Korkeajännitys

Korkeajännitys (”Korkkari”) on Egmontin kustantama ja julkaisema sota-aiheinen sarjakuvalehti. Korkeajännitys aloitti ilmestymisensä Suomessa vuonna 1953 nimellä Korkeajännityssarja. Lehti sisälsi aluksi salapoliisi-, tieteis-, agentti- ja seikkailusarjoja. 1960-luvulta alkaen "Korkeajännityksessä" on ilmestynyt vain sotasarjakuvia, jotka useimmiten käsittelevät toista maailmansotaa brittisotilaiden näkökulmasta. Suosituimmillaan lehti oli 1970- ja 1980-luvuilla, jolloin varsinaisen "Korkeajännityksen" rinnalla ilmestyi useita rinnakkaislehtiä, jotka erikoistuivat tiettyihin aselajeihin ja toisen maailmansodan rintamiin. Lisäksi "Korkeajännitys"-nimellä julkaistiin tuolloin avaruus-, vakoilu- ja lännentarinoita.
"Korkeajännityksen" tarinat ovat lehden historian aikana olleet peräisin useista eri lehdistä. Nykyään tarinat ovat käännöksiä brittiläisestä "Commando"-sarjakuvasta. Tyypillisessä tarinassa brittiläinen sotilas taistelee saksalaista natsia vastaan. Hankaluuksia saattavat lisäksi aiheuttaa epäpätevät yläluokkaiset upseerit tai kuriin sopeutumattomat rivimiehet. Tarinan lopussa päähenkilö surmaa pelkuriksi paljastuneen arkkivihollisensa. "Korkeajännitys" tunnetaan myös ”korkkarisaksasta” eli suomenkielisen dialogin sekaan ripotelluista saksalaisista sanoista ja fraaseista. Kuollessaan "Korkeajännityksen" hahmot huutavat usein tuskasta.
Vuodesta 1998 on julkaistu suomalaista tuotantoa olevia, suomalaiseen miljööseen sijoittuvia "Korkeajännityksiä." Toisen maailmansodan lisäksi ne ovat sijoittuneet esimerkiksi Suomen sotaan ja Suomen sisällissotaan. Lisäksi on julkaistu vaaran vuosiin sijoittuvia jännitys- ja vakoilutarinoita. Useimmin ”Suomi-Korkkarien” piirtäjänä on toiminut Samuli ”Samson” Lintula.
"Korkeajännityksen" historiaa.
"Korkeajännitys" alkoi ilmestyä Suomessa vuonna 1953, aluksi nimellä "Korkeajännityssarja". Ensimmäisinä vuosina tarinat olivat käännöksiä englantilaisen Fleetway-kustantamon "Super Detective Library" -lehden (SPD) salapoliisitarinoista. Sankareita ja muita hahmoja olivat esimerkiksi Sherlock Holmes, Fu Manchu, mestarivaras Mustanaamio (eri hahmo kuin Lee Falkin The Phantom) ja avaruusetsivä Rick Random.
Ensimmäinen toiseen maailmansotaan sijoittunut seikkailu nähtiin vuoden 1958 numerossa 9. Tarina oli käännetty "Thriller Picture Librarysta" (TPL) ja sen päähenkilö oli hyväntuulinen brittisotilas Battler Britton. Vuosina 1958-1960 tarinoita käännettiin sekä SPD:stä että TPL:stä. Myös ensin mainittu alkoi viimeisinä vuosinaan julkaista sotatarinoita. Suomeksi SPD:n sotatarinoista julkaistiin John Steelin seikkailuja, joiden päähenkilö oli natseja metsästävä agentti. Vuosikymmenen vaihteessa "Super Detective Library" lopetettiin ja John Steel siirtyi "Thriller Picture Libraryn" hahmoksi. Sittemmin "Korkeajännityssarja" keskittyi lähes yksinomaan toisesta maailmansodasta kertoviin tarinoihin. Koska Suomen ja liittoutuneiden välinen rauhansopimus kielsi natsitunnusten käyttämisen julkisesti, "Korkeajännityksen" kuvituksista sensuroitiin toisinaan hakaristit ja dialogista natsitervehdykset. Sensuuri jäi vähitellen pois 1960-luvun alkupuolella.
