tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Libertyn huvila

Libertyn huvila on Tallinnan Rocca al Maren alueella sijaitseva rakennus. Libertyn ensimmäinen päärakennus valmistui 1700-luvulla. Baltiansaksalainen Kochin perhe rakennutti 1900-luvun alussa kesähuvilakseen uuden puisen rakennuksen. Vuonna 1939 he pakenivat Saksaan. Sen jälkeen rakennuksessa on pidetty pioneerileirejä vuoteen 1986 saakka, jolloin koko alueesta tehtiin suojelukohde ja se liitettiin Rocca al Maren ulkoilmamuseoon.
Huvila päätettiin vuonna 2014 kunnostaa Viron presidentin virka-asunnoksi. Remontin hinnaksi arvioitiin noin neljä miljoonaa euroa. Remonttihanke alkoi viivästyä, kun kukaan rakennuttaja ei ollut halukas tekemään tarjousta urakasta annetulla 4,4 miljoonan euron hinnalla. Viivästys tarkoitti, että päätöstä ei voitu tehdä presidentti Toomas Hendrik Ilveksen virkakaudella. Ilveksen seuraaja Kersti Kaljulaid lopulta hylkäsi suunnitelman helmikuussa 2017 ja huvilan kohtalo jäi avoimeksi.
Hakassian jääpallomaajoukkue

Hakassian jääpallomaajoukkue edustaa Venäjän federaatioon kuuluvaa Hakassian tasavaltaa miesten maajoukkueiden jääpallokilpailuissa. Hakassian maajoukkue toimii Venäjän jääpalloliiton alaisuudessa, ja Hakassia ei ole Kansainvälisen jääpalloliiton jäsen, mistä johtuen Hakassian maajoukkue voi osallistua vain Venäjän jääpalloliiton alaisiin kilpailuihin.
Hakassian maajoukkue osallistui Russian Government Cupiin ensimmäisen kerran vuonna 1992. Seuraavan kerran Hakassia esiintyi Russian Government Cupissa 2012, jolloin se saavutti parhaan sijoituksensa turnauksessa oltuaan neljäs.
Belneftehim

Belneftehim () eli Belnaftahim () on huhtikuussa 1997 perustettu Valko-Venäjän öljy- ja kemianteollisuuden valtionkonserni. Konserniyritysten tuotteita viedään yli 90 eri maahan.
Öljy- ja kemianteollisuuden valtionkonserni Belneftehim on Valko-Venäjän ministerineuvoston eli maan hallituksen ohjauksessa muiden keskeisten valtionkonsernien ja Valko-Venäjän rautateiden tapaan. Konsernihallinto sijaitsee Minskissä.
Belneftehim oli vuonna 2013 listattu niiden 80 valtionyrityksen joukkoon, joiden tuli tulouttaa osa voitostaan suoraan Valko-Venäjän valtiolliseen kehitysrahastoon. Konserniin kuuluu useita Valko-Venäjän keskeismpiiä vientiteollisuusyrityksiä ja sen merkitys maan talouselämälle on erittäin keskeinen.
Ediel

EDIEL on pohjoismaisen Ediel Forumin kehittämä sähköalan sanoma- ja tiedonvaihtomäärittely.
Ediel Nordic Forumin käytäntöihin perustuen EDIFACT-standardien mukaisten sanomien käyttö Suomen sähkömarkkinoilla on määritelty Energiateollisuuden ohjeessa . Sanomat perustuvat Nordic Ediel Forumin laatimaan –dokumentaation kansalliseen versioon 2.4 A.
Lukeva pariisitar

Lukeva pariisitar on suomalaisen taiteilijan Albert Edelfeltin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1880. Kooltaan tämä maalaus on 81 cm × 100 cm, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se talletettiin vuonna 1893.
"Lukeva pariisitar" -maalaus kuvaa nuorta ranskalaista naista, Virginietä. Virginie oli tullut keväällä 1880 Edelfeltin malliksi. Edelfelt maalasi hänestä kolmen seuraavan vuoden aikana useita maalauksia. Tässä "Lukeva pariisitar" -maalauksessa valkoisin röyhelöin koristeltuun roosaan mekkoon pukeutunut Virginie lukee kulunutta kirjaa kyljellään maaten. Hänen otsalta kiharat ruskeat hiuksensa kiiltävät, ja hän katsoo ruskeilla silmillään suoraan eteensä kohti taiteilijaa.
Maalauksessa taustana on kellertävä beigen värinen silkkikangas, jossa on kuviona vihertäviä kevyitä oksastoja. Edelfeltin ateljeessa tiedetään olleen muodikkaita japanilaisia esineitä. Hän ystävystyi Virginiehin, joka on tiettävästi tämän naisen kutsuma-, ei ristimänimi ja josta on tiedossa hyvin vähän faktatietoja. Edelfelt itse käytti tallella olevissa kirjeissään hänestä nimeä "vaaleaverikkö". Lopulta Albertin äiti painosti hänet lopettamaan suhteen, ja Edelfeltin palatessa Suomeen toukokuussa 1883 se oli ohi.
Edelfeltille oli tapahtunut muutoksia asuntoasioissa vuonna 1880. Hän oli ostanut kesäksi Haikosta saaristotilalta vanhan tilanhoitajan asunnon, ja Pariisissa hän vuokrasi kesäkuussa uuden ateljeen itselleen osoitteesta 147, Avenue des Villiers (toisin sanoen 29, rue Descombes). Taidekauppiaat tilasivat Edelfeltiltä useita historiallisia pukukuvia vuonna 1880. Näitä hän työsti mutta sai myös salongissa kolmannen luokan mitalin teoksesta "Lapsen ruumissaatto".
Sergei (Haminan piispa)

Piispa Sergei (siviilinimeltään Yrjö Rajapolvi; s. 23. huhtikuuta 1965), on Suomen ortodoksisen kirkon Helsingin hiippakunnan apulaispiispa, tittelinään Haminan piispa. 
Hän valmistui Kuopion ortodoksisesta pappisseminaarista vuonna 1988, ja ortodoksisen uskonnon aineenopettajaksi Joensuun yliopistosta vuonna 1990. Ennen piispaksi tuloaan Sergei toimi pitkään Heinäveden Valamon luostarin johtajana eli igumenina, joksi hänet valittiin vuonna 1997 
Ura.
Sergei liittyi Valamon luostarin veljestöön vuonna 1990. Hän on kuulunut myös Valamon kansanopiston johtokuntaan ja Valamo-säätiön valtuuskuntaan. Sergei on lisäksi ollut Valamon Ystävät ry:n hallituksen jäsen vuosina 2000–2012 ja Ortodoksinen Veljestö ry:n hallituksessa vuodesta 1997 alkaen ja vuodesta 2015 sen puheenjohtaja. Hän toimi useana vuonna Suomen ortodoksisen kirkon kirkolliskokouksessa papiston edustajana ja apulaispiispaksi valitsemisen jälkeen vuodesta 2022 alkaen itseoikeutettuna jäsenenä. Vuodesta 2022 alkaen piispa Sergei on toiminut myös pyhien Sergein ja Hermanin veljeskunnan (PSHV) puheenjohtajana. 
Vuonna 2011 arkkipiispa Leo erotti Sergein Valamon luostarin johdosta. Erottamisen taustalla olivat erimielisyydet luostarin talouden hoitamisesta. Apulaisoikeuskansleri katsoi kuitenkin, ettei johtajan erottaminen ollut lain mukaan mahdollista. Sergei pääsi jatkamaan luostarin johtajana vuoden kuluttua ja toimi luostarin johtajan tehtävässä vuoteen 2022 asti, jolloin hänestä tuli apulaispiispa.
Piispuus.
Marraskuussa 2021 Valamon luostarissa pidetyssä Suomen ortodoksisen kirkon kirkolliskokouksessa päätettiin apulaispiispan valinnasta. Kirkolliskokouksen tekemän päätöksen jälkeen piispainkokous asetti Sergein ainoana ehdokkaana ehdolle apulaispiispanvaaliin, joka pidettiin kirkolliskokouksen viimeisenä päivänä 25.11.2021. Vaalissa annettiin 35 ääntä, joista Sergei sai 27 ääntä. Tyhjiä ääniä oli kahdeksan. Sergei vihittiin tammikuussa 2022 Helsingin hiippakunnan apulaispiispaksi, ja hän sai tittelikseen Haminan piispa. Apulaispiispan toimi oli ollut täyttämättä sen jälkeen, kun Kuopion ja Karjalan metropoliitta Arseni valittiin nykyiseen tehtäväänsä Joensuun piispan tehtävästä vuonna 2018. Samana vuonna arkkipiispan sijoituspaikka siirrettiin Kuopiosta Helsinkiin, minkä vuoksi myös uusi apulaispiispan toimi sijoitettiin Helsingin hiippakuntaan. Piispa Sergei toimi apulaispiispana arkkipiispa Leon ja sittemmin arkkipiispa Elian alaisuudessa. Piispa Sergei siirtyi hoitamaan Oulun metropoliitan tehtäviä uuden Oulun metropoliitan valintaan asti tammikuussa 2025 nimikkeellä Oulun metropoliitan tehtäviä hoitava Haminan piispa.
Titaani-isopropoksidi

