tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aortta

Aortta () on ison verenkierron suurin valtimo, joka lähtee sydämen vasemmasta kammiosta ja vie happipitoista verta kaikkialle kehoon. Aortan tyvessä on aorttaläppä (), joka sallii veren virtauksen vasemmasta kammiosta aorttaan, mutta estää takaisinvirtauksen. Aorttaläppä on puolikuuläppä, jolla on taskumainen rakenne, ja veren virratessa aorttaan läppä painautuu aortan seinämää vasten.
Rakenne.
Aortan sekä muiden suurten valtimoiden rakenne koostuu sidekudoksisesta ulkokerroksesta, lihaskerroksesta ja sisäkerroksesta, jonka pinnassa on endoteelivaippa. Lihaskerros muodostuu sileistä lihaksista, ja sen paksuus valtimoissa on suurempi kuin laskimoissa. Lihaskerroksen ansiosta elimistö voi säädellä eri elimistön osissa kiertävän veren määrää. Sekä hormonit että autonominen hermosto osallistuvat lihaskerroksen supistumistilan säätelyyn.
Anatomia.
Aortan osat ja niistä lähtevät haarat
Sairauksia.
Aortan sairauksia ovat esimerkiksi aorttaläpän ahtauma ja sen vuoto sekä aortan laajentuma.
Aortan laajentuma.
Oireet.
Tavallinen aortan laajentuma ei yleensä aiheuta oireita. Laajentuman suurentuessa se voi joskus aiheuttaa selkään säteilevää kipua. Suuri laajentuma saattaa puhjeta, mikä johtaa yleensä kuolemaan.
Suonen sisäkalvon repeämässä tuntuu äkillinen voimakas ja repivä kipu, yleensä rinnan ja selän alueella. Jos tällaista kipua tuntuu, on syytä hakeutua välittömästi hoitoon.
Pavel Miljukov

Pavel Nikolajevitš Miljukov (; 27. tammikuuta 1859 Moskova, Venäjä – 31. maaliskuuta 1943 Ranska) oli tunnustettu historioitsija ja venäläinen valtiomies. Hän oli keväällä 1917 Venäjän väliaikaisen hallituksen ulkoministeri.
Elämä.
Miljukov aloitti opinnot Moskovan yliopistossa 1877 ja julkaisi kolmiosaisen teoksen Venäjän kulttuurista. Hänet tunnettiin myös liberaaleista mielipiteistään, joiden vuoksi hänet erotettiin opetusvirastaan 1895. Hän lähti ulkomaille ja matkusteli laajasti. Hän kirjoitti maanalaiseen lehteen "Osvoboždenijaan". Vuonna 1903 hän osallistui Sveitsissä Venäjän salaisen Vapautusliiton perustamiseen, jota johti Ivan Iljitš Petrunkevitš. Vallankumousvuonna 1905 hän oli perustamassa ammattiliittojen keskusjärjestöä ja Perustuslaillisdemokraattista puoluetta eli niin sanottua kadettipuoluetta. Hän toimi puolueen keskuskomitean jäsenenä ja oli toimittajana sen päivälehdessä.
Kun ensimmäinen valtakunnanduuma hajotettiin heinäkuussa 1906, Miljukov oli mukana laatimassa Viipurin manifestia, jossa yllytettiin hallituksen vastaiseen passiiviseen vastarintaan. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Miljukovin kanta oli isänmaallis-puolustuksellinen, ja hän syytti tsaari Nikolai II:n hallitusta tehottomuudesta valjastaa valtion voimavaroja sotaponnistukseen. Miljukovista tuli duuman enemmistöä hallinneen opposition eli niin sanotun edistyksellisen blokin johtava hahmo. Marraskuussa 1916 Miljukov otti entistä jyrkemmän kannan ja syytti hallitusta maanpetturuudesta. Kun Nikolai II syrjäytettiin helmikuun vallankumouksessa maaliskuussa 1917, Miljukov halusi säilyttää monarkian, mutta ei juuri saanut tukea. Miljukov oli muodostamassa ruhtinas Lvovin hallitusta, jossa hänestä itsestään tuli ulkoministeri. Miljukov pakotettiin eroamaan toukokuussa hallituksen epäsuositun sotapolitiikan johdettua mellakoihin Pietarissa. Hän pyrki kokoamaan oppositiota Aleksandr Kerenskin vasemmistolaisempaa hallitusta vastaan, muttei saanut tukea.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Miljukov pakeni Etelä-Venäjälle, missä hän toimi valkoisten joukkojen poliittisena neuvonantajana Venäjän sisällissodan aikana. Hän siirtyi sieltä Ranskaan. Maanpaossa Miljukov joutui monien attentaattien kohteeksi. Hän kuoli Aix-les-Bains’ssa vuonna 1943.
Velaarinen nasaali

Velaarinen nasaali ("äng-äänne") on suomessa ja monessa muussakin kielessä esiintyvä nasaaliäänne. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa (IPA:ssa) äng-äännettä merkitään kirjaimella .
Useimmissa eurooppalaisissa kielissä tämä äänne esiintyy vain sanan keskellä tai lopussa. Sen sijaan esimerkiksi vietnamin kielessä se on yleinen sanan alussakin, esimerkiksi tavallisimmassa vietnamilaisessa sukunimessä Nguyễn.
Saamelaiskielissä äännettä merkitään kirjaimella Ŋ.
Suomen kielessä.
Suomessa -äänteen asema on äännejärjestelmässä marginaalinen. Omaperäisessä sanastossa se esiintyy foneemina ainoastaan kaksoiskonsonanttina , jolloin se kirjoitetaan "ng". Tämä on "nk"-yhtymän astevaihtelupari. Vahvan asteen "nk":ta vastaa heikossa asteessa "ng" eli . 
Suomen vierassanoissa esiintyy myös lyhyt -foneemi, esim. "englanti" . Sen sijaan suomen "nk"-yhdistelmässä esiintyvä lyhyt on "n"-foneemin allofoni (samankaltainen variantti), esim. "kenkä" .
Suomen kielen aakkosissa äng-äänteellä ei ole omaa kirjainta, joten se on merkittävä poikkeus kielen muutoin hyvin foneettisessa ortografiassa. Äng-äänne kirjoitetaan monimutkaisten sääntöjen mukaan joko n- tai g-kirjaimena: lyhyt sanassa kirjoitetaan &lt;kenkä&gt;, kun taas pitkä taivutusmuodossa kirjoitetaan &lt;kengän&gt;. Poikkeuksia ja hankalasti määriteltäviä lisäsääntöjä on kuitenkin lukuisia, erityisesti lainasanoissa: kirjoitetaan &lt;englanti&gt;, kirjoitetaan &lt;magneetti&gt;, kirjoitetaan &lt;kongestio&gt;, jne.
Suomen kielen useissa eteläisissä murteissa [ŋk]-konsonanttiyhtymä on yleisesti osallistumatta astevaihteluun (niissä sanotaan esim. [keŋkän] ja [kaupuŋkissa]), joten niiden puhujien oli ennen vanhaan usein vaikea lausua [ŋŋ]-geminaattaa.
Kooda

