tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
HMS Ledbury (L90)

HMS Ledbury (viirinumero L90) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin II saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 5. syyskuuta 1939 työnumerolla J6606 osana vuoden 1939 sota-ajan hätäohjelmaa () John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin 24. tammikuuta 1940. Alus laskettiin vesille 27. syyskuuta 1941. Aluksen valmistuminen viivästyi telakan kärsittyä vaurioita ilmahyökkäyksessä ja alus valmistui 11. helmikuuta 1942.
Palvelus.
Maaliskuussa 1946 alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin Portsmouthissa reserviin. Se sijoitettiin 1958 poistolistalle ja myytiin BISCOlle. Alus hinattiin vielä samana vuonna toukokuussa Shipbreaking Industriesille Charlestowniin romutettavaksi.
HMS Oakley (L98)

HMS Oakley (viirinumero L98) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin II saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 20. joulukuuta 1939 osana vuoden 1939 sodanajan hätäohjelmaa () työnumerolla J1853 Yarrow and Companyltä Scotstounista Galsgowista, missä köli laskettiin 19. elokuuta 1940 nimettynä "HMS Tickhamiksi". Alus kuitenkin nimettiin kesäkuussa "HMS Oakleyksi" alkuperäisen nimenhaltijan tultua siirrettyä Puolan merivoimille. Alus laskettiin vesille 15. tammikuuta 1942 nimellä "HMS Oakley". Aluksen valmistuminen viivästyi telakan vaurioiduttua ilmapommituksessa 7. toukokuuta 1942 saakka.
Palvelus.
Alus palasi vuoden 1945 lopulla Britteinsaarille, jossa se siirrettiin reserviin Portsmouthissa. Alus oli kuitenkin valmiudessa palaamaan palvelukseen, kunnes se sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin marraskuussa 1957 Saksan liittotasavallalle, ja se nimettiin 2. lokakuuta 1958 "Gneisenauksi". Alus aloitti palveluksensa tykistökoululaivana 18. lokakuuta. Alus poistettiin alusluettelosta 1977 ja se myytiin romutettavaksi 12. tammikuuta 1978.
HMS Southwold (L10)

HMS Southwold (viirinumero L10) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin II saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 20. joulukuuta 1939 työnumerolla J6274 osana vuoden 1939 hätäohjelmaa J. Samuel White and Companyltä Cowesista, missä köli laskettiin 18. kesäkuuta 1940. Alus laskettiin vesille 29. toukokuuta 1941 ja valmistui 9. lokakuuta.
Palvelus.
Lokakuussa 1941 alus siirtyi vastaanottotestien ja varustamisen jälkeen Scapa Flowhun, jossa se aloitti kouluttautumisen Kotilaivaston mukana. Alus määrättiin koulutuksen jälkeen liittymään Välimeren laivastoon.
Alus liittyi 16. marraskuuta Clydessä saattueeseen WS12Z "HMS Dulvertonin" kanssa matkatakseen Hyväntoivonniemenreittiä Aleksandriaan. Alus saapui 24. marraskuuta saattueen mukana Freetowniin, josta se jatkoi 28. marraskuuta matkaansa. Alus erkani 14. joulukuuta saattueesta jatkaakseen matkaansa itsenäisesti. Se lähti 29. joulukuuta Mombasasta Adenin kautta Aleksandriaan.
1942.
"Southwold" liittyi 5. tammikuuta 1942 Aleksandriassa Välimeren laivaston 5. hävittäjälaivueeseen, jonka tehtävänä oli saattueiden suojaaminen ja meriliikenteen valvonta. Alus osallistui laivueen mukana Tobrukin varuskunnan huoltamiseen ja joukkojen siirtoihin.
Helmikuussa alus suojasi Malta saattuetta MW9B, joka joutui voimakkaaseen ilmahyökkäykseen. Saattue joutui palaamaan Aleksandriaan. Alus oli 20. maaliskuuta saattueen MW10 reitillä sukellusveneidentorjuntapartiossa "HMS Avon Valen", "HMS Beaufortin", "HMS Dulvertonin", "HMS Eridgen", "HMS Heythropin" ja "HMS Hurworthin" kanssa ennen saattueen lähtöä Aleksandriasta (operaatio MG1), minkä aikana "Heythrop" torpedoitiin Bardian edustalla. Seuraavana päivänä alus lähti Tobrukissa tankattuaan liittyäkseen saattueeseen MW10, kun saatiin tieto Italian laivaston osaston merellä olosta. Alus suojasi risteilijöitä "HMS Cleopatra" ja "HMS Penelope", kun hävittäjät tekivät torpedohyökkäyksen Italian laivastoa vastaan. Se palasi saattueen suojaksi Italian laivaston vetäytyessä (Sirten lahden toinen taistelu). Saattue joutui tämän jälkeen ilmahyökkäykseen.
Seuraavana päivänä ilmahyökkäykset jatkuivat. Saattueen kärsittyä pahoin ilmahyökkäyksissä sen alukset saivat määräyksen pyrkiä itsenäisesti satamaan. "Southwold" ja "Beaufort" määrättiin suojaamaan huoltoalus "HMS Breconshireä". "Southwold" osui 24. maaliskuuta kovassa merenkäynnissa brittiläiseen miinaan pyrkiessään ohittamaan "Breconshireä", joka oli vaurioitunut ilmahyökkäyksessä liikuntakyvyttömäksi. Hävittäjä kärsi pahoja vaurioita muun muassa suuren vuodon konehuoneeseen sekä sähkövoiman katoamisen. Hinaaja "Ancient" otti aluksen hinaukseen, mutta aluksen runko katkesi. Aluksen hitaasti vajotessa aaltoihin "Dulverton" pelasti sen eloonjääneet. Aluksen konehuoneen täyttyessä vedellä sai surmansa yksi upseeri ja viisi miehistönjäsentä.
Jonangi

Jonangi on intialainen koirarotu. 
Ulkonäkö.
Jonangi tuo kooltaan mieleen bullterrierin, mutta toisin kuin tämä ei ole tanakka, vanttera eikä lyhytrunkoinen. Se on tyypillinen alkukantainen paariakoira, ja sillä on monta piirrettä jotka ovat yhteisiä kyseiselle rotutyypille kaikkialla maailmassa. Ehkäpä eniten jonangia muistuttava rotu on basenji – ei länsimaissa tavattu näyttelyihin jalostettu tyyppi, vaan alkuperäinen afrikkalainen kyläkoira.
Otsa on rypistynyt, häntä lyhyt ja kiertynyt ja korvat pystyt ja tulppaaninmuotoiset. Säkäkorkeus on Mario Cantonin mukaan 35– 40 cm; S. Theodore Baskaranin mukaan 30-40 cm, ja paino viimeksi mainitun mukaan n. 20 kg. Karvapeite on äärimmäisen lyhyt, käytännössä karvaton, ja hieno; sen kiilto muistuttaa samettista kangasta. Väreistä hyväksytään valkoinen, fawn, keksinruskea, suklaanruskea, brindle musta ja kirjava, jossa yhdistyy osa edellä mainituista.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on rohkea ja alkukantainen ja suhtautuu varautuneesti vieraisiin. Se on yhden miehen tai yhden perheen koira. Se on erittäin seurallinen omistajiaan kohtaan. Se ei yleensä hauku, mutta pitää basenjin tapaan jodlausta muistuttavaa ääntä. Aivan kuten basenjin ja dingon kohdalla, myös jonangi-nartulla on juoksu vain kerran vuodessa.
Alkuperä.
Jonangi on alkuperäisrotu, jota esiintyy kaikkialla Itä-Intiassa Bengalista Kanyakumariin. Baskaranin mukaan se on kuitenkin keskittynyt lähinnä Andhra Pradeshin Godavari-jokialueelle, Kolleru-järven ympäristöön, josta se on kotoisin. Maan itärannikolla on vanhat kauppasuhteet Kaakkois-Aasian kanssa, minkä vuoksi rodun esi-isien uskotaan saapuneen muinaisina aikoina Kolleru-järvelle Kaakkois-Aasiasta.
Rotua käytetään pienriistan metsästykseen, vartiointiin ja hanhien paimentamiseen. Aikoinaan se kykeni pyydystämään itse kaloja ja rapuja ruuakseen.
Rotu on kuolemaisillaan sukupuuttoon, mutta sitä yritetään elvyttää. Ihmiset tappavat monia sen edustajia, koska villinä se syö kalaa, minkä vuoksi kyläläiset pitävät sitä uhkana bisneksilleen ja ovat alkaneet hävittää sitä. Lokakuussa 2002 Ethnic Indian Canine Society vieraili Achyutha Rammayan maatilalla Tanukun kylässä katsomassa kahdeksaa yksilöä. Järjestön edustaja Nawab Nazeer Yar Jung otti mukaansa muutaman pennun tarkoituksenaan yrittää elvyttää rotu.
Alunk/ Sonangi.
On mahdollista, että Desmond Morris viittaa rodulla nimeltä "Alunk" jonangiin: hänen mukaansa sen toinen nimitys on "Sonangi" ja senkin karvapeite on äärimmäisen lyhyt. Hänen kuvailemaansa rotua tavataan enimmäkseen Thanjavurin alueella maan kaakkoisosissa. Pienestä koostaan huolimatta se on vahtikoirana älykäs ja hurjaluonteinen. Desmond Morris vertaa sitä ulkonäöllisesti afrikankarvatonkoiraan ja meksikonkarvatonkoiraan.
Iselle

