tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rickard Lindström

Karl Alfred Rickard Lindström (1. syyskuuta 1895 – 16. heinäkuuta 1950) oli ruotsalainen lehtimies ja poliitikko. Hän oli Ruotsin sosiaalidemokraattien johtohahmoja toisen maailmansodan aikana. Hän istui puoluehallituksessa, oli kansanedustajana ja toimi "Social-Demokratenin" päätoimittajana. 
Lindströmillä oli runsaasti hyviä suhteita ja vieraili usein Suomessa. Säpo seurasi miestä tiiviisti ja hänestä oli henkilömappi, joka oli valtakunnallisella jakelulistalla nro 36. Säpo tiedusteli ja kuunteli hänen puheluitaan mm. madame Kollontain kanssa. Ruotsin tiedustelu piti häntä löyhäsuisena karriäristinä. 
Hänellä oli monitasoiset ja toimivat suhteet Neuvostoliiton Tukholman-suurlähetystöön, jonka tuttavapiiriin kuuluivat mm. lähettiläs Aleksandra Kollontai, Zoja Jartseva (peitenimi), lähetystöneuvos Vladimir Semjonov sekä NKVD:n Tukholman toimiston päällikkö Aleksandra Jartseva (peitenimi). 
Lindström tunnettiin 1930-luvulla Neuvostoystävällisenä ja Natsi-Saksan vastaisena poliitikkona, mutta hän hätkähdytti sodan alussa kirjoittamalla päätoimittajana Sosial-Demokrateniin joitakin saksalaisystävällisiä artikkeleita. Lindström oli solminut suhteita myös Saksan Tukholman-lähetystöön.
Syksyllä 1942 Neuvostoliiton lähetystön tiedustelupäällikkö madame Zoja Jartseva pyysi Lindströmiä toimimaan välittäjänä Suomen suhteissa. Jartsevan mukaan ensimmäinen maa, joka katkaisisi suhteet Natsi-Saksaan saisi siitä etua rauhanteossa. Lindströmin yritykset Suomessa eivät johtaneet mihinkään, mutta pääasillinen tarkoitus olikin välittää tietoja Suomesta Jartsevalle. Lindström toimitti ajankohtaisia tietoja Suomen johtavien poliitikkojen ajatuksista ja mielialoista.
Lindströmillä oli tiiviit suhteet myös lähettiläs Kollontaihin (Jartseva), joka saattoi ottaa suoraan yhteyttä Lindströmiin ja antaa tälle uutisvihjeitä. Kollontai vastaavasti lähetti suomalaisille rauhoittavia uutisia, joiden perimmäinen tarkoitus oli saada suomalaiset ajattelemaan Neuvostoliiton hyväntahtoisuutta ja halukkuutta erillisrauhaan Suomen kanssa.
Neuvostoliiton Tukholman-lähetystö hyödynsi Lindströmiä Suomen politiikassa aina kesään 1944 saakka.
Matti Viljanen (vuorineuvos)

Väinö Matti Juho (V. M. J.) Viljanen (24. marraskuuta 1874 Tuusula – 2. syyskuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen insinööri, Suomen teollisuusliiton toimitusjohtaja, kansanedustaja ja vuorineuvos.
Viljasen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Matti Viljanen ja Sofia Vilhelmiina Felin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 Tampereen lyseosta ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1899. Viljanen työskenteli Forssa Osakeyhtiössä insinöörinä, apulaisjohtajana ja vt. osastonjohtajana vuosina 1899–1904, toimi opettajana Tampereen teollisuuskoulussa, Tampereen kauppaoppilaitoksessa ja Tampereen teknillisessä opistossa vuosina 1906–1918, apulaisjohtajana, johtajana, vt. teollisuusneuvoksena ja ylijohtajana Kauppa- ja teollisuuskomissionissa sekä Kauppa- ja teollisuushallituksessa vuosina 1918–1921 ja oli Suomen teollisuusliiton toimitusjohtajana vuosina 1921–1940. Viljanen toimi myös toimittajana Kutomo- ja paperiteollisuuslehdessa vuosina 1907–1916 ja Tekniikan sanastossa vuosina 1910–1918. Vuorineuvoksen arvo hänelle myönnettiin vuonna 1935 ansioistaan Suomen teollisuusliiton toimitusjohtajana.
Viljanen toimi kansanedustajana ajalla 1. toukokuuta 1924 – 1. syyskuuta 1927 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä ja kuului Kansallisen Edistyspuolueen eduskuntaryhmään. Viljasen puoliso vuodesta 1908 oli Elin Maria Lovisa Lindberg.
Teoksia.
Nimellä "V. M. J. Viljanen":
Nimimerkillä "Sagittarius":
Aiheesta muualla.
V. M. J. Viljasen lehtiartikkeleita:
Laminariales

Laminariales on ruskolevien lahko, johon kuuluu seitsemän heimoa ja lähes 130 lajia. Siitä käytetään joskus suomenkielistä nimitystä taarimaiset tai englannista lainattua nimitystä kelpit. Lahkoon kuuluvilla levillä on yksilönkehityksessä selvä sukupolvenvuorottelu – leväyksilöt jakaantuvat mikroskooppisen pieniin ja suvullisesti lisääntyviin "gametofyytteihin" sekä huomattavasti suurempiin ja itiöitä muodostaviin "sporofyytteihin".
Sporofyyteillä on tavallisesti vähintään metrin mittainen sekovarsi, josta voidaan erottaa kolme osaa:
juurimainen "ritsoidi", varsimainen "kauloidi" sekä lehtimäiset "fylloidit". 
Kauloidi on yleensä liereä ja siinä voi olla yksi tai useampia haaroja sekä kaasurakkuloita. Sporofyytit kasvavat pituutta kauloidien ja fylloidien yhtymäkohdissa sijaitsevien välikasvusolukoiden avulla. Niiden liereät itiöpesäkkeet muodostavat nystermiä, jotka sijaitsevat joko fylloideissa tai lisääntymiseen erikoistuneissa "sporofylleissä".
Gametofyytit ovat rihmaiset ja muodostuvat erillisistä haaroista. Sekä siittiö- että munapesäkkeet sijaitsevat eri sekovarsissa ja tuottavat vain yhden oogamisen sukusolun. Munasolu voi hedelmöittyä vasta työnnyttyään osittain munapesäkkeen seinämän läpi.
Heimot.
Taarimaisiin leviin luetaan seuraavat heimot:
Kelppiahvenet

Kelppiahvenet (Chironemidae), aiemmin kelpit, on aurinkoahvenkalojen lahkoon (Centrarchiformes) kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan eteläiseltä pallonpuoliskolta Tyynestämerestä.
Lajit.
Kelppiahventen heimoon kuuluu lähteestä riippuen 4–6 lajia, jotka ovat marmorikelppiahven ("Chironemus marmoratus"), kirjokelppiahven ("C. maculosus"), "C.bicornis" , "C. delfini", "C. georgianus" ja "C. microlepis". Aikaisemmin kirjokelppi luettiin kuuluvaksi omaan "Threpterius" sukuunsa, mutta on molekyylifylogeneettisissa tutkimuksissa osoittautunut kuuluvaksi muiden kelppilajien kanssa samaan sukuun.
Anatomia.
Kelppiahvenet kasvavat suurimmillaan noin 40 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat hoikkia ja ruumis on melko korkea ja osalla lajeista on selässä kyhmy. Selkäevä on pitkä ja sen etuosassa on 14–16 piikkiä ja takaosassa pehmeämpiä ruotoja. Kalat muistuttavat naamioahvenia (Cheilodactylidae), mutta eroavat niistä selkä- ja pyrstöeviensä perusteella. Kelppilajien suomujen koko vaihtelee ja useimmiten ne ovat väritykseltään ruskeankirjavia. Tämä marmorimainen kuviointi on hyvä suojaväritys kivikkopohjilla.
Levinneisyys.
Kelppiahvenia tavataan läheltä Australian, Uuden-Seelannin ja Chilen rannikkoja. Ne elävät kivikkoisilla alueilla ja vesikasvillisuuden joukossa.
Tibor Gécsek

