kapteeni Kärävä valittiin 1948 Suomen sotaveteraaniliiton ja sen valtuuston varapuheenjohtajaksi ja 1986 liiton ja sen hallituksen puheenjohtajaksi, mitä tehtävää hän hoiti aina vuoteen 1998 saakka. Sittemmin liiton kunniapuheenjohtajaksi nimetty Kärävä toimi myös Maailman veteraanijärjestön neuvoston jäsenenä. Kärävä tunnettiin ahkerana kirjoittajana. Hän oli muun muassa yksi kirjoittaja "Pankkitoimen lakiasiat" -teoksessa, josta otettiin 13 painosta 1958−1998, ja kirjoitti yli tuhat lehtiartikkelia paitsi pankkitoiminnasta ja veteraanityöstä, myös muun muassa karjalaisten asioista.
Caerphillyn linna

Caerphillyn linna on keskiaikainen linna, jonka rakensi Caerphillyyn Gilbert de Clare 1200-luvulla torjumaan walesilaisprinssi Llywelyn ap Gruffuddin uhkaa. Linna sijaitsee saarella, jota ympäröivät tekojärvet. Sen umpipihan jokaisessa kulmassa on pyöreät tornit ja pääportit ovat länsi- ja itäpuolella. Maailmansotien välisenä aikana se korjattiin perusteellisesti. Se on Walesin suurin ja Britannian toiseksi suurin linna.
Nykyisin olemassa olevan linnan rakentaminen alkoi vuonna 1271, vuonna 1268 aloitetun rakennuksen tuhosi Llywelyn ap Gruffudd.
Arkkitehtuuri.
Suorakulmaisia sisintä ja keskistä alueita ympäröivät vallihaudat. Kaksikerroksinen itäinen porttihuone on sisäpihan pääsisäänkäynti ja linnoituksen vahvimmin puolustettu osa, nykytilassa se on raunioina.
Philipp Hälg

Philipp Hälg (s. 3. marraskuuta 1991 Vaduz) on liechtensteinilainen maastohiihtäjä, joka edustaa Nordic Club Liechtensteiniä. Hälg on 186 senttimetriä pitkä ja painaa 78 kilogrammaa.
Hälg osallistui vuoden 2014 talviolympialaisiin ollen parhaimmillaan 27. 15 kilometrillä. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä Hälg oli parhaimmillaan 41. samalla matkalla. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 15 kilometrillä 30:nneksi. 
Hälg debytoi maailmancupissa joulukuussa 2011 ollen Davosin 30 kilometrin kilpailussa 66:s. Ensimmäistä kertaa hän sijoittui 30 parhaan joukkoon tammikuussa 2015 Tour de Skihin kuuluvassa Oberstdorfin 15 kilometrin kilpailussa ollen 28:s.
Arrogant-luokka (linjalaiva)

Arrogant-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahdentoista 74-tykkisen kolmannen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.
Suunnittelu.
Luokan alukset olivat paranneltuja versioita Thomas Sladen suunnittelemasta Bellona-luokasta. Niiden suunnitelmat hyväksyttiin 26. tammikuuta 1759, mihin sisältyi uusittu keulan muoto. Aluksista kaksi valmistettiin seitsenvuotisen sodan aikana ja loput kymmenen vuoden 1773 jälkeen.
Foos Gas Engine Company

Foos Gas Engine Company oli yhdysvaltalainen moottorivalmistaja, joka toimi 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa Ohion Springfieldissä.
Skotlantilainen insinööri Dugald Clerk oli vuonna 1881 patentoinut venttiilikoneistolla varustetun kaksitahtimoottorin. Tätä Clerkin moottoriin perustuvaa konstruktiota valmisti Yhdysvalloissa Sintz Gas Engine Company. Yhdysvalloissa Clerkin moottorien patenttioikeuksien haltijana oli springfieldiläinen liikemies ja keksijä "John Foos". Foos perusti vuonna 1887 (joidenkin lähteiden mukaan 1889) Ohion Springfieldiin "Foos Gas Engine Company" -nimisen yhtiön, valmistamaan aluksi moottoreita Clerkin suunnitelmien pohjalta, mutta yhtiö laajensi pian tuotantoaan, omaa suunnittelua oleviin, eri koko- ja teholuokkien moottoreihin. 
Vuonna 1900 Foos Gas Engine Company väitti olevansa maailman suurin moottorivalmistaja, väite jonka paikkaansapitävyyttä on lähes mahdoton todentaa tai kumota. Yhtiö valmisti kaasu- ja öljymoottoreita, kuten niitä tuolloin kutsuttiin, paikallisvoimakäyttöön. Aikakaudelle tyypilliseen tapaan samoja moottoreita sovellettiin myös venekäyttöön ja maakulkuneuvojen voimanlähteiksi. Yhtiö valmisti myös ainakin vuoteen 1905 saakka, omavoimaisesti liikkuvia, maatalouden koneita vetäviä laitteita. Nämä koneet ja niiden moottorit olivat englanninkieliseltä nimeltään "traction engine", josta juontuu edelleen sana traktori. Foosin moottoreita myytiin aikoinaan maailmanlaajuisesti.
Yhtiö keskittyi 1920-luvulla enemmälti paikallisvoiman tuottamiseen ja erityisesti puun sahaamisessa käytettävään kalustoon. Paikallisvoimamoottoreita on valmistettu Foosin nimellä vielä vuonna 1942, vaikka yhtiön omistajana oli jo vuodesta 1927 saakka ollut Missourin St.Louisista kotoisin ollut "Fulton Iron Works".
Kuvanveistäjän tytär

