tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nokia Lumia 820

Nokia Lumia 820 on Microsoft Mobilen valmistama älypuhelin. Sen julkisti Nokia 5. syyskuuta 2012. Sen suositushinta oli 505 € ja se oli 10. tammikuuta 2013 myyntiin tullessaan Nokian toinen Windows Phone 8 -puhelin. Nokia toi aiemmin loppuvuodesta 2012 markkinoille Windows Phone 8 -lippulaivamallinsa Lumia 920:n. Tammikuussa 2013 markkinoille tuli myös halvempi Lumia 620 -malli.
Vaihdettavat kuoret ja langaton lataus.
Puhelimen kuoret ovat vaihdettavissa ja värivaihtoehtoja ovat musta, harmaa, punainen, keltainen, valkoinen, sininen ja violetti. Puhelimeen voi vaihtaa myös langatonta Qi-latausta tukevan takakuoren, minkä jälkeen puhelimen lataus onnistuu laskemalla se esimerkiksi lataustyynylle tai jättämällä se JBL PowerUp -kaiuttimen tai jonkun muun ominaisuutta tukevan lisälaitteen päälle. Myös monissa kahviloissa ja lentokentillä on langattoman latauksen mahdollistavia latauspisteitä, jolloin puhelimen lataus onnistuu vaivattomasti esimerkiksi matkalla. SSP ja Powerkiss tuovat ilmaisen langattoman latauksen kymmenille eurooppalaisille lentokentille ja listalla ovat muun muassa Helsingin, Kööpenhaminan, Frankfurtin, Manchesterin, Pariisin ja Malagan lentokentät. Langatonta latausta havainnollistetaan Nokia Conversationsin esittelyvideolla.
Ohjelmisto.
Nokia on kehittänyt Windows Phone -laitteille omia ohjelmiaan, joihin kuuluvat muun muassa HERE, Nokia Navigointi, Nokia City-opas, Nokia Julkiset, Offline-kartat, Nokia Mix Radio ja Nokia TV. Nokian kartta- ja navigointiohjelmat mahdollistavat karttojen käytön myös offline-tilassa, minkä lisäksi karttojen kattavuus on laajempaa kuin kilpailevilla alustoilla. Nokia TV taas mahdollistaa Yle Areenan, MTV Katsomon sekä Ruudun ohjelmien seuraamisen suoraan puhelimelta.
Nokian yhteistyökumppanien sovellukset löytyvät laitteista valmiiksi ladattuna, esimerkiksi: Ilta-Sanomat, Helsingin Sanomat, Veikkaus, Fonecta, Hufvudstadsbladet ja MTV3. Lisäksi monia muita sovelluksia on ladattavissa Windows Phone Marketplacesta. Loppuvuonna 2012 sovellusten määrä ylitti 150 000 rajan.
Teknisiä yksityiskohtia.
Puhelin tukee NFC, WLAN 802.11, Bluetooth 3.0, GPS/A-GPS ja Glonass yhteyksiä. Puhelimessa on 1650 mAh akku. 8 Gt sisäinen muisti on laajennettavissa maksimissaan 64 Gt:n MicroSD muistikortilla. Lisäksi tarjolla on 7 Gt ilmaista tallennustilaa SkyDrive-pilvipalvelussa.
Raini Rodriguez

Raini Rodriguez (s. 1. heinäkuuta 1993 Bryan, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten Disney Channelin nuortensarjasta "Austin ja Ally", jossa hän esittää Austinin manageria Trishiä.
Rodriguez on vieraillut esimerkiksi sarjoissa Zackin ja Codyn viiden tähden elämää ja Se en ollut minä, sekä antanut äänensä Mainio Manu sarjan Isabel Montoyalle.
Yksityiselämä.
Rainin vanhemmat, Diane ja Roy Rodriguez omistavat oman yrityksen nimeltä "Rodriguez Tire Service". Hänellä on myös kolme veljeä, muun muassa komediasarjassa "Moderni perhe" näytellyt Rico, Ray ja Roy Junior.
Amrita Arora

Amrita Arora (s. 31. tammikuuta 1978 Bombay, Maharashtra) on intialainen näyttelijä. Hän on malli ja näyttelijä Malaika Aroran sisar.
Yksityiselämä.
Arora avioitui liikemies Shakeel Ladakin kanssa vuonna 2009. Heillä on kaksi poikaa (s. 2010 ja 2012).
Telakuormaaja

Telakuormaaja on maansiirtokoneena käytetty eräänlainen puskutraktori, joka on telaketjutraktori. Sen osiin kuuluu kauha. Telakuormaajien valmistajia ovat muun muassa Taceuchi ja Bobcat.
Odd Future Wolf Gang Kill Them All

Odd Future Wolf Gang Kill Them All eli OFWGKTA (tyyliteltynä OFWGK†Δ) tai lyhyemmin Odd Future on yhdysvaltalainen alternative hip hop-ryhmä, jota johtaa rap-artisti Tyler, the Creator. Muita jäseniä ovat muun muassa Hodgy Beats, Domo Genesis, Earl Sweatshirt, Mike G, Frank Ocean, Left Brain, Syd Tha Kyd, Matt Martians, Hal Williams ja Jasper Dolphin. Tyler, The Creator on kertonut ryhmässä olevan yli 60 jäsentä. Myös Odd Futuren sisällä on rap-ryhmiä, kuten MellowHype, jonka muodostavat Left Brain ja Hodgy Beats. Ryhmä muodostettiin vuonna 2007 ja ajan myötä sen jäsenmäärä ja kuuluisuus ovat kasvaneet. 
Odd Future vieraili Suomessa ensimmäisen kerran kesällä 2012, Weekend Festival -festivaaleilla Espoossa.
Eric Lock

Eric Stanley Lock (19. huhtikuuta 1919 – 3. elokuuta 1941) oli brittiläinen lentäjä sekä hävittäjä-ässä. Lock katosi lento-operaation aikana Ranskan yläpuolella vuonna 1941. Hänellä oli tällöin 26 pudotusta, eli lennossa tuhottua vihollisen lentokonetta. Lisäksi 8 konetta oli todennäköisiä, mutta varmistamattomia voittoja. Lock lensi Supermarine Spitfire-hävittäjäkonetta.
Eric Lock osallistui Taisteluun Englannista 41. laivueessa ollen sotilasarvoltaan vänrikki. Hän sai sinä aikana tililleen 23 ilmavoittoa, joista 15 oli Messerschmitt Bf 109 E - hävittäjiä. Eric Lock ylennettiin suorituksistaan luutnantiksi.
Lock ammuttiin alas 17. marraskuuta 1940, jolloin hän haavoittui pahoin. Toivuttuaan vammoistaan toukokuussa 1941 ja kertauskoulutuksen jälkeen hän lensi Spitfire Mark V -hävittäjää. Lock toimi lentueenpäällikkönä 611. hävittäjälaivueessa, joka oli sijoitettu Hornchurchiin. Hän saavutti vielä 3 pudotusta.
Lock katosi 3. elokuuta 1941 tapahtuneella lennollaan Ranskaan palvellessaan 611. laivueessa. Hän oli tuolloin suorittamassa "Raparperi" -kooditunnuksella (engl. "Rhubarb") varustettua lentotehtävää maamaaleja vastaan. Lockin lentämä kone putosi ilmeisesti Englannin kanaaliin, mahdollisesti ilmatorjunnan tulesta osuman saatuaan.
Serrapeptaasi

Serrapeptaasi on serratiabakteerin tuottama entsyymi.
Serrapeptaasin pitäisi vähentää tulehdusreaktioita, mahdollisesti kipua ja parantaa verenkiertoa. Tieteellistä näyttöä serrapeptaasin vaikutuksista on kuitenkin hyvin niukasti.
Stade de la Mosson