Iselle (virallisesti "Iselle di Trasquera") on kylä ja rautatieasema Italiassa, Piemonten alueella, lähellä Sveitsin rajaa. Kylä kuuluu Trasqueran kuntaan. Iselle on Simplonin tunnelin eteläinen pääteasema, jossa Sveitsin ja Italian valtiollisten rautatieyhtiöiden (SBB-CFF-FFS ja RFI) rataverkot yhdistyvät. Henkilöliikenteen lisäksi Iselle on Italia–Sveitsi-autojunien pääteasema, josta on yhteys Brigiin ja Kanderstegiin.
Tillinmäki

Tillinmäki () on Saunalahden kaupungin­osaan kuuluva pientalo­alue Espoossa, Kiven­lahden ja Kauk­lahden välissä.
Alueen palstoittaminen pien­talo­alueeksi alkoi vuonna 1940, jolloin Bastvikin kartanon omistaja, Kansallis­pankin johto­kunnan jäsen Antti Hiltunen alkoi lohkoa tilasta kesän­vietto­paikkoja pankin henkilö­kunnalle. Samoihin aikoihin alueelle alettiin muodostaa tontteja myös rintamamiestaloja varten. Hiltunen antoi alueelle nimen Tillin­maa kasvatus­isänsä Antti Koposen mukaan, joka tunnettiin lempi­nimellä Tilli-setä, koska hän komeine viiksineen ja pujo­partoineen muistutti ulko­näöltään 30-vuotisen sodan saksalaista sota­päällikköä kreivi Johann Tillyä. Kun pien­talo­aluetta myöhemmin laajennettiin, sai sen uudempi osa vuonna 1952 nimen Tillin­mäki, joka myöhemmin tuli koko alueen nimeksi.
Parolan huoltopataljoona

Parolan huoltopataljoona ("PARHP", aikaisemmin Parolan pataljoona, "ParP") on Panssariprikaatin joukkoyksikkö. Pataljoonan päätehtävänä on kouluttaa sotilaskuljettajia ja huollon erikoismiehiä sodanajan panssari- ja mekanisoituihin joukkoihin.
Organisaatio.
Pataljoonaan kuuluvat seuraavat yksiköt:
Varusmieskoulutusta antavat vain em. komppaniat sekä varusmiessoittokunta, joka siirtyi pataljoonan alaisuuteen vuonna 2014.
Joukkoyksikkö sijaitsee Hattulassa, Parolannummen varuskunnassa. Sen komentajana vuonna 2018 on everstiluutnantti Kalle Laurila.
Parolan pataljoona perustettiin 1.9.1987. Sittemmin se on toiminut nimillä Panssariviestipataljoona (PsViestiP sekä PsVP), vuoden 2007 alusta jälleen Parolan pataljoona ja viimeisimpänä Parolan huoltopataljoona.
Lähteet.
Pikkusirppitimali

Pikkusirppitimali ("Pomatorhinus ruficollis") on Etelä- ja Itä-Aasiassa tavattava timaleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan pikkusirppitimali on 19–20 cm. Selästään ja siivistään lintu on väriltään oliivinruskea ja niska on punaruskea. Lajin päälaki on ruskea tai harmaa ja mustassa päässä on myös selkeä valkoinen silmäkulmajuova. Pikkusirppitimalin melko kookas nokka on alaspäin kaartunut ja alaosastaan keltainen. Pikkusirppitimalin rinta ja vatsa ovat väritykseltään valkoiset ja rinnassa on mustia pystyjuovia. Kyljet ovat kastanjanruskeat. Koiras- ja naarassirppitimalit eivät eroa toisistaan ulkonäön perusteella. Laji muistuttaa ulkonäöltään intiansirppitimalia ("Pomatorhinus horsfieldii"), mutta on sitä pienikokoisempi ja vaaleampi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Pikkusirppitimalia tavataan alueelta, joka ulottuu Intiasta Kaakkois-Aasiaan ja edelleen pohjoiseen päin Kiinaan. Linnun elinympäristöä ovat vuorten juurien tiheiden metsien aluskasvillisuus, alppiruusupensaikot, sekä saniaistiheiköt. Pikkusirppitimalin elinympäristöt sijaitsevat 1 400–2 600 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat.
Pikkusirppitimalit viettävät piileskelevää elämää tiheiköissä. Ne liikkuvat yleensä pareittain, mutta voivat liittyä muiden timalilajien kanssa sekaparviksi. Linnun ravinto koostuu pääasiassa selkärangattomista eläimistä.
Pikkusirppitimalin pesimäkausi kestää toukokuulta kesäkuulle. Pesä on kupolimainen ja rakennetaan pensaikkoon lähelle maata ruohoista, sammalista ja muista kasvimateriaaleista. Naaras munii kolmesta viiteen väriltään valkeahkoa munaa.
Way 2 Fonky

Way 2 Fonky on rap-artisti DJ Quikin toinen studioalbumi. Se julkaistiin Profile Records levy-yhtiön kautta 1. tammikuuta 1992. Albumi nousi Billboard 200 listalla sijalle 20.
Albumilla oleva "Way 2 Fonky" on vastaus Tim Dogin dissaus kappaleeseen "Fuck Compton".
Chris Rock listasi albumin 25 parhaan hip hop albumin listalle Rolling Stone lehdessä 2005.
Jean-Louis Barrault

Jean-Louis Barrault (8. syyskuuta 1910 Le Vésinet, Yvelines, Ranska – 22. tammikuuta 1994) oli ranskalainen ohjaaja, näyttelijä ja miimikko. Hän kannatti totaalista teatteria, jonka ilmaisussa käytettiin kaikkia fyysisiä ja dramaattisia keinoja.
Jean-Louis Barrault opiskeli Charles Dullinin ohjauksessa ja näytteli Dullinin seurueessa 1933–1935. 25-vuotiaana Barrault tutustui miimikko Étienne Decroux'hun, jonka kanssa hän opiskeli mimiikkaa ja työskenteli Théâtre de l'Atelier´ssa. Vuosina 1940–1946 hän kuului Comédie-Françaiseen, jossa hän ohjasi kaksi maineikkaaksi noussutta näytelmää, Paul Claudelin "Le Soulier de satin" ja Jean Racinen "Phèdre".
Uransa aikana hän näytteli yli 50 elokuvassa, muun muassa elokuvissa "Onnellisia päiviä", "Jenny – pariisilaisnainen", "Farinet ou l'or dans la montaigne" ja "Vallankumouksen palveluksessa". Ammatillisen kokemuksensa ansiosta hänellä oli hyvät edellytykset esittää 1800-luvun miimikkoa Jean-Gaspard Deburauta (Baptiste Debureau) Marcel Carnén elokuvassa "Paratiisin lapset" (1945). 
Barrault avioitui 1940 näyttelijä Madeleine Renaud'n kanssa. He perustivat useita teattereita ja kiersivät eri puolilla maailmaa, muun muassa Etelä-Amerikassa.
Hän oli näyttelijä Marie-Christine Barrault'n setä ja sponsoroi jonkin aikaa Peter Brookia. Hänet palkittiin Kunnialegioonan jäsenyydellä. Hän kuoli sydänkohtaukseen Pariisissa 83-vuotiaana. Hänet on haudattu vaimonsa Madeleine Renaud'n viereen Passyn hautausmaalle Pariisiin.
Jean-Louis Barrault on sanonut:
Seksitutkija ulkoavaruudesta

