tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kyproksenturkkilaiset

Kyproksen turkkilaiset ovat nimensä mukaisesti Kyproksella asuvia turkkilaisia. Suurin osa heistä asuu saaren pohjoisosat käsittävässä Pohjois-Kyproksen tasavallassa, jota ei ole kansainvälisesti tunnustanut itsenäiseksi valtioksi mikään muu maa kuin Turkki. 
Historia.
Kyproksen turkkilaisten historia ulottuu vuoteen 1571, jolloin Ottomaanien valtakunta valloitti Kyproksen sitä aiemmin hallinneelta Venetsialta. Valloituksen jälkeen saaren noin 200 000:n ortodoksisen asukkaan joukkoon muutti noin 65 000 muslimia. Ottomaanien valtakausi päättyi kun saari ensin vuokrattiin Britannialle vuonna 1878 ja liitettiin siihen kokonaan vuonna 1914. Kruununsiirtomaa siitä tuli vuonna 1925. Brittien valtakaudella Kyproksen turkkilaisten sosiaalinen ja taloudellinen asema yhteiskunnassa heikkeni, mikä puolestaan johti suureen muuttoaaltoon pois saarelta.
Kyproksen poliittinen tilanne horjui 1950- ja 1960-luvuilla, jolloin sattui useita yhteenottoja kreikkalaisten ja turkkilaisten välillä. Kyproksen itsenäistyessä vuonna 1960 turkkilaiset muodostivat noin 18 % saaren väestöstä. 
Vuonna 1963 puhkesi väkivaltaisuuksia ja kreikkalaiset puolisotilaalliset joukot alkoivat hyökkäillä turkkilaisia vastaan. Turkkilaiset eristäytyivät tästä syystä valtiosta muodostaen käytännössä itsenäisiä yhteisöjä. 
Vuonna 1974 tapahtunut vallankaappaus ja Kreikan sotilasjuntan aikeet liittää maa Kreikkaan laukaisi Turkin hyökkäyksen saarelle. 
Turkkilaisten miehittämä alue muodostaa nykyisen Pohjois-Kyproksen tasavallan. Sittemmin tasavaltaan on tullut suuria määriä turkkilaisia Turkin mannermaalta ja alkuperäiset Kyproksen turkkilaiset muodostavat vain noin 50 % tasavallan väestöstä.
Kyproksen turkkilaisten kokonaismäärästä on kiistelty sen poliittisten vaikutusten takia. Kyproksen turkkilaisia asuu merkittäviä määriä myös Kyproksen ulkopuolella. Arviot heidän kokonaismäärästään vaihtelevat 500 000:sta turkkilaisesta Kyproksella samaan lukuun koko maailmassa.
Kulttuuri.
Kyproksen turkkilaiset ovat uskonnoltaan sunnimuslimeja, mutta uskonnon harjoitus on ollut perinteisesti sekulaaria Turkin esimerkin mukaisesti. Julkiseen uskonnon harjoittamiseen suhtaudutaan kuitenkin huomattavasti sallivammin kuin Turkin mannermaalla. Kyproksen turkkilaiset saattavat esimerkiksi käyttää huntuja julkisissa tiloissa. Kyproksen turkkilaisen kulttuurin ilmentymiä ovat muun muassa perinteiset puukaiverrukset, koruompelu ja silkkikäärintätyöt. Kyproksen turkkilaiseen kirjallisuuteen ovat vaikuttaneet erityisen voimakkaasti lähihistorian konfliktit.
Pietro Francisci

Pietro Francisci (9. syyskuuta 1906 Rooma – 1977 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja.
Lakimieheksi valmistunut Francisci työskenteli dokumenttielokuvien ohjaajana vuodesta 1934 lähtien. Toisen maailmansodan jälkeen hän ohjasi näytelmäelokuvia kuten melodraaman "Io ti ho incontrato a Napoli" (”Tapasin sinut Napolissa”, 1945) ja musiikkikomedian "Natale al campo 119" (”Joulu leirissä no 119”, 1947). Myöhemmin hän erikoistui historiallisiin seikkailuelokuviin kuten "Il leone di Amalfi" (”Amalfin leijona”, 1950) ja "Orlando e i paladini di Francia" (”Roland ja Ranskan paladiinit”, 1956).
Vuonna 1957 Francisci ohjasi "Voittamattoman Herkuleen", joka sai valtavan suosion. Steve Reevesin kuuluisuuteen nostanut filmi aloitti kokonaisen peplumelokuvien sarjan. Franciscin muita peplumelokuvia olivat "Herkules ja Lyydian kuningatar" (1958) ja "Herkules, Simson ja Odysseus" ("Ercole sfida Sansone", 1963). Myöhemmin Francisci ohjasi muun muassa pienen budjetin tieteiselokuvan "2+5: Missione Hydra" (1967) ja viimeisenä seikkailuelokuvan "Simbad e il califfo di Bagdad" (”Sinbad ja Bagdadin kalifi”, 1973).
Provadia-Solnitsata

Provadia-Solnitsata on arkeologinen kohde Balkanilla. Se sijaitsee nykyisessä Bulgariassa Varnan alueella Provadian kaupungin lähistöllä. Kohdetta pidetään Euroopan vanhimpana kaupunkina, joka on ollut olemassa jo viidennellä vuosituhannella eaa. eli esihistoriallisella ajalla. Se on ollut paksun kivimuurin sisällä ja asukasluvuksi on arvioitu yli 300. Kaupungin rakentamisen syyksi arvellaan suolaa, joka on ollut merkittävä kauppatavara ja myös vaihdon väline eli rahan esimuoto.
Kaivaukset paikalla aloitettiin vuonna 2005.
Vittorio Cottafavi

Vittorio Cottafavi (30. tammikuuta 1914 Modena – 14. joulukuuta 1998 Anzio) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Elämäkerta.
Vittorio Cottafavi syntyi upseerin ja maanomistajan perheeseen. Hän opiskeli yliopistossa lakia, filosofiaa ja kirjallisuutta ja valmistui Rooman Kokeellisesta elokuvakeskuksesta vuonna 1938.
Cottafavin elokuvaura alkoi käsikirjoittajana Goffredo Alessandrinin filmissä "Abuna Messias" vuonna 1939. Myöhemmin hän työskenteli muun muassa ohjaaja Vittorio de Sican assistenttina elokuvassa "Lapset katsovat meihin" ("I bambini ci guardano", 1943). Cottafavin ohjausdebyytti oli hienostunut komedia "I nostri sogni" (”Meidän unemme”, 1943).
Toisen maailmansodan jälkeen Cottafavi teki useita naisia käsitteleviä yhteiskunnallisia melodraamoja kuten todellisiin tapahtumiin perustuva "Una donna ha ucciso" (”Nainen on tappanut”, 1952), "In amore si pecca in due" (”Rakkauden syntiin tarvitaan kaksi”, 1954) ja "Una donna libera" (”Vapaa nainen”, 1956). Niitä suositumpia olivat historialliset seikkailuelokuvat kuten Alexandre Dumas’n romaaneihin perustuvat "Anna ja pyöveli" ("Il boia di Lilla", 1952) ja "Il cavaliere di Maison Rouge" (”Maison Rougen ritari”, 1953). 1950-luvun lopulla Cottafavi erikoistui peplumgenreen. Hän on ohjannut kaksi lajityypin klassikkoteosta: "Herkuleen kosto" (1960) ja "Herkules – Atlantiksen valloittaja" (1961).
Ohjaajan parhaana pidetty teos on kaupallista menestystä vaille jäänyt seikkailuelokuva "I cento cavalieri" (”Sata ratsastajaa”, 1965). Sen jälkeen Cottafavi siirtyi televisioon, jossa hän teki taidokkaita kirjallisuus- ja näytelmäsovituksia.
Arbus

