tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Intialainen harmoni

Intialainen harmoni on soitin, joka perustuu toiminnalliselta rakenteeltaan länsimaiseen urkuharmoniin. Todennäköisesti länsimaalaiset lähetyssaarnaajat tai kauppiaat toivat ensimmäiset urkuharmonit Intiaan 1800-luvun loppupuolella. Siellä se muutettiin pienikokoisemmaksi, mukana helposti kuljetettavaksi soittimeksi ja siitä tehtiin yhdellä kädellä käytettävä. Se on yksi käytetyimmistä soittimista Intiassa. Intiassa nykyisin käytössä olevassa harmonityypissä on kolme oktaavia ja oktaavia kohden yhtä paljon koskettimia kuin länsimaisessa urkuharmonissa ja soitin on länsimaisen harmonin tapaan tasavireinen.
Harmoni nykyisin Intiassa.
Harmonia käytetään Intiassa niin kevyen kuin vakavankin musiikin esittämiseen, mutta soittimen käyttämistä jälkimmäiseen tarkoitukseen on laajalti moitittu. Se on myös keskeinen soitin musiikin alkeiden opettamisessa ja laulunopetuksessa. Hindut ja sikhit ovat käyttäneet sitä uskonnollisen musiikin esittämisessä. Intialaiset kristityt käyttävät harmonia säestämään intiankielisien virsien laulua. Se on ollut myös suufilaisen perinteisen qawwali hartausmusiikin miltei ainoa säestyssoitin.
Intialaisessa taidemusiikissa saman raagan (tai sävelmän) perus- eli pohjasävel vaihtelee esittäjäkohtaisesti, joten eri raagoja esitettäessä on teoriassa samannimiset sävelet soitettava käytännössä hieman eri korkeudelta, ja mikrointervallit (srutit) ovat tärkeässä osassa. Taidemusiikissa harmonia käytetään enemmän pohjoisessa kuin etelässä.
Vuosina 1940–1971 oli All India Radiossa kaiken musiikin jossa oli käytetty intialaista harmonia esittäminen kielletty ja vieläkään esimerkisi sooloja ei saa esittää.
Historia.
Urkuharmoni kehitettiin Pariisissa vuonna 1842. Se oli Euroopassa yleinen koska se oli halpa hankkia ja siihen ei myös ilmankosteus ja lämpötila vaikuttanut niin paljon kun esimerkisi pianoon tai flyygeliin joita helpompi se oli myös kuljettaa. Se yleistyi 1800-luvun loppupuolella kodeissa ja pienet seurakunnat hankkivat harmoneita myös säestämään uskonnollista musiikkia, koska se oli edullinen hankkia. Se kulkeutui Intiaan ilmeisesti eurooppalaisten lähetyssaarnaajien tai kauppiaiden mukana 1800-luvun loppupuolella.
Intialainen muusikko Dwarkanath Ghose, jolla oli yritys Dwarkin &amp; Sons Kalkutassa, esitteli vuonna 1875 ensimmäisen version intialaisesta harmonista. Hän sai sen koon pienennettyä puoleen eurooppalaisesta harmonista, koska siinä käytettiin palkeita käsin eikä poljettu jaloilla niin kuin erooppalaisessa harmonissa. Hän yksinkertaisti sen sisäistä koneistoa ja teki siitä paremmin intialaiseen musiikkiin sopivan lisäämällä siihen muun muassa bordunan. Muutosten myötä siitä tuli huomattavasti halvempi rakentaa ja korjata. Vuoteen 1915 mennessä Intia oli suurimpia harmoneiden valmistaja maailmassa.
Intialaiset soittajat istuvat perinteisesti lattialla kun he soittavat konseteissa. Intialaisilla musiikki myös perustuu melodiaan eikä harmoniaan niin kuin länsimaissa voi muusikko pumpata paljetta toisella kädellä ja toisella soittaa melodiaa. Sen yleistymistä auttoi se että harmoni oli huomattavasti helpompi soitettava kun esimerkiksi perinteisesti käytetty sarangi.
Tajunnanvirta

Tajunnanvirta tarkoittaa psykologiassa henkilön kokemusten, aistihavaintojen, muistojen, mielleyhtymien jne. muodostamaa aikajatkumoa, joka on subjektiivinen ja etenee niin kauan kuin henkilö on tajuissaan. 
Kirjallisuudessa tajunnanvirta tai tajunnanvirtatekniikka tarkoittaa menetelmää tai menetelmiä, joilla ihmisen tajunnanvirtaa pyritään kuvaamaan, eli luomaan lukijalle kokemus jonkun henkilön sisäisestä havainto- ja ajatusmaailmasta. Käsitteen määritteli psykologi William James, joka puhui ”ajatuksen virrasta” (). Yksi ensimmäisistä tekniikan hyödyntäjistä oli Dorothy Richardson "Pilgrimage"-romaanisarjassaan (1915–1938).
Tajunnanvirtatekniikka kytkeytyy vahvasti 1900-luvun modernistiseen liikkeeseen, ja sitä käyttivät muun muassa James Joyce, Italo Svevo, Virginia Woolf ja William Faulkner. Tunnetuimpia tajunnanvirtatekniikalla tehtyjä kirjoja on Joycen "Odysseus". Suomen kirjallisuudessa Teuvo Pakkala kokeili tajunnanvirtatekniikan esimerkiksi lapsiaiheisissa novelleissa ja "Pieni elämäntarina" -romaanissa (1903); tunnettu soveltaja on myös Christer Kihlman. Toisin kuin yleisesti ajatellaan, tajunnanvirtatekniikan luojat eivät pyrkineet kirjoittamaan nopeasti omaa tajunnavirtaansa kerrontaan vaan jäljittelemään henkilöiden ajatuskulkuja, minkä vuoksi kirjoitusprosessi oli usein erittäin hidasta.
Kerrontatekniikkana tajunnanvirtaa voidaan pitää sisäisen monologin alalajina. Tavallisesti sisäinen monologi esittelee loogisesti etenevän ja yleensä täydellisistä lauseista koostuvan ajatusketjun, kun tajunnanvirta puolestaan on jäsentymättömämpää ja saattaa koostua irrallisista sanoista ja kieliopin rikkovista (esimerkiksi kesken katkeavista) lauseista. Voidaan ajatella, että sisäinen monologi kuvaa ihmisen tietoista mielikuvaa sisäisestä maailmastaan, kun taas tajunnanvirta pyrkii kuvaamaan sisäistä maailmaa matalammalla, esitietoisella tasolla.
Chicagon sosiologinen koulukunta

Chicagon sosiologisen koulukunnan kiinnostuksen kohteena oli ihmisten elämä nopeasti muuttuvassa ympäristössä. Suuri siirtolaisuus ja nopea kaupungistuminen muuttivat elämää, ja koulukunnan piirissä tutkittiin niiden vaikutuksia. Tutkimusmenetelmiin kuuluivat havainnointi ja haastattelu sekä elämäkertamateriaalin hyväksikäyttö. Keskeisiä hahmoja olivat Charles H. Cooley, W. I. Thomas, Robert E. Park ja Herbert Blumer. 
Koulukunta toimi aktiivisesti 1915–1935 ja vakiinnutti sosiologian ja sosiaalipsykologian tieteellisen aseman Yhdysvalloissa.
Samaan aikaan samassa yliopistossa Chicagon filosofinen koulukunta, jonka keskeinen hahmo oli John Dewey, oli vaikutusvaltansa huipulla, ja myös politiikan tutkimuksen ja sosiologian ryhmät olivat nousemassa kuuluisuuteen.
Tuotantopuolen taloustiede

