tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ks1030

KS1030 on uppoumarunkoinen matka-, kalastus- ja yhteysvene. Se on keskimoottorivene, jolle tunnusomaista on muista veneistä poikkeava pohjan muodot sekä suurenkin moottorin mahtuminen täysin lattian alle.
Venemalli on ollut myös Suomen armeijan käytössä vuosikymmeniä vahvan rakenteensa vuoksi. Armeijan käytön vuoksi rungolle on myönnetty Lloyd's:n laivaluokitukset, jotka ovat huviveneissä melko harvinaisia. 
Venettä on saanut etu-, taka- ja täysin katetulla kajuutalla. Useat veneet on myyty puolivalmisteena, jolloin ostajat ovat itse asentaneet moottorin sekä rakentaneet kajuutat.
Venemallin historia.
Keihässalmen veneet ovat syntyneet itäisellä Suomenlahdella, Munapirtissä Pyhtäällä. Veneet on suunnitellut veneveistäjä Erik Kärkkäinen (1929-2015). Puuveneveistoon Erik Kärkkäinen haki oppinsa Jussi Varmalta, jonka luona Pernajan Kabbölessä Erik vietti yhden kesän oppipoikana ilman palkkaa.
KS1030 on perinteisen näköinen uppoumarunkoinen vene ja sen erikoisuutena ovat rungon voimakkaat nousulistat, joiden avulla veneestä tulee riittävän konetehon avulla puoliliukuva. Veneen linjoja haettiin vanhoista veneistä, niitä kehiteltiin ja paranneltiin. 
Nousulistoilla haettiin nopeutta, mutta sisempien nousulistojen ansiosta myös kone voitiin asentaa tavallista alemmas ja näin mm. painopisteestä tuli edullisempi.
Keihässalmen veneet ovat lähteneet veneveistämöltä yleensä puolivalmisteina. Paljon KS-veneitä on mennyt ammattikalastajille, mutta niitä on käytössä myös huviveneinä.
Tasaperäiseen KS1120-kalastusveneeseen sopii 150–300 hevosvoiman moottori ja noin 200 hv moottoriteholla veneelle luvattiin 20 solmun nopeus ilman kuormaa.
Myös KS1120 lähti Keihässalmen veneveistämöltä pääasiassa ns. puolivalmisteena. 
Keihässalmen veneveistämön toimintaa jatkaa veneveistäjä Mikko Kärkkäinen.
Jongsang

Jongsang (muita kirjoitusasuja "Jongsong", "Jonsang", "Jonsong") on noin 7 459 – 7 483 metriä korkea vuori Himalajalla. Kiinan, Nepalin ja Intian rajat kohtaavat Jongsangilla.
Jongsangille kiipesi ensimmäisenä Frank Smythe vuonna 1930. Hän osallistui Günter Dyhrenfurthin johtamaan retkikuntaan, jonka tarkoituksena oli kiivetä noin 20 kilometriä etelämpänä sijaitsevalle yli 8 500 metriä korkealle Kanchenjungalle. Päätavoite ei onnistunut, mutta retkikunta valloitti useita pienempiä huippuja. Jongsangista tuli valloituksen myötä maailman korkein valloitettu vuori. Se piti ennätystä hallussaan seuraavaan vuoteen, kunnes Kamet valloitettiin.
United Nations Youth Associations Network

Kansainvälinen YK-nuorisojärjestöjen verkosto United Nations Youth Associations Network (UNYANET) perustettiin Wienissä 5.8.2011. Verkoston jäseniä ovat Itävallan, Norjan, Saksan, Suomen ja Sveitsin YK-nuorisojärjestöt sekä Espanjan, Serbian, Slovenian, Turkin ja Venäjän YK-liittojen nuoriso-osastot.
Kausina 2011-2012 ja 2012-2013 puheenjohtajuus jakautui Sveitsin Daniel Hardeggerin ja Itävallan Michael Klampflin kesken. Kaudella 2013-2014 Hardegger jättäytyi pois ja hänen tilalleen valittiin saksalainen Tjalke Weber. Verkoston johtoryhmä koostuu projektijohtajista, jotka valitaan kausittain.
UNYANETin tavoitteena on helpottaa hankesuunnittelua ja hankkeiden toteuttamista sekä tiedon, kokemusten ja resurssien jakamista. UNYANET tähtää myös yhteisen YK-nuorison identiteetin muodostamiseen verkoston jäsenten keskuudessa. Verkosto toteuttaa tavoitteitaan paitsi säännöllisillä jäsenkokouksilla myös erilaisilla hankkeilla, jotka toteutetaan kansainvälisissä työryhmissä. UNYANET edistää yhteistyötä jäsenjärjestöjensä, YK:n ja muiden kansainvälisten järjestöjen välillä tarjoamalla foorumin yhteistyöehdotuksilla ja hankeideoille. UNYANETin projekti UNYANET Advice tukee YK-nuorisojärjestön perustamista maissa, joissa sellaista ei vielä ole.
UNYANETin yhteistyökumppaneita ovat mm. Adobe, UNDPI sekä YK:n viestintäkeskukset UNIS Vienna ja UNIS Geneva.
Sekasotku rantahotellissa

Sekasotku rantahotellissa () on vuonna 1984 julkaistu Harry Hurwitzin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Peter Scolari, Christopher Lee, Colleen Camp ja Fran Drescher. "Sekasotku rantahotellissa" sijoittuu Floridassa olevaan hotelliin. Komedia kuvattiin Miamissa, Floridassa.
Ohjaaja Hurwitz myös laati käsikirjoituksen elokuvaan Harry Narunsky, Irving Schwartz ja Thomas Rudolphin kanssa. Irving Schwartzin kanssa Hurwitz tuotti elokuvan. Elokuva sai ensi-iltansa kotimaassaan marraskuussa vuonna 1984. "Sekasotku rantahotellissa" on julkaistu videolle ja DVD:lle.
Rottajahti

Rottajahti eli "rotanpyydystys" oli liittoutuneiden ilmataistelutaktiikka, jota käytettiin toisen maailmansodan lopulla Saksan ilmavoimien suihkukäyttöisiä Messerschmitt Me 262 -hävittäjäpommittajia vastaan. Menetelmää käyttivät lähinnä Hawker Tempest yksiköt. Perusajatuksena oli olla väijymässä laskeutuvia Me 262 -koneita, jolloin ne olivat pitkässä lentokentän lähestymisessään otollisia saaliita.
Rajoitettua menestystä toki saavutettiinkin, mutta saksalaiset lisäsivät tukikohtien ilmatorjuntaa. Lisäksi taistelulennolta palaavia koneita suojaamaan lähetettiin esimerkiksi Focke-Wulf Fw 190D-9 hävittäjiä lakisuojapartioksi palaaville suihkukoneille.
Silventoinen

Silventoinen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Ready for Love

Ready For Love on Cascadan Everytime We Touch-albumille 16. syyskuuta 2006 julkaistu single. Se julkaistiin Ready For Love E.P:nä One More Night ja Love Again-kappaleiden kanssa.
7. marraskuuta 2012 Cascadan viralliselle YouTube-kanavalle ladattiin epävirallinen versio kappaleesta, jolla on samanlainen tyyli kuin Cascadan aiemmilla 'Candlelight'-remixeillä.
Raitalista.
German EP
Swedish Download Single
Digital Download EP
Auguste Fauchon

Auguste Félix Fauchon (1856–1939) oli ranskalainen kauppias, joka tunnetaan gourmetruokayritys Fauchonin perustajana.
Auguste Fauchon syntyi Calvadosin departementissa Ellonin kunnassa vuonna 1856. Hän jätti koulunsa kesken ja muutti Pariisin, jossa hän osti vaunun ja alkoi myydä hedelmiä ja vihanneksia La Madeleinen ulkopuolella. Vuonna 1886 hän osti pienen kaupan ja erikoistui korkealaatuisiin tuotteisiin, kuten esimerkiksi juustoihin, leivonnaisiin ja viineihin. Fauchonin kaupasta alkoi tällöin tulla suosittu etenkin pariisilaisen yläluokan keskuudessa. Kauppa myi alun perin pelkästään ranskalaisia tuotteita. Maailmansotien välillä Fauchon laajensi toimintaansa perustamalla muun muassa pitopalvelun, tee- ja leivonnaissalongin sekä ruokalaboratorion, jossa valmistettiin esimerkiksi purkitettuja hedelmiä.
Auguste Fauchonin kuoleman jälkeen hänen perustamansa yritys jatkoi toimintaansa ja laajensi tuotevalikoimaansa käsittämään myös ulkomaisia tuotteita.
Nahkamonnit

