tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Isoampiaisyrtti

Isoampiaisyrtti ("Dracocephalum ruyschiana") on ampiaisyrttien sukuun kuuluva ruoho. Lajia kasvatetaan myös koristekasvina.
Kasvin tieteellisen nimen loppuosa viittaa hollantilaiseen kasvitieteilijään Frederick Ruyschiin (1638–1731).
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen isoampiaisyrtti kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on lähes kalju. Nelisärmäinen varsi on usein monivartinen, varret ovat hoikkia ja jäykkiä. Vastakkain olevat lukuisat lehdet ovat enimmäkseen ruodittomia. Lehdet ovat tasasoukkia tai suikeita, ehytlaitaisia ja laidoiltaan taakäänteisiä. Voimakastuoksuinen kukinto on lyhyt ja tiheä tähkä, joka koostuu lehtihangoissa olevista kukintoryhmistä eli valekiehkuroista. Pari alimmaista valekiehkuraa ovat tähkästä erillisiä. Valekiehkuroiden alimmat tukilehdet ovat varsilehtien kaltaisia. Kukan verhiö on 15-suoninen ja kaksihuulinen. Verhiön ylähuuli on kolmiliuskainen, keskiliuska on sivuliuskoja selvästi leveämpi. Kaksihuulinen teriö on 20–30 mm pitkä, 2–3 kertaa verhiön pituinen ja väriltään sininen tai sinipunainen. Ylähuuli on kupera, kapea ja kaksiliuskainen, alahuuli on kolmiliuskainen, keskiliuska on sivuliuskoja isompi. Suomessa isoampiaisyrtti kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on nelilohkoinen lohkohedelmä.
Levinneisyys.
Isoampiaisyrtti on euraasialainen laji, jonka päälevinneisyysalue ulottuu Länsi-Venäjältä Etelä-Siperian keskiosiin. Pääesiintymisalueen ulkopuolella lajia tavataan Euroopassa paikoitellen Pyreneillä, Alpeilla sekä Itä-Euroopassa Romaniasta Puolaan, Baltiaan, Venäjän Karjalaan ja Pohjois-Venäjälle. Lajia tavataan myös Norjan ja Ruotsin eteläosissa sekä Kaukasuksen alueella. Aasiassa lajia tavataan paikoitellen Keski-Aasiassa, Itä-Siperiassa sekä Pohjois-Kiinassa ja -Japanissa. Suomessa laji on harvinainen uustulokas, jota on pidetty aiemmin vakiintuneena, mutta nykyisin satunnaisena. Sitä on tavattu luonnonvaraisena vain muutamissa paikoissa Etelä- ja Itä-Suomessa.
Elinympäristö.
Luonnonvaraisena isoampiaisyrtti kasvaa muun muassa kuivilla kedoilla. Suomessa laji on viljelyjäänne, jota tavataan joskus puutarhoissa.
Käyttö.
Isoampiaisyrttiä viljellään myös koristekasvina.
Siperianampiaisyrtti

Siperianampiaisyrtti eli siperiankissanminttu ("Dracocephalum sibiricum", syn. "Nepeta macrantha", "Nepeta sibirica") on ampiaisyrttien sukuun kuuluva ruohokasvi, jota kasvatetaan myös koristekasvina.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen siperianampiaisyrtti kasvaa 60–80 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on lyhytkarvainen tai lähes kalju. Varsi on nelisärmäinen. Vastakkain olevat lehdet ovat ruodillisia. Lehtilapa on pitkä, suikea tai kapeanpuikea, suippo, matalaan hertta- tai tylppätyvinen ja isohampainen. Kukinto on katkonainen, harsu ja usein toispuolinen tähkä. Tähkä koostuu lehtihangoissa olevista kukintoryhmistä eli valekiehkuroista. Valekiehkuroiden alimmat tukilehdet ovat varsilehtien kaltaisia. Kukan verhiö on 15-suoninen, kaksihuulinen, käyrä ja väriltään osaksi tummansinipunainen. Verhiön ylähuuli on kolmiliuskainen, liuskat ovat melkein samankokoisia. Kaksihuulinen teriö on 25–40 mm pitkä, yli kaksi kertaa verhiön pituinen ja väriltään punertavan sininen. Ylähuuli on kupera, kapea ja kaksiliuskainen, alahuuli on kolmiliuskainen, keskiliuska on sivuliuskoja isompi. Teriön torvi on siro ja pitkä. Suomessa siperianampiaisyrtti kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on nelilohkoinen lohkohedelmä.
Levinneisyys.
Siperianampiaisyrtti on alun perin kotoisin Keski-Aasiasta. Suomessa laji on uustulokas, jota tavataan paikoitellen Etelä-Lappia myöten.
Elinympäristö.
Suomessa siperianampiaisyrtti on viljelyjäänne tai -karkulainen, jota tavataan puutarhoissa, pihoilla, joutomailla ja pelloilla.
Käyttö.
Siperianampiaisyrttiä viljellään koristekasvina.
Veliko Tărnovon alue

Veliko Tărnovon alue () on yksi Bulgarian alueista. Se sijaitsee maan pohjoisrajalla Tonavan varrella. Alue oli keskiajalla Bulgarian keskus. Veliko Tărnovon alue on jaettu kymmeneen kuntaan.
Sininen (koiraväri)

Sininen koiravärinä viittaa yleisimmin teräksen- tai siniharmaaseen väritykseen, joka on geneettisesti D-lokuksen diluution haalistama musta. Nimeä sininen käytetään kuitenkin tarkoittamaan joitain muitankin värityksiä, erityisesti roduilla, joilla D-diluutiota ei hyväksytä.
Sininen koira on sävyltään viileän tai sinertävän harmaa, sävy vaihtelee tummasta lyijynharmaasta vaaleaan siniharmaaseen. Mustaan verrattuna sininen koira antaa ylivalottuneen tai haamumaisen vaikutelman. Liilasta eli isabellasta sininen eroaa nenän värin perusteella: liila on maksanruskean diluutio, ja liilalla koiralla on siksi aina ruskeansävyinen kirsu. Sinisen koiran kirsu on viileänharmaa. Liilan yleissävy on myös yleensä punertava.
Sinistä saatetaan eri roduilla ja myös yleisesti kutsua melkein minkä tahansa viileänharmaan värityksen nimessä. Esimerkiksi sinimerle on mustapohjainen merle, jolla on mustia ja siniharmaita läiskiä. Musta eumelaniini kuitenkin osoittaa, ettei sinimerle ole diluutiovärinen. Diluutiovärinen mustapohjainen merle on värityksenä harvinaisempi ja tunnetaan nimellä "slate merle", ”liuskekivimerle”.
Sininen väritys hyväksytään esimerkiksi chow chow:lla, tanskandoggilla ja thai ridgebackillä. Sinimerle hyväksytään mm. australianpaimenkoiralla, bordercolliella, colliella, sekä beaucenpaimenkoiralla (nimellä harlekiini). Sininen roan tunnetaan joillain lintukoirilla, mm. cockerspanielilla. Australiankarjakoiralla termiä sininen käytetään "sinikirjavasta" (blue mottled/ blue speckled) värityksestä, joka on käytännössä ilmiasultaan lähellä blue roania.
Carcel-lamppu

