tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mielikki

Mielikki (Aninka) oli muinaissuomalaisten uskonnon jumalatar, naispuolinen metsänhenki. Mielikin uskottiin olevan metsän kuninkaan Tapion vaimo. Metsästysuskomusten mukaisesti metsästäjien oli joskus puhuttava ja laulettava viettelevästi sekä imartelevasti Mielikille saadakseen tältä lahjana saalista. Mielikkiä pidettiin metsän "taloustöiden" eli siistimisen, koristelun ja kaunistamisen hoitajana. Työn tuloksia, metsän kauneutta, kuten myös Mielikin omaa kauneutta, kannatti metsässä liikkuessaan kehua. Mielikin uskottiin myös lepyttävän miestään Tapiota, jos tämä tuli huonolle tuulelle ja usutti voimat metsämiehiä vastaan.
Harvoin ihmisille näyttäytyessään Mielikki usein huvikseen pukeutuu Tapion harmaaseen naavaturkkiin ja -hattuun. Katsojan silmissä kuusikossa kulkee höperö vanhus, joka laskee mättäiden marjoja. Ihminen ei voi tietää, että metsän ylväs emäntä arvioi tulevaa mustikkasatoa.
Mielikki on taitava parantaja. Hän hoitaa ansoihin jääneet käpälät ja tassut, pesästä pudonneet linnunpoikaset sekä metsokukkojen taisteluhaavat. Metsän parantavat kasvit hän kerää huolellisesti talteen, ja niinpä hänellä on sopivia rohtoja myös ihmisten vaivoihin, jos joku vain keksii käydä pyytämässä. Mielikin käyttämiä kasveja ovat muun muassa kanerva ja kataja.
Mielikkiä rukoiltiin erityisesti pienriistaa pyydettäessä. Pienriistan pyytäjän, sienestäjän ja marjastajan kannatti lausua metsään mennessään: "Siniviitta, viidan eukko, / mieluinen metsän emäntä! / Anna tie, avaa portti / minun metsällä käydessäni."Mielikin nimi juontuu onnea ja kohtaloa merkinneestä mielu-sanasta. Kalevalassa Lemminkäinen kutsuu Mielikkiä myös Mimerkiksi: "Tapion talon isäntä / Tapion talon emäntä / Metsän ukko halliparta / Metsän kultainen kuningas / Mimerkki, metsän emäntä / Metsän armas antimuori / Siniviitta viian eukko / Punasukka suon emäntä!"
Pellonpekko

Pellonpekko eli Pekko on pakanallisista jumalista Mikael Agricolan mainitsema karjalaisten jumala. Pellonpekkoa on pidetty suomalaisten ohran ja oluen jumalana.
Agricolan "epäjumalien" luettelossa vuodelta 1551 Pellonpecko sai ohran kasvamaan:
"Pellonpecko Ohran casvon soi"
Sigfridus Aronus Forsiuksen latinankielisessä runomuotoisessa versiossa Agricolan luettelosta Pellpeckus kasvattaa pelloilla viljellyn ohran ja hänen uskotaan myös olevan kansalle olutta tuottava jumala:
"Hordea Pellpeckus cultis producit in arvis,&lt;br&gt;
"Zythifer &amp; genti creditur esse Deus"
Kansanrunoissa Pekka, Pikka tai Pikki mainitaan myytissä ensimmäisestä ohran kylvöstä ja oluen valmistuksesta, joka tavallisesti esiintyy runon Päivölän pidot yhteydessä:
"Piennä Pikki huuhan raato,"&lt;br&gt;
"Emon värttinän pituissa,"&lt;br&gt;
"Ison polven korkunaissa,"&lt;br&gt;
"Hoikaissa salon syteli,"&lt;br&gt;
"Matalaissa maan alaissa."&lt;br&gt;
"Pohjatuuli kasken poltti,"&lt;br&gt;
"Suvituuli suoritteli,"&lt;br&gt;
"Koillinen kovin porotti."&lt;br&gt; 
"Ukko onni osran kylvi."&lt;br&gt;
"Annas onni osravuoen,"&lt;br&gt;
"Jumala, teräkesäisen,"&lt;br&gt;
"Laadis orjille olutta,"&lt;br&gt;
"Piioille pikarivettä."
Aiheeseen liittyy suomen vanhoissa murteissa esiintyvä sana pellonpekko tai peltopekko, jonka merkitys on "ohran, ohrajuoman haltija, pellonhaltija".
Pellonpekko mainitaan myös silmään tai ihon alle juuttuneen vihneen poistamisen yhteydessä lausutussa "Siikasen loitsussa":
"Siikane sinun nimesi,"&lt;br&gt;
"Riiher rikka, pellom Pekko,"&lt;br&gt;
"Raiska raunijon takane."&lt;br&gt;
"Hyvä ol' sinum männäkseś,"&lt;br&gt;
"Mut paha o siellä ollakseś,"&lt;br&gt;
"Sielä synkkä salo o eissäś"&lt;br&gt;
"Ja lieto meŕ takanaś."
Suomalaista Pellonpekkoa muistuttaa Viron setukaisten Peko, "viljajumal", jonka kuvaa kerrotaan säilytetyn viljalaarissa. Peko ei kuitenkaan ollut erityisesti ohran haltia vaan yleisemmin viljan ja karjanhoidon jumala.
Uno Harva oletti, että nimen Pekko/Peko taustalla olisi vanha germaaninen ohraa merkinnyt lainasana "beggwu" (muinaisruotsin "bjugg"). Pellonpekko olisi siis ollut olennoitu ohra, kuten Panu oli olennoitu tuli.
Martti Haavion teorian mukaan Pellonpekon taustalla olisi Pelto-Pietari eli siis Pyhä Pietari.
Opintopiste

Opintopiste (lyhenne op) on Bolognan prosessin yhteydessä Euroopan unionin sisäisesti luotu standardi opiskelun mittaamiseen. 60 opintopistettä vastaa lukuvuoden työmäärää tai 1 600:aa tuntia työtä. Yksi opintopiste vastaa siis noin 27 tunnin työpanosta. Suomessa opintopisteet otettiin käyttöön korkeakouluissa 1. elokuuta 2005 alkaen; aiemmin käytössä olivat opintoviikot.
Muunnoksen opintoviikoista opintopisteisiin tulisi perustua työmäärien analysointiin, ei kertoimiin, mutta käytännössä kertoimia on käytetty varsinkin vanhojen kurssien kohdalla, joiden työmäärää on jälkikäteen ollut mahdoton arvioida. Korkeakoulujen välillä opintoviikot muutetaan opintopisteiksi kertoimella 1,8. Sisäisesti kertoimina on ollut lukuja 1,5:n ja 2,0:n välillä.
On huomattava, että opintopisteet eivät kerro oppimisen tasosta. Yhden opintopisteen suoritus vastaa 27 tunnin työpanosta, mutta vaatimustaso kyseisessä työpanoksessa saattaa vaihdella suurestikin. Opintopisteet mittaavat siis opiskelijan työn määrää, mutta eivät sen laatua. Myös varsinainen työmäärän mitoitus voi vaihdella eri korkeakouluissa ja jopa niiden sisällä.
Nykyään eurooppalaisten korkeakoulujen välisessä vaihto-opinnoissa käytetään ECTS-järjestelmää ("European Credit Transfer and Accumulation System"). ECTS-järjestelmänkin mukaan yhden lukuvuoden työmäärä on 60 ECTS-yksikköä, ja yksi opintopiste vastaa yhtä ECTS-yksikköä. Euroopan unionin alueella myös yliopistojen sisäinen pisteytys perustuu laajalti ECTS-yksikköön. Merkittävä poikkeus on Iso-Britannia, jossa pistettä vastaava työmäärä on puolet ECTS-yksiköstä, eli vuodessa suoritetaan 120 pistettä.
KV57

