tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Peräkkäishaku

Tietojenkäsittelytieteessä peräkkäishaku eli lineaarihaku on yksinkertainen hakualgoritmi, joka etsii arvoa taulukosta käymällä sen läpi alkio alkiolta. Toisin kuin puolitushaku tai interpolaatiohaku, peräkkäishaku ei vaadi, että alkiot ovat suuruusjärjestyksessä.
Peräkkäishaku yleistyy jokaiselle tietorakenteelle, jonka alkiot voidaan luetella yksi kerrallaan ("iteroituva tietorakenne") ja jonka alkioille on määritelty yhtäsuuruus.
Algoritmi.
Peräkkäishaun periaate voidaan muotoilla seuraavasti:
Seuraava on pseudokoodina toteutettu peräkkäishakualgoritmi, joka kertoo arvon "x" indeksin taulukossa "T":
 T: taulukko [0 ... n – 1]
 n: taulukon pituus eli alkioiden lukumäärä
 x: etsittävä arvo
 Palauttaa:
 * indeksin i ensimmäiseen alkioon, joka on yhtä suuri kuin x (eli jos x = T[i])
 * –1, jos arvoa ei löydy
 function peräkkäishaku(T, n, x)
 for i := 0 to n – 1 do
 if T[i] = x then
 return i
 end if
 end for
 return –1
 end function
Suorituskyky.
Peräkkäishaun asymptoottinen suoritusaika on kertaluokkaa "O"("n"). Jos oletetaan että haettava alkio esiintyy taulukossa, niin sen etsimiseen satunnaisesti järjestetystä "n":n pituisesta taulukosta tarvitaan keskimäärin "n" / 2 vertailua. Parhaimmassa tapauksessa, jossa etsitty alkio on taulukon ensimmäinen alkio, tarvitaan yksi vertailu. Pahimmassa tapauksessa, jolloin etsitty alkio ei esiinny taulukossa lainkaan, algoritmi tekee syötteen pituuden verran eli "n" kappaletta vertailuja.
Samat luvut pätevät jokaiselle tietorakenteelle, jossa seuraavaan alkioon siirtyminen vie aina saman verran aikaa.
Erityissovelluksia.
Peräkkäishaku yhdistettynä tietuealkioihin mahdollistaa ajassa "O"("n") toimivan hakurakenteen eli assosiaatiotaulun toteuttamisen lähes minkä tietorakenteen avulla tahansa. Esimerkkitoteutus taulukkona:
 record Alkio
 key: avain, jonka perusteella arvoja noudetaan ja jolle on määritelty yhtäsuuruus
 value: arvo, varsinainen tietoalkio
 end record
 T: taulukko, jonka alkiot ovat tyyppiä Alkio
 n: taulukon pituus
 k: haettava avain
 function lookup(T, n, k)
 for i := 0 to n – 1 do
 if T[i].key = k then
 return T[i].value
 end if
 end for
 return ei löytynyt
 end function
Tehokkaampia hakurakennetoteutuksia ovat hajautustaulu ja tasapainoinen hakupuu.
Kas-Pin

Kas-pin on hankasalmelaisen Kaarlo Valkosen esittelemä suomalainen taistelulaji, joka yhdistää puukkotekniikoita ja itämaisia taistelutekniikoita. 
Valkosen kertoman mukaan kas-pin-taistelutaito olisi kulkenut hänen suvussaan vuosisatoja, yli 30 sukupolven ajan, ja hän olisi taidon viimeinen taitaja. Valkosen kotipaikkakunnalla Hankasalmella hänen tarinoihinsa on suhtauduttu epäilevästi. 
Perustietoa.
Kas-pin lähtee itsepuolustuslajien valtavirrasta poiketen aseharjoituksena. Perusaseena käytetään puukkoa ja aseeton taistelu opitaan siinä sivussa. Lajiin kuuluu myös "Riihioppi", joka on pimeässä taistelun harjoittamista. Lisäksi lajissa pystyy erikoistumaan useisiin aseisiin. 
Taistelussa pyritään vastustajan lukitsemiseen mahdollisimman nopeasti ja suoraviivaisesti.
Pääteemoja on neljä: "Hermot", "Hipaisu", "Enkelin kosketus" ja "Näkymätön käsi" (enkelin kosketusta ja näkymätöntä kättä ei kukaan voi toiselle opettaa, vaan ne tulevat ajan kanssa ja harjoittelun kautta).
Luettelo suomalaisista sanomalehdistä

Luettelo suomalaisista sanomalehdistä sisältää osan Suomessa ilmestyvistä 274:stä sanomalehdestä. Luettelo on jaoteltu ilmestymistiheyden mukaan.
(b) = broadsheet, (t) = tabloidi
Kemijärvi, Pelkosenniemi, Salla, Savukoski, Luosto ja Posio
Qitai

Qitai (, ) on piirikunta Kiinan Sinkiangin uiguurien autonomisen alueen Changjin hui-kiinalaisten autonomisessa prefektuurissa. Piirikunnan pinta-ala on 16 709 neliökilometriä. Väkiluku vuonna 2010 oli 210 566. Piirikunnan keskus on Qitain suurkunta (奇台镇). 
Qitaissa on esimerkiksi Kiinan tiedeakatemian astronominen tutkimusasema ja sinne rakennetaan tähtitieteen ja tieteen koulutuskeskus. Qitaihin rakennetaan myös uusi, maailman suurimpiin kuuluva, halkaisijaltaan 110-metrinen, monikanavainen radioteleskooppi.
Neuvostoliittoa seurannut kuunteluasema.
Vuosikymmeniä aiemmin, Kiina ja Yhdysvallat pääsivät vuonna 1978 periaatteelliseen sopimukseen kuunteluasemien perustamisesta Neuvostoliiton rajalle. Huhtikuussa 1979 varapääministeri Deng Xiaoping ilmoitti, että kiinalaisten pitäisi operoida näitä asemia ja että tiedot pitäisi jakaa Kiinan kanssa.
Kiina ja Yhdysvallat pääsivät lopulliseen sopimukseen tammikuussa 1980 kahden kuunteluaseman rakentamisesta, toisen Qitaihin ja toisen Korlaan. Rakennuttamisen ja laitteiston toimittamisesta vastasi CIA:n signaalitiedustelutoimisto, Office of SIGINT Operations (OSO), mikä koulutti kiinalaisen henkilökunnankin, mikä on ollut koulutuksessa myös Yhdysvalloissa San Franciscon lähellä.
Korlaan ja Qitaihin asennettu laitteisto oli alun perin tarkoitettu hankkimaan tietoja Neuvostoliiton ohjuskokeista Tjuratamissa Araljärven lähellä ja ydinasekokeista Sary Shaganissa Semipalatinskin lähellä. Myös muiden sähköisen tiedustelun lajien, kuten viestiliikennetiedustelun (COMINT) ja sähköisen tiedustelun (ELINT) arvellaan kuuluvan asemien ohjelmaan.
Tuning

