tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
ISO

International Organization for Standardization eli ISO on kansainvälinen standardisoimisjärjestö. Se käyttää myös ranskaksi nimeä Organisation Internationale de Normalisation (OIN). ISO on perustettu helmikuussa 1947 ja se tuottaa kansainvälisiä standardeja. ISO ei ole minkään hallituksen alainen, mutta standardiensa välityksellä sillä on merkittävä vaikutusvalta. 
ISOn jäseniä ovat kansalliset standardisoimisjärjestöt, yksi kustakin maasta. Suomea järjestössä edustaa Suomen Standardisoimisliitto SFS. ISOn standardit ovat suosituksia.
ISOn dokumentteja ei jaeta vapaasti, mutta luonnosdokumentit ovat yleensä vapaasti saatavilla sähköisessä muodossa. 1990-luvulla ISO sai maineen hitaana ja byrokraattisena järjestönä, joka ei kuuntele kuluttajien ja käyttäjien mielipidettä. Tämän jälkeen järjestössä on pyritty korjaamaan havaittuja epäkohtia ja nopeuttamaan standardisointiprosessia.
Koska ISOn määrittelemiä standardeja on otettu laajasti käyttöön, joissain tuotteissa niihin viitataan jopa nimellä. Tällainen on esimerkiksi CD-ROM -levyjen tiedostojärjestelmän standardi ISO 9660, jonka perusteella tiedostojärjestelmän sisältäviä tiedostoja on alettu nimittää "ISO-imageiksi". Toinen esimerkki on filmin valoherkkyys, jossa käytetään ISO-standardia, jonka mukaan kameroiden filmiä myydään "ISO-numerolla".
Tietotekniikka-alan standardisointi tehdään yhteistyössä IEC-standardisointiorganisaation kanssa. Yhteistä työryhmää kutsutaan nimellä JTC1 "(Joint Technical Committee)."
Luettelo ismeistä

Ismi tarkoittaa suuntaa, aatetta tai virtausta. 
 A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z Å Ä Ö
Waka

Waka () on japanilaisen runouden muoto. Erityisesti termi viittaa 500–1300-lukujen hovirunouteen erotuksena myöhemmistä runomuodoista, kuten "renga", "haikai" ja "haiku". Waka on myös Japanille kotoperäistä runoutta erotuksena maassa kirjoitetusta kiinalaisesta runoudesta ("kanshi") ja perustuu viiden ja seitsemän tavun vuorotteluun. Muinoin wakarunous käsitti useita erilaisia runomuotoja, kuten "chōka", "tanka", "sedōka" ja "bussokusekika", mutta Heian-kauden jälkeen tanka nousi vallitsevaksi muodoksi, eikä muita muotoja juuri enää käytetä.
Waka tarkoittaa kirjaimellisesti ’japanilaista runoa’. Se voidaan kirjoittaa myös eri kirjoitusmerkein (倭歌, katso Wa). Wakarunous syntyi ryhmässä lauletuista runoista ("kayō"), mutta myöhemmin siitä tuli yksittäisten henkilöiden kirjoittamaa, omia tunteita ja ajatuksia ilmaisevaa runoutta. "Man’yōshūssa" sanan 和歌 kirjoitusmerkki 和 viittasi vielä kuorossa ääneen lukemiseen (), mutta myöhemmin sanan molemmat kirjoitustavat alkoivat merkitä japanilaista runoa. Niinpä wakaan voidaan viitata myös sanoilla "yamato-uta" (大和歌, ’Yamato-runo’) tai "kokka" (国歌, ’kotimainen runo’).
Wakan muodot.
Termin "waka" alle kuuluu useita erilaisia tyylejä. Tärkeimmät kaksi ovat "tanka" (短歌, ’lyhyt runo’) ja "chōka" (長歌, ’pitkä runo’), ja muita: "bussokusekika", "sedōka" ja "katauta". Kolme viimeistä muotoa alkoivat kuitenkin kadota jo Heian-kauden alussa ja "chōka" hieman myöhemmin, joten sana "waka" alkoi merkitä pelkästään sen alalajia tankaa. Itse termillä "tanka" on lyhyempi historia: runoilija Masaoka Shiki loi sen halutessaan modernisoida wakaa. Aiemmin tankan tyyppisiin runoihin oli viitattu yksinkertaisesti nimellä "waka" tai "uta" (’laulu’, ’runo’). "Haiku" on myös Shikin keksimä termi, joka on peräisin vanhemmasta hokku-muodosta. Waka-runon historiaa on käsitelty laajemmin myös tanka-artikkelissa.
Perinteisesti waka-runolla ei ollut minkäänlaisia loppusointuja (ja niitä pidettiinkin vikoina).
Chōka.
"Chōka" koostuu 5–7 tavun fraaseista, jotka toistetaan ainakin kaksi kertaa. Runo loppuu 5-7-7-tavulla. Lyhyin dokumentoitu chōka on Yamanoue no Okuran kirjoittama Nara-kaudella:
瓜食めば子ども思ほゆ栗食めばまして思はゆ何処より来りしものそ眼交にもとな懸りて安眠し寝さぬ
Runo koostuu kaavasta 5-7 5-7 5-7 5-7-7:
Tanka.
Tanka koostuu viidestä yksiköstä (joita usein pidetään erillisinä riveinä käännettäessä) ja seuraavasta kaavasta:
5-7-5 / 7-7.
Tanka on paljon vanhempi runomuoto kuin haiku. Aikoinaan tämänmuotoisia runoja kutsuttiin nimellä "hanka" ("käänteinen runo"), sillä 5-7-5-7-7-muoto tuli chōka-runon lopetuksesta ("envoi"). Ylempää chōkaa seuraa lopetus, 銀も金も玉も何せむに勝れる宝子にしかめやも, joka on myös Okuran kirjoittama.
Muut muodot.
Wakasta on olemassa muitakin muotoja. Alun perin wakan tavumäärä ei ollut rajattu ja se saattoi vaihdella standardista 5:stä ja 7:stä myös 3, 4, 6 tai yli 7:ään. Muita muotoja olivat myös:
Domus Academica

Domus Academica on alun perin opiskelija-asuntola Helsingin ydinkeskustassa. Toiminta-aikana asuntolassa oli yhteensä 110 kalustettua huoneistoa. Ylvan (ent. HYY Yhtymä) omistama, Suomen suurin kesähostelli Hostel Domus Academica, myöhemmin Both (2019) toimi tiloissa vuoteen 2020, jolloin sen toiminta lakkautettiin koronaviruspandemian vuoksi. Hostellissa oli vuokrattavana yli 300 huonetta ja se toimi kesähostellina kesä-, heinä- ja elokuussa. Hostellin lakkautuksen jälkeen asunnot muutettiin tavallisiksi vuokra-asunnoiksi. Kaikissa huoneissa oli oma wc, suihku ja keittokomero jääkaapilla. Huoneita oli kolmessa eri rakennuksessa samassa pihapiirissä. Kiinteistö Domus Academica eli "Domma" on Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan entinen asuntola. Se on Suomen vanhin opiskelija-asuntolaksi rakennettu asuntolakiinteistö. Asuntojen lisäksi Domus Academicalla sijaitsee ylioppilaskunnan alaisten opiskelijajärjestöjen kerhotiloja sekä ravintola- ja muita liiketiloja. Asuntola sijaitsee Helsingin Etu-Töölössä Leppäsuon alueella, osoitteissa Leppäsuonkatu 9 ja Hietaniemenkatu 14. Kiinteistö koostuu neljästä rakennuksesta. A- ja B-talot valmistuivat vuonna 1947, C-talo 1952 ja D-talo 1968. Näistä C-talo majoitti aluksi Helsingin olympiakisojen lehdistöväkeä.
Kiinteistön ollessa vielä opiskelija-asuntolakäytössä se tarjosi noin kolmellesadalle opiskelijalle asuinhuoneistoja lukuvuoden aikana.
Sisustus ja kalusteet.
Asuntolat suunnitteli arkkitehti Pauli Salomaa, ja sisustuksesta vastasi Ilmari Tapiovaara ja hänen vaimonsa Annikki Tapiovaara. Ilmari Tapiovaaran suunnittelemista kalusteista tunnetuimmaksi on noussut "Domus"-tuoli, joka tunnetaan myös "Stax"- ja "Finnchair"-nimillä.
Minäkäsitys

