tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Caucansukkakolibri

Caucansukkakolibri ("Eriocnemis isabellae") on sukkakolibrien sukuun kuuluva kolibrilaji, joka löydettiin ensimmäisen kerran vuonna 2005.
Levinneisyys.
Laji elää pienellä alueella Kolumbiassa. Kannan kokoa ei tiedetä, mutta se on luultavasti hyvin pieni, koska lajille sopivan elinympäristön kooksi on arvioitu alle 10 neliökilometriä. Laji on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.
Edvard Wilhelm Borg

Edvard Wilhelm Borg (6. tammikuuta 1830 Pyhäjoki – 13. tammikuuta 1910 Oulu) oli suomalainen kirkkoherra ja kansakouluntarkastaja.
Borgin vanhemmat olivat Ruoveden kirkkoherra Karl Jakob Borg (1788–1853) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Kristina Elisabet Frosterus. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja Vaasan lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1851. Borg opiskeli teologiaa Helsingin yliopistossa ja hänet vihittiin papiksi Kuopion hiippakunnassa 1853.
Borg oli pappina Limingassa ja Inarissa. Hän oli Inarissa kappalaisena vuodesta 1857 ja toimi samalla Inarin ja Utsjoen rokottajana 1856–1867. Borgista tuli Utsjoen vt. kirkkoherra 1859 ja vakinainen kirkkoherra 1860. Hän toimi samalla edelleen Inarin vt. kappalaisena 1860–1867 kunnes sai eron Utsjoen kirkkoherranvirasta vuonna 1867. Tämän jälkeen Borg oli vuodesta 1867 Raahen ja Saloisten vt. kirkkoherrana ja vakinaisena kirkkoherrana vuodesta 1868. Hän sai rovastin arvon 1873 ja hän toimi vt. lääninrovastina 1884. Viimeksi Borg oli Pieksämäen kirkkoherrana vuodesta 1886 alkaen. Hän toimi kirkkoherran toimen ohella myös Oulun läänin eteläosien kansakouluntarkastajana 1868–1883.
Borg suoritti ensimmäisenä inarinsaamen kielen tutkinnon 1858 saaden todistuksen professori Elias Lönnrotilta. Hän suoritti 1860 myös pohjoissaamen kielen tutkinnon. Borg laati inarinsaamenkielisen aapisen ja Lutherin "Vähä katekismuksen" ja kokosi inarinsaamelaisia satuja, jotka hän julkaisi saamen- ja suomenkielisin tekstein.
Edvard Wilhelm Borg oli naimisissa 1856–1877 Hilma Johanna Malmbergin (k. 1877) kanssa ja 1878–1906 Karolina Vilhelmina Malmbergin (k. 1906) kanssa. Hänen poikiaan olivat kihlakunnantuomari Carl Herman Edvard Borg (1863–1924), Oulun piirilääkäri Gabriel Gustaf Wilhelm Borg (1867–1952), Teollisuudenharjoittajien keskinäisen tapaturmavakuutusyhtiön toimitusjohtaja, vakuutusneuvos Adolf Fredrik August Borg (1869–1944) ja Tuomarniemen metsäkoulun johtaja Johan Aron Arvid Borg (1878–1939).
Kalliotorasammal

Kalliotorasammal ("Cynodontium tenellum") on lehtisammallaji kärpänsammalten heimossa ("Rhabdoweisiaceae"). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon havumetsäalue ja vuoristot. Suomessa lajia esiintyy yleisenä ja koko maan alueella. Se kasvaa kallioilla, louhikoissa ja tunturikankailla.
Kalliotorasammal kasvaa pienemmäksi kuin samanlaisilla paikoilla kasvava kyhmytorasammal ("Cynodontium strumiferum"), joka on kahdesta neljään senttimetriä korkea.
Henrik Borgström nuorempi

Henrik Borgström nuorempi (8. helmikuuta 1830 Helsinki – 21. toukokuuta 1865 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä ja pankinjohtaja. Hänen aloitteestaan perustettiin Suomen Hypoteekkiyhdistys sekä Suomen ensimmäinen liikepankki, Suomen Yhdyspankki, jonka ensimmäinen toimitusjohtaja hän oli.
Ura.
Borgström kuului Borgströmin kauppiassukuun. Hänen vanhempansa olivat kauppaneuvos Henrik Borgström ja Carolina Christina Kjemmer. Borgström nuorempi kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta vuonna 1845 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1851 ja maisteriksi 1853 sekä molempain oikeuksien kandidaatiksi 1857. Sen jälkeen hän opiskeli kansantaloutta ja pankkitointa Englannissa, Skotlannissa ja Ranskassa. Hän työskenteli jonkin aikaa Stockholms Enskilda Bank -pankissa Ruotsissa.
Borgström julkaisi opintojensa tuloksena kaksi tutkimusta, hypoteekkiyhdistystoimintaa käsittelevän "Om hypoteksföreningar" (1858) sekä rahoitusta ja liikepankkeja käsittelevän "Om penningeställningen år 1859 och privatbanker" (1859). Niiden mukaan Suomen talouselämä kehittyi hitaasti pääomien niukkuuden vuoksi. Hän esitti, että maksuvälineenä pitäisi käyttää ainoastaan metallirahaa, ja ehdotti yksityispankkien perustamista Suomeen. Lisäksi hän ajoi pakkokurssin lakkauttamista. Borgström sovelsi ehdotuksiaan myös käytäntöön: Hän oli keskeisenä henkilönä perustamassa Suomen Hypoteekkiyhdistystä vuonna 1860 ja sekä Suomen Yhdyspankkia vuonna 1862. Borgströmistä tuli Suomen Yhdyspankin ensimmäinen toimitusjohtaja, missä tehtävässä hän jatkoi kuolemaansa asti. Hän oli yhdessä isänsä kanssa pankin toiseksi suurin osakas.
Borgströmin kotona järjestettiin huhtikuussa 1861 tilaisuus, kun yleinen mielipide oli joutunut kuohuksiin tammikuun valiokunnan manifestin vuoksi. Hän oli tuolloin yksi valiokunnan koollekutsumisen näkyvistä vastustajista.
Perhe ja kuolema.
Borgströmin puolisona oli vuodesta 1858 Selma Katarina af Etholén, jonka isä oli kenraali Gabriel Etholén. Selma kuoli jo seuraavana vuonna. Heille syntyi yksi tytär.
Borgström kuoli tapaturmaisesti vain 35-vuotiaana. Virallisen tiedon mukaan hänen hevosensa kaatui ratsastusretkellä ja hän jäi hevosen alle. Toisen version mukaan Borgströmillä oli salainen suhde Kytäjän kartanon emännän Marie Linderin kanssa ja hän loukkaantui vakavasti hypättyään kartanon toisen kerroksen parvekkeelta luullessaan Marien aviomiehen Constantin Linderin yllättäneen heidät yhdessä. Borgström onnistui ratsastamaan karkuun mutta kuoli myöhemmin, väitetysti pudotessaan saamiinsa vammoihin.
Isotorasammal

Isotorasammal ("Cynodontium suecicum") on lehtisammallaji kärpänsammalten heimossa ("Rhabdoweisiaceae"). Sitä esiintyy maailmanlaajuisesti Skandinaviassa paikoitellen ja Luoteis-Venäjällä harvinaisena. Suomen alueella isotorasammal on harvinainen ja löydetty hajanaisista paikoista maan eri puolilla. Laji on rauhoitettu koko maassa, myös Ahvenanmaalla missä sitä ei ole havaittu 1930-luvun jälkeen. Uhanalaisluokituksessa isotorasammal on vaarantunut (VU).
Salainen puutarha (vuoden 1993 elokuva)