Tuning (sananmukaisesti "virittäminen/säätäminen") tai "tuunaus" on auton tai muun kulkuvälineen suorituskyvyn parantamista eli virittämistä. "Tuning"-termillä tarkoitetaan usein myös auton ulkonäön muuttamista. Suomessa termiä "tuning" käytetään lähes kaikesta ajoneuvoon kohdistuvasta muokkauksesta. Muualla maailmassa, etenkin englanninkielisissä maissa, tuning- termillä tarkoitetaan pääosin ajoneuvon moottoriin ja ajo-ominaisuuksiin kohdistuvaa muuntelua.
Tyylit.
Tuningissa on eri suuntauksia:
Tuningiin liittyy myös suuri "underground"-kilpakulttuuri. Tuning on yleisesti nuorten miesten harrastus, mutta mukana on myös vanhempia sekä lisääntyvässä määrin myös naisia. Tuning on lähtöisin Japanista ja tullut Suomeen 1990-luvulla Yhdysvalloista. Myös saksalaisilla vaikutteilla ja alan julkaisuilla on ollut vahva vaikutus Suomen tuning-harrastuksen lähtökohtiin.
Tuning Suomessa ja maailmalla.
Tuning on nykyään yleistä Suomessa ja siksi osiakin saa helposti Suomesta tai tilaamalla ulkomailta. Yleisiä tuunauksen kohteena olevia automerkkejä ovat Honda, Toyota, Nissan, Volkswagen ja BMW. Näille merkeille on Suomessa eniten osatarjontaa. Osia tehdään myös pitkälti itse, kuten puskureita ja jopa spoilereita.
Laadukkaat ja kalliimmat osat on yleensä tilattava ulkomailta, kuten Saksasta tai Yhdysvalloista.
Myös muualla maailmalla tuning-harrastus on yhä suositumpaa. Esimerkiksi Yhdysvalloissa osat ja autot ovat kysynnän takia halpoja. Amerikkalaisissa autoissa on useimmin enemmän erilaisia osia matalan verotuksen ja eri lakien takia. Autoihin yleensä kuuluu esim. DVD-soittimia ja näyttöjä, ylöspäinnousevia ovia, isoja alumiini- tai kromivanteita. Amerikassa on myös hyvin monta eri alakulttuuria tuningista. Jotkut virittelevät japanilaisautoja, jotkut amerikkalaisia, kuten Cadillaceja, Chevroleteja, joihin ei laiteta esim. "tuning-puskureita".
Nykyään tuning on levinnyt myös moottoripyöriin, sekä Suomessa että maailmalla. Myös mopoja ja skoottereita tuunataan, esimerkiksi Yamaha Aerox on suosittu sen tuning-osien saatavuudeltaan.
Moottoriurheilu

Moottoriurheilu on urheilua, jossa urheilusuoritus tapahtuu moottorilla varustetulla kulkuneuvolla. Moottoreina käytetään esimerkiksi tavallisia polttomoottoreita, sähkömoottoreita tai kaasuturbiineja. Nopeuskilpailujen lisäksi moottoriurheilussa kilpaillaan myös muun muassa ajasta, näyttävyydestä, tarkkuudesta, luotettavuudesta ja taloudellisuudesta.
Historiaa.
Kaikkien aikojen ensimmäinen merkittävä moottoriurheilukilpailu lienee vuonna 1894 järjestetty Pariisi-Rouen maantiekilpailu, johon osallistui sekä autoja että moottoripyöriä. Tämän nopeuskilpailun nopein oli kreivi de Dionin höyrymoottorinen vaunu, mutta sitä rangaistiin sääntöjen vastaisesta rakenteesta. Kilpailun voiton jakoivat Panhard ja Peugeot, jotka käyttivät Daimlerin polttomoottoreita.
Ensimmäiset lentokonekilpailut järjestettiin "Grande Semaine d’Aviation"-tapahtuman yhteydessä Reimsissä 1909. Viikon kestäneessä tapahtumassa kilpailtiin muun muassa kestävyydessä, nopeudessa sekä lentokorkeudessa.
Moottoriurheilun muotoja.
Autourheilu.
Tunnetuimmat moottoriurheilun muodot ovat autoilla tapahtuvia nopeuskilpailuja. Näissä kilpailuissa pyritään ajamaan ennalta määritelty matka mahdollisimman nopeasti, määriteltyä rataa kiertäen tai joko yhtenä tai useampana etappina. Ratakilpailuista tunnetuimpia ovat muun muassa Formula 1-kilpailut, etappikilpailuita ovat muun muassa rallit sekä maantiekilpailut. Lisäksi autourheilun muotoja ovat esimerkiksi kiihdytyskisat, jossa seisovan lähdön kiihdytys suoritetaan mahdollisimman nopeasti. Toisen ääripään muodostavat kestävyyskilpailut joissa pyritään ajamaan mahdollisimman pitkä matka annetun aikarajan puitteissa (esimerkiksi Le Mansin 24 tunnin ajo) ja taitolajit kuten autosuunnistus ja offroad sekä taloudellisuusajo.
Moottoripyöräurheilu.
Moottoripyöräkilpailuissa taitokilpailut ovat huomattavasti yleisempiä kuin autourheiluissa, mutta tunnetuimmat kilpailut ovat nopeuskilpailuja. Tunnetuimpia nopeuskilpailumuotoja ovat ratakilpailut, motocross, speedway ja jääspeedway sekä rallia muistuttava enduro. Taitokilpailuja ovat muun muassa maastossa ajettava trial ja suurilla areenoilla tapahtuva freestyle motocross. Moottoripyörille järjestetään myös kestävyyskilpailuja.
Moottoriveneurheilu.
Moottoriveneillä kilpaillaan sekä sisävesillä että merillä. Osa kilpailuista on pienillä radoilla tapahtuvia kilpailuja kuten Formula 1 -veneily, osassa taas kierretään pitkiä ratoja jotka ulottuvat avomerelle (offshore-veneily). Moottoriveneillä järjestetään myös etappi- sekä kiihdytyskilpailuja.
Nopeusennätykset.
Erilaisten kilpailujen lisäksi myös nopeusennätykset mielletään yleisesti moottoriurheiluksi ja niitä hallinnoivat samat järjestöt. Nopeusennätyskokeessa tavoitteena on kulkea määrätty matka mahdollisimman suurella nopeudella. Lyhyissä, yksisuuntaisissa kokeissa vaaditaan kaksi, vastakkaisiin suuntiin suoritettua ajoa, jotka tulee tehdä tunnin kuluessa.
Arvostelua.
Moottoriurheilu kuluttaa uusiutumattomia luonnonvaroja kestävän kehityksen vastaisesti. Moottoriurheilu aiheuttaa myös meluhaittoja.
YLE24

YLE24 oli Yleisradion uutis- ja ajankohtaiskanava, joka toimi digitaalisessa televisioverkossa vuosina 2001–2007. YLE24 esitti myös urheilukilpailuja uutis- ja ajankohtaisohjelmien lisäksi. Kanavan lähetykset alkoivat ensimmäisen digiverkon avauduttua 27. elokuuta 2001. YLE24 toimi DVB-verkossa. Sitä ei jaettu analogisessa televisioverkossa.
Ohjelmisto.
YLE24-kanavalla esitettiin samanaikaisesti kaikki uutislähetykset, joita esitetään Yle TV1:ssä ja TV2:ssa, seuraavia poikkeuksia lukuun ottamatta:
Myös Aamu-TV lähetettiin samanaikaisesti sekä TV1:ssä että YLE24 -kanavalla. Aamu-TV:n koosteohjelma, "Tänään otsikoissa", esitettiin TV2:lla aiemmin iltapäivällä, mutta YLE24:llä se esitettiin kello 16.05. Lisäksi kanavan ohjelmistoon kuului ajankohtaisohjelmien uusintoja. Muiden muassa A-studio ja Ajankohtainen kakkonen sekä FST:n OBS, 360 grader ja Närbild esitettiin uusintoina.
YLE24 lähetti muitakin, kuin pelkästään omia uutislähetyksiään, kuten Euronewsiä ja Ruotsin SVT:n ruotsinsuomalaisille tarkoitettuja suomenkielisiä uutisia. Kun YLE24 -kanavalla ei ollut ohjelmaa, lähetettiin Uutisikkunaa.
Kanavan lopettaminen.
Yleisradio lopetti YLE24:n 26. huhtikuuta 2007. Sen kanavapaikka digitelevisiossa käytettiin nyt jo lakkautetun YLE Extra -kanavan lähettämiseen. YLE24-yksikkö jatkoi nimellä YLE Uutiset, ja sen ohjelmisto siirtyi muille Ylen kanaville. YLE Extran lopettamisen jälkeen kanavapaikalla lähetettiin YLE TV1+ -kanavaa, joka lähetti TV1:n ohjelmat samaan aikaan kuin varsinainen TV1, mutta kiinnipoltetulla tekstityksellä, kun taas Ylen muut kanavat käyttivät DVB-T-tekstitystä. YLE TV1+ suljettiin 4. elokuuta 2008. Nykyään kanavapaikalla toimii Liv.
Admittanssi

