tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Miko Kivinen

Miko Kivinen (s. 1968) on kuopiolaislähtöinen näytelmäkirjailija, esiintyjä ja muusikko. Kivinen on opiskellut valokuvausta Lahden muotoiluinstituutissa ja valittiin vuonna 1990 Fotofinlandia-finaaliin valokuvataiteilija Juha Metson kanssa.
Kivinen voitti vuonna 2000 Väli-Suomen Sanomien järjestämän valtakunnallisen näytelmäkirjoituskilpailun ja vuonna 2001 Kalle Päätalo -rahaston kannustuspalkinnon. Hän on kirjoittanut useita näytelmiä, joita on esitetty muun muassa Kuopion, Lahden, Vaasan ja Kemin kaupunginteattereissa sekä kuopiolaisessa Tanssiteatteri Minimissä. Hän on kirjoittanut myös useita kuunnelmia Radioteatterille.
Hänen kuunnelmansa "Jänishousut" osallistui Prix Europa -kilpailuun Suomen edustajana vuonna 2001. 
Kivinen on näytellyt vierailevana näyttelijänä muun muassa Suomen Kansallisteatterissa, Leea ja Klaus Klemolan "Maaseudun tulevaisuus" -näytelmässä, Tanssiteatteri Minimissä sekä helsinkiläisessä Aurinkoteatterissa. Kivinen on tehnyt myös paljon yhteistyötä ohjaaja ja näytelmäkirjailija Leea Klemolan sekä hänen miehensä Juha Mustanojan kanssa.
Kivisen näytelmiä ovat ohjanneet hänen itsensä lisäksi muun muassa Leea Klemola, Milko Lehto, Taava Hakala ja Samuli Reunanen.
Tuotantoa.
Näytelmiä.
Lähde: 
Kuolio.
Kivisen kehittämä Kuolio-hahmo on liikunnallinen sankarifilosofi, esiintyjä ja muusikko. Kuolio on lukuisten musiikkiesitysten lisäksi tehnyt esitystaidetta sekä "Kuolio"-musikaalin ja "Miehen Kuolema" -näytelmän. Valokuvataiteilija Juha Metso on ohjannut Kuoliolle kaksi musiikkivideota: "Liisa" ja "Kaikki on ok (tavallaan)". 
"Miehen Kuolema" oli Tanssiteatteri Minimin tuotantoa ja sai ensi-iltansa vuonna 2013 Korjaamolla. Sen ohjasi Leea Klemola.
Kuolio on julkaissut albumin "Miehen kuolema". Sen julkaisi tamperelainen levy-yhtiö Joteskii Groteskii vuonna 2016.
Muut ryhmät.
Kivinen on vuonna 2014 perustetun PeukaLoiset-performanssiryhmän jäsen. PeukaLoiset on valokuvataiteilija Juha Metson ja Miko Kivisen perustama esitystaiteellinen ryhmä.
Miko Kivinen on myös kuopiolaisen Mickey and The Studentsin laulaja ja lauluntekijä Dave Forestfieldin kanssa. Yhtye on tehnyt kolme levyä: Criminals Rule, Some People ja Bubbles.
Lefkátas

Lefkátas (; myös "Lefkáta") eli "Doukáto" (Δουκάτο) tai "Kávos tis Kyrás/Nirás" (Κάβος της Κυράς/Νιράς) on niemi Lefkaksen saarella Kreikassa. Se on saaren eteläisin kärki ja sitä ympäröi Joonianmeri. Hallinnollisesti niemi kuuluu Lefkaksen kuntaan.
Lefkátaksen niemi sijaitsee Lefkaksen lounaisosassa ja työntyy kohti Kefalonián saarta. Niemeä reunustavat noin 60 metriä korkeat vaaleat kalliojyrkänteet. Niemeltä on hyvä näkymä Kefaloniálle ja Ithakalle. Niemen länsirannikolla sijaitsevat Pórto Katsíkin ja Egkremnoín rannat.
Homeros kutsui todennäköisesti samaa niemeä ”valkoiseksi kallioksi”. Niemi on ollut kultti- ja uhripaikka jo mykeneläisellä ajalla. Antiikin ajalla paikan kultin syrjäytti Apollon Leukataksen kultti ja niemen kärjessä oli tälle omistettu temppeli. Kerrotaan, että paikalla olisi heitetty mereen vankeja, joiden kehon ympärille sidottiin lintuja ja hyöheniä. Jos nämä selvisivät hypystä, heidät armahdettiin. Toisaalta kerrotaan, että niemen kärjessä olisi myöhemmin suoritettu kulttimenoja, joihin kuului vapaaehtoinen hyppääminen mereen jyrkänteeltä epäonnisesta rakkaudesta toipumiseksi. Legendan mukaan myös runoilijatar Sapfo olisi suorittanut tällaisen hypyn paikalla. Joidenkin versioiden mukaan hänen tapauksessaan kyseessä olisi kuitenkin ollut itsemurha mereen hyppäämällä.
Nykyisin niemen kärjessä on valkoinen majakka, joka on suurin piirtein antiikin aikaisen temppelin paikalla. Majakka rakennettiin alun perin vuonna 1890. Se tuhoutui maanjäristyksessä vuonna 1950 ja rakennettiin uudelleen vuonna 1956. Majakan korkeus on 14 metriä ja merenpinnasta laskettuna 70 metriä. Temppelistä on jäljellä vain vähäisiä jäänteitä.
Taínaro

Taínaro ( eli Ακρωτήριο Ταίναρο, "Akrotírio Taínaro") eli Matapás (Κάβο Ματαπάς/Ματαπά, "Kávo Matapás/Matapá"; myös "Matapanin niemi"), antiikin Tainaron (; ), on niemi Peloponnesoksen etelärannikolla Kreikassa. Se on Mánin niemimaan eteläisin kärki, Manner-Kreikan eteläisin piste ja koko Manner-Euroopan toiseksi eteläisin piste. Hallinnollisesti niemi kuuluu Anatolikí Mánin kuntaan Lakonian alueyksikössä.
Antiikin aikana niemellä sijaitsi Tainaronin kaupunki. Sen lähellä sijaitsi (ja sijaitsee edelleen) luola, jota kreikkalaiset pitivät Haadeen sisäänkäyntinä. Herakleen kerrottiin raahanneen Kerberoksen ulos manalasta sen kautta. Pausaniaan mukaan niemellä oli useita temppeleitä, mukaan lukien Poseidonille omistettu temppeli. Bysanttilaisella ajalla Poseidonin temppelin paikalle rakennettiin kirkko.
Roomalaisella kaudella niemimaalle syntyi Kainepoliin ("Caenepolis") eli Tainaroksen kaupunki, jota ei tule sekoittaa varhaisempaan Tainaronin kaupunkiin.
Toisen maailmansodan aikaan vuonna 1941 niemen edustalla käytiin Matapanin taistelu.
Tainaron

Tainaron (, ) tai Tainaros (, ) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Sithonía

Sithonía () on niemi Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Se on keskimmäinen Chalkidikín niemimaan kolmesta niemestä ja työntyy Egeanmereen sen luoteisosassa. Niemen pituus on noin 50 kilometriä ja leveys kapeimmassa kohdassa noin viisi kilometriä.
Sithonían niemen länsipuolella sijaitsevat Kassándranlahti eli Toronaíoslahti ja Kassándran niemi, ja itäpuolella Singitikóslahti eli Pyhänvuorenlahti ja Áthoksen niemi. Niemen keskiosa on vuoristoinen ja sen korkein vuori on Astrapokaméno (817 m).
Hallinnollisesti niemen alue kuuluu Sithonían kuntaan Chalkidikín alueyksikössä. Niemen suurimmat asutukset ovat Néos Marmaráksen ja Nikítin kaupungit.
Kassándra

