tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Seilandin kansallispuisto

Seilandin kansallispuisto (, ) on Norjassa, Seilandin saarella Finnmarkin läänissä sijaitseva kansallispuisto. Se on perustettu 8.12.2006. Pinta-alaltaan puisto on 316,3 neliökilometriä, josta maa-alueita on 306,7 ja merialueita 9,6 neliökilometriä.
Luonto.
Seilandissa on ravinteikas kallioperä ja varsinkin eteläosissa kasvisto on monimuotoista ja rehevää. Poroille on tarjolla hyviä laidunmaita ja paikoin kasvaa myös koivumetsää. Alueella esiintyviä harvinaisia kasveja ovat muun muassa tunturihilpi, altantunturiunikko ja rentoarho.
Linnusto on lajirikasta ja jyrkillä tunturinrinteillä ja merellepäin olevilla kallioilla viihtyvät merikotka, maakotka, tunturihaukka, ampuhaukka, tuulihaukka ja piekana. Loivemmilla rannikkoalueilla on tiirojen ja lokkien yhdyskuntia sekä merihanhia, haahkoja ja riskilöitä. Saaren sisäosien vesistöissä viihtyvät muun muassa kuikka ja kaakkuri. Nisäkkäistä yleisesti esiintyviä ovat kärppä, metsäjänis ja saukko.
Matkailu.
Seilandissa on hyvät mahdollisuudet patikointiin, hiihtämiseen ja kalastukseen, mutta maasto on usein vaikeakulkuista ja sää voi vaihdella nopeasti. Puistossa ei ole merkittyjä polkuja tai avoimia tupia.
Pasilan virastokeskus

Pasilan virastokeskus on Helsingin Itä-Pasilassa sijaitseva valtion virastotalo, jota hallinnoi Senaatti-kiinteistöt. Rakennuksessa on kahdeksan maanpäällistä ja lisäksi neljä maanalaista kerrosta. Rakennuksessa toimivat muun muassa Maanmittauslaitos, Väylävirasto, Suomen tulli, Liikenne- ja viestintävirasto, Turvallisuus- ja kemikaalivirasto, Maahanmuuttovirasto, sosiaaliturva-asioiden muutoksenhakulautakunta, Metsähallitus sekä Uudenmaan ELY-keskus.
Neljän korttelin alueelle levittäytyvän virastokeskuksen rakennutti Rakennushallitus ja suunnitteli arkkitehtitoimisto Castrén–Jauhiainen–Nuuttila. Rakennus valmistui vuonna 1982. Sen suunnittelu oli aloitettu jo kymmenisen vuotta aikaisemmin ja harjannostajaisia vietetty vuonna 1978. Rakennuksen itä–länsi-suuntaiseen pääosaan liittyy kuusi siipeä, joiden väliin jää neljä avointa sisäpihaa. Kolossaalisen rakennuksen läpi kulkee kaksi rinnakkaista jalankulkuväylää, jotka muodostavat Opastinsilta-nimisen kadun länsipään. Talon läpi kulkevista jalankulkuväylistä eteläisempi muutettiin vuonna 2003 Aurinkoraitti-nimiseksi katetuksi ja lämmitetyksi sisätilaksi. Opastinsilta jatkuu virastokeskuksen länsipuolella kahtena Ratapihantien ylittävänä rinnakkaisena katettuna kävelysiltana, jotka yhdistävät virastokeskuksen Pasilan rautatieasemaan.
Virastokeskuksen tilavuus on 432 000 m³ ja kerrosala 71 000 m², ja se suunniteltiin 2 500 työntekijälle. Valmistuessaan se oli kerrosalaltaan Suomen suurin toimistorakennus ja pohjoismaiden suurin virastotalo. Rakennuskustannukset olivat 283 miljoonaa markkaa. Vastavalmistuneeseen virastokeskukseen muuttivat vuosina 1981–1982 muun muassa Tie- ja vesirakennushallitus (TVH), Uudenmaan piirirakennustoimisto, Uudenmaan lääninverovirasto, maanmittaushallitus, liikevaihtoverotoimisto, Topografikunta, Posti ja Postipankki. Maan alla sijaitseviin kellarikerroksiin sijoitettiin muun muassa TVH:n ja maanmittaushallituksen laboratoriot, karttapainot, arkistot ja ATK-keskus sekä henkilökunnan uimahalli ja kuntosali.
Kahdella Asemapäällikönkadun puoleisella sisäpihalla on kaksikerroksiset siivet, joiden päällä oli alkuaan kolmantena kerroksena rivitalomaisia huoltohenkilökunnan asuntoja. Tyhjilleen jääneet asunnot purettiin vuonna 2025.
Taide.
Virastokeskuksen veistoskilpailun voitti vuonna 1978 Matti Koskelan sekä Markku ja Pirkko Viitasalon teos "Konstruktio 2000", jota kutsutaan myös nimellä "Himmeli". Veistos paljastettiin toisella Veturitorin puoleisista sisäpihoista vuonna 1982. Toisella sisäpihalla sijaitsee samana vuonna paljastettu Maija Nuotion pronssiveistos "Vesileikki", johon kuuluu kaksi vesialtaan ylle sijoitettua alastonta naishahmoa. Vuonna 2020 talon ulkoseiniin asennettiin taiteilija Tülay Schakirin valotaideteos "Värivuoto" ja yhdelle sisäpihalle taiteilija Heli Nikusen valotaideteos "Mansikkapaikka". Molemmat perustuvat LED-valoihin.
Fred (piirtäjä)

Frédéric Othon Théodore Aristidès, taiteilijanimeltä Fred, (5. maaliskuuta 1931 – 2. huhtikuuta 2013) oli ranskalainen sarjakuvapiirtäjä, jonka tunnetuin sarjakuvahahmo on "Filemon".
Pariisissa syntynyt Aristidès oli kreikkalaisten siirtolaisten lapsi. Hän aloitti uransa parikymppisenä ja sai ensimmäisen sarjakuvansa julkaistuksi 1954 Zéro-sarjakuvalehdessä, ja jo seuraavana vuonna hänen piirtämiään sarjakuvia julkaistiin monissa ulkomaisissa lehdissä. Vuonna 1960 hän perusti Georges Bernierin ja François Cavannan kanssa pilalehden Hara-Kiri. Hän oli lehden taiteellinen johtaja ja vastasi 60 ensimmäisestä kannesta. Hän kirjoitti myös käsikirjoituksia muille piirtäjille, kuten Jean-Claude Mézières'lle, Lorolle, Georges Pichard'lle, Hubucille, Mic Delinx'lle ja Alexisille.
Frediltä on suomennettu neljä sarjakuva-albumia, joista yhdestä on tehty kaksi suomennosta. Otava on julkaissut niistä kolme 1970-luvulla, WSOY kaksi 1990-luvun alussa.
"Filemon".
Fredin tunnetuin sarjakuva "Philémon" syntyi 1965. Se oli 15 sivun mittainen tarina, jonka hän teki Spiroulle, joka kuitenkin hylkäsi sen. René Goscinny pyysi saada julkaista sen Pilotessa, ja Fred lupasi sillä ehdolla, että saisi itse tehdä piirrokset. Goscinny suostui, ja Filemonin ensimmäinen seikkailu "Le mystère de la clairière des trois hiboux" ilmestyi sarjakuvana Pilotessa. 
Helmikuussa 2013 ilmestyi uusi albumi "Le train où vont les choses". Se oli ensimmäinen "Filemon" pitkään aikaan, sillä viimeiseksi tarkoitettu "Le diable du peintre", ilmestyi 1987. Vuonna 2011 ilmestyi juhlajulkaisu retrospektiivi "Fred, L'Histoire d'un conteur éclectique".
Aristidès asui Puiseux-le-Hauberger'ssa mutta siirtyi terveyden heikennyttyä hoitokotiin.
Palkinnot ja tunnustukset.
Aristidès sai uransa aikana useita palkintoja.
Nikoloz Šengelaia