KV57 on faarao Horemhebin hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Hautaa on käytetty uudelleen kolmannella välikaudella 21. dynastian aikana. 
Osa haudan maalauksista on halkeillut pahasti ja pudonnut lattialle. Osa maalauksista on entisöity. Vuonna 1994 tulvavesi valui hautaan ja vaikka suurin osa siitä jäi kaivohuoneeseen, osa pääsi myös syvemmälle alempiin hautakammioihin. Haudasta on löydetty muun muassa muumiointitarvikkeita, huonekaluja ja hautakalusteita, ihmisten ja kasvien jäännöksiä, koruja ja veistoksia.
KV58

KV58 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Sitä on ilmeisesti käytetty Ayn haudan kalusteiden varastointiin.
Haudan löysi Ernest Harold Jones vuonna 1909 ja suoritti siellä kaivaukset. Sisäänkäynti on täynnä kiviromua, joten hautaan ei pääse nykyisin. Haudasta on löydetty huonekaluja ja hautakalusteita.
KV59

KV59 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa. Se on arvioitu sijainnin perusteella Uuden valtakunnan 18. dynastian aikaiseksi. 
Hautaa ovat kartoittaneet James Burton (1825), Eugène Lefébure (1889) ja Howard Carter (1921). Hauta on täynnä kiviromua eikä sinne pääse. Sen sisällöstä tai mahdollisten kaivausten historiasta ei ole tietoa.
KV60

KV60 on hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Se saattaa olla Hatšepsutin kuninkaallisen sairaanhoitajan Sit-Ran hauta. Sieltä on löydetty myös toinen muumio, jota Elizabeth Thomas on pitänyt Hatšepsutin muumiona. 
Howard Carter löysi haudan vuonna 1903 ja suoritti siellä ensimmäiset kaivaukset. Howard sulki haudan tutkittuaan sen. Kaivauksia ovat tehneet myös Edward Russell Ayrton (1906) ja Donald Ryan (1989–1990), mutta täydellistä raporttia haudasta ei ole julkaistu. Haudasta on löydetty muun muassa puusepän ja kuvanveistäjän työkaluja, muumioita ja niiden kääreitä, koruja, tulentekovälineitä, hautakalusteita, astioita ja papyryksia.
KV61

KV61 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa. Todennäköistä on, ettei hautaa ole koskaan käytetty sillä sen louhinta on jätetty kesken. 
Ernest Harold Jones löysi haudan vuonna 1910 ja suoritti siellä kaivauksia.
KVA

KVA eli WVA on hautakammio Kuninkaiden laakson alueen länsilaaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. 
Suuri osa hautaa peittäneestä romusta on yhä tallella. Haudasta on löydetty muun muassa köysiä, koruja, astiatelineitä ja astioita sekä papyryksia.
KVF

KVF on keskeneräinen hautakammio Kuninkaiden laaksossa, Egyptissä. Sijaintinsa perusteella sen on arvioitu kuuluvan Uuden valtakunnan 18. dynastian kaudelle.
Howard Carter löysi haudan vuonna 1921, mutta se on täynnä kiviromua eikä sinne pääse.
Keihäs

Keihäs on yksi ihmiskunnan varhaisimmista aseista. Keihästä on käytetty nisäkkäiden metsästykseen jo 250 000–100 000 vuotta eaa. lähtien. Vuosituhansien ajan se palveli jalkaväkiarmeijoiden perusaseena ja metsästysvälineenä lähes kaikissa kulttuureissa. Sen perusmuoto on 1–5-metrinen, yleensä sitkeästä puusta veistetty varsi, jonka kärki on joko teroitettu suoraan tai varustettu kivi-, luu- tai metalliterällä. Alkeellisimmillaan puisen keihään pää on teroitettu kärjeksi ja kenties karkaistu hiillyttämällä. Hienostuneimmillaan se on saanut monia erikoisia muotoja ja teriä eri tarkoituksia varten.
Legion Condor

Legion Condor () oli Versailles’n rauhansopimuksen vastaisesti uudelleen perustettujen Saksan ilmavoimien yksikkö, joka lähetettiin Espanjaan tukemaan Francisco Francon johtamia kansallismielisiä Espanjan sisällissodassa.
Legion Condorin ensimmäiset yksiköt saapuivat Espanjaan elokuussa 1936. Saksalaistuki laajeni nopeasti, marraskuussa joukkoon kuului sata lentokonetta ja 5 000 miestä kenraalimajuri Hugo Sperrlen johtamina. Joukkojen kierrätyksellä Espanjassa palveli kaikkiaan 20 000 saksalaista. Huolimatta lupauksesta olla sekaantumatta sisällissotaan Adolf Hitler oikeutti taistelun osana ”taistelua bolševismia vastaan”.
Sisällissota antoi saksalaisille tilaisuuden kokeilla uusia aseita ja taktiikoita. Messerschmitt Bf 109 ja Heinkel He 111 -koneet taistelivat ensi kertaa Legion Condorissa. Nämä koneet olivat myöhemmin Luftwaffen pääaseina Ranskan valtauksessa ja taistelussa Britanniasta 1940. Saksalaiset havaitsivat myös kaksitasojen ajan olevan ohi. Espanjan tasavallan puolella taistelleilla neuvostoliittolaisilla oli jo sisäänvedettävillä laskutelineillä varustetut yksitasohävittäjät, Polikarpov I-16:t. Heinkel He 51 -hävittäjät siirrettiin maahyökkäystehtäviin ja koulutuskoneeksi. Baskimaalla 26. huhtikuuta 1937 yhteistoiminnassa Italian kanssa tapahtunut Guernican pommitus johti kansainväliseen tuomioon ja näytti esimakua siitä, miten monille kaupungeille tulisi toisessa maailmansodassa käymään.
Legion Condorissa oli myös muita kuin ilmavoimien yksiköitä. Panzer I -panssarivaunua ja 88 millimetrin ilmatorjuntatykkiä kokeiltiin tasavaltalaisia vastaan.
Kokoonpano marraskuussa 1936.
"yhteensä 136 konetta"
Abdul Ahad Mohmand

Abdul Ahad Mohmand (s. 1. tammikuuta 1959 Sardah) oli ensimmäinen afganistanilainen kosmonautti. Hän vietti yhdeksän päivää avaruudessa Mir-avaruusasemalla vuonna 1988. Nykyään hän asuu Stuttgartissa, Saksassa.
Avaruuslento.
Mohmand lensi Sojuz TM-6 -lennolla yhdessä lennon komentaja Vladimir Ljakhovin ja Valeri Poljakovin kanssa. Laukaisu tapahtui 29. elokuuta 1988 kello 04:23 UTC ja laskeutuminen Dzhezkazganin kaupungin lähistölle 7. syyskuuta kello 00:50 UTC. Mekaanisten ongelmien takia paluu viivästyi päivällä alkuperäisestä suunnitelmasta.
Koppisiemeniset