Kooda (, 'häntä'), on länsimaisessa taidemusiikissa musiikillisen kokonaisuuden päätöselementti. Se voi olla kappaleen päätöksenä olevan sointulopukkeen laajentuma, jolloin sillä ei ole erityistä sisältöä. Laajemmat koodat kehittelevät teemaa tai saattavat tuoda esille jopa uudenlaisia teemoja.
Bach käytti fuugissaan koodaa, joka taidokkaasti yhdistää fuugan motiivisen aineiston musiikilliseen kudokseen. Beethoven kehitti koodan käyttöä sonaattimuodossa, ja hänen esimerkkiään seurasivat sinfonioissaan muun muassa Brahms, Mahler ja Bruckner. Sonaattimuodossa kooda toimii kahdella tasolla: "pienkooda" on päätös teeman esittelylle ja koko osan päättää "suurkooda", joka laajuudessaan saattaa muuttaa osan rakenteen neliosaiseksi (esittely–kehittely–kertaus–kooda). Sinfonioiden finaaliosassa kooda on usein strettan muodossa. Mahler käytti koodaa merkitykseltään vaihtelevasti: se saattoi olla luonteeltaan pyöristävä epilogi, välittävä taite tai johdanto.
Suppea kooda on nimeltään kodetta (italiaksi "codetta", 'pieni häntä').
Lähteet.
Otavan Iso musiikkitietosanakirja (1979)
Anatolia

Anatolia on niemimaa, joka käsittää suurimman osan nykyisen Turkin Aasiaan kuuluvaa osaa. Aluetta kutsutaan myös nimellä Vähä-Aasia (). Alueen nimi tulee muinaiskreikan sanasta "ανατολη" (anatole), joka tarkoittaa ”itää” tai ”auringonnousua”. Kreikkalaiset alkoivat kutsua Konstantinopolin (nykyinen Istanbul) itäpuolista aluetta Anatoliaksi Bysantin valtakunnan aikaan.
Sijaintinsa ansiosta Anatolia on ollut monen muinaisen sivilisaation kehto. Neoliittinen Çatal Hüyük sijaitsi Anatoliassa.
Anatolialaiset ja assyrialaiset kävivät kauppaa 1800- ja 1700-luvuilla eaa. Assyriasta tuotiin Anatoliaan villaisia tekstiilejä ja metallia. 
Anatoliassa on merkittäviä esiintymiä merenvahaa eli sepioliittia, josta valmistetaan useimmiten piipunkoppia.
Sivilisaatioihin, jotka ovat sijainneet osittain tai kokonaan Anatoliassa, kuuluvat:
Paperiteollisuus

Paperiteollisuus on osa metsäteollisuutta. Myös nimityksiä kemiallinen metsäteollisuus ja massa- ja paperiteollisuus käytetään. Alan tuotteita ovat paperi, kartonki, mekaaninen massa ja sellu. Hienopaperiteollisuus valmistaa kirjoitus- ja muuta toimistopaperia. Kartonkiteollisuus valmistaa ruskeat paperit ja muut pakkausmateriaalit. Paperiteollisuus saa ensi sijassa raaka-aineen puusta. Se käsitellään välituote paperimassaksi josta sitten valmistetaan paperia. Paperin valmistukseen käytetään myös kierrätyspaperia.
Vuonna 2018 Suomen paperi-, kartonki- ja sellutehtaat työllistivät noin 19 000 henkilöä.
Maailman suurimmat paperin- ja kartonginvalmistajat.
Suurimmat paperin tuottajamaat tuotantomäärän mukaan.
Lähde: 
Suurimmat paperiteollisuuden tuottajayhtiöt tuotannon mukaan.
Lähde:
Sauronin Suu

Sauronin Suu () on kuvitteellinen hahmo J. R. R. Tolkienin kirjassa "Taru sormusten herrasta". Sauronin Suu esiintyy ainoastaan "Kuninkaan paluun" luvussa ”Musta portti aukeaa”.
Sauronin Suu kirjoissa.
Sauronin Suu oli musta númenorilainen eli pimeyden voimien puolelle astunut Númenorin saaren asukas. Tosin ei tiedetä, oliko hän alkuperäinen númenorilainen vai heidän jälkeläisensä. Sauronin Suu oppi Sauronilta taikuutta ja kohosi lopulta hänen linnoituksensa Barad-dûrin komentajaksi ja Sauronin sanansaattajaksi. Hän oli palvellut Sauronia niin pitkään, ettei muistanut enää omaa nimeään. Hän oli viekas ja julma, eivätkä edes örkit olleet hänen vertaisiaan julmuudessa. Sauronin Suu pukeutui mustiin vaatteisiin ja hänellä oli korkea kypärä. Suu ratsasti mustalla suurella hevosella, jonka pää muistutti kalloa.
Kun Lännen Armeija saapui Mustalle Portille, Sauron lähetti Suun neuvottelemaan puolestaan. Sauronin Suu loukkasi Aragornia, mutta pelästyi hänen katsettaan. Sauronin Suu puhui Gandalfille ja näytti kaikkien kauhuksi Frodolle kuuluneen "mithril"-paidan, haltiaviitan ja Samille kuuluneen miekan. Todellisuudessa he olivat ryöstäneet Frodolta nämä esineet, kun hän oli ollut vankina Cirith Ungolin tornissa. Sauronin Suu valehteli ja väitti Frodon olevan Barad-dûrissa kidutettavana. Hän vaati, että Frodon vapauttamista vastaan Gondorin ja Rohanin olisi alistuttava Sauronin valtaan. Hänelle itse annettaisiin vastapalvelukseksi uskollisuudesta Rautapiha. Kun Gandalf pyysi nähdä Frodon, Sauronin Suu kieltäytyi. Gandalf otti Frodolle ja Samille kuuluneet esineet ja hylkäsi Sauronin vaatimukset. Raivostunut Sauronin Suu ratsasti takaisin Mustalle Portille ja lähetti Mordorin joukot Lännen Armeijan kimppuun. 
Sauronin Suun kohtaloa ei ole kerrottu. Mahdollisesti hän kuoli Mustan portin taistelussa.
Sauronin Suu elokuvissa.
Peter Jacksonin "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogiassa Sauronin Suu esiintyy ainoastaan "" "Special Extended Edition" -versioon lisätyssä kohtauksessa. Hahmoa näyttelee Bruce Spence. Elokuvassa Sauronin Suun kypärässä lukee cirth-riimuilla "Lammen Gorthaur", mikä merkitsee "Sauronin ääntä". Gorthaur on "Silmarillionissa" Sauronin haltioilta saama nimitys. Elokuvassa Aragorn tappaa Sauronin Suun lyömällä hänen päänsä irti Andurílilla. 
Sauronin Suu on esiintynyt myös Jules Bassin ja Arthur Rankinin vuoden 1980 piirroselokuvassa "The Return of the King", jossa häntä ääninäytteli Don Messick.
Sauronin Suu roolipeleissä.
Keski-Maa-roolipelissä Sauronin Suun nimi on Urzahil, mutta nimi ei ole Tolkienin keksimä.
Metrologia

Metrologia on tiede, joka tutkii mittaamista ja mittausyksiköitä.
Kansainvälinen yhteistyö metrologian alalla tapahtuu Bureau International des Poids et Mesures:n (BIPM) kautta. Toiminta perustuu kansainväliseen metrisopimukseen.
Suomessa metrologian alalla toimii ensisijaisesti Mittatekniikan keskus.
Metrologian keskeisiä käsitteitä ovat:
Arkipäivän elämän metrologiakysymyksiä syntyy esimerkiksi tankatessa autoa; antaako bensamittari oikean litramäärän tai neuvolassa, jossa mitataan lapsen paino ja pituus. Kaupankäynti ja teollinen toiminta on myös täynnä metrologiaa. Ruuvit ja mutterit eivät sovi yhteen automaattisesti sen takia että standardit vaativat niin, vaan sen takia, että niiden valmistukseen liittyy konkreettista mittaustyötä eli metrologiaa.
Juoma