Tibor Gécsek (s. 22. syyskuuta 1964 Szentgotthárd) on unkarilainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili moukarinheitossa. Hän voitti MM-kisoista kaksi pronssista ja EM-kilpailuista yhden kultaisen ja yhden hopeisen mitalin. Gécsek osallistui olympialaisiin kolmesti vuosina 1988–2000. Hänen paras olympiasijoituksensa oli neljäs tila Barcelonan kisoista 1992. Gécsek voitti yhteensä 11 maansa mestaruutta vuosina 1986–2001.
Gécsek jäi kiinni dopingin käytöstä vuonna 1995 ja kärsi kahden vuoden kilpailukiellon. Hänet valittiin Unkarin yleisurheiluliiton varapresidentiksi vuonna 2002.
Vuolijoen vaakuna

Vuolijoen vaakuna oli Vuolijoen kunnan tunnus. Vaakunan aiheen kaateinen polviorsi viittaa paikkakunnan nimen alkukirjaimeen ja raudan merkki Otanmäen kaivokseen.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä alainen, kaateinen polviorsi, jonka yläpuolella raudan merkki; molemmat hopeaa.” Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander, ja Vuolijoen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 11. maaliskuuta 1966. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 7. heinäkuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2007, kun Vuolijoki liittyi osaksi Kajaanin kaupunkia.
Reijo Lindroos

Reijo Armas Lindroos (4. tammikuuta 1937 Mänttä – 11. heinäkuuta 2015 Mänttä-Vilppula) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi neljä kautta (1983–1999) SDP:n kansanedustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä.
Lindroos oli nuoruudessaan keskipitkien matkojen juoksija ja harrasti palokuntatoimintaa. Hän kävi G. A. Serlachiuksen ammattikoulun ja työskenteli Mäntän paperitehtaalla vuodesta 1952 lähtien. 1970-luvun alussa hänet valittiin tehtaan pääluottamusmieheksi. Vuonna 1977 Lindroos kilpaili Paperiliiton puheenjohtajuudesta, mutta hävisi Antero Mäelle.
Ensimmäisen kerran Lindroos oli kansanedustajaehdokkaana vuoden 1975 vaaleissa. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1982 presidentinvaalissa ja nousi eduskuntaan vuoden 1983 vaaleissa. Lindroos oli Mäntän kaupunginvaltuuston jäsen 24 vuotta ja valtuuston puheenjohtaja 20 vuotta, mistä hänelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi.
Lindroos kuoli pitkäaikaisen ja vaikean sairauden murtamana kotikaupungissaan Mänttä-Vilppulassa.
Craig Barrett

Craig Michael Barrett (s. 16. marraskuuta 1971 Opunake) on uusiseelantilainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili kävelyssä. Hän edusti seuratasolla Hamilton City Hawkes Athletic Club -seuraa. Barrett voitti hopeaa 50 kilometrin matkalta Kansainyhteisön kisoista 2002. Hän osallistui olympialaisiin kolmesti, vuosina 1996–2004. Barrettiin paras olympiasijoitus oli 18. tila 50 kilometrin matkalta Sydneyn kisoista 2000.
Ennätykset.
"Lähde: IAAF" 
Lähteet.
Ferde Grofé

Ferde Grofé (27. maaliskuuta 1892 New York City — 3. huhtikuuta 1972 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, orkesterinjohtaja, sovittaja ja pianisti. Hänen tunnetuin teoksensa on "Grand Canyon -sarja" sinfoniaorkesterille.
Elämänvaiheet.
Ferdinand Rudolph von Grofé syntyi musikaaliseen sukuun, jonka esi-isät olivat ranskalaisia hugenotteja. Hänen isänsä Emil von Grofé oli baritoni ja äitinsä Elsa Johanna o.s. Bierlich oli sellisti ja musiikinopettaja. Perhe muutti pian New Yorkista Los Angelesiin. Isä Emil kuoli vuonna 1899, ja äiti vei poikansa Leipzigiin opiskelemaan pianon- ja alttoviulunsoittoa sekä sävellystä. Ferdinand oppi soittamaan useita instrumentteja, ja hän toimi sovittajana Paul Whitemanin jazz-orkesterissa vuosina 1920–1932. Hänen tunnetuimpiin soitinnuksiinsa kuuluu George Gershwinin "Sininen rapsodia", josta hän laati kaikkiaan kolme eri versiota (1924, 1926 ja 1942).
Grofé alkoi säveltää omia teoksiaan 1920-luvulla. Hän sävelsi muun muassa orkesterisarjoja, joiden aiheet olivat peräisin Yhdysvaltain maantieteestä: "Mississippi-sarja" (1925), "Grand Canyon -sarja" (1931), "Kuolemanlaakso-sarja" (1949), "Niagaran putoukset" (1961).
1930-luvulla Grofé esiintyi orkesterinjohtajana useissa radio-ohjelmissa. Hän työskenteli Juilliardin taidekorkeakoulussa orkesterinjohtajana ja soitinnuksenopettajana vuodet 1939–1942. Vuonna 1945 hän muutti pysyvästi Los Angelesiin ja alkoi sovittaa ja säveltää elokuvamusiikkia. Hän oli kolmesti naimisissa. Kolmannen vaimonsa Annen kanssa hän kiersi Yhdysvaltoja ja he pitivät kahden pianon konsertteja.
The Abbey Road E.P.

The Abbey Road on Red Hot Chili Peppersin EP-levy, joka julkaistiin vuonna 1988. EP sisältää viisi kappaletta, joista yksi oli ennenjulkaisematon. Ainoa julkaisematon kappale oli cover-versio Jimi Hendrixin kappaleesta ”Fire”, joka nauhoitettiin "Freaky Styley" -albumin nauhoitusten aikaan. Se on myös vuonna 1989 julkaistulla albumilla "Mother’s Milk", kunnianosoituksena yhtyeen alkuperäiselle kitaristille, heroiinin yliannostukseen kuolleelle Hillel Slovakille.
Kansi.
EP:n kansikuva on kunnianosoitus The Beatlesin "Abbey Road" -albumille, jonka kannessa yhtyeen jäsenet kävelevät Abbey Roadin suojatien yli jonossa. Myös Red Hot Chili Peppersin versiossa yhtye kulkee suojatien yli jonossa, mutta verhoutuneena vain sukkiin, jotka peittävät heidän sukupuolielimensä – yhtyeen alkuaikoina he esiintyivät näin myös keikoillaan.
Kappaleet.
Kaikki EP:n kappaleet ovat myös Red Hot Chili Peppersin kokoelma-albumilla "What Hits!?" (1992)
Heikki Koskinen (kansanedustaja)

Heikki Sakari Koskinen (s. 20. toukokuuta 1936 Viipuri) on suomalainen diplomi-insinööri, maanmittari ja poliitikko. Koskinen valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1964, toimi maanmittausauskultoijana vuosina 1964–1966, toimitusinsinöörinä vuosina 1966–1967, kaavoitusinsinöörinä vuosina 1968–1970, osastopäällikkönä 1971–1976, suunnittelupäällikkönä vuosina 1976–1992 ja kehitysjohtajana vuodesta 1992. Kansanedustajana hän oli vuosina 1995–1999 edustaen Vaasan läänin vaalipiiriä ja kuului Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmään.
Bata Shoes

