tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tartto–Koidula-rata

Tartto–Koidula-rata on Tartumaan ja Põlvamaan maakunnissa Virossa sijaitseva rataosuus, jossa liikennöivät Elronin henkilöjunat. Junia kulkee talviaikaan arkisin yksi juna päivässä kumpaankin suuntaan ja viikonloppuisin kaksi päivässä. Kesäisin junat jatkavat Koidulasta Piusaan.
Atjaševon piiri

Atjaševon piiri () on kunnallishallintoalue Mordvan tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1928 perustetun piirin pinta-ala on 1 095,8 neliökilometriä. Asukkaita on 18 300 henkeä (vuonna 2015).
Atjaševon piiri sijaitsee Mordvan tasavallan itäosassa. Se rajoittuu kaakossa Dubjonkin, lounaassa Tšamzinkan, lännessä Itšalkin ja pohjoisessa Ardatovin piireihin sekä idässä Uljanovskin alueeseen.
Piiri sijaitsee Volgan ylängön metsäarovyöhykkeellä. Tärkeimmät joet ovat Nuja ja Bolšaja Sarka. Hyötykaivannaisiin kuuluvat savi ja hiekka.
Hallinnollinen keskus on Atjaševon kaupunkimainen taajama. Samannimisen kaupunkikunnan lisäksi piiriin kuuluu 18 maalaiskuntaa: Alovo, Andrejevka, Atjaševo, Bolšije Manadyši, Djurki, Kamenka, Kapasovo, Kiržemany, Kozlovka, Lobaski, Pokrovskoje, Sabantšejevo, Šein-Maidan, Selištši, Tarasovo, Tšukaly-na-Vežne, Ušakovka ja Vetšerlei. Asukkaat ovat etupäässä ersäläisiä ja venäläisiä. Kaupunkiväestön osuus on 33,5 %.
Piirin läpi kulkee rautatie sekä Saranskista Ardatoviin johtava maantie. Pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan ja sokerijuurikkaan viljelyyn. Atjaševon taajamassa on teollisuutta. Paikallislehtenä ilmestyy "Vperjod".
Atjaševo

Atjaševo (, ) on kaupunkimainen taajama, kaupunkikunta ja Atjaševon piirin hallinnollinen keskus Mordvan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Saranskin ja Ardatovin välisen maantien ja rautatien varrella 80 kilometriä Saranskista koilliseen. Taajamassa ja kunnassa on 6 100 asukasta (vuonna 2015).
Paikkakunta on syntynyt rautatien rakentamisen yhteydessä vuonna 1894. Se on saanut nimensä vieressä sijaitsevasta kylästä. Atjaševosta tuli piirikeskus vuonna 1928 ja kaupunkimainen taajama vuonna 1963. Asukkaat ovat etupäässä ersäläisiä.
Taajamassa toimii meijeri, leipomo, lihajalostamo, asfalttitehdas ja metallialan yrityksiä. Palveluihin kuuluvat kaksi yleissivistävää koulua, ammatti- ja musiikkikoulut, kulttuuritalo, kirjasto ja piirisairaala.
Paloma Picasso

Paloma Picasso (oik. "Anne Paloma Ruiz-Picasso y Gilot);" (s. 19. huhtikuuta 1949 Vallauris, Ranska) on ranskalainen muotitaiteilija ja liikenainen. Hänet tunnetaan etenkin Tiffanylle suunnittelemistaan koruista sekä parfyymeistään.
Elämä ja ura.
Paloma Picasso on taidemaalari Pablo Picasson (1881–1973) nuorin lapsi, jonka äiti on taidemaalari ja kirjailija Françoise Gilot (1921–2023). Hänellä oli täysveli Claude Ruiz Picasso (1947–2023). 
Paloma Picasso yritti aluksi välttää ryhtymästä taiteelliselle uralle, ettei joutuisi jatkuvasti rinnastetuksi isäänsä. Hän kuitenkin opiskeli Pariisin yliopiston Nanterren kampuksella teatteripuvustusta ja toimi ammatissa pariisilaisessa teatterissa. Hänen puku- ja korusuunnitelmansa saivat niin hyviä arvioita, että hän päätti opiskella lisää korusuunnittelua. Vuonna 1969 hän esitteli töitään ystävälleen Yves Saint-Laurentille, joka tilasi häneltä korusarjan.
Pablo Picasson kuoltua vuonna 1973 Paloma Picasso keskeytti uransa hoitaakseen isänsä jäämistöä sekä teosten inventointia ja luettelointia. Kuolinpesän selvittäminen oli erittäin vaikeaa monien oikeusjuttujen vuoksi sekä testamentin puuttumisen takia. Paloma Picasso auttoi Pariisin kaupunkia vuonna 1983 avatun Picasso-museon organisoimisessa. Hän kokeili siipiään näyttelijänä ja sai pääosan Walerian Borowczykin vuoden 1974 elokuvassa "Moraalittomia tarinoita". Elokuva sai hyvät arviot, mutta Picasso ei ole sen koommin näytellyt.
1970-luvun puolivälissä Paloma Picasso aloitti muotisuunnitteluyhteistyön argentiinalaisen näytelmäkirjailija ja ohjaaja Rafael Lopez-Cambilin kanssa. He rakastuivat, menivät naimisiin vuonna 1978 ja erosivat vuonna 1999. Paloma Picasso avioitui samana vuonna osteopaatti Eric Thévenet’n kanssa. He asettuivat asumaan Sveitsiin, ja Paloma Picasso perusti nimeään kantavan säätiön isänsä ja äitinsä muistoa vaalimaan.
Vuonna 1979 Paloma Picasso aloitti pitkän yhteistyönsä Tiffany &amp; Companyn kanssa, ja vuonna 1984 L’Oréal esitteli Paloma Picasson nimeä kantavan parfyymin. Hajustealalla Paloma Picasso seurasi äitinsä isän jalanjälkiä, joka oli toiminut hajuvesikemistinä Etelä-Ranskan Grassessa. L’Oréal-yhteistyö kasvoi kosmetiikkasarjaksi, johon kuului muun muassa Paloma Picasson tunnusväriksi muodostunutta punaisen sävyä edustava huulipuna.
Vuodesta 1989 Paloma Picasson on suunnitellut keramiikkaa ja lasiesineitä Villeroy &amp; Boch -yhtiölle.
Paloma Picasso on hoitanut isänsä jäämistöä vuoden 2023 heinäkuusta lähtien, jolloin Paloman veli Claude Ruiz Picasso jätti tehtävän hänelle.
Harri Nummela

Harri Tapani Nummela (s. 26. huhtikuuta 1968 Tampere) on suomalainen urheiluvaikuttaja ja Suomen Jääkiekkoliiton entinen puheenjohtaja. 
Nummela on OP-ryhmän johtokunnan jäsen ja liiketoimintajohtaja pankkitoiminnan henkilö- ja pk-yritysasiakkaiden puolella. Nummela on toiminut OP-ryhmässä eri tehtävissä vuodesta 1992 lähtien. Koulutukseltaan hän on oikeustieteen kandidaatti.
Jääkiekkoliiton puheenjohtajuus.
Jääkiekkoliiton liittovaltuusto valitsi Harri Nummelan Kalervo Kummolan seuraajaksi marraskuussa 2015 järjestetyssä kokouksessa. Jääkiekkoliiton puheenjohtajan tehtävät Nummela otti vastaan 7. tammikuuta 2016. 
Syksyllä 2020 Nummela otti kantaa vastuullisuuden puolesta jääkiekkoliiton puheenjohtajana: ”Positiivinen tulokulma on se, että tämä viestittää kaikille meille lajin piirissä oleville, että maailma on muuttunut. Vastuullisuus ja muut tällaiset asiat ovat osa meidän elämäämme tästä eteenpäin.”Syksyllä 2023 Nummela ilmoitti, ettei enää asetu ehdolle Jääkiekkoliiton puheenjohtajaksi. Hänen kautensa puheenjohtajana päättyi 31. joulukuuta 2023, minkä jälkeen tehtävässä aloitti seuraajaksi valittu Heikki Hietanen.
Éleuthère Irénée du Pont

