tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Saitaferneen tiara

Saitaferneen tiara on kuuluisa väärennetty arkeologinen löytö Ukrainasta. Se on alkuperältään skyyttiläiseksi väitetty kultainen tiara, jonka Louvren taidemuseo Pariisissa osti vuonna 1896.
Täyttä kultaa oleva Tiara on noin 18 sentin korkuinen ja painaa noin 460 grammaa. Sitä kiertää kaksi korkokuvasarjaa, joista kapeampi alempi esittää skyyttien elämää ja leveämpi ylempi kreikkalaisen taruston mukaisia Troijan sodan tapahtumia. Sen väitettiin olevan skyyttien kuninkaalle kuulunut kruunu tai kypärä. Tiaraan kaiverretun tekstin mukaan Hypanis- ja Borysthenesjokien yhtymäkohdassa Mustanmeren rannalla sijainneen Olbian kreikkalaisen siirtokunnan asukkaat olivat lahjoittaneet sen 200-luvulla eaa. Saitafernes-nimiselle skyyttien kuninkaalle. Ensimmäiset maininnat tiarasta ovat vuodelta 1895, jolloin eräässä Wienin sanomalehdessä kerrottiin krimiläisten talonpoikien tehneen huomattavan muinaislöydön ja salakuljettaneen sen ulkomaille, jottei Venäjän valtio takavarikoisi sitä. Helmikuussa 1896 Hochmann-niminen venäläinen taidekauppias asetti Tiaran myyntiin Wienissä ja kertoi sen löytyneen hiljattain Olbiasta läheltä Odessaa.
Louvren taidemuseo osti tiaran Wienissä 1. huhtikuuta 1896 ja maksoi siitä 200 000 kultafrangia. Kauppa herätti huomiota ja nostatti yleisen keskustelun tiaran alkuperästä. Pietarin yliopiston professori Vesselovski kiirehti julistamaan sen väärennökseksi ja elokuussa 1896 saksalainen arkeologi Adolf Furtwängler julkaisi tutkielman, jonka mukaan se oli valmistettu nykyaikana tunnistettavien vanhojen esikuvien mukaisesti. Louvren edustajat kieltäytyivät kuitenkin uskomasta näihin väitteisiin, eikä heitä häirinnyt sekään, että yli kahdentuhannen vuoden ikäiseksi tiara oli hämmästyttävän hyvässä kunnossa. Keväällä 1903 sanomalehti "Le Matin" julkaisi paljastuksen, jonka mukaan tiaran oli valmistanut odessalainen kultaseppä Israel Ruhomovski. Tilaajina oli ollut kaksi romanialaista taidekauppiasta, jotka olivat maksaneet Ruhomovskille työstä 2000 ruplaa. Ruhomovskille ei ollut kerrottu työn tarkoitusta, vaan hän luuli valmistavansa tiaran ”lahjaksi eräälle arkeologian ystävälle”. Ruhomovski tuotiin Pariisiin, jossa hän näytti kirjankuvat, joita oli käyttänyt malleinaan. Vakuuttaakseen epäilijät hän myös todisti käytännössä kykynsä valmistaa vakuuttavia muinaisesineitten jäljitelmiä tekemällä ”etruskilaisen” taide-esineen.
Edes väärennöksen paljastumisen jälkeen Ranskan valtio ei halunnut luopua kalliista ostoksestaan, mutta se siirrettiin Louvresta Pariisin taidekäsityömuseoon. Nykyään Saitaferneen tiara on edelleen Louvren omistuksessa, mutta se ei ole yleisön nähtävillä. Vuonna 1997 se lainattiin Israeliin Ruhomovskin muita töitä esitelleeseen näyttelyyn.
Fredrik Riseth

Fredrik Riseth (s. 15. syyskuuta 1995) on norjalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Byåsen IL:ää.
Riseth debytoi maastohiihdon maailmancupissa maaliskuussa 2015 Drammenin sprintissä. Hän sijoittui tuossa kilpailussa sijalle 11 ja saavutti näin ollen uransa ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Sijoitus on myös Risethin tähänastisen uran paras sijoitus.
Helmikuussa 2015 Riseth saavutti kultaa perinteisen sprintistä nuorten MM-kilpailuista Almatystä.
Tanilanlammi

Tanilanlammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Kaukolanharjun vieressä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen.
Maantiede.
Lammen pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lampeen laskee Määrlammilta ja viereiseltä suolta tulo-ojat, mutta sillä ei ole laskuojaa. Kapea harju erottaa lammen Kuivajärvestä. Sen rantaviiva on 1,4 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin hiekkaharjujen kangasmetsää. Lammessa ei ole saaria. Rannolla on 22 loma-asuntoa ja 7 kiinteää asuntoa asuntoa.
Luonnontila.
Lammen vesi on ollut pohjassa olevien lähteiden vuoksi hyvin kirkasta, mutta 1990 luvun lopulla havaittiin rehevöitymistä ja runsasta leväkasvustoa. Syynä oli ranta-asukkaiden aiheuttama hajakuormitus, jota on ryhdytty vähentämään. Kunnostamistoimenpiteisiin ryhdyttiin vuonna 2000 saostamalla ravinteita alumiinikloridilla, minkä tuloksena vesi kirkastui. Talvella 2002 kuoli paljon kaloja ja kalakuolemia seirasi kesällä 2003 kirkas jakso. Kalojen kadottua lisääntyivät eläinplanktonit, jotka söivät kasviplanktonit. Vesi pysyi kirkkaana eikä leväkukintoja esiintynyt aiempaan tapaan runsaana. Vuosina 2015 ja 2016 leväkukintoja oli taas runsaasti ja kunnostustoimenpiteiden uusimista alettiin suunnitella.
Historia.
Lammen nimi on kirjoitettu vuoden 1692 karttaan, vuoden 1855-1856 Kalmbergin kartastoon ja vuoden 1884 Senaatin kartastoon "Liukkolampi". Tämän jälkeen lammen nimi on vaihtunut Tanilanlammeksi.
Luonnonhistoria.
Viime jääkauden jälkeen noin 10 000 vuotta sitten, kun mannerjäätikkö suli ja sen reuna vetäytyi kohti luodetta, purki jäätikön alta virtaava jäätikköjoki nykyiseen Kaukolaan vetensä. Veden virtauksen mukana kulkeutui paljon kiveä ja hiekkaa, jota läjittyi purkaustunneliin ja kasautui purkausaukon eteen. Nämä kivi- ja hiekkajäänteet muodostavat Kaukolannummen harjut, joka osa Lopelta Humppilaan jatkuvaa harjujaksoa. Suurin harju on Kaukolanharju, jonka pitkä yhtenäinen selänne kiemurtelee nummen reunaa.
Kaukolanharju muodostaa Pyhäjärven ja Kuivajärven väliin rikkonaiseen kannaksen, jossa veden täyttämät harjujen välit ja supat muodostavat mosaiikkimaisen vyöhykkeen. Harjun rakenteita kulkee myös järven vedenpinnan alla ja osa niistä ovat peittyneet myös savien alle. Alue on nykyään osa Saaren kansanpuistoa, jossa voi vapaasti retkeillä ja tutustua luonnonkohteisiin ja alueen historiaan.
Alueen 11−13 lampea ovat syntyneet, kun jäätikköjoen suuaukon reunan jääseinämästä irtosi jäävuorenkappaleita, jotka hautautuivat hiekan joukkoon. Myöhemmin, kun mannerjään reuna oli vetäytynyt riittävän kauaksi, hiekan alla olleet jäävuoret sulivat ja hiekkaan jäi sille paikalle syvä ja jyrkkäreunainen painauma. Näitä painaumia kutsutaan harjusupiksi tai vain supiksi.
The Waste Lands

