tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sulo Pasanen

Sulo Kullervo Pasanen (8. elokuuta 1912 Viipuri – 22. helmikuuta 1991) oli suomalainen kirjailija, joka käytti myös nimimerkkiä Paavo Leimu.
Henkilöhistoria.
Pasasen vanhemmat olivat kirvesmies Heikki Pasanen ja Hilma Hyvönen ja puoliso Sylvi Mirjam Kuokkanen. Hän työskenteli erilaisissa tilapäistöissä, mutta myös isänsä tapaan kirvesmiehenä, ennen kuin ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi.
Olemisen sietämätön keveys (elokuva)

Olemisen sietämätön keveys on Philip Kaufmanin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1988. Se perustuu Milan Kunderan vuonna 1984 ilmestyneeseen samannimiseen romaaniin.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni.
Prahan keväässä 1968 naistenmies Tomas (Daniel Day-Lewis) menee naimisiin Terezan (Juliette Binoche) kanssa, muttei hylkää myöskään rakastajatartaan Sabinaa (Lena Olin).
Vastaanotto.
Elokuva toi Oscar-ehdokkuudet kuvauksesta ja käsikirjoituksesta sekä Golden Globe -ehdokkuudet parhaan draamaelokuvan sarjassa ja Lena Olinille sivuosasta. Yhdysvaltalainen National Board of Review of Motion Pictures nimesi elokuvan vuoden 1988 kymmenen parhaan englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Songhain kieli

Songhain kieli (myös "songai") on Nigerjoen keskijuoksulla Malissa, Nigerissä sekä Burkina Fasossa puhuttava songhaikieli. Sen lähisukulaisia ovat lähinnä Nigerissä ja Nigeriassa puhuttava djerma eli zarma sekä Nigerin ja Beninin dendi. Malissa ja Algeriassa on myös tuaregien puhumia songhain variantteja. Kielen puhujamääräksi arvioidaan 1,1 miljoonaa.
Kieli koostuu toisistaan poikkeavista murteista, jotka muodostavat läntisen, keskisen ja itäisen ryhmän. Yleiskielen pohjana on Gaon seudulla puhuttava itämurre, johon lukeutuu muun muassa koyraboro senni. Länsimurteita puhutaan Timbuktun alueella ja keskimurteita Douentzan piirin Homborin seudulla. Sanastossa on runsaasti lainoja hausasta.
Songhaista tuli tärkeä alueellinen kieli Songhain valtakunnan aikana 1400–1500-luvuilla. Nigerjoen varrella sitä puhutaan edelleen myös toisena kielenä. Songhaita kirjoitetaan latinalaisella kirjaimistolla.
Matkaparkki

Matkaparkki on leirintäaluetta niukemmin varusteltu paikka, joka on tarkoitettu lyhytaikaiseen yöpymiseen matkailuajoneuvossa.
Erot leirintäalueisiin.
Matkaparkit ovat yleensä vain lyhytaikaista majoitusta varten matkailuajoneuvoille joissa on omat käymälät ja harmaavesien talteenotot. Matkaparkit eroavatkin hieman leirintäalueista:
Maksullisissa paikoissa maksu suoritetaan usein lippuautomaattiin taikka lipaslaatikkoon josta joku sen tulee noutamaan säännöllisin väliajoin. Vaikka pysäköinti olisikin maksutonta, juomavesi ja sähkö ovat yleensä maksullisia. Usein mainitaan myös vapaaehtoinen "lahjoitus".
Kalusto.
Yksinkertaisemmassa tapauksessa matkaparkki on matkailuajoneuvoille viitoitettu normaali pysäköintialue jossa on sallittua yöpyä. Tällaisissa tapauksissa pysäköintialueita käyttävät usein myös muun tyyppiset ajoneuvot kuten henkilöautot ja linja-autot.
Nykyään matkaparkeilla on usein myös ainakin yksi vedenottopiste, jäteastiat sekä WC:n tyhjennyspiste. Tähän saattaa olla lisänä infotaulut, picnic-alueet, -tuolit ja yleiset käymälät.
Jos mukaan lisätään vielä suihkut ja pesualtaat, aluetta kutsutaan usein mukavuusalueeksi (Komfort-Stellplatz). Tämä harmaannuttaa eroa perinteisiin leirintäalueisiin entisestään. Leirintäalueiden pitäjät ovat lisänneet matkaparkkien järjestelyä ja markkinointia teillä liikkuville alueellaan.
Hyväksyntä ja kaupallinen tärkeys.
Keski-Euroopan turistialueilla yöpyminen matkailuajoneuvoilla pysäköintialueilla on kiellettyä, ja turistit ohjataan mieluummin leirintäalueille. Tämä ei kuitenkaan miellytä, koska entistä useammat matkailijat liikkuvat spontaanisti ja yöpyvät paikassa vain yön tai kaksi (esimerkiksi kaupunkikierros ja illallinen ravintolassa). Leirintäalueet ovat myös usein hankalasti kaupungin ulkopuolella. 
Tutkimuksen mukaan matkaparkeissa yöpyvät turistit kuluttavat keskimäärin enemmän rahaa alueella kuin leirintäalueilla yöpyvät. Matkailijoiden häätäminen ei pelkästään aiheuta matkailijoiden yöpymistä yleisillä teillä, vaan vaikuttaa myös välittömästi paikallisiin yrityksiin ja verotuloihin.
Helpot matkaparkit yöksi voidaan luoda nykyisistä käyttämättömistä pysäköintipaikoista (esimerkiksi koulut, uimahallit ja urheiluhallit) ilman merkittäviä kustannuksia. Näin myös alueilla missä kustannukset tai infrastruktuuri estävät perinteisen leirintäalueen perustamisen. Koska matkailuajoneuvot eivät ole suoraan riippuvaisia nykyisestä infrastruktuurista, voidaan vesi- ja jätehuolto tarjota jonkin matkan päässä matkaparkista, esimerkiksi paikallisen vedenpuhdistamon yhteydessä.
Freeman (albumi)

Freeman on suomalaislaulaja Leo Frimanin eli taiteilijanimeltään Freemanin debyyttialbumi, joka julkaistiin marraskuussa 1976. Suurimmiksi hittikappaleiksi nousivat ”Ajetaan tandemilla”, ”Kaksi lensi yli käenpesän” ja ”Osuuskaupan Jane”. Levyn tuottajana ja pääasiallisena sanoittajana toimi Hector, joka oli Freemanin puolison veli eli lanko. Hector myös pestasi Freemanin Love Recordsille ollen kiinnostunut hänen sävellyksistään ja tehden sanoituksia niihin.
”Ajetaan tandemilla” nousi yhdeksi levy-yhtiö Love Recordsin suurimmista singlemenestyksistä vuonna 1976. Kappale alkoi soimaan radiossa tiuhaan juhannuksena 1976 ja siitä nousi lopulta kesän 1976 suurimpiin lukeutunut hittikappale ja joulumarkkinoille julkaistu esikoisalbumi nosti Freemanin suosituimpien suomalaisten poprock-artistien joukkoon. Freemanin mukaan kappale syntyi hänen kotonaan Hämeenlinnassa kitaran ja pianon ympärille. Freemanilla oli mielessään useita kansainvälisiä artisteja, jolle hän olisi voinut tarjota säveltämiään kappaleita. ”Kaksi lensi yli käenpesän” oli tehty Elton Johnille ja ”Ajetaan tandemilla” Sparks-yhtyeelle.
”Mystilliset kyyneleet” julkaistiin ”Ajetaan tandemilla” -singlen B-puolella. Kappaleen nimi on lainattu Juhani Peltosen romaanista "Valaan merkkejä" (1973). Ilmaus esiintyy romaanissa useita kertoja ja Hectorin tekemä sanoitus kertoo vierauden tunteita potevasta henkilöstä. Kappale on albumin vakavin, jonka sanoitus ei sisällä mitään koomisuutta. Freemanin tekemä sävellys on levylle tyypillistä kevyttä popmusiikkia.
Levystä tuli pienoinen menestys ja se nousi muun muassa nuortenlehti Suosikin TOP 30 -listan sijalle 11. helmikuussa 1977. Kirjailija Tenho Immosen mukaan albumi kestää hyvin kuuntelua edelleen, sillä Freemanin sävellykset yhdistettynä Hectorin sanoituksiin ovat oivallisia sisältäen ironiaa, näkemyksiä ja herkkyyttä.
Kappaleet.
Lähteet:
Tekijät.
Muusikot.
Lähteet:
Tuotanto.
Lähde:
Kultareuna (yhdistys)