Tuotantopuolen taloustiede eli tarjonnan taloustiede on taloustieteen koulukunta, joka lähtee keynesiläisen kysynnän kiihdyttämisen sijaan tarjonnan lisäämisestä talouskasvun perustana. Se syntyi 1970-luvulla monetaristien keynesiläisen taloustieteen arvostelusta ja painotti sijoittamista jo klassisen taloustieteenkin perustana. Klassisessa taloustieteessä sama ajatus on tiivistettynä Sayn laissa. Tarjonnan taloustieteen tekivät tunnetuksi erityisesti Robert Mundell, Arthur Laffer ja Jude Wanniski, joka antoi koulukunnalle nimen 1975.
Tarjonnan taloustieteeseen on vahvasti vaikuttanut Laffer-käyrän ajatus, jonka mukaan verotulot nousevat veroastetta nostettaessa vain tiettyyn pisteeseen asti. Jos verot ovat liian korkealla, voidaan niitä laskea ja saada suuremmat tulot nopeutuneen talouskasvun seurauksena.
Yhdysvalloissa tarjonnan taloustiede yhdistetään usein Ronald Reaganin talouspolitiikkaan, jota kutsutaan termillä "reaganomics". Hän vaihtoi 1980-luvun alussa tiukan monetaristisen politiikan huonossa taloustilanteessa tuotannon elvyttämiseen veroja alentamalla. Arvostelijoiden, kuten Paul Krugmanin, mukaan Reaganin hallinnon aikana kasvanut budjettialijäämä osoittaa, että verojen lasku ei lisää tuloja ja että Laffer-käyrä ei siten pidä paikkaansa. Kannattajat taas korostavat, että verotulot kyllä lisääntyivät, mutta hallinnon kohonnut kulutus aiheutti alijäämän.
Lihansyöjä

Lihansyöjä eli karnivori on eläin, joka saa suurimman osan ravinnostaan syömällä toisia eläimiä joko saalistamalla niitä tai syömällä niiden raatoja. On myös lihansyöjäkasveja, jotka hankkivat ravintoa houkuttelemalla eläimiä lihan sulattamiseen erikoistuneiden kasvinosiensa vangeiksi ja sitten sulattamalla ne.
Lihansyöjäeläimiä on eläinkunnan eri jaksoissa ja luokissa. Esimerkiksi selkärankaisista voidaan poimia matelijat kuten kyy, linnut kuten suula, nisäkkäät kuten susi ja kalat kuten muikku. Myös eläinten loiset, kuten heisimato, voidaan luokitella lihansyöjiksi. On myös yksisoluisia lihansyöjiä, kuten loiseläin "Plasmodium falciparum", joka aiheuttaa malariaa. Hyönteisten joukossa puolestaan on paljon parasitoideja, jotka aina tappavat uhrinsa.
Lihansyöjäeläimillä on monia ravinnonhankintaan ja saaliin käsittelyyn kehittyneitä sopeumia. Näitä ovat esimerkiksi petolintujen käyrät nokat ja terävät kynnet, haiden sahalaitaiset hampaat ja lihansyöjänisäkkäiden leikkaavat väli- ja poskihampaat.
Maailman suurin maalla elävä lihansyöjä on jääkarhu.
Laissez-faire

Laissez-faire [lesefe:´r], ransk. on vapaan markkinatalouden suuntaus ja tunnuslause, joka on suomeksi kirjaimellisesti käännettynä "antakaa tehdä".
Fraasi juontaa juurensa absolutismin ajan Ranskaan. Anekdootin mukaan Ranskan valtiovarainministeri Jean-Baptiste Colbert (1619–1683) kysyi joukolta porvareita, mitä hallitus voisi tehdä talouselämän hyväksi. Yrittäjä nimeltä Legendre vastasi ”laissez-nous faire” eli ”"antakaa meidän tehdä"”, jolla hän tarkoitti, että poliitikkojen ei tulisi sekaantua talouselämään vaan antaa yrittäjien pyörittää talouselämää.
Termiä käytti muun muassa klassinen liberaali taloustieteilijä ja poliitikko, paroni Anne Robert Jacques Turgot (1727–1781) kirjassaan "Reflexions sur la formation et la distribution des richesses" (1766).
Toinen selitys sanonnan ”laissez-faire” synnylle on, että sitä käytti M. Alpha eräässä kirjeessään kuvaillessaan François Quesnayn ja muiden fysiokraattien kannattamaa täysin vapaata markkinataloutta: Quesnayn ideologiaa luonnehdittiin sanonnalla ”laisser faire, laisser passer” eli ”"antaa tehdä, antaa mennä"”. Sanonta esiintyy myös versiona ”laissez-faire, laissez-passer, le monde va de lui-même!” eli ”"antaa asioiden mennä omaa rataansa, maailmakin pyörii itsekseen"”.
Täydellistä laissez-faire-valtiota ei ole koskaan ollut olemassa, sillä valtio on aina jossain määrin puuttunut vapaaseen markkinatalouteen.
Moore

Moore voi tarkoittaa seuraavia:
Moore sukunimenä.
Moore on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Tilastokeskus

Tilastokeskus (, lyh. TK) on Suomen valtion virasto, jonka tarkoitus on toimia tietopalveluna ja tarjota tilastoja ja tilastotieteen asiantuntemusta yhteiskunnan tarpeisiin. Tilastokeskus on yksi Suomen neljästä tilastoviranomaisesta.
Historia.
Tilastokeskuksen juuret ulottuvat 1700-luvun puoliväliin, sillä vuonna 1748 perustettiin Ruotsin taulustolaitos, ja vuonna 1749 laadittiin Suomen ensimmäinen väestötilasto. Väestötilasto on maailman vanhin yhtäjaksoisesti ilmestynyt tilasto.
Suomen oma tilastohallinto käynnistyi 4. lokakuuta 1865, jolloin perustettiin "väliaikainen tilastollinen toimisto". Se muutettiin vakinaiseksi ("Tilastollinen toimisto") 28. kesäkuuta 1870 annetulla asetuksella. Organisaation nimeksi tuli Tilastollinen päätoimisto vuonna 1884. Alkuvuosina viraston tärkein tehtävä oli koota vuosittain Suomen virallinen tilasto, mutta se määrättiin laatimaan ja julkaisemaan myös määräyksestä muita aiheita koskevia tilastollisia katsauksia. Merkittävä virstanpylväs oli myös vuodesta 1879 ilmestynyt Suomen tilastollinen vuosikirja, joka kokoaa merkittävimpiä vuositilastoja samojen kansien väliin.
Vuonna 1928 annettiin laki ja asetus tilastollisesta päätoimistosta. Virastosta tuli tuolloin valtioneuvoston kanslian alainen. Vuonna 1954 annetun asetuksen myötä päätoimisto siirtyi valtiovarainministeriön alaisuuteen.
Maaliskuun alusta 1971 Tilastollisen päätoimiston tilalle perustettiin nykyinen Tilastokeskus. Vuoteen 1992 saakka sen alaisuudessa toimi tilastoneuvosto.
Organisaatio.
Hallinnollisesti Tilastokeskus on valtiovarainministeriön alainen virasto. Tilastokeskuksen toimitilat sijaitsevat Helsingin Sörnäisissä. Tilastokeskuksen yhteydessä on myös Tilastokirjasto.
Tilastokeskuksen pääjohtajana on toiminut maaliskuusta 2021 valtiotieteiden tohtori Markus Sovala.
Pääjohtajat.
Nimike oli vuoteen 1929 "päällikkö", vuosina 1929–1982 "ylijohtaja" ja vuodesta 1982 se on ollut "pääjohtaja".
Tilastot.
Tilastokeskuksen internetsivuilta löytyy ilmaiseksi esimerkiksi StatFin-tietokanta, Suomi lukuina ja Kansainvälistä tilastotietoa. Tilastokeskuksella on myös erilaisia maksullisia tilastotietokantoja. "Kysy tietopalvelusta" -palvelusta annetaan yksittäisiä tilastotietoja koti- ja ulkomaisista lähteistä. Kansalliskirjaston Doria-palveluun on skannattu historiallisia tilastojulkaisuja.
Studio Ghibli