Bata (Baťovy závody) on suuri kansainvälinen kenkäteollisuuden perheyritys. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Lausannessa Sveitsissä. Batalla on vähittäismyyntiä 50:ssä maassa ja tuotantolaitoksia 26:ssa maassa. Se on valmistanut historiansa aikana 14 miljardia paria kenkiä.
Batan perusti Tomáš Baťa vuonna 1894 Zlínissä, silloisessa Itävalta-Unkarissa. Tuotannosta suuri osa meni armeijan tarpeisiin. Ensimmäisen maailmansodan syttyminen kasvatti tuotantoa jyrkästi muuttaen alun perin pienen tehtaan kenkien massatuottajaksi.
Tarnogski Gorodok

Tarnogski Gorodok (, epäviralliselta nimeltään "Tarnoga", Та́рнога) on kylä, maalaiskunta ja Tarnogski Gorodokin piirin hallinnollinen keskus Vologdan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kokšengaan laskevan Tarnogajoen suussa 339 kilometriä Vologdasta koilliseen. Kylässä on 5 500 asukasta (vuonna 2002).
Novgorodilaisten perustama puinen Tarnogski gorodokin linnoitus mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1453, jolloin Iivana III:n joukot valtasivat sen. Vuonna 1678 se oli maavallituksen ympäröimä kauppakeskus. Vuosisadan lopulla linnoitus menetti merkityksensä ja sen paikalle jäi Ševdenitsyn pieni kirkonkylä, jossa järjestettiin vuotuiset markkinat. Kylä alkoi kasvaa nopeasti 1890-luvulla, jolloin siitä tuli Totman kihlakunnan Ševdenitsyn volostin keskus. Vuosina 1929–1931 Tarnogski Gorodok oli Pohjoiseen aluepiiriin kuuluneen Kokšengan piirin keskus. Vologdan alueeseen kuuluva Tarnogski Gorodokin piiri perustettiin vuonna 1935.
Kylästä on maantieyhteys Njuksenitsaan Totman ja Veliki Ustjugin väliselle valtatielle. Pohjoisessa tie jatkuu Arkangelin alueelle Oktjabrskin taajamaan. Lähin rautatieasema on Oktjabrskin lähellä sijaitseva Kostylevo.
Tarnogski Gorodokissa toimii metsäteollisuusyrityksiä, meijeri ja leipomo. Kylässä on keskikoulu, lasten luomistyön keskus, taidekoulu, kulttuuritalo, kansankulttuurin keskus, kirjasto, museo ja sairaala.
Sakari Valli

Sakari Esa Valli (11. toukokuuta 1936 Oulu – 9. maaliskuuta 2022 Kajaani) oli suomalainen pappi, lehtori ja poliitikko.
Valli valmistui teologian kandidaatiksi vuonna 1961, toimi seurakuntapappina Limingassa ja Nivalassa 1961–1962 ja työskenteli Kajaanin lyseon uskonnon ja psykologian vanhempana lehtorina vuosina 1962–1983 ja 1991–1996.
Kansanedustajana Valli toimi kaksi kautta vuosina 1983–1991 edustaen Oulun läänin vaalipiiriä ja kuului Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1982 ja 1988.
Kunnallisia luottamustehtäviä Vallilla oli Kajaanissa vuosina 1969–1996 muun muassa kaupunginvaltuuston jäsenenä, puheenjohtajanna ja ensimmäisenä varapuheenjohtajana ja kaupunginhallituksen jäsenenä ja ensimmäisenä varapuheenjohtajana.
Rovastin arvonimi Vallille myönnettiin 1983 ja kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1996.
Kitšmengski Gorodok

Kitšmengski Gorodok (, epäviralliset nimet "Kitšgorodok" ja "Gorodok"; Кичгородо́к, Городо́к) on kylä ja Kitšmengski Gorodokin piirin hallinnollinen keskus Vologdan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Jugiin laskevan Kitšmengajoen suussa 477 kilometriä Vologdasta koilliseen. Kylässä on 6 800 asukasta (vuonna 2002).
Novgorodilaisten perustama Kitšmengski gorodokin linnoitus mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1468, jolloin tataarit hävittivät sen. Vielä 1600-luvun alussa paikalla oli puusta rakennettu linnoitus ja yksi sen torneista säilyi vuoteen 1830 saakka. Seudun kautta kulki tärkeä Moskovan ja Arkangelin välinen kauppareitti. Vuodesta 1796 lähtien Kitšmengski Gorodok oli Vologdan läänin Nikolskin kihlakuntaan kuuluneen volostin keskus. Piirikeskus siitä tuli vuonna 1924.
Kitšmengski Gorodokissa toimii elintarvike- ja metsäteollisuutta. Kylässä on keskikoulu, taidekoulu, ammattikoulu, kulttuuritalo, kansanperinnekeskus, kirjasto, elokuvakeskus, kotiseutumuseo ja piirisairaala. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaisen linnoituksen jäännökset sekä Aleksanteri Nevalaisen ja Jumalansynnyttäjän kirkot. Paikallislehtenä ilmestyy "Zarja Severa" (”Pohjoisen aamunkoitto”).
Mika Waltarin näytelmät

Mika Waltarin näytelmät on kokoelmateos, joka käsittää 14 Mika Waltarin vuosina 1930–1959 kirjoittamaa näytelmää. Kirja on julkaistu vuonna 1999, ja sen on toimittanut Irina Björkman. Panu Rajala kertoo esipuheessa, että näytelmät on valittu kokoelmaan sillä perusteella, miten edustavia tai kiinnostavia ne ovat Waltarin tuotannossa. Näytelmistä kaksi, "Pimeä komero" ja "Viimeiset ihmiset", on aiemmin julkaisemattomia ja esittämättömiä. Waltari kirjoitti kaikkiaan 26 näytelmää. 
Kokoelmassa on seuraavat näytelmät:
Kitšmengski Gorodokin piiri

Kitšmengski Gorodokin piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Vologdan alueella Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 7 025 neliökilometriä. Asukkaita on 20 100 henkeä (vuonna 2010).
Kitšmengski Gorodokin piiri sijaitsee Vologdan alueen itäosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Veliki Ustjugin piiriin, idässä Kirovin ja kaakossa Kostroman alueisiin sekä etelässä Nikolskin, lounaassa Babuškinin ja lännessä Njuksenitsan piireihin. Pinta-alasta 80 % on metsää. Suurin joki on Jug. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora, savi ja turve.
Piiriin kuuluu 13 maalaiskuntaa: Gorodok (keskuspaikka Kitšmengski Gorodok), Jenangsk (Nižni Jenangsk), Jugski, Kitšmenga (Kitšmengski Gorodok), Kurilovo, Ploskaja (Koskovo), Pogosskoje (Kobylsk), Sarajevo, Šestakovo (Kiltšenga), Šonga, Trofimovskoje (Svetitsa), Verhnjaja Jentala ja Zaharovo (Kitšmenga). Hallinnollinen keskus on Kitšmengski Gorodokin kylä, josta on maanteitse 477 kilometriä alueen pääkaupunkiin Vologdaan. Kaupunkiväestöä ei ole.
Seudun kautta kulkee Nikolskin ja Veliki Ustjugin välinen maantie. Vologdan ja Kitšmengski Gorodokin välillä on lentoyhteys. Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan ja pellavan viljelyyn. Elintarviketeollisuutta edustavat lihanjalostamo ja muutama leipomo. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa.
Piirissä on 18 lastentarhaa, 9 perus- ja 9 keskikoulua, taidekoulu, urheilukoulu ja ammattikoulu. Kulttuurilaitoksia ovat kulttuuri- ja kerhotalot, kansanperinnekeskus, kirjastolaitos, elokuvakeskus ja kotiseutumuseo. Terveyspalveluihin kuuluu piirisairaala ja kolme aluesairaalaa, neljä lääkärin vastaanottoa ja 29 ensiapuasemaa. Sosiaalipalveluja tarjoavat sosiaalipalvelukeskus, vanhainkoti ja lastenkoti.
Historiallisia nähtävyyksiä ovat Kitšmengski Gorodokin linnoituksen jäänteet, Aleksanteri Nevalaisen ja Jumalansynnyttäjän kirkot, Jelovinon kylän puukirkko, Kobylskin ja Koskovon kirkot sekä kauppias Spirinin talo Voroninossa.
Paikallislehtenä ilmestyy "Zarja Severa" (”Pohjoisen aamunkoitto”).
Kitšmenga