Carcel-lamppu on tehokas valaisulaite, jota käytettiin 1800-luvulla kotitalouksissa ja Ranskassa valovoiman mittastandardina.
Lampun kehitti ranskalainen kelloseppä Bernard Guillaume Carcel (1750–1818) välttääkseen sen ajan Argand-lampun kompastuskiven. Kasviöljyt - useimmiten rapsiöljy - joita silloin oli saatavilla olivat paksuja eivätkä nouseet sydänlankaa pitkin kovinkaan ylös. Argand-lamput käyttivät painovoimasyöttöä, mikä saneli että öljysäiliön piti olla polttimoa korkeammalla ja öljysäiliö langetti varjon ja teki lampusta kiikkerän korkealla painopisteellä. Carcel suunnitteli lampun, jossa öljysäiliö oli polttimon alapuolella, lampun rungossa. Jotta öljy saatiin polttimoon, Carcel asensi kellomekanismin lampun juureen, joka pyöritti pientä öljysäiliöön upotettua pumppua. Vetoavain sijaitsi lampun jalustan pohjassa.
Etuja joita Carcel mainitsi lampustaan vuoden 1800 patentissa Pariisissa oli, että öljyn syöttö tapahtui vahtimatta, öljy saatettiin käyttää viimeistä pisaraa myöten, lamppu paloi kuusitoista tuntia yhtäjaksoisesti ilman täydennystä, ja se tarjosi valaistusta useammalle henkilölle samaan aikaan vain yhdellä polttimolla. Laitteet olivat kuitenkin monimutkaisempia eivätkä ne olleet suosittuja Euroopan suurimpien kaupunkien ulkopuolella. Tämä johtui osaltaa tarpeesta lähettää lamput (pääsääntöisesti eurooppalaisille) valmistajilleen huoltoon.
Ranskalainen fysiikan standardi Carcel-lamppu, muodostui sylinterimäisestä Argand-polttimesta ja tuotti standardivalovoiman kun se kulutti 42 grammaa rapsiöljyä tunnissa. Polttoaineen syöttöä ja ilmavirtaa säänneltiin kellomekanismilla.
Pemamek

Pemamek Oy on suomalainen vuonna 1970 perustettu hitsaus- ja tuotantoautomaatioratkaisuja raskaalle metalliteollisuudelle tuottava perheyritys. Yrityksen pääkonttori ja tehdas sijaitsevat Loimaalla Valtatie 9:n varrella. Toimistoja on lisäksi Turussa ja Tampereella. Yrityksen tytäryhtiöt sijaitsevat Yhdysvalloissa, Espanjassa, Italiassa ja Saksassa. Myyntitoimistoja on lisäksi Brasiliassa ja Puolassa.
Pemamek on maailman johtava hitsausautomaatioratkaisujen toimittaja. Pemamek on perustettu vuonna 1970 ja toimittaa hitsaus- ja tuotantoautomaatioratkaisuja sekä työkappaleiden käsittelylaitteistoja yli 50 maahan maailmanlaajuisesti. Ratkaisuja toimitetaan laivanrakennus- ja offshoreteollisuudelle, tuulivoimateollisuudelle, kattilateollisuudelle sekä raskaalle konepajateollisuudelle ja liikkuvien työkoneiden valmistajille - aloille, jossa tarvitaan vaativaa hitsausteknologiaa.
Historiaa.
Pemamekin perusti Pentti Ala-Nissilä 1970-luvulla ja sittemmin yritys kiersi Korpivaara-yhtymän kautta Amerille, jolta toimiva johto osti sen vuonna 1988.
Pemamekin 50-vuotishistoriateos, Hippo Taatilan kirjoittama "Yhteen hitsattu" julkaistiin marraskuussa 2021.
1970
1980
1990
2000
2010
2020
Bude-lamppu

Bude-lamppu on todella kirkas öljylamppu, joka toimii syöttämällä happea Argand-polttimon keskiöön. Öljyliekin palamaton hiili paloi todella kirkkaasti ja öljylampun heikko keltainen liekki muuttui kirkkaaksi ja valkeaksi. Lampun keksi englantilainen Sir Goldsworthy Gurney, ja se on nimetty hänen asuinpaikkansa, Cornwallissa sijaitsevan Buden ['bjuːd] mukaan. Lamppuja käytettiin valaisemaan Britannian parlamentin alahuonetta yli 50 vuoden ajan.
Pekka Särkiö

Pekka Juhani Särkiö (s. 17. tammikuuta 1963 Helsinki) on suomalainen pappi ja entinen Suomen puolustusvoimien kenttäpiispa vuosina 2012–2023.
Henkilöhistoria.
Pekka Särkiö syntyi kenraalimajuri Hannu Särkiön ja farmaseutti Leena Päivikki Lappi-Seppälän perheeseen. 
Särkiö suoritti varusmiespalveluksensa 1982–1983 Haminan varuskunnassa, jossa hän toimi varusmiespappina. Särkiö on reservin kapteeni (2017). 
Hän opiskeli Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa vuodesta 1983 (TM 1989, TL 1990, TT 1994) ja hänet vihittiin papiksi 1989.
Särkiö oli stipendiaattina Tübingenin yliopistossa 1991–1992 ja 1995–1996. Saksankielisen väitöskirjan aiheena 1994 oli Vanhan testamentin kuningas Salomo. Hän on Helsingin yliopiston Vanhan testamentin eksegetiikan dosentti vuodesta 1999 lähtien. 
Hän työskenteli Joutjärven seurakuntapastorina 1989–1998, Keski-Lahden kappalaisena 1998–2001 ja Keski-Lahden kirkkoherrana 2001–2012. Lisäksi Särkiö toimi Helsingin yliopistossa eksegetiikan tuntiopettajana ja assistenttina 1989–1991 sekä Tampereen hiippakunnan pappisasessorina 1999–2005. Suomen Pipliaseuran puheenjohtajana hän toimi 2005–2019.
Särkiö valittiin Puolustusvoimien kenttäpiispaksi vuonna 2012 ja toiselle viisivuotiskaudelle 1. helmikuuta 2018. Helmikuun alusta 2023 hän on toiminut Kangasniemen vt. kirkkoherrana.
Särkiö joutui kesällä 2020 mediakohun keskelle kristillisen sanomalehti "Kotimaan" verkkolehden blogikirjoituksellaan arvosteli mm. seksuaalivähemmistöjä ja avioliiton ulkopuolisia seksisuhteita. Hän rinnasti syntyvyyden laskun marxilaiseen vallankumoukseen ja kulttuurieliittiin. Särkiö poisti kirjoituksensa nopeasti ja Puolustusvoimat pahoitteli kirjoituksen sävyä julkisesti.
Tunnustukset.
Särkiölle myönnetyt kunniamerkit:
Íñigo

Íñigo on espanjankielinen etunimi.
Nimi on keskiajalta peräisin oleva muoto baskinkielisestä nimestä Eneko, jonka tarkka alkuperä on epäselvä. Tunnettu varhainen nimenkantaja oli Eneko Aritza eli Íñigo Arista, ensimmäinen Pamplonan (myöh. Navarran) kuningas. Íñigo oli myös jesuiittojen perustajan Ignatius Loyolan alkuperäinen etunimi. Britanniassa nimi tunnetaan muodossa Inigo arkkitehti Inigo Jonesin ansiosta.
Muita Íñigo- ja Inigo-nimisiä:
Vena (Inkeri)

Vena () on entinen kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Kurkolanniemen keskiosassa Pärspäänjärven länsipuolella.
Kylä mainitaan 1600-luvun kartoissa. Sen asukkaat olivat inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen seurakuntaan. Paikalliset talonpojat olivat vuodesta 1797 lähtien Iittovan kartanon maaorjia. Kartanon omistanut kreivi Karl Robert von Nesselrode luovutti heidät vuonna 1848 velkojensa korvauksena valtiolle. Vuonna 1862 Venassa oli 13 taloa ja 96 asukasta. Kylän sukuja olivat Joutsi, Mustonen, Pitkänen, Seppälä ja Tetri. Vuonna 1899 Vena kuului kyläkuntana Narvusin volostiin. Sen 151 asukasta olivat kaikki suomalaisia. Läsnä olleista 150 henkilöstä luterilaisia oli 149. Kylässä oli 1800-luvun lopussa rakennettu rukoushuone, joka suljettiin 1930-luvulla.
Neuvostoaikana Vena muodosti aluksi oman kyläneuvoston. Vuodesta 1924 lähtien se kuului Kurkulan kyläneuvostoalueeseen. Vuosikymmenen lopulla niemimaan kärkeen ryhdyttiin rakentamaan puna-armeijan tukikohtaa, minkä seurauksena asukkaat siirrettiin vuonna 1936 seudun muihin kyliin. Venaan vedettiin rautatie Laukaansuusta ja Pärspäänjärven rannalle tehtiin lentoasema vesitasoja varten. Tukikohta hävitettiin saksalaisten lähestyessä Leningradia.
Nykyään paikalla kohoaa rautatieaseman, vesitornin ja muiden rakennelmien raunioita. Kylän hautausmaalla on sotilashauta ja luterilaisia ristejä. Entisen lentoaseman tienoilla on alueen johtajien käyttämä vartioitu huvila-alue.
K-G Roos

