tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arthur B. McDonald

Arthur Bruce McDonald (s. 29. elokuuta 1943 Sydney, Nova Scotia) on kanadalainen fyysikko ja Sudbury Neutrino Observatory Institute'n johtaja. Hänellä on myös Gordon ja Patricia Grayn hiukkasastrofysiikan professuuri Queen's Universityssä Kingstonissa. McDonaldille myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 2015 yhdessä japanilaisen Takaaki Kajitan kanssa heidän neutriino-oskillaatioiden tutkimuksista, jotka osoittivat neutriinolla olevan massan.
Tausta.
McDonald syntyi Nova Scotian Sydneyssä. Hän suoritti fysiikassa "Bachelor of Science" -tutkinnon vuonna 1964 ja seuraava vuonna "Master of Science" -tutkinnon Dalhousie Universityssä Nova Scotiassa. Hän väitteli tohtoriksi fysiikasta California Institute of Technologyssä.
Akateeminen ura.
McDonald toimi tutkimus­virkailijana Chalk River Nuclear Laboratoriesissa Ottawan luoteis­puolella vuosina 1970–1982. Vuosina 1982–1989 hän toimi professorina Princetonin yliopistossa, josta hän sen jälkeen siirtyi Queen's Universityyn. Nykyisin hän toimii tutkimuksen johtajana Queen's Universityssä.
Tutkimukset.
Fyysikot ovat pitkään yrittäneet selvittää, onko neutriinolla massa. Jo 1960-luvulla kokeet viittasivat siihen, että neutriinoilla kenties on massa. Aurinkoa koskevat teoreettiset mallit ennustavat, että neutriinoja pitäisi syntyä suunnattomat määrät. Maan päälle asetetut neutriino­ilmaisimet ovat kuitenkin toistuvasti havainneet niitä vähemmän kuin teoria edellyttäisi. Koska neutriinoja on kolmea tyyppiä (elektronin, myonin ja taun neutriinot) ja koska auringosta tulevien neutriinojen ilmaisimet ovat alkujaan olleet herkkiä vain elektronin neutriinoille, suosituin selitys asialle on jo vuosia ollut se, että ”puuttuvat” elektronit ovat muuttuneet, joko pysyvästi tai ainakin väli­aikaisesti, toisen tyyppisiksi neutriinoiksi, joita laitteet eivät havaitse. Jos neutriino voi oskilloida, vaihtaen tyyppiään edes­takaisin, kvantti­mekaniikan lakien mukaan sillä on oltava massa.
Elokuussa 2001 Sudburyn neutriino-observatoriossa (SNO) muodostettu työryhmä asensi Arthur B. McDonaldin johdolla havainto­laitteet 2 100 metrin syvyyteen erääseen kaivokseen lähelle Sudburyä. Näiden laitteiden avulla oli määrä voida selvittää suoranaisten havaintojen avulla, voivatko auringosta tulleet neutriinot muuttua myonin tai taun neutriinoiksi. SNO julkaisi raporttinsa "Physical Review Letters'issä 13. elokuuta 2001, ja sitä on yleisesti pidetty erittäin tärkeänä tuloksena. McDonald ja Yoji Totsuka saivat vuonna 2007 fysiikan Benjamin Franklin -mitalin ”sen osoittamisesta, että kolme neutriinoiksi kutsuttua alkeishiukkastyyppiä muuttuvat toisikseen kulkiessaan tarpeeksi pitkän matkan.”
Xixona

Xixona (valencian kieltä, ) on kunta Campo de Alicanten comarcassa Valencian itsehallintoalueella Espanjassa. Vuonna 2021 kunnassa oli 6 861 asukasta.
Agía Eiríni (Kéa)

Agía Eiríni (; myös "Agía Iríni") on pronssikautisen kykladisen kulttuurin aikaisen asutuksen arkeologinen kohde Kéan saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren pohjoisosassa lähellä Vourkárin kylää. Paikka on saanut nykyisen nimensä siellä sijaitsevasta Pyhälle Irenelle ("Agía Eiríni") omistetusta kirkosta. Paikan muinaista nimeä ei tunneta.
Agía Eiríni on yksi Egeanmeren saarten merkittävimpiä esihistoriallisia kohteita. Asutus on syntynyt viimeistään neoliittisen kivikauden lopulla noin 3000 eaa. ja se on ollut käytössä noin vuoteen 1450 eaa., jolloin se tuhoutui suuressa maanjäristyksessä. Asutuksella on ollut käytössään suojaisa satama. Keramiikkalöytöjen perusteella asutus on harjoittanut laajaa kauppaa Egeanmeren alueella ja on se ollut kiinteissä yhteyksissä sekä Kreetan minolaisen kulttuurin että Manner-Kreikan kanssa. Agía Eirínin arvellaan toimineen yhdyslinkkinä minolaisen ja mantereen mykeneläisen kulttuurin välillä 1700-luvulta eaa. lähtien.
Alueen järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1960. Niitä on suorittanut American School of Classical Studies at Athens. Alueelta on löydetty varhaiskykladisia rakennuksia noin ajalta 2500–2000 eaa. Keskiseltä pronssikaudelta noin vuosilta 2000–1600 eaa. on säilynyt linnoitusrakennelmia sekä temppelin jäänteet. Suurimpiin rakennuksiin kuuluu minolainen ”kartano” (joskus nimellä ”palatsi”). Temppeli sijaitsi hieman erillään asutuksesta. Se on osa rakennusta, jonka koko on noin 23 x 6 metriä. Kyseessä on yksi ensimmäisiä löydettyjä minolaisen ajan temppeleitä, mikä on osaltaan osoittanut vääräksi sen aiemman luulon, ettei minolaisilla olisi ollut erillisiä suuria temppeleitä.
Tutkimus on osoittanut, että Agía Eirínin temppeli on ollut jatkuvassa käytössä asutuksen tuhon jälkeen jopa tuhat vuotta. Se oli rakennettu noin vuonna 1400 eaa., korjattu uuden maanjäristyksen jälkeen noin vuonna 1200 eaa., ja ollut käytössä aina hellenistiselle ajalle (noin 300 eaa.) saakka. Paikalta löydetyssä antiikin aikaisessa votiivikirjoituksessa temppelin kohteeksi mainitaan Dionysos. Tämä osoittaa jatkuvuutta minolais-mykeneläisen ja antiikin kreikkalaisen uskonnon välillä. Erikoista on myös se, ettei Kéa muutoin ole ollut merkittävä keskus antiikin aikana. Temppeliä lukuun ottamatta paikka on ollut antiikin aikana vain pienimuotoisessa käytössä.
Temppelistä on löydetty muun muassa noin kahdenkymmenen naispuolisen terrakottapatsaan ("korai") jäänteitä sekä taidokkaita keramiikka- ja käsityöesineitä. Patsaiden on arveltu esittävän joko jumalattaria tai (tanssivia) papittaria. Löydökset ovat Ioulídan arkeologisessa museossa.
Akrotírin seinämaalaukset

Akrotírin seinämaalaukset eli "Akrotírin freskot" on nimitys, jota käytetään Akrotírin minolaisaikaisesta kaupungista Santorínin saariryhmään kuuluvalta Thíran saarelta löydetyistä esihistoriallisista seinämaalauksista.
Seinämaalaukset on maalattu minolaisena aikana pronssikaudella noin 1600-luvulla eaa. Ne on maalattu pääosin punaisen, oranssin, ruskean, keltaisen ja sinisen sävyillä sekä valkoisella ja mustalla. Vihreää ei ole käytetty, sillä saarelaisilla ei ollut käytössä vihreää pigmenttiä.
Seinämaalaukset ovat nykyisin museoissa: osa on Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa, osa puolestaan Esihistoriallisen Theran museossa Santorínin pääkaupungissa Firássa.
Merkittävimmät seinämaalaukset.
Merkittävimmät Akrotírista löydetyt seinämaalaukset ovat:
Díktin luola