Arbus on kunta Sardinian saaren länsiosassa sijaitsevassa Etelä-Sardinian maakunnassa Italiassa. Kunnassa on runsaat 6 000 asukasta.
Arbus on tunnettu seudulla valmistetuista käyräteräisistä puukoista. Arburesan puukko ("Coltello arburesa") on saanut nimensäkin kunnan mukaan. Arbusissa on myös puukkomuseo. Arbusin rannikko tunnetaan nimellä Costa Verde. Rannikolla sijaitsee myös yksi Euroopan suurimmista aavikoista, Piscinan aavikko ("Deserto di Piscinas"). Se on laaja hiekkadyynialue, joka muuttaa muotoaan jatkuvasti.
Tadžikistanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna

Tadžikistanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna oli Tadžikistanin sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Se otettiin käyttöön vuonna 1937. Vaakunassa on kuvattu neuvostostotasavallan vaakunallekin poikkeuksellisen näkyvästi punainen tähti jonka sisällä on pieni sirppi ja vasara -tunnus. Alaosassa on kuvattu nouseva aurinko. Kokonaisuutta ympäröi puuvilla- ja vehnäseppeleet. Seppeleitä kiertävässä punaisessa nauhassa lukee Neuvostoliiton motto, tadžikiksi "Пролетарҳои ҳамаи мамлакатҳо, як шавед!" (translitteroituna "Proletarhoi hamai mamlakatho, jak şaved!") ja venäjäksi "Пролетарии всех стран, соединяйтесь!".
Vaakuna vaihdettiin vuonna 1992 uuteen Tadžikistanin vaakunaan joka on hyvin samankaltainen kuin neuvostoaikainen vaakuna.
Joakim Didriksson Brand

Joakim Didriksson Brand, myös: Jaakkima Didrikinpoika Brand (k. noin 1614) oli suomalainen sotilas, Muurlan herra. Hän osallistui Eerik XIV:n ja Juhana III:n sotiin. Hän oli vuodesta 1576 Savonlinnan päällikkö ja oli Pontus De la Gardien mukana vallattaessa Käkisalmea. Yhdessä Lauri Torsteninpoika Ramin kanssa sai määräyksen linnan päälliköksi.
Hänen poikansa oli Henrik Joakimsson Brand.
Zalmai Rassoul

Zalmai Rassoul on afganistanilainen poliitikko, joka valittiin maansa ulkoministeriksi tammikuussa 2010. Hän syntyi Kabulissa ja opiskeli Pariisissa valmistuen lääketieteen tohtoriksi vuonna 1973. Vuonna 2002 hänet valittiin Afganistanin siviili-ilmailuministeriksi, ja myöhemmin samana vuonna hänet nimitettiin kansalliseksi turvallisuusneuvonantajaksi, jona hän toimi tammikuuhun 2010.
Rassoul on American Society of Nephrologyn jäsen, ja hän on tehnyt yli 30 kirjoitusta länsimaisiin lääketieteellisiin julkaisuihin.
Jouni Vento

Jouni Vento (s. 9. heinäkuuta 1966 Rautjärvi) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. 
Vento edusti kahdeksan kauden ajan kasvattajaseuraansa Forssan Palloseuraa jääkiekon I-divisioonassa ennen siirtymistään SM-liigaan ja Porin Ässien joukkueeseen. Hän pelasi neljän kauden aikana 179 SM-liigaottelua tehopistein 15+45=60. Playoffs-otteluita hänelle kertyi 22 (1+5=6).
Vento pelasi myös useita vuosia Saksan ja Tanskan jääkiekkoliigoissa. Pelaajauransa jälkeen hän on muun muassa toiminut juniorivalmentajana Turun Palloseurassa.
Vennon poika Eetu Vento on myös jääkiekkoilija.
Asterix ja Obelix Britanniassa

Asterix &amp; Obelix Britanniassa ("Astérix et Obélix: Au Service de Sa Majesté") on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Laurent Tirard’n ohjaama neljäs näytelty Asterix-elokuva. Elokuva on 3-D.
Juoni.
Asterix lähtee kanaalin toiselle puolelle auttamaan pikkuserkkuaan roomalaisten invaasiossa.
Jouni Vento (muusikko)

Jouni ”Joppe” Vento on suomalainen basisti. 
Hän esiintyy Eläkeläiset-yhtyeessä taiteilijanimellä Martti Waris. Vento on vuodesta 1990 lähtien ollut mukana myös Kumikameli-yhtyeessä.
Ida Brander

Ida Maria Charlotta Brander (Bränder, o.s. Reis; 5. lokakuuta 1857 Tukholma – 17. toukokuuta 1931 Kauniainen) oli ruotsalainen näyttelijä, joka esiintyi jonkin verran Tukholmassa mutta lähinnä kuitenkin vuosina 1877–1907 Helsingissä Ruotsalaisessa teatterissa (Svenska teatern), jossa 1800-luvulla oli paljon ruotsalaisia näyttelijöitä.
Brander kävi Kuninkaallisen teatterin oppilaskoulun 1872–1874. Hän oli kiinnitettynä Helsingin Svenska teaterniin 1877–1878, 1879–1907 ja vuodesta 1909. Välillä hän toimi myös Tukholman Svenska teaternissa, 1878–1879 och 1907–1909. 
Branderin merkittäviä rooleja olivat Lady Macbeth, Orleansin neitsyt, Hedda Gabler, Regina von Emmeritz ja Kamelianainen. Hän näytteli myös elokuvissa.
Ida Reis vihittiin 1. joulukuuta 1885 näyttelijä Ernst Branderin (Bränder, s. 15. helmikuuta 1856 Tukholma) kanssa, joka oli myöhemmin henkivakuutusyhtiö Viktorian matkatarkastaja. Ernst Brander kuoli 15. helmikuuta 1894 Helsingissä.
Karl-Axel Bratt

 
Karl-Axel (K. A.) Bratt (23. joulukuuta 1882 Karlstad, Ruotsi – 28. toukokuuta 1958 Djursholm) oli ruotsalainen sotilas ja kirjailija.
Elämä.
Karl Axel Bratt syntyi 23. joulukuuta 1882 Karlstadissa Ruotsissa upseeriperheeseen. Hänen isänsä oli eversti Claes Bratt. Hän oli vuonna 1904 Värmlannin rykmentin aliluutnanttina, luutnanttina 1907. Vuonna 1908 hän siirtyi kapteenina yleisesikuntaan ja hän oli opettajana Suomen sotakorkeakoulussa 1920-1924. Bratt nimitettiin 1922 Svean henkirykmentin kapteeniksi 1922 ja edelleen majuriksi 1926. Hän palveli sotakorkeakoulussa 1927 ja vuotta myöhemmin henkirykmentissä. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1932 ja everstiksi 1935, jonka jälkeen hänet nimitettiin sotavarustetarkastajaksi.
Hän organisoi Suomessa Sotakorkeakoulua vuosina 1924–1927 yhdessä kahden muun ruotsalaisen upseerin kanssa.
Murmanskin satama

