tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ishmael Beah

Ishmael Beah (s. 23. marraskuuta 1980 Sierra Leone) on sierraleonelainen kirjailija ja ihmisoikeusaktivisti. Hänet värvättiin 13-vuotiaana lapsisotilaaksi Sierra Leonen asevoimiin. Beah soti melkein kolmen vuoden ajan, kunnes Unicef pelasti hänet. Sen jälkeen hän on toiminut muun muassa sodasta kärsivien lasten puolestapuhujana. Beah’n muistelmateos "Leikin loppu" (2007) sai paljon kiitosta, ja se on käännetty useille kielille.
Syntymä ja nuoruus lapsisotilaana.
Ishmael Beah syntyi Sierra Leonessa vuonna 1980. Sierra Leonen sisällissota syttyi maaliskuussa 1991, kun hän oli 10-vuotias. Kapinalliset hyökkäsivät Ishmaelin kotikylään Mogbwemoon ja tappoivat muun muassa hänen vanhempansa, kun Ishmael oli 12-vuotias.
Beah vaelteli pakolaisena ympäri maata melkein vuoden ajan. Välillä hän kulki yksin ja välillä poikajoukon kanssa, johon kuului myös hänen isoveljensä. Pian sen jälkeen kun hänen isoveljensä oli tapettu, Beah värvättiin Sierra Leonen asevoimiin. Hän oli silloin 13-vuotias. Beah aivopestiin lapsisotilaaksi, ja hänelle syötettiin ”brown brown” -nimellä tunnettua sekoitusta, jossa oli kokaiinia ja savutonta ruutia.
Unicefin pelastamana Yhdysvaltoihin.
Beah soti Sierra Leonen asevoimien riveissä lähes kolmen vuoden ajan. Hänet pelastettiin vuonna 1996, kun Unicef neuvotteli rintamalinjalla lapsisotilaiden vapauttamisesta. Beah siirrettiin rintamalta Freetownin lähelle kuntoutuskeskukseen, jossa hänet myös vieroitettiin huumeriippuvuudesta.
Beah puhui vuonna 1996 YK:n tilaisuudessa, jossa se esitteli sotilaallisten konfliktien vaikutuksesta lapsiin käsitelleen Machel-raportin. Unicefin avulla Beah muutti vuonna 1997 New Yorkiin, missä hän muutti asumaan ottoäitinsä Laura Simmsin luokse. Beah kävi high schoolin New Yorkissa ja opiskeli Ohiossa Oberlin Collegessa, mistä hän sai 2004 alemman korkeakoulututkinnon politiikan tutkimuksesta.
Kirjailijaksi.
Oberlin Collegessa Beah osallistui kirjoittamisen työkurssille ja aloitti kirjoittaa muistelmia kokemuksistaan lapsisotilaana. "Leikin loppu" ilmestyi vuonna 2007, ja se on sen jälkeen käännetty yli 35 kielelle. Kirja oli bestseller, ja "Time"-lehti nimesi sen yhdeksi vuoden 2007 parhaimmista tietokirjoista. Beah oli ehdolla siitä parhaan esikoiskirjailijan Quill-palkintoon.
"Leikin loppu" aiheutti myös pienimuotoisen kohun, kun Beah’n kirjoittamia kuvauksia syytettiin epätarkkuuksista. Vuonna 2008 "The Australian" -lehden toimittajat väittävät löytäneen todisteita monista ristiriitaisuuksista. Heidän mukaansa Beah oli sotilaana vain joitakin kuukausia 14–15-vuotiaana. "The Australianissa" julkaistiin noin tusinan verran artikkeleita, joissa väitettiin Beah’n liioitelleen monissa asioissa.
Beah vieraili Suomessa markkinointikiertueella syyskuussa 2007.
Unicef valitsi Beah’n marraskuussa 2007 ensimmäiseksi sodasta kärsineiden lasten puolestapuhujaksi. Hän on pyrkinyt auttamaan monella tavalla lapsia, jotka ovat joutuneet sodan jalkoihin. Beah kuuluu Human Rights Watchin lastenoikeuksien divisioonan komiteaan, ja vuonna 2008 hän perusti Network of Young People Affected by War -verkoston.
Beah julkaisi 2014 toisen kirjansa ja ensimmäisen romaaninsa, "Radiance of Tomorrow: A Novel".
Alina Strömberg

Alina Strömberg (s. 23. maaliskuuta 1999) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji on pikajuoksu . Aikaisemmin hän kilpaili seiväshypyssä. Hän edustaa Larsmo Idrottsföreningiä ja häntä valmensi vuoteen 2018 asti Mikael Westö ja sen jälkeen Mats-Johan Hagman.
Strömberg voitti seiväshypyssä alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Tbilisissä 2016 ennätyksellään 415 cm. Kalevan kisoissa hän on saavuttanut hopeaa Seinäjoella 2017 tuloksella 405 ja sisäratojen SM-kilpailuissa pronssia Jyväskylässä 2017 tuloksella 400. Vuoden 2020 Kalevan kisoissa Turussa Strömberg sijoittui neljänneksi sekä 100 metrin että 200 metrin juoksussa.
Krista Tervo

Krista Katariina Tervo (s. 15. marraskuuta 1997 Kotka) on suomalainen moukarinheittäjä. Hän edusti vuoteen 2010 Karhulan Urheilijoita ja sittemmin Karhulan Katajaisia. Häntä valmentaa Jukka Vihtonen. Hän on Suomen ennätyksen haltija tuloksella 77,14.
Tervo sijoittui 11:nneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Eskilstunassa 2015, neljänneksi saman ikäluokan MM-kilpailuissa Bydgoszczissa 2016 ja yhdeksänneksi alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Bydgoszczissa 2017. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän karsiutui loppukilpailusta. Hän sijoittui kuudenneksi Gävlen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019. Dohan MM-kisoissa 2019 hän jäi karsintaan ollen 21:s tuloksella 68,25. Hän jäi vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa karsinnassa ilman tulosta. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 69,04 ja saman kesän Münchenin EM-kilpailuissa kahdeksanneksi tuloksella 67,85. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 Tervo jäi karsintaan tuloksella 68,00. Myös Rooman EM-kilpailuissa 2024 Tervo jäi karsintaan, tällä kertaa tuloksella 66,16. Pariisin olympialaisissa 2024 hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 73,83.
Vuoden 2025 maailmanmestaruuskilpailuissa Tokiossa Tervo selvitti karsinnat kolmannella heitollaan sijoittuen lopulta karsintojen viidenneksi. Itse loppukilpailussa Tervo jäi ilman tulosta heittojen jäädessä joko häkkiin tai suuntauduttua ulos sektorista.
Tervo on saavuttanut Kalevan kisoissa kultaa Seinäjoella 2017 tuloksella 67,18, Jyväskylässä 2018 tuloksella 68,60, Lappeenrannassa 2019 tuloksella 69,58 ja Tampereella 2021 tuloksella 70,29, hopeaa Joensuussa 2022 ja Espoossa 2025 sekä pronssia Lahdessa 2023. Hän voitti talvimestaruuden 2019. Tervo ylitti ensimmäisenä suomalaisnaisena 70 metrin rajan naisten moukarilla heitettyään 70,18 m Jyväskylässä 19. kesäkuuta 2019. Tulos oli sekä naisten että alle 23-vuotiaiden Suomen ennätys. Hän paransi Suomen ennätystään Somerolla 6. kesäkuuta 2020 tulokseen 71,93 metriä ja 25. heinäkuuta 2020 jälleen Somerolla tulokseen 72,12 metriä. Hän paransi ennätystään 3. heinäkuuta 2021 tulokseen 72,92 metriä, joka oli Suomen kaikkien aikojen toiseksi paras tulos. Hän heitti Suomen ennätyksen 74,40 Leiriassa 19. maaliskuuta 2022. Hän paransi omaa Suomen ennätystään heittämällä 74,63 Lahdessa 24. toukokuuta 2024 ja uudelleen heittämällä 74,79 metriä Pariisin olympialaisissa 4. elokuuta. Vuoden 2024 Suomi–Ruotsi-maaottelussa Tervo paransi ennätykseksi 74,85 metriä. Hän heitti Suomen ennätyksen 77,14 Lahdessa 11. kesäkuuta 2025.
Tervo on kilpaillut aikuisten maaotteluissa vuodesta 2017 lähtien. Hän on voittanut Suomi–Ruotsi-maaottelun moukarikilpailun 2018, 2023, 2024 ja 2025.
Suvi Niiranen

