tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ammattiliitto Nousu

Ammattiliitto Nousu ry (entinen "Nordea Unioni Suomi", ) eli Nousu on Nordeassa ja sen tytäryhtiöissä työskentelevien ammattiliitto, johon kuuluu noin 7 000 toimihenkilöä, esimiestä ja asiantuntijaa. Nousu on keskusjärjestö STTK:n ja UNI Global Unionin jäsen sekä osa Union in Nordeaa, joka on Suomen, Norjan, Ruotsin, Tanskan ja Puolan nordealaisten muodostama yhteistyöelin. Nousu on sopijaosapuolena rahoitusalan työehtosopimuksessa.
Nousu perustettiin 2. helmikuuta 2002 ja joulukuuhun 2010 asti yhdistys toimi osana Ammattiliitto Suoraa. Suora yhdistyi vuoden 2011 alussa Toimihenkilöunionin kanssa muodostaen Ammattiliitto Pron. Nousu järjesti asiasta jäsenäänestyksen, jossa 80 prosenttia vastusti liittymistä uuteen liittoon. Nordealaiset kokivat, että finanssiala jää suuressa liitossa liian pieneksi sektoriksi, joten Nousu irtautui fuusiosta ja siitä muodostettiin itsenäinen ammattiliitto. STTK hyväksyi Unionin jäsenliitokseen 12. tammikuuta 2011.
Hallinto.
Yhdistyksen vuonna 2009 valitsema 30 henkinen edustajisto käytti myös ylimenokauden aikana 2011-2013 aikana Nousun ylintä päätösvaltaa. Edustajiston puheenjohtajana toimi Sirkku Pääkkönen Rovaniemeltä ja varapuheenjohtajana Pasi Järvinen Helsingistä. Vuoden 2013 vaaleissa edustajiston puheenjohtajaksi valittiin Tuula Muukkonen Turusta ja varapuheenjohtajaksi Kristiina Widenius Helsingistä.
Nousun hallituksen kuuluivat ylimenokaudella puheenjohtaja Kari Ahola, varapuheenjohtajat Marja Yliniemi ja Laura Kuparinen sekä 10 jäsentä, jotka valittiin vaalipiireittäin. Kevään 2013 vaaleissa puheenjohtajien määrää vähennettiin kolmesta kahteen. Puheenjohtajana jatkaa kauden 2013-2016 Kari Ahola. Varapuheenjohtajaksi valittiin Tarja Furuholm.
Keväällä 2016 valittiin hallinto vaalikaudelle 2016-2019. Edustajiston puheenjohtajina jatkoivat Tuula Muukkonen ja Kristiina Widenius. Samoin liiton puheenjohtajat Kari Ahola ja Tarja Furuholm jatkoivat tehtävissään ilman vastaehdokkaita.
Liiton toimisto.
Liiton toimistossa työskentelee seitsemän henkilöä. Liiton toiminnanjohtajana toimii Minna Ahtiainen.
Nuotiosammal

Nuotiosammal ("Funaria hygrometrica") on lehtisammallaji, joka kuuluu nuotiosammalten ("Funaria") sukuun ja nuotiosammalten heimoon ("Funariaceae").
Ulkonäkö.
Nuotiosammal on pienikokoinen (1 - 3 senttimetriä). Sillä on leveät lehdet, joissa on selvä keskisuoni. Sen aika kookas itiöpesäke on pitkän ja kellanpunaisen pesäkeperän päässä. 
Elinympäristö.
Nuotiosammal on runsaasti itiöivä pioneerilaji, joka kasvaa esimerkiksi palaneella maalla, paljailla kalkkipitoisilla paikoilla, kasvihuoneissa ja betonirakenteissa, usein ihmisen luomilla kasvupaikoilla.
Levinneisyys.
Nuotiosammal on kosmopoliitti. Suomessa se on yleinen ja runsaslukuinen koko maassa. Se puuttuu vain yläpaljakalta.
Arvid Göransson Horn af Kanckas

Arvid Göransson Horn af Kanckas (1590 Vuorentaan kartano, Halikko – 16. helmikuuta 1653 Vuorentaan kartano, Halikko) oli Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherra. 
Elämäkerta.
Hornin vanhemmat olivat Göran Henrikinpoika Horn ja Brita Hansdotter, jonka vanhemmat olivat amiraali Hans Larsson Björnram sekä Ingeborg Boije af Gennäs.
Arvid Horn kirjoittautui 5. lokakuuta 1609 Wittenbergin yliopistoon, jossa hän opiskeli jonkin aikaa. Vuosina 1612–1616 hän oli ratsumies ja myöhemmin korpraali suomalaisessa ratsuväessä. Vuonna 1617 hän oli Jaakko de la Gardien värvätyn rykmentin henkikomppanian vänrikki. Horn oli 1619 kapteenina karjalaisessa jalkaväkikomppaniassa. Hän oli 1623 Hämeen läänin jalkaväen everstiluutnantti ja Karjalan jalkaväessä saadessaan tehtäväkseen Porin rykmentin perustamisen helmikuussa 1626. Samalla hänet ylennettiin everstiksi.
Horn johti perustamaansa rykmenttiä Puolan sodassa avustettaessa piiritettyä Mewen kaupunkia 11.–21. syyskuuta 1626 sekä linnoitetun kaupungin puolustuksessa. Kahden viikon piirityksen jälkeen hän luovutti kaupungin puolalaisille 3. heinäkuuta 1627, jolloin kolme porilaiskomppaniaa poistui kaupungista. Horn joutui sotavankeuteen, josta vapauduttuaan hän oli Narvan käskynhaltijana 5. tammikuuta 1633. Hänet määrättiin Uudenmaan ja Hämeen läänin sekä myöhemmin Hämeen läänin maaherraksi 14. lokakuuta 1634, mistä tehtävästä hän erosi 22. kesäkuuta 1637. Horn oli Turun hovioikeuden varapresidenttinä 7. kesäkuuta 1650, missä tehtävässä hän oli kuolemaansa saakka 16. helmikuuta 1653. Hänet on haudattu Halikon kirkossa olevaan sukukalmistoon.
Horn avioitui 1620 Ingeborg Kurckin (k. 1648) kanssa. Vaimon vanhemmat olivat ratsumestari Knut Jönsson Kurck ja Brita Gylta. Horn avioitui uudelleen Tukholmassa 28. heinäkuuta 1650 Elisabet Sparren kanssa. Toisen puolison vanhemmat olivat valtaneuvos Johan Eriksson Sparre ja Anne Urne. Kumpikin avioliitto oli lapseton.
Neovenator

Neovenator ("uusi saalistaja") on Euroopasta hävinnyt dinosaurus. "Neovenator" löydettiin 1978. Se luokitellaan joskus heimoon Neovenatoridae, ja joskus heimoon Carcharodontosauridae. Neovenatoridae-heimon jäsenet ovat sukua myös "Megalosaurukselle".
Piirteet.
Noin 70 prosenttia "Neovenatorin" luurangosta on löydetty. Se oli hyvin virtaviivainen eläin. Kallo oli kapea ja sillä on erittäin suuret sierainonkalot. Välileuanluun viiden hampaan järjestely osoittaa sen olleen sukua "Allosaurukselle". "Neovenatorin" pituudeksi on arvioitu 6-10 metriä.
Taidemaalari Léopold Survagen muotokuva