Minäkäsitys eli minäkuva on mielle omasta itsestä, ihmisen käsitys siitä, millainen hän on. 
Minäkäsitys on osa yksilön maailmankuvaa. Se on läpi elämän muuttuva kuva itsestä ja suhteesta ympäristöön. Siihen vaikuttaa toisten ihmisten suhtautuminen yksilön toimintatapoihin ja persoonallisuuteen. Esimerkiksi se, että kehitysvammaisista puhuttaessa yleensä kiinnitetään huomiota vain taitamattomuuteen eikä heidän kykyihinsä, saa kehitysvammaisten minäkäsityksen muodostumaan jokseenkin negatiiviseksi. Sen sijaan muiden ihmisten hyväksyvä ja arvosteleva palaute tukee ihmisen henkistä hyvinvointia ja se voi esimerkiksi auttaa toipumaan psyykkisistä ongelmista. 
Minäkuvaa voidaan katsoa kolmesta näkökulmasta. Ensinnäkin on ihanneminäkuva, joka käsittää yksilön mielikuvan siitä, millainen hän haluaisi olla ja millaisia toiveita hänellä on itsensä suhteen. Toiseksi on normatiivinen minäkäsitys, joka kuvaa ihmisen käsitystä siitä, että millainen ympäristö haluaa hänen olevan ja mitä ympäristö odottaa häneltä. Kolmanneksi on todellinen minäkuva, joka käsittää ihmisen mielikuvan siitä, millainen hän oikeasti on ja millaisia rooleja hänellä on eri yhteisöissä ja tilanteissa.
Ydinminä

Ydinminä on minuuden tunneperäinen, syvin ja tiedostamattomin osa. Siihen liittyy kaikki sanaton ja tunneperäinen tieto itsestä. Se on kehittynyt varhaislapsuudessa vuorovaikutuksessa ensisijaisen hoitajan ja muiden ihmisten kanssa (onko yksilöstä välitetty vai ei). Ydinminä vaikuttaa ihmisen toimintaan ja itsetuntoon koko elämän ajan.
Ydinminä on kognitiiviseen psykologiaan, erityisesti kognitiiviseen psykoterapiaan liittyvä termi.
Petros VII

Petros VII (3. syyskuuta 1949 – 11. syyskuuta 2004), oikealta nimeltään Petros Papapetrou, oli Aleksandrian ja koko Afrikan paavi ja patriarkka.
Petros syntyi Sicharissa, Kyreniassa, Kyproksella (nykyinen Pohjois-Kyproksen turkkilainen tasavalta). Petros vihittiin munkiksi vuonna 1969. Vuonna 1983 hänet valittiin Aleksandrian patriarkan apulaispiispaksi ja Länsi-Afrikan metropoliitaksi 1990. Aleksandrian patriarkaksi hänet vihittiin 9. maaliskuuta 1997, joulukuussa 1996 kuolleen Parthenioksen seuraajaksi. Hän oli ortodoksimaailman nuorin patriarkka kuollessaan helikopterionnettomuudessa matkalla Ateenasta Athos-vuoren munkkiluostariin.
Petros VII kävi muutaman kerran myös Suomessa.
Fritz Hartjenstein

Fritz Hartjenstein (3. heinäkuuta 1905 Peine, Saksan keisarikunta - 20. lokakuuta 1954 Pariisi, Ranska) oli saksalainen SS-eversti, joka toimi Birkenaun ja Natzweiler-Struthofin keskitysleirien komentajana. Hän kuoli vankilassa odotellessaan kuolemantuomionsa täytäntöönpanoa.
Sotilasura.
Hartjenstein siirtyi vuonna 1938 vapaaehtoisesti Wehrmachtista SS-Totenkopfverbändeen. Hän toimi tämän jälkeen jonkun aikaa Sachsenhausenin keskitysleirin vartiojoukon komentajana.
Hartjensteinista tuli 1940 Theodor Eicken SS-divisioona Totenkopfin upseeri ja palveli rintamalla vuoteen 1942. Hänet vapautettiin rintamavastuista epäpätevyyten takia ja siirrettiin Auschwitzin, jossa hän palveli vartijoiden erillisosaston komentajana.
Auschwitzin hallinnollisten uudistusten jälkeen Birkenaun ja Monowitzin leirit erotettiin siitä marraskuussa 1943. Hartjenstein toimi Birkenaun ensimmäisenä komentajana maaliskuuhun 1944 asti. Maaliskuusta 1944 tammikuulle 1945 hän komensi Natzweiler-Struthofin keskitysleiriä. Sieltä hänet siirrettiin vielä Flossenbürgin keskitysleirin komentajaksi.
Tuomio.
Brittiläinen sotatuomioistuin, joka kokoontui Wuppertalissa tuomitsi hänet 1. kesäkuuta 1946 elinkautiseen neljän vastarintamiehen teloituksesta. Myöhemmin hänet tuomittiin ammuttavaksi kuoliaaksi sotavangin hirttämisestä. Hänet siirrettiin Ranskaan, jossa hänet tuomittiin Natzweilerin julmuuksista kuolemaan. Hartjenstein kuoli sydänkohtaukseen 1954 tuomion täytäntöönpanoa odotellessaan.
Konqueror

Konqueror on KDE-työpöytäympäristön ohjelma, jota voidaan käyttää verkkoselaimena ja tiedostonhallintaan. Se on alun perin kehitetty Unix-käyttöjärjestelmille, etenkin Linuxille, mutta nykyisin se on saatavissa myös mm. Windowsille. Kuten koko KDE-projekti, Konqueror on saatavilla GPL-lisenssillä. HTML-koodin tulkkauksessa Konqueror käyttää KHTML-selainmoottoria.
Konqueror on oikeasti vain eräänlainen kuori, joka voi sisällyttää sisäänsä erilaisia (KParts-tekniikalla tehtyjä) ohjelmia. Esimerkkeinä KHTML-selainkuori sekä tiedostonhallinta. Lisäksi Konqueror osaa näyttää esimerkiksi dokumentteja KWord-KPartin avulla.
Konqueror esiteltiin KDE-versiossa 2.0.
Lourdes (tiedusteluasema)

Lourdes on noin 70 neliökilometrin laajuinen alue Torrensissa, lähellä Kuuban pääkaupunkia Havannaa. Siellä oli vuoteen 2001 asti Venäjän laajin radiotiedustelun ulkomainen toimipaikka, jossa oli henkilökuntaa noin 1 000–1 500. Kiinan kansantasavalta vuokrasi aseman 2000.
Lourdesissa on oma satelliittivastaanottokeskus, puhelinkeskustelujen, telekopioviestien ja tietokoneyhteyksin toimitettavien viestien sieppaamismahdollisuus.
Lourdesin kuunteluaseman uskotaan kykenevän valvomaan Pohjois-Amerikan ja Euroopan välistä liikennettä. Kuuban puolustusministeri Raúl Castron mukaan (1993) 75 prosenttia Venäjän hankkimasta sotilaallisesta tiedosta tuli Lourdesin kautta.
FLR-9

FLR-9 on noin puolen kilometrin kokoinen myös "elefanttihäkiksi" kutsuttu antennijärjestelmä, jolla voidaan kuunnella HF-taajuisia radiolähetyksiä sekä myös lähetyskulmien avulla suuntia lähettimen sijainti. Yhdysvaltain laivasto aloitti "Iron Horse" (Rautahevonen) -nimisen operaation 1964, jonka tuloksena FLR-9 -antenneja pystytettiin useisiin paikkoihin. Myös ilmavoimilla oli samankaltainen järjestelmä.
FLR-9 -verkostoon kuuluvia Yhdysvaltain ilmavoimien asemia:
Yhdysvaltain laivaston vastaavanlaisia FLR-9 -asemia
Gianni Agnelli