Kitšmenga (, myös Ки́чменьга) on Vienanjoen vesistöön kuuluvan Jugin sivujoki Vologdan alueella Venäjällä. Sen pituus on 208 kilometriä, valuma-alueen laajuus 2 330 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 20 kilometrin päässä joen suusta 18,8 kuutiometriä sekunnissa.
Joki virtaa kiemurrelleen leveässä laaksossa Pohjois-Venäjän selänteen pohjoisreunalla. Se jäätyy loka-marraskuun vaihteessa ja vapautuu jäistä huhti-toukokuussa. Kitšmengan suussa sijaitsee Kitšmengski Gorodokin piirikeskus.
HMS Abbotsham

HMS Abbotsham (viirinumero M2787) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ham-luokan miinanraivaaja, joka nimettiin Devonissa sijaitsevan Abbotshamin mukaan.
Valmistus.
Alus tilattiin Bidefordista M. W. Blackmore and Sonsilta. Se laskettiin vesille 16. joulukuuta 1955 ja otettiin palvelukseen 10. tammikuuta 1957.
Palvelus.
Alus myytiin 16. kesäkuuta 1967 Pounds Shipbreakersille Portsmouthiin, joka myi sen 1969 edelleen Agricultural Vehicles Limitedille Oxfordiin. Kesäkuussa 2006 se oli vuokralla tai tilausmatka-ajossa Alankomaissa nimellä "Black Abbot". Alus oli 2011 edelleen samalla nimellä Alcúdiassa Mallorcalla.
Kleinbottwar

Kleinbottwar on entinen saksalainen kaupunki, nykyinen Steinheim an der Murrin kaupunginosa. Kaupunki sijaitsee Saksan lounaisosassa Baden-Württembergin osavaltion Ludwigsburgin piirikunnassa. Kleinbottwar liitettiin Steinheim an der Murriin vuonna 1971. Nykyisin Kleinbottwarin kaupunginosan asukasluku on 1 730 (2010).
Kleinbottwar kuului keskiajalla useille ritarisuvuille, viimeksi Württemberin aatelissuvulle. Kaupungin vaakuna on vuodelta 1694. Yksi kuuluisimmista asukkaista lienee teologi ja antiikin filosofian historian kirjoittaja Eduard Zeller (1814–1908). Kaupungin merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluvat noin 1272 rakennettu "Burg Schaubeck" sekä vuodelta 1491 peräisin oleva "St. Georgskirche".
HMS Abeille

HMS Abeille oli Britannian kuninkaallisen laivaston 14-tykkinen kutteri. Se on ainoa nimeä kantanut alus Kuninkaallisessa laivastossa.
Valmistus.
Ranskan laivasto tilasi 18. toukokuuta 1793 Daniel Denÿs’n suunnitteleman Montagne-luokan 10-tykkisen kutterin "Bonnet Rougen" Saint-Malosta, missä köli laskettiin kesäkuussa 1793. Se laskettiin vesille lokakuussa ja valmistui 12. marraskuuta.
Palvelus.
Alus nimettiin 30. toukokuuta 1795 "L’Abeilleksi".
Kommodori John Pullingin komentama 36-tykkinen fregatti "HMS Dryad" valtasi 2. toukokuuta 1796 The Lizardin edustalla Ranskan laivaston 10-tykkisen kutterin "L’Abeillen", joka liitettiin Kuninkaalliseen laivastoon 14-tykkisenä kutterina nimellä "Abeille".
Aluksella ei ole merkittyjä palvelustehtäviä. Se myytiin 1798 romutettavaksi.
Illusions on a Double Dimple

Illusions on a Double Dimple on -saksalaisen progressiivisen rock -yhtyeen Triumviratin toinen albumi. Levy äänitettiin EMI:n Electrola studioilla Kölnissä 1973. Tuottajana toimi yhtyeen kosketinsoittaja ja "sielu" Jürgen Fritz. Levy julkaistiin EMI:n Harvest
-levymerkillä 1974.
Yhtyeen basisti ja pääasiallinen vokalisti Hans Pape jätti yhtyeen kesken levytyssessioiden ja Helmut Köllen liittyi yhtyeeseen kesällä 1973.
Uudelleen masteroitu CD sisälsi bonuksena 2 aiemmin singlenä julkaistua raitaa.
"CD bonusraidat"
*Dancer's Delight
*Timothy
Tír na nÓg

Tír na nÓg (myös Tir na Nog tai Tir na n-Og) on Irlannin kelttiläisessä mytologiassa ikuisen nuoruuden ja onnen maa. Se on toinen ulottuvuus, maanalainen valtakunta, jossa asuu Tuatha Dé Danann, jumalten heimo. Tir na Nogissa ei tunneta sairautta, kipua, vanhuutta, rappiota tai rumuutta. Tarinoissa jotkut kuolevaisetkin pääsevät Tír na nÓgiin. Finn mac Cumhaillin poika Oisín asuu siellä puolisonsa, Tír na nÓgin kuninkaan tyttären Niamhin (Niav) kanssa, ja Bran käy siellä.
Tír na nÓg samaistetaan joskus Mag Melliin, autuaiden saareen tai merenalaiseen kuolleiden valtakuntaan.
Elin Blom

Elin Blom (s. 9. maaliskuuta 1994 Kruunupyy) on suomenruotsalainen laulaja Kruunupyyn Teerijärveltä. Hän on laulanut Sister Twister -yhtyeessä, jonka kanssa hän voitti Suomen MGP Nordic -karsinnan vuonna 2007 kappaleella "Fröken Perfekt". Yhtye oli myös mukana Suomen euroviisukarsinnoissa vuonna 2010 kappaleella "Love At the First Sight", joka sijoittui kisassa neljänneksi.
Vuonna 2010 Blom osallistui Ruotsin Idolsiin, jossa hän sijoittui kuudenneksi. Nykyään Blom asuu Ruotsissa.
Blom osallistui Adam Lambertin vuonna 2015 julkaistun "The Original High" -albumin kappaleen ”Heavy Fire” tekoon yhtenä monista kirjoittajista. Myöhemmin hän on jatkanut musiikin tekoa Felin-yhtyeessä, jonka muodostaa yhdessä ruotsalaisen Fredrik Etoallin kanssa. Blom vastaa yhtyeen musiikista ja Etoall visuaalisesta puolesta. Felin julkaisi vuonna 2016 omakustanteisen nimikko-EP:n.
Mark Adamo

Mark Adamo (s. 1962 Philadelphia, Pennsylvania) on amerikanitalialainen säveltäjä. Hän sävelsi ja kirjoitti libreton oopperaan "Little Women" (1998), jonka lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa kuoroteoksia, sinfoninen kantaatti "Late Victorians" ja harppukonsertto "Four Angels". Vuonna 2005 kantaesitettiin Houston Grand Operalle tilattu ooppera "Lysistrata, or the Nude Goddess". 10-minuuttinen kamariooppera "Avow" on vuodelta 1999. Adamo toimi New York City Operan nimikkosäveltäjänä vuosina 2001–2006.
"Little Women" on saanut kansainvälisiäkin esityksiä muun muassa Australiassa ja Israelissa. San Francisco Opera suunnitteli seuraavan oopperan ("The Gospel of Mary Magdalene") kantaesityksen kesäkuulle 2013. 
Adamo aloitti opiskelun New Yorkin yliopistossa. Yliopisto on myöntänyt hänelle Paulette Goddard Remarque -stipendin saavutuksista näytelmäkirjoittamisen alalla. Vuonna 1990 hän valmistui musiikin kandidaattina Amerikan katolisesta yliopistosta. Yliopisto on myöntänyt hänelle Theodore Presser -palkinnon. Adamo on avoimesti homoseksuaali ja meni elokuussa 2008 naimisiin säveltäjä John Coriglianon kanssa.
Polikarpov I-185