Taidemaalari Léopold Survagen muotokuva on Italiassa syntyneen taiteilija Amedeo Modiglianin öljyvärein kankaalle maalaama muotokuva, 61,5 cm × 46 cm, vuodelta 1918. Maalaus ostettiin Ateneumin taidemuseoon vuonna 1955.
Maalauksen malli taiteilija Léopold Survage (1879–1968), alkuperäiseltä nimeltään Sturzwage, oli tutustunut Modiglianiin Pariisissa vuonna 1911 Rotonden kahvilassa. 
Survagella oli suomalaisiakin sukujuuria. Hänen isoisänsä oli muuttanut Lappeenrannasta Moskovaan vuonna 1842. Sukusiteet pitivät yllä kontakteja Suomeen, ja Survage muun muassa suoritti asevelvollisuutensa Suomessa, Lappeenrannassa. Léopold Survagen äidinisä oli tanskalainen. 
Muotokuva syntyi kaksi vuotta ennen Modiglianin kuolemaa, hänen parhaana luomiskautenaan. Erikoista oli, että Modigliani joutui pyytämään muotokuvan takaisin itselleen, koska ei olisi muuten saanut lähetettyä taidekauppias Léopold Zborowskille neljää maalausta, kuten heidän tekemänsä sopimus hänet velvoitti. Näin Survage jäi ilman muotokuvaansa. Ateneumin taidemuseo osti maalauksen Sveitsistä kokoelmiinsa. Suomessa maalaus on antanut virikkeitä muun muassa Unto Koistisen muotokuviin.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1991

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1991 pelattiin Kanadassa ja maailmanmestaruuden voitti isäntämaa Kanada. 
Lopputulokset.
 A-sarja
 B-sarja
 C-sarja
Alaston nuori tyttö

Alaston nuori tyttö on taiteilija Oskar Kokoschkan (1886–1980) paperille lyijykynällä ja vesiväreillä maalaama työ, 44 × 27 cm, ja se on ajoitettu vuosiin 1906–1909. 
Taiteilija Oskar Kokoschkalla oli omia näkemyksiä muotokuviin. Hän oli kiinnostunut mallin nopeasta havainnoinnista, hän piirsi puberteettisia nuoria sekä kuvasi varsinkin näiden nopeaa kehitysvaihetta, elävien nuorien kulmikkuutta ja ruumiillisen epätasapainon tunnetta. Kokoschka oli jo lapsena ja nuorena kotikaupungissaan Wienissä tajunnut "... miten lähellä rumaa todellisuus oli verrattuna illusionistien taianomaisiin väreihin". Ihminen oli hänelle ruumiillisesti rajallinen, josta tehtävä taide auttamatta törmää hänen henkisiin ihanteisiinsa. 
Alaston nuori tyttö on maalattu Kokoschkan opiskeluaikana, jolloin hän oli opiskelijana Wienin taideteollisuuskoulussa. Hän muun muassa opetti koulunsa loppuvaiheessa elävän mallin luokalla. Suomeen tämä maalaus päätyi laulaja Alexis af Enehjelmin kautta. Af Enehjelm opiskeli vuosisadan alussa Wienissä ja hän tutustui siellä Kokoschkaan. Taiteilija lahjoitti maalauksen af Enehjelmille. Suomeen päätyi af Enehjelmin kautta myös Kokoschkan Kaksi naista -teos.
Oulu-opisto

Oulu-opisto on Oulun kaupungissa toimiva kansalaisopisto. Kaupungissa toimii toinenkin opisto, Vuolle-opisto.
Oulun työväenopisto perustettiin Suomen kolmantena työväenopistona vuonna 1907. Ennen Oulun opistoa oli perustettu Tampereen (1899) ja Vaasan (1907) työväenopistot. Opisto toimi työväenopiston nimellä vuoteen 1992 asti, jolloin nimi vaihdettiin Oulu-opistoksi.
Opisto aloitti toimintansa Oulun työväentalossa, jossa se toimi vuoteen 1935 saakka. Sieltä toiminta siirtyi Aleksanterintorin kansakoululle, jossa opisto oli jo toiminut lyhyen aikaa sisällissodan jälkeen, kun työväentalo oli suljettuna. Kun Tampereelle 1960 alettiin rakentaa Sampolaa, yhteistä koulu- ja työväenopistotaloa, esitti Oulun työväenopiston johtokunta kaupunginhallitukselle, että Oulun-opistonkin toimitilat sijoitettaisiin uuden suunnitteilla olevan kansalaiskoulun tiloihin. Työväenopiston syyslukukausi 1967 alkoi arkkitehti Kari Virran suunnittelemassa monitoimitalossa, Pohjankartanossa, joka oli valmistunut Karjasillan kaupunginosaan samana kesänä.
Neiti Kekäläinen

Neiti Kekäläinen on taiteilija Eero Nelimarkan (1891-1977) öljyvärein kankaalle maalaama teos, 65,5×45,5 cm, vuodelta 1916. Ateneumin taidemuseo osti sen kokoelmiinsa vuonna 1968.
"Neiti Kekäläinen" on taiteilijan ja runoilija Larin-Kyöstin taloudenhoitajasta maalattu taulu Oulunkylästä. Tämä taloudenhoitaja edusti taiteilijalle hänen suosimansa pohjalaistaiteen naisen hyveitä: ahkeruutta, vaatimattomuutta ja juurevuutta. Eero Nelimarkan käyttämät ääriviivojen pehmeydet ja pinnan ehjät värikentät tulevat esille tässäkin maalauksessa. Hän meni vuonna 1912 Pariisin ja tutustui siellä ollessaan Nabis-ryhmään, jolta hän oppi näitä käytäntöjä. Hillittyä väriskaalaa noudattavat pinnat luovat kuitenkin litteän tilavaikutelman tähän maalaukseen. Jo nuorempana ollessaan käsityöläiskoulun iltakursseilla Vaasassa hän jäljensi japanilaisten puupiirrosten jäljennöksiä. Hän ihaili näiden taidokasta sommittelua ja värejä. Katsotaan, että Nelimarkan rakenteellinen tyyli pohjaa pitkälti näihin käsityöläiskoulun vuosiin.
Eero Nelimarkka yhdisti taiteessaan modernin ilmauksen kansalliseen aiheeseen tavalla, josta taidetta tunteva yleisö piti. Hänen tuotantonsa aiheistoa oli etenkin pohjalainen maisema ja mielentila.
Lähteet.
Timo Huusko: Eero Nelimarkka: Neiti Kekäläinen. Teoksessa Ateneum- opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.86.
Aegean Airlines

Aegean Airlines on matkustajamäärältään Kreikan suurin lentoyhtiö. Yhtiö on kuulunut Star Allianceen kesäkuusta 2010. 
Skytraxin luokituksessa Aegean Airlines on neljän tähden lentoyhtiö.
Yhteistyökumppanit.
Aegean Airlinesilla on codeshare-sopimukset seuraavien yhtiöiden kanssa:
Laivasto.
Laivaston keski-ikä maaliskuussa 2023 on 9,1 vuotta.
Kohteet.
Vuodeksi 2015 Aegean Airlines suunnittelee lentävänsä 134 kohteeseen 42 maassa. Näistä 34 ovat sisämaankohteita.
Tilauslennot.
Aegean Airlines tekee myös tilauslentoja esimerkiksi Italiaan, Ranskaan, Isoon-Britanniaan, Puolaan, Israeliin, Romaniaan, Ruotsiin, Sveitsiin, Tanskaan, Suomeen, Norjaan, Itävaltaan, Saksaan ja Unkariin.
Siltanäköala

Siltanäköala on Ragnar Ekelundin (1892–1960) vuonna 1922 öljyvärein kankaalle maalaama maalaus, 50×62 cm. Ateneumin taidemuseo osti maalauksen kokoelmiinsa vuonna 1964.
"Siltanäköala", joka maalattiin vuonna 1922 Baijerissa, kuvastaa Ragnar Ekelundin päätymistä sommittelun arkkitehtonisuuteen ja pintavaikutelman korostumiseen. Hän oli seestynyt taiteilija, jonka ilmaisussa se näkyi selkeytymisenä. Jo kahdessa "Siltanäköalaa" edeltävässä Ateneumin Kangasniemen kirkkorantaa esittävässä teoksessa, vuosilta 1917 ja 1922, tämä näkyy.
Ekelund aloitti uransa ekspressionistisena taiteilijana, jonka intensiiviset siveltimenvedot 1910-luvulla vaihtuivat cèzannemaiseen värinkäyttöön ja nyt, 1920-luvulla tähän uuteen viivatyyliksikin kutsuttuun ilmaisuun. Tähän vaikutti etenkin hänen vuonna 1920 tekemänsä Pariisin matka, jonka yhteydessä hän sai inspiraatiota Maurice Utrillolta ja André Derainilta.
Ragnar Ekelund oli luonnontulkitsija sydämeltään. Hän kirjoitti runoja ja maalasi. Hänet miellettiin väritaiteilijaksi niin, että hänet kutsuttiin vuonna 1956 kutsutun Prisma-ryhmän jäseneksi.
Lähteet.
Timo Huusko: Ragnar Ekelund: Siltanäköala. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.87.
Sean Edwards

