tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ford Fiesta WRC

Ford Fiesta WRC on Fordin ralliauto, joka teki debyyttinsä kauden 2017 avanneessa Monte Carlon MM-rallissa. Kaudella 2017 Sébastien Ogier voitti autolla kuljettajien ja M-Sport valmistajien mestaruuden.
Mallin edeltäjä on Ford Fiesta RS WRC.
Mallin seuraaja kaudella 2022 on Ford Puma Rally1.
Mini John Cooper Works WRC

Mini John Cooper Works WRC on Minin ralliauto, joka teki debyyttinsä kauden 2011 Sardinian MM-rallissa. Auto suunniteltiin vastaamaan MM-sarjan vuodeksi 2011 muuttuneita sääntöjä, ja se on Minin ensimmäinen ralliauto sitten merkille menestyksekkään 1960–luvun.
Minin suunnittelua ja rallitallin toimintaa valittiin johtamaan Prodrive, joka aiemmin vastasi Subarun rallitiimin toiminnasta. Kaudella 2012 tallin autoilla ajoivat muun muassa Daniel Sordo ja Chris Atkinson.
Bogdan von Knorring

Gotthard Johann von Knorring (; 11. marraskuuta 1744 Koeru, Viro – 17. joulukuuta 1825 Tartto, Viro) oli venäläinen kenraali, joka kuului baltiansaksalaiseen Knorring-sukuun. Hän oli venäläisten joukkojen päällikkönä Suomessa Suomen sodan aikana joulukuusta 1808 huhtikuuhun 1809 Friedrich Wilhelm von Buxhoevdenin jälkeen. Von Knorring valmisteli talvella 1809 Ruotsiin tehdyt hyökkäykset. Hän solmi maaliskuussa 1809 aselevon, jonka mukaan Venäjän joukot vetäytyivät Ruotsista Ahvenanmaalle. Hän osallistui Suomen hallinnollisten asioiden järjestelyyn.
Von Knorringin vanhemmat olivat Adam Friedrich von Knorring (a. Kaltenborn) ja Dorothea Elisabeth von Knorring os. von Zoege Manteuffel. Hänen puolisonsa oli Wilhelmine Christine von Liphart, ja heillä oli poika Karl Friedrich (Karl Bogdanovitš) von Knorring.
Volkswagen Polo R WRC

Volkswagen Polo R WRC on Volkswagen Motorsportin ralliauto, joka teki debyyttinsä kauden 2013 MM-sarjan avanneessa Monte Carlon MM-rallissa. Auto suunniteltiin vastaamaan MM-sarjan vuodeksi 2011 muuttuneita sääntöjä. Auto julkistettiin vuonna 2011 ja sen ensikilometrit ajoi Carlos Sainz, joka toimi myös tallin testikuljettajana ja kehitti autoa Sébastien Ogierin kanssa vuotta 2013 varten.
Merkin ykköstiimin kuljettajina toimivat kaudella 2013 Sébastien Ogier ja Jari-Matti Latvala, ja lisäksi tehdastallissa ajoi myös Andreas Mikkelsen. Ensimmäinen voitto uudella Pololla tuli jo avauskauden toisesta rallista, Ogierin vietyä lumella ajetun Ruotsin rallin voiton. Kauden päätteeksi Ogier voitti myös kuljettajien maailmanmestaruuden, ja Volkswagen ylivoimaisesti valmistajien mestaruuden. 
Kaudella 2014 Volkswagenit hallitsivat jälleen MM-sarjaa. Saksalaistalli voitti jälleen kuljettajien, sekä valmistajien mestaruuden.
David Kimutai

David Kimutai Rotich (s. 19. elokuuta 1969 Rift Valley, Kenia) on kenialainen kävelijä. Hän kilpaili miesten 20 kilometrin kävelyssä kesäolympialaisissa 1996 (Atlanta), 2000 (Sydney) ja 2008 (Peking). Atlantassa hän sijoittui 23. sijalle ajalla 1.25.01, Sydneyssä 39. sijalle ajalla 1.28.45 ja Pekingissä 19. sijalle ajalla 1.22.21. Kimutain henkilökohtainen ennätysaika 20 kilometrin kävelyssä on 1.20.40 (1996). 
Kimutai on voittanut Afrikan kisoissa kultaa (1999) ja kahdesti hopeaa (1995, 2007). Hän on saanut pronssimitalin Kansainyhteisön kisoissa (2002). Yleisurheilun Afrikan-mestaruuskilpailuissa Kimutai on voittanut kahdesti kultaa (2006, 2012) ja saanut kaksi hopeaa (1996, 2010).
Suomen Beniamino Gigli -seura

Suomen Beniamino Gigli -seura on perustettu vuonna 1985. Seura tekee tunnetuksi laulaja Beniamino Giglin elämäntyötä, klassista ja erityisesti oopperamusiikkia sekä harrastaa kulttuurivaihtoa Suomen ja Italian välillä järjestämällä suomalaisille laulajille mahdollisuuksia laulaa Recanatissa sekä vastaavasti italialaisille laulajille tilaisuuksia laulaa Beniamino Gigli -muistokonserteissa Suomessa. Seura myös ylläpitää suhteita Recanatiin ja eri puolilla maailmaa oleviin Beniamino Giglin taiteen ystäviin sekä pyrkii tukemaan nuoria lahjakkaita suomalaisia oopperalaulajia.
Seuran perustaminen.
Suomen Beniamino Gigli -seura on perustettu 26. helmikuuta 1985. Seuran perustivat Torsten Brander ja Pentti Rajaheimo. Ensimmäisessä hallituksessa olivat lisäksi varapuheenjohtaja Jari Paavilainen, taloudenhoitaja Paula Brander ja jäseninä Mikael Brander ja Kyösti Lampinen. Tilintarkastajiksi valittiin Anne Paavilainen ja Jarmo Rönnqvist sekä heidän varamiehiksi Jorma Rajaheimo ja Irma Witikka. 
Beniamino Gigli -muistokonsertit.
Suomen Beniamino Gigli -seuran järjestämien Beniamino Gigli -muistokonserttien järjestelyt seuran hallitus hoitaa talkootyönä ja laulajat esiintyvät ilman palkkiota. Vuosien 1987–2018 aikana muistokonsertteja on ollut 44 ja niissä on esiintynyt 146 laulajaa ja 20 pianistia. Puheenjohtaja Torsten Branderin vaikutusvaltaisten suhteiden ansiosta konsertteihin on saatu 46 ulkomaista laulajaa. Muistokonsertteja on omistettu myös Rina Giglille, Licinio Francardille, Antonio Galiélle, Ernesto De Curtisille ja Peter Lindrooslle. 
Suomalaiset laulajat Recanatissa.
Suomen Beniamino Gigli -seura on sääntöjensä mukaisesti edistänyt suomalaista oopperalaulua lähettämällä laulajia ja pianisteja esiintymään Giglin syntymäkaupunkiin Recanatiin. Vuosien 1990–2012 välisenä aikana on Recanatissa on vieraillut kymmenen laulajaa ja kaksi pianistia.
Beniamino Gigli -palkinto.
Suomen Beniamino Gigli -seuran hallitus päätti vuonna 1993 perustaa Beniamino Gigli -palkinnon. Palkinto voidaan myöntään antaa Beniamino Giglin hyväksi tehdystä työstä ansioituneelle henkilöille. Beniamino Gigli -palkinnon saajia on vuosien 1990–2018 välisenä aikana on ollut 27 henkilöä.
NHL-kausi 1960–1961