Nahkamonnit (Auchenipteridae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Etelä-Amerikasta makeista vesistä.
Lajit ja anatomia.
Nahkamonnien heimoon kuuluu lähteestä riippuen 19–20 sukua ja 60–94 lajia. Toisinaan "Ageneiosus"- ja "Tetranematichthys"-sukujen lajien katsotaan muodostavan oman heimonsa ulappamonnit (Ageneiosidae). Nahkamonnit ovat pienehköjä tai keskikokoisia lajeja. Suurimmat niistä voivat saavuttaa yli 50 cm:n pituuden, mutta yleensä ne jäävät alle 30 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia ja suomuttomia kaloja. Selkäevä on lyhyt ja sijaitsee lähellä silmiä, selkäevässä ja rintaevissä on terävä piikki. Eräillä heimon kaloilla on rasvaevä. Nahkamonnilajeilla on kuonossaan 3 paria viiksisäikeitä, jotka kuitenkin puuttuvat "Ageneiosus"- ja "Tetranematichthys"-sukujen lajeilta.
Levinneisyys ja elintavat.
Nahkamonnilajeja tavataan alueelta, joka ulottuu Panamasta Argentiinaan Río de la Platan alueelle. Nahkamonnit elävät joissa ja järvissä, eräät lajit kuten nystynahkamonni ("Pseudauchenipterus nodosus") elävät murtovesissä. Ne ovat tyypillisesti yöaktiivisia ja piileskelevät kivenkoloissa tai veteen vaatuneissa puunrungoissa. Heimon kalojen ravintoa ovat selkärangattomat eläimet, veteen putoavat hedelmät ja suurimmat lajit syövät myös kaloja.
Valko-Venäjän kommunistinen puolue

Valko-Venäjän kommunistinen puolue (, lyhenne KPB, ) on Valko-Venäjällä toimiva kommunistinen puolue. Puolue perustettiin vuonna 1996, ja se tukee avoimesti Valko-Venäjän nykyisen presidentin Aljaksandr Lukašenkan hallintoa. Puolueen puheenjohtajana toimii Aliaksiej Sokal.
Puolue ehdotti heinäkuussa 2006 yhdistymistä Valko-Venäjän kommunistien puolueen (PKB) kanssa, mutta PKB torjui ehdotuksen. Toisin kuin KPB, PKB on yksi Valko-Venäjän oppositiopuolueista, jotka vastustavat Lukašenkan hallintoa ja politiikkaa. 
Vuoden 2004 parlamenttivaaleissa KPB sai 5,99 % äänistä ja 8 paikkaa 110 paikkaa Valko-Venäjän edustajainhuoneeseen. Puolueen kannatus on ollut laskussa, sillä vuoden 2008 vaaleissa se sai kuusi paikkaa alahuoneeseen ja vuoden 2012 vaaleissa vain kolme. Tästä huolimatta Lukašenkaa tukevan politiikan johdosta puolue sai 17 edustajaa maan ylähuoneeseen vuonna 2012.
Petter Sairanen (teollisuusneuvos)

Petter Johannes Sairanen (25. toukokuuta 1924 Kurkijoki – 14. maaliskuuta 2008 Loimaa) oli teollisuusneuvoksen arvonimen saanut suomalainen yritysjohtaja. Sairasen lapsuudenkoti oli Kurkijoella Laatokan Karjalassa. Sotien jälkeen Sairanen perusti nykyään Loimaaseen kuuluvalle Metsämaalle Metsämaan puutyötehdas -nimisen puusepänalan yrityksen, joka valmisti ovia, ikkunoita ja parveke-elementtejä. Vuonna 1957 yritys muutti nimekseen Metsäpuu. Vuonna 1963 tuotanto laajeni Korialle Elimäellä nykyisessä Kouvolassa, jossa alettiin tuottaa keittiökalusteita tuotemerkillä Domus. Sukupolvenvaihdos yrityksessä tehtiin vuonna 1998, ja vuonna 2005 Loimaan ja Korian tehtaat fuusioitiin ja yhtiö otti nimekseen Domus. 
Teollisuusneuvoksen arvo Sairaselle myönnettiin vuonna 1978.
2010-luvun alussa Domus työllisti Loimaalla ja Korialla noin 240 ihmistä ja oli Loimaan suurin yksityinen työnantaja. Yrityksen liikevaihto oli noin 35 miljoonaa euroa. 
Maaliskuussa 2018 Domus Yhtiöiden omistajaksi tuli itävaltalainen Mirko Kovats, ja noin 200 ihmistä työllistänyt yritys teki konkurssin saman vuoden joulukuussa. Kaikki 230 ihmistä irtisanottiin, mutta yritykselle tai sen osille alettiin etsiä uutta omistajaa.
Maaliskuussa 2019 Fenestra Suomi kertoi ostavansa konkurssipesältä Domuksen Loimaan-tehtaan ja jatkavansa sen ikkunatuotantoa.
Marko Hovi

Marko Hovi (s. 1974 Hamina) on suomalainen pesäpallon pelinjohtaja ja entinen pesäpalloilija.
Hovi pelasi urallaan 15 kautta Superpesiksessä Hyvinkään Tahkon ja kasvattajaseuransa Kouvolan Pallonlyöjien joukkueissa. Otteluita hän pelasi vuonna 2006 päättyneellä urallaan yhteensä 411. Sillä hän oli vuonna 2011 kaikkien aikojen tilastossa sijalla 19. Kaikkien aikojen etenijätilastossa Hovi oli ennen kauden 2014 alkua sijalla 11. 
Hovi voitti Superpesiksen etenijäkuninkuuden kaudella 1999. Hän saavutti urallaan neljä SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin. Itä–Länsi-otteluita hänelle kertyi seitsemän vuosina 1995, 1997–1999 ja 2000–2002. Uransa loppupuolella Hovi kärsi loukkaantumisista.
Pelaajauransa jälkeen Hovi on toiminut pelinjohtajana ja valmentajana. Viinijärven Urheilijoiden naisten superpesisjoukkueen pelinjohtajana sekä Joensuun Mailan ja ViUn urheilutoimenjohtajana hän oli vuodet 2010–2012, minkä jälkeen Hovi siirtyi Porin Pesäkarhujen pelinjohtajaksi. Kaudella 2013 Hovin johtaman joukkueen tavoite oli mestaruus, mutta Pesäkarhut jäi hopealle. Hän on toiminut myös Kouvolan Pallonlyöjien toiminnanjohtajana vuosina 2004–2007.
Kaudesta 2014 asti Hovi on toiminut Haminassa pelinjohtajana. 2014 vuonna hän ei valmentanut mitään aikuistason joukkuetta, mutta kaudelle 2015 hän tuli viuhkaan Haminan miesten ykköspesiksen joukkueelle.
John Somers-Smith

John Robert Somers-Smith (15. joulukuuta 1887 Walton-on-Thames – 1. heinäkuuta 1916 Gommecourt, Ranska) oli brittiläinen soutaja ja olympiavoittaja. Hänen seuransa oli Leander Club, jonka kotipaikka oli Henley-on-Thames. 
Somers-Smith opiskeli Etonissa ja Magdalen Collegessa jatkaen sukunsa vahvoja urheiluperinteitä molemmissa laitoksissa. Hänen isänsä, joka myös opiskeli Etonissa, oli keskimatkojen juoksija ja veli Richard sousi kahdesti Oxfordin yliopiston joukkueessa The Boat Race -kisassa. 
Somers-Smithin uran paras soutusaavutus oli perämiehettömien nelikkojen olympiakulta Lontoossa 1908, jonka lisäksi hän voitti seuransa kanssa Grand Challenge Cupin vuosina 1910 ja 1911. Somers-Smith palkittiin Military Cross -kunniamerkillä 1916 ja hän kaatui ensimmäisessä maailmansodassa vuoden ja päivän verran myöhemmin kuin veljensä.
Ivan Telegin