Polikarpov I-185 oli neuvostoliittolainen hävittäjälentokone, joka suunniteltiin vuonna 1940. Kone oli jatkokehittelymalli I-180:sta, joka oli kehitetty Polikarpov I-16 -hävittäjästä. Siinä kokeiltiin kolmea eri moottoria, mutta ne kaikki olivat puutteellisesti kehitettyjä. I-185-ohjelma peruuntui näiden ongelmien takia vuonna 1943.
Suunnittelu ja kehitys.
I-185:n kehitys alkoi alkuvuonna 1940. Ulkonäöllisesti kone muistutti suuresti I-16:tta, eroina olivat pidempi nokka, katettu ohjaamo ja muita pienempiä muutoksia.
Venda Tammann

Venda Tammann (6. lokakuuta 1932 Pärnu, Viro – 9. tammikuuta 2010 Tallinna, Viro) oli Viron tunnetuimpia harmonikkataiteilijoita.
Tausta.
Venda Tammann aloitti musiikinopiskelun 14-vuotiaana Pärnussa lasten musiikkikoulussa. Hän suoritti loppututkinnon Tallinnan musiikkiopistossa ja Tallinnan konservatoriossa.
Ura.
Tammann toimi harmonikansoiton opettajana Georg Otsin musiikkiopistossa, Tallinnassa, vuodesta 1956 lähtien. Hän oli ahkera konserttiesiintyjä ja teki myös useita harmonikkahojelmia Eestin radioon ja televisioon viihdeorkesterin kanssa. Tammann konsertoi myös ulkomailla Neuvostoliiton konserttitoimiston Gosconcertin järjestämillä kiertueilla esiintyen muun muassa Belgiassa, Pohjoismaissa, Ranskassa, Jugoslaviassa, Saksassa sekä Kaukoidässä. Hän esiintyi useita kertoja Suomessa yhteistyössä useiden virolaisten taiteilijoiden kanssa, vieraillen muun muassa Sata-Häme Soi -festivaaleilla Ikaalisissa.
Levytykset.
Tammann teki joitakin levytyksiä neuvostoliittolaiselle Melodija-levy-yhtiölle.
Östersundomin suurpiiri

Östersundomin suurpiiri () on Helsingin kaupunkisuunnittelullinen suurpiiri. Suurpiiri on samalla myös Östersundomin peruspiiri.
Östersundomin suurpiiriin kuuluvat Östersundomin, Salmenkallion, Talosaaren, Karhusaaren ja Ultunan kaupunginosat. Suurpiiri muodostettiin vuoden 2009 alussa Helsinkiin liitetyistä Vantaan ja Lounais-Sipoon alueista.
Östersundomin suurpiiri on pinta-alaltaan 26,16 neliökilometriä. Vuoden 2024 lopussa alueella asui 1 755 asukasta ja asukastiheys oli 67 asukasta neliökilometriä kohden. Se on Helsingin suuralueista selvästi väkiluvultaan pienin ja harvimmin asuttu. Östersundomissa on runsaasti maaseutumaisia ja luonnonläheisiä alueita. Suurpiiristä metsää on 10,89 neliökilometriä, mikä on yli 40 prosenttia alueen pinta-alasta.
Östersundom on Helsingin vauraimpia alueita. Vuonna 2017 asukkaiden vuositulo oli keskimäärin 60 366 euroa. Työttömyysaste oli vuonna 2023 8,3 prosenttia. Vuoden 2022 lopussa suurpiirissä oli 502 työpaikkaa. 
Östersundomin rakennuskanta koostuu pääosin pientaloista. Asuntojen keskikoko oli vuoden 2018 lopussa 160,7 neliömetriä ja asumisväljyys 55,8 neliömetriä asukasta kohden. Luvut ovat Helsingin suurimmat. Vuokra-asuntojen osuus kaikista asunnoista oli 9,0 prosenttia.
Ilona Rauhala

Ilona Marjaana Rauhala (s. 16. kesäkuuta 1972 Turku) on suomalainen psykologi, tietokirjailija ja yritysvalmentaja.
Hän asui lapsuudessaan Ruotsissa, Uppsalassa vuosina 1974–1981 ja Yhdysvalloissa Colorado Springissä vuosina 1987–1988. Hän pääsi jo lapsesta asti matkustamaan paljon vanhempiensa työn mukana ympäri maailmaa ja näkemään erilaisia kulttuureita ja tutustumaan erilaisiin ihmisiin. 
Rauhala on koulutukseltaan psykologian maisteri, joksi hän valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1999, laajana sivuaineena puheoppi. Rauhala on toiminut yrittäjänä vuodesta 2003 lähtien. Vuonna 2007 hän perusti valmennusyritys Ilona Rauhala Oy:n, mitä ennen hän toimi valmentajana ja osakkaana Novetos Consulting Oy:ssä. Hän on työskennellyt myös muun muassa opintoneuvontapsykologina Helsingin taidekorkeakouluissa. Rauhala on erikoistunut huippusuoriutujien valmentamiseen, valmentavaan psykologiaan ja onnistumiskeskeisen asenteen kehittämiseen organisaatioissa. Hän on ollut tuomassa coaching-työmuotoa ja -liiketoimintaa ja toiminut muun muassa Suomen Coaching-yhdistyksen hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana..
Vuodesta 2012 lähtien hän on tuonut Suomeen yhdessä kollegansa Makke Leppäsen kanssa psykologisen pääoman käsitettä ja viitekehystä ja kirjoittanut aiheesta kaksi kirjaa. 
Rauhala toimi vuosina 2007–2008 omaa nimeään kantaneen keskusteluohjelman juontajana Yle TV1 -kanavalla. Vuonna 2009 häneltä ilmestyi tietokirja nimeltä "Kokonaiseksi". Tämän jälkeen hän on esiintynyt ja valmentanut useissa tv-ohjelmissa, toiminut kolumnistina ja kirjoittanut lehtien palstoilla ja ollut käytetty kommentaattori, kun tarvitaan psykologin näkemyksiä arkipäiväisiin asioihin.
Vuonna 2022 Rauhala valittiin vuoden coachiksi. Rauhala toimii vuonna 2022 perustetun OK5 Oy:n toimitusjohtajana.
Rauhalalla on kaksi aikuista poikaa. Hänellä on kaksi sisarta, joista toinen on laulaja Elina Vettenranta.
Accordina