Murmanskin satama (, LOCODE: RU MMK) on Venäjän Murmanskin alueella sijaitseva, rahtimäärältään maailman suurin napapiirin pohjoispuolella sijaitseva jäätön merisatama. Satama sijaitsee Barentsinmeren eteläosassa olevan Kuolanvuonon nimellä tunnetun lahden sivustoilla, erityisesti Murmanskin kaupungissa vuonon itälaidalla.
Murmanskin satama on Venäjän suurin kalastussatama; Murmanskin kautta kulkee yli 15 % maan kalansaaliista. Murmansk on myös useiden ydinvoimakäyttöisten jäänmurtajien kotisatama (laiturialue Atomflot). Laajalla satama-alueella toimii lukuisia satamaoperaattoreita ja näillä on hallinnassaan useita kymmeniä (97 kpl) laituripaikkoja, yhteismitaltaan noin 11,5 kilometriä. Suurimmat laituripaikat on tarkoitettu esimerkiksi enintään 265 metrin pituisille ja syväykseltään enintään 14,2 metrin kuivarahtialuksille (tavarasatama, laituripaikka 14) tai enintään 317,4 pitkille, syväykseltään 8,2 metrin öljytankkereille.
Tätä suuremmatkin tankkerit voivat lastata ja purkaa öljyä tai öljytuotteita Kuolanvuonoon ankkuroitujen valtavien varastotankkerien, kuten FSO Belokamenkan (RPK-3) ja sen tammikuussa 2016 korvannut FSO Nord ("Umba", vetoisuus 300 259 dwt) välityksellä. FSO Nordia käytetään Gazprom Neft -yhtiön Nenetsiassa sijaitsevan Prirazlomnaja-tuotantolautalta ja Jamalin Nenetsian Novyi Portista laivatun raakaöljyn ja öljykondensaatista muodostettujen laivaustuotteiden välivarastointiin ennen niiden uudelleenlaivausta. Järjestelystä johtuen Prirazlomnajan samoin kuin Novyi Portin öljykentän ("Novoportskojen kenttä") öljyntuotanto näkyy ainakin suurelta osin tuotantoalueensa ulkopuolella Murmanskin sataman rahtitilastoissa. FSO Nordia suurempi varastotankkeri on Lukoilin Nenetsiassa sijaitsevan Varandein öljyterminaalin välivarastointiin tarkoitettu Kuolanvuonoon ankkuroituun LK-Volga -varastotankkeri (sijainti lähellä Filinskyniemeä Kuolanvuonossa, tankkerin vetoisuus 309 000 dwt, alus on 335 m pitkä ja 58 m leveä).
Sataman on suunnitteilla useita laajennuksia, muun muassa hiiliterminaalia (uusi terminaali 18 miljoonalle tonnille/vuosi) ja öljyterminaaleja on suunniteltu kasvatettavan. Murmanskin satamaan on vuodesta 2010 lähtien ollut mahdollista tehdä myös enintään kolmen vuorokauden viisumivapaita risteilyjä; satamaa ollaan kehittämässä myös risteilyalusliikenteen kannalta toimivammaksi.
Sataman rahtimäärät.
Energiaan liittyvien raaka-aineiden (öljy, öljytuotteet ja kivihiili) kuljetus on viime vuosina muodostanut pääosan sataman tavaraliikenteestä. Osan kasvusta selittänee Koillisväylää pitkin tuotantotaajamista tuodun raaka-aineen ja jalostustuotteiden välivarastointi Murmanskissa ennen jatkolaivausta.
Murmanskin sataman vuosittainen rahtimäärä:&lt;br&gt;
Winslow Homer

Winslow Homer (1836–1910) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän maalasi dramaattisia maalauksia naturalistiseen tyyliin. Maalausten aiheet liittyivät usein mereen ja metsiin. Maisemien ohella hän teki laatukuvia metsästäjien ja kalastajien arjesta.
Homer aloitti uransa kuvittajana, ensin Bostonissa ja sitten New Yorkissa. Hän opiskeli öljymaalausta jonkin aikaa vuonna 1861 ja jatkoi sitten Harper’s Magazinen kuvittajana. Parin vuoden kuluttua hän teki ensimmäiset sisällissotaa kuvaavat maalauksensa, jotka olivat kuvitusten tapaan kertovia.
Homer oli tuottelias 1860- ja 1870-luvuilla. Hän ansaitsi elantonsa edelleen kuvituksilla, mutta alkoi tulla tunnetuksi myös maalarina. Maalausten aiheet löytyivät Massachusettsin ja New Jerseyn rannikoilta, Adirondackista ja New Yorkin osavaltion harvaan asutuilta seuduilta. Vuonna 1866 hän maalasi vajaan vuoden verran Pariisissa ja Ranskan maaseudulla. Homer tuskin oli kosketuksissa ranskalaisiin avantgardisteihin, vaikka periaatteessa jakoikin heidän kiinnostuksensa ulkoilmamaalaukseen, japonismiin ja työskentelyyn sarjoina.
Vapaa-ajan vietto ja leikki, naiset sekä lapset olivat Homerin yleisimpiä aiheita 1870-luvulla. Näihin aikoihin hän alkoi maalata myös akvarelleja, joiden ansiosta hän saattoi jättää kuvittajan työt vuoteen 1870 mennessä. Homerin tuotanto alkoi saada uutta ilmettä 1880-luvulta alkaen. Hän oleskeli 1881 Cullerboatsissa, englantilaisessa kylässä lähellä Tynemouthia. Hän kuvasi varsinkin kalastajakylän naisten askareita. Tarinallisuus ja kuvittavuus alkoivat jäädä Homerin tuotannossa sivuun, kun meren ja vesimassojen voima nousi maalauksissa etusijalle 1890-luvulla. Homerin loppukauden dynaamisesti sommitellut teokset ovatkin hänen tunnetuinta ja arvostetuinta tuotantoaan.
Aatos Bollström

Aatos Emmanuel Bollström (25. tammikuuta 1946 – 10. helmikuuta 1971 Pyhtää) oli suomalainen laulaja, joka tunnetaan taiteilijanimellään Ronny.
Ura.
Muun muassa Paul Ankaan verrattu Bollström vietti lapsuutensa Karhulan kauppalassa. Hän asui aluksi mummonsa luona sekä myöhemmin lastenkodissa. 1960-luvun alussa Bollström liittyi laulusolistiksi Lahdessa toimineeseen The Loafers -rautalankayhtyeeseen, joka muutti samalla nimensä muotoon Ronny and The Loafers.
Vuonna 1964 yhtye levytti suomenkielisen version Gerry &amp; The Pacemakers -yhtyeen kappaleesta "You've got what I like" nimellä "Se jokin sinulla on", jonka on sanoittanut Juha Vainio.
Vuoden 1964 lopulla tapahtuneen The Loafersin hajoamisen jälkeen Bollström toimi laulusolistina muun muassa Kari Raution yhtyeessä parin vuoden ajan sekä Kalevi Falkin orkesterissa, johon hän liittyi vuonna 1969.
Bollströmiä on kuvailtu monipuoliseksi laulajaksi, joka hallitsi erilaisia musiikkityylejä tunnelmallisista tangoista aina räväköihin rock-kappaleisiin.
Kuolema.
Vain muutamaa kuukautta aiemmin ajokortin saanut Aatos Bollström kuoli liikenneonnettomuudessa valtatiellä 7 Pyhtään Heinlahdella helmikuussa 1971. Hän oli liikkeellä kahden serkkunsa kanssa, kun heidän Mercury Cougar -autonsa syöksyi tieltä ilmeisesti rengasrikon vuoksi. Onnettomuudessa Aatos Bollström ja toinen hänen serkuistaan putosivat autosta ja jäivät sen alle. Bollström on haudattu Metsäkulman hautausmaalle Karhulaan.
Ronny

Ronny on miehen etunimi, alkujaan englantilainen, mutta myös Keski-Euroopassa yleistynyt Ronald-nimen lyhennetty muoto.
Suomessa nimi Ronny on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 700 henkilölle. Ronnyn samoin kuin Ronaldin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 5. syyskuuta.
Gutzon Borglum

(John) Gutzon de la Mothe Borglum (25. maaliskuuta 1867 – 6. maaliskuuta 1941) oli amerikantanskalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä. 
Hän teki useita suuria muistomerkkejä, joista parhaiten tunnetaan Black Hillsissä Etelä-Dakotassa oleva Mount Rushmore-monumentti 1927–1941. Se on vuoren seinään hakattu 18 metriä korkea ryhmämuotokuva neljästä Yhdysvaltain presidentistä. Mukana ovat George Washington, Thomas Jefferson, Theodore Roosevelt ja Abraham Lincoln.
Donald Judd