Ivan Aleksejevitš Telegin (; s. 28. helmikuuta 1992 Novokuznetsk, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija.
Ura.
Seuraura.
Telegin on Metallurg Novokuznetskin kasvatti. Hän pelasi sen kakkosjoukkueessa miesten pelejä Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa kaudella 2008–2009. OHL-joukkue Saginaw Spirit varasi Teleginin 42. pelaajana . Ensimmäisellä OHL-kaudellaan 2009–2010 hän teki Spiritissä runkosarjassa 44 tehopistettä. Telegin oli 26 osumallaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä Jordan Skellettiin ja Jordan Szwarzin kanssa. Hänet valittiin kauden päätteeksi OHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Atlanta Thrashers varasi Teleginin neljännellä kierroksella 101. pelaajana .
Kaudella 2010–2011 Telegin oli Spiritin paras syöttäjä ja neljänneksi paras pistemies runkosarjassa. Kesäkuussa 2011 hänet kaupattiin Barrie Coltsiin vaihdossa toisen, kolmannen ja seitsemännen kierroksen varausvuoroihin OHL:n varaustilaisuuteen 2013. Kaudeksi 2011–2012 Atlanta Thrashers myytiin Winnipegiin, jossa se otti takaisin aiemman NHL-joukkueensa Jetsin nimen. Telegin teki heinäkuussa 2011 kolmivuotisen tulokassopimuksen joukkueen kanssa. Hänet palautettiin syksyn 2011 harjoitusleirin jälkeen takaisin OHL:ään. Kaudella 2011–2012 Telegin oli tehoilla 35+29=64 Coltsin toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Kevään 2012 pudotuspeleissä hän oli tehoilla 5+9=14 joukkueen paras pistemies ja syöttäjä. Telegin jakoi myös Coltsin sisäisen maalipörssin voiton Mark Scheifelen kanssa.
Kaudeksi 2012–2013 Telegin siirtyi Jetsin organisaatioon. Hänet siirrettiin harjoitusleirin päätteeksi sen farmijoukkue St. John's IceCapsiin, AHL:ään.
Maajoukkueura.
Telegin oli voittamassa olympiakultaa venäläisten olympiaurheilijoiden joukkueessa 2018. Venäjän maajoukkueessa hän on voittanut MM-pronssia 2016, 2017 ja 2019. Venäjää alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2012, joista jälkimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Hän pelasi myös alle 17-vuotiaiden World Hockey Challengessa vuonna 2009.
Johan Cajanus

Johan Andreae (Juhana) Cajanus vanhempi (19. joulukuuta 1626 Paltamo – 13. toukokuuta 1703 Paltamo) oli Paltamon kirkkoherra ja suomalaisen kansanperinteen tallentaja. Cajanus oli ankaran kirkkokurin ylläpitäjä ja häntä kutsuttiin sen vuoksi Kainuun kansan keskuudessa "Lylyhampaaksi". Cajanus käytti ensimmäisenä "Kainuu" nimeä nykyisestä Kainuun maakunnasta vuonna 1663 kirjoittamassaan Paltamon pitäjänkertomuksessa.
Cajanuksen vanhemmat olivat Kajaanin vapaaherrakunnan vouti Anders Eriksson (k. 1657) ja Agneta Mattsdotter. Hän kävi Oulun pedagogiota ja pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1642. Cajanus vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa vuonna 1648.
Cajanus toimi synnyinpitäjässään Paltamossa ensin pitäjänapulaisena, sitten vuodesta 1651 kappalaisena ja viimein vuodesta 1660 alkaen kirkkoherrana. Cajanus sai rovastin arvon vuonna 1665. Lisäksi hän oli saarnaajana pappeinkokouksessa Oulussa vuonna 1670 sekä toimi lääninrovastina ja valtiopäivämiehenä vuoden 1672 valtiopäivillä. Hänen aikanaan seurakunnassa noudatettiin vielä monia pakanallisia tapoja, joita hän pyrki kitkemään. Cajanus hävitti muun muassa pyhiä puita että muita pakanauskonnon uhripaikkoja. "Åbo Tidningar" julkaisi vuonna 1777 hänen kirjoituksensa vuodelta 1683 Paltamon seurakunnan kirkollisista oloista ("Om Paldamo").
Cajanus oli naimisissa 1649–1650 Kristina Samuelsdotter Paldaniuksen (k. 1650) kanssa, 1652–1668 Anna Johansdotter Mathesiuksen (k. 1668) ja 1669–1692 Elisabet Gustafsdotter Wittingin (k. 1692) kanssa tämän toisessa avioliitossa. Hänen poikiansa toisesta avioliitosta olivat Turun akatemian ylimääräinen filosofian professori Johan Cajanus (1655–1681) sekä Paltamon ja Kemiön kirkkoherra Erik Cajanus (1658–1723). Johan Cajanuksen veli oli Sotkamon kirkkoherra Erik Cajanus vanhempi (1628–1691).
Werner Cajanus

Karl Werner Cajanus (11. toukokuuta 1878 Helsinki – 1. syyskuuta 1919 Kööpenhamina) oli suomalainen metsätieteilijä ja diplomaatti.
Cajanuksen vanhemmat olivat ylisotatuomari Johan Gustaf Theodor Cajanus (1847–1906) ja Helny Aurora Burman. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1898 ja suoritti metsänhoitajatutkinnon Evon metsäopistosaa samana vuonna. Cajanus valmistui sitten Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja lisensiaatiksi 1914 sekä filosofian maisteriksi ja tohtoriksi 1915.
Cajanus oli metsäreviisorina 1906–1908, ja hän hoiti Helsingin yliopistossa metsän arvioinnin professorin virkaan kuuluvaa opetusta vuosina 1909–1918. Sen jälkeen hän oli 1918–1919 Tukholmassa lähetystösihteerinä ja Kööpenhaminan lähetystössä va. asiainhoitajana 1919.
Werner Cajanus oli naimisissa Esther Hjelt-Cajanuksen (1879–1959) kanssa.
Einar Candolin

Einar Fredrik Napoleon Candolin (5. tammikuuta 1869 Ullava – 10. maaliskuuta 1957 Lohja) oli suomalainen teologi, Turun suomalaisen lyseon rehtori 1910–1920, Turun tuomiorovasti 1920–1935, Turun kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 1918–1933 ja Lohjan kirkkoherra 1935–1950. 
Einar Candolinin vanhemmat olivat lääninrovasti Anders Adrian Candolin ja Fredrika Mathilda Ervast ja puoliso vuodesta 1903 Aino Julia Gummerus. Pappi ja nuorsuomalainen aktiivi Artur Candolin oli hänen veljensä. Einar Candolin tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1888, filosofian maisteriksi hän valmistui 1890 ja teologian kandidaatiksi 1898. Candolin vihittiin papiksi 1899. Hän toimi opettajana vuodesta 1890, ennen Turkua Helsingissä ja Kuopiossa. Candolin julkaisi teologisia ja raamatunhistoriallisia tekstejä ja työskenteli vuoden ajan "Turun Sanomien" toimituksessa.
Arkkipiispanvaali 1934.
Einar Candolin sai joulukuun 1934 arkkipiispanvaalissa eniten ääniä, mutta Kivimäen hallitus esitti arkkipiispaksi Erkki Kailaa. Candolin oli saanut vaalissa 10 ääntä Kailaa enemmän ja
"Kotimaa" ryhtyi heti vaalin jälkeen viestittämään kahden kärkiehdokkaan vapaasta valinnasta. Kotimaa vihjaili, että arkkipiispaksi tulisi valita Kaila. Kivimäen hallitus teki esityksen, jonka mukaan arkkipiispaksi nimitettäisiin Kaila ja Candolin jäi historiaan ainoana henkilönä, joka jäi valitsematta arkkipiispaksi ensimmäiseltä vaalisijalta.
Marek Saganowski

