tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johann Gottfried Schadow

Johann Gottfried Schadow (20. toukokuuta 1764 Berliini – 27. tammikuuta 1850 Berliini) oli preussilainen kuvanveistäjä. Hän oli 1800-luvun kuvanveiston niin sanotun berliiniläisen koulukunnan perustaja.
Elämä ja ura.
Schadow meni vuonna 1778 Berliinissä asuneen flaamilaisen kuvanveistäjän Jean-Pierre-Antoine Tassaertin oppilaaksi. Hän opiskeli myös Berliinin taideakatemiassa ja vuosina 1785–1787 Roomassa Antonio Canovan ja Alexander Trippelin johdolla. Schadowista tuli vuonna 1787 Berliinin taideakatemian sihteeri ja kuninkaallisen posliinimanufaktuurin mallisuunnittelija sekä vuonna 1788 Tassaertin seuraajana Preussin hovikuvanveistäjä. Vuodesta 1815 aina kuolemaansa asti hän toimi myös taideakatemian johtajana.
Schadowin tunnetuimmat työt olivat hautakiviä ja muita muistomerkkejä. Näistä ensimmäinen oli vuonna 1790 Berliinin Dorotheenstadtin kirkkoon valmistunut kreivi Alexander von der Markin hautamuistomerkki, jossa Schadow kuvasi lapsena kuolleen kreivin vertauskuvallisesti nukkuvana paimenpoikana. Toinen tunnettu työ on Preussin prinsessojen Luisen ja Friederiken marmorinen kaksoismuotokuva vuodelta 1797. Schadow teki myös yhteistyötä Preussin kuninkaallisen rakennusviraston johtavan arkkitehdin Carl Gotthard Langhansin kanssa ja veisti Langhansin suunnitteleman Berliinin Brandenburgin portin päälle sijoitetun nelivaljakkoa esittävän "Quadriga"-veistoksen (1793).
Schadowin muita julkisia muistomerkkejä ovat realistisella tyylillä toteutetut Fredrik Suuren patsas Stettinissä (1794), Hans Joachim von Zietenin patsas Berliinin Wilhelmplatzilla (1794), herttua Leopold I:n patsas Berliinissä (1800), Fredrik Suurta esittävä veistos Sanssoucin palatsissa (1816), Gebhard Leberecht von Blücherin patsas Rostockissa (1819) ja Martti Lutherin muistomerkki Wittenbergissä (1821). Hän veisti monia muitakin huomattavia muotokuvia ja teki useita veistoksia Baijerin Walhalla-monumenttia varten. Lukuisia Schadowin töitä päätyi Berliinin kuninkaallisiin museoihin.
Schadow muistetaan kuvanveiston berliiniläisen koulukunnan perustajana ja muun muassa Christian Daniel Rauchin sekä Friedrich Tieckin opettajana. Myöhempinä vuosinaan Schadow joutui heikentyneen näkönsä vuoksi vähitellen luopumaan kuvanveistosta ja keskittyi enemmän kirjoittamaan taiteen teoriasta. Hänen teoksistaan "Polyklet" (1835) ja "National-Physiognomien" (1835) otettiin useita painoksia. Schadow teki myös karikatyyrejä ja piirustuksia.
Schadow oli vuonna 1803 perustamassa Saksan ensimmäistä shakkikerhoa.
Johan Gottfried Schadowin poika Rudolf Schadow oli myös merkittävä kuvanveistäjä. Toinen poika Friedrich Wilhelm von Schadow oli kuuluisa taidemaalari.
Risto Räppääjä ja Sevillan saituri

Risto Räppääjä ja Sevillan saituri on Timo Koivusalon ohjaama Risto Räppääjästä kertova suomalainen musikaalielokuva, jonka ensi-ilta oli 13. helmikuuta 2015. Se perustuu Sinikka ja Tiina Nopolan samannimiseen kirjaan (2014).
Juoni.
Elvi (Riitta Havukainen) ja Risto (Samuel Shipway) saavat eräänä päivänä kirjeen Espanjan Sevillassa asuvalta sukulaiselta, jossa hän kertoo testamenttaavansa koko omaisuutensa Ristolle. Rauha (Minttu Mustakallio) ja Elvi-täti tekevät Ristosta salonkikelpoisen herrasmiehen. Myös Nelli (Sanni Paatso) tulee Riston mukaan seikkailemaan kartanoon.
Pian kartanossa alkaa tapahtua kummia.
Tuotanto.
Elokuvaa kuvattiin kesällä 2014 muun muassa Villilän studioilla Nakkilassa sekä Naantalin vanhassa kaupungissa. "Risto Räppääjä ja Sevillan saituri" on Risto Räppääjä -sarjan viides elokuva. Kuten edellisenkin, tämänkin elokuvan tuotti Artista-Filmi.
Vastaanotto.
"Risto Räppääjä ja Sevillan saituri" oli ensi-iltaviikonloppunaan (13.–15.2.2015) Suomen katsotuin elokuva 59 684 katsojallaan. Se jatkoi katsotuimpana myös toisella esitysviikollaan, jolloin se keräsi 51 100 katsojaa. Helmikuun lopussa se ylitti 200 000 katsojan rajan.
Inadiatafane

Inadiatafane on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Timbuktun alueen Gourma-Rharousin piirissä Malissa. Se sijaitsee samannimisen pienen järven rannalla 140 kilometriä Rharousista etelään. Kunnassa on 3 600 asukasta (vuonna 2009).
Inadiatafanen kunta rajoittuu lännessä Gourma-Rharousin piirin Bambara Maoudén, luoteessa Haribomon, pohjoisessa Hamzakoman, koillisessa Ouinerdenin ja idässä Gossin kuntiin sekä etelässä Moptin alueen Douentzan piiriin. Se käsittää 25 kylää ja paimentolaisryhmää. Seutu kuuluu kuivuudesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen. Väestön pääelinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat, aasit ja kamelit. Eläintuotteet myydään naapurikuntien markkinoilla. 
Kunta on osa Gourman norsujen asuinaluetta.
Tyrone Edgar

Tyrone Damien Edgar (s. 29. maaliskuuta 1982 Greenwich, Englanti) on brittiläinen pikajuoksija. Hän kilpailee 100 metrin juoksussa, jossa hänen ennätyksensä on vuonna 2008 Genevessä juostu 10,06. 
Edgarin suurin saavutus on MM-pronssi Berliinistä 2009 pikaviestistä. Edgar on kilpaillut yksissä olympialaisissa, Pekingissä 2008, jossa hän selviytyi 100 metrillä semifinaaleihin. 
Edgar on 182 senttimetriä pitkä, painaa 72 kiloa ja edustaa HSI:tä.
Devon Allen

Devon Allen (s. 12. joulukuuta 1994) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja ja pika-aitajuoksija. 
Allen opiskeli Oregonin yliopistossa. Hän voitti 110 metrin aitajuoksun yliopistojen mestaruuden kesäkuussa 2014 tuloksella 13,16. Hän oli juossut miesten aidat ensimmäisen kerran vasta helmikuussa 2014. Hän jäi kilpailun lähdössä muille ja kaatoi puolet aidoista, mutta voitti kilpailun silti. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden.
Allen voitti 2016 NCAA:n mestaruuden sekä sisäradoilla 60 metrin aitajuoksussa että ulkoradoilla 110 metrin aitajuoksussa. Hän voitti samana kesänä 110 metrin aitojen Yhdysvaltojen-mestaruuden tuolloisella ennätyksellään 13,03. Rio de Janeiron 2016 olympialaisissa hän sijoittui viidenneksi ajalla 13,31 s (+0,2 m/s). Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui välierissä.
Allen voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 110 metrin aitajuoksussa 2018 ja sisäratojen mestaruuden 60 metrin aidoissa 2019. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui 110 metrin aitajuoksussa seitsemänneksi. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli neljäs. Hän alitti 13 sekunnin rajan ensimmäisen kerran Zagrebissa 14. syyskuuta 2021 juostuaan 12,99. Kesäkuussa 2022 hän juoksi kaikkien aikojen kolmanneksi parhaan ajan 12,84 jääden neljä sekunnin sadasosaa Aries Merrittin maailmanennätyksestä.
Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän pääsi 110 metrin aitajuoksun loppukilpailuun, jossa hänet hylättiin vilppilähdön vuoksi. Hänen reaktioaikansa oli 0,099 sekuntia kun pienin sallittu reaktioaika on 0,100 sekuntia.
100 metriä Allen on juossut aikaan 10,20 ja 200 metriä aikaan 20,52.
Amerikkalaisessa jalkapallossa hänen pelipaikkansa on laitahyökkääjä.
Munir El Haddadi