Nikoloz Šengelaia (, ; 19. elokuuta 1903 Zugdidin kihlakunnan Obudžin kylä – 4. tammikuuta 1943 Tbilisi) oli georgialaissyntyinen neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Nikoloz Šengelaia opiskeli Tbilisin yliopistossa ja esiintyi runoilijana georgialaisessa Lef-ryhmässä, jolla oli läheiset suhteet Vladimir Majakovskiin. Hän toimi ohjaajan assistenttina Kote Mardžanišvilin elokuvassa "Nakanune grozy" eli "Burevestnik" (’Ennen myrskyä’, 1925) ja Juri Željabužskin elokuvassa "Dina Dza-Dzu" (1926) sekä laati käsikirjoituksen Mardžanišvilin satiiriseen komediaan "Samanišvilis dedinatsvali" (’Samanišvilin äitipuoli’, 1927), joka perustuu 1800-luvun georgialaisen klassikon Davit Kldiashvilin kertomukseen. Šengelaian ensimmäinen ohjaustyö oli Lev Pušin kanssa kuvattu "Giuli" (1927), joka kertoo muslimitytön ja kristityn käsityöläisen rakkaustarinan. Hän toimi käsikirjoittajana myös Ivan Perestianin elokuvassa "Gaplangva/V trjasine" (’Suolla’, 1928).
Šengelaian vuonna 1928 ohjaama "Elisso – Kaukasian ruusu" ("Eliso") on 1920-luvun parhaita neuvostoelokuvia ja myös georgialaisen elokuvataiteen merkkipaalu. Sen aiheena on tšetšeenien karkottaminen 1860-luvulla sekä georgialaispojan ja tšetšeenitytön rakkaustarina. Vuonna 1933 valmistui Azerbaidžanissa kuvattu "Dvadtsat šest komissarov" (’Kaksikymmentäkuusi komissaaria’), jonka aiheena on Bakun kommuuni vuonna 1918. Propagandistista elokuvaa pidettiin aikanaan neuvostoelokuvan huomattavana saavutuksena. Vuosina 1933–1934 Šengelaia työskenteli Mihail Šolohovin "Aron raivaajien" parissa. Romaaniin perustunut elokuvahanke kiellettiin, minkä ohjaaja koki suurena henkilökohtaisena tragediana. "Narindžis veli" (’Kultainen laakso’, 1937) kertoo Neuvostoliiton maatalouden kollektivisoinnista. Vuonna 1939 Šengelaia ohjasi epäonnistuneen isänmaallisaiheisen elokuvan "Samšoblo" (’Synnyinmaa’) ja vuonna 1941 serbialaisista partisaaneista kertovan lyhytelokuvan "Šav mtebši" (’Mustilla vuorilla’). Sota-aiheisen "Is kidev dabrundeba" (’Hän palaa vielä’, 1943) viimeisteli Diomide Antadze.
Ohjaajalle myönnettiin Venäjän SFNT:n ansioituneen taiteilijan arvonimi vuonna 1935. Vuonna 1941 hän sai Stalin-palkinnon. Hänet on palkittu myös työn punaisen lipun kunniamerkillä.
Šengelaia oli naimisissa georgialaisen mykkäelokuvan tähden Nato Vatšnadzen kanssa. Hänen poikansa Giorgi ja Eldar ovat molemmat merkittäviä elokuvaohjaajia.
Salme Setälä

Salme Setälä (vuosina 1919–1930 Cornér; 18. tammikuuta 1894 Helsinki – 6. lokakuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen asemakaava-arkkitehti, kirjailija ja suomentaja.
Elämäkerta.
Salme Setälän vanhemmat olivat valtioneuvos Emil Nestor Setälä ja kirjailija Helmi Krohn. Hän pääsi ylioppilaaksi 1911 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1917. 
Setälä toimi aluksi piirtäjänä eri arkkitehtitoimistoissa. Hänellä oli vuosina 1925–1928 "AC"-niminen sisustustoimisto yhdessä arkkitehti Aili-Salli Ahde-Kjäldmanin kanssa.
Setälä oli yleisten rakennusten ylihallituksen palveluksessa ylimääräisenä arkkitehtina 1929–1954 ja toimistoarkkitehtina 1954–1961. Hän keskittyi kaavoitukseen ja laati yli kolmekymmentä rakennuskaavaa eri puolille Suomea. Hän kuului naisarkkitehtien Tuumastukki-kerhon ja Architectan perustajajäseniin .
Salme Setälän kirjalliseen tuotantoon kuului nuortenkirjoja, romaaneita, muistelmateoksia sekä sisustus- ja keittiönsuunnitteluoppaita.
Setälän puoliso oli vuosina 1919–1930 toimittaja Frithiof Cornér (1887–1953). Heillä oli kaksi lasta, joista vanhempi on taiteen maisteri Helmiriitta Honkanen.
Juha Laaksonen (toimittaja)

Juha Laaksonen (s. 1966) on useita luontoteoksia kirjoittanut ja toimittanut tietokirjailija ja toimittaja.
Laaksonen on vuodesta 1991 tehnyt luonto-ohjelmia Yle Radio Suomelle. Hän toimii muun muassa Luontoillan lintuasiantuntijana. Laaksonen on myös luontovalokuvaaja ja ornitologi. Koulutukseltaan hän on maantieteilijä.
Juha Laaksonen on saanut WWF:n Vuoden Luontokirja -palkinnon vuonna 2004 teoksestaan "Kevät lintusaarella" ja vuonna 2013 teoksesta "Pihan linnut ja pöntöt". Hänen puolisonsa on luontotoimittaja Minna Pyykkö.
Realm of the Mad God

Realm of the Mad God on Wildshadow Studiosin kehittämä räiskintäpeli. 
Pelin betaversio tuli julkiseen lataukseen tammikuussa 2010 ja selainversio julkaistiin 20. kesäkuuta 2011. Helmikuussa 2012 pelistä julkaistiin Windows ja Mac -versiot.
Peli on ilmaispeli ja rahoitetaan mikrotransaktioilla, joilla voi ostaa mm. korkeatasoisia varusteita tai vain pelin osien ulkonäköön vaikuttavia muutoksia (kuten skinejä).
Pelaaminen.
Pelaaja liikkuu pelissä 8-bit-tyylisillä grafiikoilla toteutetussa 2D-pelimaailmassa.
Pelin päätavoitteena on vihollisten tappaminen, mikä antaa pelaajille mainetta, kokemuspisteitä ja varusteita. Pelissä on tehtäviä jotka läpäistäkseen on tapettava tiettyjä vihollisia, minkä lisäksi on myös erikoistehtäviä, joita kutsutaan "tapahtumiksi" () . Pelin päävihollinen on Oryx the Mad God, jonka pelaaja kohtaa läpäistyään muut tehtävät.
Pelissä ei voi tappaa muita pelaajia, vaan ainoastaan tietokoneohjattuja vihollisia. Erona useimpiin moninpeleihin on myös että pelaajien voittaessa vastustajan kaikki pelaajat saavat kaikki kokemuspisteet eikä niitä jaeta, mikä tukee yhteistyötä pelissä. 
Realm of the Mad God on ns. "Perma death" -peli, eli pelaajan hahmon (ei käyttäjän) kuollessa pelissä tapahtunut edistyminen ja kerätyt tavarat häviävät. Pelissä on myös pankki, johon voit viedä tavaroitasi säilytykseen, mikä pitää ne turvassa.
Jenni Ahtiainen

