tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Markku Anttila

Markku Matias Anttila on suomalainen viihdetaiteilija. Hän on esiintynyt taikurina yli 30 vuotta. Anttila on opiskellut viulunsoittoa sekä musiikin teoriaa ja ollut Etelä-Pohjanmaan musiikkiopistossa viulunsoiton opettajana 1980-luvulta lähtien. Hän on soittanut Seinäjoen kaupunginorkesterissa. Anttila alkoi säveltää kevyttä musiikkia vuonna 1984.
Hänen sävellyksiään on levyttänyt esimerkiksi Lea Laven.
Anttilan sävellys "Sadun tango" voitti vuoden 1992 Tangomarkkinoiden sävellyskilpailun ja hänen kappaleensa "Maan matonen" voitti pilkkalaulukilpailun vuonna 1990. 
Anttila on myös levyttänyt kaksi "Muumimaailman taikaa" -muumilevyä.
Vuodesta 1992 lähtien Anttila on tuottanut suomalaisiin teemapuistoihin ohjelmaa, aluksi Wasalandiaan 1992 ja tämän jälkeen Muumimaailmaan 1993-2002. Vuosina 2003–2007 hän tuotti ohjelmaa Kalajoen hiekkasärkillä, JukuJukuMaassa sijaitsevaan Merirosvoteatteriin.
Melges 24

Melges 24 on kilpapurjevene, joka lanseerattiin vuonna 1993. Vuonna 1998 kilpailtiin ensimmäisen kerran luokan maailmanmestaruudesta Torquayssa Englannissa 98 veneen voimin. 
Nykyään Melges 24 -maailmanmestaruuskilpailuihin ja Euroopan mestaruuskilpailuihin poikkeuksetta yli sata venekuntaa. Myös Suomen ja Viron yhteinen ranking-sarja on tasokas, sillä luokassa purjehtii useita olympiapurjehtijoita. 
Luokan houkuttelevuutta lisää veneen helppo ja kustannustehokas kuljetus kilpailupaikalta toiselle.
Historia.
Vuonna 1992 Buddy Melges voitti America's Cupin America3-veneellä San Diegossa Kaliforniassa. America3-veneen oli suunnitellut Reichel Pugh. Pughin ja Melgesin yhteistyö veneenkehityksessä jatkui ja saman vuoden joulukuussa ensimmäinen Melges 24 näki päivänvalon. Melges 24 esiteltiin 1993 venemarkkinoille ja innovatiivisen suunnittelunsa ansiosta se asetti standardin urheilullisiin kilpaveneluokkiin. 
Thelenin veljekset Kenneth ja Henrik toivat ensimmäinen Melges 24:n Suomeen vuonna 1994. Veljekset toimivat myös veneen virallisena maahantuojana muutamien vuosien ajan kiertäen eri kaupungeissa esittelemässä sen ominaisuuksia. 
1996 purjehdittiin Suomen ensimmäiset Melges 24 -luokan kilpailut Turussa, Pyytinkarin paluukilpailun yhteydessä. Kilpailuun osallistui kolme venekuntaa. Thelenin edustama Fazer, Kari Heikkilän kipparoima Marinel Thunderboat sekä Antti Niinirannan vene Patu. Kilpailu purjehdittiin upeassa auringonpaisteessa ja reippaassa tuulessa. Melgesit lähes lensivät tavallisten perheveneiden ohi nopeuksien noustessa jopa 20 solmun yläpuolelle. Kilpailun voitti Fazer, seuraavina Marinel Thunderboat ja Patu.
Kenneth Thelen on edelleen Suomen menestynein Melges 24 -kippari. Viisinkertaisen luokkamestaruuden lisäksi hän on saavuttanut Euroopan mestaruuskilpailuissa pronssia vuonna 1996 Barcelonassa sekä amatöörien Euroopan mestaruuden 2003 Helsingissä .
Newbear 77-68

Newbear 77-68 on Bear Microcomputer Systemsin valmistama mikrotietokone harrastelijakäyttöön. Tietokone on julkaistu vuonna 1977 ja sitä pidetään ensimmäisenä brittiläisenä kotitietokoneena.
Tietokone käytti Motorola 6800 suoritinta ja siinä oli 256 tavua RAM-muistia. Tietokone myytiin rakennussarjana.
Immanuel (yhtye)

Immanuel (Mikaveli ja Roni Samuel, oikeilta nimiltään Mikael Meklin ja Roni Lempiäinen) on suomalainen rap-duo Keravalta, jonka sanoitukset liittyvät vahvasti kristinuskoon. Duon esikoisalbumi "Kilosanomaa" julkaistiin Uturn Recordsin kautta marraskuussa 2012 . Yhtye julkaisi toisen albuminsa, "Jumalanmiehii", marraskuussa 2013. Albumin julkaisukonsertti pidettiin Maata Näkyvissä -festareilla Turussa. "Jumalanmiehii" nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisella listalla sijalle 17. 
Immanuelin kappale "King Of The Jungle" on vuoden 2013 paras Rytmibarometri-kappale.
Immanuel teki paluun 10-vuotisen taivaleen kunniaksi vuonna 2022. Immanuelilla oli kesällä kolme keikkaa: yksi Helsingissä ja kaksi Juhannuskonferenssissa Keuruulla. He julkaisivat kolmannen albuminsa "Jumalanmiehii II" 17. marraskuuta 2023 Maata Näkyvissä -festareilla Turussa.
Piirtäjän sopimus

Piirtäjän sopimus on brittiläinen elokuva vuodelta 1982. Se oli ohjaajansa Peter Greenawayn toinen elokuva ja hänen lopullinen läpimurtonsa arvostetuksi brittiohjaajaksi.
Elokuva sijoittuu 1600-luvulle. Rouva Herbert kutsuu nuoren taiteilija Mr. Nevillen tekemään 12 piirrosta, jotka esittävät hänen aviomiehensä maalaiskartanon ja puutarhan eri puolia.
British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät "Piirtäjän sopimuksen" vuonna 1999 yhdeksi kaikkien aikojen sadasta parhaasta brittielokuvasta.
Ajojahti (vuoden 1967 elokuva)

Ajojahti on ranskalais-italialainen elokuva vuodelta 1967. Sen sanotaan perustuvan Joan McLeodin romaaniin "The Ronin". Alain Delon esittää elokuvassa Jef Costello -nimistä palkkamurhaajaa. Costellon rakastajaa, Jane Lagrangea esittää Nathalie Delon, joka oli naimisissa Alain Delonin kanssa elokuvan kuvausten aikaan. "Ajojahtia" pidetään klassisena eurooppalaisena film noir -elokuvana.
"The Guardianin" elokuvakriitikon Derek Malcolmin mielestä "Ajojahti" oli viime vuosisadan 76:nneksi paras elokuva.
Näyttelijät.
Lähde:
Haukkakehrääjät

Haukkakehrääjät ("Chordeiles") on kehrääjien heimoon kuuluva kehrääjälintusuku. Haukkakehrääjiin kuuluu BirdLife Suomen mukaan viisi lajia.
Norman

Norman tai Normann tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Henkilöitä, joiden etunimeä on Norman tai Normann, luetellaan sivulla Norman (etunimi). 
Paikannimiä.
Paikkakuntia Yhdysvalloissa
Mark Lindsay Chapman

Mark Lindsay Champman (s. 8. syyskuuta 1954 Lontoo) on englantilainen näyttelijä. Hän on tunnettu muun muassa yliperämies Henry Wilden roolista vuoden 1997 elokuvassa "Titanic".
Mark Lindsay Chapman näyttelee John Lennonia elokuvassa "Chapter 27".
Wilfrid Laurier

