tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kupittaa

Kupittaa () on kaupunginosa Turun itäisessä keskustassa. Se kuuluu keskustan suuralueeseen. Kupittaalla sijaitsee laaja puisto ja useita urheilupaikkoja. Kupittaa on yksi rakennuspinta-alaltaan nopeiten kehittyviä alueita Turussa. Alueelle on kaavoitettu paljon muun muassa toimistotilaa ja asumista.
Kupittaalle on kaavoitettu uudisrakennuksia entisen HKScanin makkaratehtaan alueelle noin 750 asukkaalle. Turun kaupunki suunnittelee myös rantaradan peittämistä kannella Kupittaan alueella. Samalla suunnitellaan Kupittaan itäpuolella sijaitsevan Itäharjun kaupunginosan muuttamista keskustamaiseksi alueeksi.
Historia.
Nimen etymologia.
Kaupunginosan nimelle on kaksi vaihtoehtoista selitystä. Toisen mukaan taustalla on venäjän kielen kauppiasta tarkoittava sana "kupets". Toisen selityksen mukaan nimi liittyy johonkin vanhaan rajaan, sillä "kupitsa" on rajamerkin nimitys.
Niin sanottu ensimmäinen ristiretki.
Perimätiedon mukaan piispa Henrik kastoi ensimmäiset pakanalliset suomalaiset kristinuskoon Kupittaanpuiston lähteellä. Kupittaan lähteellä on uhrattu vanhoille jumalille vielä 1600-luvulla. 1700-luvun alkupuolella Kupittaan lähdettä ryhdyttiin käyttämään terveyslähteenä, ja Kupittaalla oli jo 1700-luvulla kylpylaitosrakennelmia.
Puistoalueet ja liikuntapalvelut.
Kupittaa sijaitsee Suomen vanhimman ja laajimman kaupunkipuiston Kupittaanpuiston ympärillä. Kupittaanpuistossa ja sen liepeillä sijaitsevat Seikkailupuisto (lasten ilmainen puuhamaa), Kupittaan maauimala, Kupittaan paviljonkiravintola ja lintupuisto. Kupittaanpuiston välittömässä läheisyydessä on Kupittaan siirtolapuutarha, Kupittaan Kupittaan urheiluhalli, keilailuhalli, jalkapallostadion (Veritas Stadion), Turun velodromi, useita jalkapallo- ja pesäpallokenttiä sekä rullalautailualue ja BMX-rata. 
Kupittaan aluetta kehitetään monipuolisemmaksi urheilukeskukseksi. Kupittaan vanha jäähalli, oikeammin ulkojääradan kate, purettiin syksyllä 2005. Sen tilalle valmistui uusi jäähalli (monitoimihalli) vuoden 2006 marraskuussa. Vuoden 2017 loppupuolella alueelle valmistui palloiluhalli.
Kupittaalla sijaitsi vuosina 1902–1973 Turun Hippodromin nimellä tunnettu kaupungin ensimmäinen ravirata. Hippodromista on jäljellä vielä ns. "totokioski", joka on vuonna 1948 rakennettu arkkitehti Erik Bryggmanin suunnittelema suojeltu puurakennus.
Liikenneyhteydet.
Kupittaalla sijaitsee Kupittaan rautatieasema, jolla pysähtyvät kaikki Helsingin ja Turun väliset junat. 
Alueelta on hyvät liikenneyhteydet. Turun ja Helsingin välinen valtatie 1 kulkee Kupittaan vierestä, ja siltä on yhteys myös valtateille 8, 9 ja 10.
Tiede ja teknologia.
Kupittaan rautatieaseman ympärille on perustettu tiede- ja teknologiakeskus Turku Science Park. Alueelle on rakennettu useita toimistorakennuksia, kuten BioCity, DataCity, ElectroCity ja PharmaCity. Rakenteilla ovat myös suuret toimistotilat ElectroCityn toiselle puolelle, Kupittaan aseman yhteyteen, sekä läheisen ammattikorkeakoulun suuri rakennus ElectroCityn viereen. Uusin tulokas Kupittaan rakennuskantaan on ICT-talo, jossa opiskelevat kaikki alueen korkeakoulujen tieto- ja viestintäteknologian alan opiskelijat.
Porin Karhunvartijat

Tähtitieteen harrastajain yhdistys Porin Karhunvartijat on Porissa toimiva tähtitieteellinen yhdistys, joka on perustettu vuonna 1974. Sen tavoitteena on edistää tähtitieteen harrastusta Satakunnassa. Yhdistyksen jäsenmäärä on noin 80. Porin Karhunvartijoiden tähtitorni sijaitsee Ulvilan Vanhakylän Krapistossa, noin 10 kilometriä Porista kaakkoon. Tähtitorni on vuonna 1990 rakennetun vesitornin huipulla. 
Havaintolaitteet.
Tähtitornin varustukseen kuuluu kaikkiaan kolme kaukoputkea; vuodesta 2005 lähtien tähtitornin pääasiallinen havaintoväline on ollut 28 cm:n pääpeilillä varustettu katadioptrinen kaukoputki. Tämän lisäksi tornissa on 8 cm linssiputki sekä siirrettävä Newton -tyyppinen peilikaukoputki, jonka pääpeilin halkaisija on 20 cm.
Toiminta.
Yhdistyksen toiminta on keskittynyt tähtitornille, jossa järjestetään kerhoiltoja ja tähtinäytäntöjä. Tämän lisäksi yhdistys järjestää jäsenilleen yleisöluentoja ja ekskursioita. Yhdistyksellä on myös pitkät perinteet kaukoputkien- ja muiden harrastuslaitteiden rakentelussa: esimerkiksi 25 cm siirrettävä Newton peiliputki on yhdistyksen jäsenten rakentama. Vuonna 2003 Porin Karhunvartijat järjesti yhdessä Ursan kanssa Cygnus -tapahtuman Porin Reposaaressa. Yhdistyksellä on myös oma lehti, Karhunvartija, jonka viimeisin numero ilmestyi vuonna 1999, jolloin yhdistys täytti 25 vuotta.
Vuodesta 2005 lähtien Porin Karhunvartijat osallistui Karhukamera -sekvenssikuvausprojektiin, jonka tiimoilta kertyi n. 8,3 miljoonaa kuvaa. Projektiin kuului kaikkiaan kymmenen eri kameraa, joista kaksi sijaitsi Ulvilan tähtitornin huipulla. Näiden lisäksi projektiin kuului kaksi liikuteltavaa kameraa.
Vuonna 2020 Porin Karhunvartijat asensivat uuden kokotaivaan kameran tähtitornin katolle ja nimesivät sen "Karhukamera 2.0" vanhan Karhukamera -sekvenssikuvausprojektin kunniaksi. Projektin tarkoitus on havaita erilaisia taivaanilmiöitä pääkohteenaan kuitenkin meteorit, revontulet sekä halot.
Matorin kieli

Matori ("motori") on kuollut uralilainen kieli, joka kuului samojedikielten eteläsamojedilaiseen ryhmään. Sitä puhuivat matorit. Muita eteläsamojedilaisia kieliä ovat kamassi ja selkuppi.
Historia.
Matori sammui 1840-luvulla. Sitä puhuttiin Siperiassa Sajanvuorten pohjoisosassa lähellä Mongolian pohjoisrajaa. Matorin puhujat olivat levittäytyneet laajalle alueelle Jenisein varrella sijaitsevan Minusinskin alueen itäosista aina Baikaljärven seudulle asti. Toisinaan omina kielinä pidettävät taigi ja karagassi ovat matorin murteita. Karagassia puhuttiin erityisesti alueen itäosissa Baikaljärven seudulla. Matorin puhujat ovat sulautuneet ympärillä asuviin altailaisia kieliä puhuviin kansoihin, erityisesti hakassin- ja tuvankielisiin, ja näin heidän oma äidinkielensä on sammunut.
Aiheesta muualla.
Eugen Helimskin Matorin kielioppi "Die Matorische Sparche" (saksaksi)
Galwayn kreivikunta