Koppisiemeniset (Angiospermae) ovat siemenkasveja (Spermatophyta) ja putkilokasveja (Tracheophyta), joiden siemeniä suojaa emilehden umpinainen tyviosa eli "koppi". Koppisiemeniset ovat varsinaisia kukkakasveja. Suurin osa siemenkasveista on koppisiemenisiä; ryhmään kuuluu 200–450 heimoa ja noin 240 000 lajia. Siemenkasvien toinen ryhmä on paljassiemeniset. Koppisiemeniset eriytyivät paljassiemenisistä omaksi kehityslinjakseen noin 245–202 miljoonaa vuotta sitten, ja ensimmäiset kukkivat kasvit kehittyivät noin 160 miljoonaa vuotta sitten.
Koppisiemeniset on perinteisesti jaettu kahteen luokkaan:
Yksisirkkaiset ovat kaksisirkkaisista kehittynyt "monofyleettinen" ryhmä. Kaksisirkkaiset ovat siten "parafyleettisiä", mikä tarkoittaa, että yhteisestä kantamuodosta huolimatta ne eivät sisällä kaikkia siitä kehittyneitä lajeja. Suurin osa kaksisirkkaisista kuuluu kuitenkin monofyleettiseen ryhmään Eudicotyledon, jota voidaan myös pitää omana luokkanaan Rosopsida. Loput kaksisirkkaisista muodostaisivat siten parafyleettisen ryhmän Palaeodicotyledon, jota voidaan jakaa edelleen pienempiin osiin.
Angiosperm Phylogeny Group on tutkinut koppisiemenisten polveutumista ja on julkaissut päivitetyn luokittelun aina muutamien vuosien välein. Tähän mennessä on julkaistu:
Barroso

Barroso on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Yksisirkkaiset

Yksisirkkaiset (Monocotyledonae) ovat kasveja, joilla on vain yksi sirkkalehti eli alkeislehti. Yksisirkkaiset ovat monofyleettinen ryhmä, joka kehittyi todennäköisesti alkeellisesta kaksisirkkaisesta kasvista. Varhaisimmat fossiililöydöt ovat peräisin liitukauden alusta.
Yksisirkkaisten kasvien ominaispiirteitä ovat hajallaan olevat johtojänteet, ehyet ja ehytlaitaiset silposuoniset lehdet sekä kolmella jaollinen kehälehtien lukumäärä. Näillä perusteilla ei kuitenkaan aina voida erottaa yksisirkkaista kasvia kaksisirkkaisesta. Usein yksisirkkaisten kasvien pääjuuri kuolee varhaisessa vaiheessa ja sen tilalle kehittyvät hajajuuret.
Yksisirkkaisia kasveja on maailmassa yhteensä noin 56 000 lajia, mikä on selvästi kaksisirkkaisia vähemmän, vain noin 22 prosenttia kaikista koppisiemenisistä. Yksisirkkaisiin kuuluu useita maailmanlaajuisesti merkittäviä puutarhakasveja, kuten heinä-, lilja-, narsissi- ja kämmekkäkasvit sekä lämpimien maiden kasveista muun muassa palmut. Kämmekkäkasvit on maailman toiseksi suurin kasviheimo, johon kuuluvat muun muassa orkideat. Heinäkasvit on puolestaan koko maailman maataloudessa selvästi hallitsevin kasviheimo, sillä viljat – kuten vehnä, ohra, riisi ja maissi – sekä muun muassa sokeriruoko ja bambu ovat heinäkasveja. Muita taloudellisesti merkittäviä yksisirkkaisia kasveja ovat esimerkiksi ananas, banaani, sipulit, kookospalmu, öljypalmu, inkivääri, sahrami ja vanilja.
Luokittelu.
Aiemmin yleisessä käytössä ollut Cronquistin luokittelu on vähitellen syrjäytynyt uudempien, enemmän todellisia sukulaisuussuhteita noudattavien järjestelmien tieltä.
APG IV -luokittelun mukainen luokittelu jakaa yksisirkkaiset yhteentoista lahkoon:
Cronquistin järjestelmä.
Cronquistin järjestelmän mukaiset alaluokat ovat:
Kaksisirkkaiset

Kaksisirkkaiset (vanh. Magnoliopsida tai Dicotyledonae) ovat koppisiemenisiä kasveja, joilla on tasan kaksi sirkkalehteä eli alkeislehteä. Noin 78 prosenttia maapallolla olevista koppisiemenisistä kasvilajesta kuuluu kaksisirkkaisiin. Kaksisirkkaiset eroavat koppisiemenisten toisesta pääluokasta yksisirkkaisista (Liliopsida) sirkkalehtien määrän ohella seuraavasti:
Systematiikka.
Nykyisen käsityksen mukaan (ks. APG III -luokittelu) aiemmat kaksisirkkaiset eivät ole yksisirkkaisten tapaan monofyleettinen ryhmä. Kaksisirkkaisiksi luokitelluista kasveista on erotettu erikseen varhaiset koppisiemeniset (). Varhaisiin koppisiemenisiin kuuluvat seuraavat kasvilahkot:
Näistä neljä ensimmäistä muodostavat monofyleettisen magnolidien ryhmän (), muuten ryhmä on parafyleettinen.
Kaksisirkkaiset kasvit uudemmassa käsityksessä, aitokaksisirkkaiset (), jaetaan muun muassa varhaisiin aitokaksisirkkaisiin sekä kahteen pääryhmään, rosideihin () ja asterideihin ().
Lahkot.
1960–80-luvuilla kehitetty Cronquistin järjestelmä jakaa kaksisirkkaiset kuuteen alaluokkaan. Ne eivät kuitenkaan ole monofyleettinen ryhmä, ja uudemmissa 2000-luvulla kehitetyissä järjestelmissä lahkot on pyritty jaottelemaan todellisten geneettisten sukulaisuussuhteiden mukaan.
AS-202

AS-202 oli Apollo-avaruusohjelmaan kuulunut Saturn IB -kantoraketin ja komento- ja huoltomoduulin ("CSM") miehittämätön testilento.
AS-202 oli Saturn IB:n toinen testilento. Sen tarkoituksena oli testata rakettia enemmän kuin AS-201 -lennolla antamalla lennon kestää kauemmin ja lentää korkeammalle. Tarkoituksena oli myös testata komento- ja huoltomoduulia (sarjanumero "CSM-011"). CSM-011 oli periaatteessa tuotantomalli, joka oli valmis kuljettamaan miehistön. Tosin siitä puuttui miehistön makuusijat ja muutamia näyttöjä, jotka olivat myöhemmissä lopullisissa malleissa.
Laukaisu tapahtui 25. elokuuta 1966 kello 17.15.32 UTC Kennedyn avaruuskeskuksesta. Lento kesti tunnin, 32 minuuttia ja 2 sekuntia saavuttaen 1 128,6 kilometrin korkeuden. Laskeutuminen tapahtui kello 18.48.34 UTC 370 kilometriä suunnitellusta paikasta. Lentotukialus USS "Hornetilta" kesti 8 tuntia 30 minuuttia saavuttaakseen kapselin.
Paljassiemeniset

Paljassiemeniset (Pinophyta tai Acrogymnospermae) on siemenkasveihin kuuluva kasviryhmä. Tunnetuimpia ja runsaslukuisimpia paljassiemenisistä kasveista ovat havupuut (Pinidae), mutta niihin kuuluvat muiden muassa myös käpypalmut ja neidonhiuspuut. Sen sijaan lehtipuut eivät kuulu paljassiemenisiin, vaan ne kuuluvat koppisiemenisiin kasveihin.
Paljassiemenisten kasvien siemenet kehittyvät emilehtien pinnalle, eivätkä umpinaiseen sikiäimeen, kuten koppisiemenisillä. Kaikki nykyään elävät paljassiemeniset ovat puuvartisia. Tosin ikilehti ("Welwitschia mirabilis") on varreton, mutta sen tyviosa saattaa olla puutunut. Paljassiemenisiä kasveja on maailmassa nykyään noin 1 000 lajia.
Paljassiemenisiä on myös käytetty yleisnimityksenä kaikille niille siemenkasveille, jotka eivät ole koppisiemenisiä (Angiospermae) eli kukkivia kasveja. Tällöin nimitystä voidaan käyttää myös useista esihistoriallisista siemenkasviryhmistä, jotka eivät ole läheistä sukua nykyisin eläville paljassiemenisille, eivätkä kaikki paljassiemeniset kasvit tällöin muodosta nykyluokittelun mukaista yksisyntyistä ryhmää.
Luokittelu.
Nykyisin eläviin paljassiemenisiin kasveihin kuuluu neljä perinteisesti erillisinä pidettyä kasviryhmää:
Useiden geneettisten tutkimusten mukaan havupuut eivät kuitenkaan ole yhtenäinen ryhmä, vaan havupuista mäntykasvien heimo (Pinaceae) on läheisemmin sukua luumioille ("Gnetum") ja muille Gnetales-lahkon kasveille kuin muille havupuille.
Putkilokasvit