Stade de la Mosson on jalkapallostadion, joka sijaitsee Montpellier’ssa Ranskassa. Se toimii jalkapalloseura Montpellier Hérault SC:n kotikenttänä ja sen kapasiteetti on 32 900. Stadion on rakennettu vuonna 1972, jonka jälkeen sitä on kertaalleen kunnostettu vuonna 1997.
Stadionilla pelattiin yhteensä kuusi ottelua vuoden 1998 MM-kilpailuissa, joista viisi oli alkulohkon otteluita ja yksi neljännesvälieräottelu.
Wilhelmine Seebach

Wilhelmine Seebach (1832 Riika – 1911 Berliini) oli saksalainen näyttelijä.
Elämä.
Wilhelmine Seebach syntyi taiteilijaperheeseen; hänen vanhempansa olivat näyttelijä Wilhelm Friedrich Seebach (1798–1863) ja Theona Blumauer. Wilhelmine Seebachilla oli kolme vuotta vanhempi sisar Marie, josta myös tuli näyttelijä. Äiti Theona Blumauer kuoli varhain, joten tyttäret olivat usein mukana isänsä teatterivierailuilla.
Wilhelmine Seebach teki ensiesiintymisensä Hampurissa, jonka jälkeen hän näytteli Mannheimissa, Coburgissa, Schwerinissä ja Meiningenissä. Useiden näyttelijäkiertueiden jälkeen hän sai kiinnityksen Königsbergiin.
Sisarensa kuoltua 1897 Wilhelmine Seebach otti johdettavakseen tämän Weimariin perustaman vähäosaisille näyttämötaiteilijoille tarkoitetun asuntolan ja kehitti sen yhteyteen koulun näiden jälkikasvulle.
Kyynelmänty

Kyynelmänty ("Pinus wallichiana") on mäntyjen ("Pinus") sukuun ja mäntykasvien heimoon kuuluva havupuulaji. Se on suurehko eteläisen Aasian vuoristoalueiden lauhkean vyöhykkeen sademetsien puu. Se on luontaisella levinneisyysalueellaan taloudellisesti tärkeä puulaji.
Kuvaus.
Kyynelmänty on suuri, enimmillään 70 metriä korkeaksi kasvava ainavihanta puu. Rungon rinnankorkeusläpimitta voi olla yli metrin vanhoilla puilla. Vanhimmat tunnetut yksilöt ovat yli 400 vuotta vanhoja. Puun latvus on yleensä kartiomainen. Kaarna on harmahtavan ruskea ja hilseilevä. Versot ovat aluksi vihreitä ja muuttuvat punaruskeiksi kasvukauden aikana.
Lehdet ovat neulasmaiset ja kasvavat versoissa viisittäin. Ne ovat yleensä 11–18 senttimetriä pitkiä, taipuisia ja usein riippuvia. Neulaset ovat poikkileikkaukseltaan kolmikulmaisia. Niiden ranganpuoleisella sivulla on useita vaaleita ilmarakojuovia.
Kävyt ovat 10–30 senttimetriä pitkiä ja voivat olla käyriä tai suoria. Ne ovat aluksi pystyjä, mutta kääntyvät alaspäin kypsyessään. Kävyt ovat usein myös hyvin pihkaisia. Käpysuomut ovat muodoltaan kiilamaisia. Käpyjen kypsyminen kestää hedelmöityksestä keväällä seuraavan vuoden syksyyn.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kyynelmäntyä esiintyy kotoperäisenä Afganistanissa, Bhutanissa, Myanmarissa, Nepalissa, Pakistanissa, Kiinan Tiibetissä sekä Intian Kashmirissa ja Sikkimissä. Laji kasvaa lähinnä Himalajan vuoriston ja sen lähialueiden lauhkeissa havupuuvaltaisissa sademetsissä 1600–3300 metrin korkeudella. Samoilla alueilla kasvaa usein himalajansetrejä, himalajankuusia, pindrowpihtoja, turkinkatajia sekä himalajankoivuja.
Käyttö.
Kyynelmännyn puuta käytetään varsinkin sen luontaisella elinalueella rakentamisessa ja huonekalujen valmistuksessa. Siitä valmistetaan myös tärpättiä. Lajia käytetään lisäksi jonkin verran koristepuuna lauhkean vyöhykkeen lämpimissä osissa.
Gibraltarin katedraali

Gibraltarin katedraali () on Gibraltarin roomalaiskatolisen hiippakunnan pääkirkko. Se on vanhempi kaupungin kahdesta katedraalista, siellä on enemmän kävijöitä kuin anglikaanisessa Pyhän Kolminaisuuden katedraalissa, ja puhuessaan yleisesti "katedraalista" kaupunkilaiset viittaavat juuri tähän kirkkoon.
Katedraali sijaitsee entisen moskeijan paikalla. Vuonna 1462 kun kristityt valtasivat alueen, sitä alettiin käyttää kirkkona. Katolinen kuningaspari Ferdinand ja Isabella Katolilainen määräsi kirkon islamilaiset koristelut poistettaviksi ja lahjoitti kellot yli 30 m korkeaa tornia varten. Kellotorni ja kuningasparin vaakuna ovat edelleen jäljellä.
Kirkon piha oli aikanaan neljä kertaa nykyisen kokoinen, ja siihen kuului appelsiinipuutarha ja munkkien asuintiloja.
1700-luvun lopulla, kun espanjalaiset ja ranskalaiset piirittivät Gibraltaria, kirkko vaurioitui tykkitulessa pahasti. Vuonna 1790 kuvernööri tarjosi rahoitusta kirkon korjaamiseen, mutta halusi vastineeksi osan sen tontista. Tontista lohkaistun osan yli vedettiin nykyinen Gibraltarin pääkatu.
Kirkon piha-alueella on nykyisin pieni Lourdesin pyhän neitsyt Marian kappeli. Sen rakennutti 1800-luvulla piispa Canilla, jonka veli oli parantunut pyhiinvaellusmatkalla Lourdesissa.
Kirkon alttari muistuttaa tyyliltään Rooman Pietarinkirkkoa. Sen marmorit oli suunniteltu vietäväksi Etelä-Amerikkaan, mutta niitä kuljettanut laiva upposi Gibraltarin lähelle. Arengon perhe osti hylyn oikeudet ja tuotatti marmorit ensin perheensä kappeliin, mistä ne myöhemmin siirrettiin pääalttarille.
Kappeli on pyhitetty Neitsyt Marialle, ja siellä on hänen patsaansa. Toisinto patsaasta on Gibraltarin eteläkärjessä, missä sille on omistettu erillinen pieni pyhättö, Shrine of Our Lady of Europe.
Ronald Noble

Ronald Kenneth Noble (s. 1956 Fort Dixin sotilastukikohta, New Jersey, Yhdysvallat) tuli tunnetuksi kansainvälisen poliisijärjestön Interpolin pääsihteerinä vuosina 2000–2014. Hän on ensimmäinen virkaan valittu yhdysvaltalainen. Noble on suorittanut yliopistotutkinnot sekä talous- että oikeustieteessä. 
Ennen pääsihteeriksi valintaansa Noble työskenteli vuosina 1993–1996 apulaispääsihteerinä Yhdysvaltain valtiovarainministeriön lainvalvontaosaston palveluksessa. Hän oli vastuussa muun muassa Yhdysvaltain salaisen palvelun ja ATF:n toiminnasta.
Interpolin pääsihteeriksi hänet valittiin ensimmäisen kerran vuonna 2005. Sen jälkeen hänet on valittu tehtävään vielä kahdelle viisivuotiskaudelle.
5 (J. J. Calen albumi)

5 on J. J. Calen viides studioalbumi, joka julkaistiin elokuussa 1979. Sen on tuottanut Audie Ashworth ja J. J. Cale. Useimmat kappaleet olivat äänitettiin ja miksattiin Nashvillessa Tennesseessä.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt J. J. Cale ellei toisin mainita.
Elannon kortteli