The Waste Lands on brittiläisen metalliyhtye Venomin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1992. Albumi sai innottomia arvosteluja, ja pian sen julkaisun jälkeen yhtye hajosi.
Basisti-laulaja Tony ”Demolition Man” Dolanin mukaan yhtye oli "The Waste Landsin" aikoihin jo lopettamassa toimintaansa ja albumi tehtiin rutiinilla. Hän oli tyytymätön myös tuotantoon ja koki hyvää kappalemateriaalia menneen suotta hukkaan heikon tuotannon ja yhtyeen innottomuuden vuoksi. "The Waste Lands" oli viimeinen kolmesta albumista, jotka Venom teki Dolanin kanssa. Tuolloinen ydinkokoonpano Tony Dolan (laulu ja basso), Jeff ”Mantas” Dunn (kitara) ja Tony ”Abaddon” Bray teki kuitenkin paluun nimellä Venom Inc. vuonna 2015. Kokoonpano julkaisi vuonna 2017 studioalbumin "Avé".
Mansur (šeikki)

Šeikki Mansur, alkuperäiseltä nimeltään Ušurma, oli tšetšeenipäällikkö ja islamisti, joka johti sotaa Venäjän keisarikuntaa vastaan 1700-luvun loppupuoliskolla.
Elämäkerta.
Ušurma syntyi pienessä Aldy-aul-nimisessä kylässä Sunžajoen varrella lähellä nykyistä Groznyitä. Hän sai naqshbandi-suufilaisen koulutuksen Dagestanissa, joka oli tuolloin tärkeä paikallinen islamilaisen koulutuksen keskus. Palattuaan kotiseuduilleen hän alkoi käyttää nimeä "Al-Imam al-Mansur al-Mutawakil ‘ala", ja häntä kutsuttiin šeikki- tai imaami Mansuriksi. Naqshbandi-suufilaisuus painottaa niin sanottua puhdasoppista islamia, ja siihen kuuluu usko, että muslimien epäonni johtuu siitä, ettei islamilaista lakia noudateta tarpeeksi tarkasti. Paluu oikeaoppisuuteen ja jihad vääräuskoisia sortajia vastaan palauttaisi puolestaan muslimien hallitsemat alueet entiseen loistoonsa. Mansur kielsikin monia tšetšeenien harjoittamia epäislamilaisina pidettyjä tapoja, ja vaikka näistä ei luovuttukaan helposti, Mansur sai kannattajia Venäjän muodostaman alati suurenevan uhan takia.
Mansurin kannatuksen levitessä venäläiset alkoivat huolestua hänen suosiostaan. Vuonna 1795 venäläiset lähettivät eversti Pierin johtaman sotajoukon Mansurin kotikylään Aldy-auliin. Joidenkin lähteiden mukaan heitä olisi ollut retkellä 5 000. Tšetšeenit hylkäsivät kylän ennen venäläisten tuloa. Saavuttuaan autioon kylään venäläiset ryöstivät ja polttivat sen. Paluumatkalla venäläiset poikkesivat metsän kautta, jossa tšetšeenit väijyttivät heidät. Pieri, lukuisat tämän upseerit ja 300-600 venäläistä sotilasta saivat surmansa, ja lisäksi tšetšeenit ottivat useita satoja sotavankeja. Tämän yhteenoton jälkeen Mansur johti tšetšeenijoukkojaan sissisodassa venäläisten linnoituksia vastaan vältellen kuitenkin suurempia avoimia yhteenottoja venäläisten kanssa. Mansur kuoli vuonna 1794 saavuttamatta lopullista voittoa venäläisistä, mutta tšetšeenien vastarinta jatkui hänen kuolemansa jälkeenkin.
Astrid Reponen-Juvas

Astrid Milda Reponen-Juvas (5. heinäkuuta 1905 Urjala – 12. maaliskuuta 1940 Helsinki) oli suomalaisen kansanperinteen ja suomen murteiden tallentaja ja tutkija. 
Ura.
Reponen-Juvas kokosi kansatieteellistä aineistoa muun muassa Ruotsin metsäsuomalaisten keskuudessa. Hän kokosi tutkijakollegoidensa kanssa erityisesti sanastoa Vermlannin ja Kaakkois-Norjan suomalaismetsistä vuosina 1930–1932. Hänen 1930-luvulla keräämänsä metsäsuomalaisiin liittynyt 130 esineen kokoelma (eniten puu- ja tuohiesineitä) on ollut esillä ensimmäistä kertaa Kansallismuseon Metsäsuomalaiset-näyttelyssä vuosina 2014–2015. 
Reponen-Juvaksen aviomies oli "Uuden Suomen" toimitussihteeri Martti Juvas (ent. "Guseff", 1898–1977), ja heidän perheeseensä kuului kaksi lasta. Reponen-Juvas toteutti monia hankkeita yhdessä kälynsä Maija Juvaksen (ent. Aino Maija Guseff, myös Maiju Juvas, 1905–1955) kanssa.
Akateeminen Karjala-Seura (AKS) oli lähellä Astrid Reponen-Juvaksen ja hänen miehensä elämänpiiriä, vaikka he eivät sen jäseniä olleetkaan.
Itsemurha.
Reponen-Juvas toimi talvisodan aikana ahkerasti Suomen puolustuksen hyväksi muun muassa rautasormuskampanjassa. Hän oli kuitenkin individualisti eikä kuulunut maanpuolustusjärjestöihin. Moskovan rauhan ehdot maaliskuussa 1940 olivat hänen mielestään katastrofi, koska niissä Karjala jouduttiin luovuttamaan Neuvostoliitolle. Sen vuoksi hän käveli kodistaan Helsingin Kalevankadulta Eduskuntatalolle ja ampui itsensä Eduskuntatalon eteisessä. Reponen-Juvas oli kuollessaan 34-vuotias. Suomen valtiojohto katsoi, että tapahtuma pitää salata, jotta Neuvostoliitto ei tulkitsisi sitä oireeksi laajemmasta poliittisesta liikehdinnästä.
Reponen-Juvaksen itsemurhaa on toisinaan tulkittu Bobi Sivénin esimerkin innoittamaksi. Sivén teki vastaavankaltaisen itsemurhan Repolan menetyksen vuoksi Tarton rauhan jälkeen vuonna 1921.
Kirjallisuudessa.
Astrid Reponen-Juvaksesta ja Maija Juvaksesta yhteisen elämäkerran on vuonna 2014 kirjoittanut Reponen-Juvaksen tytär Meri-Helga Mantere.
Jari Lindholm

Jari Lindholm (31. joulukuuta 1960 Helsinki – 20. lokakuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen toimittaja. Hän menehtyi yllättävään sairauskohtaukseen kotonaan 55-vuotiaana.
Lindholm työskenteli huhtikuusta 2006 kuolemaansa saakka "Suomen Kuvalehden" toimittajana. Sitä ennen hän toimi vuoden 2004 alusta "Seuran" päätoimittajana ja vuosina 2000–2003 "Helsingin Sanomien" Nyt-liitteen esimiehenä. Hän työskenteli "Helsingin Sanomissa" myös ulkomaantoimittajana, sunnuntaitoimituksessa ja Kuukausiliitteessä sekä reportterina Aasiassa.
Maaliskuussa 2015 Lindholm palkittiin Bonnierin Suurella journalistipalkinnolla 2014 kategoriassa vuoden juttu. Palkinto myönnettiin Punaisen Ristin kenttäsairaalan työstä Sierra Leonessa kertovasta reportaasista ”Sairaala” sekä sen jatkojutusta ”Minulla ei ole ebolaa – pelkkä ajatuskin on naurettava”.
Lindholm toimi Julkisen sanan neuvoston jäsenenä ja varapuheenjohtajana. 
Lindholm oli koulutukseltaan filosofian maisteri.
Vuonna 1990 WSOY julkaisi teoksen "Kalašnikov Cocktail", Lindholmin matkakirjan kriisialueilta.
Leon Spierer