Seksitutkija ulkoavaruudesta () on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Mike Nichols.
Juoni.
Miesten asuttamalta planeetalta lähetetään edustaja Maahan etsimään sopivaa naista.
Sotilaskuljettaja

Sotilaskuljettaja on puolustusvoimissa palveleva varusmies, joka on saanut kuljettajakoulutuksen. Puolustusvoimien kuljettajakoulutuksen C1-, C-, CE- tai D-luokkaan saa vuosittain noin 3 000 varusmiestä. Puolustusvoimien C-luokan ajo-oikeus sisältää myös oikeuden hinata palveluksen aikana enintään 4 500 kg ajoneuvoa. C-, CE- ja D-luokan kuljettajakoulutukseen sisältyy myös tavaraliikenteen perustason ammattipätevyys joko 140 tunnin (C-luokka), tai 280 tunnin (CE- ja D-luokka) laajuisena. Lisäksi ADR-ajolupa koulutetaan osalle. Palvelusaika on 347 vuorokautta. 
Kotiuduttuaan sotilaskuljettaja pystyy hyödyntämään saamansa koulutuksen siviilissä. C-luokan ajo-oikeuden ja ammattipätevyyden suorittanut saa siviiliiajokorttiin kirjaimet C1E ja C. Kun kuljettaja täyttää 21 vuotta, astuu ammattipätevyys voimaan, mikäli puolustusvoimilta saatavat todistukset on toimitettu viranomaisille. Myös CE-luokan ajo-oikeus siirtyy siviiliin ja laajemman ammattipätevyyskoulutuksen vuoksi kuljettajan ammattipätevyys astuu voimaan heti, kun todistukset toimitetaan viranomaisille. Linja-auton kuljettamiseen oikeuttava D-luokan ajo-oikeus on mahdollista suorittaa varuskunnissa, joilla on D-luokan kalustoa. Osa varuskunnista tarjoaa myös henkilöliikenteen ammattipätevyyden siviiliin. 
Sotilaskuljettaja voi saada myös erikoiskoulutuksen esimerkiksi Panssari-Sisun ajajaksi. Erikoiskoulutus sisältää tyyppilupaan johtavan kurssin kyseisen panssariajoneuvon rakenteesta, toiminnasta ja erityispiirteistä.
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1994

19. jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut pelattiin Tunisiassa 26. maaliskuuta–10. huhtikuuta 1994. Turnauksen voitti toista kertaa Nigeria.
Maalipörssi.
5 maalia
4 maalia
2 maalia
Hot Tub Time Machine – Kasarikankkunen

Hot Tub Time Machine – Kasarikankkunen () on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Steve Pink. Elokuvan jatko-osa "Hot Tub Time Machine 2" sai ensi-iltansa vuonna 2015.
Arvioita.
Episodi-lehdessä viisi kriitikkoa antoi elokuvalle pisteitä keskiarvona 2,80.
Thomas Stuer-Lauridsen

Thomas Stuer-Lauridsen (s. 29. huhtikuuta 1971 Hørsholm) on tanskalainen entinen sulkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Gentofte Badminton Klubia. Stuer-Lauridsen voitti pronssia kaksinpelistä Barcelonan olympialaisissa 1992. Hän osallistui myös Atlantan olympialaisiin 1996, joiden avajaisissa hän toimi maansa lipunkantajana. Stuer-Lauridsen sijoittui kaksinpelissä tuolloin yhdeksänneksi. 
Myös Thomasin sisko Lisbet oli olympiatason sulkapalloilija.
Tommi Vesala

Tommi Vesala (s. 12. tammikuuta 1986 Vihti) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti Veikkausliigassa Myllykosken Palloa ja Helsingin IFK:ta. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja tai laitalinkki, mutta pystyi pelaamaan myös vasemmalla sekä puolustavana keskikenttäpelaajana.
Vesala on espoolaisen Kasiysin kasvatti. Aikuisten sarjatasoilla hän pelasi Kakkosta ja Ykköstä FC Espoossa, FC Hämeenlinnassa ja Viikingeissä ennen siirtymistään Veikkausliiga-seura Myllykosken Palloon kaudeksi 2011. Hän debytoi liigassa 12. toukokuuta 2011 ottelussa Honkaa vastaan.
Vesala on pelannut 30 ottelua Suomen poikamaajoukkueissa. Jalkapallon ulkopuolella hän on opiskellut hammaslääketieteen lisensiaatiksi.
Janet McTeer

Janet McTeer, OBE (s. 5. elokuuta 1961 Newcastle, Englanti) on brittiläinen näyttelijä.
Hän opiskeli arvostetussa Royal Academy of Dramatic Artissa, Lontoossa.
McTeer on näytellyt teatterissa sekä useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Vuonna 1999 hän oli ehdolla parhaan naispääosan Oscarin saajaksi elokuvasta "Poste Restante – osoite tuntematon". Elokuva menestyi Sundancen elokuvajuhlilla ja McTeer sai roolistaan parhaan naispääosan Golden Globe -palkinnon.
McTeerille myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvomerkki vuonna 2008.
Perinnöllisyyslääkäri

Perinnöllisyyslääkäri on perinnöllisyyslääketieteen erikoislääkäri.
Erikoistumiskoulutus.
Perinnöllisyyslääketieteeseen voi Suomessa erikoistua Helsingin, Turun, Tampereen, Kuopion ja Oulun yliopistojen lääketieteellisissä tiedekunnissa.
Koulutusohjelman kesto on 5 vuotta. Koulutusohjelman osaamistavoitteiden mukaan perinnöllisyyslääketieteen erikoislääkäri
Perinnöllisyyslääketiede on ainoa lääketieteen erikoisala, johon sisältyy koulutus genomin muutosten merkityksen tulkintaan, perinnöllisyysneuvontaan ja genetiikan eettisiin periaatteisiin.
Sijoittuminen.
Suurin osa perinnöllisyyslääkäreistä työskentelee yliopistosairaaloiden perinnöllisyyslääketieteen yksiköissä. Osa työskentelee genetiikan yliopisto-opettajina, tutkijoina tai muissa asiantuntijatehtävissä.
Häät mielessä

Häät mielessä ("The Wedding Planner") on vuonna 2001 julkaistu romanttinen komedia, jonka ohjasi Adam Shankman. Pääosissa ovat Jennifer Lopez ja Matthew McConaughey.
Elokuva kertoo siitä, kuinka hääsuunnittelija Mary Fiore rakastuu tärkeimmän asiakkaansa sulhaseen.
HMS Göta Lejon (1945)

