Timo Korpimaa

Johannes Timoteus (Timo) Korpimaa (vuoteen 1906 Helenius, 11. joulukuuta 1883 Hämeenlinna – 29. joulukuuta 1960 Hämeenlinna) oli suomalainen toimittaja ja asianajaja, joka 1900-luvun alussa kuului aseellista vallankumousta kannattaneisiin akateemisiin nuorsosialisteihin. Myöhemmin hän edusti sosialidemokraattien oikeistosiipeä, joka vastusti muun muassa sisällissodan alla punakaartien muodostamista. Korpimaa tunnetaan myös sortovuosien aikaisesta toiminnastaan työläisaktivistien liikkeessä.
Elämä.
Korpimaa syntyi Hämeenlinnassa satulasepän perheeseen. Kauppaneuvos Heikki Korpimaa oli hänen veljensä. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta hän opiskeli myöhemmin Liikemiesten Kauppaopistossa sekä Helsingin yliopistossa. Opiskeluaikoinaan ensimmäisen sortokauden aikana hän liittyi mukaan venäläistämistoimia vastustavaan aktivistiliikkeeseen. Huhtikuussa 1904 Helsingin työväentalolla perustettiin sosialisti- ja työläisaktivistien järjestö, jonka johdossa oli Matti Turkia. Korpimaa toimi Yrjö Mäkelinin kanssa yhdysmiehenä järjestön ja porvarillisten aktivistien välillä. Maaliskuussa 1905 Korpimaa oli Helsingin Vanhalla ylioppilastalolla perustamassa Ylioppilaiden Sosialidemokraattista Yhdistystä ja tuli samalla mukaan sosialidemokraattisen puolueen toimintaan. Karl Marxin ja Karl Kautskyn ohella hänen poliittisiin esikuviinsa lukeutui muun muassa ruotsalainen radikaali sosialisti Hinke Bergegren. Väkivaltaista vallankumousta kannattavaa linjaansa Korpimaa perusteli muun muassa sillä, että keisari pystyi halutessaan mitätöimään eduskunnan päätökset, joten ainoaksi keinoksi uudistuksille jäi vallankumous.
Vuoden 1906 Oulun puoluekokouksen aikana Korpimaa osallistui nuorsosialistien järjestämään salaiseen kokoukseen, jossa he työläisaktivistien kanssa päättivät organisoida SDP:lle maanalaisen rinnakkaisjärjestön. Hänen lisäkseen tapaamiseen ottivat osaa muun muassa Sulo ja Wäinö Wuolijoki sekä Leo Laukki. Elokuussa järjestetyn puoluekokouksen jälkeen Korpimaa alkoi puuhaamaan Tampereelle maanalaisesti toimivaa vallankumousjärjestöä, johon syyskuun aikana liittyi jo toistasataa jäsentä.
Nuorsosialistien vankka kannatus sai maltillisempiin vanhemman polven sosialisteihin kuuluneen päätoimittaja Yrjö Mäkelinin sekä Kössi Kaatran ja Vihtori Kososen eroamaan Tampereella ilmestyneen "Kansan Lehden" palveluksesta. Myöhemmin lokakuussa sen uudeksi päätoimittajaksi valittiin Korpimaa, josta huolimatta lehti jatkoi vielä jonkin aikaa Mäkelinin kirjoitusten julkaisua. Korpimaan linjalla oli kuitenkin lukijoiden enemmistön tuki ja tammikuussa 1907 "Kansan Lehti" viimein luopui Mäkelinin kirjoitusten julkaisemisesta. Korpimaan aika lehdessä jäi lopulta lyhyeksi, sillä hän muutti Helsinkiin vielä saman vuoden aikana. Myöhemmin hän toimi muun muassa asianajajana syntymäkaupungissaan Hämeenlinnassa.
Kesäkuussa 1919 Korpimaa valittiin oikeistososialidemokraattisen Sosialistisen Työpuolueen lisätyn puoluetoimikunnan jäseneksi puolueen perustavassa kokouksessa. Korpimaa ajoi etenkin maatyöväestön asiaa, ja hänen kirjoituksensa "Maatyökansan vapautus. Maakysymys suurin yhteiskunnallinen kysymyksemme" julkaistiin Työpuolueen lentolehtisenä numero 1. 1920-1930-luvuilla Korpimaa oli Suomen Pienviljelijäin Puolueen eduskuntaehdokkaana. Korpimaa kuoli Hämeenlinnassa 77-vuotiaana joulukuussa 1960. Hänet on haudattu perhehautaan Ahveniston hautausmaalle.
Julkaisutoiminta.
Korpimaa julkaisi lukuisten poliittisten pamflettien ohella myös kolme laajempaa teosta. Niistä merkittävimpiä ovat sortokausien aktivismia käsittelevä muistelmateos "Salaisilla poluilla" sekä vuonna 1914 julkaistu "Maamme sosialidemokratia", jossa Korpimaa arvosteli kovasanaisesti muun muassa Otto Wille Kuusista sekä Kullervo Mannerta. Vuonna 1923 hän laati yli 3 000 hakusanaa sisältävän sivistyssanakirjan "Vieraskielisten sanojen selityksiä", joka oli tarkoitettu vieraita kieliä taitamattomille. Lisäksi Korpimaa käänsi sosialidemokraattisten teoreetikkojen Hugo Lindemannin ja Eduard Bernsteinin teoksia.