Kuvanveistäjän tytär () on Tove Janssonin vuonna 1968 julkaisema teos. Se kertoo tekijänsä lapsuudesta boheemissa taiteilijaperheessä. Lapsen näkökulmasta kerrottu kirja koostuu novellimaisista luvuista. 
Teoksessa on sekä omaelämäkerrallisia aineksia että fiktiivisiä osia. Kirjoittaja eläytyy taitavasti lapsen maailmaan, jossa tosi ja mielikuvitus eivät vielä ole täysin eriytyneet.
Kristiina Kivivuoren suomennos ilmestyi 1969.
Lauri Seppänen

Lauri Veikko Seppänen (2. helmikuuta 1924 Muolaa – 11. kesäkuuta 2009 Pirkkala) oli suomalainen kielitieteilijä ja professori. Hän oli 1968–1991 Tampereen yliopiston germaanisen filologian professori ja 1972–1978 ensimmäinen vararehtori. Hänen tutkimusalaansa olivat keskiajan saksalaisen mystiikan kieli ja synkroninen sananjohto-oppi.
Seppäsen serkku oli professori Aimo Seppänen ja eno ministeri Onni Närvänen.
Dreyfus-palkinto

Dreyfus-palkinto () on Camille ja Henry Dreyfusin säätiön jakama kansainvälinen kemian alan palkinto. Se on suuruudeltaan 250 000 Yhdysvaltain dollaria ja se jaetaan joka toinen vuosi yhdelle merkittävälle kemian tutkijalle.
Dreyfusin veljekset keksivät viskoosin ja perustivat 1900-luvun alussa sitä valmistavan tehtaan kotimaahansa Sveitsiin (Cellonit Gesellschaft Dreyfus and Co), Britanniaan (British Celanese) ja Yhdysvaltoihin (Celanese-yhtiö).
Palkinto jaettiin ensi kerran vuonna 2009 Harvardin yliopiston tutkija George M. Whitesidesille materiaalikemian saavutuksistaan. Vuonna 2011 palkinnon sai Northwestern-yliopiston Tobin J. Marks katalyytteihin liittyvästä tutkimuksestaan, vuonna 2013 R. Graham Cooks kemiallisten instrumenttien kehitystyöstään Purdue-yliopistossa ja vuonna 2015 Krzysztof Matyjaszewski polymeerikemian tutkimuksestaan Carnegie Mellon -yliopistossa.
Paavo Seppänen

Paavo Antero Seppänen (24. kesäkuuta 1924 Sulkava – 17. tammikuuta 2013 Espoo) oli suomalainen sosiologi ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston sosiologian professori 1969–1988
Seppänen kävi oppikoulun vasta aikuisena ja kirjoitti ylioppilaaksi 1951. Väitöskirjassaan "Tehdas ja ammattiyhdistys" (1958) hän osoitti, että tyytymättömät työntekijät ovat hyviä työntekijöitä, sillä he ovat aktiivisen kriittisiä. Vuonna 1967 hän esitti kuuden tunnin työpäivää ja 36 tunnin työviikkoa siten, mutta Seppäsen mallina tunnettua idea ei silloin saanut vastakaikua työmarkkinajärjestöissä. Myöhemmin se on otettu käyttöön eräissä yrityksissä.
Valtion urheiluneuvoston aloitteesta luotu toimikunta perusti vuoden 1971 alussa "urheilun keskusorganisaatiosuunnittelun neuvottelukunnan" (UNK), jonka puheenjohtajaksi kutsuttiin professori Paavo Seppänen. Tavoitteeksi asetettu Suomen Urheilun Keskusjärjestö osoittautui mahdottomaksi toteuttaa silloisten urheilun lukuisten keskusjärjestöjen vahvasti eriävistä näkemyksistä johtuen.
Iranin moottoritieverkko

