tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johann Heinrich Schulze

 
Johann Heinrich Schulze (joskus myös muodossa Schultz) (12. toukokuuta 1687 – 10. lokakuuta 1744) oli saksalainen professori ja yleisnero kotoisin Magdeburgin herttuakunnan Colbitzista.
Ura.
Schulze opiskeli lääketiedettä, kemiaa, filosofiaa ja teologiaa, ja hänestä tuli Altdorfin ja Hallen yliopiston anatomian ja monen muunkin aineen professori.
Merkittävät keksinnöt.
Schulze tunnetaan parhaiten hopeasuoloja koskevasta löydöstään. Hän havaitsi, että hopeakloridi ja hopeanitraatti tummenevat valon vaikutuksesta ja että ilmiötä voidaan käyttää vangitsemaan hetkellisiä valotettuja kuvia.
Vuonna 1724 tekemässään kokeessa hän havaitsi, että hopean ja liitukiven sekoitus heijastaa vähemmän kuin tummunut hopea. Vaikka havainto ei tuottanut keinoa säilöä kuvaa, sillä hopeasula jatkaa tummumista valossa, löytö oli perustana aiheen jatkotutkimuksille.
Joseph Nicéphore Niépce teki osittain pysyviä kuvia hopeasuolalla vuonna 1816. Ensimmäisen pysyvän valokuvan teki hieman myöhemmin Henry Fox Talbot. Muita alan tutkijoita ovat olleet Thomas Wedgwood ja Sir Humphry Davy.
Kolmipyrstöt

Kolmipyrstöt (Lobotidae) on välskärikaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä valtameristä.
Taksonomia.
Kolmipyrstöjen heimoon kuuluvien lajien määrä vaihtelee eri lähteissä. Heimoon kuuluu ainakin kaksi lajia suvussa "Lobotes": kolmipyrstö ("Lobotes surinamensis") ja "Lobotes pacificus". Eräät lähteet katsovat heimoon kuuluvaksi ainoastaan yhden lajin ja toiset jopa neljä lajia. Toisinaan tiikerikalat (Datnioididae) luetaan kuuluvaksi kolmipyrstöjen heimoon, vaikka tällöin heimon monofyleettisyydestä ei ole täyttä varmuutta.
Anatomia.
Kolmipyrstöt ovat melko kookkaita kaloja, ja kolmipyrstö voi saavuttaa jopa metrin pituuden. Ruumiinrakenteeltaan kolmipyrstöt ovat tukevia ja korkearuumiisia kaloja. Pitkä selkäevä ja peräevä ovat peräpäästään pyöristyneet ja lähes samankokoiset sekä lähekkäin olevat, mikä antaa vaikutelman kolmesta pyrstöstä. 
Levinneisyys.
Kolmipyrstölajeja tavataan kaikista lämpimistä valtameristä, ja ainakin kolmipyrstö on kosmopoliitti laji. Ne ovat pääosin mereisiä lajeja, mutta niitä voi tavata myös murtovedestä. Nuoret kalat elävät usein mangrovea kasvavilla rannoilla. Erityisesti kolmipyrstöä kalastetaan ruuaksi ja sen liha on hyvänmakuista.
Arbetets Vänner i Sörnäs

Arbetets Vänner i Sörnäs rf on Helsingin Sörnäisten kaupunginosassa pitkään toiminut ruotsinkielinen kulttuuriyhdistys, joka on osa laajempaa Arbetets Vänner -yhdistysverkostoa. "Sörkän Vennuna" tunnettu yhdistyksen entinen toimitalo Hämeentiellä tuli 1900-luvun alkupuolella tunnetuksi suosittuna kokoontumispaikkana. Yhdistys ei enää toimi Sörnäisissä.
Arbetets Vänner i Sörnäs perustettiin 4. marraskuuta 1894. Yhdistys on yksi "Arbetets Vänner" yhdistyksistä, joita perustettiin erityisesti 1890-luvulla porvarillisina vaihtoehtoina sosialistisille. 
Sörkän Vennu oli tunnettu tanssipaikka Helsingissä Hämeentiellä, siellä esiintyi muun muassa Dallapé-orkesteri. Hämeentien 3–5 oli pitkään yhdistyksen osoite. Ensimmäinen toimipaikka oli kuitenkin Villa Eko, mutta yhdistys muutti Hämeentielle alkuvuosina. Vuosina 1904–1925 tiloissa toimi kesäisin lastentarha. Vuonna 1920 Hämeentie 3 muutettiin kiinteistöosakeyhtiöksi Aktiebolaget Svenska Gården i Sörnäs. Omistajat olivat AV i Sörnäs yhdessä RKP:n naisjärjestön paikallisyhdistyksen, Svenska Kvinnoförbundet i Sörnäsin kanssa. Tämä talo oli se joka tunnettiin "Sörkän vennuna". Yhdistykset ostivat myös viereisen kiinteistön Hämeentie 5. Vuonna 1968 yhdistykset solmivat sopimuksen Svenska litteratursällskapet i Finland -yhdistyksen kanssa uudisrakennuksesta. Kiinteistö myytiin 2006, ja Arbetets Vänner i Sörnäs muutti Munkkivuoreen.
Tiedän kuka tappoi minut

Tiedän kuka tappoi minut ("I Know Who Killed Me") on vuonna 2007 julkaistu yhdysvaltalainen kauhu- ja jännityselokuva. Elokuvan ohjasi Chris Sivertson ja pääosaa näyttelee Lindsay Lohan. Elokuva sai muun muassa huonoin elokuva -palkinnon vuoden 2008 Golden Raspberry -gaalassa.
Palkinnot.
Elokuva palkittiin seuraavilla Golden Raspberry -palkinnoilla:
Go Vacation