Putkilokasvit (Tracheophyta) ovat kasveja, joiden solukot muodostavat erilaistuneita johtosolukoita eli putkiloita veden ja ravinteiden kuljettamiseen. Putkilokasvit on perinteisesti luettu sammalten (Bryobionta) ohella toiseksi kasvikunnan alakunnista, mutta Angiosperm Phylogeny Groupin kehittämässä molekyylibiologiseen tutkimukseen perustuvassa luokittelussa putkilokasvit ovat yksi laajemman kasvikunnan alkiollisten kasvien (Embryopsida) luokkaan kuuluvista kehityslinjoista.
Luokittelu.
Putkilokasvit on perinteisesti jaettu kahteen kaareen, jotka ovat siemenkasvit (Magnoliophyta) ja sanikkaiset (Pteridophyta). Liekomaiset kasvit on perinteisesti sisällytetty sanikkaisiin, mutta polveutumishistoriasta johtuen ne on esitetty myös omana erillisenä kaarenaan. Alla olevassa luettelossa on esitettynä nykyisin elossa olevien putkilokasvien luokittelu.
Der Stürmer

Der Stürmer (”Hyökkääjä”) oli viikoittain ilmestyvä kansallissosialistien lehti, jonka julkaisijana toimi Julius Streicher. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin 20. huhtikuuta 1923. Sitä julkaistiin aina natsi-Saksan luhistumiseen asti: lehden viimeinen numero ilmestyi 22. helmikuuta 1945. 
Der Stürmer ei ollut Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen julkaisu, vaan Julius Streicherin oma lehti, jota julkaistiin hänen omistamassaan kustantamossa, Stürmer-Verlagissa. Silti lehden voidaan katsoa olleen olennainen osa kansallissosialistista propagandakoneistoa. Lehdelle oli tyypillistä kiivas antisemitistinen sanoma. Puolueen virallisesta äänenkannattajasta, vakavasävyisestä Völkischer Beobachterista poiketen Der Stürmer sekoitti tabloid-tyyppisessä, sensationalistisessa julkaisussaan pornografiaa, voimakkaan antisemitistisiä karikatyyreja ja naamioimatonta vihapropagandaa. Suurin osa sen lukijakunnasta oli nuoria, ja monet heistä olivat yhteiskunnan alaluokkien edustajia. 
Lehden painosmäärät olivat ensi alkuun pieniä, mutta kansallissosialistien valtaannousun jälkeen 1933 ne kasvoivat voimakkaasti. Enimmillään lehteä julkaistiin lähes miljoona kappaletta. Streicherin menetettyä asemansa puolueessa 1940 lehden painos laski dramaattisesti noin 300 000 kappaleeseen. Lehteä saattoi lukea myös ilmaiseksi katujen ja teiden varsille pystytetyissä ”Stürmer-laatikoissa” (”Stürmer-Kästen”). Berliinin olympialaisten aikana 1936 suurin osa Berliinin Stürmer-laatikoista joko irrotettiin tai jätettiin tyhjiksi, jottei ulkomaalaisia kisaturisteja loukattaisi. Samasta syystä lehteä ei saanut kisojen aikaan pitää esillä lehtikioskeissa.
Lehden kuuluisin ja kiistellyin numero on toukokuussa 1934 ilmestynyt niin sanottu Rituaalimurhanumero. Se kuvaa kymmeniä tapauksia keskiajalta 1920-luvulle, joissa juutalaisten väitetään surmanneen kristittyjä naisia tai lapsia rituaaleissaan. Propagandaministeri Joseph Goebbels kielsi jonkin ajan kuluttua tämän numeron levityksen Saksan kristillisten kirkkojen protestoitua voimakkaasti. Protestien syynä ei ollut numeron antisemiittisyys, vaan se, että lehti rinnasti kristillisen ehtoollisen juutalaisiin rituaalimurhiin, joissa kerrottiin myös syödyn ihmislihaa ja juodun ihmisverta. Rituaalimurhanumeron takia myös Saksan armeija julisti "Der Stürmerin" sotilaille sopimattomaksi lukemistoksi ja kielsi sen tilaamisen kasarmeille.
Der Stürmer oli kenties kuuluisin antisemiittisistä sarjakuvistaan, joista useimmat kuvasivat juutalaiset rumina hahmoina, joilla oli voimakkaasti liioitellut kasvonpiirteet ja vääristyneet ruumiit. Pilakuvat piirsi yleensä Philipp Rupprecht (nimimerkki Fips). Lehden etusivun piirros oli tyypillisesti juutalaisvastainen pilakuva, mutta Saksan aloitettua toisen maailmansodan aiheena oli usein myös rintamasotilaiden ja saksalaisten työläisten ihannointi. Otsikkosivun alalaitaan oli painettuna lehden motto ”"Die Juden sind unser Unglück"” – ”Juutalaiset ovat meidän epäonnemme!”
Taivaankansi

Taivaankansi on taivaanrannan yläpuolella näkyvä osa taivaanpalloa, kuviteltua pallopintaa, jonka keskipisteessä katsoja on ja jolla taivaankappaleet näyttävät sijaitsevan.
Antiikin kreikkalaisten käsitykset maata ympäröivistä sfääreistä perustuivat taivaankannen illuusioon. Kreikkalaisten kiinteät, pallonmuotoiset sfäärit ympäröivät Maata joka puolelta. Niitä oli useampia sisäkkäin, keskellä Maa. Eri sfääreihin oli kiinnittyneenä eri taivaankappaleita, ja sfäärien pyörintä itsensä ympäri aiheutti taivaankappaleiden liikkeet taivaalla. Uloimpana sfäärinä oli nykyistä taivaankannen käsitystä lähimmin vastaava, joskin nykyisin kuvitteelliseksi tiedetty "kiintotähtien" taivaankansi.
Mytologinen taivaankansi.
Muinaisena selityksenä taivaan olemuksesta taivaankansi oli useimmiten kiinteä, kupumainen kansi, joka peittää maan. Taivaankannen alainen maa on useinkin litteä maanpinta. Taivaan sininen väri johtuu taivaankannen värityksestä. Taivaankannessa saattaa olla aukkoja, joista ulkopuolinen kirkkaus pääsee sisään: Ne ovat tähtiä. Maailmanpylväät, Maailmanpuu, vuoret tai jättiläiset tukevat taivaankantta.
Raamatussa (1. Moos 1: 6–9) kerrotaan, että Jumala erotti vedet toisistaan taivaanvahvuudella. Tässä saattaa tulla ilmi kyseisen tekstin kirjoittajan babylonialainen maailmankuva. Tämän näkemyksen mukaan taivaankannen yläpuolella on vettä, mistä taivas saa värinsä. Vesi sataa toisinaan maahan taivaankannen raoista.
Myös suomalaisilla ja skandinaaveilla tiedetään olleen monikerroksiset taivaankannet. Suomalaisilla oli erilaisia käsityksiä taivaiden määristä. Skandinaavien taivaankantta kannatteli maailmanpuu, joka tunnetaan myös joiltakin Lähi-idän kansoilta, myös heprealaisilta, kuten myös suomalaisten sukulaisilta. Muinaissuomalaisten taivaankantta piti pystyssä yksi maailmanpylväs taivaankannen keskikohdalta, pohjantähden alta, samaan tapaan kuin kodan keskipylväs. Suomalaiset kutsuivat taivaankantta myös kirjokanneksi. Suomensukuisten uskomus maailman syntymisestä munasta viittaa käsitykseen pyöreästä taivaankannesta.
Koskenkorva (viina)