Juomat ovat juotavaksi valmistettuja nesteitä. 
Vesi.
Kaikki juomat sisältävät vettä, joka on yksi elämän edellytyksistä ja tärkeä osa ihmisen ravintoa.
Mehut.
Mehut ovat erilaisista hedelmistä, marjoista tai kasviksista tehtyjä juomia.
Kuumat juomat.
Tavallisia kuumana nautittavia juomia ovat kahvi ja tee. Tee on yleensä teekasvin lehdistä tehty juoma. Siinä kasvin kuivattuja lehtiä haudutetaan kuumassa vedessä. Kahvi on yleinen juoma Suomessa. Yleisimmin se valmistetaan keittimessä, jossa kuuma vesi automaattisesti valuu kahvin siemenistä jauhetun jauheen päälle. Jos vesi suodattuu jauheen läpi pannuun, kyseessä on suodatinkahvi. Kahvi nautitaan yleisimmin kuumana joko sellaisenaan tai maidon, kerman tai sokerin kanssa.
Myös kaakaota ja matea juodaan tyypillisesti kuumana.
Virvoitusjuomat.
Virvoitusjuomia valmistavat useat monikansalliset tuotemerkit kuten Coca-Cola ja Pepsi. Molemmat edellä mainitut ovat tummia kasvista uutettuja nesteitä, joihin on lisätty sokeri. Lisäksi Suomen markkinoilla on paikallisia merkkejä, kuten Jaffa. Suomen virvoitusjuomamarkkinat ovat kahden suuren yrityksen hallussa. Hartwall ja Sinebrychoff ovat Suomen suurimmat valmistajat.
Alkoholijuomat.
Alkoholijuomat ovat juomia, jotka sisältävät alkoholia. Vähän alkoholia sisältävät esimerkiksi keskioluet ja siiderit. Runsaasti alkoholia sisältäviä juomia ovat muun muassa viinat. Yli 5,5 % alkoholia sisältävien juomien vähittäismyyntiä hoitaa Suomessa valtion hallinnoima Alko.
Alkoholittomat juomat.
Alkoholittomiin juomiin kuuluvat alkoholijuomien alkoholittomat muunnelmat, kuten alkoholiton olut, siideri ja viini. Alkoholittomat juomasekoitukset (drinkit, cocktailit) ovat tarjoiltavia juoma-annoksia.
Vigo

Vigo on Atlantin rannalla Espanjan luoteisosassa Galician itsehallintoalueella sijaitseva kaupunki, joka kuuluu Pontevedran maakuntaan. Se on Galician suurin ja Espanjan 14. suurin kaupunki. Vigossa on 292 817 asukasta (2016). Vigon suurkaupunkialueen väkiluku on noin 370 000 (2011).
Vigo on tärkeä teollisuuskaupunki, jossa on paljon etenkin autoteollisuutta. Koko Galician tärkein työnantaja on PSA Peugeot Citroën, jonka Vigon tehtaassa valmistettiin lähes puoli miljoonaa autoa vuonna 2003. Myös kalastus on perinteisesti ollut tärkeä elinkeino alueella: kaupunki on Euroopan tärkein kalastussatama ja Vigon satama on vilkkaimmin liikennöityjen joukossa koko Espanjassa. Kaupungissa toimii myös Euroopan kalastuksenvalvontavirasto (EFCA).
Ilmastollisesti Vigo sijoittuu lauhkean ja subtrooppisen vyöhykkeen rajalle: vuoden keskilämpötila on +15 °C ja kylmimpänäkin aikana (helmikuu) keskimääräinen vuorokauden keskilämpötila on kahdeksan astetta. Vigoa ympäröivät vuoret ("Monte Alba, Galiñeiro, Monte de Beade") muodostavat lähes yhtenäisen ketjun, joka luo kaupunkiin mikroilmaston.
Historiallisesti Vigo on hyvin nuori kaupunki, sillä vielä 1800-luvun lopussa asukkaita oli vain muutamia tuhansia. Esimerkiksi Vigon yliopisto perustettiin vasta vuonna 1990. Satamakaupunkina Vigo on ollut merkittävä jo hyvin pitkään, esimerkiksi suuri osa Etelä-Amerikan emigranteista lähti matkaan juuri Vigon satamasta.
Vigon jalkapalloseura Celta pelaa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla, Primera Divisiónissa.
Šamil

Šamil (avar. Шейх Шамил, turk. Şeyh Şamil, ven. Имам Шамиль; 1797?–maaliskuu 1871) oli Kaukasian imaamikunnan hengellinen imaami, johtaja ja sotapäällikkö, joka vastusti 25 vuotta Venäjän keisarikunnan laajentumista Kaukasiaan (1817–1859). Hän oli myös Dagestanin ja Tšetšenian kolmas imaami (1834–1859).
Šamil syntyi avaariperheeseen Gimryn kylässä nykyisessä Dagestanissa. Hänen isänsä oli vapaa vuokraisäntä, minkä ansiosta Šamil saattoi opiskella arabiaa, logiikkaa ja muita aiheita. Hän sai mainetta oppineena miehenä. Šamil liittyi suufilaiseen muridilahkoon ja teki vuonna 1828 pyhiinvaelluksen Mekkaan. Siellä Šamil tapasi Abdel Kadirin, jolta hän oppi sissisotataktiikoita.
Šamilin aikoina Kaukasian muslimikansat olivat sodassa Venäjän kanssa. Iivana Julman ajoista lähtien Venäjä oli laajentunut Kaukasusta kohti ja valloitti alueen Osmanien valtakunnalta. Dagestan oli joutunut Venäjän haltuun Persialta vuonna 1813 Gulistanin rauhassa.
Muslimit tunsivat elämäntapansa uhatuksi ja julistivat pyhän sodan venäläisiä vastaan. Joukkojen johtajana oli tuolloin mullah Ghāzī Muḥammad. Šamil oli Ghazin lapsuudenystävä, ja hänestä tuli tämän oppilas. Ghazi kuoli taistelussa vuonna 1832, ja hänen seuraajansa Gamzat Bekin surmasivat hänen omat miehensä. Šamil valittiin vuonna 1834 Dagestanin kolmanneksi imaamiksi ja vastarinnan johtajaksi. Hän tuli tunnetuksi nimellä al-Imam al-Azam, koko Kaukasian johtaja. Šamil laajensi dagestanilais- ja tšetšeenijoukkoja ja voitti monia taisteluja venäläisiä vastaan vuoteen 1859 saakka. Hän käytti tehokkaasti sissitaktiikoita. Venäjä aloitti uuden sotaretken vuonna 1838, ja vaikka he valtasivat kapinallisten päätukikohdan Ahulgon, Šamilia ei saatu kiinni.
Vuonna 1857 venäläiset päättivät päästä eroon Šamilista, jonka maine oli levinnyt Länsi-Eurooppaan asti ja joka oli saavuttanut legendaarisen maineen paikallisten joukossa. Suuri ja hyvin varustettu armeija valtasi Šamilin linnoituksen Vedenossa huhtikuussa 1859, ja hänet piiritettiin joukkoineen Gunibissa. Elokuun 25. päivänä (6. syyskuuta uutta lukua) Šamil tunnusti vastarinnan toivottomuuden ja antautui. Siihen päättyi myös Kaukasian vuoristolaisten muu vastarinta.
Šamil vietiin Pietariin näytettäväksi keisari Aleksanteri II:lle, ja hänet karkotettiin Kalugaan Moskovan eteläpuolelle. Vuonna 1869 hän sai keisarilta luvan pyhiinvaellukseen Mekkaan, jonne hän matkusti Konstantinopolin kautta. Šamil kuoli Medinassa vuonna 1871, ja hänet haudattiin Jannatul Baqiin. Hänen pojistaan tuli Venäjän ja Turkin keisarillisen armeijan upseereita.
Nikolai Aleksejevitš Orlov