Sean Lawrence Guy Edwards (6. joulukuuta 1986 Lontoo, Iso-Britannia – 15. lokakuuta 2013 Queensland, Australia) oli brittiläinen moottoriurheilija. Hänen isänsä Guy Edwards on entinen Formula 1 -kuljettaja. Edwards aloitti kilpa-uran vuonna 2003 Britannian Formula Ford -sarjassa, jossa hän sijoittui sarjan neljänneksi. Vuonna 2004 Edwards kilpaili Britannian Formula Renault -sarjassa sijoittuen sarjan viidenneksi. Vuonna 2005 Edwards ajoi British GT -sarjassa. Vuonna 2006 Edwards ajoi FIA GT3 Championship -sarjassa voittaen sarjan mestaruuden. Vuonna 2007 hän siirtyi FIA GT2 Championship -sarjaan. Vuodesta 2008 lähtien Edwards kilpaili Porsche Supercup -sarjassa saavuttaen urallaan kahdeksan voittoa. Vuonna 2012 Edwards voitti Dubain 24 tunnin ajon. Vuonna 2013 hän voitti muun muassa Nürburgringin 24 tunnin ajon ja toiseen kertaan Dubain 24 tunnin ajon. Edwards osallistui myös Span 24 tunnin ajoon vuonna 2007 ja Le Mansin 24 tunnin ajoon vuonna 2012.
Edwards kuoli autoturmassa Australian Queenslandin radalla 15. lokakuuta 2013, jossa hän opasti 20-vuotiasta mieskuljettajaa. Koulutettavan ohjaama Porsche törmäsi seinään ja syttyi palamaan. Edwards menehtyi onnettomuudessa ja kuljettaja sai turmassa vakavia vammoja.
Edwards esitti isäänsä Ron Howardin ohjaamassa "Rush"-elokuvassa, joka sai ensi-iltansa vain puolitoista kuukautta ennen Edwardsin kuolemaa.
DDC Mlimani Park Orchestra

DDC Mlimani Park Orchestra on tansanialainen muziki wa dansia soittava yhtye. Vuonna 1978 perustettu yhtye kuuluu merkittävimpiin oman tyylilajinsa edustajiin. 1980-luvulla yhtye julkaisi sarjan Itä-Afrikassa erittäin tunnetuiksi nousseita hittejä. Valtaosan yhtyeen suurimmista hiteistä on säveltänyt ja sanoittanut Hassani Bitchuka, Cosmas Chidmule ja Shaaban Dede.
Historia.
DDC Mlimani Park Orchestra perustettiin vuonna 1978 soittamaan Mlimani Club -yökerholle Dar es Salaamissa, Mwengen kaupunginosassa. Sen perusti vuonna 1978 Nuta Jazz Bandin jäsenet Muhiddin Maalim, Hassani Bitchuka ja Abel Balthazar. Myöhemmin yhtyeeseen liittyi Michael Enoch Dar es Salaam Jazz Bandistä. Perustettaessa yhtyeeseen kuului noin 15 jäsentä, mutta nykyisin siihen kuuluu jopa 25 jäsentä. Kun yökerhon omistaja Tanzania Transport and Taxi Services teki konkurssin vuonna 1983, yhtye siirtyi Dar es Salaam Development Corporationin (DDC) alaisuuteen, josta juontaa etuliite yhtyeen nimeen. Koska musiikki-instrumentteja koskevat tuontirajoitukset olivat 1980-luvulla tiukat, valtaosa yhtyeistä työskenteli eri yrityksille ja organisaatioille, jotka investoivat musiikkiin tuottavana liiketoimintana. Nämä sponsorit omistivat soittimet ja järjestivät harjoitus- sekä esiintymistilat. Muusikot saivat vakituista palkkaa sekä provision lipputuloista.
DDC Mlimani Park Orchestran musiikillista linjaa johti 1980-luvulla pääasiallisesti Dar es Salaam Jazz Bandistä yhtyeeseen liittynyt Michael Enoch, joka toimi aiemmassa yhtyeessään kitaristina, mutta soitti DDC Mlimani Park Orchestrassa pääasiallisesti saksofonia
Yhtyeen tunnetuin levy Sikinde nauhoitettiin Radio Tanzania, Dar es Salaam (RTD) -radiokanavan studiossa ja äänityksestä vastasi James Mhilu.
Musiikkityyli.
DDC Mlimani Park Orchestran motto on ngoma ya ukae ("kodin tanssi"). Yhtye on säilyttänyt 1980-luvulle tyypillisen muziki wa dansi tyylin samana nykypäivään saakka. Jokaiselle muziki wa dansi yhtyeelle ominaista tyyliä tehdä musiikkia, esiintyä ja tanssia kutsutaan mtindoksi. Mtindo on ikään kuin toinen nimi, jota fanit käyttävät ilmaistessaan suosikkiyhtyettään. DDC Mlimani Park Orchestran mtindo on Sikinde, joka juontaa nimensä Dar es Salaamin seudulta kotoisin olevan Zaramo -heimon ngoma (musiikki, laulu ja tanssi) kulttuurista.
Kokkeja

Kokkeja on Ester Heleniuksen (1875-1955) öljyvärein levylle kiinnitetylle kankaalle vuonna 1924 maalaama maalaus, 56×44 cm. Se hankittiin vuonna 1929 Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Ester Heleniuksen maalauksia kutsuttiin joskus epäsuomalaisiksi, koska niiden aiheet olivat Pariisista ja koska niiden muodonanto oli pehmeää. Nämä molemmat asiat tulevat ilmi tässä hänen "Kokkeja" -maalauksessaan. Etualan kokki on suomalaiselle ulkomaalaisen näköinen ja henkilöt niin pehmeitä, että he osin eivät erotu maalauksesta.
Ester Helenius asui pitkiä aikoja Ranskassa, ensimmäisen kerran vuonna 1899. Hänet tunnetaan parhaiten juuri 1920- ja 1930-lukujen tuotannostaan, joka käsitti niin henkilökuvia, kirkkojen sisätiloja kuin kukka-asetelmiakin. Hän itse ihaili suomalaisen kansantaiteen värimaailmaa ja piti sitä oman väri-ilmaisunsa pohjana.
Lähteet.
Timo Huusko: "Ester Helenius: Kokkeja". Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.88.
Ali Jahangiri