Kassándra () eli "Pallene" (, myös "Pallíni") on niemi Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Se on läntisin Chalkidikín niemimaan kolmesta niemestä ja työntyy Egeanmereen sen luoteisosassa. Niemen pituus on noin 60 kilometriä ja leveys kapeimmassa kohdassa noin kilometri.
Niemen länsipuolella sijaitsee Thermaïkóslahti ja itäpuolella Kassándranlahti eli Toronaíoslahti. Idempänä sijaitsevat Sithonían ja Áthoksen niemet. Niemi on suhteellisen alavaa seutua. Sen korkeimmat vuoret ovat Livadákia (353 m) ja Lekáni (243 m). Hallinnollisesti pääosa niemestä kuuluu Kassándran kuntaan ja pohjoisosa Néa Propontídan kuntaan Chalkidikín alueyksikössä. Niemen suurin asutus on Kassándreian kaupunki.
Antiikin aikana niemi tunnettiin nimillä "Pallene" ja "Flegra" (). Nykyinen nimi on peräisin antiikin aikaisesta Kassandreian kaupungista sekä sen perustajasta Kassandroksesta. Niemellä sijaitsivat antiikin aikana myös muun muassa Poteidaian, Menden ja Neapoliin kaupungit.
Niemen halkaisee sen kapeimmassa kohdassa Néa Poteídaian kylän kohdalla noin kilometrin pituinen Poteídaian kanava.
Elisabeth-Sophien-Koog

Elisabeth-Sophien-Koog on kunta Pohjois-Saksassa, Schleswig-Holsteinin osavaltiossa, Nordfrieslandin piirikunnassa. Kunta sijaitsee Nordstrandin entisellä saarella, nykyisellä niemimaalla. Elisabeth-Sophien-Koog muodostaa yhdessä Nordstrandin saaren toisen kunnan, Nordstrandin kanssa Amt Nordsee-Treenen kuntainliiton ().
Asukkaita Elisabeth-Sophien-Koogissa oli vuoden 2014 lopulla 45. Kunnan pinta-ala on 5,18 km².
Herrasmiesliiga (televisiosarja)

Herrasmiesliiga (engl. "The League of Gentlemen") on brittiläinen mustan huumorin komediasarja, jonka on luoneet Jeremy Dyson, Mark Gatiss, Steve Pemberton, Reece Shearsmith. Gatiss, Pemberton ja Shearsmith esittävät kaikkia sarjan rooleja – jokaisella on 17 eri roolihahmoa.
Sarja alkoi BBC Two -kanavalla vuonna 1999 ja päättyi 2002. Suomessa sarjaa on esittänyt Nelonen, ja "Helsingin Sanomien" Harto Hänninen nimesi sen vuoden 2000 lopun tv-katsauksessaan vuoden hauskimmaksi..
Sarjan pohjalta tehtiin vuonna 2002 elokuva "League of Gentlemen's Apocalypse".
Gareth McAuley

Gareth McAuley (s. 5. joulukuuta 1979 Larne, County Antrim, Pohjois-Irlanti) on pohjoisirlantilainen jalkapalloilija, joka edustaa skotlantilaista Rangersia. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
McAuley edusti englantilaista West Bromwich Albionia vuosina 2011–2018. Hänen aiempia seurojaan olivat Ipswich, Leicester ja Lincoln. West Bromwichissa McAuley pelasi 203 Valioliigan ottelua, joissa hän teki 15 maalia.
Pohjois-Irlannin jalkapallomaajoukkueessa McAuley on pelannut 79 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt yhdeksän maalia. McAuley kuului Pohjois-Irlannin joukkueeseen myös Ranskan EM-kilpailuissa 2016.
Kaija Siirala

Kaija Angervo Siirala (o.s. Aantaa, 16. joulukuuta 1918 – 23. tammikuuta 1989) oli suomalainen psykologi, televisioesiintyjä ja tietokirjailija, joka toimi Suomen evankelisluterilaisen kirkon perheasiain neuvottelukeskuksessa. Siirala esiintyi usein mielenterveyteen ja perheasioihin liittyvissä tv-ohjelmissa 1960-luvulla. Hän toimitti ja juonsi muun muassa ohjelmaa "Mitä tehdä?", jota Mainos-TV esitti ohjelmistossaan vuosina 1961–1964. Hänen toinen tv-sarjansa oli "Nuoret puhuvat" (1964).
Siirala sai televisio-ohjelmistaan vuonna 1966 Mannerheimin Lastensuojeluliiton Ylppö-mitalin.
Mihai Pintilii

Doru Mihai Pintilii (s. 9. marraskuuta 1984 Iași, Romania) on romanialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on puolustava keskikenttäpelaaja. Pintilii edusti viimeksi Romanian pääsarjassa Liga I:ssa pelaavaa Steaua Bukarestia.
Pintilii on edustanut urallaan myös romanialaisia Auxerre Lugoj'ta, Jiul Petroșania, Internaţionalia ja Pandurii Târgu Jiuta, saudiarabialaista Al-Hilalia sekä israelilaista Hapoel Tel Avivia. Hän on voittanut Steaua Bukarestissa Romanian-mestaruuden kausina 2012–2013 ja 2013–2014.
Romanian maajoukkueessa Pintilii on pelannut vuodesta 2011 lähtien 46 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän kuului Romanian joukkueeseen EM-kilpailuissa 2016.
Saavutukset.
Steaua Bukarest
Kekseliäs kettu

Kekseliäs Kettu () on Roald Dahlin kirjoittama lastenkirja, joka julkaistiin vuonna 1970.
Juoni.
Kekseliään ketun päähenkilö, isäkettu, on nimen mukaan kekseliäs ja viekas. Häntä yrittävät saada kiinni kanakasvattaja Pösö, Ankankasvattaja pärskä ja Kalkkunankasvattaja papu. Tämä johtuu siitä, että isäkettu käy joka yö ryöväämässä joltain heistä jotain ruokaa vaimolleen ja viidelle lapselleen. Eräänä yönä kasvattajakolmikko kuitenkin onnistuu ampumaan häneltä hännän, mutta se ei riitä heille. He haluavat tappaa ketun. Sitten he alkavat kaivaa kettuja esiin, mutta ketut olivat nopeampia kaivamaan. Heillä ei kuitenkaan ole ruokaa. Kun isäkettu tapaa mäyrän, hän käy lapsiensa ja mäyrän kanssa ryöväämässä pösöltä paljon kanaa, pärskältä paljon ankkaa ja porkkanaa, ja papulta omenaviiniä. Sitten he tuovat ruokaa kaneille, rusakoille, mäyrille ja itselleen, samalla kun papu, pärskä ja pösö odottavat, että ketut tulevat ulos.
Jarmo Tulonen

Jarmo Tulonen (s. 25. tammikuuta 1950 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Ura.
Televisio ja elokuva.
Lähteet:
Timo Putkonen

Timo Putkonen (9. maaliskuuta 1940 – 22. heinäkuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen televisiotoimittaja, joka työskenteli 1960-luvulla Yleisradion tv-uutisissa. Hän käsitteli raporteissaan usein moottoriurheilua ja tieliikennettä.
Monien muiden Ylen uutishahmojen tapaan hän teki pienen cameoroolin vuoden 1969 elokuvassa "Vodkaa, komisario Palmu".
Televisiouransa jälkeen Putkonen toimi 1970-luvulla Ford-autojen markkinointitehtävissä. Hän osallistui itsekin Fordin rallitoimintaan muun muassa Kyösti Hämäläisen kartanlukijana.
Noah Young