Kultareuna ry. on arpajaisyhdistys, jonka työväenliikkeen järjestöt Valistustyö ja vapaa kansanvalta, Työväenlehdistön kannatusyhdistys sekä sitoutumaton Invalidien huolto perustivat Helsingissä kesäkuussa 1959. Vuoteen 2016 mennessä Kultareuna ry. on järjestänyt yli kuudetsadat arpajaiset, joiden puhdas tuotto eri yhdistyksille on ollut 27 miljoonaa euroa ja myynnin arvo lähes 100 miljoonaa euroa.
Kultareuna ry oli jäsenenä kattojärjestö Arpajaiskeskus ry:ssä, joka vuoden 1944 maaliskuussa annetulia asetuksella toimi valtion monopolina suurten arpajaisten järjestämisessä 2000-luvun taitteeseen asti.
Niafunkén piiri

Niafunkén piiri () on paikallishallintoalue Timbuktun alueella Malissa. Sen pinta-ala on 11 000 neliökilometriä. Asukkaita on 175 400 henkeä (vuonna 2009).
Maantiede.
Niafunkén piiri rajoittuu pohjoisessa Timbuktun alueen Goundamin ja Dirén, idässä Gourma-Rharousin ja etelässä Moptin alueen Douentzan, Moptin ja Youwaroun piireihin. Seutu kuuluu kuivuudesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen. Sen läpi virtaa tulva-alueen muodostava Nigerjoki. Muita vesistöjä ovat Nigerin sivuhaarat Dioni ja Gonia sekä tulvajärvet kuten Takadji, Koboro ja Daga. Luonnonvarainen kasvillisuus käsittää akaasioita, egyptinhaarapalmuja ja jokikananhirssin kaltaisia heinäkasveja.
Hallinnollinen jako ja asutus.
Moptin alueeseen kuulunut piiri yhdistettiin vasta muodostettuun Timbuktun alueeseen vuonna 1977, ja samalla osa siitä liitettiin uuteen Youwaroun piiriin. Nykyään Niafunkén piiriin kuuluu 8 maalaiskuntaa: Banikane Narhawa, Dianké, Fittouga, Koumaïra, Léré, N’Gorkou, Soboundou ja Soumpi. Hallinnollinen keskus on Soboundoun kunnan Niafunké. Kyliä ja nomadiryhmiä on yhteensä 310.
Piiri käsittää vain 2,2 % alueen pinta-alasta, mutta 26,0 % sen asukasluvusta. Asukkaista 62 % on songhaita, 22,5 % fulbeja ja 10 % bambaroita. Lisäksi on sorkoja, bozoja, tuaregeja ja maureja.
Elinkeinot ja palvelut.
Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan kalastusta ja käsityöammatteja. Léréssä, Darissa, Attarassa ja Saraferéssa pidetään tärkeät karjamarkkinat. Kalaa myydään Moptiin ja naapurimaihin. Elintaso on alhainen ja nuoriso pyrkii muuttamaan muualla ansiotöihin.
Piirissä toimii yksi esikoulu, 62 alakoulua, seitsemän yläkoulua, 12 koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED), lyseo ja kolme koraanikoulua. Terveyspalvelut käsittävät Niafunkén poliklinikan ja 18 terveyskeskusta. Kulttuurilaitoksia ovat julkinen kirjasto, näyttelysali ja kulttuuritalo. Vesihuoltoon kuuluu kaivoja, porakaivoja sekä Niafunkén ja Lérén vesijohtoverkot. Puhtaan juomaveden ulottuvilla on 83,7 % väestöstä. Niafunkéssa on myös sähköverkko.
Matkailu.
Paikallinen nähtävyys on Tondidaroun megaliittialue Takadjijärven rannalla 16 kilometriä Niafunkésta luoteeseen. Majoituspalveluja tarjoaa pieni hotelli.
Anja-Kaija Kärävä

Anja-Kaija Kärävä (28. syyskuuta 1912 Lappee – 24. tammikuuta 2004 Lahti) oli suomalainen kirjastonhoitaja, nukketeatterin johtaja ja näytelmäkirjailija.
Kärävä pääsi ylioppilaaksi 1933 Käkisalmen yhteislyseosta. Hän suoritti kirjastonhoitajatutkinnon 1946 ja myöhemmin hän valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1968.
Kärävä toimi Lahden kaupunginkirjaston lastenkirjastonhoitajana 1946–1975 ja nukketeatteri Anjakaijan johtajana vuodesta 1970.
Rikkakurmio

Rikkakurmio ("Corispermum intermedium", syn. "C. pallasii", "C. leptopterum") on revonhäntäkasveihin ("Amaranthaceae") kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko.
Rikkakurmio on yksivuotinen, tyvestään runsaasti haarova pysty ruoho. Varren haarat ovat pitkiä ja kohenevia. Kasvi kasvaa 10–50 cm korkeaksi. Nuoret versot ovat tähtikarvaisia, mutta vanhemmiten kasvista tulee tavallisesti kalju. Kierteisesti sijoittuneiden lehtien lapa on ehyt, suikea, otakärkinen ja kooltaan 2–7 cm pitkä. Kukinnot ovat lyhyitä tähkiä, jotka sijaitsevat varren ja haarojen kärjissä. Kukat kasvavat yksittäin tukilehtien hangoissa. Tukilehtien tyviosa on leveä ja kalvolaitainen. Kehälehtiä on yksi. Suomessa rikkakurmio kukkii vasta syyskuussa. Hedelmä 3–4 mm pitkä pähkylä, jonka reunalla on tavallisesti leveä, kalvomainen siipipalle.
Levinneisyys.
Rikkaharmio on kotoisin Euroopasta. Suomessa se on kuitenkin harvinainen uustulokas, jota on tavattu muutamista paikoista Suomenlahden ja Pohjanlahden rannikolta.
Elinympäristö.
Suomessa rikkakurmiota on löydetty tyypillisissä tulokaslajin kasvupaikoissa, kuten satamissa, myllyillä ja kaatopaikoilla.
Villalaukku

Villalaukku ("Rhinanthus alectorolophus") on näivekasveihin (Orobanchaceae) kuuluva laji. Sitä esiintyy Euroopan keskiosassa. Se on havaittu Suomessa vuonna 1949.
Villalaukku on enintään puoli metriä korkeaksi kasvava keltakukkainen ruoho. Se näyttää isolaukulta ("Rhinanthus angustifolius", "Rhinanthus serotinus"), tosin lajin kukkiessa sen verhiöt ovat pitkän valkoisen karvan peitossa. Hedelmien eli kotien kehittyessä villalaukun verhiöt kaljuuntuvat osittain. Isolaukun verhiöt ovat kokonaan kaljut.
Richard Gynge

