tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Paasivuorenpuistikko

Paasivuorenpuistikko, Paasipuisto, aiemmin Sirkuspuisto () on pieni suorakaiteen muotoinen puisto Helsingin Siltasaaressa. Sitä rajaavat yhdeltä sivulta Saariniemenkatu ja kolmelta sivulta Paasivuorenkatu. Puisto on muutoin joka puolelta korkeiden kerrostalojen ympäröimä, paitsi sieltä avautuu näkymä Hakaniementorille itäpäädystä.
Puiston vaiheet.
Saariniemenkadulta Siltasaarenkadulle johtava Sirkuskatu nimettiin vuonna 1938 Paasivuorenkaduksi huomionosoituksena edellisenä vuonna kuolleelle helsinkiläiselle ammattiyhdistyspioneerille, kaupunginvaltuutetulle ja kansanedustajalle Matti Paasivuorelle. Entisestä Sirkustorista tuli Paasivuorenpuistikko.
Paasivuorenpuistikko peruskorjattiin 1990-luvun lopussa ja se valittiin Vuoden ympäristörakenteeksi vuonna 2000. Kilpailun tuomariston mielestä kokonaisuudessa on yhdistetty sopusointuisesti kasvillisuus ja luonnonkivi. Korjauksen yhteydessä puistoon tehtiin tuntemattomaksi jääneen henkilön ideoima ympäristötaideteos "Punainen viiva", kulkuväylälle upotettu punaisesta graniitista tehty murtoviiva, joka symboloi äänioikeuden käyttöä, ”punaisen viivan vetämistä”. Korjaussuunnitelman tekivät Kaija Uusitalo ja Matti Ventola Maisema ja Ympäristö Oy:stä.
Puisto on aidattu metalliaidalla ja sen läpi johtavat kulkuväylät ovat osin hiekkapintaisia, osin päällystetty nupukivin. Nurmialueet on rajattu nupukivillä, joista on tehty myös pintavesikourut. Puiston etelälaidan puut ovat lehmuksia. Perennojen ja pensaiden istutusalueet on rajattu graniittisin reunakivin ja matalalla metallisella suoja-aidalla. Teräksiset puistonpenkit ja pollarivalaisimet ovat punaiset, punaista on myös aidan yksityiskohdissa.
Kukkaistutukset ovat puiston keskellä olevan patsaan graniittijalustan ympärillä. Kuvanveistäjä Johannes Haapasalon pronssiveistos "Nyrkkeilijät" paljastettiin 1932. Puistikkoon näkyy myös viereisten rakennusten julkisivuihin kiinnitettyä taidetta: Saariniemenkatu 6 pääsisäänkäynnin yläpuolella on Kimmo Pyykön reliefi "Vuorovaikutus" vuodelta 1978 ja Paasivuorenkatu 3 julkisivussa on Pyykön reliefi "Rinnakkaiselo", joka on paljastettu kolme vuotta myöhemmin.
Ympäristö.
Puiston ympäristön rakennukset liittyvät tai ovat liittyneet työväenliikkeeseen:
Brittiläinen 20. erillinen jalkaväkiprikaati

Brittiläinen 20. erillinen jalkaväkiprikaati oli Britannian armeijan yhtymä toisessa maailmansodassa.
Historia.
Prikaati perustettiin Aldershotin alueella 22. huhtikuuta 1940. Ranskan taisteluihin se liitettiin vuonna 1940 osaksi 1. panssaridivisioonaa. Prikaati puolusti 22.-23. toukokuuta Boulognea, josta se evakuoitiin takaisin Britteinsaarille. Paluun jälkeen prikaati liitettiin itäiselle alueelle ja edelleen Lontoon suojaksi.
Prikaati muutettiin 15. syyskuuta 1941 5. kaartin panssariprikaatiksi Kaartin panssaridivisioonaan, millä nimellä se osallistui Normandian maihinnousuun ja Ranskan, Belgian ja Alankomaiden vapauttamiseen sekä Saksan valtaukseen.
Komentajat.
Prikaatinkomentajina olivat:
Organisaatio.
Seuraavat joukko-yksiköt kuuluivat prikaatiin:
Gennadi Gusarov

Gennadi Aleksandrovitš Gusarov (, 11. maaliskuuta 1937 Moskova, Venäjän SFNT – 2. kesäkuuta 2014 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut jalkapalloilija.
Gusarov saavutti Neuvostoliiton jalkapallomaajoukkueessa EM-hopeaa Espanjasta 1964.
Gusarov kuoli Moskovassa 2. kesäkuuta 2014, 77-vuotiaana.
Jukka Wallenius

Jukka Wallenius -nimisiä henkilöitä ovat:
Hamza Younes

Hamza Younes (, s. 16. huhtikuuta 1986 Monastir) on tunisialainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Younes edustaa Bulgarian pääsarjassa pelaavaa Botev Plovdivia.
Ura.
Younes siirtyi kasvattajaseurasta US Monastirista CS Sfaxien vuonna 2006. Hän saavutti seurassa menestystä voitettuaan muun muassa CAF Confederation Cupin kahdesti vuosina 2007 ja 2008. Younes siirtyi elokuussa 2011 kolmen vuoden sopimuksella ES Saheliin. Hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin marraskuussa 2011.
Petrolul Ploiești.
Helmikuussa 2012 Younes siirtyi Romaniaan Petrolul Ploieștiin. Hän pelasi avauskaudellaan 13 sarjaottelua ja teki niissä kaksitoista maalia. Younes teki muun muassa heti avausottelussaan Concordia Chiajnaa vastaan kolme maalia. Myös kaudella 2012–2013 Younes onnistui heti avausottelussaan Ceahlăul Piatra Neamţia vastaan tekemään kolme maalia. Hän teki lopulta kauden aikana kolmetoista maalia. Younes voitti myös joukkueen mukana Romanian cupin. Kaudella 2013–2014 hän ehti pelata yksitoista sarjaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia, kunnes jätti seuran joulukuussa.
Botev Plovdiv.
28. tammikuuta 2014 Younes siirtyi kolmen vuoden sopimuksella bulgarialaiseen Botev Plovdiviin. Younes teki loppukauden aikana viisi maalia ja onnistui tekemään muun muassa heti avausottelussaan kaksi maalia Ludogoretsia vastaan.
Maajoukkue.
Younes pelasi ensimmäisen maaottelunsa Tunisian paidassa harjoitusottelussa Etelä-Koreaa vastaan 28. toukokuuta 2014.
Schaumburg-Lippe

Schaumburg-Lippe oli saksalainen Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuuluva läänitys ja myöhemmin ruhtinaskunta nykyisen Ala-Saksin osavaltion alueella. 
Läänitys syntyi vuonna 1647 Schaumburgin ruhtinaskunnan hajoamisen yhteydessä. Vuonna 1777 siihen liitettiin Lippe-ruhtinassuvun hallitsema Lippe-Alverdissen niminen läänitys. Schaumburg-Lippe oli läänitys aina vuoteen 1807 asti, jolloin se kohosi ruhtinaskunnaksi ja sitä hallitsi Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuuluva prinssi. Vuodesta 1871 alkaen se oli osa Saksan keisarikuntaa ja muodosti sen pienimmän osavaltion. Se sai lähettää yhden edustajan liittoneuvostoon ("Bundesrat") ja yhden valtiopäiville ("Reichstag"). Vuoden 1868 perustuslain mukaan osavaltiota hallitsi 15-jäseninen lainsäädäntöelin, jonka kymmenen jäsentä valitsi kaupungit tai maaseutupiirikunnat, aatelisto, papisto ja koulutetut luokat saivat kukin yhden edustajan ja ruhtinas sai nimittää kaksi. 
Kun monarkia vuonna 1918 lakkautettiin tuli Schaumburg-Lippestä Saksaan kuuluva tasavalta; nimeltään Schaumburg-Lippen vapaavaltio (saks. Freistaat Schaumburg-Lippe). Schaumburg-Lippe oli nyt Weimarin tasavallan osavaltio. Natsien noustua valtaan 1933 osavaltion demokraattinen järjestelmä purettiin. Saksan hävittyä Toisen maailmansodan, Schaumburg-Lippe joutui osaksi Brittien miehitysvyöhykettä. Britit päättivät yhdistää Schaumburg-Lippen Preussiin kuuluneen Hannoverin maakunnan sekä osavaltioiden Braunschweigin vapaavaltion ja Oldenburgin vapaavaltion kanssa yhdeksi Ala-Saksin osavaltioksi. Näin Schaumburg-Lippe lakkasi olemasta oma itsenäinen yksikkönsä 1. marraskuuta 1946. Schaumburg-Lippen alue kuuluu pääosin nykyisin Ala-Saksin Schaumburgin piirikuntaan.
Schaumburg-Lippe oli sekä pinta-alaltaan (340 km²) että väkiluvultaan (53 277 asukasta vuonna 1939) Saksan pienin osavaltio. Sen pääkaupunki oli Bückeburg ja osavaltiossa sijaitsi vain toinen kaupunki Stadthagen. Kummatkin kaupungit ovat nykyisin osa Schaumburgin piirikuntaa. 
Lähteet.
Ánna Pollátou