Wilfrid Laurier (20. marraskuuta 1841 – 17. helmikuuta 1919) oli kanadalainen liberaalipoliitikko. Hän oli Kanadan 7. pääministeri vuosina 1896–1911. Laurier oli Kanadan ensimmäinen ranskankielinen pääministeri. Hän toimi myös liberaalipuolueen puheenjohtajana 1887–1919.
Laurier’n aikaansaannoksina pidetään muun muassa tullietuuksien myöntämistä Britannialle sekä kanadalaisten lähettämistä toiseen buurisotaan 1899–1903. Sen sijaan yrityksissään parantaa kauppasuhteita Yhdysvaltojen kanssa hän ei onnistunut.
Norman (etunimi)

Norman tai Normann on englanninkielisessä maailmassa yleinen etunimi. Se on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Runoilijan veri

Runoilijan veri () on ranskalainen elokuva vuodelta 1930. Se on ohjaajansa Jean Cocteaun ensimmäinen elokuva. Elokuvassa esiintyvät Lee Miller, Enrique Rivero ja Pauline Carton.
Eläinten veri

Eläinten veri ("Le Sang des bêtes") on ranskalainen dokumenttielokuva vuodelta 1949. Siinä esiintyvät Georges Hubert ja Nicole Ladmiral.
Se kuvaa sodanjälkeisen Pariisin köyhiä ihmisiä, ja sijoittuu suurelta osin teurastamoon.
Elokuva on ensimmäinen maineikkaan ranskalaisen ohjaajan Georges Franjun yhdeksästä dokumenttielokuvasta.
Johan Norrlin

Johan Petter Norrlin (6. syyskuuta 1842 Hollola – 7. tammikuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä ja Helsingin yliopiston ylimääräinen kasvitieteen professori 1879–1903.
Norrlinin vanhemmat olivat nimismies Nils Nathanael Norrlin ja Fredrika Charlotta Lang. Hän pääsi ylioppilaaksi 1862 Porvoon lukiosta ja valmistui 1866 metsänhoitajaksi Evon metsäopistosta. Norrlin opiskeli sitten Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1869 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1879.
Norrlin oli William Nylanderin etevin oppilas, ja hänestä tuli Suomen jäkälien ensimmäinen asiantuntija. Hän julkaisi yhdessä Nylanderin kanssa teoksen "Herbarium lichenum Fenniae" (1875–1882). Teokset "Bidrag till sydöstra Tavastlands flora" ja "Flora Kareliae Onegensis" I (1871) ovat suomalaisen kasvimaantieteen tutkimustyön esikuvia kasvitopografian kannalta. Norrlin osoitti, että Aunus, Vienan Karjala ja Kuolan niemimaa kuuluvat Suomen luonnontieteelliseen alueeseen. Hän tutki myös ensimmäisenä keltanon sukua.
Norrlin kehitti kasvien yleisyyden luokittelemiseksi Norrlinin asteikko -nimisen järjestelmän.
Norrlinin kunniaksi on nimetty Helsingin yliopiston Luonnontieteellisen keskusmuseon Kasvimuseon julkaisusarja Norrlinia.
Leipurin vaimo

Leipurin vaimo ("La Femme du boulanger") on ranskalainen elokuva vuodelta 1938. Sen ohjasi Marcel Pagnol. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat provencelaiseen kylään, jonka elämä järkkyy, kun leipurin kaunis nuori vaimo karkaa paimenen kanssa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Leipurin vaimon" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Restauraatio

Restauraatio () tarkoittaa aiemmin vallinneen poliittisen järjestelmän palauttamista tai syrjäytetyn hallitsijasuvun paluuta valtaan. Termi tulee myöhäislatinan verbistä "restaurare" ’asettaa jälleen’. Nimitystä käytetään varsinkin tietyistä ajanjaksoista eräiden maiden historiassa. Lisäksi restauraatiokaudella tarkoitetaan yleensä Euroopassa Napoleonin kukistumista seurannutta ajanjaksoa vuosina 1815–1830, jolloin vanha järjestys pyrittiin palauttamaan.
Tunnettuja restauraatioita:
Olen vainottu kahlekarkuri

Olen vainottu kahlekarkuri on Mervyn LeRoyn ohjaama yhdysvaltalainen mustavalkoelokuva vuodelta 1932. Käsikirjoitus perustuu Robert Elliott Burnsin samannimiseen omaelämäkertaan. Elokuvan ensi-ilta Suomessa oli 6.12.1946, sillä se oli Valtion filmitarkastamon kokonaan kieltämä vuodesta 1933 vuoteen 1946 asti.
Talousvaikeuksissa oleva ensimmäisen maailmansodan veteraani joutuu syyttömänä vankilaan, pakenee ja livahtaa Chicagoon. Siellä hän rakentaa elämän toisen nimen turvin, kunnes jää uudelleen kiinni.
Elokuva on valittu Yhdysvaltojen Kongressin kirjasto Kansalliseen elokuvarekisteriin. Oscareitakin sille ropisi: Paul Muni palkittiin parhaana miesnäyttelijänä, itse elokuva parhaana elokuvana ja Nathan Levinson parhaasta äänityksestä.
Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun (elokuva)

Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun ("Saturday Night and Sunday Morning") on brittiläinen elokuva vuodelta 1960. Alan Sillitoen samannimiseen romaaniin perustuvan elokuvan on ohjannut Karel Reisz. Se kertoo Arthur Seatonista, joka rankan työviikon päätteeksi ryyppää ja rietastelee viikonlopun aikana.
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä "Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun" äänestettiin kaikkien aikojen 14. parhaaksi brittielokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisioammattilaista."The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Valjoux

Valjoux on sveitsiläinen mekaanisten kellokoneistojen valmistaja. Valjoux on osa suurinta sveitsiläistä kellonkoneistojen valmistajaa ETA SA -konsernia, joka puolestaan on osa maailman suurinta kellovalmistajaa, Swatch Groupia. 
Valjoux on etenkin tunnettu niin sanotuista ébauche-koneistoista, joita muut kellovalmistajat käyttävät kellojensa pohjana. Valjoux-koneistoja käytetään keskihintaisissa ja kalliissa kelloissa. Valjoux valmistaa esimerkiksi Valjoux 7750 -koneistoa, jota käytetään suuressa osassa markkinoilla olevista keskihintaisista mekaanisista kronografeista .
Valjouxin koneistoja käyttävät muun muassa Omega, Longines, Breitling, Oris, TAG Heuer, IWC, Panerai ja Sinn.
Mephisto (elokuva)

Mephisto on unkarilais-saksalainen elokuva vuodelta 1981. Sen ohjasi István Szabó ja pääosaa näyttelee Klaus Maria Brandauer. Elokuva perustuu Klaus Mannin samannimiseen romaaniin. 1920- ja 1930-lukujen Saksaan sijoittuva tarina kertoo näyttelijästä, joka vertauskuvallisesti myy sielunsa ja ryhtyy myötäilemään natseja saadakseen menestystä ja vaikutusvaltaa.
Elokuva sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin ja palkittiin Cannesin elokuvajuhlilla parhaasta käsikirjoituksesta. Myös yhdysvaltalainen National Board of Review of Motion Pictures nimesi sen vuoden parhaaksi vieraskieliseksi elokuvaksi.
Näyttelijät.
Lähde:
Pelko jäytää sielua