Díktin luola (; myös "Diktéo(n) Ándro(n)") eli Psychrón luola (Σπήλαιο Ψυχρού, "Spílaio Psychroú") on luola ja arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee 1 025 metrin korkeudessa Díktivuoren pohjoisrinteellä Lasíthin ylätasangon lounaislaidalla Oropédio Lasithíoun kunnassa lähellä Psychrón kylää.
Díktin luola on yksi Kreetan merkittävimmistä luolapyhäköistä. Se oli merkittävä kulttipaikka jo neoliittisella ja erityisesti minolaisella kaudella. Alun perin se oli ilmeisesti asuin- ja hautapaikka. Minolaisesta ajasta lähtien siellä palvottiin minolaisen uskonnon miespuolista nuorta jumalaa, joka kuoli ja syntyi uudelleen vuosittain vuodenaikojen kierron mukaan. Luola säilyi kulttikäytössä pitkään aina antiikin ajalle saakka. Tuolloin jumala yhdistettiin Zeukseen. Luola oli kulttikäytössä vielä roomalaisella ajalla. 1500-luvulta 1800-luvulle luola toimi paikallisten paimenten suojana.
Kreikkalaisessa mytologiassa luola esitettiin Zeuksen syntymäluolana tai tarkemmin luolana, johon Rhea kätki vastasyntyneen Zeuksen, jotta Kronos ei nielisi tätä. Kureettien kerrotaan soittaneen ja tanssineen luolan edessä olevalla tasanteella, jotta Kronos ei kuulisi lapsen itkua. Samaa myyttiä kerrotaan tosin myös Ídavuorella sijaitsevasta Ídan luolasta. Asiasta oli antiikin aikana epäselvyyttä, koska Hesiodoksen "Jumalten synty" ei mainitse tarkkaa paikkaa. Erään myytin mukaan kreetalainen tietäjä Epimenides nukkui luolassa 57 vuotta.
Luolan etukammion koko on 42 x 19 metriä, suurimman kammion koko 84 x 38 metriä ja kolmannen suuren kammion koko 25 x 12 metriä. Luolassa on lukuisia tippukiviä (stalaktiittejä ja stalagmiittejä).
Ensimmäiset pienimuotoiset arkeologiset kaivaukset luolassa suoritti Federico Halbherr vuonna 1886 paikallisten löydettyä luolasta esineitä. Arthur Evans tutki luolaa vuonna 1897. Laajemmat kaivaukset aloitti David Hogarth vuonna 1899. Arkeologisissa tutkimuksissa luolasta on löydetty alttari, jolla on poltettu erilaisia uhreja; sekä votiivilahjoja, kuten jumal-, ihmis- ja eläinhahmoja ja kaksoiskirveitä ("labrys"). Pyhä alue on ollut aidattu aitauksella ("temenos"). Paikalta on löydetty myös katkelmallinen piirtokirjoitus, joka on osa hymnistä Díktin Zeukselle.
Luola on avoin yleisölle ja sinne voi laskeutua portaita pitkin.
Big Pharma (muusikko)

Big Pharma on helsinkiläinen elektronisen musiikin tuottaja Jussi Ylikoski, joka tunnetaan myös Disco Ensemble -yhtyeen kitaristina. Big Pharman ensimmäinen single "Freedom Juice" julkaistiin toukokuussa 2015, mitä seurasi syyskuussa julkaistu kappale "United By The Night". Big Pharman debyyttialbumi "Freedom Juice" julkaistiin maaliskuussa 2016. Vuonna 2020 Ylikoski liittyi Moon Shot -yhtyeeseen. 
Diskografia.
Nimellä Big Pharma.
Albumit
Singlet
Videot
Ídan luola

Ídan luola (; myös "Idéo(n) Ándro(n)") eli Zeuksen luola on luola ja arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee 1 498 metrin korkeudessa Ídavuoren itärinteellä Nídan tasangon länsilaidalla saaren keskiosissa. Luola tunnetaan myös nimellä "Spiliára tis Voskopoúlas" (Σπηλιάρα της βοσκοπούλας, ”Paimentytön luola”).
Ídan luola on yksi Kreetan merkittävimmistä luolapyhäköistä. Se oli merkittävä kulttipaikka jo neoliittisella ja erityisesti minolaisella kaudella. Siellä palvottiin minolaisen uskonnon miespuolista nuorta jumalaa, joka kuoli ja syntyi uudelleen vuosittain vuodenaikojen kierron mukaan. Luola säilyi kulttikäytössä pitkään aina antiikin ajalle saakka. Tuolloin jumala yhdistettiin Zeukseen.
Kreikkalaisessa mytologiassa luola esitettiin Zeuksen syntymäluolana tai tarkemmin luolana, johon Rhea kätki vastasyntyneen Zeuksen, jotta Kronos ei nielisi tätä. Kureettien kerrotaan soittaneen ja tanssineen luolan edessä olevalla tasanteella, jotta Kronos ei kuulisi lapsen itkua. Samaa myyttiä kerrotaan tosin myös Díktivuorella sijaitsevasta Díktin luolasta. Asiasta oli antiikin aikana epäselvyyttä, koska Hesiodoksen "Jumalten synty" ei mainitse tarkkaa paikkaa.
Luolan päätila on 40 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Antiikin aikana luolassa kerrotaan olleen norsunluusta tehty valtaistuin Zeuksen kunniaksi. Luolan edustalla on luonnonkallioon hakattu alttari, joka on edelleen nähtävillä. Luolalla järjestettiin vuosittain juhlat. Mytologiassa kuningas Minoksen kerrotaan käyneen luolalla joka yhdeksäs vuosi vastaanottamassa uudet lait isältään Zeukselta. Pythagoraan kerrotaan vierailleen luolalla ja vihkiytyneen Kreetan Zeuksen mysteereihin.
Luolassa on suoritettu arkeologisia kaivauksia kahdesti. Ensimmäiset kaivaukset suoritti Federico Halbherr vuonna 1885. Kaivauksia jatkoi Ateenan arkeologinen seura Giánnis Sakellarákiksen johdolla vuonna 1982. Arkeologisissa kaivauksissa luolasta on löydetty paljon votiiviesineitä. Kaivauksia varten luolan edustalle rakennettiin vaunuja varten kiskot, jotta maa-aines ja talvella luolaan kerääntynyt lumi saataisiin pois.
Luola on avoin yleisölle. Sinne voi laskeutua portaita pitkin.
Jouko Toiviainen

Jouko Toiviainen (s. 1946 Lappeenranta) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän on opiskellut Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1964–1966. Sieltä valmistuttuaan hän työskenteli kuvanveistäjien, kuten Heikki Häiväojan, Aimo Tukiaisen ja Kain Tapperin, apuna. Hän oli Oulun läänintaiteilija vuosina 1975–1977.
Toiviainen sairastaa ms-tautia, joka estää raskaampien töiden tekemistä, joten hän teettää ne ulkopuolisella. Hän asuu Oulussa.
W Connection

W Connection on trinidadtobagolainen jalkapalloseura, joka pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla TT Pro Leaguessa. Se pelaa kotiottelunsa kymmentuhatpaikkaisella Manny Ramjohn Stadiumilla Marabellassa.
Nykyisiä pelaajia.
"Tässä listassa ei ole mainittu kaikkia joukkueen pelaajia"
Kamáresin luola