Studio Ghibli () on japanilainen animaatiostudio. Sen anime-elokuvat ovat mielikuvituksellisia, tunteellisia ja laajasti kehuttuja ympäri maailmaa.
Vuonna 1985 perustettua studiota johtaa arvostettu ohjaaja Hayao Miyazaki kollegansa ja opastajansa Isao Takahatan kanssa. Miyazakin Ghibli-ajan elokuvien ääniraidat ovat säveltäjä Joe Hisaishin käsialaa. Ghiblin pääkonttori, jossa animaatiot valmistetaan, sijaitsee Tokiossa.
Historiaa.
Studio Ghiblin historia juontaa vuoteen 1983, jolloin julkaistiin "Tuulen laakson Nausicaä" mangana Tokuma shotenin "Animage"-lehdessä. Tokuma on Ghiblin emoyhtiö, joka on muun muassa välittänyt Disneylle video-oikeudet kahdeksaan Ghiblin elokuvaan sekä oikeudet "Prinsessa Mononoken" ja "Henkien kätkemän" maailmanlaajuiseen levittämiseen. 
Ghibli toimintaperiaate oli pitkään se, että filmejä tehtiin yksi kerrallaan, katsottiin, menestyykö se teattereissa, ja jos menestyi, niin tehtiin toinenkin elokuva. Aluksi Ghibli oli vaakalaudalla, koska elokuvien tuotto kattoi juuri ja juuri niiden kustannukset. Nykyisin Ghibli on menestyvä yritys, joka on tuottanut monia huippusuosittuja elokuvia, kuten Miyazakin "Prinsessa Mononoken", "Naapurini Totoron" (tunnetaan myös nimellä "Näkymätön ystävä"), "Henkien kätkemän" ja "Liikkuvan linnan", Takahatan "Tulikärpästen haudan" sekä Yoshifumi Kondōn "Sydämen kuiskauksen". Eräs Ghiblin perussäännöistä on se, että menestyneillekään elokuville ei tehdä jatko-osia.
Fanisivustolla kerrotaan studion nimen juontavan juurensa Miyazakin innostukseen Italiasta ja italialaisista lentokoneista. "Ghibli" on alun perin arabiankielinen, Libyassa käytetty sana, jolla tarkoitetaan Pohjois-Afrikan aavikolta puhaltavaa kuumaa ja pölyistä ilmavirtausta. Italialaiset nimesivät toisen maailmansodan aikana erään Saharalla tiedustelulentoja lentäneen lentokoneensa (Caproni Ca.309) ”Ghibli”-lisänimellä.
Dune (pelisarja)

Dune on reaaliaikainen strategiapelisarja, joka perustuu Frank Herbertin saman nimiseen scifi-kirjasarjaan (suomennettu nimellä "Dyyni"). Sarjan toista osaa pidetään yleisesti reaaliaikaisen strategiapeli -genren käynnistäjänä ja erittäin suositun Command &amp; Conquer-sarjan edeltäjänä.
Pelejä julkaisivat vuorotellen ranskalainen Cryo Interactive ja Westwood Studios.
Freeciv

Freeciv on vuoropohjainen strategiapeli. Se on kehitetty alustariippumattomaksi ja on saatavilla henkilökohtaisten tietokoneiden lisäksi lukuisille muillekin laitteille. "Freeciv" on ilmainen ja avoin vastine Sid Meierin kehittämälle "Civilization"-pelisarjalle. "Freeciv"ä kehitetään avoimen lähdekoodin projektina ja sitä levitetään GNU GPL -lisenssillä. Peli muistuttaa ulkoasultaan Sid Meiersin sarjasta lähinnä "Civilization 2:a" 
Erilaisten sotilasyksiköiden lisäsi pelissä on uudisraivaaja ja työläisyksiköt. Uudisraivaajat yksiköillä voidaan perustaa uusia kaupunkeja ja työläisillä rakentaa infrastruktuuria kuten teitä. Pelin alussa pelaajalla on yksi uudisraivaaja ja yksi työläisyksikkö. Useimmat yksiköt vaativat erillisen teknologian tutkimisen ennen kuin niitä voi rakentaa, tai päivittää samankaltaisista yksiköistä.
Avoimen lähdekoodin ansiosta pelistä on useita muunnoksia. Peliä voi esim. pelata selainpohjaisesti moninpelinä sähköpostimuistutuksin tai longturn-pelinä, jossa kaikki pelaajat tekevät yhden siirron vuorokaudessa. Longturn pelissä sääntöjä on muokattu nopeuttamaan peliä, mutta silti yksi peli voi kestää 3-4 kuukautta.
Space Quest

Space Quest on Sierra On-Linen (sittemmin Sierra Entertainment) julkaisema kuusiosainen seikkailupelisarja, joka kertoo avaruusaluksen talonmiehen "Roger Wilcon" seikkailuista. Pelisarjan loivat ja neljänteen osaan asti käsikirjoittivat Mark Crowe ja Scott Murphy, jotka tunnetaan myös nimellä "Two Guys from Andromeda" (sarjan kolmannessa osassa heidät voi tavata myös itse pelissä). Scifi-elementtejä ja huumoria yhdistelevällä pelisarjalla on edelleen faneja, jotka ovat ohjelmoineet pelisarjalle jatko-osia ja mahdollisuuden pelata vanhoja pelejä nykyisillä tietokoneilla ja käyttöjärjestelmillä.
Jatko-osat.
Sarjan seitsemättä osaa on suunniteltu pitkään, mutta projekti ei ole koskaan päässyt kunnolla alulleen.
Nyt on kuitenkin alkanut Kickstarter-vetoinen projekti, jolla yritetään rahoittaa alkuperäiset neljä Space Questiä tehneiden miesten uusi seikkailupeli, joka on henkistä jaktoa Space Questille. Tarkoitus on siis tehdä komedia/scifi-seikkailupeli ja tästä saaduilla rahoilla mahdollisesti hankkia Space Questin oikeudet takaisin alkuperäisille tekijöille. 
Pelisarjaan ovat fanit toteuttaneet myös kaksi lisäosaa Sierran Adventure Game Interpreterin hakkerointien avulla toteutetuilla ohjelmilla, joista yleensä tulkin asema hoidetaan NAGI:lla:
Wings

Wings oli Paul McCartneyn pop-rockyhtye, jonka hän muodosti koskettimia soittaneen vaimonsa Linda McCartneyn sekä entisen The Moody Blues -kitaristi Denny Lainen ja rumpali Denny Seiwellin kanssa The Beatlesin hajottua. Wings sai 27 hittiä Yhdysvaltojen Top40-listalle ja viisi peräkkäistä albumia myyntilistojen kärkisijalle. Yhtyeen jäsenistö vaihtui tiuhaan, minkä seurauksena sen kahdeksalla levyllä soittaa kuusi eri kokoonpanoa.
Eräs yhtyeen tunnetuimmista kappaleista on ”Live and Let Die”, joka toimi James Bond -elokuvan "Elä ja anna toisten kuolla" nimikappaleena. Sen lisäksi "Live and Let Die" nousi myyntilistojen kärkisijoille sekä Yhdysvalloissa että Britanniassa. Useimmat Wingsin albumit menestyivät kaupallisesti, mutta saivat kriitikoilta huonoja arvioita. Sen sijaan "Band on the Run" on arvosteltu suotuisammin kuin mikään muu McCartneyn albumeista, minkä lisäksi se oli neljä viikkoa Yhdysvaltojen listaykkösenä ja sitä on myyty kaikkiaan kolminkertaiseen platinalevyyn oikeuttava määrä. Albumi palkittiin myös Grammyllä.
Vaikka Paul McCartney oli selkeästi Wingsin johtaja ja keulahahmo, myös muut jäsenet jättivät oman jälkensä yhtyeen historiaan. Tätä kuvastaa se, että Paul ja Linda McCartneyn lisäksi myös Denny Laine ja Jimmy McCulloch tekivät levyille lauluja. Lisäksi vuonna 1976 ilmestyneellä "Wings at the Speed of Sound" -albumilla kaikki yhtyeen silloisen kokoonpanon jäsenet lauloivat ainakin yhden kappaleen. Tämä järjestely toistui myös keikoilla, sillä Wingsin konserttien yhtenä vakionumerona oli Denny Lainen alun perin Moody Bluesille tulkitsema hitti ”Go Now”, jonka soolo-osuudet hän lauloi Wings-keikoilla. Muiden jäsenten panoksesta huolimatta kaikki singlet olivat kuitenkin muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta McCartneyn esittämiä ja säveltämiä.
Wings vieraili Suomessa vuonna 1972 ja esitti kaksi konserttia, ensimmäisen Töölön kisahallissa Helsingissä ja toisen Kupittaan urheiluhallissa Turussa. Tuolloin McCartney teki pesäeroa The Beatlesiin eikä Wings soittanut yhtyeen omia kappaleita keikoillaan ennen vuotta 1975. Tuona vuonna käynnistyneellä maailmankiertueella McCartney oli vihdoin valmis esittämään viisi Beatles-kappaletta: ”Lady Madonna”, ”The Long and Winding Road”, ”I've Just Seen a Face”, ”Blackbird” ja ”Yesterday”. Wingsin viimeisen konserttikiertueen ohjelmistoon vuonna 1979 otettiin mukaan myös ”Got to Get You into My Life”, ”The Fool on the Hill” ja ”Let It Be”.
John Lennonin murhan jälkeen vuonna 1980 McCartney lopetti kiertueilla esiintymisen. Pian sen jälkeen Denny Laine lähti yhtyeestä, joka hajosi ilman suurempia seremonioita.
Kokoonpano.
Yhtyeessä vaikuttivat Paul ja Linda McCartneyn sekä Denny Lainen lisäksi:
ISO 8859-15