Pelko jäytää sielua on saksalainen elokuva vuodelta 1973. Sen ohjasi Rainer Werner Fassbinder. Hän myös käsikirjoitti, tuotti ja lavasti elokuvan. Sen pääosassa on yksinäinen saksalainen siivooja, joka aloittaa romanssin paljon nuoremman mutta yhtä yksinäisen marokkolaisen miehen kanssa.
Elokuva sai kansainvälisen kriitikoiden palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla. Brittiläinen "Sight &amp; Sound" kirjoitti, ettei tyyliteltyä melodraamaa ja tarkkaa psykologista kuvausta ole koskaan saatu näin hyvään tasapainoon keskenään. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti Fassbinderin teoksen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Charles Ferdinand (Berryn herttua)

Charles Ferdinand de Bourbon, Berryn herttua (24. tammikuuta 1778 Versailles – 14. helmikuuta 1820 Pariisi) oli ranskalainen prinssi, tulevan kuningas Kaarle X:n nuorempi poika. Hänen murhansa vuonna 1820 vaikutti merkittävästi Ranskan poliittiseen ilmapiiriin.
Elämänvaiheet.
Berryn herttuan vanhemmat olivat Artois’n kreivi, tuleva kuningas Kaarle X ja prinsessa Maria Teresia, jonka isä oli Sardininian kuningas Viktor Amadeus III. Hänen vanhempi veljensä oli Angoulêmen herttua Louis Antoine, myöhempi ”Ludvig XIX”. Ranskan kuninkaat Ludvig XVI ja Ludvig XVIII olivat heidän setiään.
Berryn herttua lähti vallankumouksen puhjettua vuonna 1789 isänsä mukana maanpakoon. Vuosina 1792–1797 hän palveli Joseph de Condén johtamassa emigranttiarmeijassa ja matkusti sen mukana Venäjälle, jossa keisari Paavali I antoi hänen komentoonsa ratsuväkirykmentin. Vuosina 1801–1814 Berryn herttua asui Englannissa. Hän palasi Ranskaan Bourbon-restauraation yhteydessä vuonna 1815. Napoleonin palattua Elbalta kuningas Ludvig XVIII nimitti Berryn herttuan armeijan ylipäälliköksi, mutta Napoleonin tukijoiden osoittauduttua vahvemmiksi hän joutui pakenemaan Gentiin satapäiväisen keisarikunnan ajaksi.
Ollessaan lähdössä kotiin Pariisin oopperasta illalla 13. helmikuuta 1820 Berryn herttua joutui fanaattisen satulasepän Louis-Pierre Louvelin puukottamaksi ja kuoli seuraavana päivänä. Tapaus johti muun muassa pääministeri Élie Decazes’n eroon ja rojalistien asenteiden jyrkentymiseen.
Avioliitto ja lapset.
Berryn herttua nai 17. kesäkuuta 1816 Molempain Sisiliain kuninkaan Frans I:n tyttären Carolinan. Heidän ainoa poikansa, Bourdeaux’n herttua Henri syntyi isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1820, mikä takasi Bourbonin hallitsijasuvun jatkumisen. Lisäksi heille oli vuonna 1819 syntynyt tytär Louise, joka nai Parman herttua Kaarle III:n.
Englannissa asuessaan Berryn herttua sai englantilaisen Amy Brownin kanssa kaksi aviotonta tytärtä, jotka tunnettiin myöhemmin nimillä paronitar Charette ja kreivitär Faucigny-Lucinge.
General-Admiral Graf Apraksin (1896)

General-Admiral Graf Apraksin oli Venäjän keisarikunnan laivaston vuonna 1899 valmistunut Admiral Ušakov -luokan rannikkopanssarilaiva. Keisarillisen Japanin laivasto valtasi aluksen Tsushiman meritaistelussa 28. toukokuuta 1905 ja liitti sen laivastoonsa nimellä "Okinoshima". Alus romutettiin syyskuussa 1939.
Valmistus.
Alus tilattiin Amiraliteetin uudelta telakalta Pietarista, missä köli laskettiin 24. lokakuuta 1894. Alus laskettiin vesille 12. toukokuuta 1896 ja valmistui vuonna 1899.
Palvelus.
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Itämeren laivastoon. Se siirrettiin muodostettavaan Tyynenmeren laivaston 3. laivueeseen, joka lähetettiin Port Arthuriin Venäjän–Japanin sodassa. Laivasto-osasto kohtasi Korean ja Japanin välisessä Tsushimansalmessa keisarillisen Japanin laivaston. Seuranneessa taistelussa "General-Admiral Apraksin" vallattiin 28. toukokuuta 1905.
Okinoshima.
Alus liitettiin keisarillisen Japanin laivastoon toisen luokan rannikkopanssarilaivana nimellä "Okinoshima". Ensimmäisessä maailmansodassa alus kuului Japanin 2. laivastoon, jossa se osallistui Qingdaon taisteluun. Alus luokiteltiin 1. huhtikuuta 1921 sukellusveneiden emälaivaksi. Se myytiin 1924 romutettavaksi yksityisyritykselle, joka teki siitä Tsushiman taistelun muistoaluksen Tsuyasakiin Fukuokalle. Alus kuitenkin vaurioitui 1939 pahoin myrskyssä ja romutettiin.
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2001

Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2001 pelattiin Yhdysvalloissa, Minnesotassa 2. huhtikuuta ja 8. huhtikuuta 2001 välisenä aikana. Maailmanmestaruuden voitti Kanada joka päihittämällä loppuottelussa emäntämaa Yhdysvallat. 
Lopputulokset.
Kazakstan putosi vuoden 2003 maailmanmestaruuskisojen B-sarjaan. B-sarjan voittaja Sveitsi nousi vuoden 2004 pääsarjaan.
Dvenadtsat Apostolov (1890)

Dvenadtsat Apostolov () oli vuonna 1892 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston rannikkopanssarilaiva, joka poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1911.
Valmistus.
Alus tilattiin Nikolajevin telakalta, missä köli laskettiin helmikuussa 1888. Alus laskettiin vesille syyskuussa 1890 ja otettiin palvelukseen joulukuussa 1892.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Mustanmeren laivastoon ja poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1911 ja myytiin romutettavaksi 28. tammikuuta 1931.
Mikko Vanninen

Mikko Vanninen (s. 10. kesäkuuta 1980 Kuopio) on uransa lopettanut suomalainen jääkiekkoerotuomari. Hän aloitti SM-liigan päätuomarina kaudella 2011–2012.
Pelaajaurallaan Vanninen pelasi hyökkääjänä. Hänelle kertyi lähes 200 ottelua Mestiksessä ja Suomi-sarjassa.
Élie Decazes