Suvi Maria Niiranen (o.s. Koskinen; s. 24. huhtikuuta 1997 Kauhajoki) on suomalainen moukarinheittäjä. Hän edustaa Kauhajoen Karhua ja häntä valmentavat Arto Rinta-aho, Henri Hänninen ja Veikka Koskinen.
Niiranen sijoittui alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Eskilstunassa 2015 neljänneksi, saavutti saman ikäluokan MM-kilpailuissa Bydgoszczissa 2016 pronssia tuloksella 62,49 ja sijoittui alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Bydgoszczissa 2017 kahdeksanneksi. Hän kilpaili aikuisten arvokilpailuissa ensimmäisen kerran Eugenen MM-kilpailuissa 2022 ja jäi karsintaan tuloksella 67,98. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän jäi karsintaan tuloksella 70,81. Niiranen edusti Suomea Pariisin olympialaisissa 2024. Hän heitti karsinnassa tuloksen 67,90, mikä ei riittänyt finaalipaikkaan. Tokion MM-kilpailuissa 2025 hän karsiutui loppukilpailusta tuloksella 66,37.
Kalevan kisoissa Niiranen saavutti hopeaa vuonna 2023 tuloksella 71,09 ja 2024 tuloksella 68,61 sekä pronssia vuonna 2019 silloisella ennätyksellään 64,87, vuonna 2020 tuloksella 65,17, 2021 tuloksella 66,25 ja 2025 tuloksella 70,15. Kalevan kisoissa 2015 ja 2022 hän sijoittui neljänneksi. Moukarinheiton Suomen talvimestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa 2024, oli toinen 2023 ja 2025 sekä kolmas 2021 ja 2022. Niirasen ennätys on kesäkuussa 2023 heitetty 71,10. Painonheitossa (9,07 kg) hän teki Suomen silloisen kaikkien aikojen parhaan tuloksen 21,47 Kurikassa 14. syyskuuta 2019.
Koskinen avioitui kesällä 2025 Teemu Niirasen kanssa ja otti miehensä sukunimen.
Vehkaoja (sukunimi)

Vehkaoja on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Sykkö

Sykkö on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Parjanne

Parjanne on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Bardolino

Bardolino on kunta Veronan maakunnassa Veneton alueella Pohjois-Italiassa. Kunnassa on runsaat 7 000 asukasta, ja se sijaitsee Gardajärven itärannalla. 
Bardolino on tunnettu "Bardolino"-viineistään, joita tuotetaan Bardolinossa ja lähiseudulla. Kaupungissa on viinimuseo, Museo del Vino Zeni, ja viinijuhlia pidetään kolmasti vuodessa, touko-, loka- ja marraskuussa.
Lazise

Lazise on kunta Veronan maakunnassa Veneton alueella Pohjois-Italiassa. Kaupungissa on noin 7 000 asukasta, ja se sijaitsee Gardajärven itärannalla. 
Lazise on vanha kaupan ja vallan keskus, jota roomalaiset kutsuivat Lasitiumiksi.
Castelnuovo del Garda

Castelnuovo del Garda on kaupunki Veronan maakunnassa Veneton alueella Pohjois-Italiassa. Kaupungissa on noin 13 000 asukasta, ja se sijaitsee Gardajärven itärannalla. 
Gardalandin huvipuisto sijaitsee Castelnuovo del Gardassa.
Peschiera del Garda

Peschiera del Garda on vanha linnoituskaupunki Veronan maakunnassa Veneton alueella Pohjois-Italiassa. Kaupungissa on runsaat 10 000 asukasta, ja se sijaitsee Gardajärven etelärannalla. 
Gardajärven laskujoki Mincio saa alkunsa Peschierasta.
Liisa Lipsanen

Liisa Hellevi Lipsanen (o.s. Seppälä, s. 20. syyskuuta 1940 Kuusankoski) on suomalaissyntyinen, Ruotsissa asuva liikenainen, koulutukseltaan ekonomi. Hän on tullut tunnetuksi avioliitostaan 1972–2005 laulaja Dannyn eli Ilkka Lipsasen kanssa, sekä liike-elämässä Seppälä-vaateketjun menestyskaudesta 1970- ja 1980-luvuilla yhdessä veljensä Hannu Seppälän kanssa. Seppälän perheen perustama ja pitkään sisarusten johtama vaateketju myytiin vuonna 1988 Stockmannille.
Vuonna 1990 Lipsanen osti ruotsalaisen, pääosin 1600-luvulla rakennetun Mauritzbergin linnan Seppälän myynnistä saaduilla varoilla. Nykyään linnassa toimii muun muassa hotelli, konferenssikeskus ja ravintoloita. Vuonna 2008 Lipsanen valittiin Ruotsissa vuoden liike- ja virkanaiseksi kulttuurihistoriallisesti arvokkaan linnan entisöinnistä sekä ansioistaan sen liiketoiminnan kehittäjänä. Mauritzbergia johtaa Liisa ja Ilkka Lipsasen poika Juha Lipsanen.
Vuonna 2017 Keskuskauppakamari palkitsi Lipsasen elämäntyöstään muotialalla.
Yksityiselämä.
Liisa ja Ilkka Lipsasella on kolme lasta (s. 1972, 1976 ja 1977). Liisa Lipsanen on naimisissa entisen olympiatason miekkailijan, juristi Dicki Sörensenin kanssa.
Tokko (joki)

Tokko on Tšaran oikea sivujoki Sahan tasavallassa itäisessä Siperiassa. Tokon pituus on 446 kilometriä ja valuma-alue 23 100 km2. Virtaama on keskimäärin 220 m3 sekunnissa.
Härmälän kirjasto

Härmälän kirjasto on Tampereen Härmälässä sijaitseva kirjasto.
Kirjasto aloitti toimintansa vuonna 1923 Rantaperkiön siirtokirjastoasemana. Kirjasto muutti vuonna 1953 Härmälän koulun kansakoulurakennukseen. Tuolloin kirjasto nimettiin Härmälän sivukirjastoksi.
Kirjasto peruskorjattiin 1981–1982.
Kaukajärven kirjasto

Kaukajärven kirjasto on Tampereen Kaukajärvellä sijaitseva kirjasto.
Kirjasto avattiin 1. huhtikuuta 1978. Rakennuksen suunnitteli Arkkitehtitoimisto Knuuti &amp; Schreck ja sisustuksen sisustusarkkitehti Reijo Ojanen.
Kirjasto peruskorjattiin ja sitä laajennettiin 2006–2007. Muutokset suunnitteli Arkkitehtuuritoimisto Seppo Kangasniemi / rakennusarkkitehti Mika Suihko. Palvelualueuudistus kirjastoon tehtiin vuonna 2015.
Koilliskeskuksen kirjasto

Koilliskeskuksen kirjasto on Tampereen Linnainmaalla sijaitsevan hyvinvointikeskuksen yhteydessä toimiva kirjasto.
Kirjasto avattiin 12. syyskuuta 2016. Samoissa tiloissa kirjaston kanssa toimii äitiys- ja lastenneuvola. Hyvinvointikeskukseen kuuluu lisäksi samalla piha-alueella sijaitseva Linnainmaan terveysasema.
Koivistonkylän kirjasto