Éleuthère Irénée du Pont de Nemours (24. kesäkuuta 1771 – 31. lokakuuta 1834) oli ranskalais-yhdysvaltalainen kemisti ja teollisuusmies, joka perusti ruutitehtaasta alkunsa saaneen kemianteollisuusyrityksen E. I. du Pont de Nemours and Company. Siitä lähtien Du Pontin perhe on ollut yksi Pohjois-Amerikan rikkaimmista ja vaikutusvaltaisimmista suvuista.
Elämä ja ura.
Du Pont syntyi Pariisissa talousvirkamies Pierre Samuel du Pontin poikana. Vuonna 1784 kuningas Ludvig XVI aateloi hänen isänsä, jonka sukunimen jatkoksi tuli de Nemours. Poika varttui perheen maatilalla Égrevillen lähellä nykyisessä Seine-et-Marnen departementissa, menestyi koulussa ja tunsi jo nuorena kiinnostusta räjähteisiin.
Syksyllä 1785 du Pont aloitti opinnot Pariisin Collège Royalissa, ja kahta vuotta myöhemmin perhetuttava Antoine Lavoisier otti hänet valtion ruutivirastoon harjoittelijaksi. Sen jälkeen du Pont työskenteli hetken valtion ruutitehtaassa Essonnessa. Vuonna 1791 du Pont avioitui ja alkoi auttaa perheensä omistamassa kustantamossa Pariisissa, joka julkaisi tasavaltalaista sanomalehteä. Du Pont oli jäsenenä vallankumousta suunnittelevassa kansalliskaartissa ja tuki jakobiinejä. Vallankumouksen alettua hän ja hänen isänsä kuitenkin vastustivat kuninkaan mestausta ja jäivät maltillisine mielipiteineen vähemmistöön. He alkoivat suunnitella lähtöä siirtolaisiksi hiljattain itsenäistyneisiin Yhdysvaltoihin ja laittoivat kustantamonsa myyntiin.
Du Pont lähti isänsä ja veljensä perheen kanssa laivalla kohti Amerikkaa. He rantautuivat Rhode Islandille uuden vuosisadan alkuhetkillä 1. tammikuuta 1800, ja nuoren Du Pontin vaimo ja lapset seurasivat pian perässä. Du Pont perusti ruutitehtaan nimeltä Eleutherian Mills Delawaren osavaltion Brandywine Creekiin huomattuaan amerikkalaisen ruudin huonolaatuiseksi. Pian du Pont oli Yhdysvaltain armeijan, turkisyhtiöiden ja muiden ruutia tarvitsevien tärkein toimittaja, ja Brandywine Creekiin perustettiin lisäksi villa- ja puuvillakehräämöt sekä nahkurinverstas.
Du Pont oli 32 vuotta perustamansa E.I. du Pont de Nemours and Companyn johdossa. Hän kuoli 1834.
Tapani Karvinen

Janne Asko Tapani Karvinen (s. 1981) on suomalainen poliitikko ja hamppupuolueen puheenjohtaja. Hän toimi piraattipuolueen puheenjohtajana vuosina 2014–2016 sekä varapuheenjohtajana vuosina 2016–2018. Karvinen on ammatiltaan datanomi mutta kertoo myös opiskelleensa journalistiikkaa Alkio-opistossa ja medianomiopintoja ammattikorkeakoulussa. Karvinen on kotoisin Heinävedeltä ja asuu Varkaudessa.
Haavateippi

Haavateippi, kiinnelaastari tai ihoteippi on teippiä, jota käytetään sidosten tai taitosten kiinnittämiseen haavojen päälle. Pienen haavan tai nirhauman kohdalla se voi korvata laastarin. Teippiä käytetään sekä ensihoidossa että osana leikkaushaavojen jälkihoitoa. Se kiinnittyy ihoon liimapinnan avulla. Käytetty liima on tyypillisesti hypoallergeeninen aine, joka on suunniteltu niin, että teippi on hellävaraisesti irrotettavissa ihoa tai haavaa vahingoittamatta. Haavateippiä on usein ensiapulaukuissa. Sitä on tyypillisesti saatavana ainakin valkoisena tai ihonvärisenä.
Haavateippi on hengittävää kuitumateriaalia, eli se päästää ilman kosketuksiin haavan kanssa. Tämä auttaa paranemisessa. Joskus teippiin on lisätty sinkkioksidia, joka toimii antibakteerisena aineena ehkäisten infektioita. Teipit, jotka on tehty mikrohuokoisesta materiaalista (reiät alle 2 nm), kuten 3M yhtiön Micropore (aikaisemmin Transpore), ovat yleisiä.
Haavateipin nimi tulee siitä, että sitä voidaan laittaa sellaisenaan suoraan haavan päälle. Jotkut toiset lääketieteelliset teipit, kuten Leukoplast, on tarkoitettu pelkästään sellaisiin kiinnityksiin, joissa ne eivät ole suoraan kosketuksessa haavaan.
Katharina Truppe

Katharina Truppe (s. 15. tammikuuta 1996) on itävaltalainen alppihiihtäjä, ja joukkuekilpailun MM-mitalisti, joka edustaa ASKÖ ESV St.Veit -seuraa.
Nuorten MM-kilpailuissa 2015 Truppe saavutti pronssia pujottelussa. Aikuisten arvokilpailuissa hän oli ensi kerran mukana St. Moritzin MM-kilpailuissa 2017 ja sijoittui pujottelussa 19:nneksi sekä joukkuekilpailussa viidenneksi. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja oli kahdeksas pujottelussa sekä 24:s suurpujottelussa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän voitti joukkuekilpailussa kultaa ja sijoittui suurpujottelussa neljänneksi hävittyään pronssimitalisti Lara Gut-Behramille 0,08 sekuntia. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti pronssia joukkuealppiyhdistetyssä ja oli pujottelussa seitsemäs. 
Alppihiihdon maailmancupissa Truppe kilpaili ensimmäisen kerran Flachaun pujottelussa tammikuussa 2015. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Aspenin ensimmäisessä pujottelussa marraskuussa 2015 oltuaan 14:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Lienzin pujottelussa joulukuussa 2015 oltuaan yhdeksäs. Hän on sijoittunut kolmanneksi Levin pujottelussa marraskuussa 2019, Kranjska Goran suurpujottelussa helmikuussa 2020, Killingtonin pujottelussa marraskuussa 2022 ja Courchevelin pujottelussa joulukuussa 2023. Hän saavutti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Åren pujottelussa maaliskuussa 2025.
Alppihiihdon Eurooppa-cupissa Truppe on voittanut yhden kilpailun pujottelussa.
Katharina Huber