HMS Göta Lejon oli Ruotsin laivaston Tre Knoror -luokan risteilijä, joka laskettiin vesille toisen maailmansodan lopulla.
Valmistus.
Alus tilattiin Eriksbergs Mekaniska Verkstads AB:lta Göteborgista, missä köli laskettiin 27. syyskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 17. marraskuuta 1945 ja valmistui 15. joulukuuta 1947.
Palvelus.
Alus oli reservissä 1948-1951, jona aikana se modernisoitiin. Alukselle asennettiin Britanniasta hankitut tutkat ja niihin liittyvät tulenjohto ja valvontalaitteet. Samalla aluksen komentosilta rakennettiin uudelleen. Aluksen 25 millimetrin ilmatorjuntatykit korvattiin seitsemällä yksiputkisella Bofors 40 millimetrin ilmatorjuntatykillä.
Alus teki useita koulutuspurjehduksia, joiden aikana tehtiin laivastovierailuita. Se poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1970 ja myytiin 18. syyskuuta 1971 Chilen laivastolle, joka nimesi sen "Almirante Latorreksi". Alus myytiin 1987 romutettavaksi Taiwaniin.
Bringing Down the House – elämä on laiffii

Bringing Down the House – elämä on laiffii on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, jonka ohjasi Adam Shankman. Pääosissa ovat Steve Martin ja Queen Latifah.
Juoni.
Peter Sanderson (Steve Martin) on työnarkomaani verolakimies, joka kirjoittelee vapaa-aikanaan ”lakityttö”-nimiselle nettiystävälleen. Kun Peter viimein uskaltautuu tapaamaan ”lakitytön”, hänen luokseen saapuu Charlene Morton (Queen Latifah), joka on tuomittu vankilaan syyttömänä pankkiryöstöstä. Charlene väittää kivenkovaan olevansa viaton ja tahtoo Peterin auttavan häntä perumaan syytteet. Peterillä on sen lisäksi kädet täynnä töitä erään omalaatuisen englantilaisen miljardöörin, Virginia Arnessin (Joan Plowright), kanssa, jonka Peter yrittää saada mukaan yhtiönsä liiketoimintaan. Myös Peterin kilpailevat työtoverit ja pomo aiheuttavat Peterille huolia. Peterin utelias ja kiihkoileva naapuri, rouva Kline (Betty White), sattuu puolestaan olemaan hänen erään vanhemman osakkaansa sisar. Aivan kuin se ei olisi jo tarpeeksi, Peterin on kaiken lisäksi yritettävä hieroa rauhaa ex-vaimonsa (Jean Smart) sekä lastensa (Kimberly J. Brown ja Angus T. Jones) kanssa.
Lorca

Lorca on kunta ja kaupunki Murcian alueella Espanjassa. Lorcan asukasluku vuoden 2016 alussa oli 91 730, ja se on Murcian ja Cartagenan jälkeen väkiluvultaan alueen kolmanneksi suurin.
Lorca tunnetaan linnastaan, barokkiarkkitehtuuristaan, rannoistaan ja pyhän viikon juhlallisuuksistaan.
Aleksandra Vojnevska

Aleksandra Vojnevska (myös Vojneska, ; s. 2. toukokuuta 1981 Skopje) on pohjoismakedonialainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili pikajuoksussa. Hän edusti seuratasolla PAK 7-mi Majia.
Vojnevska pääsi 200 metrillä puolivälieriin alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2000. Hän osallistui Ateenan olympialaisissa 2004 100 metrin kilpailuun, jossa hän putosi alkuerissä juostuaan matkan 12,15 sekunnissa. Vojnevska jäi ensimmäiselle kierrokselle myös EM-kisoissa 2006 ja MM-kilpailuissa 2007.
Vojnevska pitää hallussaan maansa ennätyksiä 100 ja 200 metrin matkoilla.
Ennätykset.
"Lähde: Pohjois-Makedonian yleisurheiluliitto"
Maataloushallitus

Maataloushallitus oli vuosina 1892–1971 toiminut suomalainen keskusvirasto, joka vastasi maatalousasioista. Vuoteen 1917 saakka sen nimi oli maanviljelyshallitus.
Historia.
Maanviljelyshallitus perustettiin asetuksella 19.3.1892 edistämään maanviljelyksen tilaa ja valvomaan maatalousalan oppi- ja tutkimuslaitoksia. Sen alaisuudessa toimivat muiden muassa maanviljelystaloudellinen koelaitos, hevoshoidonneuvoja sekä Siementarkastuslaitos. Itsenäistymisen myötä Maataloushallitukseksi nimettyyn virastoon yhdistettiin vuonna 1924 myös Kalastushallitus.
Sittemmin keskeisen osan Maataloushallituksen työsarasta muodosti vuodesta 1956 alkaen maksettujen maataloustukien jakaminen ja valvonta. Maataloushallitus yhdistettiin vuonna 1971 asutushallituksen kanssa uudeksi maatilahallitukseksi.
Pääjohtajat.
"Virkanimikkeenä oli vuoteen 1941 saakka ylijohtaja, vuodesta 1941 alkaen pääjohtaja".
Sweet Sweetback’s Baadasssss Song

Sweet Sweetback's Baadasssss Song on vuonna 1971 ilmestynyt independent-draama-elokuva, jonka pääosassa näyttelee myös elokuvan ohjaajana, käsikirjoittajana ja musiikin säveltäjänä toiminut Melvin Van Peebles. Elokuva on pikareskiromaanimainen kuvaus afroamerikkalaisesta miehestä pakenemassa valkoista valtiovaltaa.
"Variety"-lehti kuvaili elokuvaa blaxploitaatio-genren johtavaksi teokseksi. Melvin Van Peeblesin poika Mario Van Peebles julkaisi vuonna 2003 aikalaishaastatteluja näyteltyihin kohtauksiin yhdistävän elokuvan "How to Get the Man’s Foot Outta Your Ass" (myös nimellä "Baadasssss!"), joka kertoo tämän elokuvan tekemisestä.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Sweet Sweetback's Baadasssss Songin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Piha (Uusi-Seelanti)

Piha on Aucklandin seudulla, Uuden-Seelannin pohjoisosassa sijaitseva kylä, jossa on noin 600 asukasta.
Sijainti.
Piha sijaitsee 28 kilometrin päässä Aucklandin keskustasta länteen, Tasmaninmeren rannikolla, Manukaun sataman pohjoispuolella, keskellä Waitakere Ranges -kukkularyhmää. Heti Pihan pohjoispuolella on Whites Beach -ranta ja eteläpuolella Mercer Bay -lahti. Niille on kulkuyhteys vain jalkaisin. Lähimmät rannat, joihin on tieyhteys, ovat etelässä Karekare ja pohjoisessa Anawhata.
Luonnonmuodostelmat.
Kylässä on yksi seudun suosituimmista uimarannoista, jolle aucklandilaisilla on tapana tehdä päiväretkiä ympäri vuoden, mutta erityisesti kesällä. Lion Rock on Pihan eteläisen ja pohjoisen rannan välissä sijaitseva vuori. Se on saanut nimensä ulkonäöstään, joka rannan puolelta katsottuna muistuttaa makaavaa urosleijonaa takaa päin nähtynä. Lion Rock on paitsi Pihan, koko Aucklandin länsirannikon symboli. Se esiintyy niin postimerkeissä kuin alueen puhelinluettelossakin. Pihassa sijaitsee myös kanjoni ja vulkaaninen kaasuonkalo. Pihan rannat tunnetaan mustasta hiekastaan, joka on saanut värinsä tuliperäisestä rauta-aineksestaan.
Liiketoiminta.
Pihassa on kauppa ja pikaruokakioski sekä lainelautaseuran tiloissa ravintola ja baari, mutta ei huoltoasemaa.
Würth

 Würth-Gruppe eli Würth Group on maailmanlaajuisesti toimiva kiinnitys- ja asennustarvikkeita toimittava yritysrypäs, joka on perustettu vuonna 1945 nimellä Adolf Würth GmbH. 
Yrityksen suomalainen tytäryhtiö on työkalu- ja tarvikealalla toimiva, vuonna 1975 perustettu Würth Oy, jolla on pääkonttori ja logistiikkakeskus Riihimäellä sekä myymälöitä ympäri maan. Sen työntekijämäärä on tuhat.. 
Würthillä on Suomessa kaksi tytäryhtiötä: Würth Elektro (viralliselta nimeltään Würth Elektronik Oy) ja vuodesta 1989 Würthiin kuuluva Ferrometal.
Mami hoitaa