Giovanni Agnelli, (paremmin tunnettu nimellä Gianni Agnelli, 12. maaliskuuta 1921 Torino, Italia – 24. tammikuuta 2003 Torino, Italia), oli italialainen teollisuusmies ja Fiatin pääomistaja.
Agnellista tuli isoisänsä Giovanni Agnellin perustaman Fiatin toimitusjohtaja vuonna 1963 ja hallituksen puheenjohtaja vuonna 1966. Agnelli uudisti Fiatin ja laajensi yhtiötä. Hän vetäytyi Fiatin johdosta vuonna 1996. Hänet oli sitä ennen nimitetty elinikäiseksi senaattoriksi ja hän oli Italian historian rikkain liikemies. Fiatin johtajana Agnelli hallinnoi 4,4 %:a Italian bruttokansantuotteesta (BKT), 3,1 %:a maan teollisuustyövoimasta ja 16,5 %:a sen teollisuuden tutkimusinvestoinneista.
Agnelli meni naimisiin vuonna 1953. Hänen poikansa Edoardo teki itsemurhan vuonna 2000. Agnelli kuoli vuonna 2003 eturauhassyöpään.
Agnelli toimi jalkapalloseura Juventuksen puheenjohtajana vuosina 1947–54.
Agnelli tunnettiin Italiassa lempinimellä "l'Avvocato" (’asianajaja’).
George Ball

George Wildman Ball (21. joulukuuta 1909 – 26. toukokuuta 1994) toimi Yhdysvaltain apulaisulkoministerinä (Undersecretary of State) John F. Kennedyn ja Lyndon B. Johnsonin hallituksissa. Hänet tunnetaan parhaiten Vietnamin sodan vastustajana laajentumisvaiheen aikana 1960-luvulla. Ball toimi myös jonkin aikaa Yhdysvaltain YK-suurlähettiläänä vuonna 1968.
Ball työskenteli Yhdysvaltain ulkoministeriössä toisesta maailmansodasta lähtien. Aluksi hän organisoi Yhdysvaltojen jälleenrakennusapua eurooppalaisille liittolaisille ja 1960-luvulle tultaessa alivaltiosihteerinä ja Euroopan-osaston päällikkönä. Hänellä oli tässä tehtävässä merkittävä osa Yhdysvaltojen Nato- ja EEC-suhteiden hoitamisessa.
Kalahari

Kalahari on suuri puolikuiva alue eteläisessä Afrikassa. Koska Kalaharissa sataa jonkin verran ja siellä elää kohtalaisesti kasveja ja eläimiä, aluetta kutsutaan usein puoliaavikoksi tai kuivaksi savanniksi eikä varsinaiseksi aavikoksi.
Kalahari peittää suurimman osan Botswanasta sekä osia Namibiasta ja Etelä-Afrikasta. Kalaharin pinta-ala on noin 712 000 neliökilometriä. Puoliaavikkoa ympäröi Kalaharin vajoama-alue, jonka pinta-ala on 2,5 miljoonaa neliökilometriä.
Sana "kalahari" tulee tswanan kielen sanasta, joka tarkoittaa ’suuri jano’.
Ilmasto.
Kalaharissa on kesällä 20–45 astetta lämmintä, enimmillään jopa 50 astetta. Talvella esiintyy pakkasia, ja lämpötila voi pudota aina −12 asteeseen. Kalaharin eteläosissa sataa noin 250 millimetriä vuodessa ja pohjoisosissa 640 millimetriä. Aavikon itäosa saa sadetta vain 130 millimetriä vuodessa. Aurinkoisimmilla alueilla saadaan yli 4 000 tuntia auringonpaistetta vuodessa.
Maantiede.
Kalaharissa on paljon suolapannuja ja muita pannuja, joiden pohja on harmaata savea. Sadekaudella maaliskuusta huhtikuuhun pannuihin syntyy väliaikaisia lampia, joista vaeltavat eläinlaumat juovat. Pintavettä ei ole muuten juuri lainkaan, sillä sadevesi imeytyy yleensä nopeasti maahan. Kalaharissa on myös runsaasti hiekkadyynejä.
Historia.
Kalahari oli 10 000–20 000 vuotta sitten nykyistä paljon kosteampi paikka, ja siellä sijaitsi suuri Makgadikgadijärvi. Kun järvi alkoi virrata laskujoen kautta pohjoiseen ja itään, Sambesijoen keski- ja alaosa yhdistyivät, mistä syntyivät Victorian putoukset. Järvi alkoi tyhjentyä, ja kun ilmastokin kuivui, järvi lopulta täyttyi sedimentistä ja hiekasta. Järvestä ovat jäljellä koko Kalaharin ainoa joki Okavango pohjoisessa, Okavangon suisto ja Ngamijärvi sekä Makarikarin suolapannut Botswanassa.
Eliöstö.
Kalaharin kotoperäiset eliölajit ovat joutuneet kehittämään selviytymiskeinot ympäristössä, jossa ruoka ja vesi ovat vähissä ja lämpötilat vaihtelevat nollasta 40 asteeseen. Kalaharin tyypillisimpiä lajeja ovat nelisormimangusti, keihäsantilooppi, kalaharinleijona ja hilkkakutoja. Kotoperäisiin kasveihin kuuluvat kirahviakaasia ja "Hoodia gordonii" -oleanterikasvi.
Kasvillisuus on pensaikkoa ja lyhyttä heinää. Puilla on syvät juuret. Pohjoisessa Kalaharissa on runsaammin kasvillisuutta ja eläimiä kuin kuivemmissa osissa.
Ihmiset.
Sanit ovat asuttaneet Kalaharia jo 30 000 vuoden ajan. Kalaharin koillisosassa on nykyisin suuri timanttikaivos. Seudulta kaivetaan myös hiiltä, kuparia ja nikkeliä. Kalahari on myös suosittu turistikohde. Alueella on luonnonpuistoja, luonnosuojelualueita ja villieläinreservaatteja.
Uhkat.
Suurimpia Kalaharia kohtaavia uhkia ovat ylilaiduntaminen, kaivosteollisuus ja ympäristön pilaantuminen.
Antonio Damasio

Antonio Damasio (s. 25. helmikuuta 1944, Lissabon) on portugalilais-amerikkalainen aivotutkija ja neurologi, joka toimi lähes 30 vuotta Iowan yliopiston neurologian laitoksen johtajana ja professorina. Tällä hetkellä hän on David Dornsife neurotieteen professori Etelä-Kalifornian yliopistossa, jossa hän johtaa USC:n Brain and Creativity -Instituuttia. Hän on tutkinut tietoisuutta, tunteita ja aivojen toimintaa. Damasion käsitys aivoista pohjautuu muun muassa hänen aivovauriotutkimuksiinsa.
Damasio sai Yrjö Reenpää -palkinnon Helsingissä vuonna 2000. Psykologian Grawemeyer-palkinto hänelle myönnettiin vuonna 2014.
Väripilvi

 
Väripilvi on monivärinen irisoiva pilvi. Se muodostuu valon sirotessa ilmakehän pienistä hiukkasista, samalla tavoin kuin kehäkin. Useimmiten väripilvet muodostuvat korkealla ilmakehässä oleviin cirrus-pilviin, jolloin hiukkaset ovat joko vesi- tai jäähiukkasia.
Pilven värit näkyvät vain kun pilvi on visuaalisesti lähellä Aurinkoa, joten väripilvien havaitseminen voi olla vaikeaa. Periaattessa väripilvet ovat osa laaja-alaista aurinkoa ympäröivää kehää, jonka kehämäisen muodon pilven epäsäännöllinen geometria rikkoo. Kuun ympärillä väripilviä ei tavallisesti ole nähtävillä.
Reaktio

Reaktio (latinan sanasta "reactio") eli vaste tarkoittaa seuraavia asioita:
Puhekielessä käytetään yleisesti sanaa vastareaktio, kun halutaan tarkoittaa reaktiota.
Aigeiansisilisko