NHL-kausi 1960–1961 oli National Hockey Leaguen historian 44. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Chicago Black Hawks, joka kukisti finaalisarjassa Detroit Red Wingsin otteluvoitoin 4–2. Kyseessä oli Black Hawksin seurahistorian kolmas Stanley Cup -mestaruus.
Runkosarjan pistepörssin, Art Ross Trophyn ja Hart Memorial Trophyn voitti Montreal Canadiensin oikea laitahyökkääjä Bernie Geoffrion. Geoffrion teki 64 ottelussa yhteensä 95 tehopistettä, joista 50 oli maaleja ja 45 syöttöpisteitä. Tämä oli toinen kerta NHL:n historiassa, kun pelaaja onnistui tekemään 50 maalia yhden kauden aikana. Edellisen kerran tähän saavutukseen oli yltänyt Maurice Richard kaudella 1944–1945, jolloin Richard oli tehnyt 50 maalia 50 ottelussa. 
Eräs merkittävä rajapyykki saavutettiin 27. marraskuuta 1960. Tuolloin Gordie Howesta tuli ensimmäinen NHL-pelaaja, joka on uransa aikana kerännyt 1 000 pistettä runkosarjassa. Howen tuhannes tehopiste tuli hänen 938. ottelussaan. Koko NHL-uransa aikana hän teki lopulta 1 850 pistettä.
Parhaalle puolustajalle annettava James Norris Memorial Trophy myönnettiin Montreal Canadiensia edustaneelle Doug Harveylle, jolle Norris-palkinto oli hänen uransa kuudes. Parhaan tulokkaan Calder Memorial Trophyn sai puolestaan Toronto Maple Leafsin Dave Keon. Pudotuspelien pistepörssin voitti Detroit Red Wingsin Gordie Howe. Hän teki 11 ottelussa 15 tehopistettä, joista 4 oli maaleja ja 11 maaliin johtaneita syöttöjä. Myös Chicago Black Hawks -puolustaja Pierre Pilote keräsi pudotuspeleissä 15 tehopistettä. Hänen tehonsa muodostuivat 3 maalista ja 12 maalin johtaneesta syötöstä.
Runkosarja.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu." 
Runkosarjan pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Pudotuspelit.
 
Pudotuspelien pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Sanna Immanen

Sanna Immanen (s. 30. huhtikuuta 1975 Kouvola) on suomalainen virkamies ja kääntäjä, joka suomentaa erityisesti virosta, mutta myös englannista ja ruotsista. Immanen on Viron asiantuntija, ja hän on suomentanut virolaista kirjallisuutta. Hän on työskennellyt lehdistövirkamiehenä Suomen Tallinnan-suurlähetystössä vuodesta 2020 alkaen. Immanen on työskennellyt myös Viro-instituutin Suomen edustuston toiminnanjohtajana.
Immanen on Suomen Viro-yhdistysten liiton hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2012 alkaen.
Ura.
Immanen valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2003. Hänen pääaineensa oli itämerensuomalaiset kielet (Viron kieli ja kulttuuri) ja sivuaineita folkloristiikka sekä Venäjän ja Itä-Euroopan tutkimus. Vuodesta 2001 Immanen on toiminut kääntäjänä omalla toiminimellään.
Vuosina 2000–2004 Immanen toimi Suomen Viro-yhdistysten liiton kulttuurisihteerinä, 2005–2008 liiton toiminnanjohtajana, 2009–2011 suomi vieraana kielenä -opettajana Lieksan kristillisessä opistossa ja 2011–2012 Tarton yliopiston edustajana Suomessa.
Beniamino Gigli -muistokonsertti

Suomen Beniamino Gigli -seura on järjestänyt Suomessa vuodesta 1987 alkaen konsertteja maailmankuulun italialaisen tenorin Beniamino Giglin muistoksi. 
Vuosina 1996–2018 muistokonsertteja on ollut 44 ja niissä on esiintynyt 146 laulajaa ja 20 pianistia. Puheenjohtaja Torsten Branderin suhteiden ansiosta konsertteihin on saatu 46 ulkomaista laulajaa. Muistokonsertteja on omistettu myös Rina Giglille, Licinio Francardille, Antonio Galiélle, Ernesto De Curtisille ja Peter Lindrooslle.
Yoshihisa Yoshikawa

Yoshihisa Yoshikawa (; 4. syyskuuta 1936 Fukuokan prefektuuri – 12. lokakuuta 2019) oli japanilainen ampuja. Hän sai kesäolympialaisissa 1960 Roomassa ja kesäolympialaisissa 1964 Tokiossa pronssimitalit 50 metrin vapaapistoolissa. Hän jäi 50 metrin vapaapistoolissa 17. sijalle vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa ja 25. sijalle kesäolympialaisissa 1972 Münchenissä.
Eugen von Knorring

Eugen Theodor von Knorring (12. tammikuuta 1812 Kokemäki – 10. kesäkuuta 1874 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies. 
Von Knorring oli vuodesta 1862 senaatin oikeusosaston jäsen, prokuraattori vuonna 1863, talousosaston siviilitoimikunnan apulaispäällikkö vuonna 1871 ja oikeusosaston varapuheenjohtaja vuodesta 1874. Hän edisti oikeus- ja vankilalaitoksen uudelleenorganisointia ja perusti vuonna 1869 Suomen Vankeusyhdistyksen, jonka ensimmäinen puheenjohtaja hän oli. Hän suhtautui myönteisesti suomen kieleen ja Suomen perustuslailliseen asemaan.
Von Knorring julkaisi vuonna 1858 Suomen ensimmäisen aateliskalenterin. Hän oli vapaaherra ja aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1867 ja 1872. Eugen von Knorringin isä oli eversti, valtiopäivämies Henrik Gustaf von Knorring ja hänen äitinsä oli Renata Elisabet Blum "Blom", "Blume" (1771-1841), joka oli luutnantti Johan Petter Blomin (1733-1797), Yyterin säteriratsutilan omistajan ja Katarina Kristina Lebellin (1749-1821), jonka isä oli Porin ja Ulvilan kirkkoherra Mikael Kasimirsson Lebell, tytär.
Sisarusparveen kuului 14 lasta, joista puolet kuoli pikkulapsina. Hänen veljiään olivat kirkkoherra Frans Peter von Knorring, kapteeni Karl Henrik von Knorring, Gustaf von Knorring (1789-1839), Sebastian von Knorring (1795-1890), Georg Reinhold von Knorring (1801-1864) ja eversti Magnus Kasimir von Knorring (1806-1884).
Eugen von Knorringin ja Helena Catharina Schwenzonin (1822-1901) lapsia olivat: Agata Lovisa von Knorring Procopé (1844-1871), joka oli runoilija Hjalmar Procopén äiti; säveltäjä Vilhelmina (Minna) von Knorring (1846-1918); Eugen Carl Egenolf von Knorring (1848-1911); laamanni Anton Leonard von Knorring (1853-1926); Olga Elisabet Alexandrine von Knorring von Törne (1856-1946), joka oli säveltäjä Bengt von Törnen äiti ja diplomi-insinööri Frans Axel Herman von Knorring (1860-1904).
Insinööri, valtiopäivämies Frans Axel Herman von Knorring oli Eugen von Knorringin ja tämän puolison Helena Catharina Schwenzonin (1822-1901) poika.
Hotel International