Salainen puutarha () on vuonna 1993 ensi-illan saanut Agnieszka Hollandin ohjaama yhdysvaltalais-brittiläinen fantasiallinen draamaelokuva. Elokuva pohjautuu Frances Hodgson Burnettin samannimiseen romaaniin vuodelta 1911.
"Salaisen puutarhan" pääosissa ovat Kate Maberly, Heydon Prowse, Andrew Knott, Maggie Smith ja John Lynch.
Juoni.
"Salainen puutarha" kertoo nuoresta Mary Lennoxista (Kate Maberly), joka löytää hylätyn puutarhan setänsä suurelta tilukselta. Paikallisen pojan kanssa Mary entisöi puutarhan entiseen loistoonsa. Kunnostuksen jälkeen hän huomaa puutarhalla olevan maagisia voimia...
Vastaanotto.
"Salainen puutarha" tuotti yli 31 miljoonaa dollaria.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 94 prosentin ”tuore”-arvosana. "Salainen puutarha" on julkaisemisestaan asti saanut kiittävää palautetta.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä pitää elokuvaa pienille lapsille melko vaikeatajuisena ja aikuisille liian lapsellisena ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
+ (albumi)

+ (lausutaan Plus) on englantilaisen laulaja-lauluntekijä Ed Sheeranin esikoisalbumi, joka julkaistiin 9. syyskuuta 2011. Sitä myytiin ensimmäisellä viikolla yli 102 000 kappaletta. Britanniassa albumi on myynyt nelinkertaista platinaa, Australiassa ja Irlannissa kaksinkertaista, Uudessa-Seelannissa yhden platinalevyn verran sekä Kanadassa kultalevyn verran. Yhdysvalloissa albumi ylsi Billboard 200 -listan sijalle 5.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Sheeran &amp; Gosling, ellei toisin mainittu.
Luolavuoren vesitorni

Luolavuoren vesitorni on Turun suurin vesitorni ja se sijaitsee Luolavuoren kaupunginosassa. Torni on valmistunut vuonna 1968 ja on vesitilavuudeltaan 12 500 kuutiometriä. Se on rakennettu kaupungin omana työnä.
Sienen muotoisen tornin yläosa on 55 metriä leveä ja torni on 22 metriä korkea – torni on lähes varreton ja se kohoaa hädin tuskin puiden latvojen yläpuolelle. Mittasuhteiltaan vastaava on Tampereen Tesoman vesitorni, joka tosin on tilavuudeltaan alle puolet Turun tornista. Teräsbetonirakenteisen Luolavuoren vesitornin korkeus merenpinnasta on 61 metriä.
Tulipalo.
Illalla 3. huhtikuuta 2003 Luolavuoren vesitornin ulkovuoraus oli tuhoutua kokonaan tulipalossa. Tuli riehui tornin verhouksena olleen alumiinilevyn alla olleessa villa- ja laudoituskerroksessa ja kiipesi aina tornin huipulle saakka. Palon sammuttaminen oli päivystävän palomestarin mukaan kartiosäiliön korkeudesta johtuen äärimmäisen vaikeaa. Itse vesitornille ei kuitenkaan tullut vakavia vaurioita. Heti palon jälkeen arvio tornin verhouksen korjauskustannuksista päätyi yli miljoonaan euroon.
Tomorrowland

Tomorrowland on Belgian Boomissa vuosittain järjestettävä elektronisen musiikin tapahtuma, joka on genressään yksi maailman suurimmista. Tapahtumalle ovat tyypillisiä sadunomaiset koristeet ja näyttävät erikoistehosteet. Tapahtumaa on järjestetty vuodesta 2005 lähtien.
Vuonna 2012 tapahtumassa esiintyivät muun muassa Afrojack, Above &amp; Beyond, Basto, Carl Cox, Ferry Corsten, Sander van Doorn, Swedish House Mafia, Avicii, Fatboy Slim, Laidback Luke, David Guetta, Steve Aoki ja Skrillex.
Vuonna 2025 festivaalin päälava paloi kokonaan vain kaksi päivää ennen festivaalin alkua.
Mamorallo Tjoka

Mamorallo Tjoka (s. 25. lokakuuta 1984) on lesotholainen kestävyysjuoksija. Hän osallistui naisten maratoniin vuoden 2008 kesäolympialaisissa, mutta ei päässyt maaliin loukkaantuneen jalan takia. Vuoden 2012 kesäolympialaisissa Tjoka jäi maratonissa 90. sijalle.
Tjoka on voittanut monena vuonna Soweton maratonin ja pääsi vuonna 2012 toiselle sijalle Edinburghin maratonissa.
Transkaukasian sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan lippu

Transkaukasian sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan lippu otettiin käyttöön vuonna 1922 ja poistettiin käytöstä vuonna 1936 kun Transkaukasian SFNT jaettiin Azerbaidžanin, Armenian ja Georgian neuvostotasavaltojen kesken. Lipussa on punaiselle taustalle vasempaan ylänurkkaan sijoitettu punainen tähti jonka sisällä on sirppi ja vasara. Tähden viereen on puoliympyrän muotoon kirjoitettu kyrillisin kirjaimin neuvostotasavallan venäjänkielinen lyhenne "ЗСФСР" (ZSFSR).
Vuoden 1925 perustuslaissa selvennettiin lipun suhteeksi 1:2.
Leonard Borgström

Johan Henrik Leonard Borgström (16. toukokuuta 1876 Sipoo – 1. maaliskuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen mineralogi. 
Borgströmin vanhemmat olivat maanviljelysneuvos Georg Borgström ja Hilda Lovisa Charlotta Hagströmer. Maanviljelysneuvokset Erik Borgström ja Nils Borgström olivat hänen veljiään.
Leonard Borgström väitteli tohtoriksi 1903, toimi Helsingin yliopiston mineralogian assistenttina 1897–1918 ja dosenttina vuodesta 1906 sekä ylimääräisenä professorina 1918–1946. Hän oli Suomen valtiongeologi vuodesta 1900. Vuosina 1904–1905 hän oli Kanadassa Kingstonin yliopistossa mineralogian opettajana. Hän tutki meteoriitteja, kristallografiaa ja mineralogiaa ja mineraalien kristallisoitumista sekä määritteli esimerkiksi skapoliitin kemiallisen koostumuksen.
Borgström omisti Sipoossa Majvikin kartanon.
Axel (Tanskan prinssi)

Tanskan prinssi Axel (koko nimeltään Axel Christian Georg, 12. elokuuta 1888 – 14. heinäkuuta 1964), Tanskan ja Islannin prinssi, oli Tanskan kuninkaan Kristian IX:n pojanpoika. Hänen serkkujaan olivat Tanskan kuningas Kristian X, Norjan kuningas Haakon VII, Kreikan kuningas Konstantin I, Englannin kuningas Yrjö V ja Venäjän keisari Nikolai II. 
Prinssi Axel oli aina vuoteen 1953 asti mukana Tanskan kruununperimyslistassa. Lainmuutoksen seurauksena vuoden 1953 jälkeen kruununperimysoikeutettuja olivat Kristian X:n eli hänen serkkunsa jälkeläiset. Niinpä hänen arvonimensä muuttui muodosta "Prins til Danmark" muotoon "Prins af Danmark".
Prinssi Axel palveli 1900-luvun alussa Tanskan laivastossa saavuttaen amiraalin arvon vuonna 1958.
Prinssi Axelin nimi kytkeytyi Suomen vuoden 1918 kuningaskuntahankkeeseen. Huhtikuussa 1918 saksalaiset ja tanskalaiset lehdet nimesivät Tanskan prinssi prinssi Axelin ehdokkaaksi Suomen kuningaskeskusteluissa. Vielä elokuun lopulla Suomen Kuvalehti nimesi kuningasehdokas­galleriassaan prinssi Axelin yhtenä mahdollisena vaihtoehtona. Varsinaisia Suomen hallitustason keskusteluja aiheesta ei käyty, eli asia oli puhtaasti julkisuuden spekulointia.
Prinssi Axel avioitui keväällä 1919 Tukholmassa serkkunsa Ruotsin prinsessa Margareetan kanssa, joka oli Ruotsin prinssi Carlin ja Tanskan prinsessa Ingeborgin tytär. Heille syntyi kaksi poikaa, Georg (1920–1986) ja Flemming (1922–2002). Asuinpaikkana heillä oli Kööpenhaminan ulkopuolella sijaitseva Bernstorffshøjn huvila Bernstorffin linnan läheisyydessä.
Prinssi Axelista tuli kuljetusliike Itä-Aasian komppanian jäsen vuonna 1932 ja johtaja vuosina 1934–1953. Vuodesta 1938 hän oli sen hallituksen puheenjohtaja. 1930-luvulla prinssi Axelista tuli myös Pohjoismaisen lentoyhtiön SAS:n hallituksen jäsen.
Vuonna 1932 hänestä tuli Kansainvälisen olympiakomitean jäsen. Suomessa prinssi Axel vieraili Helsingin vuoden 1952 olympialaisten ja siellä pidetyn KOK:n istunnon yhteydessä. Urheilun järjestötoiminnassa hän oli myös kansallisesti näkyvä toimimalla Tanskan kuninkaallisen autoklubin puheenjohtajana vuosina 1920–1938. Prinssi Axel luopui KOK-jäsenyydestään vuonna 1958. Hänestä tuli ensimmäinen KOK-jäsen, jolle myönnettiin KOK:n kunniajäsenyys. Hänen tanskalais­seuraajansa KOK:ssa oli Ivar Vind, jonka puoliso kreivitär Alexandra av Rosenborg oli prinssi Axelin veljen Erik av Rosenborgin tytär.
Prinssi Axel ja hänen vuonna 1977 kuollut puolisonsa prinsessa Margareeta on haudattu Bernstorffin linnanpuistoon. Myöhemmin samalta hautapaikalta ovat saaneet leposijansa myös heidän poikansa puolisoineen.
Gertrude Caton-Thompson