Ánna Pollátou (, 8. lokakuuta 1983 Kefaloniá – 17. toukokuuta 2014 lähellä Várdaa) oli kreikkalainen rytminen voimistelija ja olympiamitalisti.
Pollátou saavutti Kreikan joukkueessa Sydneyn kesäolympialaisissa 2000 pronssia joukkuekilpailusta.
Pollátou kuoli 30-vuotiaana 17. toukokuuta 2014 lähellä Várdaa auto-onnettomuudessa.
Frans I (Sisilia)

Frans I (; 14. elokuuta 1777 Napoli, Napolin kuningaskunta – 8. marraskuuta 1830 Napoli, Molempain Sisiliain kuningaskunta) oli Molempain Sisiliain kuningaskunnan kuningas vuosina 1825–1830.
Suku.
"Francesco Gennaro Giuseppe Saverio Giovanni Battistan" vanhemmat olivat Napolin ja Sisilian kuningas Ferdinand I ja Itävallan arkkiherttuatar Maria Karoliina. Hänen äidinäitinsä oli keisarinna Maria Teresia ja tätinsä Ranskan kuningatar Marie Antoinette. Fransilla oli 17 sisarusta, joihin kuuluivat muun muassa Itävallan keisarinna Maria Teresa, Ranskan kuningatar Maria Amalia.
Ennen hallitsijaksi tuloa.
Frans esiintyi nuorempana liberaalin ajatusmaailman kannattajana. Hän toimi isänsä neuvonantajana, kun koko Bourbon-sukuinen hallitsijaperhe oli Napoleonin sotien aikana vuonna 1806 joutunut pakenemaan Napolista Italian mantereelta Sisilian saarelle. Frans kannatti Sisilian säätykokouksen vuonna 1812 hyväksymää perustuslakia, joka oli muotoiltu brittiläisen parlamentaarisen mallin mukaiseksi. Perustuslain hyväksymisen jälkeen hänet nimitettiin sijaishallitsijaksi ("vicario") Napoliin. 
Kuningas Ferdinand sai valtansa takaisin Napoleonin hävittyä sodan vuonna 1815, ja seuraavana vuonna Frans nimitettiin Sisilian käskynhaltijaksi. Ferdinand tukahdutti Sisilian perustuslain ja autonomian liittämällä kaksi valtakuntaansa, Napolin ja Sisilian Molempain Sisiliain kuningaskunnaksi vuonna 1816, Frans otti itselleen uudelleenelvytetyn Calabrian herttuan tittelin. Carbonari-salaseuran vuonna 1820 johtaman vallankumouksellisen kansannousun jälkeen kruununprinssi Frans ryhtyi jälleen valtakunnan sijaishallitsijaksi ja kutsui koolle parlamentin, joka sai tehtäväkseen säätää uuden perustuslain. Hän vastusti Laibachin kongressin vuonna 1821 tekemää päätöstä, jonka nojalla itävaltalaiset joukot lähetettiin Napoliin kukistamaan vallankumous ja palauttamaan Bourbonien yksinvalta. Itävallan sotilaallisen väliintulon jälkeen hän oli muutaman vuoden syrjässä kuningaskunnan johdosta.
Kuninkaana.
Kun Frans tuli isänsä kuoleman myötä hallitsijaksi 4. tammikuuta 1825, hän irtisanoutui aiemmasta liberaalista politiikastaan. Hallitsijana hän tuki Itävallan konservatiivista politiikkaa ja osoittautui jopa taantumuksellisemmaksi kuin isänsä. Hän lakkautti kansalliskaartin, pyysi Itävallan armeijan joukkojen oleskelua Napolissa jatkettavan vuoteen 1827 ja tukahdutti markiisi Guglielmo del Carretton avulla vuonna 1828 Cilentossa puhjenneen kapinan. Hän osallistui vain vähän valtakuntansa hallitsemiseen jättäen sen suosikkiensa ja poliisiviranomaisten käsiin ja asui rakastajattariensa kanssa sotilaiden ympäröimänä jatkuvasti salamurhaa peläten.
Avioliitot ja lapset.
Frans I oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli vuodesta 1796 keisari Leopold II:n tytär Maria Clementina, joka kuoli jo vuonna 1801. Seuraavana vuonna Frans avioitui Espanjan kuninkaan Kaarle IV:n tyttären Maria Isabellan kanssa. Heille syntyi 12 lasta, joista Ferdinand II tuli kuninkaaksi isänsä jälkeen.
Fransin lapset ensimmäisestä avioliitosta:
Fransin lapset toisesta avioliitosta:
Tazul Izan Tajuddin

Tazul Izan Tajuddin (s. 1969 Banting) on malesialaissyntyinen säveltäjä, joka on asunut vuodesta 1997 Isossa-Britanniassa. Hänen orkesteri- ja kamarimusiikkiteoksiaan on esitetty eri puolilla maailmaa.
Tajuddin aloitti kitaransoiton itsenäisesti 15-vuotiaana ja säveltämisen 24 vuoden iässä. Hän opiskeli sekä länsimaista taidemusiikkia että malesialaista perinnemusiikkia Universiti Teknologi MARAssa Shah Alamissa vuosina 1988–1991. Lisäksi hän sai sävellysopetusta Leonardo Baladalta ja tutki Iannis Xenakisin musiikkia Juan Pablo Izquierdon johdolla Carnegie Mellon -yliopistossa vuosina 1994–1996. Hän pääsi opinahjoon Malesian kulttuuriministeriön stipendillä ja sai siellä musiikin maisterin arvon. Hän täydensi sävellysopintojaan vielä Martin Butlerin, Michael Finnissyn ja Jonathan Harveyn johdolla Sussexin yliopistossa (1997–2001), jossa hän sai filosofian tohtorin arvon. 
Tajuddin on johtanut Malesian kansalliskuoroa Kuala Lumpurissa ja tehnyt useita sovituksia sille. Hän on johtanut kokoonpanoja myös Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Hänelle on myönnetty useita palkintoja ja palkintoehdokkuuksia.
Lähteet.
'
Le sette folgori di Assur