Accordina on puhallettava vapaalehdykkäsoitin. Se on eräänlainen harmonikan ja huuliharpun välimuoto, jonka kehitti pariisilainen André Borel 1930-luvun loppupuolella. Soittimen suosio on elpynyt 1900-luvun loppuvuosista lähtien.
Rakenne ja toimintaperiaate.
Accordinassa on harmonikan näppäinkoskettimiston tapainen koskettimisto, joka ohjaa vapaalehdykkäkieliin puhallettavaa ilmaa. Soittimen kielet on kiinnitetty yksittäisiin kielilaattoihin, kuten harmonikassa. Soittaja puhaltaa soittimeen ilmaa suukappaleen kautta (kielet eivät soi sisäänpäin ilmaa vedettäessä, erotuksena esimerkiksi huuliharppuun).
Historia.
Pariisilainen André Borel kehitteli soitinta 1930-luvun lopulta lähtien ja patentoi soittimen Ranskassa 17. joulukuuta 1943. Yhdysvalloissa patentti (# 2461806) myönnettiin nimellä "Chromatic harmonicon" 15. helmikuuta 1949. Ensimmäiset soittimet valmistettiin kaupallisesti kuitenkin vasta 1950-luvulla. Borel antoi radiokonsertin accordinan prototyypillä vuonna 1950. Beuscher toimi soittimen markkinoijana 1970-luvun puoleenväliin saakka, jolloin soittimen valmistus loppui. Myös Paolo Soprani valmisti "gold"- ja "silver"-mallisia accordinoja 1960-luvun jälkipuoliskolla.
Eräänä syynä soittimen suosion vähäisyydelle 1900-luvulla pidetään sen markkinointia lähinnä harmonikansoittajille helposti mukana kulkevaksi harjoitusinstrumentiksi - esimerkiksi puhallinsoittajat eivät koskaan löytäneet instrumenttia. Soittimen alkuajoilta tunnetaan vain yksi levytys, André Astierin "45". 
Accordinan suosio on kasvanut useiden muusikkojen alettua käyttää sitä erilaisiin musiikin tyylilajeihin 1900-luvun loppuvuosina. Esimerkiksi Richard Galliano käytti accordinaa "Latin quintet"in levyllä nimeltä "Spleen" vuonna 1985. Muita tärkeitä accordina-nimiä 2000-luvun alussa ovat olleet Francis Jauvain, Daniel Mille, Jean-Louis Matinier, Roland Romanelli ja Jacques Bolognesi, joiden johdolla accordinaa on käytetty jazz-musiikissa, ranskalaisissa lauluissa, elokuvamusiikissa ja nykytaidemusiikissa.
Nykyisiä accordina-instrumenttien valmistajia ovat muun muassa Laurent Jarry vuodesta 1995 alkaen sekä Marcel Dreux vuodesta 2002 lähtien. Suomen ensimmäisen accordinan valmistivat Harri Arvila ja Tatu Salmela oppilastyönä Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa keväällä 2010.
Tim Harding

Timothy David (Tim) Harding (s. 6. toukokuuta 1948 Lontoo) on shakinpelaaja, -historioitsija ja tuottelias shakkikirjoittaja, joka on erityisesti perehtynyt kirjeshakkiin ja avausteoriaan. Vuosina 1996–2006 hän julkaisi kirjeshakkilehteä "Chess Mail" ja on kirjoittanut "The Kibitzer" -kolumnia ChessCafe.com-verkkosivulle vuodesta 1996. Harding on elänyt Dublinissa, Irlannissa vuodesta 1976, missä työskenteli "Sunday Press" -lehden toimittajana vuoteen 1995.
Vuonna 2002 Harding sai kirjeshakin Senior International Master -arvon. Hän väitteli 2009 filosofian tohtoriksi historiasta aiheenaan kirjeshakki Britanniassa ja Irlannissa 1824–1914.
Hardingia pidetään niin sanotun Frankenstein-Dracula -muunnelman nimeäjänä (hänen vuoden 1975 Wieniläistä peliä käsittelevässä kirjassaan).
Sähköiset julkaisut.
Lähde: Hardingin shakillinen bibliografia: Viitattu 7.11.2010
Gunnar Wetterberg

Gunnar Wetterberg (s. 1953) on ruotsalainen historioitsija ja suomalaista Akavaa vastaavan ammattijärjestön Sveriges akademikers centralorganisationin yhteiskuntapoliittinen johtaja. 
Lundin yliopistossa opiskellut Wetterberg oli suuntautumassa tutkijaksi mutta siirtyi 1977 ulkoministeriöön ja on työskennellyt useissa tehtävissä. Hän on kirjoittanut elämäkerrat Axel Oxenstiernasta ja Arvid Hornista sekä Ruotsin valtionpankin historiikin. Hän on ollut vuosien ajan innokas julkinen keskustelija ja vastustanut monenlaista tukipolitiikkaa.
Wetterberg on saanut Kunskapsprisetin sekä Axel Oxenstiernan elämäkerrasta ("Kanslern: Axel Oxenstierna i sin tid", 2 osaa) Kaarle-herttuan palkinnon. Hän on Lundin yliopiston kunniatohtori ja Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen.
Wetterberg ehdotti vuonna 2009 uuden Kalmarin unionin, Pohjolan liittovaltion perustamista "Dagens Nyheter" -lehteen kirjoittamassaan mielipidekirjoituksessa ja toi ajatuksen esille jälleen 2010 Pohjoismaiden neuvoston kokouksessa, jossa maiden pääministerit eivät kuitenkaan lämmenneet ajatukselle. Ajatus on julkaistu myös PN:n vuosikirjassa 2010.
Iiksenjoki

Iiksenjoki on Pielisjoen pieni sivujoki. Se saa alkunsa entisen Pyhäselän ja Kiihtelysvaaran alueelta, virtaa rauhallisesti metsä-, suo- ja peltoalueiden läpi ja laskee Pielisjokeen Joensuussa Karsikon Kissamäen kohdalla, vastapäätä Rantakylää.
Iiksenjoki alittaa Kummuntien, -radan ja kantatie 74:n eli Joensuu–Ilomantsi-tien. Joki sopii hyvin melontaan.
Hedda Berntsen

Hedda Berntsen (s. 24. huhtikuuta 1976 Filtvet) on norjalainen freestylehiihtäjä. Hän on kilpaillut myös alppihiihdossa ja telemark-hiihdossa.
Berntsen sai hopeaa skicrossissa vuoden 2010 talviolympialaisissa. Telemarkin MM-kisoissa hän voitti kultaa vuonna 1997 classic -luokassa ja pronssia alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2001 lajinaan pujottelu.
Berntsen aloitti urheilu-uransa alppihiihdon parissa. Alppihiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Santa Caterinassa 12. helmikuuta 2000. Alppihiihdossa hän kilpaili viimeisen kerran tammikuussa 2007, jonka jälkeen hän vaihtoi lajiaan freestylehiihtoon. Freestylehiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran helmikuussa 2007, sijoittuen yhdeksänneksi. Lajissa hän on voittanut yhden maailmancupin kilpailun.
Jarkko Värttö

Jarkko Värttö (s. 24. helmikuuta 1989 Espoo) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja, mutta pystyi pelaamaan myös vasemmalla.
Värttö on Kauklahden Pyrinnön kasvatti. Hän edusti urallaan Grankulla IFK:ta, FC Honkaa, FC Lahtea, Tampere Unitedia sekä IFK Mariehamnia.
Juutalaisten territorialismi

Territorialismi tai statismi oli juutalainen poliittinen liike riittävän laajojen juutalaisalueiden muodostamiseksi. Liikkeen tavoitteena ei ollut välttämättä oman itsenäisen maan perustaminen.
Territorialismin kehittyminen.
Ennen vuotta 1905 jotkin sionistijohtajat suhtautuivat vakavasti ehdotuksiin juutalaisten kotimaista Palestiinan ulkopuolella. Theodor Herzlin kirja "Der Judenstaat" vaati juutalaisvaltion perustamista Palestiinaan tai Argentiinaan. Useat sosialistiset sionistiryhmät olivat sionisteja jyrkempiä vaatimuksissaan.
Vuonna 1891 paroni Maurice de Hirsch perusti juutalaisen siirtokuntayhdistyksen, jonka tavoitteena oli auttaa juutalaisten massamuuttoa Venäjältä ja Itä-Euroopan valtioista tarjoamalla heille asuinpaikka yhdistyksen Pohjois- ja Etelä-Amerikasta hankkimille maille perustetuissa maatalousyhdyskunnissa.
Vuonna 1903 Britannia perusti Ison-Britannian Uganda-ohjelman nykyisen Kenian alueelle. Ohjelman tarkoituksena oli tarjota alue juutalaisille. Herzl aluksi hylkäsi ajatuksen, sillä hän piti Palestiinaa parempana paikkana. Huhtikuussa 1903 Chișinăussa tapahtuneen juutalaisvastaisen mielenosoituksen jälkeen Herzl esitteli Britannian ohjelman kuudennelle sionistikongressille. Huolimatta kireästä tilanteesta suunnitelma jakoi mielipiteitä. Suunnitelman tutkimiseksi perustettiin komitea, joka jatkoi toimintaa vuoteen 1905 saakka.
Vastauksena Britannian ohjelmaan Israel Zangwillin johtama juutalainen territorialistinen organisaatio erosi sionistiliikkeestä. Se pyrki perustamaan juutalaisalueita eri puolille Yhdysvaltoja, Afrikkaa, Aasiaa ja Australia, mutta se ei onnistunut kovin hyvin. Organisaatio lakkautettiin vuonna 1925.
Natsien vaikutusvallan kasvaessa ja juutalaisiin kohdistuneen uhan vallitessa Isaak Steinberg perusti Yhdysvalloissa Freeland Leaguen vuonna 1935. Organisaatio pyrki, epäonnistuneesti, ajamaan juutalaisten autonomiaa hankkimalla laajoja maa-alueita Ecuadorista, Australiasta ja Surinamesta. Yksi kuuluisimmista suunnitelmista oli Kimberley plan, jonka tavoitteena oli asuttaa 75 000 Euroopasta paennutta juutalaista Kimberley]n alueelle läntiseen Australiaan. Israelin valtion perustamisen jälkeen vuonna 1948 Steinberg kritisoi sionistihallituksen politiikkaa, ja jatkoi pyrkimyksiään luoda ei-nationalistisia juutalaisalueita eri puolille maailmaa. Steinbergin kuoltua vuonna 1957 Freeland Leaguen toimintaa johti Mordkhe Schaechter, joka vähitellen siirsi yhdistyksen toiminnan painopisteen juutalaiskulttuuria tukevaan toimintaan.
Kenneth Fuchs