Aigeiansisilisko ("Podarcis erhardii") on muurisisilisko, joka elää Balkanilla ja Egeanmeren saaristossa. Mantereella sen levinneisyysalue ulottuu Albaniasta, Pohjois-Makedoniasta ja Etelä-Bulgariasta Kreikkaan Koillis-Peloponnesokselle. Se elää useimmilla Egeanmeren saarilla, mutta puuttuu Míloksen saariryhmästä, jonka ainut sisiliskolaji on meloksensisilisko.
Aigeiansisiliskon ruumiin pituus on noin 7 cm, ja häntä on vielä kaksi kertaa tätä pitempi. Pää on melko leveä, ja ihon suomut muodostavat sileän pinnan. Lajin edustajien väritys ja kuvionti vaihtelevat. Pohjaväri on ruskea tai harmaa, joskus vihreä. Etenkin naaraiden selässä on pitkittäisiä raitoja. Selän reunoja seuraa valkea juovapari, ja niistä seuraavina sisäänpäin tumma juovapari tai täplärivi. Keskellä selkää saattaa vielä olla tumma juova tai täplärivi. Joidenkin koiraiden pitkittäiset täplärivit limittyvät poikittaisten täplärivien kanssa, mikä näkyy verkkokuviointina. Vatsa sekä usein kurkku ovat valkoiset, keltaiset, oranssit tai punaiset, Egeanmeren saarten liskoilla myös vihertävät, sinertävät tai harmaat. Vatsassa ei näy täpliä, mutta takajaloissa saattaa olla sinisiä täpliä.
Aigeiansisilisko elää kuivilla, kivikkoisilla paikoilla kasvavissa matalissa pensaikoissa. Se on taitava kiipeilijä. Saaristopopulaatioiden edustajat viihtyvät myös aukeilla paikoilla, kuten kasvipeitteisillä hiekkadyyneillä.
Aigeiansisilisko syö niveljalkaisia, eritoten hyönteisiä. Se parittelee keväällä ja munii alkukesästä. Poikaset kuoriutuvat syyskuussa ja ovat silloin 3 cm:n mittaisia.
Operaatiotaito

Operaatiotaito on sodankäynnissä perinteisesti oppi taistelujen yhdistämisestä sotatoimen voittamiseksi. Operaatiotaito sisältää myös operaation valmistelun, joukkojen siirrot sekä operaation suorituksen. Operaatiotaito ei ole ensisijaisesti sodankäynnin taso, vaan operaation suunnittelusta vastuussa olevien tahojen älyllistä ajattelua, jossa yhdistetään taktisen tason toiminnallisuus strategisen tason visioihin. Sodankäynnin tasona operatiivinen sijoittuu taktisen ja strategisen tason väliin. 
Operaatiotaito on perinteisesti liitetty neuvostoliittolaiseen sotaoppiin. Käsitteen määritteli ensimmäisen kerran 1927 neuvostoliittolaisen Frunzen sotilasakatemian yleisesikuntaupseerikoulun opettaja A.A. Svechin kirjassaan "Strategia". Svechinin määritelmän mukaan operaatiotaito on ”"kokonaisuus, joka on suunnattu yhteisen päämäärän saavuttamiseksi etukäteen määrätyssä aikataulussa"”.
Neuvostoliittolaisen näkemyksen operaatiotaidon eriyttämistä taktiikasta ja strategiasta edellytti ensimmäisen maailmansodan jälkeinen sodan kuvan kehittyminen. Sotaa ei tultaisi ratkaisemaan suurissa ratkaisutaisteluissa vaan laajalla alueella kiinteästi toisiinsa liittyvissä pienemmissä taisteluissa. Tämä taktisen tason toiminta olisi kyettävä johtamaan siten, että se palvelisi sodan strategisia päämääriä. Näin esimerkiksi operaatio Barbarossa oli Saksan hyökkäys Neuvostoliittoon vuonna 1941 ja osa Saksan strategiaa toisen maailmansodan voittamiseksi.
Sodankäynnin historiasta voidaan nähdä, että operaatiotaito tuli ajankohtaiseksi vasta Napoleonin suurten joukkojen mukana ja etenkin Yhdysvaltain sisällissodassa. Näitä ennen joukkojen taistelut tapahtuivat suppealla alueella ja olivat lähinnä taktiikkaa.
Poikkeuksen muodostavat 1200-luvun mongolit, jotka toimivat hevosjoukoillaan operaatiotaidon määritelmän mukaisesti. Hyvinkin laajalla alueella olevat suuret sotajoukot saattoivat hyökätä vajaan viikon aikana 300 kilometriä yhteisen suunnitelman ja johdon alla, saman verran kuin amerikkalaiset Irakissa 1991.
Siviilipuolella operatiivinen tarkoittaa eri asiaa, eli toiminnallista. Operatiivinen johto = toimiva johto, toimitusjohtaja jne. Vertaa strateginen johto = pitkän aikavälin toiminnasta vastaava johto, hallintoneuvosto jne.
Latinalaisen Amerikan musiikki

Latinalaisen Amerikan musiikkityylejä ovat muun muassa samba, bossa nova (Brasilia), merengue, bachata (Dominikaaninen tasavalta), rumba, cha cha cha, mambo (Kuuba), beguine, salsa (New York), cumbia, son, tango (Argentiina) ja paso doble. 
Latinalaisen Amerikan musiikkia leimaavat monitahoiset vaikutteet. Eurooppalaiset toivat omat vaikutteensa mukanaan ja esimerkiksi brasilialainen musiikki on saanut runsaasti vaikutteita afrikkalaisesta musiikista. Sen sijaan esimerkiksi perulainen ja ecuadorilainen musiikki on saanut huomattavia vaikutteita alkuperäiskansojen musiikista.
Ilma

Ilma on useiden eri kaasujen seos, joka muodostaa Maan ilmakehän.
Ilmaa pidettiin kauan yhtenä neljästä alkuaineesta. Vasta 1700-luvun lopulla osoitettiin, että se sisältää useita eri aineita, joista eniten on typpeä ja happea.
Maan pinnan läheisyydessä kuiva ilma sisältää eri kaasuja seuraavina pitoisuuksina (tilavuudesta):
Ilma sisältää myös vesihöyryä vaihtelevia määriä, yleensä noin 1 %.
Ilman ominaisuuksia:
Trip hop

Trip hop on 1990-luvulla Bristolin kaupungissa Britanniassa syntynyt elektronisen musiikin muoto, joka perustuu jumittaviin ja synkkiin rytmeihin. Tyylilajia on kuvailtu "yhdistelmäksi hip hopia ja elektronista musiikkia sellaisessa sekoitussuhteessa, ettei kumpaakaan tunnista". Laulu on usein melodista, mutta välillä myös hyvin rap-henkistä. Trip hopissa on otettu vaikutteita downtemposta, hip hopista, dancesta, housesta, dubista, reggaesta, jazzista, soulista ja rockista.
Ambient

Ambient on musiikin tyylilaji, jossa keskitytään selvien melodiaosuuksien sijasta tunnelman luomiseen. Ambient on yleensä syntetisaattoreilla tehtyä elektronista musiikkia, mutta se sisältää toisinaan myös akustisia soittimia ja klassisesta musiikista lainattuja elementtejä. Vastakohtana teknolle ja useimmille muille konemusiikin tyyleille ambient on yleensä korostetun rauhallista ja seesteistä, usein rytmisoittimia ja komppeja ei ole lainkaan.
Sana ”ambient” tuli tunnetuksi Brian Enon vuonna 1978 julkaistusta levystä "", jonka kanteen sana oli painettu. Levyn neljä raitaa sisälsivät yksinkertaisista nauhaloopeista koostettuja pelkistettyjä ja rauhallisia äänimaisemia. Enon mukaan levyn musiikin oli tarkoitus muistuttaa kuvataidetta siinä mielessä, että kuuntelijan ei ole tarkoitus keskittyä levyn musiikkiin jatkuvasti, vaan levyn musiikki on ikään kuin osa sitä tilaa, missä se soi.
Ambient-musiikin juuret ovat toisaalta minimalismissa, akusmaattisessa musiikissa, jotka molemmat myös voivat toisinaan kuulostaa hyvin ambientmaiselta, ja progressiivisessa ja kokeellisessa populaarimusiikissa, toisaalta siinä on vaikutteita muzakista ja sisustusmusiikista. Brian Enoa edeltäviä, myöhemmin ambientin edelläkävijöinä pidettyjä levyjä ovat esimerkiksi Tangerine Dreamin levyt "Zeit" (1972) ja "Phaedra" (1974) sekä Wendy Carlosin levy "Sonic Seasonings" (1972).
Suomessa ambient-musiikkia on esitetty jo pitkään Ylen radiokanavilla lähetettävässä "Avaruusromua"-ohjelmassa. Ehkä tunnetuin suomalainen ambient-musiikille läheistä sukua oleva levy on Esa Kotilaisen (k. 2023) vuonna 1977 julkaisema "Ajatuslapsi".
Karita Mattila

