tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ikuinen liekki

Ikuinen liekki () on Frank Lloydin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä historiallinen melodraamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1922. Elokuvan pääosissa ovat Norma Talmadge ja Adolphe Menjou. "Ikuinen liekki" sijoittuu Ludvig XVIII:n ajan Ranskaan, missä kreivitär de Langeaisilla on monta kosijaa.
"Ikuinen liekki" perustuu Honoré de Balzacin romaaniin "Kreivitär de Langeais" (1834), jonka pohjalta Frances Marion laati elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajina olivat Joseph M. Schenck ja Norma Talmadge, ja elokuvan tuotantoyhtiönä oli Norma Talmadge Film Corporation. "Ikuinen liekki" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 17. syyskuuta vuonna 1922. Suomessa elokuva sai ensi-illan 3. helmikuuta vuonna 1924. First National Pictures toimi elokuvan levittäjänä. "Ikuisen liekin" kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjaston elokuva-arkistossa.
Fuad Masum

Muhammad Fuad Masum (فؤاد معصوم, s. 1938) on irakilainen kurdipoliitikko. Hän toimi Irakin presidenttinä kesäkuusta 2014 lokakuuhun 2018. Parikymmentä vuotta aikaisemmin hän oli autonomisen kurdialueen ensimmäisenä pääministerinä. Hän on ollut vuodesta 2005 kansanedustaja, ja vuodesta 2010 kurdiliittouman parlamenttiryhmän puheenjohtaja.
Masum kuuluu samaan PUK-puolueeseen kuin edellinen presidentti Jalal Talabani.
Breitscheidplatz

Breitscheidplatz on aukio Berliinin Charlottenburgin kaupunginosassa. Se on entinen Länsi-Berliinin keskus, josta saavat alkunsa kauppakadut Kurfürstendamm, Tauentzienstrasse, Budapester Strasse ja Kantstrasse. Aukion luona sijaitsee myös Länsi-Berliinin tunnetuimpiin nähtävyyksiin kuuluva Keisari Vilhelmin muistokirkko.
Breitscheidplatz oli jo ennen toista maailmansotaa vilkas paikka, ja sen ympäristössä oli runsaasti teattereita, elokuvateattereita ja kabareita sekä kalliita ostospaikkoja. Alkuperäinen rakennuskanta tuhoutui pääosin sodassa, minkä jälkeen alueelle rakennettiin uusia kerrostaloja. Vain yksi rakennus on säilynyt sotaa edeltävältä ajalta. Aukion merkitystä lisäsi se, että kylmän sodan aikana läheinen Zoologischer Gartenin rautatieasema oli Länsi-Berliinin päärautatieasema.
Breitscheidplatzin ympäristön tunnettuja sodan jälkeen rakennettuja rakennuksia ovat muun muassa 1955–1957 valmistunut Bikini-Haus, jonne 1970-luvulla sijoitettiin Berliinin taidehallin kokoelmat, vuonna 1965 valmistunut ostoskeskus Europa-Center sekä Zoo Palast, joka oli vuoteen 1999 saakka Berliinin elokuvajuhlien järjestämispaikka. Aivan Breitscheidplatzin takana sijaitsee Berliinin eläintarha.
Aukion nimeksi annettiin alkujaan vuonna 1889 "Gutenberglatz" Johannes Gutenbergin mukaan, mutta se vaihdettiin jo 1892 "Auguste-Viktoria-Platziksi" keisarinna Augusta Viktorian mukaan. Nimen "Breitscheidplatz" aukio sai vuonna 1947 sosiaalidemokraattisen poliitikon Rudolf Breitscheidin mukaan, joka oli kuollut vuonna 1944 keskitysleirillä.
Breitscheidplatz on vuosittaisten Berliinin joulumarkkinoiden keskus. Vuoden 2016 joulumarkkinoilla tapahtui 12 ihmistä surmannut väkivaltainen isku miehen ajaessa tahallaan rekalla väkijoukkoon.
Pikku-Huopalahden kaatopaikka

Pikku-Huopalahden kaatopaikka oli Helsingin Pikku-Huopalahdessa sijainnut kaatopaikka, joka oli käytössä vuosina 1937–1949. Sitä kutsuttiin myös "Köyhien Stockaksi".
Kaatopaikan historia ja luonne.
Pikku-Huopalahden kaatopaikka oli pienkaatopaikka, joka oli vaatimaton ja vaaraton. Sinne vietiin talousjätettä, paperia ja tuhkaa. Teollisuusjätteitä ei viety, mutta niitä päätyi alueelle muun toiminnan yhteydessä.
Sekä kaatopaikan alkuhistoria että sen toiminnan päättyminen on jossakin määrin epäselvä. Se on perustettu saviselle maalle vuonna 1937. Sen arvellaan liittyneen Helsingin kaupungin laajenemiseen sekä Tilkan sotilassairaalan funkkistyylisen sairaalarakennuksen valmistumiseen vuonna 1936. Toiminta luultavasti päättyi, kun Pasilan kaatopaikka avattiin 1949 ja se korvasi Pikku-Huopalahden toiminnan.
Köyhän miehen Stocka.
Kaatopaikkatoiminnan päättymisen jälkeen alueen ympäristö näytti edelleen kaatopaikalta, jota kutsuttiin ”Köyhän miehen Stockaksi” tai ”Köyhien Stockaksi”. Tämä alue sijaitsi kaatopaikan liepeillä, Tilkan ja merenlahden välissä. Sen nimessä oli viittaus sekä alueen monipuoliseen romuvalikoimaan että Stockmannin tavarataloon.
Alueelle oli sijoittunut erilaista pienteollisuutta, muun muassa autojen purkamista, nähtävästi myös romutavara- ja vanhojen tavaroiden kauppoja. Ilmeisesti kerääntynyttä romua ei juuri kuljetettu minnekään pois. Kaatopaikka oli peitetty maalla ja louheella, mutta alueen maaperä saastui pienteollisuustoiminnan seurauksena: sinne joutui raskasmetalleja, öljyä ja haihtuvia hiilivetyjä.
Osmo Soininvaara antaa blogissaan ymmärtää, että Köyhän miehen Stockalla sijainnut romuihin liittynyt liiketoiminta oli syntynyt enemmän tai vähemmän spontaanisti, kaavoittamattomalle alueelle ja mahdollisesti ilman sen kummempia lupia.
Köyhän miehen Stocka oli olemassa vielä 1980-luvulla. Siellä kuvattiin Uuno Turhapuro -elokuvien kohtauksia, jotka tapahtuivat Härski Hartikaisen autokorjaamolla.
Joidenkin käsitysten mukaan "Köyhien Stocka" viittasi yritykseen nimeltä "Helsingin Metalli ja Rauta Oy", joka toimi Pikku-Huopalahdessa ja siirtyi sittemmin Tattarisuolle, missä se lopetti toimintansa vuonna 2016. Sen kohtaloksi koituivat kilpailevat yritykset, kuten Biltema, Byggmax ja Bauhaus, samoin kuin nettikauppa.
Alue nykyisin.
Nykyisin Pikku-Huopalahden kaatopaikkaa on mahdotonta enää havaita maastossa, sillä se on käytännössä kadonnut kymmeniä vuosia sitten.
Alue siivottiin ennen kuin Pikku-Huopalahden uusi asuinalue rakennettiin 1990-luvulla. Ennen rakentamista alue tutkittiin, ja nykyisin Niemenmäen puolella sijaitsevien viljelypalstojen kohdalta maa on vaihdettu puhtaaseen. Muualla on eristyskerros ja päällä puhdasta maata. Jätteet sen sijaan ovat täysin maatuneet.
Ernst-Reuter-Platz