Munir El Haddadi Mohamed, tunnetaan myös taiteilijanimellä Munir, (s. 1. syyskuuta 1995 El Escorial, Espanja) on marokkolais-espanjalainen jalkapalloilija. Hän on viimeksi edustanut Primera Divisiónissa Sevillaa tammikuusta 2019 elokuuhun 2022, Getafea kaudella 2022–2023 ja Las Palmasia kaudella 2023–2024. Vasenjalkainen Munir on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura.
Seurajoukkueura.
Munir liittyi FC Barcelonan nuorisoakatemiaan vuonna 2011. Barcelonan B-joukkueessa Munir debytoi vuonna 2014 Helsingin Jalkapalloklubia vastaan. Munir teki ottelussa kaksi maalia ja syötti yhden, kun Barcelona voitti 0–6. Hän voitti Barcelonan kanssa UEFA Youth Leaguen kaudella 2013–2014 ja oli liigan paras maalintekijä 11 maalillaan.
Munir debytoi Primera Divisiónissa elokuussa 2014 Elche CF:ää vastaan ja teki heti maalin. Kaudella 2014–2015 hän debytoi myös Mestarien liigassa APOELia vastaan.
Maajoukkueura.
Espanjan A-maajoukkueessa Munir pelasi yhden kerran syyskuussa 2014 EM-karsintaottelussa Makedoniaa vastaan tultuaan vaihdosta kentälle. Hän kuului myös Espanjan alle 19-vuotiaiden maajoukkueeseen.
Munir on vuodesta 2021 alkaen edustanut Marokon A-maajoukkuetta.
Munir

Munir on seuraavien henkilöiden taiteilijanimi:
Ladislav Prášil

Ladislav Prášil (s. 17. toukokuuta 1990) on tšekkiläinen kuulantyöntäjä.
Prášil saavutti Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 kuulantyönnössä pronssia tuloksella 20,29 m. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Prášil sijoittui viidenneksi. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 Prášil oli jälleen kolmas tuloksella 20,66 m.
Prášilin ennätys ulkoradoilla on 21,47 m ja sisäradoilla 21,10 m.
Carljohan Eriksson

Carljohan "Saku" Eriksson (s. 25. huhtikuuta 1995 Helsinki) on suomalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Norjan Eliteserienissä pelaavaa Sarpsborgia.
Eriksson on pelannut myös Suomen nuorten maajoukkueissa. Helsingin Jalkapalloklubin eri joukkueiden lisäksi hän on edustanut PK-35:tä lainasopimuksella vuonna 2014. Eriksson on 191 senttimetriä pitkä. Hän pääsi kentälle harjoitusottelussa FC Barcelonaa vastaan 25. peliminuutilla, kun HJK:n ykkösmaalivahti Michael Tørnes loukkaantui tilanteessa 0-4. Peli päättyi lopulta 0-6. Veikkausliigassa Eriksson teki debyyttinsä Interiä vastaan 2–0 päättyneessä ottelussa elokuussa 2014.
Eriksson teki debyyttinsä Suomen A-maajoukkueessa harjoitusottelussa Walesia vastaan 1. syyskuuta 2021. Hän torjui maalittomaan tasapeliin päättyneessä ottelussa Harry Wilsonin ampuman rangaistuspotkun.
Banikoara

Banikoara on piirikunta ja kaupunki Aliborin departementissa Beninissä. Se sijaitsee maan pohjoisosassa 70 kilometriä departementin pääkaupungista Kandista länteen. Piirikunnassa on 152 000 asukasta (vuonna 2002).
Banikoaran piirikunnan pinta-ala on 4 383 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Aliborin departementin Karimaman, idässä Kandin ja etelässä Gogounoun piirikuntiin, lounaassa Atakoran departementin Kéroun piirikuntaan ja luoteessa Burkina Fasoon. Pinta-alasta lähes puolet kuuluu W-kansallispuistoon.
Piirikunnan alueella virtaavat Nigerin sivujoet Mékrou ja Alibori. Seutu sijaitsee Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeellä. Vuotuinen sademäärä on 850 millimetriä. Sadekausi kestää toukokuusta lokakuuhun ja kuiva kausi marraskuusta huhtikuuhun. Kasvillisuudeltaan alue on puiden, pensaiden ja heinikon peittämää savannia. Jokien varsilla on metsää. Ihmisen toiminta ja varsinkin puuvillan viljely ovat vahingoittaneet luontoa.
Piirikuntaan kuuluu Banikoara-Maroun kaupunkiarrondissementin lisäksi yhdeksän maaseutuarrondissementtia: Founougo, Gomparou, Goumori, Kokey, Kokiborou, Ounet, Sompérékou, Soroko ja Toura. Kyliä ja kaupunginosia on yhteensä 69. Kaupunkiväestön osuus on 15 % (vuonna 1992).
Asukkaista 70 % on kansallisuudeltaan barboja, 23 % fulbeja, 1,6 % dendejä, 1,3 % joruboja ja 0,8 % foneja. 51,7 % on muslimeja, 34,4 % harjoittaa perinteistä uskontoa, 7,0 % on katolisia ja 1,1 % protestantteja.
Seudun pääelinkeino on maanviljely (noin 50 % väestöstä). Banikoara on Beninin tärkein puuvillanviljelyalue. Muita viljelykasveja ovat maissi, durra, hirssi, riisi, jamssi, kassava, soija, lehmänpapu, maapähkinä, okra, sipuli, tomaatti, paprika, peruna, bataatti ja vesimeloni. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa. Kaupan osuus elinkeinorakenteesta on noin neljännes ja teollisuuden 7 %. Banikoara on tärkeä kauppapaikka. Teollisuutta edustaa puuvillanjalostuslaitos.
Tärkein liikenneväylä on Kandin ja Kéroun välinen päällystämätön maantie, josta Banikoarassa haaraantuu tie Burkina Fasoon. Palveluihin kuuluu satakunta alkeiskoulua ja kymmenkunta yläkoulua, aluesairaala ja seitsemän terveysasemaa.
Seudun tärkein nähtävyys on W-kansallispuisto. Matkailijoita käy Banikoarassa vähän, mutta kaupungissa on muutamia majoitus- ja ravintolapalveluja.
Saved from the Titanic

Saved from the Titanic on vuonna 1912 ensi-iltansa saanut mykkälyhytelokuva, jonka pääosassa on yhdysvaltalainen RMS "Titanicin" haaksirikosta selviytynyt näyttelijätär Dorothy Gibson. Gibson oli mukana kirjoittamassa elokuvan käsikirjoitusta ja esittää elokuvassa fiktiivistä versiota itsestään. Elokuvassa Gibsonin roolihahmo kertoo uppoamisesta vanhemmilleen ja kihlatulleen, ja kertomusta kuvitetaan kuvamateriaalilla jäävuorista, "Titanicin" sisaraluksesta 'Olympicista' sekä laivan kapteenista Edward Smithistä. Elokuvassa Gibsonilla on yllään samat vaatteet kuin hänellä oli päällään "Titanicin" upotessa. Elokuvaa kuvattiin newjerseyläisessä studiossa ja New Yorkin satamassa. Elokuva oli ensimmäinen "Titanicin" turmasta kertova elokuva – se sai ensi-iltansa vain 29 päivää turman jälkeen.
Elokuva julkaistiin kansainvälisesti ja se sai hyvät katsojaluvut sekä positiiviset arviot, vaikkakin jotkut kritisoivat sitä turman kaupallistamisesta. Elokuvan kaikki kappaleet tuhoutuivat studiopalossa vuonna 1914, eikä siitä ole jäljellä kuin valokuvia. Elokuva oli Gibsonin viimeinen, sillä hän kärsi hermoromahduksen sen valmistumisen jälkeen.
Tiistenjoen Osuuspankki