Hotel International () on vuonna 1963 ensi-iltansa saanut Anthony Asquithin ohjaama brittiläinen draamaelokuva, jonka pääosissa nähdään Elizabeth Taylor ja Richard Burton. Muissa osissa ovat muun muassa Louis Jourdan, Maggie Smith, Orson Welles, Rod Taylor, Elsa Martinelli ja Margaret Rutherford. 
Juoni.
"Hotel International" kertoo matkustajista, jotka majoitetaan läheiseen hotelliin sumun vallatessa Heathrow’n lentoaseman. Hotellissa jokainen heistä taistelee elämänsä kriisissä odottaen samalla pääsevänsä matkaan kohti New Yorkia.
"Hotel International" on toinen yhdestätoista elokuvasta, jotka Elizabeth Taylor ja Richard Burton tekivät yhdessä. Ensimmäinen on samana vuonna 1963 ilmestynyt "Kleopatra".
Tuotanto.
Elokuvan tuotti Anatole de Grunwald ja käsikirjoituksen oli laatinut Terence Rattigan. Musiikin elokuvaan sävelsi Miklós Rózsa.
"Hotel Internationalin" kuvaukset alkoivat tammikuussa 1963 ja kestivät maaliskuuhun asti. Elokuva kuvattiin nimellä "International Affair" Lontoossa ja Hertfordshiren Borehamwoodissa sijaitsevilla Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla 4 miljoonan dollarin budjetilla.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Hotel International" sai ensi-iltansa toukokuussa vuonna 1963 Isossa-Britanniassa. Suomessa elokuva julkaistiin 1. syyskuuta samana vuonna. Yhdysvalloissa elokuva pääsi teatterilevitykseen 19. syyskuuta 1963. Elokuvan levittäjänä toimi tuotantoyhtiö Metro-Goldwyn-Mayer.
"Hotel International" tuotti ilmestymisvuonnaan 7,5 miljoonaa dollaria. Vuoteen 1974 mennessä "Hotel International" oli tuottanut 14 miljoonaa dollaria.
Vaikka elokuva sai osakseen köyhää kritiikkistä palautetta, se menestyi erittäin hyvin taloudellisesti. "Hotel Internationalin" taloudellista menestystä auttoi kesällä 1963 ilmestynyt Elizabeth Taylorin ja Richard Burtonin ensimmäinen yhteistyö eeppinen elokuva "Kleopatra", joka oli myös vuoden 1963 menestynein elokuva. "Hotel International" oli yksi kahdestatoista menestyneimmistä elokuvista Isossa-Britanniassa vuonna 1963.
Elokuva on julkaistu DVD:lle.
Helge von Knorring

Helge von Knorring (17. maaliskuuta 1897 Orivesi – 27. helmikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti. Hän toimi asiainhoitajana Pretoriassa 1949–1952, lähettiläänä Pekingissä 1952–1953, Bernissä 1953–1956, ulkoministeriön protokollaosaston päällikkönä ja ulkovaltojen lähettiläiden esittelijänä hän toimi 1956–1959 ja lähettiläänä Lissabonissa ja Haagissa 1959–1964. Von Knorringille myönnettiin erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvonimi vuonna 1957. Hän oli Sigrid Juséliuksen säätiön toimitusjohtaja vuosina 1965–1969.
Helge von Knorringin isä oli everstiluutnantti Carl Lennart von Knorring. Kuoronjohtaja Carl von Knorring oli hänen setänsä.
Ulrich Lind

Ulrich Lind (s. 4. marraskuuta 1942 Heilbronn, Baden-Württemberg) on saksalainen entinen ampuja. Hän sai 597 pisteen tuloksella hopeaa 50 metrin pienoiskiväärin makuukilpailussa vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa. Hän kilpaili siinä myös vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja jäi kahdeksannelle sijalle.
Vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa Lind osallistui 50 metrin pienoiskiväärin asentokilpailuun ja jäi jaetulle 28. sijalle.
GAIS Bandy

GAIS Bandy "(Göteborgs Atlet- och Idrottssällskap)" on göteborgilainen jääpalloseura. Seuran edustusjoukkue pelaa Ruotsin pääsarjassa Elitserienissä, mutta luopui hallipuutteen vuoksi Elitserienistä keväällä 2014.
Historia.
GAIS Bandy perustettiin huhtikuussa 2005, kun kaksi göteborgilaista jääpalloseuraa, GAIS ja SK Höjden yhdistyivät, tavoitteena muodostaa kaupunkiin yksi menestyvä jääpalloseura.
SK Höjden nousi kauden 2004-05 päätteeksi II-divisioonasta toiseksi korkeimmalle sarjatasolle I-divisioonaan, ja seuraavalla kaudella 2005-2006, GAIS peri sen sarjapaikan. 
GAIS nousi Ruotsin korkeimmalle sarjatasolle, kun se sijoittui ensimmäiseksi Allsvenskanin etelälohkossa kaudella 2010-2011. GAIS:n nousu oli historiallinen, sillä Göteborgista ei ollut aikaisemmin koskaan ollut seuraa jääpallon korkeimmalla sarjatasolla. Ensimmäisellä kaudellaan elitserienissä 2011-2012 se sijoittui yhdeksänneksi.
Vihreän kullan kulttuuritie

Vihreän kullan kulttuuritie on autolla, polkupyörällä tai jalan kuljettava matkailutie, joka on Etelä-Savoon sijoittuva metsäteeman ympärille rakennettu reitti. Reitin nähtävyydet ovat maisema-, luonto- ja kulttuuriaiheisia. Kulttuuritien idea syntyi lähtökohdasta tehdä "maisemat markoiksi" ja idean toteutus valmistui vuonna 2000. Reitti esittelee kulttuurihistoriallisia kohteita, metsien moninaiskäyttöä, paikalliskulttuuria sekä paikallisia palveluita. Reitti kulkee itä-länsi-suuntaisesti ja alkaa Mäntyharjulta valtatie 5:ltä ja päättyy Parikkalan Särkisalmessa valtatie 6:lle, josta jatkuu Via Karelia matkailureitti. Vihreän kullan kulttuuritien reitti Mäntyharjusta kulkee Mikkelin Ristiinan, Puumalan, Sulkavan, Savonlinnan ja Punkaharjun kautta Parikkalan Särkisalmelle. Reitin pituus on noin 250 km. Tien numero on 420. Suuri osa reitistä kulkee alemmalla tieverkolla. Reitti sivuuttaa Vihreän kullan kulttuuritien kohteet Mikkelin Anttolassa ja Rantasalmella.
Reitti.
Alkaa valtatie 5 Karankamäen eritasoliittymästä
Päättyy valtatie 6 Särkisalmen tasoliittymään.
Satama Open Air

Satama Open Air on Kemissä elokuun ensimmäisenä viikonloppuna järjestettävä musiikkifestivaali.
Historia.
Satama Open Air on vuodesta 2010 lähtien Kemin Ruutinrannan puistossa järjestetty musiikkifestivaali. Festivaali on kasvanut huomattavasti alkuvuosistaan: ensimmäisinä vuosina tapahtuma houkutteli satoja tai muutamia tuhansia kävijöitä, mutta 2017 alkaen yleisömäärät ovat ylittäneet 10 000 kävijän rajan. Vuonna 2020 tapahtuma jouduttiin perumaan COVID-19-pandemian vuoksi, mutta se palasi ohjelmistoon jälleen vuonna 2021.
Esiintyjät.
2020.
31.7.–1.8.2020
"Peruttiin koronatilanteen vuoksi."
Julkaistut artistit (20.3.2020): Kaija Koo, Lauri Tähkä, Sonata Arctica, Erin, Suvi Teräsniska, Laura Voutilainen, Rita Behm, Chisu, Ellinoora, Elastinen, Olavi Uusivirta, Irina, Maija Vilkkumaa, Eläkeläiset, Mikael Gabriel, Nelli Matula, Turmion Kätilöt
Lähteet.
https://yle.fi/a/74-20043750
https://www.meteli.net/fi/tapahtuma/376851
https://www.eventmedia.fi/satamaopenair
https://panostaliigaan.fi/satama-open-air-2023-ja-2024
https://allevents.in/kemi/satama-open-air-2025/200026974662204
Maliskylä