Go Vacation on Namco Bandai Gamesin kehittämä ja vuonna 2011 Wiille julkaisema urheilupeli. Peli sisältää paljon viittauksia Nintendon "Wii Sports Resortiin". Peli sai arvostelijoilta pääosin keskinkertaisia arvosanoja, sillä muun muassa IGN antoi pelille arvosanaksi 7.0/10.
Pelaaminen.
"Go Vacation" -pelissä pelaajan täytyy ensin valita oma hahmo, sen sukupuoli ja ikä. Hahmoja on saatavilla pikkulapsista vanhuksiin. Pelaaja voi valita joko jonkun niistä peliin luoduista hahmoista tai jonkun omista Mii-hahmoista. Pelaajan täytyy läpäistä 'Kawawii Island -saarella neljä erilaista matkailualuetta: ranta, kaupunki, vuoristo ja lumirinteet. Pelissä pelaajan pitää läpäistä jokaisesta alueesta erilaisia urheilulajeja, joihin lukeutuu muun muassa lentopallo, vesiskootterikilpailu, lumilautailu ja rullalautailu. Lajeja on kaiken kaikkiaan läpäistävänä yli 50 kappaletta. Pelaajan läpäistyä aina yhden lajin, hän saa suoritusmerkin Stamp-Dash -kirjaan. Jos pelaaja saa kerättyä 20 suoritusmerkkiä, avautuu viides matkailukohde, jonka ulkonäköä pelaaja puolestaan voi suunnitella itse. Pelaaja voi pelata pelissä myös lukuisia minipelejä.
Pelaaja voi kyseisessä pelissä ajella erilaisilla ajoneuvoilla, joita löytyy jokaisesta Kawawii Islandin matkailukohteesta, pelaaja voi myös muokata ajoneuvoja jokaisesta matkailukohteesta löytyvissä Infopisteissä, joita löytyy yksi kappale jokaisesta matkailukohteesta. Infopisteissä pelaaja voi myös ajoneuvojen muokkaamisen lisäksi ostaa lentolipun ja matkustaa lentokoneella saaren toiselle alueelle ja muokata oman hahmonsa ulkoasua. Ulkoasuja pelaaja saa lisää läpäisemällä lukuisia urheilulajeja. Pelaaja voi myös löytää erilaisia erikoiseineitä ympäri Kawawii Islandia joita löytyy pääasiassa lukuisista piilotetuista arkuista. Pelaaja voi pelata "Go Vacationia" Wii Remoten ja Nunchukin lisäksi myös Wii Balance Boardilla, Wii Zapperilla, Wii MotionPlus -lisälaitteella ja Wii Wheel -rattikehikolla.
Kehitys.
Go Vacation näytettiin ensimmäisen kerran Namcon omalla esitysvuorolla E3 2011-messuilla Los Angelesissa. Näytettyään videon kyseisestä pelistä GameSetWatch huomautti, että peli ilmestyisi ”laatu otsikoksi” ja suotuisasti verrattuna "Wii Sports Resortiin" se olisi yksinkertainen valikoimapeli.
Vastaanotto.
"Go Vacation" sai pääosin keskinkertaisia arvosanoja. Pelaa!-lehti antoi sille arvosanaksi 3/5 tähteä ja IGN antoi sille arvosanaksi 7.0. GameSpot puolestaan antoi sille arvosanaksi 6.5/10 kehuen sitä, koska melkein kaikki tuntui siinä hyvältä tai sopivalta ja hyvää moninpeliä, mutta kritisoi samalla minipelejä ja joidenkin alueiden matkustamista paikasta toiseen, joka tuntui sen mielestä joiltakin osin liian väsyttävältä. "Go Vacation" -peliä myytiin julkaisuviikon aikana Japanissa yhteensä 47 209 kappaletta ollen kolmanneksi myydyin peli sen julkaisuviikolla heti pelien ' ja ' jälkeen.
Pysyvä tunniste

Pysyvä tunniste on verkkoympäristössä käytettävä tunniste, jolla voidaan tunnistaa digitaalinen teos. Pysyvä tunniste on elektroninen vastine perinteisille bibliografisille tunnuksille, kuten ISBN ja ISSN. Termin englanninkielinen vastine on persistent identifier (PI).
Pysyvä tunniste
Pysyvä tunniste tulisi antaa aineistoille, joita on tarkoitus säilyttää hyvin pitkään, useiden laitteisto- ja ohjelmistosukupolvien päähän. Pysyvän tunnisteen ja sen mahdollistaman palvelun pitäisi olla vähintään yhtä pysyvä kuin sen avulla tunnistettu aineisto. Käyttäjä pitäisi aina ohjata viimeisimpään versioon aineistosta tai sitten teostason metadataan, jonka avulla käyttäjä voi hankkia teoksen jossain muussa muodossa, esimerkiksi painettuna. Pysyvä tunniste ISBN:stä 951-45-9942-X voi olla esimerkiksi seuraavanlainen http://urn.fi/URN:ISBN:951-45-9942-X.
Pysyvien tunnisteiden järjestelmiä on luotu 1990-luvun puolivälistä lähtien Internetin syntymisen jälkeen. Yhtenä syynä tunnistejärjestelmien luomiselle oli perinteisten tunnisteiden (ISBN ja ISSN) toimimattomuus verkossa. Esimerkiksi selaimet eivät tulkitse ISBN-merkkijonoa hyperlinkiksi. ISBN-tunnuksen sisältävä pysyvä tunniste puolestaan voi toimia hyperlinkkinä, mikäli se ilmaistaan HTTP URIna. Toisena syynä tunnistejärjestelmien kehittämiselle on ollut verkko-osoitteiden vaihtumisesta syntyvät viittausongelmat.
Tunnistejärjestelmiä on kehitetty useita:
Dr. Oetker

Dr. Oetker GmbH [doktor ötker] on saksalainen elintarvikealan yritys, joka on perustettu vuonna 1891. Dr. Oetkerin päätuotteita ovat leivontatuotteet, pakastepizzat, jogurtit, vanukkaat ja aamiaismurot. Oetker omistaa myös Saksan suurimman panimoyhtiön Radeberger Groupin, jonka markkinaosuus Saksassa on noin 15 prosenttia ja sen olutmerkkeihin kuuluvat muun muassa Radeberger ja Jever. Yhtiöön kuuluu myös kymmenkunta hotellia eri puolilla maailmaa yhteisnimellä Oetker Collection. Suomessa toimiva tytäryhtiö Dr. Oetker Suomi Oy on perustettu 1996.
Historiaa.
Dr. Oetker -yrityksen perusti apteekkari August Oetker Saksan Bielefeldissä vuonna 1891 keksimänsä leivinjauheen valmistamiseksi ja markkinoimiseksi. Yrityksen ja tuotteen tunnetuksi tekemiseksi hän alkoi julkaista omia reseptilehtisiä ja sanomalehtimainoksia ja alkoi painaa reseptejä myös tuotepakkauksiin. Yrityksen piirissä keksittiin seuraavaksi muita leivonnassa ja ruoanlaitossa tarvittavia jauhetuotteita, kuten vaniljasokeri ja erilaisia vanukasjauheita. 1900-luvun alussa yritys avasi ensimmäisen tehtaansa, jota laajennettiin moneen kertaan. Vähitellen tehtaita alettiin perustaa muihinkin Euroopan maihin.
August Oetkerin poika Rudolf Oetker kaatui Verdunin taistelussa vuonna 1916, ja perillisistä moni muu sai surmansa liittoutuneiden ilmaiskussa vuonna 1944. Tämän jälkeen yrityksen johtoon astui 28-vuotias pojanpoika Rudolf-August Oetker. Tätä ennen yritystä johti Richard Kaselowsky, joka myös oli Hitleriä kannattava kansallissosialisti. Rudolf-August Oetkerin toimikausi yrityksen johdossa kesti vuoteen 1981 saakka, ja sen kuluessa Dr. Oetker -yritys eteni leivontatarvikkeista pakastettuihin elintarvikkeisiin, joista suosituimmiksi muodostuivat pizzat. Wittlichiin perustettiin ensimmäinen pakastepizzatehdas vuonna 1980.
2010-luvun loppupuolella Dr. Oetker laajeni erityisesti pakastetoiminnassa. Se osti vuonna 2015 pakastekakkuvalmistaja Coppenrath &amp; Wiesen sekä vuonna 2017 belgialaisen Diversi Foodsin ja leivonta-aineksia valmistavan meksikolaisen Grupo Rexalin. Vuonna 2018 yrityskauppojen kohteina olivat ranskalainen Alsa ja enemmistöosuus eteläafrikkalaisesta pakastekakkuvalmistajasta nimeltä Château Gâteaux.
Rudolf-August Oetkeristä tuli elinaikanaan yksi Saksan rikkaimmista ihmisistä. Sittemmin perhekonsernin omistus on jaettu kahdeksan perillisen kesken – kullekin 12,5 prosentin osuus – mikä nosti heistä jokaisen miljardööriksi. Yhtiön kahdeksasosan (12,5 % osuus) markkina-arvoksi noteerattiin keväällä 2018 2,3 miljardia dollaria.
Dr. Oetker International on yhä perheyritys, jonka johdossa toimii neljäs sukupolvi. Nykyisin konserniin kuuluu lukuisia Dr. Oetker -yrityksiä eri puolilla maailmaa, jotka työllistävät yhteensä noin 26 000 ihmistä. Dr. Oetker Suomi Oy perustettiin vuonna 1996.
Vladimirin kuvernementti