Titaani-isopropoksidi eli titaanitetraisopropoksidi (Ti(OCH(CH3)2)4) on titaanin ja isopropanolin alkoksidin, isopropoksidi-ionin muodostama yhdiste. Titaani-isopropoksidi on yleisesti käytetty katalyytti orgaanisen kemian synteeseissä ja lisäksi sitä käytetään titaanidioksidia olevien ohutkalvojen valmistukseen.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa titaani-isopropoksidi on väritöntä tai hieman kellertävää nestettä. Yhdiste liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten alkoholeihin, eettereihin, bentseeniin ja organohalideihin. Vesi hydrolysoi sen, jolloin muodostuu titaanidioksidia. Titaani-isopropoksidi on heikko Lewis-happo. Monet titaanialkoksidit muodostavat liuoksessa dimeerejä tai aggregaatteja, mutta titaani-isopropoksidi on monomeerinä.
Valmistus ja käyttö.
Muiden titaanialkoksidien tavoin titaani-isopropoksidia valmistetaan isopropanolin ja titaanitetrakloridin välisellä reaktiolla.
Titaani-isopropoksidilla on paljon käyttöä orgaanisessa synteesissä. Siitä voidaan valmistaa muita titaani-alkoksideja vaihtoesteröintireaktiolla estereiden kanssa. Tärkein käyttö on kuitenkin toimia katalyyttinä useissa reaktioissa. Tärkeitä titaani-isopropoksidin katalysoimia reaktioita ovat muun muassa vaihtoesteröinnit, 2,3-epoksialkoholien nukleofiilinen hajotus, isomerointireaktiot ja nukleofiiliset reaktiot sekä tyydyttyneiden että α,β-tyydyttymättömien karbonyyliyhdisteiden karbonyylihiileen. Yksi tärkeimmistä titaani-isopropoksidin reaktioista on kiraalisten epoksidien valmistamiseen käytettävä Sharpless-epoksidointi, jossa titaani-isopropoksidi muodostaa kompleksin dietyylitartraatin kanssa ja hapettimena toimii tert-butyylihydroperoksidi tai kumeenihydroperoksidi. Titaani-isopropoksidia voidaan käyttää myös titaanidioksidiohutkalvojen valmistamiseen ALD-menetelmällä.
Sture (nimi)

Sture on ruotsalainen miehen etu­nimi, joka johtuu muinais­ruotsin "ankaraa", "tiukkaa" tai "jäykkä­luonteista" tarkoittavasta sanasta "stursk". Keski­ajalta saakka Sture on ollut käytössä myös suku­nimenä, ja se on ollut muun muassa kahdella Ruotsin valtionhoitajalla, Sten Sture vanhemmalla ja nuoremmalla.
Suomessa nimi Sture on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 537 henkilölle, joista hieman yli puolet on syntynyt 1940- ja 1950-luvuilla. Sturen nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 5. helmikuuta.
K. E. Klint

Kustaa Emil Klint (myös Gustaf Emil Klint, 1865 Oulu – 1938 Pori) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja valokuvaaja.
Oulussa syntynyt Klint oli suvun perimätiedon mukaan puoliksi juutalainen ja hänen isänsä toimi Venäjän armeijan torvensoittaja. Klint kävi koulunsa Turussa ja työskenteli opettajaseminaarin jälkeen muun muassa kiertokoulunopettajana Köyliössä. Vuonna 1896 hänet vihittiin Porissa, jonka jälkeen Klint toimi kaupungissa Laiminlyötyjen lasten koulun opettajana vuosina 1901–1912.
Lopetettuaan työt opettajana Klint siirtyi ammattivalokuvaajaksi. Hän kiersi polkupyörällä ympäri Poria ja Satakunnan maaseutua kuvaten 1930-luvulle saakka maisemia ja kaupunkinäkymiä sekä myös uutiskuvia erilaisista tapahtumista ja onnettomuuksista. Satakunnan museon kokoelmissa on noin 2 000 vedosta Klintin ottamista kuvista sekä lisäksi 2 500 negatiivia. Vuonna 2008 Satakunnan museo julkaisi hänen kuvistaan valokuvateoksen "Poria ja Satakuntaa: kuvannut K. E. Klint". Kirja ilmestyi myös englanninkielisenä nimellä "Pori and Satakunta: photographed by K. E. Klint".
Ruotsinköynnöskuusama

Ruotsinköynnöskuusama ("Lonicera periclymenum") on kuusamien sukuun kuuluva kasvilaji. Se on 2–4(6) metriä pitkä köynnös. Varsi on joskus karvainen. Lehdet ovat muodoltaan soikeita. Niiden yläpinta on väriltään harmaanvihreä ja alapinta on siniharmaa. Kukinnossa on kolme kiehkuraa. Kukissa on keltaisen ja valkoisen sävyjä, joskus myös punertavaa sävyä. Marjan väri on punainen. Kasvin pölyttäjinä toimivat kimalaiset ja yöperhoset. Luonnonvaraisena kasvia tavataan Etelä-Skandinavian leveysasteille saakka ja sitä esiintyy metsissä, pensaskasvustoissa ja kallioisilla alueilla. Sitä käytetään myös koristekasvina. Kasvi viihtyy aurinkoisella kasvupaikalla. Se menestyy parhaiten Etelä-Suomessa, mutta maan läheisyydessä kasvaessaan se menestyy pohjoisempanakin. Kuivia oksia voidaan leikata vuosittain.
Said Halim pašša