Richard Gynge (s. 1. helmikuuta 1987 Tyresö, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija. Hänen vahvuuksiin kuuluu tekniset taidot ja hyökkäyspään pelaaminen. Hänen heikkouksiin kuuluu puolustuspään pelaaminen ja hänellä on parannettavaa myös luistelussa. Gynge laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Gynge on Hammarby IF:n kasvatti. Hän voitti kaudella 2005–2006 ylivoimasesti koko J20 SuperElitin piste-, maali- ja syöttöpörssin. Gynge teki 16 tehopistettä enemmän kuin pistepörssissä toiseksi sijoittunut joukkuetoveri Sebastian Ellerstad. Hän oli joukkueen paras pistemies myös kevään 2006 pudotuspeleissä tehoilla 2+3=5. Gynge pelasi samalla kaudella myös ensimmäiset miesten pelinsä pelatessaan kuusi ottelua Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa.
Kaudeksi 2006–2007 Gynge teki sopimuksen Elitserien-joukkue Brynäs IF:n kanssa. Hän pelasi kautensa kuitenkin suurimmaksi osaksi lainalla Allsvenskanin Nybro IF:ssä, jonka paras pistemies ja maalintekijä Gynge oli tehoilla 21+18=39. Hän sijoittui koko Allsvenskanin maalipörssissä seitsemänneksi VIK Västerås HK:n Patrik Berglundin ja Södertälje SK:n Johan Wiklanderin kanssa. Gynge pelasi kauden aikana Brynäsissä kolme Elitserien-ottelua sekä kolme ottelua sen J20-joukkueessa. Hän pelasi myös kauden 2007–2008 suurimmaksi osaksi lainalla Allsvenskanissa; VIK Västerås HK:n ja IK Oskarshamnin joukkueissa. Gynge pelasi vain yhden Elitserien-ottelun Brynäsissä ja seitsemän sen J20-joukkueessa.
Gynge pelasi kauden 2008–2009 kokonaan Oskarshamnissa. Hän voitti tehoilla 17+24=41 joukkueen sisäisen maalipörssin ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Eetu Qvistin kanssa. Kaudeksi 2009–2010 Gynge siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella AIK IF:ään. Hän sijoittui tehoilla 28+24=52 koko Allsvenskanin maalipörssissä toiseksi Leksands IF:n Pelle Prestbergin jälkeen sekä pistepörssissä kuudenneksi. Gynge oli myös AIK:n paras pistemies ja hän oli kauden päätteeksi nostamassa joukkuetta Elitserieniin. Huhtikuussa 2010 Gynge teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen AIK:n kanssa.
Kausi 2010–2011 oli Gyngen ensimmäinen kokonainen Elitserienissä. Hän oli tehoilla 12+11=23 AIK:n paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Kaudella 2011–2012 Gynge voitti 28 osumallaan koko Elitserienin maalipörssin. Hän oli Robert Rosénin jälkeen AIK:n toiseksi paras pistemies ja sijoittui Elitserienin pistepörssissä kuudenneksi.
Toukokuussa 2012 Gynge teki kaksivuotisen sopimuksen OHK Dinamo Moskovan kanssa. Gynge ehti pelata Moskovassa 29 peliä ja teki niissä 10 maalia, kunnes tammikuussa 2013 joukkue myi hänet tšekkiläiseen KHL-seuraan, Lev Prahaan.
Maajoukkueura.
Gynge debytoi Ruotsin A-maajoukkueessa vuoden 2012 Karjala-turnauksessa. Hänen ensimmäinen A-maaottelunsa oli näin ollen 7. marraskuuta 2012 Liberecissä pelattu turnauksen avausottelu Tšekkiä vastaan. Gynge pelasi turnauksessa uransa kaikki kolme A-maaotteluaan ja teki niissä yhden syöttöpisteen.
Gynge on pelannut myös kuusi nuorten ja neljä poikien maaottelua.
Elävä patsas

Elävä patsas tai ihmispatsas on patsaaksi tekeytyvä henkilö. Elävä patsas on pukenut ja maskeerannut itsensä patsaan näköiseksi, ja hän pysyttelee pitkiä aikoja lähes liikkumattomana. Eläviä patsaita tapaa katuesiintyjinä monien suurkaupunkien kävelykaduilla ja puistoissa, missä he saavat tienestinsä ohikulkijoiden rahalahjoituksista. Suurkaupungeissa työskentelevien esiintyjien sesonki kestää yleensä 4–5 kuukautta, ja he voivat esiintyä useita tunteja päivässä. Heitä voi myös vuokrata erilaisiin tapahtumiin.
Miimikon koulutuksesta on suurta hyötyä ihmispatsaan työssä, sillä esiintyjän täytyy pystyä lepäämään erilaisissa asennoissa sekä osata liikkua kuin hidastetussa filmissä. Esiintyjä seisoo yleensä jalustan päällä suojautuakseen koirilta.
Alankomaalaisessa Arnhemin kaupungissa 28.–29. elokuuta järjestettävillä festivaaleilla valitaan vuosittain maailman paras elävä patsas.
Resande Man

Resande Man oli ruotsalainen kruunulle kuulunut sotalaiva, joka upposi vuonna 1660 Tukholman saaristossa Vikstenin luona Älvsnabbenin ja Landsortin välillä. 
Laiva oli matkalla Puolaan lastinaan kultaa, rahaa ja jalokiviä, joilla oli tarkoitus taivutella Puolaa liittoutumaan Ruotsin kanssa Venäjää vastaan.
Laivan mukana hukkui 38 miehistön jäsentä. 26 pelastui, ja heidän antamiensa tietojen perusteella laiva löydettiin. Vuosi uppoamisen jälkeen hylystä nostettiin 22 kanuunaa ja osa arvotavarasta. 
Hylkyä ei sen jälkeen enää etsinnöissä löytynyt, ennen kuin keväällä 2012 ruotsalainen meriarkeologinen yhdistys ilmoitti todennäköisesti löytäneensä sen. Hylky on samanpituinen, ja siitä puuttuu päämasto, kuten oli aikanaan ilmoitettukin. Muita sotalaivojen uppoamisia paikalla ei tiedetä tapahtuneen.
Alan Valentine

Alan Chester Valentine (23. helmikuuta 1901 Glen Cove, New York – 14. heinäkuuta 1980 Rockland, Maine) oli yhdysvaltalainen professori ja rugby union -pelaaja. 
Valentine opiskeli aiemmin Pennsylvanian yliopistossa maisteriksi ja jatkoi sen jälkeen Oxfordin yliopistoon Englantiin. Siellä hän pelasi ensimmäisenä amerikkalaisena kolme kertaa rugby-ottelussa Cambridgea vastaan ja tuli tunnetuksi vahvana taklaajana. Valentinen palattua Yhdysvaltoihin hän alkoi järjestää joukkuetta Pariisin olympialaisiin 1924, joissa maa lopulta voitti kultaa ja Valentine pelasi hyökkääjänä. 
Valentinella oli monia akateemisia tehtäviä Oxfordin yliopistosta lähtemisen jälkeen, hän toimi muun muassa Yalessa taidehistorian professorina vuoteen 1935 saakka. Tuona vuonna hänestä tuli Rochesterin yliopiston presidentti, ja 34-vuotiaana hän on yksi nuorimmista suuren yliopiston johtajista koskaan. Toisen maailmansodan jälkeen hän oli mukana Marshall-apu -ohjelmassa. Vuonna 1950 Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman nimesi hänet projektin johtajaksi. Valentine myös kirjoitti elämänsä aikana useita kirjoja ja sai monia kunnia-arvonimiä.
Kyllikki Pellinen

Kyllikki Immonen, o. s. "Pellinen" (19. joulukuuta 1912 Tuusula – 20. maaliskuuta 1998 Outokumpu) oli suomalainen opettaja ja kirjailija. 
Henkilöhistoria.
Immosen vanhemmat olivat Aleksi Pellinen ja Ida Tallgren. Hän pääsi ylioppilaaksi Riihimäen yhteislyseosta 1932 ja valmistui filosofian maisteriksi. Kyllikki Immonen oli naimisissa opettaja, kirjailija Lauri Immosen kanssa. Myös heidän poikansa Tapani Immonen oli opettaja ja kirjailija.
Teoksia.
Nimellä "Kyllikki Pellinen":
Nimellä "Kyllikki Immonen":
Julio César Terán Dutari