Galwayn kreivikunta (, ) on Irlannin tasavallan kreivikunta Connachtin historiallisessa provinssissa Irlannin saaren länsirannikolla. Se ympäröi Galwayn kaupunkia, joka toimii sen hallinnollisena pääkaupunkina. Kreivikunnassa on 179 048 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 5 796,09 neliökilometriä.
Maantiede.
Connemara on rannikkoaluetta Galwayn kaupungin länsipuolella; sisämaan puolella, lähellä kreivikunnan Mayon-vastaista pohjoisrajaa, sijaitsevat Maamturk-vuoret ("Sléibhte Mhám Tuirc").
Koska Galwayn kreivikunta sijaitsee Irlannin länsirannikolla, Golfvirta vaikuttaa sen ilmastoon keskeisellä tavalla. Lämpöasteiden poikkeavuudet ja ääritilat ovat harvinaisia ja lyhytaikaisia, vaikka sisämaassa onkin tehty useita Irlannin kesän lämpöennätyksiä (joskus jopa 30 °C). Tällainen hetkellinen lämpöilmiö johtuu maan lämmittämästä itätuulesta, vastakkainen sääilmiö saatetaan kokea alueella talvisin. Kuitenkin Galwayn säätä kontrolloivat pääasiassa atlanttiset tuulet, jotka tuovat pääasiassa sadetta. Kreivikunnassa esiintyy voimakkaita matalapaineita, jotka aiheuttavat kovia tuulia myöhään syksyllä, talvella ja varhain keväällä. Galwayn keskimääräinen vuotuinen sademäärä on 1 150 mm. 
Väestö.
Kielet.
Galwayn kreivikunnassa sijaitsee Irlannin suurin ja merkittävin Gaeltacht-alue, jossa iiriä puhutaan äidinkielenä: Connemara ja Aransaaret. Pääkaupungin Galwayn jälkeen suurin asutuskeskus kreivikunnassa lienee Connemaran pääkaupungiksi mainittu Clifden ("An Clochán"), joka sijaitsee 80 kilometriä länteen Galwayn kaupungista. 
Suvut.
Galway on monen merkittävän ja vanhan suvun koti. Sukuihin lukeutuu muun muassa Connolly, Coyne, Curley, Egan, Ford, Hession (O'hOisin), Kelly, Lohan, Lydon, Madden, Manion, O'Connor, O'Flaherty, O'Shaughnessy ja Tierney. Myös monet normanni-irlantilaiset suvut ovat lähtöisin Galwaysta, näihin lukeutuvat muun muassa Barrett, Browne, Burke, Joyce, Lynch ja Skerrett.
Kulttuuri ja nähtävyydet.
Galwayn kreivikunta on Irlannin suosituimpia matkailukohteita ennen muuta kreivikunnan vuoristoisen pohjoisosan tarjoamien retkeilymahdollisuuksien ja suurenmoisten maisemien ansiosta. Myös iirin kieli ja sen puhujien omintakeinen kulttuuri musiikkiperinteineen houkuttelevat seudulle kävijöitä sekä Irlannista että ulkomailta. Alueella on myös gaelin kielen puhujia. 
Iirinkieliset alueet elävät pitkälti ruokkimalla ja majoittamalla turisteja sekä myymällä heille rihkamaa; varsinainen käsityöalan tavaratalo löytyy Spiddalista ("An Spidéal"). Inverinissä ("Indreabhán") taas toimii iirinkielinen kirja- ja musiikkikustantamo Cló Iar-Chonnachta. Costello ("Casla") ylpeilee iirinkielisen radioaseman antennimastolla. Carraroessa ("An Cheathrú Rua") toimivat iirinkielinen viikkosanomalehti "Foinse" sekä Galwayn yliopiston iirin kielen koulutuskeskus. 
Galwayn jälkeen suurin paikkakunta Clifden ei ole enää iirinkielinen; Gaeltacht loppuu juuri ennen Roundstonen ("Cloch na Rón") kalastajakylää. Clifdenissä on näyttäviä kirkkoja. Clifdenin pohjoispuolella sijaitsee Kylemoren luostari ("Mainistir na Coille Móire").
Rahavaranto

Rahavaranto on makrotaloudellinen käsite, joka viittaa rahan määrään taloudessa. Koska raha on periaatteessa mitä tahansa, mitä voidaan käyttää velan kuittaamiseen, rahavarannolle on useita määritelmiä.
Tekijät.
Esimerkiksi Euroalueen määritellyt rahavarannot, joita Euroopan keskuspankki seuraa ovat:
Näistä vain M1 on täysin likvidejä varoja, mutta M3 on puolestaan keskeisin rahavarannon mittari.
Usein käytetään myös käsitettä M0, joka tarkoittaa yleisön hallussa olevia seteleitä ja kolikoita sekä muiden pankkien talletuksia keskuspankissa.
Rahavarannon muutokset.
Rahavarannon määrä ja inflaatio ovat läheisesti riippuvaisia toisistaan. Teoriaa kausaalisesta suhteesta rahamäärän, rahan kiertonopeuden, BKT:n ja hintatason välillä kutsutaan rahan kvantiteettiteoriaksi. 
Rahavarannon määrään vaikuttaa oleellisesti myös ns. likviditeettiaste kertoimella 1/L (kerroin johdettavissa suoraan suppenevan geometrisen sarjan summasta), jossa L on siis likviditeettiaste.
Rahan kvantiteettiteoria

Rahan kvantiteettiteoria on alun perin David Humen kehittämä ja myöhemmin klassisen taloustieteen ydinteeseihin kuulunut teoria, jonka mukaan markkinoilla olevan rahan määrä verrattuna markkinoilla tarjolla olevien hyödykkeiden määrään, määrää yleisen kuluttajahintatason, eli kääntäen sanottuna rahan hinnan suhteessa hyödykkeisiin. Rahan kvantiteettiteoria liittyy täten rahan neutraaliuteen, jonka mukaan vaikkapa rahavarannon tuplaus tuplaa hintatason ceteris paribus, muttei vaikuta mitenkään tavaroiden ja palveluiden reaaliseen kokonaistuotantoon, reaalikorkoihin tai työttömyyteen. Milton Friedman ja muut monetaristit herättivät unohtuneen ajatuksen henkiin.
Rahan kvantiteettiteorian perustana on Fisherin yhtälö:
formula_1,
missä
Yhtälö on saanut nimensä yhdysvaltalaisen taloustieteilijä Irving Fisherin mukaan.
Yhtälöä voidaan pitää rahan kiertonopeuden määritelmänä, ja sellaisena se on yleispätevä. Kvantiteettiteoriassa kuitenkin oletetaan lisäksi, että rahan kierto­nopeus ("V") on käytännössä vakio ja että keskuspankki pystyy säätelemään liikkeessä olevan rahan määrää ("M"), mutta ei vaikuttamaan liike­toiminnan kokonais­volyymiin ("T"). Täten yleinen hintataso määräytyy ennen kaikkea liikkeessä olevan rahan määrän mukaan. Kausaliteetti kulkee teorian mukaan vasemmalta oikealle.
Kritiikki.
Teoriaa ovat kritisoineet erityisesti keynesiläisen taloustieteen kannattajat. Heidän mukaansa rahan kvantiteettiteoria pätee ainoastaan täystyöllisyystilanteessa.
Takinkääntö