Élie Decazes (28. syyskuuta 1780 Sainte-Martin-de-Laye – 24. lokakuuta 1860 Decazeville) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1819–1820. Bourbon-restauraation aikana hänet tunnettiin maltillisten monarkistien johtajana.
Decazes oli koulutukseltaan lakimies. Hän toimi vuonna 1807 Louis Bonaparten neuvosherrana Hollannissa ja vuonna 1811 Pariisin vetoomustuomioistuimen tuomarina. Bourbonien valtaanpaluun jälkeen hänet nimitettiin heinäkuussa 1815 Pariisin poliisin prefektiksi ja pian sen jälkeen valtakunnalliseksi poliisijohtajaksi. Hän kohosi maltillisten perustuslaillisten johtohahmoksi vastustaessaan äärikuningasmielisten niin sanottua valkoista terroria eli aiemman hallinnon kannattajiin kohdistuneita väkivaltaisia kostotoimia. Decazes toimi myös kuningas Ludvig XVIII:n neuvonantajana. Elokuussa 1816 hän sai aikaiseksi ultrarojalistien hallitseman edustajainkamarin (”Chambre introuvable”) hajotuksen, jonka seurauksena maltilliset nousivat uusissa vaaleissa kamarin enemmistöksi.
Decazes nimitettiin joulukuussa 1818 Jean Dessoles’n hallituksen sisäministeriksi ja häntä pidettiin hallituksen ”vahvana miehenä”. Hän kannatti sensuurin höllentämistä, valtiontalouden uudistamista ja äänioikeuden laajentamista, joita kaikkia ultrarojalistit jyrkästi vastustivat. Vallankumouksellisena tunnetun papin Henri Grégoiren erottaminen edustajainkamarin jäsenyydestä synnytti Ranskassa poliittisen kriisin, jonka seurauksena Decazes tuli syksyllä 1819 pääministeriksi. Hänen kautensa jäi kuitenkin lyhyeksi. Berryn herttuan salamurha helmikuussa 1820 sai ultrarojalistit hyökkäämään uudelleen Decazes’ta vastaan ja hänen oli erottava muutamaa päivää myöhemmin. Eron vastentahtoisesti hyväksynyt kuningas Ludvig XVIII palkitsi hänet herttuan arvolla ja nimitti hänet lähettilääksi Englantiin.
Vuodesta 1821 Decazes oli jäsenenä parlamentin ylähuoneessa eli päärien kamarissa, jossa hän arvosteli kuningas Kaarle X:n taantumuksellista politiikkaa. Decazes tuki vuoden 1830 heinäkuun vallankumousta. Hän johti Aveyronin alueen hiili- ja terästeollisuuden perustamista. Alueen keskuskaupunki nimettiin hänen kunniakseen Decazevilleksi vuonna 1829.
Élie Decazes’n poika oli Louis Decazes, joka toimi Ranskan ulkoministerinä vuosina 1873–1877.
Smoke

Smoke on Wayne Wangin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1995. Elokuvan pääosia näyttelevät Harvey Keitel ja William Hurt. Elokuva sijoittuu New Yorkin Brooklyniin, missä päähenkilö pitää tupakkakauppaa. Elokuvan käsikirjoittanut kirjailija Paul Auster mainitaan joissakin lähteissä myös toiseksi ohjaajaksi Wangin ohella.
Paul Auster ja Wayne Wang ohjasivat "Smokelle" vielä samana vuonna ensi-iltansa saaneen jatko-osan "Blue in the Face", jossa esiintyvät samat näyttelijät. Improvisoituihin tilanteisiin perustuva elokuva kuvattiin viidessä päivässä.
Näkymättömät kahleet

Näkymättömät kahleet () on Hall Bartlettin ohjaama, tuottama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen psykologinen draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1963. Draaman pääosissa ovat Joan Crawford, Robert Stack, Polly Bergen ja Janis Paige. "Näkymättömät kahleet" kertoo psykiatrisesta sairaalasta.
"Näkymättömät kahleet" perustuu Dariel Telferin romaaniin "The Caretakers" (1959), jonka pohjalta Henry F. Greenberg, ohjaaja Bartlett ja Jerry Paris mukauttivat käsikirjoituksen. Bartlett ja Paris olivat myös tehneet pohjustavan tarinan romaanista käsikirjoitusta varten. Hall Bartlett Productions toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja United Artists jakelijana.
"Näkymättömät kahleet" sai muun muassa Oscar-ehdokkuuden ja kolme Golden Globe -ehdokkuutta vuonna 1964.
Tuotanto.
Joan Crawford on sanonut, että hän hyväksyi roolin elokuvassa, koska hän piti tarinaa "kiinnostavana". Crawford auttoi elokuvan kuvauksien aikana ikääntyvää ja huonokuntoista veteraaninäyttelijää Herbert Marshallia hänen repliikkien muistamisessa ja muutenkin elokuvaa kuvatessa. Marshall ja Crawford olivat myös ystäviä keskenään. "Näkymättömät kahleet" jäikin Marshallin toiseksi viimeiseksi elokuvaksi. "Näkymättömät kahleet" oli Virginia Munshinin ensimmäinen ja viimeinen elokuva. Hän kuoli aivoverenvuotoon vain 30-vuotiaana 8. heinäkuuta vuonna 1962.
Jerry Paris tekee elokuvassa cameoroolin ohikulkijana, johon Lorna (Polly Bergen) törmää kadulla.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Näkymättömät kahleet" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa New Yorkissa 21. elokuuta vuonna 1963. Suomessa elokuva julkaistiin 27. elokuuta vuonna 1965. Isossa-Britanniassa elokuvaa levitettiin nimellä "Borderlines".
Vaikka elokuva saikin joitakin negatiivisia arvosteluja, elokuva tuotti yli kolme miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti; "Näkymättömät kahleet" pääsi "Variety"-lehden vuoden 1963 menestyneimpien elokuvien listalle sijalle 57. Pelkästään Yhdysvalloissa elokuva tuotti vähän yli kaksi miljoonaa dollaria.
DVD-julkaisut.
Metro-Goldwyn-Mayer julkaisi "Näkymättömät kahleet" DVD:lle 15. huhtikuuta 2010 ja 15. tammikuuta 2011. VHS:lle elokuva oli julkaistu 3. joulukuuta vuonna 1996.
Cesare Zavattini

Cesare Zavattini (20. syyskuuta 1902 Luzzara, Italia – 13. lokakuuta 1989 Rooma, Italia) oli italialainen kirjailija, taiteilija, elokuvakäsikirjoittaja ja -teoreetikko. Hänen yhteistyökumppaninsa oli pitkään ohjaaja Vittorio De Sica, jolle Zavattini käsikirjoitti useita elokuvia.
Ura.
Zavattini työskenteli hetken toimittajana, mutta muutettuaan 1930 Milanoon hän julkaisi ensimmäisen kirjansa, nimeltään "Parliamo tanto di me". Se menestyi kohtuullisen hyvin, ja Zavattini kirjoitti tämän jälkeen muitakin teoksia. Elokuva-alalle Zavattini siirtyi 1935, jolloin hän käsikirjoitti seuraavana vuonna ilmestyneen Mario Camerinin elokuvan "Darò un milione". Hänen seuraaviin töihinsä kuuluu muun muassa Alessandro Blasettin ohjaama "Quattro passi fra le nuvole". Zavattinin pitkä yhteistyö Vittorio De Sican kanssa alkoi elokuvalla "Lapset katsovat meihin" (1943).
Zavattinin ja De Sican yhteistyö tuotti muutamia neorealistisen elokuvan klassikkoina pidettyjä teoksia, kuten "Sciuscià – viattomat" (1946), "Polkupyörävaras" (1948), "Milanon ihme" (1951) ja "Umberto D. – elämän vanki" (1952). Zavattini oli myös neorealistisen elokuvan tunnetuin teoreetikko ja kirjoitti 1940-luvun lopussa ja 1950-luvun alussa neorealistisesta elokuvasta. Hän toi ideoitaan esille erityisesti useiden ohjaajien ohjaamissa episodielokuvissa "L’amore in città", "Meidän naisemme" (1953), "Italiatar ja rakkaus" (1961) ja "I misteri di Roma" (1963), jotka eivät kuitenkaan menestyneet Zavattinin toivomalla tavalla. Zavattini jatkoi yhteistyötä De Sican kanssa vielä neorealistisen kaudenkin jälkeen, ja heidän elokuviaan ovat myös "Napolin kultaa" (1954), "Katto" (1956), "Kaksi naista" (1960), "Il boom" (1963), "Finzi Continin puutarha" (1970), "Lo chiameremo Andrea" (1972) ja "Una breve vacanza" (1973).
Zavattini teki elokuvia myös muiden kuin De Sican kanssa. Hänen muihin elokuviinsa kuuluvat Blasettin ohjaama "Prima comunione" (1950), Luciano Emmerin "Elokuinen sunnuntai" (1950) ja Luchino Viscontin "Bellissima" (1951). Zavattini oli huomattavan arvostettu Italiassa, ja hän toimikin useiden vuosien ajan Kansallisen elokuvakäsikirjoittajien liiton johtajana. Vaikka Zavattini teki pitkän ja monipuolisen elokuvauran, hän ohjasi itse vain yhden elokuvan, vuonna 1981 valmistuneen "La veritàaaan".
Sigurd von Numers