Donald Judd (1928–1994) oli yhdysvaltalainen kuvanveistäjä, jota on pidetty johtavana minimalistina. Juddin veistosten perusmuotona on usein suljettu ja avoin suorakulmainen laatikko tai särmiö. Perusmuodon puitteissa mittasuhteet, materiaalit ja värit vaihtelevat.
Judd opiskeli Art Students League of New Yorkissa 1940-luvun lopulla ja 1950-luvun alussa, sekä Columbian yliopistossa. Hänen ensimmäiset teoksensa olivat nimettömiä pelkistettyjä maalauksia. Hän kirjoitti vuosina 1959–1965 taidekritiikkejä, samoihin aikoihin hän siirtyi veistoksiin. Veistokset olivat jatkumoa muun muassa Barnett Newmanin tyyppiselle värikenttämaalaukselle. Judd sijoitti veistokset suoraan lattialle ilman jalustaa.
Thomas Hart Benton

Thomas Hart Benton (15. huhtikuuta 1889 – 19. tammikuuta 1975) oli yhdysvaltalainen taidemaalari ja seinämaalausten tekijä. 
Benton edusti Grant Woodin tavoin regionalismia. Bentonin maalaukset kuvaavat veistoksellisia hahmoja erilaisissa tilanteissa.
Anders Johannes Brax

Anders Johannes (Antti Jussi) Brax (6. joulukuuta 1873 Iisalmi – 23. helmikuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen teollisuusjohtaja ja tieteilijä. Hän oli vuosina 1918–1930 J. C. Frenckell &amp; Son Ab:n isännöitsijä ja tekninen johtaja, vuodesta 1931 Teknillisen korkeakoulun paperiteknologian professori.
Braxin vanhemmat olivat tehtaanhoitaja Otto Fredrik Brax ja Louise Väänänen. Hänen puolisonsa oli Karin Lindh (1879–1960), ja heillä oli kymmenen lasta.
Brax pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1893 ja hän suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1897.
Brax työskenteli insinööriksi valmistuttuaan eräissä saksalaisissa tehtaissa. Palattuaan Suomeen 1899 hän johti Tampereella Ferraria Oy:lle suunnittelemansa tehtaan rakennustöitä. Hän oli vuodesta 1901 Jämsänkosken tehtaiden teknillisenä johtajana ja rakennutti 1902 tälle yhtiölle suunnittelemansa paperitehtaan. Brax oli sitten 1907–1912 Enson puuhiomon teknillisenä johtajana ja sen jälkeen Varkauden tehtaan paperiosaston yli-insinöörinä 1912–1917. Vuonna 1917 hän perusti Helsinkiin teknillisen toimiston, joka laati useita teollisuuslaitosten rakennussuunnitelmia. Brax oli Ab Frenckell &amp; Sonin isännöitsijänä ja teknillisenä johtajana 1918–1930 ja hän johti vuodesta 1926 alkaen myös Porin paperitehdasta. Vuosina 1919–1921 Brax oli myös Porin Voima -yhtiön johtajana ja hän suunnitteli ja rakennutti tällöin Äetsän voimalaitoksen. Kun Frenckellin Tampereen paperitehdas lakkautettiin 1928 Brax muutti Helsinkiin. Vuonna 1931 hänet nimitettiin Teknillisen korkeakoulun paperiteknologian professoriksi.
Honkalampi-säätiö

Honkalampi-säätiö -konserni on suomalainen palveluorganisaatio, joka tuottaa ja kehittää sosiaalisia, terapeuttisia ja ihmisten hyvinvointia tukevia palveluita. Toiminnan ydin on uutta luova kehitysyksikkö Honkalampi-säätiö. Säätiön on perustanut silloinen Pohjois-Karjalan erityishuoltopiiri sekä joukko alueella toimivia vammais- ja omaisjärjestöjä vuonna 1991. 
Säätiötä johtaa kuusijäseninen hallitus, puheenjohtajana kunnallisneuvos Pekka Kettunen. Säätiön toimitusjohtaja on Jouko Liukkonen. 
Säätiö toimii ympäri Suomen, säätiön päätoimialue on Pohjois-Karjala.
Odin-luokka (sukellusvene)

Odin- eli O-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston yhdeksän sukellusveneen muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa. Prototyyppi "HMS Oberonia" seurasi ensin kaksi Australian kuninkaalliselle laivastolle valmistettua Oxley-luokan alusta, jotka siirrettiin Britannialle 1931 Australian talousvaikeuksien seurauksena. Lisäksi luokkaan kuuluvat varsinaisen Odin-luokan kuusi alusta, jotka olivat paranneltuja versioita edeltäneestä alaluokasta.
Luokan suunnitelmien pohjalta suunniteltiin 1929 Chilen laivastolle kolme Capitan O'Brien -luokan sukellusvenettä.
Suunnittelu.
Luokan alukset suunniteltiin korvaamaan vanhentuneet L-luokan sukellusveneet, joiden toimintasäde ei riittänyt Tyynelle valtamerelle. Luokan alusten sukellussyvyys oli teoreettisesti laskettuna etriä (500 jalkaa), mutta sitä ei testattu yli etrin (300 jalan) syvyyteen. Aseistuksena oli kahdeksan torpedoputkea, joista kuusi oli keulassa ja kaksi perässä. Lisäksi aluksilla oli neljän tuuman kansitykki.
Kirje (vuoden 1940 elokuva)

Kirje ("The Letter") on William Wylerin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1940.
Arviot.
Bette Davisin roolityötä kiitetään säkenöiväksi. Seitsemästä Oscar-ehdokkuudesta huolimatta elokuva ei saanut yhtään itse palkintoa. Kuvaus ja valaisu saavat luonnehdinnan ”vaikuttavia”.
Tarina.
Elokuvan tapahtumaympäristö on kumiplantaasi siirtomaahallinnon aikaisessa Malesiassa. Plantaasi-isännän vaimo Leslie Crosbie (Bette Davis) on ampunut tuttavamiehen, jota hän syyttää lähentelystä. Nainen ei ole ihan sitä miltä näyttää, mutta edes hänen miehensä ei näe totuutta, jolta perheen asianajajakin sulkee silmänsä.
Óscar González Marcos

Óscar Javier González Marcos (s. 12. marraskuuta 1982 Salamanca, Salamancan maakunta, Kastilia ja León, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edusti vuonna 2016 päättyneellä pelaajaurallaan Espanjassa Real Valladolidia ja Real Zaragozaa sekä Kreikassa kahden kauden ajan Olympiakosia. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Óscar pelasi juniorivuosiensa jälkeen Real Valladolidin reservijoukkueessa Real Valladolid B:ssä vuoden verran. Kaudeksi 2001–2002 hänet nostettiin edustusjoukkueeseen, jossa hän teki pääsarjadebyyttinsä 7. lokakuuta 2001 Las Palmasia vastaan. Yhteensä otteluja kertyi kauden aikana 14, mutta maalit jäivät vielä tekemättä. Toisella kaudellaan Óscar pelasi 30 ottelua ja teki kolme maaliakin, joista ensimmäinen syntyi 4. tammikuuta 2003 Real Betisiä vastaan. Kaudella 2003–2004 maaleja syntyi 37 ottelussa jo 10.
Valladolidin pudottua Segunda Divisióniin kaudeksi 2004–2005, Óscar siirtyi Real Zaragozaan. Hän pelasi Zaragozassa neljä kautta, joista ensimmäisenä teki 31 ottelussa kuusi maalia. Kaudella 2005–2006 Óscar teki kolme maalia 36 ottelussa, kaudella 2006–2007 jälleen kolme maalia 30 ottelussa ja kaudella 2007–2008 kaksi maalia 32 ottelussa. Kaudet 2008–2010 hän pelasi Olympiakosissa, jossa teki ensimmäisellä kaudellaan 20 ottelussa kolme maalia ja toisella 25:ssä kaksi pudotuspelit mukaan lukien, ennen paluuta Segunda Divisiónissa pelanneeseen Valladolidiin kaudeksi 2010–2011.
Kaudella 2010–2011 Óscar pelasi 27 sarjaottelua tehden seitsemän maalia ja nousukarsinnoissa kaksi ottelua, joissa teki yhden maalin. Seuraavalla kaudella syntyi 34 sarjaottelussa jopa 13 maalia, minkä lisäksi nousukarsintojen neljässä ottelussa yksi maali. Kauden päätteeksi Valladolid nousi pääsarjaan kaudeksi 2012–2013.
World in Ashes