Iranin moottoritieverkkoon kuuluu yli 2 000 kilometriä moottoriteitä. Sen ensimmäinen osuus avattiin 1970-luvun lopulla Teheranin ja Karajin välille. Moottoritieverkkoa on laajennettu siitä lähtien, ja se on nyt yksi Lähi-idän laajimmista. Uusia moottoriteitä on avattu erityisesti viimeisten kymmenen vuoden aikana, esimerkiksi A2 Tabrizista itään ja Qomista itään, A5:n joitakin osuuksia ja A6 Savehista länteen. Suuria hankkeita ovat A2 Garmsarin ja Mašhadin välillä, A3 Teheranista pohjoiseen, A5:n täydentäminen valmiiksi ja A9 Isfahanista etelään. Suurin osa näistä sekä muita pienempiä on rakenteilla tai tulossa rakenteille.
Iranin kautta kulkeva liikenne Euroopan ja Aasian välillä kasvanee voimakkaasti tulevaisuudessa, etenkin Iranin vastaisten pakotteiden päätyttyä. Reitti Turkin, Iranin, Turkmenistanin, Uzbekistanin ja Kazakstanin kautta Kiinaan valmistunee moottoritieksi kokonaan ennen pohjoisempaa Venäjän kautta kulkevaa reittiä. Turkin osuus on tavoitteissa saada kokonaan valmiiksi 2023 mennessä, Iranin ja Kazakstanin osuudet noin vuosina 2020–2022. Sen valmisttua puuttuu enää pieni pätkä Turkmenistanissa ja Uzbekistanissa. Kiinan viimeinen osuus moottoritiestä Xinjiangissa valmistuu 2016 ja Euroopan viimeinen osuus Bulgariassa ja Serbiassa 2017–2018.
Numerointi.
Aiemmin kaikki Iranin moottoritiet olivat yksinumeroisia. Koska mahdollisia numeroita on vain 9, ne ovat kuitenkin loppumassa kesken. Numerointisääntöä on viime aikoina muutettu siten, että tärkeimmät moottoritiet ja aiemmin tiettömälle reitille rakennetut moottoritiet ovat yksinumeroisia. Muut moottoritiet ovat kaksinumeroisia. Nämä numeroidaan samoin kuin vanha tie, jonka viereen ne on rakennettu, esimerkiksi tien 71 viereen rakennettava moottoritie saa numeron A71. Tienumerointijärjestelmässä on varaus siihen, että mikään tienumero ei pääty numeroon 0. Sitä tultaneen käyttämään myöhemmin rinnakkaistien numeroinnissa, esimerkiksi moottoritien A5 rinnakkaistie saanee numerokseen 50 ja moottoritien A71 rinnakkaistie saanee numerokseen 710.
Toivo Rintala

Toivo Henrik Rintala (24. lokakuuta 1876 Sysmä – 16. joulukuuta 1953 Pori) oli suomalainen toimitusjohtaja, joka teki pitkän uran edistysmielisessä osuustoimintaliikkessä. Hän oli Osuusliike Kansan johtajana lähes 40 vuoden ajan ja toimi myös SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922.
Elämä.
Sysmän Toivolassa syntyneen Rintalan vanhemmat olivat talollinen Otto Henrik Olavinpoika Rintala (1836–1899) ja Anna Loviisa Eerikintytär Hakala (s. 1847). Kansakoulun jälkeen hän valmistui kauppaopistosta vuonna 1902 ja työskenteli lyhyen aikaa puutavara-alalla Loviisassa. Vielä samana vuonna Rintala valittiin vastaperustetun Porin Työväen Osuuskaupan (myöh. Osuusliike Kansa) ensimmäiseksi johtajaksi.
Rintala liittyi Porin Työväenyhdistykseen heti paikkakunnalle muutettuaan. Vuoden 1905 suurlakon aikana hän oli toinen Porin suurlakkomitean nimeämistä järjestyskaartin päälliköistä. Vuonna 1906 Rintala oli perustamassa sanomalehti "Sosialidemokraattia", ja vuotta myöhemmin hänet valittiin Eetu Salinin kanssa Porin kaupunginvaltuustoon ensimmäisinä sosialidemokraatteina. 
Vuonna 1917 Rintala muutti Viipuriin, jossa hän työskenteli Viipurin Osuusliikkeen toimitusjohtajana. Rintala toimi myös Viipurin läänin elintarvikekomitean puheenjohtajana. Elokuussa 1918 hän palasi Poriin entiseen tehtäväänsä Osuusliike Kansan toimitusjohtajaksi. 
Rintala oli kansanedustajana vuosina 1919–1922 ja presidentin valitsijamiehenä vuoden 1931 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa Rintala toimi Porin kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana 1922–1940 ja hän kuului myös Porin kaupunginhallitukseen. Lisäksi Rintala oli muun muassa Satakunnan sosialidemokraattisen piirijärjestön puheenjohtaja 1924–1930. Hänen valtakunnallisia luottamustoimiaan oli muun muassa OTK:n hallintoneuvoston puheenjohtajuus 1926–1946. Rintala jäi eläkkeelle Osuusliike Kansan toimitusjohtajan paikalta vuonna 1945. Hän kuoli Porissa 77-vuotiaana joulukuussa 1953.
Perhe.
Toivo Rintalan ensimmäinen puoliso oli porilainen Hilda Irene Selin (1882–1917), jonka kanssa hän avioitui 1904. Leskeksi jäätyään Rintala meni 1918 naimisiin latvialaistaustaisen Anna Maria Kaulinin kanssa.
Mispelit

Mispelit ("Mespilus") on ruusukasvien suku. Nykyisin se luokitellaan lähteestä riippuen joko hyväksytyksi suvuksi, orapihlajien ("Crataegus") mahdolliseksi synonyymiksi tai yhdistetään orapihlajiin sektioksi ("Crataegus" sect. "Mespilus").
Alkuperäisessä Carl von Linnén kuvauksessa (Species Plantarum v. 1753) mispeleihin kuului seitsemän lajia: mispeli, välimerentulimarja, puna-aronia, euroopantuomipihlaja, "Amelanchier canadensis", kalliotuhkapensas ja pikkupihlaja, jotka myöhemmin on siirretty muihin sukuihin.
Viesti. Valitut novellit 1971–1997