Katharina Huber (s. 3. lokakuuta 1995) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Sportunion Waidhofen/Ybbs -seuraa.
Huber saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia pujottelussa 2016. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui pujottelussa seitsemänneksi. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli alppiyhdistetyssä kolmastoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän voitti joukkuekilpailussa kultaa sekä sijoittui alppiyhdistetyssä viidenneksi ja pujottelussa 12:nneksi. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli pujottelussa yhdestoista. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui pujottelussa 14:nneksi.
Alppihiihdon maailmancupissa Huber kilpaili ensimmäisen kerran Aspenin pujottelussa marraskuussa 2015 sijoittuen 18:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Levin pujottelussa marraskuussa 2019 oltuaan kahdeksas. Tämän jälkeen hän on sijoittunut pujottelussa kymmenenneksi Levillä marraskuussa 2020, Semmeringissä joulukuussa 2020 ja Levillä marraskuussa 2021.
Katharina Gallhuber

Katharina Gallhuber (s. 16. kesäkuuta 1997) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa SC Göstling-Hochkar -seuraa.
Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2015 Gallhuber saavutti hopeaa pujottelussa. Hän sai pujotteluhopeaa myös nuorten MM-kilpailuissa 2016. Aikuisten MM-kilpailuissa St. Moritzissa 2017 hän kilpaili pujottelussa mutta keskeytti toisella kierroksella. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän saavutti pronssia pujottelussa ja hopeaa joukkuekilpailussa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui pujottelussa 14:nneksi.
Alppihiihdon maailmancupissa Gallhuber kilpaili ensimmäisen kerran Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2015. Hän sijoittui 30 parhaan joukkoon ensimmäisen kerran Aspenin ensimmäisessä pujottelussa marraskuussa 2015 oltuaan 26:s, mutta ei saavuttanut kilpailusta pisteitä jäätyään liian paljon voittajasta. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti maailmancupissa joulukuussa 2015 oltuaan Lienzin pujottelussa 24:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Killingtonin pujottelussa marraskuussa 2017 oltuaan seitsemäs. Parhaimmillaan hän on ollut viides Tukholman kaupunkikilpailussa ja Ofterschwangin pujottelussa kaudella 2017–2018.
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2015

18. uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Israelin Netanyassa 2.–6. joulukuuta 2015. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN. Kisojen menestynein maa oli 15 mitalia (11 kultaa, 3 hopeaa, 1 pronssi) saavuttanut Unkari.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Fiat 500X

Fiat 500X on Fiatin vuosina 2014–2024 valmistama pieni crossover-tyyppinen henkilöautomalli, joka korvasi Fiat Sedicin. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin muun muassa Fiat 500L- ja Tipo- sekä Jeep Renegade -mallit.
500X esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2014. Vuoden 2015 Euro NCAP -kolaritestistä se sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Bensiinimoottorit Euroopassa olivat aluksi 1,4 MultiAir (140/160 hv) ja 1,6 E.torQ (110 hv). Pohjois-Amerikassa on lisäksi saatavana 2,4-litrainen Tigershark (180 hv). Dieselmoottorit ovat 1,3- (95 hv), 1,6- (120 hv) ja 2,0-litraiset (140 hv) Multijetit. 
Vuonna 2018 uudistettiin muun muassa etu- ja takavalojen ilmettä. Uusina bensiinimoottoreina esiteltiin kolmesylinterinen 1,0-litrainen (120 hv) ja nelisylinterinen 1,3-litrainen (150 hv). 
Moottorivaihtoehdot.
Hakasulkeissa olevat arvot automaattivaihteistolla varustetuilla malleilla
Empire (televisiosarja)

Empire on yhdysvaltalainen draamasarja, jossa perehdytään viihdedynastiaa johtavan musiikkimogulin elämään. Yhdysvalloissa sarjan esittäminen alkoi 7. tammikuuta 2015 Fox-kanavalla ja Suomessa sitä esitetään Subilla 2. joulukuuta 2015 alkaen.
"Empire" nousi Yhdysvalloissa vuoden 2015 katsotuimpien tv-sarjojen joukkoon, ja sarjan ensimmäisen kauden päätösjaksoa katsoi peräti 23 miljoonaa katsojaa.
Juoni.
Empiren keskushahmo on Lucious Lyon (Terrence Howard): katujen kasvatti, hip hopin kuningas, entinen huumekauppias ja nykyinen musiikkimoguli, joka pyörittää menestynyttä Empire Entertainment -yhtiötä. Häikäilemätön Lucious saa kuulla sairastavansa parantumatonta ALS-tautia. Elinaikaa lääkäri antaa vuodesta kolmeen. Nyt Luciouksen on päätettävä, kuka hänen pojistaan ottaa yrityksen ohjakset haltuun kun hän itse ei enää siihen kykene.
Pojista vanhin, Andre (Trai Byers), on päällisin puolin pätevä liikemies, jolta kuitenkin puuttuu Luciouksen kaipaamaa musiikkialan kokemusta. Keskimmäinen poika, Jamal (Jussie Smollett), on lahjakas mutta isänsä suureksi pettymykseksi homoseksuaali ja siksi Luciouksen mielestä kelpaamaton Empiren johtoon. Nuorin poika Hakeem (Bryshere Y. Gray) puolestaan on kultalusikka suussaan syntynyt nuorukainen, joka kuitenkin omaa musiikillisia lahjoja ja karismaa.
Luciouksen poikien lisäksi yrityksestä osansa haluaa neljäskin osapuoli, Luciouksen temperamenttinen ex-vaimo Cookie (Taraji P. Henson). Cookie on viettänyt viimeiset 17 vuotta vankilassa ja haluaa vapauduttuaan puolet yrityksestä.
Gornergratbahn

Gornergrat Bahn (GGB) on sveitsiläinen rautatieyhtiö, joka omistaa Gornergratvuorelle kulkevan rautatien () Etelä-Sveitsissä Zermattin alueella. GGB:n omistaa pörssinoteerattu liikenneyhtiö BVZ Holding AG.
Historiaa.
Gornergratin rata Zermattin kylästä Gornergratille otettiin käyttöön vuonna 1898.
Toiminta.
Gornergrat Bahn omistaa radan lisäksi radalla käytettävän junakaluston, asema- ja majoitustiloja sekä osan matkailupalveluyhtiö Gornergrat Experience AG:sta. 
Yhtiön liikevaihto oli vuonna 2014 23 milj. Sfr. Henkilöstön määrä oli 98.
Rataverkko.
Gornergratin radan pituus on 9 339 metriä. Radalla on yhteensä kuusi pysähdyspaikkaa.
Rataverkko on kapearaiteinen (1 000 mm) ja varustettu koko matkaltaan hammasrattain. Radan korkeusero on 1 484 metriä. Rautatien keskimääräinen jyrkkyys on 160 promillea ja suurin jyrkkyys 200 promillea.
Rata on ollut alusta alkaen sähköistetty. Käyttöjännite oli alun perin 550 V (kolmivaiheinen, 40 Hz), mutta se nostettiin vuonna 1930 725 volttiin (kolmivaiheinen, 50 Hz).
Yhtiön rata ei liity teknisesti muihin rautateihin, mutta Zermattissa on vaihtoyhteys Matterhorn Gotthard Bahnin juniin Vispin suuntaan. Lisäksi Riffelalpin asemalta on 675-metrinen akkukäyttöinen raitiotieyhteys hotellille.
Junaliikenne.
Junaliikenne Gornergratille on ympärivuotista. Junia kulkee kesä- ja talvikaudella 2–4 tunnissa, keväisin ja syksyisin tunneittain. Matka vuorelle kestää 29–42 minuuttia, alaspäin muutaman minuutin enemmän.
Gornergrat Bahnilla kulki vuonna 2014 noin 1,6 miljoonaa matkailijaa.
Luettelo Monster High -nettisarjan jaksoista