Ali Jahangiri (; s. 6. kesäkuuta 1981 Teheran, Iran) on iranilaissyntyinen suomalainen stand up -koomikko ja juontaja ja nykyinen K-Market-kauppias. Hän on tehnyt komiikkaa muun muassa ennakkoluuloista maahanmuuttajia kohtaan.
Jahangiri juonsi Subin keväinä 2012 ja 2013 esittämää tositelevisio-ohjelmaa "Viidakon tähtöset". Hän veti myös Yle Puheella tammikuusta 2013 vuoteen 2016 saakka radio-ohjelmaa "Ali ja Husu" yhdessä Abdirahim Husseinin kanssa. Kesinä 2013–2016 Jahangirilla on ollut Yle Puheella oma keskusteluohjelma nimeltä "Ali Show". "Alin ja Husun" viimeinen osa kuultiin Yle Puheella 2. kesäkuuta 2016. Syksyllä 2016 ohjelmapaikalla alkoi uusi monikulttuuristen naisten vetämä ohjelma, jonka tuottajana Jahangiri toimii.
Keväällä 2017 Jahangiri kilpaili "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelman kymmenennellä tuotantokaudella. Parinsa Saana Akiolan kanssa hän putosi kisasta kolmantena.
1. lokakuuta 2018 julkaistiin ensimmäinen jakso englanninkielisestä podcastista "How Bad Was That with Ali &amp; James," jossa Jahangiri ja stand up -koomikko James Lórien MacDonald ottavat humoristisesti kantaa erilaisiin ajankohtaisiin asioihin.
Bisnesura.
Jahangiri valmistui kauppatieteiden maisteriksi Aalto-yliopistosta 2012. Hän aloitti stand upin vuonna 2004. Jahangiri on työskennellyt muun muassa konsulttiyhtiö Trainers’ Housen projektipäällikkönä. Lisäksi hän on isänsä kanssa pitänyt Vantaalla Kauppakeskus Jumbossa smoothiekojua, jossa he ovat hyödyntäneet kauppojen hävikkihedelmiä.
Syyskuussa 2021 Jahangiri ilmoitti ryhtyvänsä K-ketjun ruokakauppayrittäjäksi. Hän avasi Autotalossa Helsingin Kampissa "K-Market BiiliTalo" -nimisen kaupan 23. huhtikuuta 2023.
Yksityiselämä.
Jahangiri tuli perheensä kanssa Suomeen pakolaisina vuonna 1991. Hänen isänsä työskenteli Iranissa sähköasentajana ja äiti sairaanhoitajana. Jahangirin nuorempi veli Efi on lääkäri ja tekee myös stand up -komiikkaa.
Mumia Abu-Jamal

Mumia Abu-Jamal (syntymänimeltään Wesley Cook, s. 24. huhtikuuta 1954 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen henkilö, joka tuomittiin vuonna 1982 poliisi Daniel Faulknerin murhasta kuolemaan. Oikeudenkäyntiä on kuitenkin usein syytetty puolueelliseksi ja Abu-Jamalin saama kuolemantuomio nousikin nopeasti kansainväliseksi Cause célèbreksi. Abu-Jamalin tapausta on tutkittu myöhemmin uudelleen, viimeksi vuonna 2011, jolloin liittovaltion valitustuomioistuin totesi hänet jälleen syylliseksi. Tuomioistuin kuitenkin muutti hänen saamansa kuolemantuomion elinkautiseksi ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen.
Ennen tuomiotaan Abu-Jamal toimi radiotoimittajana ja mustien radiotoimittajien asemaa ajaneen organisaation johtajana. Hän oli myös Mustien pantterien jäsen vuoteen 1970 asti.
Kehtolaulu (maalaus)

Kehtolaulu on Alvar Cawénin öljyvärein kankaalle maalaama teos, 56×78,5 cm, vuodelta 1921. Ateneumin taidemuseoon se tallennettiin samana vuonna 1921.
"Kehtolaulussa" kuvataan suomalaista lapsenpiikaa talonpoikaistuvassa. Lapsenpiika tuudittaa laululla uneen kehdossa lepäävää vauvaa. Keskitetyn sommittelun seurauksena koko maalauksen väriasteikko tuntuu ilmentävän tuon laulun tunnetilaa.
Alvar Cawèn kuului vuodesta 1917 alkaen Marraskuun ryhmään. Ryhmä soinnitteli maanvärejä ja tätä alettiin kutsua ”pettuleipäsinfoniaksi” niin että tästä ilmapiiristä puolestaan on tullut ensimmäisen maailmansodan ja kansalaissodasta kärsineen köyhän Suomen kansan henkisen ilmapiirin vertaus. Cawèn oli itse myös taitava pianisti. Hänen kohdallaan värien soinnutuksilla viitataan usein musikaalisen harmonian tekijöihin.
Lähteet.
Timo Huusko: Alvar Cawèn: Kehtolaulu. Teoksessa Ateneum- opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.91.
Aino Haverinen

Aino Maria Haverinen (10. toukokuuta 1875 Sortavala – 28. toukokuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen operettitaiteilija ja taiteenalansa ensimmäinen suomalainen tähti.
Elämä ja ura.
Näyttämöura.
Aino Haverisen vanhemmat olivat rakennusmestari Olli Haverinen ja Karoliina Tolonen. Haverinen suoritti opintoja Helsingin musiikkiopistossa, mutta joutui keskeyttämään ne rahapulan takia. Myöhemmin hän opiskeli Berliinissä ja Dresdenissä (1905) sekä Pietarissa (1917). Ammattilaisuransa tuleva operettitähti aloitti Aapo Pihlajamäen Uudessa Teatterissa vuonna 1897, josta hän siirtyi 1899 Viipurissa toimineeseen Suomalaiseen Maaseututeatteriin. Siellä hänestä kehkeytyi operettiprimadonna. Erityisen tärkeä virstanpylväs Haverisen uralla oli "Pikku pyhimys", jonka ensi-ilta oli keväällä 1904. Hänen teknisesti taidokas suorituksensa operetin pääosassa oli taiteellinen voitto ja merkittävä koko suomenkielisen operettitaiteen historiassa.
1900-vuosikymmenen loppupuoliskolla Haverisen uralla oli lauluääneen liittyviä vastoinkäymisiä, mutta syksyllä 1909 hänen voittokulkunsa jatkui ja kassavirta muuttui entistä vuolaammaksi. Operetit eivät kuitenkaan pelastaneet viipurilaisteatterin ontuvaa taloutta. Haverisen lauluääneen liittyvät ongelmat uusiutuivat. Hän jätti Viipurin vuonna 1912.
Vuonna 1913 Haverinen aloitti oman Suomalainen Operetti -nimisen ryhmänsä johtajana. Taustalla oli Pasi Jääskeläisen samana vuonna perustama samanniminen ryhmä, joka oli hajonnut toimittuaan vain muutaman kuukauden. Haverinen saavutti operettiryhmällään kohtalaisen taiteellisen tason, mutta talous petti. Ryhmä sai vakinaisen esiintymistilan alkusyksystä 1918 Viipurin Punaisenlähteentorin laidalta, Haverinen toimi ryhmän taiteellisena johtajana. Vuonna 1922 Haverinen perusti Rauman Näyttämön, jota hän johti vuoden verran. Vuonna 1924 hän siirtyi raittiusseuran näyttämön johtajaksi Poriin. Vuosina 1925–1934 Haverinen toimi puhenäyttelijänä Porin Teatterissa. Porista hän muutti Helsinkiin, missä hän opetti lausuntaa.
Uransa lopulla Aino Haverinen oli mukana useissa suomalaisissa elokuvissa. Avustajatasoisten roolitehtävien lisäksi hänellä oli jokunen merkittävä sivuosa, kuten Anna-Liisa elokuvassa "Tulitikkuja lainaamassa".
Yksityiselämä.
Aino Haverisen ensimmäinen aviopuoliso oli näyttelijä Kaarlo Halonen. Vuonna 1899 solmittu liitto päättyi eroon 1908. Toinen puoliso oli teatterinjohtaja Jonas Arno Arvi Niska vuodesta 1914 vuoteen 1930. Liitto päättyi niin ikään avioeroon. Haverisella oli kaksi tytärtä, Aino Marja Terttu (s. 1912) ja Ruth Arja (s. 1916).
André Louis Fort