Ernst-Reuter-Platz on aukio ja liikenneympyrä Berliinin Charlottenburgin kaupunginosassa, Straße des 17. Juni -kadun varrella. Straße des 17. Juni jatkuu Ernst-Reuter-Platzilta länteen Bismarckstraßen nimellä. Aukiolta lähtevät eri suuntiin myös Hardenbergstraße, Otto-Suhr-Allee ja Marchstraße.
Aukio nimettiin vuonna 1953 Länsi-Berliinin pormestarina toimineen sosiaalidemokraatin Ernst Reuterin mukaan.
Paikalla oli aiemmin risteys, joka tunnettiin lempinimellä "Knie" (”Polvi”), koska Mitten suunnasta Charlottenburgin linnalle kulkenut tie teki siinä kohdalla mutkan. Nykyisen ilmeensä aukio sai toisen maailmansodan jälkeen, arkkitehti Bernhard Hermkesin vuonna 1955 laatiman suunnitelman pohjalta. Risteys muutettiin suuren liikenneympyrän sisään jääväksi aukioksi, joka koristeltiin suihkulähtein. Lähikortteleiden vanhan tiiviin rakennuskannan tilalle rakennettiin suuria yksittäisiä toimistotaloja. Ernst-Reuter-Platzin näkyvin rakennus on vuonna 1960 aukion länsilaidalle valmistunut Telefunkenin tornitalo, joka on nykyään Berliinin teknillisen yliopiston käytössä.
Aukion lähellä sijaitsee Ernst-Reuter-Platzin metroasema.
Valtiatar

Valtiatar () on yhdysvaltalainen The CW Television Networkin draamasarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin 17. lokakuuta 2013. Sarja seuraa Skotlannin kuningattaren Maria Stuartin Ranskassa viettämiä nuoruusvuosia. Sarja ei ole kuitenkaan historiallisesti tarkka, vaan enemmänkin nykypäivään tuotu kuvaus historiallisista henkilöistä ja tapahtumista. Yksi sarjan tekijöistä onkin todennut, että he ovat ottaneet taiteellisia vapauksia.
Tammikuussa 2014 sarja palkittiin Yhdysvalloissa parhaan uuden draamasarjan People’s Choice Awardilla ja pian sen jälkeen tiedotettiin, että sarjaan tehdään toinen tuotantokausi. Toisen tuotantokauden ensimmäinen jakso esittiin Yhdysvalloissa 2. lokakuuta 2014. Suomessa sarjan ensimmäinen jakso esitettiin AVA:lla 19. tammikuuta 2014, ja se keräsi 107 000 katsojaa.
Juoni.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat 1500-luvun Ranskaan. 15-vuotias Skotlannin kuningatar Maria Stuart eli Mary on elänyt ranskalaisessa luostarissa, mutta murhayrityksen jälkeen hänet viedään Ranskan hoviin turvaan, jossa hän tapaa tulevaa perhettään ja lapsuuden ystäviään. Maryn on määrä mennä naimisiin Ranskan kuninkaan pojan Frans II:n eli Francisin kanssa, mutta kaikki ei suju suunnitelmien mukaan. Francisin äidin neuvonantaja Nostradamus näkee näyn, jonka mukaan Mary koituu hänen poikansa kuolemaksi.
Pieter Brueghel nuorempi

Pieter Brueghel nuorempi (1564 Bryssel, Espanjan Alankomaat – 1638 Antwerpen, Espanjan Alankomaat) oli flaamilainen taidemaalari. Hänet tunnetaan etenkin maaseutua ja uskonnollisia aiheita sekä helvettiä ja Haadesta kuvaavista maalauksistaan, ja häntä kutsuttiin myös nimellä "Helse Brueghel" ().
Pieter Brueghel kuului Brueghelin taiteilijasukuun ja oli samannimisen suvun kantaisän vanhin poika. Tätä kutsutaan yleensä nimellä Pieter Brueghel vanhempi. Isä alkoi vanhoilla päivillään kirjoittaa sukunimen ilman h:ta mutta pojat käyttivät vanhaa kirjoitustapaa. Pieter pysyi uransa aikana melko uskollisena isänsä tyylille. Hän laati jäljennöksiä monista isänsä töistä, eikä aina voi olla varma, kumpi on alkuperäinen tekijä. Pieter Brueghel nuoremman veli Jan Brueghel oli myös taidemaalari.
Alte Bibliothek

Alte Bibiolithek eli vanha kirjasto on rakennus Berliinin Bebelplatzin länsilaidalla. Rakennus tunnetaan kaarevan julkisivunsa vuoksi lempinimellä "Kommode" (”Lipasto”).
Barokkityylinen rakennus rakennettiin vuosina 1775–1780 Georg Friedrich Boumannin ja Georg Christian Ungerin suunnitelmien pohjalta vuonna 1661 perustetun Preussin kuninkaallisen kirjaston tiloiksi. Sitä ennen kirjasto oli toiminut Berliinin kaupunkilinnan eräässä siivessä. Kuningas Fredrik Suuren määräyksestä Unger käytti piirustusten pohjana Joseph Emanuel Fischer von Erlachin vuonna 1725 Wienin Hofburgiin sunnittelemaa kirjastoa. Kuninkaallinen kirjasto oli alkuun avoinna vain hovin jäsenille ja valikoiduille oppineille, mutta vuodesta 1810 alkaen se avattiin myös opiskelijoille. Tilat kävivät aikanaan kirjastolle ahtaiksi, ja valtionkirjaston uusi rakennus valmistui vuonna 1914 Unter den Lindenin toiselle puolelle. Vanha kirjastotalo siirtyi Humboldt-yliopiston käyttöön ja pääasiassa siinä on toiminut yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta.
Vanha kirjastotalo tuhoutui lähes kokonaan toisessa maailmansodassa vuonna 1945. Se rakennettiin uudelleen vuosina 1963–1969 Werner Kötteritzschin johdolla. Julkisivu rekonstruoitiin alkuperäistä vastaavaksi, mutta sisäpuolelle tehtiin uudenaikainen rakennus.
Schlossbrücke

Schlossbrücke ("Schloßbrücke"; ) on Berliinin tunnetuimpia siltoja. Se on yksi Spreejoen ylittävistä ja Spreeinselin saaren mantereeseen yhdistävistä silloista kaupungin historiallisessa keskustassa. Silta kulkee Unter den Linden -puistokadun ja Lustgartenin aukion välissä. Se on saanut nimensä Berliinin kaupunkilinnan mukaan. Kyseessä on kolmiaukkoinen holvisilta.
Paikalla kulki aikanaan vaatimaton puusilta, joka tunnettiin nimellä "Hunderbrücke" (”Koirasilta”), sillä Brandenburgin vaaliruhtinaat kulkivat sen yli metsästyskoiriensa kanssa lähtiessään linnastaan Tiergarteniin metsästämään. Nykyinen silta rakennettiin vuosina 1821–1824 arkkitehti Karl Friedrich Schinkelin vuonna 1819 laatimien suunnitelmien pohjalta. Silta loi Unter den Lindenin edustavien rakennusten ketjulle näyttävän päätepisteen ja yhdisti puistokadun kaupunkilinnan alueeseen. Schinkel suunnitteli samoihin aikoihin myös uusia rakennuksia Unter den Lindenin varrelle, kuten Neue Wachen. Silta oli alkujaan avattava läppäsilta laivaliikenteen vuoksi.
Schlossbrücken kaiteet on koristeltu Schinkelin suunnittelemilla veistoksilla, jotka esittävät erilaisia merieläimiä. Pylväissä on Friedrich Wilhelm Wolffin kotkia esittäviä medaljonkeja. Schinkel suunnitteli sillan koristeeksi kuparisia patsaita, joiden oli tarkoitus esittää sotilaita. Niitä ei taloudellisista syistä voitu toteuttaa hänen eläessään. Vuosina 1842–1857 kuvanveistäjien Johann Gottfried Schadowin ja Christian Daniel Rauchin oppilaat valmistivat kahdeksan patsasta Schinkelin suunnitelmien pohjalta Carraran marmorista, ja ne sijoitettiin sillalle. Patsaat esittävät voitonjumalatar Nikeä sekä Pallas Athenea johdattamassa nuoria sotilaita vaikeuksien kautta voittoon. Berliiniläiset ovat antaneet Schlossbrückelle lempinimen ”nukkesilta”.
Patsaat evakuoitiin toisen maailmansodan aikana, ja sodan jälkeen ne jäivät Länsi-Saksan puolelle. Ne kuitenkin palautettiin Itä-Saksaan vuonna 1981 Saksojen välisen vaihtosopimuksen nojalla Schinkelin syntymän 200-vuotisjuhlan kunniaksi. Patsaat palasivat sillalle vuosina 1983–1984.
DDR:n aikana sillan nimi oli "Marx-Engels-Brücke", mutta se sai vanhan nimensä takaisin vuonna 1991.
Glienicker Brücke