Le sette folgori di Assur (”Assurin seitsemän salamaa”) on vuonna 1962 valmistunut italialainen elokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Silvio Amadio. Sen pääosia esittävät yhdysvaltalaiset Howard Duff ja Jackie Lane.
Juoni.
Vanhempansa menettänyt kaunis Mirra tuodaan Assyrian kuninkaan Assurbanipalin hoviin Niniveen. Kuninkaan veli Šamaš ihastuu tyttöön, mutta myös Assurbanipal ja Mirra rakastavat salaa toisiaan. Šamašista tehdään Babylonian kuningas ja Mirra lähtee hänen mukaansa. Miehet riitautuvat keskenään neuvonantaja Arbacen juonittelun seurauksena. Arbace tapattaa Šamašin ja babylonialaiset hyökkäävät Assyriaan. Mirra palaa Niniveen, joka tuhoutuu Assurbanipalin suututettua jumalan.
Tuotanto ja vastaanotto.
"Le sette folgori di Assur" on kuvattu Cinemascope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Rooman Cinecittàn studioilla. Siinä käytetään samoja lavasteita kuin samoihin aikoihin tehdyssä Primo Zeglion elokuvassa "Io, Semiramide" (1963).
Silvio Amadion ohjaustyö on näyttävästi toteutettu pukudraama, jonka suhde historiaan on puhtaasti viitteellinen. Sen tarina ei ole kovin kiinnostava ja näyttelijäsuoritukset korkeintaan keskinkertaisia. Elokuvan kohokohta on lopun suuri vedenpaisumus. Se sai kriitikoilta huonon vastaanoton ja tuotti Italiassa melko vaatimattomat 213 miljoonan liiran kassatulot.
DVD-julkaisut.
Elokuvan englanninkielinen versio on saatavilla Retromedian laadultaan tyydyttävänä aluekoodittomana DVD:nä.
Nikolaj Lie Kaas

Nikolaj Lie Kaas [li: ko:s] (s. 22. toukokuuta 1973 Rødovre, Tanska) on tanskalainen elokuva- ja teatterinäyttelijä, joka on menestynyt sekä kotimaassaan että ulkomailla.
Elämäkerta.
Nikolaj Lie Kaas syntyi taiteilijaperheeseen: isä Preben Kaas (1930–1981) oli näyttelijä ja äiti Anne Mari Lie Kaas (1945–1989) kirjailija ja näyttelijä. Molemmat vanhemmat tekivät itsemurhan 1980-luvulla. Perheen tragedioista huolimatta Nikolaj pyrki näyttelijänuralle. Jo hänen ensimmäinen roolinsa oli menestys: sivuosa Søren Kragh-Jacobsenin sotaelokuvassa "Sankt Petrin pojat" (1991) palkittiin sekä Bodil- että Robert-palkinnolla. Seuraava elokuvarooli oli Carl Nielsenin elämäkertaelokuvassa "Min fynske barndom" (1994).
Lie Kaas opiskeli Valtion teatterikoulussa vuosina 1994–1998. Valmistumisensa jälkeen hän oli mukana Dogma-elokuvissa "Idiootit" (1998), "Et rigtigt menneske" (2001) ja "Rakastan sinua ikuisesti" (2002). Varhaisiin menestyselokuviin kuuluivat myös komediat "I Kina spiser de hunde" (1999) ja "Vilkkuvat valot" (2000). Kuninkaallisessa teatterissa Lie Kaas esiintyi "Peer Gyntin" pääroolissa vuonna 2001 ja "Ivanhoen" pääroolissa 2003.
Kansainvälistä menestystä Lie Kaas saavutti Susanne Bierin elokuvissa "Rakastan sinua ikuisesti" ja "Veljekset" (2004). Hänen englanninkielisiin rooleihinsa kuuluvat sivuosat elokuvissa "The Half Life of Timofey Berezin" (2006) ja "Enkelit ja demonit" (2009), ja ulkomaisista tuotannoista voidaan mainita myös norjalainen televisioelokuva "" (2010). Dirch Passerin elämäkertaelokuva "Dirch – hauska mies" (2011) toi hänelle sekä Bodil- että Robert-palkinnon. Robert-palkinnon hän sai myös pääosastaan televisiosarjassa "Rikos" vuonna 2013. Hän on esiintynyt myös televisiosarjoissa "Petos" ja "Britannia".
Lie Kaas on tehnyt myös tanskankielisiä äänirooleja animaatioelokuviin, kuten "Karhuveljeni Koda" ja "Rottatouille".
Vuonna 2013 Lie Kaas esitti ensimmäisen kerran Carl Mørckiä, Jussi Adler-Olsenin luomaa poliisihahmoa, rikoselokuvassa "Vanki" ("Kvinden i buret"). Hänet nähdään ainakin "Osasto Q" -sarjan neljässä ensimmäisessä elokuvassa.
Lie Kaas avioitui vuonna 2008 Anne Langkilden kanssa, ja heillä on kaksi lasta. Nikolaj Lie Kaasin vanhempi velipuoli Jeppe Kaas on säveltäjä ja näyttelijä.
Severi Parko

Severi Raimo Kalervo Parko (11. tammikuuta 1932 Somero – 30. toukokuuta 2014 Helsinki) oli Taideteollisen korkeakoulun professori, taidekriitikko ja tietokirjailija. Severi Parko muistetaan erityisesti luennoitsijana ja puhujana.
Severi Parko opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa 1951–1954. Hän toimi taidekriitikkona ja vapaana toimittajana Suomen Sosiaalidemokraatissa 1961–1964. Hän toimi ensin Taideteollisen oppilaitoksen, myöhemmin Taideteollisen korkeakoulun tuntiopettajana 1962–1973, vt. professorina 1973–1976 ja vakinaisena professorina vuoteen 1995. Vaikuttavia olivat varsinkin Parkon muoto-opin luennot, joissa hän käsitteli havainnollisesti aate-, kulttuuri-, taide- ja taideteollisuuden historiaa.
Severi Parko toimi useissa taideteollisuuden, muotoilun ja alan koulutuksen luottamus- ja asiantuntijatehtävissä. Hän toimi valtion taideteollisen toimikunnan varapuheenjohtajana 1968–1970 ja jäsenenä 1971–1973 sekä 1980–1985. Parko jäi eläkkeelle vuonna 1994. 
Kirjallisen tuotantonsa Severi Parko aloitti vuonna 1984 julkaistulla kirjalla "Savikuoppa ja kulissi". Hänen kirjansa pohjautuvat muistelmiin, esseisiin ja laajapohjaiseen tietoon. "Kunniaistuin ja muita aiheita" (1994) sisältää muistelmia ihmisistä ja taideteoksista, sekä näiden yhteyksistä. Esipuheessaan Severi Parko sanoo tehneensä tämän teoksen akateemisen jäähyväisluennon sijasta. "Leimasimen jäljessä" (2002) hän valottaa niin Ateneumin kuin oman sukunsa historiaa. "Elävä malli – muisteluksia, selityksiä ja kuvatekstejä" (2008) kertoo siitä, miten Severi Parkosta tuli opettaja.
Severi Parko palkittiin Taideteollisen korkeakoulun kunniajäsenyydellä vuonna 2002.
Hänen puolisonsa oli vuodesta 1956 sisustusarkkitehti Marja-Liisa Annikki Hurme. Severi Parkon veli on opettaja ja muusikko Tommi Parko. Severi Parkon äidin isoisä oli Lennart Forstén.
Maciste (elokuva)