Vuonna 1959 "Korkeajännityssarja" alkoi kääntää tarinoita myös "War Picture Librarysta" ja 1960-luvun alussa "Battle Picture Librarysta" ja "War At Sea Picture Librarysta". Kaikki kolme lehteä olivat Fleetwayn julkaisuja. Niin ikään Fleetwaylle kuuluneen "Air Ace Picture Libraryn" tarinat ilmestyivät Suomessa vuodesta 1962 alkaen "Siivet"-nimisessä rinnakkaislehdessä. "Siivet" lopetti ilmestymisensä 1985, 288 numeron jälkeen. Vuonna 1959 Fleetway perusti "Commando"-nimisen sarjakuvalehden. Siitä otetut seikkailut alkoivat yleistyä "Korkeajännityksessä" 1960-luvun lopulla ja 1970-luvulta alkaen lähes kaikki "Korkeajännitys"-tarinat ovat olleet "Commando"-käännöksiä.
"Korkeajännitys" siirtyi 1976 ensin Williamsin ja hieman myöhemmin Semicin omistukseen. Vuodesta 1973 alkaen varsinaisen "Korkeajännityksen" aihepiiri rajautui pitkäksi aikaa brittiläisten maavoimien toimintaan Euroopassa. Muut toisen maailmansodan brittiläiset aselajit ja sotanäyttämöt saivat omat "Korkeajännitys"-lehtensä, joiden julkaiseminen jatkui 1980-luvun lopulle ja 1990-luvun alkuun. Vuodesta 1996 "Korkeajännitys" on ilmestynyt nykyisessä muodossaan, neljä erillistä tarinaa sisältävänä noin 260-sivuisena taskukirjana. Ajoittain on lisäksi julkaistu A4-kokoisia suuralbumeja ja muita erikoisnumeroja. Erikoisnumerot on usein koottu jonkin tietyn teeman tai hahmon ympärille. Oman taskukirjansa ovat saaneet esimerkiksi suomalaisista ja saksalaisista kertovat tarinat, yliluonnolliset kertomukset sekä Battler Brittonin seikkailut.
Egmont Kustannus Oy alkoi kustantaa Korkeajännitystä vuodesta 1998. Vuodesta 2010 lähtien piirtäjien ja käsikirjoittajien nimet on ilmoitettu kertomusten ensimmäisellä sivulla.
Rinnakkaislehdet.
Vuosien varrella ovat ilmestyneet varsinaisen "Korkeajännityksen" lisäksi sotasarjakuvat:
Näiden lisäksi Korkeajännitys-nimellä julkaistiin tieteissarjakuvaa "Avaruuden Korkeajännitys" (1974, 12 numeroa), vakoilusarjakuvaa "Agenttikorkeajännitys" (1973–1985, 151 numeroa) ja western-sarjakuvaa "Lännen Korkeajännitys" (1973–1984, 136 numeroa). "Korkeajännitys"-nimellä ratsastivat myös 1980-luvulla ilmestyneet "Superkorkkari" ja "Seksikorkkari", joiden sisältö painottui lähinnä pornografiaan. Seksiä ja absurdia pilaa sekoittanutta "Karkeajännitys"-lehteä tehtiin "Kiväärikomppania" ja "Pahuksenmoinen pallijahti" -nimiset numerot vuosina 2001–2002. "Super"- ja "Seksikorkkareista" poiketen ne olivat osa virallista "Korkeajännitys"-tuoteperhettä.
Tyyli ja teemat.
Aiheet.
"Korkeajännityksen" keskeisiä teemoja ovat miehekkyys, toveruus ja rohkeus. Roistoja yhdistävä piirre on pelkuruus, jonka palkkana on kuolema. Muita tarinoissa toistuvia piirteitä ovat arkkityyppiset hahmot, kansallisuusstereotyypit sekä omaleimainen kielenkäyttö, johon kuuluvat suomen- ja saksankielisen dialogin yhdistäminen sekä foneettisesti kirjoitetut tuskanhuudot. Toistuvista juonikuvioista ja muista lehden klišeistä julkaistiin vuonna 2007 kirja "Achtung! Korkkarisaksan sanakirja".
Juoni.