Luettelo Monster High -nettisarjan jaksoista
Ensimmäinen tuotantokausi (2010–2011).
"Jakso "Uusi tulokas" on ensimmäisen tuotantokauden aikana julkaistu erikoisjakso, ei varsinainen nettijakso."
Julkaisemattomat jaksot toiselta tuotantokaudelta.
Seuraavia jaksoja ei ole julkaistu suomeksi Internetissä.
Julkaisemattomat jaksot kolmannelta tuotantokaudelta.
Seuraavia jaksoja ei ole julkaistu suomeksi Internetissä, mutta ne löytyvät DVD:ltä Monster High - 13 toivetta (jaksot 56-58).
Mikko Kantola

Mikko (Esra Mikael) Kantola (9. lokakuuta 1916 Pieksämäki – 24. marraskuuta 1997 Kanarian saaret, Espanja) oli Työtehoseuran toimitusjohtaja, professori ja metsätöiden koneellistamisen kehittämisen pioneereja Suomessa.
Kantolan vanhemmat olivat kappalainen Vilho Kantola ja opettaja Elli Hyvönen ja puoliso vuodesta 1946 varanotaari Arma-Iris Gustavsson. Pieksämäellä syntynyt Kantola vietti lapsuusvuotensa Kivennavalla ja tuli ylioppilaaksi Terijoen yhteislyseosta. Sodissa hän toimi pioneerijoukoissa ja valmistui jatkosodan aikana vuonna 1943 metsänhoitajaksi. Maatalous- ja metsätieteiden lisensiaatti ja tohtori Kantolasta tuli 1954, hänen väitöskirjansa aiheena oli sahatukkien automaattinen kuormaus autoon. Työtehoseuran palveluksessa Kantola toimi koko ammattiuransa, vuodesta 1945 alkaen aina eläköitymiseensä saakka vuonna 1981. Hän työskenteli Työtehoseuran metsäosaston päällikkönä, johtokunnan sihteerinä ja jäsenenä sekä toimitusjohtajana. Alkuvuosina hän toimi muun muassa metsätyöntekijöiden ammattikasvatuksen parissa, mutta oli myös kehittämässä metsätyövälineistöä, kuten esimerkiksi rationalisoimassa 54 eri käytössä ollutta kirvesmallia muutamaan päätyyppiin ja vaikuttamassa teräskaaristen käsisahojen käyttöönottoon. Erityisesti Kantola vaikutti silti moottorisahan käytön yleistymisen myötä laajemmin puunkorjuun koneellistumiseen ja oli myös metsänmuokkauksen kaluston kehittämisen asiantuntija. Niistä hänellä oli useita patentteja. Työtehoseuran toimitusjohtajana Kantola kehitti sekä organisaation rakennetta että toiminnan kohdealueita. Hän toimi pitkään muun muassa oman alansa YK:n alaisten kansainvälisten yhteistyöelinten Suomen edustajana ja kansainvälisissä rationalisointijärjestöissä. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1977.
Bolšije Bereznikin piiri

Bolšije Bereznikin piiri () on kunnallishallintoalue Mordvan tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 957,7 neliökilometriä. Asukkaita on 13 000 henkeä (vuonna 2015).
Bolšije Bereznikin piiri sijaitsee Mordvan tasavallan kaakkoisosassa. Se rajoittuu lounaassa Kotškurovon, lännessä Ljambirin, luoteessa Tšamzinkan ja koillisessa Dubjonkin piireihin sekä kaakossa Uljanovskin alueeseen.
Piiri kuuluu Volgan ylängön metsäarovyöhykkeeseen. Tärkeimmät joet ovat Sura, Štyrma sekä Bolšaja ja Malaja Kša. Hyötykaivannaisia ovat savi, hiekka, sora ja hiekkakivi.
Hallinnollinen keskus on Bolšije Bereznikin kylä. Piiriin kuuluu 15 maalaiskuntaa: Bolšije Berezniki, Guzyntsy, Jelizavetinka, Kosogory, Marjanovka, Parakino, Permisi, Potšinki, Russkije Naimany, Simkino, Staryje Naimany, Sudosevo, Šugurovo, Tazino ja Tšornaja Promza. Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä ja ersäläisiä.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan viljelyyn. Bolšije Bereznikin kylässä on teollisuutta. Paikallislehtenä ilmestyy "Prisurskije vesti".
Bolšije Berezniki

Bolšije Berezniki () on kylä, maalaiskunta ja Bolšije Bereznikin piirin hallinnollinen keskus Mordvan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Surajokeen laskevan Malaja Kšan suussa 58 kilometriä Saranskista itään. Kunnassa on 6 700 asukasta (vuonna 2015).
Paikkakunta on syntynyt 1600-luvulla vartioasemaksi suojelemaan Venäjän etelärajaa nogaiden hyökkäyksiltä. 1800-luvulla siitä kehittyi yksi myllyteollisuuden keskuksista. Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä.
Bolšije Bereznikissä toimii meijeri, leipomo ja asfalttitehdas. Palveluihin kuuluvat perus- ja keskikoulut, ammattikoulu, musiikkikoulu, kulttuuritalo ja piirisairaala. Kylässä on kotiseutumuseo ja toimiva Pyhän Kolminaisuuden kirkko.
Bolšoje Ignatovon piiri

Bolšoje Ignatovon piiri () on kunnallishallintoalue Mordvan tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 834,2 neliökilometriä. Asukkaita on 7 500 henkeä (vuonna 2015).
Bolšoje Ignatovon piiri sijaitsee Mordvan tasavallan koillisosassa. Se rajoittuu kaakossa Ardatovin ja etelässä Itšalkin piireihin sekä muualla Nižni Novgorodin alueeseen.
Piiri sijaitsee metsäarovyöhykkeellä. Tärkeimmät joet ovat Pjana, Barahmanka, Menja ja Salja. Hyötykaivannaisiin kuuluu savi.
Hallinnollinen keskus on Bolšoje Ignatovon kylä. Piiriin kuuluu 13 maalaiskuntaa: Andrejevka, Atjaševo, Bolšoje Ignatovo, Gorki, Kiržemany, Kutškajevo, Novoje Bajevo, Novoje Katšajevo, Protasovo, Spasskoje, Staroje Tšamzino, Tšukaly ja Varmazeika. Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä ja ersäläisiä.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, lihan ja maidon tuotantoon. Bolšoje Ignatovon kylässä on teollisuutta. Paikallislehtenä ilmestyy "Voshod".
Djalminha

Djalma Feitosa Dias eli Djalminha (s. 9. joulukuuta 1970 Santos, Brasilia) on brasilialainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Djalminha teki ensiesiintymisensä Brasilian pääsarjassa kaudella 1989 edustaen Flamengoa. Hän pelasi vuosina 1989–1997 Flamengossa, Guaranissa ja Palmeirasissa yhteensä 77 kotimaansa pääsarjaottelua, joissa hän teki 29 maalia. Djalminha voitti Flamengossa Brasilian-mestaruuden kaudella 1992 ja Copa do Brasilin kaudella 1990. Osan kaudesta 1994 hän pelasi lainalla Japanin pääsarjassa Shimizu S-Pulsessa.
Kesällä 1997 Djalminha siirtyi Espanjan pääsarjassa pelaavaan Deportivo La Coruñaan, jossa hän vuosina 1997–2004 pelasi 138 pääsarjaottelua ja teki niissä 38 maalia. Djalminha voitti Espanjan-mestaruuden kaudella 1999–2000 ja Copa del Reyn kaudella 2001–2002. Kauden 2002–2003 hän pelasi lainalla Itävallan Bundesliigan Austria Wienissä, jossa hän voitti sekä Itävallan-mestaruuden että Itävallan cupin. Djalminha päätti uransa meksikolaisessa Club Américassa vuonna 2004.
Brasilian maajoukkueessa Djalminha pelasi vuosina 1996–2002 yhteensä 14 ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Hän oli mukana voittamassa Copa Américaa 1997.
Saavutukset.
Flamengo
Deportivo La Coruña
Austria Wien
Brasilian maajoukkue
Bolšoje Ignatovo