Vladimirin kuvernementti (myös "lääni", ) oli hallintoalue Venäjällä vuosina 1796–1929. Sen pinta-ala oli 1900-luvun alussa 48 747 neliökilometriä. Asukkaita oli 1 515 700 henkeä (vuonna 1897). Kuvernementin hallinnollinen keskus oli Voronežin kaupunki.
Moskovan kuvernementtiin kuulunut Vladimirin provinssi perustettiin vuonna 1708. Vuonna 1778 muodostettiin Vladimirin käskynhaltijakunta, joka vuonna 1796 muutettiin kuvernementiksi.
Vladimirin kuvernementti rajoittui pohjoisessa Jaroslavlin ja Kostroman, idässä Nižni Novgorodin, kaakossa Tambovin, etelässä Rjazanin, lännessä Moskovan ja luoteessa Tverin kuvernementteihin Vuodesta 1881 lähtien kuvernementtiin kuului 13 kihlakuntaa: Aleksandrov, Gorohovets, Jurjev-Polski, Kovrov, Melenki, Murom, Pereslavl-Zalesski, Pokrov, Sudogda, Šuja, Suzdal, Vjazniki ja Vladimir. Asukkaista oli vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan 99,7 % venäläisiä.
Kuvernementti lakkautettiin vuonna 1929. Suurin osa siitä liitettiin Ivanovon teollisuusalueeseen.
Werne

Werne on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se sijaitsee historiallisen Münsterlandin eteläosassa. Wernen etelärajana on Lippejoki, joka oli aikoinaan Münsterin hiippakunnan eteläraja. Idässä Werne rajoittuu Hammiin.
Maantiede.
Werne sijaitsee Ruhrin alueen koillisosassa. Enintään 50 kilometrin säteellä kaupungin keskustasta sijaitsee useita suurkaupunkeja, kuten Dortmund lounaassa. Etäisyys Kölnistä on noin 95 kilometriä koilliseen ja matka Kölnistä on maanteitse noin 115 kilometriä.
Historia.
Münsterin ensimmäinen piispa Liudger (n. 742–809) rakennutti Werneen kappelin noin vuonna 800. Ensimmäinen asiakirjamaininta Wernestä on vuodelta 842. Kirkon ympärille alkoi kehittyä kaupunkimaista asutusta keskiajan kuluessa, ja asutuksen ympärille rakennettiin linnoitus 1300-luvun aikana. Werne sai rajoitetut kaupunkioikeudet (Wigboldrecht) 1385. Oikeuden lyödä omia kolikoitaan (Münzrecht) Werne sai 1600-luvun alussa. Kolmikymmenvuotinen sota tulipaloineen, ryöstelyineen ja kulkutauteineen oli tuhoisa. 1630-luvun ruttoepidemia tappoi noin kolmanneksen kaupungin tuhannesta asukkaasta.
1700-luvulla Werne kääntyi uuteen nousuun ja keskiaikaiset linnoitusrakenteet purettiin. Vuonna 1815 Wernestä tuli osa Preussia. Kaupunki alkoi teollistua 1800-luvun lopussa. Vuonna 1922 kaupungin väkiluku oli noin 12 000. Toinen maailmansota vaati satojen werneläisten hengen ja sodan jälkeen kaupunkiin muutti tuhansittain siirtolaisia ja pakolaisia. Ydinkeskustan perusteellinen saneeraus aloitettiin 1967. Se päättyi jalankulkuvyöhykkeen avaamiseen 1982. Stockumin maalaiskunta liitettiin Werneen 1975.
Wernen vanhakaupunki on arkkitehtonisesti edustava. Wernen historiallisia rakennuksia ovat muun muassa kirkko St. Christophorus ja Altes Steinhaus.
Talous ja liikenne.
Wernen kantakaupungin ja Stockumin välistä kulkee moottoritie BAB 1. Kaupungin rautatieasema on Bahnhof Werne an der Lippe (Werne a d Lippe). Sieltä on paikallisjunayhteys Münsteriin ja Dortmundiin. Münsterlandin infrastruktuuri polkupyöräilyn suhteen on erinomainen. Wernen talouselämä perustuu keskisuuriin yrityksiin. Niiden ohella kaupungissa toimii muun muassa Amazonin logistiikkakeskus.
Lauren Potter

Lauren Potter (s. 10. toukokuuta 1990 Inland Empire, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Becky Jackson televisiosarjassa "Glee". Potterilla on Downin oireyhtymä.
Ura.
Lauren Potter näytteli elokuvassa "Mr. Blue Sky" vuonna 2007. Hän vieraili televisiosarjassa "Glee" ensimmäisen kerran vuonna 2009. Hänen piti alun perin esiintyä vain kahdessa jaksossa, mutta hahmon saaman suosion takia hänen sopimustaan jatkettiin ja hänen roolinsa suureni sarjan toisella tuotantokaudella. Potter esiintyy internetsarjassa "Leader of the Pack" vuonna 2012.
Kuten "Gleen" roolihahmollaan Beckyllä, Potterilla on Downin oireyhtymä. Marraskuussa 2011 presidentti Barack Obama nimitti hänet komiteaan, joka neuvoo Valkoista taloa kehitysvammoja ja oppimisvaikeuksia omaaviin ihmisiin liittyvissä asioissa. Potter on osallistunut kiusaamisenvastaisiin kampanjoihin ja kertonut kärsineensä koulukiusaamisesta myös itse.
Yksityiselämä.
Lauren Potter syntyi Inland Empiressa Los Angelesin alueella. Hän kävi lukiota Riversidessa ja jatkoi sen jälkeen opintojaan Irvine Valley Collegessa.
Potter alkoi seurustella Sean McElween kanssa vuonna 2009. McElwee tuli tapaamaan Potteria Down-yhdistyksen tapahtumaan nähtyään tämän televisiossa. Potter on hyviä ystäviä "Gleen" vastanäyttelijöidensä Dianna Agronin ja Lea Michelen kanssa.
Kostroman kuvernementti