Koivistonkylän kirjasto on Tampereen Koivistonkylässä sijaitseva kirjasto.
Kirjaston edeltäjänä aloitti Hatanpään piirikirjasto, joka perustettiin 1913. Vuonna 1920 kun Hatanpää liitettiin Tampereeseen, piirikirjastosta muodostettiin Koiviston piirikirjasto. Messukylän liittämisen Tampereeseen jälkeen vuonna 1947 piirikirjastosta tuli Koivistonkylän sivukirjasto.
Kirjasto toimi aluksi Koivistonkylän kansakoulun opettajainhuoneessa ja myöhemmin koulun alakerran saunakamarissa. Vuonna 1958 kirjasto muutti vuokratiloihin Viljapellontie 10:een. Vuonna 1986 kirjasto muutti Koiviston koulun lisärakennukseen Lehvänkatu 9:ään. Lisärakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Olavi Suvitie Ky ja sisustussuunnitelman laati sisustusarkkitehti Reijo Ojanen.
Kirjastoon on tehty palvelualueuudistus vuonna 2006 ja peruskorjaus vuonna 2016.
Kämmenniemen kirjasto

Kämmenniemen kirjasto on Tampereen Kämmenniemessä sijaitseva kirjasto.
Kirjasto aloitti toimintansa 22. marraskuuta 1988. Kirjasto sijaitsi aluksi Kämmenniemen koulun lisärakennuksessa. Lisärakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Pekka Ilveskoski Ky ja sisustussuunnitelman laati sisustusarkkitehti Reijo Ojanen. Tilat osoittautuvat liian pieniksi, joten kirjastolle rakennettiin uudet tilat 2000-luvun alussa. Kirjaston uudet tilat valmistuivat kesällä 2001 ja kirjasto avattiin yleisölle 7. elokuuta 2001. Lisärakennuksen suunnitteli arkkitehti Pekka Timola arkkitehtitoimisto Stenvall-Timola-Varhi Oy:stä.
Kirjasto remontoitiin vuonna 2015.
Lielahden kirjasto

Lielahden kirjasto on Tampereen Lielahdessa sijaitseva kirjasto.
Vuonna 1950 Lielahti liitettiin Tampereen kaupunkiin ja Lielahden kirjastosta tuli Tampereen kaupunginkirjaston sivukirjasto. Kirjasto paloi 22. helmikuuta 1976 ja avattiin uudelleen 2. syyskuuta 1976.
Sivukirjaston toiminta päättyi 7. maaliskuuta 1980 ja kirjastotoiminta siirtyi Lentäväniemen sivukirjastoon 9. huhtikuuta 1980.
Lielahteen kirjasto palasi vuonna 2014, kun alueelle valmistui Lielahtikeskus. Rakennuksen ja sisustuksen suunnitteli Arkkitehtitoimisto A3. Kirjasto aloitti toimintansa Lielahtikeskuksessa 19. toukokuuta 2014.
Messukylän kirjasto

Messukylän kirjasto on Tampereen Messukylässä sijaitseva kirjasto.
Kirjasto perustettiin vuonna 1865 ja alkuaikoinaan se toimi seurakunnan tiloissa, yksityiskodeissa ja Messukylän koululla. Vuonna 1914 kunnan kirjastolaitos järjestettiin uudelleen kantakirjastoksi ja piirikirjastoksi. Vuonna 1939 Messukylän kantakirjasto muutti Messukylän työväentalon yläkertaan. Kirjastosta tuli Tampereen sivukirjasto vuoden 1947 kuntaliitoksessa.
1990-luvun alussa kirjastolle rakennettiin uudet tilat Ristinarkun koulun yhteyteen. Kirjasto avattiin uusissa tiloissa asiakkaille 13. syyskuuta 1999. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Mikko Uotila Arkkitehtitoimisto Aarne Heino Ky:stä.
Nekalan kirjasto

Nekalan kirjasto on Tampereen Nekalassa sijaitseva kirjasto.
Kirjasto perustettiin vuonna 1951 Nekalan kansakoulun yhteyteen. Kirjastolle remontoitiin Nekalan koulun 2. kerrokseen uudet tilat
1984–1985. Sisustuksen suunnittelivat sisustusarkkitehti Reijo Ojanen ja arkkit.yo. Ritva Tiihonen-Anttila.
Nekalan koulun peruskorjattiin 2007–2008, jolloin kirjasto siirtyi rakennuksessa pihatasoon. Kirjasto avattiin uusissa tiloissa 15. huhtikuuta 2008. Peruskorjauksen suunnitteli arkkitehti Esa Niva Arkkitehdit A3 Oy:stä ja sisustuksen suunnitteli sisustusarkkitehti Kristiina Mäkelä KM Interiors Oy:stä.
Koulurakennus suljettiin sisäilmaongelmien takia vuonna 2018. Syksystä 2020 alkaen Nekalan kirjastolla on ollut tilat konttirakennelmassa, joka sijaitsee koulutalon pihalla.
Peltolammin kirjasto

Peltolammin kirjasto on Tampereen Peltolammilla sijaitseva kirjasto.
Kirjasto sai tilat Peltolammin koululta, johon kirjastotilojen rakentaminen aloitettiin vuonna 1986. Kirjasto avattiin asiakkaille 20. maaliskuuta 1987. Sisustuksen suunnitteli sisustusarkkitehti Reijo Ojanen.
Kirjasto muutti väistötiloihin tammikuussa 2020. Samassa rakennuksessa on myös koulu, esiopetus, neuvola ja kouluterveydenhoito. Väistötila korvaa vanhan koulurakennuksen, jossa oli sisäilmaongelmia. Peltolammin hyvinvointikeskus valmistuu noin vuonna 2025.
Wedding Album

Wedding Album on John Lennonin ja Yoko Onon viimeinen kolmesta kokeiluluontoisesta, paljon nauhaefektejä sisältävästä avantgarde-tyylisestä albumista. Albumi poikkeaa edeltäjiensä tapaan vahvasti Lennonin aiemmasta musiikista The Beatlesissa sekä myös hänen myöhäisemmästä soolotuotannostaan. Albumeita ei yleensä lasketakaan mukaan Lennonin viralliseen diskografiaan.
Taustaa.
Edellisen albumin julkaisun jälkeen John sai virallisesti avioeron Cynthiasta. Vuoden 1969 alussa John ja Yoko menivät naimisiin ja lähtivät häämatkalle Amsterdamiin, Alankomaihin. Siellä he järjestivät ”bed-in”-tapahtuman, mielenilmauksen jossa Lennon ja Ono istuivat sängyllä, puhuivat rauhasta ja vastailivat toimittajien kysymyksiin aiheesta. The Beatlesin äänitykset olivat tuolloin tauolla ja Lennon ja Yoko tekivät hotellissa ollessaan jälleen kokeellista avantgarde-musiikkia. He äänittivät hääalbumiaan maaliskuussa häämatkansa aikana ja se viimeisteltiin huhtikuussa Abbey Roadin studioilla Lontoossa. Albumi oli heidän ”hääalbuminsa” ja se kantoikin nimeä "Wedding Album". Albumin kannessa John ja Yoko ovat hääasuissaan, vastavihittyinä. Albumi sijoittui pykälän edeltäjäänsä paremmin, ollen Amerikan albumilistalla 178. sijalla. Albumi oli myös Lennonin viimeinen kokeellinen albumi, ja tämän jälkeen hän palasi melodisen musiikin, rockin ja popin pariin.
Terälahden kirjasto

Terälahden kirjasto on Tampereen Terälahdessa sijaitseva kirjasto.
Kirjaston toiminta alueella alkoi vuonna 1864 Teiskon kirkon sakastissa hoidetusta pienestä kirjavarastosta. Vuonna 1870 kirjasto siirrettiin kansakoululle Padustaipaleelle. Vuodesta 1917 lähtien kirjasto toimi yksityiskodeissa. Vuonna 1960 kirjasto palasi Padustaipaleen koululle. Vuosina 1966–2002 Terälahden kirjasto toimi entisen Teiskon Kauppa Oy:n tiloissa.
Teiskon kunta liitettiin Tampereen kaupunkiin 1972, jolloin Teiskon pääkirjastosta tuli Terälahden sivukirjasto. Vuonna 2002 kirjastolle rakennettiin tilat Terälahden koulukiinteistön yhteyteen.
Kirjasto avattiin asiakkaille 1. lokakuuta 2002. Tilat suunnitteli arkkitehti Mikko Uotila.
Djebel Irhoud