Karl-Gustav Roos (1937 Helsinki – 21. toukokuuta 1976 Tukholma) oli suomalainen dokumenttivalokuvaaja ja journalisti, joka erikoistui yhteiskunnallisten reportaasien kuvaamiseen.
Karl-Gustav Roosin isä, teollisuusvalokuvaajana tunnettu Rafael Roos omisti "Foto Roos" -ateljeen, ja Roos aloitti kuvaamisen jo teini-ikäisenä. Roos kuvasi 1950-luvulla muun muassa Marimekolle muotikuvia. Vuonna 1959 hän teki kuvareportaasin Sisilian yhteiskunnallisista ongelmista ja hän kuvasi myös 1950-luvun lopun Helsinkiä. Roos teki myös lyhytelokuvia.
Roos muutti 1960-luvulla Ruotsiin. Viimeisinä vuosinaan hän kärsi skitsofreniasta ja vainoharhoista ja teki itsemurhan 1976. K-G Roosin valokuvakokoelma on nykyisin Suomen valokuvataiteen museossa.
Christian Frederik von Schalburg

Christian Frederik von Schalburg (15. huhtikuuta 1906 Pietari, Venäjän keisarikunta – 2. kesäkuuta 1942 Demjanskin lähistö, Neuvosto-Venäjä, Neuvostoliitto) oli Tanskan armeijan upseeri ja Freikorps Danmarkin komentaja. 
Schalburg syntyi Venäjällä. Hän oli baltiansaksalaista aatelissukua, isä oli tanskalainen, äiti venäläinen. Perhe pakeni vallankumouksen puhjettua 1917 Tanskaan. Hän sai myöhemmin Tanskan kansalaisuuden.
Schalburg oli Tanskan kansallissosialistisen työväenpuolueen nuorisojärjestön johdossa, ja kun Saksa miehitti Tanskan, hän liittyi 5. panssaridivisioona Wikingiin. Hän osallistui vapaaehtoispataljoonassa Suomen talvisotaan. Natsitaustaisena ja Freikorps Danmarkin komentajana häntä pidetään Tanskassa isänmaanpetturina.. Schalburg kaatui Saksan armeijan rinnalla SS-upseerina itärintamalla.
Burgenlandin kroaatit

Burgenlandin kroaatit ovat historiallisesti Itävallan Burgenlandin osavaltiossa asuneita kroaateja. Vuoden 2001 väestönlaskennassa 19 374 henkilöä Burgenlandissa ja 2 456 henkilöä Wienissä ilmoitti puhuvansa Burgenlandin kroatiaa, joka on Itävallassa tunnustettu omaksi kielimuodokseen. Eräät kroaattijärjestöt ovat arvioineet heidän todelliseksi määräkseen jopa 50 000.
Historia.
Burgenlandin kroaatit tulivat alueelle Kroatiasta vuosien 1530 ja 1584 välillä pakoon levittäytyvää ottomaanien valtakuntaa. Burgenlandin unkarilaiset ja saksalaiset maanomistajat asuttivat heitä omille tiloilleen. Burgenlandin kroaati muodostui kirjoitetuksi alueelliseksi kieleksi vastareformaation aikana. Siihen tuli vaikutteita saksasta ja unkarista.
Itävalta-Unkarin hajottua ja Itävallan liitettyä Burgenlandin itseensä Unkarilta vuonna 1921 kroaatien yhteisön sisällä syntyi ristiriitoja koulutukseen liittyen. Katolilaiset vastustivat Itävallan sekulaaria koulutusjärjestelmää, josta suuttuneina sosiaalidemokraattien kannattajat lakkasivat käyttämästä kroaattia ja lähettivät lapsensa saksalaisiin kouluihin.
1950- ja 1960-luvuilla perinteinen maalaiselämäntapa muuttui mekanisaation ja maatalouden yleisen heikkenemisen seurauksena. Monet Burgenlandin kroaateista alkoivat muuttaa alueelta pois, etenkin Wieniin ja Yhdysvaltoihin. Itävallan valtio oli toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1955 tunnustanut kroaattivähemmistön oikeudet, mikä takasi heille esimerkiksi omankielisiä palveluita. Näiden oikeuksien toteuttamisen puutteesta käytiin oikeustaistelua vuonna 1987, jonka kroaatit voittivat. Vuonna 1990 määriteltiin tarkemmin ne alueet, joilla kroaatinkielisiä palveluita tuli olla tarjolla.
Kulttuuri.
Vuodesta 1955 kaikissa kouluissa joissa 25% oppilaista on vähemmistötaustaisia on tullut järjestää kaksikielistä opetusta, mutta vuodesta 1994 oppilaat ovat saaneet luopua tästä. Kroatiaa opetetaan useammin vieraana kielenä, kuin yhtenä virallisista kielistä. Burgenlandissa on yksi toisen asteen oppilaitos, jossa tarjotaan kaksikielistä opetusta saksaksi ja kroaatiksi. Burgenlandin kroatiaksi tehdyt lastenjulkaisut ovat lisääntyneet vuodesta 1992, jolloin ne alkoivat saada valtion tukea. Kroatiaksi ilmestyy kaksi viikoittain ilmestyvää sanomalehteä ja useita kuukausittaisin ilmestyviä.
Ilon pirstaleet

Ilon pirstaleet on Elonkerjuu-yhtyeen albumi, joka julkaistiin 21. syyskuuta 2012.
Albumi debytoi Suomen albumilistan ykkössijalla.
Dožd

Dožd (, ) tai TV Rain on venäjänkielinen televisiokanava, joka toimi aiemmin Venäjällä Moskovassa, jossa oli sen päätoimipiste, sitten Latviassa Riiassa ja sen jälkeen internetissä.
Doždin perustaja ja toimitusjohtaja on Natalja Sindejeva.
Dožd-kanavan on arvioitu 2010-luvulla kuuluneen Venäjän kriittisimpien televisiokanavien joukkoon. Kanavan omistajan Aleksandr Vinokurovin mukaan Dožd joutui vaikeuksiin sen jälkeen, kun oppositiojohtaja Aleksei Navalnyi paljasti kanavalla valtapuolue Yhtenäiseen Venäjään kuuluvien henkilöiden kesämökkiomistuksia.
Vuonna 2014 merkittävä kaapeliyhtiö Trikolor ilmoitti poistavansa kanavan tarjonnastaan, jolloin Doždin näkyvyys putosi 17 miljoonasta kotitaloudesta kahteen miljoonaan. Elokuussa 2021 uutisoitiin, että televisiokanava oli luokiteltu Venäjän oikeusministeriön "ulkomaisten agenttien" listalle. Ainakin osa viestimistä tulkitsee listauksen kunnianosoitukseksi, osoitukseksi totuuden puhujiin kuulumisesesta ja mittariksi median hyvyydestä. Venäjän Ukrainaan 2022 tekemän hyökkäyksen aikana Venäjän valtakunnansyyttäjä vaati Roskomnadzoria rajoittamaan pääsyä Doždiin sen uutisoinnin vuoksi. Roskomnadzor esti pääsyn maaliskuun 1. päivänä. Dožd keskeytti toimintansa Venäjällä 3. maaliskuuta.
Kesällä 2022 Dožd ilmoitti aloittavansa toimintansa uudelleen ulkomailta. Dožd sai televisiolisenssin Latviasta ja pystytti studiot Riikaan, Amsterdamiin, Pariisiin ja Tbilisiin. 
Latvia peruutti kanavan lisenssin 6. joulukuuta 2022. Peruutuksen syyksi Latvia ilmoitti sen, että Dožd on monissa lähetyksissään tukenut Venäjää, ei ole tekstittänyt sisältöjä latviaksi ja on "rahoittanut terrorismia". Kanavan lähetyksissä on esitetty kartta, jossa Krim kuuluu Venäjään ja ainakin kerran kanavalla on kehotettu hankkimaan varusteita rintamalla oleville venäläissotilaille. Kanava jatkaa toimintaansa YouTubessa, mutta viranomaiset pyysivät YouTubea estämään kanavan näkymisen Latvian alueella.
Sen jälkeen kanava sai viiden vuoden toimiluvan Alankomaista. Kanava aikoo siirtää osan toimituksestaan Amsterdamiin heti, kun kanavan työntekijät saavat maahan työluvat.
A-Trak

