tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Juri Poutanen

Juri Poutanen (s. 16. heinäkuuta 1965 Vartiamäki, Neuvostoliitto) on suomalainen (inkeriläinen) tähtitieteilijä ja tähtitieteen professori Turun yliopiston fysiikan ja tähtitieteen laitoksella. Hän on toiminut myös Tuorlan observatorion johtajana vuosina 2014–2018. 
Poutanen on valmistunut ylioppilaaksi vuonna 1982 fysiikan ja matematiikan erikoislukiossa #45 Pietarin yliopiston alaisuudessa. Hän suoritti Pietarin yliopiston maisteritutkinnon vuonna 1987 pääaineenaan tähtitiede. Poutanen oli jatko-opiskelijana Pietarin yliopistossa vousina 1987–1990 ja toimi nuorempana tutkijana Pietarin yliopistossa akateemikko tutkimusryhmässä vousina 1990–1991. Muutettuaan Suomeen vuonna 1992 hän toimi tutkimusassistenttina vousina 1992–1994 Helsingin yliopiston Observatoriossa.
Poutanen väitteli filosofian tohtoriksi tähtitieteen alalla Helsingin yliopistossa vuonna 1994. Vuodet 1994–1996 hän oli post doc -tutkija Tukholman yliopiston observatoriossa. Hän toimi assistenttina Uppsalan yliopiston (1996–1997) ja Tukholman yliopiston (1997–2001) observatorioissa. Uppsalan yliopiston teoreettisen astrofysiikan dosentiksi hänet nimitettiin vuonna 1997. Oulun yliopiston tähtitieteen professorin virkaan hänet nimitettiin 1. heinäkuuta 2001 alkaen. Hänet nimitettiin Turun yliopiston tähtitieteen professoriksi 1. tammikuuta 2014 alkaen.
Poutasen tutkimuksen erikoisalue on teoreettinen astrofysiikka, erityisesti mustat aukot Linnunradalla ja muissa galakseissa, blasaarit, neutronitähdet, gammasädepurkaukset, niiden lähettämä säteily, sen teoria ja mallintaminen.
Poutanen on julkaissut noin 300 tieteellistä artikkelia. Hän on Suomen Tiedeseuran 
 sekä Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen.
Eva Ekvall

Eva Mónica Anna Ekvall Johnson (15. maaliskuuta 1983 – 17. joulukuuta 2011) oli venezuelalainen missi, uutisankkuri ja kirjailija. Hän oli vuoden 2000 Miss Venezuela ja vuoden 2001 Miss Universum -kilpailun kolmas perintöprinsessa. 
Ekvallilla oli oppiarvo viestinnässä Caracasin Universidad Santa Maríasta. Hän puhui sujuvasti espanjaa ja englantia, sillä hän oli asunut Yhdysvalloissa ja käynyt Caracasissa kaksikielistä koulua (Academia Washington). Hän oli buddhalaisena ensimmäinen ei-kristitty Miss Venezuela.
Ekvallin isä Eric Ekvall on yhdysvaltalainen, ja hän on juuriltaan ruotsalais-unkarilainen. Hän asui Venezuelassa 1980-luvun alusta saakka ja toimi poliittisena analyytikkona. Ekvallin äiti, Dawn Johnson, syntyi Jamaikalla, ja hänellä oli pieni mallitoimisto Alaskassa, jossa hän tapasi tulevan miehensä. Ekvallilla oli yksi veli, Alec. Ekvall meni syyskuussa 2007 naimisiin radiotuottaja John Fabio Bermúdezin kanssa. Parille syntyi tytär Miranda heinäkuussa 2009.
Ekvall aloitti televisiouransa esiintymällä Televenin "Las Rottenmayer" -show'ssa. 
Helmikuussa 2010 Ekvallilla todettiin edennyt rintasyöpä, ja hänelle annettiin kemoterapiaa sekä sädehoitoa ja tehtiin mastektomia. Sairauskokemuksestaan hän julkaisi valokuvakirjan "Fuera de Foco" (2011). Ekvall kuoli sairauteen liittyneisiin syihin Houstonissa, Teksasissa 28-vuotiaana joulukuussa 2011. Hänen jäännöksensä tuhkattiin Houstonissa ja kuljetettiin Venezuelaan, jossa järjestettiin virallinen seremonia 19. joulukuuta.
Kielen synty

Kielen synty viittaa teorioihin siitä, milloin ja miten ihmisen kielikyky eli ainakin osittain synnynnäinen kyky oppia kieltä on kehittynyt.
Teorioita kielikyvyn synnystä on periaatteessa kahdenlaisia. Ensimmäinen on generatiivisen kielitieteen teoria, jonka mukaan kielikyky perustuu "kielielimeen" eli "universaalikielioppiin" tai "kielenomaksumislaitteeseen". Sen väitetään olevan geneettisesti määräytynyt mielen moduuli, joka kehittyi vaiheittain normaalin luonnonvalinnan muovaamana. Noam Chomskyn mukaan kielielintä voidaan siis pitää osana ihmisen biologiaa. Chomsky ei ole esittänyt vahvoja oletuksia kielielimen synnystä, vaan esittänyt mahdollisuuksiksi mutaatiota tai toistaiseksi tuntemattomia fysikaalisia periaatteita. Toinen teoria kielen synnystä on funktionaalinen eli kognitiivinen kielitiede, joka ei pidä kielielintä välttämättömänä.
Keskeisiä aihepiiristä kirjoittajia ovat olleet Steven Pinker, Paul Bloom, James Hurford ja Simon Kirby.
Varhaiset teoriat.
Kielen synnystä on aikojen kuluessa esitetty ahkerasti monenlaisia teorioita. Tanskalainen kielitieteilijä Otto Jespersen (1860–1943) ryhmitteli vuonna 1922 yleisimmät syntyteoriat viiteen ryhmään. Näitä teorioita pidetään nykyisin spekulatiivisina ja rajoittuneina, eikä niillä ole enää juurikaan kannatusta.
Kaikella rakkaudella

Kaikella rakkaudella on Matti Ijäksen ohjaama elokuva. Elokuvan on käsikirjoittanut Auli Mantila yhdessä JP Passin, Matti Ijäksen ja Heikki Vuennon kanssa. Päärooleissa esiintyvät Krista Kosonen, Tommi Korpela, Sampo Sarkola ja Hannu-Pekka Björkman. Elokuva sai ensi-iltansa 1. helmikuuta 2013.
Elokuva kertoo postikorttivalokuvaajasta, joka rakastuu kuvausretkellä pohjoisessa tapaamaansa naiseen. Paikkakunnalle on saapunut myös naisen entinen mies, ja lisäksi naisesta haaveilee uskovainen lankokin.
"Kaikella rakkaudella" on kuvattu Savukoskella, Pelkosenniemellä, Enontekiöllä, Helsingissä ja Pohjois-Norjassa.
Jorge Ubico