Djebel Irhoud ("Jebel Irhoud") on Marokossa sijaitseva arkeologinen alue, josta on löydetty nykyihmisen eli "Homo sapiensin" 300 000 vuotta vanhat fossiilit. Ne ovat 100 000 vuotta vanhemmat kuin aiemmin Itä-Afrikasta Etiopian Omo Kibishistä löydetyt vanhimpina pidetyt nykyihmisen fossiilit.
Jebel Irhoudista löydettiin ensimmäiset fossiilit jo 1960-luvulla. Vuonna 2004 alueella aloitettiin uudet kaivaukset. Kaivauksia johti Max Planck -instituutin Leipzigissa toimivan evoluutioantropologian yksikön paleoantropologi Jean-Jacques Hublin. Fossiileja oli löytämässä myös Marokon INSAP-instituutin tutkimusryhmä, jota johti Abdelouahed Ben-Ncer. Löydettyjen fossiilien joukossa on viiden eri yksilön luita: muun muassa kallon osia, osa alaleukaa, hampaita ja pitkiä luita. Lisäksi löydettiin eläinten luita ja kivityökaluja. Löydöksiä tutkimalla saatiin määriteltyä tarkka aika jolloin nykyihminen asui Djebel Irhoudissa.
Hublin ryhmineen teki satoja erilaisia mittauksia, kerroskuvauksia ja tilastollisia analyysejä löytyneiden fossiilien kasvonpiirteistä. Ne paljastivat, että 300 000 vuotta sitten esi-isien kasvonpiirteet olivat lähestulkoon samanlaiset kuin nykyihmisellä. Kallo oli vain hieman pitkulaisempi.
Apinamies

Apinamies () (esiintynyt Suomessa myös nimellä Ihmisapina), oikealta nimeltään M’Baku, on fiktiivinen superroisto Marvel Comicsin sarjakuvissa, jossa hänet tunnetaan toistuvana Mustan Pantterin vihollisena. Hahmo teki ensiesiintymisensä "Avengers"-lehden numerossa 62 (maaliskuu 1969).
Hahmon fiktiivinen historia.
M’Baku oli yksi Wakandan suurimmista sotureista, Mustan Pantterin jälkeen. Hän ja hänen johtamansa heimo nimeltä jabari sekä Valkoisen Gorillan kultti halusivat syrjäyttää T’Challan (Mustan Pantterin) ja tämän heimon paikan Wakandan johtajina. M’Baku ryhtyi kapinaan ja sai voimansa kylpemällä valkoisten gorillojen veressä sekä syömällä näiden lihaa, minkä jälkeen häntä alettiin kutsua ”Apinamieheksi”. Hänen luultiin kuolleen, kun taistelussa T’Challaa vastaan Pantteritoteemi romahti hänen päälleen. Mutta hän toipui apurinsa N’Gamon avustuksella ja seuraa T’Challaa Amerikkaan tämän mennessä tapaamaan Kostajia.
Hän liittoutui Viikatemiehen, Elolaserin, Voimamiehen ja Miekkamiehen kanssa. Hän sieppaa T’Challan tyttöystävä Monica Lynnen ja houkuttelee T’Challan ansaan huijaamalla häntä Monicaa esittävällä nukella ja räjäyttämällä sen. T’Challa ja Monica sidotaan tuoleihin ennen kuin T’Challa pakenee ja hälyttää Kostajat ennen häviämistään taistelussa Viikatemiestä vastaan. Kostajat saapuvat ja Vision pysäyttää Voimamiehen. Apinamies saa jälleen etulöyntiaseman Mustaa Pantteria vastaan, mutta Kapteeni Amerikka pysäyttää hänet. Apinamies karkotettiin Wakandasta ja uhattiin teloittaa, jos hän yrittäisi palata sinne.
Muissa medioissa.
Televisio.
Apinamies esiintyy sarjan "" jaksossa "The Man in the Ant Hill", ääninäyttelijänään Kevin Michael Richardson. Hän haastaa T’Chakalta Wakandan valtaistuimen ja tappaa hänet Klaw’n avustuksella. Apinamiehen otettua valta, T’Challa pakenee ja ryhtyy Mustaksi Pantteriksi tullakseen myöhemmin takaisin Wakandaan haastamaan Apinamiehen. Hallitessaan Wakandaa, Apinamies ja Klaw orjuuttavat wakandalaiset louhimaan vibraniumia. Jaksossa ”Panther's Quest” Apinamies myi vibraniumia Viikatemiehelle ja Hydralle. Hän uhkasi myös tappaa Viikatemiehen, jos Hydra yrittäisi pettää hänet. Musta Pantteri ja Kapteeni Amerikka kohtaavat Apinamiehen ja tämän henkivartijat. Kapteeni Amerikan pysäyttäessä henkivartijat, Musta Pantteri kohtaa Apinamiehen, joka käyttää Klaw’n luomaa äänilaitetta. Musta Pantteri kuitenkin voittaa taistelun ja ottaa Wakandan hallintaansa.
Korkalovaaran kirjasto

Korkalovaaran kirjasto sijaitsee Rovaniemellä Korkalovaarassa, ja se on yksi Rovaniemen kaupunginkirjaston toimipisteistä.
Nivos

Nivos on lämmön, sähkön, veden ja valokuidun toimittaja Mäntsälässä ja lähialueilla. Nivos-konsernin omistaa Mäntsälän kunta.
Nivos ylläpitää ja kehittää toimialueellaan energia- ja lämmitysratkaisuja, energia- ja valokuituverkkoja sekä vesihuoltoa.
Nivos Oy:n tytäryhtiöitä ovat Nivos Energia Oy, Nivos Palvelut Oy, Nivos Verkot Oy ja Nivos Vesi ja Lämpö Oy.
International World Games Association

International World Games Association (IWGA) on kansainvälinen urheilujärjestö, joka toimii neljän vuoden välein pidettävän World Games -urheilutapahtuman järjestäjänä. IWGA on kansainvälisen olympiakomitean tunnustama järjestö.
Historia.
12 eri kansainvälistä järjestöä perusti Etelä-Korean Soulissa vuonna 1981 "World Games Council" -nimisen järjestön, jonka tarkoitus oli auttaa pienempien lajien tunnettavuutta. Vuonna 1996 järjestön nimeksi vaihdettiin "International World Games Association".
Jäsenet.
IWGA:lla on tällä hetkellä 37 jäsentä. Vuonna 2014 liittynyt International Federation of Muaythai Amateur (IFMA) on tuorein jäsen.
Life of Crime

Life of Crime on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva, jonka on ohjannut Daniel Schechter. Rikoskomediassa rikkaan liikemiehen vaimo siepataan lunnaiden toivossa, mutta miestä ei voisi vähempää kiinnostaa vaimon takaisin saaminen. Elokuva perustuu Elmore Leonardin "The Switch" -romaaniin vuodelta 1978. Elokuvan pääosia näyttelevät Jennifer Aniston, Yasiin Bey, Isla Fisher, Will Forte ja Mark Boone Junior.
Elokuva esitettiin ensimmäisen kerran Toronton elokuvajuhlilla syyskuussa 2013. Elokuva sai ensi-iltansa elokuvateattereissa 29. elokuuta 2014. Suomessa elokuva julkaistiin suoraan DVD:lle marraskuussa 2014.
Juoni.
Vuoden 1978 Detroitiin sijoittuvassa tarinassa kaksi pikkurikollista (John Hawkes ja Yasiin Bey) sieppaavat korruptoituneen liikemiehen vaimon (Jennifer Aniston) ja vaativat miljoonan dollarin lunnaita. Suunnitelmassa on kuitenkin yksi iso ongelma, sillä liikemies itse on Bahamalla uuden tyttöystävänsä kanssa eikä häntä kiinnosta vaimonsa takaisin saaminen.
Ja že jego ljubila