Said Halim pašša (k. 6. joulukuuta 1921 Rooma, Italia) oli syntyjään egyptiläinen prinssi, joka toimi Osmanien valtakunnan suurvisiirinä vuosina 1913–1917.
Said Halim syntyi Kairossa vuonna 1863 tai 1864. Hän oli Egyptin kediivien dynastian perustaneen Muhammad Alin pojanpoika. Hän kävi koulua Konstantinopolissa ja suoritti jatko-opintoja Sveitsissä. Vuonna 1888 hänet nimitettiin Osmanien valtakunnan valtioneuvoston jäseneksi ja kaksi vuotta myöhemmin Rumelian kuvernööriksi. Said Halim solmi yhteyksiä nuorturkkilaisiin ja näiden salaiseen johtoelimeen, yhtenäisyyden ja edistyksen komiteaan, minkä paljastuttua sulttaani Abdul Hamid II karkotti hänet. Said Halim asui Egyptissä ja sitten Euroopassa, kunnes palasi Konstantinopoliin vuoden 1908 nuorturkkilaisten vallankumouksen jälkeen. Hänestä tuli vuonna 1911 valtioneuvoston puheenjohtaja, mutta hän joutui pian eroamaan tehtävästä hallituksenvaihdoksen vuoksi. Tammikuun 1913 vallankaappauksen jälkeen hän kuitenkin palasi asemaansa ja tuli samalla Mahmud Şevket paššan hallituksen ulkoministeriksi. Kun Şevket murhattiin saman vuoden heinäkuussa, Said Halim kohosi hänen tilalleen suurvisiiriksi nuorturkkilaisten tukemana. Hän johti toisen Balkanin sodan jälkeen käytyjä rauhanneuvotteluita.
Elokuussa 1914 Said Halim allekirjoitti Osmanien valtakunnan liittosopimuksen Saksan kanssa. Hän ei alkujaan kannattanut maansa osallistumista ensimmäiseen maailmansotaan, mutta sotaministeri Enver pašša ja sisäministeri Talaat pašša ottivat ohjat käsiinsä. Valtakunnan liityttyä sotaan Said Halim valmistautui marraskuussa 1914 jo eroamaan suurvisiirin paikalta, mutta yhtenäisyyden ja edistyksen komitean johto suostutteli hänet jatkamaan. Sodan aikana hän kuitenkin ajautui erimielisyyksiin johtavien nuorturkkilaisten kanssa ja erosi lopulta 3. helmikuuta 1917. Hän toimi vielä sen jälkeen valtakunnan senaatin jäsenenä. Sodan päätyttyä Osmanien valtakunnan tappioon sotilastuomioistuin tuomitsi Said Halimin karkotettavaksi brittien miehittämälle Maltalle. Hänet laskettiin vapaaksi huhtikuussa 1921, mutta hän ei saanut lupaa palata Turkkiin, joten hän matkusti Italiaan. Armenialainen salamurhaaja ampui hänet Roomassa saman vuoden joulukuussa. Hänet haudattiin Istanbuliin.
Said Halim oli tunnettu ajattelija ja ahkera kirjoittaja, joka arvosteli modernisaatiota. Hänen kirjoituksensa käsittelivät muun muassa tästä aiheutuneita islamin ja Osmanien valtakunnan kohtaamia vaikeuksia.
Samuel Magnus Ehrenmalm

Samuel Magnus Ehrenmalm (14. helmikuuta 1731 Turku – 11. huhtikuuta 1814 Finströmin pitäjän Bastön kartano) oli suomalainen tuomari ja valtiopäivämies. 
Ehrenmalmin vanhemmat olivat Turun ja Porin läänin maaherra Lars Johan Ehrenmalm ja Elisabet Åkerhielm. Ehrenmalm kirjoitti ylioppilaaksi Turussa 1744 ja aloitti työskentelyn oikeusrevision ylimääräisenä kanslistina 1752 edeten kanslistiksi 1758. Hän siirtyi Ahvenanmaan tuomiokunnan tuomariksi 1759 viranvaihdon kautta. Vuonna 1762 hänestä tuli Turun hovioikeuden asessori ja seuraavana vuonna hovioikeudenneuvos. Hän erosi virastaan 1770, mutta aloitti jälleen saman hovioikeuden apulaishovioikeudenneuvoksena 1773. Vuodet 1800–1809 hän työskenteli hovioikeuden apujäsenenä. Ehrenmalm avioitui 1762 Renata Juliana Åkerhielm af Margretelundin (1739–1768) kanssa. Puolison vanhemmat olivat valtaneuvos Samuel Åkerhielm ja Anna Kristina Feif.
Hovisaarnaaja, kirkkoherra Fredrik Ehrenmalm oli Samuel Magnus Ehrenmalmin poika.
Pensasmedestäjä

Pensasmedestäjä ("Cinnyris manoensis") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Pensasmedestäjää tavataan Angolassa, Botswanassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Malawissa, Mosambikissa, Tansaniassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Wilhelm Souchon

Wilhelm Anton Souchon (2. kesäkuuta 1864 Leipzig, Saksi – 13. tammikuuta 1946 Bremen) oli saksalainen amiraali, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Hänellä oli keskeinen rooli Osmanien valtakunnan liittymisessä sotaan keskusvaltojen puolelle syksyllä 1914 ja hän komensi vuosina 1914–1917 Osmanien laivastoa Mustallamerellä.
Elämä ja ura.
Souchonin suku oli alkuperältään hugenotteja. Souchon liittyi Saksan keisarikunnan laivastoon vuonna 1881.
Kontra-amiraali Souchon komensi lokakuusta 1913 alkaen Saksan Välimeren-laivuetta, johon kuului kaksi alusta, taisteluristeilijä "Goeben" ja kevyt risteilijä "Breslau". Maailmansodan puhjettua hän aloitti merisodan Välimerellä, sillä saatuaan merivoimien esikunnalta määräyksen viedä laivansa Konstantinopoliin hän määräsi ne ensin tulittamaan Philippevillen ja Bônen satamia Ranskan Algeriassa 4. elokuuta, päivää sen jälkeen kun Saksa oli julistanut sodan Ranskalle. Souchon onnistui iskun jälkeen pelastamaan laivansa Konstantinopoliin, sillä Ranskan laivasto keskittyi Välimerellä joukkojen kuljetukseen Afrikasta emämaahan, kun taas lähistöllä olleet brittilaivaston alukset aloittivat tuloksettoman takaa-ajon vasta Englannin julistettua seuraavana yönä sodan Saksalle. Toinenkin brittiläinen laivasto-osasto päästi Souchonin alukset livahtamaan ohitseen peläten niiden ylivoimaa.
Koska Osmanien valtakunta oli vielä virallisesti puolueeton, Konstantinopolissa "Goeben" ja "Breslau" myytiin nimellisesti turkkilaisille, nimettiin "Yavuziksi" ja "Midilliksi" ja liitettiin Osmanien laivastoon, jonka komentajaksi Souchon nimitettiin. Hän oli Turkin meriministerin Djemal paššan alainen, mutta Saksan sodanjohto toivoi hänen ajavan ensisijaisesti kotimaansa sotilaallisia intressejä. Souchonin komentama turkkilainen laivasto, johon kuuluivat myös hänen omat risteilijänsä, lähetettiin 29. lokakuuta 1914 tulittamaan Venäjälle kuuluneita Odessan, Sevastopolin ja Novorossijskin satamia Mustallamerellä, mikä merkitsi Osmanien valtakunnan liittymistä sotaan.
Souchon ei mielestään saanut turkkilaisilta tarpeeksi tukea venäläisten alusten hallitsemalla Mustallamerellä. Hän palasi lopulta syyskuussa 1917 Saksaan, jossa hänet nimitettiin avomerilaivaston 4. taistelueskaaderin komentajaksi. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin amiraaliksi. Souchon oli Kielin laivastotukikohdan komentajana loka–marraskuussa 1918, kun Kielin matruusikapina puhkesi. Tilanteen muututtua hallitsemattomaksi hän yritti neuvotella kapinallisten matruusien kanssa, mutta kapina laajeni pian vallankumoukseksi, joka kaatoi koko keisarikunnan. Souchon vetäytyi palveluksesta vuonna 1919.
Souchon sai Pour le Mérite -kunniamerkin. Rosa Luxemburgin murhaajana tunnettu Hermann Souchon oli Wilhelm Souchonin veljenpoika.
Kapinpensasmedestäjä

Kapinpensasmedestäjä ("Cinnyris chalybeus") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kapinpensasmedestäjää tavataan Namibiassa, Etelä-Afrikassa ja Swazimaassa. Sitä on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mosambikinmedestäjä

Mosambikinmedestäjä ("Cinnyris neergaardi") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Mosambikinmedestäjää tavataan Etelä-Afrikassa, Mosambikissa ja Swazimaassa. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen populaatio on pieni ja mahdollisesti pienenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunta

Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunta oli Turun hovioikeuspiiriin kuulunut kihlakunnantuomarin virka-alue vuosina 1788–1876. Tuomiokunta syntyi jaettaessa Piikkiön ja Halikon kihlakuntien tuomiokunta kuninkaallisella kirjeellä 19. helmikuuta 1788 kahtia Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnaksi ja Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnaksi. Vaikka nimellinen jako tapahtui 1788, jako toimeenpantiin vasta 10. syyskuuta 1795, kun jakamattoman tuomiokunnan tuomari Henrik Ahleqvist jäi eläkkeelle.
Vuoden 1861 lopussa tuomiokuntaan kuuluivat seuraavat käräjäkunnat:
Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnasta sekä Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnasta määrättiin 12. toukokuuta 1876 muodostettavaksi uudet Halikon tuomiokunta ja Piikkiön tuomiokunta. Järjestelystä oli alun perin määrätty 26. elokuuta 1862 annetulla julistuksella. Järjestelyn toimeenpano tuli mahdolliseksi 1876, kun Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnan tuomarinvirka tuli avoimeksi Ernst Gustaf Wentzel Rotkirchin kuoltua ja Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnan tuomari Göran Erik Axel Silfverhjelm suostui järjestelyyn. Silfverhjelm nimitettiin toivomuksensa mukaisesti uuteen Piikkiön tuomiokuntaan ja uuden Halikon tuomiokunnan tuomarinvirka julistettiin haettavaksi.
Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnan tuomareina toimivat:
Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunta

Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunta oli Turun hovioikeuspiiriin kuulunut kihlakunnantuomarin virka-alue vuosina 1788–1876. Tuomiokunta muodostettiin jakamalla Piikkiön ja Halikon kihlakuntien tuomiokunta kahteen osaan Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnaksi sekä Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnaksi. Vaikka kuninkaallisella kirjeellä 19. helmikuuta 1788 määrättiin jaosta nimellisesti, jako toimeenpantiin käytännössä vasta 10. syyskuuta 1795 jakamattoman tuomiokunnan kihlakunnantuomarin Henrik Ahleqvistin jäädessä eläkkeelle.
Vuoden 1861 lopussa tuomiokuntaan kuuluivat seuraavat käräjäkunnat:
Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnasta sekä Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnasta määrättiin 12. toukokuuta 1876 muodostettavaksi uudet Halikon tuomiokunta ja Piikkiön tuomiokunta. Järjestelystä oli alun perin määrätty 26. elokuuta 1862 annetulla julistuksella. Järjestelyn toimeenpano tuli mahdolliseksi 1876, kun Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnan tuomarinvirka tuli avoimeksi Ernst Gustaf Wentzel Rotkirchin kuoltua ja Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnan tuomari Göran Erik Axel Silfverhjelmin suostuttua järjestelyyn. Silfverhjelm nimitettiin toivomuksensa mukaisesti uuteen Piikkiön tuomiokuntaan ja uuden Halikon tuomiokunnan tuomarinvirka julistettiin haettavaksi.
Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnan tuomareina toimivat:
Ahmed Izzet pašša

Ahmed Izzet pašša (myöhemmin Ahmed Furgaç; 1864 Monastir, Makedonia, Osmanien valtakunta – 31. maaliskuuta 1937 Istanbul, Turkki) oli albanialaissyntyinen turkkilainen sotamarsalkka, joka toimi Osmanien valtakunnan suurvisiirinä syksyllä 1918 ja ulkoministerinä vuosina 1921–1922. Hänen lyhytikäisen hallituksensa aikana Osmanien valtakunta irtaantui ensimmäisestä maailmansodasta.
Izzet valmistui esikuntaupseerikoulusta vuonna 1887 ja toimi jonkin aikaa samassa oppilaitoksessa maantieteen opettajana. Hänestä tuli osmanien armeijan sotilasneuvonantajana toimineen saksalaisen kenraali Colmar von der Goltzin adjutantti ja vuonna 1891 hän matkusti Saksaan täydentämään sotilasopintojaan. Kreikan–Turkin sodassa vuonna 1897 Izzetillä oli keskeinen rooli Dömeken ja Çatalcan taisteluiden suunnittelussa. Sen jälkeen hän palveli Syyriassa ja Jemenissä, kunnes sai ylennyksen kenraaliksi vuonna 1904. Hän rauhoitti Jemenin uudelleen vuoden 1911 kapinan jälkeen. Balkanin sotien aikana Izzet nimitettiin pääesikunnan päälliköksi ja vuonna 1913 sotaministeriksi. Enver pašša tuli hänen tilalleen sotaministeriksi seuraavana vuonna.
Izzet vastusti Osmanien valtakunnan liittymistä maailmansotaan, eikä hän toiminut komentajana sodan ensimmäisinä vuosina. Vuonna 1916 hän kuitenkin tuli komentajaksi Kaukasukselle. Hänen johtamansa operaatiot päättyivät epäonnistumiseen. Uudeksi hallitsijaksi heinäkuussa 1918 tullut Mehmed VI kuitenkin suosi Izzetiä tämän poliittisen maltillisuuden vuoksi. Erotettuaan sodan lopussa Enver ja Talaat paššan johtaman hallituksen sulttaani Mehmed nimitti Izzetin suurvisiiriksi 14. lokakuuta. Izzet vapautti sotavankina olleen brittiläisen kenraali Charles Townshendin ja neuvotteli tämän kanssa aselepoehdot. Mudroksen aselepo solmittiin 30. lokakuuta 1918. Izzet joutui eroamaan suurvisiirin paikalta jo marraskuun alussa, sillä hänen hallituksessaan oli liikaa vanhaan hallintoon yhdistettyjä nuorturkkilaisten johtajia. Myöhemmin hän toimi ulkoministerinä Ahmed Tevfik paššan hallituksessa. Turkin itsenäisyyssodassa hän pyrki tasapainoilemaan sulttaanin ja Atatürkin kilpailevien hallitusten välillä.
The Sheep

The Sheep on yhdysvaltalainen kristillinen rock-yhtye, jonka on perustanut Yhdysvalloissa Milwaukeessa Wisconsinissa 1960-luvun lopulla Jeesus-liikkeen piirissä suomensukuinen Jim Palosaari. Ryhmä kierteli Skandinaviassa evankelioimassa puolen vuoden ajan vuonna 1972. Musiikillinen tyyli oli lähellä ns. länsirannikon rockia. Se toimi aktiivisesti 1970-luvun ensimmäisellä puoliskolla ja teki kolme LP-levyä, ensimmäisen 1972 Suomessa (käytännössä yhden päivän aikana) Leo Mellerin tuottamana - ja puoliksi suomeksi laulettuna! - nimellä Jeesus-rock Karitsat (Finnlevy). Toinen studiolevy oli nimeltään pelkästään The Sheep ja tehtiin Myrrhille Britanniassa 1973 tuottajanaan Bobby Graham. Kolmas levy oli yhtyeen Lonesome Stone -musikaalin soundtrack, josta on julkaistu sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa tehty versio. Tätä Jeesus-rock-oopperaa yhtye esitti Lontoon Rainbow-teatterissa ja myös ensimmäisillä kristillisillä rock-festivaaleilla (Greenbelt).
Yhtyeen jäseniä olivat lauluntekijät Greg Nancarrow (laulu, kitara, urut ym.), Mike Damrow (basso), Rich Haas (laulu), ja "Mole" Barker (laulu, kitara), muut laulusolistit olivat Reed Mittelsteadt ja Mary Damrow, basistina toimi myös Wilhelm Pinnow, koskettimissa ja laulussa Lisa Carothers ja rumpalina Nick Malham; myöhemmin mukana oli myös esimerkiksi Matt Spransy (koskettimet). Yhtyeen jälkikäteen todettuna todella hyvin ajan hammasta kestänyttä urku- ja kitaravetoista rock-musiikkia verrattiin aikoinaan esimerkiksi länsirannikon hippeihin (Jefferson Airplane ym.) ja pidettiin laadukkaana muuallakin kuin Suomessa. The Sheep on esiintynyt 1970-luvun puolivälin jälkeen vain satunnaisesti, kuitenkin niinkin äskettäin kuin Cornerstone-festivaaleilla 2011.
Bruttotulos