Sähköistä vaihtovirtajohtavuutta nimitetään admittanssiksi (tunnus "Y"). Vaihtovirtapiirin osan admittanssi riippuu konduktanssin "G" lisäksi kapasitanssin "C" ja induktanssin "L" aiheuttamasta suskeptanssista "B". Admittanssin SI-järjestelmän mukainen yksikkö on siemens (S). Admittanssin käänteisluku on impedanssi (tunnus "Z").
 formula_1.
Admittanssin itseisarvo:
formula_2
Ajan pyörä

Ajan pyörä () on kirjailija Robert Jordanin kirjoittama fantasiakirjasarja, joka on yksi nykyisen fantasiakirjallisuuden pisimmistä ja suosituimmista kirjasarjoista. 
Englanninkielisiä kirjoja on ilmestynyt neljätoista osaa. Yksi englanninkielinen osa vastaa kahta tai kolmea suomenkielistä. Robert Jordan kuoli vuonna 2007 eikä kyennyt itse saattamaan työtään loppuun. Viimeiset osat kirjoitti Brandon Sanderson Jordanin muistiinpanojen pohjalta. "A Memory of Light", sarjan viimeinen osa, julkaistiin englanniksi 8. tammikuuta 2013.
Jordan kirjoitti myös sarjan tapahtumia edeltävän romaanin "Uusi kevät" ja novellin "The Strike at Shayol Ghul". Sen lisäksi sarjasta on julkaistu tietoteos "The World of Robert Jordan’s The Wheel of Time".
Karisto päätti lopettaa "Ajan pyörän" suomentamisen Jordanin itsensä kirjoittamiin teoksiin, joten kolmea viimeistä osaa ei suomennettu.
Sarjan pohjalta on vuodesta 2021 alkaen tuotettu samannimistä televisiosarjaa. 
Juoni.
"Ajan pyörä" -kirjat kertovat Rand al’Thorin ja tämän ystävien seikkailuista. Rand on tavallinen lammaspaimen Kaksvirroilta, kunnes hänen kotikyläänsä hyökkää trollokkeja, Pimeän valtiaan Shail’tanin puoliksi ihmisiä ja puoliksi eläimiä olevia hirviöitä. Samoihin aikoihin kylään on saapunut Moiraine Damodred, Aes Sedai, joka auttaa Randin ja tämän ystävät, Perrin Aybaran ja Matrim Cauthonin pakoon. Moiraine on etsinyt aivan samaa kuin trollokit ja niitä ohjaavat myrddraalit: näitä kolmea poikaa, jotka Pimeän valtias haluaa.
Tarinan edetessä paljastuu, että Rand on todellisuudessa uudestisyntynyt lohikäärme, jonka alati toistuvana kohtalona on astua Pimeän Valtiasta vastaan Viimeisessä taistelussa, "Tarmon Gaidonissa". Aina on taistelu päättynyt jommankumman voittoon, Lohikäärmeen tai Pimeän valtiaan, mutta nyt ennusmerkit näyttävät että tämä voisi olla viimeinen, lopullinen taisto valkeuden ja pimeyden välillä. Randia tukevat Perrin ja tämän liittolaiset sudet, lapsuudenystävä Mat ja "ashal’manit", miespuoliset Aes Sedait sekä osa naispuolisista. Häntä vastassa ovat Pimeän valtiaan Valitut, toiselta nimeltään Hyljätyt, musta ajah, Pimeän Valtiasta palvelevat Aes Sedait sekä meren takaa palaavat seanchanit, jotka aikovat Artur Paendrag Tanreallin, suuren yhdistäjän verenperinnön oikeudella valloittaa alueensa takaisin.
Mikkola (Vantaa)

Mikkola on kaupunginosa Vantaan koillisosassa Korson suuralueella. Se rajautuu lännessä Matariin, pohjoisessa Kulomäentiehen (Metsolan kaupunginosa), idässä Lahdenväylään (Jokivarren kaupunginosa) ja etelässä Sipoon rajaan. Mikkola sijaitsee Jokivarren ja Rekolan murroslaaksojen välissä niin sanotun Metsolan selänneryhmän alueella, jossa on loivia mäkiä. Vuonna 2015 kaupunginosassa oli 3 280 asukasta. Samana vuonna alueen väestöstä 30 prosenttia oli vieraskielisiä. Vuoden 2020 lopussa osuus oli 33,6 prosenttia. Mikkolassa on vuonna 1971 valmistunut Ilmo Valjakan suunnittelema ostoskeskus, joka on Vantaan kaupunginmuseon 2020 selvityksen mukaan rakennusperintöarvoltaan erityisen merkittävä. Lisäksi Mikkolassa on useita päiväkoteja sekä iso yhtenäiskoulu (Mikkolan koulu), jonka yhteydessä on neuvola, hammaslääkäri sekä nuorisotila.
Historia.
Mikkolasta on löydetty kolme kivistä hautaröykkiötä, joiden arvellaan olevan peräisin rautakaudelta. Nämä muinaishaudat ovat nykyisin suojeltuja. Maarukanmetsän alueelta on löydetty merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta. Sen arvellaan olleen pyyntiväestön kausiasuinpaikka, joka oli sijaitsi lähellä rantaa: merenpinta oli kivikaudella nykyistä ylempänä.
Mikkola oli aikanaan osa Keravan kauppalaa. Mikkolan nimi juontaa juurensa Mikkolan tilasta, jonka maille kaupunginosa rakennettiin. 
Alueen katujen ja puistojen nimet ovat peräisin 1950- ja 1960-lukujen rakennuskaavasta. Kuulentojen innoittamana nimistön teemaksi valittiin planeetat. Sen vuoksi Mikkolassa on esimerkiksi Marsinkuja, Venuksentie ja Saturnuksenpuisto. 
Mikkolan ytimenä on melko väljästi rakennettu, paljolti kolme- tai neljäkerroksellisista kerrostaloista muodostunut kerrostaloalue. Joukossa on muutama hieman korkeampi tornitalo. Alueen valmistuminen ajoittui pääosin vuosille 1969–1974. Ensimmäiset kerrostalot valmistuivat vuonna 1968 Mikkolanpuistoon taloyhtiöön, joka muodostuu kahdeksasta erillisestä talosta Venuksentien itäpuolella (alkujaan katuosoiteena Mikkolanpuisto). Mikkolanpuiston jälkeen seurasi kiivas teollisen elementtirakentamisen kausi. Tämän jälkeen valmistui kymmenkunta pistetaloa 1970-luvun loppupuoliskolla.
Mikkola on Myyrmäen jälkeen Vantaan toiseksi kerrostalovaltaisin kaupunginosa ja yksi kaupungin tiheimmin asutuista alueista. Asuntokannasta vajaa puolet muuodostuu yhden hengen talouksista. Lähes puolet asunnoista on omistusasuntoja. 
2000-luvulla.
Mikkolan kaakkoiskulmaan rakennettiin 2000-luvulla Maarukanmetsän asuinalue. Mikkolan vanhimpien talojen peruskorjaukset ovat kohentaneet kaupunginosan yleisilmettä. Alueen täydennysrakentamista on suunniteltu. Vantaan kaupungin vuokrataloyhtiö VAV Asunnot purki syksyllä 2015 neljän asuintalon kerrostalokorttelin Marsinkujalta. Tilalle rakennetut uudet kerrostalot valmistuivat alkuvuonna 2017.
TOSLINK

TOSLINK on standardoitu valokuituyhteys kuluttajaelektroniikkaa varten, jota pitkin voidaan siirtää digitaalista bittivirtaa esimerkiksi Minidiscin, DVD- tai CD-soittimen ja D/A-muuntimen välillä. Kuiduissa käytetään edullista 1 millimetrin paksuista läpinäkyvää muovia, joten valmistuskustannukset ovat pienet. Vastoin yleistä uskomusta TOSLINKissä ei käytetä laseria vaan tavallista, edullista LED-diodia.
Alun perin TOSLINKin kehitti japanilainen Toshiba yhdistääkseen CD-soittimensa radiovastaanottimiinsa, mutta useat muutkin valmistajat ottivat tekniikan omakseen. Ensimmäiset TOSLINK-järjestelmät käyttivät raakaa CD-dataa, mutta nykyään käytetään sen sijaan S/PDIF (Sony/Philips Digital Interface) -standardia. DVD-soittimet yhdistetään juuri TOSLINKillä Dolby Digital ja DTS-dekoodereihin.
TOSLINKiä kutsutaan joskus myös F05-liittimeksi.
Heckler &amp; Koch MP5

