Tanskan kieli

Tanskan kieli (omakielinen nimi: "dansk") on indoeurooppalaiseen kielikunnan pohjoisgermaaniseen haaraan kuuluva kieli. Se on läheistä sukua ruotsin ja norjan kielille.
Tanskan kieli on virallinen kieli Tanskassa ja toinen Färsaarten virallisista kielistä. Saksan Schleswig-Holsteinissa puhutaan myös tanskaa ja se on siellä virallisesti suojeltu vähemmistökieli.
Erityispiirteitä.
Piirteitä, jotka erottavat tanskan muista skandinaavisista kielistä:
Tanskan aakkoset.
Tanskassa käytetään latinalaisia aakkosia ja kolmea muuta kirjainta: Æ/æ, Ø/ø ja Å/å. Ennen vuoden 1948 reformeja "aa":ta käytettiin "å":n sijasta. Vanhoissa nimissä "aa" saattaa yhä esiintyä, jolloin se on aakkosjärjestyksessä samanarvoinen "å":n kanssa.
Historiaa.
Tanska ja ruotsi alkoivat erottautua muista skandinaavisista kielistä vuoden 1000 paikkeilla. Noihin aikoihin tapahtui seuraavia muutoksia:
Ruotsi ja tanska eriytyivät toisistaan 1500-luvulla , kun Raamattua alettiin kääntää kansankielille. Ruotsalainen Kustaa Vaasan Raamattu julkaistiin 1541, ja sen kääntäjät halusivat tarkoituksella kirjoittaa mahdollisimman puhtaalla ruotsin kielellä, jossa ei olisi tanskalaisia vaikutteita. Tanskan kirjakielen perusta oli Kristian III:n käännös, joka valmistui vuonna 1550. 
Aikaisemmin tanskassa aloitettiin saksan tavoin jokainen substantiivi isolla alkukirjaimella.
Kieli oli toinen Grönlannin virallisista kielistä kunnes grönlannista tuli ainut virallinen kieli kansanäänestyksellä vuonna 2009.
Fonologia.
Vokaalit.
Useimmissa tanskan muodoissa analysoidaan nykyään olevan 12 pitkää ja 13 lyhyttä vokaalia sekä kaksi švaa-vokaalia, jotka esiintyvät vain painottomissa tavuissa. Näin ollen tanskassa on yhteensä 27 vokaalifoneemia, joka on maailman mittapuulla poikkeuksellisen suuri määrä. Lisäksi diftongeja on ainakin 19, joista kaikkien alkusegmentti on lyhyt vokaali ja loppusegmentti , tai . 
Konsonantit.
Useimmilla konsonanttifoneemeista on huomattavan erilaisia allofoneja riippuen siitä, sijaitseeko se tavun alussa vai koodassa. Foneettisesti klusiilien välillä ei ole eroa soinnillisuudessa, vaan konsonanttien ja välinen ero ilmenee enemmänkin aspiraatiossa sekä fortis–leenis-erona. Tavun alussa soinnilliset konsonantit ääntyvät aspiroituneina tavun alussa. Tavun lopussa ääntyvät , kun taas voi ääntyä tai ; esimerkiksi "bage", "bagværk" ja "bagt" ääntyvät .
Tavunloppuinen ääntyy .
Äänne esiintyy muun muassa sanoissa sekä . Se analysoidaan joskus omaksi foneemikseen, mutta yleensä sitä pidetään :n allofonina konsonanttien jäljessä.
Tavunalkuinen ääntyy , mutta tavun lopussa se ääntyy vokaalina tai yhdistyy edeltävään vokaaliin.
Prosodia.
Foneemisen sanapainon lisäksi tanskassa esiintyy suprasegmentaalinen "stød", jota merkitään yleensä yläindeksissä olevalla glottaaliklusiilin merkillä . "Stød" ilmenee yleensä laryngalisaationa, mutta se voi ilmetä myös glottaaliklusiilina. "Stødillä" on foneeminen merkitys: esimerkiksi sanat "ven" ’ystävä’ ja "vend" ’käänny’ (imperatiivi) äännetään ja .
Numerot.
Tanskassa lukusanat eroaa muun muassa suomen ja ruotsin lukusanojen muodostamisesta. Ensinnäkin 20:n jälkeen ykkösluvut luetaan ennen kymmenlukuja, eli esimerkiksi 21 on "en og tyve" (yksi-ja-kaksikymmentä). Toisekseen 49:ään asti kantalukuna toimii kymmenen, kun taas 50:stä 99:ään 20. Tanskalaiselle siis 50 ei ole 5 × 10 vaan 2½ × 20 eli "halvtreds", alun perin "halvtredsindstyve", ja 51 on "en og halvtreds."