tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Batepán verilöyly

Batepán verilöyly tapahtui 3. helmikuuta 1953 Batepán kylässä São Tomén saarella Portugalin siirtomaassa São Tomé ja Príncipessa. Portugalilaiset siirtomaaisännät surmasivat verilöylyssä yli tuhat sãotomélaista työläistä.
Tausta.
Orjuus São Tomé ja Príncipessä loppui vuonna 1875, jonka jälkeen saarten kahvi- ja kaakaoplantaaseille hankittiin kymmeniätuhansia sopimustyöntekijöitä () aluksi Angolasta ja myöhemmin myös Mosambikista ja Kap Verdeltä. Työtä tehtiin monesti orjuutta muistuttavissa oloissa. Lukutaidottomille sopimustyöläisille oli sopimuksessa luvattu paluumatka muutaman vuoden kovan työn jälkeen, mutta ne eivät toteutuneet. Plantaasien työvoimaongelma johti protesteihin.
Verilöyly ja sen seuraukset.
Siirtomaavirkamies tapettiin 3. helmikuuta viidakkoveitsellä Batepán kylässä, jonka jälkeen portugalilaiset keräsivät alueen sãotomélaiset (myös nimellä "forrot") työläiset yhteen. Useat kuljetettiin Fernão Diasin pakkotyöleirille ja osa paloi elävältä yrittäessään piiloutua kaakaopapujen kuivauslaitteisiin. Portugalilaiset kohdistivat sãotomélaisiin fyysistä ja psyykkistä kidutusta. Yksi tunnetuimmista tapauksista oli 46 ihmisen ahtaminen kymmenelle hengelle tarkoitettuun vankikoppiin, jossa vain 18 selviytyi yön yli. Useita tunnettuja sãotomélaisia ja heitä tukevia valkoisia plantaasinomistajia karkotettiin Príncipen saarelle. Tarkkaa kuolonuhrien määrää ei tiedetä, mutta usein puhutaan 1 032 uhrista. Lukua pidetään kuitenkin suurelti symbolisena, sillä kaksi viimeistä numeroa viittaa verilöylyn tapahtumapäivämäärään 3.2.
Verilöylyn katsotaan synnyttäneen sãotomépríncipeläisen nationalismin ja aiheuttaneen epäsuorasti myös vuonna 1960 perustetun CLSTP:n ("Comité de Libertação de São Tomé e Príncipe") muodostamisen. CLSTP oli São Tomén ja Príncipen vapautusliikkeen () edeltäjä. Verilöylyn vuosipäivä on kansallinen vapaapäivä, ja sitä juhlitaan vuosittain muun muassa puhein, nuorisomarssein sekä mediakeskusteluin verilöylyn merkityksestä ja perinnöstä. Lisäksi kerrotaan tarinoita Fernão Diasin työleiriltä.
Jyväskylän työväenyhdistys

Jyväskylän työväenyhdistys on Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen paikallisosasto Jyväskylässä. Yhdistys on perustettu vuonna 1888 ja sillä oli noin 750 jäsentä vuonna 2011. Yhdistyksellä on ollut vahva vaikutus Jyväskylän kaupungin päätöksentekoon varsinkin vasemmistolaisessa Jyväskylässä vuosina 1945-1991. Yhdistyksen näkyviä johtohahmoja eri aikoina ovat olleet Toivo Lehto 1920-luvulla, Onni Peltonen (moninkertainen ministeri 1940-1950-luvuilla), Eino Palander ja Pentti Sahi (kaupungin keskeiset luottamushenkilöt 1960- ja 1970-luvuilla) sekä Kalevi Olin 1990-luvulla.
Vuonna 1924 yhdistys rakennutti toimitalokseen Jyväskylän työväentalon. Se kuuluu arkkitehti Alvar Aallon varhaistuotantoon. Talo sijaitsee keskeisellä paikalla Kauppakadun ja Väinönkadun kulmassa. Tontilla on myös myöhemmin rakennettuja talon laajennusosia. Useiden vuosikymmenten ajan yhdistys hankki varoja pyörittämällä talossaan ravintolatoimintaa, mutta nykyisin ravintolatilat on vuokrattu ulkopuolisille. Myös yhdistyksen harjoittama teatteritoiminta on ollut laajaa ja tasokasta.
Dogtown and Z-Boys

Dogtown and Z-Boys on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Stacy Peraltan ohjaama yhdysvaltalainen dokumenttielokuva, joka kertoo Kalifornian Santa Monicassa 1970-luvulla toimineesta rullalautailuryhmästä Z-Boys. Peralta oli itse yksi ryhmän jäsenistä, ja elokuvan kuvamateriaali perustuu paljolti poikien ystävien kuvaamiin kaitafilmeihin. Elokuvan selostajaäänenä on Sean Penn.
"Sports Illustrated" -lehti nimesi dokumentin vuonna 2003 kaikkien aikojen 12. parhaaksi urheiluelokuvaksi.
Tonino Delli Colli

Tonino Delli Colli (20. marraskuuta 1923 Rooma – 16. elokuuta 2005 Rooma) oli italialainen elokuvaaja.
Delli Collin elokuvaura alkoi Cinecittàn studioilla vuonna 1938 kamera-apulaisena. Ammattinsa hän oppi Mario Albertellin kaltaisten kuvaajien avustajana. 
Hänen ensimmäinen itsenäinen kuvaustyönsä oli László Kishin ohjaama "Finalmente sì" (”Vihdoinkin kyllä”) vuonna 1944. Vuonna 1952 hän kuvasi Italian ensimmäisen värielokuvan, Stenon ja Mario Monicellin ohjaaman "Totò a colori" (”Totò väreissä”). Myöhemmin Delli Colli osallistui lukuisiin italialais-yhdysvaltalaisiin yhteistuotantoihin, kunnes vuonna 1961 Pier Paolo Pasolinin "Pummi" teki hänestä ohjaajan vakikuvaajan. 
Hän työskenteli myös Sergio Leonen, Federico Fellini, Lina Wertmüllerin ja Marco Ferrerin sekä ulkomaalaisista ohjaajista muun muassa Louis Mallen, Roman Polanskin ja Jean-Jacques Annaud’n kanssa. 
Sergio Leonen elokuvien pääkuvaajana Delli Colli kehitti italowesternien dynamiikkaa ideoimalla niiden kirkkaat maisemat ja erikoislähikuvat.
Maaliskuussa 2005 Delli Colli kertoi haastattelussa: "Kun minulta tiedustellaan elokuvieni teknisestä puolesta, kehotan kysyjiä aina menemään teatteriin katsomaan niitä uudelleen, sillä kaikki on siellä. Elokuvan taikaa ei voi pukea sanoiksi."
Palkinnot.
Delli Colli voitti parhaan kuvauksen Golden Globe -palkinnon Roberto Benignin Oscar-palkitusta elokuvasta "Kaunis elämä" (1994). 
Sen lisäksi yli kuusikymmentä vuotta kestäneen uransa aikana Delli Colli voitti neljä David di Donatello ja kuusi Nastro d’argento -palkintoa. 
Vuonna 2005 hänelle myönnettiin American Society of Cinematographersin kansainvälinen elämäntyöpalkinto.
La furia di Ercole