Viesti. Valitut novellit 1971–1997 () on Tove Janssonin viimeinen novellikokoelma vuodelta 1998. Siihen sisältyy novelleja aikaisemmista kokoelmista sekä kahdeksan uutta kertomusta.
Monet uusista kertomuksista ovat omaelämäkerrallisia ja pohjautuvat vanhoihin päiväkirjamerkintöihin.
Suomenkieliseen laitokseen (1999) on lisätty novelli Emmelina. Kirjan ovat kääntäneet suomeksi Kyllikki Härkäpää, Kristiina Kivivuori, Eila Pennanen, Oili Suominen ja Päivö Taubert.
Joensuun työväentalo

Joensuun työväentalo valmistui Joensuun työväenyhdistyksen taloksi vuonna 1908 nykyisen Kauppakatu 32:n tontille. Puinen rakennus purettiin vuonna 1979, ja tilalle nousi vuonna 1981 kolmekerroksinen
tiilitalo.
Puisessa työväentalossa oli suuri sali, joka oli juhlien, kokousten ja tanssien pitopaikka. Talossa käynnistyi Joensuun kaupunginteatterin edeltäjä Joensuun työväenteatteri. Vuonna 1918 talossa pidettiin vankina suomalaisia ja venäläisiä sotilaita, jotka teloitettiin huhtikuun 14. päivän vastaisena yönä Siilaisella.
Joensuun työväenyhdistyksen lisäksi nykyisen talon omistajina ovat SDP:n ja TUL:n piirijärjestöt sekä viisi ammattiliittoa, joilla on kokous- ja toimistotilat. Talossa on Nuorten Kotkien, Demarinaisten, Demarinuorten ja -opiskelijoiden sekä Työväen sivistysliiton, Antti Jussi Kososen rahaston ja SAK:n aluetoimiston tilat. Viikko Pohjois-Karjala -lehden toimitus muutti työväentaloon joulukuussa 2015. Yläsatamakadun puolella seinässä on Erkki Kannoston terrakottareliefi Marttyyri-reliefi.
Vuonna 2007 tontin piha-alueet rakennettiin täyteen ja rakennukset liitettiin osaksi koko korttelin laajuista Kauppakeskus Metropolia.
Murray Dowey

Murray Albert Dowey (3. tammikuuta 1926 Toronto, Ontario – 26. toukokuuta 2021 Toronto, Ontario) oli kanadalainen jääkiekkomaalivahti ja olympiavoittaja. 
Dowey kuului kultaa vuoden 1948 talviolympialaisissa saavuttaneeseen Ottawa RCAF Flyers -amatöörijoukkueeseen. Dowey päästi turnauksessa vain viisi maalia pitäen nollan viisi kertaa, joka on edelleen talviolympialaisten ennätys. Dowey sai Kanadan ykkösmaalivahdin paikan Dick Ballin sairastuttua ennen turnausta. Sankt Moritzin olympiaturnauksella oli myös MM-arvo.
Dowey nimettiin yhdessä Ottawa RCAF Flyersin muun joukkueen kanssa Kanadan olympiaurheilun hall of fameen vuonna 2008. Dowey kuoli Torontossa 95-vuotiaana 26. toukokuuta 2021 viimeisenä kultamitalijoukkueen elossa olleena jäsenenä.
Adolph Tidemand

Adolph Tidemand (14. elokuuta 1814 Mandal – 25. elokuuta 1876 Oslo) oli norjalainen taidemaalari. Hän sai innoituksensa kansanelämästä ja talonpoikaisuudesta. 
Tidemand maalasi kansallisromantiikan sävyttämiä Norjan kansanelämää kuvaavia tauluja, kuten "Morsiussaatto Hardangerin vuonolla" (1848), "Haugiaanit" (1848), "Yksinäiset vanhukset" (1849), "Kaksintaistelu talonpoikaishäissä" (1864) ja "Uskonkiihkoilijat" (1866). Yleensä Tidemandin työt eivät kuvaa tavallista arkipäivää vaan dramaattisia, juhlallisia tapahtumia. Hän aloitti taideopinnot 18-vuotiaana Kööpenhaminan taideakatemiassa J. L. Lundin johdolla. Hän liittyi Düsseldorfin romanttiseen koulusuuntaan ja oli Hans Guden ohella Düsseldorfin koulun pohjoismainen johtaja. Tidemand asui Düsseldorfissa vuodesta 1845 mutta teki kesällä matkoja kotimaahan. Kotimaanmatkoilla hän tutki norjalaista kulttuuria maalaamistaan varten. Saksalaiset pitivät hänen töitään eksoottisina.
Ben Holmstrom

Benjamin Scott Holmstrom (s. 9. huhtikuuta 1987 Colorado Springs, Colorado, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa ECHL-joukkue South Carolina Stingrayssa.
Ura.
Varaamattomaksi jäänyt Holmstrom teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa 17. maaliskuuta 2010 pelattuaan ennen tätä neljän kauden ajan yliopistokiekkoa Massachusettsissa. Hänet kutsuttiin NHL:n puolelle tekemään debyyttiaan Toronto Maple Leafsia vastaan 3. maaliskuuta 2011.
3. heinäkuuta 2014 Holmstrom jätti Flyersin organisaation neljän kauden jälkeen ja siirtyi vapaiden pelaajien markkinoiden kautta Carolina Hurricanesiin. Hänet asetettiin pelaamaan farmiseura Charlotte Checkersiin kaudeksi 2014–2015, jolloin hän teki 20 pistettä 62 pelaamassaan runkosarjaottelussa.
2. heinäkuuta 2015 Holmstrom siirtyi vapaana agenttina yhden vuoden mittaisella kaksisuuntaisella sopimuksella New York Islandersiin.
Vilmos Zsigmond

