Iso Valliriutta

Iso Valliriutta () on Korallimeressä Queenslandin rannikolla Koillis-Australiassa sijaitseva maailman suurin koralliriutta. Se muodostuu noin 3 000 erillisestä koralliriutasta.
Iso Valliriutta otettiin vuonna 1981 Unescon maailmanperintöluetteloon. Se on myös äänestetty yhdeksi maailman seitsemästä luonnonihmeestä.
Koko.
Iso Valliriutta on maailman suurin elävä rakenne. Se muodostuu noin 3 000 koralliriutasta ja 300 korallisaaresta. Sen voi havaita avaruudesta asti. 
Pituudeltaan riutta on noin 2 300 kilometriä. Pinta-alaltaan koko maailmanperintöalue on 348 000 neliökilometriä. Tästä 344 400 neliökilometriä kuuluu Ison Valliriutan meripuistoon; muu osa maailmanperintöalueesta koostuu noin 980 saaresta, sisävesistä ja muista merellisistä alueista. Koko alueen pinta-alasta seitsemän prosenttia on koralliriuttoja. Loput neliökilometrit koostuvat korallisaarista ja muun muassa merilevän, mangroven ja hiekan peittämistä alueista.
Korallin peittävyyden vaihtelu.
Ison Valliriutan korallipeittoa, eli elävän kivikorallin osuutta riutan pinnasta, on tarkkailtu vuodesta 1985 alkaen.
2010-luvulla Ison Valliriutan korallit vähenivät, minkä uskotaan johtuneen ilmaston lämpenemisestä sekä vesien happamoitumisesta ja lämpenemisestä. National Geographicin elokuussa 2018 julkaiseman artikkelin mukaan koralleista oli tuolloin kuollut jopa puolet. Korallien vähenemisen vuoksi tutkijat säilöivät korallien sukusoluja tavoitteenaan elvyttää luonnonvaraisia populaatioita.
Vuonna 2022 valliriutan pohjois- ja keskiosat saavuttivat mittaushistorian suurimman korallipeiton. Pohjoisosassa korallipeitto kasvoi viidessä vuodessa 13 prosentista 36 prosenttiin. Keskiosan korallipeitto kasvoi samana aikana 12 prosentista 33 prosenttiin. Valliriutan eteläosissa korallipeitto sen sijaan laski 38 prosentista 34 prosenttiin piikkikruunumeritähden vuoksi.
Ekosysteemi.
Ison Valliriutan muotoutuminen on kestänyt yli kaksi miljoonaa vuotta. Riutan värikäs ekosysteemi koostuu tuhansista erillisistä riutoista, pinnanalaisista koralliyhdyskunnista hiekkaisiin saarekkeisiin. Valliriutan tarjoama kasvupaikkojen ja elinympäristöjen moninaisuus tekee siitä ekologisesti erityisen rikkaan kokonaisuuden.
Isolla Valliriutalla elää yli 600 kivikorallia ja pehmytkorallia, 1 625 kalalajia, 133 hai- ja rauskulajia, 30 valas- ja delfiinilajia, 215 lintulajia, 14 merikäärmelajia ja kuusi maailman seitsemästä merikilpikonnalajista. Kaikkiaan alueella esiintyy 25 prosenttia kaikista maailman merieläimistä. Ison Valliriutan Säätiön mukaan riutan kahdeksan ainutlaatuisinta ja merkittävintä eläintä ja eläinryhmää ovat "Tridacna gigas" -jättiläissimpukka, suuret rauskut kuten paholaisrausku, kyhmyhuulikala, hait, koralliahventen alaheimo "Amphiprioninae", kilpikonnat, hiilimeriahven ja valaat.
Historia.
Ensimmäinen eurooppalainen tutkimusmatkailija, joka näki Ison Valliriutan oli James Cook, joka löysi sen 11. kesäkuuta 1770.
Ison Valliriutan meripuisto perustettiin vuonna 1975. Sen tehtävänä on suojella ja säilyttää Ison Valliriutan aluetta.
Uhat.
Ison Valliriutan vakavimpia uhkia on ilmaston lämpeneminen ja siitä seuraava vesien lämpeneminen ja merenpinnan nousu. Veden lämpenemisen seurauksena Ison Valliriutan korallit ovat kokeneet tihenevällä tahdilla suuria haalistumisepidemioita. Muita uhkia ovat maalta mereen valuva, sedimenttiä, saasteita ja lannotteita sisältävä maa-aines, piikkikruunu-meritähti sekä rannikon rakentaminen.
Turismi.
Iso Valliriutta on suosittu turistikohde. Vuosittain meripuistossa käy noin kaksi miljoonaa turistia, joista 86 prosenttia joko Cairnsin, Port Douglasin tai Whitsundaysin vesillä. Turistit voivat muun muassa kalastaa, sukellella ja seurata merikilpikonnien ja muiden eläinten elämää.
Retkihinnan lisäksi turisteilta peritään riuttavero, jota käytetään riutan suojelemiseen.