La furia di Ercole (”Herkuleen raivo”, ) on vuonna 1962 julkaistu italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan filmin on ohjannut Gianfranco Parolini. Sen päähenkilöä Herkulesta esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Brad Harris.
Juoni.
Herkules saapuu Arkadiin tapaamaan vanhaa ystäväänsä kuningas Nisiaa. Kuningas on kuollut ja hänen valtansa on perinnyt kuningatar Cnidia, jonka takana vaikuttaa julma neuvonantaja Menisto. Cnidia rakastuu Herkuleeseen, joka asettuu tyranniaa vastaan kapinoivan kansan puolelle. Menisto yrittää tappaa kapinallisten johtajan Eridionen tyttären Darian, mutta saa lopulta itse surmansa. Eridione ottaa vallan ja Herkules lähtee etsimään uusia seikkailuja.
Tuotanto.
"La furia di Ercole" on samojen tekijöiden toisinto edellisenä vuonna julkaistusta "Sansonesta". Serge Gainsbourgin mukaan ne kuvattiin samaan aikaan, eikä hän aina tiennyt kumpaa elokuvaa oli tekemässä. Jugoslaviassa Zagrebin Dubrava Filmillä tehdyt ulkokohtaukset näkyvät suurina avustajajoukkoina ja komeina lavasteina. Herkules voittaa norsun, leijonan, gorillapukuisen miehen ja kukistaa joukon Menisten palkkasotureita, mutta muutoin elokuva painottuu melodraaman puolelle. Gianfranco Parolinin ohjaus tekee siitä kuitenkin melko sujuvaa katseltavaa. Yhtenä roistoista esiintyy näyttelijänuraansa aloitellut Sergio Ciani alias Alan Steel.
Elokuvan saksalaisessa versiossa " Samson, Befreier der Versklavten" (”Samson, orjuutettujen vapauttaja”) sen päähenkilö esiintyy nimellä Simson.
Rakkapunavarpunen

Rakkapunavarpunen ("Carpodacus rubicilla") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuntomerkit.
Rakkapunavarpunen on 19–20,5 senttimetriä pitkä. Se on voimakasrakenteinen ja sillä on vahva nokka ja melko pitkät siivet ja pyrstö. Koiraan päälaki ja alapuoli ovat väriltään tumman vadelmanpunaiset ja valkoisten täplien kirjomat. Silmä ja nokan ympärystä ovat tummat. Nokka on vaalea. Naaras ja nuori koiras ovat väriltään ruskeanharmaita ja karkean pitkittäisviiruisia. Nokka on harmaanruskea.
Rakkapunavarpusen kutsuääni on kuuluva ja tasainen "tvui" ja varoitusääni epäpuhdas ja paksu "tsik". Rakkapunavarpusen laulu on yksinkertainen, kirkas ja rauhallinen säe, esimerkiksi "tsyih tsy-tsy-tsy tvut-vutvu-tsy". Osa säkeistä voi olla pidempiä ja vaihtelevampia.
Levinneisyys.
Rakkapunavarpusia elää Kaukasuksen alueella ja Keski-Aasiassa.
Elinympäristö.
Rakkapunavarpunen pesii paljakalla yli 2500 metrin korkeudessa. Se on paikkalintu, mutta talveksi se laskeutuu noin 1000 metriin tai alemmaksikin lumitilanteen mukaan. Tällöin ne liikkuvat pieninä parvina. Pesänsä rakkapunavarpunen tekee kallionkoloon tai kiven alle.
Emanuela Viola

Emanuela Viola (s. 12. tammikuuta 1972) on italialainen entinen uimari. 
Viola voitti 100 metrin perhosuinnissa pronssia Välimeren kilpailuissa 1987 ajallaan 1.03,51. Hän oli kisojen aikaan vasta 15-vuotias. Viola osallistui samassa lajissa Soulin olympialaisiin 1988, mutta putosi jatkosta oltuaan erässään jaetulla viimeisellä tilalla.
Storvik

Storvik on taajama Sandvikenin kunnassa Keski-Ruotsissa. Se sijaitsee Gävleborgin läänissä ja Gästriklandin maakunnassa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 2 165 asukasta.
Storvik on aikaisemmin ollut kauppala.
Frövi

Frövi on taajama Lindesbergin kunnassa Keski-Ruotsissa. Se sijaitsee Örebron läänissä ja Västmanlandin maakunnassa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 2 516 asukasta.
Frövi on myös entinen kauppala. Vuonna 1955 koko Näsbyn maalaiskunta muutettiin Frövin kauppalaksi, ja siihen kuului siten nykyistä taajamaa laajempi alue. Kauppalasta tuli osa Lindesbergin kuntaa vuonna 1971. Kauppalalla oli käytössään oma vaakuna.
Elämä on yhtä vihellystä

Elämä on yhtä vihellystä ("La Vida es silbar") on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut Fernando Pérezin ohjaama espanjalais-kuubalainen elokuva.
Juoni.
Kolmen kuubalaisen tarinat risteävät Pyhän Barbaran päivänä. Mariana, nuori ballerina, havittelee roolia "Giselle"-baletissa; Juliaa alkaa huimata aina kun kuulee sanan ”seksi”; muusikko Elpidia iskee turistin ja kertoja Bebe vie katsojan taksimatkalle pitkin Havannan katuja.
Konela

Oy Konela Ab oli Suomessa vuosina 1948–2003 toiminut auto- ja konealan maahantuontiyritys, joka oli suuren osan toiminta-ajastaan neuvostoliittolaisen V/O Avtoexportin omistuksessa. Yrityksen toiminta on jatkunut nimellä Delta Motor Group Oy brittiläisen pääomasijoittajan omistuksessa. 
Historia.
Yrityksen alkuna oli vuonna 1937 perustettu Lauttasaaren Autokorjaamo Oy. Yhtiö tunnettiin Oy Löfström Ab:na vuosina 1940–1948. Tämän jälkeen yhtiöstä tuli Oy Konela Ab (1948–2003). Konelassa oli 1950-luvulta 1980-luvulle saakka noin 2000 työntekijää. Korjaamoon liittynyt, Oy Löfström Ab:lta peritty konepajatoiminta lopetettiin vuonna 1954. Konelan maahantuontikeskus Lappeenrannassa aloitti toimintansa vuonna 1971. Vuoteen 1966 mennessä Konela oli tuonut Suomeen yhteensä 75 000 autoa. Konelan varaosavarastossa oli tilaa yhteensä 28 hyllykilometriä ja siinä oli liki 20 000 nimekettä. Huoltokorjaamon kapasiteetti oli 60 kuntoonpanohuoltoa vuorokaudessa. Eri puolilla maata toimi enimmillään yli tuhat Konelan huoltopistettä. Vuonna 1970 Konelan osuus Suomen henkilöautomarkkinoista oli 4,8 prosenttia ja vuonna 1980 se oli noussut 11,5 prosenttiin. Viimeksi mainittuna vuonna Konela oli Aro-Yhtymän jälkeen Suomen toiseksi suurin henkilöautojen maahantuoja.
Konelan edustamia tuotteita olivat Pobeda-, Moskvitš-, Volga-, Uaz-, KamAZ- ja Lada-autot sekä Belarus-traktorit. Vuonna 1981 Konelassa työskenteli 181 henkilöä ja sen liikevaihto oli 253,6 miljoonaa markkaa. Konelan asiakaslehti oli "Konelan Uutiset".
Konelan palvelukseen jo 1955 tullut ja kauppaneuvoksen arvonimen saanut Teuvo Rouvali oli sittemmin yhtiön pitkäaikainen toimitusjohtaja 1970–1989.
Vuoden 1994 alussa Konelan osake-enemmistö siirtyi Ladan ja Samaran valmistajalle AO Avto-VAZ:lle, ja entiselle pääomistajalle, Kauppahuone Atexille, jäi 30 prosentin omistusosuus. Vuonna 1991 oli perustettu Konelan tytäryhtiö Italkon Oy, joka toi maahan italialaisen Fiat Auto -konsernin valmistamia Fiat-, Alfa Romeo- ja Lancia-autoja. Vuonna 1996 Konelan liikevaihto oli 729 miljoonaa markkaa ja henkilöstöä sillä oli noin 400. Vuodesta 2003 lähtien yhtiö on toiminut nimellä Delta Motor Group Oy.
Siivekäs muutto