Tiistenjoen Osuuspankki oli POP Pankki -ryhmään kuulunut pankki. Tiistenjoen kylässä Lapualla toimineen pankin toiminta jatkui sata vuotta. Tiistenjoen Osuuspankki oli Kaupparekisterissä 27.4.1905–1.10.2020. Tiistenjoen Osuuspankki sulautui kahden muun osuuspankin kanssa Pohjanmaan Osuuspankkiin 1.10.2020.
Historia.
Osuuskassan perustamisessa 1905 kiehtoi sen modernius. Säästöpankkeja ja liikepankkeja oli ollut jo pitkään, ja ajatus omissa käsissä olevasta pankista kiinnosti osaa tiistenjokelaisista.
Ensi alkuun pankki toimi 1918–1937 samassa talossa, jossa toimi myös osuusmeijeri.
Pankkitoiminnassa ilmeni myös puutteita. 1910 Yrjö Arvola havaitsi kassatarkastuksissa puutteita. Muun muassa lainojen takaisinmaksuajat olivat hänen mukaansa epämääräiset.
Osuuspankki muutti uuteen toimitilaan 12.2.1956.
1950-luku oli pankille suurta kasvun aikaa, mutta niin myös kilpailijoille. Varteenotettavin kilpailija oli Säästöpankin Tiistenjoen konttori, mutta myöhemmin Postisäästöpankin konttoriverkoston laajetessa siitäkin tuli suuri kilpailija.
1980-luvulla pankki oli konservatiivinen lainojen myöntämisessä. Pankkikriisin aikana 1991 pankki velvoitettiin ostamaan Säästöpankin Tiistenjoen konttorin liiketoiminta.
1990-luvulla osuuspankkien keskusjärjestö alkoi vaatia yhteisvastuuta, mikä tulkittiin tiisteläisten keskuudessa sanavallan menettämiseksi omasta toiminnasta. Taustalla vaikutti Lapuan säästöpankin tapahtumat. Lapuan säästöpankki yhdistettiin ensin Etelä-Pohjanmaan säästöpankkiin ja myöhemmin Suomen Säästöpankkiin (SSP), ja sen toiminta lopetettiin.
10.4.1997 osuuskuntakokouksessa päätettiin liittyä paikallisosuuspankkien "kapinapankkeihin". Toimitusjohtajana vuodesta 1985 toiminut Raimo Nikkari oli tyytyväinen muutokseen.
Liiketoiminta.
Pankilla oli jäseniä eli asiakasomistajia 779 ja asiakkaita yli 1800 (2017). Toiminnan voitto verojen jälkeen oli 155 414,39 euroa vuonna 2017.
Christian Daniel Rauch

Christian Daniel Rauch (2. tammikuuta 1777 Arolsen, Waldeck – 3. joulukuuta 1857 Dresden, Saksi) oli preussilainen kuvanveistäjä ja yksi johtavista saksalaisista kuvanveistäjistä 1800-luvulla. Hänen työnsä edustavat klassistista tyyliä.
Rauch oli Waldeckin ruhtinaan kamaripalvelijan poika. Hän pääsi vuonna 1790 kuvanveistäjä Friedrich Valentinin oppilaaksi ja oli myöhemmin myös Johann Christian Ruhlin oppilaana Kasselissa. Isänsä ja veljensä kuoltua Rauch joutui nuorena elättämään perheensä, ja ryhtyi siksi veljensä seuraajana Preussin kuningas Fredrik Vilhelm III:n kamaripalvelijaksi vuonna 1797. Tämä merkitsi Rauchille aluksi luopumista taideopinnoista. Hän onnistui kuitenkin kiinnittämään hovikuvanveistäjä Johann Gottfried Schadowin huomion, ja opiskeltuaan vuoden ajan taidehistoriaa ja arkeologiaa Berliinin taideakatemiassa hän pääsi vuonna 1803 Schadowin henkilökohtaiseksi oppilaaksi. Saatuaan kuninkaalta pitkän matka-apurahan hän jatkoi opintojaan vuosina 1804–1810 Roomassa, jossa hän kuului Preussin lähettiläänä toimineen Wilhelm von Humboldtin johtamaan saksalaisyhteisöön. Humboldt toimi sittemmin Rauchin suojelijana.
Rauch debytoi veistoksellaan "Endymion" vuonna 1802. Hän sai Rooman-vuosinaan vaikutteita muun muassa Antonio Canovalta ja Bertel Thorvaldsenilta. Rauchin ensimmäinen merkittävä työ oli nuorena kuolleen kuningatar Luisen hautamuistomerkki Charlottenburgin linnan puistoon rakennetussa mausoleumissa. Luisen kuoltua vuonna 1810 kuningas Fredrik Vilhelm pyysi aluksi tarjoamaan muistomerkin veistotyötä Canovalle tai Thorvaldsenille, mutta Thorvaldsenin kieltäydyttyä Rauch kutsuttiin vuonna 1811 Berliiniin suorittamaan työ. Vuonna 1815 pystytetty marmorinen veistos sai tunnustusta luonnollisuudestaan ja suloisuudestaan. Rauch toteutti tämän jälkeen monia julkisia muistomerkkejä, joiden joukossa olivat muun muassa Bülowin (1822), Scharnhorstin (1822) ja Blücherin (1826) patsaat Berliinin Neue Wachen edustalla, Goethen patsas Frankfurtissa, kuningas Maksimilian I:n patsas Münchenissä (1829, pystytetty 1835), Albrecht Dürerin patsas Nürnbergissä sekä Fredrik Suuren ratsastajapatsas Berliinin Unter den Lindenillä (1839, pystytetty 1851). Rauch veisti myös kuningas Fredrik Vilhelm III:n hautasarkofagin vuonna 1840, kuusi suurta veistosta Walhallaan sekä useita voitonjumalatar Viktoriaa esittäneitä patsaita erilaisiin muistomerkkeihin.
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2014

Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2014 olivat järjestyksessään 32. uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut. Kilpailut käytiin Saksan Berliinissä 13.–24. elokuuta.
Taitouinti- ja avovesiuintitapahtumat järjestettiin 13.–17.8. ja uimahypyt sekä uintikilpailut 18.–24.8.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Badi’ al-Jazari

Al-Shaykh Ra'is al-A'mal Badi' al-Zaman Abu al-'Izz ibn Isma'il ibn al-Razzaz al-Jazari alias Badi' al-Jazari (1136–1206) oli nykyisen Turkin alueella vaikuttanut matemaatikko, keksijä ja mekaniikan tuntija. Juuri ennen kuolemaansa al-Jazari julkaisi kirjan "Kitab fi macrifat al-hiyal al-handasiyya" (). Kirjan kuudessa kappaleessa hän kuvailee yli sata mekaanista keksintöä, kuten kelloa, juoma-automaattia, pumppua ja leikkikalua sekä rakennusohjeet niille. Mekaanisten laitteiden joukossa oli myös kuvaus primitiivisestä kampiakselista.
Urho Kittilä