Heckler &amp; Koch MP5 () on saksalaisen Heckler &amp; Koch -tehtaan vuodesta 1966 valmistama hidastetulla lukkorekyyliperiaatteella toimiva, suljetulta lukolta kerta-, kolmen laukauksen purske- ja sarjatulta ampuva konepistooli. 
Aseen suunnittelu alkoi vuonna 1964 nimikkeellä "Project 64." Heckler &amp; Kochin suunnittelijoiden Tilo Möllerin, Manfred Guhringin, Georg Seidlin ja Helmut Baureuterin työn tulos otettiin tuotantoon vuonna 1966 nimikkeellä HK54. Ensimmäisinä asemallin ottivat käyttöönsä Saksan liittotasavallan rajavartiolaitos vuoden 1966 puolivälissä ja Sveitsin poliisi.
MP5:tä on valmistettu useita eri malleja, ja yleisimmät tukkimallit ovat A2-kiintotukki ja A3-teleskooppitukki. Kaikki nykymallit käyttävät 9×19 mm Parabellum-/Luger-patruunaa, mutta asetta valmistettiin 1992–2000 myös 10 mm Auto- ja .40 S&amp;W -kaliipereissa. 
Heckler &amp; Kochin lisäksi asetta lisenssivalmistetaan tai on valmistettu useissa maissa, muun muassa Iranissa ("Defense Industries Organization" (DIO)), Kreikassa ("Hellenic Defence Systems S.A."), Pakistanissa ("Pakistan Ordnance Factories" (POF)), Turkissa ("Makina ve Kimya Endüstrisi Kurumu" (MKE)) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (alkujaan "Royal Ordnance", myöhemmin "Heckler &amp; Koch Great Britain").
MP5 on viranomaiskäytössä ympäri maailmaa; Suomessa asetta käyttävät sekä poliisi, rajavartiolaitos että puolustusvoimat, jonka nimike sille on 9.00 konepistooli 2000.. Suomen poliisin (pois luettuna Helsingin poliisilaitoksen valmiusyksikkö Karhu) käytössä olevat aseet ovat toimintatavaltaan itselataava kertatuli.
MP5-mallit.
MP5:n liitteenä käytetyt mallitunnukset:
Natzweiler-Struthof

Natzweiler-Struthof oli saksalainen keskitysleiri lähellä Natzwillerin () kylää Ranskassa noin 50 kilometrin päässä Strasbourgista. Noin 25 000 ihmistä sai siellä surmansa vuosina 1941–44. Alueelle avattiin vuonna 2005 karkotettujen vastarintaliikkeen edustajien historiaa esittelevä keskus ().
Natzweiler-Struthof oli ainoa keskitysleiri Ranskan alueella. Se avattiin 21. toukokuuta 1941 ja oli toiminnassa aina syyskuun alkuun 1944 jolloin SS-joukot evakuoivat leirin. Yhdysvaltalaisjoukot saapuivat leirin alueelle 23. marraskuuta 1944. Ranskalaiset käyttivät Natzweiler-Struthofia sen jälkeen saksalaisten sotavankien keskittämiseen, jota varten leiriä laajennettiin.
Vankien määrä leirillä oli noin 40 000 ja he tulivat eri puolilta Eurooppaa: Puolasta, Neuvostoliitosta, Hollannista, Ranskasta, Saksasta ja Norjasta. Leiri oli pääasiassa työleiri, mutta siellä oli myös kaasukammio ja polttouuni. Kova työ ja kuri sekä puutteelliset olot aiheuttivat arviolta 25 000 ihmisen kuoleman. Wuppertalissa Saksassa pidettiin 9. huhtikuuta – 5. toukokuuta 1946 brittien johdolla sotarikosoikeudenkäynti Natzweiler-Struthofin vastuullisia vastaan. Leirin päällikkö ja viisi muuta tuomittiin:
Natzweiler-Struthofin alaleirit.
Natzweiler-Struthofiin kuului suuri määrä alaleirejä. Ne olivat:
Kulttuurievoluutio

Kulttuurievoluutio tarkoittaa tietojen ja taitojen järjestelmällistä kasautumista ja aktiivista siirtämistä sukupolvelta toiselle, ja toisaalta myös niiden muuttumista ja kehittymistä. Tietämyksen jatkuva kasvu tuottaa kiihtyvää kulttuurievoluutiota, kun tunnettuja asioita, kuten pyörää, ei tarvitse keksiä uudelleen. Joka sukupolvi siis kerryttää edellistä nopeammin tietämystä.
Ihmisen kulttuurievoluutio rinnastetaan joskus ihmisen biologiseen evoluutioon, ja sitä käsitellään oppikirjoissa sen yhteydessä. Kulttuurin ja geenien koevoluution tutkimuksessa ajatellaan, että biologinen ja kulttuurievoluutio kulkevat rinnakkain ja vaikuttavat toisiinsa. Biologisesta evoluutiosta kulttuurievoluutio eroaa kuitenkin siten, etteivät opitut asiat vaikuta suoraan geeneihin tai hermoston rakenteeseen ja toimintaan kuin vasta pitkän ajan kuluessa. Kulttuurievoluutio myös mahdollistaa biologista evoluutiota nopeamman sopeutumisen muuttuviin olosuhteisiin. Ihmisen kulttuurievoluution tulosta ovat muun muassa tavat säilyttää ja siirtää informaatiota, esimerkiksi puhuttu kieli tai kirjoitustaito.
Ukrainan väestö

Ukrainan väestöllä tarkoitetaan Ukrainassa asuvia ihmisiä. 1. tammikuuta 2017 Ukrainan tilastokeskus arvioi maassa olevan 42 584 542 asukasta, kun Venäjän sotilasmiehityksessä tuolloin olleita Ukrainan Krimin autonomisen tasavallan ja Sevastopolin väkilukua ei laskettu mukaan.
Neuvostoliiton väestönlaskennat.
Neuvostoliitossa järjestettiin kymmenen vuoden välein väestönlaskenta, mihin myös Ukrainan väestö laskettiin Ukrainan sosialistisena neuvostotasavaltana. Väestönlaskenta suoritettiin siten, että paikallinen väestönlaskija meni jokaiseen asuntoon kysymään tiedot henkilökohtaisesti. Väestönlaskennoissa kysyttyjä asioita olivat muun muassa nimet, lasten lukumäärä, kansallisuus, äidinkieli ja puhutut muut kielet. Jos asukas oli ulkomaalainen, niin kerättiin myös tieto kansalaisuudesta.
Neuvostoliitossa vähemmistö- ja kansallisuuspolitiikan toteuttamiseksi jokaisella kansalaisella oli Neuvostoliiton "kansalaisuuden" lisäksi myös "kansallisuus." Lapsen kansallisuus määräytyi seka-avioliitoissa yleensä äidin mukaan, mutta sosiaalinen asema taas isän mukaan joko työläiseksi tai toimihenkilöksi. Monissa tapauksissa epäsuosion kohteeksi joutuneet vähälukuisten kansallisuuksien edustajat pyrkivät vaihtamaan kansalaisuutensa muuksi, usein venäläiseksi. Ukrainassa on esiintynyt Puolan ja Venäjän tapaan antisemitismiä, minkä vuoksi erityisesti liberalisoituneet ja maallistuneet tai ortodoksistuneet juutalaiset venäläistyneissä suurkaupungeissa olivat yleensä kansallisuudeltaan venäläisiä.
Vuoden 2001 väestönlaskenta.
Ukrainan oma kansallinen väestönlaskenta järjestettiin vuonna 2001. Seuraavat kartat kuvaavat eri kieliä äidinkielenään puhuvien osuutta Ukrainan piireissä vuoden 2001 väestönlaskennassa.
Väestö etnisen ryhmän mukaan 1959–2001.
Seuraavan taulukon luvut ovat Neuvostoliitossa ja itsenäisessä Ukrainassa pidettyjen väestönlaskentojen tuloksiin perustuvia.
Valovirta