Takinkääntö tarkoittaa henkilön – varsinkin poliitikon – julkisen mielipiteen jyrkkää muutosta tilanteen tai olojen muuttuessa. Takinkäännön suorittanutta henkilöä kutsutaan takinkääntäjäksi. Kyseessä on metafora, joka viittaa takin kääntämiseen nurinpäin.
Takinkääntö-sanaa käytetään poliittisessa keskustelussa yleensä kielteisessä ja tuomitsevassa sävyssä vihjaamaan, että jonkun mielipiteen muutos periaatteellisessa kysymyksessä ei ole vilpitön vaan taktinen (opportunistinen). Takinkäännöstä syytetään usein varsinkin vallassa olevia poliitikkoja tai puolueita näiden pyörtäessä aiemmin antamiaan lupauksia. Tutkija Liisa Lalun mukaan ”"takinkääntäjällä tarkoitetaan yleensä ihmistä, joka vaihtaa puolta, hylkää ihanteensa tai kieltää menneisyytensä opportunistisista syistä, henkilökohtaisen edun vuoksi"”. Takinkääntö voidaan mieltää jonkinlaiseksi petturuudeksi henkilön aiempaa vakaumusta, kannattajia tai liittolaisia kohtaan.
Sanonnan alkuperä tulee kertomuksesta, jonka mukaan eräs Saksin herttua olisi antanut armeijansa sotilaille siniset takit, joissa oli valkoinen vuori. Valkoinen oli Ranskan heraldinen väri, joten tarpeen vaatiessa saksilaiset saattoivat takkejaan kääntämällä saada itsensä helposti ja nopeasti näyttämään ranskalaismielisiltä, jos herttua halusi vaihtaa puolta Ranskan liittolaiseksi.
Yhdysvalloissa käytetään samasta ilmiöstä myös termiä "flip-flop", joka tarkoittaa alun perin lipokkaita tai rantasandaaleja. Britanniassa samaa ilmiötä kutsutaan U-käännökseksi.
Esimerkkejä sanonnan käytöstä.
"Helsingin Sanomissa" kirjoitettiin huhtikuussa 2015 Serbian uudesta pääministeristä: ”Euroopassa pohditaankin kuumeisesti, onko Vučić taitava takinkääntäjä, valehtelija vai ennennäkemättömän taipuisa opportunisti”, kun hän oli muuttunut aiemmasta Euroopan unionin vastustajasta sen puolestapuhujaksi.
Suomessa sanaa käytetään paljon niistä taistolaiseen nuorisoliikkeeseen 1970-luvulla osallistuneista, jotka ovat sittemmin muuttaneet mielipidettään.
Jotkut Paavo Lipposen vasemmistolaiset arvostelijat väittävät hänen tehneen takinkäännön alkaessaan pääministerinä 1990-luvun loppupuolella harjoittaa oikeistolaista politiikkaa vasemmistotaustasta huolimatta.
Makuuhuone

 
Makuuhuone on asuinhuone, joka on ensisijaisesti tarkoitettu nukkumiseen ja lepoon. Tämän lisäksi sitä voidaan käyttää huoneessa nukkuvien yksityisenä tilana, jota he käyttävät oleskeluun, työskentelyyn ja harrastuksiin. Piirustusmerkintänä käytetään lyhennettä tai (asuinhuone).
Pienissä asunnoissa, niin sanotuissa yksiöissä, ei ole erillistä makuuhuonetta. Tällaisen asunnon yhteydessä voi olla alkovi eli makuusyvennys, vuoteelle tarkoitettu pieni tila, joka aukeaa asuinhuoneeseen. Makuukomeron edessä voi olla verho, liuku- tai paljeovi. Piirustusmerkintänä käytetään tekstiä , vakiintunutta lyhennemerkintää ei ole.
Historia.
Makuuhuone on varsin uusi keksintö niin Suomessa kuin koko Euroopassakin. Historiallisella ajalla makuuhuoneita ei tunnettu, vaan nukkumiseen käytettiin samaa tilaa kuin muuhunkin toimintaan. Maaseudulla rakennusten tärkein tila oli tupa, jossa valmistettiin ruoka, tehtiin puhdetöitä, ruokailtiin ja nukuttiin. Rakennusten kehittyessä rakennettiin tuvan yhteyteen yksi tai useampi kamari, mutta yleensä osa asukkaista joutui nukkumaan vielä tuvassa. Vasta 1900-luvulla erilliset makuuhuoneet alkoivat yleistyä tavallisissa kodeissa.
Ennen vuoteen keksimistä ihmiset nukkuivat pehmeitten luonnonmateriaalien, esimerkiksi olkien tai eläinten taljojen, päällä. Vuoteiden käyttö yleistyi vasta keskiajalla ja levisi aateliston ja muiden varakkaiden ihmisten kautta koko kansan käyttöön. 
Kalustus.
Makuuhuoneen kalustukseen kuuluvat yleensä vuoteet, kaapit tai kaapistot ja yöpöydät, usein myös jonkinlainen työskentelypiste eli pöytä ja kirjahylly tarpeen mukaan myös tuoli. Lapsiperheen vanhempien makuuhuoneessa voi olla vauvan sänky ja hoitopöytä. Makuuhuoneessa voi olla myös asukkaiden vaatteiden ja vuodevaatteiden säilytystiloja joko kiinteinä tai irrallisina vaatekaappeina tai huoneeseen liittyvänä vaatehuoneena, elleivät nämä tilat sijaitse esimerkiksi asunnon eteisen yhteydessä.
Tekniikka.
Makuuhuoneen lämpötilaksi suositellaan pari astetta normaalia huonelämpötilaa viileämpää lämpötilaa. Makuuhuoneen ilmanvaihtoon tulee kiinnittää huomiota: öisin korkea hiilidioksiditaso voi heikentää makuuhuoneiden ilmanlaatua.
Valaistuksessa on hyvä ottaa huomioon yleisvalaistuksen lisäksi kohdevalon tarve vuoteessa lukemista ja työpöydän ääressä työskentelyä varten.
Olohuone

Olohuone on asunnon huone, joka on tarkoitettu vapaa-ajan viettoon, esimerkiksi oleskeluun, rentoutumiseen ja oman perheen tai vieraiden kanssa seurusteluun.
Olohuoneen tyypilliseen kalustukseen kuuluu istuimia kuten tuolit, penkit ja sohvat sekä erilaisia pöytiä kuten kirjoituspöytä ja sohvapöytä. Kodin viihde-elektroniikkaa kuten televisio on tavallisesti sijoitettu olohuoneeseen. Myös kirjahylly kirjoineen ja koriste-esineineen on tavallinen olohuoneen kaluste.
Olohuoneen yhteydessä esimerkiksi omana nurkkauksenaan on usein myös ruokailutila ruokapöytineen ja tuoleineen. Se voi olla myös arkikäytössä, ellei keittiössä tai sen lähellä ole erillistä arkiruokailutilaa.
Historiallisesti nykyaikainen olohuone voi olla entisaikojen salin, ruokasalin, vierashuoneen, isännänhuoneen ja kirjaston yhdistelmä, jolla on päivittäistä käyttöä sekä arkena että juhlapäivinä.
Tupa on perinteinen nimitys suomalaisen maalaistalon nykyistä olohuonetta vastaavalle tilalle. Tupakeittiö on tästä periytynyt nimitys olohuoneen ja keittiön yhdistelmälle, sillä perinteisessä maalaistalossa ei ole keittiötä vaan ruoka on laitettu tuvassa. Tupakeittiö on 2000-luvulla tullut muotiin uudessa muodossa, olohuoneeseen avautuvana näyttävänä keittiönä.
Alajakso

Alajakso (), on eliöiden taksonomisen luokittelun hierarkiataso pääjakson ja luokan välissä. Alajakso-nimitystä käytetään vain eläintieteessä. Vastaava hierarkiataso on kasvi- ja sienitieteessä alakaari. Alajakso on silloin tällöin eläinten luokittelussa esiin tuleva taksoni, joka tarkentaa eläinten geneettistä luokittelua, joka liittyy systematiikkaan ja fylogenetiikkaan. Esimerkiksi selkärankaiset muodostavat erään alajakson.
Montgolfierin veljekset