Kenneth Fuchs (s. 1956) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän suoritti BA-tutkinnon Miamin yliopistosta ja MA-sekä tohtorintutkinnon Juilliard Schoolista. Häntä opettivat muiden muassa Milton Babbitt, David Del Tredici, David Diamond, Vincent Persichetti ja Alfred Reed. Nykyisin Fuchs toimii itse sävellyksen professorina Connecticutin yliopistossa.
Albany Records julkaisi vuonna 2001 menestyneen CD:n, joka sisältää Fuchsin jousikvartetot 2, 3 ja 4. Myös Naxos on levyttänyt hänen tuotantoaan. Naxoksen levy, joka sisältää Fuchsin teokset "An American Place" (orkesterille), "Eventide" (konsertto englannintorvelle, harpulle, lyömäsoittimille ja jousiorkesterille) ja "Out of the Dark" (kamariorkesterille), sai vuonna 2005 kaksi Grammy-ehdokkuutta.
HMS Bulwark (1899)

HMS Bulwark oli Britannian kuninkaallisen laivaston London-luokan taistelulaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuosien 1898–1899 laivasto-ohjelmaa Devonportin telakalta, missä köli laskettiin 20. maaliskuuta 1899. Alus laskettiin vesille 18. lokakuuta 1899 kumminaan Plymouthin laivastoaseman komentajan amiraali Sir Henry Fairfaxin puoliso Lady Fairfax. Se valmistui maaliskuussa 1902.
Palvelus.
"Bulwark" otettiin palvelukseen Devonportissa 11. maaliskuuta 1902, jolloin se liitettiin Välimeren laivastoon laivastonkomentajan amiraali Sir Compton E. Domvilen lippulaivana. Aluksen palvelukseenotto viivästyi uudistetun tulenjohtojärjestelmän asennuksen vuoksi. Alus palveli Välimerellä, kunnes se telakoitiin Devonportissa.
Alus palasi palvelukseen 3. tammikuuta 1905 edelleen Välimeren laivaston komentajan amiraali lordi Charles Beresfordin lippulaivana. Alus palveli Välimerellä, kunnes se palasi 31. tammikuuta 1907 Devonportiin. Alus poistettiin palveluksesta 11. helmikuuta, mutta se palasi palvelukseen jo seuraavana päivänä runkomiehitettynä "HMS Resolutionilta" siirretyllä miehistöllä. Alus määrättiin Noreen sijoitettuja Kotilaivaston aluksia komentavan kontra-amiraalin lippulaivaksi.
Kun alus oli yksiköidensä johdossa matkalla Queensberrystä Sheernessiin, se osui hiekkaharjanteeseen 26. lokakuuta 1907, kun osasto väisti kalastajia Pohjanmerellä 15 kilometriä Lemanin majakasta kaakkoon. Vaurioiden korjaaminen vaati telakoimista, ja yhdeksän teräslevyä jouduttiin vaihtamaan.
Robert Falcon Scott astui alukselle palvelukseen 30. toukokuuta 1908 nuorimpana taistelulaivan komentajana. Alus poistettiin palveluksesta 17. elokuuta 1908 Chathamissa, ja se palasi palvelukseen seuraavana päivänä varustettuna "HMS Majesticilta" siirretyllä runkomiehistöllä. Miehistö täydennettiin 3. lokakuuta Devonportissa ja alus liitettiin Kanaalin laivastoon Devonportiin.
Vuonna 1910 alus määrättiin Kotilaivaston 3. ja 4. taistelulaivaviiriköitä komentavan vara-amiraalin lippulaiva, mutta alus siirrettiin jo 25. huhtikuuta 1911 Chathamiin 3. viirikköön. Se poistettiin 1. syyskuuta Chathamissa palveluksesta korjattavaksi. Muutostöiden jälkeisten koeajojen aikana toukokuussa 1912 alus ajoi kahdesti karille Noren edustalla Barrow'n syvänteen reunoilla.
Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa aluksen päällikkönä oli G. I. Sclater, ja se oli liitettynä Kanaalin laivaston 5. taistelulaivueeseen. Alus oli 26. marraskuuta 1914 täydentämässä ammusvarostojaan Ketthole Reachissa Medwayssä, kun aluksella tapahtui tuhoisa räjähdys. Ainoastaan kaksitoista miehistönjäsentä pelastui.
Tapahtuman oikeuskäsittely pidettiin joulukuussa, ja siinä todettiin räjähdyksen olleen onnettomuus, jonka syynä pidettiin ruudin räjähtämistä eikä kyetty osoittamaan tahallisuutta tai vahingontekoa.
Marylandin tasavalta

Marylandin tasavalta oli pieni afroamerikkalainen valtio vuodesta 1854 vuoteen 1857, jolloin se liitettiin nykyiseen Liberiaan.
Pääasiassa Marylandin osavaltiosta vapautetut afroamerikkalaiset orjat muuttivat alueelle vuonna 1834. Vuonna 1838 yhdyskunnat liitettiin Liberian kansainyhteisöön, joka julistautui itsenäiseksi vuonna 1847. Maryland kuitenkin säilyi erillisenä nimellä, sillä Liberia halusi säilyttää alueella olleen kauppamonopolin. Alue julistautui itsenäiseksi 29. toukokuuta 1854 nimellä "Maryland in Liberia". Maan pääkaupunki oli Harper.
Historia.
Joulukuussa 1831 Marylandin osavaltio päätti ohjelmasta, jonka tehtävänä oli kuljettaa vapautettuja orjia Yhdysvalloista Afrikkaan. Maryland State Colonization Society perustettiin hoitamaan ohjelmaa. Ohjelman kestoksi määriteltiin 26 vuotta ja kustannuksiksi 10 000 dollaria.
Marion Josserand

Marion Josserand (s. 6. lokakuuta 1986 Saint-Martin d'Hères) on ranskalainen freestylehiihtäjä. Hän voitti pronssia skicrossissa vuoden 2010 talviolympialaisissa.
Freestylehiihdon maailmancupissa Josserand kilpaili ensimmäisen kerran tammikuussa 2007 sijoittuen yhdeksänneksi. Hän on voittanut yhden maailmancupin kilpailun. Vuonna 2007 hän oli MM-kisoissa kuudes.
Smithinsaari