Maliskylä on kylä ja taajama Nivalan kaupungissa. Kylä sijaitsee noin 10 kilometriä kaupungista koilliseen.
Maliskylän asuttivat savolaiset 1500-luvulla Malisjoen varteen. Kylän ensimmäinen talo, Laakkonen, valmistui vuonna 1578 ja sen isäntänä toimi Niku Malinen. Vuoteen 1607 mennessä taloja oli maakirjojen mukaan jo seitsemän uudistilaa, ja nykyään taloja on noin 270. 1800-luvulla Maliskylä oli huonossa maineessa siellä majaa pitäneiden mehtärosvojen, "puukkojokelaisten" vuoksi. Heistä kuuluisin lienee Tappura-Mikko, joka piti majaa Kukonahossa. Hänet karkoitettiin Siperiaan rötöstensä vuoksi, mutta hän karkasi ja palasi jalkapatikassa takaisin. Matkaan kului kaksi vuotta. Kirjailija Kirsti Mäenpää on kirjoittanut hänestä kirjan Mikko Tappura "(julkaistu 2015, kustantaja Kasuura Oy)" ja hänestä on tehty lyhytelokuva Tappuran Mikon paluu ("KJL-Studio 2015)."
Kylällä on oma koulu (Malilan koulu), jossa järjestetään perusopetusta ala-asteikäisille sekä pidetään esikoulua. Alkuperäinen hirsirakenteinen koulurakennus valmistui vuonna 1900. Viisikymmentä vuotta myöhemmin sitä laajennettiin toisella kerroksella ja se toimi alakouluna aina vuoteen 2004 saakka, jonka jälkeen rakennus purettiin uusien tilojen valmistuttua.
Maliskylällä sijaitseva Crazyland on valtakunnallisesti mainetta niittänyt elämyspuisto, jossa on näytillä taiteilija Pasi Keskisarjan valmistamia pienoismalleja, patsaita ja taideinstallaatioita. Keskisarjan tunnetuin teos on 14-metrinen puinen Eiffeltorni. Alueen yhteydessä on myös kesäisin palveleva Crazyland Grilli-Kahvio sekä itsepalvelukirpputori. Alueella on myös matkailuparkki sekä mökkimajoitusta. 
Kylällä on oma nuorisoseura. Sen perusti opettaja Maria Alhovaara (o.s. Alfthan) vuonna 1907 kylän irtaannuttua Nivalan nuorisoseurasta. Maliskylän nuorisoseura ry rekisteröitiin yhdistysrekisteriin 1945. Seura omistaa vuonna 1956 rakennetun nuorisoseurantalo Liittolan. Seuran historia on värikäs ja laaja. 1900-luvulla siellä järjestettiin näytelmiä ja runonlausuntaa, seuralla oli oma torvisoittokunta ja purppuripiiri. Kylällä kehitetty ja vuosien saatossa eri puolilla Suomea esitetty Maliskylän purppuri on muunnelma perinteisestä ranskalaislähtöisestä tanssista, "potpourrista". Maliskylän nuorisoseura järjestää vuosittain erilaisia yleisötapahtumia sekä vuokraa seurantaloa eri tilaisuuksiin.
Kylällä sijaitsee vanha Maliskylän Mylly sekä tilauksesta avoinna oleva Sisko Kankaan käsityömyymälä Savipaja. Maliskylällä on myös oma kappeli ja sen yhteydessä hautausmaa. 
Maliskylällä toimii harrastelijatason kilpaileva driftingtalli MaliskyläMotorsport.
Kirjailija Varpu Vilkuna-Uusitalo eli Maliskylällä.
Gustaf Ehrnrooth

 
Ernst Gustaf Waldemar Ehrnrooth (7. joulukuuta 1898 Helsinki – 16. syyskuuta 1983 Kirkkonummi) oli suomalainen ratsuväen kenraalimajuri, joka toimi sodassa Hämeen ratsurykmentin komentajana ja myöhemmin erityisesti sotilaallisten aluehallintojen komentajana. Hänen vanhempi veljensä oli everstiluutnantti Lars Ehrnrooth ja nuorempi veljensä oli jalkaväenkenraali Adolf Ehrnrooth. Veljesten isä oli oikeuslääketieteen professori Ernst Ehrnrooth.
Gustaf Ehrnrooth toimi myös kunniavartioston päällikkönä marsalkka Mannerheimin hautajaisissa. Helsingin vuoden 1952 olympialaisissa hän oli ratsastuskilpailuista vastaava johtaja.
Sotilasura.
Suomen sisällissodassa ryhmänjohtajana toiminut Gustaf Ehrnrooth opiskeli Suomen kadettikoulun ensimmäisellä kurssilla 28.1.1919–31.3.1920 sekä Sotakorkeakoulun viidennellä kurssilla 16.9.1928–18.8.1930 (ye-upseeri 1931). 1920-luvulla hän toimi Ratsuväkiprikaatissa sekä Uudenmaan rakuunarykmentissä muun muassa nuoremman upseerin ja eskadroonanpäällikön tehtävissä. Vuosina 1930–1938 hän toimi ye-upseerina Ratsuväkiprikaatissa ja Uudenmaan rakuunarykmentissä. 28.12.1938–12.10.1939 välisenä aikana hän oli 2. divisioonan esikuntapäällikkö. 
Talvisodan alettua hänestä tehtiin III armeijakunnan esikuntapäällikkö 12.10.1939–9.6.1941. Tämän jälkeen Ehrnrooth nimitettiin Hämeen ratsurykmentin komentajaksi, missä tehtävässä hän oli aina syksyyn 1944 asti, jolloin kenraalimajuri Erkki Raappana erotti hänet tehtävistään. Ehrnroothin tilalle HRR:n komentajaksi Raappana komensi majuri Siraman. 
Sodan jälkeen hän oli Porvoon sotilaspiirin komentajana 1944–1950. Vuoteen 1955 asti hän toimi Helsingin sotilaspiirin päällikkönä. Uudenmaan sotilasläänin komentajana ja Helsingin varuskunnan päällikkönä hän toimi vuodesta 1955 alkaen aina eläkkeelle siirtymiseensä asti vuonna 1958.
NHL-kausi 1959–1960

NHL-kausi 1959–1960 oli National Hockey Leaguen historian 43. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti 
viidennen kerran peräkkäin Toe Blaken valmentama Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Toronto Maple Leafsin otteluvoitoin 4–0. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Canadiensin 11. ja seuran koko historian 12. Stanley Cup -mestaruus, ja sen myötä Maurice Richard juhli uransa kahdeksatta ja viimeistä Stanley Cupia. Ottelusarjan jälkeen Richardin koko urallaan Stanley Cup -finaaleissa tekemien maalien määrä oli 34, mikä on NHL:n ennätys.
Runkosarjan pistepörssin ja Art Ross Trophyn voitti Chicago Black Hawksin Bobby Hull. Hull teki 70 ottelussa kaikkiaan 81 tehopistettä, joista 39 oli maaleja ja 42 syöttöpisteitä. Hart Memorial Trophy puolestaan myönnettiin Detroit Red Wingsin Gordie Howelle.
Parhaalle puolustajalle annettavan James Norris Memorial Trophyn vei Montreal Canadiensin Doug Harvey, jolle Norris-palkinto oli hänen uransa viides. Parhaan tulokkaan Calder Memorial Trophyn puolestaan sai Chicago Black Hawksin Bill Hay. Pudotuspelien pistepörssin voitti Montreal Canadiensin Henri Richard. Hän teki kahdeksassa ottelussa 12 tehopistettä, joista kolme oli maaleja ja yhdeksän maaliin johtaneita syöttöjä. Myös Richardin tavoin Canadiensia edustanut Bernie Geoffrion keräsi pudotuspeleissä 12 tehopistettä. Geoffrionin tehot muodostuivat kahdesta maalista ja kymmenestä maalin johtaneesta syötöstä.
Runkosarja.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu." 
Runkosarjan pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Pudotuspelit.
 