Montgolfierin veljekset olivat ranskalaiset Joseph-Michel Montgolfier, usein Joseph Montgolfier, ja Jacques-Étienne Montgolfier, usein Étienne Montgolfier, jotka rakensivat vuonna 1783 ensimmäisen kuumailmapallon. Ilmapallo sai heidän mukaansa nimekseen "Montgolfière". Pallo oli kangaspäällysteinen ja kori oli tehty rottingista. 
Ensimmäisen julkisen lentonsa pallolla he tekivät 4. kesäkuuta 1783 saadakseen keksinnön nimiinsä. Lennon pituus oli 2 km ja se kesti 10 minuuttia. Arvioitu korkeus oli 1 600–2 000 m. Yhteistyössä tapettitehtailija Jean-Baptiste Réveillonin kanssa he rakensivat uuden pallon, jolla tehtiin ensilento 19. syyskuuta 1783, ja lentäjinä olivat lammas, hanhi ja kukko. Lento tehtiin Versailles’n palatsin pihalla, ja läsnä olivat Ranskan kuningas Ludvig XVI ja kuningatar Marie Antoinette. Pallo laskeutui kahdeksan minuutin kuluttua kolmen kilometrin päähän. Lentokorkeus oli maksimissaan 450 m.
Nike

Nike (, ’Voitto’) on kreikkalaisessa mytologiassa voiton jumalatar tai henkilöitymä.
Nike on jokinymfi Styksin ja titaani Pallasin tytär, ja hänen sisaruksiaan ovat Kratos (voiman henkilöitymä), Bia (väkivalta) ja Zelos (innokkuus). Nike kuvattiin siivekkäänä naisena, joka pitelee palmunoksaa tai seppelettä, tai nostaa pokaalia tai johtaa sankarien hevosvaljakkoa.
Nike osallistui olympolaisten jumalten rinnalla taisteluun titaaneja vastaan. Niken voimat eivät kuitenkaan rajoittuneet pelkästään sotilaallisiin asioihin.
Tunnetuin Niken temppeli on Ateenan Akropoliilla sijaitseva Athene Niken temppeli. Tunnettuja Nikeä esittäviä veistoksia ovat Samothraken Nike ja Paionioksen Nike.
Roomalaisten vastine Nikelle oli Victoria.
Olympolaiset jumalat

Olympolaiset jumalat (, "Kaksitoista jumalaa") ovat kreikkalaisen mytologian pääjumaluudet. Olympolaisia jumalia mainitaan eri taruissa yhteensä 14, muttei koskaan kerrallaan enempää kuin 12. He saivat maan hallintaansa voitettuaan Zeuksen johdolla titaanit, jumalten aiemman sukupolven, titaanien ja olympolaisten taistelussa.
Olympolaisten jumalien nimitys tulee Olympos-vuoresta, jossa jumalten ajateltiin asuvan. Olympolaisten jumalien lisäksi antiikin kreikkalaiseen uskontoon kuului lukuisia muita jumalia. Olympolaiset jumalat muodostavat yhdessä näiden muiden jumalhahmojen kanssa kreikkalaisen pantheonin.
Jumalat.
Homeerisen eli Homeroksen teosten kuvaaman jumalhierarkian olympolaiset jumalat ovat:
Lisäksi joukkoon voidaan lukea seuraavat tärkeät vanhemmat jumaluudet, jotka jäävät homeerisessa jumalhierarkiassa vähemmälle huomiolle:
Zeus, Poseidon ja Haades ovat kolme pääjumalaa.
Pysyviä olympolaisia jumalia ovat Zeus, Hera, Athene, Hefaistos, Ares, Afrodite, Apollon, Artemis, Poseidon ja Hermes. Vaihtuvia ovat Hestia (tai Hebe), Demeter, Dionysos ja Haades. Hestia luovutti paikkansa Dionysokselle elääkseen ihmisten keskuudessa, ja maan alla Tartaroksessa elänyt Haades puolestaan liittyy olympolaiseen perheeseen satunnaisesti.
Hera, Poseidon, Demeter, Hestia ja Haades ovat titaanien Kronos ja Rhea lapsia, jotka Zeus vapautti Kronoksen vatsasta tämän nieltyä heidät. Loput Olympoksen jumalat ovat Zeuksen lapsia eri vaimojen kanssa, lukuun ottamatta Afroditea, joka syntyi Uranoksen mereen heitetyn siittimen ympärille muodostuneesta vaahdosta.
Alkuperä.
Osa olympolaisista jumalista esiintyy jo mykeneläisessä uskonnossa ja mahdollisesti jopa minolaisen kulttuurin uskonnossa. Osa on mahdollisesti itäistä lainaa. Homeros ja Hesiodos ottivat eepostensa jumalille nimet erilaisista vanhoista kulteista. Näistä jumalista tuli vähitellen, erityisesti Homeroksen ansiosta, yleiskreikkalaisia jumalia, jotka suureksi osaksi syrjäyttivät paikalliset jumalat, tai joiden kanssa paikalliset jumalat kietoutuivat tarustoissa yhteen.
Nykyisin.
Olympolaisten jumalien kunnioittaminen perinteisin tai nykyaikaisin menoin on osa nykykreikkalaista hellenististä uskontoa, jolla on parisen tuhatta aktiivista harjoittajaa.
Virtsarakko

Virtsarakko () on häpyluun takana sijaitseva sidekudoksen, limakalvon ja sileän lihaksen muodostama, virtsaamisten väliaikoina virtsaa säilyttävä pussimainen elin.
Virtsa tulee rakkoon munuaisten konsentroimana virtsanjohtimia pitkin. Virtsa poistuu rakosta virtsaputkea pitkin. 
Virtsarakon tyhjentäminen, virtsaaminen, perustuu virtsaamisheijasteeseen. Heijaste syntyy, kun virtsarakon seinämiin kohdistuu virtsan aiheuttama venytys. Tieto täydestä rakosta kulkee hermoston välityksellä virtsaamiskeskukseen, joka taas lähettää parasympaattista hermostoa pitkin supistumiskäskyn virtsaputken sulkijalihaksiin.
Pienillä lapsilla heijasteen aiheuttama virtsaamisrefleksi on automaattinen toiminto, jota ihminen oppii säätelemään tietoisesti noin kahden tai kolmen vuoden iässä. Kuitenkin kuivaksi opettelu vaatii lapselta aikaa, ja erityisesti nukkuessa virtsanpidätys voi olla vaikeaa. Tällöin puhutaan yökastelusta.
Virtsarakon erikoispiirre on sen sisäpuolta verhoava uroepiteeli, joka voi venyä huomattavastikin tarvittaessa. Virtsaamistarve voi syntyä jo noin 250 ml:sta virtsaa, mutta jos syntyvä heijaste torjutaan, rakko voi laajentua jopa yli 500 ml vetoiseksi. Jos tarve edelleen torjutaan, rakko tyhjentyy automaattisesti, sillä seinämien sileät lihakset kestävät venytystä vain tiettyyn rajaan asti.
Virtsarakkoon liittyviä sairaustiloja.
Mikäli virtsaaminen ei syystä tai toisesta onnistu, voi asentaa joko katetrin virtsaputken kautta tai ulkoisen virtsankeruulaitteen ihon läpi.
Tiputtelu voi olla myös ongelma, jolloin puhutaan virtsan pidätyskyvyn häiriöstä eli virtsainkontinenssista. Tämän vaivan hoitoon on saatavissa lääkehoitoa, ja lantionpohjan lihasten harjoittelulla voi myös apua vaivaan.
Virtsarakossa voi olla myös tulehduksia ja kasvaimia. Virtsarakkotulehdus on varsinkin naisilla yleinen ja kivulias sairaus, joka aiheuttaa mm. tihentynyttä virtsanerityksen tarvetta.
Yliaktiivinen virtsarakko on idiopaattinen eli muista sairauksista riippumaton oireyhtymä, jossa virtsarakon detrusor-lihas on yliherkkä ja toimii yliaktiivisesti. Yliaktiivisen virtsarakon lääkehoidossa on mirabegronin lisäksi käytetty muun muassa muskariinireseptoreja salpaavia, antikolinergisiä lääkeaineita. Suomessa käytössä ovat olleet darifenasiini, fesoterodiini, solifenasiini, oksibutiniini, tolterodiini ja trospiumkloridi.
Maitotuote