Maciste on vuonna 1915 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Sen sankari on Bartolomeo Paganon esittämä voimamies Maciste, joka oli edellisenä vuonna tullut kuuluisaksi Giovanni Pastronen ohjaamassa mykkäelokuvan klassikossa "Cabiria". Elokuvan ovat ohjanneet Pastronen valvonnassa Luigi Borgnetto ja Vincenzo Dènizot.
Juoni.
Rikollisjoukkion jahtaama tyttö piiloutuu elokuvateatteriin, jossa näytetään Pastronen "Cabiriaa". Sen sankarin uroteot tekevät vaikutuksen tyttöön, joka päättää pyytää Macistea auttamaan häntä. Seuraavana päivänä Itala Filmin studiolle saapuu tapahtumat käynnistävä salaperäinen kirje…
Teemat ja vastaanotto.
Elokuva on ensimmäinen Bartolomeo Paganon Itala Filmille ja muille tuotantoyhtiölle tekemästä noin kahdestakymmenestä Maciste-filmistä. Hänen "Cabiriassa" esittämänsä antiikin ajan tummaihoinen afrikkalaisorja muuttuu siinä valkoihoiseksi pohjoisitalialaisen keskiluokan edustajaksi. Aikansa rasistisessa ilmapiirissä muutos oli välttämätön Pastronen ideoiman elokuvasarjan suosion turvaamiseksi. Sitä alleviivataan kohtauksella, jossa Maciste tunkeutuu herttuan palatsiin tummaihoiseksi palvelijaksi naamioituneena.
Macisten uroteot ovat "Cabiriaan" verrattuna monimutkaisempia ja humoristisempia ja taitava kameratyöskentely tekee niistä myös jännittävämpiä. Esimerkkinä on mainittu pitkä kohtaus, jossa Maciste tyrmää vastustajansa, rakentaa hampaillaan tornin pöydistä, murtautuu katon läpi ja vapauttaa tytön siteistä ja tekee kaiken tämän kädet ja jalat sidottuina. Pohjimmiltaan sankari on kuitenkin sama rohkea ja hyväntahtoinen jättiläinen, joka kukistaa vastustajansa vain lihaksillaan turvautumatta aseisiin. Kiinnostava on myös alun elokuvateatterikohtaus, jossa "Cabiriasta" tulee ”elokuva elokuvan sisällä” ja Itala Film mainostaa häpeilemättömästi itseään.
Puhtaaksi viihteeksi tarkoitettu elokuva oli yleisön keskuudessa erittäin suosittu. Se sai kiittäviä lausuntoja myös kriitikoilta aikana, jolloin elokuva kamppaili asemastaan taidemuotona. "Maciste" teki Paganosta Italian ensimmäisen kansainvälisesti menestyneen miespuolisen elokuvatähden. Nimellä "Marvelous Maciste" elokuva sai suuren yleisönsuosion myös Yhdysvalloissa, jossa Macistea pidettiin ensimmäisen maailmansodan liittolaissuhteen symbolina ja Paganoa kutsuttiin ”Italian Douglas Fairbanksiksi”.
Suomessa elokuvaa esitettiin alkuvuodesta 1917 nimellä "Macistes". Lehtimainoksissa sitä kuvattiin erittäin jännittäväksi ja hauskaksi. Helsingin Maxim-teatterissa elokuvaa esitettiin viikon ajan täysille katsomoille.
Restaurointi ja DVD-julkaisu.
"Maciste" on restauroitu vuonna 2006 Alankomaiden elokuvamuseossa säilyneen nitraattikopion pohjalta osana Italian kansallisen elokuvamuseon ja Bolognan elokuva-arkiston tukemaa projektia Torinossa tuotettujen mykkäelokuvien säilyttämiseksi. Italiankieliset välitekstit on rekonstruoitu elokuvan sensuuri- ja tuotantoasiakirjojen sekä valokuvien perusteella. Alkuperäinen pituus on 1968 metriä, josta on säilynyt 1377. Mustavalkoinen filmi on sävytetty ja värjätty. 
Elokuva julkaistiin DVD:llä vuonna 2009 nimellä "Maciste, l’uomo forte".
Mäntynakkeli

Mäntynakkeli ("Sitta pygmaea") on nakkelien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mäntynakkelia tavataan Kanadan lounaisosissa, Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Lajin populaatio on hyvin suuri ja runsastuva, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ruskopäänakkeli

Ruskopäänakkeli ("Sitta pusilla") on nakkelien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ruskopäänakkelia tavataan Yhdysvaltain kaakkoisosissa ja Grand Bahamalla. Lajin populaatio on hyvin suuri ja kannankehitys vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Yunnaninnakkeli

Yunnaninnakkeli ("Sitta yunnanensis") on nakkelien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Yuannaninnakkelia tavataan ainakin Kiinasta ja Intiasta, jonka Arunachal Pradeshin osavaltiosta lajin esiintymä löydettiin 2014. Lisäksi yunnaninnakkeli esiintyy hyvin todennäköisesti osassa Myanmaria. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi, mutta se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Itala Film

Itala Film oli Torinossa vuosina 1905–1919 toiminut italialainen elokuvien tuotantoyhtiö
Yhtiön perustivat Carlo Rossi ja William Remmert vuonna 1905 nimellä "Carlo Rossi &amp; C". Vuonna 1907 sen toimintaan tuli mukaan Giovanni Pastrone. Rossi lähti vuonna 1908 Roomaan Cinesille ja yhtiö sai nimen "Itala Film".
Yhtiön johtajana, tuottajana ja teknikkona toimineen Pastronen johdolla Itala Filmistä muodostui yksi maan johtavista tuotantoyhtiöistä. Sen suurimpia menestyksiä olivat André Deedin Cretinetti-komediat, Pastronen ohjaama "Troijan hävitys" (1911), Pastronen spektaakkelielokuva "Cabiria" (1914), Bartolomeo Paganon Maciste-elokuvat sekä erikoistehostemies Segundo de Chomónin animaatio "Momi näkee unta sodasta" (1917).
Vuoteen 1918 mennessä yhtiö oli joutunut taloudellisiin vaikeuksiin ja Italian elokuvateollisuuden kriisiytyessä se yhdistettiin epäonniseen Unione Cinematografica Italianaan. Vuonna 1927 Itala Filmin Torinon studio siirtyi Stefano Pittalugan omistukseen.
Remix (yhtye)

Remix on porilainen, pääosin viihdemusiikkia soittava yhtye. Alkuvuodesta 2008 toimintansa aloittaneeseen yhtyeeseen kuuluvat laulaja Joni Hiljanen, rumpali Juha Jokinen, kitaristi Janne Lintula, kosketinsoittaja Olli "opa" Rindell sekä basisti Jussi Kangas. Yhtyeessä on soittanut myös basisti Jyrki "Jyce" Vanhatalo, joka jätti yhtyeen tammikuussa 2010. Laulaja Juha Lamminen jätti yhtyeen helmikuussa 2015. Hänen seuraajansa Kristian Huovinen luopui pestistään alkuvuodesta 2017. Hänen jälkeensä laulajana toimi vuoteen 2024 asti Jouni Herranen. Yhtyeen basisti Teemu Ruokoski kuoli marraskuussa 2022 keikkamatkalla.. Uudeksi basistiksi valittiin Antti Kalliokoski, joka lopetti vuonna 2024. Alkuperäinen kosketinsoittaja Jyri Kallio jäi pois yhtyeestä vuoden 2025 alussa. Yhtye esitti vuoteen 2012 asti lähinnä toisten artistien kappaleita, kunnes he lopulta julkaisivat ensimmäisen itse tekemänsä kappaleen Porin Ässille.
Yhtyeen ensimmäinen single "Isomäen Legenda" julkaistiin digitaalisesti ladattavana helmikuussa 2014. Myöhemmin saman vuoden toukokuussa yhtye julkaisi toisen, kultaa myyneen singlen nimeltään "Sinut tahtoisin luokseni", jolla vierailee yhtyeen lisäksi laulaja Martina Aitolehti. Keväällä 2012 Remix osallistui "Bilebändi 2012"-kilpailuun, jossa se pääsi semifinaaliin saakka. 
Vuonna 2015 Remix julkaisi Tehosekoitin-yhtyeen kappaleesta "Hetken tie on kevyt" singlen , jolla vierailee laulajina Janne Hurme ja Heidi Mäensivu. 
Vuonna 2016 julkaistu kappale "Vapauteen" on käännös Nenan 1980-luvun hitistä Irgendwie, irgendwo, irgendwann. Kappaleessa esiintyi vierailijana mentalisti Noora Karma, ja sen suomenkieliset sanat on tehnyt Sana Mustonen.
Vuonna 2017 Remix sai viralliset käännösluvat Alan Walkerin kappaleeseen "Faded". Suomeksi kappaleen nimi on "Kylmää". Vierailijana on porilainen Sara (Sara Lindroos). Suomenkielisen tekstin kappaleeseen kirjoitti Sana Mustonen.
7. heinäkuuta 2017 Remix julkaisi itse tekemänsä singlen "Kävelen sun yli", jonka sävelsi ja sanoitti Jouni Herranen, ja sen solistivieraana on Tauski. 
Vuonna 2018 Aki Manninen pyysi Remixiä tekemään hänen kanssaan "Hiljainen Huone" -kappaleen, joka kertoo Mannisen isoisän kuolemasta. 
Keväällä 2019 Remix julkaisi kappaleen "Pysyvää", jonka sävelsi ja sanoitti yhtyeen kosketinsoittaja Jyri Kallio. Kappale pysyi Spotify :n Suomen viral50 -listalla usean viikon ajan, parhaimmillaan sijalla 14. 
Vuoden 2020 kesäkuussa yhtyeeltä ilmestyi kappale "Selvästi häiriintyneet", jonka teki yhtyeen solisti Jouni Herrasen. Saman vuoden syyskuussa ilmestyi "Vartijat" -niminen kappale, jonka sävelsi ja sanoitti yhtyeen basisti Teemu Ruokoski.
Diskografia.
Singlet
Clas Fredrik Hornstedt