Jenni Ahtiainen (s. 1976 Pori) on suomalainen asuste- ja korusuunnittelija. Solmioihin, huiveihin ja muihin kaulavaatteisiin erikoistuneella Ahtiaisella on ollut oma tuotemerkki gTie vuodesta 2007 lähtien. 
Tervakoskella nykyään asuva Ahtiainen on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa ja työskennellyt aikaisemmin graafisena suunnittelijana. Hänen asusteisiinsa ovat pukeutuneet useat koti- ja ulkomaiset julkisuuden henkilöt. Yhdysvalloissa Ahtiaisen tuotantoa on ollut esillä Golden Globe- ja Oscar-gaaloissa. Suomessa hänen suunnittelemiaan asuja ovat itsenäisyyspäivän vastaanotolla pitäneet muun muassa Ville Valo, Lauri Tähkä ja Michael Monroe. 
Usein nahkaa materiaalinaan käyttävä Ahtiainen on suunnitellut myös puvustuksia musiikkivideoille sekä teatteriin ja tanssijoille. Vuonna 2012 hän suunnitteli Porispere-rockfestivaalille oman kiltin ja maaliskuussa 2013 esiteltiin Ahtiaisen miehille suunnattu häämallisto. Ahtiainen työllistää asusteidensa valmistuksessa mielenterveyskuntoutujia, joille työstä maksetaan 12 euron päiväpalkkaa.
Ahtiaisen korusarja "Cinderella" valittiin Vuoden koruksi vuonna 2018.
Kolmion sisään piirretty ympyrä

Kolmion sisälle piirretty ympyrä eli kolmion sisäympyrä tarkoittaa geometriassa kolmion kolmea sivua sen sisäpuolelta sivuavaa ympyrää. Kolmion sivut ovat tällöin ympyrän tangentteja. Sama ympyrä saadaan, kun kolmion sisälle piiretään suurin sinne mahtuva ympyrä. Tällainen ympyrä on kolmiolla aina olemassa.
Ympyrän keskipiste on samalla kolmion kulmanpuolittajien leikkauspiste "I". Piste "I" on yhtä kaukana, siis ympyrän säteen "r" etäisyydellä, kustakin kolmion sivusta. Keskipiste on eräs kolmion merkillisistä pisteistä ja se on luetteloitu "Kimberlingin pisteiden luetteloon" tunnuksella formula_1 
Kun sisäympyrän sivuamispisteet yhdistetään sivujen vastaisiin kärkiin, leikkaavat kaikki kolme janaa Gergonnen pisteessä (formula_2).
Kaavoja.
Kolmion sivun pituudet formula_3, formula_4 ja formula_5 sekä kolmion piirin pituuden puolikas formula_6.
Kolmion ala A voidaan laskea Heronin kaavalla
formula_7 
formula_8 
Ala voidaan myös laskea
formula_9 
jolloin sisään piirretyn ympyrän säde r on
formula_10
Barbro Mörne

Signe Barbro Mörne (6. helmikuuta 1903 Espoo – 6. helmikuuta 1987 Kauniainen) oli suomalainen Kauniaisissa asunut kirjastonhoitaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Barbro Mörnen vanhemmat olivat kirjailija Arvid Mörne ja näyttelijä Signe Mörne. Hän pääsi ylioppilaaksi 1922 ja suoritti kirjastoalan kurssin 1934. Mörne toimi Helsingin kaupunginkirjaston virkailijana 1927–1966 ja amanuenssina 1937–1966.
Mörnen kirjalliseen tuotantoon kuului pääasiassa luontoaiheisia runoja. Hän kirjoitti lisäksi satuja.
Barbro Mörnen veli Håkan Mörne oli myös kirjailija ja sisar Gudrun Mörne oli toimittaja ja lastenkirjailija.
Ohara

Ohara () on ikebanan koulukunta. Sen perusti Unshin Ohara () 1895-luvun lopussa Japanin länsimaisille vaikutteille avautumisen aikana. Unshin Ohara otti käyttöön laakeat astiat ikebana-asetelmissa vastauksena länsimaalaisten tuolien ja korkeiden pöytien yleistymiseen japanilaisissa kodeissa, ja edisti myös länsimaalaisten kasvien käyttöä ikebanassa. Ohara-koulun päätyylit ovat laakean astian asetelmat ("moribana") ja korkean astian asetelmat ("heika"), jotka jaetaan vielä viiteen alatyyliin: pystysuuntaiset, vinosuuntaiset, laskeutuvat, taivaiset ja kontrastiasetelmat. Koulukunta korostaa ainoana sääntönään asettelijan kasvia kohtaan tuntemien tunteiden ilmaisemista ja perustaa asetelmat neljälle eri metodille: väri, massan efekti, linja ja abstraktius.
Johtajat.
Ohara-koulukunnan johtajina ovat toimineet:
Lutjaninae

Lutjaninae on välskärikalojen (Acanthuriformes) lahkon ja napsijoiden (Lutjanidae) heimoon kuuluva kalojen alaheimo.
Suvut.
Alaheimoon kuuluu 6 sukua ja 75 lajia.
Punastuvat morsiamemme

Punastuvat morsiamemme () on vuonna 1930 ensi-iltansa saanut Harry Beaumontin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Joan Crawford, Robert Montgomery, Anita Page ja Dorothy Sebastian. Metro-Goldwyn-Mayer oli elokuvan tuotantoyhtiö ja jakelija.
"Punastuvat morsiamemme" käsikirjoittivat Bess Meredyth, John Howard Lawson, Edwin Justus Mayer ja Helen Meinardi. Elokuva kuvattiin MGM:n studioilla Kalifornian Culver Cityssä 337 000 dollarin budjetilla. Elokuvasta on 102-, 99- ja 74-minuuttiset versiot.
"Punastuvat morsiamemme" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 19. heinäkuuta vuonna 1930 ja Suomessa 14. syyskuuta vuonna 1931. "Punastuvat morsiamemme" oli sekä taloudellinen että kriittinen menestys; elokuva tuotti yhteensä 1 211 000 dollaria, joista 874 000 dollaria Yhdysvalloissa. Joan Crawford oli sen ajan yksi tuottavammista näyttelijöistä ja MGM:n suurin kassamagneetti.
"Punastuvat morsiamemme" on elokuvien "Tanssivat tyttäremme" (1928) ja "Puolineitseitä" (1929) jatko-osa. "Tanssivat tyttäremme" -elokuvassa näyttelivät myös Joan Crawford, Anita Page ja Dorothy Sebastian. "Puolineitseissä" Sebastian ei ollut mukana, mutta palasi kolmanteen osaan. Kaksi edellistä elokuvaa ovat mykkäelokuvia, kun taas "Punastuvat morsiamemme" on äänielokuva.
"Punastuvat morsiamemme" on Crawfordin neljäs äänielokuva, mutta hän on tehnyt kymmeniä mykkäelokuvia. Elokuvassa Crawford näyttelee Gerryä, myyjätärtä, joka on rakastunut tavaratalon perijään. Gerry työskentelee tässä tavaratalossa, joka sijaitsee New Yorkissa. Gerryn kaksi muuta ystävätärtä ja huonetoveria Connie (Page) ja Franky (Sebastian) yrittävät myös hurmata rikkaita miehiä.
"Punastuvat morsiamemme" -elokuvan aikaan MGM alkoi kehitellä Joan Crawfordille "hienostunutta" imagoa, eikä jatkaa Crawfordin mykkäelokuvakauden "flapper"-tyttöimagoa.
Syklododekanoli

Syklododekanoli (C12H24O) on syklinen alkoholi. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa hajusteita ja polymeerejä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Syklododekanoli on huoneenlämpötilassa kiinteä kiteinen aine. Se ei juurikaan liukene veteen, mutta liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin. Sen reaktiot ovat tyypillisiä sekundäärisille alkoholeille, väkevien happojen kanssa se dehydrautuu, jolloin muodostuu syklododekeenia, karboksyylihappojen ja happoanhydridien kanssa se reagoi muodostaen estereitä.
Syklododekanolin valmistus lähtee syklododekatrieenistä, joka vedytetään syklododekaaniksi. Syklododekaani voidaan tämän jälkeen hapettaa syklododekanoliksi. Puhdasta syklododekanolia saadaan käytettäessä hapetuskatalyyttinä kupari-kromiseosta 160 °C:ssa ja korotetussa paineessa. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on syklododekaanin hapetus ilmalla boorihapon toimiessa katalyyttinä. Tällöin muodostuu syklododekyyliboraattia ja syklododekanonia. Syklododekyyliboraatti tislataan erilleen ja siitä saadaan syklododekanolia emäskatalysoidun hydrolyysin avulla.
Syklododekanolia käytetään valmistettaessa sen eettereitä ja estereitä, jotka ovat hajusteteollisuuden käyttämiä aineita. Syklododekanoli voidaan hapettaa syklododekanoniksi, josta valmistetaan laurolaktaamia ja edelleen polyamideja, tai typpihapon avulla hapettamalla dodekaanidihapoksi.
Gressbanen