Julio César Terán Dutari (s. 15. elokuuta 1933) on panamalaissyntyinen, Ecuadorissa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin jesuiittojen papiksi 25. heinäkuuta 1963 ja nimitettiin Quiton arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Horrean titulaaripiispaksi 12. heinäkuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio José González Zumárraga, jota avustivat José Mario Ruiz Navas ja Luis Enrique Orellana Ricaurte.
Terán Dutari sai 14. helmikuuta 2004 Ibarran piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 25. maaliskuuta 2011. Hän sai 15. maaliskuuta 2012 nimityksen Santo Domingo en Ecuadorin apostoliseksi hallitsijaksi.
José Fernández Arteaga

José Fernández Arteaga (12. syyskuuta 1933 – 17. joulukuuta 2021) oli meksikolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Tulancingon hiippakuntaan 4. huhtikuuta 1957 ja nimitettiin Apatzinganin hiippakuntaan 13. heinäkuuta 1974, ja piispaksi vihkiminen seurasi 12. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mario Pio Gaspari, jota avustivat Victorino Alvarez Tena ja José Abraham Martínez Betancourt.
Fernández Arteaga sai 8. helmikuuta 1980 nimityksen Coliman piispaksi ja 20. joulukuuta 1988 Chihuahuan koadjuuttoriarkkipiispaksi. Hänestä tuli Chihuahuan arkkipiispa 24. kesäkuuta 1991. Hän jäi eläkkeelle 29. syyskuuta 2009.
Harry Hebner

Harry J. Hebner (15. kesäkuuta 1891 Chicago – 12. lokakuuta 1968 Lake Worth) oli yhdysvaltalainen uimari, vesipalloilija ja olympiavoittaja.
Hebner oli vuonna 1908 Lontoon olympialaisissa mukana maansa pronssia voittaneessa 4 × 200 metrin vapaauintiviestijoukkueessa ja pääsi välieriin saakka 100 metrin vapaauinnin henkilökohtaisella matkalla. Hän piti kaikkia selkäuinnin maailmanennätyksiä hallussaan vuosina 1910–1917, ja Hebner voitti tuona aikana muun muassa 100 metrin selkäuinnin olympiakultaa 1912 olympiaennätyksellä 1.21,2 sekä seitsemän AAU:n 150 jaardin selkäuintititteliä. Hebner sai Tukholman olympialaisista 1912 selkäuintikullan lisäksi hopeaa vapaauintiviestistä. Hän voitti urallaan 35 AAU:n mestaruutta uinnissa.
Hebner pelasi vesipallossa Illinois Athletic Clubin riveissä saaden AAU:n mestaruuden seitsemästi. Hän osallistui lajissa olympialaisiin 1920, jolloin Yhdysvallat oli turnauksen kuudes. Hebner kuoli vuonna 1968, ja samana vuonna hänet nimettiin uinnin kansainväliseen kunniagalleriaan.
Bernard Joseph Harrington

Bernard Joseph Harrington (6. syyskuuta 1933 Detroit – 30. elokuuta 2025) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Detroitin arkkihiippakuntaan 6. kesäkuuta 1959 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Uzaliksen titulaaripiispaksi 23. marraskuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1994. Pääkonsekraattorina toimi Adam Joseph Maida, jota avustivat Dale Joseph Melczek ja Walter Joseph Schoenherr.
Harrington sai 4. marraskuuta 1998 nimityksen Winonan piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 6. tammikuuta 1999. Hän jäi eläkkeelle 7. toukokuuta 2009.
Herman Wilhelm Avellan

Herman Wilhelm Avellan (28. marraskuuta 1912 Viipuri – 13. heinäkuuta 1980) oli suomalainen lääkäri ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. 
Henkilöhistoria.
Avellanin vanhemmat olivat varatuomari Johan Severin Avellan ja Alice Sophie Thesleff ja puoliso vuodesta 1940 Greta Christiane Rothe. Avellan pääsi ylioppilaaksi 1930 ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1935 sekä lisensiaatiksi 1943. Keuhkosairauksiin Avellan erikoistui 1947. Avellan toimi Helsingissä aluelääkärinä 1946–1972 ja terveyskeskuslääkärinä 1972–1975. Hän oli myös Kulosaaren ruotsalaisen yhteiskoulun koululääkärinä 1946–1965. Sotilasarvoltaan Avellan oli lääkintäkapteeni (1943).
Spring Breakers

Spring Breakers on Harmony Korinen käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen satiirinen rikoselokuva, jonka pääosissa ovat Selena Gomez, Vanessa Hudgens, Ashley Benson, Rachel Korine ja James Franco. Elokuvan maailmanensi-ilta oli Venetsian elokuvajuhlilla syyskuussa 2012. Teatterilevitykseen se tuli Yhdysvalloissa maaliskuussa 2013 ja Suomessa toukokuussa 2013.
Vuonna 2016 "Spring Breakers" äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 100 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Juoni.
"Spring Breakers" seuraa neljää tyttöä, jotka lähtevät collegen kevättauolla lomalle Floridaan. Matkan he kustantavat ryöstämällä lounaspaikan ja juhlivat perillä estoitta, kunnes jäävät kiinni huumeratsiassa. Paikallinen räppäri Alien (James Franco) maksaa heidät ulos putkasta, ja tyttöjen syöksykierre jatkuu hänen rinnallaan – ainakin niiden, jotka eivät ymmärrä lähteä linja-autolla takaisin kohti kotia.
Pentti-Oskari Kangas

Pentti-Oskari Kangas (s. 20. toukokuuta 1943 Uusikaupunki) on suomalainen matkailuyrittäjä ja entinen muusikko, musiikkitoimittaja ja kalankasvattaja.
Pentti-Oskari Kangas valmistui kansakoulunopettajaksi Rauman opettajaseminaarista 1964. Hän toimi opettajana viiden vuoden ajan. Vuonna 1966 Kangas perusti huumoriyhtyeen Pentti-Oskari Kankaan 7 Seinähullua Veljestä (sittemmin Seitsemän seinähullua veljestä). Jäätyään pois yhtyeestä hän on toiminut sen tuottajana.
Kangas on toiminut yrittäjänä monella alalla, vuodesta 1985 lähtien matkailuyrittäjänä saaristossa. Hänen yrityksensä Herrankukkaro sijaitsee Rymättylässä. Kangas on useina vuosina toiminut myös puolisonsa Marjan kanssa kenttätyöntekijänä köyhien lasten ja vammaisten Lotus Hill -avustushankkeessa Sri Lankassa.
Lemmy Caution

Lemmy Caution on brittiläisen kirjailija Peter Cheyneyn luoma fiktiivinen etsivähahmo. Cheyney julkaisi yhteensä kymmenen Lemmy Caution -romaania vuosina 1936–1945. Vanhemmissa teoksissa Caution on FBI-agentti, myöhemmin yksityisetsivä. Ensimmäisen kirjan julkaisun aikoihin Cheyney toimi itsekin poliisina, mutta kirjan menestyksen myötä hänestä tuli päätoiminen kirjailija. Kirjat on ensimmäistä lukuun ottamatta julkaistu myös suomeksi 1940–1960-luvuilla.
Toisen maailmansodan jälkeen Cheyneyn dekkarit saavuttivat suurta suosiota Ranskassa. Vuosina 1953–1965 maassa valmistui yhteensä kahdeksan Lemmy Caution -elokuvaa. Kaikkien pääosaa esitti venäläistaustainen yhdysvaltalaisnäyttelijä Eddie Constantine. Tunnetuin Lemmy Caution -elokuvista on Jean-Luc Godardin ohjaama, tyyliltään muista täysin poikkeava "Lemmy Caution – piru mieheksi (1965).
Bernard Borderien ohjaamassa elokuvassa "Eddie ja naiset" (1962) on rooli myös suomalaisella Carita Järvisellä.
Vyöankeriaat