Glienicker Brücke on Havel-joen ylittävä silta, joka sijaitsee Berliinin ja Potsdamin välisellä maantiellä.
Silta on saanut nimensä lähellä sijainneen Klein-Glienicken kartanon mukaan, jonka paikalla on nyt Karl Friedrich Schinkelin suunnittelema Glienicken linna. Nykyinen silta on kolmas samalla paikalla. Ensimmäinen oli 1600-luvulla rakennettu puusilta ja toinen vuonna 1834 valmistunut Schinkelin suunnittelema tiilisilta. Sillat kävivät Berliinin kasvaessa ahtaiksi, sillä ne muodostivat liikenteellisen pullonkaulan Berliinin ja Potsdamin tärkeän varuskuntakaupungin välille. Nykyinen, kolmesta kaaresta muodostuva terässilta valmistui alun perin vuonna 1907. Se tuhoutui aivan toisen maailmansodan viimeisinä päivinä ja rakennettiin uudelleen vuonna 1950.
Kylmän sodan aikana Itä-Saksan ja Länsi-Berliinin raja kulki Havelia pitkin ja jakoi sillan kahtia. Silta sai silti Itä-Saksassa nimen "Brücke der Einheit" eli ”Yhtenäisyyden silta”. Sillalla oli aluksi rajanylityspaikka, mutta se suljettiin autoliikenteeltä vuonna 1952 ja jalankulkijoiltakin vuonna 1953. Berliinin muurin rakentamisen jälkeen siltaa saivat käyttää enää vain sotilashenkilöt. Kylmän sodan aikana Glienicken silta tunnettiin maailmalla siitä, että idän ja lännen valtiot suorittivat sillalla kiinni jääneiden vakoojien vaihtoja. Silta valittiin tähän tarkoitukseen luultavasti siksi, että se oli sivussa julkisuudesta. Tunnettu vaihto oli Gary Powersin luovutus Neuvostoliitosta Rudolf Abelia vastaan helmikuussa 1962. Muita vaihtoja tehtiin myös vuosina 1985 ja 1986. Silta avattiin uudelleen normaalille liikenteelle Saksojen yhdistymisen jälkeen vuonna 1990.
Alte Kommandantur

 
Alte Kommandantur (myös Kommandantenhaus, "Komendantintalo") on uudelleenrakennettu historiallinen rakennus Berliinin keskustassa Unter den Linden -puistokadun varrella, osoitteessa Unter den Linden 1. Rakennuksen takana on Schinkelplatz-aukio.
Rakennus valmistui vuosina 1653–1654 Unter den Lindenin ensimmäisenä asuintalona. Alkujaan barokkityylisen rakennuksen suunnitteli arkkitehti Johann Gregor Memhardt. Sitä laajennettiin vuosina 1795–1796. Rakennus toimi myöhemmin Berliinin varuskunnan komendantin virka-asuntona. Vuosina 1873–1874 rakennus korotettiin kolmikerroksiseksi ja muutettiin samalla uusrenessanssityyliseksi. Rakennus vaurioitui pahoin toisessa maailmansodassa ja purettiin kokonaan 1950-luvulla. Sen paikalle rakennettiin vuonna 1967 Itä-Saksan ulkoministeriön talo, joka vuorostaan purettiin vuonna 1995.
Bertelsmann-konserni voitti 37:n hakijan joukosta Berliinin senaatin järjestämän tarjouskilpailun talon jälleenrakentamisesta. Hankkeen ehtona oli julkisivun toteuttaminen uskollisena kopiona alkuperäisestä. Bertelsmann perusti Berliinin keskuksensa rakennukseen sen valmistuttua vuonna 2003. Lähtökohtana oli vanhan talon viimeisin, 1870-luvun muutosten jälkeinen ulkonäkö. Koska piirustuksia alkuperäisestä rakennuksesta ei ollut säilynyt, uudelleenrakennuksessa käytettiin apuna rakennusta esittäneitä valokuvia. Berliiniläiset kiistelivät talon uudelleenrakentamisen mielekkyydestä.
RMS Titanic kulttuurissa

Tässä artikkelissa kerrotaan vuonna 1912 uponneen RMS Titanic -aluksen esiintymisistä kulttuurissa.
Titanicista ja sen haaksirikosta on kirjoitettu monta kirjaa ja tehty useita elokuvia, joista tunnetuin lienee James Cameronin ohjaama 11 Oscar-palkintoa voittanut "Titanic" vuodelta 1997.
Titanic kirjallisuudessa ja elokuvissa.
Runoja.
Suomalaisista kirjailijoista Titanicin tuho sai sekä V. A. Koskenniemen (”Mr. Hartley”) että Eino Leinon (”Titanic”) kirjoittamaan runon, ja kummallakin oli aiheena laivalla esiintynyt orkesteri.
Kirjoja.
Edvin Calamniuksen salanimellä julkaisema aikalaiskuvaus. Teos on fiktiivinen romaani, johon kirjoittaja on lisännyt faktuaalista tietoa. Suomenkielinen teos on ilmeisesti muokattu versio ruotsalaisen Willy Grebsin kirjasta "Dödsfärde, en romantiserad skildring af Titanic's undergång". Alkuperäisteoksen julkaisi Kirjankustantamo Into vuonna 1912. Vuonna 2012 kirjasta julkaistiin uusi painos suomalaisen Pekka Tuomikosken kustantamana. Kyseessä on ainoa aihetta käsittelevä suomalainen romaani.
Yhdysvaltalaisen menestyskirjailija Clive Cusslerin kolmas Dirk Pitt -romaani, ja hänen ensimmäinen bestseller-romaaninsa. Kirja julkaistiin Yhdysvalloissa vuonna 1976. Vuonna 1980 romaanin pohjalta sai ensi-iltansa samanniminen elokuva, jonka ohjasi Jerry Jameson.
Norjalaisen Fosnes Hansenin romaani fiktiivisestä seitsenhenkisestä Titanicin orkesterista. He haluavat irti tavanomaisuudesta ja päätyvät vapauden kaipuussaan "Titanicille".
Tutkimus laivan komentosillan ja boilerihuoneiden tapahtumista, jotka johtivat laivan törmäämiseen ja uppoamiseen. Brown käytti tutkimukseen neljä vuotta, jona aikana hän kävi läpi lukuisia aikalaisasiakirjoja. Lopputuloksena hänellä oli, että oikeat tapahtumat poikkesivat paljon aiemmin hyväksytystä versiosta.
Tietokirjallinen, kronologinen kertomus "Titanicin" uppoamisesta suomalaisen Panulan perheen näkökulmasta, johtuen 13-kuukautisen Eino Panulan ruumiin tunnistamisesta.
Titanic musiikissa.
Suomalainen laulaja Frederik osallistui Suomen euroviisukarsintaan 1981 kappaleella ”Titanic”. Kappale ei menestynyt karsinnassa, mutta oli yleisön suosikki, ja kappaleen sisältänyttä Frederikin albumia "Alta pois" myytiin Suomessa kultalevyyn oikeuttavasti.
Sanna Ylianttila