Vilmos Zsigmond (16. kesäkuuta 1930 Szeged – 1. tammikuuta 2016) oli unkarilaissyntyinen yhdysvaltalainen elokuvaaja. Hän voitti parhaan kuvauksen Oscarin elokuvasta "Kolmannen asteen yhteys" vuonna 1977 ja oli ehdolla myös elokuvista "Kauriinmetsästäjä" (1978), "Kun joki tulvii" (1984) ja "Musta Dahlia" (2006).
Zsigmond opiskeli elokuvausta Budapestin teatteri- ja elokuvataiteen akatemiassa. Opiskelutoverinsa László Kovácsin kanssa hän kuvasi Unkarin kansannousua vuonna 1956 ja pakeni kuvaamansa materiaalin kanssa ensin Itävaltaan ja sitten Yhdysvaltoihin.
Urallaan Zsigmond työskenteli useiden merkittävien yhdysvaltalaisohjaajien kuten Robert Altmanin, Steven Spielbergin, Brian De Palman, Michael Ciminon ja Woody Allenin kanssa. Hänen läpimurtoelokuvansa oli Altmanin "McCabe &amp; Mrs. Miller" (1971). Zsigmond kuvasi ensimmäisen Panavisionin Panaflex-kameralla kuvatun elokuvan, Spielbergin "Kovat ratsastajat" (1974).
Zsigmond on sanonut 1970-luvulla kuvaamistaan elokuvista:
Minulle oli tärkeämpää luoda oikea tunnelma kuin saada kaikki näyttämään nätiltä.
Jouko Sere

Jouko Emil Markus Sere, vuoteen 1936 "Seren" (12. helmikuuta 1927 Uskela – 1. elokuuta 2022 Espoo) oli suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja. Hänelle myönnettiin vuorineuvoksen arvo 1978. Hän oli Rauma-Repolan varatoimitusjohtaja 1973–1976, toimitusjohtaja 1976–1983 ja hallituksen puheenjohtaja 1984 alkaen.
Seren koulutus oli laivanrakennuksen alalta, ja hänen johtaessaan Rauma-Repolaa Suomeen syntyi menestyksekäs laivanrakennusteollisuus. Sen moottorina oli idänkauppa, joka tuohon aikaan perustui viisivuotissunnitelmiin.
Volga-Sport-Arena

Volga-Sport-Arena () on Venäjän Uljanovskin kaupungissa sijaitseva jääpallohalli. Lokakuussa 2013 käyttöön otettu halli on Venäjän pääsarjassa pelaavan HK Volga Uljanovskin kotiareena. 
Volga-Sport-Arena toimii vuoden 2016 jääpallon MM-kisojen päänäyttämönä.
Reilua peliä

Reilua peliä () on Tove Janssonin kirja vuodelta 1989. Se koostuu lyhyistä novelleista, jotka kertovat kahden taiteilijan, Jonnan ja Marin, elämästä. Jansson ei salaile mutta ei suoraan mainitse kertovansa omasta elämästään Tuulikki Pietilän kanssa.
Kyllikki Härkäpää sai vuonna 1991 suomennoksestaan Agricola-palkinnon.
Philipp Aschenwald

Philipp Aschenwald (s. 12. marraskuuta 1995) on itävaltalainen mäkihyppääjä. 177 senttimetriä pitkä Aschenwald edustaa SC Mayerhofen-Tirol -seuraa.
Aschenwald saavutti hopeaa Seefeldin MM-kilpailuijen 2019 joukkuemäessä ja sekajoukkuemäessä. Samoissa kilpailuissa hän sijoittui normaalimäessä neljänneksi ja suurmäessä 13:nneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui suurmäessä 11:nneksi ja normaalimäessä 12:nneksi sekä oli mukana Itävallan hopeajoukkueessa.
Aschenwald debytoi maailmancupissa tammikuussa 2016 Keski-Euroopan mäkiviikon Bischofshofenin kilpailussa. Hän saavutti heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä ollen 29:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seitsemäs Oberstdorfin lentomäessä helmikuussa 2019. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti marraskuussa 2019 oltuaan toinen Kuusamossa. Alun perin hän sijoittui kilpailussa neljänneksi, mutta nousi lopulta parilla sijalla Norjan Marius Lindvikin ja Slovenian Peter Prevcin hylkäysten myötä. Hän oli samalla kaudella kolmas Nižni Tagilissa. Hän oli maailmancupin kokonaispisteissä kymmenes kaudella 2019–2020.
Nuorten MM-kilpailuista Aschenwaldilla on yksi joukkuepronssi vuodelta 2015.
HELLP-oireyhtymä