André Louis Fort (20. syyskuuta 1935 Chalon-sur-Saône – 19. elokuuta 2025) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 8. huhtikuuta 1962 ja nimitettiin Perpignan-Elnen hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 18. helmikuuta 1995. Piispaksi konsekroinnin suoritti 9. heinäkuuta Jean-Berchmans-Marcel-Yves-Marie-Bernard Chabbert, jota avustivat Raymond Gaston Joseph Séguy ja Maurice-Adolphe Gaidon.
Fortista tuli 16. tammikuuta 1996 Perpignan-Elnen piispa. 28. marraskuuta 2002 hänet nimitettiin Orléansin piispaksi, joksi hänet asetettiin 5. tammikuuta 2003 ja jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 27. heinäkuuta 2010.
Joulukuussa 2018 Fort tuomittiin alioikeudessa kahdeksan kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen lapsen seksuaalisen hyväksikäytön peittelystä.
José Nelson Westrupp

José Nelson Westrupp (s. 11. syyskuuta 1939) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli dehoniaanien jäsen 2. helmikuuta 1962, ja hän sai pappisvihkimyksensä 28. kesäkuuta 1964. Hänet nimitettiin São José dos Camposin hiippakunnan johtoon 11. toukokuuta 1991, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 20. heinäkuuta Carlo Furno, jota avustivat Geraldo María de Morais Penido ja Eusébio Oscar Scheid.
Westrupp sai 1. lokakuuta 2003 nimityksen Santo Andrén piispaksi.
Leonardo Zamora Legaspi

Leonardo Zamora Legaspi (25. marraskuuta 1935 Meycauayan – 8. elokuuta 2014) oli filippiiniläinen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin dominikaanien papiksi 17. joulukuuta 1960 ja nimitettiin Manilan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Elephantaris in Mauretanian titulaaripiispaksi 25. kesäkuuta 1977. Piispaksi konsekroinnin suoritti 8. elokuuta Bruno Torpigliani, jota avustivat Juan Bautista Velasco Díaz ja Federico O. Escaler.
Legaspi sai 20. lokakuuta 1983 nimityksen Caceresin (Nueva Caceres) arkkipiispaksi.
Legaspi toimi Santo Tomasin yliopiston ensimmäisenä filippiiniläisenä rehtorina 1970-luvulla.
Kirkkosaari (Nakkila)

Kirkkosaari on kapea 1,5 kilometrin pituinen saari Kokemäenjoessa. Se sijaitsee Anolassa noin kaksi kilometriä Nakkilan keskustasta joen alajuoksulle päin. Kirkkosaari kuuluu kokonaisuudessaan Anolan kartanolle, jonka piha-alueelta johtaa saarelle silta. 
Yleistä saaresta.
Kirkkosaaren rannat ovat rehevän sekametsän reunustamat, mutta saaren sisäosa on kokonaan viljelyskäytössä. Saaressa on sijainnut yksinäistalo jo viimeistään 1500-luvun puolivälissä. Nykyään Kirkkosaaressa ei ole yhtään rakennusta. Saaren luoteispäässä on yksityinen hautausmaa, jonne on haudattu Anolan kartanon 1800-1900-lukujen vaihteessa omistaneen Waldemar von Frenckellin perheenjäseniä.
Anolan kirkko.
Perimätiedon mukaan Kirkkosaaressa on sijainnut keskiajalla toinen Ulvilan kahdesta kirkosta. Alemmaksi joelle Ulvilan Liikistöön rakennettiin puukirkko 1200-luvulla. Kirkkosaaressa arvellaan olleen kirkon tai kappelin samoihin aikoihin.
Kirkosta ei ole jäljellä mitään näkyviä merkkejä, eikä saarella ole milloinkaan suoritettu arkeologisia kaivauksia, joten sen mahdollista sijaintia ei tunneta tarkemmin. 
1980-luvun alussa löydettiin Ulvilan Selkäkankaalta Anolan kylän vanhan rajan tuntumasta rajakivi, johon oli kaiverrettu kirkon kuva. Sen on arveltu olevan peräisin 1200-luvulta ja esittävän Kirkkosaaren kirkkoa. 
Lähteet.
Viitteet.
Pohjoismaiden Keskustanuoret

 
Pohjoismaiden Keskustanuoret (ruo. "Nordiska Centerungdomens Förbund", lyh. NCF) on pohjoismainen kattojärjestö keskustalaisille opiskelija- ja nuorisojärjestöille. NCF:n yhdeksän jäsenjärjestöä ovat:
Järjestöllä on edustus Nuorten Pohjoismaiden neuvostossa. 
Pohjoismaiden Keskustanuorten hallituksessa on kahdeksan jäsentä. Vuoden 2022–2023 hallitus on:
Järjestön työkieli on englanti.
Yarden Gerbi

Yarden Gerbi (; s. 8. heinäkuuta 1989 Kfar Saba) on israelilainen judoka, maailmanmestari sekä olympia- ja EM-mitalisti. Hän on kilpaillut alle 63 kilo­gramman paino­luokassa vuodesta 2007 lähtien.
Kilpailu-ura.
Gerbi saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Varsovassa 2008 ja hopeaa Tel Avivin Makkabiadeissa 2009. Tokion MM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui seitsemänneksi ja Istanbulin EM-kilpailuissa 2011 viidenneksi. Hän saavutti hopeaa Tšeljabinskin EM-kilpailuissa 2012 hävittyään loppuottelussa Ranskan Gévrise Émanelle. Buda­pestin EM-kilpailuissa 2013 hän sai pronssia.
Gerbi voitti maailman­mestaruuden Rio de Janeirossa 2013. Hän oli jo ennen kisoja maailman­rankingin ykkönen ja kukisti loppu­ottelussa ranskalaisen Clarisse Agbegnenoun 43 sekunnissa. Tämä oli Israelin kaikkien aikojen ensimmäinen judon maailman­mestaruus. Tšeljabinskin MM-kilpailuissa 2014 hän sai hopeaa hävittyään loppuottelussa Agbegnenoulle. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän saavutti pronssia. Hän oli viides Astanan MM-kilpailuissa 2015 ja Kazanin EM-kilpailuissa 2016.
Gerbi saavutti olympia­pronssia Rio de Janeirossa 2016 kukistettuaan pronssi­ottelussa japanilaisen Miku Tashiron.
Gerbi on saavuttanut Masters, Grand Prix ja Grand Slam -kilpailuissa kuusi turnaus­voittoa, viisi kakkos­sijaa ja yhdeksän kolmos­sijaa sekä maailman­cupeissa ja Continental Open -kilpailuissa kaksi turnausvoittoa, neljä kakkos­sijaa ja yhden kolmos­sijan. Hän on voittanut Israelin mestaruuden vuosina 2007–2009 ja 2011–2014, yhteensä seitsemän kertaa.
Ádám Bogdán

Ádám Gomal Bogdán (s. 27. syyskuuta 1987 Budapest, Unkari) on unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Bogdán edustaa seuratasolla Ferencvárosia. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Englannin ja Skotlannin sarjoissa. Pisimpään hän on edustanut Bolton Wanderersia.
Bogdán pelasi Bolton Wanderersissa kaikkiaan 104 sarjaottelua, joista 24 ottelua Valioliigassa ja 80 ottelua mestaruussarjassa. Kaudella 2011–2012 Evertonin maalivahti Tim Howard teki omalta rangaistusalueeltaan maalin Bogdánin taakse. Kaudella 2015–2016 Bogdán pelasi vielä kaksi valioliigaottelua Liverpoolin maalivahtina. Skotlannin Valioliigassa Bogdán edusti Hiberniania kausina 2018–2020.
Bogdán debytoi Unkarin maajoukkueessa vuonna 2011 ottelussa Luxemburgia vastaan. Hän on pelannut maajoukkueessa 21 maaottelua, joista neljä vuonna 2011, kahdeksan vuonna 2012, kuusi vuonna 2013, yhden vuonna 2014, yhden vuonna 2016 ja yhden vuonna 2021. Otteluista seitsemän oli MM-karsintaotteluita.
Villilä Studiot