 
Valovirta (myös "valonmäärä", tunnus F tai Φ) on fotometrian suure, joka kuvaa, kuinka paljon näkyvää valoa valonlähde säteilee kokonaisuudessaan. Valovirran SI-järjestelmän mukainen mittayksikkö on luumen ("lm"). Valovirta kuvaa valonlähteen säteilytehoa painotettuna silmän herkkyyskäyrällä V(λ) .
Valovirta ja valovoima.
Valovoima kuvaa valon lähteen intensiteettiä eli voimakkuutta ja sen yksikkö on kandela ("cd"). Yksi kandela on yksi luumen steradiaania kohti eli cd = lm / sr.
Valovirta ja valovoima on määritelty kahdeksi eri suureeksi, koska monet valonlähteet eivät lähetä valoa kaikkiin suuntiin vaan ainoastaan tietyn suuruiseen avaruuskulmaan. Niinpä itsevalaiseva tasopinta, esimerkiksi television kuvaputki tai tietokoneen näyttö, lähettää valoa vain puoliavaruuteen, kun taas valonheitin lähettää valoa jokseenkin pieneen, laser vielä pienempään avaruuskulmaan. Tällöin valonlähteestä lähtevä valovirta ("Φ") saadaan kertomalla sen valovoima ("I") sillä avaruuskulmalla ("Ω"), johon siitä lähtee valoa eli
formula_1.
Täysi avaruuskulma on 4π eli noin 12,57 steradiaania. Niinpä esimerkiksi jos pistemäisen, kaikkiin suuntiin säteilevästä valonlähteen valovoima on 1 kandela, siitä lähtevä valovirta on 4π = 12,57 luumenia. Jos se sen sijaan säteilee vain puoliavaruuteen eli 2π steradiaanin avaruuskulmaan, siitä lähtevä valovirta on 2π = 6,28 luumenia.
Valaistusvoimakkuus ("E") määräytyy tietylle pinta-alalle lankeavasta valovirrasta. Se riippuu, paitsi valonlähteen kirkkaudesta, myös sen etäisyydestä, sillä mitä kauempana valonlähde on, sitä suuremmalle pinta-alalle siitä lähtenyt valo jakautuu. Valaistusvoimakkuus onkin kääntäen verrannollinen tämän etäisyyden ("r") neliöön. ja on kääntäen verrannollinen valonlähteen ja valaistun pinnan etäisyydestä. Pistemäisen valonlähteen aikaansaama valaistusvoimakkuus etäisyydellä "r" valonlähteestä on
formula_2,
missä "Φ" on valonlähteen valovoima ja "I" siitä lähtevä valovirta. Niinpä tällaisen valonlähteen aikaansaama valaistus metrin etäisyydellä on lukseina lukuarvoltaan yhtä suuri kuin valonlähteen valovoima kandeloina, kahden metrin etäisyydellä vain neljäsosa tästä ja niin edelleen.
Valaistusvoimakkuus

Valaistusvoimakkuus (tunnus E), on fotometrian suure, joka kuvaa tietylle pinta-alalle lankeavaa valovirran määrää. Valaistusvoimakkuutta käytetään kuvaamaan, miten hyvät valaistusolosuhteet jossakin tilassa on. Valaistusvoimakkuuden SI-järjestelmän mukainen mittayksikkö on luksi (lx).
Käytännön valaistusvoimakkuusarvoja.
Ihmisen silmän värinäkö toimii vain kirkkaammissa olosuhteissa (luokkaa 100 lx). Värien näkeminen vääristymättöminä vaatii myös tasaista valon spektriä. Hämärässä toimii vain kirkkauden (harmaasävyjen) aistiminen ja sekin vaatii hetken totuttelua olosuhteisiin, mutta ihminen saa karkeita näköhavaintoja ympäristöstään noin sadasosa luksinkin valaistuksessa. Tarkkaan työhön tarvitaan päivänvaloa tai tehokas ja hyvin kohdennettu keinovalo.
Lämpöresistanssi

Lämpöresistanssi eli "lämpövastus" tai "lämmönvastus" tai "terminen resistanssi" (tunnus Rth) kuvaa, miten paljon lämpötilaeroa tulee jossakin lämpöä johtavassa kohteessa, kun tietty lämpöteho vaikuttaa kohteen toisella puolella. Lämpöresistanssilla voidaan kuvata esimerkiksi jäähdytyselementin kykyä siirtää lämpöä pois jäähdytettävästä kohteesta tai lämmön vuotamista jonkin eristerakenteen läpi. Mitä suurempi lämpöresistanssilukema on, sitä huonommin lämpö johtuu. SI-järjestelmän mukaisesti lämpöresistanssille tulee yksiköksi kelviniä wattia kohti eli "K/W".
Rakennusfysiikassa lämmönvastus saa hieman SI-järjestelmästä poikkeavan merkityksen. Rakennusfysiikassa lämmönvastusta ei suhteuteta pinta-alaan, jolloin tuloksena on yksikkö K·m²/W.
Lämpökonduktanssi (lämpöresistanssin käänteisarvo).
Lämmön johtumista voidaan kuvata myös lämpöresistanssin käänteisarvolla eli "lämpökonduktanssilla" (yksikkö "W/K"). Tälle suureelle käytetään toisinaan ilmaisua lämmönjohtavuus, vaikka tätä sanaa toisaalta käytetään materiaalin lämmönjohtokyvystä eli lämpökonduktiivisyydestä (materiaalin ominaissuure).
Rakennusfysiikassa lämpökonduktanssia ei suhteuteta pinta-alaan, jolloin tuloksena on yksikkö W/(m²·K) ja suurettakin kutsutaan yleensä lämmönläpäisykertoimeksi tai U-arvoksi.
Lämpöresistanssin laskeminen.
Laskeminen yleensä.
Lämpöresistanssi "Rth" on lämpötilaeron "ΔT" suhde tehoon "P":
"Rth = ΔT/P
SI-järjestelmä mukainen yleinen lämpöresistanssi "Rth" jollekin kappaleelle (poikkipinta-ala "A" ja pituus "l") voidaan laskea materiaalille ominaisen lämmönjohtavuuden "λ" avulla:
"Rth = l / (λ·A)"
Laskeminen rakennustekniikassa.
Rakennusfysiikassa ollaan kiinnostuneita vain rakenteen suhteellisesta kyvystä vastustaa lämmönvirtausta, sen vuoksi lämpövastusta ei jaeta pinta-alalla. Lämmönjohtamiskyvystä käytetään lämpövastuksen käänteislukua (formula_1), jota kutsutaan lämmönläpäisykertoimeksi (U). Lämmönläpäisykerroin kuvaa johtuvaa lämpövuota lämpötilayksikköä kohden U = [W/(m²K)]. Lämpöteho eli häviöteho [W] saadaan kertomalla lämmönläpäisykerroin kohteen pinta-alalla ja lämpötilaerolla.
Lämmönvastusmerkintöjä:
formula_2 kokonaislämmönvastus rakennusfysiikassa
formula_3 kerroksen lämmönvastus rakennusfysiikassa
formula_4 kerroksen osan lämmönvastus rakennusfysiikassa
Kerrokselliset rakenteet.
Rakenteiden laskennallisessa mitoituksessa käytetään normaalista lämmönjohtavuutta (formula_5).
Kerroksen lämmönvastus (formula_6) on kappaleen paksuuden (formula_7) ja kappaleen lämmönjohtavuuden (formula_8) osamäärän käänteisluku:
formula_9
Useammasta kerroksesta koostuvassa rakenteessa kokonaislämmönvastus "Rt" saadaan laskemalla kerroksien lämmönvastukset yhteen:
formula_10
formula_11 kerroksen osan suhteellinen pinta-ala
formula_4 kerroksen osan lämmönvastus rakennusfysiikassa
Rinnakkaiset rakenteet.
formula_13 ; formula_14
formula_15
Eli formula_16
Kulmanopeus