Mami hoitaa () on brittiläinen komedia vuodelta 2005, jonka pääosissa nähdään Rowan Atkinson, Kristin Scott Thomas, Maggie Smith ja Patrick Swayze.
Juoni.
Raskaana oleva Rosie Jones matkustaa junassa, kun konduktööri havaitsee tavaravaunussa hänen isosta matkalaukustaan vuotavan verta. Kuulustelussa Rosie kertoo matkalaukun sisältävän hänen aviomiehensä ja tämän rakastajansa ruumiit paloiteltuna. Rosie tuomitaan vankeuteen.
43 vuotta myöhemmin Wallopin pikkukylässä kirkkoherra Walter Goodfellow valmistelee kiireisenä saarnaansa kirkollispäiviään varten, täysin tietämättömänä perheensä sisäisistä ongelmista. Hänen vaimonsa Gloria on tyytymätön heidän seksielämäänsä ja alkaa salasuhteeseen amerikkalaisen golfopettajansa Lancen (Patrick Swayze) kanssa. Walterin nymfomaani 17-vuotias tytär Holly koluaa kaikki kylän pojat läpi ja polttaa pilveä. Poika Petey on koulun häiriköiden kiusanteon kohteena. Kaikki kuitenkin muuttuu kun kotiapulainen Grace (Maggie Smith) muuttaa taloon. 
Grace alkaa havainnoida perheen ongelmia. Naapuri Brownin jatkuvasti öisin haukkuva jackrusselinterrieri Clarence, joka valvottaa Gloriaa, Peteyn kiusaaminen ja Glorian ja Lancen salasuhde. Grace alkaa ratkaisemaan ongelmia omalla tavallaan. Ensiksi hän tappaa Clarencen ja sittemmin koiraansa etsivän Brownin. Seuraavaksi Grace käy peukaloimassa Peteyn kiusaajien polkupyörien jarruja. Grace havaitsee eräänä yönä Lancen videokuvaamassa huoneessaan riisuuntuvaa Hollya ja tappaa tämän silitysraudalla. Walterin tuskaillessa saarnansa valmistelussa, Grace ehdottaa häntä lisäämään huumoria omaan uskoonsa ja että Walter voi edelleen rakastella vaimoaan kuten Laulujen laulussa kerrotaan. Walter saa saarnansa valmiiksi ja lähtee kirkollispäiville.
Gloria ja Holly näkevät televisiota katsoessaan uutisen, jossa kerrotaan Gracen vapautumisesta vankilasta ja hänen syytteistään. Paljastuu, että Grace on Rosie, Glorian äiti. Gloria raivoaa äidilleen ettei ongelmatilanteita muiden kanssa voi ratkaista tappamalla. Grace toteaa että tästä asiasta hän on ollut aina lääkäreiden kanssa eri mieltä. Teehetken jälkeen he päättävät, etteivät kerro Walterille, Peteylle eivätkä muille tapahtuneesta.
Kun kylän asukas tulee valittamaan kirkon epäsiisteistä kukkaistutuksista ja haluaa tulla sisälle puhumaan asiasta, Grace aikoo tappaa hänet paistinpannulla. Gloria kuitenkin ehtii estää tämän, mutta naapuri saa sydänkohtauksen ja kuolee. Walter palaa takaisin kotiin ja näkee ruumiin, muttei tajua että tämä on kuollut. Tämän jälkeen Grace lähtee talosta kun katsoo, että kaikki perheen ongelmat on korjattu. 
Lopussa Walter keskustelee vesihuollon työntekijöiden Bobin ja Tedin, jotka kertovat että heidän talonsa takana oleva lampi pitää tyhjentää liiallisen levän vuoksi. Gloria kutsuu miehet sisään teelle.
Elokuva päättyy vedenalaiseen kohtaukseen, jossa näytetään lampeen upotetut ruumiit, sisältäen Bobin ja Tedin.
Snežinsk

Snežinsk () on suljettu kaupunki Tšeljabinskin alueella Venäjällä. Kaupunki perustettiin vuonna 1957. Ennen vuotta 1991 se tunnettiin peitenimillä "Kasli-2", "Tšeljabinsk-50" ja "Tšeljabinsk-70". Snežinsk on toinen Venäjän ydinaseohjelman keskuksista Sarovin kaupungin ohella. Kaupunkioikeudet se sai vuonna 1993.
Kaupungin väkiluku oli vuoden 2010 laskennassa 48 810 (2010).
Spassk-Dalni

Spassk-Dalni (), lyhyemmin vain "Spassk", on kaupunki Primorjen aluepiirissä Venäjällä. Kaupungin väkiluku oli 45 265 ihmistä vuonna 2010. M60-moottoritie kulkee lähellä kaupunkia.
Historia.
Spassk-Dalnin alueelle muuttivat ensimmäiset venäläiset vuonna 1886 ja Spassk-Dalni perustettiin vuonna 1917. Venäjän sisällissodan aikaan alueella käytiin kovia taisteluita valkoisten ja punaisten välillä. Neuvostoaikana alueella valmistettiin sementtiä.
Matkailu.
Spassk-Dalnissä on paljon nähtävää. Sinne on rakennettu yli 20 muistomerkkiä sisällissodasta ja toisesta maailmansodasta.
Claes Wilhelm Gyldén

Claes Wilhelm Gyldén (12. toukokuuta 1802 Mikkeli – 16. maaliskuuta 1872 Helsinki) oli suomalainen maanmittari ja virkamies, joka toimi Maanmittauksen ylihallituksen pääjohtajana vuosina 1854–1872. Hän oli Suomen maanmittauksen tärkeä kehittäjä ja johti myös metsänhoitoa, joka oli vuoteen 1863 maanmittaushallinnon alaisuudessa.
Gyldénin vanhemmat olivat Gabriel Gyldén ja Elisabeth Carolina Uggla. Hänen isänsä ja veljensä olivat maanmittareita. Gyldén kävi Turun katedraalikoulua vuosina 1814–1817, tuli maanmittausoppilaaksi vuonna 1818 ja palveli aliupseerina 1. Suomen jääkärirykmentissä vuosina 1818–1820, kunnes erosi armeijasta kersanttina. Hän tuli ylioppilaaksi yksityistodistuksella Turussa vuonna 1821 ja valmistui vuonna 1823 maanmittausauskultantiksi. Hänet nimitettiin samana vuonna Turun läänin varamaanmittariksi ja vuonna 1824 Vaasan läänin komissiomaanmittariksi, ja hän osallistui isojaon toimittamiseen Karstulan ja Saarijärven pitäjissä. Vuodesta 1831 kuolemaansa asti Gyldén työskenteli Päämaanmittauskonttorissa (sittemmin Maanmittauksen ja metsänhoidon ylihallitus), aluksi insinöörinä, vuodesta 1840 ylitarkastajana, vuodesta 1848 ylitirehtöörin apulaisena ja vuodesta 1854 ylitirehtöörinä eli pääjohtajana. Hän sai vuonna 1858 valtioneuvoksen ja vuonna 1869 todellisen valtioneuvoksen arvonimen.
Gyldén muistetaan varsinkin 31 Suomen kaupungin asemakaavoja esittävistä niin kutsutuista "Gyldénin kaupunkikartoista", jotka hän laati vuosina 1837–1843. Ne ovat ensimmäinen yhtenäinen suomalainen kaupunkikartasto. Hänen pääjohtaja-aikanaan maanmittaushallituksessa laadittiin myös Suomen ensimmäinen korkeusvyöhykekartta ("Suomenmaan korko-kartta", 1853) sekä maan yleiskartta mittakaavassa 1:400 000 (30-osaisena 1866–1873). Vuoden 1848 maanmittausasetus oli pääosin Gyldénin laatima, sillä hän kuului sitä valmistelleeseen komiteaan.
Gyldén oli vuonna 1841 asetetun metsäkomitean jäsen. Suomen metsänhoitoon vaikutti suuresti maata kiertänyt tarkastusmatka, jonka Gyldén teki metsähallinnon johtajan ominaisuudessa yhdessä saksalaisen ylimetsäneuvos Edmund von Bergin kanssa vuonna 1858. Suomen metsätaloutta alettiin kehittää heidän laatimiensa suuntaviivojen pohjalta, muun muassa vapauttamalla sahaustoiminta vuonna 1861 sekä perustamalla Evon metsäopisto, mitä Gyldén oli esittänyt jo vuonna 1851. Hän ehdotti myös sahan perustamista Kemijoen suulle. Metsänhoitoasiat erotettiin maanmittaushallituksesta vuonna 1863 perustettuun metsänhoitohallitukseen.
Gyldén omisti vuosina 1836–1840 Helsingissä Lauttasaaren kartanon ja rakennutti sen nykyisen päärakennuksen. Hän oli naimisissa kahdesti, ja hänellä oli viisi lasta. Hänen tyttärensä oli taidemaalari Emma Gyldén. Gyldénin toinen tytär Sofia Gustava Gyldén (1833–1919) oli lahjoittaja. Hän luovutti vuonna 1911 Suomalaiselle Tiedeakatemialle noin 40 000 markan suuruisen pääoman, jota oli hoidettava C. V. Gyldénin rahaston nimellä ja käytettävä metsätieteellisten opintojen ja tutkimusten hyväksi.
Gyldén on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaan vanhalle alueelle. Hänen mukaansa on nimetty Gyldénintie Helsingin Lauttasaaressa vuonna 1951.
Silmäproteesi