Ruhtinas Nikolai Aleksejevitš Orlov (27. huhtikuuta 1827 Moskova – 17. maaliskuuta 1885 Fontainebleau), ruhtinas Aleksei Fjodorovitš Orlovin ainoa poika, oli ansioitunut venäläinen diplomaatti ja kirjailija. Hän lähti ensin sotilasuralle, ja haavoittui vakavasti Krimin sodassa. Tämän jälkeen hän siirtyi diplomaattisiin tehtäviin ja edusti Venäjää Brysselissa (1860–1870), Pariisissa (1870–1882) ja Berliinissä (1882–1885).
Kirjailijana hän oli uudistusten etulinjassa. Hänen kuolemanrangaistusta vastustavat, "Russkaja Starinassa" vuonna 1881 ilmestyneet artikkelinsa johtivat kuolemanrangaistuksen lakkauttamiseen. Hän kannatti myös suvaitsevaisuutta toisinajattelijoita kohtaan.
Jatimatic

Jatimatic (alkuperäinen kirjoitusasu JaTiMatic) on suomalaisen Jali Timarin 1970-luvulla suunnittelema 9 × 19 mm patruunaa käyttävä konepistooli, niin sanottu yhden käden rekyylitön massasulkuase. Jatimaticista tekee erikoisen sen rakenne, joka ehkäisee tehokkaasti rekyylistä johtuvaa piipunsuun nousemista: laukaistessa lukon palautusjousi liikkuu taakse yläviistoon, seitsemän asteen kulmaan piippuun nähden.
Konepistooli syntyi sivutuotteena Timarin suunnitellessa pistoolia. Koelaukauksia ammuttaessa JAT-pistooli ampui jostain syystä sarjan.
Asetta valmisti Tampereen Asepaja Oy vuosina 1980–1987. Vuonna 1995 Oy Golden Gun Ltd aloitti Jatimaticin valmistamisen uudelleen GG-95 PDW -nimellä. Ase ei saavuttanut suurta menestystä.
Vuonna 1984 Tampereen Asepajan tiloihin tehtiin murto, jonka seurauksena 22 konepistoolin erä päätyi pimeille markkinoille. Tarkkaa valmistusmäärää ei tiedetä. Ase esiintyy myös Sylvester Stallonen vuoden 1986 elokuvassa "Cobra".
M18 Claymore

M18A1 Claymore Antipersonnel Mine on yhdysvaltalaisvalmisteinen viuhkamiina. Panos on litteä, hieman kaareva levy, jossa on räjähdepanos ja satoja metallihauleja. Panos räjäytetään tavallisesti tähysteisesti, jolloin haulit sinkoutuvat 60° viuhkassa panoksen etupuolelle. Claymoren kuolettava teho on 50 metriä 60° kulman sisäpuolella ja vaarallinen yli 250 metrin sisäpuolella. Miina koostuu kovamuovikuoresta, 650 gramman C3- tai C4-räjähdekerroksesta ja 700 teräshaulista. Miina on tehokas ihmisiä ja panssaroimattomia ajoneuvoja vastaan.
Osa aikaisemmista Claymore M18 -miinoista toimitettiin langattomalla käsilaukaisimella, mutta kyseinen järjestelmä poistettiin pian käytöstä häiriöherkkyyden vuoksi. Nykyisin laukaisulaitteena käytetään M57 johdollista käsilaukaisinta.
M18-miinasta käytetään nykyisin kahta versiota, jotka ovat identtisiä lukuun ottamatta tähtäinlaitetta, jota käytetään miinan suuntaukseen.
Suomen puolustusvoimilla on käytössä kaksi eri kokoista viuhkapanosta. Ottawan sopimus sallii Claymore-miinan sekä muiden viuhkapanosten käytön. Claymore-miinoja ei ole ollut käytössä sellaisissa maissa kuten Angolassa, jossa 10–20 miljoonaa henkilömiinaa on levitetty muun muassa pelloille, kylien läheisyyteen ja teiden varsille.
Miina on nimetty skotlantilaisen Claymore-miekan mukaan.
Helinä

Helinä on suomalainen naisen etunimi. Helinän nimipäivä on 20. helmikuuta.
Nimen alkuperä.
Nimi saattaa polveutua kreikan jumalatar Helenasta, viisauden jumalattaresta. Toisaalta se on myös monta sataa vuotta vanha perinteinen suomalainen nimi, jonka suosio on pikkuhiljaa lisääntymässä.
Suomessa nimi Helinä on Digi- ja väestötietoviraston nimipalvelun mukaan annettu 1900-luvun alusta helmikuuhun 2025 mennessä kaikkiaan 11 864 henkilölle, jotka ovat kaikki olleet naisia.
Kasper

Kasper on miehen etunimi, joka juontuu persiankielisestä rahastonhoitajaa tai kalleuksien vartijaa tarkoittavasta sanasta "kansbar". Suomessa nimestä on käytössä myös muoto "Kasperi". Keskiaikaisen perimätiedon mukaan yksi Jeesukselle lahjoja tuoneista itämaan tietäjistä oli nimeltään Kaspar, vaikkei heidän nimiään Raamatussa mainitakaan; muut olivat saman perimätiedon mukaan Melchior ja Balthasar.
Suomessa nimi Kasper on annettu tammikuuhun 2025 mennessä noin 7 940 henkilölle. Muodossa Kasperi nimi on annettu noin 6 040 henkilölle. Kasperin nimipäivä on 20. lokakuuta. Suomenkielisessä almanakassa tällä päivällä ovat vuodesta 2015 lähtien sekä Kasper että Kasperi. Ruotsinkielisessä almanakassa näistä on vain muoto Kasper.
Tuomiovuori

Tuomiovuori () on kuvitteellinen tulivuori J. R. R. Tolkienin luomassa Keski-Maan fantasiamaailmassa, keskellä mustan ruhtinaan Sauronin hallitsemaa Mordorin maata. "Tarun sormusten herrasta" juonen keskiössä on hobitti Frodo Reppulin tehtävä viedä Sauronin havittelema Valtasormus Tuomiovuorelle, jonka uumenissa se ammoin taottiin ja missä se – ainoana paikkana maailmassa – voidaan tuhota.
Haltiat kutsuivat Tuomiovuorta nimellä "Orodruin" (”Liekehtivä vuori”). Gondorilaiset nimittivät Tuomiovuorta joskus nimellä "Amon Amarth" (”Tuomiovuori”). 
Peter Jackson kuvasi "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogiassaan osan Tuomiovuori-kohtauksista uusiseelantilaisella Mount Ngauruhoe -tulivuorella. Vuoren huippu toteutettiin kuitenkin tietokoneanimaatiolla, sillä huippu on maorien pyhä paikka. 
Historia.
Sauronin uskottiin valinneen Mordorin valtakunnakseen juuri Tuomiovuoren vuoksi. Vuonna 1600 Toista Aikaa Sauron takoi Suurimman Sormuksen Tuomiovuoren uumenissa. Myöhemmin Viimeisen Liiton joukot löivät Sauronin ja Tuomiovuori oli sammuneena lähes kolme vuosituhatta, kunnes se puhkesi jälleen liekkeihin kolmannen ajan vuonna 2954.
Sormuksen Sodassa Sauron lähetti Tuomiovuoresta savupilven peittääkseen Gondorin ja Rohanin maat pimeyteen. Savupilvi peitti auringon ja auttoi aurinkoa pelkääviä örkkejä ja peikkoja marssimaan Pelennorin kenttien taisteluun. Gondor ja Rohan kuitenkin voittivat taistelun ja savupilvi katosi. 
Morannonin taistelun riehuessa Mustalla Portilla Frodo ja Sam pääsivät Sormuksen kanssa Tuomiorotkoon. Frodo ei enää kuitenkaan kyennyt vastustamaan Sormusta, vaan laittoi sen sormeensa. Sauron lähetti Nazgûlit Tuomiovuorelle hakemaan Sormusta. Klonkku puraisi Frodon sormen irti ja sai Sormuksen, mutta putosi sen kanssa Tuomiorotkoon ja sai surmansa. Sormus tuhoutui Tuomiovuoren ytimessä ja Sauron lyötiin. Tuomiovuori purkautui valtaisalla voimalla ja Sormusaaveet tuhoutuivat sen edustalla. Frodo ja Sam pakenivat pienelle kielekkeelle ja kotkat veivät heidät turvaan Gandalfin kanssa.
Fondue