Kamáresin luola (; myös "Spíleo Kamarón") eli "Kamaraïkó" (Καμαραϊκό) on luola ja arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee 1 780 metrin korkeudessa Ídavuoren etelärinteellä Faistóksen kunnassa lähellä Kamáresin kylää, josta se on saanut nimensä.
Luola on ollut minolaisaikainen pyhä paikka, joka on liittynyt Faistoksen palatsikeskukseen ja kaupunkiin. Luola löydettiin vuonna 1890. Sitä tutkivat aluksi italialaiset arkeologit ja vuodesta 1913 brittiläiset arkeologit.
Arkeologisissa kaivauksissa luolasta on löytynyt votiivilahjaksi jätettyä keramiikkaa ajalta noin 2000–1700 eaa. Sen piirteenä on sen erityinen ohuus: saviastiat ovat parhaimmillaan kananmunankuoren ohuita. Kamáresin luola on kyseisen kaltaisen keramiikan ensimmäinen löytöpaikka, ja siksi tästä keramiikasta käytetään nimitystä "Kamáres-keramiikka". Keramiikka on maalattu kirkkain värein mustalle tai ruskealle taustalle. Myöhemmin samanlaista keramiikkaa on löydetty myös muualta Kreetalta, muun muassa Faistoksesta ja Knossoksesta.
Luolalle pääsee Kamáresin kylästä pientä jyrkkää polkua pitkin. Nousu kestää noin 3–4 tuntia. Luolasta tehdyt löydökset ovat Iraklionin arkeologisessa museossa.
Arménoin minolainen hautausmaa

Arménoin minolainen hautausmaa () on minolaisaikaisen hautausmaan arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Réthymnon kunnassa noin 1,8 kilometriä pohjoiseen Arménoin kylästä, josta se on saanut nimensä, ja noin 8 kilometriä etelään Réthymnon kaupungista.
Alueelta tunnetaan yli 230 esihistoriallista hautaa. Ne on ajoitettu myöhäisminolaiselle kaudella (LM III A–B) noin vuosiin 1400–1200 eaa. Lähes kaikki hautausmaan haudat ovat kallioon louhittuja kammiohautoja. Hautoihin johtaa käytävät ja niissä on oviaukko, joka johtaa varsinaiseen hautakammioon. Suurimpiin hautoihin laskeutuu useita metrejä pitkät portaat. Vain yksi tunnetuista haudoista on suuri "tholos"- eli pyöröhauta.
Alueen järjestelmälliset kaivaukset alkoivat vuonna 1969. Tutkijoille on ollut ongelmana, missä lähistöllä olisi sijainnut niin suuri minolainen asutus, että se on tarvinnut näin suuren hautausmaan. Nykyisin arvellaan, että asutus on todennäköisesti sijainnut nykyisen Kástelloksen kylän paikalla. Tutkijoiden mukaan hautausmaa on alun perin suunniteltu ja järjestetty niin, että siinä on ollut alueet varakkaampien ja köyhempien haudoille. Myöhemmässä vaiheessa suuria ja pieniä hautoja on sijoitettu sekaisin. Hautoihin on todennäköisesti haudattu useita henkilöitä kuhunkin.
Haudoista on löydetty monia erilaisia hautaesineitä, kuten suuri määrä ruukkuja. Osassa ruukuista on lineaari-B-kirjoitusta. Lisäksi on löydetty lineaari-A-kirjoitusta sisältävä riipus.
Joris Daudet

Joris Nattan Daudet (s. 12. helmikuuta 1991 Saintes) on ranskalainen BMX-pyöräilyn maailman- ja Euroopan-mestari. Daudet on 184 senttimetriä pitkä ja painaa 76 kilogrammaa. Hän edustaa Stade Bordelais bmx:ää ja hänen valmentajaan toimii Thomas Allier.
Daudet kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa sijoittuen yhdenneksitoista. MM-kilpailuista hän on saavuttanut kaksi kultaa, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. EM-kilpailuista hänellä on yksi kulta. Vuoden 2015 Euroopan kisoista Bakusta Daudet saavutti kultaa.
Sam Willoughby

Sam Willoughby (s. 15. elokuuta 1991 Bedford Park) on australialainen BMX-pyöräilyn olympiamitalisti ja maailmanmestari. 173 senttimetriä pitkä ja 85 kilogrammaa painava Willoughby edustaa Redline Bicycles -seuraa.
Willoughby saavutti olympiahopeaa vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. MM-kilpailuista Willoughbyllä on kolme kultaa. Vuonna 2014 hän saavutti kultaa niin eliittikilpailusta kuin aika-ajostakin.
Santalahden seisake

Santalahden seisake (, ratakm 191+521) oli rautatieliikennepaikka Tampere–Pori-radalla Santalahden kaupunginosassa Tampereella. Seisakepaikka valmistui heti radan valmistuessa, jolloin se palveli pääasissa Santalahden lukuisia teollisuusyrityksiä. Vuonna 1907 valmistui Bruno Granholmin suunnittelema Platformskjul I -tyypin liikennepaikkarakennus, jota muutettiin 1920-luvulla.
Santalahden liikennepaikan eteläpuolelle Pispalanharjun rinteille muodostui 1870- ja 1880-luvuilta lähtien taaja-asutusta samaan aikaan kun Näsijärven rannassa aloittivat toimintansa kattohuopa- ja luujauhotehtaat, pahvitehdas, saha, mylly sekä myöhemmin myös . Alueen tunnetuin teollisuuslaitos oli kuitenkin Pispalan Haulitehdas torneineen. Pispalan alueen asukasluku kasvoi voimakkaasti Porin radan rakentamisen aikaan, kun Kyttälän alue Tammerkosken itäpuolella järjestettiin uudelleen. Pispalasta muodostettiin taajaväkinen yhdyskunta vuonna 1912, ja se siirrettiin koko läntisen esikaupunkialueen mukana Pohjois-Pirkkalan kunnasta Tampereen kaupunkiin vuoden 1937 alussa.
Miehitys Santalahdesta poistettiin vuonna 1968. Vuonna 1971 liikenteelle avatun uuden Pohjanmaan radan junat eivät käyttäneet Santalahden seisaketta. Henkilöliikenne lopetettiin 1975 ja tavaraliikenne muutama vuosi myöhemmin 1979. Asemarakennus on purettu 1970-luvulla.
Stefan Michailow

Stefan Michailow (sukunimi vuodesta 1925 Helenius; 9. marraskuuta 1866 Novgorodin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 23. maaliskuuta 1947 Hämeenlinna) oli suomalais-venäläinen arkkitehti.
Michailow syntyi Novgorodin kuvernementissa, Venäjän keisarikunnassa. Hänen isänsä oli venäläinen santarmialiupseeri ja äitinsä suomalainen Turusta kotoisin ollut Augusta Sofia Helenius. Michailowin perhe muutti jo 1860-luvulla Turkuun, kun perheen isä sai siirron Sirkkalan kasarmille. Perheessä puhuttiin ruotsia ja venäjää.
Michailow opiskeli arkkitehdiksi 1884–1888 Polyteknillisessä opistossa. Hän oli yleisten rakennusten ylihallituksessa ylimääräisenä arkkitehtina Turun lääninrakennuskonttorissa vuodesta 1888 alkaen, mutta hän suunnitteli myös rakennuksia yksityisille asiakkaille. Michailow suunnitteli rakennuksia pääasiassa Turkuun ja Hämeenlinnaan. Vuonna 1896 Michailow johti Pietarissa Suomen ministerivaltiosihteerinviraston muutos- ja korjaustöitä. Michailowista tuli vuonna 1914 yleisten rakennusten ylihallituksen toinen arkkitehti ja hiukan myöhemmin Hämeen lääninrakennuskonttorin esimies. Tässä tehtävässä hän oli vuoteen 1934 saakka, jolloin jäi eläkkeelle.
Turussa on Michailowin mukaan nimetty Michailowinkatu.
Honkapirtti