ISO 8859-15 eli epävirallisesti Latin 9 tai joskus Latin 0 on 8-bittinen tietokoneiden merkistö, joka vahvistettiin ISO-standardiksi vuonna 1995. Sen täydellinen nimi on ISO/IEC 8859-15, mutta IANAn standardoinnissa se tunnetaan nimellä ISO-8859-15. Se pohjautuu ASCII-merkistöön ja on muutamaa merkkiä lukuun ottamatta samanlainen kuin ISO 8859-1 eli niin sanottu Latin 1, jonka korvaajaksi se on tarkoitettu. Käytännössä ISO 8859-15:n merkitys on kuitenkin jäänyt vähäiseksi, ja koko ISO 8859 ‑sarjan odotetaan ajan myötä väistyvän yleismaailmallisen Unicode-merkistön tieltä.
ISO 8859-15 korvaa eräät harvoin tarvitut ISO 8859-1:n merkit euron merkillä sekä suomen tai ranskan oikeinkirjoitukseen kuuluvilla kirjaimilla seuraavasti:
Merkistön ISO 8859-15 merkit.
ISO 8859-15 -merkistötaulu, johon on merkitty muutokset ISO 8859-1:een verrattuna. (Kontrollikoodit  00–1F  ja  80–9F  on määritetty IANA-standardissa, vaikka ISO-standardissa niiden paikat on jätetty tyhjiksi.)
Merkistössä merkki 2016 (3210) on tavallinen välilyönti ja A016 sitova välilyönti. Merkki AD16, "SOFT HYPHEN", on määritelty HTML-kielessä tavutusvihjeeksi, joka ei normaalisti näy, mutta muuttuu tavuviivaksi, jos sitä seuraava sanan loppuosa siirtyy automaattisessa tekstinasettelussa seuraavalle riville. Merkki 7F16 on kontrollimerkki, joka saadaan Backspace-näppäimestä.
Tux Racer

Tux Racer on kolmiulotteinen tietokonepeli, jossa lasketaan Tux-pingviinillä (Linuxin maskotilla) mäkeä. Peli on tehty Linuxille, OS X:lle ja Windowsille. Pelin aiemmat versiot ovat vapaalla koodilla, mutta nykyään peliä kehittää kaupallinen yritys. Pelissä on muun muassa vaihtelevia sää - ja vurokaudenaikaolosuhteita, kuten esimerkiksi sumu. Pelissä on myös mahdollisuus käyttää itsetehtyjä ratoja.
ISO 8859-16

ISO 8859-16 on kahdeksanbittinen merkistö, joka standardoitiin 2001. Virallisempi nimi merkistölle on ISO/IEC 8859-16. Siitä voidaan käyttää myös nimeä "Latin10" (Latinalainen merkistö numero 10). IANA:n standardoinnissa merkistö tunnetaan ISO-8859-16-nimellä. Merkistö on suunnattu Etelä- ja Itä-Eurooppaan, ja se kattaa albanian, kroatian, unkarin, italian, puolan, romanian ja slovenian. Sitä voi käyttää myös suomen ja ranskan, saksan ja iirin (uuden oikeinkirjoituksen) kirjoittamiseen. Merkistö eroaa muista ISO 8859-perheen merkistöistä siinä, että siinä on jätetty pois useita symboleja ja otettu mukaan mahdollisimman paljon kirjaimia. Merkistön pääasiallinen tarkoitus on olla kahdeksanbittinen merkistö romanian kielen kirjoittamiseen, mitä mikään aikaisempi merkistö ei ole tukenut kunnolla. Vaadittavat kirjaimet Ț (T ja alapuolinen pilkku) ja Ș (s ja alapuolinen pilkku) saatiin mukaan vasta Unicode 3.0 standardiin, ja niiden näkyminen siten joillain selaimillakin saattaa olla ongelmallista. Jos mahdollista Unicoden ja UTF-8 koodauksen käyttöä suositellaan ISO 8859-16:n sijaan.
ISO 8859-16 -merkit.
Merkistössä merkki 20 (32 desimaalisena) on tavallinen välilyönti ja A0 sitova välilyönti. Merkki AD, "SOFT HYPHEN", on määritelty HTML-kielessä tavutusvihjeeksi, eikä sen pitäisi olla näkyvissä (vaikkakaan useimmat selaimet eivät tue tavutusta). Merkkiä 7F ei ole määritelty, mutta ASCII:ssa se on kontrollimerkki, joka saadaan BackSpace-näppäimestä.
ISO 8859-2

ISO 8859-2 on kahdeksanbittinen merkistö, joka on suunnattu Itä-Eurooppaan. Merkistöstä voidaan käyttää myös nimeä Latin2 (latinalainen merkistö numero 2). Se tukee seuraavia kieliä: bosnia, kroatia, puola, serbia (latinalaisin kirjaimin kirjoitettuna), serbokroatia, slovakki, sloveeni, tšekki, unkari sekä ylä- ja alasorbi. ISO 8859-2:sta puuttuvat romanian kielen oikeinkirjoituksessa tarvittavat kirjaimet Ș ja Ț (S/T ja alapuolinen pilkku), jotka korvataan kirjaimilla Ş ja Ţ (S/T ja sedilji). Myöhemmin standardoitu ISO 8859-16 sisältää nuo kirjaimet. Merkistössä on myös kirjaimet Ä, Ö ja ß samoilla paikoilla kuin ISO 8859-1 -merkistössä, joten sitä voi käyttää myös saksan ja suomen kirjoittamiseen; näiden kielten käyttöön suositeltu merkistö on kuitenkin ISO 8859-15.
ISO 8859-2 -merkit.
Merkistössä merkki 2016 (32) on tavallinen välilyönti ja A016 (160) sitova välilyönti. Merkki AD16 (173, "SOFT HYPHEN") on määritelty HTML-kielessä tavutusvihjeeksi, eikä sen pitäisi olla näkyvissä (vaikkakaan useimmat selaimet eivät tue tavutusta). Merkkiä 7F16 (127) ei ole määritelty, mutta ASCII:ssa se on kontrollimerkki, joka saadaan BackSpace-näppäimestä.
World Wide Web Consortium