Fondue tai fondyy (, sula, sulanut) on ruokalaji, jonka tärkein pääkomponentti on sulatettu kuuma juusto. Ruokalaji on peräisin ranskankielisen Sveitsin sekä Savoijin alueilta, ja se syödään perinteisesti kastamalla kuumaan juustoviinisekoitukseen leipäpaloja.
Tarjoilu.
Fonduekattila asetetaan tarjolle pöytään telineeseen, jonka alla pieni spriiliekki pitää seosta lämpimänä. Juustoon kastetaan vaaleita leipäpaloja ja vihanneslohkoja, kuten kukkakaalia, porkkanoita sekä herkkusieniä, pitkillä fonduehaarukoilla. 
Syömiseen voi liittää seuraleikin: Jos joku pudottaa leipäpalansa, seuraa ryhmän määräämä rangaistus. Perinteisesti palansa pudottanut saa suudella vierustoveriaan.
Fonduen ainekset.
Sveitsiläinen perusfondue valmistetaan juustosta ja valkoviinistä sekä maustetaan vahvalla Kirschwasser-viinalla, mutta ruoasta on maailmalla kehitelty lukuisia versioita. Fonduella tarkoitetaan enemmänkin valmistustapaa kuin tiettyjä ruoka-aineita. Fondueta on tarjolla niin pääruoaksi kuin makeaksi jälkiruoaksikin. 
Lihafondue.
Perinteisessä lihafonduessa lihapaloja kastetaan kypsymään padassa kiehuvaan öljyyn. Lihafonduen kevytversiossa kiehuu lihaliemi, joka voidaan maustaa punaviinillä. Lihaliemeen kastetaan kypsymään hyvin ohueksi leikattuja viipaleita esimerkiksi naudan sisäfileestä. Kypsynyt lihanpala voidaan lopuksi dipata voimakkaaseen maustekastikkeeseen ja nauttia vaikkapa riisin kera, jolloin ateriasta tulee jo hieman itämainen.
Historia.
Sveitsi oli selvinnyt ensimmäisestä maailmansodasta vähäisin vaurioin. Maan juustoteollisuus oli edelleen voimissaan, mutta vienti ulkomaille pysähtyi kun muut maat alkoivat pystyttää kaupan esteitä. Maailmantalouden romahdus osui myös Sveitsin juustoteollisuuteen. 
Juustontekijät yhdistivät voimansa ja perustivat kartellin. Vastedes "Schweizer Kaseunion", Sveitsin juustoyhdistys päätti siitä, mitä maito ja juusto maksoivat, paljonko niitä tuotettiin ja kenelle ne myytiin. Yhdistys mm. päätti vähentää maan tuhansien juustolaatujen määrän seitsemään – jäljelle jääneitä olivat esimerkiksi Emmental ja Gruyère. Yhdistyksellä oli toimintaansa valtion tuki. 
1950-luvulla Sveitsi tuotti valtion tukiaisten seurauksena paljon juustoa, ja kartellin päätösten seurauksena suurin osa siitä oli samanlaista. Ylituotannolle piti löytää ostajia. Ratkaisu löytyi Alpeilta, jossa oli tapana lämmitellä syömällä sulanutta juustoa. Juustoteollisuuden ylituotanto yhdistettiin perinteistä ja terveydestä kertoviin tarinoihin, koristeltiin Pikku Heidin kuvilla ja myytiin maailmalle. 1970-luvulla fondue saavutti suosionsa lakipisteen. Noihin aikoihin Sveitsi käytti juustoteollisuutensa tukemiseen enemmän rahaa kuin armeijaansa. 
Sittemmin juustoyhdistyksessä seurasi korruptioskandaaleja ja 1990-luvulle tultaessa juustokartelli oli mennyttä. Nykyään sveitsiläisten juustontekijöiden työstään saama korvaus on laskenut, mutta samalla kuluttajien saataville on tullut monia uusia sveitsiläisiä juustolaatuja .
Suonigneissi

Suonigneissi eräs yleinen gneissin tyyppi. Gneissien mineraalikoostumus ratkaisee, mitä lisämääreitä gneissin nimeen tulee. Suonigneississä on yleensä liuskeisuuden suuntaisia vaaleita graniittisuonia ja tummempia gneissiliuskeita.
Suonigneissi voidaan laskea kuuluvaksi myös migmatiitteihin eli seoskiviin. Migmatiitteja ovat kivet, joissa vanhempaan kiviainekseen on tunkeutunut nuorempaa kivisulaa. Suonigneississä graniittiset suonet vaihtelevat tummemman, gneissimäisen aineksen kanssa joko kerrosmaisesti tai vaihtelevissa suunnissa.
Synoptiset evankeliumit

Synoptisiksi evankeliumeiksi kutsutaan Uuden testamentin kolmea ensimmäistä evankeliumia:
Kaikki nämä kolme evankeliumia kertovat Jeesuksen elämäntarinan samanlaisesta näkökulmasta, sisältävät monia samoja kertomuksia ja käyttävät usein samoja sanojakin, monesti kertoen joitakin tapahtumia jopa sanasta sanaan samoin. Tästä voidaan päätellä, että ne on kirjoitettu käyttäen lähteenä samaa tai samoja alkutekstejä.
Evankeliumien kirjoitusajankohdasta on käyty pitkään kiivasta väittelyä. Kaikki kolme näyttäisivät kuitenkin olleen viimeistään olemassa toisen vuosisadan alussa.
Synoptinen tulee kreikan kielen sanoista συν ("syn", "yhdessä") ja οψις ("opsis", "näkeminen"). Tämä kuvaa hyvin sitä, että niitä voi helposti lukea rinta rinnan, koska ne etenevät samassa järjestyksessä ja kertovat samat asiat.
Neljäs evankeliumi, Evankeliumi Johanneksen mukaan, puolestaan kertoo Jeesuksen elämästä hyvin poikkeavalla tavalla ja poikkeavasta näkökulmasta, joten sitä ei lasketa mukaan synoptisiin evankeliumeihin. Se on myös kirjoitettu selvästi myöhemmin kuin muut evankeliumit.
Yhtäläisyydet.
Markuksen evankeliumi sisältää 661 jaetta, Luukas 1149 jaetta ja Matteus 1068 jaetta. Markuksen 661 jakeesta 606 toistuu Matteuksen evankeliumissa ja 320 Luukkaan evankeliumissa. Ainoastaan 24 jaetta Markuksessa on sellaisia, joita ei löydy Matteukselta eikä Luukkaalta. Näiden yhtäläisyyksien lisäksi Luukkaalla ja Matteuksella on 200 keskenään yhtenevää jaetta, jotka ovat mahdollisesti peräisin Q-lähteestä.
Lisäksi sekä Luukas että Matteus yleensä seuraavat Markuksen evankeliumissa esitettyä tapahtumien järjestystä. Joissakin kohdissa joko Luukas tai Matteus poikkeaa järjestyksestä, mutta eivät koskaan yhtenevästi eli jokaisessa kohdassa vähintään toinen seuraa Markuksen järjestystä.
Eräs viite siitä, että Markus on synoptisista evankeliumeista vanhin, on se, että monissa kohden Matteus ja Luukas näyttävät parantelevan tai silottavan Markuksen kertomusta muun muassa lisäten Jeesuksen ihmetekojen voimaa tai piilottaen Markuksen esittämiä Jeesuksen inhimillisiä tunteita kuten vihaa. Esimerkiksi kertomuksessa Pietarin anopista ja muista sairaista, Markuksen mukaan Jeesus paransi useita sairaita, kun taas Luukkaan ja Matteuksen mukaan Jeesus paransi kaikki sairaat.
Onkin esitetty, että vanhempi Markuksen evankeliumi vielä esittää yksinkertaisen ja suoran kuvauksen Jeesuksen elämästä, mutta Luukkaan ja Matteuksen evankeliumeihin ovat jo vaikuttaneet ajan doktriiniset ja teologiset mielipiteet. 
Selitysmallit.
Evankeliumeiden synoptisuus voi johtua joko suorasta lainaamisesta, jolloin joku evankelistoista kopioi suoraan joltain toiselta, tai 
epäsuorasta lainaamisesta, jolloin jotkut evankelistoista kopioivat jostain yhteisestä lähteestä tai lähteistä. Nämä lähteet ovat saattaneet olla suullisia tai kirjallisia, ja osa niiden tiedoista ei ehkä ole koskaan päätynyt evankeliumeihin.
Seuraavia selityksiä on esitetty, alkaen kaikkein yleisimmin hyväksytystä:
Jorvas