Koskenkorva eli Koskenkorva Viina, puhekielessä "Kossu", on suomalainen Anora Group Oyj:n valmistama ja omistama alkoholijuomamerkki.
Historia.
Koskenkorva tuli markkinoille vuonna 1953. Puolen litran pullollinen maksoi tuolloin 495 markkaa (vastaa ostovoimaltaan noin 15,95 euroa vuonna 2020). Usean vuosikymmenen ajan juomaa sai vain 0,5 litran lasipullossa. Sitä ei myöskään viety ulkomaille. 1990-luvulla Koskenkorvaa alkoi saada muissa pakkausko’oissa ja muunnelmina. Vuonna 2008 perinteinen 0,5 litran lasipullo maksoi 10,49 euroa. 
Koskenkorvan nimi tulee Koskenkorvan tehtaista, jotka on perustettu samannimiseen kylään Ala-Koskenkorvan tilan maille. Pullon etiketissä luki alun perin ”Koskenkorvan viinaa”, sittemmin ”Koskenkorvan viina” ja nykyään ”Koskenkorva Viina”. Muotoa on arvosteltu kielenvastaisena.
Koskenkorvan perinteinen etiketti esittää Pohjanmaan latomaisemaa. Sen suunnitteli Lasse Linnanmäki. Välillä oli käytössä myös Tapio Wirkkalan suunnittelema abstrakti kuva-aihe. Koskenkorva oli Alkon myydyin tuotemerkki, kunnes Hartwall Original Gin Long Drink ohitti sen vuonna 2005. Koskenkorva oli myös Alkon myydyin viina 35 vuoden ajan 1980–2015, kunnes Leijona-viina ohitti sen myynnissä. Kun eri vahvuuksiset (38 % ja 30 %) tuotteet laskettiin yhteen, Koskenkorvaa myytiin kuitenkin edelleen Leijonaa enemmän.
Koostumus ja valmistus.
Koskenkorva on viljasta valmistettua kirkasta viinaa, johon on lisätty sokeria 3 g/litra. Se valmistettiin alun perin perunasta, mutta nykyisin raaka-aineena on ohra. Perinteisen Koskenkorvan alkoholipitoisuus on 38 tilavuusprosenttia.
Koskenkorva on saanut nimensä Etelä-Pohjanmaalla sijaitsevasta 3 000 asukkaan Ilmajoen Koskenkorvan kylästä, jossa tuote tislataan jatkuvatoimisessa tislauslaitoksessa Koskenkorvan tehtailla 96-prosenttiseksi alkoholiksi. Tisle laimennetaan pohjavedellä 38-prosenttiseksi. Pullotus tapahtuu Anoran Rajamäen tehtaalla.
Toukokuussa 2009 voimaan tulleen EU-direktiivin mukaan Koskenkorva luokitellaan votkaksi.
Muunnelmat ja myyntipakkaukset.
Koskenkorvaa saa kirkkaan 38-prosenttisen ohraviinan lisäksi 30-prosenttisena. Koskenkorva Vodka -juomat ovat vahvempia (40 %, 60 %, 80 %) vodkia tai miedompia juomasekoituksia. Niissä ei ole perinteistä peltomaisemaetikettiä, ja ne on suunnattu ensisijaisesti ulkomaanmyyntiin.
Etiketissä oleva numerosarja 013 on Alkon vanha tuotenumero. Alkuperäinen tuotenumero oli 23, mutta numero on vuosien saatossa vaihtunut monta kertaa. Enää numerosarjalla ei ole merkitystä.
Drinkki

Drinkki (tunnetaan myös cocktailina tai koktailina eli "kimarana") on alkoholipohjainen juomasekoitus. Drinkkejä voi tehdä myös alkoholittomina. Alkoholittomasta drinkistä käytetään usein myös nimeä mocktail. Alkoholien lisäksi drinkkeihin käytetään usein alkoholittomia juomia kuten virvoitusjuomia ja mehuja. Usein ne ovat koristeellisia ja niiden maut ovat hyvin vaihtelevia.
Cocktailien synty.
Drinkkien historiasta löytyy monia eri tarinoita alkoholipohjaisten juomien kehittymisestä näyttäviksi juomasekoituksiksi. Juomia on maustettu erilaisin tavoin ainakin Hippokrateen ajoista,  400 vuotta eaa. Sittemmin Egyptissä on tislattu parfyymejä noin 100 vuotta jaa. ja Irakissa alkoholia noin 700 vuotta jaa. Tämän jälkeen on paljon viitteitä juomien maustamisesta ja sekoittamisesta myöhäiskeskiajalla Euroopassa. Ensimmäisen kerran sanaa cocktail käytettiin 20.3.1798 Lontoossa julkaistussa the Morning Post and Gazetteer- lehdessä ja 13.5.1806 julkaistiin cocktailin määritelmä newyorkilaisessa The Balance and Colombian Repository- lehdessä.
Sanan cocktail synnystä on monia mielikuvituksellisia tarinoita. Todenperäisempiä ovat kertomus siitä, että se on nimetty neworleanslaisen Coquetier- lasin mukaan ja tavasta lyhentää brittiläisten puoliveristen hevosten häntiä, jolloin niitä saatettiin kutsua nimellä cock-tailed..
Raaka-aineet.
Drinkkien pohjana käytetään etenkin seuraavia alkoholijuomia:
Lasit ja niiden vetoisuudet.
Erilaisille drinkeille on erilaisia laseja:
Valmistustapoja.
Drinkkejä voidaan valmistaa kolmella eri tavalla, "rakentamalla", "ravistamalla" tai "sekoittamalla".
Rakentaminen.
Kun drinkki rakennetaan, valmistetaan juoma suoraan tarjoiluastiaan kaataen ainesosat miedoimmasta vahvimpaan ja eniten sokeria sisältävästä vähiten sokeria sisältävään. Ensin siis sokeriliemet ja siirapit, sitten mehut, seuraavaksi liköörit ja viimeiseksi väkevät sokerittomat alkoholit. Tällä tavoin juoman mennessä pilalle tai kaatuessa siitä aiheutunut kustannus on mahdollisimman pieni. Samalla pystytään jo hieman ”esipesemään” muun muassa mittavälineet.
Ravistaminen.
Drinkit ravistellaan yleensä silloin kun mukana on ainesosia jotka tavallisesti eivät sekoittuisi keskenään (esimerkiksi kerma, sokeri, siirapit ja jotkin hedelmämehuista). Ravistamisessa käytetään apuna cocktailravistinta eli shakeria, joka täytetään korkeintaan puoleen sen omasta tilavuudesta. Ravistuksen on myös määrä viilentää drinkkiä.
Sekoittaminen.
Sekoittamista käytetään yleensä silloin, kun mukana on helposti toisiinsa liukenevia ainesosia. Sekoitettaessa käytetään sekoitusastiaa sekä baarilusikkaa, ja sekoittamisen jälkeen sekoitus siirretään tarjoiluastiaan nopeasti, etteivät sulavat jäät aiheuta drinkin vesittymistä.
Ian Flemingin luoman salaisen agentin James Bondin lempijuoma, vodkamartini, toteutetaan oikeaoppisesti sekoittamalla, ei ravistamalla. Ravistettaessa Martineista tulee sameita. James Bond -elokuvissa Bond halusi kuitenkin aina vodkamartininsa ”ravistettuna, ei sekoitettuna”.
Yrjö Hakanen