Noah Young Jr. (1887–1958) oli yhdysvaltalainen painonnostaja ja näyttelijä, joka nähtiin Hal Roachin komedioissa parinkymmenen vuoden ajan.
Young muistetaan pitkästä yhteistyöstään Harold Lloydin komedioiden parissa. Hän hyödynsi roolitehtävissään raamikasta vartaloaan ja karua ulkomuotoaan, ja näyttelikin usein voimakasta ja pahantahtoista miestä. Noah Young tulkitsi konnarooleja myös monissa varhaisissa Ohukainen ja Paksukainen -elokuvissa, hän muun muassa näytteli nyrkkeilijää kaksikon elokuvassa "The Battle of the Century" (1927) sekä hurjaa murhamiestä elokuvassa "Do Detectives Think?" (1927).
Youngia ei nähty pahemmin enää äänielokuvissa, mutta hän teki muutamia roolitehtäviä vielä 1930-luvun aikana. Hänen viimeisiksi elokuvikseen jäivät Stan Laurelin ja Oliver Hardyn tähdittämät elokuvat "Mustasukkaisuutta" (1935) sekä "Kaksi sankaria" (1935).
Noah Young kuoli 71 vuoden ikäisenä vuonna 1958.
Barrington Pheloung

Barrington Somers Pheloung (10. toukokuuta 1954 Manly, Uusi Etelä-Wales – 31. heinäkuuta 2019) oli australialainen, Britanniassa asunut säveltäjä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjojen "Ylikomisario Morse", "Nuori Morse" ja "Komisario Lewis" musiikin säveltäjänä. Ensinmainituissa tunnusmusiikin alkusävelet sisältävät Morsen nimen morseaakkosilla. Sanaristikoita rakastava säveltäjä piilotti musiikkiin myös muita vihjeitä. 
Musiikkiuransa Pheloung aloitti soittamalla kitaraa klubeissa. Hän löysi varhaisaikuisuudessaan Bachin ja päätti siirtyä klassiseen musiikkiin. Vuonna 1972, täytettyään 18 vuotta, hän muutti Lontooseen. Lontoossa hän opiskeli kitaransoittoa Royal College of Musicissa. Hänen opettajinaan olivat John Williams ja Julian Bream. 
Pheloung sävelsi musiikkia myös tanssiryhmille, kuten London Contemporary Dance Theatrelle.
Pheloung oli Bafta-palkinnon ehdokkaana kahdesti, 1992 Morsen ja 1999 Hilary and Jackie -elokuvan musiikista.
Jorma Lusenius

Jorma Lusenius (6. kesäkuuta 1940 Vihti – 8. toukokuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen autourheilija. Hän ajoi urallaan sekä jäärataa, asfalttirataa että rallia.
Aluksi moottoripyörällä kilpaillut Lusenius aloitti ralliuransa vuonna 1963. Hän ajoi rallia 1960-luvulla BMC:n, Lancian, Datsunin ja Renault’n tehdastiimeissä. Kansainvälisellä tasolla Lusenius osallistui ensimmäisen kerran RAC-ralliin vuonna 1965 (6. sija, autona Mini) ja Monte Carlo -ralliin vuonna 1966 (8. sija, autona Lancia). Hän voitti rallin Suomenmestaruuden 1969 ja sijoittui samana vuonna kolmanneksi Ranskan alppirallissa ("Coupe des Alpes"). Hän kilpaili vuonna 1968 Renault R8 Gordini -autolla kartanlukijanaan Seppo Halme. Vuosina 1969–1970 heidän autonaan oli Renault’n tekniikkaa käyttänyt Alpine A110.
Lusenius lopetti aktiiviuransa vuonna 1975, minkä jälkeen hän toimi kouluttajana AKK:n järjestämillä rata- ja ralliajokursseilla. Käytännössä moni suomalainen 1980-luvulla menestynyt ralliautoilija sai oppinsa Luseniukselta.
Prusin linnasmäki

Prusin Linnasmäki on Varsinais-Suomessa Turun Räntämäessä sijaitseva linnavuori.
Linnasmäki.
Linnasmäki sijaitsee Räntämäen ja Orikedon välisellä kallioalueella, jonka ohi seututie 222 kulkee. Kalliomäelle pääsee parhaiten Turun kristillisen opiston pihan kautta kävelemällä pohjoiseen 200 metriä. Linnasmäestä länteen sijaitsee Vähäjoen uoma ja sen ympärillä peltoalueet. Vuoren laki kohoaa lähes 30 metriä peltoaukeaa korkeammalle. Lakialueen itä- ja länsirinteillä näkyy paikoittain kivistä rakennettuja vallimaisia rakenteita ja romahtaneita muureja. Kaakkoiskulmassa on vallissa kahden metrin aukko, jota pidetään porttina linna-alueelle. Valli rajaa ympäristöstä sisällensä noin 2 000 m² suuruisen linna-alueen. Mäen pohjoispuolella on rinne jyrkkää ja kallioista eikä siellä ole valleja. Hjalmar Appelgren teki vuonna 1899 tarkastusmatkallaan muinaislinnasta karttapiirroksen, josta mäen muoto ja vallit ovat hyvin nähtävissä. Osa alueesta jää puolustusvoimien aitaaman alueen sisälle.
Tutkimukset.
Alueella on suoritettu arkeologisia kaivauksia vain kerran vuonna 1986, kun Esa Laukkanen tutki Turun kristillisen opiston laajennuksen alle jäävää aluetta. Rinteestä paljastui pari tulisijaa ja kivikautista keramiikkaa, mutta kivikautinen asuinpaikka oli tuhoutunut jo ennen tutkimuksia. Kohteeseen on tehty lyhyitä tarkastusmatkoja vuosina 1899 (Hjalmar Appelgren), 1961 (Veikko Lehtosalo) ja 1987 (Aino Nissinaho). Liisa Tuomi kävi 5.6.1990 vuorella tekemässä kasvillisuuskartoituksen, jonka antina löytyi syylälinnunhernettä. Sitä on yleisesti pidetty rautakauden asutuksen tuloksalajina.
Hoitaminen ja suojelu.
Teija Tiitinen järjesti vuosina 1990–1992 alueen raivaus ja hoitotoimintaa. Vuonna 2001 Kaisa Lehtonen täydensi sitä kerran. Linnavuoren pohjoisosassa on liikkuminen ollut kiellettyä, koska se on ollut puolustusvoimien omistuksessa, mutta sen omistus on päättynyt vuonna 2005.
Gösta Löfgren

Gösta Löfgren on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:
Gösta Löfgren (ruotsalainen jalkapalloilija)

Karl Gösta Herbert ”Lövet” Löfgren (29. elokuuta 1923 Motala – 5. syyskuuta 2006 Motala) oli ruotsalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti.
Löfgren kuului Ruotsin maajoukkueeseen sen voittaessa olympiapronssia Helsingissä 1952 ja MM-hopeaa Ruotsissa 1958. Hän pelasi maajoukkueessa 40 ottelua ja teki niissä 12 maalia vuosina 1951–1961.
Löfgren kuoli Motalassa 83-vuotiaana 5. syyskuuta 2006.
Gösta Lindh

Gustaf Lennart ”Gösta” Lindh (8. helmikuuta 1924 Örebro – 4. tammikuuta 1984 Örebro) oli ruotsalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti.
Lindh kuului Ruotsin maajoukkueeseen sen voittaessa olympiapronssia Helsingissä 1952.
Sylve Bengtsson

Sylve Boris Bengtsson (2. heinäkuuta 1930 Halmstad – 30. huhtikuuta 2005 Halmstad) oli ruotsalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti.
Bengtsson kuului Ruotsin maajoukkueeseen sen voittaessa olympiapronssia Helsingissä 1952.
Bengt Gustavsson

Bengt Olov Emanuel ”Julle” Gustavsson (13. tammikuuta 1928 Ringarum – 16. helmikuuta 2017) oli ruotsalainen jalkapalloilija, jalkapallovalmentaja ja olympiamitalisti.
Gustavsson kuului Ruotsin maajoukkueeseen sen voittaessa olympiapronssia Helsingissä 1952 ja MM-hopeaa Ruotsissa 1958. Hän pelasi kaikkiaan 57 maaottelua vuosina 1951–1963. Pelaajauransa jälkeen hän toimi valmentajana.
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen 2016 tilastot