Jorvas on Kirkkonummen kunnanosa, joka sijaitsee Masalan lounaispuolella n. 25 km Helsingistä länteen. Jorvaksen halkoo kantatie 51, jonka itäosa Helsingistä Kirkkonummelle tunnettiin aikaisemmin nimellä Jorvaksentie. Jorvakseen pääsee helpoiten joko junalla (Masalasta seuraava seisake) tai bussilla Länsiväylää pitkin. Alueen suurimmat työllistäjät ovat LM Ericsson ja Mesvac Oy, ja kuuluisin nähtävyys lienee ortodoksinen Pokrovan yhteisö, joka järjestää vuosittain erilaisia tapahtumia kiinnostuneille. Näitä ovat mm. erilaiset myyjäiset keittojen ja piirakoiden ystäville sekä viikoittain jumalanpalveluksia.
Vuonna 2011 kylässä oli 1 003 asukasta.
Alueella on myös Ingvalsbyn ratsastuskoulu, vesihuoltolaitos, sekä useita pienempiä päiväkoteja. Jorvaksessa on aikoinaan ollut myös jääkiekkokaukalo, mutta nykyään se on lähes kokonaan kasvillisuuden peitossa. Jorvaksessa toimivat aikoinaan myös Shell-huoltamo ja Kirkkonummen paloasema, mutta näistä edellinen jouduttiin purkamaan kantatien 51 parannuksen takia ja jäljempi siirtyi keskustan lähelle.
Aiheesta muualla.
Jorvaksen kyläyhdistyksen sivut
Seinäjoen Yrittäjät

Seinäjoen Yrittäjät ry on Seinäjoen kaupungissa toimivien yrittäjien ja yksityisessä omistuksessa olevien yritysten yrittäjä- ja elinkeinopoliittinen etujärjestö. Se kuuluu Suomen Yrittäjät -keskusjärjestöön. Yhdistys sai alkunsa vuonna 1930, jolloin perustettiin Seinäjoen Vähittäiskauppiasyhdistys. Yhdistys on Suomen toiseksi vanhin yrittäjäyhdistys.
Historia.
Yhdistyksen perustava kokous oli 20. helmikuuta 1930 Rautatieläisten talossa Seinäjoella. Paikalla oli kolmisenkymmentä yrittäjää. Vuonna 1936 yhdistys otti nimekseen Seinäjoen Liikemiesyhdistys. Sodan aikana yhdistys liittyi Yksityisyrittäjien Liiton jäseneksi. Nimi vaihtui jälleen vuonna 1943 ja nimeksi tuli Seinäjoen Yksityisyrittäjät. Seinäjoen Yrittäjät -nimi otettiin käyttöön vuonna 1963. Yhdistys on vaikuttanut aloitteentekijänä muun muassa Etelä-Pohjanmaan Kauppakamariyhdistyksen, Seinäjoen kauppakoulun, Rengonharju-Säätiön ja vuonna 1947 perustetun Seinäjoen Yrittäjänaiset -yhdistyksen syntymiseen. Vuonna 1951 tehtiin päätös Etelä-Pohjanmaan Kauppakamarin perustamisesta.
Seinäjoki muuttui kauppalasta kaupungiksi vuonna 1960, ja tuolloin käynnistyi kaupungin ja yrittäjien yhteistyö kaupungin kehittämisessä. 1980-luvulle tultaessa yhdistyksen jäsenmäärä kasvoi Etelä-Pohjanmaan suurimmaksi. Vuonna 1981 alettiin jakaa vuotuisia yrittäjäpalkintoja. Vuosituhannen lopussa jäsenmäärä laski tilapäisesti, mutta lähti nopeaan nousuun vuosituhannen vaihteen lähestyessä. Vuonna 1983 yhdistyksen nimeksi tuli Seinäjoen-Nurmon Yrittäjät. Yhdistyksessä on 2000-luvun alussa yli tuhat jäsentä. Seinäjoen-Nurmon Yrittäjät luovuttivat Yrittäjyyden monumentti patsaan Seinäjoen kaupungille vuonna 2005. Vuonna 2009 yhdistyksen nimeksi tuli jälleen Seinäjoen Yrittäjät. Vuonna 2021 yhdistys kasvoi Ylistaron Yrittäjät ry lopettaessa toimintansa ja yhdistymällä Seinäjoen Yrittäjiin.
Suomen Yrittäjät

Suomen Yrittäjät ry on jäsenmäärältään Suomen suurin ja jäsenyritysten työllistävällä vaikutuksella mitattuna toiseksi suurin elinkeinoelämän järjestö. Sen jäsenenä on 115 000 yritystä, joista työnantajana toimii 50 000. Suomessa on 320000 yrittäjää. Suomen alle 90 000 työnantajayrityksestä lähes 60 prosenttia kuuluu Suomen Yrittäjiin. Järjestö rakentuu lähes 400 paikallisyhdistyksestä, 20 aluejärjestöstä ja 59 toimialajärjestöstä.
Suomen Yrittäjät ry perustettiin 1995 Helsingissä ja aloitti toimintansa vuoden 1996 alussa. Se syntyi Suomen Yrittäjäin Keskusliiton ja Pienteollisuuden Keskusliiton yhdistyttyä.
Suomen Yrittäjät haluaa parantaa yrittäjien asemaa ja yrittämisen edellytyksiä. Tavoitteena on, että menestyviä yrityksiä ja yrittäjiä on enemmän ja yrittäjien taloudellinen ja sosiaalinen asema paranee.
Suomen Yrittäjien puheenjohtajana toimii Petri Salminen (2020–) ja toimitusjohtajana Mikael Pentikäinen (2016–). Ennen Pentikäistä toimitusjohtajana toimi pitkään Jussi Järventaus. Järjestön keskuspaikka sijaitsee Helsingissä.
Suomen Yrittäjät on Vapaaehtoisen pelastuspalvelun toimintaa tukeva järjestö.
Aluejärjestöt.
Lähde
Julkaisut.
Suomen Yrittäjien Sypoint Oy julkaisee Yrittäjä-jäsenlehteä, tilattavaa Yrittäjä+-lehteä ja Yrittäjät.fi-sivustoa.
Marraskuussa 2014 nousi kohu kun Suomen Yrittäjien julkaisussa työskennelleen toimittajan työsuhde purettiin koeajalla. Toimittaja haastatteli keskustan puheenjohtaja Juha Sipilää Yrittäjäpäivillä. Yrittäjät.fi-sivustolla lauantaina 25. lokakuuta 2014 julkaistussa haastattelussa Sipilä sanoi, että kuntien ja valtion virkamiesten määrää voi vähentää kymmenillätuhansilla eläköitymisen kautta. Lausunto levisi mediassa. Sipilän esikunnan pyynnöstä juttuun lisättiin sana suhteellinen kohtaan, jossa Sipilä puhui julkisen sektorin koosta. Suomen Yrittäjien kustannusyhtiö Sypoint Oy purki toimittajan työsuhteen kuukausi ennen koejan päättymistä. Yhtiön mukaan irtisanomisen taustalla olivat muut syyt, mutta Journalistiliiton lakimies epäili väitettä, sillä toimittaja oli saanut töistään aiemmin kiitosta. 
Yrittäjäpalkinnot.
Suomen Yrittäjät jakaa vuosittain Valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon. Valtakunnallisen vuoden yksinyrittäjä -palkinnon, Vuoden nuori yrittäjä -palkinnon ja Vuoden maahan muuttanut yrittäjä -palkinnon. Valtakunnalliset yrittäjäpalkinnot jataan yhdessä vakuutusyhtiö Fennian kanssa.
Vostok (järvi)