Ja že jego ljubila () on ukrainalaisen pop-laulajan Sofija Rotarun studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Artur Music.
M/S Astrid Thordén

M/S Astrid Thordén oli suomalainen rahtimoottorilaiva joka valmistui 31. heinäkuuta 1937 Crichton-Vulcan Oy:n Turun telakalta. Laivan omistaja oli Gustaf Thordén ja sen kotisatama oli Kulosaari.
Astrid Thordén luovutettiin vuonna 1945 sotakorvauksena Neuvostoliittoon jossa sen nimeksi tuli vuonna 1946 "Griboyedov" ja kotisatamaksi Leningrad. Laiva luovutettiin vuonna 1973 Latvian Riikaan romutettavaksi. Romutus tapahtui Gandiassa joulukuussa 1976.
Laivan pituus oli 93,20 metriä, leveys 12,88 metriä ja syväys 4,68 metriä. Laivan bruttovetoisuus oli 1 815 tonnia, nettovetoisuus 766 tonnia ja kuollut paino 3 000 tonnia. Laivan voimanlähteenä oli kaksi kuusisylinteristä Atlas Polar dieselmoottoria joiden teho oli 1 370 hevosvoimaa.
Liisa Tenkku

Anna Liisa Tenkku (o.s. Simojoki, vuoteen 1934 Simelius; 28. lokakuuta 1918 Kuopio – 30. kesäkuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen musiikkipedagogi. Hän valmistui Sibelius-Akatemiasta musiikinopettajaksi vuonna 1942 sekä Jyväskylän yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1971 ja Helsingin yliopistosta filosofian lisensiaatiksi 1977. Hän teki opintomatkoja Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin ja työskenteli musiikinopettajana kouluissa ja vuodesta 1968 toimi lehtorina Jyväskylän yliopistossa ja vuodesta 1975 Helsingin yliopiston opettajankoulutuslaitoksessa vuoteen 1983 saakka.
Tenkku julkaisi musiikin oppikirjoja ("Karuselli: Koululaisen musiikkikirja" ja "Vihreä viserryskone" ynnä muita) sekä kolme muistelmateosta, joista "Inkeriläisiä siirtämässä" perustuu Tenkun ja hänen aviomiehensä filosofi Jussi Tenkun sotakokemuksiin.
Miami (elokuva)

Miami on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut suomalainen rikosdraamaelokuva, jonka on ohjannut Zaida Bergroth. Sen pääosia esittävät Krista Kosonen ja Sonja Kuittinen. Elokuvan ensi-ilta oli 4. elokuuta 2017.
"Miamin" kansainvälinen ensi-ilta oli Toronton elokuvajuhlilla syyskuussa 2017.
Juoni.
Eräänä iltana toisistaan erillään kasvaneet sisarukset, show-tanssija Angela (Krista Kosonen) ja 19-vuotias pikkukaupungin tyttö Anna (Sonja Kuittinen), tapaavat toisensa uudelleen. Valovoimaisen Angelan elämä kimaltelee klubien ja yökerhojen lavoilla. Aikuisuuden kynnyksellä arkaileva Anna etsii vielä paikkaansa maailmassa. Anna ei voi vastustaa kiehtovaa isosiskoaan, vaan glitter, glamour ja isosiskon karisma vetävät häntä puoleensa.
Angela houkuttelee Annan mukaansa tanssikiertueelle hämärille lavoille ja neonvaloissa kylpeviin klubeihin. Vimmaisen ja säteilevän Angelan kanssa on hauskaa, mutta Anna ei tiedä, että Angela on suurissa vaikeuksissa.
Angelan menneisyys ei päästä otteestaan. Kiertueesta tuleekin pakomatka. Anna ja Angela tarvitsevat toisiaan enemmän kuin koskaan.
Ruut (Raamattu)

Ruut (רוּת, "Rut" "sääli") on Vanhan Testamentin Ruutin kirjassa esiintyvä henkilö. Raamatun mukaan hän on kuningas Daavidin isoisoäiti ja näin ollen myös Jeesuksen esiäiti.
Elämä Raamatun mukaan.
Ruut oli moabilainen nainen, jonka appivanhemmat Elimelek ja Noomi muuttivat Betlehemistä siirtolaisina Moabin maahan. Elimelek kuoli siellä jonka jälkeen hänen kaksi poikaansa Mahlonn ja Kiljon ottivat vaimoikseen Ruutin ja Orpan. Noin kymmenen vuoden kuluttua myös pojat kuolivat.
Kun Noomi kuuli Juudan maan nälänhädän päättyneen, hän päätti palata kotikaupunkiinsa. Hän pyysi Orpaa ja Ruutia jäämään Moabiin mutta Ruut oli niin kiintynyt anoppiinsa, että päätti lähteä hänen mukaansa. Samalla Ruut kääntyi juutalaisuuteen hyläten oman kansansa palvoman jumalan. Noomi ja Ruut olivat köyhiä ja Noomi päätti myydä Elimelekille kuuluneen pellon. Ruut alkoi työskennellä Elimelekin varakkaan sukulaisen Boasin pellolla. Anoppinsa neuvosta Ruut lähestyi Boasia ja tämä viehättyi Ruutista, mutta kertoi, että oli toinen vielä läheisempi sukulainen, jolla oli ensioikeus lunastaa Elimelekin perintömaa, ja että tämän tuli ensin luopua oikeudestaan, ennen kuin Boas pystyi etenemään asiassa. Boas kutsui sukulaismiehen luokseen, ja kertoi hänelle, että hänellä oli oikeus lunastaa maa ja naida Ruut. Sukulainen kuitenkin kieltäytyi ja antoi Boasille sandaalinsa, mikä oli entisaikainen tapa lunastus- ja vaihtokauppoja tehtäessä. Boas osti maan itselleen Noomilta ja nai Ruutin. Heidän pojastaan Obedista tuli kuningas Daavidin isän, Iisain, isä.
Muurolan kirjasto

Muurolan kirjasto sijaitsee Rovaniemellä Muurolassa, ja se on yksi Rovaniemen kaupunginkirjaston toimipisteistä. Vuoteen 2005 asti kirjasto oli yksi Rovaniemen maalaiskunnan kirjaston toimipisteistä.
Historia.
Muurolan piirikirjaston perustamispäätös tehtiin vuonna 1952. Vuonna 1987 Muurolan kirjasto siirtyi uusiin tiloihin.
Kirjastonjohtajana aloitti vuonna 1988 Satu Hallikainen, jonka johdolla kirjastosta tuli kokeilukirjasto, jossa kehitettiin muun muassa yhteistyömalleja koulun ja kirjaston kesken, otettiin käyttöön avoimen lähdekoodin ohjelmistoja ja kehitettiin kirjaston kulttuuritarjontaa.
Ounasrinteen kirjasto

Ounasrinteen kirjasto sijaitsee Rovaniemellä Ounasrinteellä, ja se on yksi Rovaniemen kaupunginkirjaston toimipisteistä.
Kirjasto avattiin asiakkaille uudessa monitoimitalossa 9. tammikuuta 2017. Viralliset avajaiset pidettiin 14. helmikuuta 2017. Samassa rakennuksessa toimivat koulu ja nuorisotila.
Saarenkylän kirjasto

Saarenkylän kirjasto on yksi Rovaniemen kaupunginkirjaston toimipisteistä. Vuoteen 2005 asti se oli Rovaniemen maalaiskunnan pääkirjasto.
Narrenbibel