Gertrude Caton-Thompson (1. helmikuuta 1888 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta – 18. huhtikuuta 1985 Broadway, Yhdistynyt kuningaskunta) oli englantilainen arkeologi.
Caton-Thompson syntyi 1888 Lontoossa, ja hän kävi yksityiskouluja Eastbournessa ja Pariisissa. Egyptologiasta hän kiinnoistui vierailtuaan äitinsä kanssa Egyptissä vuonna 1911. Caton-Thompson opiskeli Cambridgen yliopiston Newnham Collegessa. Hän työskenteli ensimmäisen maailmansodan aikana Britannian kuljetusministeriössä ja osallistui 1919 Pariisin rauhankonferenssiin.
Caton-Thompson opiskeli University College Londonissa William Flinders Petrien johdolla ja brittiläisessä arkeologikoulussa Egyptissä 1921–1926. Hän osallistui 1921–1922 kaivauksiin Abydoksessa ja Oksyrhynkhoksessa ja kaivoi Maltalla 1921 ja 1924. Caton-Thompson löysi esihistoriallisen Hammamian kylän, kun hän teki kaivauksia El-Badarissa 1924–1925. Elinor Gardnerin kanssa hän tutki 1925–1928 Al-Fayyumin pohjoisosia arkeologisen koulun ja Kuninkaallisen antropologian instituutin alaisuudessa. Caton-Thompson kaivoi 1929 Rhodesiassa, 1930–1932 Khargan keitaalla ja 1937–1938 Jemenissä.
Newnham College Caton-Thompson palasi 1934, jolloin hänestä tuli yliopistotutkija. Hän oli Newnham Collegessa tutkijana vuoteen 1957, jolloin hän jäi eläkkeelle. Caton-Thompson kuului lisäksi 1935–1945 yliopiston johtokuntaan.
Tuulenpuoleiset saaret

Tuulenpuoleiset saaret on Pienten Antillien eteläinen saariryhmä Karibianmerellä. Nimitys johtuu pasaatituulten ja merivirtojen synnyttämästä merireitistä Afrikan ja Amerikan välillä, jota pitkin purjelaivat pääsivät helpoiten Atlantin yli. Merireitti päättyi suunnilleen Dominican ja Martiniquen välille, ja koska vallitseva tuuli puhaltaa kaakosta, tuosta pisteestä pohjoiseen olevat saaret sijaitsivat myötätuulen eli suojan puolella ("leeward"), ja siitä etelään sijaitsevat saaret vastatuulen eli tuulen puolella ("windward").
Tämä "Windward-Leeward"-jako perustuu englantilaiseen näkemykseen. Eri mailla on eriäviä näkemyksiä siitä, mitkä saaret ovat tuulen puolella ja mitkä suojan puolella. Esimerkiksi Trinidad ja Tobago ei näe kuuluvansa Tuulenpuoleisiin saariin. Venezuela kutsuu omaa saaristoaan Leewardsaariksi ja muita saaria Windwardsaariksi.
Saaret.
Saariryhmän merkittävimmät saaret pohjoisesta etelään sekä lännestä itään:
Saint Lucia, Saint Vincent ja Grenada ovat entisiä Yhdistyneen kuningaskunnan siirtomaita.
Hans Kresse

Hans G. Kresse (3. joulukuuta 1921 Amsterdam – 12. maaliskuuta 1992 Doorwerth) oli alankomaalainen sarjakuvantekijä ja -käsikirjoittaja. Hän voitti vuonna 1976 hollantilaisen Stripschapprijs-sarjakuvapalkinnon. 
Suomessa Kressen sarjakuvaa on julkaistu kuusi albumia yhdeksänosaisesta Punanahka () lännensarjasta.
Fu

Fu tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Fu on seuraavien henkilöiden nimi:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:
Proletkult

Proletkult (, lyhenne sanoista "proletarskaja kultura", ”proletaarinen kulttuuri”) oli Venäjällä helmikuun vallankumouksen jälkeen alkunsa saanut työväen kulttuuri- ja valistusjärjestö. Se järjestäytyi Pietarissa juuri ennen lokakuun vallankumousta. Vuosina 1917–1920 järjestön toiminta levisi koko maahan. Vuonna 1920 Proletkultilla oli yli 300 osastoa ja noin 400 000 jäsentä. Se perusti taide- ja kirjallisuuskerhoja, työpajoja ja teattereita sekä julkaisi noin kahtakymmentä aikakauslehteä, joista keskeisin oli "Proletarskaja kultura". Varsinaiseen taidetoimintaan osallistui 80 000 henkeä.
Järjestön johtajina ja teoreetikkoina toimivat Aleksandr Bogdanov, Pavel Lebedev-Poljanski, Valerian Pletnjov, Platon Keržentsev ja Fjodor Kalinin. Sen keskeisiä ajatuksia olivat työväen omatoimisuuteen perustuvan luokkakulttuurin luominen sekä kriittinen suhtautuminen aikaisempaan kulttuuriperintöön. Kommunistisen puolueen suhtautuminen Proletkultiin oli vaihtelevaa. Anatoli Lunatšarski suhtautui järjestöön myönteisesti, Lev Trotski kielsi kokonaan ”proletaarisen kulttuurin” olemassaolon ja V. I. Lenin arvosteli voimakkaasti järjestön periaatteita.
Proletkultin pyrkimykset säilyttää itsenäisyytensä suhteessa kommunistipuolueeseen johtivat sen liittämiseen Venäjän valistusasiain kansankomissariaatin alaisuuteen Leninin aloitteesta vuonna 1920. Järjestön toiminta alkoi hiipua vuonna 1922. Vuodesta 1925 lähtien Proletkult oli osa ammattiliittoja kunnes se vuonna 1932 lakkautettiin kokonaan. Vastaavia järjestöjä perustettiin 1920-luvun alussa myös Britanniaan, Saksaan ja muihin maihin, mutta ne lopettivat pian toimintansa.
Proletkultin kaunokirjallinen merkitys on vähäinen. Sen toimintaan osallistuivat sävyltään romanttista ja tyyliltään eklektistä vallankumousrunoutta kirjoittaneet Mihail Gerasimov, Vladimir Kirillov, Ilja Sadofjev, Ivan Filiptšenko, Vasili Aleksandrovski, Aleksei Maširov-Samobytnik, Sergei Obradovitš, Nikolai Poletajev, Aleksandr Pomorski, Jakov Berdnikov, Aleksei Kraiski ja Vasili Kazin. Aleksandrovski, Poletajev, Obradovitš, Kazin ja eräät muut erosivat järjestöstä vuonna 1920 ja perustivat kirjallisuusryhmä Kuznitsan. 1920-luvulla Proletkultin toiminnan näkyvimmän osan muodosti työläisteatteri, jossa työskentelivät muun muassa Sergei Eisenstein, Valentin Smyšljajev, Ivan Pyrjev, Maksim Štrauh, Erast Garin ja Judif Glizer.
Venäjän proletaarikirjailijain yhdistys