Bolšoje Ignatovo (, ) on kylä, maalaiskunta ja Bolšoje Ignatovon piirin hallinnollinen keskus Mordvan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee pienen Sjutovleijoen varrella 106 kilometriä Saranskista koilliseen. Kunnassa on 2 900 asukasta (vuonna 2015).
Kylä on syntynyt 1620-luvulla. Asukkaat ovat etupäässä ersäläisiä ja venäläisiä.
Bolšoje Ignatovossa toimii maatalousyritys, meijeri, leipomo ja kaksi asfalttitehdasta. Palveluihin kuuluvat keskikoulu, ammattikoulu, musiikkikoulu, kirjasto ja piirisairaala. Kylässä on museo ja kirkko.
Sulfadiatsiini

Sulfadiatsiini (C10H10SN4O2) on sulfonamideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä antibioottina muun muassa virtsatieinfektioiden hoidossa. Sulfadiatsiini kuuluu WHO:n tärkeimpien lääkeaineiden listalle.
Ominaisuudet ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa sulfadiatsiini on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja paremmin emäksisiin liuoksiin kuin neutraaleihin tai happamiin liuoksiin. Se liukenee hieman etanoliin ja asetoniin.
Sulfadiatsiinin antibakteeriset ominaisuudet perustuvat muiden sulfonamidiantibioottien tavoin bakteerien tarvitseman foolihapon biosynteesin estämiseen. Yhdistettä käytetään muun muassa systeemisten infektioiden, "Nocardia"-infektioiden sekä virtsatieinfektioiden hoitamiseen. Sitä voidaan käyttää yhdistelmävalmisteena trimetopriimin kanssa. Yhdessä pyrimetamiinin kanssa sulfadiatsiinia voidaan käyttää myös toksoplasmoosin hoitoon. Sulfadiatsiinin hopeasuolaa hopeasulfadiatsiinia käytetään palovammojen hoidossa.
Valmistus.
Sulfadiatsiinia valmistetaan 2-aminopyrimidiinin ja asetyylisulfanilyylikloridin välisellä reaktiolla. Muodostuvan tuotteen asetyyliryhmä hydrolysoidaan natriumhydroksidin avulla, jolloin muodostuu sulfadiatsiinia.
Dubjonkin piiri

Dubjonkin piiri () on kunnallishallintoalue Mordvan tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1928 perustetun piirin pinta-ala on 896,9 neliökilometriä. Asukkaita on 12 500 henkeä (vuonna 2015).
Dubjonkin piiri sijaitsee Mordvan tasavallan itäosassa. Se rajoittuu lounaassa Bolšije Bereznikin, lännessä Tšamzinkan ja pohjoisessa Atjaševon piireihin sekä idässä Uljanovskin alueeseen.
Piirin maisemaa leimaa eroosion kuluttama Suran jokilaakso. Hyötykaivannaisiin kuuluvat savi, hiekka, sora ja hiekkakivi.
Hallinnollinen keskus on Dubjonkin kylä. Kuntaan kuuluu 16 maalaiskuntaa: Ardatovo, Berjozovskoje, Dubjonki, Jengalytševo, Kabajevo, Kaibitševo, Kotškurovo, Krasino, Lomaty, Morga, Nikolajevka, Petrovka, Povodimovo, Purkajevo, Tšeberino ja Tšindjanovo. Asukkaat ovat etupäässä ersäläisiä, venäläisiä ja tataareja.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka tuottaa viljaa, perunaa, lihaa, maitoa ja villaa. Dubjonkin kylässä on teollisuutta. Paikallislehtenä ilmestyy "Novaja žizn".
Perunpeukaloinen

Perunpeukaloinen ("Henicorhina leucoptera") on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Perunpeukaloista tavataan Perun pohjoisosissa ja Ecuadorin eteläisimmissä osissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 3 400 km2. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Kanta on kuitenkin vähenevä.
Dubjonki

Dubjonki (, ) on kylä, maalaiskunta ja Dubjonkin piirin hallinnollinen keskus Mordvan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee pienen Sjuksjurmajoen varrella 83 kilometriä Saranskista itään. Kunnassa on 3 300 asukasta (vuonna 2015).
Kylä on syntynyt tataarien maille 1600-luvulla. Asukkaat ovat etupäässä ersäläisiä.
Dubjonkin kautta kulkee Saranskin ja Uljanovskin välinen maantie. Siellä toimii maatalousyritys, meijeri, leipomo ja muuta jalostusteollisuutta. Palveluihin kuuluvat keskikoulu, ammattikoulu, taidekoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja piirisairaala. Kylässä on kotiseutumuseo.
Valkometsäpeukaloinen

Valkometsäpeukaloinen ("Henicorhina leucosticta") on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Valkometsäpeukaloista tavataan laajalla alueella Meksikosta Etelä-Amerikan pohjoisosiin ulottuvalla alueella. Sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 2 520 000 km2. Laji kannaksi arvioidaan 500 000–4 999 999 yksilöä, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Riffelalptram

Riffelalptram (RiT) on Sveitsissä sijaitseva raitiotie, joka kulkee Gornergratbahnin asemalta Riffelalp Resort -hotellille. Rata sijaitsee noin 2,2 kilometrin korkeudessa Zermattin kunnassa, Gornergratvuoren länsirinteellä.
Historiaa.
Raitotie otettiin käyttöön Gornergratin radan valmistumisen jälkeen vuonna 1899. Yhteys lopetettiin vuonna 1960, mutta se rakennettiin uudelleen vuonna 2001. 
Rata.
Rata kulkee Gornergratbahnin Riffelalp-asemalta hotellille. Radan pituus on 675 metriä. Rata on kapearaiteinen (900 mm). Radan korkeusero on noin 13 metriä: Riffelalpin aseman korkeus on 2 209,5 m mpy., josta rata nousee hotellille 2 222,2 metrin korkeuteen. Rata on ollut alusta alkaen sähköistetty. Käyttöjännite oli alun perin 550 V (3-vaiheinen, 40 Hz). Vuoden 2001 uudistuksessa raitiovaunuista tehtiin akkukäyttöisiä (80 V, 320 Ah).
Liikenne.
Raitiovaunu kulkee vain tarvittaessa.
Asteroidi (elokuva)

Asteroidi on yhdysvaltalainen television minisarja vuodelta 1997, jonka on tuottanut NBC. Se kuvaa Yhdysvaltain yrityksiä estää asteroidia törmäämästä Maahan.
Juoni.
Tähtitieteilijä tohtori Lily McKee (Annabella Sciorra) löytää avaruudesta Maata lähestyvän asteroidin ja lähettää poikansa turvaaan tämän isoisän luokse Dallasiin, ja ottaa yhteyttä Yhdysvaltain hätätilaviraston FEMA:n johtajaan Jack Wallachiin (Michael Biehn). Asteroidi osuu Kansasiin ja muuttaa Kansas Cityn palaviksi raunioiksi, joissa Wallach ja paikalliset palomiehet yrittävät pelastaa uhreja, sillä aikaa McKee havaitsee vielä suuremman asteroidin lähstyvän Maata ja Teksasia.
Näyttelijät.
Lähde:
Turkvision laulukilpailu 2013