Vyöankeriaat (Myrocongridae) on ankeriaskaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Atlantilta ja indopasifiselta merialueelta.
Lajit ja anatomia.
Vyöankeriaiden heimoon kuuluu 1 suku ja 5 lajia. Lajit ovat punavyöankerias ("Myroconger compressus"), "M. gracilis", mustahammasankerias ("M. nigrodentatus"), "M. prolixus" ja "M. seychellensis". Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkähköjä ja litteäruumiisia kaloja. Vyöankeriaiden selkä- ja pyrstöevät ovat pitkät ja yhtyneet pyrstöevän kanssa. Rintaevät ovat hyvin kehittyneet. Kalojen silmät ovat kookkaat ja suu keskikokoinen. Väriltään vyöankeriaat ovat usein punaisia tai kellertäviä. Vyöankeriaita pidetään valemureenojen (Chlopsodae) ja mureenojen (Muraenidae) alkeellisena sisarheimona.
Levinneisyys.
Suurin osa vyöankeriaslajeista elää trooppisissa vesissä itäisellä Atlantilla ja eräät lajit Tyynessämeressä tai Intian valtameressä. Ne elävät yleensä 50–560 metrin syvyydessä.
Angelo Ogbonna

Angelo Obinze Ogbonna (s. 23. toukokuuta 1988 Cassino) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edusti viimeksi Englannin Valioliigassa pelaavaa West Ham Unitedia.
Seurajoukkueura.
Ogbonna aloitti ammattilaisuransa Torino FC:ssä, jonka edustusjoukkueessa hän esiintyi ensimmäisen kerran Serie A:n ottelussa Regginaa vastaan helmikuussa 2007. Kauden 2008−2009 hän oli lainalla Serie C:n Crotonessa jossa pelasi 22 sarjaottelua ja kaksi pudotuspeliä. Torinossa hän pelasi kauden 2012−2013 loppuun mennessä kaikkiaan 45 ottelua Serie A.ssa, 102 ottelua Serie B:ssä sekä kolme Serie B:n nousukarsintaottelua. Hän siirtyi 15 miljoonan euron siirtosummalla paikallisvastustaja Juventukseen kesällä 2013.
Ogbonna pelasi Juventuksessa kahden kauden aikana 41 ottelua Serie A:ssa, neljä ottelua Mestarien liigassa, kolme ottelua Eurooppa-liigassa ja kuusi ottelua Italian Cupissa. Hän voitti Italian-mestaruuden 2014 ja 2015, Italian Cupin 2015 sekä Italian supercupin 2013.
Ogbonna siirtyi 11 miljoonan euron siirtosummalla Englannin Valioliigsn West Hamiin kesällä 2015. Hän pelasi kauden 2023−2024 loppuun mennessä 201 valioliigaottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Hän pelasi kahdeksan ottelua West Hamin voittaessa Konferenssiliigan kaudella 2022–2023. Hän pelasi myös kolme Eurooppa-liigan ottelua ja saman kilpailun karsintaottelua.
Maajoukkueura.
Ogbonna pelasi ensimmäisen maaottelunsa Italian A-maajoukkueessa Puolaa vastaan marraskuussa 2011. Hän kuului hopeaa saavuttaneeseen Italian joukkueeseen EM-kilpailuissa 2012, muttei päässyt pelaamaan turnauksessa. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi Bulgariaa vastaan syyskuussa 2012. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi alkulohkon ottelun Irlantia vastaan.
Alessandro Diamanti

Alessandro Diamanti (s. 2. toukokuuta 1983 Prato, Italia) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Diamanti voi kuitenkin siirtyä vaivattomasti myös hyökkääjän rooliin, kuten hän pelasi Italian EM-joukkueessa, hyökkääjänä. Hän edustaa Serie A -joukkue Palermoa. Diamanti on 2010-luvun alkupuolella pelannut Italian maajoukkueessa.
Aikaisemmin hän on pelannut Bolognassa, West Hamissa, Livornossa ja Pratossa.
Jetro Willems

Jetro Willems (s. 30. maaliskuuta 1994 Rotterdam, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut kotimaassaan Sparta Rotterdamia ja PSV Eindhovenia, Saksassa Eintracht Frankfurtia sekä kaudella 2019–2020 lainasopimuksella Englannin Valioliigan Newcastle Unitedia. Hän on EM-kisahistorian nuorin pelaaja.
Willems pelasi Alankomaiden A-maajoukkueessa ensimmäiset ottelunsa 18-vuotiaana toukokuussa 2012 Bulgariaa ja kesäkuussa 2012 Pohjois-Irlantia vastaan. EM-kilpailuissa 2012 hän pelasi joukkueensa kaksi ensimmäistä ottelua Tanskaa ja Saksaa vastaan alusta loppuun ja tuli kolmannessa ottelussa Portugalia vastaan vaihtoon 67. minuutilla. Alankomaat hävisi kaikki kolme otteluaan eikä päässyt alkulohkosta jatkoon.
Willems on pelannut 22 maaottelua, joista kahdeksan vuonna 2012, kolme vuonna 2013, kaksi vuonna 2014, kolme vuonna 2015 ja kuusi vuonna 2016.
Ludovic Obraniak

Ludovic Obraniak (s. 10. marraskuuta 1984 Longeville-lès-Metz, Ranska) on Puolaa edustava ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. 
Obraniak edustaa Saksan Bundesliigan Werder Bremenia ja valittiin vuoden 2012 EM-kilpailuihin. Hänet tunnetaan luotettavana vapaa-, kulma- ja rangaistuspotkujen laukojana. Ranskalaissyntyinen Obraniak edusti Ranskaa eri nuorisomaajoukkueissa mutta siirtyi vuonna 2009 Puolan maajoukkueeseen käytyä selväksi että hänellä oli puolalaissyntyisen mutta jo lapsena perheensä mukana Ranskaan muuttaneen isoisänsä vuoksi mahdollisuus Puolan kansalaisuuteen ja siten edustusoikeuteen maan jalkapallomaajoukkueessa.
Grzegorz Wojtkowiak

Grzegorz Wojtkowiak (s. 26. tammikuuta 1984 Kostrzyn nad Odrą, Puola) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapuolustaja. Hän edusti Ekstraklasassa muun muassa Lechia Gdańskia ja pelasi kotimaansa lisäksi 2,5 vuotta Saksassa. Wojtkowiak valittiin vuoden 2012 EM-kilpailuihin.
Adam Matuszczyk

Adam Matuszczyk (s. 14. helmikuuta 1989 Gliwice) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut lähes koko uransa Saksassa juniorivuosista alkaen. Hän on pelannut Bundesliigassa Kölnin joukkueessa 52 ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Hän on pelannut 2. Bundesliigassa Kölnin lisäksi Fortuna Düsseldorfin ja Eintracht Braunschweigin joukkueissa. Kesästä 2017 tammikuuhun 2019 hän edusti Puolan Ekstraklasassa Zagłębie Lubinia.
Matuszczyk pelasi Puolan A-maajoukkueessa 21 ottelua ja teki niissä yhden maalin, lokakuussa 2010 ystävyysottelussa Yhdysvaltoja vastaan. Hän kuului Puolan joukkueeseen vuoden 2012 EM-kilpailuissa mutta pääsi pelaamaan vain muutamaksi minuutiksi toisessa alkulohko-ottelussa Venäjää vastaan.
Eugen Polanski