Karita Marjatta Mattila (s. 5. syyskuuta 1960 Somero, kasvoi Perniössä) on suomalainen kahdesti Grammy-palkittu oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän on kansainvälisesti menestyneimpiä suomalaisia nykyoopperalaulajia, ja vieraillut säännöllisesti johtavissa oopperataloissa.
Ura.
Mattila opiskeli yksinlaulua Sibelius-Akatemiassa Liisa Linko-Malmion johdolla ja myöhemmin Lontoossa Vera Rózsan johdolla. Näyttelijät Marja Korhonen ja Ismo Kallio opettivat hänelle näyttämöilmaisua.
Maailmanlaajuista mainetta musiikkimaailmassa hän sai vuonna 1983, jolloin hän voitti Cardiffissa BBC:n Singer of the World -laulukilpailun. Sitä ennen hän oli voittanut Lappeenrannan valtakunnalliset laulukilpailut vuonna 1981.
Uransa alkuvaiheessa Mattila lauloi kevyitä Mozartin oopperoita. Mattilan Mozart-rooleja olivat "Figaron häiden" kreivitär, "Così fan tutten" Fiordiligi, "Taikahuilun" Pamina, "Idomeneon" Ilia ja "Don Giovannin" Donna Elvira.
Vuonna 1992 Mattilalle tehtiin äänihuulileikkaus ja Tyynelle valtamerelle suuntautuneella häämatkalla hän oli puhekiellossa. Leikkauksen jälkeen hän on laulanut myös Verdiä, Beethovenia ja Wagneria.
Mattila nousi oopperamaailman huipulle 1990-luvulla. Solistina hän on laulanut New Yorkin, Bostonin, Los Angelesin, Lontoon, Berliinin ja Wienin filharmonikkojen, Milanon La Scalan orkesterin, BBC:n sinfoniaorkesterin, Ranskan eri orkestereiden ja Ruotsin radion sinfoniaorkesterin kanssa.
Mattila on myydyin klassisen musiikin suomalaistaiteilija. Hänen levytyksistään kolmea on myyty kultalevyn ja kahta platinalevyn verran.
Karita Mattilan nimeä kantava palkinto on myönnetty vuodesta 2000 vuosittain nuorille suomalaisille laulajille.
Palkinnot ja tunnustukset.
Mattila on ollut mukana Grammy-palkinnon parhaasta oopperalevytyksestä saaneessa tuotannossa kahdesti, vuosina 1998 ja 2004 ja kolmannen kerran Grammy-ehdokkaana vuonna 2021. Lisäksi hänet on palkittu Ranskan kulttuurikunniamerkillä (Ordre des Arts et des Lettres -ritarikunnan ritarimerkki) ja Pro Finlandia -mitalilla 2001. Vuonna 1997 hänelle myönnettiin . Toukokuussa 2011 Mattila promovoitiin Turun yliopiston humanistisen tiedekunnan kunniatohtoriksi.
Huhtikuussa 2012 Mattilalle ojennettiin yksi Yhdysvalloissa ilmestyvän "Opera News" -lehden viidestä vuosittaisesta tunnustuspalkinnosta.
Tasavallan presidentti myönsi vuonna 2020 Mattilalle Suomen Leijonan ensimmäisen luokan komentajamerkin.
Yksityiselämä.
Mattila oli naimisissa Tapio Kuneisen kanssa 1992–2019. Kuneinen toimi myös hänen managerinaan. He asuivat Lontoossa ja sittemmin Floridassa.
Kyberavaruus

Kyberavaruus on tietokoneiden ja niiden yhteyksien muodostama virtuaalinen ulottuvuus. Siinä ei voi liikkua fyysisesti vaan vain virtuaalisesti erilaisten tietokoneohjelmien avulla. 
Termi on peräisin tieteiskirjailija William Gibsonin novellista "Burning Chrome" vuodelta 1982, mutta se saavutti huomiota vasta kirjailijan teoksessa "Neurovelho" vuonna 1984.
Gibson kertoo tarvinneensa jonkinlaisen "näyttämön", jolle sijoittaa kertomustensa tapahtumia. Nähtyään nuoria pelaamassa kolikkopelejä ja alkeellisia kotitietokoneita, jotka kytkettiin toisiinsa puhelinyhteydellä, hän yhdisti nämä mielessään kaipaamakseen näyttämöksi. Tälle näyttämölle hän tarvisi jännittävän nimen. "Data-avaruus" tai "infoavaruus" eivät hänelle sopineet. Sen sijaan "kyberavaruus" kuulosti merkitykselliseltä, mutta Gibson ilahtui huomatessaan, ettei sana kuitenkaan todellisuudessa merkinnyt yhtään mitään, jolloin hän saattoi itse määritellä näyttämönsä säännöt. 
William Gibson esitti termin kyberavaruus, mutta ajatusta olivat aiemmin kuvanneet Vernor Vinge novellissa "True Names" (1981) ja Daniel Galouye oli kuvannut simuloitua todellisuutta teoksessa "Simulacron-3" (1964). ARPANET oli olemassa kun Gibson esitti käsitteen, mutta hän ei ollut vielä tietoinen sen olemassa olosta. Neal Stephensonin esitti teoksessa "Snow Crash" (1992) termin "metaverse" (metaversumi) postkyberpunk-maailmassa.
Suhteellinen etu

Suhteellinen etu on tuotannon edellytyksiä kuvaava käsite; valtion kannattaa erikoistua niihin tuotteisiin, joissa se on vahva ja joita se osaa valmistaa suhteellisesti edullisemmin ja tehokkaammin kuin useimmat muut valtiot.
Nykyaikaisen taloustieteen kansainvälistä kauppaa käsittelevä teoria perustuu nimenomaan suhteellisen edun käsitteelle: teorian mukaan oleellista ei ole tuotannon absoluuttiset kustannukset, vaan se kuinka helposti maa pystyy tuottamaan hyödykkeitä suhteessa toisiin hyödykkeisiin. Suhteellisen edun käsitteen perusteella maan kannattaa tuottaa sitä hyödykettä, jonka tuottamisen vaihtoehtoiskustannus on pienin ja vaihtaa tätä hyödykettä muihin hyödykkeisiin.
Käsitteen historia.
Suhteellisen edun käsitteen kuvaili ensimmäisenä Robert Torrens vuonna 1815. Torrens esitti, että Englannin kannattaa myydä erinäisiä tuotteita Puolalle ja ostaa Puolasta viljaa, vaikka viljan tuottaminen Englannissa on halvempaa kuin Puolassa.
Tunnetuimman version teoriasta esitti kuitenkin David Ricardo, joka kuvaili käsitteen vuonna 1817 käyttäen esimerkkinä Englannin ja Portugalin välistä viini- ja tekstiilikauppaa. Ricardo totesi, että Portugalissa on mahdollista tuottaa sekä viiniä että tekstiileitä vähemmällä työllä kuin Englannissa. Viinin ja tekstiilien tuottamiseen vaadittava suhteellinen työmäärä on kuitenkin erilainen näissä kahdessa maassa. Portugalissa sekä viinin että tekstiilien tuottaminen on helppoa ja halpaa, mutta Englannissa viinin tuottaminen on erittäin vaikeaa kun taas tekstiilien tuottaminen on merkittävästi viinin tuottamista helpompaa. Vaikka Portugalissa onkin halvempaa tuottaa tekstiilejä kuin Englannissa, on Portugalin kannalta vielä halvempaa tuottaa ylimääräistä viiniä ja vaihtaa tämä ylimääräinen viini englantilaisiin tekstiileihin. Vastaavasti Englanti hyötyy tästä kaupanteosta, koska se saa viiniä halvemmalla suhteessa tekstiileihin kuin tuottamalla itse oman viininsä.
Matemaatikko Stanisław Marcin Ulam esitti Nobel-palkitulle ekonomisti Paul Samuelsonille aikoinaan haasteen, jossa hän pyysi Samuelsonia nimeämään yhden sellaisen yhteiskuntatieteellisen teorian, joka on sekä totta että epätriviaali. Vuosia myöhemmin Samuelson vastasi, että juuri Ricardon esittämä suhteellisen edun teoria täyttää nämä ehdot:
"That it is logically true need not be argued before a mathematician; that it is not trivial is attested by the thousands of important and intelligent men who have never been able to grasp the doctrine for themselves or to believe it after it was explained to them."
MASINT