Honkapirtti on Turun Ruissalossa sijaitseva kaksikerroksinen, karjalaistyylinen hirsirakennus, jonka on alun perin veistänyt lounaissuomalainen jalkaväkirykmentti 14 jatkosodan asemasotavaiheen aikana Uhtualla. Talo pystytettiin ensin reservikomppanian alueelle Uhtuan länsipuolelle ja siirrettiin sitten Turkuun rintaman paluukuljetuksina vuonna 1943. Talossa toimii kahvila.
Historiaa.
Talo sai alkunsa, kun rintamamiesten keskuudessa nousi huoli kaatuneiden aseveljien omaisista ja sodassa vammautuneista sotainvalideista. Syntyi ajatus rauhan koitettua kotiseudulle siirrettävästä rakennuksesta, jonka toiminnoilla voitaisiin rahoittaa aseveljien ja heidän perheidensä avustustoimintaa.
Turun kaupunki luovutti Honkapirtille tontin Ruissalosta, jonne talon pystyttivät uudelleen lomalla olleet rintamamiehet ja palveluksesta jo lomautetut ikäluokat. Talon hallinnointia varten perustettiin yhdistys JR 14 Aseveljet ry, joka kuitenkin jouduttiin pian lakkauttamaan rauhanehtojen mukaisesti ja muiden aseveliyhdistysten tavoin. Yhdistys lahjoitti talon Turun kaupungille. Turku kaavaili vuonna 2008 talon myymistä, mutta hankkeesta luovuttiin.
Honkapirtti on malliltaan ja tyyliltään aito Vienan karjalaistalo. Rakennukseen käytetyt kelohirret olivat 16-metrisiä ja latvastaan silloinkin 12-tuumaisia. Rakennuksen yläkerrassa on 20 hengen kokoontumistila ja alakerrassa kahvila. Kahvila tarjoilee päivittäin lounaaksi hernekeittoa ja pannukakkua.
Neal Walk

Neal Eugene Walk (29. heinäkuuta 1948 Cleveland, Ohio – 4. lokakuuta 2015 Phoenix, Arizona) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. Keskushyökkääjänä pelannut Walk pelasi NBA-liigassa vuosina 1969–1976, Italiassa ja Israelissa. Walkilta leikattiin 1987 selkäydinkasvain, ja hän menetti leikkauksen seurauksena jalkojensa hallinnan liikkuen loppuelämänsä pyörätuolilla.
Walk aloitti pelaajauransa vuonna 1969, jolloin hänet varattiin sarjaan toisella vuorolla edellään ainoastaan Kareem Abdul-Jabbar. Walk pelasi kahdeksan kautta Sunsissa, Jazzissa ja Knicksissä. Charles Barkleyn lisäksi hän oli Phoenix Sunsin seurahistoriassa ainoa pelaaja, joka on tehnyt samalla NBA-kaudella keskiarvoikseen yli 20 pistettä ja 12 levypalloa.
Minni Nurme

Minni Katharina Nurme (30. lokakuuta 1917 – 22. marraskuuta 1994) oli virolainen kirjailija.
Elämänvaiheet.
Minni Neumann kävi tyttökoulun Viljandissa ja valmistui sieltä vuonna 1936. Samana vuonna hän avioitui Aadu Hintin kanssa, mutta liitto päättyi eroon 1958. Avioero oli skandaali Virossa. Liitosta syntyi viisi lasta, joista Eeva Park on myös kirjailija. Sodan jälkeen Minni Nurmi työskenteli vapaana kirjailijana Tallinnassa. Hänen sisarensa oli kirjailija Salme Ekbaum.
Teokset.
Nurme debytoi vuonna 1939 romaanilla Kentaurid käyttäen salanimeä Minni Raudsepp. Vuonna 1945 ilmestyi hänen ensimmäinen runokokoelmansa, "Sünnimuld". Hän aloitti tuotantonsa kodin, luonnon ja rakkauden elämysten tulkitsijana. Varhaisissa runoissa korostuvat kotoisuus ja siteet luontoon. Hänen myöhemmille töilleen tyypillistä on luonnollisuus ja tunnepitoisuus sekä filosofisuus. Hänen toisen runonsa "Pikalt teelt" (1947) ja kolmannen runokokoelman "Juured mullas" välillä on kymmenen vuoden tauko, joka lähinnä johtuu stalinististen viranomaisten työtään kohtaan esittämästä kritiikistä. Hän vironsi suomalaista kirjallisuutta.
Pusa (suku)

Pusa on hylkeiden heimoon kuuluva nisäkässuku, jossa on neljä lajia: baikalinhylje, kaspianhylje, norppa ja saimaannorppa. Lajit kuuluivat aiemmin sukuun "Phoca", mutta nykyinen luokittelu noudattaa D. W. Ricen vuonna 1998 tekemää luokitusta. Se on yleisessä käytössä, mutta kaikki tutkijat eivät ole sitä hyväksyneet.
K. B. Saarela

Kunnari Bernhard Saarela (19. huhtikuuta 1887 Tampere – 24. tammikuuta 1981 Tampere) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut rakennusainetehtailija.
Saarelan isä Kustaa Hetanpoika Siren (1864–1944) aloitti työuransa renkinä, työskenteli sitten kirvesmiehenä ja muurarina ja toimi sitten työnjohtajana ja urakoitsijana. Vuonna 1902 Kustaa Siren perusti Tampereen ensimmäisen muurauslaastitehtaan ja vuonna 1905 hän laajensi toimintaansa asfalttialalle. 
Saarela aloitti 1899 tiilipoikana isänsä työmaila. Vuosina 1905–1907 hän perehtyi rakennustöihin Helsingissä ja kesällä 1908 hän aloitti oman yritystoimintansa Tampereella laastinvalmistuksen ja asfalttitöiden parissa. Vuonna 1911 Saarela perusti "Asfaltteeraus-, Kattamis- ja Rautabetoniliike K. B. Saarela Oy:n". Saarelan laastitehtaasta toimitettiin vuosikymmenien ajan valmista laastia tamperelaisille rakennustyömaille. Laastitehdas sijaitsi aluksi nykyisen Tampere-talon paikalla ja sitten vuosina 1912–1927 vastapäätä Tampereen ortodoksista kirkkoa. Vuonna 1927 tehdas siirtyi Sorinkatu 4:ään valmistuneeseen uuteen tehdas-, varasto-, konttori- ja asuinrakennukseen, jonka oli suunnitellut arkkitehti Bertel Strömmer. Samalla alettiin laastin valmistuksessa käyttää sammuttamatonta kalkkia mikä paransi valmiin laastin laatua. Saarelan laastitehtaan toiminta jatkui aina vuoteen 1986 saakka, jolloin K. B. Saarela Oy lopetti yritystoimintansa.
Saarela aloitti isänsä kanssa kattohuovan valmistamisen pienessä mittakaavassa Messukylässä vuonna 1910. Vuonna 1920 Saarela osti entisen "Tampereen Asfalteeraustehtaan" tehdasrakennukset Pispalasta. Kattohuovan tuotanto kasvoi kun tehdasta laajennettiin ja sinne hankittiin vuonna 1925 jatkuvaan valmistukseen sopivat uudet koneet Saksasta. Tehtaan päivätuotanto nousi pian 800 rullaan bitumihuopaa ja 250 kääröön tervahuopaa. Kattohuovan tavaramerkkinä oli "Tähti-huopa". Vuonna 1940 Santalahden kattohuopatehdas sai uuden kolmikerroksisen tiilirakennuksen ja myöhemmin rakennettiin vielä nelikerroksinen varastorakennus. "Tampereen Kattohuopa Oy:n" nimellä toimineen kattohuopatehtaan toiminta päättyi kuitenkin tulipaloon vuonna 1976. Tämän jälkeen tehdasrakennus oli tyhjillään ja hylättynä, kunnes se purettiin vuonna 2021.
Saarela harjoitti vuodesta 1914 alkaen myös rakennuspuutavaran vähittäismyyntiä ja hän perusti myös oman lautatarhan ja höyläämön. Hänellä oli myös vuonna 1942 perustettu kuljetusliike, jota käytettiin Saarelan yritysten omiin kuljetuksiin sekä vuonna 1936 yhdessä Artturi Solan kanssa perustettu "Tierakennus Oy Tiera" jonka toiminta päättyi kuitenkin sotavuosina. Saarela omisti myös vuonna 1958 perustetun kirjapainoille kuvalaattoja, offset-filmejä ja painolevyjä valmistaneen "Kuva-Pirkka Oy:n".
Manfred Björkquist

