Polkujuoksu

Polkujuoksu (tunnetaan vuoristoalueilla myös nimityksellä vuoristojuoksu) on urheilulaji, jossa juostaan tai patikoidaan poluilla.
Historiaa.
Polkujuoksu nousi suosioon ensin Yhdysvalloissa ja Euroopan alppimaissa. Ensimmäinen polkujuoksuyhdistys, American Trail Running Association, perustettiin Yhdysvalloissa vuonna 1996. Yhdysvalloissa lajia harrastavien määrä kasvoi vuosien 2006 ja 2012 välillä 4,5 miljoonasta yli 6 miljoonaan. Laji tuli Suomeen 2010-luvulla. Järjestettyjen polkujuoksutapahtumien määrä on kasvanut kaikkialla maailmassa viime vuosina. 
Lajin luonne.
Polkujuoksijat mainitsevat usein pääasiallisiksi syikseen polkujuoksun suosimiselle pienemmän iskurasituksen maantiejuoksuun verrattuna, näköalat ja luonnonläheisyyden.
Polkujuoksu muistuttaa maastojuoksua. Lajit erottaa selkeimmin juoksutapahtumien osalta, sillä polkujuoksutapahtumissa matkan pituus on yli 12 kilometriä kun taas selkeämmin standardoidussa maastojuoksussa juostaan tyypillisesti alle 12 kilometrin matkoja ja samaa kierrosta useaan kertaan. Polkujuoksijat myös juoksevat kapeammilla poluilla kuin maastojuoksijat, ja reitillä voi olla suuria korkeuseroja.
Vuoristo- tai tunturijuoksussa juostaan ja kilpaillaan maastossa vuoristoalueilla. Reittien kaltevuus on merkittävä osa lajin haasteellisuutta. Tunturijuoksuja järjestetään sillä oletuksella, että osallistujilla on vuoristosuunnistustaitoja ja he kantavat riittävästi selviytymisvarusteita.
Polkujuoksu on lajina monipuolisempi kuin tasaisella radalla juokseminen. Polkujuoksijan täytyy käyttää koko kehoaan aktiivisesti. Polulla juokseminen vaatii valppautta ja on teknisesti haastavaa, sillä juoksija joutuu koko ajan tarkkailemaan polkua edessään väistääkseen kivet ja muut esteet. Polkujuoksijan askel on suhteellisen lyhyt. Askelpituus ja askeltiheys vaihtelevat juoksun aikana, ja välillä juoksija joutuu loikkimaan ja kiipeämään. Ylämäkijuoksu ja alamäkijuoksu vaativat kumpikin omanlaistaan tekniikkaa, lihasvoimaa ja koordinaatiota. Käsiä käytetään aktiivisesti tasapainottamaan juoksua etenkin alamäkeen juostaessa. Polkujuoksijan vauhti onkin selvästi hitaampaa kuin tasaisella juoksijan vastaavalla matkalla.
Varusteet.
Polkujuoksijan perusvarusteita ovat lenkkikengät ja säänmukaiset vaatteet. Polkujuoksukengältä vaaditaan hyvää istuvuutta, jotta se on tukeva epätasaisessa maastossa. Polkujuoksuun tarkoitettujen kenkien päällys on suunniteltu kestäväksi ja märkiin oloihin sopivaksi. Vaimennusta ei ole kovin paljon, sillä polku on alustana pehmeä ja ohutpohjainen kenkä on vakaampi kuin paksupohjainen. Polkujuoksijat käyttävät normaalisti nastattomia kenkiä, mutta nastallisia kenkiä käytetään märällä, mutaisella tai jäisellä kelillä.
Jotkut polkujuoksijat suosivat ihonmyötäisiä vaatteita, sillä ne eivät tartu puihin ja pensaisiin kuten löysät vaatteet. Pitkillä matkoilla ja huonolla säällä voidaan käyttää lämpimiä vaatekappaleita kuten irtohihoja, säärystimiä, päähineitä, käsineitä ja kuoritakkia.
Polkujuoksijat kuljettavat varusteitaan juoksun aikana juoksurepussa tai -liivissä. Yleisiä varusteita ovat vesi, energiageeli ja muu kiinteä ruoka, urheilukello, älypuhelin, sykepanta, silmäsuoja, otsalamppu ja kokoontaitettavat juoksusauvat.
Tapahtumat.
Polkujuoksutapahtumia järjestetään maailmanlaajuisesti. Tapahtumia järjestäviä vakiintuneita järjestöjä ei ole kovin monta lajin suhteellisen lyhyen historian takia.
Kilpailujen pituudet vaihtelevat suuresti. Ne voivat olla pituuksiltaan viidestä kilometristä yli 161 kilometriin. Monet korkean tason polkujuoksutapahtumat ovat ultramaratonin pituisia. Samanpituiset kilpailut eroavat usein suuresti toisistaan maaston suhteen. Eri reiteillä tehtyjen suoritusten mielekäs vertaaminen on siten vaikeaa. Tämä on eroavaisuus maantiejuoksun 10 kilometrin ja maratonin kaltaisten standardipituuksien ajanoton suhteen.
Tukipisteitä sijoitetaan useimmiten 5–10 kilometrin välein reitin varrelle. Useimmat polkujuoksutapahtumat koostuvat yhdestä etapista. Tällöin juoksijoiden ajat mitataan koko juoksun ajalta, tukipisteillä pysähtymiset mukaan lukien. Polkujuoksussa on kuitenkin olemassa myös etappikilpailuita. Nämä monipäiväiset kilpailut tavanomaisesti tarjoavat juoksijoille täyden tuen etappien välissä. On kuitenkin olemassa etappikilpailuita, jotka eivät tarjoa muuta tukea kuin vettä ja ensiapua. Nämä kilpailut vaativat, että juoksijoiden on kannettava kaikki tarvitsemansa varusteet (ruoka, makuupussi, vaihtovaatteet, hätäraketti, kompassi, taskulamppu ja niin edelleen) itse. Osuva esimerkki tämänkaltaisesta kilpailusta on "Marathon des Sables", joka järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1986.
Osanottajien määrä on rajoituksista johtuen usein pienempi kuin maantiejuoksuissa. Tähän voi olla eri syitä, kuten polkujen kapeus, kansallispuistojen asettamat rajoitukset sekä turvallisuudesta ja ympäristöstä huolehtiminen. On myös useita hyvin suosittuja kilpailuja, kuten Euroopassa järjestettävä "Ultra-Trail du Mont-Blanc" ja Yhdysvalloissa järjestettävä "Western States Endurance Run", jotka ovat joutuneet rajoittamaan osanottajien määrää ylivoimaisen kysynnän takia.
Suomessa.
Suomessa tapahtumiin osallistuu aktiivisesti 2 000–3 000 urheilijaa vuodessa. Suomessa järjestetään vuosittain parikymmentä polkujuoksutapahtumaa sekä näistä muodostuvia polkujuoksukiertueita, kuten Trail Tour Finland ja Ultra Trail Tour Finland.