Urho Nikolai Kittilä (9. kesäkuuta 1897 Koski Tl – 25. heinäkuuta 1977) oli suomalainen opetusneuvos, Maalaisliiton lehtien toimittaja, pakinoitsija ja Maalaisliiton sanomakeskuksen johtaja. Kittilä käytti pakinoissaan nimimerkkejä "Tompan Tuomo", "Urmakka" ja "Hannan Heikki".
Kittilän vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Henrik Kittilä ja tämän toinen puoliso Eva Katariina Wilde. Hän kävi 1916 maamieskoulun.
Kittilä oli toimittajana "Turunmaa"-lehdessä 1924–1930 ja "Suomenmaa"-lehdessä 1931–1933. Hän oli lyhyen aikaa myös "Suomenmaan" päätoimittajana 1933. Tämän jälkeen Kittilä toimi sanomalehti "Ilkan" Helsingin-edustajana ja pakinoitsijana 1933–1937. Vuodesta 1938 alkaen hän oli Maalaisliiton sanomakeskuksen johtajana aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1962. Kittilä sai opetusneuvoksen arvon 1961.
Kittilä oli Maalaisliiton sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtajana 1933–1937, sihteerinä 1938–1947 ja varapuheenjohtajana vuodesta 1948. Hän oli valtion elokuvatarkastamon varapuheenjohtaja vuodesta 1946 ja Seuranäyttämötoiminnan keskusliiton puheenjohtaja 1948. 
Urho Kittilä oli naimisissa vuodesta 1922 Helmi Nopolan kanssa. Heidän vanhin tyttärensä oli kansanedustaja ja ministeri Marjatta Väänänen.
Reinhold Begas

Reinhold Begas (15. heinäkuuta 1831 Berliini – 3. elokuuta 1911 Berliini) oli saksalainen kuvanveistäjä. Hän oli Saksan johtava kuvanveistäjä 1800-luvun lopulla. Begas suosi taiteessaan mytologisia aiheita, mutta hänet muistetaan parhaiten tekemistään saksalaisten suurmiesten muotokuvista ja muistomerkeistä.
Reinhold Begasin isä oli taidemaalari Carl Begas vanhempi. Begas opiskeli vuosina 1846–1851 Johann Gottfried Schadowin johtamassa Berliinin taideakatemiassa ja sen jälkeen Christian Daniel Rauchin yksityisoppilaana. Rauchin ohjauksessa syntyivät Begasin ensimmäiset huomiota herättäneet työt. Begas jatkoi opintojaan 1856–1858 Roomassa, missä hän kiinnostui varsinkin Michelangelon töistä ja barokkitaiteesta. Barokkivaikutteet näkyvät monissa Begasin myöhemmistä suurtöistä. Roomassa hän tutustui taidemaalari Arnold Böckliniin, jolta sai myös vaikutteita työhönsä. Saksaan palattuaan Begas veisti muun muassa Berliinin pörssitalon päätykolmioveistoksen. Hän voitti vuonna 1863 kilpailun kuningas Fredrik Vilhelm III:n ratsastajapatsaasta Kölniin, mutta patsaan toteutus annettiin lopulta Gustav Bläserille. Vuosina 1860–1862 Begas oli Weimarin kuninkaallisen taidekoulun professorina.
Begasin Berliiniin suunnittelemiin merkittäviin muistomerkkeihin ja muihin julkisiin töihin lukeutuvat Friedrich Schillerin (1871) ja Alexander von Humboldtin patsaat, Neptunbrunnen-suihkukaivo (1891), keisari Vilhelm I:n kansallismuistomerkki (1897), Otto von Bismarckin kansallismuistomerkki (1901), kaksi reliefiä Siegessäulea varten sekä Vilhelm I:n ja Valdemar Suuren patsaat Siegesalleen veistoskujalla. Begas veisti myös rintakuvia useista keisarillisen perheen jäsenistä ja muista merkkihenkilöistä, kuten Bismarckista ja Moltkesta, sekä keisari Fredrik III:n hautasarkofagin. Hänen lukuisista antiikin mytologiaan liittyneistä veistoksistaan maininnan arvoinen on muun muassa "Merkurius ja Psykhe" (1874).
Reinhold Begasin veljiä olivat taidemaalarit Oscar Begas, Aldalbert Begas ja Karl Begas nuorempi.
Loïc Perrin

Loïc Perrin (s. 7. elokuuta 1985 Saint-Étienne) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa maansa pääsarjassa Ligue 1:ssä pelaavaa AS Saint-Étienneä. Perrin voi pelata sekä keskuspuolustajana että puolustavana keskikenttäpelaajana. Perrin on pelannut kuusi ottelua Ranskan nuorten maajoukkueissa.
Ura.
Perrin on edustanut koko uransa kotikaupunkinsa AS Saint-Étienneä. Debyytti liigassa tapahtui 18-vuotiaana, vuonna 2003. Kaudella 2007-2008 Perrin valittiin seuran kapteeniksi ja on toiminut tässä kunniatehtävässä siitä asti. 
Perrin on pelannut Ranskan nuorten maajoukkueissa kuusi ottelua vuosina 2003-2005. Ranskan jalkapallomaajoukkueessa hän ei ole kuitenkaan esiintynyt vielä kertaakaan.
Karimama

Karimama on piirikunta ja kaupunki Aliborin departementissa Beninissä. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 120 kilometriä departementin pääkaupungista Kandista pohjoiseen. Kunnassa on 39 600 asukasta (vuonna 2002).
Karimaman piirikunnan pinta-ala on 6 102 neliökilometriä. Se rajoittuu lounaassa Aliborin departementin Banikoaran piirikuntaan, kaakossa Kandin ja idässä Malanvillen piirikuntiin, pohjoisessa Nigeriin ja lännessä Burkina Fasoon. Pinta-alasta 5 632,8 neliökilometriä kuuluu W-kansallispuistoon.
Piirikunnan pohjoisrajalla virtaa Nigerjoki. Sen sivujokia ovat Mékrou ja Alibori. Seutu sijaitsee Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeellä. Vuotuinen sademäärä on 600 millimetriä. Sadekausi kestää toukokuun puolestavälistä lokakuuhun ja kuiva kausi marraskuusta toukokuun puoleenväliin. Kasvillisuudeltaan alue on savannia. Jokien varsilla on galleriametsiä. Monseyn arrondissementin Loumboussa on huomattava rautaesiintymä.
Piirikuntaan kuuluu viisi arrondissementtia: prefektuuri Karimama, Birni-Lafia, Bogo Bogo, Kompa ja Monsey. Ne käsittävät yhteensä 16 kylää ja kaksi kaupunginosaa. Kaupunkiväestön osuus on 3,0 % (vuonna 1992).
Asukkaista 63,8 % on dendejä, 18,3 % fulbeja, 9,0 % gurmia ja loput 7,1 % muun muassa hausoja, joruboja, foneja ja barboja. Yhteisenä kielenään kansat käyttävät dendiä. Uskonnoltaan 91,3 % on muslimeja, 3,6 % harjoittaa perinteisiä uskontoja ja 1,5 % on katolisia.
Seudun pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, maissi, riisi, maniokki, okra, paprika, sipuli, tomaatti, peruna, puuvilla, maapähkinä ja palkokasvit. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, kalastusta ja pienimuotoista kaupankäyntiä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Käsityöammattien merkitys on vähäinen eikä teollisuutta ole lainkaan.
Karimaman kautta kulkee Guénésta Monseyhin johtava tie, josta vain alkuosa on ajokelpoinen vuoden ympäri. Myös Nigerjoki toimii liikenneväylänä. Palveluihin kuuluu parikymmentä alakoulua, yksi yläkoulu ja neljä terveyskeskusta.
Matkailijoita houkuttelevat lähinnä Nigerjoki ja W-kansallispuisto. Varsinaisia matkailupalveluja ei ole.
Carlos Portela