Manfred Björkquist (22. kesäkuuta 1884 Norringsjö, Gideå – 23. marraskuuta 1985 Sigtuna, Ruotsi) oli ruotsalainen maallikko, Sigtuna-säätiön (Sigtunastiftelsen) johtaja, kansanopistomies sekä myöhemmin pappi ja Tukholman piispa.
Björkquist opiskeli seemiläisiä kieliä, filosofiaa ja pedagogiikkaa Uppsalan yliopistossa ja suoritti filosofian lisensiaatin tutkinnon 1909. Hän oli vuosina 1917–1942 perustamansa Sigtuna-säätiön kansanopiston ja kansankorkeakoulun johtaja. Björkquist oli keskeinen hahmo Sigtuna-säätiön, sen kansankorkeakoulun sekä Sigtunan humanistisen koulun (Sigtunastiftelsens Humanistiska Läroverk) perustamisessa ja oli samalla nuorkirkkoliikkeen ja kristillisen kulttuuriliikkeen keskeisiä hahmoja. Sigtuna-säätiön tarkoituksena oli toimia nuorkirkkoliikkeen keskuksena sekä luoda paikka, jossa kirkollinen elämä ja kulttuurielämä voisivat kohdata avoimessa ilmapiirissä.
Björkquist valittiin vuonna 1942 toimintansa aloittaneen Tukholman hiippakunnan ensimmäiseksi piispaksi. Piispanvaalissa eniten ääniä saivat Visbyn piispa Torsten Ysander, Linköpingin piispa Tor Andræ ja Strängnäsin piispa Gustaf Aulén. Kun näihin annettuihin ääniin lisättiin tuomiokapitulissa annettu äänet, Aulén ja Björkquist olivat saaneet yhtä monta ääntä. Kolmannesta ehdokassijasta jouduttiin siten arpomaan, arpa suosi Björkquistiä, ja hallitus nimitti hänet Tukholman piispaksi vaikka hän ei ollut pappi. Hän otti kuitenkin vastaan pappisvihkimyksen muutamaa viikkoa ennen piispaksi vihkimistä, joka tapahtui 29. marraskuuta 1942 Uppsalan tuomiokirkossa. Hän oli saanut Lundin yliopiston teologian kunniatohtorin arvon 1923.
Björkquistin laaja kirjallinen tuotanto on tyyliltään usein aforistista.
Boris Blacher

Boris Blacher (6. tammikuuta 1903 Niutšvang – 1975) oli virolaissyntyinen saksalainen säveltäjä, jonka tuotantoon kuuluvat mm. kamarioopperat "Fürstin Tarakanowa", "Die Flut (Tulva)", "Romeo und Julia", "Abstrakte Oper n:r 1" ja "Rosamunde Floris", monta balettia, kolme pianokonserttoa ja yksi sinfonia. Alussa hän sävelsi uusklassiseen tyyliin, sittemmin itse kehittämällään variaabelilla tekniikalla. On sanottu, että hänen sävellyksilleen on tyypillistä selkeys, ironinen sävy ja naseva rytmiikka. Toisen maailmansodan jälkeen hän alkoi käyttää kaksitoistasäveltekniikkaa ja järjestelmällisiä rytminvaihdoksia. Hän kutsui tätä variaabeliksi metriikaksi. Blacher kuului tšekkiläissyntyisen Ernst Křenekin ja saksalais-yhdysvaltalaisen Kurt Weillin ohella oopperasäveltäjiin, jotka pyrkivät sävellyksissään sosiaaliseen tendenssiin. Hän teki myös piano- tai orkesterisovituksia Niccolò Paganinin konserttoihin. Blacherin keksimässä muuntuvassa metriikassa tahtilaji jatkuvasti vaihtuu. Hän tutkikin sävellyksissään varsinkin tahtia. Blacher oli Länsi-Berliinin musiikkikorkeakoulun professori vuodesta 1948 ja johtaja vuosina 1953–1970.
Tomas Delininkaitis

Tomas Delininkaitis (s. 11. kesäkuuta 1982 Klaipėda, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen koripalloilija.
Pelintekijänä tai heittävänä takamiehenä pelaava Delininkaitis on voittanut pelaajaurallaan Liettuan ja Ukrainan mestaruuksia, Baltian liigan mestaruuden ja ULEB Eurocupin.
Liettuan maajoukkueessa Delininkaitis voitti pronssia vuoden 2010 MM-kilpailuista ja EM-hopeaa Sloveniasta 2013.
Martynas Pocius

Martynas Pocius (s. 28. huhtikuuta 1986 Vilna, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen koripalloilija.
Heittävänä takamiehenä tai pienenä laitahyökkääjänä pelaava Pocius on voittanut pelaajaurallaan Espanjan mestaruuden ja cupin, Liettuan mestaruuden sekä Baltian liigan mestaruuden.
Liettuan maajoukkueessa Pocius on voittanut pronssia vuoden 2010 MM-kilpailuista ja EM-hopeaa Sloveniasta 2013. Kesäolympialaisissa hän sijoittui Liettuan joukkueessa kahdeksanneksi Lontoossa 2012.
Venäläinen karmageddon

Venäläinen karmageddon on venäläisen toisinajattelijan ja mielipidevaikuttajan Artemi Troitskin kirjoituksista ja haastatteluista koottu kirja. Sen on suomentanut ja toimittanut Anton Nikkilä, ja sen on kustantanut vuonna 2015 Into. Tekstit ovat aikaisemmin ilmestyneet venäjäksi ja englanniksi useissa julkaisuissa.
Esipuheessa Troitski kuvaa näkemystään Venäjän nykytilasta: Venäjän ylle on laskeutunut pimeys. Sitä varjostaa vihan ja kauhun musta pilvi, joka olisi saatava pois. Olisi saatava aikaan muutos ja nostettava maa uuteen kukoistukseen.
Troitski oli läsnä 7. lokakuuta 2015 kirjan Kirjamessujen Venäjä-teemaan liittyvässä julkistamistilaisuudessa.
Saukot (suku)

Saukot ("Lutra") on näätäeläinten heimoon kuuluva petoeläinsuku.
Lajit.
Sukuun kuuluu kaksi elossa olevaa lajia:
Omana lajinaan esiintyy joissakin luokitteluissa myös "Lutra nippon". Se on Japanissa elänyt saukko, joka julistettiin virallisesti sukupuuttoon kuolleeksi vuonna 2012. Sitä on pidetty myös "Lutra lutra"n alalajina "L. l. whiteleyi".
Aiemmassa luokittelussa mukaan sukuun kuului myös täpläsaukko eli täpläkurkkusaukko ("Lutra maculicollis"). Nykyään sen katsotaan kuitenkin muodostavan oman sukunsa "Hydrictis".
Artemi Troitski

Artemi Troitski (s. 1955) on venäläinen toisinajattelija ja poliittinen aktivisti. Hänet tunnetaan myös venäläisen rockin puolestapuhuja. Troitski työskentelee toimittajana ja luennoi eri maiden yliopistoissa venäläisestä yhteiskunnasta, kulttuurista ja journalismista. 1990-luvulla Troitski perusti venäjänkielisen Playboyn.
Vuonna 2014 Troitski muutti perheineen Tallinnaan. Päätös muutosta syntyi, kun vanhemmat huomasivat, miten lapsiin yritettiin vaikuttaa koulussa ja jopa päiväkodissa antamalla heille isänmaallista ja sotilaallista kasvatusta. 
Troitski on kirjoitustensa vuoksi saanut lukuisia kunnianloukkaussyytteitä.
Laamat