Jorge Ubico y Castañeda (10. marraskuuta 1878 Guatemala City, Guatemala – 14. kesäkuuta 1946 New Orleans, Louisiana) oli Guatemalan diktaattori 1931–1944.
Nuoruus ja poliittisen uran alku.
Ubico syntyi 1878, ja hänen vanhempansa olivat Arturo Ubico ja Matilde Castañeda. Hän opiskeli ensin Euroopassa ja sitten Guatemalassa. Perhe asui myös hetken Meksikossa, missä Arturo Ubico työskenteli diplomaattina. Jorge Ubico liittyi armeijaan 19-vuotiaana, 1897. Hän yleni nopeasti ja sai kapteenin arvon 1900 ja hieman myöhemmin everstiluutnantin arvon. Ubico nimettiin 1907 Alta Verapazin departementin komentajaksi ja 1911 Retalhuleun komentajaksi. 
Ubicosta tuli 1910-luvulla prikaatikenraali, ja hän pääsi parlamenttiin. Ubicosta tuli asevoimien komentaja, ja hän oli kaatamassa Carlos Herreran hallintoa 1921. Hän oli José María Orellanan sotaministeri 1921–1923. Hän vaikutti tuolloin sotilaskoulutuksen muotoutumiseen Yhdysvaltain mallien mukaisiksi.
Presidenttinä.
Ubico pyrki presidentiksi 1922 ja 1926 mutta ei tullut kummallakaan kertaa valituksi. Vuoden 1931 vaaleissa hän oli sen sijaan ainoa ehdokas, ja hänet valittiin näin presidentiksi. Hän hallitsi itsevaltiaasti ja murskasi poliittiset vastustajansa 1932–1934. Hän vetosi kapinan uhkaan ja siihen, että hänet oli jo yritetty murhata. Ubico perusti myös salaisen poliisin, joka valvoi myös asevoimia. Hänen astuessa valtaan 1930-luvun lama oli pahimmillaan. Kahvin ja banaanin vienti kärsi. Ubico myönsikin United Fruit Companylle lisää verohelpotuksia. Hän lakkautti velkaorjuuden, mutta korvasi sen työvelvollisuudella. Alle 2,5 hehtaaria maata omistavat pientalonpojat velvoitettiin työskentelemään 100–150 päivää vuodessa suurtiloilla tai valtiolla.
Keski- ja yläluokka tukivat vielä 1930-luvulla Ubicon politiikkaa, mutta toisen maailmansodan aikana hänen asemansa heikkeni. Vaikka Ubicolla oli natsisympatioita, hän joutui julistamaan sodan Saksalle, koska sitä kautta pystyi liittymään tärkeään yleisamerikkalaiseen kahvisopimukseen, joka takasi kahvin myynnin Yhdysvaltoihin vakain hinnoin.
Guatemalassa käynnistyi opiskelijamielenosoituksia kesällä 1944. Niiden tavoitteena oli aluksi muuttaa yliopistohallintoa, mutta vaatimukset laajenivat myös kaikkiin kansalaisvapauksiin, kun poliisi käytti kovia otteita mielenosoittajiin. Opiskelijoita alkoivat tukea monet kansalaiset ja nuoret upseerit, kun Ubico ei saanut tukea Yhdysvalloilta ja samaan aikaan El Salvadorin diktaattorin Maximiliano Hernández Martínezin valta kaadettiin. Kesäkuun lopulla Ubicolle annettiin 300 merkkihenkilön allekirjoittama vaatimus kansalaisoikeuksista. Ubico päätti luopua vallasta mutta siirsi sen itse valitsemalleen seuraajalle Federico Ponce Vaidesille, joka jatkoi pitkälti Ubicon politiikkaa.
Ubico lähti maasta vuonna 1944 ja muutti New Orleansiin, missä kuoli kaksi vuotta myöhemmin.
Henni-Liisa Stam

Henni-Liisa Kirjavainen (o. s. Stam, s. 1988) on suomalainen ääninäyttelijä ja näyttelijä. Hän tuli suuren yleisön tietoisuuteen vuonna 1997 lasten laulukilpailu Karusellissa. Hän esitti Taiskan kappaleen "Moi moi vain". Tämän jälkeen ohjaaja-käsikirjoittaja Pekka Lehtosaari tarjosi hänelle Peppi Pitkätossun roolia samannimisessä elokuvassa. Sen jälkeen hän on dubannut muissakin animaatioelokuvissa sekä animaatiosarjoissa.
Henni-Liisa Stam on myös vaikuttanut The Kids -yhtyeessä. Hänellä oli rooli myös elokuvassa "Jos rakastat".
Fokino (Primorjen aluepiiri)

Fokino () on suljettu kaupunki ja kaupunkipiirikunta Primorjen aluepiirissä Venäjän kaukoidässä Tyynenmeren rannalla. Kaupungissa on noin 31 600 asukasta (2013). 
Fokino sijaitsee Pietari Suuren lahden suulla, 130 km Vladivostokista maanteitse Nahodkan suuntaan, johon on 50 km. Kaupungissa sijaitsee Venäjän Tyynenmeren-laivaston tukikohta, minkä takia se on suljettu ulkomaalaisilta. 
Fokino perustettiin 1891 ja kaupunki siitä tuli 1980.
Putjatin ja Askold.
Kaupungin edustalla sijaitseville ja siihen hallinnollisesti kuuluville Putjatinin ja Askoldin saarille kuitenkin päästetään matkailijoita. Putjatinilla käykin vuosittain noin 2000 vierailijaa, joita houkuttaa saarta ympäröivän alueen ja vedenalaisen ympäristön ainutlaatuinen kasvi- ja eläinmaailma. Putjatinin saarella on Putjatinin kaupunkimainen taajama, jossa on noin 2 400 asukasta. Tärkeimmät elinkeinot ovat merenantimien pyynti ja jalostus sekä minkin ja aksiskauriin kasvatus. 
Ulompana sijaitsevalla Askoldilla puolestaan ei ole vakituista asutusta eikä sinne ole säännöllisiä yhteyksiä, joten turisteja käy harvoin. Askoldilla on huomattavia kultaesiintymiä.
Jeremy Doyle

Jeremy "JD" Doyle (19. marraskuuta 1983 – 18. joulukuuta 2011) oli australialainen pyörätuolikoripalloilija. Hän oli halvaantunut vyötäröstä alaspäin auton törmättyä häneen hänen ollessaan 4-vuotias. Hän osallistui "Counter-Strikeen" World Cyber Gamesissa, jossa hän edusti Australiaa vuonna 2001. Hän aloitti uransa National Wheelchair Basketball Leaguessa vuonna 2007.
Doyle kuului kultaa voittaneeseen joukkueeseen Paralympic World Cupissa 2009 ja pyörätuolikoripallon maailmanmestaruuskilpailuissa 2010. Vuonna 2009 hän sijoittui joukkueineen viimeiseksi IWBF:n Aasian- ja Oseanian-mestaruuskilpailuissa. Hänen pelipaikkansa oli takakentällä. Seuratasolla hän pelasi Wenty Wheelkingsissä, jossa hän teki debyyttinsä vuonna 2008; vuonna 2009 hän pelasi Sydney Wheelkingsissä. Hän pelasi myös pyörätuolihockeytä maajoukkuetasolla.
Doyle nimitettiin vuonna 2009 Don't DIS my ABILITY -lähettilääksi. Vuonna 2010 hänet palkitsi New South Wales Institute of Sport Awards. 
Doylella todettiin virtsarakon syöpä vuonna 2010. Hän oli valmistautumassa vuoden 2012 kesäparalympialaisiin, kun sairaus uusiutui parantumattomana elokuussa 2011. Doyle kuoli joulukuussa Sydneyssä ollessaan 28-vuotias. Hän oli mennyt 2. joulukuuta sairaalassa naimisiin Melanie Carrin kanssa, jonka oli tavannut internetissä huhtikuussa 2011.
Maximiliano Hernández Martínez