Bruttotulos tarkoittaa kirjanpidossa pien- ja mikroyritysten lyhennetyn tuloslaskelman ylintä riviä. Bruttotulos saadaan, kun liikevaihdosta vähennetään tietyt kulut. Vähennettävät kulut liittyvät mm. tuotteiden ja palveluiden hankintaan ja valmistukseen.
Bruttotulos lasketaan vähentämällä liikevaihdosta seuraavan taulukon mukaiset kuluerät:
Bruttotulos voi esiintyä vain pien- ja mikroyritysten tuloslaskelmassa. Ne voivat halutessaan laatia ns. lyhennetyn tuloslaskelman, jossa ilmoitetaan vain bruttotulos eikä yllä olevia eriä erikseen. Näin voi tehdä, jos tilinpäätöspäivänä sekä päättyneellä tilikaudella että sitä välittömästi edeltäneellä tilikaudella on ylittynyt enintään yksi seuraavista rajoista:
Bruttotuloskaavan etuna on, että yrityksen liikevaihto ja myyntikate jäävät yrityksen omaan tietoon. Myynnin määrän ja myyntikatteen voi siis salata esimerkiksi kilpailevilta yrityksiltä.
Bruttotulos ja bruttotulo.
Bruttotulos ja bruttotulo ovat eri käsitteitä. Bruttotulos saadaan vähentämällä bruttotulosta tietyt erät yllä esitetyllä tavalla.
Tolsa (Kirkkonummi)

Tolsa (ruots. "Tolls") on kunnanosa Kirkkonummella. Tolsa sijaitsee Kirkkonummen keskustasta noin kolme kilometriä itään päin. 
Tolsan halkoo Kantatie 51. Tolsan eteläinen osa on omakotitaloaluetta. Kantatien 51 pohjoispuolella sijaitsee Tolsan rautatieasema sekä Laajakallion asuinalue, jonka joissain yhteyksissä mainitaan olevan Tolsan aluetta, kun taas toisinaan sen mainitaan olevan oma taajamansa. Tolsan vanha-alue kuitenkin käsittää alueen Drusibackanin länsipuolelta vanhan Tolsan koulun ympäristön eli Länsiväylän eteläpuolen.
Alueen kehitys.
Tolsa on ollut pitkään maalaismaista kylää. Vuosituhannen vaihteessa alussa aluetta alettiin kehittämään rakentamalla uusia asuntoja, koulu sekä päiväkoti. Laajakallion päiväkoti valmistui vuonna 2002, ja Laajakallion koulu vuonna 2003. Tolsan ensimmäiset kerrostaloasunnot valmistuivat vuonna 2002.
Elokuussa 2013 aloitettiin asemanseudun kunnallistekniikan rakentaminen Tolsantien varteen. Kirkkonummen kunnalla ja rakennusyhtiö Lemminkäisellä on keskenään maankäyttösopimus, ja Lemminkäinen rakentaa alueelle uusia asuntoja, joihin tulee myös kivijalka-liiketilaa. Lemminkäisen rakennuttamista kerrostaloista ensimmäisen rakennustyöt alkoivat kesäkuussa 2014. Alueen rakentaminen kestää arviolta viisi vuotta, ja se saattaa tuoda alueelle 500–600 uutta asukasta. Tolsan ja Laajakallion alueiden kokonaisuuden valmistuessa alueella arvioidaan asuvan 4 000 asukasta. 
Alueen kehittyäminen 2020-luvulla jatkuu, kun muun muassa Tolsanjärven ja Tolsanmäen asemakaavat pannaa täytäntöön. Toteutuessaan alueella tulisi olemaan paljon uusia ja vanhoja omakotitaloja etenkin ns. Vanhan Tolsan, Drusibackenin, Peuramaan ja Heikkilän alueille. Lisäksi muun muassa Porkkalantien liittymän kohdille Drusibackenin pohjois-puolelle on varattu tilaa toimitilarakennuksille. 
Tolsan rautatieasema.
Tolsan rautatieaseman kehitys ja siirto itään päin oli suunnitteilla kauan. Aseman siirtotyöt alkoivat kesällä 2014, ja se otetaan käyttöön 15. elokuuta 2015. Uusi asema maksaa 8 miljoonaa euroa, josta Kirkkonummen kunta maksaa 2 miljoonaa ja valtio 6 miljoonaa euroa.
Palvelut.
Tolsassa palvelee Laajakallion koulu ja päiväkoti, kauneushoitola, parturi-kampaamo sekä joulukuussa 2016 avattu K-Market.
Karvoskylä

Karvoskylä on kylä ja taajama Nivalan kaupungissa. Se sijaitsee valtatie 27:n sekä Kalajoen varrella. Kylän asukasluku on 800.
Karvoskylän kyläyhdistys perustettiin vuonna 1982, ja se toimi aluksi kylätoimikuntana. Kyläyhdistys rekisteröityi vuonna 1997. Karvoskylän kulmakuntia ovat Koskenperä, Jokikylä, Ojakylä, Karvosperä ja Pahkala.
Karvoskylässä on Iisalmen ortodoksiseen seurakuntaan kuuluva Kristuksen kirkastumisen kirkko ja myös evankelis-luterilainen kappeli ja hautausmaa.
Alueella sijaitsee myös vuonna 1929 rakennettu Karvoshovin hoitokoti, joka toimi 1970-luvun lopulle asti vanhainkotina sekä sen jälkeen päihdehoitolana. Rakennus on ollut tyhjillään vuodesta 2016, ja se huutokaupattiin marraskuussa 2017.
Energie AG-Skisprung Arena

Energie AG-Skisprung Arena on viiden muovitetun hyppyrimäen muodostama mäkihyppystadion Hinzenbachissa Itävallassa.
Historia.
Hinzenbachiin rakennettiin 1930-luvun alussa ensimmäinen hyppyrimäki, joka 1930-luvun lopussa siirrettiin nykyiselle paikalleen. Vuonna 1953 vanha mäki purettiin ja tilalle rakennettiin pieni harjoitusmäki, mutta jo vuonna 1958 se korvattiin suuremmalla K40-mäellä. Nykyinen K40-mäki rakennettiin vuonna 1980 ja vuonna 1996 sitä remontoitiin, lisäksi viereen rakennettiin muovitettu K20-mäki.
Keväällä 2006 aloitettiin uuden K90 HS100 Aigner-Schanzen rakennustyöt. Syyskuussa 2009 rankkasateiden aiheuttaman maanvyörymän takia rakennustyöt viivästyivät ja hyppyrimäen suunniteltua kokoa jouduttiin pienentämään K85 HS94 kokoiseksi. Lisäksi maanvyörymä vaurioitti pienempiä harjoitusmäkiä, joita jouduttiin korjaamaan. Maanvyörymän takia alkuperäinen 1,6 miljoonan euron rakennusbudjetti paisui 5,6 miljoonaan euroon. Lisäksi vuonna 2010 rakennettiin K10-mäki. Aigner-Schanzen virallisia avajaisia vietettiin 9.–10. lokakuuta 2010 Itävallan kesämestaruuskilpailujen yhteydessä. Syksyllä 2017 HS-piste siirrettiin 90 metriin.
Aigner-Schanzen vauhtimässä on Ski-Line-latu-ura, josta voidaan hypätä samanaikaisesti keraamiselta tai jäädytetyltä ladulta. Jääladulta voidaan hypätä talvea vastaavissa olosuhteissa jopa yli 20 °C:n lämpötiloissa.
Aigner-Schanze.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 100,0 metriä on hypännyt Markus Eggenhofer.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 98,0 metriä on hypännyt Sara Takanashi.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Kesämäkiennätyksen 96,0 metriä on hypännyt Gregor Schlierenzauer, epävirallista kesämäkiennätystä pitävät hallussaan Michael Hayböck ja Gregor Schlierenzauer 97,0 metrin hypyillään.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten kesämäkiennätyksen 92,0 metriä on hypännyt Daniela Iraschko-Stolz.
Schaunburgschanzen.
Schaunburgschanze.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 44,0 metriä ovat hypänneet Alexander Achleitner ja Julian Auinger.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Kesämäkiennätyksen 46,5 metriä on hypännyt Jáchym Hrdina.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten kesämäkiennätyksen 28,5 metriä on hypännyt Tersa Robel.
K20.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 21,5 metriä on hypännyt Adrian Kronnerwetter.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Kesämäkiennätyksen 22,5 metriä ovat hypänneet Tymoteusz Cienciała ja David Gruber.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten kesämäkiennätyksen 21,5 metriä ovat hypänneet Sara Pokorny ja Katharina Gruber.
Bruttotulo