Silmäproteesi (myös lasisilmä) on proteesi, joka korvaa vahingoittuneen tai tuhoutuneen silmän. Sen tarkoituksena on, että käyttäjä pystyy liikuttelemaan silmää, räpyttelemään ja elämään lähes normaalia elämää ilman, että silmää huomataan proteesiksi. Nykyään silmäproteesit ovat pääasiassa akryylimuovisia ja se maalataan ja muotoillaan toisen silmän kaltaiseksi. Proteesi uusitaan säännöllisesti.
Historia.
Silmäproteeseja on tehty jo ennen ajanlaskun alkua. Vanhimmat tunnetut silmäproteesit ovat jalometallisia. Lasista tuli kuitenkin päämateriaali silmäproteeseihin ja Ranska oli pitkään niiden valmistuksen keskus ennen kuin Saksan Lauschasta tuli 1800-luvulla alan keskuspaikka.
Lauscha on pieni saksalainen kaupunki, jossa on ollut lasin valmistusta vuodesta 1597 lähtien. Eräs silmälääkäri pyysi lauschalaista lasinpuhallusmestari Ludwig Müller-Uria tekemään lasisia silmäproteeseja vuonna 1835. Silmäproteesit ovat yksilöllisiä taidekäsityön tuotteita, jotka tehtiin sopiviksi kunkin käyttäjän silmään. Nykyään Lauschan päätuotteet ovat leluja ja koriste-esineitä (erityisesti joulukoristeita).
Vuodesta 1868 alkaen silmäproteesien lasina käytettiin kryoliittilasia. Nykyään silmäproteesien päämateriaalina on akryylimuovi, mutta niitä tehdään edelleen lasista esimerkiksi Saksassa.
Anssi Kasitonni

Anssi Kasitonni (oik. Anssi Heinonen, s. 1978 Vilppula) on suomalainen monialataiteilija, jonka taiteessa yhdistyvät alakulttuuri, vakavat aiheet, huumori ja populaarikulttuuri. Hänen tuotantonsa sisältää muun muassa monenlaisin tekniikoin toteutettuja veistoksia sekä lyhytelokuvia.
Kasitonnille myönnettiin vuoden 2011 Ars Fennica -palkinto. 
Autoilukulttuurilla on rosoisuuden ja tarkoituksellisen kotikutoisuuden ohella ollut keskeinen rooli Kasitonnin tuotannossa. Teoksissa on ollut rekkoja, moottoripyöriä ja amerikanrautoja - kuten pahvista tehty Plymouth 68 Mäntän kuvataideviikoilla 2010. Autoiluaiheisia yksityisnäyttelyitä on ollut "Nopeusennätyksiä" Helsingin Taidehallissa vuonna 2022 ja "Musta Viiva" Mobiliassa Kangasalla vuonna 2023.
Kasitonni opiskeli Lahden Taideinstituutissa. Kasitonni on kotoisin Vilppulasta ja asuu Sahalahdella (nyk. Kangasala). Kasitonnin Ars Fennica -näyttely oli Amos Andersonin taidemuseossa. Hänellä on ollut näyttelyitä myös Kimmo Pyykkö -museossa, Galleria Sculptorissa ja Galleria Titanikissa.
Kasitonnin töitä oli Nuorten näyttelyssä vuosina 2003 ja 2001 sekä Turku Biennaalissa 2005. Hänen teoksiaan on Kiasman, Tampereen taidemuseon ja Helsingin taidemuseon kokoelmissa.
Kasitonni tekee musiikkia yhdessä vaimonsa Maria Stereon kanssa yhtyenimellä Stereo 8000 (aiemmin Anssi 8000 &amp; Maria Stereo).
Hän toimi Mäntän kuvataideviikkojen kesän 2016 näyttelykuraattorina. Hänelle myönnettiin vuonna 2016 Valtion viisivuotinen apuraha.
Eero Sinikannel

Eero Sinikannel (14. joulukuuta 1935 Helsinki – 26. toukokuuta 2024 Lahti) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän toimi myös elokuvien leikkaajana ja televisiomainosten spiikkaajana. Hän loi merkittävän uran näyttelijänä 1960-luvulta alkaen. Hänet muistetaan muun muassa "K-70"-sarjasta. 
Sinikannel on ääninäytellyt muun muassa Disneyn elokuvissa, esimerkiksi "Robin Hoodissa" Nottinghamin sheriffiä ja "Herkuleksessa" päähahmon adoptioisä Amfritryonia. Hän oli myös paljon käytetty mainoselokuvien spiikkeri.
Sinikannel oli kotoisin Helsingistä mutta asui myöhemmin Lahdessa. Hän oli naimisissa, ja hänellä oli kaksi lasta sekä yksi lapsenlapsi.
Ihanaa

”Ihanaa” on Kristiina Wheelerin 16. toukokuuta 2011 julkaistu single, joka sai radioensisoittonsa 12. toukokuuta 2011 Radio Aalto-kanavalla. Kappale on toinen single Wheelerin helmikuussa 2012 julkaistulta "Sirpaleista koottu" -albumilta.
Musiikkivideo.
Samana päivänä itse singlen kanssa julkaistava musiikkivideo kuvattiin pääsiäisenä laulaja Cristal Snown ohjauksessa. Videota kuvattiin muun muassa Helsingin päärautatieasemalla.
Doru Sechelariu

Doru Sechelariu (s. 19. marraskuuta 1992 Bacău) on romanialainen moottoriurheilija. Hänen isänsä Dumitru Sechelariu toimi Bacăun pormestarina vuosina 1996-2004. 
Ura.
Doru aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 2002. Vuonna 2006 hän ajoi kaksi kilpailua Formula Renault 1.6 Belgium -sarjassa. Hän ajoi täyden kauden seuraavana vuonna sijoittuen kuudenneksi. Samana vuonna Doru ajoi Britannian Formula BMW -sarjassa ja oli loppupisteissä sijalla 22. Vuonna 2008 Doru kilpaili Formula BMW Europe -sarjassa sijoittuen 15:nneksi. Doru toisti sijoituksensa seuraavana vuonna. Hän ajoi myös kahdeksan kilpailua European F3 Open -sarjassa sijoittuen 16:nneksi. Vuonna 2010 Doru kilpaili GP3-sarjassa Tech 1 Racing -tallissa saavuttamatta pisteitä. Hänen parhaiksi sijoituksikseen jäivät kaksi yhdeksättä sijaa, jotka tulivat molemmista Turkin kilpailuista.
Doru harrastaa hiihtoa, koripalloa ja tennistä. Hän on myös ilmoittanut lempikuljettajiensa olevan Fernando Alonso ja Giancarlo Fisichella.
Fractal Gates