Kostroman kuvernementti (myös "lääni", ) oli hallintoalue Venäjällä vuosina 1796–1929. 1900-luvun alussa sen pinta-ala oli 84 675 neliökilometriä. Asukkaita oli 1 387 000 henkeä (vuonna 1897). Kuvernementin hallinnollinen keskus oli Kostroman kaupunki.
Moskovan kuvernementtiin kuulunut Kostroman provinssi ja Arkangelin kuvernementtiin kuulunut Galitšin provinssi perustettiin vuonna 1719. Vuonna 1778 ne yhdistettiin Kostroman käskynhaltijakunnaksi, joka jakautui Kostroman ja Unžan alueisiin. Käskynhaltijakunta muutettiin kuvernementiksi vuonna 1796.
Kostroman kuvernementti rajoittui pohjoisessa Vologdan, idässä Vjatkan, etelässä Nižni Novgorodin ja Vladimirin sekä lännessä Jaroslavlin kuvernementteihin. Vuoteen 1918 saakka siihen kuului 12 kihlakuntaa, joiden keskuksina toimivat Bui, Galitš, Jurjevets, Kinešma, Kologriv, Kostroma, Makarjev, Nerehta, Soligalitš, Tšuhloma, Varnavin ja Vetluga. Muita kaupunkeja olivat Kadyi, Luh, Pljos, Sudislavl ja Unža Asukkaista oli vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan 99,6 % venäläisiä. Vetlugan kihlakunnassa oli noin 2 000 maria ja Kostroman esikaupungissa noin 800 tataaria. Tärkeimpiä elinkeinoja olivat maanviljely, käsityöammatit ja teollisuus.
Kurskin kuvernementti

Kurskin kuvernementti (myös "lääni", ) oli hallintoalue Venäjällä vuosina 1796–1928. 1900-luvun alussa sen pinta-ala oli 46 458 neliökilometriä. Asukkaita oli 2 371 000 henkeä (vuonna 1897). Kuvernementin hallinnollinen keskus oli Kurskin kaupunki.
Vuonna 1779 perustettiin Kurskin käskynhaltijakunta, joka vuonna 1796 muutettiin kuvernementiksi. Se rajoittui pohjoisessa Orjolin, idässä Voronežin, etelässä Harkovan ja Pultavan sekä lännessä Tšernigovin kuvernementteihin.
Vuonna 1914 Kurskin kuvernementtiin kuului 15 kihlakuntaa, joiden keskuksina toimivat Belgorod, Dmitrijev, Fatež, Graivoron, Korotša, Kursk, Lgov, Novyi Oskol, Obojan, Putivl, Rylsk, Staryi Oskol, Štšigry, Sudža ja Tim. Muita kaupunkeja olivat Bogatyi, Hotmyžsk ja Miropolje. Asukkaista oli vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan 77,3 % venäläisiä ja 22,2 % ukrainalaisia.
Vuonna 1925 osa Kurskin kuvernementista yhdistettiin Ukrainan neuvostotasavaltaan. Kuvernementti lakkautettiin vuonna 1928 ja sen alue liitettiin Keskisen mustanmullan alueeseen. Kurskin alue perustettiin vuonna 1934.
Tylakoidi

Yhteyttämiskalvostot eli tylakoidit ovat kasvien viherhiukkasissa ja syanobakteerien solukalvolla sijaitsevia, valosta energiaa kerääviä elimiä.
Sana "tylakoidi" johtuu kreikan säkkiä tai pussia tarkoittavasta sanasta "thylakos".
Tylakoidit muistuttavat ulkoisesti hieman vihreistä kolikoista tehtyä pinoa.
Pelkosenniemen taistelu

Pelkosenniemen taistelu oli Pelkosenniemellä 16.–18. joulukuuta 1939 käyty talvisodan taistelu. Se sai alkunsa, kun Savukoskelta edenneet puna-armeijan joukot törmäsivät Kenttätäydennysprikaatin 8. pataljoonaan 16. joulukuuta Savukosken lossin kohdalla. Taistelu päättyi suomalaisten voittoon ja puna-armeijan perääntymiseen.
Neuvostoliiton hyökkäys alkoi vesisateessa 16. joulukuuta 1939 Kitisen lossin alueella. Suomen joukko-osastoista paikalle komennettiin jääkäriupseeri majuri Armas Perksalon johtama jalkaväkirykmentti JR 40, joka kuului Pohjois-Suomen Ryhmään. Osa JR 40:stä aloitti 18.12. koukkauksen vihollisen selustaan. Samaan aikaan Neuvostoliiton joukko (majuri Stefan V. Kolomietsin 273. vuoristojalkaväkirykmentti) jatkoi hyökkäystään Kitisen lossilta kohti Pelkosenniemeä, ja saivatkin kirkonkylän haltuunsa panssarijoukkojen avulla.
Saman päivän iltana alkoi suomalaisten vastahyökkäys. Koukkaavat joukot olivat vailla yhteyksiä omaan rykmenttiinsä. Ne yllättivät vihollisen ja tuhosivat kilometrin päässä lossilta sen huoltokeskuksen ja tykkipatterit. Yksi puna-armeijan taisteluosaston autonkuljettajista sai luodista osuman ja lyyhistyi auton äänitorven päälle. Äänitorvi aiheutti hämminkiä neuvostojoukoissa. Yllättyneet neuvostojoukot jättivät Pelkosenniemen ja pakenivat sekasorron vallitessa 19. joulukuuta yöllä kohti Savukoskea. Vesisateessa alkanut taistelu päättyi pakkasen kiristyttyä poikkeuksellisesti lähes 40 asteeseen halvaannuttaen panssarivaunut ja hyökkääjän sotilaat. Hyökkääjältä jäi Pelkosenniemen lossille koko kalusto ja myös soittokunnan puhaltimet, joilla oli tarkoitus juhlistaa Lapin valtausta.
Joulukuun 17. päivänä armeijan ylipäällikkö ja tasavallan presidentti Kyösti Kallio piti radiopuheen rohkaisten suomalaisia sotilaita: "”Te sotilaat siellä rintamalla saatte joka päivä nähdä ja me täällä kotona olevat saamme ihmeeksemme kuulla, miten elämää johtava käsi antaa teille voimaa seisoa väkivaltaa vastaan ja voittaa silloinkin, kun vastassanne on valtava ylivoima.”" Myös presidentin puoliso Kaisa Kallio piti radiopuheen, jossa hän kehotti Suomen kansaa rukoilemaan.
Jotkut suomalaiset sotilaat uskoivat Jumalan auttaneen yllätysvoiton saamisessa. Myöhemmin 25 vuotta talvisodan päättymisen jälkeen Pelkosenniemelle pystytettiin muistomerkki, jossa lukee: ”Pelkosenniemen taistelu 18.12.1939 : Tässä auttoi Herra”.
Joukkojen tappiot.
Pelkosenniemen taistelussa suomalaisten tappiona oli 117 kaatunutta, 103 haavoittunutta ja 50 kadonnutta, kun taas neuvostosotilaita kaatui arviolta 200–400. Lisäksi neuvostojoukot menettivät 40 autoa, 8 hyökkäysvaunua, 3 kenttätykkiä, 200 hevosta ja suuren määrän käsiaseita ja patruunoita, joita kuljetettiin hevoskuormittain. Myöhemmin taistelupaikalla vieraillut Lapin Ryhmän komentaja, kenraalimajuri Wallenius, antoi värikkään kuvauksen taistelutapahtumista:
Elokuvadramatisointi.
Pelkosenniemen taistelusta kertova draamallinen dokumenttielokuva, "Pelkosenniemi 1939 – Unohdettu taistelu", valmistui vuonna 2021. Elokuva syventyy Pelkosenniemellä tapahtuneisiin merkittäviin tapahtumiin, jotka johtivat ratkaisevaan voittoon Suomen historian käännekohdassa.
Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2011–2012

Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2011–2012 pelattiin alkusarjan kahdessa lohkossa. Kummankin lohkon kolme parasta jatkoivat ylemmässä jatkosarjassa ja muut alemmassa. Ylempi jatkosarja yhdistettiin yhdeksi kuuden joukkueen sarjaksi ja lohkovoittajt saivat 2 ja lohkokakkoset yhden lähtöpisteen. Alemmat jatkosarjat pelattiin alkulohkojen sisäisinä. Alempaan loppusarjaan kaikki joukkueet läksivät nollilta, eli minkäänlaisia lähtöpisteitä runkosarjan perusteella ei annettu. Pudotuspeleihin pääsystä liigakarsintaan selvisivät kaikki kuusi ylemmän jatkosarjan joukkuetta sekä alemman jatkosarjan lohkovoittajat. 
Alempi jatkosarja.
Lohko 2.
Kuortaneen pelit päättyivät jatkosarjaan.
Pudotuspelit.
Pudotuspelit aloitettiin heikommin sijoittuneen kotikentällä. Toinen ottelu ja tarvittaessa lisäerä välittömästi toisen ottelun jälkeen pelattiin paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Liigakarsinta.
Sun Volleyn luovuttua liigapaikastaan, Mutalan Riennolle myönnettiin liigalisenssi.
Raision Nuorisokiekko

Raision Nuorisokiekko ry (lyh. RNK) on raisiolainen jääurheiluseura, jonka lajeina ovat jääkiekko ja ringette. Seuran joukkueet pelaavat kotiottelunsa Raision Kerttulan jäähalleissa .
Seuran jääkiekon edustusjoukkue pelaa Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla II-divisioonassa. Ringeten edustusjoukkue pelaa Ringeten SM-sarjassa. Vuoden 2011 ringeten seurajoukkueiden MM-kilpailuissa RNK sijoittui toiseksi.
Varnavino

Varnavino () on kaupunkimainen taajama ja Varnavinon piirin hallinnollinen keskus Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Vetlugajoen varrella 165 kilometriä Nižni Novgorodista koilliseen. Taajamassa on 3 200 asukasta (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa entisen luostarin esikaupungista, josta vuonna 1778 tuli "Varnavin"-niminen kaupunki ja Kostroman lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1908 siellä oli 1 500 asukasta, jotka harjoittivat maanviljelyä, laivanrakennusta ja puunveistoa. Vuonna 1925 Varnavino alennettiin kyläksi ja vuonna 1961 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Neuvostoaikana siellä toimi metsäteollisuuspiiri ja meijeri.
Nykyään Varnavinossa on metsäteollisuusyritys, leipomo ja metsänhoitoalueen konttori. Nähtävyyksiin kuuluvat vanhat koulurakennukset, kauppiastalot ja kotiseutumuseo.
You Don’t Know What Love Is

”You Don’t Know What Love Is” (suom. "Et tiedä mitä rakkaus on") on Gene De Paulin ja Don Rayen kirjoittama musiikkikappale vuodelta 1941.
Laulaja Carol Bruce nauhoitti kappaleen Abbottin ja Costellon vuoden 1941 elokuvaan "Keep ’Em Flying", mutta nauhoitus jätettiin pois elokuvan musiikkiraidalta. Kappale sisällytettiin Brucen esittämänä seuraavan vuoden elokuvaan "Behind the Eight Ball".
Kappaleen levyttivät vuonna 1941 Brucen lisäksi Harry Jamesin, Benny Goodmanin ja Earl Hinesin big bandit. Mistään niistä ei tullut mainittavaa hittiä. Vuonna 1952 Miles Davis levytti kappaleen jazzinstrumentaalina. Hänen levytystään seurasi useita muita jazzversioita; muun muassa Chet Baker, Count Basie, Hank Jones, Sonny Rollins, Lennie Tristano ja Billie Holiday levyttivät kappaleen 1950-luvulla. Kappaleesta on tullut suosittu jazzstandardi sekä laulettuna että instrumentaalina.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1964–1965

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1964–1965 pelattiin kymmenen joukkueen runkosarja, jossa kaksi viimeistä putosi sarjasta. Mestaruudesta jouduttiin pelaamaan ylimääräinen loppuottelu kahden parhaan joukkueen päätyessä tasapisteisiin.
Vuoden alkupuolella saatiin Työväen Urheiluliiton ja Suomen Lentopalloliiton kesken aikaan yhteistoimintasopimus, joka edellytti TUL:n joukkueiden pääsyä mukaan yhteisiin sarjoihin.
Miesten SM-sarja.
Runkosarja.
Sarjaan nousivat Rantaperkiön Isku, Pirkkalan Viri, Lauritsalan Kisa ja Tampereen Urheilijat -38.
Mestarit: Väinö Enlund, Esko Häkkinen, Esa Kallio, Alpo Kärkkäinen, Seppo Lahti, Seppo Laine, Erkki Ojanen, Kalevi Ojanen, Ilkka Oras, Raimo Peltonen, Kari-Pekka Tiitinen, Niilo Uljas, Pekka Uljas, Pentti Vuorlehto, Eero Wallenius, Lars Wikström.
TUL:n mestaruussarja.
Mestarit: Heikki Jokela, Pauli Katajisto, Pekka Vilen, Raimo Lehto, Martti Nyyssönen, Juhani Lampinen, Lasse
Syrjä, Seppo Janhunen ja Aimo Järvinen.
Rantaperkiön Isku ja Pirkkalan Viri saivat paikan yhteiseen mestaruussarjaan kaudeksi 1965-1966.
Luh