Maximiliano Hernández Martínez (21. lokakuuta 1882 San Matías, El Salvador – 15. toukokuuta 1966 Danlí, Honduras) oli elsalvadorilainen kenraali ja poliitikko, joka hallitsi maata itsevaltaisesti 1931–1944.
Nuoruus ja uran alku.
Martínez syntyi 1882, ja hänen vanhempansa olivat Raymundo Hernández ja Petronila Martínez. Hän opiskeli sotakoulussa Guatemalassa ja palasi sen jälkeen El Salvadoriin opiskelemaan lakia El Salvadorin yliopistoon, mutta ei valmistunut sieltä. Martínez jatkoi sotilasuraansa ja yleni prikaatikenraaliksi 1919. Hänestä tuli Arturo Araujon varapresidentti.
Presidenttinä.
Martínez nousi valtaan sotilasvallankaappauksen jälkeen. Sotilaat syöksivät Araujon vallasta joulukuussa 1931. Maassa syttyi kapinoita vallankaappauksen jälkeen. Ensimmäistä kapinaa johti Farabundo Martín johdolla kaupunkien kommunistit. Armeija oli saanut kuitenkin tästä tietoa etukäteen, joten kapina tyrehdytettiin nopeasti ja Martí vangittiin. Talonpojat nousivat kapinaan tammikuun lopulla 1932. Tuhannet, pääosin intiaanikapinalliset hyökkäsivät maan länsiosissa machetein ja seipäin maanomistajien armeijan ja virkamiesten kimppuun. Armeija murskasi siviilipartioiden tukemana kapinan parissa päivässä. Lähiviikkoja seurasi useat kostoiskut, jotka kohdistettiin kapina-alueen talonpoikiin. Kapinassa ja kosto-iskuissa kuoli vähintään 10 000 ja jopa 40 000 ihmistä.
Martínez hallitsi diktaattorina lopulta vuoteen 1944. Se ei periaatteessa ollut sotilashallitus, sillä Martínez säilytti liberaalin lainsäädännön ja järjesti näennäisesti vapaita vaaleja. Niissä ei kuitenkaan ollut varteenotettavia vastaehdokkaita. Martínez tunnettiin omalaatuisena henkilönä ja harrasti teosofiaa ja salatieteitä, mistä tuli hänen lempinimensä "El Bruho" ().
Keskiluokka alkoi murentaa Martínezin valtaa 1940-luvulla. Lisäksi armeijan sisällä Martínezin suosikkijärjestelmä ja kansalliskaartin vahva asema aiheuttivat ristiriitoja. Samaan aikaan Yhdysvaltain suhtautuminen fasismia ihainnoivaan Martíneziin alkoi viiletä. Martínez esitti 1944 parlamentille lakimuutosta, joka olisi mahdollistanut jatkokauden presidenttinä. Ehdotusta seurasi armeijan kapina ja lääkärien ja opiskelijoiden lakko. Kansalliskaarti pystyi vaivoin pystämään kapinan, mutta armeijan johto suostutteli tämän jälkeen Martínezin eroamaan. Tilalle nimitettiin Martínezille uskollinen kenraali Andrés Ignacio Menéndez. Martínez julkisti eronsa 9. toukokuuta 1944.
Martínez tapettiin Hondurasissa vuonna 1966.
Raholan Pyrkivä

Raholan Pyrkivä (lyh. RaPy) on vuonna 1946 perustettu länsitamperelainen urheiluseura. Nykyisin se toimii koripallon erikoisseurana.
Historia.
Koripallo.
Pyrkivän koripallon naisten edustusjoukkue pelasi 1980-luvulla neljä kautta Suomen ylimmällä sarjatasolla. Parhaimmillaan joukkue sijoittui runkosarjassa kolme kertaa yhdeksänneksi. 
Vuosina 1996–2005 RaPy:n ja Tampereen Pyrinnön koripallon yhteinen, Pyrbasket-niminen edustusjoukkue pelasi miesten pääsarjassa saavuttaen vuonna 2000 Suomen cupin hopeaa ja kaudella 2000–2001 SM-hopeaa. Nykyisin seurat järjestävät yhteistyössä jokavuotisen Delfin Basket -turnauksen. Pyrkivän kasvatteja ovat muun muassa Timo Harju, Alex Vaenerberg, Ville Korhonen ja Jussi Korhonen. Kaudesta 2014–2015 lähtien Pyrkivä on pelannut valtakunnallisessa I-divisioona B:ssä.
Muut lajit.
Aikaisemmin voimistelun ja urheilun yleisseurana toimineen RaPy:n lajivalikoimaan kuului muun muassa jalkapallo, jossa se osallistui vuoden 1963 Suomen cupiin ja jääkiekko, jossa se voitti TUL:n mestaruuden vuonna 1965. Jalkapalloilija Ari Hjelm pelasi lapsena Pyrkivässä jonkin aikaa.
Areena.
Pyrkivän kotiareenana on toiminut kesästä 2016, seuran 70-vuotisjuhlavuodesta, eteenpäin Tesoman kaupunginosaan valmistunut Tesoman palloiluhalli, johon Pyrkivän toiminta keskitettiin. Halliin asennettiin 400 kiinteää katsomopaikkaa, mutta siirtokatsomoiden avulla kapasiteetti nousee 850 katsojaan, ja tulevaisuudessa kapasiteettia on mahdollisuus kasvattaa 1 250 katsojaan.
Kimilsungia

Kimilsungia (, "kimilsŏnghwa") on puikkokämmeköiden ("Dendrobium") sukuun kuuluva risteymälajike. Se on nimetty Pohjois-Korean aiemman johtajan Kim Il-sungin mukaan. Toinen Pohjois-Korean johtajien mukaan nimetty kasvilajike on Kim Il-sungin pojan Kim Jong-ilin mukaan nimetty kimjongilia.
Pohjois-Korean hallituksen mukaan Kim Il-sungin vertaansa vailla oleva luonne "heijastuu täysin kuolemattomassa kukassa" joka "kukkii jokaisella viidestä mantereesta".
Santa Baby

Santa Baby on alun perin jazztyylinen Joan Javitsin ja Philip Springerin kirjoittama joululaulu. Kappaleessa on humoristinen ja kevytmielinen sanoitus. Siinä nainen toivoo joululahjoikseen muun muassa jahtia ja koristeita Tiffany's-jalokiviliikkeestä.
Ensimmäisenä kappaleen levytti Eartha Kitt vuonna 1953. Myöhemmin sen ovat levyttäneet muun muassa Madonna, Kylie Minogue ja Sugababes. Kappaleen ovat esittäneet muun muassa Britney Spears, The Pussycat Dolls ja Girls' Generation.
Come Rain or Come Shine

”Come Rain or Come Shine” on Harold Arlenin säveltämä ja Johnny Mercerin sanoittama musiikkikappale vuodelta 1946. Se kirjoitettiin duetoksi Broadway-musikaaliin "St. Louis Woman", jossa sen lauloivat Ruby Hill ja Harold Nicholas.
Suosituksi jazzstandardiksi muodostuneen kappaleen ovat nauhoittaneet muun muassa Clifford Brown, Wes Montgomery, Art Blakey, Bill Evans ja Ella Fitzgerald. Ray Charles äänitti sen vuoden 1959 albumilleen "The Genius of Ray Charles".
Kappale koostuu neljän tahdin mittaisesta alkusoitosta ja 32 tahdin mittaisesta kertosäkeestä, eikä siinä ole lainkaan säkeistöä. Harmonisesti sävellys vaihtelee F-duurin ja muunnossävellaji f-mollin välillä. Melodiassa käytetään runsaasti peräkkäisiä toistuvia nuotteja; kertosäkeen A-osa alkaa 13 peräkkäisellä a-sävelellä.
Eddie Lives!

Eddie Lives! () on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka ohjasi Jean-Claude Lord. Käsikirjoituksesta vastasi Charles Zev Cohen ja Rick Doehring. Pääosassa esiintyvät Michael Paré, Marina Orsini, Bernie Coulson ja Matthew Laurance.
Juoni.
1960-luvulla Eddie and the Cruisers oli tunnetuin yhtye, joka hajosi laulaja Eddie Wilsonin tehtyä itsemurhan. 18 vuotta myöhemmin Eddie onkin elossa ja työskentelee Kanadassa rakennusmiehenä toisella nimellä Joe West. Sattuman kautta hän saa uuden kipinän tehdä musiikkia, mutta ei kykene sulattamaan menneitä tunteitaan, jotka ajoivat hänet lähes itsemurhan partaalle.
Pikkusundanpöllönen

Pikkusundanpöllönen ("Otus silvicola") on pöllöihin kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Indonesiassa, missä se on runsas muutamilla syrjäisillä saarilla.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat ja vuoristometsät, laidun- ja viljelysmaat.
Halemaumau