Marek Mirosław Saganowski (s. 31. lokakuuta 1978 Łódź) on puolalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on hyökkääjä. Saganowski on pelannut Puolan lisäksi myös Portugalissa, Hollannissa, Saksassa, Ranskassa, Englannissa, Tanskassa ja Kreikassa.
Knut Cannelin

Knut Leopold Cannelin (7. elokuuta 1860 Pietarsaari – 9. tammikuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, kielitieteilijä, sanakirjojen tekijä ja lyseon lehtori.
Cannelinin vanhemmat olivat rovasti Gustaf Cannelin ja Emma Augusta Girsén. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1880 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1884, maisteriksi 1886, lisensiaatiksi 1888 ja tohtoriksi 1890. Cannelin oli Joensuun lyseossa lehtorina ja rehtorina 1889–1908 ja sitten Helsingin suomalaisessa lyseossa rehtorina ja suomen ja ruotsin kielen sekä myöhemmin suomen ja latinan kielen lehtorina vuosina 1908–1930. Hänelle myönnettiin vuonna 1930 professorin arvonimi. Joensuussa ollessaan Canelin valittiin Joensuun kaupunginvaltuustoon vuonna 1903 ja toimi useaan otteeseen kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Siirryttyään vuonna 1908 Helsinkiin hänet valittiin myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäseneksi.
Cannelin toimitti useita ruotsalais-suomalaisia ja suomalais-ruotsalaisia sanakirjoja. Ensimmäisen sanakirjansa hän julkaisi jo vuonna 1889 WSOY:n kustantamana. Merkittäviä Cannelinin sanakirjoja olivat vuonna 1904 ilmestynyt "Ruotsalais-suomalainen sanakirja" ja vuonna 1908 ilmestynyt "Suomalais-ruotsalainen sanakirja". Molemmista ilmestyi useita ajan tasalle saatettuja painoksia ja lisäksi erityiset koulupainokset. Cannelinin kuoltua hänen poikansa filosofian maisteri Aulis Cannelin (1896–1960) toimitti useita uudistettuja painoksia isänsä sanakirjoista.
Kirjastoneuvos Helle Kannila oli Knut Cannelinin veljentytär. Suomen Pankin pääjohtaja Klaus Waris oli taas Knut Cannelinin tyttären Katri Maria Cannelinin (1891–1973) poika.
Pinsiön kirkko

Pinsiön kirkko on vuonna 1950 valmistunut hirsinen kirkkorakennus Pinsiössä Nokialla. Ompeluseurassa vuonna 1930 esitetty ajatus omasta kyläkirkosta johti Rukoushuoneyhdistyksen perustamiseen ja lopulta kirkon valmistumiseen joulukuussa vuonna 1950. Pyhättö kärsi vaurioita tulipalossa vuonna 2000, se otettiin korjattuna uudelleen käyttöön seuraavana vuonna.
Pinsiön kirkossa ei ollut ollut kellotapulia, mutta hanke saatiin vireillä ja kellotapuli toteutettiin kyläläisten vapaaehtoisin voimin. Tapulin rakennuslupa saatiin vuoden 2011 lopulla. Kirkonkello hankittiin Kaavilta Juutilan valimosta. Tapulin perustukset oli tarkoitus rakentaa vuoden 2012 aikana.
Kirkon uusi alttaritaulu sijoitettiin paikalleen helmikuussa 2020. Sen maalasi taiteilija Osmo Rauhala ja taulun lahjoittivat Nokian seurakunnalle Rauhala ja Pinsiö-seura. Alttaritaulun aiheet viittaavat "Raamatun" teksteihin ja ne kuvaavat luontoa kuten esimerkiksi peuroja. Aiemmin alttaritauluna toiminut painotyö siirrettiin kirkkosalissa toiseen paikkaan. Se ehti olla paikallaan lähes 70 vuotta. Samana vuonna kirkkosaliin ripustettiin myös Rauhalan toinen maalaus nimeltään "Maidon synty".
Tulipalo.
Kirkon lähellä asuvan naapurin talosta katkesivat sähköt 12. lokakuuta 2000 ja kynttilöiden sytyttämisen jälkeen hän totesi oman talon sulakkeiden olevan ehjiä. Kun muutkin naapuritalot näyttivät olevan pimeinä mies soitti Hämeen Sähköön. Myrskystä ja sateesta piittaamatta kaksi sähkölaitoksen asentajaa saapui parissakymmenessä minuutissa tutkimaan tilannetta. He epäilivät vian olevan lähellä sijainneessa autiossa talossa, mutta ajaessaan autolla kirkon ohi, heille tuli outo aavistus, ettei siellä ollut kaikki kunnossa. Asentajat pysähtyivät katselemaan ja huomasivat kirkosta tulevan savukiehkuroita. He soittivat palokunnan paikalle ja päättivät, etteivät mene kirkon sisälle pienen sammuttimensa kanssa, jotta palo ei saisi lisää happea.
Sähköjohdoista alkanut palo ehti vaurioittaa kirkon sähköpääkeskusta, sisäkattoa sekä seinää ja lattiaa, mutta vauriot olivat helposti korjattavissa. Pinsiöläiset palkitsivat palon havainneet sähköasentajat kakuin, kunniakirjoin ja keräämällään kolehdilla.
Murhan anatomia

Murhan anatomia () on vuonna 1975 julkaistu Sidney Hayersin ohjaama brittiläinen psykologinen rikostrillerielokuva, jonka pääosissa ovat Christopher Lee, Jon Finch ja Judy Geeson.
Ivan Goff, Philip Levene ja Ben Roberts laativat käsikirjoituksen. Tuottajana toimi Peter Miller. Vaikka "Murhan anatomia" kuvattiin alun perin televisioelokuvaksi, elokuva sai muutamia teatterinäytöksiä. Elokuva kuvattiin Bristolissa.
"Murhan anatomia" julkaistiin DVD:lle 12. kesäkuuta vuonna 2007.
Juoni.
Psykiatri suunnittelee vaimonsa murhaa, jotta tämä voisi olla rakastajattarensa kanssa. Vaimo kuitenkin katoaa salaperäisesti ennen kuin aviomies ehtii toteuttaa suunnitelmaansa.
Bilbaon metro

Bilbaon metro on CTB:n ylläpitämä metrojärjestelmä pohjoisessa Espanjassa Bilbaon suurkaupunkialueella. Järjestelmän runko koostuu kahdesta Nerviónjoen molemmin puolin kulkevasta linjasta, jotka yhdistyvät Bilbaon keskustassa. Ensimmäinen linja kulkee Plentzian ja Etxebarrin ja toinen Santurtzin ja Basaurin kuntien välillä. Linjat muodostavat Y-kirjaimen muotoisen kuvion. Verkoston asemat on suunnitellut Norman Foster. Kolmas linja kulkee Bilbaon lentoasemalle ja liittyy keskustassa metroverkkoon.
Metrojärjestelmässä käytetään CAF:n valmistamia junatyyppejä UT-500, UT-600 ja UT-550.
Rakennusvaiheet.
Bilbaon metroa ehdotettiin jo 1920-luvulla, mutta taloudelliset ongelmat pysäyttivät projektin. Vuonna 1987 metroverkon rakennussuunnitelmat hyväksyttiin.
Metrojärjestelmä vihittiin vuonna 1995, kun metrorakennuksen ensimmäinen vaihe oli valmis. Tuolloin linja 1 kulki asemien Casco Viejo ja Plentzia välillä ja reitti sisälsi 23 asemaa. Linjaan yhdistyi neljä muuta linjaa vuonna 1997. Linja 2 avattiin vuonna 2002.
Linjan 3 rakennustyöt aloitettiin vuonna 2009 ja se avattiin 2013. Lisäksi metrojärjestelmään on suunnitteilla muitakin linjoja.
Live in Hamina 1973