Pudotuspelien pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Artificial Heart

Articial Heart on vuonna 2008 perustettu metalcore-yhtye. Yhtye on julkaissut kaksi EP:tä ja yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, "A Heart Once Lost", julkaistiin 15. maaliskuuta 2013.
Artificial Heart menestyi Century Median järjestämässä Suomi Metal Star -kilpailussa ja pääsi finaaliin asti. Yhtye on lämmitellyt mm. August Burns Rediä sekä The Devil Wears Pradaa.
Venäjänbolonka

Venäjänbolonka () on venäläinen koirarotu. Se ei ole FCI:n hyväksymä, mutta Suomen Kennelliitto on tunnustanut sen virallisesti roduksi ja se voi osallistua Suomessa näyttelyihin. Nimitys "russkaja tsvetnaja bolonka" tarkoittaa ”värillistä venäjänsylikoiraa”.
Ulkonäkö.
Venäjänbolonka on pienikokoinen, pitkäkarvainen, elegantti ja tasapainoinen sylikoira, jonka rungonpituus on hieman säkäkorkeutta suurempi. Kuono on hieman kalloa lyhyempi ja sen kärki aavistuksen kapeneva. Silmät ovat pyoreähköt, keskikokoiset ja väriltään joko tummat tai pähkinänruskeat. Pienet korvat voivat olla joko riippuvat tai kärjistään taittuneet. Niska on keskipitkä ja runko tiivis. Sen rintakehä on kohtalaisen leveä ja syvä, ja selkä suora ja leveä. Raajat ovat yhdensuuntaiset ja suorat, ja liikkeet vapaat ja kevyet. Keskipitkä häntä kaartuu kaareksi selän ylle ja on korkealle kiinnittynyt. Ihannesäkäkorkeus molemmilla sukupuolilla on enintään 26 cm ja paino vaihtelee 3-4 kg välillä.
Karvapeitteen tulee olla pehmeä, tiheä, silkkinen ja joko kihara tai aaltoileva. Kasvoissa karva muodostaa viikset ja parran. Väriksi sallitaan mikä tahansa muu valkoista, kirjavaa ja merleä lukuun ottamatta. Yleisimmät värit ovat musta, musta tai ruskea merkkivärinen, harmaa eri sävyissään hopeanharmaasta sudenharmaaseen, brindle, ruskea, punainen, keltainen ja kerma. Myös musta tai muuten perusväriä tummempi satula selässä hyväksytään.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on ystävällinen, eloisa ja tasapainoinen. Se on erittäin sosiaalinen ja helposti uusiin asuinympäristöihin ja elinolosuhteisiin sopeutuva. Se tulee hyvin toimeen sekä vieraiden ihmisten että muiden koirien kanssa.
Alkuperä.
Venäjänbolonka on rotuna nuori eikä sen alkuperä ole kaikilta osin täysin varma. Venäjän vallankumouksen aikana maahan jääneiden bichon friséjen uskotaan risteytyneen shih tzun ja lhasa apson kanssa, jotka olisivat antaneet rodulle sen nykyisen, bichoneista poikkeavan värityksen. Jalostustyö alkoi 1950-luvun alussa Leningradissa ja ensimmäinen rotumääritelmä kirjoitettiin vuonna 1962. Neuvostoliiton maatalousministeriö hyväksyi kyseisen rotumääritelmän kuitenkin vasta vuonna 1966. 1980-luvulla rotu levisi Itä-Saksan alueelle. Vuonna 1997 Venäjän Kennelfederaatio tunnusti rodun ja vuoden 2012 lopulla myös Pohjoismainen Kennelunioni hyväksyi sen virallisesti. Tämän myötä se on voinut osallistua virallisiin näyttelyihin myös Suomessa tunnustettuna rotuna vuoden 2013 alusta alkaen. Lisäksi muun muassa Saksan, Tšekin, Slovakian ja Luxemburgin kennelliitot ovat tunnustaneet sen.
Venäjänbolonkat Suomessa.
Suomen ensimmäiset rekisteröidyt bolonkat tuotiin Venäjältä Nevskaja Uslada, Vladisvet ja Tsvet Hibin -kenneleistä, Saksasta Russian Pearl -kennelistä ja Tšekistä. Suomen Kennelliittoon rekisteröityjen yksilöiden lisäksi arvioidaan olevan jonkin verran rekisteröimättömiä bolonkoja.
Virallinen suomalainen rotujärjestö on Suomen Kääpiökoirayhdistys.
NHL-kausi 1958–1959

NHL-kausi 1958–1959 oli National Hockey Leaguen historian 42. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti 
neljännen kerran peräkkäin Toe Blaken valmentama Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Toronto Maple Leafsin otteluvoitoin 4–1. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Canadiensin 10. ja seuran koko historian 11. Stanley Cup -mestaruus. 
Runkosarjan pistepörssin ja Art Ross Trophyn voitti Montreal Canadiensin Dickie Moore. Hän keräsi 70 ottelussa kaikkiaan 96 tehopistettä, joista 41 oli maaleja ja 55 syöttöpisteitä. Moore sijoittui myös pudotuspelien pistepörssin ykköseksi. Hän teki 11 pudotuspeliottelussa 17 tehopistettä, joista 5 oli maaleja ja 12 maaliin johtaneita syöttöjä. 
Hart Trophyn sai New York Rangersin Andy Bathgate. Parhaalle puolustajalle annettava Norris-palkinto myönnettiin puolestaan Montreal Canadiensin Tom Johnsonille. Parhaan tulokkaan Calder Memorial Trophyn vei nimiinsä Johnsonin tavoin Canadiensia edustanut Ralph Backstrom. 
Runkosarja.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu." 
Runkosarjan pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Pudotuspelit.
 
Pudotuspelien pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Ranskanbolonka

Ranskanbolonka () on nimestään huolimatta venäläinen, Itä-Saksassa eteenpäin jalostettu koirarotu, joka kuuluu bichon-rotutyyppiin. Se on toinen venäläisistä bolonka-roduista, ja eroaa venäjänbolonkasta ennen kaikkea väritykseltään.
Ulkomuoto.
Ranskanbolonka muistuttaa erittäin paljon bichon frisétä, mutta eroaa siitä muutamissa asioissa. Se on erittäin hoikka ja rakenteeltaan neliömäinen. Sen pää on pyöreä ja kuono lyhyt ja kapeneva. Korvat ovat pienet ja tiiviisti päänmyötäiset. Häntä kaartuu selän ylle. Karvapeite voi olla joko kiharaa tai aaltoilevaa, mutta sen tulee aina olla väriltään valkoinen. Säkäkorkeus on 20–26 cm.
Alkuperä.
Renessanssin aikakaudelta lähtien bichonien ja bolognesejen tyyppiset sylikoirat olivat erittäin suosittuja kuninkaallisten keskuudessa. Koska Ranskan ja Venäjän kuninkaallisilla oli keskenään läheiset välit, ranskalaisten hienostonaisten sylikoira kulkeutui venäläisten tsaarien palatseihin. Esimerkiksi Katariina Suuri piti lemmikkinään juuri tätä rotua. Romanov-suvun valtakaudella sen edustajia oli talossa useampi kappale.
Vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen maiden väliset kauppasuhteet katkesivat ja Venäjän koirakanta jäi eristyksiin ranskalaisista koirista. Tämän vuoksi paikallisten kasvattajien oli käytettävä jalostukseen ainoastaan jo maahantuotuja ranskalaisia koiria ja he joutuivat turvautumaan myös sisäsiitokseen.
Ranskanbolonkan maastavienti oli erittäin tiukasti rajoitettua, mutta siitä huolimatta muutama itäsaksalainen kasvattaja onnistui hankkimaan rodun edustajia itselleen diplomaattisten suhteiden avulla. 1980-luvulla ranskanbolonkoja alettiin viedä enemmän Itä-Saksaan, missä "Verband der Kleingärtner, Siedler und Kleintierzüchter" (VKSK) rekisteröi sen nimen "bolonka franzuska" alle. Se oli yksi Itä-Saksan suosituimmista kääpiökoiraroduista, ja yli 2 500 pentua kirjattiin viralliseen rekisteriin.
Vuonna 1982 ensimmäinen rodunedustaja, venäläissyntyinen koira nimeltä Julia, vietiin Länsi-Saksaan ja rekisteröitiin siellä "Verbands Deutscher Kleinhundezüchter" (VK) -yhdistyksen kantakirjaan virallisesti bologneseksi. Alkuperäisten venäläisten tuontikirjojen mukaan se oli kuitenkin rodultaan ranskanbolonka.
BI-Lexicon Hunderassenin mukaan Itä-Saksassa vuonna 1985 suoritettu perusteellinen tutkimus osoitti, että ranskanbolonkan syntyyn on varmasti vaikuttanut bichon frisé. Näin ollen jäljelle jäi kaksi vaihtoehtoa: joko alkaa rekisteröidä näitä koiria bichon friséinä tai tunnustaa ne omaksi rodukseen. VKSK:hon rekisteröidyt koirat siirrettiin vuonna 1990 bolognese-rodun nimiin ja VK noudatti edelleen samaa linjaa.
Dmitri Malyško