Clas Fredrik Hornstedt (12. helmikuuta 1758 Linköping – toukokuussa 1809 Helsinki) oli ruotsalainen lääkäri ja luonnontutkija.
Hornstedt pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1777. Hän teki luonnontieteellisiä tutkimusmatkoja eri puolille Ruotsia ja Suomea. Vuosina 1783–1785 Hornstedt teki pitkän tutkimusmatkan Azoreille, Etelä-Afrikkaan ja Jaavalle. Hornstedt väitteli lääketieteen tohtoriksi Greifswaldin yliopistossa 1786, väitöskirjan nimi oli "Fructus Javæ esculentæ eorumque usus cum diæteticus tum medicus" ja se käsitteli Jaavan saarelta löytyviä syömäkelpoisia hedelmiä.
Hornstedt valittiin 1787 Drottningholmin linnan luonnontieteellisen kabinetin intendentiksi ja Linköpingin lukion luonnonhistorian lehtoriksi. aikana 1788–1890 Hornstedt toimi Ruotsin laivastossa lääkärinä. Vuonna 1796 hänestä tuli Suomenlinnaan sijoitetun laivastoeskaderin lääkäri ("amiralitetsmedicus"). Suomen sodan aikana Viaporin antautuessa keväällä 1808 Hornstedt joutui venäläisten sotavangiksi ja hänet vietiin Pietariin. Hän oli sitten jonkin aikaa Helsingissä sijainneen venäläisten sotilassairaalan lääkärinä.
Teoksia.
Nimellä "C. F. Hornstedt":
Talutusnuora

Talutusnuora tai talutushihna tai talutin on koiran tai muun kotieläimen taluttamiseen tarkoitettu väline. Perinteisesti talutusnuora on ollut naru, ketju tai hihna, joka kiinnitetään eläimen kaulapantaan tai valjaisiin ja jonka lenkistä taluttaja pitää kiinni.
Myös juuri kävelemään oppineita lapsia saatetaan kodin ulkopuolella pitää valjaissa ja talutushihnassa karkaamisen estämiseksi. Menetelmä jakaa mielipiteitä, koska sitä voidaan pitää lasta alentavana.
Suomessa vuonna 2003 voimaan tulleen järjestyslain mukaan koirat on taajamassa pidettävä aina kytkettynä, siis ulkona kuljettaessa taluttimessa. Metsästyslain mukaan koiraa ei saa maaseudullakaan pitää irrallaan ilman maanomistajan tai metsästysoikeuden haltijan lupaa. Lisäksi koira on aina pidettävä kytkettynä tai siten, että se on välittömästi kytkettävissä taluttimeen maaliskuun 1. päivästä elokuun 19. päivään, syynä luonnoneläinten pesimärauhan turvaaminen.
Kelatalutin.
Kelatalutin toimii jousella, joka pitää narun sopivan kireällä. Hihnan/narun ollessa irti koiran kaulapannasta narukela imee narun taluttajan kädessä olevaan koteloon, jossa myös jousi ja kela sijaitsevat. Kelatalutin on Flexi-nimisen saksalaisyrityksen perustajan Manfred Bogdahnin 1970-luvulla tekemä keksintö. Flexi-yhtiöstä on tullut alan markkinajohtaja maailmassa.
Zlatopil

Zlatopil (, vuoteen 2024 saakka Pervomaiskyi , , vuoteen 1952 saakka Lyhatšove ) on kaupunki Itä-Ukrainassa Harkovan alueella. Zlatopil perustettiin rautatien rakentamisen yhteydessä vuonna 1869 ja se sijaitsee Harkovasta etelään Krimin niemimaalle johtavan Ukrainan rautateiden pääradan varrella, rautateitse noin 88 kilometriä Harkovasta etelään. Tämän suoraan aluehallinnon alaisen kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 31 061 (2013).
Julian Green

Julian Wesley Green (s. 6. kesäkuuta 1995 Tampa, Florida) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan 2. Bundesliigassa pelaavaa Greuther Fürthiä. Hän on pelipaikaltaan laitalinkki. 
Ikäkausimaajoukkueissa Green on edustanut myös äitinsä kotimaata Saksaa, jossa hän on asunut kaksivuotiaasta lähtien. Green valittiin Yhdysvaltain joukkueeseen vuoden 2014 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin, ja hän teki maalin turnauksen ensimmäisellä kosketuksellaan neljännesvälieräottelussa Belgiaa vastaan.
Kimmo Vähä-Ruohola

Kimmo Vähä-Ruohola (s. 27. elokuuta 1981 Tampere) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Hän toimii SM-liigajoukkue Tapparan apuvalmentajana. Hän pelasi pelaajaurallaan SM-liigassa yhteensä 133 runkosarjaottelua tehopistein 12+8=20 ja keräten 57 jäähyminuuttia sekä 12 playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen ja keräten 29 jäähyminuuttia. Vähä-Ruohola laukoi oikealta.
Pelaajaura.
Vähä-Ruohola aloitti jääkiekkoilun Lempäälän Kisassa, josta hän siirtyi D-juniori-ikäisenä Tapparaan. Vuotta myöhemmin Vähä-Ruohola vaihtoi Tampereen Ilvekseen. Hän teki joukkueessa SM-liigadebyyttinsä kaudella 2000–2001, jolloin Vähä-Ruohola pelasi 37 runkosarja- ja yhdeksän playoff-ottelua tehden kaksi maalia. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa jo kauden avauskierroksella 14. syyskuuta 2000 paikallisvastustaja Tapparaa vastaan. Vähä-Ruoholan liigauran avausmaali syntyi 28. syyskuuta 2000 vieraissa ylivoimalla JYPiä vastaan. Hän pelasi kautensa lähinnä Ilveksen nelosketjussa. Vähä-Ruohola voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Hän pelasi kauden aikana myös viisi ottelua lainalla Mestis-joukkue Uudenkaupungin Jää-Kotkissa.
Myös kauden 2001–2002 Vähä-Ruohola pelasi lähinnä nelosketjussa, mutta hän murtautui myös joukkueen kokoonpanoon ja pelasi tehopisteiden valossa parhaan SM-liigakautensa tehtyään 46 runkosarjaottelussa tehot 7+5=12. Huhtikuussa 2002 Vähä-Ruohola teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa. Kaudella 2002–2003 hänellä oli koko SM-liigan huonoin teholukema (–25).
Kaudeksi 2003–2004 Vähä-Ruohola siirtyi Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 2. Bundesligan ESV Kaufbeureniin. Kauden 2004–2005 alussa hän siirtyi Mestis-joukkue Forssan Palloseuraan paikkaamaan sentteripulaa. Hänen sopimuksessaan oli pykälä ulkomaille siirtymisestä, jonka Vähä-Ruohola käytti siirryttyään vuodenvaihteessa Italian toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Serie A2-joukkue HC Bressanoneen. Kauden 2005–2006 hän vietti Suomi-sarjajoukkue Seinäjoki Hockey Teamissa.
Vähä-Ruohola lopetti pelaajauransa SHT:ssä, mutta hän palasi kaukaloihin vielä yhteen III-divisioonaotteluun Kiuruveden Kiekko -81:n paidassa kaudella 2011–2012.
Valmentajaura.
Vähä-Ruohola aloitti valmentajauransa Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana kaudella 2009–2010. Kaudella 2010–2011 hän toimi alle 17-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana mm. World U-17 Hockey Chellengessa ja Euroopan nuorten olympiafestivaaleissa, joista jälkimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Kaudella 2011–2012 Vähä-Ruohola toimi alle 18-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana Jussi Tapolan johtamassa valmennustiimissä. Sekä syksyn 2011 Ivan Hlinkan muistoturnaus että kevään 2012 MM-kilpailut päättyivät Suomen neljänteen sijaan.
Kaudella 2012–2013 Vähä-Ruohola toimi Tapparan SM-liigajoukkueen luistelu- ja pelivalmentajana. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudella 2013–2014 Vähä-Ruohola toimi Tapparan A-nuorten päävalmentajaksi. Kaudeksi 2014–2015 hän palasi Tapparan SM-liigajoukkueen valmennukseen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Jussi Tapolan apuvalmentajaksi.
Haimustekala