Live In Hamina 1973 on Hurriganesin live-albumi, joka julkaistiin vuonna 2011. Suurin osa levyn kappaleista on äänitetty Haminan työväentalolla 21. maaliskuuta 1973. Albumin äänitti Måns Groundstroem. Aänitys tehtiin kaksiraitaisella Revox-nauhurilla, ja miksaus kahdelle raidalle tehtiin suoraan keikkatilanteessa. Kuusikanavaisen mikserin kanavat oli jaettu seuraavasti:
Levyn on miksannut Risto Hemmi ja masteroinnin on tehnyt Pauli Saastamoinen Finnvox-studioilla kesäkuussa 2011. Levystä julkaistiin myös LP-versio vuonna 2012.
Mercedes-Benz Citan

Mercedes-Benz Citan on Mercedes-Benzin vuodesta 2012 lähtien valmistama paketti- ja tila-automalli, joka on uudelleennimetty versio Renault Kangoosta. Citan on korvaaja Mercedes-Benz Vaneolle, jonka valmistus päättyi vuonna 2005.
Mercedes-Benz Citan W415 (2012–2021).
Vaikka ensimmäisen sukupolven Citan onkin käytännössä uudelleennimetty Renault Kangoo, siihen on ulkoisen ilmeen lisäksi tehty muutoksia myös alustarakenteisiin. Kojelauta ja sisustus ovat myös Kangoosta poikkeavat.
Vuoden 2013 Euro NCAP -kolaritestistä Citanin tila-autoversio sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Moottorivalikoiman muodostivat 1,5-litrainen (75/90/110 hv) dieselmoottori ja 1,2-litrainen (114 hv) bensiinimoottori, jotka olivat molemmat peräisin Renault’n valikoimista. Tehokkain dieselmoottori ja bensiinimoottori on varustettu kuusivaihteisella manuaalivaihteistolla, kahdessa pienemmässä dieselissä se on viisivaihteinen. Bensiinimoottorin yhteyteen sai lisävarusteena myös kuusiportaisen kaksoiskytkinvaihteiston.
Mercedes-Benz Citan / T-sarja W420 (2021–).
Toisen sukupolven Citan esiteltiin elokuussa 2021. Se perustuu kolmannen sukupolven Kangoohon. Kolmas sisarmalli on Nissan Townstar, joka korvasi edellismallin Kangoohon perustuneen NV250:n. 2022 esiteltiin samaan perusrakenteeseen pohjautuva tila-autoversio; T-sarja.
Vuoden 2022 Euro NCAP -kolaritestistä T-sarja sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Níjar

Níjar on kunta Almerían maakunnassa Etelä-Espanjassa. Níjarin väkiluku on noin 29 000 (2016).
Níjarin kunta muodostuu useista taajamista, joista neljä suurinta ovat Campohermoso, San Isidro, Villa de Níjar ja San José.
Polyvinyylialkoholi

Polyvinyylialkoholi (PVOH, PVA tai PVAl) on vesiliukoinen synteettinen polymeeri. Sitä käytetään paperin valmistusprosessissa, tekstiileissä ja erilaisissa pinnoitteissa kalvopäällystysaineena. Se on valkoista ja hajutonta. Polyvinyylialkoholia voidaan käyttää kalvopäällystysaineena lääketeollisuudessa tablettien ja kapseleiden päällystämiseen. Polyvinyylialkoholin E-koodi on E1203 ja sen päivittäinen hyväksyttävä enimmäissaanti eli ADI-arvo on 50 mg/kg/vrk.
Käyttötarkoituksia.
Polyvinyylialkoholia käytetään emulsiopolymeroinnissa suojakolloidina polyvinyyliasetaattidispersioissa. Polyvinyylialkoholia käytetään myös synteettisen kuidun vinylonin valmistamiseen.
T. Graham Brown

T. Graham Brown, oik. Anthony Graham Brown, (s. 30. lokakuuta 1954 Arabi, Georgia) on yhdysvaltalainen laulaja–lauluntekijä. 
T. Graham Brown muutti Nashvilleen 1982 ja alkoi tehdä radioon ja televisioon mainoslauluja (jingle) erilaisille yrityksille. Hän on levyttänyt yli 13 studioalbumia. Hänen singleistään kolme, ”Hell and High Water” ja ”Don't Go to Strangers” (1986) sekä ”Darlene” (1988), ovat päässeet Billboardin single-listojen ykköseksi ja kahdeksan muuta Top Ten -listalle.
Ainola (Oulu)

Ainolan huvila oli Oulun Hupisaarten kaupunginpuistossa Pakolansaaressa sijainnut alun perin Åströmin perheen asuintaloksi rakennettu huvila, jossa myöhemmin sijaitsivat Oulun kaupunginkirjasto ja Pohjois-Pohjanmaan museo. Huvila tuhoutui tulipalossa 1929.
Hemming Åström osti alueen, kun sen edellinen omistaja kauppaneuvos Ferdinand Granbergin teki konkurssin 1875. Åström puratti saarella olleen tasakattoisen kaksikerroksisen rakennuksen ja rakennutti sen tilalle romanttisen hirsihuvilan vuosina 1887-1888. Huvilan suunnitteli ruotsalainen arkkitehti J. E. Stenberg, johon Åström oli tutustunut Oulun Seurahuoneen rakentamisen aikana.
Ainolaa kutsuttiin koristeellisuutensa ja ruskean värinsä vuoksi myös "Piparkakkutaloksi". Ensimmäisessä kerroksessa oli 23 jalkaa korkea eteishalli, salonki, tarjoiluhuone ja kuusi asuinhuonetta. Rakennuksen ulkopuolella oli veranta. Toisessa kerroksessa oli eteishallin yläosan lisäksi kuusi huonetta ja itäosassa avoin parveke. Lisäksi kellarikerroksessa sijaitsivat ruoka- ja viinikellarit. Jyrkkäkattoisen puuleikkauksin koristellun rakennuksen länsipuolella oli sipulitorni. Huvilassa oli myös sähkövalaistus ja juokseva vesi.
Hemming Åströmin leski Maria Åström ja tytär Hanna Frankenhaeuser lahjoittivat huvilan Oulun kaupungille 1910. Lahjoituksen ehtona oli, että rakennukseen sijoitettaisiin kirjasto ja museo. Kaupunginkirjasto sijoitettiin huvilan ensimmäiseen kerrokseen ja museo toiseen. Kirjastossa oli myös lasten lukusali, joka oli yhtenä ehtona lahjoitukselle. Museokokoelmat siirrettiin rakennukseen syksyllä 1911 ja avattiin yleisölle kevättalvella 1912.
Ainola paloi aamuyöllä 9. heinäkuuta 1929. Tulipalon aiheuttaja jäi epäselväksi, yhtenä mahdollisuutena pidettiin vanhoja sähköjohtoja. Museon kokoelmat tuhoutuivat lähes täysin, mutta suurin osa kirjaston kirjoista ja irtaimistosta ehdittiin pelastaa. Palosta pelastunut kirjasto sijoitettiin väliaikaisesti lähellä sijaitsevaan Ainolan lastentarhaan.
Rakennuksen korjaamista harkittiin tulipalon jälkeen, mutta sen korjaaminen vanhaan tyyliin olisi ollut niin kallista, että kaupunginvaltuusto päätti, että talon rauniot puretaan ja tilalle rakennetaan uusi kivitalo. Arkkitehti Oiva Kallion suunnittelema uusi Ainola rakennettiin entisen paikalle. Uusi Ainola oli kokonaan Pohjois-Pohjanmaan museon käytössä 2020-luvun alkupuolelle, jolloin rakennus päätettiin myydä Cor Group -konsernille.
Rakennuksen myytyä museon näyttelyt Ainolassa loppui joulukuussa 2023, jolloin museo oli viimeistä kertaa avoinna yleisölle. Museolle on suunnitteilla ja rakenteilla uusi rakennus Myllytullin alueelle, johon museon on tarkoitus muuttaa vuonna 2026. Ainolan rakennus sekä sen ympärillä oleva puistoalue on saanut suojelupäätöksen.
Reijo Sallinen

