Kaasukammio

Kaasukammio on suljettu tila, jossa käytetään surmaamistarkoituksessa myrkyllistä kaasua. Kaasu johdetaan kammioon ulkopuolelta, tai se tuotetaan kammiossa kemiallisten reaktioiden avulla. Useimmiten kaasukammiolla viitataan natsi-Saksan tuhoamisleireillä käytettyyn menetelmään, jolla murhattiin holokaustin aikana ihmisiä kuten juutalaisia, vammaisia, vähemmistöjen edustajia ja sotavankeja. Menetelmää on käytetty myös Yhdysvalloissa kuolemanrangaistukseen tuomittujen rikollisten teloituksissa tai pohjoiskorealaisessa Kwan-li-so No.22 Haengyong -keskitysleirissä.
Tuotantoeläinten teurastuksessa voidaan käyttää tainnuttavaa määrää hiilidioksidia. Eläin ei tässä vaiheessa kuole, vaan tainnutetun eläimen valtimot avataan veren juoksuttamiseksi ulos.
Kaasukammio Yhdysvalloissa.
Vaihtoehto hirttämiselle tai sähkötuolille.
Kaasukammio luotiin vaihtoehdoksi hirttämiselle ja sähkötuoliteloituksille, jotka olivat alkuaikoinaan joskus epäonnistuneet kammottavin seurauksin. Arizona, Colorado, Kalifornia, Maryland, Mississippi, Missouri, Nevada, New Mexico, Oregon, Pohjois-Carolina ja Wyoming ovat historiansa aikana käyttäneet kaasukammiota. Ennen teloitusta kammion tiiviys testataan paineilmalla. Ikkunoita peittävät verhot avataan teloituksen ajaksi. 
Kuolemaantuomittu kiinnitetään vahvoilla nahkaremmeillä kammion keskellä sijaitsevaan tuoliin. Tuolin alla on rikkihappoa varten astia, jonka yläpuolella koukussa roikkuu kangaspussissa puolen kilon verran kaliumsyanidikiteitä. Pussi on kiinni koukussa, joka aukeaa ja pudottaa kiteet hapon sekaan ulkopuolisella ohjauksella. 
Hapon sekoitussuhde on 136:1 000 eli sama, jota käytetään happoakuissa. Laimentimena käytetään tislattua vettä.
Aiemmin happoastia oli valmiina tuolin alla, mutta eräiden onnettomuuksien jälkeen käytäntöä muutettiin: kaasukammion ulkopuolelta niin sanotusta kemikaalihuoneesta johtaa astiaan erityisventtiilein varustettu putki, jota pitkin valmiiksi etukäteen sekoitettu rikkihappoliuos lasketaan astiaan toimeenpanokäskyn tullessa. Putkessa on kaksitiehana, jolla kuoleman tulon jälkeen voidaan kytkeä niin ikään etukäteen valmistettu lipeäliuos valumaan happoastiaan kaasun tulon katkaisemiseksi. 
Tuomittua kehotetaan pidättämään hengitystään teloituksen alkamishetkeen asti, jolloin hän hengittäisi mahdollisimman paljon kaasua kerralla. Ensimmäinen kaasukammioteloitus suoritettiin Nevadassa vuonna 1924, jolloin teloitettiin murhasta tuomittu kiinalainen gangsteri Gee Jon.
Teloituksen alkaessa pussi pudotetaan happoastiaan, jossa alkaa muodostua sinihappokaasua. Teloitettavan hengittäessä kaasua tajuttomuus seuraa teoriassa välittömästi. Varsinainen kuoleminen kestää kuitenkin yleensä viidestä kymmeneen minuuttia. Usein teloitettava näyttää tajuttomuudestaan huolimatta saavan voimakkaita oksennusreaktioita, ja lihasten kouristukset ovat murtaneet jopa luita. Teloitettavan rintaan on kiinnitetty stetoskooppi, ja lääkäri toteaa vangin kuolleen, kun sykettä ei enää kuulu. 
Teloituksen jälkeen kaasun tulo lopetetaan neutraloimalla rikkihappo etukäteen valmistetulla lipeäliuoksella, kammio tuuletetaan, ja suojapuvuin sekä kaasunaamarein varustetut vartijat puhdistavat teloitetun ruumiin, jotta siitä ei haihtuisi tappavaa syanidikaasua. Ruumis kääritään paksuun kankaaseen, joka on käsitelty syanidia neutraloivalla kemikaalilla, useimmiten natriumtiosulfaatilla eli valokuvauskiinnitteellä.
Rangaistuksen luonteesta.
Vuonna 1960 Kaliforniassa teloitettu Caryl Chessman lupasi nyökätä päätään, jos hän tuntisi kipua. Hänen kerrotaan nyökyttäneen päätään useiden minuuttien ajan. Todistajien mukaan Robert Alton Harrisin teloituksessa 1992 (Kalifornia) ""ensin oli nähtävissä äärimmäistä kauhua, kipua ja hengenahdistusta. Hänen silmänsä muljahtelivat, ja hänen ihonsa väri muuttui violetiksi, ja hän kuoli kuolaten". Eräs toinen tuomittu, Jimmy Lee Gray (Mississippi), hakkasi päätään 11 minuutin ajan kaasukammion seinään menettääkseen tajuntansa. Todistaja kertoi eräästä kolmannesta tuomitusta, Donald Hardingista (Arizona 1992): "Näin Hardingin kärsivän rajuja kouristuksia 57 sekunnin ajan. Sen jälkeen kouristukset jatkuivat epäsäännöllisinä. Ne kestivät kuusi minuuttia ja 37 sekuntia. Hänen päänsä vaipui nytkähdellen. Mitä ilmeisimmin mies kärsi. Tämä oli väkivaltainen kuolema; siitä ei ole epäilystäkään. Tapahtuma oli todella ruma. Eläimetkin lopetetaan inhimillisemmin. Tämä ei ollut siisti eikä yksinkertainen kuolema." Toinen todistaja lausui samasta teloituksesta: "Hardingin kuolema oli äärimmäisen raju. Hän kärsi ankaraa tuskaa kuollessaan. Kuulin hänen kakovan ja valittavan. Näin hänen ruumiinsa muuttuvan väriltään ensin punaiseksi ja sitten violetiksi."" 
Eniten kaasukammioteloituksia Yhdysvalloissa on toimeenpantu Kaliforniassa (194). San Quentinin kaasukammiolla oli lempinimet "The Big Sleep", "The Time Machine", "The Little Green Room" sekä "The Coughing Box." 
Yhdysvaltain toistaiseksi viimeinen kaasukammioteloitus pantiin täytäntöön Arizonassa vuonna 1999, jolloin Saksan kansalainen Walter LaGrand teloitettiin. Kaasukammiosta onkin luovuttu liki kaikissa osavaltioissa.
Surmaaminen inertillä kaasulla.
Oklahoman osavaltio on päättänyt huhtikuussa 2015 ensimmäisenä ottaa typpikaasun käyttöön kaasukammiossa vaihtoehtoisena teloitusmenetelmänä myrkkyruiskeelle. Inerttinä kaasuna typpi aiheuttaa hypoksian ilman tukehtumisen tunnetta. Syanidimyrkytys aiheuttaa hiilidioksin kertymistä verenkiertoon ja tukehtumisen tunteen, kun taas inertin kaasun, kuten typen tai argonin hengittäminen, aiheuttaa hapen määrän vähenemisen verenkierrossa, kuten voi tapahtua lentäjille korkealla lennettäessä. Menetelmä on käytössä esimerkiksi Hollannissa lopetettaessa tuotantoeläimiä humaanilla tavalla. Kuolema seuraa 1½−2 minuutin kuluessa.
Yhdysvaltain ensimmäinen inertillä typpikaasulla tapahtunut kuolemaan tuomitun teloitus tehtiin Alabaman osavaltiossa. Kenneth Eugene Smithin aiempi tuomion täytäntöönpano vuonna 2022 myrkkyruiskeella oli epäonnistunut. Kenneth Smithin teloitustapahtuma kesti yli 20 minuuttia. Monet ihmisoikeusjärjestöt pitävät sitä kidutuksena.
Natsi-Saksan kaasukammiot.
Auschwitzin ensimmäisessä keskitysleirissä uhrit vietiin riisuttuina kaasukammioon, jossa kuolema seurasi 15–20 minuutissa. Uhreille väitettiin, että heidät viedään suihkuhuoneeseen, ja heille jopa jaettiin saippuanpalat hämäykseksi. Auschwitzissa vankien murhaamiseen käytettiin vetysyanidia, jota oli kidemäisessä hyönteismyrkyssä Zyklon B:ssä. Kiinteää Zyklon B:tä sisältävät kanisterit pudotettiin kaasukammioihin kattoluukuista, ja vetysyanidi kaasuuntui tappaviksi pitoisuuksiksi. Luukkujen alle asennettiin teräshäkit, jotta kaasukammioon suljetut uhrit eivät voisi sulkea kanistereita. Uhrit yrittivät kaikin keinoin hengittää raitista ilmaa katonrajasta, mutta syaanivety (HCN) on hieman ilmaa kevyempää (HCN molekyylipaino 27 g/mol, ilma noin 28,9 g/mol) ja kaasut sekoittuvat diffuusion vaikutuksesta. Zyklon B -pellettien kerrotaan useassa kuvauksessa laitetun katon kautta lattiaan asti ulottuneen käytävän pohjalle, jolloin kaasu päästettiin tilaan lattiatasosta. Ne uhrit jotka eivät kuolleet, murhattiin ampumalla päähän. Kaasukammioihin pakotettiin niin suuri määrä ihmisiä kerrallaan, että tilan lämpötila nousi yli 20 celsiusasteen. Näin Zyklon B -kaasun tuhovaikutus tehostui. 
Rakennuksessa oli kolme uunia, joissa poltettiin 2–3 ruumista kerrallaan, päivässä yhteensä noin 350 ruumista. Uunit valmisti saksalainen perheyritys Topf &amp; Söhne. Sodan jälkeen neuvostoupseerit pidättivät ja tuomitsivat ne Topf &amp; Söhnen insinöörit ja työntekijät, jotka olivat päävastuussa krematorioiden ja kaasukammioiden valmistuksesta. Ludwig Topf, toinen yrityksen omistajista, teki itsemurhan. Hänen veljensä Ernst-Wolfgang Topf siirtyi Wiesbadeniin ja perusti siellä 1951 yrityksen uudelleen, mutta sen toiminta kesti vain 12 vuotta. Itä-Saksan Erfurtissa, missä yritys alun perin perustettiin, se jatkoi toimintaansa eri nimillä. Krematorioliike siirrettiin Zwickaun kaupunkiin. Vuonna 1994 yritys teki konkurssin.
KL Auschwitz II:ssa eli Birkenaussa kaasukammioissa yhdellä Zyklon B -kaasutuksella saatettiin murhata 2 000 ihmistä kerrallaan. Vangit kuolivat kaasuun yleensä 15 minuutissa. Sen jälkeen ruumiit poltettiin, jota varten alueella oli neljä krematoriota. Krematorioiden ruuhkauduttua ruumiita ryhdyttiin polttamaan ulkona. Kammiot joutui tyhjentämään ja ruumiit käsittelemään joukko vankeja, joita kutsuttiin nimellä "Sonderkommando". Säännöllisin väliajoin Sonderkommandot ja vartijavanki "Kapot" surmattiin. Nykyään kahden krematorion ja kaasukammioiden rauniot ovat nähtävissä junaraiteen päässä: SS-joukot tuhosivat ne räjäyttämällä yrittäessään peittää rakentamansa tuhoamisleirin jäljet.
Zyklon B:tä käytettiin myös Bełżecissä; Majdanekissä käytettiin alkuun hiilimonoksidia, kunnes sinnekin rakennettiin Zyklon B -kaasun käyttöön soveltuvia kammioita. Treblinkan ja Sobibórin tuhoamisleirien kaasukammioissa käytettiin panssarivaunujen moottoreiden pakokaasuja ja Chełmnossa (saks. Kulmhof) tarkoitukseen rakennettuja kaasutusautoja, joissa bensiinimoottorin pakokaasu johdettiin umpinaiseen henkilötilaan.