Turkvision laulukilpailu 2013 () oli ensimmäinen Turkvision laulukilpailu. Se järjestettiin Eskişehirissä, Turkissa 19. ja 21. joulukuuta 2013. Siihen osallistui 24 maata tai aluetta, joissa asuu paljon turkkilaisia tai puhutaan turkkilaista kieltä.
Formaatti.
Kilpailu koostui 19. joulukuuta järjestetystä semifinaalista sekä finaalista, joka kilpailtiin 21. joulukuuta. Kaikki 24 osallistujaa kilpailivat semifinaalissa, josta 12 pääsi finaaliin. Käytetystä äänestys- ja pistejärjestelmästä ei kerrottu tarkemmin, eikä esimerkiksi kappaleiden semifinaalissa saamia pisteitä julkistettu.
Osallistujat.
Kilpailuun osallistui 24 valtiota ja aluetta.
Living Planet Programme

Living Planet Programme (LPP) (kirj. suom. elävä planeetta ohjelma) on ESA:n Maan kaukokartoitus -ohjelma, jota hoitaa Earth Observation Programmes Directorate. LPP koostuu kahdesta luokasta satelliitteja. Earth Explorers -satelliitit ovat ensisijaisesti tieteellisiä ja Earth Watch ensisijaisesti operationaalisia esimerkiksi sääsatelliitteja.
Satelliitit.
Marraskuussa 2015 neljä Earth Explorer -satelliittia on kiertoradalla ja toiminnassa. Kaikkiaan satelliitteja on hyväksytty toteutettavaksi 8 kappaletta ja 9. on suunnitteilla.
4 toteutunutta satelliittia ovat:
4 hyväksyttyä satelliittia ovat:
Laurence St-Germain

Laurence St-Germain (s. 30. toukokuuta 1994 Quebec) on kanadalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Mont-Sainte-Annea.
St-Germain sijoittui Pyeongchangin olympialaisissa 2018 pujottelussa 15:nneksi. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän oli samassa lajissa kuudes sekä Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 ja Pekingin olympialaisissa 2022 sijalla 17. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 St-Germain voitti yllättäen pujottelun maailmanmestaruuden 0,57 sekunnin erolla kauden pujottelun maailmancupia dominoineeseen yhdysvaltain Mikaela Shiffriniin nähden. St-Germain oli ennen MM-kilpailuja sijoittunut kauden aikana pujottelussa parhaimmillaan seitsemänneksi.
Alppihiihdon maailmancupissa St-Germain kilpaili ensimmäisen kerran Aspenin ensimmäisessä pujottelussa marraskuussa 2015 sijoittuen 27:nneksi. Hän ei kuitenkaan saavuttanut kilpailusta pisteitä jäätyään liian paljon voittajasta. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 17:s Levin pujottelussa marraskuussa 2017. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Semmeringin pujottelussa joulukuussa 2018. Parhaimmillaan hän on ollut viides Sankt Moritzin paripujottelussa joulukuussa 2019.
Nor-Am Cupissa hän on voittanut kolme pujottelukilpailua. Pujottelucupin kokonaispisteissä hän on ollut toinen kausilla 2015–2016 ja 2016–2017.
Jaakko Kettunen

Jaakko Johannes Kettunen (8. kesäkuuta 1927 Säyneinen – 9. lokakuuta 2019 Kuopio) oli suomalainen sotilaskapellimestari ja säveltäjä. Kettunen suoritti sotilassoittajan tutkinnon 17-vuotiaana 1944. Sotilaskapellimestariksi hän valmistui Sibelius-Akatemiasta 1961. Sävellystä Kettunen on opiskellut Einar Englundin ja Oliver Kohlenbergin johdolla. Jaakko Kettunen toimi soittaja-aliupseerina vuosina 1946–1965 ja sotilaskapellimestarina 1965–1981. Hän on työskennellyt huilun äänenjohtajana Kuopion Orkesterissa 1943–1963 ja opettanut huilun- ja pianonsoittoa Kuopion ja Kajaanin Musiikkiopistoissa vuosina 1960–1976.
Musiikillinen lahjakkuus vei Kettusen suoraan kansakoulusta opettaja Jalmari Pasasen ja kirkkoherra Mauno Koivunevan suosituksesta huilun soitto-oppilaaksi Kuopion varuskunnan sotilassoittokuntaan 17.1.1941. Pasasen ja Koivunevan suosituskirjeen mukaan 14-vuotias Kettunen omasi synnynnäisen musikaalisuuden, mutta perheen vähävaraisuuden vuoksi ei olisi voinut koskaan hankkia itselleen musiikillista koulutusta ilman Suomen puolustusvoimain tukea. Kuopion sotilassoittokunnan mukana Kettunen siirtyi jatkosodan aikana Petroskoihin eli Äänislinnaan. Siellä hän toimi aluksi varuskunnan soittokunnan johtajan lähettinä ja myöhemmin soitto-oppilaana asuen Petroskoin suomalaisella opettajakoululla ja ansaiten ensimmäisen ansiomitalinsa (VM2) 25.11.1941 vain 14-vuotiaana.
Vuosina 1946-1963 Kettunen palveli Kuopion ja Kajaanin varuskuntien soittokuntia. Vuosina 1964-1965 hän suoritti kanta-aliupseerikoulun. Sen jälkeen hän siirtyi 1.4.1965 Turun varuskuntasoittokunnan kapellimestariksi ja 13.5.1966 Kajaanin varuskunnan kapellimestariksi. Taitavana huilistina Kettunen voitti puolustusvoimien huilunsoiton mestaruuden kaksi kertaa vuosina 1958 ja 1963.
Kettusen sävellystuotantoon kuuluu muun muassa "Balladi B-klarinetille ja pianolle" (1960) ja Veikko Tiikkasen runoon tehty "Nocturno sekakuorolle" (1995).
Sebastian Hilli

Sebastian Hilli (s. 20. toukokuuta 1990 Helsinki) on suomalainen säveltäjä. Hilli on opiskellut säveltämistä Sibelius-Akatemiassa ja Universität für Musik und darstellende Kunst Wienissä Lauri Kilpiön, Michael Jarrellin ja Veli-Matti Puumalan johdolla sekä orkesterinjohtoa Viron musikki- ja teatteriakatemiassa Arvo Volmerin johdolla. Hillin teokset kustantaa yksinoikeudella Schott Music.
Hillin teoksia ovat esittäneet muun muassa BBC National Orchestra of Wales, Tokion filharmoninen orkesteri, Tukholman kuninkaallinen filharmoninen orkesteri, Radion sinfoniaorkesteri, Helsingin kaupunginorkesteri, Tapiola Sinfonietta, Lapin kamariorkesteri, Keski-Pohjanmaan kamariorkesteri, Vaasan kaupunginorkesteri, Suomalainen kamariorkesteri, Ensemble Musikfabrik, Asko|Schönberg, Quatuor Bozzini, Slagwerk Den Haag, New European Ensemble, Insomnio Ensemble, ensemble recherche, Norbotten NEO, Uusinta Ensemble, Kamus Quartet sekä solistit kuten Pekka Kuusisto, Anu Komsi, Nicolas Hodges, Petri Kumela, Lauri Sallinen ja Janne Valkeajoki sekä johtaneet muun muassa Ryan Bancroft, Hannu Lintu, John Storgårds, Jukka-Pekka Saraste, Anna-Maria Helsing, Olari Elts, Leif Segerstam, Nicholas Collon, André de Ridder ja Bas Wiegers.
Toukokuussa 2025 Pekka Kuusisto, Radion sinfoniaorkesteri ja Nicholas Collon kantaesittivät Hillin 37-minuuttisen viulukonserton 1977 – a Violin Concerto.
Hillin toistaiseksi laajin teos on 45-minuuttinen "Affekt," jonka kantaesitti 250-henkinen kuoro, Helsingin kaupunginorkesteri ja Leif Segerstam syksyllä 2017.
Jouko Kauranne