Elannon kortteliksi kutsutaan Helsingin Sörnäisissä sijaitsevaa korttelia, jonka alueella on 1900-luvulta alkaen sijainnut entisen Osuusliike Elannon tuotanto-, varasto- ja hallintorakennuksia. Korttelia rajaavat kadut ovat Hämeentie, Kaiku­katu, Lintulahdenkatu ja kaareva Lintulahdenkuja. Korttelin Lintulahdenkujan puoleisessa osassa on nykyään valtion virastoja, Hämeentien puolella suosittuja ravintoloita.
Korttelin historiaa.
Vanha tulitikkutehdas.
Korttelin vanhin rakennus on vuonna 1874 Helsingfors Tändsticksfabriks Ab:n rakennuttama vanha tulitikkutehdas, joka toimi alkuperäisessä käyttötarkoituksessaan vuoteen 1882 asti, kunnes yritys meni vararikkoon. Vuonna 1889 rakennusmestari K. G. Järvinen muutti rakennuksen työväen asuntokasarmiksi ja laati samalla suunnitelmat koillispäätyyn sijoittuneesta pajasta. Seuraavalla vuosikymmenellä vuonna 1896 K. F. Andersson sijoitti rakennukseen leipomon, minkä jälkeen rakennus vaihtoi käyttäjäänsä useasti vuosisadan vaihteessa ollen muun muassa Leonard Lindelöfin konetehtaan ja Helsingin Uuden rautasänkytehtaan käytössä.
Elannon tulo kortteliin.
Vuonna 1906 Elanto hankki tontin omistukseensa ja jo seuraavana vuonna syntyi kortteliin Elannon ensimmäinen leipätehdas. Vanhaan tulitikkutehtaaseen sijoitettiin vuonna 1917 silloinen keskusvarasto, makkaratehdas, korjauspaja, puusepän verstas sekä maalaamo. Korttelia alettiin kokonaisuutena suunnitella vuonna 1919, kun Elannon arkkitehti Väinö Vähäkallio palkattiin suunnittelemaan korttelille kokonaissuunnitelma. Tämän jälkeen syntyivät Vähäkallion suunnittelemat keskusvarasto vuonna 1921, suurleipomo vuonna 1924 (laajentanut Jouko Ylihannus ja Paavo Lehtinen vuonna 1955) ja neljä vuotta myöhemmin Hämeentien ja Kaiku­kadun kulmassa oleva maamerkkimäinen Elannon pääkonttori 1928. Lintulahdenkujan puoleiset vihannesvarastot ja viljasiilot syntyivät 1930- ja 1940-luvuilla. Korttelin arkkitehtuuri on vielä nykypäivänäkin pitkälti yhtenevää 1920-luvun pohjoismaista klassismia ja monelta osin Museoviraston suojelemaa. Siitä onkin puhuttu ”punatiilisenä osuusliikearkkitehtuurina”.
Korttelin alueella on tiettävästi toiminut myös saippuatehdas.
Nykyiset toimitilat.
Hämeentie 11–13
Kaikukatu 3–4 (sisäpiha):
Lintulahdenkatu 3–5
Lintulahdenkuja 4–6
Lintulahdenkuja 2
Elokuussa 2006 järjestettiin Elannon korttelissa musiikkitapahtuma Flow Festival ja vuonna 2012 ensimmäisen kerran alakulttuurifestivaali Kuudes Aisti.
Juhani Myllyoja

Juhani Myllyoja (s. 13. lokakuuta 1949 Kemi) on suomalainen entinen jalkapalloilija, jääpalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Jalkapallossa Myllyoja edusti pelaajana muun muassa Kemin Palloseuraa, jonka riveissä hän pelasi I- ja II-divisioonaa 1970- ja 1980-luvuilla. SM-sarjassa ja Veikkausliigassa Myllykoski valmensi Kemin Palloseuran lisäksi Oulun Työväen Palloilijoita. Vuonna 1985 hän saavutti KePS:n valmentajana SM-pronssia. Seuraavalla kaudella hänet erotettiin päävalmentajan paikalta kesäkuun alussa kahdeksan ottelun jälkeen.
Jääpalloa Myllyoja pelasi Veitsiluodon Vastuksessa, jossa hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 1969. 
Nuorten maajoukkueissa Myllyoja on esiintynyt molemmissa lajeissa. 
Lopetettuaan valmennustehtävät 1990-luvun alussa Myllyoja toimi muutaman vuoden Veikkaaja-lehden kolumnistina. Sen lisäksi hän on kirjoittanut kolumneja myös Urheilulehteen.
Elle Macpherson

Eleanor Nancy Macpherson (alk. Gow, s. 29. maaliskuuta 1964, Sydney, Australia) on australialainen malli, näyttelijä, televisiojuontaja ja liikenainen. Hän esiintyi "Sports Illustratedin" uimapukunumeron kannessa useaan otteeseen 1980-luvulla ja sai sen johdosta lempinimen ”The Body”. Lisäksi hän on esiintynyt elokuvissa kuten "Tilaa rakkaudelle", "Batman &amp; Robin" ja "Reunalla" sekä televisiosarjassa "Frendit".
Yksityiselämä.
Macpherson tapasi valokuvaaja Gilles Bensimonin vuonna 1984. He menivät naimisiin toukokuussa 1986 ja erosivat vuonna 1989. Macphersonilla on suhteestaan Arpad Bussonin kanssa vuosina 1998 ja 2003 syntyneet pojat. Suhde päättyi vuonna 2005.
Macpherson avioitui toisen kerran hotelliperijä Donald Sofferin kanssa vuonna 2013. Liitto päättyi eroon vuonna 2017.
Macpherson puhuu sujuvasti ranskaa, espanjaa ja italiaa.
Elannon pääkonttori

Elannon pääkonttori on vuonna 1928 valmistunut arkkitehti Väinö Vähäkallion suunnittelema toimistorakennus Helsingin Sörnäisissä. Rakennus sijaitsee Elannon korttelissa osoitteessa Hämeentie 11 A ja se toimi Osuusliike Elannon pääkonttorina vuosina 1928–1995. Pääkonttori myytiin vuonna 2005 amerikkalaisille yrityksille J. P. Morgan Real Estate ja Genesta Property:lle arvioilta noin 16 miljoonalla eurolla. Vuosina 1996–2016 talossa toimi vuokralla Helsingin opetusvirasto, joka muutti pois joulukuussa 2016. Nykyään talossa on toimistoja, ravintoloita ja tapahtumatila. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti (KAVI) ja sen kirjasto muuttivat taloon talvella 2023–2024.
Tilat.
Rakennuksen tiloihin rakennettiin alun perin niin hallinto-, toimi- kuin asuinkerroksiakin. Tiloja ovat muun muassa säästökassasali ja juhlasali, jonka tiloissa toimi Elannon Näyttämö -niminen harrastajateatteri lähes 80 vuoden ajan. Rakennuksen viidennessä kerroksessa tiedetään sijainneen Elannon luojan ja toimitusjohtaja Väinö Tannerin virka-asunto ja kuudennessa kahvila. Tilat ovat laajuudeltaan noin 11 000 neliömetriä. Nykyään osa tiloista suojeltu rakennustaiteellisesti arvokkaina. Rakennuksessa on myös paternosterhissi.
Arkkitehtuuri.
Rakennus on tyyliltään 1920-luvun klassisismia ja yksi osa Elannon korttelin "punatiilistä osuusliikearkkitehtuuria". Julkisivun koristemuuraus on niukkaa. Rakennuksen vertikaalisuutta koristaa voimakas ja sen maamerkinomainen kahdeksankerroksinen kulmatorni, jonka ylimmässä kerroksen kohdalla on kello. Kaiku­kadun kautta sisäpihalle kuljettavan sisäänajoportin graniittipylväissä ja julkisivun erkkereissä voidaan nähdä vaikutteita ruotsalaisen Ragnar Östbergin Tukholman kaupungintalosta.
Muuta.
Rakennuksen edessä, Kaikukadun vastakkaisella puolella paljastettiin vuonna 1985 Väinö Tannerin muistomerkki, kuvanveistäjä Kari Juvan suunnittelema "Tannerin portti". Viereinen Väinö Tannerin kenttä (ent. Haapaniemen kenttä) on myös nimetty hänen mukaansa.
Rakennuksessa on kaksi Väinö Tannerin mukaan nimettyä ravintolaa, jotka molemmat avattiin vuonna 2018, Kaikukadun kulmassa toimiva Tanner ja kolmannessa kerroksessa oleva Väinö Kallio.
Hasan Cetinkaya

