Konstantinopolin ensimmäinen kirkolliskokous

Konstantinopolin ensimmäinen kirkolliskokous pidettiin Konstantinopolissa, nykyisessä Istanbulissa Turkin alueella vuonna 381. Se oli toinen ekumeeninen kirkolliskokous eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, yleiseksi ja apostoliseksi" tunnustetun seurakunnan piispojen kirkolliskokous.
Tämän kirkolliskokouksen kutsui koolle keisari Theodosius I useista syistä: kirkon hyväksymän patriarkan saamiseksi Konstantinopoliin, Nikean ekumeenisen kirkolliskokouksen uskon vahvistamiseksi, puoliareiolaisten palaamiseksi kirkon yhteyteen ja Konstantinopolin piispan Makedonioksen esittämien opillisten näkemysten vuoksi.
Alun perin kyseessä oli itäisten paikalliskirkkojen oma kokous, joskin vähemmistö historioitsijoista uskoo, että paavi Pyhä Damasus I oli kokouksen koollekutsumisen takana. Koolla oli 150 piispaa kirkon itäisistä osista ja 36 puoliareiolaista ja makedoniolaista piispaa. Puheenjohtajana toimi ensin Antiokian piispa Meletios ja hänen kuolemansa jälkeen peräkkäiset Konstantinopolin patriarkat pyhä Gregorios Nazianzilainen ja Nektarios. Keisari oli läsnä avajaisissa. Kun kirkolliskokous päätöksineen hyväksyttiin jälkeenpäin myös lännessä, se sai ekumeenisen kirkolliskokouksen aseman.
Ensimmäisenä kirkolliskokous vahvisti Gregorius Nazianzilaisen Konstantinopolin piispaksi. Kokouksen toimintakertomus on kadonnut lähes kokonaisuudessaan, joten sen tapahtumat tunnetaan pääosin kirkkohistorioitsijoiden Sokrates Skolastikon, Sozomenoksen ja Theodoretoksen muistiinpanoista. On perusteltua uskoa, että kokous muotoili kuvauksen kolminaisuusopista ja tuomitsi apollonarianismin harhaoppina. Tämä kuvaus on kadonnut lukuun ottamatta kokouksen ensimmäistä kanonia ja sen kuuluisaa Nikealais-konstantinopolilaista uskontunnustusta. Jäljempänä mainittua pidetään yleisesti Nikean kirkolliskokouksen uskontunnustuksena, jota on laajennettu erityisesti Pyhää Henkeä käsittelevässä osassa. On kuitenkin mahdollista, että se on pyhän Kyrillos Jerusalemilaisen käsialaa.
Kanonit.
Kirkolliskokouksessa vahvistettiin kanoneja eli sääntöjä. Vanhimmissa tunnetuissa sääntökokoelmissa on kirkolliskokouksen antamina seuraavat yleisesti eli ekumeenisesti tunnustetut neljä kanonia.
Yleisesti tunnustamattomat säännöt.
Ortodoksinen kirkko tunnustaa lisäksi seuraavat kolme eli yhteensä seitsemän kanonia tämän kirkolliskokouksen antamiksi. Koska asiakirjoja on säilynyt vähän, on kiistanalaista, ovatko viides, kuudes ja seitsemäs aitoja kokouksen hyväksymiä sääntöjä vai myöhempiä lisäyksiä. Viidennessä kanonissa mainittu "läntinen kirja" ei ole säilynyt; se on todennäköisesti puolustanut Paavali Antiokialaista.
Mutta jos piispaa vastaan esitetty syytös on kirkollinen, silloin sen esittävien luonteet tulisi tutkia etenkin, jotta harhaoppisia voitaisiin estää esittämästä syytteitä oikeauskoisia piispoja vastaan kirkollisissa asioissa. (Me määrittelemme "harhaoppiset sellaisiksi, jotka on aiemmin julistettu pannaan kirkossa ja myös sellaisiksi, jotka olemme myöhemmin itse erottaneet: ja lisäksi sellaisiksi, jotka väittävät tunnustavansa oikean uskon, mutta jotka ovat eronneet ja pitäneet kokouksia piispoja vastaan, jotka ovat ehtoollisyhteydessä meidän kanssamme.) Toiseksi henkilöiden, jotka on aiemmin mistä tahansa syystä tuomittu ja karkotettu kirkosta, tai ne, jotka on karkotettu joko pappis- tai maallikkosäädystä, ei sallita syyttää piispaa, ennen kuin he ovat ensin puhdistaneet oman rikoksensa. Samalla tavalla ne, joita jo syytetään jostain, eivät saa syyttää piispaa tai muuta papistoa, ennen kuin he ovat todistaneet oman syyttömyytensä rikoksiin, joista heitä syytetään. Mutta jos henkilöt, jotka eivät ole harhaoppisia tai karkotettuja, ja joita ei ole aiemmin tuomittu tai syytetty mistään rikkomuksesta, sanovat, että heillä on jokin kirkollinen syytös piispaa vastaan, pyhä kokous määrää, että heidän tulisi ensin esittää syytöksensä provinssin kaikkien piispojen edessä ja todistaa heille rikokset, joihin piispa on syyllistynyt. Jos ilmenee, etteivät provinssin piispat ole kykeneviä oikaisemaan piispan tekemiä rikoksia, tulee asia viedä korkeammalle alueen piispainkokoukselle, joka kutsutaan käsittelemään asiaa, eikä syyttäjien tule esittää syytöksiään sille ennen kuin he ovat kirjallisesti luvanneet alistua yhtäläisiin rangaistuksiin, mikäli heidät todetaan syyllisiksi vääriin syytöksiin piispaa vastaan, kun asiaa tutkitaan.
Jos kukaan ilmaisee halveksuntaa yllä mainittuja määräyksiä kohtaan ja rohkenee vaivata joko keisarin tai maallisten oikeusistuinten korvia tai rohkenee häpäistä kaikki alueen piispat ja vaivata ekumeenista kokousta, ei ole kysymystäkään siitä tuleeko hänen antaa esittää syytöksensä, sillä hän on tehnyt pilkkaa kanoneista ja vahingoittanut kirkon hyvää järjestystä.
Kokouksen päätös.
Kokouksen päätös oli, että Jumala on yksi mutta ilmenee kolmena persoonana. Myös Pyhän Kolminaisuuden salaisuusluonnetta korostettiin. Konstantinopolin piispan Makedonioksen oppi, että Pyhä Henki ei ole Jumalan persoona vaan vain Jumalan voima, tuomittiin harhaopiksi. Lisäksi Nikean uskontunnustus vahvistettiin eräin lisäyksin.