A-Trak (oikealta nimeltään Alain Macklovitch, s. 30. maaliskuuta 1982 Montreal, Quebec, Kanada) on kanadalainen house-tuottaja, DJ ja Fool’s Gold Records -levy-yhtiön perustaja. Hän muodostaa Armand van Heldenin kanssa Duck Sauce -yhtyeen.
Viljo Valavuori

Viljo Erik Valavuori (sukunimi aik. "Leinonen"; 18. huhtikuuta 1889 Tampere – 27. huhtikuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen asemapäällikkö ja runoilija.
Valavuori kävi kuusi luokkaa Tampereen reaalilyseota. Hän toimi sähköttäjänä Vaasassa vuodesta 1917 ja kirjurina Sääksjärvellä vuodesta 1919. Suomen Valtion Rautateillä hän oli asemapäällikkönä Teuvalla vuodesta 1937 ja Iittalassa vuoteen 1954. Valavuori toimi avustajana Kansan Lehdelle ja Suomen Sosialidemokraatille. 
Valavuoren vanhemmat olivat räätäli Eero Leinonen ja Edla Aurora (o.s. Sundström). Valavuori vaihtoi syntymäsukunimensä "Leinonen" vuonna 1909.
Heli Nevakare

Heli Maaret Nevakare (esiintyi myös taiteilijanimellä "Helen West", 1960 Kerimäki – 2023 Tampere) oli suomalainen musiikkitoimittaja ja laulaja.
Ura.
Nevakare syntyi Etelä-Savon Kerimäellä vuonna 1960. Musiikki oli vahvasti näkyvillä jo lapsuuskodissa. Äiti soitti haitaria ja lauloi. Rockmusiikkiin tuli ensikosketus putkiradion kautta.Varhaisteininä Nevakare lauloi kuorossa sekä soitti viulua ja hieman myöhemmin kitaraa. 
Nevakare tuli tunnetuksi TV2:n musiikkiohjelmasta "Rockstop!", jota hän toimitti vuosina 1987–1992. Vaikka ohjelma oli erittäin suosittu, herätti Nevakareen tyyli ohjelman juontajana ja artistien haastattelijana paljon kritiikkiä. Arvostelua tuli myös hänen tavastaan sijoittaa ohjelmaan omaa musiikkiaan.
Kerimäeltä kotoisin oleva Nevakare opiskeli Jyväskylän yliopistossa englantilaista filologiaa ja valmistui vuonna 1985. Hän aloitti laulajan uransa jo 1980-luvun alussa ja julkaisi vuonna 1985 Costello Hautamäen tuottaman soololevyn nimellä Helen West. Tampereella asunut Nevakare vaikutti myös lyhyen aikaa oululaisessa Marilin-yhtyeessä, joka julkaisi yhden albumin vuonna 1986.
Kun ensimmäiset paikallisradiot aloittivat toimintansa Suomessa vuonna 1985, Nevakare haki Radio Jyväskylään ja Radio Cityyn, ja tuli valituksi kumpaankin. Kolmetuntisten aamulähetysten lisäksi hän työsti musiikkiohjelmia. Televisioon Nevakare siirtyi parin viikon varoitusajalla, kun TV1:n "Kamoon – kielet poikki" -rockohjelmaa juontanut Liisa Akimof halusi siirtyä radioon ja Nevakaretta pyydettiin Akimofin tilalle tekemään kauden loput jaksot. "Rockstop!"-ohjelman loputtua Nevakare työskenteli Ylessä useiden musiikkiohjelmien toimittajana ja tuottajana.
Nevakare irtisanottiin Yleisradiosta yt-neuvottelujen jälkeen vuonna 2001.
Diskografia.
Helen West
Marilin
Reino Volanen

Reino Volanen (myös Wolanen; 7. heinäkuuta 1890 Urjala – 25. tammikuuta 1962) oli suomalainen näyttelijä ja oopperalaulaja.
Volanen kävi Tampereella Suomalaisen yhteiskoulun ja kauppakoulun. Hän opiskeli sitten Kansallisteatterin oppilaskoulussa Jalmari Lahdensuon johdolla ja opiskeli myös laulua opettajinaan Alexandra Ahnger ja Alexis af Enehjelm. Volanen opiskeli myös ulkomailla Pietarissa 1916–1918, Berliinissä ja vuoden verran Wienissä. Hän oli näyttelijänä ja laulajana Suomalaisessa Maaseututeatterissa 1911–1912, Kansan Näyttämöllä 1912–1913, Suomalaisessa Oopperassa 1915–1916 sekä Tampereen Teatterissa. Volanen toimi myös Kotkan Näyttämön johtajana. Hän piti lisäksi omia konsertteja ja esiintyi Aino Acktén järjestämissä oopperaesityksissä Savonlinnassa. Volanen näytteli myös elokuvissa 1920- ja 1930-luvulla, muun muassa Erkki Karun ohjaamissa "Meidän poikamme" -elokuvissa. Myöhemmin Volanen toimi autokauppiaana. 
Monien oopperalaulajien tavoin Volanen levytti myös nimimerkin suojassa kevyttä musiikkia: Ilmari Sitarin nimellä ilmestyivät Kuularuiskulaulu ja Sörkän ruusun ensilevytys vuonna 1932.
J. Michael Bishop

John Michael Bishop (s. 22. helmikuuta 1936) on yhdysvaltalainen lääketieteilijä, joka sai vuonna 1989 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Harold E. Varmusin kanssa syöpätutkimuksesta.
Hän on ollut Academia Europæan ulkomaalaisjäsen vuodesta 2002.
Harold E. Varmus

Harold Elliot Varmus (s. 18. joulukuuta 1939) on yhdysvaltalainen lääketieteilijä, joka sai vuonna 1989 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä J. Michael Bishopin kanssa syöpägeeneihin liittyvästä tutkimuksesta. Aškenasijuutalaisille siirtolaisvanhemmille New Yorkissa syntynyt Varmus valmistui Amherst Collegesta, Harvardin yliopistosta ja Columbian yliopistosta.
Platonin Akatemia (elokuva)

Platonin Akatemia () on kreikkalainen draamakomedia. Elokuvan pääaiheena ovat kreikkalaisten ja maahanmuuttajien väliset jännitteet.
Juoni.
Noin 50-vuotias Stávros pitää Ateenassa kioskia, jossa ei käy juurikaan asiakkaita. Joka aamu hän asettaa kioskinsa eteen muovituolit, joihin hän ja hänen ystävänsä sekä hänen vanha ja jo seniili äitinsä asettuvat koko päiväksi katselemaan ohi lipuvia tapahtumia. Miesten pilkan kohteena ovat erityisesti albanialaiset maahanmuuttajat. Joukkoon kuuluu myös Pátriot (Patrióti) -niminen koira, joka haukkuu vain ohi kulkevia albanialaisia. Albanialaiset vaikuttavat tekevän elokuvassa kaikki raskaammat työt; lisäksi joukko ahkeria kiinalaisia on perustamassa naapurustoon omaa liikettään.
Eräänä päivänä Stávroksen äiti ottaa hoiviinsa albanialaisen miehen nimeltä Marenglen, kutsuu tätä pojakseen ja alkaa itsekin puhua sujuvaa albaniaa. Käy ilmi, että äiti oli muuttanut Stávroksen kanssa Albaniasta tämän ollessa vielä pieni, kun taas toinen pojista oli jäänyt Albaniaan. Stávros joutuu pohtimaan albanialaisen taustansa merkitystä: onko hän vielä kreikkalainen? Myös Stávroksen ystävät alkavat suhtautua häneen epäilevästi ja vieroksuvasti.
Äidin kuolema antaa miehille mahdollisuuden selvittää välejään. Lopussa herää epäilys, oliko Marenglen sittenkään Stávroksen veli, vai oliko kaikki vain Marenglenin toiveajattelua tämän etsiessä äitiään vanhan valokuvan avulla.
Elokuvan nimi viittaa Ateenan samannimiseen Akadimía Plátonos -kaupunginosaan, mutta samalla myös suoraan filosofisten keskustelujen Platonin Akatemiaan. Elokuvan hulttiomaiset päähenkilöt ovat kuitenkin kaukana kreikkalaisista viisaista.
Palkinnot.
Elokuva kilpaili LUX-palkinnosta vuonna 2010 ja on voittanut erilaisia muita palkintoja.
Aavikkotrappi