Reijo Iisakki Sallinen (s. 15. kesäkuuta 1942 Oulu) on suomalainen upseeri, joka toimi Pohjan prikaatin komentajana.
Sallinen syntyi toimitusjohtaja Yrjö Sallisen ja Anna-Liisa Lammen perheeseen. Hänen puolisonsa oli Anja Nevasaari (k. 1997).
Sallinen tuli ylioppilaaksi Tuiran yhteiskoulusta 1960. Kadettikoulusta hän valmistui 1965 ja toimi sitten opetusupseerina 1965–1966, toimistoupseerina 1966–1967 ja komppanianpäällikkönä 1967–1969 Lapin jääkäripataljoonassa. Sisä-Suomen sotilasläänin esikunnan koulutustoimiston päällikkö Sallinen oli 1970–1973, Oulun sotilaspiirin esikunnan järjestelytoimiston päällikkö 1975–1980, Pohjois-Suomen sotilasläänin järjestelytoimiston päällikkö 1980–1983 ja koulutustoimiston päällikkö 1983–1986. Jääkäriprikaatin esikuntapäällikkönä Sallinen toimi 1986–1987, Oulun sotilaspiirin päällikkönä 1987–1993 ja Pohjan prikaatin komentajana 1993–1996 Tauno Ylänteen jälkeen. Vakinaisesta palveluksesta Sallinen erosi vuoden 1997 alussa. 
Sotilasuransa jälkeen Sallinen oli Oulun kaupunginhallituksen jäsen, toimien myös kahteen otteeseen sen varapuheenjohtajana. 
Sallinen ylennettiin vänrikiksi 1962, luutnantiksi 1965, yliluutnantiksi 1968, kapteeniksi 1971, majuriksi 1976, everstiluutnantiksi 1984 ja everstiksi 1993.
Elwa Molin

Elwa Margareta Molin-Haarla (23. toukokuuta 1935 Tampere – 8. tammikuuta 2017 Ylöjärvi) oli suomalainen tanssitaiteilija ja tanssinopettaja.
Elwa Molin syntyi vanhaan tunnettuun tamperelaissukuun. Hänen äitinsä Frida oli kotirouva ja isä Knut Takon tehtaan konttoripäällikkö.
Uran alku.
Elwa aloitti tanssin kaksivuotiaana Ester Naparstokin tanssikoulussa, missä hän opiskeli 17-vuotiaaksi saakka. Vuonna 1953 hän lähti Saksaan opiskelemaan tanssinopettajaksi Kurt Joossin johdolla Essenin Folkwangschuleen. Sieltä hän sai valmistuttuaan opettajandiplomin, vaikka suorittikin opintojen loppuosan Sigurd Leederin koulussa Lontoossa. Vuonna 1956 hän lähti opiskelemaan Pariisiin, josta hän siirtyi tanssijaksi Nancyn teatteriin yhdeksi kaudeksi. Nancyssä hän tapasi yhdysvaltalaisen kuvataiteilijan, jonka kanssa hän avioitui. He muuttivat Espanjaan, ja siellä asuessaan hän perusti ensimmäisen tanssikoulunsa Torremolinokseen.
Paluu Tampereelle.
Elwan erottua miehestään hän päätti palata Tampereelle vuonna 1964. Siellä hän perusti samana vuonna tanssikoulun nimeltään "Tanssiin kutsu Elwa Molin". Koulun nimi tuli Weberin musiikkiin "Tanssiinkutsu" tehdystä mehiläistanssista, jota Elwa oli tanssinut 3-vuotiaana. Tanssikoulu toimi vuoteen 2013 saakka, jolloin hän lopetti sen 50 toimintavuoden jälkeen.
Freescale ColdFire

ColdFire on Freescale Semiconductorin suoritinperhe. Suorittimet ovat 32-bittisiä RISC suorittimia.
Käyttökohteita ovat sulautetut järjestelmät.
Tekniikka.
Käskykanta on assembly lähdekoodi -yhteensopiva Motorola 68000 -sarjan kanssa. Suorittimissa olevat erot vaativat uudelleenkäännön (ei-binääriyhteensopiva).
Mallit.
Suoritinperheen malleja ja mallisarjoja:
Käyttöjärjestelmät.
Suorittimelle on lisätty uClinux:ssa tuki vuonna 1999 (mallit MCF5206 ja MCF5307).
eCos RTOS tukee suoritinta (MCF5272).
RTEMS RTOS tukee suoritinta.
Köngäksen ruukki

Köngäksen ruukki () toimi Tornionjoen varrella Pajalan kunnassa Pohjois-Ruotsin suomalaisalueilla vuosina 1646–1879. Köngäksen ruukki oli maailman pohjoisin rautaruukki.
Ruukin perusti saksalaissyntyinen Arendt Grape (1612–1687), joka sai ruukille privilegion 1646. Ruukille valmistui 1649 vasarapaja, joka sai käyttämänsä takkiraudan Vittangin Masuuninkylän (Masugnsby) rautakaivoksen masuunilta. Ruukki jalosti myös Svappavaaran kaivokselta saatua kuparia. Vuonna 1652 Grapen yhtiökumppaneiksi tulivat hollantilaiset veljekset Abraham ja Jakob Momma, jotka kehittivät sijoituksillaan ruukin toimintaa. Ruukin alueelle rakennettiin myös Ruotsin pohjoisin ruukinkartano. Ruukilla oli vuosina 1674–1715 privilegio valmistaa plootuja, vaikka suurin osa valmistettiinkin Avestassa.
Vuonna 1697 ruukin omistajaksi tuli "Västerbottniska bergslagen" -yhtiö ja vuonna 1746 se siirtyi Abraham Steinholtzin omistukseen. Venäläiset polttivat ruukin isonvihan aikana 1717, mutta se rakennettiin uudelleen. Ruukin toiminta oli laajimmillaan 1700-luvun puolivälissä, jolloin siellä työskenteli 120 työntekijää ja ruukkiyhdyskunnassa oli 500 asukasta. Steinholtzin jälkeen ruukin omistajat vaihtuivat tiheään, kunnes Karl Johan Sohlberg osti ruukin 1850. Tämän jälkeen ruukkialue on ollut Sohlbergin suvun omistuksessa, vaikka itse ruukin toiminta päättyi sen tuhouduttua tulipalossa 1879.
Vesikanava, joka antoi voimaa ruukille, johtaa vettä nykyään pienelle vesivoimalalle (0,3 megawattia ja 1,7 gigawattituntia).
Kalle Ruutu

Kaarle Ylermi (Kalle) Ruutu (29. elokuuta 1945 Helsinki – 11. maaliskuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen upseeri, joka toimi Pohjan prikaatin komentajana.
Ruutu syntyi kenraalimajuri Juhani Ruudun ja Sinikka Liipolan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1968 oli kuvataideopettaja Marianne Ruutu (o.s. Tyrkkö).
Ruutu tuli ylioppilaaksi Meilahden yhteiskoulusta 1964. Ennen Kadettikoulun suorittamista hän työskenteli Hämeen ratsujääkäripataljoonassa 1965. Kadettikoulusta hän valmistui 1968 ja toimi sitten mainitussa joukko-osastossa opetusupseerina 1968–1971 ja komppanianpäällikkönä 1971–1973. Kadettikoulun opetusupseeri ja opettaja sekä toimistoupseeri ja -päällikkö Ruutu oli 1973–1983 ja sitten Rannikkojääkäripataljoonan pataljoonaupseeri 1983–1986. Opettajana Sotakorkeakoulussa Ruutu toimi 1986–1989 ja Maanpuolustuskurssilla 1989–1991, Sotakorkeakoulun Maasotalinjan johtaja hän oli 1991–1993 ja Taktiikan linjan johtaja 1993. Ruutu toimi Pääesikunnan erityistehtävissä (RCDS, Lontoo) 1994 ja sitten Maanpuolustuskorkeakoulun Strategian linjan johtajana 1995–1997. Hän oli Pohjan prikaatin komentaja 1997–1998 eversti Reijo Sallisen jälkeen. Ennen siirtymistään reserviin vuoden 2002 alusta Ruutu toimi Vaasan sotilasläänin komentajana 1998–2001. 
Ruutu opetti ratsastusta kadeteille 1980-luvulla ja piti Santahaminassa ratsastustunteja myös siviileille. Ruutu oli ratsastuksessa olympiavalmennettavana vuoden 1972 Münchenin olympialaisiin, mutta lopulta joukkuetta ei lähetetty kisoihin. Ratsastus säilyi Ruudulle tärkeänä harrastuksena vanhalle iälle asti.
Ruutu ylennettiin vänrikiksi 1965, luutnantiksi 1968, yliluutnantiksi 1972, kapteeniksi 1975, majuriksi 1981, everstiluutnantiksi 1988 ja everstiksi 1993.
Ruutu on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Uribia