Carlos Rodríguez Portela (s. 11. helmikuuta 1987 Redondela, Espanja), tunnettu myös nimellä Caloi, on entinen espanjalainen jalkapalloilija, joka edusti viimeisimpänä Ykkösessä pelannutta FC Honkaa. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Portela siirtyi Honkaan Espanjan neljännen sarjatason CD Chocosta toukokuussa 2014 yhdessä Pablo Couñagon kanssa, mutta amatööristatuksen vuoksi FIFA esti heidän siirtonsa, sillä se tapahtui siirtoajan ulkopuolella. Portela ja Couñago debytoivat liigassa vasta elokuussa IFK Mariehamnia vastaan. Rodríguez onnistui ensimmäisessä pelissään maalinteossa Hongan hävitessä ottelun 4–1.
Saksan kansalliskirjasto

Saksan kansalliskirjasto ( tai "DNB") on Saksan liittotasavallan kansalliskirjasto, joka toimii maan keskeisenä arkistointikirjastona ja kansallisena kirjastokeskuksena. Kansalliskirjaston toimitilat sijaitsevat Frankfurt am Mainissa ja Leipzigissa. Se perustettiin vuonna 1912.Kansalliskirjastoa johtaa tohtori Elisabeth Niggemann.
Kirjaston tehtävänä on kerätä, pysyvästi arkistoida, kokonaisvaltaisesti dokumentoida, tallentaa ja luetteloida kaikki saksalaiset ja saksankieliset julkaisut vuodesta 1913 alkaen. Tämän lisäksi sinne kerätään ulkomaiset julkaisut Saksasta, saksalaisten julkaisujen käännökset sekä saksalaisten emigranttien julkaisut Natsi-Saksan ajalta (1933-1945). 
Kirjaston velvollisuudet on jaettu Leipzigin ja Frankfurtin toimipisteiden kesken, kummankin keskuksen keskittyessä omiin erikoisaloihinsa. Kolmas toimipiste, Deutsches Musikarchiv Berlin (Saksan musiikkiarkisto Berliinissä), perustettiin vuonna 1970. Se keskittyy arkistoimaan musiikkiin liittyvää materiaalia (niin painotuotteita kuin levytyksiäkin).
&lt;gallery/&gt;
Wilhelmplatz

Wilhelmplatz oli aukio Berliinin keskustassa Wilhelmstrassen itäpuolella, Vossstrassen päässä. Aukiota vastapäätä Wilhelmstrassen toisella puolella sijaitsi entiseen Radziwiłłin palatsiin perustettu vanha valtakunnankanslia, ja aukion ympärillä oli muitakin ministeriöitä ja merkittäviä rakennuksia. Aukion pohjoisreunalla oli Johanniittain ritarikunnan käyttöön alkujaan rakennettu Ordenspalais, joka toimi vuodesta 1829 alkaen yhtenä Hohenzollernien residensseistä. Natsi-Saksan aikana rakennuksessa toimi Joseph Goebbelsin johtama propagandaministeriö. Wilhelmplatzia ympäröineet rakennukset tuhoutuivat pääosin toisessa maailmansodassa.
Wilhelmplatz luotiin aikanaan paraatiaukioksi. Se sai nimensä vuonna 1749 Preussin kuningas Fredrik Vilhelm I:n mukaan. Hänen määräyksestään aukiolle pystytettiin neljän preussilaisen sotapäällikön, sotamarsalkka Schwerinin, kenraaliluutnantti Winterfeldtin, ratsuväenkenraali Seydlitzin ja sotamarsalkka Keithin patsaat. Niiden seuraksi lisättiin 1820-luvulla kenraali Zietenin ja herttua Leopold I:n patsaat. Alkuperäiset marmoripatsaat korvattiin vuonna 1857 pronssikopioilla.
Itä-Saksan viranomaiset uudelleennimesivät aukion vuonna 1950 Thälmannplatziksi kommunistipoliitikko Ernst Thälmannin mukaan. Paikalle rakennettiin 1980-luvulla asuintaloja, joten nykyään paikalla ei ole enää aukiota lainkaan. Wilhelmplatzilla sijainneet preussilaisten kenraalien patsaat on 2000-luvulla pystytetty uudelleen viereisen Mohrenstrassen keskikäytävälle.
Otavan satamarata

Otavan satamarata on Savon radalta Otavan rautatieasemalta Puulaveden rantaan Otavan satamaan ja Otavan sahalle erkaneva käytöstä poistettu rata, joka valmistui 1891. Radan pituus oli alkuaan 1,8 kilometriä ja myöhemmin 2,5 kilometriä. Otavan satamaan valmistui myös Otavan sataman asemarakennus ja liiteri. Aseman rakennuksiin kuului myös satamaratapihan länsireunalla sijaitsevalla kivisellä laivalaiturilla oleva tavaramakasiini.
Otavan satamaan tuotiin puuta uittamalla ja proomuilla. Sataman alueella toimi kaksi sahalaitosta, Karhulan ja Otavan sahat, jotka käyttivät osan raakapuusta, ja loput kuljetettiin edelleen eteenpäin rautateitse. Satamassa oli myös matkustajaliikennettä, sillä S/S Puulavesi ja S/S Ilmari liikennöivät Otavasta Hirvensalmelle ja Kortesalmelle. Sataman toiminta oli vilkkaimmillaan 1920- ja 1930-luvuilla hiipuen sitten vähitellen 1960- ja 1970-luvuille tultaessa.
Rata palveli Otavan sahan tukkikuljetuksia vuoteen 2009 saakka. Nykyään tukit kuljetetaan kuorma-autoilla ja sahan alueella kulkeneet raiteet on purettu. Koko rataosuus poistettiin virallisesti liikennekäytöstä vuonna 2014, tosin sitä käytettiin vielä vuonna 2017 tavaravaunujen tilapäisenä varastointipaikkana.
Audressein

Audressein on kunta Lounais-Ranskassa Ariègen departementissa Midi-Pyrénées'n alueella. Se sijaitsee Lezjoen varrella. Audressein ja sen kirkko "Notre-Dame-de-Tramesaygues" on ollut 1100-luvulta saakka pyhiinvaeltajien lepopaikka reitillä kohti Santiago de Compostelaa.
Kalevan kisat 2015

Kalevan kisat 2015 eli yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin 30. heinäkuuta – 2. elokuuta 2015 Porissa, missä kilpailut käytiin Porin stadionilla.
Kaikkiaan kisat olivat 114:nnet ja kuudennet Porissa pidettävät. Aikaisemmin Kalevan kisat oli järjestetty kaupungissa vuosina 1915, 1953, 1967, 1983 ja 2005. Järjestäjäseuroina toimivat Porin Yleisurheilu, Noormarkun Nopsa ja Nakkilan Vire.
Malanville