Aavikkotrappi ("Ardeotis arabs") on trappien heimoon kuuluva kuningastrappilaji.
Tuntomerkit.
Aavikkotrappi on 70–90 senttimetriä pitkä. Väritykseltään se on harmaanruskea. Kaulassa on ohutta poikkijuovitusta. Niskassa linnulla on lyhyt töyhtö, joka näkyy yleensä vain soitimella.
Levinneisyys.
Aavikkotrappeja pesii Afrikassa Saharan eteläpuolella.
Olavi Huhtala

Vilho Olavi Huhtala (1. tammikuuta 1903 Ulvila – 2. toukokuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti. 
Henkilöhistoria.
Olavi Huhtalan vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Vilho Huhtala ja Anna Dagmar Jaakkola ja puoliso vuodesta 1936 Helvi Kyllikki Aura. Ylioppilaaksi Huhtala tuli 1921 Porin lyseosta. Huhtala osallistui vapaaehtoisena sisällissotaan Porin Rykmentin I pataljoonassa. Hän valmistui kadettikoulusta 1924 sekä kävi sotateknilliset opinnot Teknillisessä korkeakoulussa sekä Sotakorkeakoulussa 1927-1931 (ye-upseeri 1933). Hän toimi toimistoupseerina yleisesikunnassa 1931-1936. Helsingin alueen sotateollisesta toiminnasta hän vastasi 1936-1940. Toimistopäällikkönä pääesikunnassa hän toimi 1940-1941. Hän valmistui myös diplomi-insinööriksi 1941. Jatkosodassa hän palveli aluksi KTR 10:ssä sekä KTR 1:ssä. Huhtala toimi KTR 7:n komentajana 29.9.1943-19.11.1944. 
Jatkosodan jälkeen hän palasi jälleen pääesikuntaan toimistopäälliköksi. Hän toimi esikunnan tykistöosaston päällikkönä 1948-1952. Vuodesta 1953 hän toimi Puolustuslaitoksen tutkimuskeskuksen johtajana, sen jälkeen 1954-1960 pääesikunnan viestipäällikkönä ja viestitarkastajana 1960-1962. Hän oli kadettikunnan puheenjohtaja 1952–1955. Huhtala kutsuttiin Kadettikunnan kunniajäseneksi 23.3.1963 ja Upseeriliiton kunniajäseneksi 22.11.1968, puolustusvoimien palveluksesta hän erosi 1963.
Ylennykset: Vänrikki 1924, luutnantti 1926, kapteeni 1931, majuri 1939, everstiluutnantti 1941, eversti 1944, insinöörikenraalimajuri 1953, kenraalimajuri 1954, kenraaliluutnantti 1961. 
Huhtala oli myös urheilujohtaja, hän muun muassa toimi pitkään Suomen Miekkailuliiton puheenjohtajana.
Jääkiekko talviolympialaisissa 2002 – naisten karsinnat

Jääkiekon naisten olympiakarsintaturnaus vuoden 2002 Salt Lake Cityn turnaukseen pelattiin helmikuussa 2001. Karsintaturnauksen kautta olympialaisiin pääsivät Kazakstan ja Saksa.
Turnaus.
Ottelut
Arild Huitfeldt

Arild Huitfeldt t. Hvitfeld (1546–1609) oli tanskalainen historiankirjoittaja. Hän oli vuodesta 1586 Tanskan valtakunnanneuvos ja valtakansleri. Hän kirjoitti kymmenniteisen teoksen "Danmarks Riges Krønike" (1595–1604, toinen painos 1650–1652).
Opiskeltuaan ulkomailla Huitfeldt tuli 1573 ylisihteeriksi kuninkaan kansliaan, 1586 valtakunnan neuvokseksi ja valtakansleriksi. Häntä käytettiin myös erilaisissa luottamustoimissa kotimaassa ja ulkomailla. Pysyvimmän muiston itsestään hän jätti laajalla teoksellaan "Danmarks riges krønike", joka alkuun ilmestyi eri kirjoina 1595-1604 ja toistamiseen tekijän kuoltua kahtena suurena folio-osana 1650-1652. Teos jäi vaille viimeistelyä mutta on silti ollut keskeinen Tanskan historiankirjoituksen kannalta ja myös lähdeteoksena, sillä hän käytti ja julkaisi siinä tietoja ja asiakirjoja, jotka eivät muuten ole säilyneet jälkimaailmalle.
Ragnar Hult

Ragnar Hult (4. maaliskuuta 1857 Pohja – 25. syyskuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen kasvi- ja maantieteilijä. Hän oli Helsingin yliopistossa kasvimaantieteen dosentti vuodesta 1886 ja yliopiston ensimmäinen maantieteen dosentti vuodesta 1890. Hän ajoi Helsingin yliopiston maantieteen laitoksen perustamista vuonna 1889 ja Maantieteellisen klubin perustamista vuonna 1881, joka toimi pohjana Suomen maantieteellinen yhdistyksen perustammiselle vuonna 1887. Kasvitieteilijänä Hult tutki kasviyhteisöjen dynamiikkaa, ja oli maailmanlaajuisesti eräs ensimmäisistä tutkijoista, jotka tunnistivat sittemmin ekologiseksi sukkessioksi nimetyn ilmiön. 
Hultin puoliso oli suomalaisen kotitaloustoiminnan uranuurtaja Fanny Hult.
Tervehtiminen

Tervehtiminen on ihmisten välinen teko, jossa ilmaistaan ystävyyttä tai sosiaalista statusta. Tervehtimiseen voi kuulua jokin ele kuten käden puristaminen, käden heilautus, kumarrus, halaus tai suudelma, tai tietyt sanat.
Historia.
Tervehtimisellä on keskiaikaisessa Euroopassa alun perin ilmaistu että on tunnistanut toisen ja että on itse vaaraton. Kättä heilauttamalla tai kättelemällä on todistettu, ettei kanna kädessään asetta.
Tervehtimistapoja.
Tervehtimistavat vaihtelevat paljon kultturista ja henkilöiden läheisyydestä riippuen. Esimerkiksi Pohjoismaissa liiketuttavat tervehtivät toisiaan kättelemällä, vaikka olisivatkin ennestään tuttuja. Brittiläiset liikekumppanit puolestaan kättelevät ensimmäistä kertaa tavatessaan, mutta myöhemmin tervehtimiseen riittää pieni nyökkäys.
Etelä-Euroopassa, Etelä-Amerikassa ja arabimaailmassa tervehdittäessä usein halataan lämpimästi ja annetaan poskisuudelma. Venäjällä naisia ei tervehdittäessä kosketeta. Japanissa ja Kiinassa nyökätään ja katsotaan alaspäin. Havaijilla sieraimet asetetaan vierekkäin. Intiassa yleinen tervehdys on "namaste". Se tehdään laittamalla kädet rinnan korkeudella yhteen sormet ylöspäin ja kumartamalla kevyesti.
Hygieenisyys.
Bakteereita siirtyy tervehtiessä henkilöstä toiseen sitä enemmän, mitä suurempi tervehtijöiden välisen kosketuksen pinta-ala on ja mitä kauemmin kosketus kestää. Kättelyssä bakteereita tarttuu enemmän kuin ylävitosessa, ja sitäkin vähemmän bakteereita tarttuu nyrkkitervehdyksessä.
Oskar Hultman