Tämä artikkeli sisältää jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen 2016 tilastoja.
Pelaajien tilastot.
Parhaat maalintekijät.
&lt;section begin=goals/&gt;
6 maalia
3 maalia
2 maalia
1 maali
Oma maali
Lähde: UEFA&lt;section end=goals/&gt;
Torjunnat.
7 torjuntaa
6 torjuntaa
5 torjuntaa
3 torjuntaa
2 torjuntaa
1 torjunta
Ottelun paras pelaaja -palkinto.
Ottelun parhaan pelaajan -palkinto oli nimetty sponsori Carlsbergin mukaan.
&lt;small&gt;LV = Lohkovaihe; 16 = Neljännesvälierät; 8 = Puolivälierät; VE = Välierät; LO = Loppuottelu Lähde:
Sami Yläoutinen

Sami Yläoutinen (s. 15. toukokuuta 1970 Lahti) on suomalainen taloustieteilijä. Eduskunta valitsi Yläoutisen Valtiontalouden tarkastusviraston (VTV) pääjohtajaksi joulukuussa 2021. Pääjohtajan kuusivuotiskausi alkoi tammikuussa 2022 ja se kestää vuoden 2027 loppuun asti. Eduskunnan tarkastusvaliokunta esitti yksimielisesti Yläoutista VTV:n pääjohtajan tehtävään. 
Yläoutinen on koulutukseltaan kauppatieteiden tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 2005 otsikolla "Development and Functioning of Fiscal Frameworks in the Central and Eastern European Countries".
Yläoutinen on aikaisemmin toiminut valtiovarainministeriön budjettipäällikkönä (2019-2021) ja VM:n talouspolitiikan koordinaattorina (2016-2019). Hän on toiminut valtiovarainministeriössä eri tehtävissä vuodesta 1999 alkaen, muun muassa vakausyksikön päällikkönä kansantalousosastolla 2007–2011. Hän työskenteli Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) neuvonantajana Washingtonissa finanssipolitiikan osastolla vuosina 2011–2014.
Heikki Kossi

Heikki Sakari Kossi (s. 6. joulukuuta 1969 Tampere) on suomalainen foley-artisti eli elokuvien jälkiäänitettävien kohtausäänien tekijä. Kossi on tehnyt yli 400 foley- ja muuta äänityötä sekä Suomessa että maailmalla. Hän työskentelee nykyisin entistä enemmän kansainvälisissä tuotannoissa, kuten vuonna 2016 ensi-iltansa saaneessa animaatioelokuvassa "Pikku prinssi". 
Kossi on tehnyt foley-äänet muun muassa parhaan äänityksen Oscar-palkinnon vuonna 2021 voittaneeseen elokuvaan "Metallin soundi" ja edellisvuonna samassa sarjassa ehdolla olleeseen elokuvaan "Ad Astra". Foley-artisteja ei kuitenkaan ”alihankkijoina” lueta mukaan tuossa kategoriassa palkittaviin tiimeihin.
Muusikkona toiminut Kossi opiskeli äänisuunnittelua vuodesta 1997 lähtien Turun kristillisessä opistossa. Foley-tehosteiden tekoon Kossi tutustui harjoittelupaikassaan Kikeono Film Sound Oy:ssä, jossa hän avusti äänien teossa elokuvaan "Lakeuden kutsu". Vuonna 2001 Kossi sai paikan "Itse valtiaat" -animaatiosarjan tuotantotiimissä äänisuunnittelijana ja foley-artistina. Vaimonsa työn takia Kossin perhe muutti Kokkolaan, jonne Heikki Kossi perusti nimellä H5 Film Sound Oy toimivan foley-studionsa. Yrityksellä on toimipiste myös Helsingissä. Heikki Kossi on toiminut kokkolalaisen jalkapalloseura KPV:n maalivahtivalmentajana. 
Foley-artismin ohella Kossi on toiminut elokuvissa myös äänisuunnittelijana, äänileikkaajana, ohjaajana, käsikirjoittajana, muusikkona ja kuvaajana.
Kossi sai vuonna 2017 elokuvataiteen valtionpalkinnon. Kossi kutsuttiin Yhdysvaltain elokuva-akatemian jäseneksi 2025.
2023 Kossi muutti pois Suomesta ja aloitti työskentelemään Kaliforniassa elokuvaääneen keskittyvässä Skywalker Soundissa. Skywalker Sound on osa Disney-konserniin kuuluvaa Lucasfilm-tuotantoyhtiötä. Kossi palasi työskentelemään Suomesta käsin 2025.
Salmenkylän Linnamäki

Salmenkylän Linnamäki on Kymenlaaksossa Haminan Salmenkylässä sijaitseva mahdollinen keskiaikainen mäkilinna.
Linnamäki.
Mäki sijaitsee mereen Savilahteen laskevan Salmenvirran länsirannalla. Linnamäen nimellä tunnetaan kuitenkin kaksi vierekkäistä kalliomäkeä, joista toisella mäkilinnan on täytynyt sijaita. Todennäköisin niistä on itäisin kalliomäki. Mäki on loivarinteinen ja se kohoaa vain noin 15 metriä Salmenvirran vedenpinnan yläpuolelle. Linnoituksen rakenteita ei ole näkyvissä, mutta mäen lounais- ja luoteispuolilla sijaitsee luode-kaakkosuuntainen nykyään kuiva haudaksi tulkittava maaston piirre. Siinä oli ennen upottavaa maata ja rivi pieniä lampia, mikä viittaisi mahdolliseen vallihautaan. Pohjoispuolella laskee Salmenvirtaan vielä puro.
Historiaa.
Keskiajalla Linnamäen eteläpuolella ylitti Salmenvirran kapeikossa Suuri rantatie. Linnamäellä on saattanut olla kaksi päätarkoitusta. Se on voinut turvata Suuren rantatien ylityspaikkaa idän suunnalta tulevien vihollisten varalta. Toiseksi, paikalla on keskiajalla 1300-luvun alussa ollut kauppapaikka, jonka turvalinna se on voinut olla. Tiedetään, että Pietari Joninpoika myönsi vuonna 1336 tallinnalaisille oikeuden käydä kauppaa kolmessa linnalääninsä kaupungissa: Viipurissa, Vehkalahdella ja Virolahdella. 
Tutkimukset.
Linnamäessä ei ole suoritettu arkeologisia tutkimuksia. Sitä on kuitenkin tutkittu pinta-puolisesti vuosina 2006 (Johanna Enqvist) ja 2015 (Katja Vuoristo).
Virmailan linnasaari

Virmailan linnasaari on Päijät-Hämeessä Padasjoen Virmailan kylässä sijaitseva muinaislinna. Se on valtakunnallisesti merkittävä senkin vuoksi, että se sijaitsee saaressa ja että sen kivivallit ovat säilyneet hyvinä.
Linnasaari.
Muinaislinna sijaitsee Padasjoen kirkosta 13,1 kilometriä koilliseen Päijänteessä olevan Virmailansaaren koillispuolella olevassa Linnasaaressa. Linnasaari on 1,7 kilometriä pitkä ja suhteellisen moninieminen ja kapea saari. Muinaislinna sijaitsee kallioisella niemellä, jota kutsutaan Västingiksi. Mäen rinteet ovat jyrkät ja sen huippu kohoaa yli 30 metriä Päijänteen vedenpinnan yläpuolelle. Mäki on niemen suuntainen ja huipun molemmilla puolilla sijaitsevat itä-länsi-suuntaiset jyrkänteet, joiden välissä muinaislinnan jäännökset sijaitsevat. Rakennetuista puolustusvarustuksista on jäljellä kivivalleja. Niitä on mäen itärinteen loivalla osuudella ja korkeimman kohdan länsipuolella.
Tutkimuksia ja opastus.
Koska muinaislinnalla ei ole tehty kaivaustutkimuksia, sen tarkkaa ikää ei tiedetä. Se liittynee Hämeen myöhäisrautakautiseen ja varhaiskeskiaikaiseen asutushistoriaan muiden muinaislinnojen tapaan. Sitä on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1907 (Hjalmar Appelgren), 1936 (Jouko Voionmaa), 1961 (Helmer Salmo), 1971 (Matti Huurre), 1985 (Jussi-Pekka Taavitsainen) ja 1995 (Mirja Miettinen). Virkistysalueen ja muinaislinnan jyrkänteen rajalla on ollut kuparinen muinaisjäännöskyltti. Se on hävinnyt. Kivivallien luonna on ollut toinen rauhoituskyltti.
Pöykärin Linnanmäki