Sigurd Waldemar von Numers (20. maaliskuuta 1903 Viipuri – 25. toukokuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti. Hänelle myönnettiin pääkonsulin arvonimi vuonna 1944 sekä erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvonimi vuonna 1961.
Von Numers valmistui lakitieteen kandidaatiksi vuonna 1927, väitteli tohtoriksi vuonna 1928 ja sai varatuomarin arvon 1929. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1927 ja palveli aluksi Berliinin, Tukholman ja Washingtonin lähetystöissä. Hänet nimitettiin 1939 ministeriön jaostopäälliköksi ja 1943 apulaisosastopäälliköksi. Sotien jälkeen von Numers oli 1945–1949 lähetystöneuvoksena Washingtonissa ja 1949–1954 ulkoministeriön oikeudellisen osaston päällikkönä. Sen jälkeen hän oli Ottawassa, Kanadassa Suomen asiainhoitajana 1954–1959, New Delhissä, Intiassa lähettiläänä 1959–1960 ja suurlähettiläänä 1960–1961, uudelleen ulkoministeriön oikeudellisen osaston päällikkönä 1961–1964 ja viimeksi suurlähettiläänä Haagissa, Alankomaissa 1964–1970.
Ollessaan 1930-luvulla Tukholmassa lähetystösihteerinä von Numers sekaantui niin sanottuun Maydell-juttuun muun muassa myöntämällä Nansen-passin Suomeen epäilyttävää elokuvaa tekemään halunneelle Saksassa asuvalle entiselle Venäjän kansalaiselle, paroni Friedrich Karl Viktor von Maydell-Felksille (s. 1899)
Sigurd von Numersin isä oli professorin arvon saanut lääkäri Gustaf von Numers. Von Numersin puoliso oli Eleni Sundwall, professori Johannes Sundwallin tytär. Heidän pojastaan Sigurd Johan von Numersista (s. 1934) tuli lääkäri.
Menestyksen huuma

Menestyksen huuma ("Sweet Smell of Success") on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1957. Brittiläisen Alexander Mackendrickin ohjaama elokuva perustuu Ernest Lehmanin pienoisromaaniin.
Juoni.
Newyorkilaisen sanomalehden kyyninen ja vallanhaluinen kolumnisti J. J. Hunsecker (Burt Lancaster) käyttää suurta valtaa julkisuuden henkilöiden maineen parantamiseksi tai pilaamiseksi. Kun hänen pikkusisarensa avioituu jazzkitaristin kanssa, tarvitaan likaisten töiden tekijää. Taitavan manipuloijan neuroottinen apulainen on lehdistöagentti Sidney Falco (Tony Curtis).
Myöhempi arvostus.
Elokuva valittiin vuonna 1993 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Menestyksen huuman" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Apoteket Lejonet (Malmö)

Apoteket Lejonet tai Teschläinen palatsi () on yksi Malmön kaupungin merkittävimmistä 1800-luvun kertaustyylien aikakauden rakennuksista. Stortorget-torin laidalla sijaitseva rakennus edustaa uusrenessanssia, ja sen rakennutti apteekkari John Tesch vuonna 1896. Rakennuksessa sijaitsevan Apoteket Lejonet -apteekin juuret ovat 1500-luvulla.
Vanhin tunnettu kuninkaallinen privilegiokirje, joka myönnettiin malmöläiselle apteekkarille, on peräisin vuodelta 1571. Sen laati kuningas Fredrik II. Kyrkogatan-kadun varrella sijaitsevan kaupunginapteekin omisti 1600- ja 1700-luvuilla saksalainen Dietrichin apteekkarisuku, ja apteekkia kutsuttiinkin tuolloin ”dietrichläiseksi apteekiksi” (Dietrichska Apoteket). Vuonna 1731 kaupunkiin avattiin uusi apteekki, ja jotta apteekit erotettaisiin toisistaan, niille annettiin omat eläinsymbolinsa. Uutta apteekkia symboloi kotka, ja dietrichläisen apteekin symboliksi tuli leijona ().
Vuonna 1896 apteekkari John Tesch päätti rakennuttaa Apoteket Leijonetille uuden toimipaikan Stortorget-torin itälaidalle. Uusi apteekki varustettiin isoilla näyteikkunoilla, ja myös yläkerrasta pyrittiin tekemään mahdollisimman näyttävä. Rakennuksen koristuksiin kuuluu muun muassa Teschiä itseään kuvaava koristeveistos. Niin apteekin kuin asuinkerroksenkin muotoilusta tuli loistelias sekä ulkoa että sisältä. Rakennuksessa on myös hissi Teschin ylelliseen asuntoon, mikä oli tuohon aikaan hyvin harvinaista.
Apteekin rakentamisen aikoihin Apoteket Lejonetia pidettiin yhtenä Euroopan kaikkein suurimmista apteekeista, lähes yhtä isona kuin Moskovan keisarillista apteekkia.
Tesch lopetti apteekkarin työt 16 vuoden uran jälkeen ja siirtyi pankkialalle. Hänestä tuli myöhemmin myös Malmön Hippodromen-teatterin tärkeä liikkeellepaneva voima. Yksi apteekin uusista omistajista oli Teschin sisarenpoika Hjalmar Andersson-Tesch.
Tounan

Tounan () on taajama Karjalan tasavallan Lahdenpohjan piirin Hiitolan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee 14 kilometriä Hiitolan taajamasta luoteeseen. Asukkaita on 545 (vuonna 2011).
Talvi- ja jatkosotaan saakka Suomeen kuuluneen Hiitolan kunnan alueella sijaitseva taajama on perustettu entisen Karjalan työlaitoksen paikalle. Sen nimitys perustuu Laatokan rannalla sijainneen Tounaan kylän asutus- ja metsäpalstaan. Neuvostoaikana siellä toimi karjatila. Palveluihin kuuluvat lastentarha, peruskoulu, kirjasto ja lääkintäasema.
Robbie Rogers

Robbie Rogers (s. 12. toukokuuta 1987) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. 
Hän edusti suurimman osan urastaan Pohjois-Amerikan MLS-liigassa pelaavaa Columbus Crew’n joukkuetta. Rogers pelasi myös Hollannissa ja Englannissa. Yhdysvaltain maajoukkueessa hän esiintyi 18 kertaa.
Robbie Rogers lopetti ammattilaisuransa helmikuussa 2013. Hän kertoi brittiläisen "The Guardian" -lehden haastattelussa halunneensa julkistaa homoseksuaalisuutensa, eikä katsonut sen jälkeen voivansa enää jatkaa pelaamista.
Myöhemmin samana vuonna Rogers päätti kuitenkin jatkaa uraansa, ja pelaa vuodesta 2013 lähtien Los Angeles Galaxyssä.
Rogers on naimisissa ohjaaja Greg Berlantin kanssa. Heillä on kaksi lasta, Caleb ja Mia.
Yksinäinen ratsastaja (Lucky Luke -albumi)