Uribia on kaupunki ja kunta Kolumbian pohjoisosan La Guajiran departementissa. Kunta sijaitsee aivan maan pohjoisosassa Karibianmeren äärellä. Uribian kaupunki sijaitsee noin 800 kilometriä pääkaupunki Bogotásta pohjoiseen. Vuonna 2005 kunnan väkiluku oli 117 674 asukasta ja väestöennuste arvioi vuoden 2017 kesäkuun lopun väkiluvuksi 186 532 asukasta. 
Noin 40–70 kilometriä Maicaon kaupungin lounaispuolella (Albanian, Barrancasin ja Hatonuevon kunnissa) toimii laaja-alainen, avolouhostyyppinen Cerrejónin hiilikaivos ja Uribiassa Karibianmeren rannalla sijaitsee tämän kaivoksen vientiä palveleva Bolívarin satama (), joka on Etelä-Amerikan suurimpia hiilisatamia. Hiilikaivosyhtiön käyttämä rautatie johtaa kaivokselta Uribian kaupunkitaajaman länsipuolitse satamaan, ja radan varrella on myös kaksi lentoasemaa.
Kunnan nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa aavikkoa sisältävä, 250 neliökilometrin laajuinen Macuiran kansallispuisto.
Risto Kankaanperä

Risto Kankaanperä (s. 8. maaliskuuta 1958 Jyväskylä) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 173 runkosarja- ja viisi playoff-ottelua tehopistein 49+44=93 ja keräten 81 jäähyminuuttia.
Ura.
Seuraura.
Kankaanperä on JyPin kasvatti. Hän pelasi seurassa ensimmäiset miesten pelinsä vain 16-vuotiaana I-divisioonassa kaudella 1974–1975, jolloin Kankaanperä teki 14 runkosarjaottelussa tehot 7+3=10. Kaudeksi 1975–1976 hän siirtyi Tampereen Ilveksen A-nuoriin. Kankaanperä voitti tehoilla 29+29=58 koko A-nuorten SM-liigan syöttöpörssin ja hän jakoi joukkueensa sisäisen pistepörssin voiton Jukka-Pekka Vuorisen kanssa. He jakoivat myös sarjan pistepörssin toisen sijan Tapparan Raimo Saarisen kanssa edellään vain KOO-VEE:n Arto Jokinen. Kankaanperä voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden.
Kaudella 1976–1977 Kankaanperä nousi Ilveksen SM-liigajoukkueeseen, jossa hänen tulokaskautensa toi 36 runkosarjaottelussa tehot 7+6=13. Kankaanperä pelasi osan kaudestaan vielä myös Ilveksen A-nuorissa, jossa hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. 
Viiden Ilveksessä vietetyn vuoden jälkeen Kankaanperä palasi kaudeksi 1980–1981 kasvattajaseuransa JyP HT:n I-divisioonajoukkueeseen. Hän oli tehoilla 28+25=53 joukkueen toiseksi paras pistemies Pertti Rastelan jälkeen. Kankaanperä jakoi koko I-divisioonan maalipörssin kahdeksannen sijan FoPS:n Pekka Uusi-Hakimon kanssa sekä pistepörssin yhdeksännen sijan FoPS:n Mika Helkearon kanssa. Kaudella 1981–1982 hän voitti JyP HT:n sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 22+25=47, joilla Kankaanperä jakoi koko I-divisioonan pistepörssin viidennen sijan SaPKon Steve MacDonaldin kanssa. Hän eteni joukkueen kanssa aina liigakarsintoihin saakka, mutta JyP HT jäi kuitenkin ilman sarjanousua Jokereiden voitettua ottelusarjan voitoin 3–0. 
Kaudeksi 1982–1983 Kankaanperä siirtyi Kiekkoreippaan SM-liigajoukkueeseen. Kaudeksi 1983–1984 hän palasi taas sarjatasoa alemmas JyP HT:hen. Kankaanperä oli tehoilla 29+25=54 joukkueen toiseksi paras pistemies Risto Kurkisen kanssa ja hän sijoittui sisäisessä pistepörssissä kolmanneksi. Kankaanperä jakoi Kurkisen kanssa koko I-divisioonan pistepörssin viidennen sijan. Hän eteni JyP HT:n kanssa liigakarsintoihin, mutta joukkue jäi kuitenkin ilman sarjanousua Kiekkoreippaan voitettua ottelusarjan voitoin 3–1. Kauden 1984–1985 päätteeksi JyP HT lopulta nousi ilman karsintoja suoraan SM-liigaan, mutta Kankaanperä ei kuitenkaan jatkanut kauden jälkeen joukkueessa.
Kankaanperä pelasi kaudella 1987–1988 II-divisioonaa Jyväskylän Lohessa, jonka kanssa hän eteni I-divisioonan karsintoihin saakka, mutta joukkue jäi kuitenkin ilman sarjanousua. Kankaanperän pelaaura päättyi Lohessa kevääseen 1989.
Maajoukkueura.
Kankaanperä pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1978.
Muuta.
Kankaanperän isoveli Ari on JyP HT:n entinen kapteeni (1985–1986) ja hän kuului myös Suomen vuoden 1976 MM-joukkueeseen. Risto Kankaanperän veljenpojat ja Arin pojat Markus, Mikko ja Samuli ovat pelanneet myös SM-liigassa. Heistä Markus pelaa nykyään Saksan DEL2 liigassa ja johtaa SM-liigan kaikkien aikojen jäähypörssiä.
Jukka Sorvari

Jukka Sakari Sorvari (s. 30. syyskuuta 1955 Kalajoki) on suomalainen upseeri, joka toimi Pohjan prikaatin viimeisenä komentajana.
Sorvari syntyi maanviljelijä Erkki ja Elma Sorvarin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1977 on Leila Savukoski.
Ylioppilaaksi Sorvari tuli Kalajoen lukiosta 1975. Hän valmistui Kadettikoulusta 1979 ja toimi ensin Kainuun prikaatin opetusupseerina ja sitten Kadettikoulussa vuodesta 1982 opetusupseerina ja vuodesta 1988 kurssinjohtajana. Oulun sotilasläänin esikunnan osastoesiupseeriksi Sorvari siirtyi 1993, toimien vuodesta 1995 osastopäällikkönä ja vuodesta 1997 esikuntapäällikkönä. Pohjan prikaatin viimeinen komentaja 1.7.1998–31.12.1998 hän oli eversti Kalle Ruudun jälkeen. Vuoden 1999 alussa hänestä tuli esikuntapäällikkö Oulun sotilasläänin esikuntaan. Turun ja Porin sotilasläänin esikunnan päällikkönä ja Läntisen maanpuolustusalueen esikunnan henkilöstöosaston päällikkönä Sorvari toimi kesäkuusta 2004 alkaen. Vakinaisesta palveluksesta hän erosi joulukuussa 2006.
Sorvari ylennettiin luutnantiksi 1979, yliluutnantiksi 1981, kapteeniksi 1986, majuriksi 1991 ja everstiluutnantiksi 1997. Everstiksi Sorvari ylennettiin 4. kesäkuuta 2004.
Teemu Keisteri

Teemu Keisteri (s. 22. elokuuta 1985 Espoo) on Espoossa asuva suomalainen kuvataiteilija ja Windows95man-nimellä esiintyvä DJ.
Windows95man voitti vuoden 2024 Uuden Musiikin Kilpailun kappaleella ”No Rules”. Keisteri edusti Windows95man-nimellä yhdessä laulaja Henri Piispasen kanssa Suomea vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa, jonka semifinaalista heidät äänestettiin jatkamaan finaaliin, joka pidettiin 11. toukokuuta 2024 Malmössä. Windows95man sijoittui finaalissa sijalle 19.
DJ-hahmon nimi tulee Microsoftin Windows 95 -käyttöjärjestelmästä. Windows95manin tunnusomaiseen asuun kuuluvat revityt farkkushortsit ja käyttöjärjestelmän logolla varustettu T-paita. Euroviisuissa paidan logo sensuroitiin pikselöimällä, sillä kilpailussa mainostaminen on kiellettyä. Vuonna 2020 Windows95man järjesti Kulta Katriinan kanssa livestream-esityksiä eri teemoilla.
Windows95man lähti Yhdysvaltain-kiertueelle ja esiintyi tammikuussa 2025 New Yorkissa, Chicagossa, Los Angelesissa ja San Franciscossa.
Keisteri on luonut Ukkeli-hahmon, jota hän on käyttänyt vuodesta 2008 muun muassa vaatteiden, postikorttien ja astioiden kuvitusaiheena. Ukkelin kautta Keisteri käsittelee kulttuuri-ilmiöitä ja suomalaista elämäntyyliä huumorilla, ja käyttää aiheena usein myös itseään.
Keisteri tunnetaan paitsi DJ:nä, myös videotaiteilijana. Hänellä on oma galleria nimeltä "Kalleria" Helsingin Kalliossa. Keisteri on myös aikoinaan toiminut MTV3-kanavan chatohjelmien juontajana.
Keisteri on opiskellut valokuvausta Lahden Muotoiluinstituutissa. Hän on kertonut oppineensa opiskeluaikanaan, että on enemmän kuvataiteilija kuin valokuvaaja.
Yksityiselämä.
Keisteri on absolutisti. Hän on puhunut asiasta avoimesti esimerkiksi Ylen tuottamassa Darravapaa-podcastissa.
Manaure

Manaure (myös "San Agustin de Manaure") on kaupunki ja kunta Kolumbian pohjoisosan La Guajiran departementissa Karibianmeren äärellä, noin 802 kilometriä pääkaupunki Bogotásta pohjoiseen. Vuonna 2005 kunnan väkiluku oli 67 584 asukasta ja väestöennuste arvioi vuoden 2017 kesäkuun lopun väkiluvuksi 112 103 asukasta. Kunnan rannikkoalueesta noin 40 neliökilometriä on varattu merisuolan tuotantoon. Manauren kunnan alueella toimii muun muassa flamingojen suojelemiseen keskittynyt luonnonpuisto.
TMS320

TMS320 on Texas Instrumentsin (TI) DSP-sarja. Sarja on esitelty vuonna 1983 TMS32010-suorittimen julkaisulla.
Suorittimesta on versioita sekä liukuluku- että kiinteädesimaalisella aritmetiikalla. Suoritinta on integroituna TI:n OMAP-suorittimissa.
Suorittimia käytetään mm. matkapuhelimissa ja kämmentietokoneissa.
Historia.
TMS32010 oli nopein siihen mennessä julkaistu DSP ja pystyi suorittamaan käskyjä sekä piirillä olevasta ROM-muistista, että piirin ulkopuolisesta RAM-muistista, joka teki ohjelmakehityksestä joustavaa. Piiri maksoi noin kappale ja myi ensimmäisenä vuonna tuhat kappaletta. Myynti kasvoi myöhemmin ja DSP:t tulivat modeemeihin, lääketieteellisiin ja sotilaslaitteisiin. Piiri oli ensimmäinen TI:n DSP-sarjassa ja vaikuttaa yhä TI:n menestykseen.
TMS32010.
TMS32010 oli sarjan ensimmäinen suoritin. Sitä käytettiin vuonna 1985 julkaistun Apollo Computerin DN570-työaseman näytönohjainkortilla.
TMS32020.
TMS32020 oli sarjan toisen sukupolven suoritin.
C2000-sarja.
C2000-sarjan mikrokontrollereihin kuuluvat:
C5000-sarja.
C5000-sarjaan kuuluvat:
C6000-sarja.
C6000-sarjan (TMS320C6x) VLIW-mikropiireihin kuuluvat:
DaVinci-sarja.
DaVinci-sarjan järjestelmäpiirit sisältänä C6000-sarjan DSP:n (C64x+), ARM9-sovellussuorittimen ja digitaalisen median liitännäisiä. Sarjan markkinointi keskittyy niiden videoprosessointikykyihin.
Ohjelmistotuki.
Suorittimet ovat ohjelmoitavissa C-kielellä, C++-kielellä ja assembly-kielellä.
C6X sarjalle on lisätty tuki GCC-kääntäjään.
TI:n tavoitteena on lisätä kyky ajaa Linux-käyttöjärjestelmään suorittimilla.
Linux-tuen lisäksi TI-RTOS on tuettu käyttöjärjestelmä.
Sara Jane Moore

Sara Jane Moore (15. helmikuuta 1930 – 24. syyskuuta 2025) oli yhdysvaltalainen nainen, joka yritti ampua presidentti Gerald Fordin vuonna 1975. Moore tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen, josta hän pääsi ehdonalaiseen 32 vuoden päästä joulukuussa 2007.
Moore oli ollut tekemisissä vasemmistoradikaalien kanssa, ja hän uskoi presidentin murhan aloittavan vallankumouksen. Hän oli ollut kirjanpitäjänä People In Need -ruokajakelussa, joka perustettiin Patty Hearstin kidnapanneen Symbioottinen vapautusarmeija -terroristijärjestön vaatimuksesta. Hän oli myös FBI:n ilmiantaja. Juuri ennen murhayritystä Yhdysvaltain salainen palvelu takavarikoi Moorelta .45-kaliiperin revolverin, jolloin Moore osti uuden aseen.
Moore yritti ampua presidenttiä St Francis Hotellin edessä San Franciscossa 22. syyskuuta 1975, eli 17 päivää sen jälkeen, kun Charles Mansonin seuraaja Lynette Fromme oli yrittänyt tappaa Fordin Sacramentossa. Moore seisoi väkijoukossa noin 12 metrin päässä presidentistä ja laukaisi .38-kaliiperisen revolverin tätä kohti. Mooren vieressä seisonut entinen sotilas Oliver W. Sipple sai kuitenkin tönäistyä hänen kättään, jolloin luoti osui hotellin seinään. Yksi henkilö loukkaantui lievästi rakennuksesta kimmonneesta luodista.
Puolustusasianajajat olisivat halunneet vedota mielenterveysongelmiin, mutta Moore tunnusti syyllisyytensä, ja hänet tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Vuonna 1979 Moore karkasi vankilasta, mutta hänet saatiin kiinni muutamassa tunnissa ja siirrettiin liittovaltion vankilaan.
Koska Moore oli suorittanut tuomiostaan 30 vuotta, käyttäytynyt hyvin eikä häntä pidetty uhkana muille, liittovaltion silloisten sääntöjen mukaisesti hän pääsi ehdonalaiseen vapauteen. Moore pääsi vankilasta 31. joulukuuta 2007, noin vuosi presidentti Fordin kuoleman jälkeen. Toukokuussa 2009 hän antoi televisiohaastattelun "The Today Show:lle". Hän kertoi katuvansa tekoaan.
Sara Jane Moore ja Lynette Fromme ovat ainoat naiset, jotka ovat yrittäneet tappaa Yhdysvaltain presidentin.
Piedecuesta

Piedecuesta on kaupunki ja kunta Kolumbian Santanderin departementissa, linnuntietä noin 275 kilometriä pääkaupunki Bogotásta pohjoiskoilliseen. Vuonna 2005 kunnan väkiluku oli 117 364 asukasta ja väestöennuste arvioi vuoden 2017 kesäkuun lopun väkiluvuksi 156 167 asukasta. Kaupungissa valmistetaan muun muassa sikareita ja tupakkaa.