Luh () on kaupunkimainen taajama ja Luhin piirin hallinnollinen keskus Ivanovon alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman sivujoen Luhin varrella 94 kilometriä Ivanovosta itään. Taajamassa on 3 000 asukasta (vuonna 2010).
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvulla. Vuonna 1778 siitä tuli kaupunki ja Kostroman lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1796 se menetti hallinnolliset tehtävänsä. 1900-luvun alussa Luhissa oli 2 500 asukasta, jotka harjoittivat etupäässä puutarhanhoitoa. Vuonna 1925 paikkakunta alennettiin maalaiskyläksi, ja vuonna 1959 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Neuvostoaikana siellä oli elintarviketeollisuutta ja ompelimo.
Nykyään Luh on maatalousalueen keskus, jossa toimii meijeri ja konepaja. Nähtävyyksiin kuuluvat entisen linnoituksen jäänteet, Kristuksen ylösnousemuksen kirkko (1680), Kolminaisuuden kirkko (1754), Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen katedraali (1775), Kristuksen kirkastumisen kirkko (1797), pajari Artamon Matvejeville kuulunut kaupungin ensimmäinen kivitalo sekä historiallinen museo.
Mierolan silta

Mierolan silta tai Mierolan vanha silta on teräsbetoninen, vuonna 1919 valmistunut museosilta Hattulassa. Kolmiaukkoisen holvisillan pituus on 88,6 m ja hyötyleveys 5,8 m. Silta ylittää Vanajaveden kapeikon, Mierolansalmen. Salmen molemmin puolin oleva Mierolan ja Rahkoilan kylän muodostama alue sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Sillasta tuli museosilta vuonna 1982. Parinsadan metrin päästä vanhasta sillasta kantatiellä 57 on uudempi, raskaammalle liikenteelle suunniteltu Mierolansalmen silta.
Aikaisempi puinen silta.
Mierolansalmessa on ollut siltoja jo 1600-luvulta lähtien. Paikalla ollut vuonna 1904 valmistunut kolmeosainen puinen ponsiansassilta oli ollut tarkoitus uusia kivisillaksi. Silloinen Tie- ja vesirakennusten ylihallitus oli tehnyt jo suunnitelman kivisillasta. Suunnitelmia jouduttiin tarkastelemaan uudestaan, kun punakaartilaiset polttivat vetäytyessään vanhan sillan keväällä 1918. Uusi silta oli pakko saada pikaisesti.
Uusi teräsbetonisilta.
Kivisillan rakentamisesta jouduttiin luopumaan sen pitkän rakentamisajan ja korkeamman hinnan takia. Helsinkiläinen Oy Constructor Ab teki tarjouksen ja sai rakentaakseen uuden teräsbetonisillan. Urakka oli kokonaisurakka, eli Constructor hankki myös sillan suunnittelun.
 Mierolan silta on kolmeaukkoinen, teräsbetoninen holvisilta. Reunimmaisten aukkojen jännemitat ovat 7 metriä ja keskiaukko, rakenteellisesti kolmenivelinen holvi, on jännemitaltaan 30,6 metriä. Keskiaukon vapaaksi väliksi jää 30,2 metriä. Välituet on perustettu puupaaluille. Keskiaukon nuolikorkeus eli aukon laen etäisyys kantojen yhdyssuorasta on 4,7 metriä. Sillan leveys on 6 metriä, ja hyötyleveydeksi jäi 5,8 metriä. Uusi silta tukeutuu vanhasta sillasta säilyneisiin järeisiin kivisiin maatukiin.
Sillan rakentaminen kesti kahdeksisen kuukautta, ja se avattiin liikenteelle 5. lokakuuta 1919. Siltaa on kunnostettu mm. 1980-luvun alussa, kun siitä tuli museosilta.
Mierolan sillan esteettisestä ilmeestä vastasi arkkitehti Sigurd Frosterus. Silta on julkisivuiltaan monumentaalinen, mutta sen massiivisuutta on tasapainotettu – esimerkiksi sillan betoniset umpikaiteet saavat holvin ohuen laen vaikuttamaan paksummalta. Sillan ulkopinta on profiloitu muotin pystyrimoituksella. Hämäläisessä järvimaisemassa oleva silta on ollut taiteilijoiden suosiossa. Se on kuvattu myös Hattulan vaakunassa.
Paluu siniselle laguunille

Paluu siniselle laguunille ("Return to the Blue Lagoon") on vuonna 1991 valmistunut romanttinen seikkailuelokuva ja jatko-osa elokuvalle "Sininen laguuni" (1980). William A. Grahamin ohjaaman elokuvan pääosia esittävät 16-vuotias Milla Jovovich ja 22-vuotias Brian Krause. Elokuvan juoni perustuu osittain Henry De Vere Stacpoolen romaaniin "The Garden of God".
Elokuva oli taloudellinen floppi ja sai viisi ehdokkuutta huonoimpia elokuvia esille nostavassa Razzie-gaalassa.
Juoni.
Elokuva jatkaa "Sinisen laguunin" tarinaa, mutta toisin kuin sen lopussa annettiin ymmärtää, Emmelinen ja Richardin paljastetaan kuolleen merellä. Edellisestä elokuvasta poiketen heitä ei löydä Richardin isä, vaan tuntematon laiva. Nuori lähetystyöntekijän leski Sarah Hargrave (Lisa Pelikan) ottaa Emmelinen ja Richardin elossa olevan pojan hoitoonsa. 
Laivan miehistössä puhkeaa kolera, ja tautia pakoon pelastusveneeseen asetetaan pelastettu poika, Sarah tyttärensä Lillin kanssa sekä merimies Kearney (Wayne Pygram) tarkoituksena päästä saarelle. Päivien ajelehtimisen jälkeen Kearney hermostuu pojan jatkuvaan itkuun ja aikoo tappaa tämän, mutta Sarah hakkaakin Kearneyn kuoliaaksi harppuunalla ja pudottaa hänet mereen. 
Lopulta kolmikko ajautuu "Sinisen laguunin" saarelle, jossa he asettuvat pojan vanhempien majaan. Poikaa kutsutaan Richardiksi isänsä mukaan. Sarah opettaa lapsille elämisen taitoja ja varoittaa heitä saaren toiselle puolelle melovista alkuasukkaista. Lasten ollessa noin kahdeksanvuotiaita Sarah kuolee keuhkotautiin ja niin he joutuvat elämään autiosaarella omillaan. Varttuessaan he rakastuvat toisiinsa. 
Saarelle saapuu laiva, jonka kapteenin tytär aiheuttaa kriisin nuorten välillä ja väkivaltainen merimies hyökkää Lillin ja Richardin kimppuun. Nuoret eivät haluakaan enää lähteä saarelta, vaan jäävät sinne ja saavat lapsen. 
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Markku Salmi sanoo upeiden maisemakuvien pelastavan tämän romanttisen seikkailun. Hän antaa elokuvalle yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1965–1966