Yksinäinen ratsastaja on Achden kuudes Suomessa julkaistu Lucky Luke -sarjakuva. Sarjakuva julkaistiin Ranskassa ennen joulua 2012 ja Suomeessa maaliskuun 2013 lopussa.
Juoni.
Daltonin Veljekset riitaantuvat ja lähtevät eri tielle etsimään kukin omaa onneaan. Sen jälkeen Lucky Lukelle on tiedossa paljon hankaluuksia.
Shiver Games

Shiver Games on vuonna 2010 perustettu suomalainen pelialan yritys. Shiver Gamesin ensimmäisen pelin Luciuksen julkaisi 2012 Lace Mamba Global. Shiver Games sijaitsee Helsingissä, ja se työllistää kolme henkilöä. Kaikki työntekijät ovat valmistuneet Outokummun pelikoulusta.
Shiver Games kehittää uutta peliä, josta ei ole julkisuuteen annettu sen enempää tietoa.
Viirikehrääjät

Viirikehrääjät ("Macrodipteryx") oli kehrääjälintusuku, joka kuului kehrääjien heimoon. Viirikehrääjiin kuului kaksi lajia.
2000-luvulla tehtyjen fylogeneettisten tutkimusten perusteella suvun lajit on siirretty kehrääjien sukuun ("Caprimulgus"), vaikka viirikehrääjillä onkin selkeitä morfologisia eroja muiden kehrääjien kanssa.
Käännekohta

Käännekohta ("The Turning Point") on vuonna 1977 valmistunut elokuva. Elokuvan pääosissa ovat Anne Bancroft, Shirley MacLaine, Tom Skerritt ja Mihail Baryšnikov. Elokuvan ohjasi Herbert Ross ja kirjoitti Arthur Laurents. Romanttisessa draamaelokuvassa balettibalettitanssijan tytär haluaa seurata äitinsä jalanjälkiä.
Elokuva sai peräti 11 Oscar-ehdokkuutta, mutta ei voittanut yhtään. Elokuva "Häivähdys purppuraa" on toinen elokuva, jolla on yhtä monta ehdokkuutta ilman voittoa. "Käännekohta" voitti kuitenkin kaksi Golden Globea parhaasta ohjauksesta (Herbert Ross) ja parhaasta draamaelokuvasta. National Board of Review of Motion Pictures valitsi sen vuoden parhaaksi elokuvaksi ja palkitsi Bancroftin ja Skerrittin rooleistaan.
"Käännekohta" oli balettitanssijana tunnetun Baryšnikovin ensimmäinen elokuva. Hän oli ehdokkaana parhaan sivuosan Oscar-palkintoon.
Nousia Venäläinen

Nousia Venäläinen eli Nousia Karjalainen eli Nousia Ryds eli Nousia Ryssä oli 1500-luvulla elänyt henkilö. Hän on luultavasti ollut Käkisalmen läänistä peräisin ollut karjalainen. Hän esitti selonteon karjalaisten silloisista kauppateistä, jotka kulkivat Käkisalmesta Pielisjärvelle ja edelleen Ouluun ja toiseen suuntaan Vienanmerelle. Hän esitti sen kuninkaan asiamiehelle Jaakko Teitille. Selostus on julkaistu teoksessa "Jaakko Teitin valitusluettelo Suomen aatelistoa vastaan vuosilta 1555–1556" (1894).
Reittiä kutsutaan joskus Nousian Reitiksi. Reitti oli pääasiassa vesireitti. Esimerkiksi Käkisalmesta Ouluun oli matkaa 115 peninkulmaa eli noin 690 kilometriä, josta vesitien osuus oli 91 peninkulmaa. Lieksanjoen reitin itään Vienanmerelle on arvioitu olleen talvitien, sillä koskinen Lieksanjoki ei ollut kovin kulkukelpoinen. Ruotsin vaikutus ei Nousian mukaan näkynyt esimerkiksi Pielisen seudulla. vaan alkoi vasta Vuokatin jälkeen Nuasjärvellä.
Reittien laadusta on kuitenkin vuosikymmenien mittaan esitetty erilaisia näkemyksiä. Tielaitoksen 200-vuotishistorissa esitetään esimerkiksi, että käsitys vesireittien ensisijaisuudesta olisi romantisointia.
Sikorsky S-92

Sikorsky S-92 on Sikorsky Aircraftin valmistama kaksimoottorinen kuljetushelikopteri, jota valmistetaan sotilas- ja siviilikäyttöön. S-92 malli kehitettiin S-70 mallin pohjalta, ja se käyttää osittain samoja osia kuin S-70, kuten lennon ohjaus ja roottorijärjestelmä.
H-92 Superhawk on armeijan käyttöön suunnattu versio S-92sta, ja sillä voi kuljettaa 22 sotilasta. H-92sta voi käyttää myös mm. etsintätehtäviin tai VIP-kuljetuksiin.
Muunnelmat.
S-92A.
S-91A on siviiliversio, ja siitä on olemassa useita eri versioita. Helikopterista on saatavilla 19 -paikkainen matkustajaversio, sekä kuljetusversio jossa on 22 paikkaa ja takana ramppi. Helikopterin sisätilaa voidaan käyttää myös kolmen LD3 -rahtikontin kuljettamiseen.
H-92 Superhawk.
H-92 Superhawk on armeijan käyttöön tarkoitettu versio S-91 helikopterista. Siinä on tehokkaammat moottorit ja fly-by-wire ominaisuus. Siitä on olemassa myös etsintätehtäviin tarkoitettu muunnos.
VH-92 Patriot.
Toukokuussa 2014 Sikorsky sai 1,2 miljardin USD sopimuksen kehittää Yhdysvaltain johdon kuljetukseen käytettävä helikopteri. Helikopteri pohjautuu S-92 malliin, mutta siinä on VIP-sisustus ja armeijatason varustus. Vuoteen 2017 mennessä Yhdysvallat ottaa käyttöön kuusi helikopteria ja vielä 17 helikopterin tuotannon suunnitellaan alkavan vuonna 2020.
CH-148 Cyclone.
Tällä hetkellä kehityksessä oleva versio, joka tulee Kanadan asevoimien käyttöön.
Tim Wallace

Tim Wallace (s. 6. elokuuta 1984 Anchorage, Alaska, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa SHL-seura Örebro HK:ta.
Ura.
Wallace pelasi uransa alussa kaksi kautta Yhdysvaltain U18-joukkueessa. Kaudeksi 2002–2003 hän siirtyi NCAA:n Notre Damen yliopistoon, jota edusti neljä kautta. Kaudet 2006–2011 Wallace pelasi AHL-seura Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa lukuun ottamatta 19 ECHL-ottelua Wheeling Nailersissa kaudella 2006–2007 ja 24 NHL-ottelua Pittsburgh Penguinsissa kausilla 2008–2009, 2009–2010 ja 2010–2011. Hän debytoi NHL:ssä 10. joulukuuta 2008 New Jersey Devilsiä vastaan.
Kaudeksi 2011–2012 Wallace siirtyi New York Islandersiin, jonka paidassa pääsi pelaamaan 31 ottelua. Farmijoukkue Bridgeport Sound Tigersissa hän pelasi 24 ottelua tehopistein 9+11=20. Helmikuussa 2012 Wallace siirtyi Tampa Bay Lightningiin, jonka paidassa teki ensimmäisen NHL-maalinsa 3. maaliskuuta 2012 Carolina Hurricanesia vastaan. Hän pelasi loppukauden aikana Lightningissa 18 ottelua tehopistein 3+5=8. Kaudeksi 2012–2013 Wallace siirtyi Carolina Hurricanesiin.
Espanjan maa