Yrjö Hakanen (s. 24. elokuuta 1952 Helsinki) on suomalainen poliitikko ja toimittaja. Hän johti Suomen Kommunistista Puoluetta vuosina 1990–2013. Hakanen oli Helsingin kaupunginvaltuutettu vuosina 2005–2017.
Ura.
Hakasen vanhemmat olivat arkkitehteja. He eivät olleet mukana poliittisessa toiminnassa. Yrjö omaksui vasemmistolaisen maailmankatsomuksensa lukiovuosinaan Tapiolan yhteiskoulussa. Hakasen poliittinen ura alkoi 1970-luvulla Suomen Kommunistisen Puolueen opposition eli niin sanottujen taistolaisten riveissä. Vuonna 1971 Hakanen liittyi Akateemiseen Sosialistiseuraan, ja 1974 hänet hyväksyttiin SKP:n jäseneksi. Valtiotieteitä Helsingin yliopistossa opiskellut Hakanen vaikutti aluksi ensisijaisesti ylioppilaspolitiikassa. Hän oli Ylioppilaslehden (HYY) toimittaja (1976–1977) ja Sosialistisen Opiskelijaliiton Soihdunkantaja-lehden päätoimittaja (1977–1978). Hakanen kuului SOL:n työvaliokuntaan vuodesta 1973 alkaen, ja vuosina 1978-1980 hän toimi järjestön puheenjohtajana. 1970-luvun lopulla Hakanen nousi myös SKDL:n liittoneuvostoon (1979–1985) ja SKP:n keskuskomitean varajäseneksi (1978–1981). Hakanen valmistui valtiotieteiden maisteriksi vuonna 1982.
Hakanen oli Taisto Sinisalon läheinen liittolainen ja hän toimi 1980-luvun alussa Sinisalon poliittisena sihteerinä. Samaan aikaan Hakanen oli myös muun muassa oppositiolle keskeisen Tiedonantaja-yhdistyksen sihteeri. Arvo Aallon johtama SKP erotti opposition vuosina 1985–1986, jolloin Hakanen oli mukana perustamassa Suomen Kommunistista Puoluetta (yhtenäisyys). Hän toimi aluksi sen varapuheenjohtajana (1986–1988) ja pääsihteerinä (1988–1990). Hakanen kuului myös Demokraattisen Vaihtoehdon johtoon. Vuonna 1990 Hakanen valittiin SKPy:n puheenjohtajaksi, kun Esko-Juhani Tennilä joutui jättämään tehtävän siirtyessään Vasemmistoliiton eduskuntaryhmään.
Hakasella oli läheiset suhteet Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen. Vuonna 1990 Hakanen sai NKP:ltä ainakin 2,8 miljoonaa markkaa SKPy:n käyttöön. Hän oli yhteyksissä NKP:n johtoon aina Neuvostoliiton hajoamiseen asti. Itäblokin romahtamisen jälkeen Hakanen on arvostellut muun muassa sosialistimaiden keskusjohtoisuutta ja yksipuolista valtiollistamista.
Vuonna 1990 SKPy:n jäsenet liittyivät SKP:n enemmistön tavoin Vasemmistoliittoon, jonka liittovaltuustoon hän kuului 1990–1993. SKPy jatkoi toimintaansa Vasemmistoliiton ohella ja se suuntautui Hakasen johdolla uuden rekisteröidyn puolueen perustamiseen, jolloin puolueiden tiet erkanivat. Kommunistit erotettiin Vasemmistoliitosta ja uusi SKP muodostettiin 1996. Hakanen johti puoluetta alusta alkaen.
Hakanen luopui puolueen puheenjohtajuudesta kesäkuussa 2013 ja hänen seuraajakseen valittiin Juha-Pekka Väisänen.
Vaalimenestys.
Vuonna 1999 Hakanen oli ensimmäistä kertaa ehdolla valtakunnallisissa vaaleissa. Siitä alkaen hän on ollut SKP:n ehdokkaana monissa vaaleissa.
Kuntavaaleissa 2017 Hakanen sai 1403 ääntä, mikä ei riittänyt valtuustopaikkaan.
Yksityiselämä.
Hakasen poika Tapio on DJ Orkidea, yksi Suomen tunnetuimmista dj:istä.
Persialaissodat

Persialaissodat () olivat sotia, jotka käytiin Kreikan kaupunkivaltioiden ja Persian valtakunnan välillä vuosina 499 eaa. – 448 eaa. 
Historia.
Tausta.
Sodat saivat alkunsa Joonian kapinasta vuonna 499 eaa. Ensin Miletoksen ja sitten muutkin Joonian kreikkalaiset, jotka tuolloin kuuluivat Persian alaisuuteen, nousivat kapinaan Persiaa vastaan. Ateena ja Eretria lähettivät apua kapinoitsijoille ja vuonna 498 eaa. kreikkalaiset tuhosivat Lyydian maakunnan pääkaupungin Sardiksen. Vuonna 494 eaa. persialaiset kuitenkin kukistivat kreikkalaiset laivastot ja valtasivat Joonian takaisin.
Ensimmäinen hyökkäys.
Vuonna 492 eaa. persialainen kenraali Mardonios teki kostoretken Kreikkaan ja valtasi Makedonian ja Traakian. Vuonna 490 eaa. Dareios I hyökkäsi meritse Attikaan, mutta Miltiadeen johtamat ateenalaiset onnistuivat lyömään persialaiset Marathonin taistelussa. Ateena oli pyytänyt apua sotureistaan kuuluisalta Spartalta, mutta uskonnollisista syistä johtuen spartalaiset eivät olleet päässeet lähtemään liikkeelle ajoissa ja myöhästyivät taistelusta.
Toinen hyökkäys.
Takaiskusta suivaantunut ja kostonhimoinen Kserkses I, Dareios I:n poika, lähti vuonna 480 eaa. valtaisan sotajoukon kanssa tosissaan kukistamaan kreikkalaisia. Herodotoksen mukaan persialaisten vahvuus oli 1,7 miljoonaa miestä, mutta tätä lukua on epäilty. Vaikka se pitäisikin paikkansa, todellinen taisteluvahvuus lienee ollut huomattavasti pienempi, koska luku sisältää suuren määrän huolto- ja muita tukijoukkoja. Persialaisia vastaan muodostettiin niin kutsuttu helleeninen liitto, jota johtivat Sparta ja Ateena. Kuitenkin monet kreikkalaiskaupungit, mm. Theba, asettuivat persialaisten puolelle, joita pitivät sodan varmoina voittajina.
Kreikkalaisliittouma yritti pysäyttää persialaisten etenemisen Thermopylain solassa, joka muodosti ainoan helppokulkuisen reitin Pohjois-Kreikasta Keski-Kreikkaan. Thermopylain taistelua johti Spartan kuningas Leonidas I, jolla oli alaisuudessaan kolmesataa spartalaista soturia sekä muutamia tuhansia liittolaisia. Taistelu sujui hyvin, kunnes eräs persialaisosasto pääsi kiertoteitse kreikkalaisten selustaan, minkä jälkeen kreikkalaisten vastarinta murtui.
Tämän jälkeen Ateena evakuoitiin ja kreikkalaisten laivasto perääntyi Salamiksen saarelle samalla kun armeijat perääntyivät Korintin kannakselle. Vastoin odotuksia kreikkalaiset onnistuivat lyömään ylivoimaisen persialaisen laivaston Salamiin meritaistelussa. Menetettyään laivastonsa Kserkses palasi Persiaan, mutta jätti maasotajoukkonsa Mardonioksen johdolla Kreikkaan talvehtimaan. Seuraavana vuonna Spartan ja Ateenan johtama liittouma löi nämä joukot Plataiain taistelussa. Tätä taistelua pidetään persialaissotien ratkaisevana ja viimeisenä suurena taisteluna. Tradition mukaan kreikkalaisten laivasto tuhosi persialaisten laivaston rippeet täsmälleen samana päivänä Mykalen taistelussa.
Myöhemmin.
Eräänlaisena jatkona persialaissodille voidaan nähdä Aleksanteri Suuren noin 150 vuotta myöhemmin aloittama sotaretki, jossa persialaiset kukistettiin täydellisesti.
Bloody Mary