Leon Spierer (s. 1928 Berliini) on argentiinalais-saksalainen viulisti, joka toimi 1963–1993 Berliinin filharmonikkojen ensimmäisenä konserttimestarina, siitä 26 vuotta Herbert von Karajanin kapellimestarikaudella. Sitä ennen hän toimi 1958–1963 samassa tehtävässä Tukholman kuninkaallisessa filharmonisessa orkesterissa.
Kahdeksaa kieltä sujuvasti puhuva Spierer syntyi 1928 Berliinissä venäläis-puolalaiseen musiikkisukuun. 1930-luvulla perhe lähti Saksasta ensin Luxemburgiin, jossa Leon-poika aloitti viuluopintonsa, ja sieltä Argentiinaan vuonna 1937. Argentiinassa Spierer opiskeli kroatialaissyntyisen Ljerko Spillerin johdolla. Viulun rinnalla Spierer opiskeli laskentaa ja rahoitusta ja suoritti tilintarkastajatutkinnon. Vuonna 1955 Leon Spierer sai British Councilin stipendin Lontooseen opiskelemaan Max Rostalin johdolla. Hänen toimi konserttimestarina ensin vuoden verran Nürnbergissä, sitten oopperaorkesterissa Bremenissä, kunnes sai paikan Tukholman kuninkaallisesta orkesterista 1958 ja Berliinin Filharmonikoista vuosiksi 1963–1993. Spierer opettaa yhä yhdysvaltalaisessa YOA Orchestra of the Americas -nuoriso-orkesterissa. Hän on pitänyt useana vuonna mestarikursseja Piitimen musiikkijuhlilla Ruotsin Lapissa.
Vuonna 1969 Spierer sai Saksan musiikkikriitikkojen palkinnon monipuolisuudestaan orkesterimuusikkona.
Leon Spiererin poika on Tukholmassa 1963 syntynyt kapellimestari Carlos Spierer.
Liberecin lääni

Liberecin lääni () on yksi Tšekin kolmestatoista läänistä. Sen pääkaupunki on Liberec.
Läänin pinta-ala on 3 163 neliökilometriä, ja vuoden 2020 arvion mukaan siellä asui 443 690 asukasta. 
Lääni sijaitsee Tšekin pohjoisosassa. Sillä on 20 kilometriä rajaviivaa Saksan kanssa ja 130 kilometriä rajaa Puolan kanssa. Alueen taloutta hallitsee teollisuus. Siellä tuotetaan lasia, koruja, muovia ja monia muita autoteollisuuteen liittyviä tarvikkeita. Perinteinen tekstiiliteollisuus on sen sijaan hiipunut.
Milanon metropolikaupunki

Milanon metropolikaupunki () on yksi Italian maakuntatason hallintoalueista. Se sijaitsee Lombardian alueella Italian pohjoisosissa. Milanon metropolikaupunki korvasi Milanon maakunnan () 1. tammikuuta 2015 alkaen.
Milanon metropolikaupungin pinta-ala on 1 576 km² ja asukasluku vähän yli 3,2 miljoonaa. Metropolikaupunki muodostuu 134 kunnasta, ja sen pääkaupunki on Milano.
Metropolikaupungin suurimmat kaupungit ovat (31.12.2015):
Hradec Královén lääni

Hradec Královén lääni () on yksi Tšekin kolmestatoista läänistä. Sen pääkaupunki on Hradec Králové.
Läänin pinta-ala on 4 758 neliökilometriä, ja vuoden 2020 arvion mukaan siellä asui 551 647 asukasta.
Polina Gagarina

Polina Sergejevna Gagarina (; s. 27. maaliskuuta 1987 Moskova) on venäläinen laulaja. Hän edusti maataan Eurovision laulukilpailussa 2015 kappaleella ”A Million Voices”.
25. elokuuta 2007 hän meni naimisiin Pjotr Kislovin kanssa. Heillä on vuonna 2007 syntynyt Andrei-niminen poika. Gagarina erosi Kislovista 31. maaliskuuta 2010. 9. syyskuuta 2014 hän meni naimisiin Dmitri Ishakovin kanssa.
Am Timan

Am Timan on Tšadissa sijaitsevan Salamatin alueen pääkaupunki. Viimeisimmässä väestönlaskennassa vuonna 2009 Am Timanissa oli runsaat 52 000 asukasta.
Arabiaksi "Am Timan" tarkoittaa kaksosten lapsia. Alueen pääkaupunkina kaupungissa sijaitsee alueen toisen asteen oppilaitos sekä klinikka.
Kaupungissa on pieni lentokenttä. Ranskan muukalaislegioona kehitti sitä vuonna 1971 auttaakseen taistelussa kapinallisia vastaan. Tuolloin kenttä oli kaupungin ainoa yhteys ulkomaailmaan. Kapinallisryhmä Union of Forces for Democracy and Development ilmoitti vallanneensa kaupungin vuonna 2006, mutta Tšadin hallitus kiisti väitteen.
Fireball Island

Fireball Island on Milton Bradley Companyn vuonna 1986 julkaisema lautapeli. Peli on seikkailupainotteinen ja sopii 2–4 pelaajalle. Se on tarkoitettu 7-vuotiaille ja sitä vanhemmille pelaajille, ja pelin kesto on noin 45 minuuttia. Pelin monimutkaisuus on suhteellisen kevyt (1,34/5). Fireball Island kuuluu lasten seikkailupelien kategoriaan ja sisältää kolmiulotteisen pelilaudan sekä jalokiviä.
Tausta ja kehitys.
Pelin suunnittelivat Chuck Kennedy ja Bruce Lund. Peli uudelleenjulkaistiin vuonna 2017 nimellä kickstarter-kampanjan kautta.
Pelin kuvaus.
Pelaajat kilpailevat vuoren huipulle kiipeämisestä ohjaten tutkimusmatkailijoitaan polkuja ja luolia pitkin. Tavoitteena on saavuttaa vuoren huipulla olevan Vul-Kar-idolin hallussa oleva jalokivi ja kuljettaa se alas saaren rantaan tai pakoveneeseen. Matkalla tulipallot (punaiset marmorit) voivat pudottaa pelaajia kuumaan kraateriin, ja luolat tarjoavat oikoteitä mutta voivat myös pudottaa takaisin. Sillat ja taikamerkit tuovat peliin yllätyksellisyyttä. Pelin keskeinen juju ovat tulipallot, joita tikihahmo ja tulivuoren purkaukset ampuvat pelilaudalla, ja nämä pallot rullaavat vuoren rinnettä alas kaataen pelaajia ja siltoja tieltään, mikä lisää toimintaa ja jännitystä. Vul-Kar-idoli voi laukoa pieniä tulipalloja, jotka rullaavat lautaa pitkin ja voivat kaataa pelaajien pelinappuloita tai esteitä. Peli yhdistää strategiaa, onnea ja vuorovaikutusta, kun pelaajat yrittävät liikkua laudalla, varastaa jalokiven ja estää muita saavuttamasta maalia.
Säännöt.
Pelaajat liikkuvat vuoren rinnettä ylös heittämällä noppaa. Jos nopasta tulee ykkönen, pelaaja ei liiku tavallisesti vaan saa vierittää pelin tulipalloja, jotka voivat osua vastustajiin aiheuttaen rangaistuksia, kuten pelinappulan siirtämisen rangaistusalueisiin. Jalokiven haltija pyrkii pääsemään laiturille, kun taas muut yrittävät napata jalokiven takaisin. Jalokivi voi vaihtaa omistajaa, kun pelaajat ohittavat toisensa jalokiven kanssa. Jalokiven haltija saa lisäetuja, kuten ylimääräisiä kortteja ja useamman peräkkäisen vuoron. Peli sisältää korttipakan, jonka avulla pelaajat voivat saada lisäheittoja, liikkua eteen- tai taaksepäin, estää vastustajia tai varastaa jalokiven muilta pelaajilta. Kortit voivat vaikuttaa liikkumiseen, estää vastustajia tai suojata jalokiveä. Pelissä on erilaisia reittejä, mukaan lukien luolia oikoreitteinä sekä siltoja erityissääntöineen. Pelissä on myös erikoisalueita ja erityistiloja, kuten luolia ja siltoja, jotka vaikuttavat liikkumiseen ja pelin kulkuun. Peli päättyy, kun pelaaja saavuttaa jalokiven kanssa laiturin.
Komponentit.
Pelilauta on kolmiulotteinen ja esittää kohonnutta maastoa, jossa on polkuja, siltoja ja luolia. Pakkaus sisältää muovisen pelilaudan, Vul-Kar-idolin, tulikiven (jalokivi), pelaajahahmot, tulipallot, sillat, taikamerkit, kortit ja nopan. Fireball Island tunnetaan erityisesti kolmiulotteisesta pelilaudastaan ja fyysisistä tulipalloistaan, jotka tekevät pelistä visuaalisesti erottuvan. Peli yhdistää nopanheiton tuoman sattuman ja pelistrategian elementtejä.
Junghans