Espanjan maa () on yhdysvaltalainen dokumenttielokuva vuodelta 1937. Se käsittelee Espanjan sisällissotaa ja on vahvasti tasavaltalaisten puolella. Sen ohjasi Joris Ivens, ja selostajana toimi ensimmäisessä versiossa Orson Welles. Elokuvasta on toinen englanninkielinen versio, jossa selostajana on elokuvan toinen käsikirjoittaja Ernest Hemingway Hemingway myös auttoi elokuvan rahoituksen hankkimisessa..
Markel Bergara

Markel Bergara Larrañaga (s. 5. toukokuuta 1986 Elgoibar, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Getafea ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Bergara on Real Sociedadin kasvatti. Ennen ensiesiintymistään edustusjoukkueessa hän pelasi kaudet 2005–2006 ja 2006–2007 lainasopimuksilla Sociedad Deportiva Eibarissa ja Unión Deportiva Vecindariossa.
4. syyskuuta 2007 Bergara pelasi ensimmäisen ottelunsa edustusjoukkueessa, kun Real Sociedad kohtasi Unión Deportiva Las Palmasin Copa del Reyssä. Sarjaotteluita hänelle kertyi ensimmäisen kauden aikana vain yhteensä neljä kappaletta.
Fiat 1800 ja 2100

Fiat 1800 ja 2100 ovat Fiatin vuosina 1959–1968 valmistamia henkilöautomalleja. 
Mallien tuotanto aloitettiin vuonna 1959. Automallin moottori oli suora kuusisylinterinen bensiinimoottori (R6). Sarjassaan auto sijoittui edustusluokkaan. Myöhempi tuotantomallin korvaaja oli Fiat 2300.
Moottorin kuutiotilavuus oli perusmallissa 1 795 kuutiosenttimetriä. Teho siinä oli 85 hevosvoimaa ja kierrosluku 5 000 r/min. Polttoaineen keskikulutus oli 11 litraa/100 km. Autoon mahtui viisi henkilöä, ja omamassa oli 1 230 kilogrammaa.
Auton enimmäisnopeus oli Fiat 1500:aa pienempi, kokoluokalleen vaatimattomat 140 km/h.
Stromboli (elokuva)

Stromboli on Roberto Rossellinin ohjaama neorealistinen elokuva vuodelta 1949. Se oli ensimmäinen elokuva, jossa Ingrid Bergman työskenteli Rossellinin kanssa. Myöhemmin he tekivät yhdessä myös elokuvat "Europa ’51" (1952) ja "Matka Italiassa" (1954), jotka "Strombolin" tavoin käsittelevät henkistä kriisiä.
Rosselini ja Bergman rakastuivat kuvausten aikana, mikä aiheutti skandaalin, sillä kumpikin oli tahollaan naimisissa. Rossellini oli alkujaan ajatellut naispääosaan silloista naisystäväänsä Anna Magnania. Jopa Yhdysvaltojen senaatti tuomitsi Rossellinin ja Bergmanin suhteen. Skandaali vaikutti elokuvan vastaanottoon, mutta sitä on ylistetty myöhemmin.
Juoni.
Bergman esittää liettualaista Karinia, joka on päätynyt sotapakolaisena Italiaan. Hän ei saa haluamaansa Argentiinan viisumia, mutta kalastaja Antonio kosii häntä pakolaisleirin piikkilankojen yli. Karin tarttuu tilaisuuteen, menee Antonion kanssa naimisiin ja muuttaa miehen kotikylään Strombolin tulivuorisaarelle. Hän ei kuitenkaan sopeudu uskonnollisen kalastajakylän ankeisiin oloihin.
Yrjö Tikka

Yrjö Aleksanteri Tikka (25. elokuuta 1898 Viipuri – 3. elokuuta 1973 Helsinki) oli Suomen Puolustusvoimien upseeri ja eversti. 
Tikan vanhemmat olivat Paavo Tikka ja hänen puolisonsa Maria o.s. Himanen. Tikka kävi Viipurin upseerikokelaskurssin vuonna 1918, Kadettikoulun 1924–1925 sekä Sotakorkeakoulun 1933–1935 (ye-upseeri 1938). Talvisodassa hän palveli Kannaksen armeijan esikunnassa, jatkosodassa aluksi Karjalan armeijan sekä Aunuksen ryhmän esikunnassa. Jalkaväkirykmentti 8:aa hän komensi vuosina 1942–1944. Hän johti Rovaniemen sotilaspiiriä 1944–1946 ja Porin sotilaspiiriä 1946–1948. Hän oli 3. divisioonan esikuntapäällikkö vuodet 1948–1949. Tikka komensi JR 7:ää 1949–1951. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1951. Tämän jälkeen hän työskenteli Töölön yhteislyseossa 1953–1963 voimistelun ja terveysopin tuntiopettajana.
Mikkelissä työskennellessään hän oli vuosina 1951-1953 Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsen. Lisäksi hän on toiminut urheilun järjestötehtävissä mm. Viipurin Reippaan johtokunnassa ja käsipalloliiton puheenjohtajana.
Tikan puoliso oli Martta Kirsti Inkeri Wennström ja heille syntyi kolme lasta, joista Olli Tikka (1923–2012) oli eversti ja Juha Tikka (1929–2001) oli kontra-amiraali.
Tikka ylennettiin vänrikiksi 1919, luutnantiksi 1922, kapteeniksi 1926, majuriksi 1935, everstiluutnantiksi 1940 ja everstiksi 21. joulukuuta 1943.
Ronnie Ray Smith

Ronald Ray ”Ronnie Ray” Smith (28. maaliskuuta 1949 Los Angeles, Kalifornia – 31. maaliskuuta 2013 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija, olympiavoittaja ja 100 metrin juoksun sekä 4×100 metrin juoksun maailmanennätyksien haltija.
Smith juoksi Yhdysvaltain olympiakultaa maailmanennätysajalla voittaneen pikaviestijoukkueen kolmannen osuuden loppukilpailussa Méxicossa 1968. Aikaisemmin samana kesänä Smith, Jim Hines ja Charles Greene juoksivat 100 metrillä saman kilpailun kahdessa eri välierässä maailmanennätyksen 9,9 sekuntia käsiajanotolla.
Smith kuoli Los Angelesissa 31. maaliskuuta 2013, 64-vuotiaana.
Tim Brent