Sanna Ylianttila (s. 24. huhtikuuta 1991) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Naisten Liigassa pelaavaa Oulu Nice Socceria. Hän aloitti uransa maalivahtina ja vaihtoi myöhemmin hyökkääjäksi. 
Ylianttila on rovaniemeläisen FC Lynxin kasvatti, joka siirtyi vuonna 2006 Oulun Luistinseuraan ja sieltä vuoden kuluttua ONS:n riveihin. Liigauransa hän aloitti FC Hongassa kaudella 2010. Ensimmäisen liigakautensa jälkeen Ylianttila palasi Ouluun ja oli mukana nostamassa ONS:a Naisten Liigaan vuonna 2011.
A-maajoukkueessa Ylianttila teki debyyttinsä maaliskuussa 2014 Englantia vastaan pelatussa Kypros Cupin ottelussa.
Marko Oksanen

Marko Johannes Oksanen (1. huhtikuuta 1975 – 21. heinäkuuta 2014) oli suomalainen jalkapalloilija. Hän edusti urallaan Veikkausliigassa FC Jazzia sekä toiseksi ja kolmanneksi korkeimmilla sarjatasoilla Euran Palloa, Musan Salamaa ja Kaskö IK:ta.
Liigaurallaan Oksanen pelasi yhteensä 12 ottelua kausilla 1993 ja 2002. FC Jazzin ensimmäisellä mestaruuskaudella 1993 hän esiintyi kahdessa liigaottelussa, mutta pelasi muutoin pääosin seuran A-junioreissa. Kauden 2002 Oksanen aloitti Kakkosen Musan Salamassa, josta siirtyi kesäkuussa loukkaantumisista kärsineen Jazzin riveihin. Oksanen pelasi urallaan myös kaksi poikien maaottelua.
Nino Džandžghava

Nino Džandžghava (; s. 29. heinäkuuta 1964 Tbilisi, Gruusian SNT, Neuvostoliitto) on georgialainen säveltäjä. Hän valmistui Tbilisin valtionkonservatoriosta vuonna 1988 ja täydensi siellä opintojaan sävellyksessä vielä Sulkhan Tsintsadzen johdolla vuoteen 1990 saakka. Džandžghava sai säveltämällään laulusarjalla kolmannen palkinnon nuorten säveltäjien kilpailussa Moskovassa vuonna 1986. Hänen tuotantoaan on esitetty Georgian lisäksi myös Armeniassa, Azerbaidžanissa, Venäjällä, Ranskassa, Saksassa ja Yhdysvalloissa.
Džandžghava on johtanut Tbilisissä perustamaansa kuoro- ja soitinkokoonpanoa vuodesta 2006 lähtien.
Jan Brueghel

Jan Brueghel (1568–1625) oli flaamilainen taiteilija. Hänet tunnetaan etenkin kukka-asetelmistaan ja maisemistaan. Brueghel tunnettiin taidostaan kuvata materiaalia ja pintoja, minkä takia hänen kutsumanimensä oli "Fluwelen Brueghel" .
Brueghel oli Rubensin ystävä, ja he tekivät yhteistyötä niin että Brueghel maalasi taustalle maiseman tai kukkia, mihin Rubens sitten lisäsi ihmishahmot.
Jan Brueghel kuului Brueghelin taiteilijasukuun. Hänen isäänsä kutsutaan yleensä nimellä Pieter Brueghel vanhempi, ja isoveljeään Pieter Brueghel nuorempi. Isä alkoi vanhoilla päivillään kirjoittaa sukunimen ilman h:ta mutta pojat käyttivät vanhaa kirjoitustapaa. Hänen poikansa Jan Brueghel nuorempi (1601–1678) oli myös taiteilija.
Jan Brueghel nuorempi

Jan Brueghel nuorempi (13. syyskuuta 1601 Antwerpen – 1. syyskuuta 1678 Antwerpen) oli flaamilainen taiteilija. Hän kuului Brueghelin taiteilijasukuun. Myös hänen isänsä nimi oli Jan Brueghel, ja isän ja pojan maalaustyyli oli niin lähellä toisiaan, että joistakin töistä on mahdotonta tietää kumman tekemiä ne ovat. 
Nuorempi Jan Brueghel opiskeli ensin isänsä ohjauksessa ja matkusti vuonna 1624 Italiaan Antoon van Dyckin kanssa. Vanhemman Jan Brueghelin kuoltua äkillisesti koleraepidemiaan, poika otti isänsä studion haltuun ja nousi killan johtoon. Isänsä tavoin hän maalasi taustoja monille taiteilijoille kuten Rubensille.
Dave Thompson (tietokirjailija)

Dave Thompson (s. 4. tammikuuta 1960 Devon, Britannia) on brittiläinen kirjailija. Hänen tuotantoonsa kuuluu rock- ja popmusiikkia käsitteleviä teoksia. Runsaan sadan kirjan tuotanto sisältää kuitenkin jossain määrin myös elokuviin, urheiluun, postimerkkeihin, rahatieteeseen ja erotiikkaan suuntautuneita julkaisuja. Thompson on kirjoittanut muun muassa U2:n, Kurt Cobainin, Genesiksen ja Deep Purplen elämäkerrat.
Gueretsat

Gueretsat ("Colobus") on häntäapinoiden alaheimoon kuuluva suku. Sukuun kuuluvat lajit ovat väriltään mustavalkoisia. Ne muodostavat 5-20 yksilön
laumoja. Lajeja tavataan Afrikassa päiväntasaajan seudulla. 
Lajit.
Sukuun kuuluu kuusi lajia
Fosforipentasulfidi

Fosforipentasulfidi eli difosforipentasulfidi eli tetrafosforidekasulfidi (P4S10) on fosforin ja rikin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteeseissä sekä malmien rikastamisessa ja voiteluaineiden valmistuksessa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa fosforipentasulfidi on kellertävää tai vihertävää kiteistä ainetta. Rakenteeltaan yhdiste muistuttaa fosforipentoksidin rakennetta. Yhdiste liukenee hyvin hiilidisulfidiin, mutta hydrolysoituu hitaasti kylmän ja nopeasti lämpimän veden vaikutuksesta. Hydrolyysissä muodostuu neutraaleissa olosuhteissa fosforihappoa ja vetysulfidia. Jos vesi on hapanta, muodostuu hydrolyysin tuotteina tiofosfaatteja ja sulfideja. Fosforipentasulfidi reagoi useiden orgaanisten yhdisteiden kanssa muodostaen niiden rikkijohdannaisia.
P4S10 + 16 H2O → 4 H3PO4 + 10 H2S
Valmistus ja käyttö.
Fosforipentasulfidia valmistetaan kuumentamalla rikin ja fosforin seosta reaktorissa, jonka lämpötila on 280–515 °C. Reaktorissa on valmiina pieni määrä sulaa fosforipentasulfidia. Yhdiste puhdistetaan tislaamalla alennetussa paineessa ja jäähdytetään ja jauhetaan. Hidas jäähdytys johtaa hyvin kiteiseen fosforipentasulfidiin, kun taas nopea jäähdytys aikaansaa reaktiivisempaa tuotetta.
Fosforipentasulfidi on kaupallisesti tärkein fosforin sulfideista. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä valmistamaan amideista tioamideja, aldehydeistä tioaldehydejä, ketoneista tioketoneja, alkoholeista ja fenoleista ditiofosfaattiestereitä. Ditiofosfaattiesterit ovat usein käytettyjä voiteluaineissa. Fosforipentasulfidia käytetään myös hyönteismyrkkyjen kuten parationin ja malationin valmistuksessa ja kresoliin liuotettua fosforipentasulfidia käytetään malmien vaahdotusaineena.
Merihaukka (elokuva)