World Wide Web Consortium, lyhyesti W3C on kansainvälinen yritysten ja yhteisöjen yhteenliittymä (konsortio), joka ylläpitää ja kehittää World Wide Webin standardeja tai "suosituksia" kuten W3C niitä kutsuu. Sen perusti vuonna 1994 WWW:n kehittäjä Tim Berners-Lee, joka toimii nykyisinkin W3C:n johtajana. Konsortiolla on yli 400 jäsentä.
Konsortion päämaja on Massachusetts Institute of Technologyn tiloissa Yhdysvalloissa. Muut instituutit, joissa W3C:llä on tutkimusta, ovat ERCIM Ranskassa ja Keio University Japanissa. Lisäksi W3C:llä on useita aluetoimistoja eri maissa.
Versiot.
Ennen suositusta julkaistaan standardeista useita esiversioita, joita ovat
Suosituksia.
W3C:n suosituksia ovat mm.
Suomen toimisto.
Suomen toimisto perustettiin vuonna 2002 ja se sijaitsee Tampereen teknillisen yliopiston Hypermedialaboratorion tiloissa Tampereella. Toimiston johtaja on Ossi Nykänen.
Individualismi

Individualismi (&lt; lat. "individuum" ‘yksilö’) on yksilöitä yhteisön sijasta arvostava maailmankatsomus, joka tunnustaa yksilön itsemääräämisoikeuden ja maksimaalisesti rajoittamattomat oikeudet yhteiskunnassa. Maailma hahmotetaan yksilökeskeisesti, ja yksilön itsekkyyttä puolustetaan. Kollektiivinen säätely torjutaan, sillä itsekkyyden katsotaan johtavan vapailla markkinoilla myös yhteisen edun toteutumiseen.
Individualistin mukaan kaikki arvot ovat ihmiskeskeisiä ja kaikki yksilöt moraalisesti samanarvoisia. Individualismissa korostetaan itseluottamusta, yksityisyyttä ja keskinäistä kunnioitusta. Individualismi vastustaa auktoriteettia ja kaikenlaista yksilön kontrolloimista, etenkin valtion harjoittamaa. Individualistin mielestä normaalin aikuisen ihmisen etuja palvelee parhaiten se, että hänelle annetaan täydellinen vapaus ja vastuu omien tavoitteidensa ja keinojensa valinnassa. Valtion pitäisi puuttua yksilöiden elämään mahdollisimman vähän ja keskittyä lähinnä vain lain ja järjestyksen ylläpitoon, ihmisten toistensa asioihin sekaantumisen estämiseen, sekä vapaaehtoisten sopimusten valvomiseen. Omaisuutta tulisi saada hankkia, hallita ja luovuttaa mahdollisimman vapaasti.
Individualismi on varhaisen liberalismin ja uuden ajan humanismin perussuuntaus. Aatteen kehittäjiä olivat Adam Smith ja Jeremy Bentham, ja Alexis de Tocqueville yhdisti sen erityisesti Yhdysvaltoihin. Individualismi menetti 1900-luvun alussa asemiaan suurten yhteiskunnallisten organisaatioiden synnyn sekä individualismin vastaisten poliittisen ideologioiden kuten kommunismin ja fasismin nousun myötä. Kun fasismi ja kommunismi olivat romahtaneet 1900-luvun loppuun mennessä, individualismi koki uuden nousun.
Gavrilo Princip

Gavrilo Princip (; 25. heinäkuuta 1894 Obljaj, Bosnian vilajet, Itävalta-Unkari – 28. huhtikuuta 1918 Terezín, Böömi, Itävalta-Unkari) oli Bosnian serbeihin kuulunut opiskelija, joka ampui Itävalta-Unkarin kruununperillisen, arkkiherttua Frans Ferdinandin ja tämän vaimon herttuatar Sophien Sarajevossa 28. kesäkuuta 1914. Tämä Sarajevon laukauksina tunnettu murha johti Itävalta-Unkarin sotatoimiin Serbiaa vastaan, mikä monimutkaisten liittosopimusten takia toimi laukaisevana tekijänä ensimmäisen maailmansodan syttymiselle.
Lapsuus ja nuoruus.
Gavrilo Principin isä oli postinkantaja. Perheen yhdeksästä lapsesta kuusi kuoli jo vauvana ja Gavrilonkin terveys oli jo nuoruudesta asti pahasti heikentynyt. Kouluvuosina Sarajevossa hän radikalisoitui ja liittyi Nuori Bosnia -serbiryhmään, joka ajoi Bosnian ja Hertsegovinan liittämistä Serbiaan. Myöhemmin hän liittyi salaiseen terroriryhmään Musta käsi, jolla oli läheiset yhteydet Serbian armeijan tiedustelupalveluun.
Arkkiherttuan murha.
Kesäkuun lopulla 1914 Princip osallistui arkkiherttuan murhaan Sarajevossa. Kun Nedeljko Čabrinovićin pommi oli lentänyt ohi arkkiherttuan autosta, ajajan väistettyä kranaatin, ja kun viisi muutakaan salaliittolaista ei kyennyt hyökkäämään, murhasuunnitelma näytti epäonnistuvan. Frans Ferdinand päätti kuitenkin vierailla sairaalassa tapaamassa aikaisemman pommihyökkäyksen uhreja. Princip oli edelleen asemissa lähellä Latinalaista siltaa, kun hän huomasi arkkiherttuan auton ajavan ohi, sen käännyttyä risteyksestä väärään suuntaan. Princip syöksähti auton luo ja ampui FN Browning M1910 -pistoolilla herttuatar Sophieta vatsaan. Principin toinen laukaus osui Ferdinandia kaulaan. Sekä arkkiherttua että herttuatar vietiin kuvernöörin asunnolle, jossa he kuolivat haavoihinsa.
Pidätys ja kuolema.
Princip yritti tappaa itsensä ensin ottamalla syanidia, mutta hän oksensi myrkyn ulos. Čabrinovićille oli käynyt aikaisemmin samalla tavalla, ilmeisesti salaliittolaisia oli petetty ja heille oli myyty tehottomampaa myrkkyä. Sen jälkeen hän yritti ampua itsensä, mutta häntä estettiin toteuttamasta aiettaan. 19-vuotias Princip oli liian nuori (hän täytti 20 vain 27 päivää myöhemmin) saamaan kuolemanrangaistusta, joten hänet tuomittiin pisimpään mahdolliseen vankeusrangaistukseen, 20 vuotta. Princip lähetettiin Böömin pohjoisosan Terezíniin, jossa häntä pidettiin huonoissa oloissa, jotka entisestään pahenivat maailmansodan takia. Hän kuoli tuberkuloosiin 23 vuoden ikäisenä.
Vaikutus.
Gavrilo Princip on kiistelty henkilö Serbiassa sekä Bosnia ja Hertsegovinassa. Serbit pitävät häntä sankarina ja hänen tekojaan kuvaillaan serbialaisissa historian oppikirjoissa ”suurina vapauden tekoina”, kun taas bosniakkien ja kroaattien mielestä Princip oli terroristi. Principin unelma yhtenäisestä serbien johtamasta valtiosta inspiroi serbejä vastustamaan bosniakkien ja kroaattien päätöstä julistaa Bosnia ja Hertsegovina itsenäiseksi serbijohtoisen Jugoslavian hajotessa 1992. Principistä elämäkerran vuonna 2014 julkaisseen brittiläisen toimittajan Tim Butcherin mukaan Princip ”leikki nationalismin tulella.”
Mongolilaiset kielet