World in Ashes on Sacrilegious Impalementin vuonna 2008 julkaisema 7″ EP. Se julkaistiin syyskuussa 2008 levymerkillä Blasphemous Underground Productions.
Steve Reeves

Steve (Stephen) Reeves (21. tammikuuta 1926 Glasgow, Montana – 1. toukokuuta 2000 Escondido, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kehonrakentaja ja elokuvanäyttelijä.
Steve Reeves muutti kymmenvuotiaana äitinsä kanssa Kaliforniaan isän kuoltua työtapaturmassa. Koulussa hän kiinnostui kehonrakennuksesta ja saavutti huomattavia tuloksia kauan ennen lajin nousua tunnetuksi. Toisen maailmansodan aikana Reeves palveli armeijassa Tyynellämerellä.
Sodan jälkeen Reeves teki menestyksekkään uran kehonrakentajana. Hän voitti Mr. Pacific Coast -kilpailun vuosina 1946 ja 1947, Mr. American vuonna 1947 ja Mr. Worldin vuonna 1948. Vuonna 1950 Reeves saavutti NABBA:n Mr. Universe -kilpailun kokonaisvoiton tultuaan toiseksi vuonna 1948.
Myöhemmin Reeves kiinnostui näyttelijänurasta. Vuonna 1954 hän näytteli pieniä rooleja "Athena"-nimisessä musikaalissa sekä Ed Woodin elokuvassa "Jail Bait". Nämä ovat ainoat elokuvat, joissa Reeves esiintyi omalla äänellään. Myöhemmissä Italiassa kuvatuissa elokuvissa hänen vuorosanansa jälkiäänitettiin eri kieliversioihin.
Reeves nousi kansainväliseen kuuluisuuteen Pietro Franciscin ohjaamissa elokuvissa "Voittamaton Herkules" (1958) ja "Herkules ja Lyydian kuningatar" (1959), joissa hän esitti antiikin mytologian voimamiestä Herkulesta. Valtavan yleisömenestyksen saaneet elokuvat aloittivat muskelimiesten tähdittämien peplumfilmien tyylilajin. Reevesin myöhempiin töihin kuuluu myös perinteisempiä seikkailuelokuvia. Hänen viimeinen elokuvansa oli italowestern "Veriset dollarit" ("Vivo per la tua morte") vuonna 1968.
Elokuvauransa jälkeen Reeves keskittyi kuntoilun ja kehonrakennuksen edistämiseen sekä hevosten kasvatukseen. Elämänsä viimeiset vuosikymmenet hän vietti hevostilallaan Kalifornian Valley Centerissä lähellä Escondidoa. Reeves menehtyi imusolmukesyövän aiheuttamiin komplikaatioihin.
Kyberturvallisuus

Kyberturvallisuus on turvallisuuden osa-alue, jolla pyritään sähköisen ja verkotetun yhteiskunnan turvallisuuteen. Kyberturvallisuudessa tunnistetaan, ehkäistään ja varaudutaan sähköisten ja verkotettujen järjestelmien häiriöiden vaikutuksiin yhteiskunnan kriittisiin toimintoihin. Kyberturvallisuusajattelussa yhdistyy tietoturvallisuuden, jatkuvuuden hallinnan ja yhteiskunnan kriisivarautumisen ajattelua. 
Useat yhteiskunnan kriittiset toiminnot kuten esimerkiksi rahaliikenne, energiantuotanto, vesihuolto ja lennonjohto ovat riippuvaisia tietojärjestelmien ja verkkojen toimivuudesta. Näitä toimintoja tukeviin järjestelmiin ja verkkoihin kohdistuvien häiriöiden syy voi olla tietoturvakysymyksissä, kuten haittaohjelmissa tai vikaantuvissa laitteissa, mutta häiriön vaikutus yhteiskunnan näkökulmasta tarkasteltuna muodostaa kyberturvallisuusuhkan. Olennaista kyberturvallisuusuhkien tarkastelussa on fyysisen maailman vaikutusten tarkastelu erona tietojärjestelmävaikutuksiin.
Kyberturvallisuus Suomessa.
Suomen valtion ensimmäinen kyberturvallisuusstrategia hyväksyttiin valtioneuvoston yleisistunnossa 24. tammikuuta 2013. Se pohjautuu Tasavallan presidentin ja valtioneuvoston ulko- ja turvallisuuspoliittisen ministerivaliokunnan päätökseen 8. maaliskuuta 2011. Suomessa kyberturvallisuus on määritelty mm. tavoitetilaksi, jossa kyberympäristöön voidaan luottaa ja jossa sen toiminta turvataan. Se pitää sisällään toimenpiteet, joiden avulla voidaan ennakoivasti hallita ja tarvittaessa sietää erilaisia kyberuhkia ja niiden vaikutuksia.
Kokonaisturvallisuuden järjestelyt on kuvattu valtioneuvoston 5.12.2012 periaatepäätöksessä kokonaisturvallisuudesta. Yhteiskunnan elintärkeiden toimintojen turvaamisen periaatteet on puolestaan kuvattu Yhteiskunnan turvallisuusstrategiassa (julkaistu 2010).
Turvallisuuskomitea (tammikuuhun 2013 turvallisuus- ja puolustusasiain komitea "TPAK") seuraa strategian toimeenpanoa. Osana kyberstrategian toteuttamista perustettiin Viestintävirastoon CERT-toiminnat kokoamalla erityinen Kyberturvallisuuskeskus vuoden 2014 alussa. Ensimmäinen kansallisen kyberturvallisuusstrategian toimeenpano-ohjelman Turvallisuuskomitea hyväksyi 11.3.2014.
Vuonna 2018 Suomen kyberpuolustuksen suunnittelun johdossa oleva prikaatikenraali Mikko Heiskanen näki 2013 kyberstrategian tavoitteiden toteutuneen huonosti. Hän kaipasi kipeästi uuden tiedustelulain lupaamia mahdollisuuksia ja sanoi, että kyberturvallisuuden kokoavaksi johtajaksi tarvittaisiin pieni johtoelin, joka loisi yhteisen tilannekuvan ja ennusteen valtiojohdolle.
Ari Siiriäinen

Ari Pekka Siiriäinen (16. marraskuuta 1939 Viipuri – 9. joulukuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen arkeologi.
1950- ja 1960-luvuilla Siiriäinen osallistui Pohjois-Suomen voimalaitostyömaiden arkeologisille hätäkaivauksille. Monissa artikkeleissaan hän käsitteli näissä tutkimuksissa esille nousseita aiheita, joita olivat muun muassa kivikauden talous, kulttuurien kehitys ja ajoituksien ongelmat. Hän jätti Pro Gradu -tutkielmansa vuonna 1969 arkeologiasta ja geologiasta sekä väitteli vuonna 1974 maankohoamisen ja asuinpaikkojen kronologiasta teesillään "Studies Relating to Shore Displacements and Stone Age Chronology in Finland" (1974). Väitös toi ajoitukseen voimakkaan geologisen näkökulman, ja hänen työtään väritti tämän jälkeen voimakkaasti luonnontiede.
Siiriäinen toimi vuosina 1977−1982 Museovirastolla amanuenssina ja intendenttinä, ja hänet valittiin vuonna 1983 professoriksi Helsingin yliopistoon, josta hän eläköityi vuonna 2003. 1960-luvulla hän osallistui Pohjoismaiden yhteisiin hankkeisiin etelä-Egyptin Nuubiassa, ja 1970-luvulla hän suoritti tutkimuksia Keniassa. Monet hänen hankkeistaan liittyivät Afrikkaan, jossa hän tutki aavikoitumista, ihmisen maankäyttöä ja vaikutusta luontoon. 1980-luvun lopulla hän johti tutkimuksia Perussa, Chilessä ja Boliviassa. Vuosina 1998−2001 hän osallistui Jordaniassa Jabal Harun -projektiin. Osallistuminen ulkomaisiin projekteihin teki hänet kansainvälisesti tunnetuksi samalla kun vastuu kotimaisesta tutkimuksesta jäi vähemmälle huomiolle. Lisäksi Siiriäinen muun muassa laati esihistoriaa koskevan pääluvun "Maailmanhistorian pikkujättiläiseen" sekä "Suomen historian pikkujättiläiseen", joista tuli sittemmin historian oppiaineen suomenkielisiä standarditeoksia aina yliopistoja myöten.
Siiriäinen