Jouko Uolevi Kauranne, vuoteen 1937 "Nieminen" (4. marraskuuta 1928 Lahti – 20. lokakuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori ja kouluneuvos. Hän oli vuodesta 1974 Helsingin kaupungin koulutoimenjohtaja ja valittu tehtävään luotsaamaan Helsinkiä peruskouluun.
Kauranne valmistui ylioppilaaksi 1948 ja kansakoulunopettajaksi 1951. Hän valmistui kasvatustieteiden kandidaatiksi Jyväskylästä 1953 ja filosofian lisensiaatiksi 1956. Kauranne väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1972 Helsingissä. Hänen väitöskirjansa aiheena olivat kansakoulun opetussuunnitelmien integraatiopyrkimykset 1912–1939.
Kauranne työskenteli opettajana Lahdessa 1951–1956. Kuopion kaupungin kansakouluntarkastajana hän oli vuosina 1957–1970 ja koulutoimenjohtajana 1970–1975. Helsingin kouluviraston päällikkönä Kauranne työskenteli 1975–1991. Hänen aikanaan siirryttiin peruskoulujärjestelmään ja kaupunki omaksui uutena toimialana lukioiden hallinnon. Kouluneuvoksen arvonimen Kauranne sai vuonna 1990.
Black Knight -satelliitti

Black Knight -satelliitti (suom. "musta ritari") on salaliittoteorioiden mukaan Maata kiertävällä radalla oleva avaruusolentojen satelliitti, joka on kiertänyt Maata noin 13 000 vuotta. NASAn mukaan väitettyä kyseistä satelliittia esittävä kuva on ISS-avaruusaseman rakennustöiden aikana menetetty lämpösuoja.
Legenda ufo-satelliitista juontaa juurensa vuoteen 1899, jolloin Nikola Tesla ilmoitti vastaanottaneensa radioaaltoja avaruudesta. Vuonna 1954 yhdysvaltalaisissa sanomalehdissä julkaistiin ufotutkija Donald Keyhoen väitteitä Yhdysvaltain ilmavoimien havaitsemista kahdesta Maata kiertävästä satelliitista. Tuolloin mikään valtio ei ollut vielä laukaissut yhtäkään satelliittia.
Skotlantilaistutkija Duncan Lunan analysoi aiempia radioaaltohavaintoja ja väitti tähtikartan perusteella, että Black Knight lähettää viestiä Epsilon Bootis -tähdeltä peräisin olevalta sivilisaatiolta. Lunan myönsi kuitenkin myöhemmin metodiensa olleen epätieteellisiä.
Lainio

Lainio on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Charles Péguy

Charles Péguy (7. tammikuuta 1873 Orléans Ranska – 5. syyskuuta 1914 Villeroy, Seine-et-Marne Ranska) oli ranskalainen runoilija ja kirjailija, joka kaatui ensimmäisessä maailmansodassa.
Henkilöhistoria.
Péguy syntyi talonpoikaiseen sukuun Orléansissa. Hänen isänsä kuoli pojan ollessa vasta yksivuotias, äiti elätti perheen käsityöläisenä. Péguy omaksui jo nuoruudessaan sosialistisen maailmankatsomuksen, mutta päätyi sittemmin myös kristillisen vakaumuksen kannattajaksi. Kun hän ei ensin onnistunut suorittamaan tutkintoa École normale supérieure -koulussa, hän lähti suorittamaan asevelvollisuuttaan, ja valmistui koulusta vasta sen jälkeen. Mentyään naimisiin Péguy osti kirjakaupan, perusti kustantamon ja ryhtyi toimittamaan "Les Cahiers de la Quinzaine" -aikakauskirjaa tammikuussa 1900. Liiketoimet eivät juuri menestyneet taloudellisesti, mutta aikakauskirja ilmestyi viisitoista vuotta. Ensimmäisessä maailmansodassa upseerina toiminut Péguy kuoli vihollisen luotiin vastahyökkäystä odotettaessa.
Kirjallinen tuotanto.
Ensimmäisen teoksensa, kolminäytöksisen noin 800-sivuisen näytelmän Jeanne d'Arcista Péguy laati 1897 ja kustansi itse sen tuhannen kappaleen painoksen.
Hib-rokote

Haemophilus influenzae tyyppi B -rokote (PRP-rokote) torjuu Haemophilus influenzae tyyppi b -bakteerin aiheuttamaa invasiivista hemofilustautia. Suomessa se kuuluu kansalliseen rokotusohjelmaan osana lasten DTaP-IPV-Hib -viitosrokotetta. Centers for Disease Control and Prevention (CDC) suosittelee käyttämään Hib-rokotetta. Hib-rokotteen yleinen käyttö Yhdysvalloissa vähensi 1980–1990 sairautta 40–100 tapauksesta alle 1 tapaukseen 100 000 henkeä kohden.
Vuoden 2000 katsauksen mukaan maailmassa invasiiviseen hemofilustautiin sairastui 8,13 miljoonaa lasta ja kuoli 370 000. Katsauksen mukaan nämä olisivat olleet Hib-rokotteella
ehkäistävissä olevia sairastumisia ja kuolemia. Suomessa vuonna 1986 aloitetut rokotukset vähensivät taudin nopeasti noin 50 tapauksesta sataatuhatta henkeä kohden lähelle nollaa.
Insarin piiri

Insarin piiri () on kunnallishallintoalue Mordvan tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1928 perustetun piirin pinta-ala on 968,6 neliökilometriä. Asukkaita on 13 100 henkeä (vuonna 2015).
Insarin piiri sijaitsee Mordvan tasavallan eteläosassa. Se rajoittuu lännessä Kovylkinon, pohjoisessa Kadoškinon ja koillisessa Ruzajevkan piireihin sekä etelässä Penzan alueeseen. Suurin osa piirin alueesta kuuluu Volgan ylängön metsäarovyöhykkeeseen. Suurimmat joet ovat Issa, Potiž, Zujevka, Vjazera ja Insarka. Hyötykaivannaisia ovat savi, hiekka ja hiekkakivi.
Hallinnollinen keskus on Insarin kaupunki. Kaupunkikunnan lisäksi piiriin kuuluu 15 maalaiskuntaa: Jamštšina, Jandovištše, Jazykova Pjatina, Kazejevka, Kotšetovka, Luhmenski Maidan, Mordovskaja Pajovka, Nižnjaja Vjazera, Novlei, Russkaja Pajevka, Šadymo-Ryskino, Sialejevskaja Pjatina, Staryje Verhissy, Tšelmodejevski Maidan ja Verhnjaja Luhma. Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, mokšalaisia ja tataareja. Kaupunkiväestön osuus on 64,5 %.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan ja maidon tuotantoon. Insarin kaupungissa on teollisuutta. Paikallislehtenä ilmestyy "Insarski vestnik".
Andreas Gryphius