Malanville on piirikunta ja kaupunki Aliborin departementissä Beninissä. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 105 kilometriä departementin pääkaupungista Kandista koilliseen. Piirikunnassa oli 101 600 asukasta (vuonna 2002).
Malanvillen piirikunnan pinta-ala on 3 016 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Aliborin departementin Ségbanan ja Kandin sekä lännessä Karimaman piirikuntiin, pohjoisessa Nigeriin ja idässä Nigeriaan.
Piirikunta sijaitsee Nigerjoen laaksossa. Sen alueella virtaavat Nigerin sivujoet Alibori, Mékrou ja Sota. Ilmastoltaan seutu kuuluu Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 750 millimetriä. Kasvillisuus on etupäässä ruohosavannia. Alueella sijaitsevat myös Goungounin ja Boïffon (Guénén) metsät sekä Djonan metsästysalue.
Piirikuntaan kuuluu viisi arrondissementtia: Malanville, Garou, Guéné, Madécali ja Tombouctou. Ne käsittävät yhteensä 24 kylää ja seitsemän kaupunginosaa. Kaupunkiväestön osuus on 36,25 prosenttia.
Seudulla asuu lukuisia eri kansallisuuksia: dendejä, fulbeja, mokoleja, djermoja, hausoja, nagoja, joruboja, barboja, minoja, adjoja, gouneja, foneja ja kotokoleja. Uskonnoltaan 91,9 % on muslimeja, 3,1 % katolisia, 1,4 % perinteisten uskontojen harjoittajia ja 0,6 % protestantteja.
Väestön pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, riisi, maissi, lehmänpapu, sipuli, tomaatti, peruna, paprika, okra, puuvilla ja maapähkinä. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, kalastusta ja käsityöammatteja. Teollisuutta edustaa pienimuotoinen maataloustuotteiden jalostus sekä hiekan ja soran tuotanto. Malanville on sijaintinsa ansiosta huomattava kaupankäynnin keskus. Sen markkinat ovat Cotonoun Dantokpan jälkeen maan suurimmat, ja ne houkuttelevat kauppiaita myös Nigeriasta, Nigeristä, Burkina Fasosta, Togosta ja Ghanasta.
Malanvillen kautta kulkee etelästä Nigerin rajalle johtava päällystetty maantie. Se ylittää kaupungin lähellä Nigerjoen ja jatkuu vastarannan Gayasta edelleen Dossoon ja Niameyhin. Piirikunnan palveluihin kuuluu nelisenkymmentä alakoulua, aluesairaala ja viisi terveyskeskusta.
Matkailijoita houkuttelevat Malanvillen markkinat ja Nigerjoen luontokohteet. Kaupungissa on hotelli ja muutamia muita majoituspalveluja.
Monbijoun linna

Monbijoun linna oli yksi Berliinissä sijainneista Hohenzollernien residensseistä, jota käyttivät pääosin hallitsijoiden puolisot. Rakennus oli sen jälkeen museona, kunnes tuhoutui toisessa maailmansodassa. Se sijaitsi Mitten kaupunginosassa Spreejoen pohjoisrannalla, vastapäätä Museosaaren pohjoispäätä. Palatsin paikalla on nykyään Monbijoupark-puisto.
Linnan paikalla oli 1600-luvulla Brandenburgin vaaliruhtinaiden puolisoiden käytössä ollut vapaa-ajan asunto, jota laajennettiin Fredrik Vilhelmin valtakaudella. Vaaliruhtinas Fredrik III (tuleva Preussin kuningas Fredrik I) teki siitä residenssin vaimolleen Sophie Charlottelle, joka kuitenkin asui mieluummin Lietzenburgin eli Charlottenburgin linnassa. Ranskankielinen nimi "Monbijou" (’koruni’, ’aarteeni’) tuli käyttöön 1700-luvun alussa, jolloin palatsi oli siirtynyt kuninkaan suosikin, kreivi Johann Kasimir Kolbe von Wartenbergin omistukseen. Wartenberg laajennutti sitä arkkitehti Johann Friedrich Eosander von Göthen suunnitelmien mukaan.
Linna palautui pian Hohenzollerneille ja toimi ensin kuningatar Sophia Dorothean kesäasuntona ja sitten vakituisena residenssinä. Sitä laajennettiin jälleen arkkitehti Georg Wenzeslaus von Knobelsdorffin suunnitelmien mukaan vuosina 1738–1742. Sophia Dorothean kuoltua vuonna 1757 Monbijou oli pitkään tyhjillään. Hänen jälkeensä siellä asui vielä yksi Preussin kuningatar, Fredrik Vilhelm II:n puoliso Friederike Luise, joka kuoli vuonna 1805.
Hohenzollernien menetettyä kiinnostuksensa Monbijouhun palatsi sai toimia 1800-luvulla Berliinin kuninkaallisten museoiden näyttelytilana, ja siellä säilytettiin muun muassa egyptiläistä kokoelmaa. Vuodesta 1877 siellä toimi yleisölle avoin Hohenzollern-museo. Museokäyttö jatkui toiseen maailmansotaan asti. Rakennus tuhoutui tulipalossa marraskuun 1943 Berliinin pommitusten aikana. Itä-Berliinin kaupunginhallinto päätti vuonna 1959 myös raunioiden purkamisesta. Paikalle kunnostettiin vuonna 1962 puisto.
Margin Call (elokuva)

Margin Call on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut J. C. Chandorin ohjaama elokuva. Se kuvaa 36 tunnin ajanjakson kuvitteellisessa yhdysvaltalaisessa investointipankissa 2008 alkaneen finanssikriisin alkuhetkinä. Pääosia näyttelevät muun muassa Jeremy Irons, Kevin Spacey, Zachary Quinto ja Demi Moore.
Näyttelijät.
Lähde:
Amblyomma americanum

Amblyomma americanum on pohjoisamerikkalainen puutiaisiin lukeutuva punkkilaji. Se on merkittävä useiden sairauksien levittäjä ja Yhdysvaltojen eteläosissa yleisin ihmiseen tarttuva punkki.
Koko ja ulkonäkö.
Täysikasvuinen "A. americanum" naaras on punaruskea ja sen selkäpuolella on valkoinen lakku. Myös koiraan yleisväri on punaruskea, mutta koiraalla takaruumiin reunuksessa on epäsäännöllisiä valkeita laikkuja ja selkäpuolella tummaa kuviointia. Toukkavaiheessa eläin on 0,5–1,0 mm ja nymfivaiheessa 1,5–2,5 mm:n pituinen. Aikuisena koko vaihtelee. Muiden puutiaisten tapaan ensimmäisessä nuoruusvaiheessa raajoja on vain kolme paria, muutoin neljä paria.
Levinneisyys.
Puutiaislajin levinneisyys kattaa Yhdysvaltojen itä- ja kaakkoisosat sekä keskilännen alueen. Sillä voi olla myös paikallisia esiintymiä tämän alueen ulkopuolella.
Elinympäristö ja elintavat.
"A. americanum" -puutiaiset ovat nisäkkäiden ja lintujen loisia. Tärkeitä isäntiä ovat etenkin valkohäntäpeura sekä kalkkuna. Laji esiintyy etenkin metsissä ja tiheää, pitkää kasvillisuutta kasvavilla alueilla, joilla mikroilmasto on sopiva munien kehittymiselle.
Punkki pureutuu isännän ihoon terävillä suuosillaan ja erittää liimamaista ainetta, joka estää sitä irtoamasta helposti. Naaras munii 2500–3000, joskus jopa 5000 munaa. Kaikki munat munitaan yhdellä kertaa ja ne muodostavat suuren punaruskean massan. Niistä kuoriutuvat ensimmäisen nuoruusvaiheen poikaset ("toukat") kiinnittyvät ohikulkevan isännän iholle ja imevät verta noin yhdestä neljään vuorokauden ajan ennen pudottautumistaan karikkeen joukkoon. Tämän jälkeen ne luovat nahkansa siirtyen nymfivaiheeseen. Nymfit kiinnittyvät ihoon nopeasti, jopa alle 10 minuutin kuluessa ja imevät verta 5–6 vuorokauden ajan. Lopuksi nymfi pudottautuu maahan ja luo lopulta nahkansa muuttuen aikuiseksi punkiksi. Aikuisen naaraan veriaterian imeminen kestää viikosta jopa kymmeneen vuorokauteen. Molemmat sukupuolet imevät verta myös aikuisvaiheessa.
Kukin punkin kehitysvaihe voi paastota pitkiä aikoja, aikuinen yksilö sopivissa olosuhteissa jopa kaksi vuotta.
Vaikka punkkeja saatetaan tavata ympäri vuoden eri elämänvaiheet ovat aktiivisia eri aikoina. Georgian osavaltiossa toukat ovat liikkeellä pääasiassa heinäkuulta syyskuulle, nymfit toukokuulta heinäkuulle sekä elo-syyskuussa ja aikuiset huhtikuusta kesäkuuhun. Laboratorio-oloissa punkin koko elinkierto on voinut kestää vain 22 viikkoa, mutta luonnossa kehitys munasta munivaksi aikuiseksi kestänee yleensä kaksi vuotta.
Punkin levittämiä sairauksia.
"A. americanum" levittää muiden muassa ehrlichioosia, jänisruttoa ja pilkkukuumetta. Sen levittämiin sairauksiin kuuluu myös tuntemattoman taudinaiheuttajan aiheuttama STARI.
Erikoisena piirteenä puutiaisen pureman on todettu voivan aiheuttaa liha-allergian punaista lihaa kohtaan.
Sinun silmäsi näkivät minut