Siiriäinen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jorma Aittasalmi

Jorma Osmo Ensio Aittasalmi (9. kesäkuuta 1932 Heinola – 2. kesäkuuta 2018) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Aittasalmi valmistui kansakoulunopettajaksi Heinolan seminaarista 1955. Hän toimi harjoituskoulun opettajana 1958, kansakoulunopettajana Joutsassa 1956–1959, ja harjoituskoulun opettajana Heinolan seminaarissa 1959–1972. Opettajana hän toimi Espoossa vuodesta 1973 ja myöhemmin Helsingissä opettajana ja johtajana Tuomarilan ala-asteella. Aittasalmi osallistui aktiivisesti Pääkaupunkiseudun Sotilaspoikien ja Pikkulottien Perinnekilta ry:n toimintaan.
Aittasalmen vanhemmat olivat työnjohtaja Frans Aittasalmi ja Aino-Elisabeth (o.s. Marjala). Aittasalmen puoliso oli Mary Ros-Mari (o.s. Fagerholm) 1956–1970. Aittasalmi kuoli vuonna 2018 ja hänet on haudattu Heinolassa Heinolan hautausmaalle.
Esko Koivu

Esko Veli Koivu (19. lokakuuta 1932 Valkeala – 21. heinäkuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen hallintojohtaja ja kirjailija.
Koivu valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1957 ja opiskeli sitten Yhdysvalloissa taloustieteitä Fulbright-stipendin turvin.
Koivu oli aluksi jonkin aikaa Englannin suurlähetystön palveluksessa ja sitten hän toimi Turussa Auralan kansalaisopiston rehtorina ja Auralan settlementin isäntänä 1958–1963. Koivu toimi Kristillis-yhteiskunnallisen työkeskusliiton yleissihteerinä Helsingissä 1963–1968, HYKS:in apulaistalousjohtajana 1969–1979 sekä viimeksi Helsingin kaupungin terveysviraston hallintojohtajana 1980–1990. Hän jäi eläkkeelle 1990.
Koivu oli kunnallisen sopimusvaltuuskunnan jäsenenä 1970–1979 ja 1984–1990 sekä kunnallisen työmarkkinalaitoksen valtuuskunnan I varapuheenjohtajana 1987–1989.
Koivu julkaisi 1950-luvulla kaksi romaania joista ensimmäinen "Maanantai – aivan arkinen legenda" ilmestyi myös vironkielisenä käännöksenä Kanadassa 1965.
HMS Onyx (J221)

HMS Onyx (viirinumero J221) Britannian kuninkaallisen laivaston Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 15. marraskuuta 1940 Harland and Wolffilta Belfastista Pohjois-Irlannista, missä köli laskettiin 24. marraskuuta 1941 telakkanumerolla 1141. Alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1942 ja valmistui 26. maaliskuuta 1943.
Palvelus.
Maaliskuussa 1947 alus siirrettiin Port Edgariin sijoitettuun 3. laivueeseen, kunnes se poistettiin elokuussa palveluksesta. Alus siirrettiin reserviin Portsmouthiin, josta se siirrettiin Plymouthiin. Alus sijoitettiin 1966 poistolistalle ja myytiin BISCOlle. Alus saapui 5. huhtikuuta 1967 hinattuna T. W. Wardille Inverkeithingiin romutettavaksi.
Keltapantajäytiäinen

Keltapantajäytiäinen ("Kimunpsocus flavonimbatus") on harvinainen jäytiäisiin kuuluva vanhojen metsien hyönteislaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT). Se on keskikokoinen jäytiäislaji, joka kuvattiin tieteelle 1879 Virosta. Seuraava havainto lajista tehtiin vasta 1997 Kuhmosta. Tällä hetkellä sen tunnettu levinneisyysalue ulottuu vain Kainuun ja Pohjois-Karjalan alueelle. Lajin elintapoja ei tunneta kovinkaan hyvin.
Koko ja ulkonäkö.
Keltapantajäytiäinen on keskikokoinen jäytiäinen, jonka etusiiven pituus on 4,4–4,9 mm. Etusiiven kuviointi on tunnusomainen, sillä siiven kärkiosan reuna on leveälti tummanruskea ja muodostuvan kaaren sisäpuolella on kaksi pyöreähköä täplää. Myös pterostigma on yksivärisen tummanruskea. Siiven keskiosassa on epäsäännöllistä tummanruskeaa varjostumaa siipisuonten ympärillä. Muutoin siivet ovat läpinäkyvät. Takasiivissä on yksi tai kaksi tummaa laikkua. Tuntosarvet ovat hieman etusiipiä pitemmät. Pää on tumma ja sen etuosassa suuosien ympäri kiertää selkeä, keltainen poikkivyö. Huulirihmojen kaksi ulointa jaoketta ovat tummat.
Levinneisyys.
Laji kuvattiin tieteelle vuonna 1879 Virosta löydetystä yksilöstä, mutta siitä ei tehty lainkaan havaintoja ennen kuin vuonna 1997 yksilö löytyi Suomessa Kuhmosta, läheltä Venäjän rajaa. Kainuun ja Pohjois-Karjalan alueilta lajia on sittemmin löytynyt laajalta alueelta enemmänkin, mutta lajin koko nykyisin tunnettu elinalue on edelleen vain Kainuun ja Pohjois-Karjalan alueella. Eteläisimmät löytöpaikat ovat Patvinsuon kansallispuistosta.
Elinympäristö ja elintavat.
Keltapantajäytiäinen on varsin harvinainen laji, joka elää havaintojen perusteella ainoastaan vanhoissa lähes tai täysin luonnontilaisissa, kuusivaltaisissa metsissä. Yksilöitä on löydetty yhteensä useita kymmeniä ja jäytiäisiä on tavattu kuusien oksilta sekä haapojen rungoilta. Laji talvehtii nymfinä ja yhtä, vuonna 2008 löytynyttä koirasta lukuun ottamatta kaikki tavatut yksilöt ovat naaraita. Lajin elintapoja ei muutoin tunneta.
Luokitus.
Laji luettiin aikaisemmin sukuun "Psocidus", mutta ensimmäisen koiraan löydyttyä vuonna 2008 koirasgenitaalien tuntomerkit siirsivät sen sukuun "Kimunpsocus"
Glösan kalliopiirrokset