Andreas Gryphius ("Greif") (1616–1664) oli saksalainen, barokkiaikakauden kirjailija, joka kirjoitti sekä komedioita että tragedioita. Hänen katsotaan ansioituneen enemmän komedioissa kuin tragedioissa. Hänen tragedioissaan on usein aiheena kohtalon kourissa oleva sankari.
Gryphius oli monipuolinen mutta ankarien kokemusten synkistämä luonne. Hän aloitti näytelmäkirjailijana kääntämällä hollantilaisen Joost van den Vondelin draaman "De Gebroeders". Vasta 1646 ilmestyi hänen ensimmäinen alkuperäinen tragediansa, bysanttilaisaiheinen "Leo Armenius". Gryphiuksen seuraavat tragediat ovat "Katharina von Georgien", "Cardenio und Celinde", "Ermordete Majestät oder Carolus Stuardus" ja "Papinianus". Gryphius noudattaa teoksissaan kolmea yhteyttä, ajan-, paikan- ja toiminnan ykseyttä, käsittelee kamalia aiheita ja liittää näytelmiinsä kuoroja. Huomattavampaa Gryphius on luonut komedian alalla. Hänen komediansa ovat "Peter Squenz", "Horribilieribrifax" ja "Die geliebte Dornrose", joista viimeinen on talonpoikaismurteinen. Gryphiuksen lyyriset runot (oodit, sonetit) henkivät synkkämielisyyttä.
Europium(III)oksidi

"Europiumoksidi viittaa tänne. Europiumilla on kaksi muutakin oksidia: europium(II)oksidi (EuO) ja Eu3O4
Europium(III)oksidi (Eu2O3) on europiumin ja hapen epäorgaaninen yhdiste. Sitä on käytetty yleisesti punaisena loisteaineena television kuvaputkissa, yhdessä yttriumin suolojen kanssa, sekä loistelampuissa. Tyypillinen väritelevision kuvaputki sisältää noin 0,5–1 g europiumoksidia ja vuodesta 1964 lähtien televisioteollisuus on käyttänyt erittäin puhtaita yttriumin ja europiumin oksideja tonnimääriä. Se on myös eräs lähdemateriaali fluoresoivan lasin valmistuksessa. Europiumin suolojen fluoresoivia ominaisuuksia käytetään myös eurosetelien väärennyksen estävissä turvatekijöissä.
Europiumoksidilla on kaksi kiderakennetta: monokliininen ja kuutiollinen. Kuutiollinen rakenne on samanlainen kuin mangaani(III)oksidilla. Metallinen europium hapettuu ilmassa europium(III)oksidiksi.
František Xaver Brixi

František Xaver Brixi (2. tammikuuta 1732 Praha – 14. lokakuuta 1771 Praha) oli böömiläinen säveltäjä ja kirkkomuusikko, Šimon Brixin poika. Kymnaasiopintojensa jälkeen Brixi työskenteli urkurina prahalaisissa kirkoissa. 27-vuotiaana hänet nimitettiin Pyhän Vituksen katedraaliin musiikinjohtajaksi (), ja hän hoiti virkaa kuolemaansa saakka.
Brixi sävelsi runsaasti kirkkomusiikkia (noin sata messua sekä kantaatteja ja oratorioita) ynnä orkesterisävellyksiä, joista urkukonsertot ovat nykyään hänen tunnetuimpia teoksiaan. Brixin tuotanto edustaa siirtymää barokin tyylistä klassismiin, ja hänen musiikkinsa suosio osaltaan valmisteli W. A. Mozartin teosten suotuisaa vastaanottoa.
Thomas Dreßen

Thomas Dreßen (s. 22. marraskuuta 1993 Garmisch-Partenkirchen) on saksalainen alppihiihtäjä. 188 senttimetriä pitkä ja 90 kilogrammaa painava Dreßen edustaa SC Mittenwaldia.
Maailmancupissa Dreßen debytoi helmikuussa 2015 Saalbachin syöksylaskussa sijoittuen sijalle 39. Avauspisteensä hän saavutti saman vuoden marraskuussa Lake Louisen syöksylaskusta sijoittumalla 23:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kuudes Kvitfjellin syöksylaskussa helmikuussa 2017. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Beaver Creekin syöksylaskussa joulukuussa 2017. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Kitzbühelin syöksylaskussa 20. tammikuuta 2018. Hän voitti samalla kaudella Kvitfjellin syöksylaskun ja oli kolmas Åren supersuurpujottelussa. Syöksylaskucupissa hän sijoittui kolmanneksi ja maailmancupin kokonaiskilpailussa kahdeksanneksi. Hän voitti Lake Louisen syöksylaskun marraskuussa 2019. Hän oli samalla kaudella kolmas Val Gardenan supersuurpujottelussa ja Wengenin syöksylaskussa sekä voitti Garmisch-Partenkirchenin syöksylaskun. Saalbach-Hinterglemmissä hän voitti syöksylaskun ja oli supersuurpujottelussa kolmas. Hän sijoittui syöksylaskucupissa toiseksi ja maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksänneksi.
Dreßen on saavuttanut nuorten MM-kilpailuista hopeaa vuodelta 2012 suurpujottelusta ja vuodelta 2014 syöksylaskusta. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän oli syöksylaskussa kahdestoista ja alppiyhdistetyssä neljästoista. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui syöksylaskussa viidenneksi, alppiyhdistetyssä yhdeksänneksi ja supersuurpujottelussa 12:nneksi. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli syöksylaskussa kymmenes.
Manu Bennett

Manu Bennett (s. 10. lokakuuta 1969) on australialais-uusiseelantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Crixus-gladiaattoria "Spartacus"-televisiosarjassa, Azog-nimistä örkkiä Peter Jacksonin Hobitti-elokuvissa ja suurroisto Deathstrokea "Arrow"-televisiosarjassa.
Bennetillä on maorilais-irlantilais-skotlantilaiset sukujuuret.
Pyramidi (elokuva)

Pyramidi ("Pyramiden") on ruotsalainen elokuva, joka perustuu osittain Henning Mankellin samannimiseen novellikokoelmaan. Elokuvan juoni eroaa melko paljon kirjasta, joskin siinä on myös samoja kohtauksia kuin esimerkiksi kirjan "Pyramidi"-novellissa. Elokuvassa on takaumajaksoja Wallanderin nuoruusvuosiin. Walladerin osassa on varsinaisesti Rolf Lassgård, mutta nuorta Wallanderia esittää Gustaf Skarsgård.
Maxence Muzaton

Maxence Muzaton (s. 26. kesäkuuta 1990 Épernay) on ranskalainen alppihiihtäjä. Hän edustaa CS La Plagne -seuraa.
Muzaton voitti nuorten maailmanmestaruuden supersuurpujottelussa Megèvessä 2010. Aikuisten arvokilpailuissa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 2015, jolloin hän Beaver Creekin MM-kilpailuissa sijoittui alppiyhdistetyssä 38:nneksi. St. Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hänen suorituksensa alppiyhdistetyssä päättyi keskeytykseen. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui supersuurpujottelussa 18:nneksi ja syöksylaskussa 23:nneksi sekä keskeytti alppiyhdistetyssä. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän oli alppiyhdistetyssä 25:s ja syöksylaskussa 30:s. Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hänen syöksylaskunsa päättyi keskeytykseen. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui syöksylaskussa 11:nneksi ja Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 kuudenneksi.
Maailmancupissa Muzaton debytoi maaliskuussa 2010 Garmisch-Partenkirchenin super-G:ssä keskeyttäen kilpailun. Avauspisteensä hän saavutti tammikuussa 2013 Wengenistä ollen superyhdistetyn 24:s. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti tammikuussa 2017 oltuaan toinen Wengenin alppiyhdistetyssä. Alppiyhdistetyn cupissa hän sijoittui viidenneksi. Syöksylaskussa Muzaton on yltänyt kuusi kertaa maailmancupin osakilpailuissa sijoille 5–9, ensimmäisen kerran Wengenissä tammikuussa 2018 ja toistaiseksi viimeksi Saalbachissa helmikuussa 2020. Viidennet sijat ovat Bormiosta joulukuulta 2019 ja Kitzbühelistä tammikuulta 2020.