Halemaumau on aktiivinen tulivuoren kraatteri Havaijilla lähellä Kīlauean tulivuorta. Kraatterin sanotaan olevan Pelehonuame-jumalattaren koti.
Kraatteri aktivoitui vuonna 2008. Toukokuussa 2018 kraatterissa lähes vuosikymmenen ajan ollut laavajärvi alkoi ehtyä. Magmaa siirtyi Kīlauean huipulta Lower East Rift Zone -vyöhykkeelle, jota leimasivat maanjäristykset. Toukokuun 3. päivänä repesivät ensimmäiset halkeamat, ja vuoden 2018 massiivinen purkaus alkoi Punan alaosassa.
Kun huippua tukenutta magmaa oli jäljellä vähemmän, Halemaʻumaʻun kraatteri alkoi romahtaa. Maa vajosi romahduksissa jotka seurasivat toisiaan keskimäärin 28 tunnin välein. Vuoden 2018 purkauksen loppuun mennessä Halemaʻumaʻun kraatteri oli vajonnut 488 metriä ja sen halkaisija oli yli kaksinkertaistunut.
Vuonna 2019 Halemʻumaʻun kraatterissa havaittiin vettä, aluksi turkoosinsävyisinä lammikkoina, jotka yhtyvät lopulta 49 metriä syväksi järveksi. Järven väri muuttui rautasulfaattimineraalien saostumisen ja veteen liuenneen rikkidioksidin vuoksi.
20. joulukuuta 2020 Havaijin tulivuoriobservatorio (HVO) havaitsi Halemaʻumaʻun hohtavan kuumana. Vuodesta 2019 lähtien kraaterin pohjalla ollut vesijärvi höyrystyi pian, kun alkoi voimakas purkaus ja laava virtasi kraatteriin. Viikon kuluessa vesijärven tilalle tuli lähes 180 metriä syvä laavajärvi.
Poutanen

Poutanen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Myös seuraavien henkilöiden alkuperäinen sukunimi oli Poutanen:
Bruno Bianchi

Bruno Bianchi (1955 – 2. joulukuuta 2011) oli ranskalainen sarjakuvataiteilija ja animaattori. Hän oli tekemässä muun muassa lasten piirrossarjaa "Tarkastaja Gadget", jonka pohjalta on myöhemmin tehty elokuva "Etsivä Gadget".
Bianchi on haudattu Père-Lachaisen hautausmaalle.
Requiem for the Indifferent

Requiem for the Indifferent on sinfonista metallia soittavan Epican viides studioalbumi, joka julkaistiin Euroopassa 9. maaliskuuta 2012 ja Yhdysvalloissa 13. maaliskuuta 2012. Se oli yhtyeen viimeinen jolla Yves Huts, yksi yhtyeen perustajajäsenistä, soitti bassokitaraa.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 37.
Psykoneuroimmunologia

Psykoneuroimmunologia on psyykkisten prosessien ja toisaalta hermoston ja immuunijärjestelmän keskinäisen vuorovaikutuksen tutkimusta. Tietoa hermosolujen tai hermojen ja muiden kudosten välillä välittävät kymmenet tunnetut neuropeptidit. Ala on monitieteistä. 
Alan perustajiin kuuluu psykiatri Robert Ader.
Rantavilistäjä

Rantavilistäjä ("Leptobrama muelleri") tai ranta-ahven on piikkimakrillikaloihin kuuluva läntisellä Tyynellämerellä tavattava kalalaji. Se on rantavilistäjien heimon (Leptobramidae) ainoa laji. Aikaisemmin rantavilistäjä luokiteltiin kuuluvaksi pyyhältäjien heimoon (Pempheridae).
Koko ja ulkonäkö.
Rantavilistäjä kasvaa korkeintaan 35–43 cm:n mittaiseksi ja 2 kg:n painoiseksi. Ruumiinrakenteeltaan se on hoikka ja muistuttaa piikkimakrilleja. Selkäevä sijaitsee kalan keskiruumiin takana ja on lyhyt. Peräevä on pitkähkö ja pyrstöevä voimakkaasti haarautunut. Rantavilistäjän silmät ovat pienehköt ja niissä on luomet. Rantavilistäjän suu on suuri ja hampaat pienehköt. Väriltään laji on selästään hopeanharmaa ja vatsastaan vaaleampi, lähes valkoinen. Kalan selkäevässä on tumma täplä, joka on selkeä varsinkin koirailla.
Levinneisyys ja elintavat.
vilistäjää tavataan läheltä Australian ja Uuden-Guinean rannikkoalueita trooppisilta vesiltä. Se on mereinen kala, joka tulee toimeen myös murtovedessä jokien suistoissa ja toisinaan sitä tavataan myös joista. Ranta-ahvenen ravintoa ovat pienet kalat ja äyriäiset.
SS Belgravian (1937)

SS Belgravian oli Ellerman Linesin omistama rahtialus. 
Valmistus.
Alus tilattiin W. Gray and Companyltä West Hartlepoolista ja se valmistui syyskuussa 1937. Alus teki neitsytmatkansa 1937.
Palvelus.
"Belgravian" kuului Port Hartcourtista Freetownin kautta Hulliin matkanneeseen saattueeseen SL-81, joka lähti Freetownista 15. heinäkuuta 1941. Aluksen lastina oli maapähkinoöitä ja tinaa. Siihen osui 5. elokuuta Saksan laivaston sukellusveneen "U-372" laukaisema torpedo, joka sytytti aluksen tuleen. Alus upposi seuraavana päivänä. Kolme miehistönjäsentä sai surmansa ja "HMS Bluebell" pelasti loput 41 miehistönjäsentä sekä kuusi tykkimiestä ja toimitti pelastetut Gourockiin.
Erkka Railo

Erkka Railo (s. 1973) on suomalainen politiikan tutkija. Hän on koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori. Tammikuussa 2018 Erkka Railo siirtyi johtavaksi politiikan tutkijaksi yhteiskunnalliseen MustRead-mediaan. Ennen siirtymistään MustReadiin Erkka Railo oli toiminut erikoistutkijana Turun yliopiston politiikan tutkimuksen laitoksen yhteydessä toimivassa Eduskuntatutkimuksen keskuksessa vuodesta 2002 alkaen.
Ura.
Tutkija.
Railon erityisenä mielenkiinnon kohteenaan ovat olleet poliitikkojen julkisuuskuvat sekä kansalaisten, median ja politiikan vuorovaikutus. Väitöskirjassaan Railo tutki naistenlehti "Annan" julkaisemia poliitikkojen henkilökuvia vuosina 1975–2005 ja lisensiaatintutkimuksessaan "Helsingin Sanomien" julkaisemia poliitikkojen henkilökuvia ja niiden muutosta vuodesta 1978 vuoteen 2003.
Railo on tarkastellut kirjoituksissaan myös vaaliviestintää ja -julkisuutta sekä niiden vaikutusta vaalitulokseen. Tätä aihepiiriä käsitteli esimerkiksi hänen yhdessä Ville Pernaan kanssa toimittama vuoden 2011 vaalien julkisuuden analyysi "Jytky. Eduskuntavaalien 2011 mediajulkisuus", vuoden 2012 kuntavaaleja tarkastellut "Kuntavaalit 2012 mediassa" (yhdessä Sini Ruohosen ja Niko Hatakan kanssa) sekä "Pekka Haaviston menestyksen monet tekijät" -artikkeli teoksessa "Presidentin vaalit ja poliittinen mobilisaatio". Vuosina 2014–2015 Railo on ollut mukana dosentti Iiris Ruohon johtamassa hankkeessa "Demokratia, edustus ja tasa-arvo politiikan uusissa verkkojulkaisuissa", jossa Railo analysoi Twitterin käyttöä vaalikampanjan välineenä vuoden 2014 Euroopan parlamentin vaaleissa. Hankkeen rahoittaa Helsingin Sanomain säätiö.
Vaalijulkisuuden rinnalla Erkka Railo on myös tutkinut populismia suomalaisena ja kansainvälisenä ilmiönä. Vuonna 2014 Railo työskenteli kansainvälisessä brittiläisen Counterpoint-ajatuspajan koordinoimassa tutkimushankkeessa, jossa tarkasteltiin median vaikutusta populististen puolueiden kannatukseen Suomessa, Alankomaissa ja Ranskassa. Keväällä 2015 Railo ryhtyy johtamaan Emil Aaltosen säätiön rahoittamaa monivuotista Suomen sodanjälkeisten vaalikampanjoiden historiaa kartoittavaa tutkimushanketta. Siinä tarkastellaan, millä tavoin vaalikampanjojen olosuhteet ovat Suomessa sodanjälkeisellä ajalla muuttuneet ja miten puolueet ovat muutokseen sopeutuneet. Hankkeen muita tutkijoita ovat Mari K. Niemi, Ville Pitkänen ja Niko Hatakka. 
Poliittinen kommentaattori.
Erkka Railo oli 2000-luvun alussa Suomen tunnetuimpia politiikan kommentaattoreita, joka usein otti myös suorasanaisesti kantaa asioihin.
Journalisti.
Railo siirtyi vuonna 2017 Eduskuntatutkimuksen keskuksesta MustRead-verkkomedian johtavaksi poliittiseksi asiantuntijaksi.
Darius Lukminas