Hasan Cetinkaya (s. 27. tammikuuta 1977 Göteborg) on ruotsalainen entinen jalkapalloilija, joka on pelaajauransa jälkeen toiminut pelaaja-agenttina.
Ura.
Kurditaustainen Cetinkaya pelasi urallaan Ruotsin sarjojen lisäksi yhden kauden Veikkausliigassa FC Jazzin joukkueessa. Keskikentällä pelannut Cetinkaya oli vuonna 1999 kuudella maalillaan FC Jazzin paras maalintekijä yhdessä Marco Pogiolin kanssa. Ruotsin pääsarjassa Allsvenskanissa hän pelasi yhdeksän kauden aikana IFK Norrköpingin, Landskronan, Assyriskan ja Trelleborgin joukkueissa yhteensä 131 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Cetinkaya on edustanut myös Ruotsin alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta.
Vuodesta 2008 lähtien Cetinkaya on toiminut kansainvälisenä pelaaja-agenttina. Cetinkaya asuu Espanjassa, mutta hänellä on toimistot myös Ruotsissa ja Turkin Antalyassa. Hän toimii agenttina ruotsalaisten pelaajien lisäksi myös useille italialaisille, espanjalaisille ja turkkilaisille jalkapalloilijoille. Ruotsalaisista huippupelaajista Cetinkayan edustamia ovat muun muassa Rasmus Bengtsson (FC Twente), Jimmy Dixon (Manisaspor), Jones Kusi-Asare, Mervan Celik (Pescara), Marcus Olsson (Blackburn) ja Linus Hallenius (Padova).
Andienhiirihaukka

Andienhiirihaukka ("Buteo albigula") on hiirihaukkojen sukuun kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Etelä-Amerikan länsirannikolla Argentiinassa, Boliviassa, Chilessä, Ecuadorissa, Kolumbiassa, Perussa ja Venezuelassa. Sen määräksi on arvioitu 1 000–10 000 yksilöä, mikä vastaa 670–6 700 aikuista yksilöä.
Lajin elinpiiriä ovat lähinnä subtrooppiset ja trooppiset kosteat vuoristometsät, mutta myös kuivat ja ylävät pensastot 1 700–3 500 metrin korkeudessa.
Kuvaus.
Andienhiirihaukka on jokseenkin pieni hiirihaukka, 42–45 cm pitkä. Se elää Etelä-Amerikan Andeilla. Se on läheistä sukua laajemmalle levinneelle luhtahiirihaukalle, ja aiemmin niiden katsottiinkin kuuluvan samaan lajiin. Andienhiirihaukka eroaa siitä siten, että sillä on pitempi pyrstö eikä siitä ole tummaa muotoa. Myös sen höyhenyksessä on eroja, kuten ruskeita juovia rinnassa ja vatsassa ja lähes musta pyrstö, jossa on hädin tuskin näkyviä tummempia raitoja.
Pelaaja-agentti

Pelaaja-agentti on henkilö, joka neuvottelee tai hankkii palkkiota vastaan joukkuepelien urheilijalle pelaajasopimuksen urheiluseuran kanssa.
Pelaaja-agenttien toiminta on tarkkaan valvottua. Agenttina on yleensä oikeutettu toimimaan ainoastaan rekisteröity agentti, jolla on lajiliiton myöntämä lisenssi toiminnalleen. Pelaajalle agentin käyttäminen ei ole pakollista.
Pelaaja-agentit eroavat yksilöurheilijoiden käyttämistä managereista muun muassa siinä, että he edustavat asiakkaitaan ainoastaan pelaajasopimusten tekemisessä. He eivät managerien tavoin hoida esimerkiksi mainossopimuksia.
Pelaaja-agentit jalkapallossa.
Kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA luopui agenttien lisenssijärjestelmästään vuonna 2001. Nykyään agenttien lisensseistä ja rekisteröinnistä vastaa kunkin FIFA:n jäsenmaan oma jalkapalloliitto. Lisensioituja pelaaja-agentteja kansainvälisen jalkapalloliiton jäsenmaissa on yhteensä noin 6 700. Eniten agentteja on Italiassa, jossa heitä on yli 900. Englannissa, Espanjassa ja Saksassa on kussakin noin 500 pelaaja-agenttia. 
Pelaaja-agentit jääkiekossa.
Suomen jääkiekkoilussa agenttien rekisteröintiä ja valvontaa hoitaa erityinen "agenttitoiminnan arviointilautakunta", jossa ovat edustettuna Suomen Jääkiekkoilijat ry, Suomen Jääkiekkoliitto, Jääkiekon SM-liiga ja rekisteröidyt pelaaja-agentit.
Rakkauselokuva (elokuva)

Rakkauselokuva on Anssi Mänttärin ohjaama elokuva vuodelta 1984. Elokuva kertoo lapsettomuudesta kärsivästä avioparista, joka miettii tulevaisuuttaan. 
Aikalaisarvioissa elokuva sinänsä sai myönteisiä kommentteja, mutta näyttelijäntyöstä näkemykset käyvät ristiin. Lentoemäntä Raijaa esittävän Liisa Halosen suorituksesta puuttuu yhden arvion mukaan ammattitaito, toisessa taas kiitetään sen yltävän aseista riisuvaan suoritukseen. Riitta Havukaisen näyttelijäntyö puolestaan ei saa moitteita sen enempää aikalaisarvioissa kuin myöhemminkään, mutta itse roolin sanotaan karkaavan käsistä, ja vika on "ohjaajan peruskatsomuksessa. Sosiaalivirkailija edustaa järjestäytynyttä yhteiskuntaa ja sitä kohtaan Mänttäriltä ei ole löytynyt ymmärtämystä".
Harry Röneholm

Harry Hjalmar Johannes Röneholm (6. tammikuuta 1892 Helsinki – 10. tammikuuta 1951) oli suomalainen kuvataiteilija ja sisustussuunnittelija.
Röneholm opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1908–1910. Hän toimi pila- ja mainospiirtäjänä sekä sisustusarkkitehtinä. Röneholm oli Piirtämö "3":n osakkaana 1914–1916 ja hän oli vuosina 1930–1951 Suomen Messujen toimitusjohtaja ja järjesti monissa kansainvälisissä näyttelyissä Suomen osaston. Hän toimi esimerkiksi Barcelonan maailmannäyttelyn 1929 Suomen osaston teknillisenä ja taiteellisena johtajana. Röneholm oli suunnittelemassa Amos Andersoninn kodin kappelin alkuperäistä sisustusta, joka myöhemmin on kuitenkin muuttanut luonnettaan.
Unkarinsyreeni

Unkarinsyreeni ("Syringa josikaea") on syreenien ("Syringa") suvun laji, joka on kotoisin Karpaateilta. Se kasvaa kahdesta neljään metriä korkeaksi pensaaksi tai pieneksi puuksi.
Ulkonäkö ja koko.
Unkarinsyreeni on kausivihanta noin 2–4 metriä korkea ja noin 1–3 metriä leveä pysty- ja jäykkähaarainen puu tai pensas. Se eroaa pihasyreenistä siten, että lehdet ovat suippotyvisiä ja -kärkisiä. Pihasyreenin lehdet ovat tyvestään herttamaisia. Lehtien lavat ovat ehyitä, 6–12 cm pitkiä, muodoltaan soikeasta soikeanpuikeaan ja tyvi suippo–leveänsuippo. Alta lehdet ovat sinertävänvalkoisia ja harvakarvaisia.
Kukinto on tiheä, runsaskukkainen ja noin 10–16 cm pitkä kartiohuiskilo. Teriöt ovat tummanvioletteja ja niiden torvet suppilomaiset, tuoksuvat heikosti, kärjestä liuskaiset, liuskoja on neljä. Liuskat ovat pystyjä, kun ne puistosyreenillä kääntyvät sivulle ja aukeavat kokonaan. Kukat ovat hyönteispölytteisiä ja hedelmä on kota. Pensas kukkii kesä-heinäkuussa.
Levinneisyys.
Unkarinsyreeni on kotoisin Karpaateilta. Luonnonvaraisena sitä kasvaa enää 17 varmistetusta paikasta Ukrainan Karpaateilta ja 7 paikasta Romanian Apusenivuorilta. Suurin osa kasvualueista on pieniä, ja yksilömäärä on selvästi pienenemässä, joten Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lajin erittäin uhanalaiseksi.
Puutarhakasvina.
Unkarinsyreeniä kasvatetaan puutarhakasvina laajoilla alueilla Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa se menestyy vyöhykkeillä I–VIII ja sitä tavataan pohjoisessa Inaria myöten.
Kaarisyreeni ("Syringa" × "josiflexa") on unkarinsyreenin ja nuokkusyreenin risteytys.
Kasvupaikka.
Unkarinsyreeniä tapaa lajiaitona vanhoissa puistoissa ja puutarhoissa harvoin. Se kasvaa muiden syreenien lailla parhaiten runsasmultaisessa, tuoreessa, ravinteikkaassa ja läpäisevässä maassa, mutta vaatimattomampikin maaperä käy. Aurinkoisella kasvupaikalla kukinta on parhaimmillaan. Kasvia ympäröivä maa peitetään hakkeella rikkaruohokasvun ehkäisemiseksi.
Tataaripikkuvaahtera

Tataaripikkuvaahtera eli tataarivaahtera ("Acer tataricum" subsp. "tataricum") on vaahteroiden suvun alalaji, jota esiintyy Kaakkois-Euroopassa ja Lounais-Aasiassa. Se kasvaa kolmesta kuuteen metriä korkeaksi puuksi tai pensaaksi. Se eroaa lehtilapojen muodossa itäisessä Aasiassa kasvavasta mongolianvaahterasta eli mongolianpikkuvaahterasta, jota pidetään myös pikkuvaahteran toisena alalajina. Lajin lehdet ovat usein ehyet, harvoin heikosti kolmihalkoiset.
Pihajasmike

Pihajasmike ("Philadelphus coronarius") on jasmikkeisiin kuuluva pensaslaji. 
Pihajasmike kasvaa kasvaa kahdesta kolmeen metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat puikeat, suippokärkiset, harvaan hammaslaitaiset ja tummanvihreät. Valkeat, tuoksuvat kukat aukeavat alkukesästä. Sen lajituntomerkkejä on verhiöiden kaljuus (vrt. hovijasmikkeella karvaiset) ja heteiden lukumäärä, enintään 26 (vrt. hovijasmikkeella ja puistojasmikkeella enemmän).
Pihajasmike kasvaa luonnonvaraisena Turkissa ja Kaukasuksella, mutta se on levinnyt ihmisen mukana laajoille alueille Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja paikoin Aasiassa.
Niilo Saarivirta

Niilo Rafael Saarivirta, vuoteen 1905 "Holmström", (14. huhtikuuta 1898 Ylimarkku – 25. elokuuta 1982 Helsinki oli Oulujoki Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1948.
Saarivirta oli koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hän sai vuorineuvoksen arvon 1963. Hän oli Imatran Voiman rakennusosaston johtaja 1947–1952, Oulujoki Oy:n voimalaitosten suunnittelija 1941–1945, rakennuspäällikkö 1945–1948 ja toimitusjohtaja 1948–1968.
Kattomehitähti

Kattomehitähti ("Sempervivum tectorum") on monivuotinen mehitähtilaji, joka esiintyy luonnonvaraisena Keski-Euroopan, Etelä-Euroopan ja Länsi-Aasian vuoristoissa.
Kattomehitähti muodostaa tiheitä mattomaisia kasvustoja lehtiruusukkeiden rönsyillä. Möyheälehtinen lehtiruusuke on 3–8 senttimetriä leveä, lehdet kasvavat siirottavasti ja ovat suipot, karvalaitaiset. Ruusukkeiden keskeltä kasvavat 20–50 cm korkeat pystyt kukintovarret. Tähtimäisissä kukissa on usein 12 terälehteä, väriltään kalpean punavioletteja. Kattomehitähteä käytetään koristekasvina kivikoissa.
Lars Sackleen

Lars Sackleen (vuoteen 1837 Sacklén; 5. helmikuuta 1788 Vehmaa – 16. maaliskuuta 1870 Helsinki) oli suomalainen senaattori ja korkea virkamies.
Sacklén suoritti tuomarintutkinnon Turun akatemiassa 1807 ja toimi hallituskonseljin virkamiehenä vuodesta 1809, aloittaen vain kuukauden kuluttua sen perustamisesta. Vuodesta 1817 hän toimi oikeusosastossa isojakoasioista vastaavana esittelijäsihteerinä ja oli vuonna 1826 komissaarina valvomassa Suomen ja Venäjä välisen rajan käyntiä Oulun läänissä. Sacklén oli 1829–1831 Savon ja Karjalan läänin varamaaherra ja sen jälkeen Kuopion läänin vakituinen maaherra 1831–1837. Hän kuului senaatin talousosastoon vuosina 1833–1854, josta vuodet 1833–1840 hän oli valtiovaraintoimituskunnan päällikkö ja 1840–1854 kansliatoimikunnan päällikkö. Tämän jälkeen hän oli 1854–1865 senaatin oikeusosaston varapuheenjohtaja. Sacklén aateloitiin vuonna 1837 nimellä "Sackleen" ja korotettiin 1859 vapaaherraksi. Hän sai 1830 valtioneuvoksen ja 1854 salaneuvoksen arvonimen. Hän kuului useisiin tärkeisiin komiteoihin. Ensimmäisillä valtiopäivillä 1863–1864 Sackleen oli aatelittomien edustajien valtakirjojen tarkastaja, saneli valan säätyjen puhemiehille ja luki keisarin avajaispuheen suomenkielisen käännöksen.
Lars Sackleenin setä oli senaattori Clas Johan Sacklén, joka aateloitiin vuonna 1818 nimellä Edelskiöld. Lars Sackleenin poika, kenraalikuvernöörinkanslian toimituspäällikkö Lars August Sackleen, sai isänsä tavoin valtioneuvoksen arvonimen. Lars Sackleenista polveutuu Sackleenin vapaaherrallinen aatelissuku.
Lars Sacklén

Lars Sacklén, ent. "Sacklinius", (12. marraskuuta 1724 Mynämäki – 15. elokuuta 1795 Pori) oli suomalainen kauppaneuvos ja valtiopäivämies. Hän toimi Porin pormestarina vuodet 1750–1791.
Yleistä.
Lars Sacklénia pidetään yhtenä Porin merkittävimmistä johtajista kautta aikojen. 41-vuotisen virkakautensa aikana hän sai kaupungin nousemaan isonvihan aiheuttamasta rappiotilasta yhdeksi maan merkittävimmistä kauppakaupungeista. Lisäksi Sacklén paransi muun muassa Porin köyhäinhuoltoa sekä terveydenhoitoa.
Sacklén syntyi Mynämäellä, jossa hänen isänsä toimi kirkkoherrana. Vuonna 1739 Sacklén kirjautui Turun akatemiaan, josta siirtyi viisi vuotta myöhemmin Turun hovioikeuden auskultantiksi. Vuonna 1747 hänet nimitettiin Vehmaan ja Ala-Satakunnan kihlakunnan tuomariksi.
Parin vuoden kuluttua Sacklén haki Porin pormestarin virkaa, mutta sai vaalissa vain vajaan kymmenyksen äänistä. Eniten ääniä saanut ehdokas kuitenkin peruutti hakemuksensa, jonka jälkeen Turun ja Porin läänin maaherra valitsi tehtävään Sacklénin.
Kaupunginjohtajana ja liike-elämässä.
Sacklén pyrki aktiivisesti tehtävässään elvyttämään kaupungin talouselämää. Porin lisäksi hän puolusti myös Rauman asemaa. Sacklén vaati molemmille kaupungeille takaisin menetettyä oikeutta ulkomaankauppaan ja vaati toimia talonpoikaispurjehduksen sekä laittoman maakaupan lopettamiseksi.
Sacklén oli myös itse mukana liike-elämässä. Hän perusti kaupunkiin sen ensimmäisen tupakan ja lasitavaroiden erikoisliikkeen sekä sijoitti varojaan paikalliseen tupakkatehtaaseen. 1781 hän perusti Tuorsniemen lasitehtaan, jonka tuotteita myytiin muun muassa Tukholmassa. Sacklénilla oli omistuksessaan myös tiilitehdas ja vuonna 1792 hän perusti tupakkatehtaan yhdessä majuri Henrik Johan von Knorringin kanssa.
Vuonna 1765 Pori sai jälleen tapulikaupunkioikeudet, joka oli pitkälti Sacklénin ansiota. Hän kannusti kaupungin porvareita purjehtimaan Itämeren alueen sijaan Välimerelle, jossa oli vähemmän kilpailua suomalaisten laivanvarustajien kesken. 1800-luvun alkuun mennessä Pori oli noussut yhdeksi Suomen johtavista ulkomaankauppakaupungeista. Kaupungin asukasluku oli myös yli kaksinkertaistunut hänen pormestarikaudellaan.
Maatalous ja valtiopäivätoiminta.
Sacklén kunnostautui lisäksi maatalouden alalla. Hänellä oli Tuorsniemessä oma maatila, jossa Sacklén otti käyttöön alan viimeisimmät menetelmät. Hän noudatti erityisesti hyvän ystävänsä maataloustieteilijä Johan Kraftmanin luomia uusia metodeja. Vuonna 1783 Sacklénille myönnettiin ansioistaan maatalouden ja liike-elämän saralla kauppaneuvoksen arvonimi.
Valtiopäivämiehenä Sacklén toimi vuodesta 1751 lähtien kahdeksilla peräkkäisillä valtiopäivillä. Hattupuoluetta edustaneen Sacklén väitettiin kuuluneen kuningas Kustaa III:n vastustajiin ja Anjalan liiton tukijoihin. Hän kuitenkin selvisi esitetyistä syytteistä ja oli viimeisillä valtiopäivillään vuonna 1781 jälleen kuninkaan tukija.
Lars Sacklénin poika Johan Fredrik Sacklén teki merkittävän lääkärinuran Ruotsissa. Sacklénin mukaan on nimetty katu Porin VI kaupunginosassa.
Vuonna 1762 Sacklén oli Tukholmassa mukana perustamassa Suomen ensimmäistä vapaamuurariloosia.
Särmämaksaruoho

Särmämaksaruoho ("Sedum sexangulare") on monivuotinen maksaruoholaji.
Ulkonäkö ja koko.
Särmämaksaruoho kasvaa löyhästi mätästävänä ja 3–8 senttimetriä korkeaksi. Laji muistuttaa erityisesti keltamaksaruohoa, mutta sen lehdet sijaitsevat varsinkin kukattomissa varsissa hyvin tiheästi kuutena rivinä. Särmämaksaruoho alkaa kukkia pari viikkoa keltamaksaruohoa myöhemmin. Kukinto on viuhko, jossa on yhdestä kolmeen kukkaa. Terälehdet ovat kirkkaankeltaisia. Särmämaksaruoho kukkii kesäkuussa. Hedelmä on monisiemeninen tuppilo.
Levinneisyys.
Särmämaksaruoho on eurooppalainen laji.
Särmämaksaruoho esiintyy Suomessa yleisenä Ahvenanmaalla, pääsaaren lisäksi Eckerössä ja Föglössä. Muualla maassa laji on harvinainen uustulokas tai puutarhakarkulainen lounais- ja eteläosissa. Uudellamaalla, varsinkin Helsingin seudulla, laji on vakiintunut tulokaskasvi. Ahvenanmaalla on lauhkea meri-ilmasto ja kalkkipitoinen ravinteikas kallioperä.
Kasvupaikka ja elinympäristö.
Särmämaksaruoho on muiden maksaruohojen tavoin sopeutunut kuivuuteen ja paahteeseen. Kasvi kasvaa aurinkoisilla kallioilla, kedoilla ja mäenrinteillä.
Käyttö.
Särmämaksaruohoa käytetään jonkin verran koristekasvina.
Johan Fredrik Sacklén

Johan Fredrik Sacklén (19. syyskuuta 1763 Pori – 12. maaliskuuta 1851 Nyköping) oli porilaissyntyinen ruotsalainen lääkäri. 
Johan Fredrik Sacklénin isä oli pormestari, kauppaneuvos Lars Sacklén, äiti Eeva Elisabet Jaanson ja puoliso Maria Elisabeth Ihlström. Sacklén tuli ylioppilaaksi Turussa 1778, mutta siirtyi Upsalaan 1783, missä hänestä tuli lääketieteen tohtori 1788. Hän hoiti useita lääkärinvirkoja Ruotsissa, samoin kuin toimi sotalääkärinä Suomen sodassa. Asessorin arvon Sacklén sai 1793 ja lääkintöneuvoksen 1833. Hänen teoksensa "Sveriges läkarehistoria" (3 osaa, 1822–1824, täyd. 1835) ja "Sveriges apothekare-historia" (1833) ovat merkittäviä myös suomalaisen henkilöhistoriallisen tutkimuksen kannalta.
Kalliomaksaruoho

Kalliomaksaruoho ("Sedum rupestre") on monivuotinen maksaruoholaji, jota esiintyy Euroopassa. Se kasvaa 15–30 cm korkeaksi. Varren yläosan lehdet ovat liereitä, tasasoukkia ja otakärkisiä. Huiskilomainen kukinto on ennen kukkimista nuokkuva, sitten pystyksi muuttuva. Keltaiset teriöt sisältävät viidestä yhdeksään lehteä, tavallisesti seitsemän.
Kalliomaksaruohoa esiintyy alkuperäisenä Etelä- ja Keski-Euroopassa, Tanskassa, Ruotsissa ja Norjassa. Suomessa laji on viljelykarkulaisena luontoon levinnyt uustulokas. Sitä esiintyy melko yleisenä Ahvenanmaalla ja harvinaisena maan eteläosassa. Kalliomaksaruoho kasvaa kuivilla kallioilla. Sen uhanalaisuus Suomessa on silmälläpidettävä.
Kalliomaksaruohoa käytetään salaattikasvina.
Thiodolf Saelan

Anders Thiodolf Saelan (Sælan) (20. marraskuuta 1834 Lappeenranta – 24. kesäkuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja kasvitieteilijä. Hän uudisti Suomen mielisairaanhoidon toimiessaan vuosikymmenten ajan Helsingissä Lapinlahden mielisairaalan ylilääkärinä.
Ura.
Saelanin vanhemmat olivat Jämsän kirkkoherra Anders Johan Saelan (1795–1841) ja Antoinette Henrietta Kristina Müller. Hän kävi Porvoon yläalkeiskoulua ja Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1851. Saelan valmistui Helsingin yliopistosta fyysis-matematiikan kandidaatiksi 1855 ja maisteriksi 1857. Saelan opiskeli Tukholmassa 1860–1861. Hänestä tuli lääketieteen kandidaatti 1859 sekä lääketieteen ja kirurgian lisensiaatti ja tohtori 1865. Myöhemmin hänestä tuli riemumaisteri ja filosofian kunniatohtori 1907 sekä riemutohtori 1917.
Saelan oli Helsingin yliopiston kasvitieteellisen museon ja puutarhan amanuenssina 1859–1866, lääkintöylihallituksen ylimääräisenä lääkärinä 1861–1864 ja Tornion ja Lapin piirin vt. piirilääkärinä 1864–1865. Saelan toimi Lapinlahden sairaalassa alilääkärinä 1865–1868 ja ylilääkärinä 1868–1904. Hänen väitöskirjansa "Om självmordet i Finland i statistiskt och rättsmedicinskt hänseende" oli ensimmäinen suomalainen itsemurhia lääketieteellisestä näkökulmasta käsitellyt tutkimus. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1877. Hän oli omana aikanaan useita vuosikymmeniä Suomen merkittävin psykiatrian ja mielisairaanhoidon asiantuntija. 
Saelanin toinen ala oli kasvitiede, jossa hän myös oli aikansa merkittävimpiä suomalaisia tutkijoita. Hän oli innokas botanisti ja hän käytti paljon aikaansa Lapinlahden sairaalan puiston hyväksi.
Thiodolf Saelan oli naimisissa vuodesta 1873 Naema Lovisa Vivika von Knorringin (1850–1920) kanssa. Heillä oli neljä lasta: Gertrud Maria (1875–1911), Karl Thorvald (1878–1959), Eva Johanna Paersch (1883–1966) ja Sigyn Naemi Lindberg (1888–1965). Karl Saelan oli Kaukaan selluloosatehtaan tekninen johtaja.
Valkomaksaruoho

Valkomaksaruoho ("Sedum album") on monivuotinen ruoho. Se on talvivihanta ja muodostaa löyhiä mättäitä ja laajoja kasvustoja.
Ulkonäkö ja koko.
Valkomaksaruoho on monivuotinen maksaruoholaji. Se kasvaa 7–18 cm korkeaksi. Lehdet ovat liereitä, meheviä ja tavallisesti punavärisiä. Viuhkokukinto on melko tiheä ja sarjamainen. Teriö on valkoinen tai joskus vaaleanpunainen. Kukkii heinä-elokuussa.
Levinneisyys.
Valkomaksaruohoa tavataan yleisesti Ahvenanmaalla, Etelä-Suomessa harvinaisena, pääasiassa rannikoilla. Muualla Suomessa se on harvinainen uustulokas.
Kasvupaikka ja elinympäristö.
Valkomaksaruoho viihtyy emäksisellä, runsaskalkkisella alustalla. Valkomaksaruohoa käytetään melko paljon koristekasvina.
Jalmari Sahlbom

Matti Hjalmar (Jalmari) Sahlbom (21. syyskuuta 1878 Tampere – 1. heinäkuuta 1921 Berliini) oli suomalainen kauppaneuvos ja yritysjohtaja, joka työskenteli osuustoiminnan parissa. 
Sahlbomin vanhemmat olivat Johannes Sahlbom ja Adolfina Lundahl. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sen jälkeen Tampereen puuvillatehtaan asiapoikana, mutta suoritti samalla kansakoulun jatkokoulun, käsityökoulun ja kirjanpitokurssin. Puuvillatehtaalta hän siirtyi konttoriapulaiseksi Tampereen Meijeri Oy:hyn, toimi sitten lyhyemmän ajan kahdessa muussa yrityksessä ja tuli 1901 kirjanpitäjäksi Tampereen Työväen Osuuskassayhdistykseen. SOK:n toinen toimihenkilö toimitusjohtaja W. A. Lavoniuksen ohella hänestä tuli 1904 ja seuraavana vuonna Yhteishyvä-lehden vastaava toimittaja. Lavoniuksen jätettyä tehtävänsä Sahlbom oli SOK:n toimitusjohtaja vuosina 1906–1921. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1919. Sahlbomilla oli useita osuustoimintaan liittyviä ja muita luottamus- ja johtotehtäviä Suomessa ja hänestä tuli Kansainvälisen Osuustoimintaliiton keskusvaliokunnan jäsen vuonna 1910.
Espanjanmaksaruoho

Espanjanmaksaruoho eli harmaamaksaruoho ("Sedum hispanicum") on tavallisesti yksivuotinen maksaruoholaji. Espanjanmaksaruohoa esiintyy alkuperäisenä Kaakkois-Euroopassa ja Lounais-Aasiassa, mutta ei Espanjassa. Kasvi muistuttaa valkomaksaruohoa.
Ulkonäkö ja koko.
Espanjanmaksaruoho kasvaa 7–15 senttimetriä korkeaksi ja haaroo runsaasti tyveltä alkaen. Lehdet ovat melko litteitä ja sinivihreitä. Espanjanmaksaruoho kukkii kesä–heinäkuussa. Kukinnon viuhko on toispuolinen ja runsaskukkainen. Teriöt ovat valkoisia ja kuusilehtisiä.
Kasvupaikka, elinympäristö ja levinneisyys.
Espanjanmaksaruohoa sietää paahtavaa auringonpaistetta ja kestää kuivuutta. Sitä käytetään koristekasvina ja tavataan viljelykarkulaisena Etelä-Suomessa.
Lauri Saikkola

Lauri Saikkola (31. maaliskuuta 1906 Viipuri – 24. syyskuuta 1995) oli suomalainen säveltäjä ja viulisti. 
Henkilöhistoria.
Saikkolan vanhemmat olivat rakennusmestari Vilho Aleksanteri Saikkola ja Ida Piironen ja puoliso vuodesta 1933 Tyyne Rehn. Hän opiskeli viulunsoittoa Viipurin musiikkiopistossa 1919-1928 ja sävellystä
Pekka Akimovin johdolla 1930-1934. Opintomatkat Tšekkoslovakiaan ja Itävaltaan Saikkola teki 1929 ja 1930. Hän toimi opettajana Viipurin musiikkiopistossa 1928–1934 ja soitti Viipurin Musiikin Ystäväin orkesterissa alttoviulua 1923–1934. Helsingin kaupunginorkesterin alttoviulisti hän oli vuodesta 1934. Saikkola sävelsi Suomen Television ensimmäisen tunnussävelen. Hän toimi vuosina 1953–1973 Yleisradiossa vapaana musiikkitoimittajana.
Tuotanto.
Saikkolan tuotantoon kuuluu 10 sinfoniaa, 12 sinfoniettaa ja kolme oopperaa, musiikkisatu "Taivaaseen menijä", jonka libreton hän kirjoitti itse, Kansallisoopperassa ensiesityksensä saanut "Ristin", joka pohjautuu Lauri Haarlan tekstiin. Teosta pidetään yhtenä Saikkolan parhaista. Kolmas on koominen ooppera "Mestarin nuuskarasia" (1970). Hänen muita sävellyksiään ovat muun muassa:
Kolmisädetyräkki

