Uhanalaisuusluokitus

Uhanalaisuusluokitus on menetelmä, jolla kuvataan eri eliölajien (kasvit, eläimet, jne.) todennäköisyyttä kuolla sukupuuttoon tietyllä aikavälillä. Mitä korkeampi lajin uhanalaisuusluokka on, sitä suurempi on sukupuuton riski ilman suojelutoimia. Uhanalaisuusluokitus voidaan tehdä joko kansainvälisesti tai tietyllä alueella.
Kansainvälisesti tunnetuimman uhanalaisuusluokituksen on määritellyt Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN). IUCN:n kriteereihin perustuva luokitusmenetelmä on yhdenmukainen kaikkialla maailmassa ja etukäteen määriteltyjen yksityiskohtaisten arviointikriteerien vuoksi sillä saadaan jokseenkin puolueeton kuva arvioitavien lajien häviämisriskistä. Luokitus ei kuitenkaan ota huomioon lajikohtaisia erityispiirteitä ja saattaa siksi johtaa yksittäisten lajien uhanalaisuuden yli- tai aliarviointiin. 
Lajin uhanalaisuutta arvioitaessa huomioidaan populaation koko, tunnetut uhat, lisääntymisen onnistuminen, lajin esiintymisalueiden pirstoutuneisuus sekä muita lajia uhkaavia tekijöitä. 
Jos lajista ei ole riittäviä tietoja, aineistoja ja asiantuntemusta, siitä ei tehdä arviointia. Uhanalaisuusluokkaa ei myöskään arvioida lajeille, jotka kuuluvat johonkin huonosti tunnettuun ryhmään. Uhanalaisuusluokitus tehdään yleensä kokonaiselle taksonitasolle (lahko, heimo, alaheimo). Jos lajin uhanalaisuusluokkaa ei ole määritelty, sitä ei tunneta kyseiselle lajille.
Uhanalaisuusluokat.
IUCN:n uhanalaisuusluokitus jakaa eliöt eriasteisen häviämisriskin mukaan johonkin seuraavista luokista.
Lisäksi alueellista arviointia varten on olemassa kaksi lisäluokkaa.
Ylläolevista merkinnöistä merkintä voi olla tietyllä alueella eri kuin kansainvälinen merkintä. Esimerkiksi ahma on maailmanlaajuisesti elinvoimainen, mutta Suomessa se on erittäin uhanalainen. Tämä tarkoittaa sitä, että ahma voi kokonaisuudessaan ihan hyvin, mutta sillä on kuitenkin erittäin suuri vaara kadota Suomesta lähitulevaisuudessa.
Uhanalaisuusluokitus Suomessa.
Uusin Suomen ympäristöhallinnon laatima Suomen lajien uhanalaisuusluokitus, kansainväliseen tapaan nimeltään Punainen kirja, on ilmestynyt vuonna 2019, ja se noudattaa IUCN:n uhanalaisuusarviointiohjetta vuodelta 2012 sekä alueellisen arvioinnin ohjetta vuodelta 2017. Kansallinen uhanalaisarviointi eroaa kansainvälisestä siinä, että tarkastelu rajoittuu lajien esiintymiseen Suomen maantieteellisellä alueella. Lisäksi siinä otetaan huomioon myös valtakunnan rajan ylittävät populaatiot ja muu maan rajojen ulkopuolelta tuleva kannanlisäys.
Vuoden 2019 arvioinnissa arvioitiin 22 418 lajin uhanalaisuus, mikä vastasi noin 47 prosenttia Suomen luokitelluista eliölajeista. Arvioiduista lajeista 11,9 prosenttia luokiteltiin uhanalaisiksi eli luokkiin VU, EN tai CR. Elinvoimaisiksi luokiteltiin 70,2 prosenttia lajeista.
Vuoden 2010 arvioinnissa arvioitiin 21 398 lajin uhanalaisuus, mikä vastasi noin 45 prosenttia Suomen luokitelluista eliölajeista. Arvioiduista lajeista 10,5 prosenttia luokiteltiin uhanalaisiksi eli luokkiin VU, EN tai CR. Elinvoimaisiksi luokiteltiin 76,8 prosenttia lajeista.
Vuoden 2000 arvioinnissa arvioitiin 18 743 lajin uhanalaisuus, mikä vastasi noin 44 prosenttia Suomen luokitelluista eliölajeista. Arvioiduista lajeista 10,0 prosenttia luokiteltiin uhanalaisiksi eli luokkiin VU, EN tai CR. Elinvoimaisiksi luokiteltiin 81,8 prosenttia lajeista.
Suomessa julkaistut muut lajien uhanalaisuusarvioinnit.
Nämä arvioinnit eivät noudata IUCN:n uhanalaisuusarviointiohjetta vaan ovat muita kansallisia arviointeja.