Villilä Studiot on suomalainen elokuvastudio. Se sijaitsee Villilän kartanon alueella Nakkilassa. Studio tunnetaan myös Länsi-Suomen TV- ja elokuvakeskuksen nimellä ja on perustettu vuonna 2003.
Villilän kartano siirtyi Nakkilan kunnan omistukseen vuonna 2002. Saman vuonna aloitettiin kartanon rakennusten saneeraus elokuvastudioiksi. Avajaisia vietettiin helmikuussa 2003. Sisätilojen lisäksi alueella on studiopiha ulkokuvauksia varten, majoitustiloja sekä ravintolapalveluja. Studiolla on myös Satakunnan käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksen opetustiloja. 
Villilä Studiolla on kuvattu useita kotimaisia elokuvia. Timo Koivusalo on ohjannut Villilässä viisi elokuvaa. Muita tunnettuja osin tai kokonaan Villilässä tehtyjä elokuvia ovat muun muassa "FC Venus", "V2 – Jäätynyt enkeli" sekä "Postia pappi Jaakobille". Kokoillan elokuvien lisäksi studioilla on kuvattu useita lyhyt- ja dokumenttielokuvia.
Lähteet.
Viitteet.
Vajaavaltaisuus

Vajaavaltaisuus tarkoittaa Suomessa oikeudellista asemaa, jossa henkilö ei saa itse kokonaan tai osittain päättää itseään koskevista oikeudellisista toimista. Vajaavaltaisella tarkoitetaan alaikäistä eli alle 18-vuotiasta henkilöä sekä sellaista täysi-ikäistä henkilöä, joka on julistettu vajaavaltaiseksi. Vajaavaltaisen taloudellisia ja muita holhoustoimesta annetussa laissa tarkoitettuja asioita hoitaa edunvalvoja. Alaikäisen edunvalvojina ovat hänen huoltajansa, jollei laissa toisin säädetä tai jollei tuomioistuin ole määrännyt toisin.
Vajaavaltaiseksi julistaminen.
Vajaavaltaiseksi julistaminen on henkilön toimintakelpoisuuden rajoittamisen äärimmäisin muoto. Vajaavaltaiseksi julistamisesta päättää tuomioistuin. Täysi-ikäisen henkilön toimintakelpoisuuden rajoittaminen edellyttää, että henkilö on kykenemätön huolehtimaan taloudellisista asioistaan ja että hänen etunsa on siksi vaarassa. Pelkkä lääketieteellinen diagnoosi, esimerkiksi psyykkinen sairaus tai dementia ei oikeuta rajoittamaan kenenkään toimintakelpoisuutta. Kun henkilö julistetaan vajaavaltaiseksi, tuomioistuin ei täsmennä toimintakelpoisuuden rajoituksia, vaan rajoitukset määrittelee suoraan holhoustoimilain 23–28 §.
Vajaavaltaisen asema.
Suomessa vajaavaltaisen asema määritellään muiden muassa holhoustoimesta annetussa laissa. Lain mukaan vajaavaltaisella ei ole oikeutta itse vallita omaisuuttaan eikä tehdä sopimuksia tai muita oikeustoimia, mutta hän voi kuitenkin tehdä oikeustoimia, jotka ovat olosuhteisiin nähden tavanomaisia ja merkitykseltään vähäisiä (holhoustoimilaki 23–28 §). Vajaavaltainen ei voi asettua ehdolle eduskuntavaaleissa (perustuslaki 27 §) eikä kunnan luottamustoimeen (kuntalaki 33 §).
Molukkienvarpushaukka

Molukkienvarpushaukka ("Accipiter henicogrammus") on haukkojen heimoon kuuluva keskikokoinen petolintu. Sitä tavataan Indonesiassa, Pohjois-Molukkien saariryhmässä. Molukkienvarpushaukan tiedetään pesivän ainakin Pohjois-Molukkien kolmella pääsaarella Halmaheralla, Morotailla ja Bacanilla. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat ja vuoristometsät 1 300 metrin korkeuteen. Pääasiassa lintua on tavattu yli 200 m:n korkeudella merenpinnasta.
Kooltaan molukkienvarpushaukka on varpushaukkaa suurempi, mutta kanahaukkaa pienempi ja muodoltaan suhteellisen pitkäpyrstöinen ja lyhytsiipinen lähilajeihin verrattuna. Koiraat ovat kooltaan noin ¾ naaraista, mutta väritykseltään lähes samanlaisia. Linnut ovat tumman liuskeenharmaita päältä ja laajalti punaruskeita alta.
Molukkienvarpushaukkoja arvioidaan olevan 1000–10 000 yksilöä. Kannan epäillään olevan pienenemässä elinalueiden hävittämisen vuoksi. Laji on täysin riippuvainen metsistä ja sen levinneisyysalueella niistä hävisi 1990-2003 noin 20 %. Metsien vähenemisen ennustetaan jatkuvan vähintään samaa tahtia. Lajia tavataan suojelualueilla kuten Aketajawe-Lolobatan kansallispuistossa, minkä arvioidaan hillitsevän kannan pienemistä.
Villilän kartano

Villilän kartano on kartano Nakkilassa. Se sijaitsee aivan kunnan keskustan tuntumassa, Valtatie 2:n ja Tampere–Pori-rautatien läheisyydessä. Kartanon alueella on vuodesta 2003 toiminut Villilän elokuvastudiot. Itse studiotilat sijaitsevat kartanon entisissä talousrakennuksissa, kartanon päärakennus toimii majoitus- ja ravintolatiloina.
Historia.
Ensimmäinen maininta Villilän kartanosta löytyy 1450-luvulta, jolloin Kokemäen Villiön kylän asukkaat perustivat paikalle torpan. 1600-luvun alussa kolme paikalla sijainnutta verotilaa sulautuivat kartanoksi, joka annettiin 1638 läänitykseksi Viipurin ja Savonlinnan läänin maaherralle Michell von Jordanille. Jordanin suvun hallinnassa se oli vuoteen 1788 asti. Tämän jälkeen omistajana oli Avellan-suku aina vuoteen 1888, jonka jälkeen kartano myytiin Frans Stefanus Pohjalalle.
Vuonna 1905 kartanossa aloitti toimintansa Satakunnan maanviljelysseuran omistama karjatalouskoulu. Kansalaissodan jälkeen kartanon maista erotettiin 20 torppaa ja myöhemmin vielä 12 asutustilaa. Frans Pohjalan tyttären Emma Grönlundlin kuoltua vuonna 1969 siirtyi kartano Nakkilan kunnan omistukseen 1971, joka puolestaan myi sen Nakkilan konepajalle vuonna 1976. Vuonna 2002 kunta osti kartanon takaisin itselleen ja saneerasi sen tiloihin elokuvakeskuksen. Kunnan omistukseen siirtyi kaupassa myös kahdeksan hehtaaria maa-alueita. Vuonna 2003 kartanon päärakennus, majoitusrakennus, perinnesauna ja kesäkahvilarakennus vuokrattiin Villilän Kartanonrouvat Oy:lle. Vuoden 2018 alusta kartanon majoitus- ja ravintolatilojen vuokralaiseksi tuli muusikko Sani Aartela.
Kartanon lahjoittamille maa-alueille on Nakkilassa rakennettu muun muassa Arantilan ja Lattomeren koulut, urheilukeskus sekä Arantilan silta. Myös Kirkonseudun koulun ja pappilan alueet ovat entisiä kartanon maita.
Rakennukset.
Villilän kartanon nykyinen päärakennus on valmistunut vuonna 1852. Sen suunnittelijana toimi Carl Ludvig Engelin oppilas Anders Fredrik Granstedt, joka kuoli kolme vuotta ennen rakennuksen valmistumista. Kaksikerroksisessa empiretyylisessä päärakennuksessa on yhteensä 17 huonetta. Kartanon puiston on 1930-luvulla suunnitellut Saksassa opiskellut puutarha-arkkitehti Paul Olsson. Puisto on uusittu 1980-luvulla.
Päärakennuksen lisäksi alueella sijaitsevat muun muassa Sigurd Frosteruksen ja Ole Gripenbergin vuonna 1925 suunnittelema kaksikerroksinen tallirakennus, punatiilinen vuonna 1864 valmistunut navetta sekä karjatalouskoulun asuntolaksi rakennettu kaksikerroksinen talo. Navetta oli valmistuessaan Suomen suurin. Se on yli 60 metriä pitkä ja 21 metriä leveä. Asuntola on rakennettu vuonna 1935 arkkitehti Heikki Tiitolan suunnitelmien mukaan. Alueella on myös Ola Gripenbergin piirtämä viljamakasiini, joka on valmistunut vuonna 1925, sekä Uno Sjöstömin suunnittelemat autotalli ja pumppuhuone vuodelta 1922.
Tähtisumua (vuoden 1961 elokuva)