Mika Vesterinen kuvailee "Korkkarisaksan sanakirjassa" tyypillisen "Korkeajännityksen" juonta. Tarina asettaa vastakkain brittiläisen sankarin ja ”pahan sakun”, joka on kiihkeä natsi. Toisinaan sankari ja paha saku ovat tunteneet jo ennen sotaa ja kilpailleet keskenään esimerkiksi urheilussa tai tieteessä. Paha saku ei noudata sääntöjä mutta häviää tästä huolimatta sankarille, mikä saa hänet hautomaan kostoa. Sota-aikana paha saku palvelee korkeahkona upseerina, kuten kapteenina, majurina tai everstinä, ja hänellä on alaisenaan joukko yhtä lailla pahoja natsisotilaita. Paha saku syyllistyy erilaisiin törkeisiin sotarikoksiin, on sotilaallisesti uhkarohkea eikä piittaa yksikkönsä kärsimistä tappioista. Paha saku saattaa myös surmata päähenkilön parhaan ystävän, usein petoksen tai sodan lakien vastaisen taktiikan avulla. Sankarin ja pahan sakun vastakkainasettelusta tulee lopulta henkilökohtainen, ja sotavuosien kuluessa he saattavat toistuvasti joutua vastakkain jopa tuhansien kilometrien päässä toisistaan olevilla rintamaosuuksilla. Loppua kohden paha saku paljastuu pelkuriksi ja hylkää sekä natsismin että omat miehensä; joskus jahti jatkuu vielä sodan jälkeenkin. Tarinan lopussa sankari surmaa pahan sakun ja jatkaa menestyksekästä taistelua kansallissosialismia vastaan.
Toisinaan sankarin ja pahan saksalaisen välinen kamppailu on ylisukupolvista perua. Konflikti on alkanut jo ensimmäisen maailmansodan aikana, periytyy sotien välissä isältä pojalle ja ratkaistaan lopulta toisessa maailmansodassa lopullisesti. Ajoittain "Korkeajännitys"-tarinat kuvaavat maailmansodan sijaan sodan jälkeistä sotarikollisten jahtia. Varhaisissa "Korkeajännityksissä" tämä heijasteli alan henkeä, sillä Adolf Eichmann ja Josef Mengele olivat 1960-luvun alussa edelleen pakosalla. Toiseen maailmansotaan keskittyvien tarinoiden ohella tuoreemmissa "Korkeajännityksissä" on myös muista sodista kertovia tarinoita. Useimmat niistä sijoittuvat joko Korean tai Vietnamin sotaan.
Hahmot.
"Achtung!"-verkkosivuillaan Vesterinen luetteloi "Korkeajännityksen" yleisimpiä hahmotyyppejä:
Toisinaan "Korkeajännityksen" roistoja ovat saksalaisten sijaan italialaiset ja japanilaiset. Paha japanilainen on mielipuolinen ja sadistinen hahmo, kun taas hyvät japanilaiset ovat saksalaisvastineitaan harvinaisempia. Italialaisten roolina on yleensä toimia tykinruokana, joiden tapattaminen alleviivaa pahan saksalaisen vastenmielisyyttä. Kansallisuudet esitetään stereotyyppisesti: italialaiset ovat saamattomia, japanilaiset hulluja, arabit petollisia ja niin edelleen. Liittoutuneiden edustajat ovat useimmiten hyviä. Tyypillistä on, että akselivaltojen sotilaiden toisinaan osoittamaan pasifismiin suhtaudutaan myönteisesti, mutta liittoutuneiden sotilaiden keskuudessa sitä pidetään kielteisenä ominaisuutena, josta sankari seikkailujensa myötä oppii pois.
”Korkkarisaksa”.
"Korkeajännityksissä" on usein tarkoituksella jätetty suomentamatta saksalaisia huudahduksia ja sanontoja. Yleisimpiä huudahduksia ovat erilaiset lievät kirosanat kuten "Donnerwetter" (”rajuilma”), "Donner und Blitzen" (”ukkosta ja salamoita”), "Mein Gott" (”Jumalani”), "Teufel" (”paholainen”) ja "Himmel" (”taivas”). Myös aseiden nimet ja muu sotateknologian terminologia, erilaiset lyhyet käskyt (esim. "Hände hoch", suom. ”kädet ylös”) sekä asevoimien arvonimet toistuvat sanastossa usein. Saksan ohella myös muiden ei-englantilaisten hahmojen äidinkieliä viljellään "Korkeajännityksen" sanastossa jonkin verran. Esimerkiksi arabit vannovat usein Allahin nimeen ja japanilaiset huutavat rynnäköidessään "banzai". Dialogissa esiintyy myös lievähköjä etnisiä haukkumasanoja; ranskalaisia saatetaan nimitellä sammakoiksi ja venäläisiä ryssiksi.
Haavoittuneet tai kuolevat hahmot huutavat "Korkeajännityksessä" usein tuskasta. Tuskanhuudoista yleisin on ”Aargh!” variaatioineen. Aasialaiset hahmot huutavat kuollessaan usein ”Aaiee!” Tekstissä huudahduksien pituus vaihtelee, ja ääritapauksessa kaikkia kirjaimia saattaa olla tuskanhuudossa useampi kappale (”Aarrrggghhh!”). Erikoisempiin ja harvinaisempiin tuskanhuutoihin lukeutuvat ”Yeugh!” ja ”Gnjääh!”