Mittaus- ja tunnusmerkkitiedustelu eli MASINT () on kohteen tai toiminnan luontaisiin ominaispiirteiden tai osatekijöiden tallentamiseen ja mittaamiseen perustuva tiedustelun alalaji. Nämä piirteet mahdollistavat kohteen tai toiminnan havaitsemisen, tunnistamisen tai luonnehdinnan. Jos 'maali' värähtelee, päästää ääntä, jättää jäljen, on ympäristöään kylmempi tai kuumempi, sillä voi olla havaittava tunnusmerkki. Mittaus- ja tunnusmerkkitiedustelu pohjautuu havaintolaitteiden keräämän datan tieteelliseen ja tekniseen analyysiin. 
Mittaus- ja tunnusmerkkitiedustelun osa-alueita on kuusi:&lt;br&gt;
1) elektro-optinen tiedustelu ()
 heijastuneen tai emittoidun elektromagneetisen spektrin mittaus ultravioletin, näkyvän, lähi-infrapunan ja infrapunan taajuusalueilla
 Esimerkiksi satelliittipohjaisen metsäpalojen seurantajärjestelmien havaitsemien lämpöanomalioiden käyttö Venäjän hyökkäyssodan aikaisten räjähdysten ja palojen paikallistamisessa Ukrainassa; 
2) radioaktiivisten säteilyyn ja tapahtumiin liittyvä valvonta ja seuranta ()
 Esimerkiksi kansallisten säteilykeskusten (kuten Suomessa Säteilyturvakeskuksen) ja rajavalvonnan säteilynmittauspisteet sekä Kansainvälisen ydinkoekieltosopimusjärjestön (CTBTO, Comprehensive Nuclear-Test-Ban-Treaty Organization) kansainvälinen valvontajärjestelmä (IMS).
3) geofysikaalinen tiedustelu ()
 Esimerkiksi meren akustinen mittaus sonarpoijuja käyttämällä ja seismisten tapahtumien valvonta (Suomessa erityisesti Helsingin yliopiston Seismologian instituutti).
4) tutkatiedustelu () - RADINT
 kohteen heijastaman elektromagneettisen säteilyn aktiivinen ja passiivinen keruu
 Esimeriksi vastatykistötutka; sotilaallisten ja kaupallisten SAR-tutkasatelliittien datan hyödyntäminen
5) materiaaleihin liittyvä tiedustelu ()&lt;br&gt;
6) radiotaajuusalueen tiedustelu ()
MASINTin osa-alueita on eri lähestymisten mukaan ryhmilty toisinkin. Kohteesta tai toiminnasta voidaan pyrkiä selvittämään sen
Kaukasus

Kaukasus on 1 100 kilometriä pitkä vuorijono Itä-Euroopassa ja Länsi-Aasiassa Mustanmeren ja Kaspianmeren välissä. Vuoristoa ympäröivää aluetta kutsutaan Kaukasiaksi. Kaukasus koostuu kahdesta vuorijonosta, pohjoisemmasta Suur-Kaukasuksesta ja eteläisemmästä Vähä-Kaukasuksesta. 
Suur-Kaukasus ulottuu Tamanin niemimaalta Asovanmeren ja Mustanmeren välissä Apšeronin niemimaalle Bakun kaupungin lähistöllä Kaspianmeren rannalla. Vuoristo on melko kapea, päistään vain noin 160 km. Suur-Kaukasuksella vuorenrinteet ovat loivemmat kuin Vähä-Kaukasuksella.
Kokonaisuudessaan vuoristossa on yli 2 000 jäätikköä, joista 70 % sijaitsee viileämmän Suur-Kaukasuksen rinteillä. Pysyvä lumipeite on vain korkeimmilla huipuilla, joista korkein on Elbrus (5 642 metriä).
Kreikkalaisessa mytologiassa Kaukasus oli yksi maailmaa kannattelevista pilareista. Zeus kahlitsi sen rinteille Prometheuksen. Roomalainen runoilija Publius Ovidius Naso sijoitti Kaukasuksen skyyttien maahan ja kuvaili sitä kylmäksi ja kiviseksi vuoreksi ja nälän tunnusmerkiksi.
Kaukasia

Kaukasia on alue Aasian ja Euroopan rajalla, Mustanmeren ja Kaspianmeren välillä. Kaukasia on saanut nimensä Kaukasusvuoristosta. Pohjoisessa alue rajoittuu Manytšin laaksoon ja etelässä Turkkiin ja Iraniin. Alue jakautuu kahteen osaan, Etelä- ja Pohjois-Kaukasiaan. Kaukasiassa virtaavia suuria jokia ovat etelässä Rioni ja Kura, pohjoisessa Kuban ja Terek.
Kaukasian maat ja kansat ovat varsin erilaisia uskonnoiltaan ja kieliltään. Alueella puhutaan yli 40 erilaista kieltä; katso "kaukasialaiset kielet".
Alueen valtiot.
Etelä-Kaukasia.
Etelä-Kaukasiassa sijaitsevilla valtioilla on ollut yhteistyösopimuksia Euroopan unionin kanssa.
Pohjois-Kaukasia.
Pohjois-Kaukasiassa islamin uskonnolla on vahva asema. Pohjois-Kaukasian luonto on vuoristojen alapuolella enimmäkseen tammimetsää, alavuoriston alueella enimmäkseen pyökkimetsää ja korkeammalla vuoristossa on havumetsää.
Historia.
Kaukasian historiaan kuuluvia merkittäviä seikkoja:
Vuonna 1918 alueelle perustettiin Transkaukasian federaatio, joka kuitenkin nopeasti hajosi jäsenvaltioiden keskinäisten kiistojen vuoksi. Neuvostoliittoon liitettiin 1922 Transkaukasian sosialistinen federatiivinen neuvostotasavalta, josta vuonna 1936 muodostettiin Armenian, Azerbaidžanin ja Georgian sosialistiset neuvostotasavallat.
Neuvostoliiton hajotessa 1991 Tšetšenia julistautui itsenäiseksi Venäjästä, mutta se liitettiin takaisin Venäjään toisen Tšetšenian sodan jälkeen. Armenia ja Azerbaidžan kiistelevät Vuoristo-Karabahin alueesta, joka on Armenian miehittämä Azerbaidžanin osa, jossa asuu lähinnä armeeneja.
Keskihajonta

Satunnaismuuttujan standardipoikkeama eli keskihajonta on hajontaluku, joka kuvaa keskimääräistä poikkeamaa odotusarvosta tai populaation keskiarvosta. Keskihajonta on varianssin neliöjuuri: formula_1. Etuna varianssiin nähden on tulkinnan helppous, sillä keskihajonnan asteikko vastaa mittausten asteikkoa.
Keskihajonnan suuruuksia.
Minkä tahansa jakauman keskihajonnalle pätee Tšebyšovin epäyhtälö
formula_2
joka kuvaa, kuinka suurella todennäköisyydellä satunnaisesti valittu arvo on korkeintaan k:n keskihajonnan etäisyydellä odotusarvosta.
Trance