Junghans Uhren GmbH on yksi Saksan suurimpia kelloja valmistavia yrityksiä. Yhtiön mallisto ulottuu edullisista kvartsikelloista luksuskelloihin.
Junghansin perusti Erhard Junghans lankonsa Jakob Zeller-Toblerin kanssa vuonna 1861 Schrambergin kaupungissa Saksassa. Yhtiön nimi oli tuolloin ”Junghans und Tobler”. Junghansin tuotanto kasvoi nopeasti, ja se olikin vuonna 1903 Saksan suurin kelloja valmistava yritys. Junghans keskittyi aluksi valmistamaan seinä- ja kaappikelloja, kunnes se vuonna 1927 aloitti rannekellojen valmistamisen.
1950-luvulla sveitsiläinen arkkitehti-muotoilija Max Bill loi yhtiölle designiltaan ainutlaatuisia kelloja ja mekaanisia koneistoja, jotka nostivat firman imagoa luksus- ja design-kellojen valmistajana. Yhtiö toi vuonna 1970 markkinoille ensimmäisen saksalaisen kvartsirannekellon, nimeltään ”Astro Quartz”. 1980-luvun lopulla julkaistiin markkinoiden ensimmäinen radiokontrolloitu pöytäkello. Tätä seurasi vuonna 1990 julkaistu ensimmäinen radio-ohjattu rannekello nimeltään Mega. 
Nykyisin yritys on enimmäkseen keskittynyt valmistamaan automaatti- ja kvartsikoneistoilla varustettuja rannekelloja. Mallistosta löytyy vieläkin muutamia seinäkelloja, mutta niiden osuus mallistosta on marginaalisen pieni.
John Berndt Nordgren

John Berndt Nordgren (22. kesäkuuta 1867 Porvoo – 26. syyskuuta 1941) Helsinki oli suomalainen juristi ja senaattori.
Nordgrenin vanhemmat olivat kauppias Berndt Ulrik Nordgren ja Hulda Christina Munck af Fulkila.. Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 Viipurin ruotsalaisesta lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen kameraalitutkinnon ja yleisen oikeustutkinnon 1891. Nordgren sai varatuomarin arvon 1894.
Nordgren toimi Viipurin hovioikeuden kanslistina 1899–1900, kirjaajana 1900, ylimääräisenä viskaalina 1900–1902, notaarina 1902–1906, asessorina 1906–1909 ja hovioikeudenneuvoksena vuodesta 1909 alkaen. Hän oli poliittisista syistä erotettuna ja vangittuna Pietarissa 1912–1913. Nordgren oli senaattori ja senaatin oikeusosaston jäsen 1917–1918. Vuodesta 1918 alkaen Nordgren oli korkeimman oikeuden jäsen ja oikeusneuvos aina vuoteen 1937 saakka.
Nordgren toimi myös pankki- ja liikemiehenä. Hän oli Helsingin arvopaperipörssin johtajana 1914, Suomen Kauppapankki Oy:n 2. johtajana 1914–1915 ja Helsingin Osakepankin johtajana 1917.
Nordgren oli naimisissa kaksi kertaa :
Eversti John Valter Voldemar Nordgren (1899–1968) oli John Berdt Nordgrenin poika.
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2004 – naisten 3 metrin ponnahduslaudan parihypyt

Naisten 3 metrin ponnahduslautahypyt Ateenan olympialaisissa kilpailtiin 14. elokuuta 2004.
Kilpailussa hypättiin vain finaali, johon osallistui kahdeksan paria. Jokaisella hyppykierroksella saman joukkueen urheilijat esittivät samanaikaiset, vapaavalintaiset hypyt. Parin jäsenet saivat esittää myös eri hypyt, mutta ehtona oli, että niiden vaikeusasteen tuli olla sama.
Tulokset.
Joukkueet hyppäsivät kukin viisi hyppyä.
Gravelotten taistelu

Gravelotten taistelu oli Saksan–Ranskan sodan alkuvaiheen merkittävä taistelu, joka käytiin 18. elokuuta 1870 Gravelotten kylän ympäristössä lähellä Metziä.
Ranskalaisen kenraali François Achille Bazainen komentama alkujaan 140 000 miehen suuruinen Reinin-armeija oli elokuun alussa kärsimiensä tappioiden jälkeen perääntymässä länteen, Metzistä Verduniin, mutta kooltaan huomattavasti pienempi Preussin kolmas armeijakunta katkaisi sen peräytymistien Vionvillessä. Hävittyään 16. elokuuta käydyn Mars-la-Tourin taistelun Bazaine veti seuraavana päivänä armeijansa takaisin Metzin suuntaan kukkuloille, jotka sijaitsivat Saint-Privat-la-Montagnen ja Gravelotten kylien välissä muutaman kilometrin Metzistä länteen.
Ranskalaiset asettuivat linjaan pohjois–etelä-suunnassa ja 18. elokuuta Helmuth von Moltken komentamat yhdistyneet saksalaiset joukot hyökkäsivät lännestä Bazainen vahvoja asemia vastaan. Ranskalaisten eteläistä sivustaa suojasivat valmiit juoksuhaudat ja luonnolliset esteet, eivätkä saksalaiset onnistuneet tekemään läpimurtoa. Taistelu vaikutti siksi jäävän tuloksettomaksi. Saint-Privatin ympäristöön asettunut ranskalaisten pohjoinen sivusta kärsi kuitenkin suuria tappioita ja joutui illalla vetäytymään asemistaan kohti Metziä. Moltke odotti Bazainen valmistelevan vastahyökkäystä avatakseen uudelleen tien Verdunin suuntaan, mutta yllättäen Bazaine päättikin perääntyä koko armeijansa kanssa Metziin.
Saksalaisten tappiot taistelussa olivat noin 20 000 ja ranskalaisten 13 000 miestä. Lopputulos oli kuitenkin saksalaisille menestyksekäs, sillä Bazainen koko armeija jäi loukkuun saarrettuun Metziin. Ranskalaisten toinen pääarmeija yritti marsalkka Patrice de Mac-Mahonin johdolla tulla pelastamaan sen, mutta Moltke sai lyötyä heidätkin ranskalaisille katastrofaalisessa Sedanin taistelussa 1. syyskuuta. Piiritetty Bazaine antautui lopulta 27. lokakuuta.
Vahinko kello kaulassa

Vahinko kello kaulassa () on James M. Cainin kirjoittama amerikkalaisen rikoskirjallisuuden klassikko vuodelta 1934. Se ilmestyi suomeksi vuonna 1970 Eero Huhtalan kääntämänä. Vuoden 1990 suomenkielisen uusintapainoksen nimenä on Postimies soittaa aina kahdesti. Romaanin pohjalta on tehty useita elokuvasovituksia.
Juoni.
Tarinan kertoja on nuori maankiertäjä nimeltä Frank Chambers, joka päätyy töihin Nick Papadakisin omistamaan rasvaiseen californialaiskuppilaan. Kreikkalaista syntyperää oleva Nick ei ole enää nuori, toisin kuin hänen turhautunut vaimonsa Cora – aistikas tummaverikkö, jota aviomies tapaa kutsua ”pieneksi valkoiseksi kyyhkysekseen”. Yhteiselosta seuraa odotetusti ongelmia, ja pian kylmäverinen rikos alkaa vaikuttaa entistä todennäköisemmältä...
Teoksen nimi.
Teoksen alkukielisessä nimessä korostuva postimies, joka ”soittaa aina kahdesti”, ei esiinny tarinassa käytännössä lainkaan. Tämä on herättynyt kirjallisuuspiireissä vilkasta keskustelua nimen valinnasta ja sen merkityksestä. Cain tarjosi oman näkemyksensä aiheesta myöhemmän teoksensa "Nainen ilman omaatuntoa" (1943) julkaisun yhteydessä. "Vahinko kello kaulassa" -romaaniin perustuvassa elokuvassa "Kohtalon tuomio" (1946) postimiehen osuus selitetään juonen sisällä.
Näin naapurissa