Gressbanen ("Gressbanen ved Holmen i Aker") on Oslossa Vestre Akerin kaupunginosassa sijaitseva jalkapallokenttä ja tekojäärata. Se toimii jää- ja jalkapalloseura IF Readyn kotiareenana.
Vuonna 1919 valmistunut Gressbanen oli myös Norjan jalkapallomaajoukkueen kotikenttä vuosina 1919–1927, jonka jälkeen se siirtyi pelaamaan nykyisinkin käyttämälleen Ullevaalin stadionille. Yleisöennätys syntyi vuonna 1919 pelatussa Norjan ja Hollannin välisessä jalkapallo-ottelussa, jota oli seuraamassa 17 000 katsojaa. Yhteensä Norjan jalkapallomaajoukkue pelasi stadionilla 17 A-maaottelua.
Lutjanus

Lutjanus on välskärikalojen (Acanthuriformes) lahkoon, napsijoiden (Lutjanidae) heimoon ja Lutjaninae-alaheimoon kuuluva kalasuku.
Lajit.
Sukuun kuuluu 68 lajia.
Tori.fi

Tori.fi on internetissä toimiva osto- ja myyntikauppapaikka. Se julkaisee kuluttajien luokiteltuja ilmoituksia maksutta. Yrityskäyttäjille on saatavissa Tori-kaupat-palvelu, joka mahdollistaa sivuston käytön liiketoiminnassa. Päivittäin palvelussa tehdään lähes 20 000 kauppaa.
Kysyntä ja käyttömäärät.
Alkukeväästä 2013 Tori.fi nousi suosituimmaksi verkon vertaiskauppapaikaksi Huuto.netin ohi ja sijoittuu suosituimpien suomalaisten verkkosivustojen vertailussa neljänneksi yli 40 miljoonalla viikoittaisella sivulatauksellaan (TNS Metrix, vko 4, 2014). Vuonna 2012 palveluun jätettiin noin 1,7 miljoonaa myydään-, ostetaan- tai annetaan ilmaiseksi -ilmoitusta, mikä oli noin 70 prosenttia enemmän kuin edellisenä vuonna. Suosituimpia tuoteryhmiä olivat huonekalut ja sisustustarvikkeet sekä autot ja niiden varaosat. Eniten ilmoituksia suhteessa väestömäärään jätettiin Pohjois-Karjalan maakunnasta.
Vuoden 2018 aikana ilmoituksia jätettiin yhteensä yli 10,3 miljoonaa. Vuonna 2020 palvelussa vieraili kuukausittain noin 2,7 miljoonaa eri kävijää.
Omistus.
Joulukuussa 2009 avattu Tori.fi on norjalaisen Schibsted-konsernin omistama. Sivusto on osa Schibstedin yli 30 maassa toimivaa luokiteltujen ilmoitusten verkkosivustoketjua, ja se on toteutettu Ruotsin suosituimmaksi nousseen Blocket.se-sivuston pohjalta. Schibstedin verkkokauppapaikka on markkinajohtaja myös Ranskassa (Leboncoin.fr) ja Espanjassa (Segundamano.es).
Kesällä 2024 Schibsted jakautui kahdeksi yhtiöksi Schibsted Media sekä Schibsted Marketplaces, joista jälkimmäinen muutti nimensä "Vend Marketplaces" AS:ksi toukokuussa 2025.
Turvallisuus.
Tori.fissä on tapahtunut usein huijauksia sekä myyjiä että ostajia kohtaan. Usein huijauksen kohteeksi joudutaan esimerkiksi sosiaalisen median palvelu WhatsAppilla lähetettyjen tekaistujen viestien myötä.
Huhtikuussa 2023 sovellukseen lisättiin mahdollisuus vahvaan tunnistautumiseen. Muutoksen myötä käyttäjät voivat varmentaa itsensä käyttämällä mobiilivarmennetta tai pankkitunnuksia.
Aromanian kieli

Aromanian kieli tai Limba Armãneascã (armãneshce, armãneashti, rrămăneshti) on itäromaaninen kieli, jota puhutaan Kaakkois-Euroopassa. Sen puhujia kutsutaan aromanialaisiksi tai valakeiksi (joka on yleisnimitys Balkanilla asuvista yhteisöistä).
Kielellä on paljon yhteisiä ominaisuuksia modernin romanian kielen kanssa. Kielillä on mm. samanlainen ​​morfologia ja syntaksi sekä suuri yhteinen sanasto, joka periytyy latinasta. Suurin ero romanian ja aromanian välillä ovat eri kielistä peräisin olevat adstraatit eli kahden toisiinsa tasavertaisessa suhteessa olleen kielen välillä lainautumalla muodostuneet lainasanakerrostumat: romania on saanut paljon vaikutteita slaavilaisista kielistä, kun taas aromania on saanut enemmän vaikutteita kreikan kielestä, jonka kanssa sillä on ollut tiiviitä yhteyksiä.
Costa Botes

Costa Botes (s. 1958 Imbros, Turkki) on uusiseelantilainen elokuvantekijä, joka lienee tunnetuin yhdessä Peter Jacksonin kanssa kirjoittamastaan ja ohjaamastaan elokuvasta "Unohdetut kuvat" (1995) sekä taustadokumenteista, jotka hän teki Jacksonin "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogian kuvauksista.
Botes syntyi Turkissa kreikkalaisille vanhemmille, ja perhe muutti sittemmin Uuteen-Seelantiin. Botes opiskeli elokuvaa Canterburyn yliopistossa Christchurchissä vuosina 1979–1981. Peter Jacksoniin Botes tutustui ensimmäisen kerran vuonna 1986 "Worzel Gummidge Down Under" -televisiosarjan kuvauksissa, joissa Botes toimi kolmantena apulaisohjaajana. Jackson oli tuolloin tekemässä esikoiselokuvaansa "Bad Taste" ja teki "Worzel Gummidgeen" propeiksi muutamia voodoonukkeja.
Botesin dokumentit "Tarun sormusten herrasta" kuvauksista julkaistiin vuonna 2006 elokuvasarjan uudelleenjulkaisujen yhteydessä, joskin joiltakin osin ilman Botesin konsultointia lyhennettyinä.
Mogami-luokka

Mogami-luokka () oli keisarillisen Japanin laivaston neljän aluksen muodostama raskas risteilijäluokka, jonka alukset valmistettiin vuosina 1931–1937. Kaikki luokan alukset tuhoutuivat toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu.
Allekirjoitettuaan Lontoon laivastosopimuksen huhtikuussa 1930, Japani valmisti määritellyn määrän A-luokan eli kahdeksan tuuman tykein varustettuja risteilijöitä. Niin kauan kuin B-luokan eli kuuden tuuman tykein varustettuja risteilijöitä ei rajoitettaisi, maan tilanne ei olisi huolestuttava, koska tonnistoraja oli 98 415 tonnia mitattuna kuivana. Uusille aluksille oli jäljellä ainoastaan 2 035 tonnia. Lisäksi useat alukset saavuttivat asetetun käyttöiän vuonna 1934, joten ne voitiin korvata uusilla. Siten tehtiin päätös neljän uuden 8 500 tonnin valmistuksesta ennen vuotta 1936 ja kahden 8 450 tonnin aluksen myöhemmästä valmistuksesta.
Näiden alusten piti korvata parannellun Takao-luokan alukset, joiden tilaukset oli jouduttu peruuttamaan Lontoon laivastosopimuksen ratifioinnin yhteydessä. Suunnittelutyö aloitettiin vuonna 1930, jolloin vaatimuksiksi esitettiin viisitoista 15,5 senttimetrin tykkiä kolmiputkisissa ilmatorjuntaan soveltuvissa torneissa ja kahdentoista 24 tuuman torpedoputken asentamista. Rakennustöissä oli huomioitava tykkien vaihtaminen raskaampiin kahdeksantuumaisiin heti kun mahdollista. Panssaroinnin tuli suojata makasiinit kahdeksan tuuman kranaateilta ja konehuoneet kuusituumaisilta. Vaatimukset vastasivat siten A-luokan risteilijöiden vaatimuksia, ja siten oli mahdotonta pysyä asetetussa 8 500 tonnin uppouma rajassa, vaikka hitsausta käytettiin runsaasti.
Bellissima