Bloody Mary on tomaattimehusta, votkasta, sitruunamehusta ja mausteista kuten worcesterkastikkeesta, tabascosta, suolasta ja mustapippurista valmistettu juoma. Ainesosat voidaan sekoittaa toisiinsa eri valmistustekniikoilla, sillä niin ravistamista, hämmentämistä, rakentamista kuin rollaustakin käytetään. Juoma voidaan tarjota pidentäjänä käytettävän tomaattimehun määrästä riippuen esimerkiksi on the rocks- tai highball-lasista . Varsiselleri on Bloody Maryn perinteinen sekoitustikku. Drinkki voidaan valmistaa myös alkoholittomana, jolloin sitä kutsutaan Virgin Maryksi. Jotkut baarit käyttävät valmiiksi maustettua mehusekoitusta, johon lisätään vain vodka. Juomasta on perusversion lisäksi muita versioita, joissa voi olla paljon enemmän erilaisia mausteita.
Useimmin drinkin keksijäksi mainittu baarimikko on Fernand Petiot (1900–1975). Hän työskenteli jo nuorena perheensä täysihoitolassa ja uskoi kokemuksensa perusteella päässeensä Pariisissa keittiöapulaiseksi. Tämän jälkeen hän yleni 16-vuotiaana baarimikoksi ja väitti siinä työssään keksineensä Bloody Maryn 1920-luvun alkuvuosina. Petiot muutti vuonna 1925 Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli Harry’s Barissa New Yorkissa. Petiot siirtyi vuonna 1934 baarimikoksi Manhattanille St. Regis -hotellin King Cole -baariin, jossa hän työskenteli eläköitymiseensä 1966 asti. Siellä Bloody Maryä myytiin aluksi nimellä ”Red Snapper”.
Drinkin nimen alkuperästä ei olla yksimielisiä. Nimi "Bloody Mary" on yhdistetty useisiin historiallisiin henkilöihin – joista Englannin kuningatar Maria I lienee tunnetuin – ja kansantaruihin. Jotkut uskovat drinkin olevan nimetty näyttelijä Mary Pickfordin mukaan, jotkut taas chicagolaisbaari Bucket of Bloodissa työskennelleen Mary-nimisen tarjoilijan mukaan.
Unilitteraalihieroglyfit

Unilitteraalihieroglyfit olivat osa muinaisessa Egyptissä käytettyjä hieroglyfejä, jotka olivat yksittäisiä konsonantteja vastaavia symboleita. Lisäksi on olemassa bilitteraali- ja trilitteraalihieroglyfejä.
Luettelo unilitteraalihieroglyfeistä.
Lähde: Atkins &amp; Atkins (2003).
Punajättikenguru

Punajättikenguru ("Osphranter" "rufus") on maailman suurin pussieläin. Aikaisemmin sen katsottiin kuuluvan jättikenguruiden sukuun, mutta taksonomian uudelleenarvioinnissa sen on todettu olevan "Osphranter-"sukua"."
Punajättikenguru on Australiassa esiintyvä suurikokoinen kengurulaji, jolla on lyhyt punaruskea turkki, mikä vaalenee vaalean keltapunaiseksi alavartalossa ja jaloissa. Korvat ovat pitkät ja suipot, kuono neliömäinen. Naaraat ovat uroksia pienempiä, ja niiden väri on siniharmaa ruskean vivahtein, ja alavartalo on vaaleanharmaa. Naaraat painavat noin 35 kiloa, kun koiraan paino on noin 85 kiloa. Karuilla alueilla naaraiden väritys muistuttaa enemmän koiraiden väritystä. Lajin suurin pituus ilman häntää on koirailla noin 1,4 metriä ja naarailla 1,1 metriä. Hännän pituus voi olla jopa metrin. Niillä on vahvat jalat.
Punajättikenguru elää Australian keskiosien aavikoilla ja pensasaroilla eli Outbackissa jopa satojen yksilöiden laumoissa ryhmissä, joista kutakin johtaa yksi uros. Punajättikengurut ruokailevat yleensä aamulla tai illalla, kun on viileää. Ravinto koostuu heinistä ja pensaista, ja jos ruokaa riittää, ne pysyvät pienellä alueella. Kuivina kausina ne tekevät satojen kilometrien matkoja vettä ja ruokaa etsiessään. Punajättikenguruiden juomapaikoilla saattaa olla yhtä aikaa jopa 1 000 yksilöä.
Hopeapuhvelinmarja

Hopeapuhvelinmarja ("Shepherdia argentea") on kaksikotinen hopeapensaskasveihin (Elaeagnaceae) kuuluva pensas.
Ulkonäkö ja koko.
Hopeapuhvelinmarja kasvaa 2–3 metriä korkeaksi. Sillä on kesällä hopeanhohtoiset vihreät lehdet. Talvella kasvin koristeellisuutta lisäävät piikikkäät hopeansävyiset paljaat oksat ja niissä pysyvät punaiset, oranssit tai keltaiset marjat.
Levinneisyys.
Hopeapuhvelinmarja kasvaa luontaisena Pohjois-Amerikassa. Siellä sitä tavataan mm. pohjoisessa Kaliforniassa ja Uudessa Meksikossa.
Gladius

Gladius (lat. "miekka") on Rooman legioonan lyhyt miekka. Se oli ensisijaisesti pisto- mutta myös lyömäase. Kreikkalainen vastine tälle oli ksifos.
Gladiuksen pituus vaihteli 60–85 senttimetrin välillä. Terä oli leveä, noin 4–10 cm. Muoto pysyi ajan kuluessa melko samankaltaisena, varhaisemman ajan sulavalinjaisia gladiuksia lukuun ottamatta. Ase omaksuttiin alun perin iberialaisilta ja gallialaisilta sotureilta. Se oli yhdistelmä "falcataa" ja kelttien pitkää miekkaa. Terä oli taottu pehmeästä raudasta, joka sementoitiin pinnastaan hiilipölyllä ahjossa ("hiilletyskarkaisu"). Näin tehtiin, koska rautaa ei saanut muuten teroitettua. Varhaisilla ajoilla gladius oli tehty pronssista.
Gladius korvattiin legioonien murroksen (50 jaa.) myötä vähitellen germaaniperäisten värvättyjen suosimalla spathalla, joka oli keskiaikaisen pitkämiekan edeltäjä. Näin osittain siksi, että pitkää miekkaa oli helpompi käyttää hevosen selästä. Lyhytmittainen ase kuitenkin säilyi vielä pitkään, varsinkin Trajanuksen aikana jolloin legioonat olivat parhaimmillaan.
270 eaa.

Tapahtumia.
Rooman hallussa oli nyt koko Apenniinien niemimaa.
Housut

Housut ovat alaraajoja paitsi jalkateriä suojaamaan tarkoitettu vaatekappale. Housujen yläosa on vyötäröllä, alaosa koostuu kahdesta lahkeesta, jotka peittävät erikseen molemmat jalat. Housut pysyvät jalassa yleensä vyön tai olkainten avulla. Usein housut kiristetään kiinni lanteisiin ja vyötärölle vetoketjun, nappien tai joustavan vyötärönauhan avulla.
Housujen kehitys.
Pohjoisessa ilmanalassa housuista on löytöjä pronssi- ja rautakaudelta. Housujen arvellaan kehittyneen samoihin aikoihin, kun ihminen kesytti hevosen. Ratsastettaessa nivusalue ja reisien sisäpinta joutuu alttiiksi hankaukselle ja housuilla on haluttu suojata tätä aluetta. Tätä olettamusta tukee Kiinan Xinjiangista tehty vanhin arkeologinen housulöytö, joka on noin 3 000 vuotta vanha. Näissä housuissa oli nivusissa vahvike, joka vaikeutti kävelemistä, ja samassa löydössä oli muutakin ratsastamiseen liittyvää välineistöä. 1100-luvun puolivälissä miehillä oli tunikamaisten yläosien kanssa jaloissaan housut. Länsimaissa housut ovat kuuluneet miesten peruspukeutumiseen 1500-luvulta, naisille ne on hyväksytty täysin vasta 1900-luvulla. Nykyään naisille ja miehille on omat housumallinsa. 
Alun perin housut olivat kaksi erillistä lahjetta. Lahkeet sidottiin yhteen pakaroita, lonkkia, sukupuolielimiä ja nivusia ympäröineen vaatekappaleen kanssa, jolloin näistä kolmesta osasta muodostui yksi vaatekappale, housut, ja vaikka sittemmin alettiin valmistaa suoraan tällaisia koko alavartalon (paitsi jalkaterien) vaatteita, tuon vaatteen nimi säilyi monissa kielissä monikollisena (esimerkiksi suomen kielen "housut", englannin kielen "pants" tai "trousers" sekä ruotsin kielen "byxor").
Housuja on monenlaisia. Esimerkiksi: 
Metsureilla on turvahousut, joiden etuosassa on lasikuituvahvistus, jotta moottorisahan terä ei leikkaisi jalkaa yllättävissä onnettomuustilanteissa. Jääkiekkopelaajilla on pelihousut, joissa on suojauksia lentävää kiekkoa tai toisten pelaajien mailoja vastaan.
Mwene Mutapa

Mwene Mutapa (suomalaisissa kouluhistoriankirjoissa käytetään myös portugalinkielistä nimeä "Monomotapa") jatkoi Zimbabwen kuningaskunnan valtaa nykyisten Zimbabwen ja Mosambikin alueilla ja laajemminkin eteläisessä Afrikassa. Ensimmäisen hallitsijan nimi oli Mwene Mutapa (Monomatapa, Munhumutapa), ja myöhemmät hallitsijat käyttivät sitä arvonimenään.
Joissakin lähteissä Zimbabwe ja Mwene Mutapa katsotaan yhdeksi valtioksi, jonka valta jatkui 1300-luvulta 1600-luvulle. 1700-luvulle tultaessa alue oli päätynyt Rozwi-valtakunnan haltuun.
Alueella hallinneita muita kuningaskuntia olivat Mapungubwe (noin 1075–1220), Zimbabwen kuningaskunta (noin 1220–1450) ja Ndebele-kuningaskunta (1837–1894).
Historia.
Mwene Mutapan kuningaskunnan perustaja oli kalangapäällikkö Mutota, joka 1400-luvulla lähti asuinseudultaan Sabijoelta valloitusretkelle kohti pohjoista. Mutota otti arvonimen Mwene Mutapa (suomeksi valloitettujen maiden herra). Mwene Mutapan hyvinvointi perustui laajaan ja hyvin organisoituun kultakauppaan. Mutotan poika ja seuraaja Matope jatkoi valloitusta, ja kuningaskunnan rajoiksi vakiintuivat pohjoisessa Sambesi, lännessä Munyati, etelässä Sabi ja idässä Intian valtameri. Matopen kuoltua kolme keskenään kilpailevaa vallanperijää joutuivat jakamaan kuningaskunnan keskenään. Vain Sambesin alue kyettiin myöhemmin säilyttämään.
Gangnihessou

Gangnihessou, myös Do-Aklin, Dogbari, Ganyé Hessou tai Ganyihessou oli ensimmäinen perinteisistä Dahomeyn kahdestatoista kuninkaasta. 
Perimätiedon mukaan Gangnihessou oli nykyisin Togossa olevasta Tadon kaupungin dynastiasta 1500-luvulta. Hallitsijasuku tuli tunnetuksi Gangnihessoun neljän veljen takia, joista yhdestä tuli Ardran kuningaskunnan hallitsija. Kuninkaan kuoltua alueet jaettiin kolmelle veljekselle, joista yksi oli Gangnihessou. 
Gangnihessou on todennäköisesti hallinnut vuoden 1620 aikoihin, mutta hänen matkustellessaan kuningaskunnassaan, hänen valtansa otti pian veljensä Dakonou. 
Ei ole täysin varmaa oliko hän historiallisesti kuninkaan asemassa. Hän on voinut olla pelkkä vaikutusvaltainen johtaja, joka käytti neuvonsa voimaa johtaakseen yhteisönsä asioita hänen nuoremman veljensä, Dakodonoun kautta — jota selkeästi pidettiin koko elämänsä ajan hallinneena kuninkaana. 
Gangnihessoun symboleita olivat gangnihessou-lintu, rumpu ja heitto-/metsästystikut.
Salausprotokolla

Salausprotokolla on protokolla, jolla tietoliikenne salataan käyttäen jotain salakirjoitusmenetelmää. Salaus puretaan saavuttuaan kohteeseen avaimella, jolloin sen tieto saadaan avattua. Maailmalla on käytössä useita eri protokollia ja ne toimivat erilaisin tavoin. Salausprotokolla voi viitata yksittäiseen menetelmään, kuten Diffie-Hellman avaintenvaihtoprotokollaan tai sitten kokonaiseen ratkaisuun, jolla turvataan erityisesti tietoliikennepakettien kulku:
Ike

Ike tai IKE voi tarkoittaa seuraavia:
Pää

Pää () on useimmilla eläimillä oleva ruumiinosa, jossa tavallisesti sijaitsevat aivot sekä tärkeimmät aistinelimet. Pää sijaitsee yleensä ruumiin ylä- tai etuosassa, ja se liittyy vartaloon kaulan välityksellä.
Ihmisen pää.
Aikuisen ihmisen pää painaa noin 4,5–5 kilogrammaa. Päälle antaa muodon luinen kallo, joka suojaa sen sisällä olevia aivoja. Kallo on muuten enimmäkseen yhtenäistä luuta, mutta alaleuka on kiinnittynyt siihen leukanivelillä. Ylä- ja alaleukaan on kiinnittynyt yhteensä 32 pysyvää hammasta.
Pään etuosassa eli kasvoissa sijaitsevat silmät, nenä ja suu. Korvat ovat pään sivuilla. Kasvojen lihakset sijaitsevat lihaksille epätyypillisesti pinnallisesti ja vaikuttavat ihoon. Kielen ja nielun lihaksistot sijaitsevat pään sisällä. Päätä yhdistävät ruumiseen kaulan lihakset, joiden yläpäät kiinnittyvät kalloon.
Ihmiset syntyvät yleensä pää edellä. Vauvan pää on muun ruumiin kokoon nähden paljon kookkaampi kuin aikuisella.
Jonathan Melvoin

Jonathan Melvoin (6. joulukuuta 1961 – 12. heinäkuuta 1996) oli kiertävä kosketinsoittaja The Smashing Pumpkins -yhtyeessä heidän maailmankiertueensa "Mellon Collie and the Infinite Sadness" aikana.
Melvoin kuoli New Yorkissa heroiinin yliannostukseen, jota hän oli käyttänyt yhdessä rumpali Jimmy Chamberlinin kanssa. Smashing Pumpkinsia ei kutsuttu Melvoinin hautajaisiin. Melvoinia jäivät suremaan vaimo ja lapsi.