Oskar Fredrik Hultman (21. joulukuuta 1862 Tammisaari – 31. toukokuuta 1929 Tammisaari) oli suomalainen kielentutkija. 
Henkilöhistoria.
Hultmanin vanhemmat olivat konsuli, valtiopäivämies Fritiof Hultman ja Amalia Maria Josepha Morawitz ja puolisot vuodesta 1890 Emilia Strömberg (k. 1894) ja vuodesta 1910 Emmy Maria Stenbäck. Hultman tuli ylioppilaaksi 1881 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1887 ja lisensiaatiksi 1905. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1906. Hultman opiskeli kielitiedettä Uppsalassa 1887–1891 ja 1899. Hän oli ensin Helsingin yliopiston Pohjoismaiden kielten dosentti vuodesta 1907 ja sitten ruotsin kielen ja kirjallisuuden ylimääräinen professori 1909–1929.
Gustaf Richard Idestam

Gustaf Richard Idestam (7. helmikuuta 1832 Helsinki – 10. lokakuuta 1915 Helsinki) oli suomalainen juristi, senaattori ja valtiopäivämies. 
Henkilöhistoria.
Idestamin vanhemmat olivat vuorimestari Gustaf Idestam ja Anna Sofia Trapp ja puoliso vuodesta 1859 Fredrika Charlotta Eklund (k. 1907). Idestam tuli ylioppilaaksi 1849 ja suoritti tuomarintutkinnon 1854, varatuomarin arvon hän sai 1857. Lakitieteellisiä opintoja Idestam harjoitti vielä Berliinissä ja Pariisissa 1874. Hänestä tuli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari 1857, kanslisti 1858, ylimääräinen viskaali 1862, notaari 1863, ajoittain apujäsen vuodesta 1866, varakanneviskaali 1868, kanneviskaali 1869, asessori 1870 ja hovioikeudenneuvos 1878. Samalla hän toimi kirkollisvirkakunnan leski- ja orpokassan asiamiehenä 1859–1860. Senaattori senaatin oikeusosastolla Idestamn oli 1899–1900. Hän toimi neuvonantajana helsinkiläisessä asianajotoimistossa 1902–1906. Valtiopäivillä Idestam oli aatelissäädyssä edustaja 1877–1878, 1882 ja 1885.
Julkaisuja.
Idestam julkaisi Karl Wilhelm Sulinin kanssa selityksin varustetun laitoksen vuoden 1886 sotilasrikoslaista ja toimitti vuoden 1734 laista tarkastetun ja liittein varustetun laitoksen:
Start Nižni Novgorod

Start () on vuonna 1932 perustettu jääpalloseura Nižni Novgorodista, Venäjältä. Se pelaa kotiottelunsa Start-stadionilla. Start nousi Neuvostoliiton mestaruussarjaan ensimmäistä kertaa vuonna 1967, ja kaudesta 1974-75 se on pelannut yhtäjaksoisesti Neuvostoliiton/Venäjän liigassa. Parhaimmillaan Start on sijoittunut Venäjän pääsarjassa hopealle vuosina 1995 ja 2002. Neuvostoliiton pääsarjassa seuran paras sijoitus oli niin ikään toinen kaudella 1979–1980. 
Saavutuksia.
Saavutuksia Neuvostoliiton liigassa:
Saavutuksia Venäjän liigassa:
Olavi Ingman

Olavi Ingman (7. helmikuuta 1903 Hamina – 29. tammikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen urkutaiteilija, pianisti, säveltäjä, musiikkitieteilijä ja musiikkipedagogi, Erkki Melartinin, Elis Mårtensonin ja Ingeborg Hymanderin oppilas. Hän väitteli Helsingin yliopistossa filosofian tohtoriksi vuonna 1959 aiheenaan W. A. Mozartin sinfonia nro 40. Musiikkitieteellisissä tutkimuksissaan hän edusti hahmopsykologiaa, ja hän oli ensimmäisiä, jotka sovelsivat Suomessa Schenker-analyysia.
Ingman toimi Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun musiikin lehtorina vuodesta 1949 sekä musiikkitieteen ja -pedagogiikan dosenttina 1961–1970 ja vt. professorina vuodet 1968–1969. Hän sävelsi lauluja sekä urku- ja pianokappaleita ja laati musiikin oppikirjoja kouluille.
Hänen puolisonsa vuodesta 1932 oli laulajatar Elli Kallas-Ingman (1902–1974), ja hänen sisarensa oli kirjailija Katri Ingman-Palola.
The Experts

The Experts () on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut Dave Thomasin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva. Siinä näyttelevät John Travolta ja Kelly Preston.
Elokuva sijoittuu kylmän sodan aikaan. KGB:n edustaja värvää newyorkilaiset yökerhonomistajamiehet (Travolta ja Gross) opettamaan tuleville neuvostovakoojille amerikkalaista elämäntyyliä.
Punkstars

Punkstars on punkyhtye Ripsipiirakan debyyttialbumi vuodelta 2003. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 14.
"Punkstarsin" kansikuva on parodia Gimmelin albumin "Lentoon" (2002) kansikuvasta, ja "Punkstarsin" ”Etsin nuijaa seuraavaa” -kappaleen nimi on parodia "Lentoon"-albumin kappaleesta ”Etsit muijaa seuraavaa”.
Helsingin sokeainkoulu

Helsingin sokeainkoulu oli Suomen ensimmäinen sokeiden oppilaitos. Se aloitti toimintansa 1. lokakuuta 1865 ruotsinkielisenä. 
Historia.
Ajatus sokeiden oppilaitoksen perustamisesta syntyi Suomessa sen jälkeen, kun "kuuromykkäinkouluja" oli perustettu niin, että niitä oli 1860-luvun alussa neljä. Aloitteentekijöinä olivat Uno Cygnaeus ja Carl Henrik Alopaeus, jotka olivat ulkomailla tutustuneet myös sokeiden opetukseen. Mathilda Linsén ja Karl Mortimer Stenius lähtivät senaatin määrärahan turvin opintomatkoille merkittäviin sokeiden oppilaitoksiin, joista erityisesti vaikutteita saatiin Kööpenhaminasta ja Dresdenistä. Linsén teki kesäkuussa 1865 senaatille aloitteen ruotsinkielisen opetuksen järjestämisestä, ja opetus alkoi väliaikaisena Blindanstalten i Helsingfors -nimisenä kouluna. Vuonna 1892 annetulla asetuksella opetus vakinaistettiin. Helsingin koulun yhteyteen perustettiin vuonna 1929 viisipaikkainen yksityinen sokeain lasten esikoulu.
Koulu toimi vuosina 1865–1872 Mellinin huvilassa Kaivopuistossa, vuosina 1872–1886 Konstantininkatu 22:ssa (nykyinen Meritullinkatu) ja vuosina 1886–1898 Maneesikatu 5:ssä Kruunun­haassa. Vuonna 1898 se sai oman rakennuksen Helsingin Kallioon osoitteeseen Ensi linja 1. Vuonna 1898 valmistuneen rakennuksen suunnitteli arkkitehti Ernst Theodor Granstedt. Vuonna 1972 Sokeainkoulu muutti Jyväskylään.
Vuonna 1921 oppivelvollisuuslaki tuli koskemaan myös sokeita.
Vuosina 1865–1939 kouluun otettiin 401 oppilasta. Koulu oli sisäoppilaitos. Kielikiistojen vuoksi 1930-luvulla perustettiin ruotsinkielisille oma koulu.
Koulun ensimmäinen johtaja oli Mathilda Linsén, joka kuoli seitsemän vuoden kuluttua. Vuodesta 1877 alkaen johtaja oli Hanna (Johanna) Maria Ingman. Sitä ennen koulu oli ollut seitsemän vuotta vailla johtajaa Linsenin kuoltua. Ingman siirtyi johtajan tehtävästä syrjään vuonna 1903. Molemmat johtajat kohotettiin sokeiden äitihahmoiksi.
Koulun toimintaa jatkaa Jyväskylän näkövammaisten koulu. Ruotsinkielinen opetus eriytyi lopullisesti koulusta 1960-luvulla. Se jatkaa edelleen Helsingissä nimellä Svenska skolan för de synskadade.
Edward Ozorowski

