Ferdinand I (Aragonia)

Ferdinand I (27. marraskuuta 1380 Medina del Campo – 2. huhtikuuta 1416 Igualada) oli Aragonian kuningas vuosina 1412–1416 lankonsa Martin I:n kuoltua ilman laillista perillistä. 
Suku.
Hänen vanhempansa olivat Kastilian kuningas Juhana I ja Aragonian prinsessa Leonor de Aragon (1358–1382), joka oli Aragonian kuningas Pietari IV:n ja tämän kolmannen puolison, Sisilian prinsessa Eleanorin tytär. Hän oli Kastilian kuningas Henrik III:n (1390–1410) nuorempi veli, ja johti liikuntarajoitteisen veljensä puolesta joukkoja taistelukentillä Granadan emiraattia vastaan ja tämän kuoltua vuonna 1406 hänen alaikäisen poikansa Juhana II:n sijaishallitsija yhdessä pojan äidin Catalina de Lancasterin kanssa vuoteen 1412 asti.
Kuningas.
Ferdinandin tie kuninkaaksi ei ollut yksiselitteinen, sillä vuonna 1410 kuollut Martin I ei ollut nimennyt seuraajaansa. Vuonna 1410 Ferdinand valloitti joukkoineen Granadan emiraatin Antequeran linnoituksen, mikä varmisti hänen valintansa Aragonian valtaistuimelle, joka oli vapautunut kuningas Martinin kuoltua vuonna 1412. Tämä aiheutti riitelyä ja sotimista kahden vuoden ajan, kunnes vallanperimystä pohtinut komitea eli Caspen kompromissi asettui vuonna 1412 Ferdinandin kannalle, vaikka katalaanit tukivatkin hänen kilpailijaansa. 
Urgelin kreivi Jaume ei kuitenkaan hyväksynyt päätöstä, vaan nousi kapinaan keväällä 1413. Saamatta tukea liittolaisiltaan Ferdinand joutui vetäytymään Balaguerin linnaan ja antautumaan muutaman kuukauden piirityksen jälkeen. Hän kohteli kapinallista hyväntahtoisesti, eikä riistänyt tämän henkeä, vaan vangitsi kreivin ja takavarikoi tämän omaisuuden.
Lähtiessään Aragoniaan hän säilytti Granadan emiraatin rajaseudun ja poikiensa Kastiliassa hallussa pitämät asemat. Hänen valtaannousunsa lopetti pitkän katalaanien poliittisen vallan Aragonian valtiossa, jonka hänen veljenpoikansa Juhana II toisi Kastilian vallan alle. Ferdinandin huolenpito pojistaan ​​Kastiliassa (jossa heidät tunnettiin "Aragonian lapsina") lisäsi Kastilian kuningas Juhana II:n hallituskauden omaleimaisuutta. Hänen seuraajakseen valtaistuimella nousi hänen poikansa Alfonso V.
Paavin ja vastapaavin taistelussa Ferdinand asettui lopulta Benedictus XIII:ta vastaan tammikuussa 1416. Hänen valintansa kuninkaaksi johtui osittain aragonialaisen vastapaavi Benedictus XIII:n tuesta ja pyhä Vincent Ferrerin ponnisteluista. Valituksi tultuaan hän kuitenkin lakkasi tukemasta Benedictusta ja auttoi siten lopettamaan läntisen skisman. Vuonna 1413 hän hyväksyi Katalonian vaatimukset, jotka rajoittivat kuninkaallista valtaa tavalla, jota ei ollut Kastiliassa. 
Hän oli Benedictuksen viimeinen merkittävä tukija, mutta ei ennättänyt nähdä kirkollisen hajaannuksen ratkaisua, sillä hän kuoli jo 35-vuotiaana 2. huhtikuuta 1416 vain neljä vuotta hallittuaan. Hänet on haudattu Aragon-dynastian pantheoniin Poblet-luostarin kirkkoon.
Avioliitto ja perilliset.
Vuonna 1394 Ferdinand avioitui kreivitär Leonor de Alburquerquen (1374–1435) kanssa. 
Heille syntyi seitsemän lasta:
Perintö.
Ferdinand I:n kuoltua Aragonian kuninkaaksi tuli hänen poikansa Alfonso V (1416–1458), jonka aikana hallitusvastuu siirtyi vastapaaviBenediktus XIII:n veljenpojanpojan, kansleri Álvaro de Lunan käsiin.