Trance on elektronisen tanssimusiikin tyylilaji, joka kehittyi Euroopassa 1990-luvun alussa housen ja teknon vaikutuksesta. Se on muihin elektronisen tanssimusiikin tyylilajeihin verrattuna usein huomattavasti melodisempaa. Aikaisemmat vaikutteet tulivat 1980-luvun loppupuolen brittiläisestä acid housesta. Tyylin synnyinmaana pidetään Saksaa, varsinkin Frankfurtin kaupunkia. Alan pioneereina tunnetaan Oliver Lieb, Sven Väth ja DJ Dag, jotka kaikki toimivat useilla eri taiteilijanimillä tuottaen lukuisia merkittäviä kappaleita.
Ensimmäisenä virallisesti puhtaana trance-kappaleena pidetään Age of Loven samannimistä debyyttisingleä vuodelta 1990. Varhaisella trancella on paljon yhteistä teknon kanssa tempon ja rytmisen rakenteen suhteen, lisäten mukaan melodisia elementtejä, joita lainailtiin silloisesta Euroopassa vallinneesta house-tyylistä. 1990-luvun puolivälissä muodostuneet progressiivinen trance sekä uplifting trance popularisoivat tyylin suurempien massojen suosioon, lisäten mukaan usein naisvokaaleja, muuten hyvin instrumenttivoittoiseen tanssimusiikkiin. Tämän seurauksena musiikkitapahtumat siirtyivät pienistä tehdashalleista suuriin kaupallisiin klubeihin ja esiintymisareenoihin.
Trance-musiikissa käytetään lähes poikkeuksetta 4/4-tahtilajia. Tyyli muodostuu usein melodioiden kautta, joiden luomaa tunnetilaa monesti ylikorostetaan. Kestoiltaan kappaleet vaihtelevat viidestä kymmeneen minuuttiin. Useimmiten rakenne perustuu hitaaseen kehittelyyn ja energian kasvattamiseen, joita korostetaan tuomalla mukaan uusia elementtejä kappaleen kehittyessä. Myös erilaisilla rumpufilleillä ja breakdown-osuuksilla on suuri merkitys voimatasojen kasvattamisessa tai vähentämisessä. Kappaleiden tempo on yleensä 125–152 iskun välillä, riippuen mikä lukuisista eri alatyyleistä on kyseessä. 
Yleisimpiä alatyylejä.
Lisäksi Hard trancestakin vaikutteita ottava Freeform.
Synthpop

Synthpop eli syntikkapop tai synapop on 1970-luvun lopussa syntynyt ja erityisesti 1980-luvun alkupuolella suosiossa ollut elektronisen musiikin ja uuden aallon musiikin tyylilaji. Syntikkapopia ennakoivat 1970-luvulla syntetisaattoreita rockin ja disco-musiikin parissa käyttäneet ryhmät, erityisesti krautrockin (saksalainen rock) edustajat. Erillisenä genrenään syntikkapop nousi vahvimmin esille Britanniassa ja Japanissa osana punkia seurannutta niin sanottua uuden aallon musiikkia. Luonteenomaista sille ovat tarttuvat, melodiset kappaleet ja syntetisaattorisoundit. Joissakin tapauksissa mukana saattoi olla syntetisaattoreiden lisäksi myös esimerkiksi sähkökitaroita.
Vuonna 1979 ensimmäisen soolosinglensä julkaissut Gary Numan oli ensimmäisiä menestyneitä syntikkapopartisteja Britannian singlelistalla. Tämän jälkeen listoille nousivat niin ikään brittiläiset yhtyeet, kuten Ultravox, The Human League sekä Berlin Blondes. Ne saivat myöhemmin seurakseen muita artisteja, kuten Japan, Orchestral Manoeuvres in the Dark, Depeche Mode ja Eurythmics.
1970- ja 1980-luvun moniäänisten syntetisaattoreiden hinnat halpenivat ja rumpukoneet kehittyivät, mikä näkyi syntikkapopissa aiempaa helpommin lähestyttävän soundin muodossa. Vuonna 1981 aloittanut MTV (Music Television) tuli tärkeäksi musiikin ja musiikkivideoiden levityskanavaksi, ja monet sen varhaisista tähdistä olivat juuri syntikkapopin edustajia. Kitaravetoinen rock ei kuitenkaan hiipunut ja 1980-luvun jälkipuoliskolla jälkeen synapopin läsnäolo musiikkilistoilla oli hiukan vaimeampaa. Jotkut synapop-yhtyeet, kuten Pet Shop Boys ja Erasure, olivat nyt tyylillisesti yhä lähempänä tanssimusiikkia.
Suosiostaan huolimatta synthpop herätti paljon ristiriitaisia reaktioita. Syntetisaattoreiden käyttö oli 1980-luvun alussa vielä varsin tuore ilmiö populaarimusiikissa, mikä herätti väitteitä musiikin epäaitoudesta ja sieluttomuudesta sekä artistien heikkoudesta muusikoina. Kulttuurisena ilmiönä syntikkapop liitettiin jossain määrin vaihtoehtoisiin seksuaalisuuden muotoihin. Fallisena nähty kitara puuttui yleensä yhtyeiden kokoonpanosta ja genren tähtien ulkonäkö oli usein totutusta poikkeava. Esimerkkeinä tästä olivat muun muassa Phil Oakeyn (Human League) epäsymmetrinen hiustyyli ja meikin käyttö, Marc Almondin nahkatakit, Martin Goren (Depeche Mode) hameet ja Annie Lennoxin (Eurythmics) varhainen domina-tyyli. Yhdysvalloissa syntikkapoppiin viitattiin lehdistössä sen suosiosta huolimatta kutsumalla sen edustajia esimerkiksi "englantilaisiksi hiustyylibändeiksi" tai taidehomoiksi. Osa yleisöstä vierasti tällaisia syntikkapoppiin liitettyjä piirteitä, tosin niiden on toisaalta katsottu vedonneen nais- ja homoyleisöihin.
VNV Nation

VNV Nation on englantilainen yhtye, jonka musiikki yleensä lasketaan EBM:ksi tai synthpopiksi. Yhtye kutsuu itse musiikkityyliään futurepopiksi. Yhtyeeseen kuuluvat Ronan Harris (laulu, sävellys, syntetisaattorit, ohjelmointi) ja Mark Jackson (ohjelmointi, rummut ja rumpukoneet). Lyhenne "VNV" yhtyeen nimessä tarkoittaa "Victory, not Vengeance" (suom. "Voitto, ei kosto").
Suomessa yhtye on vieraillut 28. lokakuuta 2007.
Hyväksymisvaalitapa

Hyväksymisvaali on vaalitapa, jossa äänestäjä saa äänestää niin useaa ehdokasta kuin haluaa ja jossa voittaja on se ehdokas, joka saa eniten ääniä.
Hyväksymisvaali täyttää monotonisuuskriteerin, koska äänestäjän äänestäessä tiettyä vaihtoehtoa ei tämän vaihtoehdon sija voi ainakaan pudota. Hyväksymisvaali myös vähentää taktista äänestämistä, koska äänestäjällä ei ikinä ole hyvää syytä äänestää jotain ehdokasta äänestämättä myös niitä ehdokkaita, joista hän pitää enemmän.
Toisaalta hyväksymisvaalissa äänestäjälle saattaa tulla halu valehdella preferensseistään olemalla äänestämättä esimerkiksi toiseksi parhaana pitämäänsä vaihtoehtoa, mikäli se näyttäisi lopputuloksessa selvästi haastavan hänen parhaan vaihtoehtonsa.
2010

2010 (MMX) oli normaalivuosi (ei karkausvuosi), joka alkoi perjantaista. Se oli 2010-luvun ensimmäinen vuosi.
Yhdistyneet kansakunnat nimesi vuoden 2010 kansainväliseksi luonnon monimuotoisuuden vuodeksi.
MPlayer