Edward Ozorowski (1. toukokuuta 1941 – 12. lokakuuta 2024) oli puolalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. 
Elämä.
Ozorowskin vihki papiksi Władysław Suszyński 21. kesäkuuta 1964, ja hänet nimitettiin Vilnan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Bitettumin titulaaripiispaksi 31. tammikuuta 1979. Piispaksi konsekroinnin suoritti 29. huhtikuuta Henryk Roman Gulbinowicz, jota avustivat Edward Kisiel ja Władysław Jędruszuk.
5. kesäkuuta 1991 Ozorowski sai nimityksen Białystokin vihkipiispaksi. 21. lokakuuta 2006 hänet nimitettiin sen arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 16. marraskuuta.
Eamonn Toal

Eamonn Toal on irlantilainen laulaja. Hän edusti Irlantia vuoden 2000 Eurovision laulukilpailussa jossa hän sjoittui kuudenneksi; tämä jakaa Irlannin parhaimman tilan 2000-luvulta lähtien Jedwardin kanssa joka sijoittui myös kuudenneksi vuoden 2011 Euroviisuissa.
Mutaz Essa Barshim

Mutaz Essa Barshim (; s. 24. kesäkuuta 1991 Doha) on sudanilaistaustainen qatarilainen korkeushyppääjä.
Vuonna 2010 Barshim karsiutui Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa, mutta voitti kultaa sekä sisäratojen Aasian-mestaruuskilpailuissa, alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa tuloksella 230 cm, alle 20-vuotiaiden Aasian-mestaruuskilpailuissa että Aasian kisoissa tuloksella 227 cm. Seuraavana vuonna hän oli seitsemäs Daegun MM-kilpailuissa tuloksella 232 cm ja voitti Aasian-mestaruuden Kobessa tuloksella 235. Vuonna 2012 Barshim voitti sisäratojen Aasian-mestaruuden tuloksella 237 ja sijoittui yhdeksänneksi Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa tuloksella 228 cm. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui alun perin kolmanneksi tuloksella 229 cm, mutta nousi myöhemmin Ivan Uhovin dopinghylkäyksen jälkeen hopeamitalistiksi. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Barshim sijoittui toiseksi tuloksella 238 cm.
Barshim voitti 2014 sisäratojen Aasian-mestaruuden Hangzhoussa tuloksella 236 ja sisäratojen maailmanmestaruuden Sopotissa Aasian ennätystuloksella 238 cm. Hän voitti kultaa Incheonin Aasian kisoissa 2014 tuloksella 235. Hän oli kolmas Aasian-mestaruuskilpailuissa Wuhanissa 2015 tuloksella 220. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui neljänneksi.
Barshim voitti sisäratojen Aasian-mestaruuden Dohassa 2016 tuloksella 235. Portlandin MM-hallikilpailuissa hän sijoittui neljänneksi. Hän saavutti olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016 tuloksella 236. Hän voitti maailmanmestaruuden Lontoossa 2017 tuloksella 235. Hän voitti sisäratojen Aasian-mestaruuden Teheranissa 2018. Hän saavutti hopeaa Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 tuloksella 233.
Barshim uusi maailmanmestaruutensa Dohassa 2019 tuloksella 237. Tokion olympialaisissa 2021 Barshim jakoi olympiakullan samalla tuloksella 237 cm Gianmarco Tamberin kanssa. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 Barshim voitti maailmanmestaruuden tuloksella 237 cm. Vuoden 2023 Budapestin MM-kilpailuissa Barshim saavutti pronssia tuloksella 233. Hän voitti samana vuonna kultaa Aasian kisoissa tuloksella 235. Pariisin olympialaisissa 2024 hän saavutti pronssia tuloksella 234.
Barshimin ennätys ulkoradalla on 243 cm, jonka hän hyppäsi 5. syyskuuta 2014 Timanttiliigan Brysselin osakilpailuissa. Barshim ylitti 240 cm ensimmäisen kerran Eugenessa 1. kesäkuuta 2013. Hän oli ulkoradoilla kahdeksas 240 cm ylittänyt hyppääjä ja ensimmäinen sitten vuoden 2000, jolloin Vjatšeslav Voronin ylitti saman korkeuden. Sisäradoilla hän on hypännyt 241 cm Athlonessa 18. helmikuuta 2015. Molemmat tulokset ovat Aasian ennätyksiä. 
Barshimin pikkuveli Muamer Aissa Barshim on myös korkeushyppääjä.
Intro (lehti)

Intro oli vuonna 1968 perustettu suomalainen nuortenlehti, jonka käynnistäjänä ja ensimmäisenä päätoimittajana vaikutti radio- ja tv-persoona Markku Veijalainen. Kaudella 1976–1979 se jatkoi toimintaansa nimellä Help!, kunnes vaihtoi neljännen kerran omistajaa. Sen osti 1979 kilpailevan "Suosikin" omistaja, Urpo Lahtisen Lehtimiehet Oy, vain lopettaakseen lehden. 
Alkuvaiheet.
"Intro" ilmestyi aluksi kahdesti kuukaudessa ja käytti iltapäivälehtien suosimaa tabloid-kokoa, mikä oli aikakauslehtimaailmassa harvinaista. Kirjoittajien ja avustajien joukossa olivat Markku Veijalaisen ohella Vexi Salmi, Tuovi Marttunen, Kari Helopaltio, pakinoitsija Sämpy ja valokuvaaja Hannu Männynoksa. 
Kaudella 1970–1971 "Intro" joutui suuriin taloudellisiin vaikeuksiin, konkurssin partaalle. Kustannus-Oy Lehtiliisa osti lehden julkaisuoikeudet ja palkkasi päätoimittajaksi Liisa Kauko-Teerisuon. Tabloid-asu sai tehdä tilaa normaalille aikakauslehtikoolle. "Intro"-lehti ilmestyi tästä alkaen kerran kuukaudessa.
Suuria mullistuksia.
"Intro"-lehti pärjäsi uuden kustantajan hoteissa melko hyvin. Sensaatioiden sijasta keskityttiin laatuun. Avustajiksi ilmaantui tasokkaita kirjoittajia kuten Mikael Wiik, Matti Laipio, Tom Pyynönen (nyk. Tom Lundberg), Jake Nyman, Mauri Kunnas ja Arto Melleri. Kirjoittajakaarti vahvistui erityisesti päätoimittaja Pekka Mikkolan kaudella. 
"Intro"-lehden seuraava julkaisija oli ulkomaiseen omistukseen nojannut Kust. Oy Williams, joka jonkin ajan kuluttua kaupattiin A-lehdille. Päätoimittajana vaikutti noina aikoina Tom Pyynönen. "Intro"-lehti sai uuden nimen "Help!", joka myötäili kustantajan lippulaivan "Apu"-lehden nimeä. Tässä komennossa jatkettiin kahden kolmen vuoden ajan. Riikka Uosukainen, sittemmin Ylen uutistoimittaja, hankki lehdessä kokemusta toimittajana. 
Suomen oloissa pitkähkön historian saavuttaneen nuortenlehden loppu oli vähemmän hohdokas. A-lehdet ja Lehtimiehet vaihtoivat lehtiä keskenään. A-lehdet sai kannattamattoman naistenlehti "Jaanan", Lehtimiehet elinkelpoisen nuortenlehden, joka sulautettiin "Suosikkiin" ja lakkautettiin. 
Jälkinäytös.
Jälkinäytös koettiin, kun päätoimittaja Tom Pyynösen kaudella 1981–1982 käynnisti "OK Magazine" -nimisen nuortenlehden, "Suosikin uusimman haastajan". Lehteä julkaisi ensin Kolmiokirja, sitten Yhtyneet Kuvalehdet kahdesti kuukaudessa. "OK Magazine" ehti ilmestyä kolmisen vuotta, ennen kuin se myytiin hyvässä kunnossa Lehtimiehet Oy:lle "Suosikkiin" sulautettavaksi.
Muotikuva