Kulmanopeus (tunnus formula_1) on pyörivään tai kiertävään liikkeeseen liittyvä suure, joka ilmaisee kulman muutoksen aikayksikköä kohden. Matemaattisesti muotoiltuna kulmanopeus formula_1 ajan hetkellä "t" on
formula_3, 
missä formula_4 on kulma ajan funktiona.
Kulmanopeuden yksikkö SI-järjestelmässä on radiaani sekunnissa (rad/s).
Kulmanopeusvektori formula_5 on pyörimisakselin suuntainen pseudovektori, jonka suunta määräytyy oikean käden säännön mukaisesti: jos oikea käsi pidetään nyrkissä siten, että sormet kiertävät liikkeen suuntaan, peukalo osoittaa kulmanopeusvektorin suunnan.
Pyörähdys- eli kierrostaajuus on samantapainen suure kuin kulmanopeus, mutta se kertoo kulmamuutoksen sijaan kierroksien määrän aikayksikössä. Täysi kierros vastaa kulmaa 2"π", joten kierrostaajuutta 1/s vastaa kulmanopeus 2"π "rad/s. Pyörähdystaajuus eli kierrostaajuus "n" ja kulmanopeus "ω" riippuvat toisistaan seuraavasti:
formula_6.
Kulmanopeuden muutosta ajan suhteen kutsutaan kulmakiihtyvyydeksi. Pyörimissuureiden kulma, kulmanopeus ja kulmakiihtyvyys kanssa analogisia suureita etenevässä liikkeessä ovat kuljetun matkan pituus, liikkeen nopeus ja kiihtyvyys.
Akselinsa ympäri pyörivän kiekon tai renkaan kulmanopeuden suuruus radiaaneina voidaan laskea kehänopeuden formula_7 ja säteen formula_8 avulla
formula_9.
ATX

ATX (Advanced Technology Extended) on henkilökohtaisen tietokoneen standardi, joka määrittelee muun muassa tietokoneen virtalähteen ja emolevyn sekä tietokoneen kotelon mitat.
ATX on kehitetty IBM AT -johdannaisista.
ATX12V on jatkokehitetty ATX-virtalähteen määrittelystä, jossa on muun muassa lisäliitin ja suurempi tasavirran syöttö emolevylle.
ATX12VO on tarkoitettu poistamaan 3.3 voltin ja 5 voltin virtalinjat virtalähteestä ja siirtämään ne emolevylle, jolloin virtalähde tuottaa vain 12 voltin jännitettä.
ATX 3.0 ja ATX12VO 2.0 -versiot standardista on julkaistu maaliskuussa 2022.
Merkittävä muutos standardissa on uusi liitin, jolla uudet tehokkaat näytönohjaimet saavat lisää tehoa virtalähteeltä. ATX3.0 sisältää uuden 12-piikkisen ns. PCIe 5.0 12VHPWR -virtaliittimen. Aiemmat standardit ovat sisältäneet 6-piikkisen lisävirran näytönohjaimelle (max 75 wattia) tai uudemman 8-piikkisen (max 150 wattia). ATX3.0-standardi sallii näytönohjaimen ottaa 600 wattia lisätehoa.
Kulmataajuus

Kulmataajuus (tunnus formula_1) ilmaisee, kuinka suuren kulman jokin sini-signaalin syntymistä kuvaava vektori pyörähtää aikayksikössä. Nimitystä kulmataajuus käytetään erityisesti elektroniikan ja sähkötekniikan signaalien yhteydessä. Fysiikassa ja mekaniikassa käytetään tavallisemmin termiä kulmanopeus. Tällöin sinimuotoisen signaalin ajatellaan muodostuvan pyörivästä vektorista, jonka kulmanopeus ilmaisee vektorin kulman muutoksen aikayksikössä.
Kulmataajuuden yksikkönä on SI-järjestelmässä radiaania sekunnissa (rad/s). 
Samantapaisia suureita kuin kulmataajuus ovat taajuus ja pyörimisnopeus, jotka kertovat värähtelyn jaksojen tai kierrosten lukumäärän aikayksikössä. Täysi kierros on 2π rad joten taajuutta 1 Hz tai kierrosnopeutta 1 kierr/s vastaa kulmataajuus tai kulmanopeus 2π rad/s. 
Taajuuden "f" ja kulmataajuuden "ω" välinen riippuvuus voidaan esittää kaavalla
formula_2
Vastaavasti pyörimisnopeuden "n" ja kulmanopeuden "ω" välinen riippuvuus on
formula_3
Roswell (New Mexico)

Roswell on noin 48 000 asukkaan (2013) kaupunki New Mexicossa, Yhdysvalloissa. Roswell on Chavesin piirikunnan pääkaupunki. Kaupunki on perustettu vuonna 1891. Kaupungin pinta-ala on 77,3 km², josta vettä on 0,10 km² (2010). 
Paikkakunta on tullut tunnetuksi sinne väitetyn pudonneen ufon vuoksi vuonna 1947. Mysteeri tunnetaan nimellä Roswellin tapaus.
Historia.
Ensimmäiset valkoihoiset uudisraivaajat saapuivat seudulle Missourista 1865. Paikan nimeksi annettiin Missouri Plaza. Uudisasukkaat joutuivat kuitenkin jättämään paikan veden puutteen takia.
Vuonna 1869 nebraskalainen liikemies Van C. Smith ja hänen liikekumppaninsa Aaron Wilburn rakensivat nykyisen Roswellin paikalle kaksi savitiilistä taloa. Taloissa toimi aluksi kauppa (myöhemmin myös posti); lisäksi niissä oli yöpymistiloja. Espanjalaisten keskuudessa paikka tunnettiin nimellä Rio Hondo, alueen joen mukaan. Van C. Smith oli lakimies Roswell Smithin poika. Hän antoi kaupungille isänsä nimen. Kun postikonttori perustettiin vuonna 1873, Roswell-nimi virallistettiin.
Väestö.
Latinojen (mitä tahansa rotua; alkuperä espanjankielisessä Latinalaisessa Amerikassa tai Espanjassa) osuus väestöstä on 53,4% (2010).
Maantiede.
Roswellin kesät ovat kuumat ja talvet viileät. Kesällä Pohjois-Amerikan monsuunin aikana alueella on ukkosmyrskyjä ja runsaita vesisateita. Korkein tilastoitu lämpötila on 46 °C (1994) ja alhaisin –31 °C (1933, 1962). Lumisateet ovat tavallisia talvikuukausina.
Roswellin Ufo-tapaus.
Ufologit ja suuri yleisö ovat olleet vuosia kiinnostuneita Roswellin tapauksesta: aiheesta on tehty niin monia kuvitteellisia kirjoja, tv-sarja joka näkyi MTV3-kanavalla ja TV-elokuvia kuin vakavampia tutkimuksiakin. Roswellin kaupungille ufoturismista on tullut huomattava tulonlähde.
Akaasinen arkisto

Akaasinen arkisto on teosofiaan ja New Ageen kuuluva käsite, jolla tarkoitetaan väitettyyn eetteriin tallentunutta tietoa. "Akasha" on sanskritin sana, joka tarkoittaa ”taivasta”, ”avaruutta” tai ”eetteriä”. Esoteerisessa filosofiassa eetteri on kosmisen seitsenäisyyden kolmas prinsiippi, aineen eli maan ollessa alin ja akashan korkein. 
Akaasisten arkistojen väitetään olleen olemassa aikojen alusta ja niiden sisältävän tietoa menneistä, nykyisistä ja tulevista tapahtumista. Ajatukset, tunteet sekä teot sisältyvät näihin. Jotkut teosofit, psyykikot ja mystikot kuten Charles Webster Leadbeater, Annie Besant, Alice Bailey, Samael Aun Weor, William Lilly, Manly P. Hall, Lilian Treemont, Dion Fortune, George Hunt Williamson, Rudolf Steiner, Max Heindel, H.P. Blavatsky ja Edgar Cayce ovat väittäneet pystyvänsä hakemaan tietoa akaasisista arkistoista. 
Akaasinen arkisto tunnetaan teosofien keskuudessa myös nimillä Akaasiset aikakirjat ja luonnon muisti.
Tampereen kauppakamari