Eugen Polanski (s. 17. maaliskuuta 1986 Sosnowiec) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi vuonna 2018 päättyneellä urallaan pääasiassa Saksassa ja myös vähän aikaa Espanjassa.
Polanski pelasi Saksan Bundesliigassa 254 ottelua Mönchengladbachin, Mainzin ja Hoffenheimin joukkueissa ja teki niissä 14 maalia. Espanjan La Ligassa hän pelasi Getafen joukkueessa 26 ottelua kaudella 2008–2009.
Polanski pelasi useissa Saksan nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2005 neljä ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, ja alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2006 kaksi ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Miesten maaotteluissa Polanski edusti Puolaa 18 ottelun verran vuosina 2011–2014. Hän pelasi vuoden 2012 EM-kilpailuissa avauskokoonpanossa Puolan kaikki kolme ottelua.
Maciej Rybus

Maciej Rybus (s. 19. elokuuta 1989 Łowicz, Puola) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa venäläistä Lokomotiv Moskovaa, jonne hän siirtyi ranskalaisseura Olympique Lyonnaisista kesällä 2017. Ennen yhtä Ranskassa viettämäänsä vuotta hän edusti Venäjällä Ahmat Groznyia. Rybus on kuulunut Puolan maajoukkueeseen EM-kilpailuissa 2012, MM-kilpailuissa 2018 ja vuodelle 2021 siirretyissä EM-kilpailuissa 2020. Hän on kesäkuun 18. päivään 2021 mennessä pelannut 63 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia..
Jakub Wawrzyniak

Jakub Wawrzyniak (s. 7. heinäkuuta 1983 Kutno, Puola) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi vuonna 2019 päättyneellä pelaajaurallaan kotimaansa lisäksi lyhyen aikaa Kreikassa ja Venäjällä. Hän edusti Puolan Ekstraklasassa pisimpään Legia Varsovaa vuosina 2007–2008 ja 2009–2014.
Wawrzyniak voitti Legia Varsovan joukkueessa Puolan liigamestaruuden vuosina 2013 ja 2014 sekä Puolan cupin vuosina 2008, 2011, 2012 ja 2013.
Wawrzyniak pelasi Puolan maajoukkueessa 49 maaottelua vuosina 2006–2016. EM-kilpailuissa 2008 hän pelasi täydet minuutit Puolan viimeisessä alkulohko-ottelussa Kroatiaa vastaan. Vuosien 2012 ja 2016 EM-kilpailuissa hän kuului Puolan kisajoukkueeseen mutta ei päässyt pelaamaan.
Marcin Kamiński

Marcin Kamiński (s. 15. tammikuuta 1992 Konin) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pelannut Saksan sarjoissa vuodesta 2016. Hän on pelannut Puolan maajoukkueessa seitsemän maaottelua.
Kamiński edusti kotimaassaan Ekstraklasan Lech Poznańia. Kesäkuussa 2016 hän teki kolmen vuoden sopimuksen saksalaisseura VfB Stuttgartin kanssa. Kauden 2018–2019 hän pelasi lainalla Fortuna Düsseldorfissa. Kesällä 2021 hän siirtyi Schalke 04:ään. Hän on pelannut helmikuun 2024 loppuun mennessä Bundesliigassa 63 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia, ja 2. Bundesliigassa 85 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia.
Kamiński on pelannut Puolan A-maajoukkueessa seitsemän ottelua vuosina 2011–2018. Hänet valittiin Puolan joukkueeseen vuoden 2012 EM-kilpailuihin mutta hän ei pelannut turnauksessa otteluakaan.
Rafał Wolski

Rafał Wolski (s. 10. marraskuuta 1992 Kozienice, Puola) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän aloitti pääsarjauransa Wisła Krakovassa, jota hän edusti vuoteen 2013 saakka. Välillä hän pelasi Italiassa ja Belgiassa, ja vuodesta 2016 hän on edustanut kotimaassaan Lechia Gdańskia. Wolski kuului Puolan maajoukkueeseen vuoden 2012 EM-kilpailuissa.
Kamil Grosicki

Kamil Paweł Grosicki (s. 8. kesäkuuta 1988 Szczecin, Puola) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitalinkki. Hän edustaa kotimaassaan Pogoń Szczeciniä. Kotimaansa lisäksi hän on pelannut vuonna 2008 lainasopimuksella sveitsiläisseura Sionissa, vuosina 2011–2013 turkkilaisseura Sivassporissa, vuosina 2014–2017 Ranskan Rennesissä sekä vuosina 2017–2021 Englannin Hull Cityssä ja West Bromwich Albionissa.
Grosicki on pelannut Puolan A-maajoukkueessa 93 maaottelua ja tehnyt niissä 17 maalia. Hän kuului Puolan joukkueeseen vuosien 2012 ja 2016 EM-kilpailuissa sekä vuosien 2018 ja 2022 MM-kilpailuissa..
Adrian Mierzejewski

Adrian Mierzejewski (s. 6. marraskuuta 1986 Olsztyn) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi kotimaansa sarjoissa vuoteen 2011 saakka ja sen jälkeen Turkissa, Saudi-Arabiassa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa, Australiassa ja viimeiset pelivuotensa 2018–2023 Kiinassa. Hän voitti Al-Nassrin joukkueessa Saudi-Arabian liigamestaruuden vuonna 2015. Hän voitti Wisła Płockin joukkueessa Puolan cupin vuonna 2006 mutta ei pelannut loppuottelussa. Hän voitti Sydney FC:n joukkueessa Australian cupin vuonna 2017 ja pelasi vain loppuottelun.
Mierzejewski pelasi Puolan A-maajoukkueessa runsaat 40 ottelua vuosina 2010–2013. Hän teki maaotteluissaan kolme maalia: kesäkuussa 2011 ystävyysottelussa Argentiinaa, syyskuussa 2012 MM-karsintaottelussa Montenegroa ja syyskuussa 2013 MM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan. Hän kuului Puolan joukkueeseen vuoden 2012 EM-kilpailuissa ja pääsi vaihdosta kentälle kahdessa alkulohko-ottelussa.
Damien Perquis

Damien Perquis (s. 10. huhtikuuta 1984 Troyes, Ranska) on puolalais-ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän siirtyi tammikuussa 2015 Major League Soccerin Toronto FC:hen. Hän on edustanut aiemmin urallaan ranskalaisia Troyesia, Saint-Étienneä ja Sochaux’ta sekä espanjalaista Real Betisiä.
Perquis on syntynyt ja kasvanut Ranskassa, mutta hänen isoäitinsä Józefa Bierłan vanhemmat muuttivat Puolasta Ranskaan 1920-luvulla ja tämän ansiosta Perquis saattoi saada Puolan kansalaisuuden ja siten edustaa Puolaa maajoukkuetasolla. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä syyskuussa 2011 Puolan pelatessa Saksaa vastaan ja kuului Puolan joukkueeseen vuoden 2012 EM-kilpailuissa. Perquis on pelannut urallaan myös kolme ottelua Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa.
Przemysław Tytoń

Przemysław Tytoń (s. 4. tammikuuta 1987 Zamość, Puola) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa yhdysvaltalaista FC Cincinnatia. Aiemmin hän on pelannut muun muassa Alankomaissa Roda JC Kerkradessa ja PSV Eindhovenissa, Saksassa VfB Stuttgartissa sekä Espanjassa Deportivo de La Coruñassa. Tytoń valittiin vuoden 2012 EM-kilpailuihin.
Arthur’s Seat