Venäjän proletaarikirjailijain yhdistys eli RAPP (, РАПП) oli vuosina 1925–1932 toiminut neuvostoliittolainen kirjailijajärjestö.
RAPP:n edeltäjä Yleisvenäläinen proletaarikirjailijain yhdistys (ven. "Vserossijskaja assotsiatsija proletarskih pisatelei") eli VAPP perustettiin vuonna 1920 Kuznitsa-kirjailijaryhmän aloitteesta. Vuonna 1923 sen johto siirtyi Oktjabr-kirjailijaryhmälle sekä Moskovan proletaarikirjailijain yhdistykselle eli MAPP:lle. Järjestö julkaisi aikakauslehteä "Na postu" (1923–1925).
VAPPin nimeksi muutettiin vuonna 1925 RAPP. Järjestö sai määräävän aseman samaan aikaan perustetussa Neuvostoliiton proletaarikirjailijoiden järjestössä ("Vsesojuznaja assotsiatsija proletarskih pisatelei" eli VAPP, vuodesta 1928 lähtien "Vsesojuznoje objedinenije assotsiatsi proletarskih pisatelei" eli VOAPP). RAPP:n johtajina toimivat muun muassa Leopold Averbah, Juri Libedinski, Dmitri Furmanov, Vladimir Kiršon ja Aleksandr Fadejev. Yhdistyksen pää-äänenkannattaja oli aikakauslehti "Na literaturnom postu" (1926–1932).
NKP(b):n tukema RAPP oli aikansa johtava kommunistinen kirjailijajärjestö. Se pyrki noudattamaan oikeaoppista ideologista linjaa ja kävi ankaraa taistelua muita kirjailijaryhmittymiä sekä Jevgeni Zamjatinin, Mihail Bulgakovin, Boris Pilnjakin ja Vsevolod Ivanovin kaltaisia ”porvarillisia myötäilijöitä” vastaan. Vuoteen 1930 mennessä RAPP oli käytännössä syrjäyttänyt kilpailevat ryhmät. Järjestön aggressiivisen määräilypolitiikan ja sisäisten ristiriitojen lisääntyessä se vähitellen menetti kommunistipuolueen tuen. RAPP ja VOAPP lakkautettiin vuonna 1932, jolloin osa sen johtajista siirtyi myöhemmin tilalle perustetun neuvostokirjailijoiden liiton järjestelykomiteaan.
RAPP:lla oli paikallisosastoja eri puolilla maata. Jalmari Virtasen johtama, etupäässä suomalaisista ja karjalaisista koostunut, Karjalan proletaarikirjailijain yhdistys eli KAPP perustettiin Petroskoissa vuonna 1926. Leningradin proletaarikirjailijain yhdistyksen eli LAPP:n suomalainen jaosto perustettiin virallisesti vuonna 1928. Järjestöt julkaisivat suomenkielisiä kirjallisuuslehtiä "Soihtu" ja "Punakantele" (myöhemmin "Rintama")
Chris Hughes

Chris Hughes (s. 26. marraskuuta 1983 Hickory, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen yrittäjä. Hän oli mukana perustamassa Facebookia. Hughes osti "The New Republic" -lehden vuonna 2012 ja toimii sen kustantajana ja päätoimittajana.
Nuoruus ja koulutus.
Chris Hughes kasvoi Hickoryssa Pohjois-Carolinassa﻿ paperimyyjä Arlen ”Ray” Hughesin ja opettaja Brenda Hughesin ainoana lapsena. Hänet kasvatettiin evankelisluterilaiseksi. Hughes valmistui ylioppilaaksi Phillips Academysta Andoverista Massachusettsista. Vuonna 2006 hän sai valmiiksi Bachelor of Arts -tutkinnon Harvardin yliopistosta pääaineinaan historia ja kirjallisuus.
Ura.
Chris Hughes oli mukana perustamassa Facebookia yhdessä Harvardin yliopiston kämppäkavereidensa Mark Zuckerbergin, Dustin Moskovitzin ja Eduardo Saverinin kanssa. Hughes oli aluksi Facebookin tiedottaja ja myöhemmin muutettuaan Palo Altoon työskenteli sen tuotantotiimissä.
Hughes toimi Barack Obaman vuoden 2008 presidentinvaalikampanjan verkkokampanjoinnin koordinaattorina ja tuotti My.BarackObama.com-sivuston, joka oli kampanjan sosiaalinen verkostoitumissivusto.
Maaliskuussa 2009 Hughes nimitettiin cambridgeläisen pääomasijoitusyhtiö General Catalyst Partnersin residenssiyrittäjäksi.
Hughes oli voittoatavoittelemattoman sosiaalisen median järjestön Jumon perustaja ja johtaja. Vuonna 2010 perustetun Jumon tarkoitus oli ”auttaa ihmisiä löytämään tapoja auttaa maailmaa”. Syksyllä 2011 Jumo yhdistyi GOOD-palvelun kanssa.
Heinäkuussa 2010 UNAIDS (Joint United Nations Programme on HIV and AIDS) nimitti Hughesin 17-jäseniseen ”korkean tason komissioon”, johon kuuluu tunnettuja poliitikkoja, yritysjohtajia, ihmisoikeusaktivisteja ja tutkijoita. Tulevana vuonna komission jäsenet käyttävät vaikutusvaltaansa kampanjassa, jonka tavoitteena on kerätä tukea tehokkaille HIV:ta ehkäiseville ohjelmille.
Hughes on myös kutsuttu Bilderberg-ryhmään ja hän osallistui Bilderberg-konferenssiin Sankt Moritzissa Sveitsissä vuonna 2011.
Maaliskuussa 2012 Hughes osti valtaosan "The New Republic" -lehdestä ja ryhtyi sen kustantajaksi ja päätoimittajaksi.
Yksityiselämä.
Chris Hughes on avoimesti homoseksuaali. Hän on naimisissa Freedom to Marry -liikkeen poliittisen sihteerin Sean Eldridgen kanssa.
Kenneth Myers

Kenneth Myers (26. elokuuta 1896 Norristown − 22. syyskuuta 1972) oli yhdysvaltalainen soutaja ja olympiavoittaja. Hänen seuransa oli Bachelors' Barge Club. 
Myers on yksi neljästä yhdysvaltalaisesta, jotka ovat voittaneet kolme olympiamitalia soudussa. Hän sai hopeaa perämiehellisissä nelikoissa Antwerpenin kisoissa 1920 ja yksiköissä Amsterdamissa 1928. Myers voitti vuonna 1932 kaksikoiden olympiakultaa Los Angelesin kisoissa, joissa hänen parinaan oli Garrett Gilmore. Myers voitti yksiköissä kaksi maansa mestaruutta, molemmat vuonna 1929.
Anders Johan Adolf Boxström