Tampereen kauppakamari on Pirkanmaalla toimiva elinkeinoelämän edunvalvonta- ja palvelujärjestö, joka edistää Pirkanmaalla elinkeinoelämän toimintaedellytyksiä, yrittäjyyttä, tervettä kilpailua ja kansainvälistymistä sekä valvoo elinkeinoelämän etuja edistäen sen ja viranomaisten välistä yhteistoimintaa.
Toiminta.
Tampereen kauppakamarin jäseninä on noin 2100 erikokoista ja eri toimialoja edustavaa yritystä ja yhteisöä. Jäsenyys kauppakamarissa on vapaaehtoista. Toiminta rahoitetaan jäsenmaksuilla ja maksullisilla palveluilla. Vaikuttamiskohteet määritellään vuosittain yhteistyössä luottamushenkilöiden kanssa laadittavassa vaikuttamissuunnitelmassa. Kamari on jäsenmäärältään toiseksi suurin Suomen 19 kauppakamarista, joiden yhteiselimenä toimii Keskuskauppakamari. Tampereen kauppakamarin puheenjohtaja on Juhani Lehti. Toimitusjohtaja on Antti Eskelinen ja hänen edeltäjiään Tommi Rasila (2004–2012), Harri Jaskari (2001–2004) ja Matti Hokkanen (1968–2000).
Kauppakamareiden toiminta perustuu Suomessa kauppakamarilakiin (878/2002). Sen mukaan kauppakamari on Keskuskauppakamarin jäsenyhteisö, jonka toiminta-alueena on Keskuskauppakamarin sille vahvistama alue. Kauppakamarin tehtävänä on kehittää elinkeinoelämän toimintaedellytyksiä toiminta-alueellaan sekä hoitaa sille säädettyjä ja määrättyjä julkisia tehtäviä.
Historia.
Venäjän väliaikainen hallitus vahvisti 10. elokuuta 1917 asetuksen kauppakamareista, joita tuli perustaa Helsinkiin, Tampereelle, Turkuun, Vaasaan ja Viipuriin. Tampereen kauppakamarin perustamista yritettiin useammassa kokouksessa marraskuusta 1917 alkaen, mutta lopullinen perustamispäätös siirtyi muun muassa sisällissodan takia vuoden 1918 toukokuuhun. Aluksi Tampereen kauppakamarin toiminta-alue oli nykyistä huomattavasti laajempi ja ulottui Porin ja Rauman alueilta Keski-Suomeen asti. Nykyisin Tampereen kauppakamarin toiminta-alue kattaa Pirkanmaan maakunnan.
Kauppakamari

Kauppakamarit ovat järjestöjä, jotka edistävät yritystoimintaa ja talouden vapautta sekä toimivat elinkeinoelämän edunvalvojina. Lisäksi kauppakamarit toimivat muun muassa lainopillisina neuvonantajina ja järjestävät koulutusta. Markkinatalouden edistämiseen perustuvilla järjestöjen kannanotoilla ja tiedotustoiminnalla vaikutetaan yleensä paikallisesti alue- ja liikennepolitiikkaan, työvoiman saatavuuteen ja koulutuskysymyksiin. 
Kauppakamari-nimeä saavat Suomessa käyttää vain Keskuskauppakamarin jäseninä olevat kauppakamarit. Eri maiden väliset kauppakamarit, kuten Saksalais-Suomalainen tai Suomalais-Venäläinen kauppakamari, eivät ole kauppakamarilaissa (Kauppakamarilaki 878/2002) määriteltyjä kauppakamareita. Myöskään Nuorkauppakamarit eivät ole osa laissa määriteltyä kauppakamarijärjestelmää vaan yksityisten henkilöiden kansainvälinen kouluttautumis- ja kehittämisjärjestö. Nämä organisaatiot ovat kuitenkin saaneet erillisen luvan käyttää nimessään termiä kauppakamari.
Kauppakamarit tuottavat maksullisina palveluina neuvontaa ja koulutusta; kauppakamarien jäsenet saavat alennuksia palvelujen hinnoista. Vaikka ovatkin yksityisen sektorin toimijoita, kauppakamareilla ja Keskuskauppakamarilla on myös julkisia tehtäviä, kuten ulkomaankaupan asiakirjojen vahvistaminen ja tilintarkastusjärjestelmän ylläpitäminen (Kauppakamarilaki 878/2002).
Ensimmäiset kauppakamarit perustettiin manner-Euroopassa vuonna 1599 suojelemaan kauppiaita merirosvoilta. Alkuperäisestä toiminta-ajatuksesta on edelleen jäljellä useimpien kauppakamarien tehtäviin kuuluva kaupan vapauden edistäminen.
Kauppakamarit ovat verkottuneet maailmanlaajuisesti ja osa niistä on mukana myös esim. eurooppalaisten kauppakamarien Eurochambres järjestössä ja kansainvälisesti International Chamber of Commerce (ICC) järjestössä. Kauppakamareita on maailmalla noin 12 000. Suomessa on 19 alueellista kauppakamaria, joissa on jäseniä yhteensä lähes 18 000. Jäsenet ovat pääasiassa PK-yrityksiä; myös useimmat kunnat ja monet elinkeinoelämän kehitysorganisaatiot ovat kauppakamarin jäseniä. Suomessa kauppakamarin jäsenyys on yrityksille vapaaehtoista. Monissa maissa yritysten jäsenyys kauppakamariin on pakollista ja niissä hoidetaan myös tehtäviä, joita Suomessa hoitavat muun muassa Patentti- ja rekisterihallitus sekä Finpro.
Suomessa kauppakamarit ylläpitävät mm. LKV (laillistettu kiinteistövälittäjä) nimikkeen sekä tavarantarkastajatoimintaa. Historiallisia kauppakamarin saavutuksia ovat myös kansainvälisessä kaupankäynnissä yleisesti käytetyt Incoterms toimituslausekkeet sekä sopimusriitojen sovittelu, eli arbitraatiomenettelyt.
Markku Peltola

Markku Juhani "Peltsi" Peltola (12. heinäkuuta 1956 Helsinki – 31. joulukuuta 2007 Kangasala) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja muusikko. Hän vietti lapsuutensa synnyinkaupungissaan Helsingissä. Hän oli mukana Tampereella Kulttuuriravintola Telakan toiminnassa, jonka yksi perustajajäsen hän oli.
Peltola aloitti Helsingissä Kellariteatterissa, siirtyi 1980-luvun alussa Vaasan kaupunginteatteriin ja sieltä Kajaaniin. Laitosteattereiden jälkeen hän liittyi monitaiteelliseen Motelli Skronkle -ryhmään. Hänen viimeinen ohjauksensa Telakalle oli "Aktivisti".
Peltolan tunnetuin elokuvarooli on miespääosa Aki Kaurismäen 2002 ensi-iltaan tulleessa elokuvassa "Mies vailla menneisyyttä". Muita elokuvia, joissa Peltola näyttelee, ovat muun muassa "Vares", "V2 – Jäätynyt enkeli", "Hymypoika", "Kauas pilvet karkaavat", "Ruokala Lokki", "Jadesoturi" ja "Perhoshäkki". Pekka Lehdon ohjaamassa Kalervo Palsasta kertovassa elokuvassa "Kalervo Palsa ja kuriton käsi" Peltolalla on kaksi roolia, toinen intiaanipäällikkönä ja toinen Palsan isänä.
1980-luvun alusta asti Peltola soitti bassoa ja lauloi Motelli Skronkle -yhtyeessä. Hän teki kaksi soololevyä. Ensimmäinen, "Buster Keatonin ratsutilalla", jonka julkaisi Ektro Records -pienlevy-yhtiö, ilmestyi vuonna 2003 ja toinen, "Buster Keaton tarkistaa idän ja lännen", vuonna 2006.
Markku-liitto valitsi vuonna 2003 Peltolan seitsemänneksi "vuoden Markuksi".
Peltola kuoli vaikeaan sairauteen 31. joulukuuta 2007 aamuyöllä kotonaan Kangasalla. Peltola on haudattu Kalevankankaan hautausmaan pohjoisen uurna-alueen muistolehtoon Tampereelle.
Aki Kaurismäen Suomi-trilogia