Glösan kalliopiirrokset sijaitsevat Glösan kylän lähellä 500 metriä Alsen-järvestä pohjoiseen Alsenin pitäjässä nykyisessä Krokomin kunnassa Jämtlandin maakunnassa Pohjois-Ruotsissa. Piirroksista kirjoitettiin ensimmäisen kerran jo 1685. Puron rannoille avokallion pintaan on hakattu 45 hirveä tai peuraa ja muutama verkkokuvio. Monessa hirvikuviossa on kehon sisään piirretty viivoja ja mahdollisesti elimen osia. Kuviot ovat osan aikaa vuotta tulvaveden huuhtomia, mutta kesäisin ne ovat kuivana. Arkeologit ovat arvioineet kuvien tyylin perusteella, että ne on tehty kivi- ja pronssikauden taitteessa. Kuvia ja kivikauden elämää esitellään läheisessä ulkoilmamuseossa "Glösa Älgriket".
Kalliopiirrokset.
Piirrosalue sijaitsee noin 20×10 metriä laajalla silokalliolla, josta piirrokset vievät 10,7×3,7 metriä kallion koilliskulmasta ja eräs kuvio 2,5 metriä kaakkoon edellisistä. Kuvakenttä koostuu 45 eläinhahmosta, kahdesta verkkokuviosta, ja 18 tunnistamattomasta tai keskeneräisestä kuviosta. Eläimet ovat yleensä kooltaan 20−66 senttimetriä ja 13 eläimelle on piirretty kehon sisäisiä viivoja. Kallion korkeimmalle kohdalle on piirretty kaksi verkkokuviota. Niiden koko on 25×17 ja 24×20 senttimetriä. Sijainti veden äärellä on kalliopiirroksissa hyvin tavallista.
Hirvet on kaikki kuvattu nelijalkaisiksi, mutta piirrosten käsiala vaihtelee. Voidaan otaksua, että tekijöitä olisi useita. Kuvien sijoittelu veden äärelle lienee tarkoituksenmukaista ja puron tulviessa osa kuvista jäävät veden alle. Piirrosten tekotapa on symboliseen suuntaan, eli kohteiden kuvaaminen realistisesti ei ole ollut tarkoituksenakaan. Hivien sisään piirretyt ”sisäelimet” liittyvät symboliikkaan ja edustavat jotakin tärkeää asiaa. Tyyli muistuttaa Nämmforsin ja Norrforsin kalliokuvien tyylittelyä.
Piirrosten tekopaikka on valittu metsästyksellisistä syistä. Ympäriltä tunnetaan noin 85 pyyntikuoppaa, joten alue oli hyvää hirvien esiintymisaluetta, koska sitä on niin intensiivisesti pyydetty. Myös piirrosalue saattoi olla ansa, koska puro laskee hyppyrin malliselta kalliolta alas järvelle. Hirvien ajaminen alas jyrkännettä on voinut olla ajon päätekohta. Kuvissa hirvet on piirretty kulkemaan peräkkäin jonossa. Kahden ansaverkon sijoittelussa on pyritty kuvamaan metsätystä ja kuvakentän tarkoituksena on ilmeisesti olla metsästysriittien näyttämönä.
Patrick Ebert

Patrick Ebert (s. 17. maaliskuuta 1987 Potsdam, Brandenburg, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen jalkapalloilija. Hän edustaa venäläistä Spartak Moskovaa ja on pelipaikaltaan oikea laitalinkki.
Seurajoukkueura.
Ebert pelasi juniorivuosiensa jälkeen Hertha BSC:n reservijoukkueessa Hertha BSC II:ssa parin kauden ajan. Kaudeksi 2006–2007 hänet nostettiin edustusjoukkueeseen, jossa hän teki pääsarjadebyyttinsä 13. elokuuta 2006 VfL Wolfsburgia vastaan. Yhteensä otteluja kertyi kauden aikana 19 ja maaleja kaksi, joista ensimmäinen syntyi 19. elokuuta 2006 Hannover 96:n verkkoon. Toisella kaudellaan Ebert pelasi 27 ottelua ja teki yhden maalin. Kaudella 2008–2009 maaleja syntyi 21 ottelussa kolme.
Hertha putosi 2. Bundesliigaan kauden 2009–2010 päätteeksi, Ebertin tehtyä 16 ottelussa yhden maalin. Kaudella 2010–2011 Ebert teki jälleen yhden maalin 12 ottelussa, kun Hertha nousi välittömästi takaisin pääsarjatasolle. Kaudella 2011–2012 hän pelasi 26 ottelua ilman maalia ja Hertha putosi jälleen toiselle sarjatasolle. Heinäkuussa 2012 Ebert siirtyi Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaan Real Valladolidiin.
Ebert pelasi ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa 20. elokuuta 2012 Real Zaragozaa vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki 29. lokakuuta 2012 Real Sociedadin verkkoon.
Maajoukkueura.
Ebert pelasi vuosina 2007–2009 Saksan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 13 ottelua tehden yhden maalin. Hän oli mukana voittamassa mestaruutta alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009.
HMS Opossum (U33)

HMS Opossum (viirinumero U33) oli Britannian kuninkaallisen laivaston parannellun Black Swan -luokan sluuppi.
Valmistus.
Alus tilattiin 12. elokuuta 1942 vuoden 1941 laivasto-ohjelmassa William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin 28. heinäkuuta 1943. Alus laskettiin vesille 30. marraskuuta 1944 kumminaan rouva Trinder ja valmistui 16. kesäkuuta 1945.
Palvelus.
Alus määrättiin toukokuussa 1945 Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon. Valmistajan koeajot tehtiin kesäkuussa. Alus valmistui 16. kesäkuuta, jolloin laivasto aloitti vastaanottokokeet, joiden päätyttyä alus lähti Maltalle miehistön koulutukseen ja varustettavaksi. Koulutuksen päätyttyä elokuussa alus aloitti matkansa Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon.
Alus liittyi 33. saattajalaivueeseen Hongkongissa ja kävi 1946 huollossa Sydneyssä. Alus palasi 1947 Britteinsaarille, jossa se siirrettiin reserviin. Alus palautettiin 1951 palvelukseen Korean sotaan ja liitettiin 3. fregattilaivueeseen. Alus lähti 1957 Kauko-Idästä ja siirrettiin 7. fregattilaivueeseen Etelä-Atlantille. Pari vuotta myöhemmin alus palautettiin reserviin ja makasi ankkuroituna Devonportissa, kunnes se sijoitettiin 1960 poistolistalle ja myytiin BISCOlle. Se saapui 26. huhtikuuta hinattuna Demmelweek and Reddingille Plymouthiin romutettavaksi.
Amfetamiinit

Amfetamiinit ovat kemiallisia yhdisteitä, jotka sisältävät amfetamiinin (alfametyylifenetyyliamiini) kemiallisen rakenteen. Amfetamiineja voidaan valmistaa efedriinistä, joka on mm."Efedra sinica" -kasvissa esiintyvä alkaloidi. Amfetamiinit kuuluvat fenyylietyyliamiineihin ja ovat fenyylietyyliamiinin synteettisiä johdannaisia.
Alfametyylifenetyyliamiinissa oleva fenetyyliamiini on amfetamiinin esiaste, jossa ei ole alfa-metyyliryhmää. Fenetyyliamiini on lyhenne fenyylietyyliamiini-sanasta. Laajemmassa mielessä amfetamiineja ovat kaikki alfametyylifenyylietyyliamiinit, eli fenyylietyyliamiinit joilla on samassa hiilessä amiinin kanssa metyyliryhmä, esimerkiksi metamfetamiini jossa amiinin typessä on amfetamiiniin nähden ylimääräinen metyyliryhmä.
Amfetamiineja ovat muiden muassa dekstroamfetamiini, levoamfetamiini ja metamfetamiini. Useita amfetamiineja käytetään päihteinä ja amfetamiinit luokitellaan poikkeuksetta huumausaineiksi. Amfetamiineja käytetään kuitenkin myös lääkkeinä esimerkiksi ADHD:n hoidossa. ADHD:n hoidossa käytetään dekstroamfetamiinin ja levoamfetamiinin seosta lääkeaineena Adderall. MDMA (ekstaasi) on huumeena käytettävä metamfetamiinijohdannainen.
Substituoituihin amfetamiineihin ja katinoneihin kuuluva bupropioni on tupakoinnin lopettamisessa ja masennuksen hoitamisessa käytettävä lääke. Khat-kasvin sisältämät kemikaalit katinoni ja katiini ovat myös amfetamiineja.
Lemström