Sinun silmäsi näkivät minut: {Rakkaustarina} () on Sjónin vuonna 1994 ilmestynyt romaani. Teos on ilmestynyt suomeksi vuonna 2004 Liken kustantamana Maarit Kalliokosken suomennoksena.
Arviot suomennoksesta.
Helsingin Sanomien Janna Kantolasta kirjan groteski maailma, jossa mikään epäinhimillinen ei ole vierasta, tuo parhaimmillaan mieleen Lars von Trierin unohtumattoman sairaalasarjan Riget. Myös Paula Rönni näki, että välillä ollaan groteskiuden puolella. Hänestä kekseliäisyys ja ironian takaa kuultava inhimillisyys tekevät romaanista nautinnollista luettavaa, ja parasta ovat henkilökuvat. Markku Soikkeli nosti arviossaan esiin myytit ja sen, miten mielikuvamme Euroopan historiasta perustuvat niille. Soikkelista teoksen tyylin omaperäisyys on häiritsevän itsetarkoituksellista – ja tavattoman kiehtovaa.
Sisäoppilaitoksen arvoitus

Sisäoppilaitoksen arvoitus ("House of Anubis") on yhdysvaltalaisen Nickelodeonin tuottama nuorten televisiosarja. Se on englanninkielinen versio hollantilaisesta televisiosarjasta "Het Huis Anubis". Sarjasta tehtiin kolme tuotantokautta, jotka esitettiin vuosina 2011–2013, sekä puolitoistatuntinen televisioelokuva "The Touchstone of Ra" (2013).
Yhdysvalloissa sarja alkoi 1. tammikuuta 2011 ja Britanniassa 25. helmikuuta 2011. Suomessa sarjan ensimmäisen tuotantokauden on esittänyt Yle Areena 1. lokakuuta 2013 alkaen.
"Sisäoppilaitoksen arvoitus" palkittiin Kids’ Choice Awards -gaalassa Britannian suosituimpana tv-sarjana kaksi kertaa, vuosina 2011 ja 2013.
Tarina.
Yhdysvaltalainen Nina Martin muuttaa Britanniaan 1900-luvun alulla rakennetun sisäoppilaitoksen Anubis-nimiseen asuntolaan, jossa asuu yhdeksän oppilasta sekä ankara vahtimestari Victor Rodenmaar. Samana päivänä toinen oppilas, Joy Mercer, katoaa, ja henkilökunta poistaa koulusta kaikki jäljet, jotka viittasivat hänen olemassaoloonsa. Laitoksen oppilaat perustavat Sibuna-nimisen salaseuran ja ryhtyvät tutkimaan asiaa.
Bill Skarsgård

Bill Istvan Günther Skarsgård (s. 9. elokuuta 1990 Vällingby, Tukholma) on ruotsalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa lienee Pennywise-klovnin rooli kauhuelokuvissa "Se" (2017) ja "Se: Toinen luku" (2019) sekä näiden esiosana toimivassa televisiosarjassa It: Welcome to Derry, jotka perustuvat Stephen Kingin romaaniin.
Skarsgård tunnetaan myös roolistaan elokuvassa "Avaruudessa ei ole tunteita" (2010), sekä roolistaan televisiosarjassa "Hemlock Grove" (2013–2015).
Hän on myös näytellyt elokuvissa "" (2016), "Atomic Blonde" (2017), "Deadpool 2" (2018) ja "The Devil All the Time" (2020) sekä kauhusarjassa "Castle Rock" (2018–2019).
Somalimaan šillinki

Somalimaan šillinki on Somalimaan rahayksikkö, joka julkaistiin vuonna 1994. Vaikka kyseessä on Somalimaan virallinen valuutta, käytetään Somalimaassa yleisesti edelleen Somalian šillinkiä. Šillinki jaetaan 100 senttiin, mutta pienin koskaan painettu kolikko on 1 šillinki.
Stefano Mauri

Stefano Mauri (s. 8. tammikuuta 1980 Monza, Italia) on italialainen keskikenttäpelaaja, joka edusti kymmenen vuotta Serie A:ssa pelaavaa Laziota. Hän on pelannut Italian jalkapallomaajoukkueessa 11 ottelua vuosina 2004–2011 tekemättä maalia.
SHT-Tukku

SHT-Tukku Oy on Punkalaitumella toimiva yritys, joka valmistaa ruumisarkkuja sekä tuhkauurnia ja markkinoi muitakin hautaustoimisto- ja kukkakauppa-alan tarvikkeita. Yrityksen omistajina on noin 300 hautaustoimistoyrittäjää eri puolilta Suomea.
SHT-Tukku kuuluu Punkalaitumen suurimpiin työnantajiin. Se tekee myös puusepänalan sopimusvalmistusta tuotemerkillä Seita Wood.
Historiaa.
Suomen Hautaustoimistojen Tukkukauppa Oy aloitti toimintansa Helsingissä vuonna 1955. Sen perusti joukko hautaustoimistoyrittäjiä. Alussa yhtiö keskittyi hautausalan tarvikkeiden tukkukauppaan, sitten myös kukkakauppatarvikkeisiin. Oman arkkutuotannon yritys aloitti Punkalaitumella vuonna 1964.
Yrityksen toiminta jakaantuu erikoistuotteiden maahantuontiin ja myyntiin sekä omaan puusepänteollisuuteen. Tuotteiden vähittäismyyjinä toimivat hautaustoimistot, kukkakaupat, sisustus- ja lahjatavaraliikkeet sekä erikoisliikkeet.
Yritykselle on ruumisarkkuja muotoillut muun muassa Ristomatti Ratia.
Pesmel

Pesmel Oy on Kauhajoella pääpaikkaansa pitävä suomalainen konepajayritys, joka valmistaa automatisoituja materiaalinkäsittely-, lastaus- ja pakkausjärjestelmiä metalli- ja paperiteollisuuden tarpeisiin. Pesmelin tytäryhtiö AWA Oy Helsingissä valmistaa automatisoituja varastojärjestelmiä. Konsernilla on valmistus- ja suunnittelutoimintaa myös Virossa ja Yhdysvalloissa.
Vuonna 1978 perustettu Pesmel Oy on lähes neljän vuosikymmenen kuluessa toimittanut yli 400 käsittely- ja pakkausprojektia ja noin 120 varastojärjestelmää. Nykyisin yrityksen toimituksista noin puolet menee Aasian maihin, erityisesti Kiinaan ja Intiaan.
Yrityksen henkilöstömäärä on yli 150, josta Suomessa työskentelee noin sata. Vuodesta 2012 yrityksen valmistustoiminta on keskitetty Viroon.
Historiaa.
Vuonna 1978 Mäki-Rahkolan ja Rahkolan veljekset perustivat sähköasennusyrityksen, jonka toimintaan pian tulivat automaatioasennukset. Konepaja perustettiin 1980, ja vuonna 1982 yrityksen osake-enemmistön osti ruotsalainen kuljettimien valmistaja Tellus Maskin AB. Ensimmäisen laajan materiaalinkäsittelyjärjestelän Pesmel Oy teki suomalaiselle ongelmajätelaitokselle 1984.
Vuonna 1990 Kone Oyj myi pois varastoautomaatioliiketoimintansa. Siitä muodostettiin AWA Oy, jonka osakkaiksi tulivat Pesmel, Kone ja Teräsbetoni Oy. Ensimmäinen tehdas Viroon perustettiin 1996. Myyntikonttori Ruotsiin perustettiin 1990, Saksaan 1996 ja Yhdysvaltoihin 2007. Nykyisin myyntikonttoreita on myös Intiassa ja Taiwanissa.
Vuonna 1999 Pesmel Oy siirtyi takaisin Hannu ja Jari Mäki-Rahkolan omistukseen. Vuonna 2008 he myivät yrityksen osake-enemmistön pääomasijoitusyhtiö Helmet Business Mentors Oy:n keräämän sijoittajaryhmän ja Suomen Teollisuussijoitus Oy:n haltuun.
Yritys toteutti korkeavaraston Äänekosken biotuotetehtaaseen.
Tiosyaanihappo