Merihaukka ("The Sea-Hawk") on Michael Curtizin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1940. Pääosaa, englantilaista kaapparikapteenia, näyttelee Errol Flynn, joka puolustaa isänmaansa etuja Espanjan sotalaivastoa vastaan. Elokuva on Flynnin ja ohjaaja Curtizin kymmenes yhteistyö. Säveltäjä Erich Wolfgang Korngold oli tämän elokuvan musiikin tekijänä uransa huipulla.
Elokuva perustuu löyhästi merirosvo Francis Draken elämään. Elokuva sai digitaalisen värityksen 1991, mutta sitä ei ole toistaiseksi saatavilla dvd:nä.
Arviot.
Elokuva on aikansa mahtipontista Hollywood-viihdettä. Curtizin työ on taitavaa, ja kriitikko Onnimanni Liukkonen kiittää erityisesti meritaistelujen vetoa ja Korngoldin musiikkia.
Star Fox Zero

Star Fox Zero on Nintendo EAD:n Platinum Gamesin kehittämä shoot 'em up. Peli on julkaistu vuonna Wii U:lle.
Pelin kehityksestä vastasi Shigeru Miyamoto.
Nuori ja kaunis

"Nuori ja kaunis" on Anna Järvisen ja Olavi Uusivirran kappale, joka julkaistiin singlenä 11. huhtikuuta 2011. Kappale sisältyi Järvisen "Anna Själv Tredje" -albumin Suomen painokselle sekä Uusivirran "Elvis istuu oikealla" -albumin CD-painokselle. Uusivirran säveltämä ja sanoittama kappale oli vuonna 2011 ensi-iltansa saaneen "Elokuu"-elokuvan tunnuskappale.
Oskari Sipolan ohjaama musiikkivideo kappaleesta julkaistiin 18. maaliskuuta 2011.
Kappale oli kaupallinen menestys, sillä se sijoittui parhaimmillaan seitsemänneksi sekä lataus- että singlelistalla. Radiolistalla kappale menestyi myös hyvin, ollen parhaimmillaan radioiden viidenneksi soitetuin kappale.
Bruegel

Bruegel on eurooppalainen vuonna 2005 perustettu talouteen erikoistunut ajatushautomo. Bruegelin Bruegel on itsenäinen ajatushautomo eikä noudata tiettyä doktriinia. Bruegel kertoo tavoitteekseen parantaa talouspolitiikan laatua tarjoamalla avointa ja tietoon pohjautuvaa tutkimusta, analyysia ja keskustelua. Bruegelin jäseniä ovat EU-jäsenvaltioiden hallitukset, yritykset ja instituutiot. Bruegelin toimisto sijaitsee Saint-Josse-ten-Nooden kunnassa Brysselin pääkaupunkialueella Belgiassa.
Bruegelin tutkimusalueita ovat Euroopan makrotalous ja hallinto, globaali talous ja hallinto, rahoitus ja rahoitussääntely, innovaatiot ja kilpailu sekä energia ja ilmasto.
Historia.
Bruegel-konseptin kehittivät alun perin kaksi ranskalaista taloustieteilijää, Jean Pisani-Ferry ja Nicolas Véron. Projekti käynnistyi virallisesti 22. tammikuuta 2003, kun Ranskan presidentti Jacques Chirac ja Saksan liittokansleri Gerhard Schröder kannattivat sitä yhteisessä julistuksessan Pariisissa "De Gaulle–Adenauer –sopimuksen" 40-vuotispäivänä.
Nimi.
Mario Montin ehdottaman nimen "Bruegel" voidaan ajatella muodostuvan nimestä "Brussels European and Global Economic Laboratory". Nimi valittiin ilmaisemaan myös Pieter Brueghel vanhemman taiteellista työtä ja mielikuvituksellisen potentiaalin vuoksi. Nimen ajateltiin kuvastavan myös ajatushautomon tavoitteita ja identiteettiä.
Palkinnot.
Transparify on palkinnut Bruegelin viiden tähden arvoisesti avoimuudesta rahoituksessa ja hallinnossa viitenä vuonna peräkkäin vuosina 2014-2018. Propects Magazine palkitsi Bruegelin Euroopan vuoden talousajatushautomona vuosina 2015, 2016, 2017 ja 2019. Pennsylvanian yliopiston julkaisemassa "Global Go To Think Thank Index"-raportissa Bruegel sijoitettiin vuonna 2019 parhaimpana Yhdysvaltain ulkopuolisena ja Länsi-Eurooppalaisena ajatushautomona, parhaimpana kansainvälisen talouspolitiikan ajatushautomona sekä parhaimpana politiikkakeskeisenä tutkimusohjelmana.
Neo Geo Pocket Color

Neo Geo Pocket Color (lyhyesti NGPC) oli SNK:n kehittämä käsikonsoli, joka julkaistiin Japanissa vuonna .
"Color"-malli oli samankaltainen kuin edeltäjänsä Neo-Geo Pocket, mutta siinä oli Nintendon Game Boy Colorin tapaan väripaletti.
SNK:n konkurssiin jälkeen 30. lokakuuta 2001 immateriaalioikeudet siirrettiin kollektiivisesti seuraajayhtiölle SNK Playmore (myöhemmin toisen sukupolven SNK), mutta Neo Geo Pocket Color kehittäminen keskeytettiin konkurssiin jälkeen. Konsoli lakkautettiin kuitenkin vain 2 vuoden kuluttua julkaisustaan.
Pelit.
Julkaisun yhteydessä konsolille oli saatavilla 14 nimikettä, jota sanottiin ennätyksellikseksi.
Julkaisun yhteydessä saatavilla olleet pelit olivat:
Touch the Sky (albumi)

Touch the Sky on saksalaisyhtye ATC:n toinen ja viimeinen studioalbumi. Se julkaistiin 23. maaliskuuta 2003. ATC:n jäsenet päättivät albumin julkaisun jälkeen lähteä omille soolourilleen albumin huonon kaupallisen menestyksen takia.
René Lalique

René Lalique (6. huhtikuuta 1860 Ay – 1. toukokuuta 1945 Pariisi) oli ranskalainen lasiesineiden ja korujen suunnittelija sekä lasitehtailija, joka tunnetaan taidelasitöistään, hajuvesipulloistaan, maljakoistaan, kyntteliköistään sekä autojen keulakoristeista.
Kun René Lalique oli kaksivuotias, hänen perheensä muutti Marnen departementista Pariisin lähiöön. 12 vuoden iässä hän pääsi Collège Turgot -kouluun. Laliquen isä kuoli pojan ollessa kuudentoista ikäinen. Tuon jälkeen René Lalique työskenteli kultaseppä Louis Aucocin apulaisena. Hän opiskeli pari vuotta iltaluokalla Pariisin École nationale supérieure des arts décoratifs -oppilaitoksessa ja sitten toiset kaksi vuotta Lontoon Sydenhamissa Kristallipalatsin taidekoulussa, jossa hän oppi muun muassa graafista suunnittelua. 
Palattuaan Englannista Lalique työskenteli freelance-korusuunnittelijana muun muassa Cartierille ja Boucheronille, kunnes vuonna 1885 perusti oman yrityksen. Vuosisadan vaihteessa hänet tunnettiin johtavana art nouveau -tyylin korutaiteilijana, jonka asiakkaisiin kuului muiden muassa näyttelijä Sarah Bernhardt.
Lalique vaihtoi 1920-luvulla art nouveausta uuteen geometrisempään art deco -tyyliin ja sai suunniteltavakseen muun muassa valtamerialus S/S Normandien ruokasalin ja suuren salongin lasipylväät ja muut lasiteokset sekä Jerseyn saaren Millbrookin St Matthew's -kirkon sisustuksen.
Lasitehtailijana Laliquea pidetään yhtenä ensimmäisistä, jotka kehittivät lasiesineiden teollisia valmistusmenetelmiä niin, että tavallisillakin ihmisillä alkoi olla niihin varaa.
Linderödin kirkko