Arthur’s Seat on Edinburghin kaupungin keskellä, noin 1½ kilometriä Edinburghin linnasta itään, sijaitsevilla Holyroodin kukkuloilla oleva huippu. Arthur’s Seatin huippu kohoaa noin 250 metriä kaupunkia korkeammalle, ja sieltä on erinomainen näköala kaupunkiin. Se on suosittu nähtävyys ja turistikohde.
Geologia.
Arthur’s Seat on eroosion kuluttama jäämä kvartäärikaudella syntyneestä ja kivihiilikaudella (noin 350 miljoonaa vuotta) sammuneesta tulivuoresta.
Tarina.
Arthur’s Seat mainitaan usein yhtenä mahdollisena tarunomaisen Kuningas Arthurin linnan Camelotin ja "pyöreän pöydän" sijaintipaikkana. Kukkulan nykyinen nimi on väännös keltinkielisestä nimestä () eli jousimiesten kukkula.
Kyary Pamyu Pamyu

, paremmin tunnettu nimellä , on tokiolainen poplaulaja. Hänen esikoisalbuminsa "Pamyu Pamyu Revolution" julkaistiin 23. toukokuuta 2012.
Kyary Pamyu Pamyu aloitti musiikkiuransa heinäkuussa 2011 "PonPonPon"-singlen julkaisun myötä. Singlen musiikkivideo muodostui jonkinlaiseksi internethitiksi psykedeellisyytensä vuoksi ja se noteerattiin eri puolilla maailmaa. Elokuussa hän julkaisi pienoisalbumin "Moshi Moshi Harajukun" ja toisen singlensä, "Jellyn". Viikon päästä pienoisalbumin julkaisusta Kyary Pamyu Pamyu julkaisi omaelämäkerran "Oh! My God!! 原宿ガール" julkisuuteen nousemisestaan. Joulukuussa 2011 hän julkaisi kansainvälisesti kolmannen singlensä "Tsukema Tsukerun" ja esiintyi Kaliforniassa muotinäytöksessä.
Pekka Seppä

Pekka "Pablo" Seppä (s. 1946) on suomalainen muusikko ja näyttelijä, joka tunnetaan yleensä taiteilijanimensä mukaan Pablo Seppänä. Hän on evakkoperheen poika, joka syntyi junassa Heinolan ja Lahden välissä ja vietti lapsuutensa Kokemäellä. Teini-ikäisenä Seppä alkoi harrastamaan trumpetinsoittoa, esikuvinaan Jörgen Petersen ja Ossi Runne. Keskikoulun ja armeijan jälkeen hän oli YK-joukoissa Kyproksella, jonka jälkeen Seppä opiskeli hetken aikaa Porin kauppaopistossa. 
Ura.
Vuonna 1968 Seppä liittyi Pentti-Oskari Kankaan pari vuotta aikaisemmin perustamaan Seitsemän seinähullua veljestä -yhtyeeseen ja muutti samalla Tampereelle. Hän oli yhtyeessä vuoteen 1976 saakka, jonka jälkeen Seppä aloitti opiskelun ravintolakoulussa ja valmistui kokiksi. Vuonna 1977 hänellä oli oma Pablo &amp; Publikaanit -niminen yhtye, joka esiintyi yhdessä Pekka Loukialan kanssa, ja vuodet 1979–1982 Seppä soitti Pertti Metsärinteen orkesterissa. Hän oli mukana myös vuonna 1979 perustetun Uuden Iloisen Teatterin toiminnassa ja liittyi 1980-luvun alussa uudelleen Seitsemään Seinähulluun Veljekseen, jossa Seppä tällä kertaa soitti vuoteen 1991 saakka. 
Näyttelijänä hänet tunnetaan Uuden Iloisen Teatterin lisäksi muun muassa Tampereen Työväen Teatterista ja Pyynikin Kesäteatterista. Pablo on esiintynyt vuosien varrella monissa muissakin kesäteattereissa ympäri Suomea. Näitä ovat esimerkiksi Imatran, Turun, Lappajärven ja Mikkelin kesäteatterit. Vuosina 1994-1995 Seppä esiintyi TV2:n tuottamassa Kokkelivekkulit-lastenohjelmassa yhdessä Ransu Karvakuonon kanssa. 
Pablo on työskennellyt myös risteily- ja viihdeisäntänä eri laivayhtiöiden risteilylaivoilla ja erilaisten matkailukerhojen viihdeisäntänä.
Vuonna 2010 Sepälle myönnettiin valtion taiteilijaeläke.
Moose Johnson

Thomas Ernest "Ernie, Moose" Johnson (26. helmikuuta 1886 – 25. maaliskuuta 1963) oli kanadalainen jääkiekkoilija, jonka ammattilaisura kesti vuodesta 1905 vuoteen 1931.
Hän kuului neljä kertaa Stanley Cupin saavuttaneeseen joukkueeseen vuosien 1905 ja 1910 välillä Montreal Wanderersin organisaatiossa. Seura pelasi ensin Eastern Canada Amateur Hockey Association -sarjassa (ECAHA) ja sittemmin National Hockey Association -liigassa (NHA). Johnson muutti länteen ja vaihtoi samalla pelipaikkansa vasemmasta laitahyökääjästä puolustajaksi liittyessään uudelleen perustetutun Pacific Coast Hockey Association -liigaan (PCHA) 1911. Seuranneen vuosikymmenen aikana hän edusti joukkueita New Westminster Royals, Portland Rosebuds ja Victoria Aristocrats. Hänet valittiin PCHA:n ykköstähtikenttään kahdeksan kertaa. Vuonna 1916 hän pelasi Stanley Cupin finaalissa Portlandin riveissä. Myöhemmin Johnson pelasi ammattilaisena alasarjoissa Kaliforniassa, Minnesotassa ja Oregonissa ennen kuin jäi eläkkeelle kiekkoilusta 45 vuoden iässä. 
Johnson tunnettiin jääkiekon historian kenties pisimmän, 99 tuuman mittaisen mailan käytöstä. 
Hänet valittiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1952.
Fylkesvei 55

Fylkesvei 55 on 248,1 kilometriä pitkä moottoritie, joka kulkee Lomin ja Høyangerin kuntien välillä Norjassa. Sognefjelltin poikki kulkeva 108 kilometrin osuus, joka tunnetaan nimellä Sognefjellsvegen, on nimetty kansalliseksi turistireitiksi. Myös lyhyt osa Balestrandista on kansallinen turistireitti. Tie saavuttaa Norjan yleisen tieverkoston korkeimman kohdan, 1 434 metriä ja se on suljettu talvisin.
Ennen vuotta 2010 tie kuului valtatie 55:een (Riksvei 55). Tie on tärkeä osa Trondheimin ja Bergenin välistä lyhintä reittiä, jonka pituus on 636 kilometriä, mukaan lukien lautta. Yleensä käytetään nopeampaa reittiä, kuten tietä 51 (663 km, myös suljettu talvella, ei lauttaa), tietä 15 (701 km, yksi lautta, pikabussien käytössä) tai eurooppalaista reittiä E39 (671 km, neljä lauttaa). Paikalliset poliitikot lobbaavat kahta tunnelia vuorten alle, jotka olisivat yhteensä noin 50 kilometriä. Tämä loisi talvella avoimen ja lauttattoman tien Trondheimin ja Bergenin välille, jolloin matka tulisi huomattavasti lyhyemmäksi.
Seututie 164

Seututie 164 on Levannon ja Orimattilan välinen tie. Tie kulkee vanhalta valtatieltä 4 (seututie 140) seututielle 167. Tie on rakennettu 1980-luvun alussa korvaamaan aikaisemmin Mäntsälästä Orimattilaan kulkeneet maantiet 163 ja 166.
Seututie 186