Näin naapurissa oli vuosina 1978–1985 lähetetty Yleisradion radio-ohjelma, joka käsitteli Neuvostoliittoa. Sarjaa toimittivat Pentti Kemppainen, Leena Pakkanen ja Heikki Vuohelainen. Ajan tavan mukaan heidät oli valittu ammattitaidon ohella myös puoluepoliittisin perustein: Kemppainen oli vasemmistolainen, Pakkanen keskustapuolueen ja Vuohelainen kokoomuksen kannattaja. Ohjelmaa tehtiin yhteistyössä Neuvostoliiton radion ja uutistoimisto APN:n kanssa. Monet tuon ajan yleisradiolaiset, kuten Hannu Taanila ja Eero Saarenheimo, ovat sittemmin myöntäneet, ettei ohjelmaa tehty varsinaisesti kuulijoiden vaan Suomen ulkopolitiikan tarpeisiin.
Ohjelman edeltäjä oli vuonna 1975 aloitettu viikoittainen 15 minuutin mittainen Naapurineljännes, joka vuonna 1978 päätettiin laajentaa puolituntiseksi "Näin naapurissa" -katsaukseksi. Suurlähettiläs René Nyberg luonnehtii kirjassaan "Patriarkkoja ja oligarkkeja" ironisesti: "Yleisradion ajankohtaistoimitus, vai oliko se viihdetoimitus, tuotti ohjelmaa nimeltä "Naapurineljännes" – –."
Muita Neuvostoliittoa myötäileviä radio-ohjelmasarjoja Yleisradiossa olivat taistolaisen Toimittajaliiton jäsenten Kaisa Karikosken ja Raini Lehtosen toimittamat "Työläisen arkea" ja "Neuvostoihmisiä".
Ludwig Yorck von Wartenburg

Johann David Ludwig Yorck von Wartenburg (vuoteen 1814 pelkkä "Yorck"; 26. syyskuuta 1759 Potsdam, Preussi – 4. lokakuuta 1830 Klein-Öls, Sleesia) oli preussilainen kreivi ja sotamarsalkka, jolla oli merkittävä rooli Napoleonin sotien loppuvaiheessa.
Yorck aloitti sotilasuransa Preussin armeijassa vuonna 1772 junkkerina jalkaväkirykmentissä, mutta hänet erotettiin 1779 tottelemattomuuden vuoksi. Sen jälkeen hän siirtyi Hollannin palvelukseen ja osallistui 1783–1784 kapteenin arvoisena Itä-Intiassa käytyyn sotaan. Hänet otettiin takaisin Preussin armeijaan 1787 ja hän sai mainetta Puolassa 1794 käytyjen taisteluiden aikana sekä opettaessaan kevyelle jalkaväelle hajautettua taistelutaktiikkaa. Kun sota Napoleonia vastaan syttyi 1806, Yorck nimitettiin aluksi jääkärirykmentin komentajaksi. Jenan taistelussa lokakuussa kärsityn tappion jälkeen hän johti pakenevan Preussin armeijan jälkijoukkoa ja mahdollisti Altenzaunin viivytystaistelussa 26. lokakuuta pääarmeijan perääntymisen Elben yli. Hän jäi 6. marraskuuta Lyypekissä vakavasti haavoittuneena ranskalaisten vangiksi. Vapautumisensa jälkeen Yorck ylennettiin 1807 kenraalimajuriksi ja nimitettiin ensin länsipreussilaisen prikaatin komentajaksi ja sittemmin kevyen jalkaväen tarkastajaksi. Hänellä oli keskeinen rooli tuolloin käynnistyneessä Preussin armeijan uudistamisessa, varsinkin uudenlaisten taistelutaktiikoiden omaksumisen osalta. Hän valmensi jalkaväkeä tiedustelun ja ampumaketjujen käytössä. Yorck kuitenkin vastusti kenraali August von Gneisenaun liberaaleja armeijareformeja.
Yorck nimitettiin 1811 Länsi- ja Itä-Preussin kenraalikuvernööriksi. Kun Preussi seuraavana vuonna joutui osallistumaan Napoleonin sotaretkeen Venäjää vastaan, Yorck toimi aluksi preussilaisia joukkoja komentaneen kenraali Julius von Grawertin alaisena, kunnes hänet nimitettiin tämän paikalle. Ranskalaisten sekasortoisen vetäytymisen aikana Yorck tapasi venäläisen kenraali Hans Karl von Diebitschin ja solmi omavaltaisesti tämän kanssa 30. joulukuuta 1812 Tauroggenin sopimuksena tunnetun puolueettomuussopimuksen Preussin ja Venäjän välillä. Sopimus avasi Preussille mahdollisuuden liittyä Napoleonin vastaiseen liittokuntaan, minkä vahvisti kuningas Fredrik Vilhelm III:n kaksi kuukautta myöhemmin allekirjoittama Kaliszin sopimus. Näin alkaneessa ”Saksan vapaussodassa” 1813–1815 Yorck toimi menestyksekkäästi armeijakunnan komentajana Gebhard Leberecht von Blücherin alaisuudessa. Lokakuussa 1813 käydyn Wartenburgin taistelun jälkeen hän sai 1814 kreivin arvon nimellä "Yorck von Wartenburg" sekä maalahjoituksen Klein-Ölsistä Sleesiasta. Hän vetäytyi armeijasta sodan päätyttyä vuonna 1815, mutta sai vielä 1821 ylennyksen sotamarsalkaksi.
Surullinen planeetta

Surullinen planeetta ("Par les chemins de l’espace") on "Valerian ja Laureline" -sarjakuvasarjan albumi, joka kokoaa yhteen seitsemän lyhyttä tarinaa vuosilta 1969–1970. Albumi julkaistiin suomeksi vuonna 2013.
Tarinat.
Juhani Tolvasen suomentamat, tätä laitosta varten tarkastamat tarinat:
Soile Kaukorannan "Pahat unet" -albumiin (Jalava, 1991) suomentamat tarinat:
Into the Woods

Into the Woods on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Rob Marshallin ohjaama yhdysvaltalainen fantasiamusikaalielokuva. Elokuva perustuu James Lapinen käsikirjoittamaan ja Stephen Sondheimin säveltämään ja sanoittamaan Tony-palkittuun musikaaliin (suom. "Pimeä metsä") vuodelta 1987. Elokuvan pääosissa ovat Meryl Streep, Emily Blunt, James Corden, Anna Kendrick, Chris Pine ja Johnny Depp. Elokuvassa nähdään hahmoja tunnetuista satukirjoista kuten Punahilkka, Tuhkimo, Jaakko ja pavunvarsi, Hannu ja Kerttu ja Tähkäpää.
Elokuva on Walt Disney Picturesin ensimmäinen Broadway-musikaaliin perustuva elokuva. "Into the Woods" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 25. joulukuuta 2014.
"Into the Woods" sai kolme Oscar-ehdokkuutta parhaasta naissivuosasta (Meryl Streep), lavastuksesta ja puvustuksesta (Colleen Atwood).
Tuotanto.
Kuvaukset.
Elokuvan kuvaukset alkoivat Englannissa syyskuussa 2013 Sheppertonin studioilla, Doverin linnassa ja Waverley Abbeyssä.
Julkaisu.
Elokuvan ensimmäinen traileri julkaistiin 31. heinäkuuta 2014.
Vastaanotto.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 129 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 71 prosenttia oli positiivisia.
Il Colosso di Roma