Haimustekala (engl. "Sharktopus") on Declan O'Brienin ohjaama tieteiskauhuelokuva vuodelta 2010.
Juoni.
Yhdysvaltain laivaston yksikkö "Blue Waters" on kehittänyt otuksen, joka on puoliksi hai ja puoliksi mustekala. Otuksesta käytetään nimeä S-11. Se pääsee kuitenkin karkaamaan, koska siinä kiinni oleva kaulapanta irtaantuu siitä osuttuaan veneen potkuriin. Peto menee Meksikoon ja alkaa hyökkäillä ihmisten kimppuun "Blue Watersin" yksikön lähtiessä sen perään.
Vastaanotto.
Elokuvalla on "Rotten Tomatoes"-sivustolla 50 prosentin "mätä" arvosana.
Lauren Cohan

Lauren Cohan (s. 7. tammikuuta 1982 Cherry Hill, New Jersey, Yhdysvallat) on brittiläis-yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Maggie Greenen roolissa televisiosarjassa "The Walking Dead" vuodesta 2011 alkaen. Cohan poistui sarjasta vuonna 2018, mutta teki paluun vuonna 2020 sarjan 10. kaudella. Cohanin muita televisiorooleja ovat muun muassa vierailut sarjoissa "Chuck", "Supernatural" ja "Vampyyripäiväkirjat".
Theodor Förster

Theodor Förster (15. toukokuuta 1910 Frankfurt am Main, Saksa – 20. toukokuuta 1974 Stuttgart, Länsi-Saksa) oli saksalainen fysikaalinen kemisti. Hänen tunnetuin saavutuksensa on Försterin resonanssienergiansiirron () löytäminen vuonna 1946.
Elämä ja ura.
Päästyään ylioppilaaksi Theodor Förster ryhtyi opiskelemaan matematiikkaa ja fysiikkaa Frankfurtin yliopistossa, josta hän valmistui neljän vuoden kuluttua 23-vuotiaana tohtoriksi. Opiskeluaikana hän toimi Karl Friedrich Bonhoefferin laboratoriossa tämän assistenttina. Väitöksensä jälkeen hän siirtyi vuonna 1934 Bonhoefferin perässä Leipzigin yliopistoon. Bonhoefferin alaisuudessa toimiessaan hän pääsi yhteyksiin useisiin aikakauden merkittävimpiin alansa tieteentekijöihin, kuten Peter Debyeen, Werner Heisenbergiin ja Hans Kautskyyn. Förster tuli tunnetuksi muun muassa kirjoituksistaan, jotka käsittelevä orgaanisten yhdisteiden kykyä absorboida valoa, ja hän sai vuonna 1942 professuurin Poznańin yliopistosta Puolasta, joka tällöin oli Saksan miehittämä. Sodan päätyttyä Theodor Förster siirtyi osastopäälliköksi vasta perustettuun fysikaalisen kemian Max Planck -instituuttiin Göttingeniin. Vuonna 1951 Theodor Förster sai fysikaalisen kemian professuurin Stuttgartin yliopistosta, jossa hän toimi kunnes kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1974.
Försterin resonanssienergiansiirto.
Göttingenin aikanaan Theodor Förster julkaisi sarjan tieteellisiä kirjoituksia, joissa hän käsitteli energiansiirtoa virittyneeltä niin sanotulta luovuttajamolekyyliltä vastaanottajamolekyylille. Uutta ja poikkeuksellista tässä Försterin energiansiirroksi ja myöhemmin Försterin resonanssienergiansiirroksi nimetyssä prosessissa oli se, ettei energiansiirto perustu virittyneen luovuttajan lähettämään fotoniin ja sen absorptioon vastaanottajamolekyylissä. Sen sijaan vastaanottajamolekyylin sijaitessa tarpeeksi lähellä luovuttajaa voi luovuttajamolekyylin viritystilan purkautuessa vapautuva energia virittää vastaanottajamolekyylin dipoli-dipolivuorovaikutuksen välityksellä.
Försterin resonanssienergiansiirron eli lyhyesti "resonanssin" todennäköisyys riippuu luovuttajan ja vastaanottajan välisestä etäisyydestä ollen kääntäen verrannollinen niiden etäisyyden kuudenteen potenssiin. Försterin säteeksi kutsutaan sitä etäisyyttä luovuttaja- ja vastaanottajamolekyylien välillä, jolla todennäköisyys resonanssi-ilmiöön on 50%. 
Försterin resonanssienergiansiirto on tärkeä ilmiö muun muassa erilaisissa biologisissa järjestelmissä. Esimerkiksi fotosynteesin ensimmäisessä vaiheessa pigmenttien keräämä valo siirtyy Försterin resonanssienergiansiirrolla klorofyllille.
Sinut tahtoisin luokseni

Sinut tahtoisin luokseni on suomalaisyhtye Remixin kappale. Sen julkaisi Magnum Music yhtyeen toisena singlenä 7. toukokuuta 2014. Kappale oli alun perin tarkoitus julkaista jo 22. huhtikuuta, mutta sen julkaisu viivästyi lopulta kahdella viikolla. "Sinut tahtoisin luokseni" on suomenkielinen versio Cutting Crewn kappaleesta "(I Just) Died in Your Arms", jonka lisäksi kappaleella vierailee laulaja Martina Aitolehti.
Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa kaksi päivää ennen singlejulkaisua. Video kuvattiin 4. ja 5. maaliskuuta 2014 Radisson blu plazassa Helsingissä sekä Cabaretin yökerhossa Porissa. Kappale ei ole toistaiseksi päässyt lainkaan listoille.YouTubessa tämä kappale on saavuttanut huikean 4,5 Miljoonaa katselu kertaa.
Maaliskuussa 2024 kappaletta oltiin striimattu kultalevyyn vaadittavat 2 miljoonaa kertaa.
Kappalelista.
Digitaalinen lataus
Pirkko Arola (kauppaneuvos)