Mongolilaiset kielet on kolmentoista pääasiassa Keski-Aasiassa puhuttavan kielen muodostama kielikunta. Jotkut tutkijat ovat yhdistäneet mongolilaiset kielet turkkilaisten kielten ja tunguusikielten kanssa altailaiseksi kielikunnaksi, mutta nykyään kielikuntien välillä ei yleensä katsota olevan geneettistä yhteyttä, vaikka eri kielikuntien kielet typologisesti muistuttavatkin toisiaan. Mongolisia kieliä tutkiva kielitieteen ala on mongolistiikka.
Kielten historia.
Mongolilaiskielten kehityksessä erotetaan kolme jaksoa:
1. Muinaismongolin kausi päättyi noin vuonna 1200. Tältä kaudelta ei ole kirjallisia muistomerkkejä, mutta on päätelty, että oli kaksi päämurretta, joista toisesta tuli kirjamongolin perusta.
2. Keskimongolin kaudelta (1200–1500) on paljon kielimuistomerkkejä. Tšingis-kaanin ja hänen jälkeisenä aikana mongoli oli jopa maailmankielen asemassa. Itämurteella kirjoitettuja dokumentteja on verraten paljon, ja länsimurteella on säilynyt arabialais- ja persialais-mongolilaisia sanastoja, joita muslimioppineet laativat 1200- ja 1300-luvulla. Etelämurteesta ei ole säilynyt kirjallisia jälkiä.
3. Nykymongolin kausi alkoi buddhalaisen renessanssin ja sen mukanaan tuoman runsaan kirjallisuuden myötä. Mongolit kääntyivät buddhalaisiksi noin vuonna 1575, minkä jälkeen ruvettiin kääntämään teoksia sanskritista, kiinasta ja tiibetistä. Nykykielet jakaantuvat itä- ja länsiryhmään.
Kirjamongoli oli itämongolien kirjakieli. Sitä käytettiin vain kirjoittamiseen, ja ero puhekieleen oli valtava jo sen alkukaudella, 1200-luvulla. 1900-luvun alussa kirjakieli oli edelleen sama kuin 1500- ja 1600-luvulla vakiintunut klassinen muoto; sanasto oli tosin olojen muuttuessa tietysti uudistunut. Tätä uiguurilais-mongolilaisella aakkostolla kirjoitettavaa kielimuotoa käyttävät yhä Kiinan puolen mongolit. Mongolian puolella alettiin käyttää vuoden 1950 jälkeen kyrillistä kirjaimistoa. Burjaatin ja kalmukin kieltä on kirjoitettu 1930-luvulta alkaen kyrillisin kirjaimin.
Kielten luokittelu.
Mongolilaisten kielten luokittelusta ei ole päästy yhteisymmärrykseen. Tässä on kolme erilaista, osin ristiriitaista, luokittelua eri lähteistä:
Joskus myös khitanin kielen lasketaan kuuluvan mongolialaisiin kieliin.
Itäinen ryhmä
Läntinen ryhmä
Muut
Itäinen ryhmä
Läntinen ryhmä
Itämongolilainen haara
Länsimongolilainen haara
Tutkimus.
Mongolikielten tutkimuksen eräs edelläkävijä oli suomalainen Gustaf Ramstedt. Mongolikielten ohella hän tutki myös korean ja japanin kieliä ja toimi muun muassa Suomen suurlähettiläänä Japanissa.
Lazarus

Lazarus on avoimen lähdekoodin graafinen ohjelmointiympäristö ja käyttöliittymäkirjasto FreePascalille.
Lazaruksessa on monialustainen käyttöliittymäkirjasto Lazarus Component Library (LCL).
Lazaruksen käyttöliittymän kielen voi vaihtaa. Valittavana on myös suomennettu käyttöliittymä.
Lazarus tukee monia tietokantoja, kuten Firebird, InterBase, MySQL ja SQLite.
Tuettuna on myös PostScript-tiedostomuoto.
Grafiikassa tuettuna on muun muassa seuraavat kuvatiedostomuodot: *.png, *.xpm, *.ppm, *.pgm *.bmp ja .ico sekä lisäkirjastoilla lisää (kuten DXF ja SVG).
Monipuolisten kaavioiden eli diagrammien tekoon on vakiona mukana TAChart-komponentit.
Salaus- ja tiivistealgoritmit voidaan hoitaa DCPcrypt-komponentilla.
Pelien tekoon tarjolla on esimerkiksi nxPascal ja Castle Game Engine pelimoottorit.
Käyttöjärjestelmät.
Lazarus toimii mm. seuraavissa käyttöjärjestelmissä:
Esihistoria

Esihistoria tarkoittaa ihmisen menneisyyden ajanjaksoa ennen kirjoitustaidon käyttöönottoa. Historiaksi nimitetään esihistorian jälkeistä aikaa, jota voidaan tutkia kirjallisista lähteistä. Yli 99 % ihmiskunnan olemassaolon ajasta on ollut esihistoriaa. Esihistoriaa tutkivista tieteistä merkittävin on arkeologia.
Jaottelu.
Esihistoria jaetaan paleoliittiseen, neoliittiseen, pronssikauteen, kuparikauteen ja rautakauteen.
Lisäksi Euroopan esihistoria jäsennetään usein seuraavasti:
Esihistorian päättyminen.
Esihistorian ajasta siirryttiin varhaishistorian aikaan ensimmäisenä Mesopotamiassa ja Egyptissä, joissa syntyivät maailman ensimmäiset korkeakulttuurit sekä kirjoitustaito.
Kiinassa vanhimmat kirjoitukset tunnetaan Shang-dynastian ajalta.
Mesoamerikassa kirjoitustaidon kehittivät olmeekit 700–500 eaa. Heitä seuranneet mayat joko kehittivät itse kirjoituksensa tai luultavammin omaksuivat sen sapoteekeilta tai olmeekeilta. Myös inkojen solmukirjoitus quipu on mahdollisesti kehittynyt ennen eurooppalaisten tuloa ja sisältänyt numerotiedon ohella tavuja, äänteitä ja kertomuksia.
Suomessa katsotaan historian alkavan 1100- ja 1200-lukujen mittaan.
Australiassa esihistoria jatkui 1700-luvulle, sillä alkuperäiset asukkaat eivät olleet kehittäneet kirjoitustaitoa ennen eurooppalaisten tuloa. Jotkin Amazonin sademetsien ja Papua-Uuden-Guinean eristäytyneet alkuperäiskansat elivät länsimaisen määritelmän mukaisesti esihistoriallista aikaa ainakin 1950- tai 1960-luvulle saakka.
Matemaatikko

Matemaatikko on matematiikan tutkija tai asiantuntija. Matematiikkaa opiskelleet ovat useimmiten töissä opettajana, tutkijoina yliopistoissa, tietotekniikka-alalla tai teollisuuden palveluksessa, esimerkiksi vakuutusmatemaatikkoina vakuutusyhtiöissä. Puhtaat matemaatikot pyrkivät kehittämään uutta matematiikkaa aiemman pohjalle, kun taas soveltavat matemaatikot tekevät matemaattisia malleja käytännön ongelmista ja tutkivat näin saatuja malleja. Huomattava osa matematiikkaa yliopistossa opiskelevista ei päädy matemaatikoiksi, vaan aineenopettajiksi kouluihin. Sovellettua tai teknillistä matematiikkaa opiskelleet puolestaan päätyvät huomattavan usein erilaisiin asiantuntijatehtäviin yksityiselle sektorille.
Afroaasialaiset kielet

 
Afroaasialaiset kielet on kielikunta, johon kuuluu yli 240 kieltä. Niitä puhuu yli 350 miljoonaa ihmistä enimmäkseen Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä. Kielikuntaa on aiemmin kutsuttu myös "seemiläis-haamilaisiksi kieliksi", mutta nimityksestä on nykyisin luovuttu, koska kielten jaolla "seemiläisiin" ja "haamilaisiin" kieliin ei ole kielitieteellistä perustetta. Haamilaisilla kielillä tarkoitettiin tämän kielikunnan muihin haaroihin kuin seemiläisiin kuuluvia, Pohjois- ja Itä-Afrikassa puhuttavia kieliä.
Luokittelu.
Afroaasialaiset kielet jaetaan kuuteen kieliryhmään, joilla kullakin on alaryhmiä. Seuraavassa esimerkkejä kielistä.
Berberikielet
Tšadilaiset kielet
Egyptiläiset kielet
Seemiläiset kielet
Kuušilaiset kielet
Omoottiset kielet
Nigeriläis-kongolaiset kielet