Lemström on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Pussikiitäjä

Pussikiitäjä ("Tachornis squamata") on kiitäjiin kuuluva lintulaji.
Levinneisyys.
Pussikiitäjiä elää Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Pussikiitäjä on jaettu kahteen alalajiin, joista "semota" elää Itä-Ecuadorista ja Koillis-Perusta Kolumbian ja Luoteis-Brasilian kautta Etelä- ja Itä-Venezuelaan ulottuvalla alueella, ja "squamata" Guyanasta ja Trinidadista Keski- ja Itä-Brasiliaan ulottuvalla alueella.
Afrikansivettikissa

Afrikansivettikissa eli afrikansivetti ("Civettictis civetta") on suurin Afrikassa esiintyvistä sivettikissoista. Afrikansivettejä esiintyy rannikolta rannikolle läpi Saharan eteläpuolisen Afrikan.
Ominaisuudet.
Naaraat ovat uroksia suurempia, mutta huomattavia kokoeroja ei ole. Paino vaihtelee 7–20 kg välillä, mutta keskimääräinen paino on 12,5 kg. Ruumiin pituus 67–84 cm ja hännän pituus 34–47 cm. Säkäkorkeus on keskimäärin 40 cm.
Afrikansivettikissa on tanakka. Sillä on pitkä ruumis, lyhyet jalat, joista takajalat ovat huomattavasti suuremmat ja vahvemmat. Kaula on lyhyt ja leveä, kuono terävä. Korvat ovat pienet ja pyöreät, silmät pienet. Häntä on pitkä sekä tuuhea.
Afrikansivettikissalla on tassussaan viisi varvasta, joista yksi on kääntynyt hieman muista taaksepäin. Kynnet ovat pitkät ja kaarevat. Jalat eivät sovellu kaivamiseen tai kiipeämiseen. Jalkapohjat ovat karvattomat.
Kuten monilla nisäkkäillä, afrikansiveteillä on tiheä pohjakarva ja päällyskarva. Karva on useimmiten karkea, mutta vaihtelut ovat yksilöllisiä kuten ihmisen sormenjäljissä. Pohjaväri vaihtelee valkoisesta kermaan ja kermaisesta punertavaan. Raidat, täplät ja läiskät peittävät eläimen syvästä ruskeasta mustaan väritykseen. Vaakasuorat viivat näkyvät selvästi takajaloissa, täplät yleensä keskivartalossa ja pystyraidat näkyvät etujaloissa. Häntä on musta ja siinä on useita valkoisia viivoja, rinkuloita tai pantoja, ja tassut ovat täysin mustat. Päässä ja kaulassa on selkeä maski. Musta alue silmien ympäriltä ulottuu koko kaulan ympäri kaulukseksi samaan tapaan kuin pesukarhulla.
Käyttäytyminen.
Afrikansivettikissa on pääasiassa yöeläin, joka viettää päivät tiheiköissä. Laji elää varsin erilaisissa ympäristöissä, joihin lukeutuvat esimerkiksi metsät, pensaikko- ja ruohostoalueet sekä vettä sisältävät alueet.
Afrikansivettikissa on kaikkiruokainen ja se syö sekä kasveja että eläimiä. Sen ravintoa ovat esimerkiksi hedelmät, pienet selkärankaiset, munat, hyönteiset ja matelijat.
Nimi.
Sivettikissat ovat saaneet nimensä niiden anaalirauhasista erittyvästä sivetistä. Sivettiä on käytetty jo vuosisatojen ajan esimerkiksi hajusteissa. Sivettikissa erittää kolmesta neljään grammaan sivettiä viikossa ja se maksaa noin neljäsataa dollaria kilolta. Nimi afrikansivettikissa on harhaanjohtava, sillä afrikkalaiset sivettikissat eivät kuulu kissojen sukuun.
Lisääntyminen.
Keskimäärin afrikansivettien elinikä on 15–20 vuotta. Parittelu tapahtuu lämpiminä ja kosteina kesäkuukausina elokuusta tammikuulle, koska tällöin on tarjolla runsaasti hyönteisiä. Naaras rakentaa pesän yleensä tiheän kasvillisuuden sekaan ja yleensä pesäkolo on toisen eläimen aikaansaannos.
Flatruetin kalliomaalaukset

Flatruetin kalliomaalaukset on tunnettu kauan aikaa ennen vuonna 1896 tehtyä julkistamista tieteelle. Ne sijaitsevat Tännäsin pitäjässä nykyisessä Härjedalenin kunnassa Pohjois-Ruotsin tunturialueella lähellä Norjan rajaa. Kalliomaalaukset on maalattu pystysuoralle kallioseinämän pinnalle Flatruetin ylängön itäosaan aivan kylmä vuoriston metsärajalle. Maalina on käytetty punamultaa ja kuvien lukumäärän suhteen Ruotsin suurimpia maalauskenttiä. 
Arkeologit arvelevat, että kuvat on maalattu kivikauden lopulla yli 4 000 vuotta sitten. Ajoituksessa on käytetty tyylivertailua jo ajoitettujen kalliomaalauksiin. eli ne olisivat myöhäiseltä neoliittiselta kivikaudelta. Arviot maalausten iästä ei perustu arkeologisiin kaivauksiin tai maalauskuvioiden ajoittamiseen, vaan asiantuntijoiden arvioihin. Esitetyt arviot ovat olleet 4 000−1 000 eaa. välillä. 
Kuvakentässä, jonka mitat ovat 2,1 × 1,4 metriä, on noin 30 maalausta. Kuvista noin 20 esittää eläimiä, joista tunnistetaan ainakin hirveä, metsäpeuraa (yksi) tai karhua esittävät motiivit. Joukossa on myös viisi ihmishahmoa. Osa kuvista kuultaa uusien kuvien alta, joten niitä on maalattu useassa eri vaiheessa. 
Monet tutkijat ovat nimittäneet eläimet hirviksi, vaikka joukosta on tunnistettu ainakin yksi peura. Myös karhu on helposti tunnistettavissa kentän vasemmasta laidasta. Karhu on maalattu umpeen, mutta hirvet vain ääriviivoin. Eräät ihmiset on piirretty ääriviivoilla yhdistämällä vinoneliön muotoiseen pään ja torson kokonaisuuteen lyhyet raajat. Ihmiset sijaitsevat kuvakentän oikealla laidalla ikään kuin erillään useamman hirven tiiviistä kohdasta. Joidenkin hirvien sisälle on paineltu sydänpiste ja joskus kaksi peräpistettä muiden viivojen ohessa. Sisäisten merkkien merkitystä ei osata tulkita. 
Kuvakentän yllä on suuri vinoristi. Se on kuulemma kuninkaan Kustaa V vierailun yhteydessä lisätty merkki.
Dimapurin piirikunta

Dimapurin piirikunta () on yksi Intian Nagalandin osavaltion 11 piirikunnasta. Se rajautuu pohjoisesta ja lännestä Assamiin, etelästä Perenin piirikuntaan ja idästä Kohiman piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa asukasta.
Kiphiren piirikunta

Kiphiren piirikunta () on yksi Intian Nagalandin osavaltion 11 piirikunnasta. Se rajautuu idästä Myanmariin, pohjoisesta Tuensangin piirikuntaan, lännestä Zunheboton piirikuntaan ja etelästä Phekin piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa asukasta.
Kohiman piirikunta

Kohiman piirikunta () on yksi Intian Nagalandin osavaltion 11 piirikunnasta. Se rajautuu lännestä Dimapurin ja Perenin piirikuntiin, pohjoisesta Wokhan piirikuntaan, idästä Zunheboton ja Phekin piirikuntiin ja etelästä Manipuriin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa asukasta.
Longlengin piirikunta

Longlengin piirikunta () on yksi Intian Nagalandin osavaltion 11 piirikunnasta. Se rajautuu pohjoisesta Assamiin, lännestä Mokokchungin piirikuntaan, etelästä Tuensangin piirikuntaan ja idästä Monin piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa asukasta.