Tiosyaanihappo (HSCN) on syaanihapon rikkianalogi ja epäorgaaninen vahva happo. Yhdiste on suhteellisen epästabiili, minkä vuoksi hapolla itsellään ei ole juurikaan käyttöä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa tiosyaanihappo on helposti haihtuva väritön neste. Kiinteänä se on stabiili ainoastaan 0 °C:n alapuolella, jolloin se on valkoista kiteistä ainetta. Huoneenlämpötilassa se hajoaa vetysyanidiksi ja keltaiseksi yhdisteeksi H2C2N2S3. Tiosyaanihappo liukenee erittäin hyvin veteen ja muodostuvat vesiliuokset ovat vahvasti happamia. Aineen pKa-arvo on –1,8. Vesiliuos on kuitenkin pysyvä, jos tiosyaanihapon pitoisuus on korkeintaan 5 massaprosenttia. Tätä väkevämmät liuokset hydrolysoituvat ammoniakiksi ja karbonyylisulfidiksi tai polymeroituvat muodostaen 5-imino-1,2,4-ditiatsolidiini-2-tionia.
Valmistus.
Tiosyaanihappoa voidaan valmistaa alle 0 °C:n lämpötiloissa kaliumtiosyanaatin ja kaliumvetysulfaatin välisellä reaktiolla ja muodostuva tiosyaanihappo kaasuuntuu lämmitettäessä. Toinen tapa valmistaa yhdistettä kiinteänä on elohopeasyanidin ja divetysulfidin välinen reaktio. Tiosyaanihapon vesiliuoksia voidaan valmistaa ammoniumtiosyanaatista ja rikkihaposta.
KSCN + KHSO4 → HSCN + K2SO4
NH4SCN + H2SO4 → HSCN + NH4HSO4
Luettelo Yhdysvaltain puolustushaarakomentajien neuvoston puheenjohtajista

Tämä on luettelo Yhdysvaltain puolustushaarakomentajien neuvoston puheenjohtajista () joka on Yhdysvaltain asevoimien pääesikunnan puheenjohtaja.
Petteri Kärkkäinen

Petteri Kärkkäinen (s. 23. toukokuuta 1978 Kotka) on suomalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja. Peliuransa jälkeen hän on toiminut valmennustehtävissä.
Kärkkäinen pelasi Kotkan Työväen Palloilijoissa ja sen seuraajissa Kotkan TP:ssä ja FC KooTeePeessä yhteensä kolme Veikkausliigan, 62 Ykkösen ja 14 Kakkosen ottelua vuosina 1995–2003. Lisäksi hän pelasi kaudella 2006 viisi Ykkösen ottelua FC Viikingeissä.
Pääsarjaotteluistaan Kärkkäinen pelasi kaksi kaudella 2000 ja yhden kaudella 2003. Maaleja hän ei niissä tehnyt. Ensiesiintymisensä pääsarjatasolla Kärkkäinen teki 3. toukokuuta 2000 Kotkan TP:n pelatessa kotonaan tasan 1–1 Vaasan Palloseuran kanssa.
Kärkkäinen on työskennellyt valmennuspäällikkönä sekä KTP:ssä että Helsingin Jalkapalloklubissa ja toiminut Suomen Palloliiton Fortum Tutorina. Hän opiskelee liikuntatieteitä Jyväskylän yliopistossa pääaineenaan valmennus- ja testausoppi.
Kärkkäinen pelasi Suomen futsalmaajoukkueessa kahdeksan ottelua.
Cormoran Strike

Cormoran Strike on englantilaisen kirjailijan J. K. Rowlingin salanimellä Robert Galbraith kirjoittama rikoskirjasarja. Kirjasarjan päähenkilöitä ovat yksityisetsivä Cormoran Strike ja hänen assistenttinsa Robin Ellacott. Sarjan ensimmäinen romaani "Käen kutsu" ilmestyi vuonna 2013, jonka jälkeen on julkaistu kuusi jatko-osaa "Silkkiäistoukka" (2014), "Pahan polku" (2015), "Valkoinen kuolema" (2018), "Levoton veri" (2020), "Sysimusta sydän" (2022) ja "Kuolema kintereillä" (2023). Kun kolme ensimmäistä kirjaa oli julkaistu, Rowling kertoi suunnittelevansa kirjoittavansa sarjaa vielä ainakin kymmenen kirjan verran.
Televisiosarja.
Joulukuussa 2014 uutisoitiin, että kirjasarjasta tehtäisiin televisiosarja BBC Onelle. Syyskuussa 2016 Cormoran Striken rooliin valittiin Tom Burke. Robin Ellacottin esittäjäksi valittiin Holliday Grainger marraskuussa 2016. Sarja koostuu seitsemästä tunnin mittaisesta jaksosta (kolme "Käen kutsusta" sekä kaksi "Silkkiäistoukasta" ja "Pahan polusta"), joiden kuvaukset alkoivat marraskuussa 2016. Rowling, Neil Blair, Ruth Kenley-Letts ja Elizabeth Kilgarriff toimivat sarjan vastaavina tuottajina; käsikirjoittajina ovat Ben Richards ("Käen kutsu" ja "Silkkiäistoukka") ja Tom Edge ("Pahan polku"). Michael Keillor ohjasi "Käen kutsun", jonka Jackie Larkin tuotti. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin 27. elokuuta 2017 BBC:llä.
Ségbana

Ségbana on piirikunta ja kaupunki Aliborin departementissä Beninissä. Se sijaitsee lähellä Nigerian rajaa 95 kilometriä departementin pääkaupungista Kandista itään. Piirikunnassa on 89 081 asukasta (vuonna 2013). 
Ségbanan piirikunnan pinta-ala on 4 700 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Aliborin departementin Malanvillen sekä lännessä Kandin ja Gogounoun piirikuntiin, etelässä Borgoun departementin Kalalén piirikuntaan ja idässä Nigeriaan.
Seutu on pinnanmuodostukseltaan Nigerjokea kohti viettävää tasankoa. Sen läpi virtaa Nigerin sivujoki Sota. Ilmasto on pohjoissudanilainen. Vuotuinen sademäärä vaihtelee 800 ja 1200 millimetrin välillä. Kasvillisuus on pensas- ja heinäsavannia.
Piirikuntaan kuuluu Ségbana-Piamin kaupunkiarrondissementti ja neljä maaseutuarrondissementtia: Libanté, Liboussou, Lougou ja Sokotindji. Niissä on yhteensä 25 kylää ja viisi kaupunginosaa.
Suurin etninen ryhmä ovat bokot eli boot, jotka muodostavat 75 % kunnan väestöstä. Fulbeja on 17 %, dendejä 1,7 % ja joruboja 1,6 %. Uskonnoltaan 81,8 % on muslimeja, 5,7 % perinteisten uskontojen harjoittajia, 2,2 % katolisia ja 2,2 % protestantteja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, hirssi, jamssi, lehmänpapu ja kassava sekä myyntiin kasvatetut puuvilla ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista kaupankäyntiä. Teollisuutta ei ole ja matkailu on täysin kehittymätöntä.
Ségbanaan kulkee Kandista Nigerian rajalle johtava tie. Palveluihin kuuluu kolmisenkymmentä alakoulua, yksi yläkoulu ja viisi terveyskeskusta.