Suomi-trilogia on kolmesta elokuvasta koostuva Aki Kaurismäen ohjaama ja käsikirjoittama kokonaisuus. Kaikki osat ovat juoneltaan itsenäisiä elokuvia. Trilogian kaikki kolme osaa ovat olleet mukana Cannesin elokuvajuhlien kilpailusarjassa. 
Elokuvat tarkastelevat Suomea vähäosaisten näkökulmasta. Elokuvien aiheina ovat työttömyys, kodittomuus ja syrjäytyminen. Trilogia koostuu seuraavista elokuvista:
EE-ilmiö

EE-ilmiö (engl. "experimenter effect" tai "expectancy effect") on yleinen ongelma tieteellisissä kokeissa. Termiä käytetään yleensä paranormaalien ilmiöiden tutkimuksen yhteydessä. 
EE-ilmiö tarkoittaa, että tutkija tai tutkimuksen kohde odottaa saavansa tietyn lopputuloksen kokeesta ja on taipuvainen löytämään sen saaduista havainnoista ("expectancy effect") tai että tutkija vaikuttaa tutkimuksen tulokseen ("experimenter effect", esimerkiksi odotettua paranormaalia ilmiötä ei saada aikaan tutkimustilanteessa). 
Jälkimmäisessä EE-ilmiössä on parapsykologiaan uskovien mielestä kyse siitä, että skeptiset tutkijat estävät ilmiöt, kun taas skeptikoiden mielestä EE-ilmiö on osoitus siitä, ettei paranormaaleja ilmiöitä voida toistaa kontrolloiduissa olosuhteissa.
Hevosenliha

Hevosenliha on ihmisravinnoksi käytettävää teurastetun hevosen lihaa. Sitä kulutetaan Suomessa suhteellisen vähän, lähinnä meetvurstissa. Joissain maissa hevosia kasvatetaan suoraan lihantuotantoon, mutta ei Suomessa.
Ominaisuudet.
Suomessa teurastetun hevosen ruhonpaino on keskimäärin 230 kilogrammaa. Siitä saadaan 4,5 kilogrammaa sisäfilettä, 14 kilogrammaa ulkofilettä ja 10 kilogrammaa sisäpaistia. Loppulajitelmassa on 100 kilogrammaa muun muassa kylkeä ja lapaa sekä vähemmän arvokkaita paistin osia.
Hevosenliha on vähärasvaista ja matalakolesterolista ja sisältää paljon rautaa. Hevosenlihan proteiinipitoisuus on samaa luokkaa kuin naudanlihan ja sianlihan. Rasvasta suurin osa on tyydyttymättömiä rasvahappoja.
Toisaalta hevosenliha saattaa sisältää lääkeaine- ja hormonijäämiä. Suomessa teurastamot eivät ota vastaan lääkittyjä hevosia, ellei ole osoitettu että niillä on teurasvaroaikojen sisällä käytetty vain tuotantoeläimille hyväksyttyjä lääkkeitä.
Hevosenlihan makua on kuvattu pehmeäaromiseksi ja rakennetta poronlihan kaltaiseksi.
Tuottajamaat.
Aasiassa tuotettiin vuonna 2017 noin 52 prosenttia maailman kaikesta hevosenlihasta. Suurimmat hevosenlihan tuottajamaat vuonna 2018 olivat:
Tuotanto ja kulutus Suomessa.
Suomessa hevosenlihaa tuotettiin vuonna 2017 noin 352 000 kilogrammaa. Hevosenlihaa tuodaan Suomeen vuosittain noin 1,5 miljoonaa kilogrammaa etenkin Kanadasta, Meksikosta, Belgiasta, Argentiinasta, Brasiliasta, Uruguaysta ja Ranskasta. Monessa näistä maista hevosia kasvatetaan lihantuotantoon, kun taas Suomessa kaikki teurastetut hevoset ovat olleet hyötykäytössä.
Vuonna 2015 Suomessa syötiin hevosenlihaa noin 400 grammaa henkeä kohti, mistä suurin osa meetvurstina. Vaikka tämä on suhteellisen vähän muihin lihalaatuihin verrattuna, vielä 1990-luvulla hevosenlihaa käytettiin vain 100 grammaa henkeä kohti. Monessa maassa hevosenliha on vähävaraisten ruokaa, ja sitä voidaan käyttää huokeisiin eineksiin naudan sijaan.
Käytön esteitä.
Kristinuskossa hevosen käyttäminen ruokana on katsottu kuuluvan luonnonuskontoihin. Esimerkiksi paavi Gregorius III kielsi kristityiltä hevosen syönnin vuonna 732. Osaa hevosista ei hyväksytä ihmisen ruoaksi siksi, koska niiden lihassa voi olla jäämiä ei-hyväksytyistä lääkkeistä. Myöskään osa hevosen omistajista ei halua teurastaa lemmikkiään ruoaksi vaan hautaa sen mieluummin.
Hevosenliha, varsinkin oman hevosen, on ollut tabu Suomessa ainakin 1800-luvulta pitkälle 1900-luvulle. Hevonen oli usein omistajilleen paitsi arvokas työntekijä, myös perheenjäsen, joka kuoltuaan saatettiin haudata hevosten hautausmaalle pellon laidalle. Hautapaikalle voitiin tuoda kynttilöitäkin. Hevosta ei kuitenkaan yleensä raaskittu tai tabuaseman vuoksi voitu lopettaa itse, joten vanha ja sairas hevonen saatettiin myydä teurastajalle sen tuskien päättämiseksi. Maanviljelijät saattoivat pitää hevosten teurastajia saastaisina. Hevosen teurastamisesta ei sopinut puhuakaan, ei ainakaan hevosen itsensä kuullen. Toisaalta paremman väen keskuudessa hevosenlihan syönti tuli suositummaksi jo 1800-luvun loppupuolella, kuten muuallakin Euroopassa.
John Peel

John Robert Parker Ravenscroft (30. elokuuta 1939 – 25. lokakuuta 2004), tunnetummin John Peel, oli BBC:n musiikkitoimittaja. Hän työskenteli BBC:ssä vuodesta 1967 kuolemaansa asti. Peel oli ensimmäisiä, jotka toivat suuren yleisön tietoisuuteen muun muassa punk-, reggae- ja hip hop -musiikkia.
Käytyään armeijan Peel muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1960. Seitsemän vuoden aikana hän työskenteli useilla radioasemilla ja palasi takaisin Isoon-Britanniaan vuonna 1967. Peel toimi hetken DJ:nä luvattomalla radioasemalla "Radio Londonilla" ennen kuin hänet palkattiin vasta perustettuun BBC:n populaarimusiikkiin keskittyneeseen Radio 1:een. Yli 40 vuoden ura musiikkitoimittajana kertoo miten intohimoisesti hän suhtautui musiikkiin ja radiotyöhön.
Peelin tunnetuin ja pitkäkestoisin ohjelma oli "The Peel Session". Lähes jokainen merkittävä yhtye tai artisti ja useat sadat tuntemattomammat ovat tehneet oman Peel Sessionin. Suomalaisista yhtyeistä oman Peel Sessionin ovat päässeet tekemään ainakin Aavikko, Circle, Deep Turtle ja Pan sonic. Merkittävimmistä yhtyeistä vain The Beatles, The Rolling Stones ja Oasis eivät ole olleet Peel Sessionissa.
Myös Suomessa John Peelillä oli vuosina 1987–2003 oma erikoisohjelma Rockradiossa, Radiomafiassa ja YleX:ssä. Ohjelmassa Peel soitti kaikkea mahdollista: country-kappaleen jälkeen saattoi tulla monotonista teknoa. Peelin tavaramerkkinä oli myös soittaa vahingossa levyjä väärällä nopeudella, joka sitten korjattiin ja soittaminen aloitettiin alusta.
Vuonna 2002 järjestetyssä 100 Greatest Britons -äänestyksessä Peel sijoittui 43. tilalle.