Darius Lukminas (s. 9. helmikuuta 1968 Kaunas, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Ura.
Seurajoukkueet.
Lukminas aloitti ammattilaisuransa BC Žalgirisissa. Hän voitti seuran paidassa kolme Liettuan-mestaruutta vuosina 1991, 1993 ja 1995. Žalgirisista hän siirtyi vuonna 1996 venäläiseen BC Avtodor Saratoviin. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi pelaamaan PakÂ Atomeromuun. Hän palasi Liettuaan vuonna 2001 ja siirtyi pelaamaan KK Atletasiin. Vuodet 2003–2006 Lukminas pelasi azerbaidžanilaisessa Basket Baku Galassa. Lisäksi hän edusti ASK Rīgaa. Kauden 2006–2007 Lukminas edusti Atletasia, mutta siirtyi loppuvuonna 2007 BC Sakalaihin.
Maajoukkue.
Lukminas edusti maajoukkuetasolla Liettuan maajoukkuetta. Hän oli mukana vuoden 1995 EM-kilpailuissa, joista maa saavutti hopeaa. Lisäksi Lukminas oli mukana voittamassa vuoden 1996 olympiapronssia.
Masaki Satō

Masaki Satō (, s. 7. toukokuuta 1999 Hokkaidō) on japanilainen poplaulaja. Hän oli Morning Musumen 10. sukupolven jäsen.
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 2006

Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 2006 käytiin 14. toukokuuta Saarijärven Kusiaismäellä. Kilpailujen järjestävänä seurana toimi Saarijärven Pullistus. Miehissä Suomen mestaruuden 4 km matkalta voitti Jukka Keskisalo ja mestaruuden 12 km matkalta voitti Jussi Utriainen. Naisissa Suomen mestaruuden 6 km matkalta voitti Annemari Sandell-Hyvärinen.
Mitalistit.
Lähde:
Ayumi Ishida

Ayumi Ishida (, s. 7. tammikuuta 1997 Miyagin prefektuuri) on japanilainen pop-laulaja. Hän on Morning Musumen 10. sukupolven jäsen.
Leadership in Energy and Environmental Design

LEED (Leadership in Energy and Environmental Design) on yhdysvaltalainen vihreiden kiinteistöjen sertifiointijärjestelmä, jonka avulla pyritään vähentämään rakentamisen ja kiinteistöjen käytön aikaista ympäristökuormitusta. Järjestelmän on kehittänyt ja sitä ylläpitää U.S. Green Building Council (USGBC). LEED-sertifioinnissa riippumattoman osapuoli arvioi, onko rakennus, tila tai yhdyskunta suunniteltu ja rakennettu ympäristötehokkaasti. Sertifikaatin kriteereihin kuuluu mm. energiankulutuksen vähentäminen, tehokas vedenkäyttö, hiilidioksidipäästöjen vähentäminen, sisäilman laadunparannus ja kohteen sijainti.
Järjestelmä on ollut käytössä Yhdysvalloissa vuodesta 2000, ja sen käyttö on yleistynyt sen jälkeen yhä enemmän myös muissa maissa. LEED on luonteeltaan avoin ja läpinäkyvä järjestelmä, jonka sisällöstä vastaavat kaikki USGBC:n jäsenet, eli siihen liittyneet eri jäsenyritykset ja -organisaatiot.
Luokitusjärjestelmä.
LEED-ympäristöluokitusjärjestelmässä on yhdeksän erilaisille rakennuksille tarkoitettua luokkaa:
Rakennuksen on mahdollista saavuttaa pisteitä eri pistekategorioissa: 
Rakennus saa ansaittujen pisteiden perusteella LEED-arvosanan:
Prosessikuvaus.
Green Building Certification Institute (GBCI) myöntää rakennukselle LEED-sertifikaatin, jos sille lähetetty hakemus täyttää sertifiointijärjestelmän vähimmäisvaatimukset. Hakemisen tekee yleensä siihen erikoistunut ammattilainen, joka kokoaa tarvittavan aineiston sertifiointia varten. 
LEED ammattilaisten akkreditointi.
USGBC:n alainen Green Building Certification Institute (GBCI) myöntää LEED AP (LEED Accredited Professional), LEED AP Fellow ja LEED Green Associate akkreditointeja yksittäisille henkilöille. Näin pyritään varmistamaan, että ammattilaisilla on alan viimeisin koulutus.
Järjestelmän edut ja haitat.
LEED:in käyttäminen nostaa rakennushankkeen kustannuksia. Suunnitteluun ja konsultointiin kuluu enemmän aikaa. Lisäksi varsinaisen sertifikaatin hakuprosessi on hankkeelle lisäkustannus.
Kuitenkin sertifioidun rakennuksen elinkaarikustannukset voidaan olettaa tavanomaista pienemmiksi. Järjestelmää käyttämällä säästetään energiaa ja tuotetaan vähemmän kasvihuonepäästöjä. Kiinteistön viihtyvyyteen ja ympäristön terveellisyyteen kiinnitetään erityistä huomiota. LEED toimii myös ohjaustyökaluna kiinteistönomistajille ja käyttäjille rakennuksen toiminnan tehostamisessa ja käyttökustannusten pienentämisessä.
LEED:iä voidaan hyödyntää rakennushankkeen tavoitteiden asettelussa, suunnittelun ohjauksessa ja tavoitteiden toteutumisen seurannassa.
Järjestelmä ei kuitenkaan vielä ota tarpeeksi huomioon paikallisia olosuhteita ja rakennuksen sijaintia.
LEED Suomessa.
Suomen ensimmäinen LEED-sertifikaatti myönnettiin Lahdessa sijaitsevalle kauppakeskus Triolle kesäkuussa 2009. USGBC ylläpitää listaa kaikista sertifioiduista kohteista eri maissa. LEED sertifiointipalveluja tarjoavat Suomessa mm. arkkitehti- ja insinööritoimistot.
Riho Sayashi

Riho Sayashi (, s. 28. toukokuuta 1998, Hiroshima) on japanilainen tanssija, poplaulaja ja näyttelijä. Hän oli Morning Musumen 9. sukupolven jäsen.
Mizuki Fukumura