Seututie 186 on Salosta Kiskon, Karjalohjan ja Mustion kautta kaakkoon kohti Inkoon satamaa kulkeva seututie, pituudeltaan 67 kilometriä. Tielle pääsee liittymään Salon eteläpuolelta kantatieltä 52, valtatieltä 25 sekä Inkoosta kantatieltä 51. Kantatien 51 ja valtatien 25 liittymäkohtiin on rakennettu eritasoliittymät.
Tie on kaksikaistainen, päällystetty ja monin paikoin mutkainen ja mäkinen. Heikkokuntoisin osuus Mustiosta Inkooseen on päällystetty uudelleen kesällä 2016. Kiskon ja Karjalohjan välillä on myös pitkähkö hirvivaara-alue. Salon ja Karjalohjan välillä on kesäaikaan 100 km/t nopeusrajoitus. Tiellä on Mustion kohdalla ohituskaista, joka on suunniteltu poistettavaksi jossain vaiheessa.
Tien osoitenimi vaihtelee pitkin matkaa. Salosta Uudenmaan maakunnan rajalle asti tie on Kiskontie, Uudenmaan rajalta Skönvikenin kohdalle asti Mustiontie. Skönvikenistä valtatien 25 eritasoliittymään osoitenimenä on Salontie. Valtatieltä 25 kantatielle 51 nimi on Eteläinen Salontie ja siitä etelään Satamatie. 
Historia.
Seututie 186 on rakennettu 1960-luvun lopun ja 1980-luvun alun välillä osin korvaamaan vanhoja maanteitä ja osin reitille, josta puuttui tieyhteys. Salon ja Mustion välinen osa valmistui 1970-luvulla. Mustion ja Inkoon välinen osa on alun perin 1960-luvulla rakennettua Inkoon satamaan johtanutta seututietä 112. Viimeinen osuus tiestä 186 valmistui 1980-luvulla korvaamaan reitillä kierrellyt yhdystie 1121. Tällöin seututie 112 muutettiin loppumaan tiehen 186 ja numerointia Inkoossa muutettiin. Tuolloin myös tien linjausta Mustiossa siirrettiin lännemmäksi, ja teiden 53 (nykyinen 25) ja 186 risteys rakennettiin eritasoliittymäksi. Aiemmin tie oli myös melko suosittu vaihtoehtoinen reitti Helsingin ja Salon välillä, mutta valtatien 1 valmistuminen moottoritieksi on hiljentänyt sitä merkittävästi.
Tien varrella.
Entisen Kiskon kunnan keskustaajamassa Toijassa on Neste-huoltoasema, ravintola ja Sale-ruokakauppa.
Tärkein tienvarren nähtävyys on Mustion linna- ja ruukkialue.
Aušra

Aušra tai Auszra (suom. "aamunsarastus") oli Liettuan ensimmäinen kansallinen sanomalehti. Sen perusti tohtori Jonas Basanavičius. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin vuonna 1883 Nemanissa (tuolloin Ragnit, osa Itä-Preussia). Myöhemmin sitä alettiin julkaista kuukausittain Tilsitissä (nykyinen Sovetsk). 
Aušran julkaiseminen lopetettiin vuonna 1886 taloudellisten ongelmien takia. Vaikka lehteä julkaistiin vain neljäkymmentä numeroa, ja sen levikki oli alle 1000 kappaletta, tuli Aušrasta merkittävä tekijä Liettuan kansallisessa heräämisessä. Se vaikutti osaltaan Liettuan itsenäistymiseen vuonna 1918.
Adam Lepa

Adam Antoni Lepa (17. maaliskuuta 1939 Łódź – 27. huhtikuuta 2022) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Łódźin hiippakuntaan Jan-Wawrzyniec Kulik 18. maaliskuuta 1962. Hänet nimitettiin Łódźin vihkipiispaksi ja Regianan titulaaripiispaksi 4. joulukuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. tammikuuta 1988. Pääkonsekraattorina toimi Józef Glemp, jota avustivat Józef Rozwadowski ja Władysław Ziółek.
Edgar de Jesús Garcia Gil

Edgar de Jesús García Gil (s. 13. lokakuuta 1946 Roldanillo) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Cartagon hiippakuntaan 28. elokuuta 1971 ja nimitettiin Calin vihkipiispaksi sekä Forum Traianin titulaaripiispaksi 8. heinäkuuta 1992. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Gabriel Calderón Contreras, jota avustivat Pedro Rubiano Sàenz ja Hernán Giraldo Jaramillo.
García Gil sai 28. lokakuuta 2002 nimityksen Montelibanon ja sitten 24. toukokuuta 2010 Palmiran piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 31. heinäkuuta.
Varpas

Varpas (suom. "Kello") oli kuukausittain julkaistu liettualainen sanomalehti, jota julkaistiin Liettuan painokiellon aikana tammikuusta 1889 joulukuuhun 1905. Sen oli perustanut vuonna 1889 Suwałkin alueella lääkärinä toiminut Vincas Kudirka, joka toimi myös lehden ensimmäisenä päätoimittajana. Koska Varpasin julkaiseminen oli kiellettyä Liettuassa, joka oli tuolloin osa Venäjän keisarikuntaa, lehden painotyö tehtiin Tilsitissa (nykyinen Sovetsk) ja Ragnitissa (nykyinen Neman) Itä-Preussissa. Sieltä lehdet salakuljetettiin Liettuaan. 
Vaikka Varpasin levikki oli vain noin 500-1000, sen numeroita kierrätettiin ja luettiin laajalti. Lehdellä oli merkittävä vaikutus Liettuan kansallisessa heräämisessä. Se hyökkäsi venäläistämispolitiikkaa vastaan, kannusti lukijoitaan itsensä kehittämiseen ja yllytti liettualaisia kouluttautumaan kaupunkilaisiin ammatteihin, jotka olivat perinteisesti olleet juutalaisten hallussa. Vincas Kudirka kirjoitti Varpasin 10. vuosipäivän kunniaksi runon "Tautiška giesmė", josta tuli myöhemmin Liettuan kansallislaulu. 
Varpasin toimittajat julkaisivat myöhemmin myös kahta muuta lehteä: vähäisen koulutuksen saaneille talonpojille suunnattua Ūkininkasia ja ei-poliittista Naujienosia.
Terence John Brain

Terence John Brain (s. 19. joulukuuta 1938 Coventry) on brittiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Birminghamin arkkihiippakuntaan Francis Joseph Grimshaw 22. helmikuuta 1964. Hänet nimitettiin Birminghamin vihkipiispaksi ja Amudarsan titulaaripiispaksi 5. helmikuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Maurice Noël Léon Couve de Murville, jota avustivat Joseph Gray ja Roger Francis Crispian Hollis.
Brain sai 2. syyskuuta 1997 nimityksen Salfordin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 7. lokakuuta.
Ūkininkas

Ūkininkas tai Ukinįkas (suom. 'maanviljelijä') oli kuukausittain ilmestynyt liettualainen sanomalehti, jota julkaistiin Liettuan painokiellon aikana 1890–1905. Koska "Ūkininkasin" julkaiseminen oli kiellettyä Liettuassa, joka oli tuolloin osa Venäjän keisarikuntaa, lehden painotyö tehtiin Tilsitissä (nykyinen Sovetsk) ja Ragnitissa (nykyinen Neman) Itä-Preussissa. Sieltä lehdet salakuljetettiin Liettuaan.
"Ūkininkasia" julkaisivat samat toimittajat, jotka julkaisivat myös historiallisesti merkittävää sanomalehteä "Varpasia". "Ūkininkas" oli suunnattu vähäisen koulutuksen saanneille talonpojille ja maanviljelijöille.
Kazimierz Tomczak

Kazimierz Tomczak (17. helmikuuta 1883 – 21. lokakuuta 1967) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 7. tammikuuta 1907 ja nimitettiin Łódźin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Sicca Venerian titulaaripiispaksi 27. helmikuuta 1927. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Aleksander Kakowski, jota avusti Stanislaw Gall.
Tomczak toimi vihkipiispana, kunnes kuoli 84-vuotiaana virassa.