Linderödin kirkko () on Ruotsissa Kristianstadin kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Se on rakennettu 1100-luvun jälkipuoliskolla. 
Kirkossa on ollut sisäänkäynti eteläpuolella miehille ja pohjoispuolella naisille. Vaikuttaa siltä, että molempien yhteydessä on ollut asehuone, vaikka naiset eivät kantaneet aseita. Toisaalta Tanskassa, johon Skånekin aikanaan kuului, on edelleen vanhoja kirkkoja, joissa on säilynyt kaksi asehuonetta. Arkkitehti Helgo Zetterwallin johtamassa remontissa 1872–1875 sisäänkäynti siirrettiin nykyiselle paikalleen länsipuolelle.
Todennäköisesti kirkossa oli aluksi tasainen sisäkatto ja nykyiset holvit lisättiin 1400-luvulla. Länsiosassa on tornia muistuttava rakennelma, mutta oikeaa tornia siitä ei koskaan tullut luultavasti siksi, että pienellä ja köyhällä seurakunnalla ei ollut varaa rakennusprojektiin.
Wario Land 4

Wario Land 4 (alun perin julkaistu Japanissa nimellä Wario Land Advance ワリオランドアドバンス) on vuonna 2001 julkaistu videopeli Game Boy Advance -laitteelle. Pelin kehitti ja julkaisi Nintendo. Päähahmona jälleen kerran Marion sijasta toimii Wario.
Vuonna 2011 peli julkaistiin uudelleen Nintendo 3DS -laitteelle osana Nintendo 3DS Ambassador Programme -kampanjaa. Peli uudelleen julkaistiin toistamiseen Wii Un Virtual Console:ssa.
Juoni.
Peli alkaa, kun eräänä iltana Wario huomaa lehdestä todella hyvän uutisotsikon; "Legendaarinen pyramidi löydetty syvältä viidakosta!". Rahanahne kun hän onkin, Wario suuntaakin jo autollansa kohti pyramidia. Legendaan liittyy myös pieni musta kissa, joka meinasi jäädä Warion auton alle. Se on todellisuudessa pyramidin oikea hallitsija, Prinsessa Shokora. Hänet kirosi eräs Warion lailla rahanahne Kultainen diiva (Golden Diva).
Taisteltuaan pitkään tiensä läpi Wario lopulta onnistui läpäisemään pyramidin sisällä olevat 5 haastetta (yksin näistä on vain pelin tutoriaali) ja pääsemään näin sisäisempään osaan pyramidissa, jossa Kultainen diiva odottaa kaikki Warion keräämät aarteet hallussaan.
Lopullisen iskun jälkeen Diiva lyötiin ja Wario pääsi karkuun kaikki aarteet mukanaan.
Samalla hän myös tapasi aiemmin kohtaamansa pienen kissan jonka kirous oli nyt murrettu ja näin ollen pystyi muuntautumaan muotoon, riippuen kuinka monta aarretta Wariolla on hallussaan.
Särkilahti (Savonlinna)

Särkilahti on kylä Savonlinnan kaupungin eteläosassa entisen Punkaharjun kunnan alueella. Pihlajaveteen kuuluva Särkilahden vesialue sijaitsee kylän alueen keskellä. Kylä sijaitsee Ruokolahdelta Punkaharjulle vievän yhdystien 4063 eli Särkilahdentien varrella.
Historiaa.
Särkilahti on mainittu eräänä Ruotsin ja Novgorodin välille vuonna 1323 solmitun Pähkinäsaaren rauhan rajan maamerkkinä. Vaikka rajan linjasta on useita erilaisia tulkintoja, rajalinjan eteläisintä osaa Viipurista Pihlajavedelle ja Särkilahdelle on pidetty kiistattomana. Pähkinäsaaren rauhan rajaa ei linjattu maastoon, vaan se oli tehty sopimus alueen hallinnoimisesta.
Vuonna 1973 Särkilahti liitettiin Punkaharjuun vuonna 1867 perustetun Säämingin kunnan lakkautuksen yhteydessä.
Alun perin Sääminki perustettiin vuoteen 1510 mennessä erottamalla kunta Juvasta.
Vuoden 2013 alusta lukien Särkilahti on kuulunut Savonlinnaan, kun Punkaharju liittyi kokonaisuudessaan osaksi Savonlinnaa.
Särkilahden koulun lakkauttaminen.
Särkilahdessa toimii koulu (esikoulu + luokat 1–6). Kerimäen ja Punkaharjun kuntien sekä Savonlinnan kaupungin yhdistymissopimuksessa koulun jatko turvattiin vuoden 2017 kevääseen asti.
Savonlinnan kaupunki päätti kuitenkin ryhtyä toimenpiteisiin koulun lakkauttamiseksi jo vuonna 2015, sillä koulun oppilaiden määrä on laskenut alle 25 oppilaan turvarajan ja oppilasmäärän arvioitiin laskevan siitä edelleen. Tammikuussa 2015 koulurakennuksessa havaittiin myös homeongelma.
Muuta.
Asumisväljyys postinumeroalueella 58690 Ala-Särkilahti oli vuoden 2013 tietojen mukaan maan korkeimpia eli 62,5 neliömetriä asukasta kohti.
Leopold König

Leopold König (s. 15. marraskuuta 1987 Moravská Třebová) on tšekkiläinen maantiepyöräilijä, ajajatyypiltään yleisajaja ja mäkimies. Hän ajoi amatöörinä PSK Whirlpool -joukkueessa 2006–2010. Ammattilaisena hän kilpailli Team NetApp-Endura -tallissa 2011–2014, Team Sky -tallissa 2015–2016 ja Bora-Hansgrohe-tallissa viimeisinä ammattilaisvuosinaan 2017–2019.
König voitti Espanjan ympäriajossa 2013 Alto Peñas Blancasiin päättyneen, vuoristossa ajetun kahdeksannen etapin. Kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs. Ranskan ympäriajossa 2014 hän sijoittui seitsemänneksi ja Italian ympäriajossa 2015 kuudenneksi.
Saavutuksia.
Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats, Cyclingbase
Oberösterreichrundfahrt, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
Bulgarian ympäriajo, 3. etapin voitto
Czech Cycling Tour, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
Itävallan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
Britannian ympäriajo, 6. etapin voitto
Kalifornian ympäriajo, 7. etapin voitto
Czech Cycling Tour, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs, 8. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa seitsemäs, 13. etapilla kolmas
Giro del Trentino, kokonaiskilpailussa kolmas
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes
Czech Cycling Tour, 3. etapin voitto
Aika-ajon Tšekin-mestaruus
Olympialaiset, aika-ajossa 11:s
Espanjan ympäriajo, 17. etapilla toinen
Ikuinen tuli

Ikuinen tuli on tuli, jonka on tarkoitus palaa jatkuvasti määrittelemättömän pitkään. Ikuisten tulien tarkoituksena on yleensä muistuttaa merkittävistä henkilöistä tai tapahtumista.
Ikuinen tuli palaa muun muassa Pariisin Riemukaaren alla olevalla tuntemattoman sotilaan haudalla. Antiikin Rooman Vestan temppelissä paloi ikuinen tuli, joka kuitenkin sammutettiin keisari Theodosius I:n määräyksestä vuonna 394.
Israelin Jerusalemissa Yad Vashemin Muistosalissa palaa tuli holokaustissa kuolleiden tuhkan vierellä. Vieraillessaan Lähi-Idässä vuonna 2000 Saksan liittokansleri Gerhard Schröder sammutti ikuisen tulen vahingossa yrittäessään kääntää kaasuhanan isommalle.
Suomessa ikuinen tuli paloi Helsingissä Merenkulkijoiden ja mereen menehtyneiden muistomerkin huipulla, mutta tuuli sammutti sen usein, kunnes kaupunki päätti, ettei tulta enää pidetä elossa.
Juutalaisissa synagogissa palaa ner tamid.
Oliiviruostegueretsa