Dmitri Vladimirovitš Malyško (, s. 19. maaliskuuta 1987 Leningradin alue) on venäläinen ampumahiihtäjä.
Malyško sai hopeaa EM-kilpailujen viestissä Otepäässä 2010. Hän sijoittui kymmenenneksi ensimmäisessä maailmancupkilpailussaan, Hochfilzenin sprintissä joulukuussa 2011. Ensimmäisen palkintosijansa hän sai oltuaan samalla kaudella kolmas Kontiolahden takaa-ajokilpailussa. Kaudella 2012–2013 hän oli toinen Hochfilzenin takaa-ajossa ja voitti Oberhofissa sekä sprinttikilpailun että takaa-ajon. Ruhpoldingin yhteislähtökilpailussa hän oli toinen. Nové Měston MM-kilpailuissa hän sijoittui sprintissä viidenneksi ja takaa-ajossa neljänneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kahdeksas. Kaudella 2014–2015 hän sijoittui Oberhofin yhteislähtökilpailussa kolmanneksi.
Malyško hiihti Sotšin olympialaisissa 2014 kolmannen osuuden kultaa voittaneessa Venäjän viestijoukkueessa. Hän sai Minskin EM-kilpailuissa 2019 kultaa parisekaviestissä ja pronssia pikakilpailussa. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti pronssia viestissä, sijoittui takaa-ajossa 30:nneksi ja pikakilpailussa 33:nneksi.
Näköala Haminalahdelta

Näköala Haminalahdelta on suomalaisen taiteilijan Ferdinand von Wrightin öljymaalaus kankaalle vuodelta 1853, kooltaan 88×131 cm. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin. Venäjän keisari Aleksanteri II lahjoitti teoksen Suomen Taideyhdistykselle vuonna 1854 poikansa Aleksanteri III:n nimissä. Maalaus esittää maisemaa Kuopion Haminalahdessa, jossa von Wrightin suku omisti kartanon.
"Näköala Haminalahdelta" -teos välittää ajatusta ihmisen ja luonnon yhteenkuulumisesta romantiikan ajan tapaan. Von Wright oli kiinnostunut luonnon ja arjen kuvaamisesta pikkutarkasti. Hän maalasi asiat luonnontieteellisinä dokumentteina, kuten myös tämän "Näköala Haminalahdelta" -maalauksen. Maalaus oli ensimmäisiä maalauksia Suomessa, joissa suomalainen järvinäkymä on kuvattu korkealta nähtynä.
Teos kuuluu niihin maalauksiin, jotka liittyvät isänmaallisen ajattelun muutoksen murrokseen Suomessa. Tähän asti Suomen sivistyneistö oli pitänyt suomalaista luontoa karuna ja rumana. Ferdinand ja hänen veljensä Magnus von Wright, joka myös oli luonnon kuvaamisesta kiinnostunut taiteilija, herättivät maalauksillaan noina aikoina suomalaisissa katsojissa kuitenkin vähitellen isänmaanrakkautta.
Kirjailija Zacharias Topelius innostui "Näköala Haminalahdelta" -taulusta niin, että sanoi sen lisäävän Maamme-lauluun uuden säkeistön.
Jalkaväen tarkastaja

Jalkaväen tarkastaja on yksi kuudesta Suomen maavoimien aselajitarkastajan tehtävästä. Jalkaväen tarkastaja on Puolustusvoimien jalkaväkiaselajin koulutuksen tasoa valvova sekä aselajien kehittämisestä vastaava upseeri. Tehtävässä on eversti Ari Mure.
Jalkaväen tarkastaja on sijoitettu Maavoimien esikuntaan Mikkeliin. Aikaisemmin tehtävä oli sijoitettuna Pääesikunnan maavoimaosastolle ja Yleisesikuntaan.
Muita aselajitarkastajien tehtäviä ovat ilmatorjunnan tarkastaja, huollon tarkastaja, pioneeritarkastaja, viestitarkastaja ja tykistön tarkastaja.
Muuta.
Jalkaväen tarkastaja myöntää vuosittain Jalkaväen säätiön mitalin.
Sorsia

Sorsia on suomalaisen taiteilijan Magnus von Wrightin öljyvärimaalaus kankaalle, 50,5×66 cm, vuodelta 1853. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Magnus von Wright maalasi luonto- ja lintuaiheiset työnsä luonnontieteellisen tarkasti. Tämä "Sorsia"- maalaus on asetelmallinen maalaus, jossa etualan linnut eivät sulaudu maisemaan. Kuitenkin lintujen jokainen höyhen ja värisävy ovat kohdallaan. Ja tutkijat pystyvät tässäkin tapauksessa.
Wright maalasi "Sorsia"- maalauksen lapsuudenkodissaan Haminalahdella Savossa. Siellä he kasvattivat sorsia kesyiksi ankkojen tapaan. Magnus von Wright halusi maalata yleensä tuoreita lintuja ja siihen hänellä oli Haminalahdella mahdollisuus.
Aichi kōkūki

Aichi kōkūki kabushikikaisha () oli japanilainen lentokonevalmistaja, joka valmisti lentokoneita keisarillisen Japanin laivastolle sekä lentokonemoottoreita useille muille lentokonevalmistajille.
Aichi kōkūkin emoyhtiö oli Nagoyassa 1893 perustettu kellovalmistaja Aichi tokei seizō. Yritys aloitti lentokoneiden runkojen valmistamisen 1920 Funakatan tehtaalla Nagoyassa ja lentokonemoottoreiden valmistuksen 1927. Moottorivalmistus siirrettiin 1938 uuteen Nagoyan eteläosaan valmistuneeseen Atsutan tehtaaseen ja lentokonerunkojen valmistusta siirrettiin 1941 Nagoyaan valmistuneeseen Eitokun tehtaaseen. Yhtiö muun muassa käytti joitakin saksalaisten toimittamia koneita, kuten Heinkel He 66:ta, omien suunnitelmiensa pohjana. Yhtiö teki myöhemmin yhteistyötä brittiläisen lentokonevalmistajan Shortsin kanssa suunnitellessaan laivastolle vesilentokoneita.
Maaliskuussa 1943 perustettiin uusi yhtiö Aichi kōkūki, johon siirrettiin emoyhtiön lentokonetoiminnot. Vuoden 1944 lopulla lentokonevalmistusta hajautettiin Gifun prefektuuriin Ogakiin ja maanalaiseen tehtaaseen Setoon noin 15 kilometriä Nagoyasta itään. Samanaikaisesti moottoreiden valmistus hajautettiin Tsun laivaston lentoasemalle ja maanalaiseen tehtaaseen Tsun kaakkoispuolella. Sodan jälkeen yhtiö lakkautettiin, ja sen seuraaja Aichi kikaikōgyō tuottaa osia ja keveitä kuorma-autoja Nissanille.
Yhtiö valmisti toisen maailmansodan aikana pääasiassa D3A-, D4Y-, E16A- ja B7A-malleja, ja sen ainoa sodan aikainen moottorisarja oli Astuta-rivimoottori, joka oli lisenssivalmisteinen Daimler-Benzin DB601.
Johan Jakob Nordström

Johan Jakob Nordström (20. joulukuuta 1801 Turku – 17. toukokuuta 1874 Tukholma) oli suomenruotsalainen juristi, professori ja arkistonhoitaja. 
Nordströmin vanhemmat olivat sorvari Matti Nordström ja Katariina Holmberg ja hänen puolisonsa vuodesta 1829 Anna Kristiana Synnerberg, valtioneuvos Erik Johan Synnerbergin tytär. Nordström kävi Turun katedraalikoulun, tuli ylioppilaaksi 1818, ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1822 ja filosofian tohtoriksi 1823. Tuomarin tutkinnon hän suoritti 1824 ja lainopin kandidaatin tutkinnon 1825. Seuraavana vuonna hänestä tuli ylimääräinen konsistorin amanuenssi ja auskultantti Turun hovioikeuteen. Vuonna 1827 hänestä tuli talous- ja kauppalain apulaisopettaja Helsingin yliopistoon ja 1828 kansain-, talous- ja valtio-oikeuden ja kansantalouden apulaisopettaja. Nordström hoiti kansantalouden professorin virkaa 1828–1829 ja 1832–1833. Lainopin lisensiaattitutkinnon hän suoritti 1829, lainopin tohtoriksi hänet vihittiin 1840 ja jo aiemmin hoitamaansa professorin tehtävään hänet nimitettiin 1834. Hän hoiti tätä tehtävää vuoteen 1846 asti, jolloin hän siirtyi Ruotsin valtionarkiston pääjohtajaksi. Tässä virassa Nordström oli kuolemaansa asti. Ruotsin valtiopäivien ensimmäisen kamarin jäsen hän oli 1867–1874.
Nordström kirjoitti vuonna 1834 "Helsingfors Morgonbland" -lehteen juttusarjan, joka julkaistiin myös erillisenä kirjasena ja oli tavallaan ensimmäinen Suomen asukkaille tarkoitettu Tallinnan-opas.
Viktor Anufrijev

Viktor Anufrijev (ven. Виктор Ануфриев) (s. 1958) on venäläinen taidemaalari. Hän on tunnettu symbolismin edustajana. Viktor Anufrijevin lapsuus loi ne teemat, jotka ovat esillä hänen maalauksissaan ja ikoneissaan. Hän syntyi Volga-joen varrella Gorodetsissa, pienessä venäläiskaupungissa, joka on tunnettu taidehistoriastaan. 
Anufrijev on pääasiassa tunnettu figuratiivisista maalauksistaan ja ikoneistaan.
Anifrijev syntyi vuonna 1958. Hänen äitinsä työskenteli lääkärinä ja isä paikallisella tehtaalla insinöörinä. Vaikka hänen vanhempansa olivat toimihenkilöitä, heidän elantonsa oli vaatimatonta, mikä innoitti heidät aloittamaan turkisvaateliikkeen, joka voitolliseksi tultuaan tarjosi perheelle paremman elintason. Se myös sittemmin kustansi Viktorin opinnot taidekouluissa. Hänen kotikaupunkinsa on tunnettu omasta maalaustyylistään nimeltä Gorodets Lubok, joka altisti Viktorin taiteelle pienestä saakka.
Anufrijev sai peruskoulutuksensa graafisissa taiteissa Gorodetsin pedagogisessa lukiossa. Hän valmistui vuonna 1978, mitä seurasi kaksivuotinen kausi itseopiskelua Moskovan museoissa ja näyttelyissä. Tämä oli hänelle merkityksellistä aikaa koska hänen taiteensa muotoutui omanlaiseksi ekspressionistiseksi tyylikseen. Hänen sisäänpääsynsä vuonna 1982 Muhinen akatemian muotoilukouluun Pietarissa ja myöhemmin Monumentaalisen maalauksen kouluun olivat hänen koulutuksensa viimeiset vaiheet. Siinä missä venäläiset museot olivat avanneet taiteen maailman hänelle, Akatemia auttoi häntä kehittämään uusia tekniikoita. Hänestä tuli taiteilija ja siten hyväksytyksi jäseneksi Taiteilijoiden liittoon Venäjällä vuonna 1994.
Hänen maalauksissaan näkyy ikonimainen kuvasto, monimutkainen symboliikka ja toisinaan arvoitukselliset sensuellit sävyt.
Vuodesta 1997 Anufrijevin töitä on ollut esillä lukuisissa kansainvälisissä taidegallerioissa ympäri Eurooppaa ja Etelä-Amerikkaa. Nykyään hänen työnsä ovat yksityiskokoelmissa Venäjällä, Pohjoismaissa, Euroopassa, Etelä-Amerikassa ja Yhdysvalloissa.
Vesiputous (maalaus)

Vesiputous on suomalaisen taiteilijan Fanny Churbergin öljyvärein vaneriin kiinnitetylle kankaalle maalaama maalaus, 30×48 cm, jonka Churberg maalasi vuonna 1877. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
"Vesiputous"-maalauksen Fanny Churberg maalasi Simpeleen (silloin Parikkalaa) Juvankoskesta. Siinä vesi kohisten putoaa valkoisin värein kivikkoisten kallioiden välistä tyvenempään veteen. Sommittelu suuntautuu kohti katsojaa ja maiseman elementit ovat selkeitä. Vesi putoaa ryväsmäisesti samaan suuntaan tummansinisen vesialueen päätteeksi. Näihin asioihin perustuukin maalauksen teho.
Churberg käytti maalauksessaan kuivaa laastimaista väriainetta, taittamattomia paikallisvärejä sekä valkoista ja mustaa. Tämä oli hänelle tavallista. Tuona aikana tämä oli poikkeuksellista ja hänen teoksiaan ei usein ymmärrettykään, vaan niitä kritisoitiin karkeiksi ja koviksi. Churberg piirsi todennäköisesti Vesiputouksen ensin luonnossa lyijykynällä värimerkinnöin ja maalasi sen sitten ateljeessa öljyvärein.
Teoksen valmistumisvuosi oli Fanny Churbergille tuottelias vuosi. Hän osallistui tuona vuonna Suomen taideyhdistyksen maisemamaalaus kilpailuihin kuudella teoksella, ja vuosinäyttelyyn 17 teoksen ryhmällä.
Imatra talvella

Imatra talvella on suomalaisen taiteilijan Akseli Gallen-Kallelan luonnonvoimien ihailua ilmentävä teos, 153×194 cm, jonka hän maalasi öljyvärein kankaalle vuonna 1893. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Imatrankoski oli 1800-luvulla Suomen tunnetuin turistinähtävyys, jota saavuttiin katselemaan kauempaakin. Muun muassa Pietarista käytiin sitä säännöllisesti katsomassa lukuisin joukoin. Gallen-Kallelan maalaus syntyi tilanteessa, jolloin paikallinen voimayhtiö oli kutsunut taiteilijoita ikuistamaan kosken kuohuja vuoden kylmimpänä kuukautena. Virtaavan veden ja jäätyneen ympäristön ero olisi tuolloin suurimmallaan ja koski valaistiin tuolloin ensimmäistä kertaa sähköllä. Kutsun oli saanut Gallen-Kallela, Albert Edelfelt ja Louis Sparre.
Suurikokoinen "Imatra talvella" -maalaus on dramaattinen vyöryävää koskea kuvaava työ. Siinä sulan ja pakkasen kohtaamisesta syntynyttä huuruavaa väreilevää ilmaa kuvataan hyvin taidokkaasti. Gallen-Kallela tuo maalauksessa esiin luonnonmukaisesti myös lukuisia yksityiskohtia.
Taiteilija Gallen-Kallela teki koskesta teoksia myös mainoskäyttöön.
Imatrankoski padottiin vuonna 1929.
Daily Star