Nigeriläis-kongolaiset kielet muodostavat Afrikan suurimman kielikunnan, johon kuuluu yli 1 000 kieltä. Siihen kuuluvat useimmat afrikkalaiset kielet, afroaasialaisia eli seemiläis-haamilaisia, niililäis-saharalaisia ja khoisan-kieliä sekä muutamia isolaattikieliä lukuun ottamatta.
Kielikunta jakautuu seuraaviin alaryhmiin:
Turbo Pascal

Turbo Pascal oli 1980- ja 1990-luvuilla käytetty ohjelmankehitysympäristö. Se saavutti standardiaseman Pascal-kehityksessä PC-ympäristössä. Samaan pakettiin integroitu ohjelmointiympäristö (IDE) tuli ensimmäisenä Turbo Pascaliin.
Ohjelman kehittämisestä vastasi yhdysvaltalainen ohjelmistoyritys Borland. 
Borland jatkoi Turbo Pascalin kehittämistä ja lisäsi siihen myös olio-orientoituneen ohjelmoinnin piirteitä versiossa Turbo Pascal 5.0. Windows-käyttöjärjestelmän yleistyttyä Borland toi markkinoille windows-version "Turbo Pascal for Windows". Kehityksen lopputuloksena syntyivät Borlandin Object Pascal -kieli ja täysin integroitu graafinen ohjelmankehitysympäristö Delphi.
Borland

Borland Software Corporation (vuosina 1998–2002 Inprise) on vuonna 1983 perustettu yhdysvaltalainen ohjelmistoyritys, joka tarjoaa työvälineitä ohjelmistojen kehitykseen ja kehityksen tueksi.
Yrityksen ensimmäinen tuote oli suuren suosion saavuttanut Turbo Pascal -ohjelmointiympäristö.
Yrityksen Turbo C++ oli suunnattu kotikäyttäjille ja harrastajille kun taas Borland C++ oli suunnattu ammattikäyttöön. Vuonna 1997 Borland C++:n korvasi Borland C++ Builder.
Philippe Kahn perusti Borland Internationalin Yhdysvalloissa 1983 ja sai puhuttua Byte-lehden myymään kokosivun ilmoitustilan Turbo Pascalille edullisin maksuehdoin. Kääntäjää myytiin välittömästi 150 000 dollarin arvosta.
Borlandin alkuvaiheista on epäselvyyksiä. Tanskalainen Niels Alex Jensen on väittänyt että hän kirjoitti Turbo Pascalin alkuperäisen version yhtiössään. Kahnin mukaan sen pääasiallinen kirjoittaja oli Anders Hejlberg. Jensen oli aiemmin myynyt CP/M-tietokoneita Kööpenhaminassa ja myynyt niille ohjelmia, jossa yhteydessä hän tapasi Kahnin, joka lupasi levittää heidän tuotteitaan Yhdysvalloissa. Jensenilla oli Irlannissa pöytälaatikkofirma nimeltä Borland, joka tuli myös Kahnin Yhdysvalloissa perustaman yrityksen nimeksi. Kahn sanoo itse saaneensa idean Pascal-kääntäjän kehittämisestä ja pyytäneensä Jenseniä neuvottelemaan sopimuksen Hejlbergin kanssa hänen kehittämänsä Poly Pascalin käyttämisestä pohjana.
Syyskuussa 1991 Borland osti Ashton-Taten osakevaihdolla 439 miljoonan dollarin hintaan. Ashton-Taten päätuotteella dBase oli tuolloin noin kolme miljoonaa yrityskäyttäjää. Borlandilla oli oma tietokantatuotteensa Paradox ja yhdessä näillä 44 % markkinaosuus.
Borland sai Ashton-Tatelta myös sen toisen tietokannan InterBase.
Osto osoittautui virheeksi, sillä Borland ei saanut vuodessakaan valmiiksi dBASEn tai Paradoxin Windows-versiota. Myös Quattro Pron Windows-version ja Borland C++:n OS/2-version aikataulu lipsui.
Microsoft sen sijaan julkaisi syksyllä 1992 Accessin osana Microsoft Officea. Lisäksi Microsoft osti Fox Softwaren ja sen FoxPro-tietokannan.
Borlandilla oli 1990-luvun alussa myös oma toimistotuotteensa Borland Office, johon kuuluivat WordPerfect, Paradox, Quattro Pro, and Presentation Adviser. Borland myi myöhemmin toimistotuotteet Novellille, jolloin nimi muuttui PerfectOfficeksi ja myöhemmin Corelin hallussa Corel Officeksi.
Yhtiön piti kuitenkin pinnalla vuonna 1995 julkaistu Object Pascaliin perustuva ohjelmointiympäristö Delphi.
Borland ilmoitti 1998 vaihtavansa nimekseen Inprise Corporation.
Vuonna 2002 Inprise vaihtoi nimensä takaisin nimelle Borland Software Corporation.
Vuonna 2003 yhtiö ilmoitti ostaneensa Starbase-yhtiön.
Borland siirsi kehitystyökalunsa CodeGear-yritykseen, jonka se myi vuonna 2008 Embarcadero Technologiesille.
Vuonna 2009 Micro Focus International osti Borlandin.
Vuonna 2023 Borlandin on ostanut OpenText.
Tuotteet.
Borlandin tuotteita ovat olleet muun muassa:
Delphi

Delphi on Borlandin tekemä Object Pascal -kieleen perustuva graafinen ohjelmankehitysympäristö ja ohjelmointikieli. Delphi mahdollisti julkaisuvuonnaan 1995 ensimmäisenä visuaalisen Windows-lomakkeiden editoinnin yhdistettynä olio-ohjelmointiin.
Linux-ympäristöön Delphistä on tehty oma versionsa, joka tunnetaan nimellä Kylix. Kylixin mukana tulee myös C++-kääntäjä Delphi-kääntäjän lisäksi.
Delphiä vastaava C++-kielinen graafinen ohjelmointiympäristö on C++ Builder.
Delphi 2006:ssa on samaan pakettiin yhdistetty Delphi, C# Builder sekä C++ Builder.
Delphi on Embarcaderon omistuksessa. Delphillä pystyy tuottamaan samalla lähdekoodipohjalla sovelluksia Windows-, Mac- OS X-, IOS ja Android-alustoille.
Free Pascal

Free Pascal on avoimeen lähdekoodiin perustuva Pascal-ohjelmointikielen kääntäjä. Free Pascal toimii useissa eri käyttöjärjestelmissä ja eri suorittimilla.
Stabiili versio 2.0 julkaistiin 15. toukokuuta 2005. 
Se tukee mm. seuraavia käyttöjärjestelmiä:
ja suorittimia, kuten
Stabiili "1.0.x"-sarja tukee seuraavia suorittimia:
sekä seuraavia käyttöjärjestelmiä:
FreePascalia hyödyntävä graafinen kehitysympäristö on Lazarus.
Suomen kenraalikuvernööri