Oliiviruostegueretsa eli vihergueretsa ("Procolobus verus") on läntisessä Afrikassa elävä lehtiapinalaji. Se luokitellaan nykyisin ruostegueretsojen ("Procolobus") suvun ainoaksi lajiksi. Sukuun on aiemmin luettu myös muita lajeja, jotka nykyisin sijoitetaan "Piliocolobus"-sukuun.
Oliiviruostegueretsa elää metsissä ja soiden sekä viljelysmaiden laitamilla. Se on elintavoiltaan piilotteleva ja sitä on vaikea päästä näkemään luonnossa.
Oliiviruostegueretsan ruumiin pituus on 43–49 cm, hännän pituus on 57–64 cm ja eläin painaa 2,9–5,7 kg.
Quebecin aluekunnat

Quebecin aluekunnat ovat Quebecin provinssin toisen tason hallintoalueita. Aluekuntia on kahdenlaisia, varsinaiset aluekunnat ja niitä vastaavat alueet . Käytännössä varsinaisiin aluekuntiin kuulumattomat kaupungit muodostavat niitä vastaavat alueet.
Aluekunnat muodostavat provinssin hallinnolliset alueet. Aluekunnat puolestaan jakautuvat kuntiin. Aluekuntia on Quebecissa 86 ja aluekuntia vastaavia alueita on 18.
Intiaanireservaatit ja Notre-Dame-des-Anges eivät kuulu mihinkään aluekuntaan, vaan ovat suoraan hallinnollisen alueen alaisina.
Annika Damström

Annika Damström (s. 21. helmikuuta 1973) on Yleisradion televisiotoimittaja ja -juontaja, joka on toiminut muun muassa "Aamu-TV:ssä", Ylen tv-uutisissa sekä "A-teeman" ja "A-Talkin" juontajana. Vuosina 2004–2005 Damström työskenteli Ylen ja "Kauppalehden" avustajana Argentiinassa. Nykyään Damström toimii Yle TV1:n "A-studion" toimittaja-juontajana. Hän on juontanut 2020-luvulla myös monia television vaalikeskusteluja.
Suomenruotsalaisessa perheessä Etelä-Helsingissä varttunut Damström on valmistunut valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta.
Damström kihlautui helmikuussa 2022 ja avioitui elokuussa 2023 vuonna 2018 Tinderissä tapaamansa miehen kanssa.
Damström on kertonut sairastavansa nivelreumaa ja PPP-ihotautia.
Karol Zalewski

Karol Zalewski (s. 7. elokuuta 1993) on puolalainen pikajuoksija. Hän kilpailee 100, 200 ja 400 metrillä. Hän edustaa seuratasolla Olsztyniä.
Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2012 Zalewski oli 200 metrillä neljäs ja juoksi Puolan hopeaa voittaneessa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 2013 Zalewski voitti kultaa 200 metrillä silloisella ennätyksellään 20,41. Samoissa kisoissa hän voitti Puolan pikaviestijoukkueessa hopeaa. Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 2015 Zalewski voitti kultaa 200 metrillä ja hopeaa 4 × 400 metrin viestissä.
Moskovan MM-kisoissa 2013 Zalewski jäi välieriin 200 metrillä. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän oli 200 metrillä kahdeksas. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 hän saavutti hopeaa 4 × 400 metrin viestistä uudella Puolan ennätyksellä. 400 metrillä hän karsiutui välierissä. Pekingin MM-kisoissa 2015 hän karsiutui 200 metrin alkuerissä.
Zalewski karsiutui 200 metrillä välierissä Amsterdamin EM-kilpailuissa ja alkuerissä Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Hän juoksi Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 avausosuuden Puolan joukkueessa, joka voitti kultaa 4 × 400 metrin viestissä maailmanennätysajalla 3.01,77. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui 400 metrillä neljänneksi. Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 hän selviytyi välieräjuoksuun, muttei startannut siihen. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän juoksi avausosuuden kultaa voittaneessa Puolan 4 × 400 metrin sekaviestijoukkueessa. 400 metrillä hän karsiutui alkuerissä. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui 400 metrillä kuudenneksi. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä.
Zalewskin ennätys 100 metrillä on vuonna 2013 Bydgoszczissä juostu 10,25, 200 metrillä Sopotissa 2016 juostu 20,26 ja 400 metrillä 45,11 Berliinistä vuodelta 2018.
Finlandia (Punkaharju)

Finlandia eli Hoitokoti Finlandia (entinen Hotelli Finlandia) on vuonna 1914 hotelliksi valmistunut rakennus Punkaharjulla Savonlinnassa. Nykyisin Finlandian kiiteistössä toimii Kruunupuisto Oy:n ylläpitämä vanhusten Hoitokoti Finlandia. Finlandia on jugend-henkinen rakennus, jossa on myös nähtävissä barokin ja renessanssin arkkitehtuuria, muun muassa soikeita ikkunoita, päätyaiheita ja maljakoristeita. Finlandia sijaitsee Laukanlahden rannalla Punkaharjulla Suomen Metsämuseo Luston naapurissa.
Historia.
Finlandian ovat suunnitelleet arkkitehdit Valter ja Ivari Thomé. Finlandia on sekatyylinen ja valkoiseksi maalattu rapattu tiilirakennus. Valmistuessaan Hotelli Finlandiassa oli 29 majoitushuonetta, joissa kaikissa oli kylpyhuone ja parveke, lisäksi rakennuksessa oli 200 hengen ruokasali, sähkövalaistus ja keskuslämmitys. Hotelli Finlandian rakennutti Aktiebolag för international turisttrafik Finlandia (”Osakeyhtiö Kansainvälistä Matkailuliikennettä varten”) vuonna 1912 ostamilleen Kotila-nimisen tilan maille. Kotilan tilasta oli tarkoitus myydä venäläisille huvilapalstoja ennen sen myyntiä Hotelli Finlandian rakentajille. Hotelli Finlandia avattiin 20.7.1914 ja hotellin pitäjänä toimi joensuulainen ravintoloitsija Rudolf Jonsson. Vajaan kymmenen päivän kuluttua hotellin avaamisesta syttyi ensimmäinen maailmansota ja hotelli tyhjeni lähes täysin vieraista.
Vuonna 1918 Finlandiasta tuli sotasairaala, ja vuonna 1927 Finlandian omistajaksi tuli Oy Finlandia-Punkaharju Ab, joka meni konkurssiin 1930-luvun laman vuoksi. Vuonna 1935 Finlandia myytiin pakkohuutokaupassa Suomen valtiolle ja hotelliyrittäjäksi tuli Suomen matkailuyhdistys. Suomen matkailuyhdistys osti itselleen Finlandian kiinteistön vuonna 1936. Talvisodassa Finlandia toimi taas sotasairaalana. Jatkosodan lopulla rakennuksessa toimi 19. sotasairaalan osastoja. Vuodesta 1943 alkaen Finlandia toimi Suomen Aseveljien Liiton kuntoutuskeskuksena. Suomen Matkailuyhdistys myi kiinteistön Matkaravinto Oy:lle vuonna 1967. Vuonna 1969 kiinteistön omistus siirtyi punkaharjulaiselle Alli Anttilaiselle.
Vuonna 1977 Hotelli Finlandian toiminta lopetettiin kannattamattomana rakennuksen huonon kunnon ja asiakaspulan vuoksi. Suomen valtio osti toistamiseen Finlandian kiinteistön vuonna 1981. Finlandiasta tehtiin sotainvalidien kuntoutussairaala ja se vuokrattiin Punkaharjun Kuntoutussairaalan potilasosastoksi. Kruunupuisto Oy osti kiinteistön vuonna 2005. Finlandiassa toimii nykyisin Kruunupuisto Oy:n ylläpitämä vanhusten Hoitokoti Finlandia.
Ollaan vapaita