Maitotuotteet eli maitovalmisteet ovat raakamaidosta valmistettuja elintarvikkeita. Maitotuotteita ovat esimerkiksi maito, piimä, viili, jogurtti, juusto, kerma, hapankerma, voi, kermaviili, jäätelö, kondensoitu maito ja maitojauhe. Maitotuotteet valmistetaan ja pakataan yleensä meijereissä.
Maitotuotteet jaetaan rasvapitoisuuden perusteella täysrasvaisiin, kevyttuotteisiin ja rasvattomiin maitotuotteisiin. Täysrasvaisten maitotuotteiden rasvapitoisuus on sama tai melko lähellä raakamaidon tai siitä kirnuttavan kerman rasvapitoisuutta.
Maitotuotteiden valmistuksessa käytettäviä menetelmiä ovat esimerkiksi rasvan erottaminen (eli separointi), kirnuaminen, homogenointi, pastörointi, hapattaminen, juoksuttaminen ja kuivaus.
Separoinnin tuloksena maidosta saadaan rasvatonta eli kuorittua maitoa (kurria) ja kermaa, joka voidaan hapattaa kermaviiliksi, ranskankermaksi tai smetanaksi taikka kirnuta voiksi. Maitotuotteiden rasvapitoisuutta voidaan alentaa lisäämällä niihin rasvatonta maitoa ja nostaa lisäämällä kermaa. Pastöroinnissa maito kuumennetaan, jotta sen sisältämät mikrobit tuhoutuvat. Hapattaminen tapahtuu jollain tarkoituksenmukaisella maitohappobakteeri-puhdasviljelmällä. Homogenointi tarkoittaa maidon rasvan pilkkomista niin ettei se erotu maidosta. Juustoa valmistetaan maitoa juoksuttamalla, jolloin siitä irtoaa heraa. Haihduttamalla vesi maidosta saadaan maitojauhetta.
Maitotuotteet olivat euromääräisesti Suomen suurin päivittäistavarakaupan elintarvikeryhmä vuonna 2020. Suomi saa vientituloja etenkin voista, koska monet maat pitävät suomalaista voita maailman parhaana.
August Dufva

August Dufva (synt. n. 1888) oli pietarinsuomalainen sorvari, joka toimi Pietarin suomalaisen punakaartin päällikkönä ja myöhemmin Suomen sisällissodan aikana rintamakomentajana Tampereella.
Toiminta punakaartissa.
Pietarin suomalainen punakaarti perustettiin lokakuun vallankumouksen jälkeen marraskuussa 1917, jolloin Dufva valittiin sen ensimmäiseksi päälliköksi. Sisällissodan sytyttyä 27. tammikuuta 1918, punakaarti lähetettiin Suomeen, missä se osallistui Hämeen rintamalla käytyihin taisteluihin. Tampereen taistelun aikana maalis–huhtikuussa punaiset jakoivat kaupungin kolmeen puolustusvyöhykkeeseen. Dufva sai komennettavakseen eteläisen rintamalohkon, johon kuului myös pääradan varsi. Läntisen päälliköksi nimitettiin Aatto Koivunen ja itäisen Jaakko Meriö.
Neuvosto-Venäjällä.
Valkoisten vallattua Tampereen, Dufva pakeni huhtikuun puolivälissä Lahden, Kouvolan ja Viipurin kautta Neuvosto-Venäjälle. Hänen mukanaan pakomatkalla olivat myös Verner ja Jalmar Lehtimäki, Eino Rahja sekä Aleksanteri Vasten. Venäjälle saavuttuaan Dufva palveli brittien perustamassa Muurmannin legioonassa, jossa hän vuoden 1919 alusta toimi majuri Ronald Forbes Meiklejohnin alaisuudessa tiedustelu- ja vakoilutehtävissä päätehtävänään Suomen asioiden seuraaminen. Myöhemmin 1920-luvun alkupuolella hän vaikutti ainakin Leningradissa.
SMIL

SMIL (lausutaan ["smail"]) (Synchronized Multimedia Integration Language) on multimediaesityksiä varten kehitetty XML pohjainen kuvauskieli. Ensimmäinen julkinen hahmotelma SMIL:sta julkaistiin marraskuussa 1997. 
SMIL:n avulla saadaan koottua multimediaelementtejä (video, ääni, kuva, teksti) esitettäväksi halutussa järjestyksessä sitä tukevassa WWW-selaimessa tai mediasoittimessa. SMIL muistuttaa HTML-kuvauskieltä, jossa on rakenteellisen kuvauksen lisäksi mahdollisuus määrittää elementtien esiintyminen aikajanalla. Kullekin mediaelementille voidaan määritellä kesto ja ajankohta, jonka aikana sitä esitetään. Eri elementit voivat esityksessä seurata toisiaan tai olla esillä yhtä aikaa.
SMIL-dokumentissa esiintyviin elementteihin viitataan URL:n "(Uniform Resource Locator)" avulla jolloin esityksen osana olevat elementit voivat sijaita Internetissä missä vain. Lisäksi SMIL mahdollistaa tarkoitukseen sopivan mediaelementin version valinnan. Elementtejä voidaan tarjota useammassa eri koossa, mobiili-selaimessa voidaan käyttää elementistä mitoiltaan ja tiedostokooltaan pienempää versiota kuin nopean yhteyden päässä olevaan selaimeen tai audio-tiedostosta voidaan tarjota käyttäjille eri kieliversioita.
SMIL:n kehitystyötä koordinoi W3C "(World Wide Web Consortium)".
Skrapi

Skrapi eli scrapie on lampaissa ja vuohissa esiintyvä kuolettava aivorappeumasairaus. Se kuuluu tarttuviin sienimäisiin aivorappeumasairauksiin (TSE) samoin kuin hullun lehmän tauti BSE. Ihmiseen skrapin ei tiedetä tarttuneen. Taudin aiheuttajaksi epäillään prionia.
Suomen ensimmäinen skrapiin sairastunut vuohi havaittiin 2002 ja lammas 2004.
Bach (täsmennyssivu)

Bach voi viitata seuraaviin:
Sukunimi.
Bach on saksankielinen sukunimi. Saksan kielessä sana tarkoittaa ”puroa” tai ”pientä jokea”. Tunnettuja Bach-nimisiä henkilöitä:
Kuskus

Kuskus (berb. "seksu", arab. كسكسي, ) on berberikansojen keittiön erikoisuus, karkeaksi jauhetusta viljasta tehty ruoan lisäke. Kuskus valmistetaan durumvehnästä. Brasiliassa käytetään termiä couscous myös maissista tehdystä kuskusista. Perinteisesti kuskusta tarjoillaan pääruokana kasvisten ja lihan tai kalan kanssa tai jälkiruokana sokerin, mausteiden ja maidon kanssa. Kuskus on hyvin suosittua Marokossa, Algeriassa, Brasiliassa, Tunisiassa ja läntisessä Afrikassa. Sitä syödään myös Ranskassa, Sisiliassa ja Lähi-idässä. 
Kuskus tehdään pyörittelemällä käsin karkeaa jauhoa, kunnes siitä tulee pieniä pellettejä. Aines siivilöidään, ja siivilään jääneiden suurten osien pyörittelyä jatketaan, kunnes niistä tulee tarpeeksi pieniä. Prosessi on aikaa vievää, ja perinteisesti naiset ovat tehneet kuskusta usean päivän ajan ja kuivattaneet sen auringossa. Tätä suurta erää on sitten käytetty useiden kuukausien ajan. Nykyään kuskusta tehdään tehtaissa ja myydään kaupoissa käyttövalmiina.
Kuskus tarkoittaa myös pohjoisafrikkalaista ruokalajia, joka tarjoillaan yhdessä kuskus-ryynien kanssa, kuten oheisissa kuvissa.
Imaginaariluku