Siivekäs muutto ("Le Peuple migrateur") on vuonna 2001 julkaistu pitkä dokumenttielokuva muuttolinnuista.
Tuotanto.
Elokuvaa kuvattiin kaikilla seitsemällä mantereella neljän vuoden aikana. Valtaosa kuvamateriaalista on ilmakuvaa, jossa katsoja kokee lentävänsä mukana lintuparvessa. Kuvauksissa käytettiin paljon ”kesytettyjä” lintuja, kuten kanadanhanhia, pelikaaneja ja haikaroita, jotka leimautuivat jo poikasina kuvausryhmään ja oppivat lentämään sen mukana. Kuvaajien lentokalustona käytettiin muun muassa ultrakevyitä lentokoneita, riippuliitimiä ja kuumailmapalloja. Tekijöiden mukaan lintukuvissa ei käytetty erikoistehosteita tai kuvamanipulaatiota.
Bruno Coulais’n säveltämä musiikki äänitettiin Bulgariassa sikäläisten lauluryhmien ja -kuorojen kanssa. Esittäjiin lukeutuvat myös Nick Cave ja Robert Wyatt.
Mason Phelps

Mason Elliott Phelps (7. joulukuuta 1885 Chicago – 2. syyskuuta 1945 Lake Forest) oli yhdysvaltalainen golfaaja ja olympiavoittaja. 
Varakkaasta perheestä tullut Phelps opiskeli Yalen yliopistossa, jossa hän pelasi golfia kolme vuotta ja oli viimeisenä opiskeluvuonnaan golfjoukkueen kapteeni. Hänet alettiin tuntea golfaajana vuonna 1904, jolloin hän oli Yhdysvaltain avoimissa 43. Phelps osallistui samana vuonna Saint Louisin olympialaisiin, joissa hän pääsi henkilökohtaisessa kisassa puolivälieriin saakka ja oli mukana Western Golf Associationin joukkueessa, joka voitti kultaa. 
Phelps pelasi myöhemmin muun muassa maansa amatöörimestaruuskilpailuissa, jotka hän voitti vuosina 1908 ja 1910. Kun hän valmistui Yalesta 1906, hän matkusteli hieman ja panosti keksintöön, joka auttoi sähkölaitteiden valmistamisessa. Keksintö oli menestyksekäs ja Phelps perusti yrityksen Pheoll Manufacturing Co., jonka johtajana hän toimi kuolemaansa saakka.
Nokia 6260

Nokia 6260 on Nokian vuonna 2004 julkaisema matkapuhelin.
Grebbestad

Grebbestad on taajama Tanumin kunnassa Länsi-Ruotsissa. Se sijaitsee Länsi-Götanmaan läänissä ja Bohuslänin maakunnassa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 1 401 asukasta.
Grebbestad on aikaisemmin ollut kauppala vuosina 1929–1951. Sitä ennen se oli taajaväkinen yhdyskunta vuosina 1890–1928.
Nokia 6270

Nokia 6270 on Nokian vuonna 2005 julkaisema matkapuhelin.
Slite

 
Slite on taajama Gotlannin kunnassa Etelä-Ruotsissa. Se sijaitsee kunnan kanssa alueeltaan samassa Gotlannin läänissä ja Gotlannin maakunnassa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 1 483 asukasta.
Slite on aikaisemmin ollut kauppala. Othemin maalaiskunta muutettiin vuonna 1936 kokonaan Sliten kauppalaksi. Kyseessä oli Gotlannin ainoa kauppala. Vuonna 1952 kauppalaan liitettiin Bogen maalaiskunta, ja vuodesta 1971 kauppala on ollut osa koko maakunnan kattavaa Gotlannin kuntaa.
Nokia 6310

Nokia 6310 on Nokian vuonna 2001 julkaisema matkapuhelin.
6310-mallia valmistettiin ainakin Saksassa.
Pikkupystyperä

Pikkupystyperä ("Clostera pigra") on nirkkoihin kuuluva yleinen yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Pikkupystyperä on pienehkö, harmaanruskea perhonen. Etusiivet ovat vaihtelevan sävyisesti violetinharmaat ja niissä on epäsäännöllisiä ruskeita varjostumia. Siipien poikki kulkee kolme ohutta, vaaleankellertävää viirua, joista ulommaisen kohdalla siiven etureunassa on valkoinen täplä. Aivan siiven kärkiosassa etureunan tuntumassa on punertavan ruskea laikku ja siiven ulkosyrjän tuntumassa näkyy tavallisesti jono mustia täpliä. Takasiivet ovat tumman ruskeanharmaat, joskus vaalealla poikkiviirulla. Perhosen ruumis on ruskeanharmaa lukuun ottamatta keskiruumiin selkäpuolen punaruskeaa pitkittäisjuovaa. Siipiväli 22–27 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Pikkupystyperän levinneisyys ulottuu Euroopasta Lähi-itään sekä Venäjän poikki kaukoitään ja Pohjois-Kiinaan. Isoilta Välimeren saarilta laji puuttuu. Suomessa pikkupystyperää tavataan jokseenkin koko maassa. Perhoset lentävät kahtena, ehkä jopa kolmena sukupolvena, joista runsaslukuinen ensimmäinen sukupolvi on lennossa toukokuun alusta heinäkuulle ja vähälukuisempi toinen sukupolvi heinä-elokuussa. Mahdollinen kolmas sukupolvi lentää syyskuussa.
Elinympäristö ja elintavat.
Pikkupystyperä on avoimien ympäristöjen, kuten avoimien lehti- ja sekametsien, kulttuuriympäristöjen sekä metsänreunusten asukki. Elinpaikkansa suhteen se ei ole yhtä vaatelias kuin muut pystyperät. Lajilla ei ole erityistä vaeltelutaipumusta, ja sitä tavataan yleensä melko vähälukuisena. Perhoset lentävät illalla ja yöllä, naaraat aikaisemmin illalla ja koiraat riittävän lämpimällä säällä jopa pitkälle aamuyöhön. Satunnaisia havaintoja on myös iltapäivällä lentävistä yksilöistä. Koiraat tulevat hyvin valolle, mutta naaraita valolle tulevista yksilöistä on vain 5–10 %.
Naaras munii 150–200 munaa yksitellen tai pieniksi ryhmiksi ravintokasvien lehdille. Munat kuoriutuvat 10–14 päivän kuluttua, ja toukat elävät joko yksittäin tai pieninä ryhminä. Aluksi toukat oleskelevat yhteensitomiensa lehtien välissä mutta myöhemmin vapaina lehden sivulla. Täysikasvuisia toukat ovat kesäkuun lopulla tai syys-lokakuussa, jolloin ne koteloituvat kotelokoppaan yhteensidottujen lehtien väliin. Kotelo koppineen putoaa syksyllä lehtien mukana maahan ja talvehtii.
Ravintokasvi.
Toukka syö metsähaapaa ("Populus tremula") ja pajuja ("Salix").
Goliath contro i giganti

Goliath contro i giganti (, ”Goljat vastaan jättiläiset”) on vuonna 1961 valmistunut italialais-espanjalainen seikkailuelokuva. Lajityypiltään peplumia edustavan filmin ovat ohjanneet Guido Malatesta ja Gianfranco Parolini. Sen päähenkilöä Goljatia esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Brad Harris.
Juoni.
Elokuvan sankarilla ei nimeä lukuun ottamatta ole mitään yhteistä vastaavan Raamatun henkilöhahmon kanssa. Goljat palaa sodasta kotiinsa Beiraniin, jossa julma tyranni Bocan on anastanut vallan. Tämä saa kauniin Elean uskomaan, että Goljat on hänen isänsä murhaaja. Elea lähtee etsimään kostoa, mutta hänen yrityksensa murhata Goljat epäonnistuu ja pariskunta rakastuu toisiinsa. Bocan heittää Elean villieläimille, mutta Goljat pelastaa hänet ja saa kansan nousemaan kapinaan. Ennen kuolemaansa väkijoukon käsissä Bocan vangitsee jälleen Elean, joka viedään jättiläisten laaksoon. Goljat tappaa laakson hirviöt, palauttaa laillisen hallitsijan valtaistuimelle ja rakastavaiset saavat toisensa.
Tuotanto.
Cinecittàn studioilla ja Espanjassa kuvattu "Goliath contro i giganti" on hyvin tavanomainen peplumelokuva, joka on ahdettu täyteen lajityypin kliseitä naurettavan näköisistä hirviöistä amatsoneihin ja karvaisiin luolamiehiin. Elokuvan juoni on sarja toisiinsa kömpelösti sidottuja, mutta sinällään viihdyttäviä toimintakohtauksia. Alejandro Ulloan laajakangaskuvaus on hienoa ja halvalla tehdyt lavasteet toisinaan varsin näyttäviä. Lihaksikas toimintasankari Brad Harris esiintyy ensimmäisessä pääroolissaan ja espanjalainen Fernando Rey tekee vahvan roolityön psykologisiakin ulottuvuuksia omaavana pahiksena. Guido Malatestan aloittaman tuotannon ohjasi loppuun taiteelliseksi johtajaksi merkitty Gianfranco Parolini.
Elokuvan saksalaisessa versiossa "Die Irrfahrten des Herkules" (”Herkuleen harharetket”) sen päähenkilö esiintyy nimellä Herkules.
DVD-julkaisut.
"Goliath contro i giganti" on saatavilla italialaisen RHV:n hyvätasoisena DVD-julkaisuna, joka sisältää myös englanninkielisen ääniraidan.
Punapystyperä

Punapystyperä ("Clostera curtula") on yleinen, nirkkojen heimoon kuuluva keskikokoinen yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Helposti tunnistettava perhoslaji. Etusiipien pohjaväri vaihtelee vaaleanharmaasta vaalean harmaanruskeaan. Siipien poikki kulkee kolmesta neljään melko suoraa, vaaleaa poikkiviirua, joista uloimmainen on varsinkin etuosastaan hieman muita leveämpi. Uloimman poikkiviirun ulkopuolelta siiven kärkiosa on etuosastaan laajalti tumman punaruskea. Siiven kärkiosassa voi erottua ohutta mustaa poikkiviirua. Takasiivet ovat kuviottomat ja etusiipien väriset, mutta hieman vaaleammat. Perhosen ruumiin väritys vaihtelee siipien tapaan harmaasta ruskehtavaan, mutta keskiruumiin selkäpuolella on tummanruskea taaksepäin kapeneva, kolmionmuotoinen laikku. Siipiväli 28–36 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Punapystyperän levinneisyysalue Välimeren alueelta, Britteinsaarilta ja Keski-Euroopasta Etelä-Siperiaan ja Pohjois-Kiinaan. Suomessa lajia tavataan etelärannikolta likimain Kemi-kajaani-linjalle saakka. Yksilömäärältään runsas ensimmäinen sukupolvi on lennossa toukokuun alkupuolelta heinäkuun alkupuolelle huipun ollessa kesäkuun alkupuoliskolla. Toinen sukupolvi on paljon vähälukuisempi ja lentää heinäkuusta lokakuulle.
Elinympäristö ja elintavat.
Punapystyperää tavataan lehti- ja sekametsissä, metsänreunamilla, kulttuuriympäristöissä ja pensaikoissa, joissa kasvaa toukan ravintokasveja eli haapaa ja pajuja. Yksilömäärät vaihtelevat vuosittain jonkin verrat, mutta vaihtelu ei yleensä ole kovin suurta. Päivisin perhoset lepäävät oksilla tai lehtien alapinnoilla. Naaraat aloittavat lennon illan hämärtyessä, mutta koiraat usein vasta myöhään illalla ja koiraiden lento voi lämpiminä öinä jatkua aina aamuhämärään saakka. Koiraat tulevat hyvin valolle, naaraat harvoin, mutta sopivalla paikalla yön aikana valon luokse voi kertyä kymmeniä yksilöitä.
Läheistä sukua olevan harmopystyperän naaraiden erittämä feromoni houkuttelee niiden oman lajin koiraiden lisäksi myös punapystyperäkoiraita.
Naaras tuottaa 150–200 munaa, jotka se laskee ravintokasvien lehtien alapinnoille yksitellen tai pieniksi ryhmiksi. Toukat kehräävät lehtiä yhteen ja piilottelevat niiden välissä. Toukka poistuu suojastaan syödäkseen ympäristön lehtiä ja jättää suojapaikkansa lehdet koskemattomiksi. Toukat ovat aktiivisia sekä päivällä että yöllä ja saattavat lämmitellä auringonpaisteessa. Täysikasvuiset toukat koteloituvat heinäkuussa tai lokakuussa yhteenkiedottujen lehtien väliin rakennettuun kotelokoppaan. Syksyllä kotelokoppa putoaa lehtien mukana maahan ja talvehtii.
Ravintokasvi.
Toukka elää pääasiassa haavalla ("Populus tremula") sekä pajuilla ("Salix").
Amerikanleopardikoira

Amerikanleopardikoira ("American Leopard Hound") on yhdysvaltalainen koirarotu. Se ei ole FCI:n tunnustama, mutta American Kennel Club on hiljattain lisännyt sen "Foundation Stock Service" -luokkaan, mikä vastaa FCI:n "Breeds Provisionally Accepted" -luokitusta. United Kennel Club luokittelee sen ryhmään "Scenthound" eli "Ajokoirat". Toisinaan rotu sekoitetaan virheellisesti catahoulanleopardikoiraan, koska molemmista voidaan käyttää nimitystä "Leopard Cur".
Ulkomuoto.
Amerikanleopardikoira on joko keskikokoinen tai kookas, voimakas, hieman korkeuttaan pidempi cur-tyyppinen metsästyskoira. Sen pää on leveä, otsapenger kohtuullisesti erottuva ja kuono voimakas. Riippuvat korvat ovat korkealle kiinnittyneet ja häntä suora ja pitkä. Karvapeite on tiheä ja ihonmyötäinen. Väritys ei ole nimestä huolimatta juurikaan leopardin kaltainen, vaan täplikäs samaan tapaan kuin catahoulanleopardikoiralla. Laikut voivat olla sekoitus keltaista, mustaa, brindleä, black &amp; tania, punaista, sinistä ja hiirenharmaata. Käytännössä väritys on lähinnä merle eri sävyissään. Valkoiset läiskät ja valkoinen kauluri sallitaan, kunhan valkoinen ei ylitä 1/3 koko karvapeitteen väristä. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu kuuluu amerikkalaisiin ns. "puuhun ajaviin koiriin" ("treeing dogs"). Kun riista on paennut puuhun, koira ilmoittaa sen sijainnin metsästäjälle haukkumalla puun juurella. Amerikanleopardikoiran kykyä olla itse vahingoittamatta ajamaansa riistaa pidetään merkittävänä. Puuhun ajettavan pienriistan, kuten pesukarhun, lisäksi sillä metsästetään karhua ja puumaa. Lisäksi sitä käytetään karjan ohjaamiseen.
Alkuperä.
Amerikanleopardikoira on yksi vanhimmista amerikkalaisista puuhun ajavista koirista. Sen alkuperä juontaa juurensa 1700-luvun alkuun Pohjois-Carolinan itäosiin, mahdollisesti englantilaisten, skotlantilaisten, irlantilaisten, ranskalaisten ja espanjalaisten uudisasukkaiden mukanaan tuomiin koiriin. Erityisesti heidän paimen- ja ajokoiriensa uskotaan vaikuttaneen ensimmäisten leopardikoirien syntyyn. American Kennel Club:n mukaan toinen teoria painottaa erityisesti espanjalaisten konkistadoreiden tuomien koirien vaikutusta, ja mahdollisuutta että nämä risteytyivät meksikolaisten koirien kanssa.
Myöhemmin rotu levisi Kentuckyyn, Oklahomaan, Tennesseehen ja Texasiin. 1900-luvulla siihen sekoittui niin paljon muita koiria, että 1950-luvulla oli vaikea löytää enää puhdasrotuisia yksilöitä. Niihin aikoihin kolme rodunharrastajaa, A.W. Carter, Richard McDuffie ja Leroy Smith kehittivät jalostusohjelman ja perustivat rekisterin pelastaakseen rodun. Vuonna 1959 rodun kasvattajat perustivat "American Leopard Cur Breeders Association" -yhdistyksen. United Kennel Club hyväksyi rodun vuonna 1998 nimellä "Leopard Cur", mutta vaihtoi sen vuonna 2008 muotoon "American Leopard Hound". 19. syyskuuta 2012 American Kennel Club hyväksyi sen mukaan "Foundation Stock Service"-listalleen.
Mariannelund

Mariannelund on taajama Eksjön kunnassa Etelä-Ruotsissa. Se sijaitsee Jönköpingin läänissä ja Smålandin maakunnassa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 1 468 asukasta.
Mariannelund on aikaisemmin ollut kauppala. Kauppala erotettiin Hässlebyn maalaiskunnasta vuonna 1928. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa kauppalaan liitettiin Hässlebyn jäljelle jäänyt osa ja Kråkshultin maalaiskunta. Vuonna 1971 kauppala liitettiin Eksjön kuntaan. Kauppalalla oli käytössään oma vaakuna.
Mariannelund tunnetaan Astrid Lindgrenin "Vaahteramäen Eemelistä" kertovista kirjoista. Mariannelundissa asuu lääkäri, jonka luona Kissankulmalla asuvien pitää välillä käydä. Vaahteramäen Eemelistä tehdyt elokuvat kuvattiin Mariannelundissa ja sen ympäristössä 1970-luvun alussa. Suomeksi Mariannelundista on kirjoissa käytetty muotoa "Marjolahti".
Ôbon kansallispuisto

Ôbon kansallispuisto () on kansallispuisto Guineanlahdella Afrikan länsirannikon edustalla sijaitsevassa São Tomé ja Príncipen saarivaltiossa. Kansallispuisto käsittää noin 30 prosentin alan valtion pinta-alasta, ja se sijaitsee kummallakin pääsaarella, São Tomélla ja Príncipellä. Ôbon kansallispuistosta 235 neliökilometriä sijaitsee São Tomélla ja loput 65 km² Príncipellä, mikä on miltei puolet saaren pinta-alasta. Kansallispuistossa on erilaisia biotooppeja, kuten savannia, alanko- ja vuoristometsiä sekä mangrovea. Valtion korkein kohta, São Tomén saarella sijaitseva, Pico de São Tomé (2 024 m) sijaitsee puiston alueella.
Kansallispuiston alue kuuluu 1 036 km²:n laajuiseen ekoalueeseen, joka käsittää São Tomén ja Príncipen saarten lisäksi lounaassa sijaitsevan pienen Päiväntasaajan Guinealle kuuluvan Annobónin saaren. Ekoalueella on runsaasti kotoperäisiä eliölajeja. Aluetta on kotoperäisten lajien suuren määrän vuoksi verrattu esimerkiksi Galápagossaariin. Kansallispuistossa elää kymmeniä lintulajeja, joista osa on kotoperäisiä. Saarilta on tavattu noin 140 lintulajia 40 eri heimosta.
Kansallispuistossa järjestetään matkailijoille esimerkiksi ammattilaisten opastamia paikallisten eliöiden, kuten lintujen, sekä kasvien havainnointiretkiä. Yksi retkien aloituspaikka on São Tomén saaren Bom Sucessossa 1 115 metrin korkeudessa merenpinnasta sijaitsee kasvitieteellinen puutarha, jossa kasvaa yli 400 erilaista saarille kotoperäistä kasvilajia. Puutarhassa on esimerkiksi yli sata saarilla kasvavaa kämmekkälajia. Bom Sucesson kasvitieteellisessä puutarhassa on myös yli tuhat kasvinäytettä.
Nytpä tahdon olla mä

Nytpä tahdon olla mä ("Être et avoir") on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Nicolas Philibertin ohjaama ranskalainen dokumenttielokuva pienen kyläkoulun opettajasta ja tämän oppilaista yhden lukuvuoden mittaan.
Kun elokuvaa alettiin näyttää elokuvateattereissa ja se sai suuren menestyksen, opettaja haastoi tuotantoyhtiön oikeuteen. Hän väitti, että yhtiön edustajat olivat kuvauslupia varten kertoneet hänelle ja lasten vanhemmille tekevänsä vain pienimuotoista dokumenttielokuvaa ”koulutuskäyttöön”. Tuotantoyhtiö voitti jutun, koska opettajan esiintyminen muun muassa Cannesin elokuvajuhlilla filmiä markkinoimassa katsottiin hänen hiljaiseksi hyväksynnäkseen.
Elokuva Suomessa.
Elokuva sai virallisen ensi-iltansa Suomessa 23. tammikuuta 2004, mutta sitä esitettiin ennen sitä tammikuussa 2004 osana Docpoint-festivaalin ohjelmistoa. Yle on esittänyt elokuvan televisiossa. Elokuva julkaistiin Suomessa myös DVD:nä.
Furulund

Furulund on taajama Kävlingen kunnassa Etelä-Ruotsissa. Se sijaitsee Skånen läänissä ja Skånen maakunnassa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 4 180 asukasta.
Furulund on myös entinen kauppala ja entinen taajaväkinen yhdyskunta. Lackalängan maalaiskuntaan perustettiin vuonna 1901 Furulundin taajaväkinen yhdyskunta. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa Lackalängan ja Stävien maalaiskunnat yhdistettiin Furulundin kauppalaksi. Kauppala liitettiin Kävlingen kauppalaan vuonna 1969, ja vuodesta 1971 se on ollut osa nykyistä Kävlingen kuntaa.
Lenhovda

Lenhovda on taajama Uppvidingen kunnassa Etelä-Ruotsissa. Se sijaitsee Kronobergin läänissä ja Smålandin maakunnassa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 1 744 asukasta.
Lenhovda on aikaisemmin ollut kauppala, johon kuului paljon taajamaa suurempi alue. Se muodostettiin muuttamalla koko silloinen Lenhovdan maalaiskunta kauppalaksi vuonna 1957. Uppvidingen kuntaan alue on kuulunut vuodesta 1971.
Hoikkakiiltokorento

Hoikkakiiltokorento ("Somatochlora arctica") on soilla elävä sudenkorentolaji.
Tuntomerkit.
Hoikkakiiltokorento on 50 millimetriä pitkä. Sillä on sinivihreät tai joskus myös kellertävät silmät. Siivissä sillä on sahraminkeltaista väriä. Keskiruumis on pronssinvihreä, mutta takaruumis on melko tumma.
Elinympäristö.
Hoikkakiiltokorento elää soilla, erityisesti sellaisilla, joilla kasvaa paljon rahkasammalta.
Timur Katšarava

Timur Katšarava (, , 21. elokuuta 1985 Tšernobyl – 13. marraskuuta 2005 Pietari) oli georgialaistaustainen venäläinen muusikko ja kansalaisaktivisti.
Katšarava syntyi sotilasperheeseen Tšernobylin kaupungin lähistöllä Neuvostoliitossa. Hän opiskeli myöhemmin Pietarin valtionyliopistossa oli mukana antifasistisissa ja anarkistisissa opiskelijaryhmissä. Hän soitti lisäksi kitaraa hardcore-yhtyeissä "Sandinista!" ja "Distress".
Murha.
Marraskuussa 2005 Katšarava oli jakamassa ruokaa Pietarin keskustassa sijaitsevalla Vosstanija-aukiolla järjestetyssä Ruokaa ei aseita -tapahtumassa. Hän joutui ystävänsä kanssa venäläisen uusnatsityhmän piirittämäksi. Katšarava sai viisi puukoniskua kaulaansa ja menehtyi lähes välittömästi.
Katšaravan kuoleman jälkeen yli 3 000 Pietarin yliopiston opiskelijaa lähetti vetoomuksen presidentti Vladimir Putinille, jossa he vaativat toimia murhaajien pidättämiseksi. Joulukuussa Pietarin poliisi pidätti seitsemän epäiltyä. 
Elokuussa 2007 Katšaravaa puukottanut uusnatsi tuomittiin 12 vuoden vankeuteen murhasta sekä kiihotuksesta kansanryhmää vastaan. Kuusi muuta tekoon osallistunutta saivat lyhyempiä tuomioita, joista osa oli ehdollisia.
Niin kuin taivaassa

Niin kuin taivaassa ("Så som i Himmelen") on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut ruotsalaisen Kay Pollakin ohjaama elokuva. Se kertoo kansainvälisesti menestyneestä kapellimestarista, joka sydänkohtauksen saatuaan palaa kotiseudulleen Norlannin maaseudulle, ostaa vanhan kansakoulun ja ryhtyy johtamaan amatööreistä koostuvaa kuoroa. Hän rakastuu paikalliseen nuoreen naiseen ja joutuu monin tavoin keskelle pienen kyläyhteisön välienselvittelyjä.
Elokuva oli ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi.
Rooleissa.
Vuonna 2015 elokuva sai itsenäisen jatko-osan "Myös maan päällä".
Traryd

Traryd on taajama Markarydin kunnassa Etelä-Ruotsissa. Se sijaitsee Kronobergin läänissä ja Smålandin maakunnassa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 660 asukasta.
Traryd on aikaisemmin ollut kauppala, johon kuului Trarydin taajamaa huomattavasti laajempi alue. Trarydin ja Hinnerydin maalaiskunnat yhdistettiin Trarydin kauppalaksi vuoden 1952 kuntauudistuksessa. Kauppalan alueella sijaitsi myös Trarydin taajamaa suurempi Strömsnäsbrukin taajama. Trarydin kauppalasta tuli osa Markarydin kuntaa vuonna 1971. Kauppalalla oli käytössään oma vaakuna.
Hovmantorp

Hovmantorp on taajama Lessebon kunnassa Etelä-Ruotsissa. Se sijaitsee Kronobergin läänissä ja Smålandin maakunnassa. Vuoden 2020 lopussa taajamassa oli 3 202 asukasta.
Hovmantorp on aikaisemmin ollut myös taajaväkinen yhdyskunta ja kauppala. Kauppalaan kuului huomattavasti nykyistä taajamaa suurempi alue. Hovmantorpin taajaväkinen yhdyskunta perustettiin samannimiseen maalaiskuntaan vuonna 1919. Yhdyskunta lakkautettiin vuoden 1952 kuntauudistuksessa, jolloin Hovmantorpin ja Furubyn maalaiskunnat yhdistettiin Hovmantorpin kauppalaksi. Kauppala jaettiin vuonna 1971, jolloin Hovmantorpin seurakunta liitettiin Lessebon kuntaan ja Furubyn seurakunta Växjön kuntaan.
Siam Sunset – auringonlaskun väri

Siam Sunset - auringonlaskun väri ("Siam Sunset") on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut John Polsonin ohjaama australialainen romanttinen komedia.
Juoni.
Maalitehtaan kemistinä työskentelevä Perry (Linus Roache) masentuu vaimonsa kuoltua oudossa onnettomuudessa. Hän voittaa palkinnon ja matkustaa Australiaan. Turistibussissa hän tapaa Gracen (Danielle Cormack), ja nämä kovia kokeneet rakastuvat.
Gino Caviezel

Gino Caviezel (s. 23. kesäkuuta 1992) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka edustaa SV Beverin -seuraa.
Vuonna 2012 Caviezel sijoittui viidenneksi nuorten MM-kilpailujen supersuurpujottelussa. Seuraavana vuonna hän sai nuorten MM-hopeaa alppiyhdistetyssä. Caviezel sijoittui sekä Schladmingin 2013 ja Sankt Moritzin 2017 MM-kilpailuissa että Pyeongchangin olympialaisissa 2018 suurpujottelussa 15:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui suurpujottelussa seitsemänneksi ja supersuurpujottelussa 16:nneksi. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli suurpujottelussa yhdeksäs.
Maailmancupissa Caviezel kilpaili ensimmäisen kerran Alta Badian suurpujottelussa joulukuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2013 oltuaan 11:s Adelbodenin suurpujottelussa. Toistamiseen hän saavutti saman sijoituksen joulukuussa 2014 Åren suurpujottelussa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Alta Badian suurpujottelussa joulukuussa 2014. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti lokakuussa 2020 oltuaan kolmas Söldenin suurpujottelussa. Vuotta myöhemmin hän sijoittui samassa paikassa ja lajissa neljänneksi. Hän sijoittui supersuurpujottelussa kolmanneksi maailmancupin finaaleissa Courchevelissa maaliskuussa 2022. Hän sijoittui toiseksi Schladmingin suurpujottelussa tammikuussa 2023.
Myös hänen veljensä Mauro Caviezel on alppihiihtäjä.
Anitan valinta

Anitan valinta ("Anita no perd el tren") on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut katalonialaisen Ventura Ponsin ohjaama elokuva.
Juoni.
Keski-ikäinen Anita menettää elinikäisen työpaikkansa elokuvateatterissa, kun uusi omistaja haluaa purkaa talon uuden multiplex-teatterin tieltä. Purkutöiden alettua Anita tulee yhä teatterin luo katselemaan lihaksikkaita ja paidattomia työmiehiä ja tapaa kaivinkoneenkuljettaja Antonion, joka on naimisissa. He rakastuvat ja alkavat tapailla illan tullen salaa kynttilänvalossa työmaan parakissa.
Erkki Halme

Erkki Heimo Aukusti Halme (11. syyskuuta 1912 Sortavala – 1. syyskuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen kalastusbiologi. Hän oli vuodesta 1946 Helsingin yliopiston kalastustieteen ja sovelletun limnologian dosentti, maataloushallituksen kalataloudellisen tutkimustoimiston johtaja (professori) vuodesta 1951.
Erkki Halmeen poika on professori Aarne Halme.
Hawaii, Oslo

Hawaii, Oslo on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Erik Poppen ohjaama norjalainen draamaelokuva.
Juoni.
Elokuva tapahtuu yhden helteisen vuorokauden aikana Oslossa, jossa tarinan kymmenisen päähenkilöä ajautuu tietyllä hetkellä törmäyskurssiin. Heitä ovat psyykkiseen hoitolaitokseen joutunut nuorukainen, hänen vankilasta päässyt isoveljensä, sydänvikaisen vauvan saanut aviopari, ambulanssinkuljettaja, itsemurhaa yrittänyt äiti ja kaksi kadulle hyljättyä pikkupoikaa. Harhailijoiden tärkeänä risteysasemana toimii Hawaii-niminen ravintola.
Vastaanotto.
"Turun Sanomien" Tapani Maskula sanoi elokuvan kuuluvan Altmanin "Short Cutsin" (1993) aloittamaan monista limittyvistä tarinoista koostuvien elokuvien aaltoon. "Hawaii, Osloon" on kuitenkin hänestä koottu liikaa samanarvoisia henkilöhahmoja, että ohjaaja selviytyisi niistä kunnialla. Elokuvaan on myös laitettu liikaa viittauksia muihin elokuviin, kuten "Berliinin taivaan alla" (1987) ja "Magnolia" (1999), ja turhaa sälää kuten kikkailevia kaleidoskooppikuvia.
Robby Kelley

Robby Kelley (s. 26. toukokuuta 1990 Starksboro, Vermont) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa University of Vermont Ski Teamiä. Hänen äitinsä, Lindy Kelley, sekä hänen sisaruksensa Tim ja Jessica ovat myös alppihiihtäjiä. Jimmy Cochran ja Ryan Cochran-Siegle ovat hänen serkkujaan.
Kelley kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2012. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2013 oltuaan 23:s Adelbodenin suurpujottelussa.
Kroatianvinttikoira

Kroatianvinttikoira ("Hrvatski hrt") eli istrianvinttikoira ("Istarski hrtoliki gonič/Istarski hrt") on sukupuuttoon kuollut kroatialainen koirarotu.
Kroatianvinttikoira edusti fenotyypiltään vinttikoiran ja ajokoiran välimuotoa, ja sen toinen kroatialainen nimitys "hrtoliki gonič" tarkoittaakin "vinttikoiramainen ajokoira". Tällä viitataan käytännössä podencojen rotutyyppiin, mitä se eniten muistuttikin: sen runko oli hoikka ja elegantti, se muistutti muinaisten faaraoiden koiria (kuten egyptinmetsästyskoiraa) ja se metsästi näkönsä avulla. 
Alkuperä.
Rotu oli hyvin vanha ja se mainitaan usein kroatialaisessa koirakirjallisuudessa. Se on lisäksi kuvattu Vincent iz Kastvan kuuluisaan freskoon "Kuoleman tanssi" ("Mrtvački ples"). Sen yläleuan neljäs välihammas oli samankaltainen kuin sakaalilla, jonka uskotaankin olleen geneettisesti sukua sille.
Rakkaudesta peliin

Rakkaudesta peliin () on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Sam Raimi. Elokuva perustuu Michael Shaaran samannimiseen romaaniin. Elokuvassa Kevin Costner esittää baseballpelaajaa.
Hajulaukka

Hajulaukka ("Allium siculum", syn. "Nectaroscordum siculum") kuuluu laukkojen sukuun, toisinaan se on luokiteltu "Nectaroscordum"-sukuun. Lajin on nimennyt italialainen Bernardino da Ucria vuonna 1793. Hajulaukkaa esiintyy Ranskassa ja Italiassa. Sitä kasvatetaan myös koristekasvina.
Hajulaukka kasvattaa sadasta 120:een senttimetriä korkeat kukkavanat, joiden päähän muodostuu sarja nuokkuvia kukkia. Ne ovat kellomaisia, vaaleita ja liilakuvioisia. Kasvin lehdistä lähtee murskattuna voimakasta pahaa hajua.
Douglas B-66 Destroyer

Douglas B-66 Destroyer on Yhdysvaltain ilmavoimille laivaston Douglas A-3 Skywarrior -koneesta kehitettysuihkumoottorikäyttöinen taktinen keskiraskas pommikone.
Konetyyppi vakuutti ensi alkuun ilmavoimien edustajat suorituskyvyllään, mutta sen suuri huoltotarve lyhensi palveluskäytön noin 15 vuoteen.
B-66 Destroyerin huippunopeus oli A-3 Skywarrioria suurempi: 1 020 km/h. Kone oli 60 senttimetriä pidempi, 3 senttimetriä korkeampi ja sen siipien pinta-ala oli noin 3 neliömetriä pienempi kuin A-3:ssa. B-66 Destroyerin tyhjäpaino oli lähes 2 000 kg ja enimmäislentoonlähtöpaino jonkin verran (1000 paunaa eli noin 454 kg) verrokkiaan suurempi.
Lentotiedusteluun ja ELSO-häirintätehtäviin käytetyt versiot saivat mallimerkinnän EB-66 tai RB-66. 5 443 kg pommikuorman kuljettamaan kyennyt kone pystyi myös taktisiin ydinpommituksiin. Konetyyppi osallistui Vietnamin sotaan, ja se vedettiin pois palveluskäytöstä vuonna 1973.
Eugène Coulon (vesipalloilija)

Eugène Coulon (s. 1878) oli ranskalainen vesipalloilija ja olympiamitalisti. Hän osallistui seurajoukkueensa Pupilles de Neptune de Lillen kanssa Pariisin olympialaisiin 1900, joista joukkue voitti pronssia.
SS Yongala

SS Yongala oli australialainen matkustajalava, joka upposi Cape Bowling Greenissä, Australian Queenslandissa 23. maaliskuuta 1911. Matkalla Melbournesta Cairnsiin se joutui sykloniin ja upposi Townsvillen eteläpuolelle. Osia hylystä ja sen lastista rantautui viitaten siihen, että aluksen pohja olisi tullut piilossa olevan kiven repimäksi.
Kaikki 122 laivalla ollutta ihmistä menehtyivät, mikä tekee tapauksesta yhden Australian pahimmista merionnettomuuksista. Hylky löydettiin vasta vuonna 1958 ja siitä on sittemmin tullut sukellus- ja turistikohde.
Veikko Halme

Armas Lauri Veikko Halme (19. lokakuuta 1916 Viipuri – 4. tammikuuta 1988 Turku) oli suomalainen taloustieteilijä. Hän oli Turun kauppakorkeakoulun kansantaloustieteen professori 1957–1983 ja rehtori vuodesta 1959. Hän oli myös yhteiskunnallisesti aktiivi kunnallispolitiikassa ja oli presidentin valitsijamies.
Ura.
Halme kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1935 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1940, filosofian lisensiaatiksi 1955 ja filosofian tohtoriksi 1955. Lisäoppia hän hankki opintomatkoillaan, joita hän teki Englantiin 1937, Saksaan 1939 ja Yhdysvaltoihin 1950–1951.
Työuransa Halme aloitti Suomen Birminghamin konsulinviraston sihteerinä 1937 ja työskenteli vuodet 1938–1939 Bremenin konsulinvirastossa. Pohjoismaiden Yhdyspankin kirjeenvaihto-osaston virkailijana hän oli 1941 ja sosiaaliministeriön vakuutusasiain osaston ylimääräisenä aktuaarina 1944–1945. Seuraavaksi Halme työskenteli Suomen ulkomaankauppaliiton virkailijana 1945–1946, Kansallis-Osake-Pankin luottotieto-osastolla 1946–1947, Yksityisyrittäjäin liitossa 1947–1948 ja Talouselämä-lehden päätoimittajana 1948–1950. Suomen Pankin taloustieteellisessä tutkimuslaitoksessa hän toimi tutkijana 1951–1955 ja Helsingin kaupungin investointikomitean sihteerinä 1955–1957. Yliopistouransa Halme aloitti Helsingin yliopiston kansantaloustieteen dosenttina ja virkaa toimittavana professorina 1957–1959. Turun kauppakorkeakoulussa Halme oli kansantaloustieteen professorina 1957–1983 ja koulun rehtorina 1959–1962 ja 1968–1978. Turussa hän toimi myös kaupunginvaltuuston jäsenenä 1965–1976.
Pentti Halonen

Pentti Ilmari Halonen (27. huhtikuuta 1914 Kuopio – 27. marraskuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori. Hän oli erikoistunut kardiologiaan. 
Halosen vanhemmat olivat rakennusmestari Erkki Halonen ja Henni Rytkönen ja puoliso vuodesta 1944 sisustusarkkitehti Lilli Kolmijoki. Hän tuli ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta 1932, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1941 ja väitteli samana vuonna lääketieteen tohtoriksi. Sisätautien erikoislääkäri Halosesta tuli 1945 ja sydäntautien 1957. 
Halonen oli Wihurin tutkimuslaitoksen Salus-koesairaalan ylilääkäri vuodesta 1947, Helsingin yliopiston sisätautiopin dosentti vuosina 1946–1953 ja professori 1953–1981. Hän tutki erityisesti sydäntauteja. Halonen pani alulle nykyaikaisen suomalaisen kardiologian. 
Suomen Kardiologinen Seura jakaa joka toinen vuosi Pentti Halosen mukaan nimetyn tunnustuspalkinnon. Halosen täti, arkkitehti Kerttu Rytkönen suunnitteli Salus-sairaalan ja toimintaa ylläpitivät sairaanhoitajatädit Ida ja Maria Rytkönen.
Morvern Callar