Pöykärin Linnanmäki eli Pöykärin linnamäki eli Pöykärin linnavuori on Uudellamaalla Lohjalla Karjalohjan Tallaan kylässä sijaitseva mäkilinna.
Linnamäki.
Linnamäki sijaitsee Karjalohjan kirkosta 4,5 kilometriä eteläkaakkoon Lohjanjärven Hauraveden lahden pohjukassa. Linnasta on 200 metriä järven rantaan ja 150 metriä Hotopohjanojaan, joka laskee lahteen. Mäki sijaitsee peltoaukean ja avosuon keskellä ja sen huippu kohoaa yli 25 metriä ympäristöään korkeammalle. Se on moreenimäki, jossa esiintyy kalliopaljastumia eri puolilla mäkeä. Jyrkimmät piirteet sijaitsevat mäen länsipäässä, jossa lounaaseen aukeaa jyrkänne. Koilliseen mäki on loiva. Mäen lakea kiertää pohjois- ja itäpuolella kivistä ladottu valli. Vallin on keskiosasta 2,5–4,0 metriä leveä ja metrin korkuinen. Valli on noin 80 metriä pitkä, mutta reunoissa sen rakenne on epämääräisempi. Luoteessa on vielä kolmimetrinen lyhyt valli, joka sijoittuu kahden kallion väliin. Pitkässä vallissa on kaksi kaksimetristä aukkoa, joita pidetään linnoituksen portteina. Ne sijaitsevat vallin itä- ja koillisosassa. Vallit ja jyrkänne rajaavat sisälleen linnapihan, joka on kooltaan 70×45 metriä.
Hoito ja opastus.
Linnanvuorella tehtiin perusraivaus vuosina 1991–1993, jolloin raivattiin muun muassa puustoa mäen lakialueelta, mäen etelärinteiltä ja vallien läheisyydeltä. Kohteen hoidon alkuperäisenä tarkoituksena on varmistaa muinaisjäännöksen säilyminen ja tehdä siitä matkailukohde. Vuonna 2004 raivattiin mäeltä joitakin kiireellisiä kohtia, ja raivausta jatkettiin myöhemmin kotiseutuyhdistyksen raivaustalkoissa. Tien viereen on pystytetty opastaulu. Käynti linnanmäelle on Niemeläntieltä, parikymmentä metriä ennen Linnanmäentietä.
Tutkimukset.
Kohdetta on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1879 (J. Wefvar), 1937 (V. Maajoki), 1992 (Hannu Kotivuori) ja 1997 (Kaarlo Katiskoski). Sitä on tutkinut myös Hjalmar Appelgren, mutta hänen käyntinsä ajankohta on tuntematon. Linnanvuorta ei ole tutkittu arkeologisin kaivauksin.
Linnavuoren luoteispuolella noin 350 metrin päässä sijaitsee Lammashaanmäki, jonka kaakkoisrinteessä on metsänrinteessä havaittu terassimaisia raivanteita ja pengerrettyjä kohtia. ne voivat liittyä linnavuoren aikaiseen asutukseen.
Haveråkersberget

Haveråkersberget on Uudellamaalla Raaseporin Karjaalla sijaitseva muinaislinna, jossa on kaksi kivivallia mäen eri korkeudella.
Muinaislinna.
Mäki on korkea kalliomäki, jonka pohjois- ja länsirinteet ovat luonnostaan jyrkät. Kallion laelta on hyvät näkymät lounaasta pohjoiseen. Rautakauden alussa merivesi ulottui mäen juurella asti. Mäen alla on etelärinteessä esilinnaksi tukittu vallirakennelma. Valli on muodostunut suurista kivistä. Esilinnan alueella tehtiin vuonna 1945 arkeologiset kaivaukset, jotka tosin jäivät löydöttömiksi. Esilinnaan kuuluu suorakulmion muotoinen ja 35×20 metrin kokoinen tasanne. Sitä reunustaa 1–3 metriä leveä ja noin 60 senttimetriä korkea kivivalli. Tasannetta on mahdollisesti tasattu kivillä ja hiekalla. Myös keittokuopan liesi ja nokimaata on löydetty mäen juurelta. Mäen laella on myös vallirakennelma. Valli on täällä rakennettu maasta ja kivistä. Paikalliset ovat purkaneet alavallia omiin rakennustarpeisiinsa, joten se ei enää ole täydellinen. 
Tarina kirkon rakentamisesta.
Tarinan mukaan paikalle on yritetty rakentaa Karjaan kirkkoa. On täysin mahdollista, että tarina on totta. Kirkoille haettiin näkyviä paikkoja, jotka sijaitsivat esimerkiksi mäen päällä, meren tai järvien rannoilla ja keskeisillä paikoilla kaikkiin kyliin nähden. Jos asutuksen painopiste muuttui, saatettiin siirtää myös kirkon paikkaa. Karjaalla on näin käynyt, sillä kirkko siirrettiin keskiajalla Kirkkojärven rannalle. Tarina antaa ymmärtää, että sen paikalle oli toinenkin ehdokas linnavuoren lähellä.
Tutkimukset.
Muinaislinnaa kartoitettiin vuosina 1914 (Nyberg) ja 1915 (Svaetichin) ja tutkittiin inventoinnin yhteydessä vuonna 1931 (Nils Cleve). Vasta vuonna 1945 suoritti Olof af Hällström linnalla arkeologiset kaivaukset. Vuonna 1996 kävi Seppälä inventoimassa paikat.
Seppälän Linnavuori

Seppälän Linnavuori on Varsinais-Suomessa Laitilan Seppälän kylässä sijaitseva linnavuori.
Linnavuori.
Linnavuori sijaitsee Laitilan kirkosta 7,4 kilometriä luoteeseen ja valtatieltä 8 noin 2,5 kilometriä länteen. Kallioinen mäki sijaitsee Laitilan taajamaa ympäröivän peltoalueen luoteisreunalla pienessä metsäsaarekkeessa, joka kohoaa noin 10 metriä ympäristöään korkeammalle. Mäen koillisrinne on jyrkkä, mutta muissa ilmansuunnissa loivat rinteet rajautuvat peltoihin. Mäen kaakkois- ja etelärinteissä on 1–3 metriä leveät ja 1,5 metriä korkeat vallit, jotka kiertävät mäkeä puolikaaren muotoisena. Vallin kokonaispituus on 90 metriä. Vallin ja jyrkänteen väliin jää 100×200 metrinen linna-alue.
Tutkimuksia.
Kohdetta on tutkittu arkeologisilla kaivauksilla vuonna 1886 (Hjalmar Appelgren), mutta muuten sitä on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1955 (Anna-Liisa Hirviluoto), 1994 (Sirkku Pihlman) ja 1994 (Teija Tiitinen). Kaivauksissa avattiin osa vallia, josta ei kuitenkaan löydetty mitään ajoitettavia esinettä. Viereiseltä pellolta löytyi 1990-luvulla pronssisen astian kappaleita.
Historiaa.
Linnavuoren alue on löytöjen perusteella ollut rautaukaudella aktiivisessa käytössä. Noin 500 metrin päässä linnavuoresta sijaitsee Nystinmäen muinaisjäännösryhmä, josta on löydetty seitsemän maansekaista röykkiöhautaa, kuppikallio sekä kuppikivi ja merovingiaikaisia hautalöytöjä. Lisäksi Yli-Hakulan pronssi- ja rautakautinen hautapaikka sekä Seppälän Heikkilän rautakautinen hautapaikka sijaitsevat linnavuoren läheisyydessä.
Hoitaminen ja opastus.
Linnavuori kuuluu Museoviraston hoitamiin muinaisjäännöksiin. Linnavuori sijaitsee talon pihapiirin yhteydessä ja sitä laidunnettiin vielä 1980-luvulla, mutta se on nykyään joutomaana. Linnavuoren lähelle on tasoitettu paikoitusalue, joka on merkitty paikoituskyltillä. Kohteelle johtaa polku ja paikalla on suojelukyltti. Se soveltuu hyvin kotiseutu- ja historianopetukseen.
Turasalon linnavuori