Vostok on oletetusti makeavetinen järvi, joka sijaitsee neljä kilometriä paksun jääkerroksen alla Itä-Etelämantereella, paikoitellen kolme kilometriä korkean jäänalaisen Gamburtsevin vuoriston kupeessa. Järvi on nimetty sen päällä sijaitsevan venäläisen Vostok-tutkimusaseman mukaan. Se on maailman suurin tutkimaton järvi (pinta-ala 14 000 km² ja syvyyttä paikoitellen puoli kilometriä).
Yleispiirteitä.
Järven olemassaoloa alettiin epäillä venäläistutkijoiden 1960-luvulla suorittamien seismisten mittausten perusteella. 1970-luvulla yhdysvaltalais–brittiläis–tanskalainen ryhmä suoritti lentokoneesta käsin tutkamittauksia, ja havaitsi alueen jäätikön alapinnan olevan paikoin tasainen. Kuitenkin vasta 1996 eurooppalaisen ERS-1 -satelliitin mittausten perusteella järven koko saatiin selvitettyä. Se on ylivoimaisesti suurin lähes 150 tunnetusta jäätikönalaisesta järvestä. 250 kilometriä pitkänä ja noin 50 kilometriä leveänä se on suunnilleen Ontariojärven kokoinen.
Vostok-järven epäillään olleen jääkannen alla jopa 25 miljoonaa vuotta. Sen, tai muiden vastaavanlaisten järvien syntyhistoriaa ei tunneta tarkasti, mutta sen epäillään saaneen alkunsa jään sulaessa joko oman paineensa alla tai vulkaanisen toiminnan sulattamasta jäätiköstä. Etelämantereen tuliperäisyyden vuoksi on mahdollista, että järven pohjassa on hydrotermistä toimintaa. Järven kohdalla on suoritettu kairauksia, jotka ovat yltäneet noin 3 600 metrin syvyyteen. Kairauksia ei uloteta itse järveen, sillä sen ekosysteemiä ei haluta altistaa ulkomaailman mikrobeille, mutta alaosan jäänäytteiden kiderakenne osoittaa järven pinnan lähellä olevan jään jäätyneen alhaaltapäin ja todistavan näin sulasta vedestä.
Vaikka Vostok lienee ollut miljoonia vuosia eristyksissä ulkomaailmasta, elämän mahdollisuutta järvessä ei ole poissuljettu. Järven yllä suoritetuissa jääkairauksissa on havaittu epäsuoria merkkejä ainakin mikrobitasoisesta elämästä.
Järven poikki kulkee harjanne, joka jakaa sen kahteen syvään osaan. Vuonna 2005 siitä löydettiin myös saari. Satelliittimittauksia analysoimalla on myös havaittu, että järven pohjaa peittää paksu sedimenttikerros. Järvessä on myös havaittu tapahtuvan 1–2 senttimetrin vuorovesivaihtelu, mikä saattaa nostaa ravinteita pohjasta ja ylläpitää mahdollisen elämän kannalta tärkeää veden kiertoa.
Venäläinen uutistoimisto RIA Novosti ilmoitti venäläisten tutkijoiden läpäisseen järveä peittävän paksun jääkerroksen. Ryhmästä ei ilmoitusta ennen ollut kuultu viikkoon, joten ryhmän katoamisesta alkoi kiertää huhuja. 8. helmikuuta 2012 tutkijaryhmään saatiin yhteys ja uutistoimisto RIA Novostin virallisen lausunnon mukaan venäläiset onnistuivat kairaamaan järven pintaan asti. Kairausreikä on 3768 metriä syvä. Järvestä otetaan vesinäyte mahdollisen mikrobitasoisen ekosysteemin varmistamiseksi.
Oktobristit

Oktobristit (virallisesti Lokakuun 17:nnen liitto, ) oli Venäjän keisarikunnassa toiminut konservatiivis-liberaalinen puolue. Puolueen kannattajat olivat venäläisiä maanomistajia, liikemiehiä ja virkamiehiä. Se perustettiin keisari Nikolai II:n 30. lokakuuta (J: 17. lokakuuta) 1905 antaman lokakuun manifestin jälkeen, ja puolueen nimi viittasi juuri tähän tapahtumaan. Puolueen johtajana oli tehtailija Aleksandr Gutškov.
Puolue saavutti enemmistöaseman kolmannessa (1907–1912) ja neljännessä (1912–1914, 1915–1917) valtakunnanduumassa, kun vaalilakien muutoksella äänien painoa muutettiin konservatiiveja suosivaksi. Duuman puhemiehenä toimi pitkään oktobristien Mihail Rodzjanko. Oktobristit eivät kannattaneet parlamentarismia, vaan toimeenpanovallan vastuuta pelkästään keisarille.
Oktobristit siirtyivät ensimmäisen maailmansodan aikana kannattamaan parlamentille vastuullisen hallituksen muodostamista ja liittyivät niin sanottuun edistykselliseen blokkiin. Lopulta puolue yhdistyi Perustuslaillisdemokraattiseen puolueeseen eli niin sanottuun kadettipuolueeseen vuonna 1915. Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen oktobristien ja kadettipuolueen johtajat olivat parin kuukauden ajan johtavassa asemassa Venäjän väliaikaisessa hallituksessa.
Hiippakunta

Hiippakunta (; alkuperänä , ’hallinto’), on kristillisissä kirkoissa piispan johtama hallinnollinen alue. Hiippakunnat ovat kehittyneet Rooman valtakunnassa myöhäisantiikin aikaan käytössä olleista diokeeseista. Roomalaiset diokeesit jaettiin provinsseihin, mutta kirkollisessa hallinnossa provinssi vakiintui laajemmaksi alueelliseksi kokonaisuudeksi, jonka johdossa on metropoliitta tai arkkipiispa. Nykyinen merkitys on vakiintunut katolisessa maailmassa viimeistään 1200-luvulle tultaessa.
Hiippakunnat Suomessa.
Suomessa hiippakuntia on evankelis-luterilaisella, ortodoksisella kirkolla ja katolisella kirkolla. Evankelis-luterilaisia hiippakuntia on yhdeksän ja ortodoksisia hiippakuntia kolme. Helsingin katolinen hiippakunta kattaa koko maan. 
Hiippakunnat muissa Pohjoismaissa.
Ruotsin evankelis-luterilaisessa kirkossa hiippakuntia on 13. Norjan evankelis-luterilaisessa kirkossa on nykyisin 11 hiippakuntaa.
Narodnikit