HELLP-oireyhtymä on hengenvaarallinen korkeaan verenpaineeseen ja maksan toimintaan liittyvä raskauskomplikaatio, joka voi kehittyä ennen synnytystä tai vähän sen jälkeen. Siihen ei välttämättä liity runsasta valkuaisaineiden erittymistä virtsaan kuten raskausmyrkytyksessä yleensä, eikä tilan perimmäisiä syitä tiedetä. Sairaus löydettiin vasta 1980-luvulla. Tila ennustaa sekä synnyttävän äidin, että lapsen kohonnutta riskiä sairastua myöhemmin sydän- ja verisuonisairauksiin. 
Nimi on lyhenne seuraavista englanninkielisistä sanoista:
HELLP-oireyhtymän diagnosointi voi olla vaikeaa ja sairaus edetä nopeasti hengenvaaralliseen tilaan, jossa raskauskouristukset ja jopa mahdollinen kooma uhkaavat sekä äidin että sikiön henkeä. Tätä edeltäviä ulkoisia oireita ovat monenlaiset näköhäiriöt, ylävatsakipu, hengitysvaikeudet, turvotukset ympäri kehoa ja yhtenä vakavimmista lihasvärinä. Aina äiti ei tosin vaikuta kovin sairaalta ennen kunnon romahtamista. Ainoa varma hoitokeino on vauvan synnyttäminen yleensä suunnitellulla keisarileikkauksella tai hätäsektiolla. Alatiesynnytys ei ole mahdollinen. Odottavien äitien veriarvojen seuranta jo raskauden aikana ja etenkin kohonneita verenpaineita hoidettaessa on ensiluokkaisen tärkeää sairauden vaikean ennustettavuuden vuoksi. Tiedetään kuitenkin, että äidin korkea ikä, sidekudossairaus, liikalihavuus ja perintötekijät vaikuttavat sairauden puhkeamiseen.
Tila ilmenee raskausmyrkytyksen komplikaationa. 10–20 %:lle vakavan raskausmyrkytyksen saaneille naisille arvellaan kehittyvän tämä oireyhtymä. Sairaus voi vahingoittaa äidin maksaa sekä munuaisia pysyvästi.
Uudessa raskaudessa HELLP-oireyhtymän uusimisriskiksi arvioidaan 25 %. Usein HELLP-oireyhtymään tai raskausmyrkytykseen sairastuneet kokevat henkisen romahduksen synnytyksen jälkeen ja he tarvitsevat ulkopuolista henkistä apua.
Fallen (For My Painin albumi)

Fallen on suomalaisen goottimetallin yhtyeen For My Painin esikoisalbumi, joka julkaistiin 31. maaliskuuta 2003 levymerkillä Spinefarm Records.
Vuonna 2009 albumista julkaistiin uusintapainos, joka sisältää yhtyeen singlen ”Killing Romance” kappaleet.
Killing Romance

Killing Romance on suomalaisen goottimetallin yhtyeen For My Painin single, joka julkaistiin 16. kesäkuuta 2004. Se ylsi Suomen virallisen singlelistan sijalle 7.
Kappaleet 1 ja 2 on nauhoitettu Tempputupa-studiolla ja Tico Tico -studiolla maalis–huhtikuussa 2004, ja kappale 3 nauhoitettiin yhtyeen esikoisalbumin "Fallen" nauhoituksissa vuonna 2002.
Nadežda Durova

Nadežda Andrejevna Durova (); (17. syyskuuta 1783 Kiova, Venäjän keisarikunta – 2. huhtikuuta 1866 Jelabuga, Venäjän keisarikunta) oli Venäjän ensimmäinen naisupseeri. Hän toimi myös kirjailijana.
Suku ja koulutus.
Nadežda Durova syntyi ratsuväen upseerin perheeseen. Hänen äitinsä oli pettynyt ettei saanut poikaa, ja antoi tyttärensä husaarin kasvatettavaksi. Durova meni 18-vuotiaana sarapulilaisen virkamiehen kanssa naimisiin ja synnytti lapsen, mutta palasi muutaman vuoden päästä vanhempiensa luokse.
Sotilasura.
Vuonna 1806 hän karkasi kotoa ja liittyi kasakkarykmenttiin tilanomistajan poika Aleksandr Durovin nimellä. Vuonna 1807 hän värväytyi Aleksandr Sokolovin nimellä ulaanirykmenttiin ja osallistui Preussin sotaretkeen, josta hänet palkittiin Pyhän Yrjön ristillä. Durova kirjoitti Preussista isälleen, joka lähetti Aleksanteri I:lle pyynnön etsiä tyttärensä. Keisari kutsui Durovan Pietariin ja ylensi hänet upseeriksi. Samalla Durovalle annettiin nimi Aleksandr Andrejevitš Aleksandrov, jota hän kantoi lopun ikänsä.
Durova osallistui vuoden 1812 isänmaalliseen sotaan, haavoittui Borodinon taistelussa ja palveli sen jälkeen Mihail Kutuzovin lähettinä. Hän osallistui myös vuosien 1813–1814 sotaretkiin ja sai rohkeudestaan useita ansiomerkkejä. Durova erosi armeijan palveluksesta aliratsumestarina vuonna 1816. Sen jälkeen Durova asui muutaman vuoden setänsä luona Pietarissa ja muutti sitten Jelabugaan, jossa hän ”tekemisen puutteessa” ryhtyi kirjoittamaan muistelmiaan.
Kirjallinen ura ja perintö.
Durovan muistelmat "Kavalerist-devitsa" (”Ratsumiestyttö”) ilmestyivät vuodesta 1836 lähtien "Sovremennik"-lehdessä ja myöhemmin erillisinä kirjoina. Hän kirjoitti myös romanttisia kertomuksia, jotka pian unohdettiin. Vuonna 1842 ilmestyi ensimmäinen hänelle omistettu kirja, mutta sen sankari kuoli lopulta unohdettuna Jelabugassa. Elämänsä aikana hän oli rajojen rikkoja: pukeutui miesten vaatteisiin, leikkasi hiuksensa lyhyiksi, poltti tupakkaa ja käytti itsestään maskuliinimuotoja. Durova myös haudattiin testamenttinsa mukaisesti miesten puvussa sotilaallisin kunnianosoituksin. Myöhemmin hänestä on tehty romaaneja, näytelmä, ooppera ja Eldar Rjazanovin elokuva "Husaarit" ("Gusarskaja ballada", 1962).
Vain poika tahtoo