Mizuki Fukumura (, s. 30. lokakuuta 1996, Tokio) on japanilainen poplaulaja. Hän liittyi Morning Musumeen yhdeksännen sukupolven jäsenenä. Ennen Morning Musumea hänet tunnettiin "Shugo Chara Egg!" -kokoonpanon jäsenenä ja roolistaan "Shugo Chara! Party!" -televisiosarjassa.
Ura.
2006–2010.
Fukumura osallistui "Kirarin Revolution" -animesarjan kilpailuun vuonna 2006. Hän jäi kuitenkin toiselle sijalle.
2008 Fukumura osallistui Hello! Projectin harjoittelijaryhmän koe-esiintymisiin. Hän läpäisi koe-esiintymiset, ja 22. kesäkuuta hänestä tuli virallisesti osa harjoittelijaryhmää. Fukumuran kauan olleena haaveena oli tulla Morning Musumen jäseneksi.
Fukumura liitettiin osaksi "Shugo Cha Egg!" -kokoonpanoa 2009. Hän sai Amulet Heartin roolin. Fukumura oli päävokalistina animen kappaleessa "Watashi no Tamago".
Fukumura esiintyi Hello! Projectin artistin Erina Manon kahdessa musiikkivideossa taustatanssijana 2010. "Shugo Chara Egg!" lopetti toimintansa samana vuonna. Fukumura osallistui Morning Musumen yhdeksännen sukupolven koe-esiintymisiin, mutta ei läpäissyt niitä.
2011–2013.
Fukumuralle ei oltu kerrottu, että hän oli oikeasti läpäissyt koe-esiintymiset. 2. tammikuuta 2011 hänestä tuli osa Morning Musumea yhdessä Erina Ikutan, Riho Sayashin ja Kanon Suzukin kanssa. 7. tammikuuta Fukumura valmistui Hello! Projectin harjoittelijaryhmästä virallisesti. 4. huhtikuuta Fukumura ja muu yhdeksäs sukupolvi debytoi Morning Musumessa singlellä "Maji Desu ka Ska!".
Syyskuussa 2012 Fukumura avasi yhdessä sukupolvensa kanssa internet-sivuston. Loka-marraskuussa hän osallistui maailmanlaajuiseen fanitapahtumaan ja kävi muun muassa Thaimaassa, Taiwanissa, Ranskassa ja Etelä-Koreassa.
Fukumura julkaisi ensimmäisen kuvakirjansa 15. toukokuuta 2013. 21. toukokuuta hänestä tuli Morning Musumen varajohtaja yhdessä Haruna Iikubon kanssa.
2014–nykyhetki.
Fukumura julkaisi toisen kuvakirjansa 25. kesäkuuta 2014. 26. lokakuuta hänestä tuli Morning Musumen johtaja, kun entinen johtaja Sayumi Michishige valmistui ryhmästä.
Fukumuran kolmas kuvakirja julkaistiin 5. joulukuuta 2015.
Vuonna 2017 Fukumurasta tuli Hello! Projectin ensimmäinen varajohtaja, tehden Ayaka Wadan ensimmäiseksi Hello! Projectin johtajaksi, jonka rinnalla oli varajohtaja. 15. heinäkuuta julkaistiin Fukumuran neljäs kuvakirja.
Fukumura julkaisi viidennen kuvakirjansa 30. lokakuuta 2018. 31. joulukuuta ilmoitettiin, että Fukumurasta tulisi Hello! Projectin uusi johtaja Wadan valmistumisen jälkeen.
2019 vuoden alussa Fukumurasta tuli Morning Musumen pisimpään palvellut johtaja. 11. kesäkuuta Fukumura avasi Instagram-tilin. Hänestä tuli Hello! Projectin johtaja kesäkuussa 2019.
Yksityiselämä.
Fukumuralla on kaksi veljeä. Hänen tiedetään tulevan hyvin toimeen yhtyekaverinsa Erina Ikutan kanssa.
Kerttu Stenberg

Kerttu Stenberg (5. tammikuuta 1890 Helsinki – 7. joulukuuta 1972 Kuopio) oli suomalainen opettaja ja kirjailija. Hän käytti kirjailijanimeä Kerttu Kivikallio.
Kerttu Stenbergin vanhemmat olivat piirilääkäri Gustaf Väinö Levander ja Anni Canth, jonka äiti oli Minna Canth. Stenberg pääsi ylioppilaaksi 1910 Helsingin suomalaisesta jatko-opistosta ja meni naimisiin 1913 konttoripäällikkö Sten Stenbergin kanssa. Hän asui vuodesta 1942 Kuopiossa.
Stenberg oli aktiivisesti mukana Lottajärjestösssä, ja kuului muun muassa Viipurin piirin piirijohtokuntaan, joka puheenjohtajaksi hänet valittiin vuonna 1927. Hän oli vuosina 1933–1935 Lottajärjestön keskusjohtokunnan varajäsenenä ja varsinainen jäsen vuosina 1935–1940. Stenberg oli myös mukana Fanni Luukkosen kanssa järjestämässä Lottajärjestön tyttötyötä. Kun Lottajärjestö jouduttiin sotien jälkeen lakkauttamaan, Kuopion paikallisyhdistyksen johtokunnan lotat perustivat sen tilalle Huoltotoiminta Oy:n, jonka osakkaana Stenberg oli yhdeksän muun lotan kanssa. Huoltotoiminta Oy toimi vuoteen 1966 saakka, ja Stenberg oli vuodesta 1952 alkaen sen johtokunnan puheenjohtaja.
Teoksia.
Nimellä "Kerttu Kivikallio":
Eeva Tojkander

Eeva Karolina Tojkander, o.s. "Moilanen" (7. lokakuuta 1895 Haapavesi – 5. tammikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
The Eyes of the Overworld

The Eyes of the Overworld on Jack Vancen fantasiaromaani vuodelta 1966. Teos sijoittuu nimellisesti samaan ympäristöön kuin Vancen esikoisteos "Iltaruskon maa", mutta on tyyliltään erilainen. Kirjan päähenkilö on huijari ja varas nimeltä Cugel. Kirjailijan alkuperäinen nimi teokselle oli "Cugel the Clever", millä nimellä se on julkaistu kirjailijan kootuissa teoksissa.
Juoni.
Kauppias Fianostherin innoittamana Cugel yrittää ryöstää nauravan taikuri Iucounun talon, mutta jää kiinni itse teossa. Loitsuilla uhattuna Cugel myöntyy tekemään velholle palveluksen: hankkia pari tämän hallussa olevalle violetille linssille kaukaisesta Cutzin maasta. Nämä maagiset linssit, joista kirja saa nimensä, antavat käyttäjänsä kokea ympäröivän todellisuuden ylevöitettynä versiona: kurjat hökkelit näyttävät loistavilta palatseilta, rumat ja likaiset ihmiset vaikuttavat ylväiltä, kauniilta ja upeasti puetuilta, ja kehnon ruoka muuttuu eksoottisiksi herkuiksi. Iucounu lähettää Cugelin matkaan taikuuden avulla, ja hänen onnistuu hankkia puuttuva linssi haltuunsa. Loput kirjasta kuvaa Cugelin vaiheikasta ja vaivalloista kotimatkaa, johon kuuluu poikkeama kaukaiseen menneisyyteen. Lopulta hän pääsee eroon muukalaisoliosta, jonka Iucounu oli istuttanut Cugeliin varmistaakseen tämän tottelevaisuuden, ja löytää velhon toisen samanlaisen olennon vallasta. Jonkin aikaa Cugel viettää mukavaa elämää Iucounun kartanon herrana, kunnes hän lopulta, yrittäessään rankaista Fianostheria ja Iucounua, erehdyksessä taikoo itsensä samaan paikkaan mihin Iucounu hänet aluksi oli lähettänyt.
Muuta.
Teoksesta on suomennettu luku ”Pyhiinvaeltajat” (The Pilgrims, 1963) Markku Sadelehdon toimittamassa antologiassa "Pimeyden linnake" (1991).
Fantasiakirjailija Michael Shea kirjoitti Vancen "Eyes of the Overworld" -kirjalle virallisen jatko-osan nimeltä "A Quest for Simbilis" vuonna 1974. Tästä teoksesta ei ole Vancen omien jatko-osien ilmestymisen jälkeen otettu uusia painoksia.
Setup (elokuva)

Setup (esitetty televisiossa nimellä "Setup – Petetty") on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut rikoselokuva. Elokuvan pääosia esittävät 50 Cent, Bruce Willis, Ryan Phillippe, Jenna Dewan, Brett Granstaff, Randy Couture, Will Yun Lee, Shaun Toub, Susie Abromeit, Jay Karnes ja James Remar. Elokuvan on ohjannut Mike Gunther. Elokuva julkaistiin suoraan DVD:lle 20. syyskuuta 2011.
Vastaanotto.
"Ilta-Sanomissa" vuonna 2017 Timo Kuismin antoi tälle timanttiryöstön jälkiselvittelyjen ympärille kyhätylle elokuvalle kaksi tähteä viidestä ja luonnehti sitä ”kolkoksi kovisteluksi”, jossa Ryan Phillippe ei oikein istu konnan rooliinsa..
Uinnin Suomen-mestaruuskilpailut 1918