Narrenbibel eli narrin Raamattu oli Martti Lutherin saksaksi kääntämän Raamatun harvinainen virhepainos, jota painettiin aikanaan vain muutama kappale. Nimitys tuli syntiinlankeemuskertomukseen sisältyneestä painovirheestä, joka muutti tekstin merkityksen. Jumalan 1. Mooseksen kirjan jakeessa 3:16 Eevalle lausumassa julistuksessa ”Und dein verlangen soll nach deinem Manne sein, aber er soll dein Herr sein” () viimeiset sanat olivat muuttuneet muotoon ”er soll dein Narr sein” ("ja hän on oleva narrisi"). Kertoman mukaan kirjanpainajan vaimo olisi salaa peukaloinut tekstiä vaihtamalla kirjakkeet yöllä.
Virheellistä Raamattua ehdittiin painaa vain muutama kappale ennen virheen paljastumista ja ne kaikki takavarikoitiin. Vain yksi kappale säilyi ja päätyi Wolfenbüttelin herttualliseen kirjastoon, jossa muun muassa Gotthold Ephraim Lessingin kerrotaan esitelleen sitä kävijöille toimiessaan kirjastonhoitajana 1700-luvun lopulla. Tämä ainoakin kappale on sittemmin kadonnut. Jotkut tutkijat ovat väittäneet koko tarinaa "Narrenbibelistä" keksityksi.
S/S Savonia

S/S Savonia oli suomalainen rahtihöyrylaiva, joka valmistui 1890 C S Swan &amp; Hunterin telakalta Newcastlessa Englannissa, alun perin nimellä S/S "Arundo". Laiva oli Gustaf Thordénin omistuksessa vuodesta 1924 alkaen, jolloin se sai Savonia-nimensä.
Laivan alkuperäinen tilaaja oli hollantilainen Rotterdamissa toiminut varustamo Hudig &amp; Veder. Laiva myytiin vuonna 1906 Pietarissa toimineelle venäläiselle Northern Steamship Co Ltd -varustamolle ja sen nimeksi tuli "Ivan Aseleff". Vuonna 1918 britit takavarikoivat aluksen ja alus siirtyi vuonna 1919 ranskalaiselle Rouenissa toimineelle Soc Mar &amp; Commerciale de France -varustamolle saaden nimekseen "San Massimo". Vuonna 1921 laivan osti tanskalainen varustamo Red. A/S Limfjorden, joka toimi Aalborgissa, laivan nimeksi tuli nyt "Egholm". Tanskalaisvarustamo teki konkurssin vuonna 1922 ja laiva takavarikoitiin Etelä-Ranskassa. Sen osti helsinkiläinen A. K. Högström, joka lähetti merikapteeni Birger Brandtin tarkastamaan aluksen ja tuomaan sen Helsinkiin. Laiva sai vuonna 1923 nimekseen "Savonia", ja vuonna 1924 sen osti Rederiaktiebolaget Suomi — Laivanvarustajaosakeyhtiö Suomi -varustamo, jossa Gustaf Thordén oli osakkaana. Thordénin omistuksessa Savonia oli aina siihen saakka, kunnes se vietiin toukokuussa 1956 romutettavaksi Emdeniin Länsi-Saksaan. Laivan salonki säilytettiin ja siirrettiin Thordénin omistaman Uddevallavarvetin telakan pääkonttoriin. Nykyisin salonki on esillä Uddevallan Sjömanshusmuseetin tiloissa.ref name=aanimeri/&gt;
Laivan pituus oli 82,40 metriä, leveys 11,40 metriä ja syväys 5,10 metriä. Laivan bruttovetoisuus oli 1 820 tonnia, nettovetoisuus 1 001 tonnia ja kuollut paino 2 700 tonnia. Laivan voimanlähteenä oli 900 hevosvoiman trippelihöyrykone.
Tapparan SM-sarjakausi 1958–1959

Tappara pelasi kaudella 1958-1959 jääkiekon SM-sarjassa eli Mestaruussarjassa. Lisäksi Tappara osallistui myös kovatasoiseen Hämeen piirisarjaan. Seura voitti vuonna 1955 tapahtuneen nimenvaihdoksen jälkeen ensimmäisen Suomen mestaruuden.
Joukkueen kokoonpano.
&lt;br&gt;
Pelaajaliikenne.
Tulleet.
Heikki Pussinen, H, A-jun.&lt;br&gt;
Lähteneet.
Teuvo Takala, H, Mäntän Urheilijat&lt;br&gt;
Mestaruussarja.
Mestaruussarjassa pelasi kymmenen joukkuetta. Sarjajärjestelmää oli edellisestä vuodesta muutettu siten, että kaikki joukkueet pelasivat yhdessä lohkossa pelaten kaksinkertaisen sarjan. Vaikka loppu- ja pronssiotteluista luovuttiin niin todellinen finaali nähtiin sarjan viimeisellä kierroksella kun tamperelaiset Tappara ja TK-V kohtasivat. Tappara varmisti tuossa ottelussa jännittävien vaiheiden jälkeen mestaruuden nousten kolmen maalin takaa päätöserässä tasoihin.
Tapparan tilastot SM-sarjassa 1958-1959.
Maalivahtitilastot.
O=Ottelut, PO=Pelatut ottelut, MIN=Pelatut minuutit, V/T/H=Voitot/Tasapelit/Häviöt, TO=Torjunnat, PM=Päästetyt maalit, NP=Nollapelit, T-%=Torjunta-%
Pelatut minuutit epäviralliset. Torjuntoja ei myöskään vielä tilastoitu.
Hämeen piirisarja.
Tappara osallistui Hämeen alueen muiden SM-sarjaseurojen tavoin ykkösjoukkueellaan myös SVUL:n Hämeen piirin 1.lk:n piirisarjaan. Tätä sarjaa luonnehdittiinkin 1950-luvulla Suomen kovimmaksi jääkiekkosarjaksi. Tappara voitti sarjan häviämättä peliäkään. 
Sarjataulukko:
Tapparan ottelut piirisarjassa:
Piirisarjan muut ottelut:
04.11.58 Epilän Esa - HPK 5 - 4&lt;br&gt;
05.11.58 Ilves - TK-V 7 - 0&lt;br&gt;
15.11.58 TK-V - Epilän Esa 10 - 0&lt;br&gt;
24.11.58 Ilves - Epilän Esa ? - ?&lt;br&gt;
25.11.58 TK-V - HPK 2 - 4&lt;br&gt;
27.11.58 Ilves - HPK ? - ?
Harjoitusottelut.
Kausi avattiin Koulukadulla pelatulla pikasarjalla lokakuun lopulla. Tämän lisäksi pelattiin viisi täysimittaista harjoitusottelua. Tampereella kävi myös ulkomaisia vieraita, kun ruotsalainen IFK Luleå ja puolalainen Lodzki Klub Sportawy ottivat mittaa kirvesrinnoista.
Pikasarja.
Kauden avajaisturnaus Koulukadulla johon osallistuivat Ilves, TK-V, TP-V ja Tappara. Ottelut pelattiin 2*15 min pikapeleinä. Tappara voitti finaalissa Ilveksen.
Pikasarjan muut ottelut: &lt;br&gt;
26.10.58 Ilves - TK-V 2-1 ja. (1-0, 0-1, 1-0)
&lt;br&gt;
Muut ottelut.
Muut huomiot
Juniorit.
Tapparan A-juniorit voittivat kaudella 1958-1959 Suomen mestaruuden.
Tulokset
Kokoonpano
M/S Carolina Thordén

M/S Carolina Thordén oli suomalainen rahtimoottorilaiva, joka valmistui 1. maaliskuuta 1938 Crichton-Vulcanin Turun telakalta. Laivan omistaja oli Gustaf Thordén ja kotisatamana Kulosaari. Laiva oli tarkoitettu Suomen ja Yhdysvaltain itärannikon väliseen liikenteeseen, ja siinä oli myös 12 matkustajahyttiä. Laivan sisaralukset olivat "M/S Josefina Thordén", "M/S Mathilda Thordén", "M/S Selma Thordén" ja "M/S Kristina Thordén".
Ruotsista New Yorkiin matkalla ollut "Carolina Thordén" pelasti joulukuussa 1940 Atlantilla peräsimensä menettäneen kreikkalaisen tankkilaivan "Dionyssios Stathatosin" miehistön 33 jäsentä. 26. maaliskuuta 1941 selluloosa- ja paperilastissa ollut "Carolina Thordén" oli matkalla Liinahamarin satamasta Yhdysvaltoihin, kun se joutui Färsaariin kuuluvan Tórshavnin edustalla kahden Saksan ilmavoimien lentokoneen pommittamaksi ja syttyi tuleen. Yksi matkustaja sai surmansa, mutta laivan miehistö ja 33 matkustajaa saatiin evakuoitua.
"Carolina Thordénin" palanut hylky hinattiin huhtikuussa 1942 Färsaarilta Scapa Flown sotasatamaan ja upotettiin esteeksi Burray- ja South Ronaldsay -saarten väliseen salmeen. Hylky vietiin romutettavaksi vuonna 1948.
Laivan pituus oli 118,36 metriä, leveys 15,66 metriä ja syväys 7,24 metriä. Laivan bruttovetoisuus oli 3 645 tonnia ja kuollut paino 6 000 tonnia. Laivan moottoriteho oli 4 000 hevosvoimaa.
Zimbabwen naisten maahockeymaajoukkue

Zimbabwen naisten maahockeymaajoukkue edustaa Zimbabwea naisten maahockeyn maaotteluissa.
Zimbabwen naismaajoukkue voitti nopeasti maan itsenäistymisen jälkeen olympiakultaa Moskovasta 1980. 1990-luvulla maajoukkue saavutti Afrikan-mestaruuskilpailuista mitalin jokaista väriä laskevalla trendillä. Vuoden 1998 pronssin jälkeen Zimbabwe osallistui Afrikan-mestaruuskilpailuihin seuraavan kerran vuonna 2015, jolloin se sijoittui viidenneksi.
Sijoitukset.
Kesäolympialaiset
AM-kilpailut
Alexandra Albu

Alexandra Albu (s. 14. heinäkuuta 1990 Vulcănești, Moldova) on Venäjää edustava moldovalainen vapaaottelija, sekä entinen karateka ja kehonrakentaja. Hän on otellut UFC:ssä vuodesta 2013 lähtien.
Alkuvuodet.
Albu aloitti kamppailulajien harrastamisen Goshin Jutsu Karatella, jossa hän kilpaili muun muassa EM-kilpailuissa. Albu saavutti menestystä myös kotimaassaan Moldovassa ja Ukrainassa, kunnes päätti muuttaa 19-vuotiaana Venäjälle opiskelujen myötä. Venäjällä Albu voitti IJKA Venäjän karatemestaruuskilpailun kahdesti. Hän on kilpaillut myös menestyksekkäästi crossfitin parissa Venäjällä ja voittanut Moskovan voimanostocupin.
Ura.
Albu aloitti vapaaottelun Thaimaassa Andrei Tsarkovin valmennettavana. Albu otteli uransa neljä ensimmäistä ottelua Thaimaassa tilastolla 4–0. Otteluiden todellisuutta on epäilty. Hän voitti kesäkuussa 2013 Venäjällä Lyubov Demidovan tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä.
UFC.
Albu siirtyi ottelemaan UFC:hen 2013 ja hänen oli tarkoitus otella kääpiösarjassa Julie Kedzieta vastaan joulukuussa 2013, mutta joutui jättämään kamppailun väliin loukkaantumisen vuoksi. 11. huhtikuuta 2015 Albu teki ensiesiintymisensä UFC:ssä korsisarjassa. Hän voitti Izabela Badurekin toisessa erässä giljotiinikuristuksella.
Albu palasi takaisin ottelemaan yli kahden vuoden tauon jälkeen keskityttyään sitä ennen viemään immateriaalioikeusopintonsa loppuun Venäjällä. Albu kohtasi Kailin Curranin heinäkuussa 2017 "UFC 214" -tapahtumassa. Hän voitti kamppailun tuomariäänin (29–28, 29–28, 29–28).
Panssariässä

Panssariässä on vaununjohtaja, joka on tuhonnut vähintään viisi vihollisen panssarivaunua tai rynnäkkötykkiä.
Nimitys otettiin käyttöön Saksan sotapropagandassa toisen maailmansodan aikana. Idea juontaa ensimmäisessä maailmansodassa alun perin ranskalaisten keksimään hävittäjä-ässä nimitykseen.
Jom kippur -sota.
Jom kippur -sota vuonna 1973 oli Israelin ja Egyptin, Syyrian sekä Irakin liittouman välinen sota. Sota syttyi, kun Egypti ja Israel eivät päässeet sopuun Siinain niemimaasta, jonka Israel oli miehittänyt 1967.
Xerox Alto

Xerox Alto on Xeroxin Palo Alton -yksikössä (PARC) kehittämä työasema. Tietokone oli ensimmäinen, jossa yhdistyivät tietokonehiirellä ohjattu graafinen käyttöliittymä, Ethernet-verkkoliittymä ja vaihdettavat massamuistit. Ensimmäinen yksilö valmistui vuonna 1973.
Inspiraatiota tietokoneen kehittämiseen saatiin Douglas Engelbartin vuonna 1968 esittelemästä "oN-Line System" (NLS) -järjestelmästä.
Tietokonetta ei koskaan myyty kuluttajatuotteena mutta sitä lahjoitettiin yliopistoille. Valmistuskustannuksien arvioitiin olevan 12 000 dollaria ja kaupallisen tuotteen hinta olisi ollut 40 000 dollaria. Laitetta valmistettiin noin – kappaletta kymmenen vuoden aikana. Alton jälkeen Xerox teki useita niin sanottuja D-sarjan tietokoneita: Dolphin (D0), Dorado (D1), Dicentra ja Daybreak.
Alton konseptit kaupallistettiin vuonna 1981 julkaistussa Xerox Star (Xerox 8010) -tietokoneessa, joka maksoi yli 16 000 dollaria. Starin kehityksestä kerrotaan, että tärkeänä kohtana oli käyttäjän interaktio koneen kanssa ja konseptimallia kehitettiin ennen laitteiston tai ohjelmiston kehittämistä.Star sisälsi monia ominaisuuksia, jotka ovat nykyään tavallisia kuten bittikarttagrafiikkaa tukevan näytön.
Ohjelmistot.
Tietokoneelle tehtiin myös ensimmäinen WYSIWYG-teksinkäsittelyohjelma. Butler Lampson ja Charles Simonyi suunnittelivat "Bravo"-nimisen tekstinkäsittelyohjelman tietokoneelle. "Maze War" -tietokonepelistä oli versio Altolle. "Alto Trek" oli Rick Rashidin ja Gene Ballin kehittämä ensimmäinen hiirellä pelattava peli.
Ohjelmointia koneelle tehtiin aluksi BCPL-kielellä, ja myöhemmin Mesa- ja Smalltalk-kielillä, jotka molemmat on kehitetty PARC:ssa. Smalltalk oli kielen lisäksi ohjelmointiympäristö, jonka kehitykseen vaikutti Alan Kay.
Tietokoneessa oli tuki 16-bittiselle merkistölle.
Tekniset tiedot.
Tietokone koostui pöydän päälle asetettavasta näytöstä, näppäimistöstä ja hiirestä, sekä pienen jääkaapin kokoisesta keskusyksiköstä. Tietokoneessa oli myös netboot-ominaisuus, jossa tietokone pystyi lataamaan ohjelmiston verkkoyhteyden kautta kiintolevyn ollessa sammutettuna.
Tietokoneessa oli:
74181-piiri oli käytössä useissa aikakauden minitietokoneissa. Piiri ei ollut vielä varsinainen mikroprosessori, koska siinä oli vain ALU-yksikkö.
Lähdekoodit.
Tietokoneelle kehitettyjen ohjelmien lähdekoodit on julkaistu vuonna 2014.
Vaikutus.
Vuonna 1979 SIGGRAPH-tapahtumassa esiteltiin PERQ-työasema, jonka kehitykseen Xerox Alto vaikutti.
Alton idea rakentaa pieni malli suuresta osituskäyttöjärjestelmästä vaikutti myös Lisp-koneisiin.
Alto vaikutti muun muassa Niklaus Wirthin ryhmän kehittämään Lilith-työasemaan.
Altoon kehitetty tekniikka vakuutti Steve Jobsin muuttamaan Apple Lisan tekstipohjaisesta graafiseen käyttöliittymään perustuvaksi. Useat Xerox PARCin työntekijät siirtyivät myöhemmin Applelle.
Akvitanianhauki