Imaginaariluku on negatiivisen luvun tai nollan neliöjuuri. Toisin sanoen imaginaariluku on sellainen kompleksiluku, jonka reaaliosa on 0. Usein imaginaarilukua kutsutaan puhtaaksi imaginaariluvuksi erotukseksi yleisistä imaginaariluvuista eli kompleksiluvuista.
Käyttäen ei-negatiivista reaalilukua formula_1 imaginaariluku voidaan ilmaista muodossa 
formula_2, 
missä formula_3 on imaginaariyksikkö, joka toteuttaa yhtälön formula_4. Sähkötekniikassa imaginaariyksikköä on perinteisesti merkitty kirjaimella "j", koska "i" on varattu sähkövirran hetkellisarvon symboliksi.
Nolla on sekä reaaliluku että imaginaariluku, koska formula_5. Nollan imaginaarisuuden seurauksena imaginaariluvut muodostavat yhteenlaskun suhteen ryhmän. Myöhemmin havaittiin, että imaginaarilukujen yhdessä reaalilukujen kanssa muodostama kompleksilukujen kunta on aivan välttämätön funktioteorian kehittämiseksi.
Imaginaariluvun alkuperä.
Italialainen Rafael Bombelli määritteli imaginaariluvut vuonna 1572. Käsite imaginaarinen tulee ranskalaiselta René Descartesilta, joka piti kompleksilukuja mielikuvituksen tuotteina. 
Imaginaariluvut otettiin käyttöön, jotta yhtälöillä tyyppiä
formula_6
missä formula_7 &gt; 0, olisi olemassa ratkaisut formula_8. 
Imaginaarilukujen soveltaminen.
Fysiikan ja tekniikan jaksollisten ilmiöiden käsittely muuttuu imaginaarilukujen avulla yksinkertaiseksi. Siten värähtelyjen ja vaihtosähkösuureiden esitys tehdään perinteisesti kompleksilukujen avulla.
Transsendenttiluku

Transsendenttiluku (myös transkendenttiluku) on kompleksiluku, joka ei ole algebrallinen luku. Transsendenttisia ovat siis kaikki ne luvut, jotka eivät toteuta mitään kokonaiskertoimista polynomiyhtälöä (jossa vähintään yksi polynomin kertoimista eroaa nollasta). Transendenttiluku voi kuulua myös reaalilukuihin, jotka sisältyvät kompleksilukuihin.
Tunnettuja transsendenttilukuja ovat ympyrän kehän ja halkaisijan pituuksien suhde π eli pii, Neperin luku "e" sekä Liouvillen luku "L". Luvun transsendenttisuuden testaamiseen ei tunneta mitään yleistä menetelmää. Kuitenkin joidenkin lukujen transsendenttisuus voidaan todistaa mm. Liouvillen lauseen avulla.
Suurin osa reaaliluvuista on transsendenttilukuja, sillä transsendenttilukujen joukko on ylinumeroituvasti ääretön kun taas algebrallisten lukujen joukko on numeroituvasti ääretön. Mikäli kompleksitasosta tai reaalilukusuoralta valitaan satunnainen luku, sen teoreettinen todennäköisyys olla algebrallinen luku on nolla.
Monoidi

Monoidi on algebrallinen rakenne, joka koostuu joukosta formula_1 ja sen alkioihin liittyvästä binäärioperaatiosta formula_2 (merkitään formula_3) jotka toteuttavat seuraavat ehdot:
Toisin sanoen monoidi on puoliryhmä, jossa on neutraalialkio.
Esimerkkejä:
Monoidi on vaihdannainen, jos operaatio on vaihdannainen. Yllä ensimmäinen esimerkki on vaihdannainen: esimerkiksi formula_13 ja formula_14, ja sama pätee kaikilla luvuilla. Toinen esimerkki ei ole, merkkijonojen "xy" ja "ab" yhdiste on "xyab" mutta toisinpäin "abxy".
Moni algebrallinen rakenne sisältää monoidin osana määritelmäänsä, esimerkiksi ryhmä, rengas ja kunta.
476

Vuosi 476 oli juliaanisen kalenterin mukaan torstaina alkanut karkausvuosi. Vuosi oli 1221 Ab urbe condita roomalaisen ajanlaskun mukaan, ja se tunnettiin myös nimellä Basilicuksen ja Armatuksen konsulikauden vuosi. 
Länsi-Rooman valtakunnan kaatumisen vuoksi monet historijoitsijat pitävät sitä Antiikin ajan viimeisenä vuotena ja Keskiajan alkuna. Rooman valtakunta jatkoi olemassaoloansa vielä lähes tuhat vuotta idässä Bysantin valtakuntana vuoteen 1453 asti.
Eino S. Repo

Eino Sakari Repo (6. syyskuuta 1919 Isokyrö – 16. joulukuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen filosofian kandidaatti, journalisti, kirjailija, poliitikko ja radio- ja television vaikuttaja. Hän on parhaiten tunnettu roolistaan "Yleisradion" pääjohtajana vuosina 1965–1969 sekä radiojohtajana vuosina 1969–1974. Hänen johtamansa Yle-kausi tunnetaan nimellä "Reporadio". Repo toimi myös "Ulkopolitiikka"-lehden päätoimittajana.
Ennen Yleisradiota.
Eino S. Repo osallistui talvi- ja jatkosotaan rintamalla ja kotiutui 1944 kapteenina. Hän valmistui 1948 filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta, pääaineenaan kirjallisuustiede. Valmistuttuaan hän toimi vapaana kirjallisuuskriitikkona ja kirjoitti arvosteluja muun muassa "Uuteen Suomeen" ja "Parnassoon" sekä radioon. Repo tunnettiin radikaalina kirjoittajana ja hänen oli lopetettava Uuden Suomen avustaminen, kun hän oli riitaantunut pääkriitikon, konservatiivisen V. A. Koskenniemen kanssa. "Apu"-lehden toimittajana Repo toimi 1958–1964, minkä jälkeen hänet valittiin Mainostelevision ohjelmajohtajaksi. 
Reporadio.
Revon toimiessa vuosina 1965–1969 Yleisradion pääjohtajana hän toteutti yhtiössä useita uudistuksia. Niinpä Yleisradiolle, jossa oli aikaisemmin lähetetty vain STT:n sähkeuutisia, perustettiin Ralf Fribergin johdolla oma uutistoimitus. Samalla voimistunut vasemmistolainen opiskelijaradikalismi sai jalansijaa yhtiössä. Repo antoi runsaasti tilaa nuorille toimittajille ja heidän yhteiskuntakriittisille ohjelmilleen, mikä herätti syytöksiä Yleisradion politisoitumisesta ja toi sille pilkkanimen ”Reporadio”.
Muuta.
Zavidovo-vuodon kuulusteluissa presidentti Kekkosen kansliapäällikkö Antero Jyränki (sd.) tunnusti antaneensa osan Zavidovo-muistiosta Revon nähtäväksi. 
Eino S. Repo oli perustamassa Suomi–Chile-seuraa Tarja Halosen ja Jacob Södermanin kanssa. 
Repo on myös käsikirjoittanut kolme dokumenttia, esiintynyt kahdessa dokumentissa sekä elokuvassa "Vodkaa, komisario Palmu", jossa esitti cameoroolissa itseään Yleisradion pääjohtajana. "Spede"-elokuvassa Repoa itseään esittää Taneli Mäkelä.
Eino S. Revon nuorempi veli oli kustannusjohtaja Ville Repo. He kirjoittivat yhdessä kirjan Kekkosesta. Revon tytär, ohjaaja ja dramaturgi Kristiina Repo on naimisissa näyttelijä Kari Kihlströmin kanssa ja näyttelijä Emil Kihlström on Eino S. Revon lapsenlapsi.
Kategorinen imperatiivi