Ensimmäisissä "Korkeajännityssarjoissa" vieraskieliset sanat käännettiin suomeksi ja tuskanparahdukset muotoiltiin uudestaan ”auh” ja ”voih” -tyyppisiksi voihkaisuiksi. Saksankieliset sanat jäivät alkuperäiseen muotoonsa lähinnä silloin, kun ne viittasivat kolmannen valtakunnan virallisiin organisaatioihin, kuten Luftwaffeen tai Gestapoon, tai Stuka-pommikoneen kaltaisiin laitteisiin. Tuskanhuudot jäivät toisinaan kääntämättä, jos ne oli tavallisen tekstin sijaan litteroitu isona, ääriviivoin rajattuna versaalina. Ensimmäinen saksankielinen kirosana oli vuoden 1960 numerossa 19 esiintynyt "Donnerwetter", joka samaten oli kirjoitettu versaalilla.
"Korkeajännitys" ja naiset.
Korkeajännityksissä naisten esiintymiset edes sivuosissa ovat harvinaisia. Ehkä yleisin Korkeajännityksissä esiintyvä naishahmo on huolestunut äiti. Joissain sarjoissa naisia on kuitenkin nähty jopa pääosissa.
Korkeajännityssarjan ensimmäinen pääosassa esiintynyt naissankari oli Lesley Shane numerossa 7/1956 (Härkätaistelijan salaisuus).
Suomessa Korkeajännitys sai ensimmäiset naissotasankarinsa ”Rintamalottien korkeajännityksessä”. Lotta-sarjakuvan tekovaiheessa käsikirjoittajat Leena Lehtolainen ja kirjallisuuden tutkija Paula Arvas tutustuivat naisten kirjoittamiin kuvitteellisiin kertomuksiin lotista. Rintamalottien korkeajännitys eroaa perinteisestä naisten sotaviihteestä siten, että siihen on pyritty luomaan jännitystä ja taistelukohtauksia.
2020-luvulla lähtien on ilmestynyt Korkeajännityksen erikoisnumeroina myös oma "Naisten Korkeajännitys".
Suomalaiset "Korkeajännitykset".
Vuodesta 1998 on julkaistu Suomen historiaa käsitteleviä Korkeajännityksien erikoisnumeroita (ns. ”Suomi-Korkkarit”).
Samsonin piirtämissä seikkailuissa seikkailevat entinen punakaartilainen Pekka Haapanen ja suojeluskuntalainen Vilho Hannula.
Populaarikulttuurissa.
Pitkäkestoisen suosionsa seurauksena "Korkeajännitys" on vaikuttanut myös suomalaiseen populaarikulttuuriin. Suomalainen underground-taide alkoi jo varhain hyödyntää "Korkeajännityksestä" otettuja sarjakuvaruutuja, joihin retusoitiin uudet, absurdit tai vasemmistolaiset repliikit. "Korkeajännityksen" ja "Tex Willerin" vaikutus näkyy esimerkiksi Kalervo Palsan taiteessa.
Erityisen voimakas "Korkeajännityksen" vaikutus on ollut suomalaisessa rock-musiikissa. Aihetta sivusi jo Suomen talvisota 1939–1940 -yhtye albumillaan "Underground Rock"; lehden vaikutus näkyi sekä sota-aiheisissa sanoituksissa että voimakkaita kontrasteja hyödyntäneessä mustavalkoisessa kansitaiteessa. Virtanen-yhtyeen albumilla "Uusi jääkausi uhkaa" (1975) oli "Korkeajännitys"-lehteä esittävä kansikuva ja kaksi Rick Randomille omistettua kappaletta. Karva-levymerkki julkaisi vuonna 1979 Pupukuusikko-yhtyeen singlen ”Korkeajännitys” / ”Kilpa-auto”. Eppu Normaalin vuonna 1981 julkaistu single ”Warsova” oli "Korkeajännitys"-vaikutteinen, vaikkei suoraan käsitellytkään aihetta. Sittemmin Suomessa on toiminut useita Korkeajännitys-nimisiä yhtyeitä, joista ainakin yksi on myös äänittänyt albumin ja useita singlejä. Lisäksi monet ramopunk-yhtyeet ovat sanoituksissaan viitanneet "Korkeajännitykseen". Vuonna 1991 Häiriköt jopa julkaisi "Järkeäkonnitus"-nimisen EP:n, jonka kansitaide mukaili "Korkeajännityksiä".