Bruttotulo tarkoittaa tuloa, josta ei ole vähennetty mitään. Bruttotulosta ei vähennetä esimerkiksi annettuja alennuksia, maksettuja kustannuksia tai veroja. Kun pienentävät erät vähennetään, saadaan nettotulo.
Esimerkkejä bruttotulosta:
Bruttotulo ja bruttotulos ovat eri käsitteitä. Bruttotulos saadaan vähentämällä bruttotulosta tietyt (kulu)erät.
Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeus

Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeus on Vaasan hovioikeuspiiriin kuuluva käräjäoikeus. 
Se syntyi vuoden 2010 alussa, kun Seinäjoen käräjäoikeus, Kauhajoen käräjäoikeus ja Kauhavan käräjäoikeus yhdistyivät valtioneuvoston asetuksella yhdeksi kokonaisuudeksi. Käräjäoikeuden tuomiopiiriin kuuluu 17 kuntaa. Tuomioistuimen kanslia on Seinäjoella ja istuntopaikka Kauhavalla.
Keski-Pohjanmaan käräjäoikeus

Keski-Pohjanmaan käräjäoikeus oli Keski-Pohjanmaan tuomiopiiriin ja Vaasan hovioikeuspiiriin kuuluva käräjäoikeus. 
Keski-Pohjanmaan käräjäoikeus syntyi vuoden 2010 alussa, kun Kokkolan käräjäoikeuden nimi vaihtui valtioneuvoston säätämän käräjäoikeuksien uudelleenjärjestelyiden vuoksi. Samassa yhteydessä Himangan kunnan asiat siirtyivät hoidettavaksi Ylivieska-Raahen käräjäoikeudessa, sillä Himanka yhdistyi Kalajoen kanssa. Keski-Pohjanmaan käräjäoikeuden tuomiopiiriin kuului kaikkiaan kahdeksan kuntaa. Tuomioistuimen kanslia sijaitsi Kokkolassa.
Keski-Pohjanmaan käräjäoikeuden toiminta päättyi 31.12.2018.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2016

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2016 olivat 40. jääkiekon alle 20-vuotiaiden MM-kisat ja ne pelattiin Suomessa. Ottelupaikkakuntana toimi Helsinki. Edellisen kerran Suomessa pelattiin nuorten maailmanmestaruuskilpailut vuodenvaihteessa 2004.
Turnauksen voitti isäntämaa Suomi, joka voitti loppuottelussa Venäjän jatkoajalla lukemin 4–3. Ratkaisevan maalin teki Kasperi Kapanen, joka ajassa 61.33 kiepautti kiekon Venäjän maaliin niin sanotulla vanhanaikaisella. Suomi oli lähellä voittaa jo varsinaisella peliajalla, mutta Venäjä tasoitti ottelun noin seitsemän sekuntia ennen varsinaisen peliajan loppua, joten ottelu siirtyi jatkoajalle. Pronssiottelussa Yhdysvallat kukisti Ruotsin maalein 8–3.
Turnauksen liput tulivat myyntiin 27. huhtikuuta 2015. Muutamaa päivää ennen turnauksen alkua lippuja oli myyty ennakkoon jo yli 185 000 kappaletta, mikä oli siihenastinen Euroopan ennätys. Suomen ja Venäjän välistä loppuottelua seurasi Suomessa television välityksellä keskimäärin 1,9 miljoonaa ja parhaimmillaan 2,4 miljoonaa katsojaa. Lähetys tavoitti 3,1 miljoonaa suomalaista. Yleisradio tiedotti, että vastaaviin lukuihin lähiaikoina ei ollut yltänyt kuin Linnan juhlien taltiointi. Helsingin nuorten maailmanmestaruuskisoissa tehtiin myös uusi Euroopassa järjestettyjen nuoren maailmanmestaruuskisojen kävijäennätys, sillä otteluita seurasi paikan päällä yhteensä 215 225 henkeä. Edellinen mantereen ennätys oli tehty Malmössä vuonna 2014: 144 268 kävijää. Loppuottelua seuraavana päivänä Suomen maailmanmestaruutta juhli Helsingin Mäntymäen kentällä tuhansia ihmisiä 20 °C pakkasesta huolimatta.
Putoamissarja.
Putoamissarja pelattiin paras kolmesta -sarjana.
Lopputulokset.
MM-taso&lt;br&gt;&lt;br&gt;
1. divisioona&lt;br&gt; A-lohko
 B-lohko
2. divisioona&lt;br&gt; A-lohko
 B-lohko
3. divisioona&lt;br&gt;&lt;br&gt;
Erotuomarit.
Kisoihin valittiin 12 päätuomaria ja 10 linjatuomaria.
Päätuomarit:
Linjatuomarit:
Televisiointi.
Turnaus televisioitiin yhteensä kahdessatoista maassa ja turnauksen kansainvälisestä TV-kuvasta vastasi TSN. Yle näytti ottelut Suomessa, ja otteluita selostivat suomeksi Niki Juusela, Matti Härkönen sekä Kimmo Porttila. Juusela ja Porttila selostivat pelit, jotka pelattiin Hartwall Arenalla ja Härkönen selosti Helsingin jäähallissa pelattavat pelit.
Punamarjakanukka

Punamarjakanukka ("Cornus mas") on kanukoiden sukuun kuuluva laji. Kasvi on pensas tai pieni puu. Se on yleensä kahdesta neljään metriä korkea ja korkeintaan kahdeksan metrin korkuinen. Uudet versot ovat keltavihreitä. Lehdet ovat muodoltaan soikeita tai puikeita ja niissä on 3–5 paria sivusuonia. Kukat ovat keltaisia. Hedelmä on munanmuotoinen ja kypsänä punainen. Kasvia esiintyy valoisilla paikoilla metsissä ja pensaikoissa. Sitä tavataan enimmäkseen Ranskassa, Albaniassa, Belgiassa ja Saksan eteläosissa. Marjat ovat syötäviä, ja niitä voi säilöä.
Kauniaisten kaupunginvaltuusto

Kauniaisten kaupunginvaltuusto () on hallintoelin, joka käyttää ylintä päätösvaltaa Kauniaisissa. Valtuustossa on 35 jäsentä, jotka on valittu neljän vuoden toimikaudeksi. Valtuuston puheenjohtaja vuosina 2025–2026 on Tiina Rintamäki-Ovaska (kok.).
Kaudella 2025–2029 Kauniaisten kaupunginvaltuuston suurimmat puolueet ovat RKP (16 paikkaa) ja kokoomus (12 paikkaa). Vihreillä on kolme paikkaa ja SDP:llä kaksi paikkaa. Perussuomalaisilla ja kristillisdemokraateilla on kummallakin yksi paikka.
Valtuutetut kaudella 2025–2029.
Lähde:
Joe Colborne