Suomen kenraalikuvernööri (; ) oli Ruotsin ja Venäjän vallan aikana Suomen korkein siviili- ja sotilasviranomainen. Ruotsin vallan ajan kenraalikuvernööri oli oikeastaan ylimaaherra, joka lisäksi oli vastuussa sotilashallinnosta. Suomen suuriruhtinaskunnassa kenraalikuvernööri oli keisaria edustava virkamies, senaatin puheenjohtaja ja lisäksi siviilihallinnon ja armeijan päällikkö. Näissä tehtävissä auttoi kenraalikuvernöörinkanslia.
Ruotsin vallan aika.
Niin sanotun ”Ruotsi-Suomen ajan” kenraalikuvernöörit.
Venäjän vallan aika.
Suomen ollessa Suomen sodan sotatoimialueena siviilihallinto oli alistettu venäläisten joukkojen komentajan kenraali Friedrich Wilheln von Buxhoevdenin alaisuudessa toimineelle siviilikanslialle. Joulukuun 1. päivänä 1808 annetulla asetuksella siviilikanslian tehtävät siirrettiin uudelle viranomaiselle, kenraalikuvernöörille, jonka kansliassa oli sekä venäläisiä että suomalaisia. Kenraalikuvernöörin ohjesääntö vahvistettiin helmikuussa 1812. Sen mukaan kenraalikuvernöörin tuli toimia hallituskonseljin puheenjohtajana, maan korkeimpana hallinto- ja järjestysviranomaisena ja maassa olevan sotaväen päällikkönä. 
Suomen suuriruhtinaskunnan ajan kenraalikuveröörit.
Aateluus.
1850-luvulle saakka oli tapana, että kenraalikuvernööreille annettiin jossain vaiheessa kunnianosoituksena Suomen aateliin kuuluva aatelisarvo tai heidän sukunsa merkittiin muuten Suomen ritarihuoneelle. Suomalaisen kreivin arvon saivat Sprengtporten (joka kuului jo valmiiksi Suomen aateliin), Steinheil, Zakrevski ja von Berg, Rokassovskille annettiin alempi vapaaherran arvo ja Menšikovin venäläinen ruhtinaan arvo liitettiin sellaisenaan Suomen aateliin. Varhaisista kenraalikuvernööreistä vain Barclay de Tolly ei saanut tätä kunnianosoitusta. Tavasta luovuttiin myöhemmin. Osalla viimeisistä kenraalikuvernööreistä ei ollut syntyperäistä aatelisarvoa, mutta tšin-järjestelmän ansiosta he olivat venäläisessä katsannossa joka tapauksessa aatelisia.
Kenraalikuvernöörin apulaiset.
Lähde:
Senaatti

Senaatti on valtion hallintoelin. Nimeä käytetään nykyisin yleensä parlamentin ylähuoneesta. Lakeja säädettäessä ne on hyväksyttävä sekä ylä- että alahuoneessa eli molemmissa kamareissa. Sana senaatti ("senatus", vanhempain neuvosto) juontaa juurensa latinan sanasta "senex" (vanha mies), ja alkuperäinen senaatti olikin Rooman valtakunnan senaatti. Senaatin jäsentä kutsutaan "senaattoriksi".
Joissain maissa senaatin jäsenet valitaan äänestämällä samalla kun parlamentin jäsenet, mutta esimerkiksi Kanadassa senaatin jäsenet nimittää kenraalikuvernööri pääministerin suosittelemista ehdokkaista. Yhdysvalloissa jokaisesta osavaltiosta valitaan kaksi senaattoria, kun taas kongressiedustajat valitaan edustajainhuoneeseen väkiluvun mukaan, kuitenkin vähintään yksi. Senaattia ja edustajainhuonetta yhdessä nimitetään Yhdysvaltain kongressiksi.
Senaatti voi olla myös vallan kolmijako-opin mukainen toimeenpanovaltaa käyttävä osa. Keisarillinen Suomen senaatti vastasi Suomen suuriruhtinaskunnassa nykyistä hallitusta ja korkeinta oikeutta vuosina 1816–1918. Saksan kaupunkiosavaltioissa Berliini, Bremen ja Hampuri hallinnon toimeenpaneva osa on senaatti ja senaattorit vastaavat ministereitä.
Arabimaailma

Arabimaailma koostuu alueesta, joka käsittää useimmat Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän maat. Arabimaailmaan luetaan yleensä Arabiliiton 22 jäsenmaata. Arabimaailman pääkieli on arabia ja asukkaista suurin osa arabeja. Arabimaailman väestö koostuu 300 miljoonasta ihmisestä. 
Suurin osa arabeista on muslimeja, ja islam on monessa arabimaassa virallinen uskonto. Suurimpia uskonnollisia vähemmistöjä ovat kristityt kuten koptit ja maroniitit sekä druusit ja jesidit.
Arabit eivät muodosta yhtenäistä geneettistä ryhmää. Esimerkiksi Pohjois-Afrikassa, Marokossa ja Sudanissa on beduiineihin sekoittunut negroidista ihmistyyppiä huomattavan paljon.
Länsi-Papua

Länsi-Papua (, aiemmin "Irian Jaya Barat") on Indonesian provinssi Uuden Guinean saaren osan, Länsi-Uuden-Guinean luoteisosassa. Valtaosa Länsi-Papuasta sijaitsee Bamburain ja Doberain niemimaalla, joka tunnetaan myös Linnunpään niemimaana.
Länsi-Papuan provinssi perustettiin vuonna 2003, kun se erotettiin Papuasta omaksi provinssikseen. Ennen uusinta aluejakoa Länsi-Papuan pinta-ala on 97 024 neliökilometriä ja väkiluku noin 1,1 miljoonaa (vuonna 2020). Länsi-Papuan pääkaupunki Manokwari. Vuonna 2023 Länsi-Papuaa pilkottiin edelleen, kun Lounais-Papua erotettiin omaksi provinssikseen.
Sen jälkeen Länsi-Papuan provinssiin jäi 565 805 asukasta 99 672 neliökilometrille.
Väestöltään Länsi-Papuan provinssi on monimuotoinen. Väestö koostuu jaavalaisista siirtolaisista, joita on siirtynyt ylikansoittuneelta Jaavalta Indonesian valtion transmigrasi asutusohjelman myötä, sekä useista papualaisista alkuperäiskansoista. Virallinen kieli on indonesia, mutta alueella puhutaan 250 eri kieltä.
Hanasaaren kulttuurikeskus

Hanasaari – ruotsalais-suomalainen kulttuurikeskus () on Suomen valtion omistama ja Suomalais-ruotsalaisen kulttuurirahaston ylläpitämä kulttuurikeskus Espoon Hanasaaressa. Kulttuurikeskuksen lisäksi Hanasaaressa on hotelli, kokoustiloja ja ravintola. Gunvor Kronman on toiminut kulttuurikeskuksen johtajana vuodesta 2003.
Tehtävä.
Hanasaaren tehtävänä on edistää Suomen ja Ruotsin välistä yhteistyötä kulttuurin, koulutuksen, yhteiskunnan ja elinkeinoelämän aloilla. Se toimii yhteiskunnallisen keskustelun herättäjänä ja tarjoaa paikan kansainväliselle yhteistoiminnalle. Siellä käy kymmeniä tuhansia vieraita vuodessa.
Hanasaari pähkinänkuoressa.
Hanasaaren kulttuurikeskus on Suomalais-ruotsalaisen kulttuurirahaston alainen toimija. Kulttuurikeskuksella on kaksi toiminta-aluetta: ohjelmatoiminta ja kokoushotelli. Myös kulttuurirahaston hallinnon toimitilat ovat Hanasaaressa. 
Lisäksi Hanasaaressa hallinnoidaan Norjaan, Tanskaan ja Islantiin suuntautuneiden kahdenvälisten kulttuurirahastojen toimintaa opetus- ja kulttuuriministeriön toimeksiannosta. 
Toimintaa johtaa kolmivuotiskaudeksi nimetty johtokunta, johon kuuluu viisi jäsentä Ruotsista ja viisi Suomesta. Suomalaisista jäsenistä yksi on johtokunnan puheenjohtaja, jonka nimittää Suomen kulttuuriministeri; muut jäsenet nimittää Suomalais-ruotsalainen kulttuurirahasto. Johtokunnan puheenjohtaja 2013–2015 oli kansanedustaja Kimmo Sasi.
Hanasaaren kulttuurikeskuksen vihkivät käyttöön Ruotsin kuningas Kaarle XVI Kustaa ja Tasavallan presidentti Urho Kekkonen 1. kesäkuuta 1975. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Veikko Malmio ja alkuperäinen sisustus on professori Yrjö Sotamaan suunnittelema. Kuningas Kaarle Kustaa ja tasavallan presidentti Sauli Niinistö uudelleenvihkivät remontoidun kulttuurikeskuksen 1. kesäkuuta 2017 Tanskan kuningatar Margareeta II:n, Norjan kuningas Harald V:n ja Islannin presidentti Guðni Thorlacius Jóhannessonin läsnä ollessa osana Suomen itsenäisyyden 100-vuotisjuhlallisuuksia.
Hanasaaren johtokunnan puheenjohtajat ja johtajat.
Johtokunnan puheenjohtajat:
Johtajat: