tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vihervarpumittari

Vihervarpumittari ("Chloroclysta miata") on keskikokoinen, vihreänsävyinen mittariperhonen. Se on erittäin yleinen ja lentää sekä syksyllä että keväällä. Se on myös yksi Suomen mittariperhoslajiston kolmesta aikuisena talvehtivasta lajista.
Koko ja ulkonäkö.
Etusiivet ovat vaaleahkon sammaleenvihreät täysin ilman punertavaa sävyä, poikkiviirut erottuvat mustina eikä uloimman poikkiviirun päissä ole valkeita laikkuja. Sisemmän poikkiviirun sisäpuolelta ja uloimman poikkiviirun ulkopuolelta siipi on valkeansävyinen. Takasiivet ovat vaaleanharmaat ja niissä erottuu tummempana reunajuova sekä mustahko keskitäplä. Siipiväli 28–34 mm.
Kaunovarpumittari ("Chloroclysta siterata") on sekä samannäköinen että lentää samaan aikaan. Takasiipien väri on helppo lajeja erottava tuntomerkki.
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajin levinneisyys ulottuu Euroopasta Keski-Aasiaan. Suomessa vihervarpumittaria tavataan Etelä-Lapin korkeudelle asti. Perhoset lentävät elokuun keskivaiheilta lokakuun loppuun ja talvehtimisen jälkeen uudestaan huhtikuun puolivälistä kesäkuulle.
Elinympäristö ja elintavat.
Vihervarpumittaria tavataan lähes kaikenlaisissa ympäristöissä, joskin runsain se on lehtimetsissä ja pensaikoissa. Perhoset tulevat sekä valolle että syötille. Keväällä ne käyvät myös pajujen kukilla. Vihervarpumittari on mittarien keskuudessa poikkeuksellisesti aikuisena talvehtiva laji, mutta ilmeisesti ainoastaan naaraat talvehtivat ja jatkavat lentoaan keväällä.
Ravintokasvi.
Toukka elää erilaisilla lehtipuilla, pensailla ja varvuilla.
Bahuvriihi

Bahuvriihi on yhdyssana, jonka kirjaimellisesti tarkoittama asia on koko yhdyssanan tarkoittaman olennon ominaispiirre. Esimerkiksi sanat "kaljupää", "herkkusuu", "harvahammas", "pitkätukka" ja "hapannaama" ovat bahuvriihiyhdyssanoja. Bahuvriihit ovat eräs määritysyhdyssanojen alalaji. Bahuvriihit eivät kuitenkaan ole jälkiosansa alalajeja eli hyponyymeja. Esimerkiksi sana "harvahammas" ei ole alakäsite edusosalle "hammas" vaan tarkoittaa sellaista, jolla on harvat hampaat. Bahuvriihejä käytetään pääasiassa substantiiveina, mutta ne saattavat esiintyä myös adjektiivin kaltaisina määritteinä kuten ilmauksessa ”"kaistapää" autoilija”. Bahuvriiheistä ei käytetä komparatiivimuotoja, kuten muotoa "kaistapäämpi". 
"Bahuvrīhi" on sanskritin kielen sana, ja siihen liittyvä kielioppitermi on saanut alkunsa intialaisen kielitieteilijä Pāṇinin tutkimuksista. "Bahuvrīhi" on itsekin bahuvriihi. Sen alkuosan "bahu" merkitys on ’paljon’, ja "vrīh" tarkoittaa riisiä. Kokonaisuudessaan kyseinen yhdyssana merkitsee rikasta.
USS Tarawa (LHA-1)

USS Tarawa (runkonumero LHA-1) oli Yhdysvaltain laivaston Tarawa-luokan maihinnousualus.
Valmistus.
Alus tilattiin Ingalls Shipbuildingilta West Bankistä Pascagoulasta Mississipistä, missä köli laskettiin 15. marraskuuta 1971. Se laskettiin vesille 1. joulukuuta 1973 kumminaan eläkkeellä olevan merijalkaväen komentajan kenraali Thomas J. Cushmanin puoliso Audrey B. Cushman ja otettiin palvelukseen 29. toukokuuta 1976 ensimmäisenä päällikkönään James H. Morris.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 31. maaliskuuta 2009 ja sijoitettiin reserviin.
Toto (elokuva)

Toto on Suvi-Marja Korvenheimon eli Anssi Mänttärin ohjaama elokuva vuodelta 1982. Käsikirjoittajiksi on ilmoitettu Korvenheimo ja toinen salanimi Tuovi Mäkipää-Hakola, jonka takana oli Matti Ijäs. "Toto" on ensimmäinen elokuva Mänttärin trilogiasta, jonka kaksi muuta ovat "Regina ja miehet" (1983) ja "Huhtikuu on kuukausista julmin" (1983).
Elokuvan tekijäksi tiedettiin jo ensi-illan aikoihin Mänttäri. Se tehtiin velkarahalla, ilman Elokuvasäätiön tuotantotukea, ja kuvauksiin meni vain 13 päivää. Ensi-iltavuoden yleisömäärä jäi 10 000:een.
Aikalaiskriitikoista osa näki elokuvan todenmukaisena kuvauksena miehisestä maailmasta ja katsoi sen sellaisena puolustavan paikkaansa. Toiset taas eivät löydä elokuvasta sisältöä. "Miksi maksaa rahaa saadakseen katsella kun yhdet dokaa?" kysyi Helena Ylänen, ja Harri Moilanen vahvisti muutaman vuoden kuluttua, että elokuva on liiaksi kohteensa näköinen.
Aarne Aartio

Aarne Aleksander Aartio (sukunimi aik. "Andström"; 21. tammikuuta 1909 Somero – 24. huhtikuuta 1984) oli suomalainen kirjailija ja kirkkomuusikko.
Aartio työskenteli musiikinopettajana, kuoronjohtajana ja kanttori-urkurina. Vuosina 1957–1972 hän oli Kalevan seurakunnan kanttori-urkuri Tampereella. Aartio toimi Suomen Kirkkomusiikkiliiton puheenjohtajana 1961–1972. Hän oli myös Suomen Kanttorikuoron puheenjohtaja (1953–1962). Vuodelta 1973 on Aartion omaelämäkertateos "Huuliharpusta urkuihin". Aartio sai vuonna 1951 director cantus -arvonimen.
USS Saipan (LHA-2)

USS Saipan (runkonumero LHA-2) oli Yhdysvaltain laivaston Tarawa-luokan maihinnousualus.
Valmistus.
Alus tilattiin Ingalls Shipbuildingilta West Bankistä Pascagoulasta Mississipistä, missä köli laskettiin 21. heinäkuuta 1972. Se laskettiin vesille 20. heinäkuuta 1974 kumminaan laivastoministeri J. William Middendorf II:n puoliso Isabelle Middendorf ja otettiin palvelukseen 15. lokakuuta 1977 ensimmäisenä päällikkönään F. W. Johnston.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 20. huhtikuuta 2007 Norfolkin laivastotukikohdassa ja sijoitettiin asejärjestelmätesteihin maalialukseksi. Alus lähti 28. lokakuuta 2009 Philadelphiasta Brownsvilleen Texasiin Shipbreaking Limitedille romutettavaksi.
Esko Havumäki

Esko Matias Havumäki (2. helmikuuta 1916 Uurainen – 5. huhtikuuta 1994) oli suomalainen kirjailija joka on käyttänyt myös nimimerkkejä "Esko Heliö" ja "Matti Mäkelä".
Teoksia.
Omalla nimellä:
Nimellä "Matti Mäkelä":
Alpo Vuolle

Alpo Viljami Vuolle (7. maaliskuuta 1916 Peräseinäjoki – 30. huhtikuuta 1997) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Vuolle toimi nuorisoseurojen näytelmänohjaajana sekä opettajana kansalais- ja työväenopistoissa. Hän oli Uudenmaan nuorisoseurojen liiton puheenjohtaja ja Suomen Näytelmäkirjailijaliiton jäsen.
Vuolle kirjoitti näytelmien ohella myös runoja.
Dimetyyliformamidi

Dimetyyliformamidi eli DMF on amideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään liuottimena sekä orgaanisessa synteesissä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa dimetyyliformamidi on väritöntä nestettä. Se liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee myös useisiin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja aromaattisiin hiilivetyihin. Alifaattisiin hiilivetyihin se sen sijaan liukenee heikosti. Vesiliuoksissa se hydrolysoituu hitaasti dimetyyliamiiniksi ja muurahaishapoksi. Vahvat emäkset ja eräät siirtymämetallit katalysoivat reaktiota.
Dimetyyliformamidi on suhteellisen reagoimatonta, mutta saattaa reagoida hyvin kiivaasti halogenoitujen hiilivetyjen sekä voimakkaiden pelkistimien tai hapettimien kanssa, jopa räjähtäen. Yhdisteen suuri dielektrinen vakio, laaja nestemäisen olomuodon lämpötila-alue, aproottisuus ja alhainen haihtuvuus tekevät siitä hyvän liuottimen. Se kykenee liuottamaan myös molekyylimassaltaan hyvin suuria molekyylejä, kuten muoveja. Dimetyyliformamidi liuottaa myös useita epäorgaanisia yhdisteitä, kuten rauta(III)kloridia, kaliumjodidia, litiumkloridia ja natriumperkloraattia.
Valmistus ja käyttö.
Ensimmäisen kerran dimetyyliformamidia valmistettiin vuonna 1893 kuumentamalla metyyliformiaatin ja dimetyyliammoniumkloridin seosta. Nykyään teollisuudessa yhdistettä valmistetaan kahdella tavalla. Metanolista valmistetaan ensin metyyliformiaattia metanolin ja hiilimonoksidin välisellä reaktiolla. Tämän jälkeen metyyliformiaatti reagoi dimetyyliamiinin kanssa 60–120 °C lämpötilassa. Tässä prosessissa ei tarvita katalyyttiä. Toinen tapa valmistaa dimetyyliformamidia on dimetyyliamiinin ja hiilimonoksidin välinen reaktio. Katalyyttinä käytetään emästä, kuten natriummetoksidia tai emäksisiä ioninvaihtohartseja. Lopullinen tuote puhdistetaan tislaamalla.
Suurin dimetyyliformamidin käyttökohde on liuottimena polyakryylinitriilikuitujen valmistuksessa. Lisäksi yhdiste liuottaa monia muita polymeerejä kuten polyestereitä, polyimidejä, polyuretaaneja, hartseja ja lakkoja. Sitä käytetään myös liuottimena valmistettaessa lääkeaineita, kuten kortisolia, dihydrostreptomysiiniä, amfoterisiiniä ja griseofulviinia. Dimetyyliformamidilla on käyttöä myös lämmönsiirto- ja jäähdytysnesteenä.
USS Nassau (LHA-4)

USS Nassau (runkonumero LHA-4) oli Yhdysvaltain laivaston Tarawa-luokan maihinnousualus.
Valmistus.
Alus tilattiin Ingalls Shipbuildingilta West Bankistä Pascagoulasta Mississipistä, missä köli laskettiin 13. elokuuta 1973. Se laskettiin vesille 21. tammikuuta 1978 ja otettiin palvelukseen 28. heinäkuuta 1979.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 31. maaliskuuta 2011 Norfolkin laivastotukikohdassa ja ankkuroitiin Beaumontiin Texasiin reserviin sijoitettuna.
Eino Kauppala

Eino Aksel Daniel Kauppala (11. kesäkuuta 1917 Kivennapa – 3. kesäkuuta 1992) oli suomalainen kirjailija ja suomentaja.
Käsikirjoituksia.
sattuneesta myrkytyskatastrofista)
Kirsti Henttonen

Kirsti Aino Henttonen (13. joulukuuta 1916 Viipuri – 14. marraskuuta 2005) oli suomalainen kirjailija.
Talvimaisema Kinahmista

Talvimaisema Kinahmista on taidemaalari Pekka Halosen öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1923. Kooltaan se on 95,5×65,5 cm. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon Alfred Kordelinin säätiön kokoelmiin.
Pekka Halosen Kinahmi-maalaukset ovat tunnistettavissa niiden tavaramerkistä, tykkylumen peittämistä kapeista korkeista kuusista. Ne ovat kaikki helmikuulta 1923, jolloin Halonen maalasi useita Kinahmin talvea kuvaavia maalauksia. Talvi oli hyvin runsasluminen.
Kinahmi on Pohjois-Savon Nilsiässä sijaitseva 10 km pitkä korkea selänne. Se sijaitsee 50 km päässä Halosten kotipitäjän, Lapinlahden kirkolta. Halosen Antti-veli oli löytänyt paikan ja hän, heidän Kalle-serkkunsa ja Pekka menivät ja majailivat Kinahmin kylän Heinäahon talossa helmikuussa 1923. Oli kova pakkanen ja vaikka Halonen valitti sitä, että Kinahmin korkeuksiin kipuaminen vie osan työajasta ja päivän työvoimista, oli hän silti ihastuksissaan. "En osannut uneksiakaan, että Suomessa olisi tämmöistä," hän kirjoitti kotiväelleen Kinahmista. "Kyllä tämä on ihmeellinen paikka...minä en rupea kertomaankaan, sillä on se itse nähtävä mitä ihmeitä luonto voi saada aikaan" hän ylisti.
Halonen esitteli Kinahmi-maalauksiaan huhtikuussa 1923 Helsingin Salon Strindbergissä.
Jyrki Tenni

Jyrki Tenni on suomalainen säestäjä, pianisti ja oppikirjailija, joka on erikoistunut vapaaseen säestykseen ja sen opettamisen kehittämiseen. Hän on kirjoittanut Ralph Abeleinin kanssa säestyksestä oppikirjan nimeltä "Vapaan säestyksen käsikirja", joka pohjautuu v. 2004 ilmestyneeseen "Vapaa säestys ja improvisointi" -kirjaan. Kirja on alun perin ilmestynyt saksaksi vuonna 2013 nimellä "Liedbegleitung und Klavierimprovisation". Lisäksi Tenni on tehnyt F-kustannukselle "Pianohitit" – "Komppaa itse" -sarjaa, jossa kappaleisiin on liitetty tyylinmukaiset säestysehdotukset. 
Tenni on soittanut yhtyeissä (muun muassa Tuomisalonkiorkesteri, Juuso Salowaara Sextet, Makea Elämä, Sweet Life) ja teattereissa (esimerkiksi Pieni Suomi ja Kouvolan teatteri) sekä opettanut eri oppilaitoksissa.
USS Peleliu

USS Peleliu (runkonumero LHA-5) on Yhdysvaltain laivaston Tarawa-luokan maihinnousualus.
Valmistus.
Alus tilattiin Ingalls Shipbuildingilta West Bankistä Pascagoulasta Mississipistä, missä köli laskettiin 12. marraskuuta 1976. Se laskettiin vesille 6. tammikuuta 1979 kumminaan amiraali Thomas B. Haywardin puoliso Margaret Hayward ja otettiin palvelukseen 3. toukokuuta 1980 ensimmäisenä päällikkönään T. P. Scott.
Palvelus.
Alus siirrettiin 8. kesäkuuta 2011 telakalle, missä General Dynamics aloitti 18 miljoonan dollarin modernisointityön. Työn piti valmistua lokakuussa. Alus lähti 21. joulukuuta San Diegosta avomerikokeisiin Kalifornian rannikolle. Aluksella siirrettiin 1. helmikuuta 2012 merijalkaväen VMM-166 laivueen MV-22 Ospreyt.
Alus lähti 7. helmikuuta merelle osallistuakseen viikon kestävään Yhdysvaltain ja Japanin laivastojen Fist 2012 -harjoitukseen San Clemente -saaren edustalla.
Talvimaisema Myllykylästä

Talvimaisema Myllykylästä on taiteilija Pekka Halosen öljyvärimaalaus kankaalle, 69×48 cm, vuodelta 1896. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon Antellin kokoelmiin.
Pekka Halonen maalasi useammankin maalauksen Sortavalan maalaiskunnan Myllykylässä, joka oli hänen puolisonsa, Maija Halosen lapsuudenympäristö. Myllykylässä oli kaksi koskea ja suvanto, joita hän ikuisti useampana vuonna. "Talvimaisema Myllykylästä"- maalauksessa näkyy aurinkoisena talvipäivänä Tohmajoen uomaa Pekka Halosen apen, Eero Mäkisen, tilalta sen pihapiirin takaa .
Raili Autiala

Katri Lyyli Maria Lahtinen, o. s. "Kivimaa", kirjailijanimi Raili Autiala (17. joulukuuta 1906 Hartola – 13. syyskuuta 1993) oli suomalainen nuortenkirjailija.
Lahtinen pääsi ylioppilaaksi 1925 Heinolan keskikoulusta ja valmistui 1927 ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta. Hän toimi pankkivirkailijana 1927–1942 ja kirjeenvaihtajana 1947–1955. Hänen veljensä oli kirjailija Arvi Kivimaa.
Lahtisen kolme salanimellä "Raili Autiala" kirjoittamaa nuorisoromaania pohjautuvat häneen omiin muistoihinsa kotipitäjästään Hartolasta ja koulukaupungistaan Heinolasta.
Fuglafjørður (kunta)

Fuglafjørður on kunta Färsaarilla. Se sijaitsee Eysturoyn saaren itälaidalla. Kunnan asukasluku on 1 567. Kunnan keskus on Fuglafjørðurin taajama. Muut asutuskeskukset kunnan alueella ovat Kambsdalurin taajama keskustan yhteydessä sekä Hellurin kylä.
Kylät.
Fuglafjørður, Hellur
Aino Salla

Aino Matilda Viitainoja, kirjailijanimi Aino Salla (25. joulukuuta 1904 Helsinki – 14. tammikuuta 1987) oli suomalainen kirjailija.
Teoksia.
Nimellä "Aino Salla":
Nimellä "Donna Monica":
Valjakkovertaus

Valjakkovertaus eli vaununajaja on eräs Platonin käyttämistä allegorioista eli vertauskuvista. Se esiintyy Platonin dialogissa "Faidros" (246a-254e), jossa tämä käyttää sitä selittääkseen näkemystään ihmissielusta. Vertaus esittää metaforan sielusta ja sen matkasta ideoiden maailmassa.
Valjakko.
Platon esittää vertauksen Sokrateen hahmon kautta. Sokrates käyttää sitä keskustelussa, joka käsittelee rakkautta "jumalallisena hulluutena". Platon maalaa lukijalle kuvan valjakonajajasta, joka ajaa kahden siivekkään hevosen vetämiä vaunuja:
Myöhemmin Platon palaa valjakon kuvaukseen:
Vertauksessa valjakonajaja edustaa järkeä tai sitä sielunosaa, jonka tulee ohjata sielua kohti ikuisia ideoita ja totuutta. Toinen, parempi hevonen edustaa rationaalisia tai moraalisia impulsseja, toisin sanoen sielun haluavan luonnon positiivista osaa; kun taas toinen, huonompi hevonen edustaa sielun irrationaalisia passioita ja haluja, jotka vetävät sitä poispäin ideoiden katselusta. Valjakonajaja ohjaa koko valjakkoa eli sielua, pyrkien estämään hevosten lähdön omille teilleen ja suuntaamaan sielun sen sijaan kohti totuutta. Huonomman hevosen kesyttäminen on filosofian kasvatuksellinen tehtävä.
Platonin mukaan järjen tehtävänä on siis ohjata sielun muita osia. Vertauksen sielunosat liittyvät Platonin "Valtiossa" esittämään sielun kolmijakoon: valjakonajaja edustaa järkisielua, parempi hevonen intosielua ja huonompi hevonen himosielua. Vertauksen kaksi hevosta esitetään joskus valkoisena ja mustana hevosena; Platon itse esittää he vaaleana ja tummana hevosena.
Sielun matka.
Platon kuvaa samassa yhteydessä myös sieluvaljakon siivillään tekemän matkan, "suuren kierroksen", jonka sielut tekevät seuraten jumalia. Valjakonajaja pyrkii ohjaamaan sielut yhä ylemmäs näkemään ideat. Ne harvat sielut jotka ovat kokonaan valistuneita, kykenevät näkemään ideoiden maailman kaikessa kirkkaudessaan. Joillakin sieluilla on vaikeuksia hallita mustaa hevosta, jopa valkoisen hevosen avulla. Ne saattavat putkahtaa ideoiden maailmaan hetkeksi, mutta toisina aikoina se pysyy kätkettynä heille. Jos musta hevonen saa ylivallan, sielu menettää siipensä ja vedetään takaisin alas maahan.
Mikäli näin tapahtuu, sielu tulee lihaksi yhdessä yhdeksästä henkilötyypistä, sen mukaan miten paljon totuutta se oli saanut nähdä. Nämä tyypit ovat alenevassa järjestyksessä suhteessa totuuteen: (1) filosofit; kauneuden rakastajat; oppineet; tai ne, jotka ovat omistautuneet rakkaudelle; (2) lakeja noudattavat kuninkaat ja hallitsijat; (3) poliitikot, taloudenhoitajat ja liikemiehet; (4) ne jotka ovat erikoistuneet ruumiin terveyteen; (5) tietäjät ja mysteerikulttien osanottajat; (6) runoilijat ja taiteilijat, joiden taide on jäljittelyä; (7) käsityöläiset ja maanviljelijät; (8) sofistit ja demagogit; ja (9) tyrannit.
Telley Savalas Otieno

Telley Savalas Otieno (1978 – 5. helmikuuta 2022) oli kenialainen näyttelijä.
Hän työskenteli monipuolisesti elokuva-alalla ja teatterin parissa. Hän toimi tuottajana (mm. "Spruts of Blood", 2002), käsikirjoittajana (mm. "Displaced Image", 2002) ja näyttelijänä elokuvissa, kuten muun muassa vuonna 2012 valmistuneessa elokuvassa "Suomen marsalkka", jossa hän esittää Carl Gustaf Emil Mannerheimia.
Lisäksi Otieno oli mukana useissa kansainvälisissä tuotannoissa, kuten sivurooleissa elokuvissa "Tomb Raider" ja "Jossain Afrikassa". Otieno toimi myös valokuvamallina Italiassa ja tanssitaiteilijana. Kenialainen "The Standard" on luonnehtinut verkkolehdessään Otienoa yhdeksi Kenian parhaista näyttelijöistä.
Telley Savalas Otieno opiskeli teatteritiedettä ja kirjallisuutta Nairobin yliopistossa sekä teki vapaaehtoistyötä vankien ja katulasten kanssa. Otienon äiti nimesi hänet näyttelijä Telly Savalasin mukaan ja toivoi, että pojastakin tulisi näyttelijä.
Otieno voitti heinäkuussa 2014 kenialaisen Kalasha-palkinnon parhaasta pääosasta "Suomen marsalkassa".
Otieno kuoli helmikuussa 2022 moottoripyöräonnettomuudessa saamiinsa vammoihin.
Herman Spöring

Herman Dietrich Spöring vanhempi (19. lokakuuta 1701 Tukholma – 17. kesäkuuta 1747 Turku) oli Turun akatemian lääketieteen professori vuodesta 1728 ja akatemian rehtori vuosina 1737–1738 ja 1746–1747. Hän loi Suomessa perustan havaintoihin pohjautuvalle lääketieteelliselle tutkimukselle.
Spöring syntyi Tukholmassa saksalaiseen perheeseen. Hän aloitti opintonsa Upsalassa ja jatkoi niitä Tukholmassa, Leidenissä, Pariisissa ja Saksassa, ja valmistui lääkäriksi 1726 Hollannissa Harderwijkissa. Turussa lääketieteen professorina hän hankki oppilaille ulkomaisiin lähteisiin perustuvia oppikirjoja. Hän suositteli isorokkorokotuksen käyttöönottoa ensimmäisenä Suomessa. Rehtorina toimiessaan hän edisti opetuksen tehostumista varsinkin anatomian ja luonnontieteiden alalla.
Hänen poikansa oli tutkimusmatkailija Herman Spöring nuorempi.
Richard Demén-Willaume

Richard Demén-Willaume (s. 28. tammikuuta 1986 Kungsbacka, Ruotsi) on ruotsalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Isokokoinen Demén-Willaume oli pelityyliltään puolustava puolustaja, joka liikui kokoisekseen varsin hyvin. Hän pelasi myös laitahyökkääjänä vuosina 2007–2010.
Ura.
Seuraura.
Demén-Willaume on Hanhals IF:n kasvatti, mutta pelasi myöhemmät juniorivuotensa Frölunda HC:ssa, jossa hän voitti J20 SuperElitin mestaruuden vuosina 2003 ja 2005, J20 SuperElitin hopeaa vuonna 2006 sekä J18 Allsvenskanin mestaruuden vuosina 2002, 2003 ja 2004. Colorado Avalanche varasi Demén-Willaumen viidennellä kierroksella 154. pelaajana . Hän debytoi Elitserienissä kaudella 2004–2005, jolloin Demén-Willaume sai siellä tililleen kahdeksan runkosarja- ja yhden playoff-ottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin Frölundan J20-joukkueessa. Demén-Willaume voitti lukemalla +39 J20 SuperElitin tehopörssin.
Kausi 2005–2006 oli Demén-Willaumen varsinainen tulokaskausi Elitserienissä ja se toi hänelle 42 runkosarjaottelussa tehot 2+1=3. Hän voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Demén-Willaume pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnauksessa. Hän pelasi kevätkautensa kuitenkin lähinnä Frölundan hopeaa voittaneessa J20-joukkueessa. Syksyllä 2006 Demén-Willaume osallistui Colorado Avalanchen harjoitusleirille, mutta loukkaantui taklaustilanteessa. Marraskuussa 2006 hän teki sopimuksen CHL-liigan Arizona Sundogsin kanssa ja pelasi siellä kauden kaikki yhdeksän otteluaan.
Kaudeksi 2007–2008 Demén-Willaume palasi kotimaahansa ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella HockeyAllsvenskan-joukkue Rögle BK:n riveihin. Hän oli nostamassa joukkuetta Elitserieniin kaudeksi 2008–2009. Demén-Willaume jatkoi Röglessä vielä kaudella 2009–2010, mutta hän jätti joukkueen kuitenkin tammikuussa 2010 ja siirtyi kaksi päivää myöhemmin Allsvenskan-joukkue Malmö Redhawksiin. Kaudella 2010–2011 Demén-Willaume jatkoi samassa sarjassa vuoden mittaisella sopimuksella Borås HC:n riveissä. Hän pelasi samalla kaudella myös kuusi ottelua lainalla sarjatasoa ylempänä Frölundassa.
Demén-Willaume teki toukokuussa 2011 vuoden mittaisen sopimuksen ranskalaisjoukkue Rouen Hockey Élite 76:n kanssa. Hän voitti siellä sekä Ranskan-mestaruuden että Continental Cupin. Syyskuussa 2012 Demén-Willaume siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Saimaan Palloon. Sopimus sisälsi marraskuun Karjala-turnaukseen asti kestäneen try-outin. Demén-Willaume ei saanut sen päätteeksi jatkosopimusta pelattuaan 14 ottelua. Runsas viikko myöhemmin hän siirtyi kolmen ottelun mittaisella lainasopimuksella HockeyAllsvenskanin Tingsryds AIF:ään, Kahden siellä pelatun ottelun jälkeen Demén-Willaume siirtyi kuuden ottelun mittaiselle try-outille Timrå IK:hon.
Maajoukkueura.
Demén-Willaume pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004.
Odal Stadius

Odal Stadius (18. tammikuuta 1903 Rönninge, Ruotsi – 22. heinäkuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä ja Svenska Handelshögskolanin professori vuodesta 1942 ja rehtori 1949–1958. Hän oli samanaikaisesti myös SOK:n johtaja.
Stadius kirjoitti ylioppilaaksi 1922, valmistui filosofian kandidaatiksi 1925 ja väitteli kansantaloustieteen tohtoriksi 1937. Hän aloitti SOK:n palveluksessa vuonna 1926 "Handelslaget"-lehden toimitussihteerinä. Hän oli vuodesta 1930 SOK:n tilasto-osaston päällikkö ja vuodesta 1950 johtokunnan jäsen. Hän oli myös Helsingin kauppakamarin jäsen vuodesta 1944.
Hugo E. Pipping oli Satdiuksen edeltäjä Helsingin ruotsalaisen kauppakorkeakoulun kansantalouden professorina. Stadiuksen seuraaja Helsingin ruotsalaisen kauppakorkeakoulun kansantalouden professorina oli Gösta Mickwitz.
Roope-setä Liikemiespeli

Roope-setä Liikemiespeli on Tacticin vuonna 2010 julkaisema lautapeli, jossa tavoitteena on kerätä mahdollisimman paljon omaisuutta ennen pelin loppumista. Se on saanut vaikutteita Monopolysta, minkä takia se on samankaltainen. Pelissä omaisuus voi olla rahaa, osakkeita tai kultarahoja. Kultarahoja voi ostaa ja myydä pelin aikana.
Pelissä Milla Magia on loihtinut kopioita Roopesta aiheuttamaan hämmennystä. Pelaajien on tistettava olevansa oikea Roope. Tämä tapahtuu tietenkin ansaitsemalla eniten rahaa.
Vuonna 2012 pelistä julkaistiin matkaversio, Roope-setä Pörssipeli.
Pelaaminen.
Ennen pelin aloittamista rahat järjestetään pelilaudan viereen pankiksi ja jokainen pelaajaa saa 20 000:n verran pelirahaa. Myös osakekortit järjestellään. Tapahtumakortit sekoitetaan nostopakaksi ja jätetään tila tulevalle käytettyjen tapahtumakorttien poistopakalle, johon kortit asetetaan tekstipuoli ylöspäin. Viimeiseksi vielä kultarahat asetetaan pelilaudan keskellä olevaan rahaympyrään.
Arpakuutiolla suurimman saanut aloittaa. Hän heittää arpakuutiota uudestaan, liikkuu nopan tuloksen verran pelilaudalla myötäpäivään ja toimii ruudun mukaisesti. Pelaaja voi vuorollaan yrittää käydä kauppaa osakkeistaan ja/tai kultarahoistaan. Niiden arvon saa päättää itse. Vuoron päätteeksi pelaaja voi ostaa kultarahoja kappalehintaan 10 000 (pelin päättyessä niiden arvo on 5 000). Kultarahan ostaminen on hyvä, sillä niitä omaavaa pelaajaa ei voi pakottaa myymään niitä, vaikka pelaaja ei muuten pystyisi maksamaan. Tosin mikäli pelaajalla ei olisi maksutilanteessa tarpeeksi pelirahaa, mutta osakkeita on, hän ei voi käyttää kultarahoja maksuvälineenä tai myydä niitä muille pelaajille, vaan pelaajan on pakko myydä osakkeitaan.
Pelissä ei voi mennä konkurssiin, vaan mikäli pelaaja ei pysty maksamaan, niin häneltä ei vain voida periä maksua. Peli päättyy, kun kultarahat ovat loppuneet keskeltä. Tämän jälkeen omaisuus lasketaan yhteen: peliraha + 10 000 per osake + 5 000 per kultaraha ja rikkain pelaaja voittaa.
Pelilauta.
Ruudut, joissa ei lue mitä niissä tehdään:
Edvard Stenij

Sten Edvard Stenij (26. huhtikuuta 1857 Valkeala – 20. kesäkuuta 1925 Turenki) oli suomalainen teologi ja Raamatun alkukielten apulainen Helsingin yliopistossa 1889–1902, Uuden testamentin eksegetiikan professori vuodesta 1902 vuoteen 1924. Hän oli "Teologisen aikakauskirjan" päätoimittaja 1916–1925.
Edvard Stenij’n vanhemmat olivat luutnantti, tilanomistaja Vilhelm Stenij ja Augusta Alexandra Bernhardina Hornborg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1874 Jyväskylän alkeisopistosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1882, filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1887 ja teologian kandidaatiksi 1888. Teologian lisensiaatiksi hän valmistui Uppsalan yliopistosta vuonna 1900 ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna. Stenij sai teologian kunniatohtorin arvon Helsingin yliopistosta vuonna 1907. Tätä ennen oli hän jo harjoittanut itämaisia ja eksegeettisiä opintoja Saksassa Leipzigin, Kielin, Hallen ja Berliinin yliopistoissa. Ylioppilasaikanaan Stenij oli kuusi vuotta Hämäläis-Osakunnan kuraattorina ja yhden lukukauden ylioppilaskunnan puheenjohtajana. Hänen maisterivihkiäisissään maisterikysymys ja vastaus siihen annettiin ensimmäisen kerran suomen kielellä.
Stenij oli 1884-1886 latinan kielen opettajana Helsingin suomalaisessa alkeiskoulussa. Vuonna 1886 hänet määrättiin hoitamaan silloin perustettua Helsingin yliopiston raamatun alkukielen opettajan virkaa. Viran vakinaiseksi haltijaksi hän tuli 1889 ja hän oli virassa vuoteen 1902 saakka, jolloin hänet nimitettiin Uuden testamentin selitysopin professoriksi. Stenij tuli raamatunkäännöskomitean jäseneksi 1888 ja sittemmin sen puheenjohtajaksi vuonna 1915. Hän kuului myös Suomalaisen tiedeakatemian perustajiin ja oli akatemian esimiehenä. Hän toimi myös Suomalaisessa teologisessa kirjallisuudenseurassa.
Stenij oli keskeisesti mukana Uuden testamentin uuden suomennoksen aikaansaamisessa. Hän osallistui raamatunkäännöskomitean toimintaan vuosina 1886–1925 (puheenjohtajana 1915–1925). Vuonna 1891 hän julkaisi "Genesiskirjan heprealais-suomalaisen sanaston", 1899 "Hebreankielen kieliopin" sekä 1909 "Paavalin lähetysmatkat". Teologisen Aikakauskirjan toimitukseen Stenij liittyi 1917 ja tuli sitten vastaavaksi toimittajaksi 1916.
Edvard Stenij oli naimisissa vuodesta 1892 Wava Naemi Gunilla Granfeltin kanssa. Hänen poikansa oli fyysikko Einar Stenij.
Wladimir Goichman

Wladimir Goichman (7. joulukuuta 1903 Odessa – 3. kesäkuuta 2001 Turku) oli neuvostoliittolainen neurokirurgi, tutkimusmatkailija ja taidemaalari. Hän asui Suomessa vuodesta 1972 lähtien kuolemaansa asti. Goichman työskenteli toisen maailmansodan aikana aivokirurgina Neuvostoliitossa sotarintamalla. Hän osallistui sekä ennen sotaa että sen jälkeen useille arktisille tutkimusmatkoille, ja hänen etupäässä arktisia maisemia esittäviä maalauksiaan on ollut esitteillä useissa taidenäyttelyissä ja museoissa.
Goichman-metodi.
Goichman on suorittanut maailmassa eniten leikkauksia ja hän kehitti "Goichman-metodin", joka on verenkiertoon liittyvä, halvausta estävä metodi. Goichman sai lääkärinoikeudet vuonna 1930 Leningradissa ja toimi rintamalääkärinä Pietarin piirityksessä lähes kolme vuotta. Goichman kehitti kallomurtumiin ja pään luuosien puuttumiseen vuosina 1941–1945 metodeja, joilla pelastettiin sotilaita heidän omilla kudoksillaan ja ohuilla sidoskankailla.
Sanna Fransman

Sanna Maaria Fransman (s. 5. syyskuuta 1960 Tampere) suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Viimeisimmät roolinsa Fransman on tehnyt 2000-luvun alussa, minkä jälkeen hän on työskennellyt lähihoitajana. Fransman on myös tehnyt teatteria erityisryhmille.
Sanna Fransmanin vanhemmat ovat näyttelijät Heidi Krohn ja Stig Fransman. Hänen velipuolensa on näyttelijä Kristo Salminen. Fransman oli vuosina 1980–1992 näyttelijä Kari Väänäsen kanssa avioliitossa, josta hänellä on vuonna 1984 syntynyt poika.
Einar Stenij

Sten Einar Stenij (30. syyskuuta 1900 Helsinki – 2. syyskuuta 1985) oli suomalainen fyysikko ja Teknillisen korkeakoulun mekaniikan professori vuodesta 1938. Hän tutki erityisesti hydro- ja aeromekaniikkaa.
Stenij pääsi ylioppilaaksi 1918 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1922 ja filosofian tohtoriksi 1932. Hän oli Merentutkimuslaitoksella assistenttina vuodesta 1923, v.t. talassologina vuodesta 1930 ja vakinaisena talassologina vuodesta 1933. Helsingin yliopiston mekaniikan dosenttina Stenij oli vuodesta 1937 alkaen ja Teknillisen korkeakoulun mekaniikan professorina vuodesta 1938. Hän opiskeli Göttingenin yliopistossa ja julkaisi tutkielmia mekaniikan ja meritieteen aloilta. Stenij oli Teknillisessä korkeakoulussa professorina vuoteen 1968 saakka ja hän toimi myös korkeakoulun rehtorina 1965–1968. Hän sai tekniikan kunniatohtorin arvon 1974.
Hänen isänsä oli teologi Edvard Stenij.
Per Stenius

Per Anders Stenius (21. marraskuuta 1922 Helsinki – 18. kesäkuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, taideteoreetikko ja runoilija. Hän opiskeli Vapaassa taidekoulussa 1945–1947.
Steniuksen taiteesta.
Stenius aloitti kubistina. Hän maalasi myös paljon Intiaan ja Lappiin liittyviä maisematöitä. Luonteenomaista niille on väriasteikon vaaleus, siniharmaus.
Maisemansa Stenius kuin kutoi kokoon viivoilla ja linjoilla. Esittävä kerros saa niissä usein päälleen lasia muistuttavan mosaiikkimaisen kerrosrakenteen, jonka läpi aihe heijastuu. Hänellä oli tapana fasetoida aiheensa pohjalle huolellisesti. Hän pilkkoi maisemansa huolellisesti tasapainotetulla väriasteikolla – tapa, jonka on katsottu juontuvan Paul Cézannesta. Juonteen tarjoaa mahdollisesti myös ruotsalainen Carl Fredrik Hill, josta Stenius teki hiilipiirroksen vuonna 1955. Hill oli suuri maisemamaalari ja varhainen impressionisti.
Stenius teki litografioita, vesiväri-, lyijykynä-, tussi- ja öljyväritöitä.
Historia.
Stenius matkusteli laajasti, vuodesta 1948 alkaen Välimeren piirissä ja myöhemmin etenkin Intiassa. Hän oli intialaisen kulttuurin ja filosofian ystävä. Ensimmäisen kerran hän matkusti Intiaan vuonna 1953. Tämä tapahtui ennen kuin Intiasta tuli lännessä 1960-luvulla muoti-ilmiö. Stenius oli myös usein nähty vieras esimerkiksi Ester ja Jalo Sihtolan kodissa, joiden lahjoituskokoelmaan Ateneumille kuuluu yli 30 Steniuksen teosta. 
Useita Per Steniuksen teoksia on myös Amos Andersonin ja Saastamoisen säätiön kokoelmissa, sekä Imatran ja Joensuun taidemuseoissa. Stenius piti viimeisen näyttelynsä 84-vuotiaana Galleria Bulevardissa syksyllä 2006.
Kirjallinen tuotanto.
Nimellä Helmer Sande:
Johan Fredrik Stichaeus

Johan Fredrik Stichaeus (22. helmikuuta 1778 Helsinki – 28. marraskuuta 1853 Askola) oli suomalainen virkamies ja maaherra. 
Stichaeuksen vanhemmat olivat varapormestari Aleksanteri Stichaeus ja Patentia Kristina Ignatius ja puoliso vuodesta 1799 Fredrika Eleonora Ekholm.
Stichaeus työskenteli lakimiehen uralle ryhdyttyään muun muassa sotakomissariaatissa, Savon ja Karjalan lääninhallituksessa varalääninsiliteerinä, Helsingin kämnerinoikeudessa, Helsingin kaupunginnotaarina vuodesta 1801 ja sotatuomarina. Hän oli Porvoon valtiopäivillä 1809 porvarissäädyn sihteeri, nimitettiin hallituskonseljin finanssitoimituskunnan esittelijäsihteeriksi, määrättiin 1812 prokuraattorin sijaiseksi. Hän hoiti 1816–1828 yleisen esittelijäsihteerin tehtäviä. Stichaeus oli Hämeen läänin ensimmäinen maaherra 1831–1841. Hän julkaisi kokoelman senaatin ja sen toimituskuntien antamia säännöksiä vuosilta 1809–1820.
Stichaeus teki kenraalikuvernöörin määräyksestä maassa laajoja tarkastusmatkoja, joista hän antoi senaatille valaisevia kertomuksia. Hän hoiti useita luottamustoimia, oli muun muassa Suomen palovakuutuskonttorin johtokunnan puheenjohtajana sekä jäsenenä Viipurin läänin isonjaon ja veron järjestelykomiteassa. Hän julkaisi kokoelman senaatin ja sen toimituskuntien antamia säännöksiä vuosilta 1809–1820. Kokoelmaa jatkoi sittemmin Pehr Törnqvist.
Peter Stierncrantz

Peter t. Petter Stierncrantz (1681–1737) oli vapaaherra ja suomalainen maaherra. Hän oli upseeri (everstin arvo 1717), ennen kuin hänestä tuli Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherra. Hän oli merkittävimpiä karoliinipietistejä ja maaherranakin edisti pietistisen uudistusohjelman toimeenpanoa kirkossa. Pietististen pyrkimystensä vuoksi hän ajautui ristiriitoihin puhdasoppisten pappien kanssa.
Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherra.
Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherraksi määrätty karoliinieversti ja vapaaherra Petter Stierncrantz saapui seurueineen Helsingin seudulle marraskuun loppupuolella 1721. Maaherran kiireellisimpiin tehtäviin kuuluivat Venäjältä vapautuneiden sotavankien huolto sekä hallintokoneiston uudelleen järjestäminen ja käynnistäminen venäläismiehityksen jälkeen. Stierncrantz käynnisti hallituksen hyväksymän tutkimuksen, jossa selvitettiin maatilojen kärsimät vahingot venäläismiehityksen aikana, jotta voitiin myöntää vapaavuosia verotuksesta olosuhteiden mukaisesti. Metsänhakkuut, tukkien uitto sekä palkkien veisto ja myynti sahoille muodostivat lyhyen aikaa kukoistaneen elinkeinon 1720-luvun lopussa ja 1730-luvun alussa. Tukkien uittamisessa syntyneet vahingot ja metsävarojen niukkuus aiheuttivat valituksia, jotka saivat maaherran keskusvallan linjaa noudattaen kieltämään palkkikaupan vuonna 1724. Sen sijaan vientisahojen toimintaa hallitus ja maaherra halusivat tukea, koska ne edustivat pidemmälle jalostetun puutavaran myyntiä. Luvattomien sahojen harjoittama puutavaran myynti kuitenkin työllisti virkavaltaa, mutta sitä katsottiin silti hieman läpi sormien. Vuonna 1737 Stierncrantzin kausi Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherrana päättyi ja hänen tilalleen tuli vapaaherra Axel Erik Gyllenstierna.
Johan Stiernschantz

Johan Stiernschantz, alk. "Wessman", (1670 – n. 1729) oli suomalainen sotilas. Stiernschantz osallistui useihin pohjoismaisen sodan taisteluihin. Hän tuli 1704 majuriksi Viipurin kaksinnusrykmenttiin. Hän oli Käkisalmen komentaja ja puolusti 1710 linnaa, mutta 14-päiväisen pommituksen jälkeen joutui antautumaan mutta sai kuitenkin vapaasti poistua. Hänestä tuli Savon rykmentin päällikkö, ja hän teki partioretkiä vihollisen selustaan. Vuonna 1713 hän yritti turhaan Karjaan sillalla estää venäläisiä etenemästä Turun suuntaan. Tuotuaan vähää ennen Napuen taistelua Armfelttille lisäväkeä Savosta hän todennäköisesti riitautui Armfeltin kanssa eikä osallistunut Napuen taisteluun. Vuonna 1724 hän siirtyi Venäjän palvelukseen ja yleni kenraalimajuriksi. Hän osallistui Persian sotaretkeen, ja sen jälkeen hänestä tuli Astaran sotilaskuvernööri.
Lina Stančiūtė

Lina Stančiūtė (s. 7. helmikuuta 1986 Vilna) on liettualainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 197 syyskuussa 2009. Hän on voittanut urallaan neljä ITF-turnausta kaksinpelissä.
Fed Cupissa Stančiūtė on edustanut Liettuaa vuodesta 2000 lähtien.
Maria João Koehler

Maria João Koehler (s. 8. lokakuuta 1992 Porto) on portugalilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 102 helmikuussa 2013. Hän on voittanut urallaan kolme ITF-turnausta kaksinpelissä ja neljä nelinpelissä.
Vuonna 2012 Koehler pelasi Australian avointen pääsarjassa, jossa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Kim Clijstersille.
Jääpallon SM-kilpailu 1913

Vuoden 1913 Suomen jääpallomestaruuskilpailuihin osallistui neljä joukkuetta, Helsingin IFK, Kronohagens IF, Viipurin IFK ja juuri perustettu Wiipurin Bandy &amp; Jalkapalloseura (VBJS), joka myöhemmin sai nimen Sudet. Uusi seura selviytyi heti ensimmäisenä kautetaan loppuotteluun voitettuaan Viipurin IFK:n välieräottelussa. Helsingin välierässä HIFK voitti KIF:n.
Loppuottelu pelattiin 23.3.1913 Viipurissa, Salakkalahdella. Ottelun ensimmäinen puoliaika oli maaliton. Tauon jälkeen VBJS meni jo 3–0 johtoon, mutta HIFK tuli tasoihin ja voitti ottelun ja Suomen mestaruuden maalein 3–4.
Välierät.
Ottelut pelattiin 9. helmikuuta
Loppuottelu.
Ottelu pelattiin 23. helmikuuta 1913 Viipurissa.
Hannibal (romaani)

Hannibal () on Thomas Harrisin kolmas Hannibal Lecter -aiheinen teos, joka julkaistiin vuonna 1999 ja suomennettiin vuonna 2000. Kirjasta on tehty Ridley Scottin ohjaama samanniminen elokuva.
Juoni.
On kulunut seitsemän vuotta Hannibal Lecterin katoamisesta, kun Clarice Starling epäonnistuu huumeratsiassa ja tappaa lasta kantavan naisen itsepuolustukseksi. Tekonsa takia Starling joutuu mediamyllyn pyöritykseen. Lecter, joka asuu Italian Firenzessä lähettää Starlingille kirjeen, jossa esittää pahoittelunsa tapahtuneesta ja pyynnön, että Starling kertoisi enemmän elämästään. Pian FBI haluaa hänen lähtevän jälleen sarjamurhaajan perään. Starling tapaa Baltimoren mielisairaalan johtajan, Barney Matthewsin, joka kertoo Claricelle lisätietoa Hannibal Lecteristä. Samanaikaisesti Hannibalin ainoa eloonjäänyt uhri, Mason Verger aikoo käyttää Starlingiä syöttinä kostaakseen Hannibalille.
Vastaanotto.
Romaani on saanut teoksen lopusta huolimatta paljon myönteistä palautetta. Toinen kuuluisa kauhukirjailija Stephen King kuvasi teosta seuraavasti: "Ne jotka ovat odottaneet Thomas Harrisin uutuutta haluavat ainoastaan tietää, onko se yhtä hyvä kuin Punainen lohikäärme tai Uhrilampaat. On ilo vastata kielteisesti: ei, se ei ole yhtä hyvä. Se on parempi!" 
Suomessa Helsingin Sanomien Maarit Piippoinen kuvasi teosta paikoittain kielellisen herkulliseksi.
First National

First National oli vuonna 1917 perustettu itsenäisten teatteriomistajien muodostama yhdistys, joka alkuun näytti ja levitti elokuvia. Se alkoi kuitenkin myös tuottaa elokuvia nimellä First National Pictures. Vuonna 1928 Warner Bros. osti First Nationalin.
Historia.
First Nationalin taustalla oli Paramount Picturesin johtajan Adolph Zukorin yritys hallita elokuvamarkkinoita. Zukor osti satoja elokuvateattereita ympäri Yhdysvaltoja ja vaati, että ne näyttäisivät vain hänen elokuviaan tai ne jäisivät ilman Paramountin parhaimpia elokuvia. Zukor uskoi, että yleisöä kiinnostivat tähdet ja että ihmiset menisivät massoittain katsomaan elokuvia, joissa olisi heidän suosikkinäyttelijöitään. Paramountilla oli puolen tusinaa tunnetuimmista näyttelijöistä, muun muassa aikansa suurin tähti Mary Pickford. Zukor nosti hiljalleen elokuvien hintojaan ja antoi etuoikeuksia teattereille, jotka näyttivät vain ja ainoastaan hänen elokuviaan.
Teatteriomistajat alkoivat etsiä mahdollisuutta rikkoa Zukorin valtausyritykset. Teatterin Los Angelesiin vuonna 1902 perustanut Thomas L. Tally keksi idean esittäjien organisaatiosta, joka pyrki ostamaan, levittämään ja tekemään omia elokuvia. Tally esitti ajatuksensa länsivirginialaiselle James Dixon Williams, joka aloitti yhteistyön Tallyn kanssa. He nimesivät yrityksensä First National Exhibitors Circuitiksi, ja siihen liittyi pian muitakin teatterinomistajia. Uuden organisaation ensimmäinen kokous järjestettiin 25. huhtikuuta 1917, ja siihen kuului yli 20 elokuvien esittäjää.
First Nationalilla oli aluksi noin 100 teatteria 35 merkittävässä kaupungissa, mutta pian siihen kuuluneiden teattereiden määrä kasvoi yli 600:aan. First Nationalilla ei ollut aluksi omia tuotantotiloja, vaan se hankki oikeuksia tunnettujen tuottajien, D. W. Griffithin, Louis B. Mayerin ja Joseph Schenckin, elokuviin. Pian se alkoi hankkia palkkalistoilleen suuria elokuvanimiä, ja Charles Chaplinin kanssa se teki vuonna 1918 yli miljoonan dollarin sopimuksen.
First National laajeni vuonna 1924 myös tuottamaan elokuvia. Samalla yhtiön nimi muutettiin First National Picturesiksi. Se rakensi vuonna 1926 Burbankiin 0,25 neliökilometrin studioalueen.
Warner Bros.:in äänielokuva "Jazzlaulaja" oli suuri menestys, ja se osti vuonna 1928 siitä tienaamilla rahoillaan teatteriketju Stanley Companyn. Tämä aloitti lyhyen kilpailun Warnerin ja First Nationalin välillä. Stanley Company omisti kolmanneksen First Nationalista, ja Warner Bros. osti loputkin First Nationalista käytyään siitä tarjouskilpailun William Foxin kanssa. Warner sai 1930-luvun laman aikana luvan yhdistää yritykset, mutta Warnerin piti silti tehdä vuodessa kaksi elokuvaa First Nationalin nimellä. Tämä vaatimus päättyi vuonna 1938, mutta verotuksillisista syistä Warnerin elokuvia tuotettiin vielä kolmen vuosikymmenen ajan nimellä Warner Bros. – First National Picture.
Koripallo kesäolympialaisissa 2004 – miesten turnaus

Miesten koripalloturnaus kesäolympialaisissa 2004 alkoi 15. elokuuta 2004 ja päättyi 28. elokuuta 2004. 
Alkulohkot.
Lohko A.
15. elokuuta 2004
17. elokuuta 2004
19. elokuuta 2004
21. elokuuta 2004
23. elokuuta 2004
Lohko B.
15. elokuuta 2004
17. elokuuta 2004
19. elokuuta 2004
21. elokuuta 2004
23. elokuuta 2004
Ottelut sijoista 9-12.
11-12.
24. elokuuta 2004
9-10.
24. elokuuta 2004
Pudotuspelit.
Puolivälierät.
26. elokuuta 2004
Ottelut sijoista 5-8.
7-8.
28. elokuuta 2004
5-6.
28. elokuuta 2004
Välierät.
27. elokuuta 2004
Pronssiottelu.
28. elokuuta 2004
Loppuottelu.
28. elokuuta 2004
Punainen lohikäärme (romaani)

Punainen lohikäärme () on ensimmäinen Hannibal Lecter -aiheinen teos, joka julkaistiin vuonna 1981 ja suomennettiin vuonna 1995. Kirjasta on tehty kaksi elokuvaa: "Psykopaatin jäljillä" ja "Punainen lohikäärme".
Juoni.
Kirja sijoittuu 1980-luvulle. Sarjamurhaaja lempinimeltään ”Hammaskeiju” murhaa sattumalta valittuja perheitä täydenkuun aikana. Toisen perhemurhan jälkeen FBI-agentti Jack Crawford etsii Will Grahamia, profiloijaa, joka vangitsi Hannibal Lecterin kolme vuotta aikaisemmin mutta jäi eläkkeelle, kun Lecter melkein tappoi hänet. Lopulta hän löytää Grahamin ja saa tämän avukseen Hammaskeijun kiinnisaamisessa.
Hammaskeijuksi paljastuu Francis Dolarhyde -niminen mies, jolla on pakkomielle William Blaken maalaukseen Suuri punainen lohikäärme ja aurinkoon puettu nainen. Grahamin tutkiessa murhia myös Lecter liittyy mukaan tutkintaan.
Dalvik-virtuaalikone

Dalvik on aiemmin käytetty Android-käyttöjärjestelmän virtuaalikoneena (VM).
Dalvikin ajoympäristön on Androidissa versiosta 5.0 korvannut Android Runtime (ART), mutta se käyttää edelleen Dalvikin DEX-muotoa. ART käyttää ajonaikaisen kääntämisen (, JIT) sijaan ennen ajoa tehtävää kääntämistä (), joka nopeuttaa ohjelmien käynnistymistä.
Android-alustalle tehdyt työkalut (Jack) kääntävät Java-ohjelmat DEX-tavukoodiksi ().
Dalvik on Apache 2.0 -lisenssillä julkaistu avoimen lähdekoodin ohjelmisto. Alun perin ohjelmiston kirjoitti Dan Bornstein, joka nimesi sen Dalvik-kalastajakylän mukaan Eyjafjörðurissa, Islannissa, jossa hänen esi-isänsä asuivat.
Arkkitehtuuri.
Javan virtuaalikone perustuu pinopohjaiseen arkkitehtuuriin, Dalvik sen sijaan perustuu rekisteripohjaiseen arkkitehtuuriin. Tämän ratkaisun suorituskyvylliset hyödyt ja haitat ovat kiistelyn kohteena. Oraclen vuonna 2010 ARM-alustalla tekemät standardit ei-graafiset suorituskykytestit Android 2.2:n ja Java SE embedded ohjelmistojen välillä osoittivat Androidin olevan 2-3 kertaa hitaampi sulautettuihin järjestelmiin tarkoitettuun Java SE versioon nähden.
Androidin versiosta 2.2 alkaen Dalvik on tukenut ajonaikaista kääntämistä (JIT).
Dalvik on suunniteltu sallimaan useiden virtuaalikoneiden samanaikaisen suorittamisen tehokkaasti.
Dalvik Androidin ulkopuolella.
Vuonna 2011 ohjelmistotalo Myriad Group tiedotti Alien Dalvik -projektista, ohjelmistokäännöksestä muille käyttöjärjestelmille. Myriadin mukaan valtaosa Dalvik-virtuaalikoneelle tehdyistä Android-sovelluksista toimisi ilman muutoksia Alien Dalvikilla.
Oma elämäkertani

Oma elämäkertani ("My Autobiography") on Charles Chaplinin tekemä muistelmateos. Se ilmestyi 1964 Simon &amp; Schusterin kustantamana.
Chaplin oli alkanut muistelmiensa kirjoittamisen saatuaan valmiiksi elokuvan "Kuningas New Yorkissa". Hän kertoi 1960 Ian Flemingille, että hänellä oli jo 500 sivua valmiina eikä olisi enää kuin parisenkymmentä sivua kirjoittamatta. Kirjoitustyö vei kuitenkin vielä kolmen vuoden ajan. "Oma elämäkertani" ilmestyi 1964, ja sen ensimmäinen painos oli 80 000 kappaletta. Chaplinin kerrotaan saaneen puoli miljoonaa ennakkona kirjan brittiläisistä ja yhdysvaltalaisista julkaisuoikeuksista. Neuvostoliittolainen Izvestija puolestaan lahjoitti hänelle neljä kiloa kaviaaria korvauksena siitä, että sai julkaista tuhat sanaa teoksesta.
Arvostelijat olivat lähes yksimielisiä Chaplin kirjasta. Se sai kehuja sen ensimmäisistä yhdestätoista luvusta. Lukuja oli kaikkiaan 31. Hänen kirjoitustyyliään pääsääntöisesti kehuttiin, ja hänen ilmaisunsa on eloisaa. Lapsuuden kertomuksien totuudenmukaisuutta tosin epäiltiin, sillä ne olivat joidenkin kriitikkojen mukaan dickensilaisen värikkäitä ja traagisia. Monet olivat kuitenkin pettyneitä kirjan loppuosaan, sillä Chaplin kuvasi niissä turhan paljon omaa seuraelämäänsä ja tuntemiaan kuuluisuuksia. Kriitikot olsiivat halunneet lukea enemmän hänen elokuvatyöstään.
"Oma elämäkertani" ja David Robinsonin kirjoittama "Chaplin – elämä ja elokuvat" olivat Richard Attenboroughin ohjaaman "Chaplin"-elokuvan pohjalla.
Kevin Abbring

Kevin Abbring (s. 20. tammikuuta 1989 Eindhoven) on hollantilainen ralliautoilija. 
Ura.
Abbring aloitti uransa Rallycross-sarjoissa voittaen Hollannin Ford RST-sarjan mestaruuden vuosina 2005 ja 2006. Vuonna 2007 Abbring ajoi ensimmäisen kilpailun rallin MM-sarjassa Mitsubishilla Saksan rallissa, missä sijoitus oli 41. Vuosina 2008–10 Abbring ajoi yksittäisiä kilpailuja WRC-sarjassa Renault Cliolla parhaana tuloksenaan 11. sija vuoden 2009 Puolan rallista. Samoina vuosina hän kilpaili JWRC-sarjassa voittaen kaksi kilpailua.
Vuonna 2010 Abbring kilpaili IRC-sarjassa voittaen etuvetoisten luokan Ypresin rallissa ja Rally Zlínissä. Abbring myös osallistui kaudella viiteen MM-ralliin, voittaen Portugalin rallissa JWRC-luokan.
Vuonna 2011 Abbring kilpaili satunnaisia kilpailuja etuvetoisella Citroen DS3-autolla. Abbring sijoittui Walesin rallissa 12:nneksi yleiskilpailussa. Samana vuonna hän voitti Driver of the Academy -palkinnon.
Vuonna 2012 Abbring ajoi yksittäisiä rallikilpailuja Skodalla, hän oli Monte Carlon rallissa yleiskisan 12:s.
Vuonna 2013 Abbring ajoi Ranskan rallimestaruussarjaa R2-luokan Peugeotilla. 
Vuonna 2014 Abbring osallistui EM-sarjan osakilpailuihin, ollen toinen Azorien rallissa. Abbring sai kaudelle 2015 tallipaikan Hyundailta. 
Vuonna 2015 Abbring ajoi viisi MM-rallia Hyundai i20 WRC-autolla, ollen parhaimmillaan yleiskilpailun 11. Ruotsissa ja Saksassa. 
Vuonna 2016 Abbring ajoi neljä MM-rallia Hyundain WRC-autolla, ollen parhaimmillaan seitsemäs Katalonian rallissa. Abbring oli myös kehittämässä Hyundain R5-luokan ralliautoa, ja ajoi sillä kaksi MM-sarjan osakilpailua. 
Vuonna 2017 Abbring ajoi pääosin Belgian mestaruussarjaa Peugeotin R5-luokan autolla, ja oli lopputuloksissa sarjan kolmas. 
Vuonna 2018 Abbring ajoi satunnaisia ralleja Ford Fiesta R5 -autolla. 
Vuonna 2019 Abbring ajoi ainoastaan Belgian mestaruussarjaan kuuluneen Ypresin rallin ja 2020 ainoastaan Monzan MM-rallin.
Perhe.
Hänen isänsä Edwin Abbring on myös ralliautoilija.
Liminganlahden lintukuvakilpailu

Liminganlahden lintukuvakilpailu on vuodesta 2010 alkaen kahden vuoden välein järjestettävä lintukuvakilpailu. Kilpailu järjestäjä on Liminganlahden Ystävät ry. Kilpailussa valitaan Vuoden luontokuva sekä paras kuva neljässä sarjassa: Kosteikkojen linnut, Linnut vauhdissa, Siivekkäät ystävämme ja Nuorten sarjan alle 18-vuotiaat. 
2010.
Vuonna 2010 kilpailun tuomareina olivat Pirkka-Pekka Petelius ja lintukuvaajat Markus Varesvuo ja Jari Peltomäki sekä Linnut-lehden päätoimittaja Lauri Hänninen. Kilpailuun lähetettiin yli 700 kuvaa, joista valittiin 80.
Vuoden 2010 lintukuvaksi valittiin oululaisen Antti Karppisen ottama kuva "Lapintiiran saalis".
2012.
Kilpailun tuomareina olivat vuonna 2012 valokuvaaja Markku Varesvuo sekä kilpailun ideoinut valokuvaaja Jari Peltomäki, "Linnut"-lehden päätoimittaja Jan Södersved, luontokuvauksen harrastaja Jorma Terentjeff ja Liminganlahden luontokeskuksen hoitaja Ulla Matturi.
Kilpailuun osallistui 139 kuvaajaa 787 kuvalla.
Vuoden lintukuvaksi valittiin Ari Kuuselan ottama kuva nimeltään "Paniikki", joka tuomariston mukaan on "täydellinen, hienosti hallittu kaaosmainen tilannekuva".