Daily Star on vuonna 1978 perustettu brittiläinen tabloid-sanomalehti, jonka omistaa Northern &amp; Shell. Se keskittyy lähinnä julkkiksiin, urheiluun ja juoruihin.
Lehden päätoimittaja on Jon Clark vuodesta 2018.
Frederick Humphreys

Frederick Harkness Humphreys (28. tammikuuta 1878 Marylebone – 10. elokuuta 1954 Brentford) oli brittiläinen köydenvetäjä ja painija. Hän oli mukana voittamassa köydenvedossa kultaa kesäolympialaisissa 1908 Lontoossa ja 1920 Antwerpenissä. Lisäksi hän kuului siinä hopeaa saaneeseen joukkueeseen kesäolympialaisissa 1912 Tukholmassa. 
Kesäolympialaisissa 1908 Humphreys kilpaili lisäksi raskaassa sarjassa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Hän toimi poliisina. Hän on olympialaisten kaikkien aikojen vanhimpana (42-vuotiaana) kultamitalin köydenvedossa saanut urheilija.
Sarah Tondé

Sarah Tondé (s. 30. lokakuuta 1983) on burkinalainen pikajuoksija. Hän kilpaili vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä, mutta putosi naisten 100 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä kahdeksanneksi ajalla 12.56. Hänen henkilökohtainen ennätysaikansa 100 metrin juoksussa on 11.82 (2005). 
Tondésta tuli nuorin olympialaisissa Burkina Fasoa edustanut urheilija. Hän toimi Sydneyn olympialaisissa myös maansa lipunkantajana.
Kaustisen ravirata

Kaustisen ravirata sijaitsee Kaustisella Nikulan kylässä valtatie 13:n varrella, aivan Kruunupyyn rajan tuntumassa. Matkaa kunnan keskustaan on noin seitsemän kilometriä. Raviradan yhteydessä toimii myös Kaustisen raviopisto, joka on osa Keski-Pohjanmaan maaseutuopistoa.
Kaustisen raviradan merkittävimmät vuotuiset tapahtumat ovat vanhemmille suomenhevosille tarkoitettu Pelimanni-ajo sekä nelivuotiaiden suomenhevosten Pikkupelimanni. Festivaaliajo on kesän perinteinen suurkilpailu avoin ryhmäajo 1 609 metriä nelivuotiaille ja vanhemmille lämminverihevosille. Kaksipäiväinen tapahtuma sijoittuu Kaustisen kansanmusiikkijuhlien loppuviikkoon. T76-ravit järjestetään myös samana lauantaina. Perjantaina Pikkupelimanniajo.
Martti Avela

Martti Sakari Avela (4. joulukuuta 1910 Tornio – 1. lokakuuta 1996) oli suomalainen Rajavartioston kenraaliluutnantti.
Avela valmistui kadettikoulusta 1933. Sodan jälkeen hän kävi yleisen komentajakurssin 1950 ja valmistui sotakorkeakoulusta ye-upseeriksi 1959. Hän toimi nuorempana upseerina PPP 3:ssa sekä Lapin rajavartiostossa 1933–1939. 
Talvisodassa hän toimi Erillinen pataljoona 16:a komppanianpäällikkönä Suomussalmen taisteluissa. Jatkosodassa Avela toimi Rajajääkäripataljoona 2:n komentajana 1941–1944 Karjalankannaksella ja sen jälkeen esikuntaupseerina 1944–1945. Lapin rajavartiostossa hän toimi pataljoonan komentajana ja esikuntapäällikkönä 1946–1947. Vuodet 1947–1950 Avela komensi rajakomppaniaa. Porkkalan rajavartioston komentajan apulaisena hän toimi vuodet 1950–1956. Sittemmin hän siirtyi rajavartiostojen esikuntaan toimistopäälliköksi 1956–1962 ja osastopäälliköksi 1962–1966. Ennen eläköitymistään hän toimi rajavartiostojen päällikön apulaisena 1966–1970.
Ylennykset: Vänrikki 1933, luutnantti 1935, kapteeni 1940, majuri 1942, everstiluutnantti 1956, eversti 1962, kenraalimajuri 1966, kenraaliluutnantti 1993.
Academica (dialogi)

Academica (”Akatemian filosofia”) on Ciceron kirjoittama filosofinen teos, joka käsittelee tietoteoriaa ja akateemista skeptisismiä. Se on säilynyt nykyaikaan vain osittain.
Historia.
"Academica" on saanut alkunsa vuonna 45 eaa. kaudella, jolloin Cicero kirjoitti useita filosofisia dialogeja, myös muun muassa dialogin "Keskusteluja Tusculumissa". Ciceron päämääränä teoksessa oli puolustaa omaa filosofista kantaansa samalla kun hän pyrki esittelemään filosofiaa yleisemminkin roomalaiselle yleisölle latinan kielellä.
Teos on säilynyt nykyaikaan vain osittain. Nämä osat ovat peräisin teoksen kahdesta versiosta, jotka tunnetaan nimillä "Academica priora" (”Ensimmäinen "Academica"”) ja "Academica posteriora" (”Toinen” tai ”Jälkimmäinen "Academica"”). Ensimmäinen versio käsitti alun perin kaksi pääpuhujien mukaan nimettyä kirjaa, "Catulus" ja "Lucullus". Näistä on säilynyt ainoastaan osa "Luculluksesta", ja sen vuoksi "Academica priorasta" käytetyään usein myös nimeä "Lucullus".
Myöhemmin Cicero jakoi nämä kaksi kirjaa neljäksi kirjaksi, ja näin syntyi teoksen toinen versio. Siitä tunnetaan ainoastaan osa kirjasta I sekä joukko katkelmia muusta osasta. Ensimmäisestä ja toisesta versiosta säilyneet osat eivät sovi yhteen kovin hyvin.
Sisältö.
"Academica" on muodoltaan dialogi, jossa eri filosofisten näkemysten edustajat keskustelevat keskenään. Teoksen ensimmäisessä versiossa keskustelijoina toimivat Cicero itse sekä Catulus, Lucullus ja Hortensius. Toiseen versioon Cicero oli vaihtanut keskustelijoiksi itsensä ohelle Varron ja Atticuksen. Teoksen kuvitteellinen keskustelu sijoittuu vuoteen 62 (tai 61) eaa. aikaan, jolloin kaikki mainitut henkilöt olivat vielä elossa.
Teoksen keskeinen kysymys oli kysymys tiedon saavuttamisen mahdollisuudesta. Samalla Cicero käsittelee filosofian koulukuntien, erityisesti Platonin Akatemiassa vaikuttaneiden niin kutsuttujen akateemisten skeptikoiden sekä stoalaisten, käsityksiä tieto-opista sekä koulukuntien historiaa. Stoalaisuus edustaa teoksessa sitä dogmatismia, jota skeptisismi vastusti. Teos on merkittävä lähde näiden koulukuntien ajatteluun. Teos tuo myös esille Ciceron oman skeptisismin. Hän antaa keskustelijoidensa esittää perusteluja sekä väitteiden puolesta että niitä vastaan ja antaa lukijansa valita, kumpi perustelu on vahvempi.