Bellissima on Luchino Viscontin ohjaama italialainen vuoden 1951 elokuva. Se edustaa neorealistista elokuvaa, ja sen keskeisimmässä roolissa esiintyy Anna Magnani. Elokuva on satiiri Italian elokuva-alasta ja kertoo naisesta, jonka tavoitteena on tyttärensä saaminen elokuvaan.
Juoni.
Elokuva kertoo alempaan yhteiskuntaluokkaan kuuluvasta naisesta, Maddalena Cecconista (Anna Magnani), joka vie monien muiden äitien tavoin nuoren tyttärensä, Marian Cinecittàn studioille, jossa Alessandro Blasetti (esittää itseään) etsii nuorta tyttöä uuteen elokuvaansa. Vastoin miehensä Spartacon (Gastone Renzelli) tahtoa Maddalena pyrkii kaikin keinoin mahdollistamaan unelmansa. Hän vie Marian tanssi- ja näyttelemiskursseille, maksaa uudesta kampaukseta ja hankkii tytölle mittatilaustyönä tehdyt vaatteet. Maddalena varomattomasti luottaa aikeissaan myös häikäilemättömään Alberto Annovazziin (Walter Chiari), joka vakuuttaa, että tyttö pääsee koekuvauksiin, jos hän tuntee vain oikeat henkilöt. Maddalena antaakin säästönsö Alberto Annovazzille, jolta hän ei saa niitä ikinä takaisin. Maria pääsee huijauksesta huolimatta koekuvauksiin, joihin Maddalena livahtaa mukaan. Hän näkee, kuinka tyttö pelästyy arvioiden naurua ja purskahtaa siksi kyyneliin. Maddalenan silmät aukeavat, ja vaikka Maria hyväksytään elokuvaan, hän päättää ettei anna tytärtään moraalittomaan ympäristöön. Maddalena ei allekirjoita sopimusta ja haluaa lopulta palata vain kotiinsa miehensä luo.
Tuotanto ja vastaanotto.
"Bellissiman" alkuperäinen idea tuli tuottaja Salvo D’Angelolta, joka luotti edelleen Viscontiin, vaikka oli menettänyt rahaa "Maa järisee" -elokuvan takia. Viscontia houkutteli elokuvassa mahdollisuus päästä työskentelemään ihailemansa Anna Magnanin kanssa. Ensimmäinen synopsis tuli Cesare Zavattinilta, mutta käsikirjoitukseen tehtiin tuotannon aikana lukuisia muutoksia. Lopullinen elokuva poikkesikin huomattavasti Zavattinin alkuperäisistä ajatuksista. Käsikirjoitus jäi muutenkin kuvausvaiheessa osittain syrjään, sillä Magnani käytti runsaasti improvisaatiota.
Viscontin apuna oli mukana kolme uutta yhteistyökumppania, jotka pysyivät jatkossakin hänelle uskollisina työkavereina. He olivat käsikirjoittaja Suso Cecchi d’Amico, pukusuunnittelija Pietro Tosi ja säveltäjä Franco Mannino. Yhteistyö sujui jatkossa hyvin todennäköisesti, koska heillä ei ollut tarvetta kyseenalaistaa Viscontin auktoriteettia.
"Bellissima" oli Viscontin siihen astisen uran suurin kassamanestys. Anna Magnani sai lisäksi pääosasta Italian elokuvakriitikkojen liiton jakaman Nastro d’argenton parhaasta naispääosasta.
Teema.
Elokuva käsittelee elokuvantekemistä, mutta erityisesti se on satiirinen kuvaus Italian elokuva-alasta ja erityisesti Cinecittàn taustoista. Elokuvan tematiikka tulee esille jo alkutekstin aikana. Sen aikana kuvassa näkyvä orkesteri soittaa Gaetano Donizettin oopperan "Lemmenjuoma" toisen näytöksen neljättä kohtausta. Donizettin ooppera käsittelee nimenomaan rahan ja rakkauden lumoa ja siihen mahdollisesti liittyvää hyväksikäyttöä.
Pandora’s Tower

Pandora’s Tower (Japanissa Pandora’s Tower: Until I Return to Your Side (パンドラの塔　君のもとへ帰るまで, "Pandora no Tō: Kimi no Moto e Kaeru Made") on Gandarionin kehittämä ja Nintendon julkaisema toimintaroolipeli Wiille. Peli julkaistiin Japanissa 26. toukokuuta 2011, sekä Australiassa ja Euroopassa huhtikuussa 2012. Tammikuussa 2013 XSEED Games tiedotti, että he aikovat julkaista pelin myös Pohjois-Amerikassa huhtikuussa 2013. Peli seuraa Aeron-nimisen soturin seikkailuja ”Thirteen Towersille”, josta hänen pitää löytää kahdeltatoista hirviöltä lihoja, joita tarvitaan pelin naispuoliseen päähahmoon, Elenaan langetetun kirouksen karsimiseen. Elenan kirous muuttaa häntä pikkuhiljaa hirviöksi, jos Aeron ei tee asialle mitään.
Pelaaminen.
"Pandora’s Towerissa" pelaajan tehtävänä on läpäistä pelin päähahmolla, Aeronilla Thirteen Towersin torneilla lukuisia tasoja ja päihittää aina tason lopussa tuleva pomovastus, jolta pelaaja saa Elenan kirouksen karsimiseen tarvittavaa lihaa. Pelin pääpaikkana toimii Observatorio, jossa Elena on koko ajan Aeronin lähelläolemisen myötä normaali, mutta aina kun pelaaja lähtee suorittamaan tasoa, kirous alkaa muuttamaan häntä taas pikkuhiljaa hirviöksi, jonka myötä pelaajan pitää suoriutua jokaisesta tasosta ennen kuin erikseen mainittava kirouksenedistymismittari on tullut täyteen.
Jokaisessa tasossa pelaaja kohtaa lukuisia vihollisia, joita voi hoidella joko Aeronin miekalla tai ketjulla, jolla pelaaja voi mäiskiä niitä ympäri paikkoja tai yhdistää niitä toisiinsa kiinni. Vihollisten hoitelemisen lisäksi ketjua voidaan käyttää erilaisten ovien avaamiseen. Jokaisessa tasossa pelaaja voi myös löytää vihollisilta erilaisia avusteita, joita tarvitaan varsinkin Aeronin elämämittarin täyttöön.
Vastaanotto.
Japanilainen Famitsu-lehti antoi pelille arvosanaksi 31/40 pisteiden 7/7/9/8 pohjalta. "Pandora’s Toweria" myytiin Japanissa ensimmäisen viikon aikana yhteensä 21 445 kappaletta. Brittiläinen nettisivusto Cubed³ antoi pelille arvosanaksi 8/10, sanoen että ”"Pandora’s Tower" voi varmasti seistä ylpeänä oman kategoriansa pelien keskuudessa.” "The Guardian" kirjoitti että ”grafiikoilla, jotka panevat Nintendon laitteiston äärirajoille ja useiden loppujen löytämiseen, "Pandora’s Tower" on hienoin peli Zeldan tällä puolen.” Eurogamer antoi pelille 8/10 pistettä, kun taas IGN antoi 7/10, sanoen että ”Ganbarionin peli ei ehkä ole klassikko, mutta kuten "Nier", tämä on tarpeeksi rikas ideoiltaan ja kerronnan voimalta tulla mahdollisesti jonkinlaiseksi kulttisuosikiksi tulevina vuosina.” Nintendo Life antoi myös pelille arvosanaksi 7/10, yllättyen hahmojen suhteista, mutta kritisoi teknisiä vikoja.
Kansikuvakiista.
"Pandora’s Tower" sai kritisointia faneilta, jakamalla huolia siitä että kansikuvan kuvaus Aeronista on kopioitu Noctisin, tulevan toimintaroolipeli Final Fantasy Versus XIII:n päähenkilön kuvista. Vertailuja on tehty eri lehtijulkaisuissa Japanissa ja ulkomailla.
Grumpy Cat