Laamat ("Lama") on kamelien heimoon kuuluva sorkkaeläinsuku. Sukuun kuuluvia lajeja ovat laama ("Lama glama") ja guanako ("Lama guanicoe"), jota pidetään joskus laaman alalajina. Lisäksi alpakan on aiemmin katsottu kuuluvan laamojen sukuun, mutta nykyään se luokitellaan sukuun "Vicugna".
Sienna Skies

Sienna Skies on vuonna 2006 Sydneyssä, Australiassa perustettu kokeellista Post-hardcorea soittava yhtye.
Historia.
Perustaminen ja EP:n "Where Joy Exists Despair Beckons -tuottaminen".
Sienna Skies -yhtyeen vuonna 2006 perustivat Michael Sankey sekä Nick Musgrave. Ensimmäinen virallinen kokoonpano koostui vokalisti Steve Faullista, kosketinsoittaja Matt Wellsistä, basisti Josh Wadesta, rumpali Luke Ziomekista sekä perustajajäseninä toimineista kitaristeista. Viiden kappaleen EP 'Where Joy Exists Despair Beckons' ilmestyi vuosi yhtyeen perustamisen jälkeen. Albumi rahoitettiin jäsenten omasta toimesta. EP:n julkaisun jälkeen yhtye lähti kiertueelle Australian itärannikon kautta aina Uuteen-Seelantiin saakka. Yhtye esiintyi keikoilla yhdessä mm. Family Force 5, Blessed by a Broken Heart, Haste the Day, Deez Nuts sekä The Amity Affliction -yhtyeiden kanssa.
Suomen Nuoriso-opisto

Suomen Nuoriso-opisto (SNO) on vapaan sivistystyön ja toisen asteen ammatillisen koulutuksen oppilaitos Mikkelissä, Etelä-Savossa. SNO on kouluttanut ohjaajia ja taiteilijoita vuodesta 1923. Suomen Nuoriso-opisto tunnetaan valtakunnallisesti myös nimellä Paukkula. Suomen Nuoriso-opisto järjestää muun muassa nuoriso- ja vapaa-ajanohjauksen perustutkintoon johtavaa koulutusta, "personal trainer" -painotteista liikunnanohjauksen peruskurssia, leirikouluja, lasten kesäleirejä, Nordic Schoolin englannin kielen koulutusta ja J. H. Erkon kirjoituskilpailua. Näiden lisäksi Paukkula tuottaa liikunnanohjaus-, hyvinvointi-, kulttuuri-, taide-, hää- ja perhejuhla- sekä kokous- ja seminaaripalveluja.
Suomen Nuoriso-opiston toimintaa on Paukkulan kampuksen lisäksi Riuttalanhovissa ja Marjoniemessä, jotka sijaitsevat Saimaan rannalla lyhyen ajomatkan päässä Mikkelin keskustasta.
Trietyylialumiini

Trietyylialumiini (C6H15Al) on alumiinin organometalliyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään teollisuudessa katalyyttinä valmistettaessa muun muassa polyalkaaneja ja lisäksi sitä käytetään reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa trietyylialumiini on väritöntä nestettä. Yhdiste reagoi erittäin kiivaasti veden sekä muiden proottisten liuottimien ja ilman kanssa ja on pyroforista eli syttyy palamaan joutuessaan kosketuksiin ilman tai veden kanssa. Tämän vuoksi yhdiste säilytetään ja käytetään suojakaasun alaisena. Trietyylialumiini liukenee moniin hiilivetyihin kuten heksaaniin, heptaaniin ja tolueeniin. Huoneenlämpötilassa nestemäisenä trietyylialumiini muodostaa muiden yksinkertaisten organoalumiiniyhdisteiden tavoin dimeerin ja kaasufaasissa se esiintyy monomeerina. Trietyylialumiini on nukleofiili ja Lewis-happo ja se reagoi eräiden muiden yhdisteiden kuten natriumfluoridin kanssa muodostaen suolankaltaisia komplekseja esimerkiksi Na[Al(C2H5)3F].
Valmistus ja käyttö.
Trietyylialumiinia valmistetaan Dietyylialumiinia voidaan valmistaa lähtemällä alumiinista, eteenistä ja vedystä 60–110 °C:n lämpötilassa ja 100–200 MPa:n paineessa. Muita tapoja ovat alumiinin ja kloorietaanin välinen reaktio, jossa muodostuu etyylialumiiniseskvikloridia ((Al2Cl3Et3), joka pelkistetään trietyylialumiiniksi natriumin avulla tai alumiinista ja dietyylielohopeasta. Tuote puhdistetaan tislaamalla. Trietyylialumiini on eniten tuotettu organoalumiiniyhdiste.
2 Al + 3 H2 + 6 C2H4 → Al2Et6
3 Al2Cl3Et3 + 9 Na → 2 Al2Et6 + 2 Al + 9 NaCl
Trietyylialumiinia käytetään yhdessä titaanitetrakloridin kanssa niin kutsuttuna Ziegler–Natta-katalyyttinä polyalkaanien valmistamiseen alkeeneista. Yhdistettä käytetään myös pitkäketjuisten alkoholien ja lakeenien valmistamiseen. Näissä reaktioissa trietyylialumiini reagoi eteenin tai jonkin muun alkeenin kanssa muodostaen organoalumiinikompleksin. Tämä organoalumiinikompleksi muodostaa joko pitkä ketjuisen alkeenin kuumennettaessa nikkelikatalyytin läsnä ollessa tai hapetetaan ja hydrolysoidaan alkoholiksi. Muita aineen käyttökohteita ovat muiden organoalumiiniyhdisteiden valmistus, syklopropanointireaktiot ja katalyyttinä selektiivisissä hydrosyanointireaktioissa, joissa syanoivana reagenssina käytetään vetysyanidia tai trimetyylisilyylisyanidia. Lisäksi ainetta voidaan käyttää eräissä sovelluksissa polttoaineena.
Kenneth Odeke

Kenneth Odeke (s. 13. marraskuuta 1990 Kampala) on ugandalainen ammattilaisnyrkkeilijä. Lempinimellä Bad News () tunnettava Odeke kilpailee raskaassa sarjassa. Odeke on 191 senttimetriä pitkä ja painaa 92 kilogrammaa.
Odeke otteli ensimmäisen ammattilaisottelunsa heinäkuussa 2012 kenialaista James Ololoa vastaan. Tuo ottelu päättyi Odeken voittoon tyrmäyksellä. Odeke on voittanut ammattilaisuransa seitsemästä ottelusta kuusi, joista viisi tyrmäyksellä.
Särkijärvi (Laitilan Betlehem)

 
Särkijärvi on Varsinais-Suomessa Laitilassa oleva kuivatettu järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Pitkäjärven−Lukujärven valuma-alueeseen. Järven vedenpinta on laskettu alas ja se on enää kosteikko.
Maantiede.
Entinen järvi on muuttunut järvenlaskun jälkeen kosteikoksi. Sen pinta-ala on 5,5 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Siihen laskee kaksi ojaa, mutta sen oma laskuoja järven etelärannalta, josta saa alkunsa 180 metriä pitkä oja toiseen laskuojaan, joka päättyy Kaarnijärveen. Kosteikolla on 1,0 kilometriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Rannalla sijaitsee ampumarata.
Historia.
Särkijärvi oli vielä olemassa järvenä vuosina 1968 ja 1984 , jonka jälkeen sen vedenpintaa on laskettu. Saman kohtalon ovat kokeneet lähellä sijaitsevat Kurijärvi ja Omitunjärvi vuosien 1968 ja 1984 välissä. Järvi on nykyään kosteikkona, jonka pohja on liejua tai saviliejua.
Marietta (Georgia)