Narodnikit olivat Venäjän keisarikunnan 1860–1880-luvun vallankumouksellisia. Liike tunnettiin nimellä narodnikkilaisuus (). Nimi tulee ”lähtemisestä kansan pariin”, "hoždenije v narod".
Liikkeen jäsenet olivat lähinnä yliopisto-opiskelijoita, jotka lähtivät maaseudulle valistamaan talonpoikia. Liike oli ideologialtaan varsin hajanainen, tärkeimpinä yhdistävinä tekijöinä toimivat yksinvaltiuden vastustus ja maan jakaminen talonpojille. Narodnikkien lähtökohdat olivat kansalliset ja nostalgiset. Tavoitteena oli myös lähentää sivistyneistöä ja kansaa.
Historia.
Narodnikkilaisuus syntyi maaorjien vapautuksen jälkeen 1861. Maaseudun köyhien olot eivät vapautuksesta huolimatta paljon parantuneet, vaan maanomistus jäi rikkaille isännille, kulakeille. Narodnikit saivat vaikutteita Karl Marxin teoksista, ja he omaksuivat etenkin hänen vaatimuksensa, että maa on jaettava takaisin talonpojille. He sivuuttivat kuitenkin teollisuusväestön, jota Venäjällä oli vain pieni osa kansasta, ja Marxin esittämän kehityksen maataloudesta teollisuuteen. Narodnikit pitivät perinteistä kyläyhteisöä tulevaisuuden mallina. Ajatus oli alun perin lähtöisin Aleksandr Herzeniltä, joka piti länsimaista järjestelmää rappeutuneena ja halusi perustaa sosialismin talonpoikien itsehallinnon avulla. Ajattelussa oli slavofiileille tyypillisiä piirteitä. Narodnikit saivat vaikutteita myös Pierre-Joseph Proudhonin ja Mihail Bakuninin anarkismista esimerkiksi Herzenin ja ukrainalaisen sosialistin Myh’ailo Drahomanovin kautta.
Narodnikkien aktiivisuus keskittyi 1860-luvun loppuun ja 1870-luvun alkuun. Tällöin sadat nuoret kulkivat maaseudulla yllyttäen talonpoikia nousemaan järjestelmää vastaan. Talonpojat eivät kuitenkaan aina vastanneet propagandaan odotetusti, vaan jopa luovuttivat idealistit ohranalle. Kuuluisin oikeudenkäynti järjestettiin vuonna 1878 193 idealistia vastaan.
Myöhemmin liike muutti muotoaan. Vuonna 1876 liike organisoitiin järjestöksi "Zemlja i volja" (), joka aluksi luotti maaseudulla tehtävään valistustyöhön mutta siirtyi sittemmin terrorismiin. Terrorismin pääkohde oli keisari, tavoitteena murtaa tsaarin perinteinen jumaluusasema. Tosin maaseudulla monet olivat ”vapauttajatsaarin” kuolemasta kauhuissaan.
Vuonna 1879 "Zemlja i voljasta" irrottautui terroristiryhmä "Narodnaja volja" (). Ryhmän johto pidätettiin tai se pakeni vuonna 1881 Aleksanteri II:n murhan jälkeen. Liikkeen johdossa toimi loppuvaiheissa Vera Figner. Vuonna 1887 pienempi ryhmä, johtajanaan Aleksandr Uljanov (Vladimir Leninin veli), yritti keisari Aleksanteri III:n salamurhaa. Uljanov teloitettiin.
Georgi Plehanov taas muodosti 1879 maltillisemman propagandaryhmän "Tšornyi peredel" (), jonka päämäärä oli jakaa kaikki maa uudelleen talonpojille, kunnes se 1880-luvulla siirtyi kaupunkien proletariaatin pariin.
Narodnikkien ideologia jatkui 1900-luvulla erilaisissa sosiaalivallankumouksellisissa ryhmissä.
Valtiopetos

Valtiopetos on rikos, joka loukkaa valtion alueellista koskemattomuutta tai oikeudellista järjestystä. Olennainen ero maanpetokseen on se, että valtiopetoksessa rikos tehdään yhteiskuntajärjestystä vastaan toimimatta vieraan valtion hyväksi.
Valtiopetos Suomessa.
Suomessa valtiopetos on hyvin tarkkaan määritelty rikos. Tämän takia tässä artikkelissa käsitellään yleisesti valtiopetosrikoksia eli Suomen rikoslain 13. luvun mukaisia rikoksia. Näihin tai maanpetosrikoksiin syyllistyneet katsottiin vuoden 2005 vankeuslain (767/2005) voimaantuloon saakka tuomiota kärsiessään valtiollisiksi vangeiksi, joilla oli vuoden 2005 vankeuslain tullessa voimaan tiettyjä erioikeuksia vankilassa. Nyttemmin valtiollisen vangin käsite on poistettu lainsäädännöstä tarpeettomana.
Suomessa valtiopetos on rikos, jolla väkivaltaa käyttämällä tai sillä uhkaamalla, oikeudettomasti pakottamalla taikka valtiosääntöä rikkomalla yritetään kumota tai muuttaa Suomen valtiosääntö taikka muuttaa valtiojärjestystä. Valtiopetokseen syyllistyy myös se, joka yrittää väkivaltaa käyttämällä tai sillä uhkailemalla syrjäyttää Tasavallan presidentin, valtioneuvoston tai eduskunnan taikka kokonaan tai osaksi estää niitä käyttämästä toimivaltaansa. Rikoksesta tuomitaan vähintään vuodeksi ja enintään kymmeneksi vuodeksi vankeuteen. Valtiopetoksesta tuomittava henkilö on rikoslain 2. luvun 14a. pykälän mukaan lisäksi tuomittava menettämään sotilasarvonsa; kyseinen määräys otettiin rikoslakiin jatkosodan aikana vuonna 1944.
Törkeästä valtiopetoksesta tuomitaan vähintään neljäksi vuodeksi vankeuteen tai elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Valtiopetos on törkeä, jos
ja rikos on kokonaisuutena törkeä.
Valtiopetoksen valmistelu on rikos, jossa ryhdytään valtiopetoksen tekemiseksi yhteydenpitoon vieraan vallan tai sen asiamiehen kanssa, hankitaan aseita, ampumatarvikkeita tai muita vastaavia esineitä, koulutetaan ihmisiä aseiden käyttöön taikka kootaan tai varustetaan väkeä. Myös sellainen henkilö, joka perustaa yhteenliittymän valtiosäännön väkivaltaiseksi muuttamiseksi, toimii siinä johtavassa asemassa tai, tietoisena yhteenliittymän tarkoituksesta, antaa sille merkittävää taloudellista tukea, syyllistyy valtiopetoksen valmisteluun. Rangaistus on 4 kuukaudesta 4 vuoteen vankeutta.
Laittomaan sotilaalliseen toimintaan syyllistyy se, joka merkittävällä tavalla osallistuu sotilaallisesti järjestäytyneeseen yhteenliittymään, jonka tarkoituksena on vaikuttaa valtiollisiin asioihin. Myös se, joka antaa tai toimeenpanee kyseisen yhteenliittymän sotilaskoulutusta, syyllistyy tähän rikokseen. Rangaistus on sakkoa tai enintään kaksi vuotta vankeutta.
Suomen vuoden 1918 sisällissodassa.
Suomen vuoden 1918 sisällissotaan hallitusta vastaan sotineet punakaartin sotilaat tuomittiin valtiopetoksesta eli kapinasta. Ainakin johtoa pidettiin maanpettureina.
Vanguard 2

Vanguard 2 on Maata kiertävä yhdysvaltalainen sääsatelliitti, joka laukaistiin 17. helmikuuta 1959 kello 15:55 UTC. Kantorakettina toimi Vanguard. Satelliitin paino on 10,75 kiloa ja halkaisija 50,8 senttimetriä.
Vanguard 2 oli suunniteltu mittaamaan pilvipeitettä ja lähettämään siitä telemetriatietoja 108,03 MHz:n taajuudella toimineella 1 watin tehoisella radiolähettimellä (taajuudella 108 MHz oli 10 mW tehoinen majakkalähetin). Molemmat lähettimet toimivat 19 päivän ajan.
Vanguard 2:n oletetaan pysyvän kiertoradallaan 200–300 vuotta.