Suomen uintimestaruuksista kilpailtiin 10. - 11. elokuuta 1918 Lahdessa. Miesten yleisessä sarjassa ei mestaruuskilpailuja järjestetty. Naisten lisäksi kilpailuja järjestettiin "alokkaille".
Naiset.
Suorat hypyt.
Thorsoe oli Tanskan kansalainen ja kilpaili kilpailun ulkopuolella.
Andrius Jurkūnas

Andrius Jurkūnas (s. 21. toukokuuta 1976 Kaunas, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Ura.
Seurajoukkueet.
Clemsonin yliopiston valmentaja näki Jurkūnasin pelaavan Euroopan junioriturnauksissa, jolloin yliopisto halusi saada hänet joukkueeseensa. Hän siirtyikin kouluun vuonna 1995, jolloin hänet oli listattu Yhdysvaltain 45 parhaan lukiopelaajan listaukseen. Jurkūnas joutui jättämään kauden 1997–1998 kokonaan väliin polvileikkauksen takia. Kausi 1999–2000 oli tilastollisesti hänen parhaansa yliopistossa, sillä hän teki 8,5 pisteen ja 5,1 levypallon ottelukohtaiset keskiarvot. Kaudeksi 2000–2001 Jurkūnas siirtyi Liettuaan, BC Žalgirisiin. Hän teki Euroliigassa 12,1 pistettä ottelua kohden. Jurkūnas aloitti myös seuraavan kauden joukkueessa, mutta sai potkut marraskuussa 2001. Joulukuussa hän siirtyi Polonia Varsovaan, jota hän edusti loppukauden. 
Kaudeksi 2002–2003 Jurkūnas teki sopimuksen ALBA Berlinin kanssa, mutta sopimus purettiin hänen loukkaannuttua. Tammikuussa 2003 hän siirtyi Hapoel Jerusalemiin, jossa hän pelasi loppukauden. Kauden 2003–2004 alussa Jurkūnas ei pelannut missään seurassa, mutta joulukuussa 2003 hän kävi Astoria Bydgoszczin testattavana ja pelasi loppukauden ajan seurassa.
Kauden 2004–2005 Jurkūnas aloitti Elitzur Ashkelonissa, mutta hänelle annettiin potkut jo syyskuussa 2004. Tammikuussa 2005 hän siirtyi itävaltalaiseen Dornbirno Lionsiin. Vuodet 2005–2009 Jurkūnas edusti unkarilaista Szolnokia. Parhaana kautenaan hän teki 9,1 pistettä ottelua kohden.
Maajoukkue.
Jurkūnas edusti lukuisia Liettuan nuorisomaajoukkueita arvokisoissa. Ensimmäisen kerran hän pelasi Liettua maajoukkueessa vuonna 1996, jolloin maa voitti myös olympiapronssia Atlantan olympialaisissa. Hän edusti maataan myös EM-kilpailuissa vuosina 1997 ja 2001.
Muun muassa FIBA ja Sports-Reference.com eivät lue Jurkūnasia maan vuoden 1996 olympiamitalistiksi/-joukkueeseen.
Chris Connor

Chris Connor (alun perin "Mary Loutsenhizer"; 8. marraskuuta 1927 Kansas City, Missouri – 29. elokuuta 2009 Toms River, New Jersey) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän oli June Christyn, Helen O'Connellin ja Julie Londonin ohella yksi keskeisistä cool jazz -laulajista 1950-luvulla. Hän sai vaikutteita Anita O'Daylta.
Connor opiskeli varhain klarinettia ja lauloi Missourin yliopistolla pasunisti Bob Brookmeyerin johtamassa big bandissa. Hän lähti New Yorkiin vuonna 1947. Hän oli mukana Claude Thornhillin yhtyeessä 1950-luvun alkuvuosina, ja tämän jälkeen hän työskenteli Stan Kentonin kanssa. Yhteistyöstä syntyi hitti "All About Ronnie". 
Connor teki debyyttinsä sooloartistina vuonna 1953. Hän levytti kolme albumia Bethlehemille ennen kuin siirtyi vuonna 1955 Atlanticiin, jolle hän levytti vielä kaksitoista albumia. Hän oli suosionsa huipulla 1950-luvulla, jolta ovat peräisin esimerkiksi hänen versionsa Billy Strayhornin "Lush Lifesta" ja George Shearingin "Lullabe of Broadwaysta". Hänen albumiensa joukossa ovat "The Rich Sound of Chris Connor", "Lullabies of Birdland" ja "Chris Craft and Ballads of the Sad Cafe".
1960-luvun alussa Connor jätti Atlanticin ja teki sopimuksen FM Recordsin kanssa. Hänen managerinsa oli perustamassa kyseistä levy-yhtiötä, jonka toiminta kuitenkin lopetettiin, kun se oli ehtinyt julkaista vasta kaksi Connorin albumia. Samaan aikaan kun laulaja koki urallaan vastoinkäymisiä, hän kärsi pahenevasta alkoholiongelmasta, jonka hän kuitenkin lopulta voitti. Connorin levytysura elpyi 1970-luvulla, ja hän myös jatkoi kansainvälistä esiintymisuraansa vielä seuranneina vuosikymmeninä.
Connorin viimeinen albumi ilmestyi vuonna 2003. Laulaja kuoli syöpään 81-vuotiaana. Hänen pitkäaikainen managerinsa ja kumppaninsa oli Lori Muscarelle.
Peanuts Hucko

Michael Andrew "Peanuts" Hucko (7. huhtikuuta 1918 Syracuse – 19. kesäkuuta 2003 Fort Worth) oli big bandeissa soittanut klarinetisti ja saksofonisti. Hän työskenteli esimerkiksi Glenn Millerin, Louis Armstrongin ja luultavasti tunnetuimmin Lawrence Welkin kanssa. Hucko mukaili tyylillään Benny Goodmania, jonka kanssa hän myös toimi yhteistyössä. Hänen uransa jatkui 1930-luvulta vuonna 1999 tapahtuneeseen vetäytymiseen.
Hucko toimi sekä leaderina että sidemanina, mutta ensisijaisesti jälkimmäisenä. Hän oli myös studiomuusikko. Vuosina 1970–1972 hän esiintyi Welkin TV-show'ssa. Hän muutti 1970-luvulla vaimonsa, laulaja Louise Tobinin kanssa Denveriin, jossa hän omisti yökerhon ja kävi vakituisesti jokavuotisessa Colorado Jazz Partyssa, johon pääsi vain kutsusta. Myöhemmin pariskunta muutti Teksasiin, jossa George W. Bush omisti ensimmäisen vuosittaisen Texas Big Band Jazz Festivalin Huckolle tämän 80-vuotispäivän kunniaksi.
Hortência Marcari

Hortência Maria de Fátima Marcari (s. 23. syyskuuta 1959 Potirendaba São Paulo) on brasilialainen entinen koripalloilija. Marcaria pidettiin aktiiviurallaan yhtenä maailman parhaana Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton ulkopuolisena koripalloilijana. Hänet tunnetaan paremmin pelkällä nimellä Hortência. Kotimaassaan hänet tunnetaan koripalloikonina. Hortênciaa pidettiin aktiiviuralla maailman parhaana naispuolisena takamiehenä.
Hortência nousi Brasilian maajoukkueen rinkiin jo 15-vuotiaana. Hän tuli pian tunnetuksi aktiivisesta pelitavastaan kentällä ja korintekemisestään. Hortêncian johdolla maajoukkue alkoi menestyä ja maa saavutti Pan-Amerikan kisoista pronssia, hopeaa ja kultaa vuosina 1983, 1985 ja 1991. Hän johdatti maansa MM-kultaan vuonna 1994. Hortência teki MM-kilpailuissa yli 27 pistettä ottelua kohden. Hän vetäytyi koripallosta pian MM-kilpailuiden jälkeen, mutta palasi vuoden 1996 olympialaisiin, joista maa voitti hopeaa.
Seurajoukkueissa Hortência edusti valtaosan urastaan brasilialaista Associação Prudentinaa. Lisäksi hän pelasi seurakoripalloa muun muassa Perussa, Singaporessa, Malesiassa, Bulgariassa ja Etelä-Koreassa. Pelaajauransa jälkeen hänet valittiin Basketball Hall of Fameen vuonna 2005.
Verhovažjen piiri