Muotikuva on piirretty tai maalattu esitys vaatteesta ihmisen päällä. Toisin kuin tasokuva muotikuva ei ole tekninen esitys, ja se voi olla hyvin tyylitelty. Muotikuvan tehtävä on antaa yleiskuva vaatteen tärkeimmistä piirteistä ja välittää suunnittelijan haluamaa tunnelmaa.
Sanoma- ja aikakauslehdet julkaisivat muotiuutuuksien kuvia 1960-luvulle asti piirroksina, kunnes valokuvan käyttö yleistyi ensin Pariisin haute couture -kokoelmien esittelyssä. Suomalaisia muotipiirrosten tekijöitä olivat Mirjami Marttila, Rakel Kuusisaari, Kyllikki Raustila ja Carita Roden. Lehtipiirtäjinä aloittivat uransa myös toimittajat Rauni Palonen ja Marjatta Soras sekä vaatesuunnittelijat Vuokko Nurmesniemi, Maj Kuhlefelt ja Marja Suna.
Demokraattinen vasemmisto

Demokraattinen vasemmisto () (lyh. ΔΗΜ.ΑΡ., "DIM.AR.") on kreikkalainen sosiaalidemokraattinen puolue. Sen perustivat vuonna 2010 Syrizasta eronneet kansanedustajat, jotka kokivat puolueen linjan liian euroskeptiseksi. 
Puolue ei saanut paikkoja Kreikan parlamenttiin vuoden 2019 parlamenttivaaleissa eikä Euroopan parlamenttiin vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa.
Historia.
Demokraattisen vasemmiston perusti Fótis Kouvélis yhdessä kolmen muun Syrizasta eronneen kansanedustajan kanssa. Puolueen perustamisen jälkeen puolueeseen liittyi vielä kuusi kansanedustajaa sosiaalidemokraattisen Pasok-puolueen riveistä. 
Kesäkuun 2012 uusintavaalien jälkeen puolue päätti osallistua Uuden demokratian ja Pasokin yhteishallitukseen, Samarásin hallitukseen. Puolueella oli tuolloin parhaan vaalituloksensa jälkeen 19 paikkaa parlamentissa. Puolue erosi hallituksesta 21. kesäkuuta 2013.
Vaalitulokset.
Puolueen tulokset parlamentti- ja europarlamenttivaaleissa ovat:
New College

New College on yksi Oxfordin yliopiston 38 collegesta. Sen perusti Winchesterin piispa William Wykehamilainen vuonna 1379 nimellä "The college of St Mary of Winchester at Oxford". Heti perustamisensa jälkeen collegea alettiin kutsua nimellä New College erotukseksi toisesta Neitsyt Marian mukaan nimetystä Oxfordin collegesta, Oriel Collegesta.
New Collegessa on kuvattu elokuvan "Harry Potter ja liekehtivä pikari" kohtaus, jossa Draco Malfoy noidutaan hilleriksi.
Ari-Pekka Roiko

Ari-Pekka Roiko (s. 18. heinäkuuta 1975 Ylivieska) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Ylivieskan Pallon kasvatti aloitti liigauransa vuonna 1994 FC Oulun riveissä. Osan kaudesta Roiko pelasi seuran reservijoukkueessa FC 1991:ssä sarjaporrasta alempana. Seuraavan kauden hän edusti Ruotsissa Gällivare SK:n joukkuetta, josta siirtyi 1996 FC Jazziin yhdessä valmentaja Jari Pyykölän kanssa.
Jazzissa Roiko pelasi yhteensä kolme kautta, voittaen Suomen mestaruuden vuonna 1996. Uransa viimeiset vuodet hän edusti pääkaupunkiseudun joukkueita, voittaen Suomen Cupin vuonna 1999 FC Jokereissa ja 2001 Atlantis FC:ssä.
Museojuna

Museojuna on yleisestä käytöstä poistetuista vetureista ja vaunuista koottu juna, yleensä matkustajajuna, jolla ajetaan yleisö- tai tilausliikennettä joko suljetulla yksityisellä tai julkisella rataverkolla sekä erityisesti museorautateillä.
Lisäksi eri rautatiemuseoissa voi olla omia suljettuja ratoja, joilla voi ajaa vapaasti yleisen rautatieliikenteen vaatimuksista riippumatta. Joissakin museojunien vetureissa ei ole yleiselle liikenteelle edellytettyä liikenteenvalvontailmaisinta, jonka vuoksi niiden liikenne yleisen rataverkon osilla rajoitetaan hiljaisille tavaraliikennerataosille aikaan, jolloin muuta liikennettä ei ole. Hiljaisilla osuuksilla saattaa arkena kulkea vain 1–2 tavarajunaa vuorokaudessa.
Veronican salaisuudet

Veronican salaisuudet on vuosina 1997-2000 USA:n televisiossa pyörinyt komediasarja, jossa päätähtenä Kirstie Alley Veronica “Ronnie” Chasen roolissa.
Juoni.
Kirstie Alleyn näyttelemä Veronica “Ronnie” Chase johtaa alusvaateyritystään ja henkilöstöään, pääasiassa yrityksensä toimistotiloissa tapahtuvassa komediassa.
Tomi Leivo-Jokimäki

Tomi Leivo-Jokimäki (s. 23. elokuuta 1973 Pori) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai oikea laitalinkki. Nykyisin Leivo-Jokimäki työskentelee Suomen Palloliiton kehityspäällikkönä.
Ura pelaajana.
Leivo-Jokimäen ensimmäinen seura oli Kartanonmäen Kiri. Aikuisten sarjoissa hän aloitti uransa vuonna 1989 I divisioonassa Porin Pallo-Tovereiden joukkueessa. Porista hän siirtyi kahden Veikkausliiga-kauden jälkeen Tampereelle Tampereen Pallo-Veikkojen riveihin, jossa voitti Suomen mestaruuden vuonna 1994. 
Kahden Tampereen vuoden jälkeen Leivo-Jokimäki palasi takaisin kasvattajaseuraansa. Hänen paras kautensa osui vuoteen 1996, jolloin hän pelasi kaikki FC Jazzin ottelut joukkueen voittaessa toisen Suomen mestaruutensa. Leivo-Jokimäki teki samana vuonna myös kaksi maalia UEFA Cupissa, osuen GÍ Gøtan ja Moskovan Dynamon verkkoon. Liigauransa lopetettuaan Leivo-Jokimäki pelasi vielä yhden kauden Tampereen Ilveksessä, neljä kautta Musan Salamassa Ykkösessä ja Kakkosessa sekä Someron Voiman riveissä Kolmosessa. Veikkausliigassa hän pelasi yhteensä 102 ottelua, tehden niissä seitsemän maalia.
Peliuran jälkeen.
Vuonna 2004 uransa päättänyt Leivo-Jokimäki on työskennellyt Porissa pankkialalla. Vuosina 2010–2013 hän toimi FC Jazzin puheenjohtajana ja vuoden 2014 seuran toiminnanjohtajana. Vuodesta 2021 Leivo-Jokimäki on ollut Suomen Palloliiton Suomen cupin ja pääsarjojen kehityspäällikkö.
Patagonianhiirihaukka

Patagonianhiirihaukka ("Buteo ventralis") on hiirihaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Se on kotoperäinen Argentiinassa ja Chilessä Patagonian Andien alarinteillä. Se on siellä harvinainen, ja kannan kooksi arvioidaan 700-3 300 täysikasvuista yksilöä.
Sen elinpiiriä ovat lauhkean vyöhykkeen metsät ja arot, subtrooppiset ja trooppiset pensastot 1 200 metrin korkeuteen.