Anders Johan Adolf Boxström (14. maaliskuuta 1846 Uukuniemi – 30. tammikuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen eversti, tilastotieteilijä ja valtioneuvos (1886).
Henkilöhistoria.
Boxströmin vanhemmat olivat kirkkoherra Johan Boxström ja Augusta Winter ja puoliso vuodesta 1871 Julia Alfthan. Boxström tuli kadetiksi Haminaan 1858 ja vänrikiksi henkikaartin Volhynian rykmenttiin 1875. Yleisesikunta-akatemian kurssin hän suoritti 1869–1872 ja yleni alikapteeniksi. Suomen kadettikouluun hänet komennettiin 1872 ja nimitettiin 1874 sinne kapteenina sotatieteiden opettajaksi. Everstiluutnantiksi Boxström ylennettiin 1875 ja everstiksi 1878. Hän sai 1880 nimityksen Suomen sotaväen esikuntapäälliköksi, vuosina 1886–1902 hän oli Tilastollisen päätoimiston johtaja. Valtioneuvoksen arvo myönnettiin Boxströmille 1886. Boxström tuotti Suomelle aikasarjan maan väestöstä vuosilta 1750-1890, ja hänen ansiostaan Suomella on Ruotsin ohella pisimmät yhtenäiset tilastosarjat väestöstä.
Georges Dubois (kuvanveistäjä)

Georges Dubois (1865–1934) oli ranskalainen kuvanveistäjä ja olympiamitalisti. 
Dubois loi vuonna 1900 Luxembourgin puistoon monumentin Frédéric Chopinin kuoleman 50. vuosipäivän muistolle. Vuonna 1912 hän voitti hopeamitalin Tukholman olympialaisissa työstään, joka oli malli modernin stadionin sisäänkäynnistä.
Erik Brahe (1552–1614)

Erik Brahe (1552–1614) oli ruotsalainen valtaneuvos. Hän seurasi Sigismundia Puolaan ja kääntyi katoliseksi. Hän oli kuninkaan merkittävimpiä ruotsalaisia luottohenkilöitä. Hän teki Stångebron taistelun jälkeen sovinnon Kaarle-herttuan kanssa, tuomitsi Linköpingissä 1600 valtaneuvoksia, mutta palasi kuitenkin jo samana vuonna Puolaan.
Hänen isänsä oli Per Brahe vanhempi.
Raision vesitorni

Raision vesitorni on vuonna 1965 valmistunut 50 metriä korkea vesitorni Raisiossa Paikkarin kaupunginosassa.
Vesitornin porrastorni rakennettiin nykyaikaisena liukuvaluna. Ylävesisäiliö on kartionmuotoinen. Vesitornin omistaa kuntayhtymä Raision-Naantalin vesilaitos.
Vuoden 2013 keväällä tehdyssä kuntotarkistuksessa todettiin betonirunko hyväkuntoiseksi. Allaosassa on ollut vuotoja hyvin vähän, mutta ulkoseinämästä on irronnut kolme mineraattilevyä. Vesitorni on tarkoitus saneerata vuonna 2015 ja samalla aidata alue panssariverkkoaidalla.
Karl Adolf Brakel

Karl Adolf Brakel (1774–1861) oli suomalainen sotilas, arvoltaan kapteeni. Hän osallistui sotiin vuosina ja 1808–1809 ja toimi ansiokkaasti Lapualla ja Kauhajoella.
Liiviläistä alkuperää oleva Brakelin suku kotiutui Suomeen 1600-luvulla ja heidän omistuksessaan oli Viikin kartano nykyisen Nokian kaupungin alueella. Kartanossa syntynyt Brakel tuli Porin rykmentin korpraaliksi 1787 ja kersantiksi 1789. Samana vuonna hänet ylennettiin vänrikiksi ja vuonna 1804 luutnantiksi.
Brakel osallistui 15-vuotiaana kersanttina aikana Porrassalmen taisteluun 13. kesäkuuta 1789. Taistelun aikana hän pelasti kiväärin luodista otsaan haavoittuneen von Döbelnin taistelukentällä olleesta redutista. Taistelun jälkeen Brakel sai tehtäväkseen viedä tiedon voitosta Porvoossa oleskelleelle kuningas Kustaa III:lle. Kuningas oli erityisesti kiinnostunut Georg Magnus Sprengtportenin osuudesta taisteluun, tämä oli taistelussa johtanut venäläisten hyökkäystä ja haavoittunut vaikeasti taistelun aikana.
Brakel osallistui myöhemmin Suomen sotaan Kyrön komppanian päällikkönä, yleni kapteeniksi 1809 ja kunnostautui Lapuan ja Kauhajoen taisteluissa. Haminan rauhan jälkeen hän palasi Viikin kartanoon ja tuli tunnetuksi taitavana maanviljelijänä ja koskenperkaajana. Hän sai näistä ansioistaan Suomen Talousseuran hopeisen mitalin ja keisarilta majurin arvon. Brakel kuoli Viikin kartanossa vuonna 1861, hän oli tällöin viimeinen elossa ollut Kustaa III:n sotaan osallistunut suomalainen. Brakelin kirjoittamat muistelmat Kustaa III:n sodasta ja Suomen sodasta julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1862.
Karl Adolf Brakelin veli oli Gustaf Anton Brakel.
Heikki Turunen (muotoilija)

Heikki Juhani Turunen (s. 12. kesäkuuta 1937 Joutseno) on suomalainen muotoilija, joka teki 38 vuoden uran valaisinten suunnittelijana Ornossa.
Turunen pääsi Stockmann-Ornon piirustuskonttorille töihin heti valmistuttuaan Taideteollisen oppilaitoksen metalliosastolta 1963. Hän työskenteli aluksi pääsuunnittelija Lisa Johansson-Papen avustajana mutta alkoi jo pian kehittää omia valaisinmalleja, aluksi lähinnä kodinvalaisimia ja mittatilaustöitä.
Heikki Turusen palkittuja valaisinmalleja ovat muun muassa "Reflex", "Efekti", "Laajapintavalaisin 5300" ja "Salonki"-sarja. Vuonna 1993 hänen "Avanti"-valaisimensa valittiin Ranskan presidentin virka-asuntoon Élysée-palatsiin. Hänen fyysisesti suurimmat työnsä ovat halkaisijaltaan kuusi- ja kahdeksanmetriset kattokruunut neuvostoliittolaisiin hotelleihin 1970-luvulla. Suurelle yleisölle tutuimpia Turusen valaisimia lienee akryylimuovista valmistettu sienenmuotoinen "La Boheme" -pöytävalaisin. Muita Heikki Turusen suunnittelemia valaisimia ovat 1970–1980-lukujen "Isokaari, Natalie, Senior" ja "Valio" sekä vuoden 1991 seinävalaisin "Band".
Vartiovuoren vesisäiliö

Vartiovuoren vesisäiliö oli Turun ensimmäinen vesitorni, joka sijaitsee Vartiovuorenmäellä tähtitornin kupeessa. Säiliö valmistui vuonna 1903 ja oli vesitilavuudeltaan 1080 kuutiometriä. Vesi säiliöön pumpattiin aluksi Kaarningon pohjavesilaitoksesta ja vuodesta 1922 lähtien Halisista, jonne oli valmistunut uusi vesilaitos. Vesisäiliö poistettiin vesihuoltokäytöstä vuonna 1941, jolloin silloiselle Ryssänmäelle rakennettu uusi vesilinna aloitti toimintansa.
Historia.
Vesisäiliön paikalla ollut kivinen Turun palon jälkeen rakennettu palotorni sai väistyä 1900-luvun alussa. Maahan kaivettiin kuoppa ja siihen rakennettiin vesisäiliö betonista. Säiliö oli kaksiosastoinen ja holvattu. Säiliö peitettiin pakkaselta suojaan maakerroksen alle. Vain säiliön pieni pumppu- ja mittarihuone on maan pinnan yläpuolella. Kivirakenteinen tornimainen rakennus on hyvin koristeellinen, tyyliltään lähinnä art nouveauta simpukanmuotoisine ikkunoineen, kattorakennelma on uusbarokkia. Vesikaton joka kulmassa on graniittinen delfiini, joista kaksi toimii myös vedenheittäjinä. Pumppuhuoneen suunnittelija ei ole tiedossa.
Vesisäiliöt saivat uutta käyttöä vuonna 1986, kun Turun merimuseo muutti tähtitorniin. Maanalainen allastila kunnostettiin ja siitä tuli näyttelytila laivojen pienoismalleille. Merimuseo muutti Forum Marinumiin 1999 ja sen tilalle tuli kuudeksi vuodeksi Turun taidemuseo, jonka omassa rakennuksessa tehtiin mittava peruskorjaus. Taidemuseokin käytti vesiluolia näyttelytilana.
Pumppurakennukseen oli tehty muuntamo 1980-luvulla. Rakennuksen ulkopuoli korjattiin perusteellisesti vuonna 2005.
Vesisäiliön, pumppurakennuksen ja tähtitornin on omistanut vuodesta 2008 lähtien Åbo Akademin säätiö, jonka toimisto sijaitsee tähtitornissa. Vuonna 2011 vesisäiliössä järjestettiin taidenäyttely.
Käkisalmen Palloilijat