Ollaan vapaita on Oskari Sipolan ohjaama musiikkielokuva, joka sai ensi-iltansa 7. elokuuta 2015. Elokuvan pääosissa näyttelevät Maria Ylipää, Johannes Brotherus, Riku Nieminen, Anu Sinisalo, Pihla Maalismaa ja Peter Kanerva.
Elokuva sai teattereissa 15 257 katsojaa.
Tuotanto.
Elokuvaan ovat tehneet musiikkia Paula Vesala, Lauri Ylönen, Olavi Uusivirta, Terhi Kokkonen, Joel Melasniemi, Kerkko Koskinen, Timo Kiiskinen, Yona, Markus Koskinen, Peppina, Toni Kimpimäki, Jarkko Meretniemi, Matti Pitkänen, Väinö Wallenius, Pepe Johansson, Sanni, Elias Kaskinen, Asa, Super Janne, MGI, Tua Harno, Pyry Nikkilä sekä Niina Koponen. Elokuvaa varten kirjoitettiin 13 uutta musiikkikappaletta. Elokuvan nimi- ja tunnuskappaleen ”Ollaan vapaita” ovat säveltäneet Pyry Nikkilä ja Niina Koponen, joista jälkimmäinen on myös sanoittanut sen. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 10. kesäkuuta 2015.
Tuotanto herätti huomiota katkaisemalla Helsingin Mannerheimintien liikenteen kuvauksia varten lauantaina 19. heinäkuuta 2014. Kiasman edustalla kuvatussa kohtauksessa aktivistit vaativat autotonta keskustaa ja parempia pyöräteitä Helsinkiin.
Elokuvan budjetti oli 1 380 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön osuus oli 800 000 euroa.
Juoni.
"Ollaan vapaita" kertoo kolmikymppisestä Seljasta (Maria Ylipää), joka on antanut teiniraskautensa tuloksena syntyneen lapsen pois adoptiossa. Myöhemmin 16-vuotiaaksi varttunut poika (Johannes Brotherus) ilmaantuu Seljan ovelle, ja äiti ja poika joutuvat arvioimaan elämänsä uudelleen.
Aiheesta muualla.
Kévin Mayer

Kévin Mayer (s. 10. helmikuuta 1992) on ranskalainen moniottelija, kymmenottelun olympiamitalisti, maailmanmestari ja maailmanennätysmies.
Mayer voitti kahdeksanottelun alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2009. Hän voitti kymmenottelun alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2010 ja saman ikäluokan Euroopan-mestaruuden vuonna 2011. Hän keskeytti kymmenottelun Helsingin Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 2012 ja oli viidestoista Lontoon olympialaisissa vuonna 2012.
Mayer saavutti Göteborgin sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 2013 hopeaa seitsenottelussa pistein 6 297. Moskovan maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2013 hän sijoittui neljänneksi. Zürichin Euroopan-mestaruuskisoissa vuonna 2014 hän oli toinen Ranskan alle 23-vuotiaiden uudella ennätyksellä 8 521. Hän saavutti olympiahopeaa Rio de Janeirossa vuonna 2016 Ranskan-ennätyspisteillä 8 834. Hän teki hopeasarjassaan ennätyksensä viidessä kymmenottelun osalajissa. Hän voitti seitsenottelun sisäratojen Euroopan-mestaruuden Belgradissa vuonna 2017 Euroopan-ennätyspistein 6 479. Hän voitti kymmenottelun maailmanmestaruuden Lontoossa vuonna 2017 pistein 8 768. Hän voitti Birminghamin MM-hallikilpailuissa vuonna 2018 kultaa seitsenottelussa pistein 6 348. 
Berliinin Euroopan-mestaruuskisoissa vuonna 2018 hän oli kymmenottelun avauslajissa, 100 metrin juoksussa, nopein ennätysajallaan 10,64 mutta jäi toisessa lajissa, pituushypyssä, ilman tulosta. Runsas viisi viikkoa myöhemmin Talencessa Mayer rikkoi kymmenottelun maailmanennätyksen. Hän otteli 9 126 pistettä ja ylitti Ashton Eatonin nimissä olleen ennätyksen 81 pisteellä. Mayerin pistemäärä molempina päivinä oli 4 563. Mayerin sarja oli: 100 metriä 10,55 s, pituus 780 cm, kuula 16,00 m, korkeus 205 cm, 400 metriä 48,42 s, 110 metrin aidat 13,75 s, kiekko 50,54 m, seiväs 545 cm, keihäs 71,90 m ja 1 500 metriä 4.36,11. Hän paransi lajiennätyksiään 100 metrillä, pituushypyssä, seiväshypyssä ja keihäänheitossa.
Dohan maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2019 Mayer joutui keskeyttänään kymmenottelun loukkaantumisen vuoksi. Hän voitti seitsenottelun sisäratojen Euroopan-mestaruuden Toruńissa vuonna 2021 pistein 6 392. Tokion olympialaisissa samana vuonna Mayer saavutti olympiahopeaa pistein 8 726. Eugenen maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2022 hän voitti maailmanmestaruuden 8 816 pisteen tuloksella. Runsas kolme viikkoa myöhemmin Münchenin EM-kilpailuissa hän keskeytti kymmenottelun ensimmäisen lajin jälkeen. Hän voitti seitsenottelun sisäratojen Euroopan-mestaruuden Istanbulissa 2023 pistein 6348. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän keskeytti kymmenottelun kahden lajin jälkeen.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähde: Tilastopaja
Yksityiselämä.
Mayerin saksankielinen sukunimi juontaa juurensa Mosellen alueelle Farschvillerin kylään, josta hänen isoisänsä on kotoisin.
Pol Espargaró

Pol Espargaró Villà (s. 10. kesäkuuta 1991 Barcelona, Espanja) on espanjalainen ratamoottoripyöräilijä. Kaudella 2020 hän kilpailee MotoGP:n pääluokassa KTM-tallissa. Espargaró voitti Moto2-luokan maailmanmestaruuden kaudella 2013. 
Ura.
Hän aloitti MotoGP-uransa vuonna 2006 125-kuutioisissa ja heti ensimmäisessä kisassaan, kotikisassaan Circuit de Catalunyalla Espargaró sijoittui pisteille, kolmanneksitoista. Hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin MotoGP:n luokissa pisteitä saanut, vain 15 vuoden ja kahdeksan päivän ikäisenä. Ensimmäisen palkintosijansa 125-kuutioisissa Espargaró saavutti seuraavana vuonna Portugalin GP:ssä, ja ensimmäinen voitto tuli kaudella 2009 Yhdysvaltain osakilpailussa. Kaudella 2009 Espargaró saavutti kaksi voittoa ja oli sarjan neljäs. Kaudella 2010 125-kuutioisissa voittoja tuli kolme kappaletta ja sijoitus oli kolmas 281 pisteellä. 
Seuraavaksi kaudeksi Espargaró siirtyi luokkaa ylemmäs, vuonna 2010 perustettuun Moto2-luokkaan. Ensimmäinen kausi uudessa sarjassa oli hankala ja sijoitus sarjassa oli vasta 13. Espargarón ajettua vain kerran palkintopallille, kolmanneksi Malesian GP:ssä loppukaudesta. Seuraavalla kaudella eli kaudella 2012 Espargaró voitti peräti neljästi ja oli sarjan toinen Marc Márquezin jälkeen. Kaudella 2013 Kalexilla ajanut Espargaró voitti Moto2-sarjan maailmanmestaruuden voitettuaan kaudella kuusi osakilpailua ja kerättyään 265 pistettä, joka oli neljä vähemmän kuin hopeaan päättyneellä kaudella 2012. 
Kaudeksi 2014 Espargaró siirtyi MotoGP:n pääluokkaan ja oli ensimmäisellä kaudellaan sarjan kuudes 136 pisteellään. Paras sijoitus oli Ranskan Grand Prix'n neljäs sija. Hän kilpailee numerolla 44.
Kaudeksi 2017 hän siirtyi KTM:lle.