Akvitanianhauki ("Esox aquitanicus") on haukien heimon kalalaji, joka kuvattiin tieteellisesti vuonna 2014. Sitä tavataan Ranskan lounaisosien vesistöissä, ja hauesta sen erottaa erityisesti lyhyemmän kuononsa perusteella.
Kuvaus.
Akvitanianhauki on muiden haukien tapaan solakka ja pitkänomainen petokala. Sen erottaa hauesta ("E. lucius") ja italianhauesta ("E. cisalpinus") lyhyemmästä kuonosta.
Akvitanianhauen kylkien väritys on harmaasta keltavihreään. Niissä on 16–30 vaaleaa, vinoa pystyjuovaa, jotka erottuvat nuorilla yksilöillä selvästi. Suurimmilla yksilöillä juovat ovat useimmiten muuttuneet epäsäännöllisiksi täpliksi. Evien väri vaihtelee keltaisesta oranssiin. Kala kasvaa toista metriä pitkäksi.
Levinneisyysalue.
Akvitanianhaukea tavataan Ranskassa Atlanttiin laskevissa vesistöissä. Sitä on löydetty Charenten, Dordognen, Eyren ja Adourin vesistöistä. Sitä on todennäköisesti myös Garonnen ja mahdollisesti myös Sèvre niortaisen ja Loiren vesistöissä. Mouriscotjärvi on eteläisin paikka, jossa lajia on nähty.
Luokitus.
Ranskalainen tutkijaryhmä kuvasi "E. aquitanicus" -lajin ensi kertaa tieteellisesti vuonna 2014. Ranskan päävesistöistä 1800-luvulla ja 2000-luvulla otettujen näytteiden morfologisten ja DNA-tuntomerkkien perusteella he erottivat kolme haukilajia, hauen, siitä hiljattain erotetun "Esox cisalpinus" -lajin (italianhauki) ja kolmannen, aiemmin tuntemattoman lajin. Akvitanianhauki voi risteytyä tavallisen hauen kanssa lajien esiintyessä yhdessä.
Lajinimi viittaa Ranskan Akvitanian alueeseen.
Atsobentseeni

Atsobentseeni (C12H10N2) on aromaattisiin atsoyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa väriaineiden valmistukseen sekä akarisidinä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa atsobentseeni on keltaisia tai punaoransseja kiteitä. Yhdiste on veteen liukenematonta ja liukenee orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja etikkahappoon. Atsoyhdisteille tyypillisesti atsobentseenillä esiintyy cis-trans-isomeriaa. Isomeereista trans-isomeeri on stabiilimpi ja siten vallitseva muoto. Trans-atsobentseeni isomeroituu cis-isomeerikseen, kun sitä säteilytetään ultraviolettivalolla. Cis-atsobentseeni isomeroituu trans-isomeeriksi lämmityksen tai ultraviolettivalosäteilytyksen vaikutuksesta. Aine voidaan pelkistää hydratsobentseeniksi tai aniliiniksi.
Atsobentseeni on myrkyllistä ja on myrkyllisyydeltään verrattavissa nitrobentseeniin. Yhdiste ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Atsobentseeni saattaa olla karsinogeenista.
Valmistus ja käyttö.
Ensimmäisen kerran atsobentseeniä valmisti Eilhard Mitscherlich vuonna 1834 pelkistämällä nitrobentseeniä emäksisissä olosuhteissa. Nykyäänkin valmistus perustuu nitrobentseenin pelkistykseen joko raudan avulla happamissa olosuhteissa tai yleisemmin emäksisissä olosuhteissa sinkin tai natriumstanniitin avulla tai elektrolyyttisesti.
Atsobentseeniä voidaan käyttää muun muassa väriaineiden, hyönteismyrkkyjen ja vulkanoinninkiihdyttimien valmistamiseen. Yhdistettä voidaan myös käyttää kasvihuoneissa punkkien hävittämiseen ja erityisen tehokas se on punkkien munia vastaan.
Farida Osman

Farida Hisham Osman (s. 18. tammikuuta 1995 Indianapolis) on egyptiläinen uimari.
Uinnin pitkän radan maailmanmestaruuskilpailuihin Osman osallistui ensimmäisen kerran vuonna 2009 Roomassa. Vuoden 2013 MM-uinneissa Barcelonassa Osman selviytyi ensimmäistä kertaa arvokisojen finaaliin, kun hän ui 50 metrin perhosuinnissa seitsemänneksi. Hän toisti finaalipaikkansa samalla matkalla seuraavissa vuoden 2015 MM-uinneissa Kazanissa uimalla viidenneksi.
Osman voitti vuoden 2017 uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa Egyptin kaikkien aikojen ensimmäisen uinnin maailmanmestaruusmitalin, kun hän sijoittui pronssille 50 metrin perhosuinnissa ajalla 25,39 s. Gwangjun MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti samassa lajissa jälleen pronssia ajalla 25,47.
Osman sijoittui Budapestin MM-kilpailuissa 2022 neljänneksi 50 metrin perhosuinnissa ja seitsemänneksi 100 metrin perhosuinnissa. Myös Fukuokan MM-kilpailuissa 2023 hän oli neljäs 50 metrin perhosuinnissa. Dohassa 2024 hän saavutti samassa lajissa pronssia ajalla 25,67.
Lontoon olympialaisissa 2012 Osman osallistui 50 metrin vapaauintiin, mutta ei päässyt jatkoon alkueristä jääden 41:nneksi. Rion olympialaisissa 2016 hän jäi 50 metrin vapaauinnissa alkueriin, mutta selviytyi 100 metrin perhosuinnissa välieriin ollen niissä 12:s. Tokion olympialaisissa 2021 hän jäi kaikissa kolmessa lajissaan alkueriin.
Lyhyen radan MM-kilpailuissa Osman ui vuonna 2010 Dubaissa jääden kuitenkin kaikilla matkoilla alkueriin. Abu Dhabissa 2021 hän oli 100 metrin perhosuinnissa kahdeksas.
Vuonna 2011 Limassa Osman voitti 50 metrin perhosuinnissa nuorten maailmanmestaruuden.
Osman voitti Välimeren kilpailuissa Mersinissä 2013 kultaa 50 metrin perhosuinnissa. Tarragonassa 2018 hän saavutti kultaa 50 metrin vapaauinnissa ajalla 24,83 ja 50 metrin perhosuinnissa ajalla 25,48 sekä hopeaa 100 metrin perhosuinnissa.
Osman on saavuttunut Afrikan kisoissa 50 metrin vapaauinnissa kultaa 2015 ja 2024 sekä hopeaa 2019, 100 metrin vapaauinnissa kultaa 2015 sekä hopeaa 2019 ja 2024, 50 metrin perhosuinnissa kultaa 2011, 2015, 2019 ja 2024, 100 metrin perhosuinnissa kultaa 2015, 2019 ja 2024, 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä kultaa 2024 ja hopeaa 2019, 4 × 100 metrin sekauintiviestissä hopeaa 2019 ja 2024, sekajoukkueiden 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä hopeaa 2019 ja 2024 sekä sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä hopeaa 2019 ja 2024.
Uinnin Afrikan-mestaruuskilpailuissa Osman on saavuttanut 50 metrin vapaauinnissa kultaa 2018 ja hopeaa 2010, 100 metrin vapaauinnissa hopeaa 2018, 50 metrin perhosuinnissa kultaa 2010 ja 2018, 100 metrin perhosuinnissa kultaa 2018 ja pronssia 2010, 50 metrin selkäuinnissa pronssia 2010, 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä hopeaa 2010 ja 2018, 4 × 100 metrin sekauintiviestissä hopeaa 2018 ja pronssia 2010, sekajoukkueiden 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä kultaa 2018 sekä sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä hopeaa 2018.
Osmanilla on Afrikan ennätykset 50 metrin ja 100 metrin perhosuinneissa.