Marietta on kaupunki Georgian osavaltiossa Cobbin piirikunnassa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 56 579.
Maantiede.
Marietta sijaitsee Georgian osavaltiossa Cobbin piirikunnassa Chattahoocheejoen pohjoispuolella. Se on osa Atlantan metropolialuetta. Hieman kaupungista pohjoiseen sijaitsee sisällissodan aikaisesta taistelusta tunnettu Kennesaw Mountain. Atlanta sijaitsee Mariettasta noin 30 kilometriä kaakkoon.
Historia.
Nykyisen Mariettan paikalla on saattanut olla asutusta jo 1820-luvulta lähtien. Paikka on saanut nimensä mahdollisesti greensborolaisen senaattori Thomas W. Cobbin vaimon mukaan. Mariettan kaupunkisuunnitelma on peräisin vuodelta 1833 ja Georgian osavaltio teki siitä hallinnollisesti kylän 19. joulukuuta 1834. Kasvu kiihtyi Western and Atlantic Railroad-rautatien valmistumisen myötä vuonna 1845. Marietta tuli rannikon asukkaiden yläluokan keskuudessa tunnetuksi lomakohteena, jonne paettiin kuumempaa säätä. 22. tammikuuta 1852 Marietta sai oman pormestarin ja kaupunginhallituksen.
Yhdysvaltain sisällissodan sytyttyä kenraali William T. Shermanin johtamat pohjoisvaltioiden joukot valtasivat Mariettan heidän voitettuaan Kennesaw Mountainin taistelun Etelävaltioita vastaan 3. heinäkuuta 1864. Suurin osa kaupungin keskusaukion rakennuksista poltettiin tarkoituksella. Sisällissodan jälkeen Georgian puuvillatuotantoon perustunut talous taantui, mutta Mariettassa itsessään syntyi vauras liikemiesluokka ja vuosisadan lopulla perustettiin tehtaita. Esimerkiksi Brumby Chair Company oli huomattava keinutuolien valmistaja. Palkkatason alhaisuuden takia monet muuttivat kuitenkin etelästä pohjoiseen. Vuonna 1940 Mariettan asukasluku oli noin 9 000.
Toinen maailmansota merkitsi huomattavaa muutosta Mariettassa. Bell Aircraft Corporation perusti Mariettaan lähes 30 000 henkilöä työllistäneen tehtaan, jolla koottiin alihankintana Boeing B-29 Superfortress -pommikoneita. Toiminta jatkui Korean sodan aikana Lockheedin tehtaana.
Talous.
Mariettassa sijaitsevalla Dobbsin lentotukikohdalla (Air Force Plant Number 6) on huomattva vaikutus kaupungin talouteen. Lockheed Martinin osasto Mariettassa suunnittelli esimerkiksi F-22 Raptor-hävittäjän.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Mariettassa aikavälillä 2014–2018 olivat 54 983 USD ja henkilöä kohden 33 020 USD. 16,4 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö.
Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 56 579 ja vuoden 2019 arvion mukaan 60 867. Kaupungin asukkaista 57 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 48,7 %), 30,8 % afroamerikkalaisia, 15,9 % latinoja mistä tahansa rodusta, 2,6 % aasialaisia ja 1 % intiaaneja. 25,5 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 18 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Koulutus.
Mariettassa sijaitsevat Southern Polytechnic State University ja yksityinen Life University. Lähellä mutta hieman kaupungin ulkopuolella sijaitsevat Chattahoochee Technical College ja Kennesaw State University.
Central Stage of Music

Central Stage of Music on saksalainen tanssimusiikkiin erikoistunut levymerkki, jonka omistaa Benjamin Heller. Se perustettiin vuonna 2009. Levymerkin artisteihin kuuluvat muun muassa DJ Restlezz, Arctic City ja X-Cess! Levymerkillä oli monia alalevymerkkejä: muun muassa Danceclusive, Good Source ja Mamma Mia. Vuodesta 2016 levymerkit yhdistettiin CSOMiin. Levymerkki keskittyy muun muassa handsup-, jumpstyle- ja electromusiikkiin. Yhtiö julkaisee vuosittain sen edustamiin musiikkilajeihin perustuvia kokoelmalevyjä, kuten Danceclusive 4U.
Suomessa ja muualla pohjoismaissa levymerkin musiikkia julkaisee DJ Beat Records Scandinavia.
Luzhou

Luzhou () on prefektuuritason kaupunki Kiinan kansantasavallan Sichuanin maakunnassa, vajaa 270 kilometriä Chengdusta kaakkoon. Kaupunki sijaitsee Jangtsejoen varrella paikassa, jossa sen sivuhaara Tuojoki (Tuojiang) liittyy Jangtseen.
Hallinnollinen jako.
Vuonna 2010 Luzhoun väkiluku oli 4 218 427. Luzhou sisältää kolme kaupunkipiiriä (joiden muodostaman varsinaisen kaupungin asukasluku on 1,37 milj.) ja neljä piirikuntaa. Osat ovat seuraavat:
Galleria.
&lt;br clear=left&gt;
Mianyang

Mianyang () on prefektuuritason kaupunki Kiinan kansantasavallan Sichuanin maakunnassa, 115 kilometriä Chengdusta koilliseen. Vuonna 2006 China Daily -lehti luokitteli kaupungin Kiinan kolmanneksi asuttavimmaksi suurkaupungiksi rannikkokaupunkien Dalian ja Xiamen jälkeen. 
Hallinnollinen jako.
Vuonna 2010 Mianyangin asukasluku oli 4,61 miljoonaa. Mianyang sisältää kolme kaupunkipiiriä, yhden piirikuntatason kaupungin, neljä piirikuntaa ja yhden autonomisen piirikunnan. Osat ovat seuraavat:
Nanchong

Nanchong () on prefektuuritason kaupunki Kiinan kansantasavallan Sichuanin maakunnassa, linnuntietä 195 kilometriä Chengdusta itään. Se sijaitsee Jangtsejoen sivuhaaran, Jialingjoen (Jialingjiang) varrella.
Nanchongin naapurina ovat etelässä Guang’anin ja Suiningin, lännessä Mianyangin, pohjoisessa Guangyuanin ja Bazhongin, sekä idässä Dazhoun prefektuuritason kaupungit. 
Hallinnollinen jako.
Vuonna 2010 Nanchongin asukasluku oli 6,28 miljoonaa. Nanchong sisältää kolme kaupunkipiiriä (joiden muodostaman varsinaisen kaupungin asukasluku on 1,86 milj.), piirikuntatason kaupungin ja viisi piirikuntaa. Osat ovat seuraavat (numerointi kuten kuvassa):
Kurganets-25

Kurganets-25 () on venäläinen BMP-sarjan seuraajaksi kaavailtu rynnäkköpanssarivaunu. Vaunusta on olemassa sekä rynnäkköpanssarivaunuversio, että panssaroitu miehistönkuljetusajoneuvoversio. 
Uutistoimisto TASS:in haastatteleman lähteen mukaan Venäjän maavoimien suunitteilla olevan 1. panssariarmeijan ja uusi 20. armeijan piti saada Kurganets-25 vaunut käyttöönsä vuosien 2016 ja 2017 välillä. Vaunun sarjatuotannon sanottiin alkavan vuonna 2017.
Tosiasiassa vaunu vaipui unohduksiin useiksi vuosiksi. Sitä esiteltiin voitonpäivän paraatissa 2015 ja 2016 ja seuraavan kerran vasta Armija-2022-messuilla.
Ominaisuudet.
Kurganets-25 -tyypin panssarivaunut esiintyivät ensikertaa yleisölle Venäjän voitonpäivän paraatin harjoituksissa huhtikuussa 2015. Vaunun arvellaan painavan 25 tonnia, mikä tekee siitä alle 20 tonnia painavan BMP-sarjan viimeisintä BMP-3-vaunua raskaamman. BMP-1 ja BMP-2 painoivat puolestaan alle 15 tonnia. Julkaistuissa valokuvissa vaunujen tornit on huputettu. IHS Jane's-yhtiön arvelujen mukaan vaunun rynnäkköpanssarivaunuversio voidaan on varustaa kahdella eri pääaseella, 30 mm tai 57 mm tykillä. Kurganets-25 -panssaroitu miehistönkuljetusajoneuvo on sitä vastoin aseistettu vain 12,7 mm konekiväärillä.
Uusien Armata-vaunujen tapaan Kurganets-25:ssä on sensoreita rungon ympärille sijoitettuja heittimiä, jotka liittyvät panssarintorjunta-aseiden torjuntajärjstelmään. Kurganets-25 vaunun heittimet ovat kuitenkin kooltaan Aramatan laukaisimia pienemmät. 
Vaunua piti valmistaa kurganilaisen Kurganmašzavod-yhtiön.
Concern Tractor Plants -yhtiön entinen omistaja ja pääjohtaja Mihail Bolotin tunnusti elokuussa 2022 syyllisyytensä 90 miljoonan ruplan kavallukseen puolustusministeriön 5,2 miljardin tilauksesta Kurganets-25:n kehitykseen. Kun valmistuksen piti alkaa paljastui KTZ:n olevan konkurssin partaalla.
Sari Tanus