Joe Colborne (s. 30. tammikuuta 1990 Calgary, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä NHL-joukkue Colorado Avalanchessa. Boston Bruins varasi Colbornen ensimmäisellä kierroksella sijalla 16 . Hän ei joukkueessa kuitenkaan ikinä pelannut. Hänet kaupattiin vuonna 2011 Toronto Maple Leafsiin ja sieltä vuonna 2013 Calgary Flamesiin.
Nuoruus.
Colborne syntyi 30. tammikuuta 1990 Calgaryssa, Albertassa. Hänen isänsä Paul pelasi pelinrakentajana Calgaryn yliopistossa. Hän rohkaisi myös lapsiaan urheiluharrastuksiin. Joe kasvoi kehittäen jääkiekkotaitojaan takapihalla. Hänen sisarensa Lauren, Melissa ja Claire pelaavat koripalloa.
Pelaajaura.
Colborne liittyi kaudella 2010–2011 kokopäiväisesti AHL-seura Providence Bruinsin vahvuuteen. Hän pelasi 55 ottelua, joissa teki 12 maalia ja 26 pistettä. Bruins kauppasi Colbornen Toronto Maple Leafsiin kahden varausvuoron kanssa vastineeksi tilalle tulleesta Tomas Kaperlesta. Maple Leafs laittoi hänet kuitenkin pelaamaan farmijoukkue Toronto Marliesissa, jossa hän pelasi vielä 20 ottelua. Hän teki NHL-debyyttinsä 9. huhtikuuta 2011. Ensimmäisen pisteensä hän sai avustaessaan Phil Kesselin tekemän maalin 4–1 -tappiossa Montreal Canadiensia vastaan.
Suurimman osan kaudesta 2011–2012 Colborne vietti Toronto Marliesissa, jossa hän pelasi 69 ottelua ja teki 39 pistettä. NHL:n puolella hän pelasi kymmenessä ottelussa. Ensimmäisen maalin hän teki 22. marraskuuta 2011 Tampa Bay Lightningia vastaan. Myös seuraavalla kaudella hän pelasi AHL:ssä, jossa hän teki 42 pistettä 65 ottelussa. Maple Leafsissa hän pelasi viisi ottelua.
Harjoituskauden 2013–2014 aikana Colborne vaihdettiin Torontosta Calgary Flamesiin 29. syyskuuta 2013 vastineeksi neljännen kierroksen varausvuorosta . Ensimmäisellä kokonaisella NHL-kaudellaan Colborne pelasi 80 ottelua, joissa teki kymmenen maalia ja sai 18 maalisyöttöä.
Ennen kautta 2014–2015 Colbornesta tuli vapaa pelaaja ja hän siirtyi Calgary Flamesiin kahden vuoden sopimuksella.
Jouluraketti

Jouluraketti on lastenmusiikkiyhtye Herra Heinämäen Lato-orkesterin viides albumi ja ensimmäinen jouluaiheinen albumi. Se julkaistiin lokakuussa 2012.
Albumi valittiin vuoden 2012 toiseksi parhaaksi joulualbumiksi.
Leena Salmela

Marja-Leena (Leena) Salmela (22. heinäkuuta 1941 Lohtaja – 20. elokuuta 2013) oli keskipohjalainen kuvataiteilija, pilapiirtäjä, kuvaamataidon opettaja ja vapaan taiteen sekatyöläinen, kuten hän itse asian ilmaisi. Nuoruutensa ja suurimman osan elämästään Salmela eli Vetelissä. 
Saatuaan palkinnon valtakunnallisella tasolla Salmela lähti Islantiin Reykjavíkiin ja oppi siellä kielen, jonka avulla hän jatkoi vuosina 1963–1966 taideopintoja sikäläisessä taidekoulussa Handida Myndlistaskolinnissa.
Lapsuusvuosien Rembrandt-haaveet karsiutuivat taidekoulussa, ja Salmela valmistui kuvaamataidonopettajaksi. Hän toimi opettajana Vaalassa vuosina 1966-1968 ja Vetelissä 1970-luvun alusta alkaen lyhyitä katkoksia lukuun ottamatta vuoteen 2005.
Salmela perusti vanhaan meijeriin Räyrinkiin 1980-luvun lopussa Leenanlinnan, jossa oli ulkoilmassa toistasataa hänen tekemäänsä isoa betonista eläinveistosta. Hän järjesti siellä kursseja ja otti vastaan ryhmävierailuja. Eläkepäivikseen hän muutti Villa Monttuun Vetelin Haukilahteen, jossa hän asui kymmenisen vuotta ennen kuolemaansa.
Salmela oli vuonna 1972 perustamassa Perhonjokilaakson kuvataideyhdistystä ja toimi kymmenen vuotta sen sihteerinä ja kaksi vuotta puheenjohtajana. Yhdistyksen toiminta hiipui pitkäksi aikaa, mutta se herätettiin jälleen vuonna 2010 henkiin. Salmela toimi henkiin herätetyssä yhdistyksessä pari vuotta, ja Perhonjokilaakson kuvataideyhdistys aloitti taidenäyttelyt Vetelin Taidekartanolla.
Salmela on tunnettu erityisesti pilapiirroksistaan, joita hän teki "Perhojokilaakso"-lehteen viikoittain vuodesta 1959. Kaikkiaan hän teki pilapiirroksia runsaat 50 vuotta eri lehtiin ja julkaisuihin niin Suomessa kuin myös ulkomailla. Hän otti niissä kantaa paikallisiin tapahtumiin. Ensimmäinen "Perhonjokilaakso"-lehti ilmestyi vuonna 1970, ja Salmelan pilapiirros oli heti lehden ensimmäisessä numerossa.
Sammalleimu

Sammalleimu ("Phlox subulata") kuuluu heimoon sinilatvakasvit ("Polemoniaceae"). Se on hyötykäytössä monivuotisena koristekasvina. Kasvi kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan itäosissa.
Sammalleimu kasvaa tiheinä mättäinä. Varret ovat rennot ja maanpinnan myötäiset, lehdet pienet ja neulasmaiset. Se kukkii näyttävästi touko–kesäkuussa suhteellisen suurin yleensä aniliininpunaisin tai valkoisin kukin. Se viihtyy täydessä auringonpaisteessa ja niukkaravinteisessa maassa.
Juho Mikkonen

Juho Mikkonen (s. 28. joulukuuta 1990 Kuhmo) on uransa keväällä 2021 lopettanut suomalainen maastohiihtäjä, joka edusti Vuokatti Ski Team Kainuu -seuraa. Hänen henkilökohtainen valmentajansa oli Pekka Vähäsöyrinki.
Mikkonen kilpaili viisissä nuorten arvokilpailuissa. Hinterzartenissa 2010 hän oli neljäs nuorten MM-kilpailujen vapaan hiihtotavan sprintissä ja saavutti hopeaa perinteisen hiihtotavan sprintissä alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Liberecissä 2013. Aikuisten arvokilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran Sotšin olympialaisissa 2014 ollen vapaan hiihtotavan sprintissä 43:s. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa ja 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 43:nneksi sekä perinteisen hiihtotavan sprintissä 57:nneksi.
Maastohiihdon maailmancupissa Mikkonen kilpaili ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2009. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan kymmenes Toblachin vapaan hiihtotavan sprintissä helmikuussa 2014. Se jäi hänen parhaaksi sijoituksekseen yksittäisessä maailmancupkilpailussa. Lillehammerin kolmen päivän kiertueen vapaan hiihtotavan sprintissä hän sijoittui neljänneksi joulukuussa 2014.
Mikkonen saavutti SM-pronssia vapaan hiihtotavan sprintissä 2014. Hän voitti vapaan hiihtotavan sprintin Suomen-mestaruuden 2016. Hän saavutti samana talvena SM-pronssia 7,5 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja sitä seuranneessa 15 kilometrin vapaan takaa-ajossa sekä SM-hopeaa 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Hän saavutti 2019 SM-hopeaa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Sitä seuranneessa 15 kilometrin perinteisen takaa-ajossa hän sai pronssia. Hän sai samana talvena SM-hopeaa 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Vuonna 2021 hän saavutti perinteisen hiihtotavan sprintissä SM-hopeaa. 
Mikkonen on työskennellyt kersanttina Kainuun prikaatissa. Hän on naimisissa hiihtäjä Kerttu Niskasen kanssa ja he asuvat Vuokatissa.
Isoinkarvillea