Vain poika tahtoo ("Mackan") on ruotsalainen nuorten draamaelokuva vuodelta 1977. Sen on käsikirjoittanut ja ohjannut Birgitta Svensson ja pääosia näyttelevät Maria Andersson ja Kåre Mölder.
Elokuva kertoo 14-vuotiaan Mackanin ja 18-vuotiaan Kennethin vaikeasta romanssista 1960-luvun alussa.
Juoni.
Mackan, oikealta nmeltään Margareta, on 14-vuotias ja joutunut usein vaihtamaan paikkakuntaa, koska hänen isänsä työskentelee rautateillä. 1960-luvun alussa Mackanin perhe muuttaa pieneen kaupunkiin, jossa tyttö tapaa 18-vuotiaan Kennethin. Mackan rakastuu ja on ylpeä ensimmäisestä poikaystävästään, mutta poika haluaa aluksi vain nätin tytön hienon jenkkiautonsa etuistuimelle. Suhteen syventyessä he huomaavat, etteivät osaa puhua tunteistaan, ei varsinkaan Kenneth miehekkään roolinsa vankina. Mackan ei saa tukea myöskään vanhemmiltaan, vaan äiti suhtautuu tyttärensä poikaystävään hysteerisen vihamielisesti. Suhde päättyy, kun Mackanin perhe päättää muuttaa taas uudelle paikkakunnalle, nyt Tukholman suurkaupunkiin. 
Vastaanotto.
Ruotsalaiskriitikot eivät lämmenneet pitkäpiimäisenä pitämälleen elokuvalle, mutta nuoret ottivat sen omakseen ja katsojaluvut olivat hyviä. Elokuvan käsikirjoittaja-ohjaaja Birgitta Svensson törmäsi elokuva-alan vieroksuvaan asenteeseen naispuolisia tekijöitä kohtaan.
Suomessa Kotilieden nuortenpalstalla ei pidetty uskottavana, että päähenkilö olisi mennyt sänkyyn pojan kanssa vain siksi, että pelkäisi menettävänsä hänet.
Richard Loo

Richard Loo (k. 1983) oli kiinalais-amerikkalainen näyttelijä. Hän näytteli melkein 50 vuoden ajan yhteensä lähes 150 elokuvassa. Loo tunnettiin parhaiten toisen maailmansodan aikaisista elokuvista, joissa hän näytteli japanilaisia vihollisia.
Loo syntyi Havaijin Mauilla. Hän näytteli muun muassa elokuvissa "Purppurasydän", "Avaruuden ritarit", "Story of Dr. Wessell", "Taivasten valtakunnan avaimet", "Hyvä maa", "Myrsky yli Aasian" ja "Viidakkopartisaanit". Myöhempinä vuosinaan hän näytteli televisiosarjoissa, muun muassa sarjassa "Kung Fu". Loon viimeiseksi elokuvaksi jäi James Bond -elokuva "007 ja kultainen ase". Hän kuoli 20. marraskuuta 1983 Los Angelesissa 80-vuotiaana.
Loo oli naimisissa kahdesti. Hänellä oli kaksi lasta.
Alfred Lindroos

Gustaf Alfred Lindroos (10. kesäkuuta 1883 Perniö – 3. heinäkuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1921–1922. Hän oli kolmen vuosikymmenen ajan keskeinen vaikuttaja Helsingin ruotsinkielisessä työväenliikkeessä.
Elämä.
Perniön Matildassa syntyneen Gustaf Lindroosin vanhemmat olivat tehdastyöläinen Alexander Lindroos ja Agata Wilhelmina Andersson. Kansakoulun jälkeen hän työskenteli Mathildedalin ruukissa ja liittyi paikalliseen työväenyhdistykseen 1899. Muutettuaan Helsinkiin 1902 Lindroos oli perustamassa Helsingfors Svenska Arbetarföreningin yhteyteen metallityöntekijöiden ammattiosastoa sekä Socialdemokratiska ungdomsklubben i Helsingforsia. Lindroos oli Finlands Svenska Arbetarförbundin hallituksen jäsen ja vaikutti Suomen Metallityöntekijäin Liitossa.
Vuonna 1921 Lindroos jätti metallityöläisen ammattinsa, kun hänet valittiin Valtion tapaturmatoimiston Helsingin piirin työläistarkastajan virkaan. Syyskuussa 1921 Lindroos nousi varasijalta eduskuntaan Edvard Helteen erottua terveysongelmiensa vuoksi. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. Lindroos kuoli pitkäaikaiseen sairauteen 54-vuotiaana. Hänet on haudattu Malmin hautausmaahlle.
Ingrid ja Sten Ahrlandin palkinto