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1965–1966 pelattiin kahdentoista joukkueen sarja, jossa neljä viimeistä putosi sarjasta ja kaksi uutta joukkuetta nousi tilalle. 
Miesten SM-sarja.
Mestarit: Väinö Enlund, Esko Häkkinen, Esa Kallio, Alpo Kärkkäinen, Seppo Laine, Erkki Ojanen, Kalevi Ojanen, Ilkka Oras, Raimo Peltonen, Niilo Uljas, Pekka Uljas, Väinö Uljas, Pentti Vuorlehto, Lars Wikström.
Kolme viimeistä joukkuetta putosi suoraan. SaPKo joutui karsintasarjaan Suomensarjan lohkovoittajien kanssa. 
Karsintasarja.
Karsintasarja pelattiin kahtena turnauksena, 16.-17.4. Valkeakoskella ja 7.-8.5. Lahdessa.
SM-sarjaan nousivat Kajastus ja Kuopion NMKY . SaPKo putosi Suomensarjaan.
Galleria Vittorio Emanuele II

Galleria Vittorio Emanuele II on arkadi-rakenteinen ostoskeskus Milanon ydinkeskustassa, Italiassa. Rakennelma koostuu kahdesta lasikatosta, jotka yhdistyvät oktagonin muotoisen lasikupolin kohdalla. Galleria yhdistää Piazza della Scalan ja Piazza del Duomon.
Historia.
Galleria on saanut nimensä Viktor Emanuel II:n mukaan, sillä hän oli ensimmäinen kuningas, joka yhdisti Italian. Galleria suunniteltiin vuonna 1861 ja sen rakensi Giuseppe Megnoli vuosien 1865 ja 1877 välillä. Se on saanut vaikutteita muun muassa Brysselissä sijaitsevasta Galeries Royales Saint-Hubertista (valmistui 1847) sekä Pietarissa sijaitsevasta Passazh -galleriasta (valmistui 1848).
Keskellä sijaitseva lasikupoli on suurempi kuin esikuviensa ja sitä pidetään tärkeänä merkkipaaluna kohti lasitettuja ja katettuja kauppakeskuksia.
Lattian marmorissa on keskustan länsipuolella kuvioitu härkä. Uskomuksen mukaan pyörimällä sen sukuelinten kohdalla oikealla kantapäällä, hävittää se pahat henget. Uskomuksesta johtuen lattiaan on muodostunut kuluma ja kyseinen laatta vaihdetaan aika ajoin.
Galleria sijaitsee kahden Milanon tunnetuimman nähtävyyden Milanon Tuomiokirkon sekä Milanon Oopperatalon keskellä.
Kaupat, ravintolat ja hotellit.
Galleriaa kutsutaan lempinimellä "il salotto di Milano" (Milanon olohuone), koska sen keskeinen sijainti on tehnyt siitä suositun kohtaamispaikan. 
Galleria on tunnettu kirja- ja taidekaupoistaan, puhumattakaan sen useista ravintoloista, kahviloista ja baareista. Galleriassa sijaitsee Milanon vanhimpiin lukeutuva kahvila "Biffi Caffe", jonka perusti Paolo Biffi vuonna 1867. Tämä oli Milanon ensimmäinen kahvila, joka sai sähkövalot 1882.
Nykyään Galleriassa sijaitsee useiden merkkivalmistajien myymälöitä, kuten Versace, Prada, Giorgio Armani, Gucci ja Louis Vuitton. Kaikkien Gallerian liikkeiden nimikylteissä pitää olla kullanväriset kirjaimet mustalla pohjalla, joten mm. McDonald´s joutui muokkaamaan logonsa ja ulkoasunsa Galleriaan sopiviksi.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1966–1967

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1966–1967 pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertainen sarja, jossa kaksi viimeistä putosi sarjasta ja kaksi uutta joukkuetta nousi tilalle. Toinen putoaja oli hallitseva Suomen mestari Käpylän Lentopalloilijat.
Miesten SM-sarja.
Mestarit: Taisto Heikkilä, Jorma Knuutinen, Erkki Kurri, Heikki Kurri, Pertti Laaksonen, Oiva Niemi, Aulis Rasanen, Jouko Rehumäki, Ismo Rinkinen, Harry Sundell, Mauri Tamminen, Juhani Willala.
Karsintasarja Suomensarjan lohkovoittajien välillä: Lauritsalan Kisa 6 pistettä, Koiton Riento 5, Vammalan Kisa 4 ja Varkauden Urheilijat 3 pistettä.
SM-sarjaan nousivat Lauritsalan Kisa ja Koiton Riento.
Danny Granger

Danny Granger Jr. (s. 20. huhtikuuta 1983 New Orleans, Louisiana) on yhdysvaltalainen koripalloilija ja maailmanmestari, joka on pelannut NBA:ssa vuodesta 2005 lähtien. Kaudella 2014–2015 hän edustaa Miami Heatiä.
Pienenä tai isona laitahyökkääjänä pelaavan Grangerin varasi NBA:han 17. vuorolla Indiana Pacers. Hän pelasi Pacersissä yhdeksänä kautena. Kaudella 2005–2006 Granger valittiin . Kaudella 2008–2009 hänet valittiin ja .
Granger oli viitenä peräkkäisenä vuonna (2007–2012) Pacersin paras pistemies. Kaudella 2012–2013 hän pystyi pelaamaan polvivamman vuoksi vain viisi ottelua. Helmikuussa 2014, kesken kauden 2013–2014, hän siirtyi ensin Philadelphia 76ersiin osana pelaajakauppaa, jossa Pacers sai vaihdossa Evan Turnerin ja Lavoy Allenin, ja myöhemmin vapaana pelaajana Los Angeles Clippersiin 76ersin ostettua hänen sopimuksensa ulos. Heinäkuussa 2014 Granger siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Miami Heatiin.
Granger saavutti Yhdysvaltain maajoukkueessa maailmanmestaruuden Turkin vuoden 2010 kisoista.
Rjazanin kuvernementti