Fractal Gates on ranskalainen melodista death metallia soittava yhtye, joka on perustettu vuonna 2007.
Fractal Gatesin sanoitukset käsittelevät vieraita elämänmuotoja, toisia ulottuvuuksia ja sci-fiä. Yhtye on julkaissut toistaiseksi kaksi albumia, joista viimeisin ilmestyi helmikuussa 2013.
Koripallon suomalais-ruotsalainen liiga

Koripallon suomalais-ruotsalainen liiga oli vuosina 1998–2001 järjestetty suomalaisten ja ruotsalaisten pääsarjajoukkueiden koripallosarja.
Historia.
Sarja pelattiin ensimmäistä kertaa kaudella 1998–1999, jolloin liigan loppuottelussa Alviks BK voitti Piilosetin. Ensimmäisellä kaudella sarjassa oli mukana kymmenen joukkuetta, mutta toisella kaudella joukkuemäärä pudotettiin kahdeksaan. Kaudella 2000–2001 sarjassa ei pelattu viime vuosien tapaan loppuottelua, vaan maiden parhaiten sarjassa sijoittuneet joukkueet saivat toisen kierroksen karsintapaikan koripallon Pohjois-Euroopan liigaan.
John Farey

John Farey (1766–1826) oli brittiläinen geologi ja matemaatikko. Hänen suuri teoksensa geologian alalla oli kolmiosainen teos Derbyshiren kallioperästä. Lisäksi hän kirjoitti paljon sarjajulkaisuihin. Monia Fareyn piirtämiä karttoja ja poikkileikkauksia levisi julkaisemattomina kopiona, joten ne vaikuttivat stratigrafisen geologian kehitykseen.
Farey tunnetaan kuitenkin paremmin matematiikassa, Fareyn jono on nimetty hänen mukaansa. Farey esitteli sen artikkelissaan "On a curious property of vulgar fractions."
Farey työskenteli vuodesta 1782 alkaen Bedfordin herttuan alaisena tämän laajoilla tiluksilla Bedfordshiressä kartoittaen maaperän kerroksia ja niiden alla olevaa kallioperää maanviljelyksen tarpeisiin. Vuonna 1801 herttua palkkasi stratigrafian kehittäjän William Smithin, ja Farey oppi häneltä paljon. Herttuan kuoltua seuraavana vuonna Farey menetti työpaikkansa ja alkoi tehdä stratigrafisia kartoituksia. Royal Societyn puheenjohtaja Sir Joseph Banks tilasi häneltä Derbyshiren geologisen kartaston, johon piti selvittää paitsi maanviljelykselle otolliset maalajit, myös alueen kallioperää mahdollisen kaivostoiminnan tarpeisiin.
Jari Pulkkinen

Jari Tapio Pulkkinen (s. 29. maaliskuuta 1984) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Sentterinä pelannut Pulkkinen on Tampereen NMKY:n kasvatti. Tampereen Pyrinnön edustusjoukkueessa pelatessaan hän voitti Suomen mestaruuden kausina 2009–10 ja 2010–11, SM-pronssia kaudella 2008–09 ja cup-hopeaa vuonna 2009.
Syyskuussa 2010 Pulkkinen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Pyrinnön kanssa. Pulkkinen lopetti valtakunnallisissa sarjoissa pelaamisen kevään 2013 jälkeen.
Tilastot.
Lähde:
Simon Skrabb

Simon Skrabb (s. 19. tammikuuta 1995 Pietarsaari) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Allsvenskanissa pelaavaa Kalmaria. Pelipaikaltaan hän on hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Ura.
Skrabb aloitti jalkapallon 6-vuotiaana Jaron juniorijoukkueissa. Hänet kutsuttiin Liverpooliin testileirille 12-vuotiaana, minkä jälkeen hän on käynyt useaan otteeseen seuran luona. Loppuvuonna 2010 hän solmi Jaron kanssa kolmivuotisen sopimuksen. 12. toukokuuta 2011 Skrabbista tuli kaikkien aikojen nuorin Veikkausliigassa maalin tehnyt pelaaja.
Vuoden 2014 alussa Skrabb siirtyi lainasopimuksella Ruotsin pääsarjaan Åtvidabergin riveihin. 
Skrabb on pelannut 29 poikien maaottelua vuoteen 2014 mennessä ja jatkanut sen jälkeen nuorten maajoukkueissa. Hänet valittiin vuoden 2011 parhaaksi poikapelaajaksi.
Skrabb teki debyyttinsä Suomen maajoukkueessa 10. tammikuuta 2016 Ruotsia vastaan. Vuonna 2017 hän pelasi neljä maaottelua, vuonna 2018 kolme maaottelua ja vuonna 2019 viisi maaottelua.
George Lyon

George Seymour Lyon (27. heinäkuuta 1858 Richmond Hill – 11. toukokuuta 1938 Toronto) oli kanadalainen golfaaja ja olympiavoittaja.
Golfin pelaamisen vasta 37-vuotiaana aloittanut Lyon voitti miesten yksinpelin olympiakultaa Saint Louisin kesäolympialaisissa 1904. Hän matkusti Lontoon vuoden 1908 kesäolympialaisiin puolustamaan kultamitaliaan, mutta kilpailumuodosta syntyneen kiistelyn takia kilpailua ei käyty. Kanadan amatöörien mestaruuskilpailut hän voitti seitsemän kertaa.
Lyon oli myös hyvä kriketinpelaaja.
Zdeněk Chára

Zdeněk Chára on slovakialainen, Tšekkoslovakiaa edustanut, kilpauransa lopettanut painija.
Chára kilpaili vuonna 1974 Katowicen MM- ja Madridin EM-kilpailuissa. Molemmissa kisoissa hän otteli 100 kilon painoluokassa ja sijoittui neljänneksi. Ludwigshafen EM-kilpailuissa 1975 Chára jäi painoluokassaan kuudenneksi.
Zdeněk Chára on jääkiekkoilija Zdeno Cháran isä.
Cannesin elokuvajuhlat 2011

64. Cannesin elokuvajuhlat järjestettiin Ranskan Cannesissa 11.–22. toukokuuta 2011. Yhdysvaltalainen näyttelijä Robert De Niro johti pääkilpailun (Kultainen palmu, Palme d'Or) tuomaristoa ja ranskalainen elokuvaohjaaja Michel Gondry lyhytelokuvasarjaa. Eteläkorealainen Bong Joon-ho puolestaan oli parhaan ensiohjaajan palkinnon Caméra d'Or -tuomariston johdossa.
Juhlan avasi Woody Allenin elokuva "Midnight in Paris" ja päätöselokuvana nähtiin Christophe Honorén "Les Biens-aimés". Avajaisten ja päättäjäisten emäntänä toimi ranskalainen Mélanie Laurent.
Italialainen elokuvaohjaaja Bernardo Bertolucci palkittiin avajaispäivänä Kultainen palmu -kunniapalkinnolla. Gus Van Santin elokuva "Restless" avasi festivaalien "Un Certain Regard" -osion. Juhlilla kunnioitetaan vangittuja iranilaisia ohjaajia Jafar Panahia ja Mohammad Rasoulovia. Panahin elokuva "This Is Not a Film" ja Rasoulovin elokuva "Goodbye" esitettiin juhlilla. Panahi myös palkittiin "Carrosse d'Or" (Kultaiset vaunut) -palkinnolla.
Pääkilpasarjassa on neljä naisohjaajaa: australialainen Julia Leigh, japanilainen Naomi Kawase, skotlantilainen Lynne Ramsay ja ranskalainen Maïwenn le Besco.
Tanskalainen ohjaaja Lars von Trier suljettiin pois juhlilta hänen "Melancholia"-elokuvansa tiedotustilaisuudessa esittämiensä natsikommenttien vuoksi. Hänen elokuvansa kuitenkin säilytti ehdokkuutensa.
Kultainen palmu (Palme d'Or).
Elokuvajuhlien arvostetuimman palkinnon eli Kultaisen palmun sai Terrence Malickin elokuva "The Tree of Life".
Otto Hardwick