MPlayer - The Movie Player on avoimeen lähdekoodiin pohjautuva mediasoitin. Se kehitettiin alkuaan toimivaksi vain Linuxissa, mutta toimii nykyään myös muissa Unix-tyyppisissä käyttöjärjestelmissä sekä mm. Windowsissa. MPlayeria levitetään GPLv2-lisenssin alaisena, ja sen alkuperäiset tekijät olivat enimmäkseen unkarilaisia.
MPlayer on peruskäyttöliittymältään komentoriviohjelma. Siinä on myös graafinen käyttöliittymä, jota ei kuitenkaan käännetä oletusasetuksilla. Ohjelmapaketti sisältää myös MEncoder-ohjelman, jolla tehdään uudelleenkoodauksia eri mediamuotojen välillä.
MPlayerin sanotaan osaavan toistaa enemmän videomuotoja kuin minkään muun soitto-ohjelman. Siinä on sisäänrakennettuna suuri määrä koodekkeja. Lisäksi se voi tarvittaessa käyttää Windowsin konekielisiä DLL-tiedostoja tai vastaavanlaisia OS X:n Intel-version ohjelmakirjastoja median toistoon.
MPlayerissä on sisäänrakennettu tuki mm. seuraaville video- ja äänikoodekeille: MPEG-1, MPEG-2, MPEG-4 (ml. H.264), WMV/VC-1, Sorenson, VP6, Theora, MP3, WAV, WMA (v1&amp;v2), Ogg Vorbis, AC-3/A52 (Dolby Digital), AAC, Adoben Flash Video. MPlayer pystyy toistamaan myös DVD:n, Video CD:n ja SVCD:n sisältöjä sekä käyttämään digi-tv- ja radiokortteja. 
Siinä on myös laaja laitteistotuki, ja se pystyy näyttämään kuvaa X11-ikkunassa, tukee XVideo-laajennosta ja OpenGL:ää. Se osaa käyttää myös Linuxin graafista konsolia sekä SDL-kirjastoa ja sen tukemia piirtokeinoja. Windowsissa se tukee DirectX:ää ja Macissä Quartz Compositoria. Jos graafista näyttöä ei ole käytettävissä, videota voi näyttää ASCII-grafiikkana aalib-kirjaston avulla. Äänipuolella MPlayer tukee OSS- ja ALSA-äänirajapintoja sekä useita verkkoläpinäkyviä äänipalvelimia.
MPlayerin kehityksen aloitti Árpád Gereöffy (lyhyemmin A'rpi) vuonna 2000, koska ei löytänyt Linuxille kelvollista mediasoitinta. Ensimmäisen mpg12play-nimisen ohjelman hän kirjoitti puolessa tunnissa libmpeg3-kirjaston ympärille. Pian soittimeen lisättiin Win32 DLL -lataaja avifile-ohjelmasta, jonka jälkeen soittimella pystyi näyttämään mediamuotoja, joille Linuxissa tuolloin ei ollut omaa tukea. Marraskuussa 2000 julkaistiin MPlayerin ensimmäinen versio MPlayer v0.3. Alex Beregszászi on ylläpitänyt MPlayeriä vuodesta 2003.
MPlayer pystyy toistamaan Firefox-selaimessa monia verkkosivuille upotettuja video- ja äänimuotoja käyttäen liitännäistä.
Haarautukset.
Uoti Urpala erotettiin kehitystiimistä 2011 pitkään jatkuneiden erimielisyyksien vuoksi ja hän alkoi kehittää MPlayer2 -soitinta. MPlayer2:n erona oli että kirjastot ladataan dynaamisesti, se tukee NVidian VDPAU-rajapintaa videon soiton kiihdytykseen, lisäksi siinä on tarkempi kelaus ja videon pysäytys -toiminnot, FFmpegin sijaan voi käyttää Libav-kirjastoa, tekstitykset piirretään libass-kirjaston avulla ja ohjelma on oletuksena käännetty monisäikeiseksi. MEncoder ja graafisen käyttöliittymän tuki on poistettu.
mpv on soitin, joka perustuu Mplayeriin, mplayer2:een ja FFmpegiin.
mpv:n aloitti Vincent Lang vuonna 2012 mplayer2:n pohjalta.
mpv uudelleenlisensoi koodinsa LGPLv2.1-lisenssille, joka sallii sen käytön toisen ohjelmien sisäisenä kirjastona.
Huutomerkki

Huutomerkki (!) on typografinen välimerkki, joka kuuluu isoihin välimerkkeihin eli se päättää virkkeen. Tavallisesti se kirjoitetaan huudahdusten, käskyjen, komentojen, kehotusten, kieltojen, toivomusten, vetoomusten, vihan, itkun ja naurun perään. Huutomerkkiä käytetään myös moniin erikoistarkoituksiin.
Historia.
Huutomerkkiä käytettiin englanninkielisessä kirjoituksessa ensimmäistä kertaa 1400-luvulla. Saksankielisessä ortografiassa sitä käytettiin ensimmäisen kerran Lutherin Raamatussa vuonna 1797.
Merkki otettiin mukaan standardeihin kirjoituskoneisiin vasta 1970-luvulla. Tätä ennen oli huutomerkin asemasta ensin kirjoitettava piste, palauttaa kirjoitin edellisen merkin kohdalle ja kirjoittaa pisteen päälle heittomerkki.
Käyttö.
Huutomerkkiin päättyvä lause on yleensä joko painokas huudahdus, käsky, komento, kehotus, kielto, toivomus tai vetoomus. Sitä ei kuitenkaan käytetä näissäkään tapauksissa joka tilanteessa, vaan esimerkiksi levolliset huudahdukset, käskyt ja kiellot päätetään pisteeseen.
Suomen kielessä huutomerkki esiintyy yleensä virkkeen lopussa lukuun ottamatta sitaateissa, sulkeiden sisällä ja nimien osana. Lainausmerkein erotetun sitaatin sisällä huutomerkki tulee ennen toista heittomerkkiä: "Isä huusi: ”Tulkaa jo syömään!”" tai ”"Tulkaa jo syömään!” isä huusi." Kun sitaatti kirjoitetaan repliikkiviivalla, se kirjoitetaan johtolauseen jälkeen ilman pilkkua: "– Tulkaa jo syömään siitä! isä huusi."
Arkikielessä huutomerkkiä saatetaan kolmen pisteen (…) tavoin kirjoittaa useita kertoja peräkkäin, mutta tätä käyttöä ei yleisesti pidetä hyvänä kirjoitustapana. Tällaisessa käytössä huutomerkki menettää nopeasti tehoaan. Huutomerkki saattaa esiintyä myös kysymysmerkin yhteydessä, jolloin kysymystä painotetaan tai se esitetään huudahduksena.
Espanjan kielessä huutomerkki merkitään myös virkkeen alkuun, mutta ylösalaisin:
"¡La mataste!"
Huutomerkkiä käytetään myös yleisesti varoitusmerkeissä. Suomessa se esiintyy liikennemerkissä A33.
Matematiikassa.
Matematiikassa huutomerkki tarkoittaa termin perään liitettynä termin kertomaa. Esimerkiksi formula_1.
Matematiikassa huutomerkillä voidaan myös osoittaa, että tarkastelun kohteena oleva funktio on yksikäsitteinen.
Tietotekniikassa.
Tietotekniikassa huutomerkki tarkoittaa yleensä jonkin asian loogista vastakohtaa eli negaatiota.
Esimerkiksi ohjelmoinnissa:
kytketty = true; //tosi
kytketty = !kytketty; //epätosi
kytketty = !kytketty; //tosi
Mega

Mega (tunnus M) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa miljoonakertaista (106). Esimerkiksi yksi megawatti (MW) on tuhat kilowattia eli miljoona wattia. Sana johtuu kreikan sanasta "megas" (μέγας), joka tarkoittaa suurta.
Alun perin etuliite mega samoin kuin mikro otettiin käyttöön jo vuonna 1874 British Association for the Advancement of Science -järjestön (BAAS) suosituksesta. Tuolloin niitä käytettiin CGS-järjestelmän yksikköihin liitettyinä pääasiassa tieteellisissä yhteyksissä. Vuonna 1960 yhdestoista yleinen paino- ja mittakonferenssi vahvisti nämä
etuliitteet sekä muutamia uusia käytettäviksi myös SI-järjestelmässä.
Tietokonetekniikassa megalla usein harhaanjohtavasti tarkoitetaan määrää 220 = 1 048 576, erityisesti kyseistä määrää tavuja. Tälle määrälle on sekaannusten välttämiseksi annettu etuliite "mebi", joka on kuitenkin käytännössä jäänyt harvinaiseksi.
Lyhenne Mbps tarkoittaa megabittiä eli miljoonaa bittiä sekunnissa.