Tähtisumua on Aarne Tarkaksen ohjaama musiikkielokuva vuodelta 1961.
Arviot.
Aikalaiskritiikeissä todetaan elokuvan aloitus hienoksi, lupaavaksi, mutta sitten alkaa alamäki, jossa juostaan kohtauksesta toiseen. Käsikirjoitus ei saa kiitosta.
Eräs myöhempi kriitikko toteaa, että kyseessä on ajan henkeä kuvastava musiikkielokuva, joka erottuu useista samoihin aikoihin tehdyistä elokuvista miljöiden ja eräiden upeasti lavastettujen kohtauksien ansiosta. Toinen pitää sitä rehellisen ohuena faktaa ja fiktiota sekoittavana tarinana.
Ilpo Jalamo

Ilpo Jalamo (s. 24. heinäkuuta 1954 Turku) on suomalainen ammattimainen budo-opettaja. Karaten harjoittelun hän on aloittanut syksyllä 1970 Turun AKJ:n (Turun Akateeminen Judo klubi) karate-kurssilla. AJK:n ja Turun judoseuran yhdistyttyä Budokwaiksi, Jalamo jatkoi karaten harjoittelua ja opettamista siellä. Palattuaan pitkältä harjoittelumatkalta Japanista 1970-luvun lopulla Jalamo liittyi vastaperustettuun Budoseura Shaoliniin. Jalamon tullessa seuran karatenopettajaksi vaihtui tyylisuunta Wado ryustä Yuishinkaihin. Jalamo on opettanut karaten ja kobudon lisäksi myös terveysliikuntaa. Ennen kaikkea hän on pitkän linjan karaten ja kobudon harjoittelija ja opettaja. Jalamo on aktiivisesti kirjoittanut suomeksi karatesta ja budosta. Jalamo korostaa opetuksessaan perinteisen ja syvällisen kata-harjoittelun oleellisuutta karateharjoittelussa. 
Yuishinkai-karatejutsu.
Jalamo on harjoitellut useita karaten tyylisuuntia. Japanissa Jalamolle tarjoutui mahdollisuus päästä Motokatsu Inouen (1918-1993) oppilaaksi. Inouella oli oma tyylisuunta, 1950 perustettu Yuishinkai-karatejutsu. Inouen opettajina olivat legendaariset Seiko Fujita (viimeinen Koga-ninjojen suurmestari), kobudo-opettaja ja Shinken Taira, mies joka oli okinawalaisten asetaitojen asiantuntija sekä karaten opettaja Yasuhiro Konishi, (Shindō jinen-ryū).
Ilpo Jalamo on yuishinkai-karatejutsun pääopettaja Suomessa.
Ilpo Jalamolla on 8. danin musta vyö karatessa sekä RHSK kobudossa. 
Asahi-terveysliikunta.
Jalamo ja Keijo Mikkonen ideoivat yhdessä eräällä karateleirillä molempien omilla tahoillaan tuumimaa "terveysliikuntaa". Mukaan Asahin kehittämiseen he ottivat Timo Klemolan ja Yrjö Mähösen. Asahi on länsimaisille suunnattu terveysliikunnan muoto, joka ammentaa itämaisesta liikuntatraditiosta.
Teistit

Teistit (Pholidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kylmistä vesistä Atlantilta, Tyynestämerestä ja Pohjoisesta jäämerestä.
Taksonomia.
Teistien heimoon kuuluu kolme sukua ja noin 15 lajia. Se jaetaan kahteen alaheimoon: Apodichthyinae, johon kuuluvat suvut "Apodichthys" ja "Rhodymenichthys", ja Pholinae, johon kuuluu suku "Pholis". Teistilajit ovat läheistä sukua sarvielaskoille (Stichaeidae) ja kivinilkoille (Zoarcidae).
Anatomia.
Teistit ovat rakenteeltaan hyvin pitkulaisia kaloja. Kooltaan ne ovat pieniä tai keskikokoisia ja kasvavat tyypillisesti korkeintaan 13–46 cm pitkiksi. Suurin laji on viherteisti ("Apodichthys flavidus"). Selkäevä teistilajeilla on hyvin pitkä ja ulottuu pyöreään, pienehköön pyrstöevään asti. Myös peräevä on pitkä. Rintaevät ovat pienet tai puuttuvat ja vatsaevät ovat alkeelliset. Suu ja hampaat ovat pienikokoiset. "Pholinae"-alaheimon kalat ovat usein täplikkäitä, kun taas "Apodichthyinae"-alaheimon kalat ovat yksivärisen ruskeita, punaisia tai vihreitä.
Levinneisyys ja elintavat.
Ainoastaan kaksi lajia, raitateisti ("Pholis fasciata") ja teisti ("Pholis gunnellus"), elää pohjoisella Atlantilla ja Jäämeressä ja teisti myös Itämeressä, muita lajeja tavataan Tyynenmeren pohjoisosista. Teistilajit elävät makroleviä kasvavilla rannikkoalueilla, kivikkopohjilla ja vuorovesilammikoissa. Kalat piileskelevät usein kivien alla. Teistien ravintoa ovat pienet äyriäiset ja nilviäiset.
11. prikaati (välirauha)

11. Prikaati oli Suomen armeijan välirauhan aikainen prikaati, joka muodostettiin talvisodan päätyttyä ja lakkautettiin jatkosodan alkaessa. Prikaatin tehtävänä oli liikekannallepanossa perustaa jalkaväkipataljoona sekä Jalkaväkirykmentti 11:een että Jalkaväkirykmentti 53:een sekä Kenttätykistörykmentti 16:een patteristo.
Perustaminen.
Talvisodan Lapin Ryhmän joukoista muodostettiin 1. huhtikuuta 1940 15. divisioona, johon kuuluivat Kuusamoon sijoitettu Jalkaväkirykmentti 40, Taivalkoskella oleva Jalkaväkirykmentti 44 sekä Suomussalmelle sijoitettu Jalkaväkirykmentti 64. Rykmentit supistuivat varusmiespataljooniksi kevään ja kesän kuluessa reserviläisten kotiutuessa, jolloin divisioona supistui kolmepataljoonaiseksi prikaatiksi, jonka tukena oli kaksi patteristoa sekä erillisyksiköitä. Näin muodostunut 11. prikaati kuului kenraalimajuri Siilasvuon välirauhanaikaiseen V armeijakuntaan tehtävinään varusmiesten koulutus sekä puolustusvalmistelut alueellaan. Uhanalaisimmat alueet Kuusamo, Peranka ja Suomussalmi linnoitettiin sekä sulutettiin samoin kuin tärkeimmät tienhaaramaastot varustettiin ympäripuolustusta varten. 
Lakkauttaminen.
Ylimääräisten harjoitusten alkaessa 10. kesäkuuta 1941 prikaati muodosti Jalkaväkirykmentti 11:n I pataljoonan ja Jalkaväkirykmentti 53:n I pataljoonan. Samana päivänä prikaati lakkasi olemasta.
José Manuel Mourinho Félix