Turasalon linnavuori on Etelä-Karjalassa Taipalsaarella sijaitseva linnavuori.
Linnavuori.
Linnavuori sijaitsee Taipalsaaren kirkosta 4,1 kilometriä etelään Ruusin Turasalon saaressa. Huuhmarvuorena tunnettu kallioinen niemi työntyy länteen ulos Saimaan Pulkanselälle. Kallion laki kohoaa yli 15 metriä Saimaata korkeammalle. Kallioalueen pohjois-, koillis-, itä-, etelä- ja lounaisreunaa kiertää yhtenäinen jyrkänne, joka antaa muinaislinnalle luontaista suojaa. Lounaiskulmauksessa mäen rinne on loivaa ja helposti lähestyttävää. Siellä sijaitseekin muurin jäänteitä. Myös pohjoisseinämän tuntumassa on muurin jäänteitä. 
Tutkimuksia.
Linnavuorta on tutkittu kaivauksilla vuonna 2008 Hannu Poutiaisen ja Tapani Rostedtin toimesta. Silloin tutkittiin 30 m² maa-ala ja kartoitettiin ympäristöä 1,2 hehtaarin alueelta. Tutkimuksessa ei löydetty esineitä. Sitä ennen kohdetta on tarkastettu vuonna 1975 (Timo Miettinen).
Aldonihapot

Aldonihapot ovat useita hydroksyyliryhmiä sisältäviä karboksyylihappoja. Ne ovat aldoosien johdannaisia ja niiden rakenteessa aldoosien aldehydiryhmä on hapettunut karboksyyliryhmäksi. Aldonihapot nimetään korvaamalla aldoosien -oosi-pääte päätteellä -onihappo. Esimerkiksi glukoosista muodostuu glukonihappo ja mannoosista mannonihappo. Riippuen molekyylin hiiliatomien lukumäärästä yhdisteet luokitellaan aldotrioni-, aldotetroni-, aldopentoni- tai aldoheksonihappoihin.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa aldonihapot ovat kiinteitä hyvin vesiliukoisia yhdisteitä ja liukenevat hieman myös etanoliin. Hydroksikarboksyylihapoille tavanomaisesti aldonihapot muodostavat helposti rengasrakenteisia estereitä eli laktoneita, koska yhdisteissä on sekä nukleofiilisiä hydroksyyliryhmiä että elektrofiilinen karboksyyliryhmän hiiliatomi. Tyypillisiä ovat 1,4- ja 1,5-laktonit, jotka muodostavat viidestä tai kuudesta atomista koostuvan rengasrakenteen. Vesiliuoksessa tasapaino on vahvasti laktonien puolella ja avoketjuista happoa on vain vähän. Aldonihapot ovat heikkoja happoja. Muiden hiilihydraattien tavoin aldonihapot sisältävät useita asymmetrisiä hiiliatomeja ja ovat kiraalisia ja optisesti aktiivisia.
Synteesi.
Aldonihappoja valmistetaan hapettamalla miedoissa olosuhteissa aldooseja. Vahvat hapettimet johtavat aldaarihappoihin. Hapettimena voidaan käyttää esimerkiksi bromin vesiliuosta eli bromivettä tai suorittaa hapetus elektrolyyttisesti. Usiella mikro-organismeilla on glukoosioksidaasientsyymi, joka kykenee hapettamaan aldooseja aldonihapoiksi. Aldonihapot ovat tärkeitä välituotteita valmistettaessa hiilihydraatteja Kiliani–Fischer-synteesillä.
Jouni Kokora

Jouni Kokora (s. Lohja) on suomalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan bassobaritoni. Hän on tehnyt uraa etenkin saksalaisissa oopperataloissa.
Kokora valmistui vuonna 2003 musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta, jossa hän opiskeli Jorma Elorinteen johdolla. Hän on lisäksi opiskellut Roland Hermannin johdolla Karlsruhen musiikkikorkeakoulussa Saksassa. Hän sai vuosiksi 1999–2001 kiinnityksen Pforzheimin kaupunginoopperaan ja sitten Nürnbergin valtionteatteriin vuosiksi 2001–2004. Tuon kauden rooleja olivat Dulcamara "Lemmenjuomassa", nimirooli "Figaron häissä", Leporellon rooli "Don Giovannissa" sekä neljän paholaisen roolit oopperassa "Hoffmannin kertomukset".
Suomen Kansallisoopperassa Kokora on vieraillut vuodesta 1997 alkaen muun muassa "Figaron häiden" nimiroolissa, Pizzarrona Beethovenin "Fideliossa" ja Waldnerina Straussin "Arabellassa". Pariisin Bastiljin oopperassa Kokora lauloi vuonna 2006 Tsargon roolin Kaija Saariahon "Adriana Materissa", jonka ohjasi Peter Sellars. Nürnbergin oopperan Wagnerin Ring-vierailulla Pekingissä Kokora lauloi Donnerin roolin "Reininkullassa". Hän on vieraillut myös muun muassa Viron kansallisoopperassa sekä Savonlinnan oopperajuhlien ja Ilmajoen musiikkijuhlien tuotannoissa.
Jouni Kokora on esiintynyt solistina monissa suurissa kirkkomusiikkiteoksissa sekä suomalaisten ja saksalaisten sinfoniaorkestereiden konserteissa.
2010-luvun alkupuolella Kokora opiskeli musiikkipedagogiaa Metropolia-ammattikorkeakoulussa Helsingissä.
Greve in Chianti

Greve in Chianti on kunta Italiassa Toscanan alueella olevassa Firenzen metropolikaupungissa. Se sijaitsee Firenzen ja Sienan välisen tien läheisyydessä, ja se on ollut perinteinen kauppapaikka. Keskustassa olevalla kauppatorilla "Piazza del Mercato"lla on käyty kauppaa jo 1300-luvulla. Nykyään se on nimetty uudelleen italialaisen poliitikon mukaan ja tori tunnetaan nimellä "Piazza Giacomo Matteotti". Alueella tuotettu viini on oikeutettu käyttämään Chianti classico tunnusta.
Tunnettuja asukkaita.
Tutkimusmatkailija Giovanni da Verrazzano on syntynyt Greve in Chiantissa.
Gianni Garko

Gianni Garko (oikealta nimeltään "Giovanni Garkovic", s. 15. heinäkuuta 1935 Zadar, Kroatia) on italialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimillä "Gary Hudson" ja "John Garko".
Italiaan kuuluneessa Zarassa syntynyt Garko opiskeli teatteritaiteen akatemiassa Roomassa. Hänen näyttämödebyyttinsä tapahtui Luchino Viscontin näytelmässä "Veglia la mia casa, angelo" vuonna 1958. Samana vuonna hän alkoi esiintyä myös televisiossa ja elokuvissa. Garkon läpimurtoelokuva oli Franco Rossin ohjaama "Morte di un amico" vuonna 1960.
Garko näytteli useissa peplum- ja komediaelokuvissa, mutta saavutti suurimman yleisönsuosionsa ironisissa italowesterneissä. Hänen henkilöhahmoistaan kuuluisin on Zorroa muistuttava pistoolisankari Sartana. Italowesternin taantuessa 1970-luvulla Garko esiintyi giallo- ja rikoselokuvissa ja joutui vähitellen tyytymään yhä heikompitasoisiin viihde-elokuviin. Arvostettu ja ammattitaitoinen näyttelijä on työskennellyt jatkuvasti myös televisiossa ja teatterissa.
Vieremä (Hyvinkää)

Vieremä on lähellä Hyvinkään keskustaa sijaitseva lähes 4 000 asukkaan kaupunginosa. Pientalovaltainen kaupunginosa rajoittuu etelässä Hyvinkään keskustaan, idässä Helsinki–Riihimäki-rataan, pohjoisessa Paavolan kaupunginosaan ja lännessä Sveitsin luonnonpuistoon.
Vieremän vanhimmat alueet ovat vuonna 1932 pääväyläksi tarkoitettu Asemankatu ja Harjukadun ympäristö 1910- ja 1920-luvun puutaloineen. Vieremän kaupunginosassa sijaitsevat muun muassa Hyvinkään poliisiasema ja käräjäoikeus, ruokakauppa, Promenadigalleria sekä muun muassa Jehovan todistajien ja Rauhanyhdistyksen toimitilat. Vieremän läheisyydessä sijaitsi myös Hyvinkään Sveitsin lukio ja Härkävehmaan koulu. Alueella on lisäksi useita puistoja kuten Hyvinkään ensimmäisen kaupunginjohtajan Rieti Ikosen kunniaksi nimetty Rietinpuisto sekä Vieremänpuisto. 
Vieremän kaupunginosaa palvelevat Hyvinkään Liikenteen paikallisbussilinjat 3 ja 6.
Kajamonvuori

Kajamonvuori on Varsinais-Suomessa Maskussa sijaitseva linnavuori. Muinaislinnaa ei ole tutkittu, mutta se on rauhoitettu. Museovirasto hoitaa linnan ympäristöä.
Vuorilinna.
Kajamonvuori sijaitsee Maskun kirkosta neljä kilometriä itäkaakkoon ja Kajamon itäpuolella. Se on laaja kallioalue, joka kohoaa yli 30 metriä ympäristöään korkeammalle. Kallioinen alue on 400×200 metriä laaja, mutta linnavuoreen luetaan 200×80-metrinen alue. Kalliolaen pohjois-, itä- ja länsipuolella sitä reunustavat jyrkänteet, mutta etelän suunnalla vuori on loivarinteistä. Laelle onkin rakennettu suojavarustus, jonka kivivallin jäänne on itä- ja etelälaidalla. Kiveys on 50 metriä pitkä, mutta vain 0,35 metriä korkea. Vallin keskikohdassa on kaksi metriä leveä aukko, jonka jälkeen valli jatkuu pohjoiseen 15 metriä. Vallia seuraa linnapihan puolella kalliossa oleva luontainen syvennys. Rauhoitustaulun lähellä sijaitsee nelikulmainen kivirakenne.
Kohteen hoitaminen.
Linnavuori otettiin hoitokohteeksi vuonna 1998. Valintaan vaikuttivat hyvin säilynyt maisema ja maanomistajien myönteinen suhtautuminen. Kohteen jyrkänteiden edestä on kaadettu puita. Myös linnavuoren laelta on karsittu puustoa pois näkyvyyden parantamiseksi. Kivivalli on tarkoitus pitää puuvartisesta kasvillisuudesta vapaana.
Tutkimukset.
Torsten Edgren kävi tutkimassa kohteen vuonna 1962, jolloin Museovirasto sai tiedon mahdollisesta muinaislinnasta. Toisen tarkastuksen suoritti Juhani Kostet vuonna 1982. Vuonna 2006 Esa Laukkanen tarkasti kohteen uudelleen alueellisen inventoinnin yhteydessä. Paikalla ei ole suoritettu arkeologisia kaivaustutkimuksia.
Hannes Þór Halldórsson

Hannes Þór Halldórsson (s. 27. huhtikuuta 1984 Reykjavík, Islanti) on islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti, joka edustaa Azerbaidžanissa pelaavaa FK Karabahia. Tämän lisäksi hän kuulluu myös Islannin jalkapallomaajoukkueeseen.
Hannes aloitti ammattilaisuransa Leiknir Reykjavíkissa vuonna 2002. Tämän jälkeen hän on pelannut useissa seuroissa Islannissa ja Norjassa: Aftureldingissa, Stjarnanissa, Framissa, KR:ssä, Brannissa ja Sandnes Ulfissa. Vuonna 2015 alankomaalainen NEC ilmoitti solmineensa Hannesin kanssa kahden vuoden sopimuksen. Hän kuitenkin siirtyi vuonna 2016 lainalle FK Bodø/Glimtiin.
Hannes on pelannut kesäkuuhun 2016 mennessä 33 ottelua Islannin maajoukkueessa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa maajoukkueessa syyskuussa 2011 Kyprosta vastaan. Hannes valittiin Islannin joukkueeseen EM-kilpailuihin 2016.
Huntilan linnavuori

Huntilan linnavuori on Pirkanmaalla Pälkäneen puolella Kangasalan rajalla Huntilassa sijaitseva linnavuori. Linnaa ei ole tutkittu eikä sitä ole ajoitettu tarkemmin, vaikka sitä pidetään rautakautisena.
Muinaislinna.
Linnamäki sijaitsee Pälkänevedellä Hyrttilänlahden ja Huntilanlahden yhtymäkohdassa. Se on kalliopohjainen soramäki. Linnamäen kaakkoisen jyrkänteen alapuolella sijaitsee kannas, joka yhdistää Parinsalon saaren mantereeseen. Ennen vuotta 1604 tilanne oli kuitenkin toinen. Linnamäen eteläpuolella lainehti Pälkänevesi, joka tuona vuonna mursi itselleen uuden lasku-uoman Kostianvirran kohdalta. Kun vielä vuonna 1830 Längelmävesi mursi Kaivannon kanavan kohdalta uuden uoman, laski Längelmävesi pari metriä ja Iharinkoski jäi kuivaksi. Linnamäen ympäristö ei siten vastaa enää rakentamisajankohtaa. Linnan muut ilmansuunnat olivat jyrkkien kallioseinämien vuoksi luontaisesti suojaisat, mutta luoteisrinne oli loivaa. Mäen koillisreunaa seuraa noin 50 metriä pitkä kivinen vallinjäänne. Se on rakennettu suurista kivistä, joista suurimmat ovat kuutiometrin kokoisia. Mäen laki on tasaista ja siellä kasvaa metsää. 
Suojelu.
Kiinteän muinaisjäännöksen ja sen suoja-alueen rajat on vahvistettu 6.3.1995 allekirjoitetulla sopimuksella. Mäen jyrkkä lounaisseinämä aluslehtoineen on luonnonsuojelulain perusteella rauhoitettu. Linnan kaakkoispuolen jyrkänteen alla kulkee tie ja sen länsipuolella sijaitsee vapaa-ajan asunto.
Tutkimukset.
Paikalla kävi Aarni Erä-Esko vuonna 1947 suorittaessaan seudulla inventointia. Vuonna 1990 Jussi-Pekka Taavitsainen tarkasti kohteen ja vuonna 1995 Jouko Pukkila ja Ville Laakso kävivät paikalla seudun inventoinnin yhteydessä. Kohdetta ei ole tutkittu arkeologisesti.
Nuutajärven linnavuori