Ingrid ja Sten Ahrlandin palkinto () on ruotsalainen kemian alan palkinto, joka jaetaan joka viides vuosi tieteellisesti ansioituneelle nuorelle pohjoismaiselle kemian tutkijalle. Palkintoa jakaa tiedeseura Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund ja se on nimetty ruotsalaisen kemistin Sten Ahrlandin (1921–1997) mukaan. Palkinnon suuruus on 50 000 Ruotsin kruunua.
Vuonna 2014 palkinnon sai suomalainen Heikki M. Tuononen.
Juri Oganesjan

Juri Tsolakovitš Oganesjan (, s. 14. huhtikuuta 1933 Donin Rostov), on eräs huomattavimmista nykyajan venäläisistä ydinfyysikoista. Hänen tutkimusryhmänsä löysi ja syntetisoi useita eräistä raskaimmista tunnetuista alkuaineista. IUPAC:in mukaan Oganesjanin tutkimusryhmä löysi ensimmäisenä alkuaineet 114–118 (flerovium, moskovium, livermorium, tennessiini ja oganesson). Lisäksi hänen panoksensa järjestysluvun Z=100–108 aktinoidien, transaktinoidien ja superraskaiden alkuaineiden stabiilisuuden saaren tutkimuksessa on ollut pitkäaikaista ja merkittävää.
Oganesjan on Fljorovin ydinreaktiolaboratorio -tutkimuskeskuksen tieteellinen johtaja Dubnassa. Alkuaine dubnium on nimetty tämän laboratorion sijaintipaikan mukaan.
Vuonna 2009 amerikkalaiset tutkijat varmensivat Oganesjanin ryhmän jo kymmenen vuotta aikaisemmin löytäneen fleroviumin olemassaolon.
Kesäkuussa 2016 IUPAC esitti virallisesti järjestysluvun 118 alkuaineen (väliaikaiselta nimeltään ununoktium) nimeämistä oganessoniksi Oganesjanin mukaan. Tämä esitys hyväksyttiin marraskuussa 2016.
Tiril Udnes Weng

Tiril Udnes Weng (s. 29. syyskuuta 1996) on norjalainen maastohiihtäjä. Weng on hyvä yleishiihtäjä, eli hän on sekä kestävä että nopea. Hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2022–2023.
Weng sijoittui Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 vapaan hiihtotavan sprintissä 15:nneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä kuudenneksi ja 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa seitsemänneksi. Hän voitti Norjan joukkueessa viestin maailmanmestaruuden. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä yhdeksäs ja 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa neljästoista. Planican MM-kilpailuissa 2023 Weng saavutti viestissä kultaa ja vapaan hiihtotavan parisprintissä hopeaa. Perinteisen hiihtotavan sprintissä hän sijoittui kuudenneksi, 30 kilometrin perinteisen yhteislähtökilpailussa yhdeksänneksi ja 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 12:nneksi.
Weng kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran 11. maaliskuuta 2015 Drammenissa perinteisen hiihtotavan sprintissä ollen 47:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Drammenin perinteisen hiihtotavan sprinttikilpailussa maaliskuussa 2018. Hän saavutti ensimmäisen osakilpailuvoittonsa Tour de Skihin kuuluneessa Val Müstairin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan takaa-ajokilpailussa uudenvuodenpäivänä 2023. Lisäksi hän on ollut toinen Lillehammerin 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa joulukuussa 2022 ja Val di Fiemmen perinteisen hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2023. Kolmas hän on ollut Lillehammerin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2021, Rukan perinteisen hiihtotavan sprintissä marraskuussa 2022, Rukan 20 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailussa 2022, Oberstdorfin 20 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailussa tammikuussa 2023, Tour de Skin kokonaiskilpailussa 2022–2023 sekä Drammenin ja Lahden perinteisen hiihtotavan sprinteissä maaliskuussa 2023. Hän voitti kaudella 2022–2023 maailmancupin kokonaiskilpailun sekä sijoittui normaalimatkojen cupissa ja sprintticupissa kolmanneksi.
Weng oli mukana juniorien MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä 2014, Almatyssä 2015 ja Rasnovissa 2016. Hän oli voittamassa viestissä pronssia 2014 ja kultaa 2015. Wengin paras henkilökohtainen sijoitus näissä kilpailuissa oli viides sija perinteisen hiihtotavan sprintissä 2015. Rasnovissa 2016 hän saavutti hopeaa viestissä ja pronssia vapaan hiihtotavan 10 kilometrillä. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän saavutti kuitaa vapaan sprintissä 2018, hopeaa 10 kilometrin vapaalla 2017 sekä hopeaa perinteisen sprintissä ja pronssia vapaan 10 kilometrillä 2019. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla hän sai sekaviestissä pronssia 2013.
Myös Wengin kaksoissisko Lotta Udnes Weng on hiihtäjä. He kuuluivat samaan viestijoukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa sekä 2014 että 2015. Hiihtäjä Heidi Weng on kaksosten neljäs serkku.