Pirkko Arola (alkujaan "Birgit Elise Lönnroth", 28. kesäkuuta 1908 Laukaa – 22. toukokuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen kutomoalan yrittäjä, joka perusti Arolan kutomon, sittemmin Arola Oy:n. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1969.
Elämäkerta.
Birgit Lönnrothin isoisä oli kemiöläinen maanviljelijä ja kalastaja. Hänen äitinsä Augusta (o.s. Nylund) oli kotoisin Helsingin maalaiskunnan Keimolasta. Vanhemmat puhuivat keskenään ruotsia, mutta lapset kävivät suomenkielisen koulun ja Birgitistä tuli Pirkko.
Keskikoulun käytyään Pirkko Arola lähti Helsinkiin ja sai paikan pankkitoimihenkilönä. Hän tutustui siellä Kylmäkoskella sijaitsevan Arolan kartanon omistajaan Atte Arolaan, ja he menivät naimisiin 1933 mutta asuivat 1930-luvun loppuun Helsingissä, jossa Atte Arola toimi valtioneuvoston ministerinä.
Sotavuosina Arolat asuivat sekä Helsingissä että Kylmäkosken kartanossa, kunnes Atte Arolan erosi 1945 Kansaneläkelaitoksen pääjohtajan virastaan ja ryhtyi päätoimiseksi hoitamaan 150 hehtaarin kartanotilaansa. Pirkko Arola 1948 perusti kartanon yhteyteen kutomon työllistääkseen kartanon palkollisia ympäri vuoden. Kutomon tuotteita olivat aluksi Pirkko Arolan itsensä suunnittelemat kankaat, huivit ja solmiot. 1950-luvun jälkipuoliskolla kutomoon hankittiin ensimmäisenä Pohjoismaissa muotoon kutovia neulekoneita, joilla ryhdyttiin valmistamaan italialaisista langoista naisille laadukkaita neulepuseron ja -takin yhdistelmiä, niin sanottuja twinsetejä.
1960-luvun alussa Arolan kutomo alkoi panostaa vahvasti vientiin, ja neuleille markkinoita löytyi Keski-Euroopasta ja Yhdysvalloista. Bilateraalikauppana vietiin Neuvostoliittoon muun muassa miesten mohair-kaulaliinoja. Parhaimmillaan noin puolet tuotannosta meni vientiin 15 eri maahan, ja työntekijöitä oli kolmisensataa. Arolassa tehtiin myös työasuja muun muassa pankkitoimihenkilöille ja matkailualan virkailijoille. Yritys perusti myös kymmenkunta omaa vähittäismyymälää Suomeen.
Arolan suunnittelijoina toimivat oma tytär Pirkko Mäki sekä muun muassa Anna Ahlqvist, Liisa Kotilainen, Eija Lampio-Sainio, Ritva-Liisa Lehto, Anne Linnonmaa, Sirpa Rahtu, Ceci Söderlund, Sirkka Vesa-Kantele ja Paula Vesala.
Työvoimapulan takia trikootuotanto lopetettiin 1971. Pirkko Arola luovutti pian sen jälkeen Arola-yhtiön toimitusjohtajuuden tyttärelleen mutta jatkoi hallituksen puheenjohtajana.
Arola-yhtiö joutui monien vaatetustehtaiden tavoin vaikeuksiin Suomen 1990-luvun alun lamassa ja ajautui konkurssiin 1990. Toimintaa jatkoi Liisa Kotilainen nimellä Arola Design Oy, mutta sekin yritys koki vararikon 2012.
Pirkko Arola toimi muun muassa Kylmäkosken kunnanvaltuustossa 1964–1970 ja Akaan maatalousnaisten puheenjohtajana. Hänestä tuli talousneuvos 1963 ja kauppaneuvos 1969. Suomen liike- ja virkanaiset valitsivat hänet Vuoden naiseksi 1971.
Isamu Tamotsu

Isamu Tamotsu (29. marraskuuta 1919 – 31. toukokuuta 2000) oli japanilainen karateka. Hän kehitti karaten tyylisuunnan Shōrinji-ryū Renshinkan.
Elämäkerta.
Tamotsu syntyi Amaminsaarilla, Japanissa kaksilapsiseen perheeseen. Hänen isänsä hukkui myrskyssä Tamotsun ollessa vielä hyvin nuori. Hänen äitinsä elätti kahta poikaansa kutojana, ja perhe usein muutti paikasta toiseen työn perässä.
Tamotsu aloitti kamppailulajien harjoittelemisen hyvin nuorella iällä. Hän aloitti harrastamisen judolla, jossa hän saavutti Tadao Nakaharan ohjaamana 3. danin arvon. Nuoruusvuosina Tamotsu joutui tappeluihin ja sai huomata, ettei pärjännyt pelkästään judolla kuin yksittäisiä henkilöitä vastaan. Sitä vastoin useamman hyökkääjän käydessä päälle selviytyminen oli hankalampaa. Tämän johdosta 13-vuotiaana Tamotsu alkoi harjoitella taiwanilaista kenpoa Roshi Shin opettamana.
Toisen maailmansodan aikana Tamotsu oli kaksi vuotta pioneerina Kiinan Mantšuriassa. Tuona aikana hän kiinnostui kiinalaisesta kenposta, jossa Tamotsun opettajana toimi O Shi Hei. Sodan jälkeen Tamotsu palasi Kagoshimaan, jossa hän harjoitteli Daito-ryu- ja Hakko-ryu-jujutsua sekä kenjutsua. 1950-luvun alkupuolella hän sai idean karaten tyylisuunnan perustamisesta. Tamotsu halusi tyylisuuntaansa katat, joilla olisi mahdollisimman pitkä historia ja perinne. Hän matkusti harjoittelemaan shōrin-ryūta Okinawan saarelle Zenryō Shimabukuron luokse, jonka opetuksessa hän harjoitteli puoli vuotta. Tamotsu palasi Kagoshimaan, jossa hän aloitti tyylisuunnan opettamisen. Katoja hän opetteli Okinawa karaten eri ohjaajien parissa. Ananku ja Chinto katat Tamotsu opetteli Shimabukuron opissa, joka kehotti opettelemaan Joyen Nagazaton ohjaamana Chinto ja Tokumine no kon bo-katat. Sittemmin Tamotsu opetteli Kusanku-katan Yonaha-nimiseltä henkilöltä. Loput tyylisuuntansa katat (wanshu, seisan, gojushiho ja bassai) Tamotsu opetteli Nagazatolta.
Perustettuaan tyylisuuntansa 1955 Kagoshimassa Tamotsulla oli aluksi viisi oppilasta. Tuolloin yksi hänen oppilaistaan oli hänen kuusivuotias poikansa Iwao Tamotsu. Perhe keräsi rahaa ruokaan harjoitusten jälkeen pesemällä astioita ravintoloissa. Tamotsun saatua enemmän mainetta karateohjaana hänen tyylisuuntansa harrastajien määrä kasvoi Japanissa. Tamotsusta tuli samalla ensimmäinen karateohjaaja, jonka Kiinan opetusministeriö kutsui vuonna 1965 esittelemään ja opettamaan Shōrinji-ryū Renshinkan karatea.
Lastenmusiikkiorkesteri Ammuu!

Lastenmusiikkiorkesteri Ammuu! on suomalainen, varhaisiän musiikkikasvatukseen ja lasten musiikkiin suuntautunut yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 2007 alkuaan kertaluontoiseksi kokoonpanoksi Kaustisen musiikkifestivaaleille. Yhtyeen saavuttama suosio ja yhtyeen jäsenten halu korkealaatuisen lastenmusiikin tekemiseen saivat kuitenkin otteen ja kokoonpano pysyi yhdessä. Yhtyeen jäsenet ovat varhaismusiikkikasvatuksen ammattilaisia ja kokeneita musiikin esittäjiä; yhtyeläisten taustalta löytyy Sibelius-Akatemia. Yhtyeen kotipaikka on Helsinki. Yhtyeen musiikki on suosittua esimerkiksi lukuisissa musiikkileikkikouluissa.
Kesän 2014 alkuun mennessä yhtye on julkaissut kolme CD-levyä. Yhtyeellä on vuosina 2013-2014 noin parikymmentä keikkaa vuosittain eri puolilla Suomea ja kokoonpano on palkittu tuotannostaan. Varsinaisten konserttien ohella yhtye on esiintynyt myös musiikkikasvatukseen liittyvissä tapahtumissa. Bändi on oli muun muassa Guinnessin ennätyskirjaan pyrkineessä, yli 1400 lapsen tai vanhemman yhteisessä maailman suurimmassa vauvamuskaritapahtumassa Helsingin Musiikkitalolla vuonna 2012. Yhtyeen toinen levy Traktori palkittiin Emma-gaalassa vuonna 2011 vuoden lastenmusiikkialbumina.
Biennaali