Kolmisädetyräkki ("Euphorbia peplus") on yksivuotinen myrkyllinen tyräkkilaji. Se kasvaa 10-20 cm korkeaksi. Melko hento varsi haaroo usein tyvestä. Varsilehdet ovat ruodillisia ja lehtilavat leveän vastapuikeita, ehyitä, tylppäkärkisiä ja tummanvihreitä. Latvakukinto on kolmisäteinen kerrannaissarja, joka usein haaroo moneen kertaan pienemmiksi osakukinnoiksi. Hedelmäkodassa on kolme kapean siipipalteista lohkoa.
Tyräkkikasveja on käytetty hoitona esimerkiksi aktiinikeratoosiin, koska niiden mehu estää nopeasti jakautuvia soluja lisääntymästä.
Matti Nummensalo

Matti Efraim Nummensalo (sukunimi vuoteen 1935 "Nummelin"; 12. huhtikuuta 1899 Isokyrö – 29. tammikuuta 1988) oli suomalainen runoilija.
Nummensalo kirjoitti runoja ohella myös näytelmiä, teki sävellyksiä ja maalasi tauluja sekä harrasti myös viulun soittoa.
Hän oli vuonna 1962 yksi Pohjanmaan Kirjailijat ry:n neljästätoista perustajajäsenestä.
Kielikampelat

Kielikampelat (Cynoglossidae) on piikkimakrillikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä vesistä kaikista valtameristä.
Lajit ja anatomia.
Varhaisimmat kielikampeloiden heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Kielikampeloiden heimoon kuuluu 3 sukua ja lähteestä riippuen 116–127 lajia. Heimo jaetaan kahteen alaheimoon, jotka ovat Cynoglossinae ja Symphurinae.
Suurimmat kielikampelalajit voivat saavuttaa 48 cm pituuden, mutta yleensä ne jäävät alle 30 cm pitkiksi. Ruumiinmuodoltaan ne ovat litteitä ja pitkulaisia kaloja, vartalo kapenee pyrstönkärkeä kohden. Selkä- ja peräevät ovat sulautuneet pyrstöevän kanssa ja vatsaevät ovat yhtyneet peräevään. Rintaevät puuttuvat heimon lajeilta. Kielikampeloiden silmät ovat pienikokoiset ja sijaitsevat vasemmalla kyljellä. Suu on pieni ja epäsymmetrinen, Cynoglossinae-alaheimon kaloilla alahuulessa on koukkumainen uloke. Kylkiviiva puuttuu kummaltakin sivulta. Väritykseltään kielikampelalajit ovat ruskeita tai harmaita ja ruumiissa voi olla tummempia täpliä, laikkuja tai poikkiviiruja. Silmätön kylki on valkoinen tai kellertävä.
Levinneisyys ja elintavat.
Kielikampelalajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Suurin osa lajeista on mereisiä ja elävät matalissa vesissä hiekka- tai mutapohjilla. 5 lajia elää makeissa vesissä Kaakkois-Aasiassa. "Symphurinae"-alaheimon lajit elävät syvemmissä vesissä 300–1 500 metrin syvyydessä. Eräs tämän alaheimon lajeista elää jopa veden alaisten kuumien lähteiden läheisyydessä, joissa vesi on hyvin kuumaa, hapanta ja rikkipitoista ja joissa kalat ovat hyvin harvinaisia. Kielikampelalajit ovat syötäviä, mutta eivät kaupallisesti erityisen merkittäviä.
Mustakoiranköynnös

Mustakoiranköynnös ("Bryonia alba") on monivuotinen, myrkyllinen koiranköynnöslaji, jota viljellään koristekasvina. Sitä esiintyy Euroopassa. Kasvin kaikki osat ovat vahvasti myrkyllisiä, etenkin mukulamainen tyvi ja marjat.
Mustakoiranköynnöksen varsi kasvaa kahdesta kolmeen metriä pitkäksi ja on karheakarvainen, köynneliäs, haarova. Kukintona on lehtihankainen röyhy. Vihertävät teriöt ovat kooltaan alle yhden senttimetrin. Hedelmät ovat mustia marjoja.
Katri Suoranta

Katri Suoranta, oikea nimi "Katri Maria Wähä-Muotia" (12. maaliskuuta 1899 Hämeenkyrö − 18. heinäkuuta 1985 Karhula) oli suomalainen runoilija.
Suoranta suomensi 1930-luvulla Anna Ahmatovan runoja Nuori Voima-lehteen.
Keltanivelvirna

Keltanivelvirna ("Coronilla scorpioides") on hernekasvilaji, jota esiintyy Euroopassa. Se on yksivuotinen pystyvartinen ruoho. Lehdissä on kolme sormea, ylälehdissä joskus vain yksi. Päätölehdykkä on huomattavasti sivulehdyköitä suurempi. Lehtihankainen sarjakukinto on harsu, 2–5-kukkainen, teriö on keltainen. Palko on käyrä ja katkeilee nivelkohdista.
Sinisarviapila

Sinisarviapila ("Trigonella caerulea") on sarviapiloiden sukuun kuuluva yksivuotinen kumariinintuoksuinen hernekasvi. Sitä esiintyy Euroopassa. Sen pysty varsi kasvaa 20–60 senttimetriä korkeiksi. Lehdissä on kolme soikean pitkää sormilehdykkää. Kukinto on pitkäperäinen mykerömäinen terttu. Teriöt ovat vaaleansinisiä.
Peltonätkelmä

Peltonätkelmä ("Lathyrus sativus") on yksivuotinen Suomessa myrkylliseksi luokiteltu hernekasvi nätkelmien suvussa. Sitä esiintyy Etelä- ja Itä-Euroopassa kuten myös Afrikassa ja Aasiassa. Suomessa peltonätkelmä esiintyy maan eteläosissa, mutta on hyvin harvinainen.
Ulkonäkö ja koko.
Peltonätkelmän rento ja kalju varsi kasvaa 20:stä 80:een senttimetriä pitkäksi. Lehdissä on yksi pari kapeansuikeita lehdyköitä ja kärhellinen kärki. Terttukukinto koostuu tavallisesti yhdestä kukasta, jonka väri vaihtelee valkoisesta vaalean sinipurtavaan. Palot ovat ruskeita 2–4 senttimetriä pitkiä.
Levinneisyys.
Peltonätkelmää on viljelty vuosituhansien ajan, eikä sen tarkkaa alkukotia tunneta. Se kasvaa ilmeisen luonnonvaraisena Kaakkois-Euroopassa (Bulgariassa ja entisen Jugoslavian alueella). Se on levinnyt ihmisen mukana suureen osaan Eurooppaa, Pohjois- ja Itä-Afrikkaan, Australian koillisosaan ja Aasiassa etenkin Lähi-idän ja Intian alueille.
Käyttö ja myrkyllisyys.
Peltonätkelmää kasvatetaan viherrehuksi ja siementensä takia. Se on typensitojakasvi, jota kasvatetaan vuoroviljelyssä riisin, kikherneen, linssin tai ohran kanssa.
Lajia käytetään ainakin Aasiassa ja Itä-Afrikassa yleisenä ravinto- ja rehukasvina. Sen proteiinirikkaat siemenet sisältävät neurotoksiinia (oksalyylidiaminopropionihappo, ODAP), joka laajamittaisessa altistuksessa, erityisesti yhdistettynä aliravitsemukseen, aiheuttaa alaraajojen halvaantumista. Käyttöä pidetään turvallisena, jos ruokavaliosta alle 30% perustuu nätkelmänsiemeniin. ODAPin määrää voidaan vähentää liottamalla ja keittämällä, varsinkin jos liotus- ja keitinvettä vaihdetaan välillä, mutta käsittely huonontaa siementen ravintoarvoa.
Peltonätkelmästä tehtyä jauhoa käytetään nykyisinkin joissakin perinteisissä ruuissa osissa Italiaa ja Espanjaa.
Peltonätkelmän jalostettuja lajikkeita (var. "azureus") kasvatetaan koristekasvina. Se muistuttaa ulkomuodoltaan hajuherneenä tunnettua tuoksunätkelmää, mutta on likimain tuoksuton.