Smithinsaari () on Eteläisiin Shetlandinsaariin kuuluva saari Eteläisessä jäämeressä. Saari sijaitsee noin 25 kilometriä Low Islandista luoteeseen ja 40 kilometriä Snow Islandista lounaaseen. Saaren pinta-ala on 148 neliökilometriä ja se on kokonaan Imeonvuorien peittämä. Saaren ja samalla koko Eteläisten Shetlandinsaarien korkein huippu Mount Froster kohoaa 2105 metriin. 
Saari on nimetty kapteeni William Smithin mukaan, joka löysi saaren vuonna 1819.
Jena Lee

Jena Lee (syntyjään Sylvia Garcia, s. 29. kesäkuuta 1987 Chile) on ranskalainen laulaja-lauluntekijä.
Jena Lee syntyi Chilessä ja on syntymänimeltään Sylvia Garcia. Leen ollessa yhdeksän kuukauden ikäinen ranskalainen perhe adoptoi hänet. Lee varttui Oloron-Sainte-Mariessa Pyrénées-Atlantiquesissa Ranskassa ja kiinnostui musiikista neljävuotiaana. Kuudentoista vuoden iässä hän aloitti lukio-opinnot Ernest Couteaux'n lukiossa Saint-Amand-les-Eaux'ssa Nordin departementissa Pohjois-Ranskassa. Ylioppilastutkinnon suorittamisen jälkeen Lee työskenteli Pariisissa Mammouth-tavaratalossa säästäen rahaa laulajan uraa varten.
Rauhanjoukot

Rauhanjoukot () on Yhdysvaltain hallituksen johtama vapaaehtoisohjelma sekä hallituksen asioimisto samalla nimellä. Rauhanjoukkojen ohjelma sisältää kolme tavoitetta: teknisen avun tarjonta, auttaa Yhdysvaltojen ulkopuolella olevia ihmisiä ymmärtämään Yhdysvaltain kulttuuria sekä auttaa yhdysvaltalaisia ymmärtämään muiden maiden kulttuureita. Yleisesti rauhanjoukkojen työ liittyy sosiaaliseen ja taloudelliseen kehitykseen.
Perustamisvuodestaan 1962 lähtien yli 200 000 yhdysvaltalaista on liittynyt rauhanjoukkoihin toimien 139 valtiossa.
Jäähdytysneste

Jäähdytysneste on lämmön siirtoon tarkoitettua nestettä. Jäähdytysneste kiertää tarkoitusta varten rakennetussa jäähdytysjärjestelmässä. Jäähdytysnesteitä käytetään hyvin monissa sovelluksissa: esimerkiksi voimalaitoksissa, polttomoottoreissa ja työstökoneissa.
Jäähdytysnesteen koostumus.
Polttomoottorit.
Moottoreissa jäähdytysnesteellä tasataan sylinterilohkon lämpötilaa sekä siirretään liiallinen lämpöenergia pois. Jäähdytysnesteellä voidaan myös johtaa lämpöenergiaa ajoneuvon ohjaamon lämmittimeen. Yksinkertaisimmillaan jäähdytysneste voi olla pelkkää vettä, mutta veden taipumus aiheuttaa korroosiota sekä olematon pakkaskestävyys rajoittavat sen käyttöä.
Varsinainen jäähdytysneste voi olla esimerkiksi etyleeniglykolia tai propyleeniglykolia. Seostamalla etyleeniglykolipohjaista nestettä veteen 50:50-seossuhteella, saadaan seoksen pakkaskestävyydeksi -36 celsiusastetta. Jäähdytysnesteeseen voidaan lisätä mm. korroosiota, jäätymistä, syöpymistä ja vaahtoamista estäviä lisäaineita.
Työstökoneet.
Työstökoneissa jäähdytysneste (myös "leikkuuneste") voi olla esimerkiksi vesi-mineraaliöljy seos. Jäähdytysnestettä suihkutetaan työstettävän kohteen pintaan, josta se sitoo lämpöä itseensä.
Ramil Gʻaniyev

Ramil Maratovich Gʻaniyev (s. 23. syyskuuta 1968 Yangiobod) on uzbekistanilainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili moniotteluissa. Hän edusti seuratasolla tšekkiläistä Sparta Prahaa. Gʻaniyev voitti kymmenottelussa Aasian kisoista kaksi ja Aasian-mestaruuskilpailuissa yhden mitalin. Hän osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1992 ja 1996. Gʻaniyev sijoittui molemmilla kerroilla kymmenottelussa kahdeksanneksi. Hän oli samassa lajissa viides vuoden 1997 MM-kisoissa.
Ennätykset.
"Lähde: IAAF"
Souphanouvong

Souphanouvong (1909–1995) oli laosilainen prinssi, vallankumouksellinen ja maan ensimmäinen presidentti, joka hallitsi maata sen itsenäistymisestä 1975 asti vuoteen 1986 ja osittain 1991. 
Prinssi Souphanouvong oli nuorin Boun Khongin 22 pojasta ja pääministeri Souvanna Phouman velipuoli. Hän opiskeli Pohjois-Vietnamin pääkaupungissa Hanoissa ja myöhemmin insinööriksi Pariisissa. Valmistuttuaan hän työskenteli virkamiehenä Vietnamissa, rakennutti siltoja ja meni naimisiin paikalliset tytön kanssa. Samalla hän solmi läheiset suhteet Ho Tši Minhin johtamiin Vietnamin kommunisteihin. 
Kun Laos 1949 liittyi Ranskan unioniin itsenäisenä valtiona, hän muodosti entisen vapaan Laosin liikkeestään uuden Pathet Lao -järjestön, joka ryhtyi yhteistyöhön Vietnamin kommunistien kanssa. Vuonna 1955 hän oli perustamassa Laosin kommunistista puoluetta, joka otti vallan käsiinsä vuonna 1975. Hän pysyi presidenttinä vuoteen 1986, jolloin antoi virkatoimensa sijaisen hoitoon, mutta luopui virastaan kokonaan vasta 1991.
Hannah Teter

Hannah Teter (s. 27. tammikuuta 1987 Belmont, Vermont) on yhdysvaltalainen lumilautailija, joka kilpailee half-pipessa.
Teter voitti kultaa naisten half-pipessa Torinon talviolympialaisissa 2006 ja hopeaa Vancouverin talviolympialaisissa 2010. Lumilautailun MM-kisoissa vuonna 2005 hän voitti half-pipessa pronssia.
Lumilautailun maailmancupissa Teter kilpaili ensimmäisen kerran syyskuussa 2002. Hän on kilpaillut 14 half-pipe -kisassa ja voittanut niistä kuusi.
Teter voitti X Gamesin superpipen vuonna 2004. Vuosina 2003, 2005, 2009, 2010 ja 2012 hän sai pronssia.
Kelly Clark

Kelly Clark (s. 26. heinäkuuta 1983 Newport, Rhode Island) on yhdysvaltalainen lumilautailija, joka kilpailee half-pipessa.
Clark on voittanut half-pipessa kolme olympiamitalia: kultaa Salt Lake Cityssä 2002 ja pronssia Vancouverissa 2010 sekä Sotšissa 2014. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli neljäs. MM-kisoissa 2001 Clark oli yhdeksäs.
Lumilautailun maailmancupissa Clark kilpaili ensimmäisen kerran joulukuussa 2000. Hän on voittanut 11 maailmancupin kisaa, ollut kahdesti toinen ja viidesti kolmas (6.2.2016).
X Gamesissa Clark on sijoittunut 13 kertaa kolmen parhaan joukkoon superpipessa vuosina 2002–2015. Hän on voittanut seitsemän kertaa (Aspenissa 2002, 2006, 2011, 2012, 2013 ja 2014 ja lisäksi Tignes’ssä vuonna 2014), saanut hopeaa viidesti (2003, 2004, 2009, 2010, 2015) ja pronssia kerran (2008).