Tim Brent (s. 10. maaliskuuta 1984 Cambridge, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa KHL-seura Metallurg Magnitogorskia.
Ura.
Brent pelasi uransa alussa neljä kautta OHL:n Toronto St. Michael's Majorsissa. Kaudeksi 2004–2005 hän siirtyi NHL-seura Anaheim Ducksin AHL-farmijoukkueeseen Cincinnati Mighty Ducksiin. Kauden 2005–2006 Brent pelasi AHL:ää Portland Piratesissa, jossa aloitti myös kauden 2006–2007. Hän debytoi NHL:ssä 5. tammikuuta 2007 Columbus Blue Jacketsia vastaan ja teki ensimmäisen NHL-maalinsa 20. helmikuuta 2007 Vancouver Canucksia vastaan. Kauden aikana Brent pelasi Ducksissa 15 ottelua ja farmijoukkueessa 48 ottelua.
Seuraavien kolmen kauden aikana Brent pelasi vain neljä NHL-ottelua: kaudella 2007–2008 yhden Pittsburgh Penguinsissa, kaudella 2008–2009 kaksi Chicago Blackhawksissa ja kaudella 2009–2010 yhden Toronto Maple Leafsissa. Kaudella 2007–2008 hän pelasi Penguinsin farmijoukkueessa Wilkes-Barre/Scrantonissa 74 runkosarjaottelua tehopistein 18+43=61 ja 23 pudotuspeliottelua tehopistein 12+15=27. Kaudella 2008–2009 Brent pelasi Blackhawksin farmijoukkueessa Rockford IceHogsissa 64 ottelua tehopistein 20+42=62 ja kaudella 2009–2010 Maple Leafsin farmijoukkueessa Toronto Marliesissa 33 ottelua tehopistein 13+15=28.
Kaudella 2010–2011 Brent pelasi Maple Leafsissa ensimmäisen kokonaisen NHL-kautensa; 79 ottelussa hän sai tehopisteet 8+12=20. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Carolina Hurricanesiin, jossa pelasi ensimmäisellä kaudellaan 79 ottelua tehopistein 12+12=24 ja toisella kaudellaan 30 ottelua keräten 3 syöttöpistettä.
Kaudeksi 2013–2014 Brent siirtyi Torpedo Nižni Novgorodiin, jossa pelasi 18 ottelua tehopistein 3+8=11, jonka jälkeen siirtyi Metallurg Magnitogorskiin, jossa teki runkosarjassa 33 ottelussa tehot 6+12=18
Jääkiekon SM-sarjakausi 1967–1968

Jääkiekon SM-sarjakausi 1967−1968 oli järjestyksessään 38. SM-sarjakausi. Sarjassa pelattiin 11 joukkueen kaksinkertainen runkosarja, jonka voittaja voitti mestaruuden. Uusina joukkueina sarjaan olivat nousseet Upon Pallo Lahdesta ja Oulun Kärpät. Suurin muutos tapahtui kuitenkin kesällä 1967 kun edellisten kausien menestyneet porilaisseurat RU-38 ja Karhut yhdistyivät Porin Ässiksi. RU-38 oli voittanut mestaruuden edelliskautena, joten hallitseva mestari ei ollut sarjassa pelaamassa. Ässät sijoittui ensimmäisenä kautenaan neljänneksi.
Mestaruuden vei tamperelainen KooVee, hopealle tuli Tampereen Ilves ja pronssia sai TuTo Turusta. TPS ja Kärpät putosivat seuraavaksi kaudeksi Suomensarjaan. SM-sarjaa laajennettiin 12 joukkueeseen seuraavalle kaudelle, joten Suomensarjasta nousi tilalle Rauman Lukko, Savonlinnan Pallokerho ja Vehmaisten Urheilijat.
Sarjataulukko.
TPS ja Kärpät putosivat Suomensarjaan. Sarjaan nousivat Rauman Lukko, Savonlinnan Pallokerho ja Vehmaisten Urheilijat.
Jerome Robbins

Jerome Robbins (11. lokakuuta 1918 New York, New York – 29. heinäkuuta 1998 New York, New York), syntymänimeltään Jerome Rabinowitz, oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu elokuvaohjaaja, koreografi ja kirjoittaja. Hän sai parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon elokuvasta "West Side Story" (1961). Hän jakoi palkinnon ohjaaja Robert Wisen kanssa. Robbins ja Wise olivatkin ensimmäiset ohjaajat, jotka jakoivat palkinnon.
Robbins opiskeli tanssia New Yorkin yliopistossa ja teki ensiesiintymisensä vuonna 1937. Hän liittyi New York City Balletiin vuonna 1948 ja toimi myös sen apulaisjohtajana.
Sherlock Holmes (vuoden 2013 televisiosarja)

Sherlock Holmes () on syksyllä 2013 julkaistava venäläinen televisiosarja, joka perustuu Arthur Conan Doylen Sherlock Holmes -tarinoihin. Sarjan 16 jaksoa muodostuvat kahdeksasta tarinasta, joista jokainen on jaettu kahteen jaksoon. Osasta tarinoita ei ole aiemmin tehty televisio- tai elokuvasovituksia.
Sarjan julkaisemista on viivästyttänyt näyttelijä Andrei Paninin äkillinen kuolema, sillä häneltä jäi kesken roolihahmonsa tohtori Watsonin ääniosuuksien nauhoittaminen.
Juoni.
Tapahtumat sijoittuvat 1800-luvun Englantiin. 27-vuotias Sherlock Holmes (Igor Petrenko) tapaa tohtori Watsonin (Andrei Panin) – kokeneen lääkärin, joka on juuri palannut sodasta Afganistanista. Säästääkseen rahaa he päättävät jakaa asunnon Lontoon keskustassa yhdessä rouva Hudsonin kanssa. Useimmista Sherlock Holmes -tulkinnoista poiketen Watson on 15 vuotta Holmesia vanhempi. 
Watson saa pian selville, että hänen uusi asuintoverinsa on yksityisetsivä, ja huomaa pian joutuvansa mukaan Holmesin johtamaan rikostutkintaan. Kun Watson huomaa Holmesin olevan epätavallisen älykäs ja lahjakas, hän alkaa kirjoittaa tämän etsiväntaidoista lehteen. Hän paljastaa Holmesin ratkaisemat mysteerit koko maailmalle, vaikka usein kaunisteleekin tapahtumia. Holmes polttaa tavallisia savukkeita, mutta Watson keksii käyttää tarinoissa sen sijaan kuuluisaksi tulevaa piippua, koska se vaikuttaa erikoisemmalta. Myöhemmin Watson jopa yrittää suostutella Holmesin polttamaan sitä oikeasti.
Kaksikon pyytää yleensä osallistumaan rikostutkintaan Scotland Yardissa työskentelevä tarkastaja Lestrade (Mikhail Boyarsky), joka joutuu usein umpikujaan syyllistä etsiessään. Epätavallisen nerokas salapoliisi ja hänen apulaisensa kohtaavat epätavallisia roistoja, kuten professori Moriartyn (Alexei Gorbunov) ja hurmaavan Irene Adlerin (Lyanka Gryu).
Guy Ritchien elokuvan esimerkkiä seuraten Irene Adlerin roolia on laajennettu. Adlerin ja Sherlock Holmesin välinen rakkaustarina on yksi sarjan tärkeimmistä juonikuvioista. Ohjaaja Kavunin mukaan on muutenkin tarkoitus ottaa alkuperäisteoksista motiivit, mutta luoda tarinat muuten lähes tyhjästä.
Tuotanto.
Suunnitelma uudesta venäläisestä Sherlock Holmes -televisiosarjasta julkistettiin vuonna 2009, vähän ennen Guy Ritchien "Sherlock Holmes" -elokuvan julkaisemista. Ohjaajan ja näyttelijöiden valinta kuitenkin viivästyi, ja sarjan julkaiseminen siirtyi kolmella vuodella. Sarjan virallinen tuotanto alkoi vasta vuonna 2011. Ohjaajaksi valittiin Andrey Kavun, jonka tunnetuin työ on elokuva "Kandagar". Igor Petrenko valittiin Sherlock Holmesin rooliin, Andrei Panin tohtori Watsonin rooliin ja tarkastaja Lestraden rooliin valittiin Mikhail Boyarsky.
Sarjan kuvaaminen aloitettiin syyskuussa 2011 ja se kesti 161 päivää. Viktoriaanista Englantia kuvattiin Venäjällä kahdeksan kuukauden ajan, muun muassa Pietarissa, Viipurissa, Kronstadtissa, Puškinissa, Hatsinassa ja Ivangorodissa. Sarjan muu tuotanto valmistui lokakuun lopulla 2012.
Sarja näytetään televisiossa luultavasti vuoden 2013 loppupuolella Rossija 1 -kanavalta.