Käkisalmen Palloilijat, (KäP), oli käkisalmelainen palloiluseura. Seuran perustava kokous pidettiin 4. marraskuuta 1932 , ja uuden seuran ohjelmaan otettiin jääpallo, jalkapallo ja pesäpallo. Jääkiekon harrastus jäi seurassa kokeiluasteelle.
Jääpallossa seura pelasi vuosikymmenen lopulla toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Kaudella 1938 joukkue selvisi karsinnoista varsinaiseen Itäsarjaan.
Pesäpalloa KäP pelasi aluksi Kaakkois-Suomen alueen B-luokassa päästen loppuotteluun 1934, jossa kuitenkin hävisi Viipurin Reippaalle. Vuonna 1936 KäP onnistui voittamaan B-luokan aluemestaruuden, joka tiesi samalla nousua Valtakunnansarjan A-luokkaan, joka oli tuohon aikaan toiseksi korkein sarjataso pesäpallossa. Vuoden 1937 pelit päättyivät kuitenkin alueellisissa karsinnoissa. Keväällä 1938 pääsi seura kuitenkin karsimaan paikasta uudelle sarjatasolle - Välisarjaan. Ratkaisuottelussa paikan otti kuitenkin Terijoen Kiisto.
Talvisota koitui seuran kohtaloksi. Sodan jälkeen Käkisalmen Palloilijat piti vuosikokouksensa Helsingissä heinäkuussa 1940 ja päätti lopettaa seuran toiminnan.
Viihdekirjallisuus

Viihdekirjallisuus, myös populaarikirjallisuus on kirjallisuutta, joka pyrkii tavoittamaan monia lukijoita ja viihdyttämään. Perinteisesti ajanvietekirjallisuus on jaettu rakkauskertomuksiin, seikkailu- ja jännityskertomuksiin sekä huumoriin. Kaikista näistä muodoista haetaan siirtymistä todellisuudesta unelmiin sekä hetken huvia. Ero taide- ja viihdekirjallisuuden välillä on kuitenkin liukuva. Viihdekirjallisuuden piiriin on luettu etenkin jännitysviihde ja rakkausromaanit sekä viihteelliset historialliset romaanit. 
Viihdekirjallisuuden piirteitä.
Viihdekirjallisuudessa käytetään periaatteessa samoja kirjallisia aineksia kuin niin sanotussa korkeakirjallisuudessa, ja viihdekirjallisuudella on omat klassikkonsa. Raja muuhun kirjallisuuteen on siten liukuva. Viihdekirjallisuudessa pyritään kuitenkin juonen suurempaan ennustettavuuteen ja se myös jaetaan sukupuolen mukaan. Miestenviihde on ollut pitkään arvostetumpaa, mutta naisille suunnattua viihdettä on alettu tutkia 1980-luvulta alkaen.
Nykyajan viihdekirjallisuus alkoi saada muotoaan 1700-luvun goottilaisessa romaanissa, jonka aineksina olivat erotiikka, mystiikka, kauhu ja jännitys. Tunnetuimpia goottilaisen kauhun kirjoittajia olivat Ann Radcliffe ja Horace Walpole. Englannissa luotiin jo 1700-luvulla tehokas kirjojen levitysjärjestelmä. Siihen kuuluivat vuosimaksulla toimivat kiertävät kirjastot ja kirjojen kotiinkannosta huolehtineet kolportöörit. Perustettiin myös aikakauslehdistöä. 1700-luvun loppupuoli olikin suuren lukuinnostuksen ja kirjallisuuden lisääntymisen aikaa. Romaanit olivat monisatasivuisia ja niitä julkaistiin usein jatkokertomuksina.
1800-luvulla jännitysviihde jakautui rikosromaaneihin, ja villin lännen tarinoihin, joita leimaa mennyt kulta-aika ja selkeä käsitys miehuudesta. Tänä aikana syntyi selvä jako “ylemmän” ja “alemman” viihteen välille. Ylempään kuuluivat muun muassa historialliset viihderomaanit. Sotaromaanit alkoivat yleistyä toisen maailmansodan jälkeen. Osa kauhu- ja tieteiskirjallisuudesta on katsottu viihteeksi. 
Rakkausromaaneissa syntyi 1800-luvulla malli, jossa rakkaus ja avioliitto oli onnen edellytys. Rakkausromaaniin kuului myös onnellinen loppu ja kainous seksin suhteen.
Historiaa Suomessa.
1900-luvun alun kansanvalistushenki piti laajalle lukijakunnalle suunnattua viihdekirjallisuutta roskana. Sekä porvarillinen kirjallisuusarvostelu että työväenlehdistö jättivät viihdekirjat yleensä arvostelematta. Viihdekirjallisuus nousi samaan aikaan työväenkirjallisuuden kanssa ja kilpaili osin samasta yleisöstä. Työväenkirjoittajien mielestä ”roskakirjallisuus” vei lukijoita aatteelliselta tai hyvältä kirjallisuudelta tai oli voitontavoittelun väline.
Iago Aspas

Iago Aspas Juncal (s. 1. elokuuta 1987 Moaña, Pontevedra, Galicia, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Celtaa ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Aspas pelasi vuosina 2006–2009 Celta Vigon reservijoukkueessa Celta Vigo B:ssä. Pelaamissaan 84:ssä Segunda División B:n ottelussa hän teki 11 maalia. Kaudella 2007–2008 Aspas pelasi myös yhden ottelun Celta Vigon edustusjoukkueessa Segunda Divisiónissa. Seuraavalla kaudella otteluja edustusjoukkueessa kertyi kolme, joissa hän teki kaksi maalia.
Aspas jatkoi seuraavina vuosina Celta Vigon edustusjoukkueessa. Kaudella 2009–2010 hän pelasi 36 ottelua tehden viisi maalia ja seuraavalla kaudella 28 ottelua tehden neljä maalia. Kaudella 2011–2012 Aspas teki pelaamissaan 35 ottelussa 23 maalia ja Celta Vigo nousi kauden päätteeksi Primera Divisióniin.
Aspas pelasi ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa 18. elokuuta 2012 Málagaa vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki kolmannessa ottelussaan 1. syyskuuta 2012 Osasunan verkkoon.
14. heinäkuuta 2014 Aspas siirtyi kauden kestävällä lainasopimuksella Sevillaan. Kauden jälkeen Sevillalla on mahdollisuus tehdä siirrosta pysyvä 6 miljoonalla eurolla.
Splish Splash