Otto James ”Toby” Hardwick (1904–1970) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, joka tunnetaan ennen kaikkea Duke Ellingtonin yhtyeen saksofonistina.
Hardwick syntyi 31. toukokuuta 1904 Washingtonissa ja varttui korttelin päässä viisi vuotta häntä vanhemman Ellingtonin talosta. Miehet tunsivat toisensa lapsuudesta asti, ja vuonna 1919 Hardwick liittyi Ellingtonin "Serenaders"-yhtyeeseen. Vuonna 1923 he muuttivat New Yorkiin banjonsoittaja Elmer Snowdenin, trumpetisti Arthur Whetsolin ja rumpali Sonny Greerin kanssa esiintyäkseen Kentucky Clubilla nimellä "The Washingtonians". Pesti kesti kolme vuotta ja sen seurauksena miehet tutustuivat Irving Millsiin, joka myöhemmin tuli vastuuseen orkesterin markkinoinnista.
Hardwick lähti Ellingtonin yhtyeestä vuonna 1928 ja muutti Pariisiin, jossa hän soitti muun muassa Noble Sisslen ja Sidney Bechet’n kanssa ja johti myös omaa yhtyettään. Palattuaan New Yorkiin vuonna 1929 hän soitti samassa yhtyeessä Chu Berryn ja Fats Wallerin kanssa ennen palaamistaan takaisin Ellingtonin orkesteriin vuonna 1932. Yhtyeen ykkössaksofonistiksi oli noussut Johnny Hodges, mutta Hardwick sai näkyvän roolin kappaleissa joissa Hodges ei soittanut, kuten ”Jubilee Stomp” ja ”Got Everything But You”. Hardwick soitti Ellingtonin yhtyeessä vuoteen 1946 asti, ja vuonna 1947 vetäytyi kokonaan musiikkielämästä. Hän kuoli Washingtonissa 5. elokuuta 1970.
Sorong

Sorong on rannikkokaupunki Indonesian Länsi-Papuan saarella. Kaupungissa on asukkaita noin 280 000 (2020). Vuonna 2022 Länsi-Papuan provinssi jaettiin pienempiin osiin, ja Sorongista tuli Lounais-Papuan provinssin pääkaupunki.
Sorongin suuresta satamasta on yhteyksiä moniin lähisaariin. Öljy-yhtiö NNGPM on toiminut siellä jo vuodesta 1935.
Elis Kauppi

Uno Elis Kauppi (25. kesäkuuta 1921 Turku – 1. syyskuuta 2004 Kaarina) oli suomalainen korusuunnittelija. Hän oli aluksi saksalaissyntyisen taiteilijan ja taidekäsityöläisen Willy Baerin oppilaana, opiskeli Turun Taideyhdistyksen Piirustuskoulussa 1936–1939, oli Auran Kultaseppä Oy:n opissa 1936–1945 ja suoritti kaivertajan kisällitutkinnon 1945. Kauppi oli yksi vuonna 1945 toimintansa aloittaneen turkulaisen kultasepänliikkeen Kupittaan Kulta Oy:n perustajista (1945–1994) ja sen pitkäaikainen taiteellinen johtaja ja korujen suunnittelija vuoteen 1988 asti.
Ura.
Elis Kauppi kuuluu modernin suomalaisen korumuotoilun uranuurtajiin. Hänen omintakeiset korunsa tulivat näyttävästi esille vuonna 1958 Artekissa pidetyssä neljän suunnittelijan avantgardistisessa korunäyttelyssä, jota pidetään yhtenä suomalaisen korutaiteen kehityksen merkkitapahtumista. Kaupin lisäksi näyttelyyn osallistuivat Bertel Gardberg, Börje Rajalin ja Eero Rislakki. Toinen merkittävä kotimainen näyttely oli Gemmologisen Seuran vuonna 1962 järjestämä laaja koru- ja jalokivinäyttely, johon ajan huippumuotoilijoista osallistuivat Eelis Kaupin lisäksi muun muassa Bertel Gardberg, Olli Auvinen, Paula Häiväoja, Börje Rajalin, Eero Rislakki ja Jan Salakka. 
Kupittaan Kulta oli ainoa suomalainen alan yritys, joka esittäytyi Frankfurtin messuilla 1960 ja sai spektroliittikoruillaan sensaatiomaista huomiota osakseen. Seuraavien vuosikymmenten aikana Kupittaan Kulta valmisti lukuisat määrät erilaisia Kaupin suunnittelemia koruja lähinnä vientimarkkinoille Keski-Eurooppaan, Yhdysvaltoihin ja Japaniin. Hänen korujaan on ollut esillä myös monissa kansainvälisissä taideteollisuusnäyttelyissä ja museoissa ympäri maailman. Niistä on tullut kansainvälisesti haluttuja korutaiteen keräilykohteita.
Kaupin hopea- ja kultakorut ovat yleensä muodoiltaan varsin pelkistettyjä, mutta silti omaperäisiä. Sodan jälkeisenä aikana, jolloin oli pulaa jalokivistä, Elis Kauppi oli ensimmäisiä suomalaista spektroliittiä korukivenä hyödyntäneistä korutaiteilijoista. Hän käytti korutöissään toisinaan myös kotimaista punaista graniittia.
Kauppi palkittiin Pro Finlandia- mitalilla vuonna 1969.
Valvo viiteen nuku kolmeen

Valvo viiteen nuku kolmeen on rap-artisti Jodarokin 17. toukokuuta 2011 julkaistu omakustannealbumi. Albumilta on julkaistu yhteismusiikkivideo "Herää herää / Peittoo kiskoo". Albumi nousi viikoksi (21/2011) Suomen virallisen albumilistan 27. sijalle.
Uusi painos.
Albumista julkaistiin uusi painos syksyllä 2012. Se sisältää uuden kappaleen "Valvo viiteen nuku kolmeen (93 Remix)", jolla vierailee JV, sekä pidennetyn version kappaleesta "Peittoo kiskoo", jolla puolestaan vierailee Laineen Kasperi.
Mark Sandrich

Mark Sandrich (26. lokakuuta 1900 New York, New York – 4. maaliskuuta 1945 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän opiskeli insinööritieteitä Columbian yliopistossa ja päätyi elokuva-alalle sattumalta autettuaan elokuvaohjaajaa vieraillessaan kuvauksissa tapaamassa ystäväänsä. Sandrich aloitti rekvisiitan parissa ja vuonna 1927 hän alkoi ohjaamaan lyhytkomedioita. Sandrich ohjasi seuraavana vuonna ensimmäisen pitkän elokuvansa, mutta palasi pian lyhytelokuvien pariin, joiden joukkoon kuuluu muun muassa Oscar-palkittu "So This Is Harris!" (1932), jonka jälkeen hän siirtyi taas ohjaamaan kokoillan elokuvia. 1930-luvulla Sandrich ohjasi joukon Fred Astairen ja Ginger Rogersin musikaaleja, kuten "Continental – hupainen avioero" (1934) ja "Top Hat" (1935).
Sandrich siirtyi RKO:lta Paramountille vuonna 1940. Hänen merkittävimpiin Paramountille ohjaamiinsa elokuviin kuuluu vuonna 1942 valmistunut "Ravintola Vapaa-aika", jonka päärooleissa näyttelivät Fred Astaire ja Bing Crosby. Sandrich kuoli yllättäen sydänkohtaukseen vuonna 1945 elokuvan "Blue Skies" esituotantovaiheessa. "Blue Skiesin" oli tarkoitus olla jatko-osa "Ravintola Vapaa-ajalle". Sandrich toimi Directors Guild of American puheenjohtajana 1943–1944.