Isoinkarvillea ("Incarvillea delavayi") kuuluu heimoon bignoniakasvit ("Bignoniaceae"). Se on hyötykäytössä monivuotisena koristekasvina. 
Isoinkarvillea kasvaa luonnonvaraisena Lounais-Kiinan vuorilla.
Se on tiheinä ruusukkeina kasvava ruoho. Sen lehdet ovat syvään pariliuskaiset. Tanakka kukintovarsi kasvaa lehtiruusukkeen keskeltä. Kukka on suuri ja suppilomainen, yleensä vaaleanpunainen tai valkea, keskeltä keltainen. Ne sijaitsevat ryhminä varren latvassa.
Savukosken kunnanvaltuusto

Savukosken kunnanvaltuusto on Savukosken kunnan ylin päättävä elin. Kunnanvaltuustossa on 17 jäsentä, jotka on valittu neljän vuoden toimikaudeksi.
Valtuusto 2013–2016.
Valtuutetut.
Lokakuun 2012 kunnallisvaaleissa valitut ehdokkaat vuosiksi 2013–2016:
Red Arrows

Red Arrows () on Britannian Kuninkaallisten ilmavoimien taitolentoryhmä, joka on käyttänyt lentotoiminnassaan ainakin Folland Gnat ja BAe Hawk -harjoitussuihkukoneita.
Ryhmän käyttämät lentokoneet on helppo tunnistaa niiden kokopunaisen värityksen perusteella: ainoastaan pystyperäsimessä eli sivuvakaimessa näkyy Britannian käyttämä trikolori-väritys (punainen-valkoinen-sininen). Vuodesta 2019 koneen sivuvakainten väri on muutettu muistuttamaan Britannian lippua.
Albert Demtšenko

 
Albert Demtšenko (Альберт Михайлович Демченко, s. 27. marraskuuta 1971 Tšusovoi) on venäläinen ohjaskelkkailija.
Hän on osallistunut olympialaisiin seitsemän kertaa (1992, 1994, 1998, 2002, 2006, 2010 ja 2014). Hän sijoittui sekä Torinon olympialaisissa 2006 että Sotšissa 2014 yksikkökilpailussa hopealle.
Matthew Webb

 
Matthew Webb (19. tammikuuta 1848 Dawley, Englanti – 2. heinäkuuta 1883 Niagara Falls, Yhdysvallat) oli brittiläinen merikapteeni, joka tuli tunnetuksi ensimmäisenä Englannin kanaalin uimalla ylittäneenä henkilönä. Webb voitti toukokuussa 1879 Englannin uintimestaruuden.
Kanaalin ylitys.
Webbin ensimmäinen yritys Englannin kanaalin ylittämiseksi tapahtui 12. elokuuta 1875. Epäsuotuisten sääolojen vuoksi yritys keskeytyi, kun hän oli uinut seitsemän tuntia.
Seuraavalla yrityksellä 24. elokuuta 1875 pyöriäisöljyllä valeltu Webb laskeutui veteen kello 12.56 Englannissa Doverissa meriministeriön laiturilta. 21 tuntia ja 45 minuuttia myöhemmin hän nousi maihin kanaalin vastakkaisella rannalla Ranskassa Calais’ssa. Hänestä tuli näin ensimmäinen ihminen, joka ylitti Englannin kanaalin ilman apuvälineitä. Vuorovesivaihteluiden vuoksi uintimatkaa kertyi ennätyksen aikana liki 63 kilometriä.
Kuolema.
Tulipunaiseen silkkiseen uimapukuun pukeutunut Webb sukelsi 2. heinäkuuta 1883 noin kello 16.25 Niagarajoen Whirlpool Rapids -koskeen sen keskellä olleesta veneestä tarkoituksenaan taittaa 1,6 kilometrin pituinen koski uimalla. Aluksi yritys vaikutti onnistuvan, mutta muutaman minuutin kuluttua kosken voimakkaat pyörteet imaisivat Webbin pinnan alle. Hänen ruhjoutunut ruumiinsa löydettiin neljän päivän kuluttua noin viiden kilometrin päästä joen alajuoksulta.
Saarisen malli

Saarisen malli tai Malli Saarinen (virallisesti "Malli 1917 Saarinen") on nimitys, jota käytetään itsenäisen Suomen ensimmäisistä postimerkeistä. Nimensä ne saivat suunnittelijastaan, arkkitehti Eliel Saarisesta.
Yleistä.
Saarisen malli laskettiin liikkeelle jo 1. lokakuuta 1917, paria kuukautta ennen Suomen itsenäistymistä. Ne olivat ensimmäiset suomalaiset postimerkit sitten vuonna 1889 ilmestyneiden yleismerkkien, joiden käyttö kiellettiin postimanifestin myötä vuonna 1900. Uusien suomalaisten postimerkkien julkaisun mahdollisti Venäjällä vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen myötä tapahtunut hallitsijanvaihdos.
Saarisen mallin merkit olivat ainoita Suomessa vuosien 1917–1929 välillä julkaistuja postimerkkejä lukuun ottamatta itsenäisyyden 5- ja 10-vuotisjuhlien kunniaksi ilmestyneitä erikoismerkkejä. Vuosina 1919 ja 1921 niitä varustettiin inflaation vuoksi nimellisarvoa korottavalla lisäpainamalla. Viimeiset Malli Saarisen merkit olivat käytössä vuoden 1930 loppuun saakka. Ne korvasi saman vuoden alussa ilmestynyt "Malli 1930 Leijona" -yleismerkkien sarja.
Vaasan malli.
Suomen sisällissodan aikana maan postimerkkivarannot jäivät punaisten hallitsemaan Helsinkiin, eikä rintamalinjan pohjoispuolelle voitu toimittaa merkkejä. Tämän vuoksi Vaasaa pääkaupunkinaan pitänyt Suomen valkoinen senaatti painatti kahdeksan postimerkin sarjan, jotka tunnetaan nimellä Vaasan malli. Matti Visannin suunnitelman mukaan muokatut merkit eroavat ulkoasultaan jonkin verran alkuperäisistä Eliel Saarisen postimerkeistä. Vaasan merkit painoi Julius Björkells Litografiska Tryckeri.
Aunuksen ja Pohjois-Inkerin postimerkit.
Heimosotien aikana Aunuksen väliaikainen hoitokunta painatti kahdeksan omaa postimerkkiä varustamalla Malli Saarisen merkkejä lisäpainamalla "Aunus". Kyseiset postimerkit olivat käytössä lyhyen aikaa vuoden 1918 heinä- ja lokakuun välillä. Aunuksen merkit ovat Suomen eniten väärennettyjä postimerkkejä, johtuen lähinnä väärentämisen helppoudesta.
Pohjois-Inkerin Hoitokunta puolestaan julkaisi vuonna 1920 Saarisen mallia muistuttaneita postimerkkejä, joita käytettiin Pohjois-Inkerissä maaliskuusta joulukuuhun 1920. Niissä muun muassa Suomen vaakunaleijona oli korvattu Inkerin vaakunalla.