Biennaali () tarkoittaa joka toinen vuosi järjestettävää tapahtumaa. Termiä käytetään erityisesti taidemaailmassa, jossa sillä usein tarkoitetaan vuorovuosittain järjestettävää kansainvälistä nykytaiteen näyttelyä. Näistä tapahtumista vanhin on Venetsian biennaali, jota on pidetty vuodesta 1895 lähtien. Termiä on käytetty sittemmin myös muista taiteellisista tapahtumista, kuten São Paulon biennaalista ja Pariisin biennaalista. Suomessa Turku Biennaali on järjestetty parittomina vuosina vuodesta 2003 alkaen. Helsinki Biennaali on järjestetty vuodesta 2021 alkaen.
Biennaalien määrä on kasvanut viime vuosikymmenten aikana suuresti. Nykyään maailmanlaajuisesti järjestetään yli 200 kansainvälistä biennaalia ja viimeisimmät lisäykset sisältävät muun muassa Kantonin, Shanghain, Busanin, Gwangjun, Prahan, Istanbulin ja Liverpoolin biennaalit.
Digitaalinen taloushallinto

Digitaalinen taloushallinto on Sanna Lahden ja Tero Salmisen vuonna 2014 ilmestynyt kirja.. Se on päivitetty versio heidän edellisestä kirjastaan Kohti digitaalista taloushallintoa (2008)..
Sisältö.
Taloushallintoa käsitellään kirjassa kokonaisuutena ja sen osaprosessien kautta. Kirjassa kerrotaan miten taloushallinto toimii digitaalisesti ja miten automatisointia ja nykyaikaisia järjestelmiä voidaan hyödyntää. Kirjassa esitellään erilaisia taloushallinnon tietojärjestelmiä ja miten niitä voi hankkia. Se kertoo myös miten automatisoitu taloushallinto muuttaa töiden organisointia ja johtamista.
Kirjassa annetaan talousprosessien kehittämiseen konkreettisia vinkkejä tekijöiden omien kokemusten pohjalta.
Irja Leimu

Irja Leimu (s. 1939 Helsinki) on suomalainen muotitaiteilija. Hänen suunnittelemansa vaatteet tunnetaan pelkistetyistä, tarkoituksenmukaisista ja arkkitehtonisista linjoistaan ja luonnonmateriaalien käytöstä. Hän sai valtion taideteollisuuspalkinnon 1989.
Leimu valmistui Taideteollisen oppilaitoksen muotipiirustusosastolta 1960 ja sai ensimmäisen työpaikkansa Silolta Turusta. Neljän vuoden jälkeen hän siirtyi Kestilälle, sitten helsinkiläiseen Vaaksaan ja oululaiseen Ruskatexiin. 
Vuosina 1973–1976 hän toimi Blueman Oy:ssä Lee Cooper -vapaa-ajanmallistojen suunnittelijana. Merkin maihinnousutakista tuli hyvin suosittu, ja Leimun Suomen markkinoita varten suunnittelema takataskutikkaus päätyi myös Lee Cooperin kansainväliseen mallistoon. 1970-luvulla hän suunnitteli vaatteita myös SOK:lle, Biancalle ja Tyyleksille. Oman vuonna 1980 perustamansa suunnittelutoimiston kautta Leimu työskenteli muun muassa Suomen Trikoolle, Karhu-Titanille, Sastalle ja Skilalle. Nahkatuotteita hän suunnitteli Pentikille ja työvaatteita muun muassa Siipipyörälle, Puolustusvoimille, Kansallisoopperalle sekä Ateneumin ja Kiasman taidemuseoille. Vuonna 1988 Irja Leimu toi markkinoille omaa nimeään kantavan vaatemalliston.
Suunnittelutyönsä ohella Leimu on toiminut opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa.
Irja Leimun töitä oli esillä Designmuseossa syksyllä 2006. Näyttelyn yhteydessä koostettiin kirja "Irja Leimu Design".
Tancredo Nevesin silta

Tancredo Nevesin silta eli Veljeyden silta (, ) on Iguaçujoen ylittävä kotelopalkkisilta, joka yhdistää Foz do Iguaçun (Brasilia) ja Puerto Iguazún (Argentiina) kaupungit.
Silta on 480 metriä pitkä ja 65,38 metriä korkea, ja se rakennettiin vuosina 1983–1985. Se on nimetty brasilialaisen poliitikon Tancredo Nevesin mukaan.
Esa Lukala

Esa Arvo Lukala (s. 27. heinäkuuta 1945 Turku) on suomalainen muotisuunnittelija ja kuvataiteilija. Hän teki yli 30 vuoden uran suomalaisen vaatetusteollisuuden parissa. Hänet nimettiin vuoden muotitaiteilijaksi 1990 ja Kultainen vaatepuu -palkinnon saajaksi 1995.
Lukala opiskeli 1967–1968 Turun Piirustuskoulussa ja 1968–1972 vaatesuunnittelua ja valokuvausta Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän osallistui moniin kuvataiteilijoiden yhteisnäyttelyihin, mutta valitsi sitten leipäpuukseen vaatesuunnittelun. 
Esa Lukala on suunnitellut nahkavaatteita muun muassa Friitalalle ja Satanahalle. 1970-luvun loppupuolen hän toimi suunnittelijana kankaanpääläisessä Reimassa ja 1980-luvulla kuopiolaisessa Piretta-P.T.A.:ssa, jossa teki Avenue-mallistoja naisille ja St. Jacques -mallistoja miehille. 1980-luvulla Lukala uudisti puolustusvoimien, rajavartiolaitoksen ja taksinkuljettajien virkapuvut. Hän on suunnitellut vaatteita myös muun muassa Oratopille ja Luhdalle sekä koruja Turun Hopealle ja Kultateollisuudelle. 
Kuvataiteilijana Lukala yhdistää valokuvaa, piirtämistä ja maalausta usein metallipinnalle ja kuvaa urbaaneista kaupunkimiljöistä löytämiään aiheita. Hän on työskennellyt residenssiapurahalla New Yorkissa 1993, 1997 ja 2003.
Esa Lukala on toiminut myös opettajana Lahden muotoiluinstituutissa.
Esa Lukalan veli on lavastaja Juha Lukala. Heidän isänsä oli taidemaalari Arvo Lukala.
Dag

Dag on skandinaavinen miehen etunimi. Nimi johtuu skandinaavisten kielten "päivää" tarkoittavasta sanasta "dag", mutta on voitu käsittää myös lyhentymäksi nimestä Dagobert tai Dagomar. Nimen naispuolinen vastine on Daga.
Suomessa nimi Dag on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 183 henkilölle. Dagin samoin kuin Dagan nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 9. kesäkuuta.
Hangover (PSYn kappale)

Hangover on korealaisartisti PSYn kappale tulevalta LP:ltä. Sen julkaisivat YG Entertainment, School Boy Records sekä Republic Records artistin uran kahdentenakymmenentenä ja tulevan "Psy 6 (Six Rules), Part 2"-LP:n ensimmäisenä singlenä 9. kesäkuuta 2014. Kappaleella esiintyy myös yhdysvaltalaisräppäri Snoop Dogg. Artisti itse on kuvaillut singlen olevan tyyliltään edeltäjiään erilaisempi sillä tavalla, että se sisältää viittauksia hip hopiin. Kappale esitettiin ensimmäisen kerran livenä ABC:n "Jimmy Kimmel Live: Game Night" -ohjelmassa 8. kesäkuuta. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo julkaistiin videopalvelu YouTubessa päivää ennen singlejulkaisua. Pääesiintyjien lisäksi videolla vierailee esimerkiksi G-Dragon. Muutamassa tunnissa video keräsi jo 1,7 miljoonaa katsojaa.
Kappaleet.
Digitaalinen lataus