Rjazanin kuvernementti (myös "lääni", ) oli hallintoalue Venäjällä vuosina 1796–1929. 1800-luvun lopussa sen pinta-ala oli 42 101 neliökilometriä. Asukkaita oli 1 802 200 henkeä (vuonna 1897). Kuvernementin hallinnollinen keskus oli Rjazanin kaupunki.
Moskovan kuvernementtiin kuuluneesta Perejaslavl-Rjazanin provinssista muodostettiin vuonna 1778 Rjazanin käskynhaltijakunta. Vuonna 1796 se muutettiin kuvernementiksi.
Vuosina 1802–1919 kuvernementtiin kuului 12 kihlakuntaa, joiden keskuksina toimivat Dankov, Jegorjevsk, Kasimov, Mihailov, Pronsk, Ranenburg, Rjazan, Rjažsk, Sapožok, Skopin, Spassk ja Zaraisk. Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan 99,4 % asukkaista oli venäläisiä. Kasimovissa ja sen ympäristössä asui kasimovin tataareja. Tärkeimpiä elinkeinoja olivat maanviljely, käsityöammatit ja teollisuus.
Rjazanin kuvernementti lakkautettiin vuonna 1929 ja sen alue liitettiin Moskovan alueeseen.
Virtakisko

Virtakisko on raiteiden vieressä tai välissä sijaitseva kolmas kisko, josta sähköveturi saa virroittimen avulla käyttöenergiansa. Alapuoliset virranottimet sijaitsevat päätyteleissä molemmin puolin junaa. Toinen tapa sähkön saantiin on virroittimen avulla rautatien yläpuolella olevasta ajolangasta. 
Toisin kuin ajolangassa, sivuvirtakiskossa kulkee aina tasvirtaa. Sivuvirtakiskoa käytetään enimmäkseen kaupunkiliikenteessä. Se vie vähemmän tilaa kuin ratajohdon infrastruktuuri, eikä vaadi ajokalustoon muuntajaa, joten se soveltuu esimerkiksi ahtaseen tilaan suunniteltuun metroverkkoon. Virtakiskon rakennus- ja ylläpitokustannukset ovat myös pienemmät kuin ratajohdon. Radan varrelle tarvitaan kuitenkin tiheästi syöttöasemia, eikä siinä voi kuljettaa suuria volttimääriä, joten se sopii huonommin suurnopeusradoille ja raskaan kuorman liikkennöintiin.
Helsingin metrossa sähkö syötetään radan sivussa sijaitsevaa virtakiskoa pitkin ja sähkönä on 750 voltin tasavirta.
Deng Gai

Deng Gai (s. 22. maaliskuuta 1982 Wau, Sudan) on eteläsudanilainen koripalloilija.
Waussa, silloisessa Sudanissa, syntynyt Gai pelasi vuosina 2001–2005 Fairfieldin yliopistossa. Vuonna 2005 Gai siirtyi vapaana pelaajana Philadelphia 76ers:iin. Hän pelasi NBA:ssa kahdessa ottelussa. Tämän jälkeen Gai on pelannut muun muassa Puolan ja Liettuan pääsarjoissa.
Gai on NBA-pelaaja Luol Dengin serkku.
Life on the Line

Life on the Line on brittiläisen Eddie and the Hot Rods -yhtyeen studioalbumi vuodelta 1977. Sen on tuottanut Ed Hollis apunaan Steve Lillywhite, Graeme Douglas ja the Rods. Douglas, joka vaikutti aiemmin Kursaal Flyers -yhtyeessä, esiintyy levyllä muusikkona CBS-levy-yhtiön luvalla. Suomessa singlekappaleen on versioinut Amazing Tails -yhtye albumillaan "Early Days 1989" vuonna 2008.
Äänityksestä on vastannut Lillywhite. Äänitys on tehty Regents Parks Recording Co. Studiosissa St. John's Woodissa. Miksauksen ovat tehneet Hollis ja Lillywhite Island Studiossa Hammersmithissa. Nauhaoperaattorit (Tape op's) Regents Parkissa Steve ja Martin ja Islandissa Terry. Masterointi on tehty The Master Roomissa. LP-levyssä on avautuvat kannet.
Kappaleet.
Julkaisijat ovat Rock Music Ltd (Graeme Douglas) / Island Music Ltd (Rodsit) (A: 1, 2, 5; B: 1-3) ja Island Music Ltd (A: 3, 4; B: 4).
&lt;hr&gt;
"Do Anything You Wanna Do"
 Sanat: Ed / Musiikki: Graeme / Rummut, lyömäsoittimet: Steve / Basso: Paul / Rytmikitarat: Dave, Graeme / Soolokitara: Graeme / Laulusolisti: Barrie / Taustalaulu, kättentaputukset: Barrie, Steve, Graeme, Terry, Ed, Steve Lillywhite
"Quit This Town"
 Sanat: Ed, Graeme / Musiikki: Graeme / Rummut: Steve / Basso: Paul / Rytmikitarat: Dave, Graeme / Soolokitarat: Dave (1.), Graeme (2.) / Laulusolisti: Barrie / Taustalaulu: Barrie, Graeme
"Telephone Girl"
 Sanat: Barrie / Musiikki: Paul, Steve / Rummut: Steve / Basso: Paul / Rytmikitarat: Dave, Graeme / Soolokitara: Graeme / Laulu: Barrie
"(I Don’t Know) What's Really Going On"
 Sanat ja musiikki: Paul / Rummut: Steve / Basso: Paul / Rytmikitarat: Dave, Graeme / Soolokitarat: Dave (1.), Graeme (2., 3.) / Laulu: Barrie
"Ignore Them (Still Life)"
 Sanat: Ed / Musiikki: Graeme / Rummut: Steve / Basso: Paul / Rytmikitarat: Dave, Graeme / Soolokitarat: Dave (1.), Graeme (muut)
"Life on the Line"
 Sanat: Ed / Musiikki: Graeme, Paul / Rummut: Steve / Basso: Paul / Rytmikitarat: Dave, Graeme / Soolokitarat: Dave (1.), Graeme (takaperin) / Laulusolisti: Barrie / Taustalaulu: Barrie, Graeme
"(And) Don't Believe Your Eyes"
 Sanat: Ed / Musiikki: Graeme / Rummut: Steve / Basso: Paul / Rytmikitara: Dave / Soolo- ja 12-kieliset kitarat, urut: Graeme / Laulusolisti: Barrie / Taustalaulu: Terry, Barrie / Kättentaputukset: Paul, Barrie, Keith, Steve L., Edward, Howard
"We Sing ... the Cross"
 Musiikki: Paul, Steve, Graeme / Rummut: Steve / Basso: Paul / Kitarat: Graeme
"Beginning of the End"
 Sanat ja musiikki: Dave / Rummut: Steve / Basso: Paul / Rytmikitara, mellotron: Dave / Soolokitara: Graeme / Laulu: Barrie
Carl Hagelin

Carl Hagelin (s. 23. elokuuta 1988 Södertälje, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkohyökkääjä, joka edustaa NHL:ssä pelaavaa Washington Capitalsia. New York Rangers varasi Hagelinin kuudennella kierroksella varausnumerolla 168. Hagelinin vahvuudet ovat luistelussa ja kahdensuunnan pelaamisessa.
Ura.
Seuraura.
Hagelin on Södertälje SK:n kasvatti. