José María Gil-Robles y Quiñones

José María Gil-Robles y Quiñones (27. marraskuuta 1898 Salamanca – 14. syyskuuta 1980 Madrid) oli espanjalainen poliitikko, joka johti Espanjan toisen tasavallan aikana oikeistolaista ja katolista CEDA-puolueliittoumaa.
Gil-Roblesin poika José María Gil-Robles y Gil-Delgado oli Euroopan parlamentin puhemies.
Elämä.
Gil-Robles oli koulutukseltaan lakimies. Valmistumisensa jälkeen hän toimi "El Debate" -nimisen katolisen sanomalehden toimittajana ja kuului Partido Social Popular -nimiseen oikeistopuolueeseen. Hän kannatti 1920-luvulla Miguel Primo de Riveran diktatorista hallintoa. Kun toinen tasavalta perustettiin vuonna 1931, Gil-Robles liittyi Acción Nacional (myöhemmin Acción Popular) -nimiseen uuteen katoliseen puolueeseen ja tuli valituksi sen edustajana Espanjan parlamenttiin eli cortesiin.
Tasavallan alkuvuosien vasemmistolaiset hallitukset ja etenkin niiden katolisen kirkon vastainen politiikka ärsyttivät monia oikeistolaisia. Gil-Robles oli mukana, kun joukko pieniä oikeistopuolueita perusti helmikuussa 1933 vaaliliitoksi tarkoitetun "Confederación Española de Derechas Autónomas" (CEDA) -puolueen. Se sai marraskuun 1933 vaaleissa enemmistön parlamenttiin. Presidentti Niceto Alcalá Zamora kuitenkin kieltäytyi nimittämästä Gil-Roblesia pääministeriksi, koska tämän sanottiin toivovan monarkian palauttamista tai korporatistiseen valtiomuotoon siirtymistä. Espanjan vasemmisto piti CEDA:a lähestulkoon fasistisena puolueena, ja Gil-Roblesin tiedettiin vierailleen Saksassa Adolf Hitlerin luona.
Espanjan pääministeriksi nimitettiin keskustalainen Alejandro Lerroux, joka oli riippuvainen CEDA:n tuesta. Lokakuussa 1934 hän joutui ottamaan CEDA:n hallituspuolueeksi, mutta Gil-Robles jätettiin hallituksen ulkopuolelle. Toukokuussa 1935 CEDA:n edustusta Lerroux’n hallituksessa lisättiin ja Gil-Robles nimitettiin sotaministeriksi. Hän nimitti oikeistolaisina tunnettuja kenraaleja tärkeisiin asemiin ja muun muassa siirsi Francisco Francon Marokosta Madridiin armeijan esikuntapäälliköksi. Gil-Robles ja muut CEDA:n ministerit erosivat Joaquín Chapaprietan hallituksesta joulukuussa 1935. CEDA menetti helmikuun 1936 parlamenttivaaleissa enemmistönsä vasemmistopuolueiden kansanrintamalle, vaikka säilyikin suurimpana yksittäisenä puolueena. Gil-Roblesin asema oikeisto-opposition johtajana alkoi pian järkkyä, sillä monet hänen kannattajansa menettivät uskonsa hänen liian rauhanomaisena pidettyyn politiikkaansa ja siirtyivät kannattamaan äärioikeistolaista Falangi-puoluetta. Kun Gil-Roblesin kilpailija, johtava monarkistipoliitikko José Calvo Sotelo joutui heinäkuun 1936 alussa tasavaltalaisten murhaamaksi, oman henkensä puolesta pelännyt Gil-Robles pakeni Ranskan Biarritziin. Hän ei siten ollut Espanjassa sisällissodan puhjetessa muutamaa päivää myöhemmin.
Sisällissodan aikana Gil-Robles tuki kansallismielisiä ja pyrki hankkimaan heille aseita Portugalista. Huhtikuussa 1937 hän ilmoitti CEDA:n lopettaneen toimintansa. Gil-Robles asui vapaaehtoisessa maanpaossa vuosina 1936–1953 ja 1962–1964. Diktaattori Francisco Francon kuoltua vuonna 1975 hän palasi hetkeksi politiikkaan ja yritti perustaa Espanjaan kristillisdemokraattisen puolueen.