Babes in Toyland (yhtye)

Babes in Toyland on yhdysvaltalainen alternative rock- ja punk-yhtye, joka perustettiin Minneapolisissa Minnesotassa vuonna 1987. Babes in Toyland julkaisi urallaan kolme studioalbumia: "Spanking Machine" (1990), kaupallisesti menestynyt "Fontanelle" (1992) ja "Nemesisters" (1995). Yhtye yhdistetään usein "riot grrrl" -liikkeeseen. 
Historia.
Babes in Toyland - yhtyeen perustivat Kat Bjelland (laulu ja kitara), Lori Barbero (rummut) ja Michelle Leon (basso), joka korvattiin ensin Courtney Lovella ja myöhemmin Maureen Hermanilla vuonna 1992. Courtney Love soitti yhtyeessä bassoa vuonna 1987 ennen kuin hänet erotettiin ja hän muodosti Hole-yhtyeen vuonna 1989. Tämä varhainen kokoonpano ei koskaan esiintynyt, mutta valokuvia on säilynyt. Kat Bjelland soitti tuohon aikaan myös punk-bändissä, jolla oli huomiota herättävä nimi "Italian Whore Nuns" (“italialaiset huoranunnat”).
Babes in Toyland saavutti nopeasti sekä kriitikoiden että yleisön suosion. He esiintyivät myös Lollapalooza-festivaalilla ja saivat näkyvyyttä MTV:n Beavis &amp; Butt-head -ohjelmassa, jossa nimikkohahmot ylistivät bändiä TV ruudussa. 
Yhtye kiinnitti Sonic Youthin huomion, mikä vei sen 1990-luvun alussa kiertueelle Eurooppaan. Pian se äänitti rajun debyyttialbuminsa "Spanking Machinen" yhdessä Nirvanan "Bleach"-albumin tuottajan Jack Endinon kanssa. Tämän jälkeen julkaistiin vielä "The Mother" EP ennen kuin bändi allekirjoitti ison sopimuksen Reprisen kanssa. Levy-yhtiöiden välissä alkuperäinen basisti Michelle Leon jätti yhtyeen. Hänen tilalleen tuli Maureen Herman. Kahdeksan kappaleen kokoelma "The Peel Sessions" yhdistää kaksi BBC:n John Peelin sessiota vuosilta 1990 ja 1991 ja toimii eräänlaisena minikokoelmana yhtyeen varhaisista hiteistä. 
Sonic Youthin kitaristi Lee Ranaldo tuotti yhtyeen toisen albumin "Fontanellen", joka ei tehnyt kaupallisia myönnytyksiä suurelle levy-yhtiölle. Vuonna 1992 julkaistu "Fontanelle", alkaa yhdellä bändin tunnetuimmista kappaleista, “Bruise Violet.” Kappaleen väitetään olevan piikki Courtney Lovelle, joka oli saanut jo aiemmin mediassa huomiota Bjellandin "Kinderwhore" pukeutumistyylin tyylin omimisesta.
Vuoden 1993 alussa yhtye äänitti "Painkillers"-EP:n ja lähti Lollapalooza-kiertueelle. Vaikka Lollapalooza kasvatti yhtyeen julkista näkyvyyttä, se ei hyödyntänyt sitä, vaan kesti lähes kaksi vuotta ennen kuin yhtye julkaisi seuraavan levynsä "Nemesistersin" vuonna 1995. Yhtyeen omien kappaleiden lisäksi albumilla on cover versio Eric Carmenin “All by Myself” -kappaleesta, sekä tulkinta Sister Sledgen “We Are Family” -hitistä. 
Babes in Toyland jäi vuonna 1997 tauolle, jonka aikana Bjelland perusti uuden yhtyeen nimeltä Katastrophy Wife yhdessä miehensä Glen Mattsonin kanssa. Babes in Toyland teki paluun vuonna 2014 vihjaillen mahdollisesta neljännestä albumista, mutta riitaisa yhtye hajosi ja kokoontui jatkuvasti uudelleen. Yhtye teki vuonna 2015 kansainvälisen kiertueen, jonka aikana basisti Herman erotettiin ja hänen tilalleen tuli Clara Salyer. 
Yhtye hajosi lopullisesti vuonna 2017. Toukokuussa 2020 Babes in Toylandin rumpali Lori Barbero kertoi Conan Neutron’s Protonic Reversal -podcastissa, että bändin paluu on hyvin epätodennäköistä, yhtyeen laulajan Kat Bjellandin päihdeongelmien takia. 
Yhtyeen merkitys.
Vaikka Babes in Toyland ei ollut teknisesti ”feministinen” bändi, se käsitteli musiikissaan naisten voimaantumiseen ja naiselliseen raivoon liittyviä teemoja. Se myös innosti nuoria naisia perustamaan bändejä. Naisille ja tytöille, jotka kokivat olevansa ulkopuolisia musiikkimaailmassa, on arvokas kokemus nähdä esikuvana naisvetoinen bändi – ja vieläpä sellainen, joka on kiistatta rajumpi kuin monet miesvetoiset yhtyeet. Bikini Kill -yhtyeen laulaja Kathleen Hanna todisti tämän sanoen eräässä haastattelussa: ”Jo 90-luvulla Babes in Toyland oli meille valtavan tärkeä bändi, ja ajattelimme, että voi kunpa mekin voisimme soittaa mahtavia keikkoja kuten Babes in Toyland.”