Kategorinen imperatiivi eli ehdoton käskylause on Immanuel Kantin kuuluisa velvollisuuseettinen moraalikäsitys. Kantin ajattelussa kategorinen imperatiivi on normi, joka pätee olosuhteista riippumatta. Kategorinen imperatiivi on Kantin mukaan ehdoton normi, joka sitoo kaikkia järkeviä olentoja.
Kategorisen imperatiivin mukaan teko on moraalisesti hyvä, jos maksiimin, jonka perusteella tekoon ryhdyttiin, voitaisiin toivoa olevan yleispätevä laki. Tästä seuraa loogisesti, että ketään ihmistä ei saa käyttää välineenä, ellei hän ole samalla päämäärä: sama moraalinen laki koskee minua kuin muitakin, eikä kukaan saa erioikeuksia (tai kaksinaismoraalia). Kategorisen imperatiivin mukaan ihmisen olisi siis toimittava oman itsensä täydellistämiseksi ja muiden hyvinvoinnin lisäämiseksi.
Kant muotoili kategorisen imperatiivin useilla tavoin: 
Kant hahmotteli velvollisuusetiikkansa alun perin teoksessaan "Moraalin metafysiikka". Hän muotoili myöhemmin moraalifilosofiansa uudelleen yksinkertaistettuna versiona "Moraalin metafysiikan perustuksessa".
Pyjama

Pyjama eli yöpuku on aasialaista alkuperää oleva vaate. Alkuperäinen "paijama" tarkoittaa löysiä, vyötärönauhalla varustettuja kevyitä housuja, kuten Salwar kameez. Tällaisia käyttävät Etelä- ja Länsi-Aasiassa sekä miehet että naiset.
Yhdysvalloissa, Britanniassa ja useimmissa englanninkielisissä maissa pyjama ( tai ) tarkoittaa kaksiosaista, löysää pukua, jota käyttävät sekä miehet että naiset lähinnä yöpukuna. Joskus vaatetta käytetään kuitenkin myös oleskeluun.
Encyclopædia Britannican mukaan pyjama teki ensiesiintymisensä länsimaissa 1600-luvulla Englannissa, jossa sitä käytettiin oleskeluasuna. Se meni kuitenkin pian pois muodista. Noin vuonna 1870 pyjama palasi brittikolonistien mukana uudelleen länsimaihin, jossa sitä käytettiin nyt yöpukuna. Naisten yöpuvuksi pyjama tuli 1900-luvun alussa, ja kotien oloasuksi 1920.
Pyjama saattaa olla kaksiosainen, mutta myös yhtenäisiä yksiosaisia pyjamia on olemassa. Perinteisin pyjama on yhtenäinen haalarimallin pyjama, jossa on takapuolen kohdalla pieni kahdella napilla kiinni oleva luukku. Suomen Puolustusvoimien virallinen yöasu on tummansininen, mitta sitä ei nimitetä pyjamaksi.
Sana pyjama on tullut englannin kieleen bengalin kielen sanasta "payjāmā" (পায়জামা). Sen alkuperä on persian kielen sanassa "pāy-jāmeh" (پايجامه), joka tarkoittaa "jalkapukinetta".
Luettelo Walesin ruhtinaista

Wales oli jakautunut ison osan historiaansa useampaan pikkuvaltioon, joista jollain oli välillä ylivalta. Luettelossa on hallitsijan nimi, lisänimi kymriksi, mikäli sellainen on, ja sen suomennos, synnyin- ja kuolinvuosi, hallitusaika sekä kyseisen ruhtinaan hallitsema pikkuvaltio. Mikäli hallitsija on hallinnut koko Walesia, lukee valtion kohdalla Wales. Koska valtioita on useita, ovat jotkut hallitsijat samalta ajalta.
Sana "ap" on kymriä ja merkitsee "poikaa", esimerkiksi "Cadell ap Rhodri" on "Cadell Rhodrinpoika".
 
Englanti valloitti Walesin vuonna 1282. Vuonna 1301 kuningas Edvard I lupasi Walesin päälliköille hallitsijaksi Walesissa syntyneen miehen. Niinpä hän julisti Walesin alueella syntyneen poikansa Edvardin Walesin prinssiksi (engl. "prince" tarkoittaa sekä prinssiä että ruhtinasta), joka on nykyäänkin Ison-Britannian kruununperillisen arvonimi.
Kaasu

Kaasu on yksi aineen olomuodoista. Muut olomuodot ovat neste ja kiinteä. Kaasut, kuten nesteetkin, ovat "fluideja" eli ne virtaavat eivätkä vastusta muodonmuutoksia. Kaasumuodossa aineen atomeilla tai molekyyleillä on niin suuri energia, etteivät aineen nesteenä pitävät sidosvoimat kykene pitämään atomeita kasassa ja täten ne liikkuvat satunnaiseti tilassa. Tämän vuoksi kaasut, toisin kuin nesteet, eivät pysy vakiotilavuudessa vaan pyrkivät täyttämään kokonaan sen tilan, jossa ne ovat. 
Arkielämässä termit höyry ja kaasu tarkoittavat samaa asiaa, fysiikassa termit on erotettu toisistaan. Höyry on kaasumaista ainetta, joka voidaan muuttaa nesteeksi pitämällä lämpötila vakiona ja muuttamalla tilavuutta. Höyrystä tulee kaasu kriittisessä pisteessä, jolloin kaasun liike-energia on niin suurta, ettei kaasu tiivisty ennen kuin lämpötila laskee.
Kaasujen käyttäytymistä on helpointa laskea ideaalikaasumallilla, mutta reaalikaasujen käyttäytymistä voidaan laskea esimerkiksi van der Waalsin yhtälön avulla.
Sanan alkuperä.
Kansainvälisen termin "gas" otti käyttöön 1600-luvun alussa alankomaalainen kemisti Jan Baptist van Helmont, joka tutki useiden kaasujen ominaisuuksia. Sana oli ilmeisesti mukailtu kreikan sanasta "chaos", kaaos. Helmontin tutkimia kaasuja olivat "gas sylvestre" (”metsäkaasu”) eli hiilidioksidi, "punainen kaasu" eli typpioksidi ja palava kaasu "gas pingue", joka ilmeisesti oli vedyn, metaanin ja hiilimonoksidin seosta.
Suomen kielessä on kuitenkin jo vanhastaan esiintynyt sana "kaasu", joka eri murteissa on tarkoittanut huurretta, sumua, höyryä, auerta taikka käryä tai muuta pahaa hajua. Koska sana sekä äänneasultaan että kansanomaisilta merkityksiltäänkin on melko lähellä kansainvälistä tieteellistä termiä, Samuel Roos antoi sanalle sen nykyisen merkityksen vuonna 1845 ilmestyneessä teoksessaan "Mintähden ja sentähden". Käytännössä sanalla usein tarkoitetaan polttoaineena käytettyä kaasua, aikaisemmin erityisesti kaupunkikaasua eli valokaasua.
Uniaika

Uniaika on Australian alkuperäiskansojen uskonnossa kaukainen ajanjakso, joka on kuitenkin läsnä heidän jokapäiväisessä elämässään. Uniaika selittää maailman, ympäristön ja ihmisten alkuperän sekä sen, miten elämä on järjestetty.
Uniaikana maan alla nukkuneet yliluonnolliset olennot heräsivät ja alkoivat vaeltaa maan pinnalla. Ne muovasivat maan, loivat ihmiset ja opettivat näille kaikki alueella elämiseen tarvittavat taidot ja yhteiskunnan säännöt.
Uniaika esittää pyhän kartan maasta ja auttaa selittämään Australian epätavallisen ympäristön piirteet ja erikoisimmat kohdat, jotka syntyivät Uniaikana. Australian myyteissä kerrotaan reiteistä, joita pitkin niiden keskushenkilöt kulkivat Uniaikana maan halki, ja näissä tarinoissa mainitut paikat ovat usein pyhiä.
Uniaika selittää myös sen, kuinka elämä on järjestetty, kuten sosiaaliset tavat, klaanijärjestelmän ja keksinnöt. Se selittää myös rituaalit, joiden tehtävä on kanavoida Uniaika ihmisille, jotka voivat siten hyötyä sen voimista. Rituaalien avulla esi-isät saadaan tuotua nykyhetkeen. Uniajan sankarit, esi-isät ja nykyajan ihmiset muodostavat yhtenäisen verkon, joka tuo hyvinvointia ja onnellisuutta, kun kaikki sujuu hyvin eikä verkko repeä.
Praedor