Splish Splash on Bobby Darinin ja Jean Murrayn tekemä novelty-tyyppinen rock and roll -kappale, jonka sanoitus liittyy kylpyhuoneympäristöön. Kappaleen toinen tekijä on erään tiedon mukaan Murray the K -nimisen DJ:n äiti.
Kappale oli Darinin esittämänä hänen ensimmäinen Top 10 -hittinsä. Se nousi Yhdysvalloissa listalle heinäkuussa 1958 ja oli korkeimmillaan sijalla kolme. Levymerkki oli Atco ja kyseessä oli yksi ensimmäisistä stereofonisista singleistä. Darin oli jättänyt aikaisemman levy-yhtiönsä Decca Recordsin ja sopinut kolmen singlen julkaisusta Atco-merkille. Kaksi ensimmäistä singleä eivät menestyneet, joten Darin teki Brunswick-merkille singlen "Early in the Morning" esittäjänimellä The Ding Dongs. "Splish Splashin" menestyksen myötä myös em. kappale julkaistiin Atco-merkillä nimellä The Rinky Dinks ja se nousi Top 40 -listalle.
Vuoden 1978 tietojen mukaan kappaleen kesto on 2:10, musiikkikustantamo Portrait Music, Inc. (BMI) ja levy-yhtiö Atlantic Recording Corporation.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa kappaleen levytti suosittu slapstick-koomikko Charlie Drake Parlophone-merkille. Single nousi Top 10 -listalle elokuussa 1958 ja ylsi sijaluvulle seitsemän. Kyseessä oli Draken ensimmäinen ja viimeinen Top 10 -hitti. Draken versio oli Britanniassa alkuperäisesitystä suositumpi.
Vuonna 1960 laulu on ollut mukana elokuvassa "Juke-box urli d'amore". "Splish Splash" on julkaistu singlenä (Broadway B 1018), jonka esittäjät ovat Baby Gate and the Solitaires. Baby Gate tunnetaan paremmin nimellä Mina.
Vuonna 1962 kappaleen on levyttänyt Don Lang &amp; the Twisters. Uudelleenjulkaisu on vuoden 1984 albumilla "Twenty Top Twenty Twists" (See-for-Miles SEE 35).
Vuonna 1976 Granlund-niminen artisti on julkaissut kappaleen albumillaan "Splish Splash" (Flower ABM 435).
Vuonna 1979 Barbra Streisand on laulanut "Splish Splashin" albumille "No More Tears (Enough Is Enough)" (CBS 86104).
Vuonna 1981 Dr. John on julkaissut kappaleen lastenlaululevyllään "In Harmony 2" (CBS 85451).
Vuonna 1987 Lasse Holm on valinnut kappaleen albumilleen "Vindarna vänder om" (Club Mariann Music CMM CMLP 104).
1960-luvulla levytysuransa aloittanut Rita Pavone on myös levyttänyt kappaleen ja se voidaan kuulla uusintajulkaisuna vuoden 1992 albumilla "Wenn ich ein Junge wär" (Bear Family BCD 15585).
Vuonna 2005 on ilmestynyt Kevin Spaceyn ohjaamasta elokuvasta "Beyond the Sea" julkaistu soundtrack-levy (Atco &amp; Rhino / Warner 8122 784442), jolla kappaleen laulaa Spacey John Wilsonin johtaman orkesterin säestämänä.
Vuonna 2008 Fernandoz-yhtye on valinnut kappaleen albumilleen "En helt ny dag" (Metronome / Warner 5051442 69802 2).
Suomessa tehdyt versiot.
Vuonna 1977 Urpo on julkaissut kappaleen nimellä "Ping Pong" albumillaan "Teryleeniä" (Hi-Hat HILP 127).
Vuonna 1979 kappaleen on levyttänyt lieksalaislähtöinen Jari Meriläinen taiteilijanimellä Deke Devilson singlellään "Splish Splash" (Rockin' RS 504). Kappaleen kesto on 1:41. Kappale on myös samana vuonna julkaistulla kokoelma-albumilla "Rockin' Party" (Rockin' RL 5005).
Vuonna 1988 kappaleen on julkaissut Solistiyhtye Suomi nimellä "Lits läts" albumillaan "Neljänkympin villitys" (Finnlevy FCD 5132).
Vexve Areena

Vexve Areena ("Sastamalan liikuntahalli") on Sastamalan kaupungissa sijaitseva urheiluhalli. Sasky-koulutuskuntayhtymän omistama halli vihittiin käyttöön lokakuussa 2012. 
Vexve Areena sijaitsee Vammalan ammattikoulun yhteydessä. Hallissa on myös 130-paikkainen ravintola, koulutustiloja sekä kuntosali. Sen nimi on myyty yksityiselle yritykselle seuraavaksi viideksi vuodeksi.
Sastamalan kaupunki on vuokrannut hallin ilta- ja viikonloppukäyttöön 20 vuoden ajaksi. Sillä on myös oikeus vuokrata hallia edelleen ulkopuolisille, muun muassa eri urheiluseuroille. Yksi hallin käyttäjistä on Lentopallon Mestaruusliigassa pelaava Vammalan Lentopallo, jonka uutena kotikenttänä Vexve Areena on toiminut syksystä 2012 lähtien.
Valto Kokko

Valto Kokko (26. toukokuuta 1933 – 25. toukokuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen muotoilija, joka suunnitteli valaisimia ja lasiesineitä etenkin Iittalalle.
Maanviljelijäperheessä Pohjois-Karjalan Kuusjärven kunnassa (nyk. Outokumpu) varttunut Valto Kokko opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa metallitaidetta vuodesta 1958 vuoteen 1961. Kokko suunnitteli 1960-luvun alussa muovivalaisimia lohjalaiselle Oy Plastex Ab:lle. 1960-luvun puolenvälin vaiheilla hän siirtyi Iittalan lasitehtaalle muotoilemaan yrityksen ensimmäistä valaisinmallistoa, joka esiteltiin 1966 Finnish Design Centerin "Valomentti"-näyttelyssä.
Iittalan valaisinosastosta muodostettiin vuonna 1971 oma yrityksensä, i-Valo. Valto Kokko nimitettiin samana vuonna lasitehtaan visuaalisen osaston päälliköksi. Kokon oma käyttölasituotanto ajoittuu 1970-luvun lopulta vuoteen 1993, jolloin hän jäi eläkkeelle. 
Kokon vuonna 1978 suunnittelema "Otso"-lasisto on valittu New Yorkin modernin taiteen museon kokoelmiin. Hänen muita tunnettuja esineitään ovat kullatut ja hopeoidut "Eleglans"-pallovalaisimet 1960-luvulta, suorakulmainen "Saana"-maljakko 1980-luvun alusta sekä jalalliset "Avec"-lasit.
Pansion lentomajakka

Pansion lentomajakka on Turussa Pansion kaupunginosassa sijaitseva lentomajakka. Lentomajakka sijaitsee entisen Artukaisten lentokentän läheisyydessä. Lentomajakan korkeus merenpinnasta on 59 metriä.
Pansion lentomajakka on osa 1930-luvulla Helsingistä Tukholmaan kaavailtua lentomajakoiden ketjua. Hanketta ei koskaan saatu valmiiksi ja nykyään Suomessa on Pansion lentomajakan lisäksi säilynyt vain kaksi lentomajakkaa: Perkalan lentomajakka, joka sijaitsee Perkalan saaressa Iniössä Paraisilla sekä lentomajakka Kumlingessa Ahvenanmaalla. Perkalan lentomajakka on parempikuntoinen kuin Pansion.
Turun kaupungin viheralueohjelmassa 2006–2015 on suunniteltu, että lentomajakalle tehtäisiin informaatiotaulu majakan historiasta ja majakka pidettäisiin lähihistorian muistomerkkinä. Tornin huipulla on valotaideteos, joka julkistettiin syksyllä 2017.
Sasky-koulutuskuntayhtymä