Il Colosso di Roma (, ”Rooman kolossi”) on vuonna 1964 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Giorgio Ferroni. Sen pääosaa esittää Tarzan-elokuvistaan tunnettu yhdysvaltalainen Gordon Scott.
Juoni.
Elokuva perustuu Titus Liviuksen esittämään Rooman tarunomaiseen varhaishistoriaan. Roomalaisten karkottama tyranni Lucius Tarquinius Superbus piirittää kaupunkia etruskikuningas Porsennan tuella. Roomalaisten sankari Gaius Mucius tunkeutuu etruskien leiriin tappaakseen Porsennan, mutta erehtyy henkilöstä ja jää kiinni. Rohkeuttaan osoittaakseen hän ojentaa oikean kätensä tuleen ja saa lisänimen Scaevola (”vasenkätinen”).
Porsenna on valmis rauhanneuvotteluihin, ja roomalaiset lähettävät etruskien panttivangeiksi joukon tyttöjä, joiden joukossa on Muciuksen morsian Cloelia. Tarquinius kaappaa Cloelian ja vangitsee Porsennan sekä tämän pojan Arunten. Ratkaisevassa taistelussa roomalaiset voittavat etruskit ja Mucius surmaa Tarquiniuksen.
Tuotanto.
"Il Colosso di Roma" on sujuva, mutta varsin tavanomainen historiallinen pukudraama, jossa jännitystä luovat atleettisen Gordon Scottin tähdittämät taistelukohtaukset. Sen on käsikirjoittanut sävyltään antikommunistisista roomalaiselokuvistaan tunnettu Remigio Del Grosso. Osa kuvamateriaalista on lainattu Ferronin vuonna 1961 valmistuneista "Troijan urhoista". Samaa aihetta ovat käsitelleet Vittorio Cottafavi ja Carlo Ludovico Bragaglia Cloelian tarinaan keskittyvässä elokuvassa "Hurjat barbaarit" ("Les vierges de Rome", 1961). Ferroni puolestaan kuvasi samaan aikaan ja osin samalla näyttelijäkunnalla toisen Rooman varhaishistoriaan perustuvan tarinan "Coriolano, eroe senza patria" (”Coriolanus, sankari ilman isänmaata”, 1965).
DVD-julkaisut.
Elokuva on saatavilla ranskalaisten Editions Fabbrin ja Studio Canalin sekä yhdysvaltalaisen Image Entertainmentin laadultaan tyydyttävinä DVD-julkaisuina, joista jälkimmäinen kantaa nimeä "Hero of Rome" (”Rooman sankari”). Entertainment Worldin saksalainen DVD sisältää myös italian- ja englanninkieliset ääniraidat.
Gammalinoleenihappo

Gammalinoleenihappo (GLA, 18:3(n-6), C18H30O2) eli gamoleenihappo on omega-6-rasvahappo ja monityydyttymätön rasvahappo. Sitä esiintyy runsaasti muun muassa helokkien, herukoiden ja joidenkin lemmikki­kasvien siemenissä, mutta yleisimmin käytetyissä kasviöljyissä sitä ei ole. Vähäisiä määriä GDA:ta on myös eläin­rasvoissa, lihassa ja kananmunissa. Gammalinoleenihappo on alfalinoleenihapon isomeeri.
Gammalinoleenihappoa syntyy myös ihmisen elimistössä normaalisti linoli­haposta. Sen vuoksi sitä ei yleensä lueta välttämättömiin rasvahappoihin. Gamma­linoleeni­haposta syntyy edelleen dihomo-gammalinoleenihappoa (DGLA) ja lopulta arakidonihappoa (AA). Näitä tarvitaan muun muassa solukalvojen ja kudoshormonien rakentamiseen. Eräät sairaudet, infektiot ja vanheneminen saattavat kuitenkin aiheuttaa, ettei linoleeni­haposta muodostukaan tarpeeksi gammalinoleenihappoa. Tällaisissa tapauksissa valmista gamma­linoleeni­happoa olisi saatava riittävästi suoraan ravinnosta. Tämän vuoksi ne kasvit, joissa sitä esiintyy, ja niistä saatavat tuotteet ovat saaneet osakseen runsaasti tutkijoiden huomiota, ja niitä on alettu myös hyödyntää kaupallisesti. Herukoiden siemenissä oleva gamma­linoleeni­happo menee kuitenkin marjoja sellaisenaan syötäessä ihmisen kannalta hukkaan, koska siemenet kulkeutuvat ehjinä ruoan­sulatuksen läpi. 
Gammalinoleenihappoa myydään luontaistuotteena tulehduksien ja ihosairauksien hoitoon, vaikka sen teho on kyseenalainen. Nykyisissä tutkimuksissa yritetään selvittää mahdollisuuksia käyttää GLA:ta muun muassa syöpähoitoihin (mahdollisesti tukahduttaa kasvaimen ja etäpesäkkeiden kasvun) ja HIV:n torjumiseen (tuhoaa HIV:ssä olevia T-soluja).
Hans Karl von Diebitsch

Johann (Hans) Karl Friedrich Anton von Diebitsch (, "Ivan Ivanovitš Dibitš-Zabalkanski"; 13. toukokuuta 1785 Grossleipe, Sleesia – 10. kesäkuuta 1831 Kleczewo, Puola) oli Venäjän palveluksessa toiminut saksalaissyntyinen sotamarsalkka. Hän toimi ylipäällikkönä Venäjän–Turkin sodassa vuonna 1829 ja alkuun myös Puolan kapinan kukistamisessa 1831.
Diebitsch kouluttautui upseeriksi Berliinin kadettikoulussa, mutta siirtyi vuonna 1801 upseeri-isänsä mukana Venäjälle ja osallistui kaartinupseerina Napoleonin sotiin. Hän yleni vuoteen 1812 mennessä kenraalimajuriksi ja toimi muun muassa kenraali Peter Wittgensteinin esikunnassa. Hän neuvotteli preussilaisen kenraali Yorckin kanssa sopimuksen Preussin siirtymisestä Napoleonin vihollisten puolelle ja toimi vuosina 1813–1814 useiden armeijakuntien esikuntapäällikkönä Länsi-Euroopassa käytyjen sodan ratkaisevien vaiheiden aikana. Diebitsch osallistui myös Wienin kongressiin vuonna 1815. Hänet nimitettiin myöhemmin tsaari Aleksanteri I:n kenraaliadjutantiksi ja 1824 Venäjän pääesikunnan päälliköksi. Hallitsijan vaihduttua hän osallistui dekabristikapinan kukistamiseen ja oli vuodesta 1826 alkaen jäsenenä Nikolai I:n nimittämässä salaisessa komiteassa, joka selvitti hallinnollisten ja sosiaalisten uudistusten tarvetta.
Sodan puhjettua Turkkia vastaan Diebitsch nimitettiin helmikuussa 1829 kaikkien Venäjän Eurooppaan sijoitettujen joukkojen ylipäälliköksi. Hän löi turkkilaiset useissa taisteluissa nykyisen Bulgarian alueella – Silistrassa, Kamtšija-joella ja Burgasissa – eteni sen jälkeen länteen, löi turkkilaiset uudelleen Slivenissä ja kääntyi lopuksi etelään pakottaen Adrianopolin antautumaan. Tämä päätti sodan ja Adrianopolin rauhassa syyskuussa 1829 Turkki joutui luovuttamaan Venäjälle Tonavan suun ja alueita Kaukasuksella. Saavuttamansa voiton jälkeen Diebitsch ylennettiin sotamarsalkaksi ja hänelle annettiin taitavan Balkanin ylityksensä muistoksi kunnianimi "Zabalkanski" (”Balkanin ylittäjä”). Hänet nimitettiin johtamaan myös armeijaa, joka lähti kukistamaan vuonna 1830 puhjennutta Puolan kapinaa. Hän voitti puolalaiset Grochówissa helmikuussa 1831 ja Ostrołękan taistelussa saman vuoden toukokuussa, mutta ei ehtinyt näkemään lopullista voittoa, sillä hän kuoli koleraan 10. kesäkuuta lähellä Pułtuskia. Hänet korvattiin sen jälkeen kenraali Ivan Paskevitšilla.
Dihomo-gammalinoleenihappo

Dihomo-gammalinoleenihappo (DGLA, 20:3(n-6), C20H34O2) on omega-6-rasvahappo ja monityydyttymätön rasvahappo. Dihomo-gammalinoleenihappo on erittäin harvinainen rasvahappo ja sitä on vain pieniä määriä eläinkunnan tuotteissa.
Cities XL 2012

Cities XL 2012 on Focus Home Interactiven kehittämä kaupunginrakennuspeli. Se on "Cities XL" -pelisarjan sarjan kolmannes osa. 
Pelaaminen.
"Cities XL 2012" pelissä pelaaja saa rakentaa kaupunkinsa valtavalle alueelle. Ensin pitää rakentaa tiet ja sijoittaa kaupungintalo. Sen jälkeen pitää sijoittaa resurssikeskus. Sitten voi alkaa rakentaa asuintaloja, kauppoja ja työpaikkoja eli toimistoja tai tehtaita. Kaupunkiin pitää myös laittaa sairaaloita, poliisiasemia, paloasemia, hotelleja ja vapaa-ajan vietto paikkoja (esim. keilahalli, koripallokenttä jne.). Myös lentokentän tai sataman voi sijoittaa kaupunkiin. Mitä enemmän kaupungissasi on asukkaita sitä enemmän saat uusia rakennuksia käyttöösi.
Papuandrongo

Papuandrongo ("Chaetorhynchus papuensis") on viuhkojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Papuandrongoa tavataan kotoperäisenä Uuden-Guinean saarella. Sen on raportoitu olevan harvinainen tai melko yleinen. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Katarzyna Piter

Katarzyna Piter (s. 16. helmikuuta 1991 Poznań) on puolalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 95 toukokuussa 2014 ja nelinpelissä sijalla 67 huhtikuussa 2014. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen nelinpelissä.
Heinäkuussa 2013 Piter voitti Kristina Mladenovicin kanssa WTA-turnauksen nelinpelin Palermossa. Tammikuussa 2014 Piter osallistui ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen pääsarjaan Australian avoimissa, jossa hän hävisi kuitenkin avauskierroksen ottelunsa.
Jorma Kalela

Jorma Aarno Aimo Kalela (12. marraskuuta 1940 Helsinki – 2. marraskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija ja poliittisen historian professori. Hän oli Turun yliopiston poliittisen historian professori vuosina 1992–2004.
Kalela väitteli valtiotieteen tohtoriksi vuonna 1971. Hänen väitöskirjansa "Grannar på skilda vägar: det finländsk-svenska samarbetet i den finländska och svenska utrikespolitiken 1921–1923" käsitteli Suomen ja Ruotsin ulkopoliittista yhteistyötä 1921–1923.
Kalela oli Suomen Akatemian tutkija 1971–1977 ja 1990–1992. Vuosina 1979–1986 hän toimi Paperiliiton historiankirjoittajana ja vuosina 1986–1989 tutkijana työministeriössä.
Kalelan isä oli kasvitieteilijä, professori Aarno Kalela. Hänen nuorempi veljensä on suurlähettiläs ja entinen tasavallan presidentin kansliapäällikkö Jaakko Kalela. Veljesten isoisä oli kolminkertainen pääministeri ja metsänhoitotieteen professori A. K. Cajander.
Jack Ruttan

John Douglas "Jack" Ruttan (5. huhtikuuta 1889 – 7. tammikuuta 1973) oli kanadalainen amatöörijääkiekkoilija. Myöhemmin hän toimi myös valmentajana. Ruttan pelasi Winnipeg Hockey Clubissa, jossa saavutti amatöörimestaruus Allan Cupin. Hänet on otettu kunniagalleria Hockey Hall of Fameen.
Beatriz Haddad Maia

Beatriz Haddad Maia (s. 30. toukokuuta 1996 São Paulo) on brasilialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 58 syyskuussa 2017. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta nelinpelissä ja neljä ITF-turnausta kaksinpelissä.
Helmikuussa 2013 Haddad Maia pääsi toiselle kierrokselle Florianópolisin WTA-turnauksessa. Hän oli eräpallon päässä puolivälieräpaikasta Melinda Czinkiä vastaan pelaamassaan ottelussa.
Maurice Gamelin

Maurice Gamelin (20. syyskuuta 1872 Pariisi – 18. huhtikuuta 1958 Pariisi) oli ranskalainen kenraali, joka toimi Ranskan armeijan ja kaikkien Ranskaan sijoitettujen liittoutuneiden joukkojen ylipäällikkönä toisen maailmansodan alkuvaiheessa 1939–1940.
Gamelin valmistui Saint-Cyrin sotilasakatemiasta vuonna 1893. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän yleni prikaatinkenraaliksi ja divisioonankomentajaksi. Hänen uransa eteni tasasesti myös sodan jälkeen ja hänestä tuli 1931 Ranskan yleisesikunnan päällikkö ja 1935 ylimmän sotaneuvoston puheenjohtaja sekä armeijan tarkastaja. Vuonna 1938 Gamelin nimitettiin uudelleen Ranskan puolustusvoimien esikuntapäälliköksi. 
Toisen maailmansodan sytyttyä Gamelinista tuli Ranskassa olevien liittoutuneiden armeijoiden ylipäällikkö. Saksan hyökätessä Puolaan hän ei kannattanut hyökkäyksellisiä sotatoimia, kuten ei myöskään niin sanotun valesodan aikana. Gamelin luotti Ranskan puolustuksessa Maginot-linjaan, ja Saksan salamasotahyökkäys Ardennien yli toukokuussa 1940 tuli hänelle ikävänä yllätyksenä. Hän ei kyennyt pysäyttämään saksalaisten etenemistä ja taistelun Ranskasta ollessa kesken hänet korvattiin 19. toukokuuta Maxime Weygandilla. Ranska joutui pian antautumaan. Gamelin oli myöhemmin yhtenä syytetyistä Vichyn hallituksen järjestämässä niin sanotussa Riomin oikeudenkäynnissä ja hänet internoitiin Saksaan vuonna 1943. Sodan päätyttyä hän pääsi palaamaan Ranskaan. Gamelin julkaisi vuosina 1946–1947 kolmiosaiset muistelmansa nimellä "Servir".
Hand in Hand (beFourin kappale)

Hand in Hand on beFourin ensimmäinen single heidän toiselta, "Hand in Hand"-studioalbumilta, joka julkaistiin 9. marraskuuta 2007. Kappale pääsi virallisesti Saksan singlelistalle 22. joulukuuta 2007.
Kappalelista.
CD single
Digital Download
Suomipopin helmiä

Suomipopin helmiä on kirjasarja, johon on nuotinnettu suuri määrä tunnettuja suomipop-kappaleita. Kirjoja on sarjassa kymmenen ja kappaleita lähes 700. Kirjasarja on alun perin kirjakustantamo Helmen julkaisema kirjasarja. Loppupuolella Tammi julkaisi Suomipopin helmiä-nuottikirjoja. Jokainen kirja eroaa kansiensa väriltä toisistansa. Lisäksi kirjoissa 6-10 on omat teemansa. Kirjojen värit ja teemat ovat:
Live Your Dream (kappale)

Live Your Dream on beFourin ensimmäinen single heidän kolmannelta, "We Stand United" -studioalbumilta, joka julkaistiin 14. maaliskuuta 2008. Kappale pääsi virallisesti Saksan singlelistalle 28. maaliskuuta 2008. Kappaletta käytettiin Saksassa Horton-elokuvan tunnusmusiikkina.
Kappalelista.
Maxi CD single
Digitaalinen lataus
Rambler

Rambler oli vuosina 1900–1914 ja 1958–1969 valmistettu amerikkalainen automerkki. 1962–1983 Rambler-autoja valmistettiin lisenssillä Australiassa, Meksikossa ja Argentiinassa. Vuosina 1950–1954 AMC valmisti autoa nimellä Nash Rambler. 
1897 chicagolainen Thomas B. Jeffery rakensi ensimmäisen autonsa. Saatuaan myönteistä palautetta ensimmäisestä New Yorkin autonäyttelystä 1899 Jeffery päätti ryhtyä autoalalle. 1902 Jeffery aloitti autojen massatuotannon Kenoshassa Wisconsinin osavaltiossa. Vuoden 1902 loppuun mennessä Ramblereita oli valmistunut 1 500 kappaletta, kuudennes Yhdysvaltain autoista. Tehdas oli tuolloin maan toiseksi suurin autojen valmistaja Oldsmobilen jälkeen.
Rambler keksi autojen ohjauspyörän.
Vuonna 1914 Rambler-merkki korvattiin Jefferyllä. 1916 autotehtaan osti Charles W. Nash, joka nimesi tehtaan Nash Motors Companyksi 1917.
Vuonna 1954 American Motors Corporation (AMC) muodostettiin Nash-Kelvinator ja Hudson Motor Car Company -yhtiöiden fuusiosta. Yhtiö päätti 1958 valmistaa Rambler-autoja. Viimeinen Yhdysvalloissa valmistettu Rambler tuotettiin 30.6.1969. Kaikkiaan Kenoshan tehdas valmisti yli 4,2 miljoonaa Rambler-autoa 1900–1914 ja 1958–1969.
Ramblerit olivat luotettavia, hyvin tehtyjä ja niillä oli hyvä jälleenmyyntiarvo.
Suomessa.
Rambler-autoja markkinoitiin Suomessa 1950- ja 1960-luvuilla merkin kaksihaaraisen taustan vuoksi kahden maahantuojan, Oy Voimavaunu Ab:n ja Suomen Maanviljelijäin Kauppa Oy:n kautta. 1960-luvun lopulta lähtien Ramblerin tuonti oli yhden maahantuojan, Wihuri-konsernin tytäryhtiön Autola Oy:n käsissä. Kun henkilöautojen tuonti Suomessa vapautui vuonna 1962, Rambleria mainostettiin ”amerikkalaisena menestysautona”. Merkin parhaat myyntivuodet olivat 1964 (liki 600 autoa) ja 1965 (yli 700 autoa). Rambler American ja Classic olivat melko yleisiä taksikäytössä. Vuoden 1969 lopussa Suomessa oli rekisterissä 2 629 Rambler-henkilöautoa, mikä oli vain täpärästi pienempi kuin Chevroletin lukumäärä. 1970-luvulla Ramblerin myynti hiipui vähitellen, ja vuosikymmenen aikana tämän merkkisiä henkilöautoja rekisteröitiin 419 kappaletta. Suomessa myydyt AMC-autot tilastoitiin Rambler-nimisinä vuoteen 1975 saakka, jolloin niiden tuonti päättyi. Vuoden 1979 lopussa Rambler-henkilöautoja oli rekisterissä 1 733.
Danka Kovinić

Danka Kovinić (s. 18. marraskuuta 1994 Cetinje) on montenegrolainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 74 toukokuussa 2015. Hän on voittanut urallaan kahdeksan ITF-turnausta kaksinpelissä.
Junioreiden maailmanlistalla Kovinić oli parhaimmillaan viidentenä tammikuussa 2012. Hän pelasi Grand Slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Ranskan avoimissa 2014.
Gunnar Nixon

Gunnar Nixon (s. 13. tammikuuta 1993) on yhdysvaltalainen kymmenottelija.
Nixon sijoittui nuorten olympialaisissa Singaporessa 2010 korkeushypyssä kuudenneksi. Seuraavana vuonna hän sai hopeaa Pan-Amerikan alle 20-vuotiaiden mestaruuskilpailujen kymmenottelussa Miramarissa. Hän teki seitsenottelun sisäratojen junioreiden maailmanennätyksen 6022 pistettä Fayettevillessa 27.–28. tammikuuta 2012. Seuraavana kesänä hän voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Barcelonassa pistein 8018. Hän voitti seitsenottelun Yhdysvaltojen-mestaruuden talvella 2013. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui kymmenottelussa 13:nneksi.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähteet: Tilastopaja, IAAF
James Lloyd

James "Jim, Jimmy" Lloyd (5. heinäkuuta 1939 Liverpool – 22. maaliskuuta 2013 Skelmersdale) oli brittiläinen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Lloyd voitti sarjan 67 kg olympiapronssia Rooman kesäolympialaisissa 1960. Välierässään hän hävisi olympiavoiton vieneelle italialaiselle Nino Benvenutille.
Ammattilaisurallaan Lloyd otteli kymmenen voittoa, joista neljä tyrmäyksellä, ja seitsemän tappiota. Lisäksi kolme hänen otteluistaan päättyi tasan.
Lloyd kuoli kotonaan Skelmersdalessa 22. maaliskuuta 2013, 73-vuotiaana. Kuolinsyyksi epäiltiin sydäninfarktia. Hänellä oli neljä lasta.
Muumit Rivieralla

Muumit Rivieralla (, ) on vuonna 2014 suomalais-ranskalaisena yhteistyönä valmistunut Xavier Picardin ohjaama animaatioelokuva. Elokuva perustuu Tove Janssonin Muumi-sarjakuvaan "Muumiperhe Rivieralla" ().
Tuotanto.
Elokuvan budjetti oli yli 3,4 miljoonaa euroa, josta 800 000 euroa oli Suomen elokuvasäätiön tuotantotukea.
Vastaanotto.
"Muumit Rivieralla" oli ilmestymisviikonloppunaan 10.–12. lokakuuta 2014 Suomen katsotuin elokuva noin 28 500 katsojalla ja jatkoi katsotuimpana myös toisella viikollaan. Kaikkiaan elokuvan näki Suomessa lähes 180 000 katsojaa ja se oli vuoden 2014 kuudenneksi katsotuin elokuva. "Muumit Rivieralla" on Suomen kolmanneksi katsotuin kotimainen animaatioelokuva.
Ääninäyttelijät.
Ääninäyttelijät ovat samat suomeksi ja ruotsiksi.
Lisäksi sivurooleissa: Frank Skog, Helene Qvist, Peppe Forsblom, Carla Rindell, Markus Degerman.
Dubbauksen on tehnyt Tuotantotalo Werne.
Sergei Bakulin

Sergei Bakulin (, s. 13. marraskuuta 1986 Insar) on venäläinen kävelijä.
Vuonna 2006 Bakulin sijoittui viidenneksi Göteborgin EM-kilpailuissa 20 kilometrin kävelyssä. Hän saavutti Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 50 kilometrin kävelyssä pronssia ajalla 3.43.26. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän voitti alun perin 50 kilometrin kävelyn ajalla 3.41.24 ja Lontoon kesäolympialaisissa vuonna 2012 hän sijoittui kuudenneksi ajalla 3.38.55. Molemmat suoritukset kuitenkin hylättiin dopingin käytön vuoksi.
Tammikuussa 2015 Venäjän antidopingtoimikunta Rusada asetti Bakulinin kolmen vuoden ja kahden kuukauden kilpailukieltoon biologisen dopingpassin perusteella. Kilpailukiellon alkamisajankohdaksi määrättiin 24.12.2012 ja hänen tuloksiaan hylättiin aikaväleiltä 25.1.2011–25.3.2011, 16.6.2011–16.8.2011 ja 11.4.2012–11.6.2012. Näin hän ei olisi menettänyt Daegun maailmanmestaruuttaan. Kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF valitti Rusadan päätöksestä urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka muutti Rusadan päätöstä hylkäämällä kaikki Bakulinin suoritukset aikaväliltä 25.2.2011–24.12.2012. Bakulin jäi toistamiseen kiinni dopingin käytöstä vuonna 2019 ja sai kahdeksan vuoden kilpailukiellon, joka päättyy 2.4.2027.