Praedor on suomalaisen Petri Hiltusen piirtämä sarjakuva, joka sijoittuu Jaconian fantasiamaailmaan. Praedorit ovat sotureita, jotka etsivät aarteita hirviöiden kansoittamilta alueilta, Borvariasta. Tarinat ovat luonteeltaan miekka ja magia -tyylin fantasiaa.
Hiltunen kuitenkin pyrkii kääntämään fantasiagenren kliseitä nurinniskoin. Hän on ottanut sarjaansa vaikutteita mm. italowesterneistä. 
Hiltunen piirsi ensimmäisen Praedor-sarjakuvan vuonna 1985. "Koston merkki" ilmestyi vuonna 1986.
Praedor-sarjakuvia on ilmestynyt mm. "Tähtivaeltaja"-, "Magus"- ja "Jysäys"-lehdissä. "Maguksessa" ilmestyneet tarinat "Kuninkaan lapset" ja "Kuolleen jumalan palvelija" on julkaistu myös samannimisinä albumeina, ja muissa lehdissä ilmestyneistä lyhyemmistä tarinoista on koottu kolmas Praedor-albumi "Koston merkki".
Ville Vuorelan vuonna 2000 tekemän, samaan kuvitteelliseen paikkaan sijoittuvan roolipelin vaikutuksesta Praedorista kehittyi useiden kirjoittajien jakama yhteinen fantasiamaailma. Praedorin maailmaan sijoittuvia tarinoita ovat sittemmin kirjoittaneet mm. Vuorela ja Erkka Leppänen. Kaikkiaan kirjoittajia on parikymmentä. Kirjoja on julkaistu vuoteen 2021 mennessä 20 kappaletta. Praedor-roolipelin ympärille kehittynyt pitkäaikainen ja aktiivinen yhteisö on Suomessa ainutlaatuinen ilmiö. 
Burger Games on julkaissut Praedor-sarjakuviin perustuvan Praedor-roolipelin.
Joulukuussa 2020 roolipelistä ilmestyi uudistettu laitos.
Vilho Heino

Ferdinand Wilhelm ”Vilho” Juhonpoika Heino (26. syyskuuta 1887 – 11. lokakuuta 1918) oli kiikoislainen työmies, mäkitupalaisen poika ja Kiikoisten punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän toimi Lavian–Suodenniemen rintamalla Kiikoisten rintamapäällikkönä.
Heino osallistui monien valkoisiksi epäiltyjen vankien kuulusteluihin, ja oli tekemisissä useiden alueellaan tapahtuneiden vankien joukkomurhien kanssa. Sodan lopussa hän pakeni ja jäi Lahdessa vangiksi. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin ampumalla Hennalan vankileirissä. Heino oli yksi viimeisistä, jotka ehdittiin ampua ennen kuin valtiorikosoikeuksien langettamien kuolemantuomioiden täytäntöönpano keskeytettiin ja yleinen armahdus lievensi nämä elinkautisiksi kuritushuonerangaistuksiksi.
Heino esiintyy anonyyminä Väinö Linnan romaanissa "Täällä Pohjantähden alla 2", jossa kuvataan hänen teloituksensa Hennalan vankileirissä. Hänen Piilosen mukaan vankisellin seinään kirjoittamansa sanat mainitaan myös Linnan kirjassa nimellä ”Frans Wilhelm Laakso”.
Kalle Linden

Kaarle Henrik Linden (7. maaliskuuta 1872 Messukylä – 4. huhtikuuta 1918) oli tamperelainen peltiseppä ja punakaartin pataljoonan päällikkö Suomen sisällissodan aikana. Hän kuului Tampereen työväen järjestyskaartin johtokuntaan syksystä 1917 alkaen. Tampereen taistelun aikana Linden komensi Tampereen punakaartin I pataljoonaa, joka taisteli Tampereen keuhkotautiparantolan mäellä. Hän kaatui toisen tietolähteen mukaan Tampereen taistelussa 45-vuotiaana. "Suomen sotasurmat 1914-22" -tietokannan mukaan taas tamperelainen vaskiseppä ja punakaartilainen "Kaarlo Henrik Lindén" kaatui 46-vuotiaana 4. huhtikuuta 1918 Messukylässä ja jätti jälkeensä vaimon ja kolme lasta.
Johan Ahlgren

Johan ”Juho” Adolf Ahlgren (23. kesäkuuta 1874 – 5. huhtikuuta 1918) oli suomalainen värjäri, joka vuoden 1918 sisällissodassa toimi Tampereen punakaartin rintama- ja komppanianpäällikkönä. Tampereen taisteluun aikana maalis-huhtikuussa hän osallistui muun muassa Näsilinnan palatsista käytyihin taisteluihin. 
Tampereen taistelun loppuvaiheessa valkoiset tulivat etsimään Ahlgrenia, mutta hän onnistui pakenemaan kotoaan tykinammuksen ullakolle tekemän reiän kautta. Ahlgren kuitenkin vangittiin 4. huhtikuuta ja seuraavana päivänä hänet löydettiin ammuttuna erään Kuninkaankadun varrella sijaitsevan talon pihalta. Ahlgrenin molemmat tyttäret kuuluivat Tampereen naiskaartiin ja myös toinen heistä teloitettiin.
Esa Peltonen

Esa Olavi Peltonen (s. 25. helmikuuta 1947 Oulu) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Seuratasolla Peltonen edusti Oulun Kärppiä (1965–1966), Upon Palloa (1966–1969), HJK:ta (1969–1972), HIFK:ta (1972–1983) ja Kiekkoreipasta (1983–1984).
Suomen jääkiekkomaajoukkueen vakiomiehistöön Peltonen kuului vuosina 1967–1980. Hän edusti Suomea 11 kertaa MM-kisoissa vuosina 1967–1978 ja neljä kertaa olympialaisissa vuosina 1968–1980. Peltonen kuului myös Suomen Kanada Cup -joukkueeseen vuonna 1976. Maaotteluita Peltoselle kertyi yhteensä 277, edellään tilastossa vain Raimo Helminen (331) ja Lasse Oksanen (282). Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Peltosen Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 69. Hänet valittiin Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n Hall of Fameen vuonna 2007.
Ura.
Maajoukkueuransa Peltonen aloitti jo 18-vuotiaana vuonna 1965. Hän edusti tuolloin seuratasolla kasvattajaseuraansa Oulun Kärppiä, joka pelasi Suomensarjassa. Erikoista oli, että maajoukkueuransa alkuvuosina Peltosella oli tilillään enemmän A-maaotteluita kuin SM-sarjan pelejä. Ensimmäiseen arvoturnaukseensakin, Wienin MM-kisoihin 1967, Peltonen nousi Suomensarjasta, lahtelaisesta Upon Pallosta. 
Peltonen oli 1970-luvulla Euroopan parhaita vasempia laitahyökkääjiä. Hän pelasi 1970-luvun alusta koko lopun maajoukkueuransa Leijonien ykkösketjun vasempana laitahyökkääjänä. Parhaiten hänet muistetaan MM-kotikisoista 1974, joissa Leijonissa oli tärkeässä roolissa ketju Peltonen – Veli-Pekka Ketola – Juhani Tamminen ja pakkipari Juha Rantasila – Heikki Riihiranta. Tätä viisikkoa pidetään edelleen yhtenä kaikkien aikojen parhaista leijonakentistä.
Peltosen peli perustui nopeaan luisteluun ja monipuoliseen mailankäsittelyyn, jotka mahdollistivat yllätykselliset pelitilanneratkaisut. Valtaosan maaleistaan hän teki rannelaukauksilla, oman arvionsa mukaan jopa 95%.
Peltonen on Leijonien MM-kisahistorian maalintekijätilastossa 31 osumallaan kolmantena, ensimmäisenä on hänen poikansa Ville Peltonen (34). A-maaotteluiden maalintekijätilastossa Peltonen on 93 maalillaan toisena (Lasse Oksasella 101). Peltosten yhteenlaskettu A-maaottelumäärä on yli 538; isällä on 277 ja pojalla 261 maaottelua.