Sasky-koulutuskuntayhtymä (lyh. "Sasky", alun perin nimestä "Sastamalan koulutuskuntayhtymä") toimii usean kunnan alueella Pirkanmaalla ja Satakunnassa. Perussopimuksen mukaan Saskyn tehtävä on järjestää, ylläpitää ja kehittää peruskoulutuksen jälkeen annettavaa toisen asteen ammatillista koulutusta sekä yleissivistävää koulutusta. 
Perustutkintojen lisäksi Saskyn koulutustarjontaan kuuluvat ammattitutkinnot, erikoisammattitutkinnot ja oppisopimuskoulutus.
Opiskelijoita Saskyssa on yhteensä noin 7 850. Tavoitteellinen opiskelijavuosimäärä (ammatillinen koulutus) vuodelle 2024 on 3 876. Henkilöstöä Saskyssa on noin 530, joista 65 % opetushenkilöstöä.
Sasky tarjoaa kokonaisvaltaisia koulutuspalveluita opiskelijoille ja työelämälle. Saskylla on ammatillisten tutkintojen ja koulutusten järjestämislupa, joka sisältää myös laajennetun oppisopimuskoulutuksen, työvoimakoulutuksen ja vankilaopetuksen koulutustehtävät.
Butyraatit

Butyraatit (C4H7O2−) ovat voihapon suoloja ja estereitä.
Ihmisen suolistomikrobit tuottavat butyraatteja, jotka vaikuttavat paksusuolen epiteelisolujen läpäisevyyteen ehkäisten suolistosyöpää. Butyraatit kulkeutuvat suolesta verenkierron avulla muihinkin kohdekudoksiin. Munuaisiin ja keskushermostoon päätyneet butyraatit aktivoivat niiden verenpainetta sääteleviä reseptoreita siten, että verenpaine laskee. Liiallisen suolankäytön verenpainetta lisäävä vaikutus saattaa liittyä siihen, että se vähentää suoliston butyraattia tuottavien bakteerien määrää. 
Butyraatteja pidetään aivojen ja suoliston keskinäisriipuvuuden kannalta tärkeimpänä aineenvaihduntatuotteena.
Valtteri Lehtinen

Valtteri Johannes Nikolai Lehtinen (s. 31. heinäkuuta 1996) on suomalainen näyttelijä, laulaja ja juontaja. Hänet tunnetaan muun muassa roolistaan Quuppana eli Juha Seittosena elokuvassa "Levoton Tuhkimo", Jani Hellemaan roolista draamasarjassa "Uusi päivä" ja Leevi Koskisen roolista sarjassa "Syke" sekä useista teatterirooleista mm. Turun ja Tampereen kesätettereissa.
Lehtinen on myös juontanut sekä tv-sarjoja että radiota Ylen eri kanavissa.
Lehtinen on valmistunut ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulun lukiosta keväällä 2016.
Ura.
Lehtinen aloitti Ylen "Uusi päivä" -draamasarjassa Jani Hellemaan roolissa sarjan alussa vuonna 2010. Hän näytteli sarjassa vuoteen 2017 asti, jolloin hänen hahmonsa kirjoitettiin ulos sarjasta. Hän kuitenkin palasi rooliin vielä sarjan viimeisessä osassa loppuvuodesta 2018. Hän näytteli samaa roolia myös Uuden päivän spin-off-sarjassa "Vihreät Valot – Väärät bileet". Hän on ollut vuodenvaihteessa 2014 ja 2015 yhtenä juontajana Yleisradion "Vuosi vaihtuu" -lähetyksissä.
Teatterin lavalla hän on näytellyt muun muassa Kirjurinluodon kesäteatterissa "Linjat kuumina" -näytelmässä (2013), Laajavuoren kesäteatterin "Peppi Pitkätossussa" (2012) sekä pääroolin Taaborin kesäteatterin "Peter Panissa" vuonna 2014. Lehtinen on näytellyt myös Tampereen Työväen Teatterin "Seitsemässä veljeksessä" vuosina 2007–2008 sekä Tampereen Teatterin "Sugar – Piukat paikat" -näytelmässä vuosina 2015–2016.
Vuonna 2014 Lehtinen aloitti juontajana YleX-radiokanavalla. Vuoteen 2015 hän oli mukana ohjelmassa "Jani Hellemaa &amp; Aapo Rönkkö", jossa hän esitti Uuden Päivän hahmoaan. Vuoden 2016 alusta hän on juontanut omalla nimellään "Bäkkäri"-ohjelmaa ensin yhdessä Kalle Ruusukallion kanssa, myöhemmin yhdessä kollegansa Thelma Sibergin kanssa. "Bäkkäri"-ohjelma päättyi kanavalla loppuvuodesta 2018. Kesällä 2015 Lehtisellä oli kanavalla myös oma ohjelma "YleX kesätoiveet".
Syksystä 2017 alkaen hän on juontanut "Galaxi Play" ja "Meidän luokka" -lastenohjelmia.
Audronius Ažubalis

Audronius Ažubalis (s. 17. tammikuuta 1958 Vilna) on liettualainen poliitikko. Hän edustaa konservatiivista Kotimaan liitto – Liettuan kristillisdemokraatit -puoluetta. Hän opiskeli Liettuassa journalismia ja lisäksi Yhdysvalloissa politiikan tutkimusta sekä taloustiedettä. Ažubalis istui Seimasin jäsenenä vuosina 1996–2000. Hänet valittiin sinne uudelleen vuonna 2004 ja sitten 2008. Seimasissa hän on toiminut ulkoasiainkomitean puheenjohtajana.
29. tammikuuta 2010 Ažubalis sai nimityksen Liettuan ulkoministeriksi. Hänen seuraajakseen nimitettiin joulukuussa 2012 Linas Linkevičius.
Joulukuussa 2010 Ažubalis lähetti Euroopan komissiolle kirjeen, jossa pyydettiin kommunistien rikosten hyväksymisen, kieltämisen tai vähättelyn kriminalisointia. Häntä tukivat Bulgarian, Tšekin, Unkarin, Latvian ja Romanian ulkoministerit.
Pirkko Anttila (professori)

Pirkko-Maija Kaarina Anttila (s. 21. toukokuuta 1929 Hamina) on suomalainen tieteenharjoittaja, kulttuurivaikuttaja ja Helsingin yliopiston käyttäytymistieteellisen tiedekunnan käsityötieteen oppiaineen emeritaprofessori.
Anttila valmistui ylioppilaaksi Haminan yhteislyseosta vuonna 1947. Hän suoritti vuonna 1952 kotiteollisuusopettajan tutkinnon Fredrika Wetterhoffin kotiteollisuusopistossa ja käsityönopettajan tutkinnon Helsingin käsityönopettajaopistossa vuonna 1958. Anttila valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1968 ja lisensiaatiksi vuonna 1975. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1983. Väitöstyön aiheena oli koulun työkasvatuksen, erityisesti käsityön oppiaineen luonne, sen rakenne ja merkitys oppilaan psyykkisen, sosiaalisen ja kulttuurisen kehittymisen kannalta. Sen pohjalta syntynyt laaja, käsityökulttuurin eri sektoreilla toteutunut tutkimusohjelma on vaikuttanut merkittävästi suomalaisen taito- ja taidekasvatuksen ja luovan, muotoavan ilmaisun pedagogiikan ja tutkimusosaamisen kehittymiseen. Se on tuottanut tieteellisten tutkimusmenetelmien joukkoon uuden, taidon ja luovan, innovatiivisen ilmaisun prosessien tutkimiseen soveltuvan menetelmän. 
Anttila oli Helsingin yliopiston käsityötieteen professorina vuosina 1986–1994 ja jatkoi sen jälkeen opetus- ja tutkimustyötä Uppsalan ja Göteborgin yliopistoissa sekä Kuopion Muotoiluakatemian tutkimusjohtajana. Hän sai Uppsalan yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan kunniatohtorin arvon vuonna 1995 ja Åbo Akademin kasvatustieteellisen tiedekunnan kunniatohtorin arvon vuonna 2002. Anttila perusti Tutkimus- ja julkaisupalvelu Akatiimi Oy:n vuonna 1994 ja toimi sen toimitusjohtajana ja tutkimusjohtajana vuoteen 2016 saakka. Hän sai vuonna 2008 Suomi-palkinnon elämäntyöstään uuden tieteenalan, käsityötieteen, kehittämisestä. Hänen omaelämäkerrallinen teoksensa "Käsillä" on julkaistu vuonna 2015.