Morvern Callar on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Lynne Ramsayn ohjaama elokuva.
Tarina.
Morvern Callar on nuori nainen pienessä skotlantilaisessa satamakaupungissa. Jouluaamuna hän herää ja huomaa poikaystävänsä tehneen itsemurhan ja jättäneen jälkeensä valmiin mutta julkaisemattoman esikoisromaanin käsikirjoituksen. Hän vaihtaa sen kansilehteen oman nimensä, tyhjentää vainajan pankkitilin, paloittelee ruumiin ja hautaa palat lähimaastoon. Sitten hän matkustaa ystävättärensä kanssa Espanjan Almeriaan, jossa myy käsikirjoituksen kustantajalle omanaan.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskula kirjoitti elokuvan etenevän aluksi melkein jännärin täsmällisyydellä vastuutonta päähenkilöä kuvatessaan. Kun siirrytään Espanjaan, tarinan viritys valahtaa Maskulan mielestä kuin tyhjäkäynniksi tai aivan eri elokuvaksi: ”Oikkujensa johdateltaviksi antautuneet onnenonkijat osoittautuvat ihmisinä raivostuttaviksi ympäristönsä heittopusseiksi. Huumekoukussa räpiköivien heitukoiden irrottamiseksi ohjaaja tyrkyttää tuuria, johon on perin vaikea uskoa.”
Međimurjenkoira

Međimurjenkoira () eli međi on kroatialainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta, mutta se on kotimaansa kansallisen kennelliiton "Hrvatski Kinoloski Savez" sekä myös Suomen Kennelliiton hyväksymä. Rodun nimi viittaa sen kotiseutuun, Kroatian pohjoiskärjessä sijaitsevaan Međimurjen piirikuntaan, jonka nimessä esiintyvä đ-kirjain lausutaan [dʑ].
Ulkonäkö.
Međimurjenkoira kuuluu fenotyypiltään pieniin susimaisiin koiriin. Se muistuttaa pystyine korvineen hieman länsigöötanmaanpystykorvaa ja welsh corgia, mutta on piirteiltään näitä selvästi maatiaismaisempi. Raajat ovat voimakkaat, suorat ja lyhyet ja käpälät pyöreät. Häntiä rodusta löytyy kahta tyyppiä: pitkä, jonka tulisi ulottua kintereeseen asti, ja lyhyt. Säkäkorkeus on 28–33 cm, sallittu vaihtelu on +/- 4 cm ja rungon pituus 1/3 säkäkorkeutta suurempi. Rintakehä on syvä, ympärysmitta on 44-52 cm. Karvapeite on karhea, kova ja suora. Niskassa ja hännän alapuolella karva on hieman pidempää. Korvien tulisi olla pystyt mutta ruusukorvia ja erilaisia tyvestä nousevia korvia esiintyy myös. Ns. patalappukorvat, jossa korva ei nouse tyvestään lainkaan, on ei-toivottu ominaisuus. Karva on lyhyttä, pituudeltaan 3–5 cm. Rodussa esiintyy myös pitempikarvaisia yksilöitä. Pitkäkarvaisuus on ei-toivottu ominaisuus.
Rodussa on kolme sallittua väriä: yksivärinen, kaksivärinen ja kolmivärinen (tricolor). Vain kokovalkoinen on kielletty.
Alkuperä.
Rotua on kasvatettu yli 100 vuoden ajan Međimurjen alueella ja muissa osissa Luoteis-Kroatiaa. Sitä on kasvatettu perinteisesti maaseudulla, jossa sitä käytetään pihavahtina ja tuholaiseläinten torjujana. Sitä pidetään kuitenkin nykyisin myös kaupungissa, ja pienen kokonsa ansiosta se soveltuu hyvin urbaaneihin olosuhteisiin.
Rodun kehittäjänä pidetään Vladimir Čižmešijaa, ja rodun kehitystyö alkoi vuonna 2000. Dragutin Matulic ja Branko Horvat yhdessä Vladimir Čižmešijan kanssa oat olleet rodun kehittäjiä. Vuonna 2003 rodun kasvatus alkoi ja 2004 perustettiin medimurjenkoirakasvattajien kattojärjestö. 
Kroatian Kennelliitto tunnusti međimurjenkoiran kroatialaiseksi roduksi vuonna 2010, ja se esiteltiin julkisesti ensimmäisen kerran ”pieni međimurjelainen koira” ‑esityksessä Zagrebin kansainvälisessä koiranäyttelyssä samana vuonna.
Rotu Suomessa ja muissa maissa.
Međi hyväksyttiin Suomen Kennelliitossa roduksi 2.4.2020, ja 1.1.2021 alkaen rotua on saanut rekisteröidä virallisesti ER-rekisteriin ja rodun koirilla on ollut koe- ja näyttelyoikeus. Toukokuussa 2021 syntyi ensimmäinen suomalainen pentue.
Rotua on Suomeesa kasvatettu tähän mennessä (9.4.2024) 14 pentuetta ja rekisteröityjä koira on 120 kpl.
Suomessa on rodun suurin rodun kotimaan ulkopuolinen kanta. Međimurjenkoiria on Suomen lisäksi Ruotsissa, Hollannissa ja USA:ssa. Saksassa, Itävallassa, Sloveniassa, Bosnia-Hertsegovinassa ja Tšekissä on yksittäisiä kappaleita. Näyttelyoikeus rodulla on Kroatian lisäksi Serbiassa, Bosnia-Hertsegovinassa, Tšekissä ja Suomessa. 
Rodun rotukirjat ovat yhä auki, joten koiria otetaan vuosittain rotuun joitakin kappaleita.
Väritetty totuus

Väritetty totuus ("Shattered Glass") on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut Billy Rayn käsikirjoittama ja ohjaama elokuva.
Juoni.
Elokuva on tosipohjainen tarina Washingtonissa 1990-luvun loppupuolella työskennelleestä nuoresta toimittajasta Stephen Glassista, jonka onnistui tehdä enemmän tai vähemmän tekaistuja juttuja "The New Republic" -lehteen kolmen vuoden ajan.
Joutsenlaulu (elokuva)

Joutsenlaulu ("The Trumpet of the Swan") on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Richard Richin ja Terry L. Nossin ohjaama animaatioelokuva, joka perustuu E. B. Whiten lastenkirjaan.
Konrad Emil Holm

Konrad Emil Holm (15. elokuuta 1843 Pori – 6. maaliskuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen kustantaja. 
Holmin vanhemmat olivat merikapteeni Konrad Holm ja Emma Lovisa Söderlund. Hän kävi kauppaopiston Tukholmassa ja tuli sitten apulaiseksi Waseniuksen kirjakauppaan Helsinkiin. Ostettuaan liikkeen itselleen 1867 hän alkoi harjoittaa sen yhteydessä myös kustannustoimintaa, mistä syntyi K. E. Holmin kustannusliike ja muodostui vuodesta 1890 alkaen hänen päätyönsä. 1800-luvun loppupuolella kustannusliikkeen toiminta oli huomattavan laajaa, se julkaisi muun muassa Topeliuksen, Cygnaeuksen ja Wecksellin teoksia, kuten myös tieteellisiä tutkimusjulkaisuja. Topeliukselta julkaistujen teosten joukossa oli muun muassa hänen kirjansa "En Resa i Finland". Kustantamo julkaisi myös suosittuja sävelkokoelmia kuten Taavi Hahlin "Ylioppilaslauluja" ja "Sävelistö" sekä "Det sjungande Finland", samoin kuin oppikirjoja sekä käännöksinä eurooppalaista kaunokirjallisuutta ja luonnontieteellisiä teoksia. Kustantamon toiminta loppui vuoteen 1925 mennessä.
Holmin puoliso vuodesta 1870 oli Lovisa Wilhelmina Liewendahl (k. 1927).