Nuutajärven linnavuori on Pirkanmaalla Urjalan Väkkärän kylässä sijaitseva muinaislinna.
Linnavuori.
Linnavuori sijaitsee Urjalan kirkosta noin 7 kilometriä lounaaseen Nuutajärven etelärannalla olevalla kallioisella vuorella, joka kohoaa yli 40 metriä järven vedenpintaa korkeammalle. Järven puoleisilla rinteillä sijaitsee kolme jyrkännettä ja siellä ovat rinteet jyrkimmät. Mäen laella on tasainen terassi, jonka loivilla lounaisilla rinteillä on osittain litteistä kivistä ladottu valli. Kaakkois- ja itärinteillä kulkee toinen valli, joka jatkuu järven rantaan asti. Se on rakennettu pyöreämmistä kivistä. Kaakkoisrinteessä vallin ulkopuolella sijaitsee pitkänomainen noin 2,0×0,5 metrinen kiviröykkiö ja sen vieressä toinen pienempi kiviröykkiö.
Ihmisen toiminnasta kertovat muut löydetyt rakenteet. Kaakkoon johtavan polun varrella sijaitsee 1×2 metrinen ja 0,5 metriä syvä kuoppa, halkaisijaltaan kolmemetrinen pyöreä matala kumpare, jossa on keskellä syvennys ja siitä kaakkoon toinen samanlainen kaksimetrinen kumpu. Luoteiseen vievän polun eteläpuolella sijaitsee nelikulmion muotoinen ja 2×2 metriä suuri kiviröykkiö.
Tutkimukset.
Kohteessa ei ole suoritettu muita tutkimuksia kuin tarkastuksia vuosina 1954 (Anna-Liisa Hirviluoto) ja 1983 (Lauri Pohjakallio).
Muuta.
Linnavuori sijaitsee Nuutajärven etelärannalla valtatieltä 9 jonkin matkaa länteen ja sen vieressä sijaitsee Urjalan seurakunnan leirikeskus.
Villampi

Villampi on Päijät-Hämeessä Heinolan Hujansalossa sijaitseva linnavuori.
Linnavuori.
Varsin vähän tutkittu mahdollinen linnavuori sijaitsee Heinolan kirkosta 9 kilometriä koilliseen 200 metriä Konniveden itärannasta. Linnavuori on kallioisella mäellä joka kohoaa 25 metriä Konniveden vedenpintaa korkeammalle. Jos puusto ei näkemistä estäisi, olisi mäen laelta hyvä näkyvyys yli Konniselän. Mäen ja Konneveden välistä kulkee kantatie 46. Kalliorinteen puolivälissä sijaitsee kolme kivivallia, joista kaksi ovat selvästi ihmisen sinne kasaamia. 
Suurin on 22 metriä pitkä muurimainen itä-länsi-suuntainen kivivalli, joka sijaitsee etelärinteellä. Valli on noin kaksi metriä leveä ja 0,5 metriä korkea. Vallin kivet ovat noin ihmisen pään kokoisia ja sammaleiden peittämiä. Kivivallin länsipää on muuta vallia korkeampi ja leveämpi ja se loppuu jyrkänteen viereisen maakiveen, jossa muuri on myös sortunut. Vallin ja jyrkänteen väliin jää pari metriä tilaa.
Toinen ihmisen rakaentama rakenne sijaitsee kallion kaakoispuolella ja se on luode-kaakko-suuntainen kiveys. Kivivalli kuusi metriä pitkä, 0,5--1,0 metriä leveä ja puoli metriä korkea. Kiveys alkaa kalliosta ja loppuu kaakossa epämääräisesti. Tässä osassa mäen rinne viettää jyrkästi. 
Kolmas kiveys voi olla ihmisen rakentama tai se voi olla luontainen. Se sijaitsee kallion itäpuolella loivahkolla rinteen osalla ja se kulkee pohjois-etelä-suuntaisena rinteen keskivaiheilla. Jos maakivien välissä olevat kivet ovat ihmisen sinne tuomia, on valli käytön jälkeen sortunut.
Tutkimuksia.
Kohdetta ei ole tutkittu arkeologisin kaivauksin. Vuonna 2003 Hannu Poutiainen tutki kohdetta pintapuolisesti inventoinnin yhteydessä.
Riddarkilin viikinkivallit

Riddarkilin viikinkivallit on Uudellamaalla Inkoossa sijaitseva muinaislinna.
Viikinkivallit.
Vallit sijaitsevat Inkoon kirkosta noin 11 kilometriä länsilounaaseen peltojen ympäröivällä metsäisellä niemekkeellä. Valleja on kolme sisäkkäin, joista sisimmän vallit ovat neljä metriä leveät ja hevosenkengän muotoiset. Sen sisään jää noin 40 m² laaja linnapiha. Seuraavat vallit sijaitsevat 15 metrin ja 35 metrin päässä sisimmästä vallista. Kaksi ulointa vallia ovat huonommin säilyneitä ja vallista puuttuu kokonaan yksi osa. Meri sijaitsee nykyään 600 metrin päässä Kuggvikenin lahdella, mutta muinoin merenpinnan korkeus oli korkeammalla. Lahti ulottui keskiajalla muinaislinnalle asti, mutta vallitukset saattavat silti olla esihistorialliset.
Tutkimukset.
Kohdetta ei ole tutkittu arkeologisilla kaivauksilla. Sen sijaan sitä on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1984 ja 1985 (Helena Edgren), jolloin tehtiin myös koekaivaus, sekä vuonna 2002 (Henrik Jansson ja Jaakko Latikka).
Sutarkullan linnavuori

Sutarkullan linnavuori on Uudellamaalla Raaseporin Karjaalla sijaitseva muinaislinna.
Linnavuori.
Linnavuori sijaitsee Karjaan kirkolta 6 kilometriä lounaaseen Lepinjärven () eteläpuolella. Mäki sijaitsee Sutarkullan talon eteläpuolisen pellon keskellä olevassa peltosaarekkeessa, jossa se kohoaa yli 15 metriä ympäristöään korkeammalle. Mäki on 160 × 100 metrin kokoinen ja sen pohjois- ja luoteisrinteet ovat jyrkimmät. Muissa suunnissa rinteet ovat loivia. Mäen eteläreunaa kiertää maavalli, joka on rakennettu kivistä ja maa-aineksesta. Sen eteläpuolella sijaitsee terassi, joka on tulkittu esilinnaksi. Muitakin kiveyksiä tunnetaan, mutta niiden yhteydestä linnavuoreen on epävarmaa. Länsirinteen suuntainen kivrakennelma on luultavasti kiviaita, joka on rakennettu paljon myöhemmin kuin linna. Vuoden 1981 inventoinnissa löydettiin pellolta rautakautinen saviastianpala ja kvartsia. 
Tutkimukset.
Kohde on todettu vuonna 1931, jolloin Nils Cleve kävi inventoinnin yhteydessä tutkimassa sitä. Paikkaa ei ole tutkittu kaivauksin, mutta sitä on arvioitu pintapuolisesti vuosina 1983 (Hirviluoto ja Suominen) ja 1996 (Seppälä). Viimeksi mainittu löysi itäpuolella kulkevan tien itäpuolelta kallion, jossa saattaa myös olla kivivalleja. Linnavuori on ajoitettu rakenteensa puolesta varhaiselle keskiajalle.
Hoitaminen ja suojelu.
Alueen hoitaminen aloitettiin vuosina 1991–1992 tehdyllä perusraivauksella. Tämän jälkeen on niitetty heinää ja poistettu veskoita tarpeen sitä vaatiessa (hoitajana Moisanen). Erityisesti vallitukset pyritään pitämään puustosta vapaana. Mäki on luonnonsuojelualuetta.