Verhovažjen piiri () on kunnallishallintoalue Vologdan alueella Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 4 300 neliökilometriä. Asukkaita on 15 600 henkeä (vuonna 2010).
Verhovažjen piiri rajoittuu pohjoisessa idässä Vologdan alueen Tarnogski Gorodokin, etelässä Totman ja Sjamžan ja idässä Vožegan piireihin sekä pohjoisessa Arkangelin alueeseen. Pinta-alasta 85 % on metsää. Suurimmat joet ovat Vienanjoen vesistöön kuuluvat Vaga, Kuloi, Pežma, Kolenga ja Termenga. Hyötykaivannaisia ovat hiekka, sora ja turve. Seudulla sijaitsee Verhovažjen maisemansuojelualue.
Piiriin kuuluu 13 maalaiskuntaa: Klimušino, Kolenga (keskuspaikka Noginskaja), Lipetskoje (Leušinskaja), Morozovo, Naumiha, Nižni Kuloi (Urusovskaja), Oljušinskoje (Srednjaja), Šelota, Sibir (Jelisejevskaja), Termenga (Kukolovskaja), Tšusevitsy, Verhovskoje (Smetanino), Verhovažje. Hallinnollinen keskus on Verhovažjen kylä, josta on matkaa 226 kilometriä Vologdaan.
Seudun kautta kulkee Moskovan ja Arkangelin välinen maantie. Tärkein elinkeino on metsäteollisuus. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä pellavan viljelyyn.
Piirissä on neljä perus- ja viisi keskikoulua. Kulttuurilaitoksia ovat lasten taidekoulu, kansanperinnekeskus, kirjastolaitos sekä kulttuuri- ja kerhotalot.
Verhovažje

Verhovažje () on kylä, maalaiskunta ja Verhovažjen piirin hallinnollinen keskus Vologdan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Vagajoen rannalla 226 kilometriä Vologdasta koilliseen. Kylän kautta kulkee Moskovan ja Arkangelin välinen maantie. Asukkaita on 5 200 henkeä (vuonna 2002).
Verhovažjen pogosta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1613. Sijaintinsa ansiosta siitä kehittyi huomattava kauppapaikka. Nykyään tärkein elinkeino on metsäteollisuus. Kylässä on keskikoulu, taidekoulu, kulttuuritalo, kirjasto, historiallinen museo ja piirisairaala. Nähtävyyksiin kuuluvat vanhat kauppiastalot.
Čaroban

Čaroban on serbialaisen Danica Radojčićin kappale, jonka hän esitti maansa edustuskappaleena vuoden 2011 euroviisuissa. Kappale voitti 26. helmikuuta 2011 pidetyn Serbian euroviisukarsintafinaalin, ja se sai 14 900 ääntä (59,74 % annetuista).
Kappale kilpaili euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sai 67 pistettä, sijoittui kahdeksanneksi ja pääsi siten finaaliin. Finaalissa se sai 85 pistettä ja sijoittui neljänneksitoista.
Nikolai Djakonov

Nikolai Mihailovitš Djakonov (, 10. huhtikuuta 1911 Ust-Vym – 21. marraskuuta 1982 Syktyvkar) oli komilainen näytelmäkirjailija ja teatteriohjaaja.
Nikolai Djakonov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Leningradin teatterikoulusta vuonna 1936 ja työskenteli sen jälkeen Komin draamateatterin näyttelijänä ja ohjaajana. Vuodesta 1945 lähtien hän toimi teatterin taiteellisena johtajana.
Djakonov kirjoitti ensimmäiset näytelmänsä Sergei Jermolinin kanssa 1930-luvun lopussa. Hänet muistetaan parhaiten huvinäytelmästä "Svad’ba pridanöjön" (”Häät myötäjäisineen”, 1949). Anatoli Glebovin muokkaama venäjänkielinen versio "Svadba s pridanym" sai Stalin-palkinnon vuonna 1951. Näytelmää esitettiin eri kielillä 150 teatterissa Neuvostoliitossa sekä Tšekkoslovakiassa, Puolassa, Bulgariassa ja muualla Itä-Euroopassa. Sen pohjalta on tehty myös elokuva, jota on esitetty Suomessa nimellä "Lemmenkaruselli".
Djakonov liittyi NKP:n jäseneksi vuonna 1941. Vuonna 1945 hän sai Komin ASNT:n kansantaiteilijan ja vuonna 1951 Venäjän SFNT:n ansioituneen taiteilijan arvonimen.
Teresa Edwards

Teresa Edwards (s. 19. heinäkuuta 1964 Cairo, Georgia) on yhdysvaltalainen entinen koripalloilija ja nykyinen Tulsa Shockin päävalmentaja. Hän on yksi maan menestyneimmistä naiskoripalloilijoista.
Edwards edusti maataan olympialaisissa viisi kertaa. Hän voitti olympiakultaa neljä kertaa ja yhden olympiahopean. Mitalimäärä on myös olympiahistorian suurin määrä koripallossa. Pan-Amerikan kisoista Edwards voitti kultaa vuonna 1987 ja pronssia vuonna 1991. Hän osallistui MM-kilpailuihin kolme kertaa ja saavutti kaksi maailmanmestaruutta.
Seurajoukkuetasolla Edwarsd pelasi muun muassa Italiassa, Ranskassa ja Espanjassa. Hän voitti seurajoukkueissaan muun muassa Euroliiga-mestaruuden kaudella 2001–2002. Koripallouransa lopulla Edwards pelasi myös WNBA:ssa. Hänet varattiin vuoden 2003 varaustilaisuudessa ja hän pelasi kaudet 2003 sekä 2004 Minnesota Lynxissä.
Pelaajauransa jälkeen Edwards on toiminut valmennustehtävissä. Kaudella 2011 hän siirtyi Tulsa Shockin päävalmentajaksi.
Velikulta

Velikulta oli vuosina 1895–1917 ilmestynyt suomalainen poliittinen pilalehti, joka tuki nuorsuomalaisia.
"Velikullan" perusti A. B. Mäkelä nuorsuomalaisten omaksi pilalehdeksi joulukuussa 1895, kun "Matti Meikäläinen" oli päätynyt suomalaisen puolueen käsiin. Mäkelä siirtyi myöhemmin "Työmieheen" ja "Velikullan" uudeksi päätoimittajaksi tuli Emil Vainio. Lehti arvosteli alkuvuosinaan jyrkästi vanhoillista papistoa sekä varsinkin ruotsinmielisiä, mutta maltillistui kieliasiassa sortokauden alettua vuosisadan vaihteessa. "Velikulta" sai taloudellista tukea nuorsuomalaisten pää-äänenkannattajalta "Päivälehdeltä", sittemmin "Helsingin Sanomilta". Pilapiirrosten määrä lehdessä kasvoi vuodesta 1905 alkaen ja niitä tekivät useat tunnetut kuvittajat, kuten Alex Federley, Hjalmar Löfving, Jalmari Ruokokoski ja Aarno Karimo. Myös lehden avoin puoluepoliittisuus korostui tässä vaiheessa.
Vainion jälkeen päätoimittajina toimivat K. J. Mandelin, vuosina 1909–1915 Heikki Kokko ja lopuksi Ilmari Kivinen. Kaikki mainitut olivat myös "Helsingin Sanomien" toimittajia. Vastaavaksi päätoimittajaksi 1911 palannut Vainio tuomittiin vankeuteen majesteettirikoksesta lehden julkaistua alkuaan saksalaisessa "Simplicissimuksessa" ilmestyneen norjalaisen Olof Gullbranson pilapiirroksen, joka esitti Venäjän sortopolitiikkaa Suomessa. "Velikulta" joutui ensimmäisen maailmansodan aikana taloudellisiin vaikeuksiin ja se muutettiin aiempaa kevyemmäksi huumorilehdeksi. Vuoden 1917 lopulla se viimein yhdistettiin pääkilpailijaansa "Tuulispäähän". Ratkaisua helpotti samanaikainen porvarillisten puolueiden läheneminen.