Grumpy Cat (4. huhtikuuta 2012 – 14. toukokuuta 2019, oikealta nimeltään Tardar Sauce) oli yhdysvaltalaisen Tabatha Bundesenin omistama narttukissa, joka nousi Internet-ilmiöksi pahantuulisen ilmeensä takia. Suosio alkoi, kun Bundesenin veli lähetti syyskuussa 2012 kuvan kissasta Reddit-sivustolle. 
Kissan pahantuulinen ilme ja ajoittainen vaappuva kävelytyyli johtuivat mutaatiosta, josta kärsivät munchkin-kissat. Mutaation vuoksi kissan takaraajat olivat epänormaalin lyhyet, mikä vaikuttaa sen liikkumiseen. Sen käytös ei kuitenkaan poikennut kotioloissa tavallisesta. Kissan molemmat vanhemmat ovat normaalin kotikissan näköisiä.
Grumpy Cat kuoli 14. toukokuuta 2019. Ennen kuolemaansa kissa oli kärsinyt virtsatietulehduksesta.
Isonkyrön kunnanvaltuusto

Isonkyrön kunnanvaltuusto on Etelä-Pohjanmaan maakunnassa sijaitsevan Isonkyrön kunnan korkein päättävä elin. Valtuustossa on nykyään 27 jäsentä. Valtuuston suurin puolue on keskusta neljällätoista paikalla.
Koostumus vaaleittain.
Isossakyrössä ehdokkaita asettaneet mutta ilman valtuustopaikkaa jääneet ovat olleet Suomen Maaseudun Puolue vuosien 1976, 1980 ja 1988 kunnallisvaaleissa, vasemmistoliitto vuosina 2000, 2004 ja 2012; KTP vuoden 1996 vaaleissa ja Suomen Kommunistinen Puolue vuoden 2000 vaaleissa.
Fredrik Lorenz Nyberg

Fredrik Lorenz Nyberg (18. heinäkuuta 1768 Viapori – 14. maaliskuuta 1831 Helsinki) oli senaattori ja kamarineuvos (1808). 
Nybergin vanhemmat olivat sotakomissaari Gabriel Nyberg (1738-1797) ja Helena Christina Wahlberg (1744-1830). Hänen puolisonsa oli tukholmalainen Catharina "Caisa" Margareta Löfman (1782-1845). Nyberg kirjoittautui Viaporin linnoitusväkeen vuonna 1778, kadetti hänestä tuli upseerintutkinnon suorittamisen jälkeen vuonna 1784. Hän opiskeli vuodesta 1785 alkaen Turun akatemiassa etenkin matematiikkaa ja toimi samasta vuodesta Suomen linnoitusväen prikaatin kamarikirjurina. Heille syntyi tytär Fredrika Albertina Lovisa "Louise" Nyberg Rotkirch (1814-1891), joka meni naimisiin noin vuonna 1833 luutnantti Evert Karl Axel Rotkirchin (1805-1874) kanssa, joka sai vaimonsa perintönä omistukseensa Talin kartanon. 
Vuonna 1787 Fredrik Lorenz Nybergistä tuli kamarikirjuri Suomen pääkomissariaattiin, vuonna 1788 sotareviisori ja vuonna 1790 sotakamreeri Savon sotilasjaoston sotakomissiaraatiiin. Nyberg osallistui Suomen sotaan vuosina 1808–1809 ylisotakomissaarina ja muonitusintendenttinä. Sen jälkeen hän toimi Ruotsissa, mutta siirtyi takaisin Suomeen vuonna 1814. Hän oli hallituskonseljin sota-asiaintoimituskunnan päällikkö vuodesta 1815 ja kamaritoimituskunnan päällikkö vuodesta 1816. Hän erosi palveluksesta vuonna 1825. Nyberg loi valtion menosäännölle pohjan. Reinhold Hausen on julkaissut Nybergin sota-ajan kirjeiden kopiokirjan nimellä "Bref och uppteckningar från kriget i Finland" (Svenska litteratursällskapet i Finland, 1916).
Momondo

Momondo on ilmainen ja riippumaton matkahakusivusto, joka toimii 35 markkina-alueella mahdollistaen lentojen, hotellien ja vuokra-autojen etsimisen ja vertailun ympäri maailman. Matkahakusivu aloitti toimintansa Suomessa vuonna 2012. Momondo ei myy mitään: sen sijaan se tarjoaa mahdollisuuden verrata hintoja ja tarjouksia minä tahansa ajankohtana, ja ohjaa käyttäjän valitun matkantarjoajan sivulle tekemään varauksen.
Matkahakupalvelun lisäksi momondo tarjoaa matkavinkkejä sekä matkainspiraatiota Inspiroidu!-blogissaan.
Historia.
Momondo on perustettu Tanskassa vuonna 2006 ja sen pääkonttori sijaitsee Kööpenhaminassa. Vuonna 2016 Momondon henkilöstömäärä kasvoi yli 200 työntekijään, jotka edustavat yli 40 eri kansallisuutta. Kun momondo perustettiin vuonna 2006, se oli ensin pelkkä lentohakukone. Lokakuussa 2007 sivusto päivitettiin ja silloin se laajeni käsittämään myös Inspiroidu!-matkablogin. Vuonna 2009 yritys julkaisi sarjan kaupunkioppaita, joista sittemmin syntyi momondo places; kaupunkioppaiden sarja älypuhelinsovelluksina. Siitä lähtien momondo on laajentanut palveluvalikoimaansa käsittämään myös hotellien sekä vuokra-autojen hintavertailun.
Huhtikuussa 2011 brittiläis-amerikkalainen matkahakuyritys Cheapflights Media Ltd (nyk. Momondo Group Ltd) osti momondon ja sen silloisen emoyhtiön Skygaten. Kaupan jälkeen momondo jatkoi toimintaansa itsenäisenä tytäryhtiönä.
Vuonna 2014 Momondo Group myi osake-enemmistönsä amerikkalaisille Great Hill Partners -pääomasijoitusyhtiölle.
Toukokuussa 2016 Momondo Groupin vuoden ensimmäisen neljänneksen liiketoiminnan tuotoksi raportoitiin 30 miljoonaa dollaria, ja momondo vastasi 60 % osuutta tästä.
Palkinnot.
Vuonna 2010 Travel + Leisure nimesi momondon parhaaksi matkasivustoksi tarjoushintojen etsimiseen.
Frommer’s nosti momondon ensimmäiselle sijalle listallaan “10 parasta lentohakusivustoa”.
Travolution Awards palkitsi momondon  parhaana metahakusivustona sekä vuonna 2014 että 2015.
momondo on saanut hyvän vastaanoton myös kansainvälisessä mediassa: yhdysvaltalainen talouslehti Forbes nimesi momondon “yhdeksi parhaista matkasivustoista matkatarjousten etsimiseen metahakukoneella, joka on yksi markkinoiden intuitiivisimmista” heidän “Parhaat Matkasivustot Seuraavan Seikkailusi Suunnitteluun” -artikkelissaan, ja The New York Times ylisti sivustoa ”sen kyvystä löytää lentoyhdistelmiä, joita et löydä mistään muualta.”
Tsukumogami

Tsukumogami () tarkoittaa japanilaisessa kansanperinteessä yōkai-henkiin kuuluvia kummittelevia esineitä, jotka sadan vuoden ikään tultuaan heräävät henkiin. Esineet ovat yleensä tavallisia kotitalousesineitä, kuten sandaaleita tai lyhtyjä. Tsukumogami-käsite oli suosittu 900-luvulla, jolloin sitä käytettiin Shingon-buddhalaisuuden levittämiseen.
Tsukumogami japanilaisessa kansanperinteessä.
Kuten monissa japanilaisen kansanperinteen käsitteissä, käytetään tsukumogamista puhuttaessa useita määritelmätasoja. Esimerkiksi 900-luvulla tsukumogami-myyttejä käytettiin levitettäessä esoteerisen Shingon-buddhalaisuuden oppeja laajalle yleisölle, oppineista vähemmän koulutettuihin, hyödyntäen vanhempia uskomuksia. Reiderin mukaan nämä vanhemmat uskomukset olivat seuraavanlaisia:
Tsukumogamit ovat henkiin herätettyjä kotitalousesineitä. "Otogizōshi" (“kumppanitarina”) nimeltä "Tsukumogami ki" (“Muistiinpano työkaluhaamuista”; Muromachi-kausi) selittää, että lähes sadan vuoden palveluksen jälkeen "utsuwamono" tai "kibutsu" (säilytysastiat, työkalut ja soittimet) saivat sielun. Vaikka monet viittaavat tähän teokseen tsukumogamin määritelmän päälähteenä, on Tsukumogami kin varsinaiseen tekstiin kiinnitetty riittämätöntä huomiota.
1900-luvulle tultaessa tsukumogameista oli tullut osa japanilaista populaarikulttuuria siinä määrin, että buddhalaiset opetukset olivat "täysin kadonneet valtaosalta ulkopuolisia", jättäen kriitikot kommentoimaan, että kaiken kaikkiaan tsukumogamit olivat harmittomia, ja korkeintaan tekivät satunnaisia kepposia. Niillä oli kuitenkin kyky suuttua, ja nämä saattoivat kerääntyä joukoksi kostaakseen niille, jotka olivat tuhlaavaisia ja heittivät nämä pois ajattelemattomasti (vertaa japanilaiseen mottainai-käsitteeseen). Tämän estämiseksi järjestetään vielä nykyäänkin pyhättöseremonioita rikkoutuneitten ja käyttökelvottomien esineiden hyvittämiseksi.
Lunttila

Lunttila on yksi nykyisen Forssan kaupungin alueella sijainneista, aiemmin Tammelan pitäjään kuuluneista historiallisista kylistä. Lunttilan kylä on ollut olemassa ainakin jo vuonna 1556, jolloin se mainitaan veroluettelossa.
Nykyään Lunttila on osa Kuuston kaupunginosaa ja samannimistä tilastoaluetta. Lunttila sijaitsee Kuuston ja koko Forssan itäosassa lähellä Tammelan kunnan rajaa. Lunttilan eteläpuolitse kulkee yhdystie 2821 matkallaan Forssan keskustasta kohti Tammelan kirkonkylää.
Karen Muir

Karen Yvette Muir (16. syyskuuta 1952 – 1. huhtikuuta 2013) oli eteläafrikkalainen uimari.
Muir on kaikkien aikojen nuorin aikuisten sarjan maailmanennätyksen tekijä missään urheilulajissa. Hän ui 10. elokuuta 1965 Englannissa 110 jaardin selkäuinnin maailmanennätyksen 1.08,7 12 vuoden, 10 kuukauden ja 25 päivän ikäisenä. Hän paransi selkäuintimatkojen maailmanennätyksiä kaikkiaan 15 kertaa vuosina 1965–1969. 100 metrin selkäuinnin ME:tä hän paransi kolmesti päätyen aikaan 1.05,6 heinäkuussa 1969. 200 metrin selkäuinnin maailmanennätystä hän paransi neljä kertaa vuosina 1966–1969. Hänen nimissään ovat yhä 110 jaardin (1.06,7) ja 220 jaardin (2.24,1) selkäuintien viralliset maailmanennätykset, koska FINA ei enää tunnusta uusia jaardimatkojen maailmanennätyksiä.
Muir voitti 22 Etelä-Afrikan ja kolme Yhdysvaltojen-mestaruutta ja teki 15 Etelä-Afrikan ennätystä. Hän ei voinut osallistua olympialaisiin, koska Etelä-Afrikka oli suljettu olympialiikkeestä apartheid-politiikkansa vuoksi. Hän lopetti uintiuransa vuonna 1970. Hänet nimettiin kansainväliseen uinnin Hall of fameen 1980.
Muir kouluttautui lääkäriksi ja toimi ammatissa ensin Afrikassa ja sittemmin Kanadassa, jossa hän asui kuolemaansa saakka.
.htpasswd

.htpasswd (Hypertext passwords) on Apache-palvelimelle laitettava tiedosto, joka sisältää palvelimelle tai sen osiin pääsemiseen vaadittavia salasanoja. .htaccess-tiedosto määrittää mitkä osat ovat suojattuja ja kenellä on pääsy niihin.
Esimerkki .htpasswd-tiedoston sisällöstä
Pääsiäissunnuntain isku

Pääsiäissuntuntain isku (tai Ceylonin taistelu) oli toisessa maailmansodassa keisarillisen Japanin laivaston tekemä isku brittiläisten itäistä laivastoa vastaan Ceylonilla. Japanin vallattua Singaporen ja upotettua HMS Prince of Walesin ja HMS Repulsen britit evakuoivat laivastonsa Malediiveille Addun atollille ja Ceylonille. Japanilaisten hyökkäys alkoi 5. huhtikuuta pääsiäissunnuntaina, jolloin japanilaisten lentokoneet nousivat ilmaan viideltä lentotukialukselta. Japanilaiset koneet hyökkäsivät Colomboon ja upottivat aseistetun kauppalaivan "HMS Hectorin" ja vanhentuneen hävittäjän "HMS Tenedosin" kaupungin satamaan. Myöhemmin japanilaiset upottivat Ceylonin edustalla partioivat raskaat risteilijät "HMS Dorsetshiren" ja "HMS Cornwallin". Iskussa menehtyi 424 brittiläistä merimiestä ja 27 Britannian kuninkaallisten ilmavoimien lentokonetta tuhoutui. Japanilaiset menettivät ainoastaan viisi lentokonetta.
9. huhtikuuta japanilaiset hyökkäsivät Trincomaleen satamaan upottaen lentotukialus "HMS Hermesin", hävittäjä "HMAS Vampiren" ja korvetin "HMS Hollyhockin". Japanilaiset eivät kuitenkaan onnistuneet upottamaan nopeita lentotukialuksia "HMS Indomitablea" ja "HMS Formidablea", jotka säästyivät hyökkäyksiltä. Iskussa menehtyi 700 ihmistä, joista 307 "HMS Hermeksellä" ja RAF menetti kahdeksan Hawker Hurricanea ja yhden Fairey Fulmaria. Japanilaiset menettivät ainoastaan viisi syöksypommittajaa ja kuusi muuta lentokonetta, joista yksi törmäsi polttoainetankkeihin. Iskun seurauksena brittien laivasto vetäytyi Malediiveilta Brittiläiseen Itä-Afrikkaan Kilindiniin lähelle Mombasaa. Laivaston selviytyminen esti japanilaisia tekemästä maihinnousua Ceylonille.
Käpylä-Seura

Käpylä-Seura on Helsingin vanhin kaupunginosayhdistys, perustettu 1940. Seuran ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Yrjö Kouti 
Seura on Helsingin kaupunginosayhdistykset ry:n helka jäsen. 
Seuran tarkoituksena on kotisivujen mukaan kotiseudun kaikinpuolinen kehittäminen, elinympäristön laadun parantaminen ja ihmisten viihtyvyyden lisääminen, kotiseututietouden lisääminen, kotiseutuhengen ylläpitäminen ja omatoimisuuden voimistaminen sekä kotiseudun kulttuurien vaaliminen ja edistäminen. Se toimii myös yhdyssiteenä käpyläläisten asukkaiden ja alueen eri seurojen välillä. 
Seura-laatii muiden kaupunginosayhdistysten tavoin lausuntoja ja osallistaa asukkaita.
Seura julkaisee Käpylä-lehteä. Seura on julkaissut 200-sivuisen Käpylän historiikin "Käpylä, puutarhakaupunginosa : 50 vuotta : (1920-1970)".
Seuralla oli ajatuksia Vuoritalon kunnostamiseksi, mutta voimat loppuivat kesken.
Kun Helsingin kaupunki suunnitteli Käpylän kirjaston lakkauttamista, Käpylä-Seura ja sen lehti Käpylä-lehti toimivat aktiivisesti säilyttämisen puolesta, ja kirjasto saatiin säilymään.
Moulaa!

Moulaa! B-puolia ja harvinaisuuksia on popyhtye Egotripin B-puolia ja harvinaisuuksia sisältävä kokoelma. Se julkaistiin vuonna 2001. Tupla-CD:n ensimmäinen levy sisältää covereita ja sinkkujen b-raitoja, toinen levy taas koostuu lähinnä singlehittien ja albumiraitojen demoista.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 22.
Myōkō-luokka

Myōkō-luokka () oli keisarillisen Japanin laivaston neljän vuosina 1924–1929 valmistetun raskaan risteilijän muodostama alusluokka. Luokan aluksista kolme tuhoutui toisessa maailmansodassa.
Mikronesian pidginenglanti

Mikronesian pidginenglanti on englantiin pohjautuva Mikronesiassa puhuttu, mutta nyt jo kuollut pidginkieli. Lukuisten Melanesiasta tulleiden työläisten ansiosta se saattoi olla sukua Melanesian pidginenglannille.
Englanninkieliset kauppiaat olivat noin 1840-luvulta lähtien hyvin aktiivisia alueella, ja epävakaita pidginkieliä oli tullut käyttöön 1860-lukuun mennessä. Mikronesian pidginenglanti saattoi kreolisoitua joissakin Kusaien rantayhteisöissä, mutta tätä väitettä vahvistavaa tietoa ei ole saatavissa. Vuonna 1899 alue siirtyi saksalaisten haltuun, ja koska pidginenglantia ei käytetty etnisten ryhmien välisessä vuorovaikutuksessa, se hävisi nopeasti ja korvattiin saksan kielellä ennen Saksan miehityksen päättymistä vuonna 1919. Mikronesian pidginenglanti kuitenkin säilyi Naurun saarella, jossa se sekoittui Kiinan pidginenglantiin ja muuttui Naurun pidginenglanniksi, jota puhutaan tänäkin päivänä Naurulla.
Pierre et Gilles

Pierre et Gilles on kahden taiteilijan nimistä muodostettu salanimi joka yhdistää "ateljee nimenä" heidän valokuvatöitään. Kyseiset valokuvat ovat hyvin muokattuja ja yleensä pitävät sisällään uskonnollisia ja/tai homoeroottisia sisältöjä. Pierre et Gillesin töissä on tapana käyttää kliseitä näennäisen viattomasti, jopa niin että töitä on vaikea erottaa Kitschistä vaikka ne ovat hyvin sofistikoituja teknisesti. 
Pierre et Gilles.
Pierre et Gilles on kahden taiteilijan, valokuvaaja Pierre Commoyn (s. 15. elokuuta 1950 La Roche-sur-Yon) ja taidemaalari Gilles Blanchardin (s. 9. joulukuuta 1953 Le Havressa) yhteistyöstä koostuva kuvantekijäryhmä. Commoy ja Blanchard tapasivat toisensa Kenzō Takadan liikkeen avajaisissa Pariisissa vuonna 1976 ja ovat tehneet yhteistyötä ja asuneet yhdessä siitä lähtien.
Suomessa Pierre et Gillesin töitä on ollut esillä Turun taidemuseossa 14. marraskuuta 1999 - 27. helmikuuta 2000.
Taiteilija Juvela

Taiteilija Juvela on taiteilija Onni Muusarin lyijykynä- ja vesivärityö vuodelta 1912. Kooltaan tämä pikkutyö on 8,5×13 cm; se on kiinnitetty 21×25,5 cm taustapaperille. Työ kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
Onni Muusari ehti osallistua muutamana vuonna näyttelyihin ennen varhaista kuolemaansa. Muotokuva valmistui näinä vuosina. Hän oli käynyt Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulua vuosina 1906–1908 ja 1910. Myös Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa hän opiskeli vuonna 1909.
Taiteilija Juvela eli Lennu Juvela oli hänen opiskelutovereitaan Viipurin taiteenystävien piirustuskoulusta. Lennu Juvela toimi sittemmin taiteilijana Tampereella.
Omega I

Omega I on suomalaisen modernistin Otto Mäkilän öljyvärityö vanerille vuodelta 1945. Kooltaan työ on 46×55 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
Otto Mäkilä oli löytänyt surrealismin opiskellessaan 1930-luvun alussa Pariisissa. Hän toteutti rohkeasti Suomen oloissa ainutlaatuisia surrealistisia töitä. Sotavuodet toivat hänen löytöretkiinsä synkkyyttä, kuoleman korostamista, vaikkakin hänen taiteensa henkinen pohja lepäsi edelleen 1930-luvun idealismissa. Tuolloin varsinkin kirjallisuudessa pidettiin esillä ihmisen individualistis-eettisiä pyrkimyksiä ihmisen tehtävänä.
"Omega I" on surrealistinen maalaus, jossa henkisesti yksinäinen, kohtaloaan pohtiva ihminen makaa harmaana vuoteellaan. Vihreä niitty ruohoa rouskuttelevine hevosineen on täysin tuon sivullisen ihmisen ajatusten ja kokemusten ulkopuolella.
Vene vesille

Vene vesille on turkulaisen modernistin Otto Mäkilän guassi-, vesiväri- ja lyijykynätyö vuodelta 1939. Kooltaan työ on 24,5 × 31,6 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmaan.
"Vene vesille" heijastaa välimerellistä valoa ja lämpöä antiikista tutun keltaisen ja transendenttia kuvaavan sinisen värin sävyin. Piirroksessa ihminen lähtee sauvoineen etsimään elämän mysteeriä veneellään. Hänessä on elämänvoimaa ja suorastaan dionyyssistä elämänhurmiota sielussaan matkaan lähtiessään. Teos on viimeisiä iloisen elämänvoimaisia Mäkilän töitä ennen sotaa. Sota heijastui sittemmin voimakkaasti hänen keskeiseen tuotantoonsa.
Balsamietikka

Balsamietikka (myös balsamico ja balsamiviinietikka) on keitetystä rypälemehusta valmistettu etikkalaatu. Aito balsamietikka on hyvin kallista ja siirappimaista. Useimmiten balsamietikkana myydään väärennöksiä.
Aitoa balsamietikkaa valmistetaan vain Modenassa ja Reggio Emiliassa Italiassa, ja sitä kutsutaan erotuksena väärennöksistä italiankielisellä nimellä "aceto balsamico tradizionale", ”perinteinen balsamietikka”. Balsamietikan valmistus aloitetaan keittämällä tuoretta rypälemehua hitaasti, kunnes sen tilavuus on pienentynyt puoleen tai kolmannekseen alkuperäisestä. Tiivistetty mehukeite käy puutynnyreissä tai metallitankeissa kahdesta neljään vuotta, minkä jälkeen sitä varastoidaan vielä vuosia. Varastoinnin aikana balsamietikka tiivistyy ja väkevöityy entisestään. Vähintään 12 vuotta vanha aito balsamietikka maksaa 750 euroa litralta tai enemmän.
Väärennökset.
Suurin osa balsamietikkana myytävistä etikoista koostuu lähinnä tavallisesta viinietikasta, johon on lisätty ruskeaa elintarvikeväriä ja rypälemehua.