Sari Marja Hannele Tanus (s. 22. helmikuuta 1964 Kuopio) on suomalainen kristillisdemokraattien kansanedustaja, Tampereen kaupunginvaltuutettu ja lääkäri.
Lapsuus ja opinnot.
Tanus kertoo olevansa lähtöisin tavallisesta työläisperheestä Kuopiosta. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Minna Canthin lukiosta.
Tanus opiskeli Suomen valtion stipendiaattina yleislääkäriksi Leningradissa vuosina 1983–1991 ja valmistui naistentautien ja synnytysten erikoislääkäriksi Tampereen yliopistollisesta sairaalasta vuonna 2004.
Ura.
Terveydenhoitoalalla.
Tanus on työskennellyt apuhoitajana ja sairaanhoitajana, terveyskeskuslääkärinä eri kokoisissa terveyskeskuksissa, yhden lääkärin yksiköissä, neuvolalääkärinä, kotisairaanhoidosta vastaavana lääkärinä sekä erikoistumisen myötä lääkärinä kaikenkokoisissa sairaaloissa sekä kliinisenä tutkijalääkärinä kahdessa suuressa kansainvälisessä HPV-rokotetta tutkivassa ja valmistavassa yrityksessä. Lisäksi hän on toiminut yksityislääkärinä Tampereella, Kangasalla ja Lempäälässä yli 10 vuoden ajan.
Kansanedustajana.
Tanus valittiin kristillisdemokraattien kansanedustajaksi Pirkanmaan vaalipiiristä 2 592 äänellä vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa hän sai 6 476 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle.
Eduskunnassa Tanus on kristillisdemokraattien eduskuntaryhmän 2.varapuheenjohtaja, tulevaisuusvaliokunnan jäsen ja perustuslakivaliokunnan varajäsen.
Tanuksen eduskunta-avustajana toimii hänen seurustelukumppaninsa Jukka Salmi.
Kansalaisaloitteet.
Vuonna 2014 Tanus pani vireille kansalaisaloitteen, jonka mukaan lääkäreillä ja hoitohenkilöstöllä olisi oikeus omatunnonsyihin vedoten kieltäytyä suorittamasta abortteja.
Muut luottamustoimet.
Tanus on toiminut Tampereen kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2017. Hän on myös Suomen keliakialiiton puheenjohtaja.
Näkemykset.
Arvot.
Tanus sijoittuu vaalikonevastausten perusteella keskusta-oikeistoon. Arvojakaumalla Tanus on kallellaan kansalliskonservatismiin. Arvokysymyksissä Tanuksen näkemyksissä korostuu voimakkaimmin kansalliskonservatiiviset mielipiteet.
Yksityiselämä.
Tanuksella on kolme poikaa, joista kaksi nuorinta eli Jonatan ja Kristian pelaavat jääkiekkoa SM-liigassa. Vanhin pojista opiskelee Tampereen teknillisessä korkeakoulussa.
Milica Mandić

 
 
Milica Mandić (, s. 6. joulukuuta 1991 Belgrad) on serbialainen taekwondoin, kaksinkertainen olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Mandić voitti olympiakultaa yli 67 kg:n painoluokassa Lontoossa 2012. Hän kukisti puolivälierässä hallitsevan olympiavoittajan meksikolaisen María Espinozan, välierässä venäläisen Anastasija Baryšnikovan pistein 11-3 ja loppuottelussa ranskalaisen maailman- ja Euroopan-mestarin Anne-Caroline Graffen pistein 9-7. Hän oli itsenäisen Serbian ensimmäinen olympiavoittaja. Neljä vuotta myöhemmin Rion olympialaisissa 2016 Mandić voitti ensimmäisessä ottelussa norjalaisen Tina Skaarin, mutta hävisi puolivälierissä Bianca Walkdenille 5–0. Tokion olympialaisissa Mandić voitti ensimmäisellä kierroksella kenialaisen Faith Ogallon ja toisessa ottelussa puolalaisen Aleksandra Kowalczukin 11–4. Loppuotteluun hän eteni voittamalla välierissä ranskalaisen Althéa Laurinin 7–5. Uransa toisen olympiakullan Mandić varmisti voittamalla loppuottelussa eteläkorealaisen Lee Da-binin 10–7.
Mandić voitti maailmanmestaruuden alle 73 kg:n painoluokassa Mujussa 2017 kukistettuaan loppuottelussa eteläkorealaisen Oh Hye-Rin pistein 17–13. Hän saavutti MM-pronssia alle 73 kg:n sarjassa Gyeongjussa 2011. EM-kilpailuissa hän on saanut hopeaa samassa painoluokassa 2012, 2014, 2016 ja 2021. Euroopan kisoissa 2015 hän saavutti yli 67 kg:n sarjassa hopeaa. Junioreiden MM-kilpailuissa hän sai alle 68-kiloisissa pronssia 2008 ja opiskelijoiden MM-kilpailuissa yli 73 kg:n painoluokassa pronssia 2012.
Jean Eustache

Jean Eustache [øs.taʃ] (30. marraskuuta 1938 Pessac, Gironde – 3. marraskuuta 1981 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja. Lyhyen uransa aikana hän teki lyhytelokuvien lisäksi kaksi pitkää elokuvaa, joista vuoden 1973 elokuvaa "Äiti ja huora" ("La Maman et la putain") pidetään ranskalaisen uuden aallon jälkeisen kauden yhtenä avainteoksena.
Elokuvantekijänä itseoppinut Eustache syntyi Pessacissa Bordeaux’n lähellä työväenluokkaiseen perheeseen. Hänen nuoruudestaan ei tiedetä juuri muuta kuin että hän toimi jonkin aikaa rautateillä. 1950-luvulla Eustache liittyi Cahiers du cinéma -elokuvalehden ympärille muodostuneeseen piiriin ja näytteli sivuosaa muun muassa Jean-Luc Godardin elokuvassa "Viikonloppu" (1967) ja Wim Wendersin elokuvassa "Amerikkalainen ystävä" (1977).
Eustachen pääteos "Äiti ja huora" on puhelias mustavalkoinen triangelidraama Jean-Pierre Léaud’n esittämästä työttömästä nuorukaisesta ajelehtimassa asuinkumppaninsa Marien (Bernadette Lafont) ja puolalaisen sairaanhoitajan Veronikan (Françoise Lebrun) välillä. Eustachen toinen pitkä elokuva "Mes petites amoureuses" (1974) on tyyliltään erilainen, vain vähän dialogia sisältävä nostalginen koulupojan kasvukuvaus, jonka kuvasi värifilmille maineikas Néstor Almendros. Näiden lisäksi Eustachen tuotantoon kuuluu tusinan verran lyhytelokuvia.
Eustache teki itsemurhan 42-vuotiaana 1981.