José Manuel Mourinho Félix (17. kesäkuuta 1938 Ferragudo – 25. kesäkuuta 2017) oli portugalilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Mourinho Félix pelasi urallaan maalivahtina Vitória Setúbalissa ja Belenensesissä. Hän voitti muun muassa Portugalin cupin 1965 ja 1967. Portugalin maajoukkueessa Mourinho Félix pelasi yhden ottelun 1972.
Pelaajauran jälkeen Mourinho Félix toimi valmentajana pääsarjatasolla muun muassa Amorassa, Rio Avessa, Varzimissa ja Vitória Setúbalissa.
Mourinho Félixin poika on menestyksekäs jalkapallovalmentaja José Mourinho.
Turkmantšain rauha

Turkmantšain rauha oli Venäjän ja Persian välillä vuonna 1826 alkaneen sodan päättänyt rauhansopimus. Se solmittiin Turkmantšain kylässä lähellä Täbriziä 22. helmikuuta 1828. Sopimuksen allekirjoittivat Venäjän joukkoja johtanut Ivan Paskevitš ja Persian armeijan komentaja, Fath Ali Šah‎in poika Abbas Mirza. Rauhanehtojen laatimiseen osallistuivat venäläinen kirjailija Aleksandr Gribojedov sekä välittäjänä toiminut Britannian lähettiläs John MacDonald.
Persian sodassa kokeman tappion jälkeen Venäjä pystyi sanelemaan ehtonsa, jotka määrittivät maiden välisiä suhteita lähes vuosisadan ajan. Persia luovutti Venäjälle Jerevanin ja Nahitševanin kaanikunnat, suostui armenialaisten muuttoon Venäjälle, lupautui maksamaan suuren sotakorvauksen ja myönsi Venäjälle yksinomaisen oikeuden pitää sotalaivastoa Kaspianmerellä. Samalla Venäjä tunnusti Abbas Mirzan Persian kruununperijäksi ja maat solmivat kauppasopimuksen, joka antoi venäläisille kauppiaille oikeuden toimia koko Persian alueella. Rauhan seurauksena britit myönsivät Persialle taloudellista tukea, mutta luopuivat vuoden 1814 Teheranin sopimuksen ehdosta, jonka mukaan Britannian tuli auttaa Persiaa sotilaallisesti. Samalla Venäjä korvasi Ranskan brittien tärkeimpänä kilpailijana vaikutusvallasta Persiassa.
Yö (maalaus)

Yö on Edwin Lydénin (1879-1956) öljymaalaus kankaalle vuodelta 1923. Kooltaan se on 32,2×43,2 cm. Ateneumin taidemuseo osti maalauksen vuonna 1992.
Lydén sovelsi maalaukseen abstraktia kubismia. Hän havainnoi luonnonmuotoja ja kuvasi niiden kosmista kokemista tunteen avulla. Ei-esittävän maalauksen pääväri on sininen.
Lydén opiskeli Saksassa Münchenissä ennen ensimmäistä maailmansotaa ja uudelleen vuosina 1918–1919. Tällöin hän kiinnostui tunneilmaisua korostavasta ekspressionismista. Hän tutustui muun muassa Paul Kleehen ja Rainer Maria Rilkeen sekä myös Oskar Kokoschkan ja Kurt Schwittersin taiteeseen. Suomessa hän seurasi tapahtumia Der Sturm -lehdestä.
Omakuva (Väinö Kunnaksen maalaus)

Omakuva on taiteilija Väinö Kunnaksen (1896–1929) öljyteos kankaalle, 63,5×57 cm, vuodelta 1926. Ateneumin taidemuseo osti sen kokoelmiinsa vuonna 1932.
Väinö Kunnas oli suomalaisen Tulenkantajat-yhdistyksen ainoa kuvataiteilija 1920-luvulla. Tulenkantajia yhdisti modernismi sekä kansainvälisyyden ja kaupunkilaisuuden ihailu. Väinö Kunnaskin kuvasi usein teoksissaan muuttuvaa ja kasvavaa kaupunkia, sen kahviloita ja kulttuurielämää. On sanottu, että hänen "Omakuvassaan" on vain yksi merkittävä aikaulottuvuus - nykyhetki. Se ilmentää valppautta, uteliaisuutta, kriittisyyttä, kiihkeyttä; kaikkea sitä mitä taiteilijan ilmeestä ja olemuksesta voi päätellä. Osin nämä piirteet ovat Tulenkantajienkin ihanteita.
Väinö Kunnaksen kriteeri taiteeseen oli totuus, kriitikoista ja yleisestä mielipiteestä välittämättä - myös "Omassakuvassa". Väinö Kunnas kuoli yllättäen 32-vuotiaana.
Lähteet.
Anja Olavinen: Väinö Kunnas: Omakuva. Teoksessa Ateneum- opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.93.
Junior Seau

Tiaina Baul ”Junior” Seau (19. tammikuuta 1969 San Diego, Kalifornia – 2. toukokuuta 2012 Oceanside, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. NFL-urallaan hän edusti kolmea eri seuraa; San Diego Chargersia, Miami Dolphinsia ja New England Patriotsia. Seaun pelipaikka oli keskimmäinen tukimies.
Ura.
Etelä-Kalifornian yliopistossa yliopistojalkapalloa pelannut Seau valittiin vuoden 1990 NFL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella, viidentenä pelaajana. Seaun varasi hänen kotikaupunkinsa joukkue San Diego Chargers, jonka fanien suosikiksi hän nousi nopeasti. Chargersissa Seau pelasi yhteensä 12 kautta, jonka jälkeen hänet hankittiin mantereen toiselle laidalle, Miami Dolphinsin joukkueeseen. Pelattuaan kolme kautta Dolphinsissa, Seau päätti lopettaa uransa.
Seau päätti palata NFL-kentille vain neljä päivää lopettamispäätöksensä jälkeen, tehden sopimuksen New England Patriotsin kanssa. Pelattuaan neljä kautta Patriotsissa, Seau ilmaisi jälleen halunsa lopettaa, vaikka hän ei ikinä jättänytkään virallista lopettamisilmoitusta.
Seau valittiin urallaan 12 kertaa NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin. Hänet valittiin Pro Football Hall of Fameen vuonna 2015.
Kuolema.
Seau löytyi 2. toukokuuta 2012 kuolleena asunnostaan. Poliisit epäilevät hänen tehneen itsemurhan.
Gichin Funakoshi

Gichin Funakoshi () (10. marraskuuta 1868 – 26. huhtikuuta 1957) oli Shotokan karatetyylisuunnan perustaja. Funakoshi on yksi tunnetuimpia Okinawalaisia karatekoja. Hän esitteli karaten manner-Japanissa vuonna 1922.
Sisäkuva, soittava nainen

Sisäkuva, soittava nainen on Sulho Sipilän (1895–1949) öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1931. Ateneumin taidemuseo osti sen kokoelmiinsa vuonna 1950.
Sanotaan, että modernisti Sulho Sipilän 1930-luvun taiteessa näkyy siirtyminen kohti klassisempaa maalaustapaa. Tämä katsotaan eurooppalaisen taiteen vaikutukseksi. Sipilä itse käytti uusasiallisuus-termiä (Die Neue Sachlichkeit) asiasta puhuessaan. Merivoimien upseerina hän matkusteli paljon ja näki ja työskenteli taiteilijoille hieman tavanomaisesta poikkeavissa olosuhteissa laivalla maalatessaan.
Sekä Sipilälle että hänen taiteilijavaimolleen Greta Hällfors-Sipilälle Helsingin interiöörit ja kaupunkikuvat olivat mieliaihe. Myös "Sisäkuva, soittava nainen" -maalauksessa Helsinki näkyy ikkunasta avautuvassa näkymässä. Pariskunta harrasti musiikkia; maalauksen soittajanainen on Greta. Sulho Sipilä soitti viulua ja Greta pianoa ja hanuria. He soittivat yhdessä kaksin ja esittivät myös musiikkia illanistujaisissa ystävien kanssa.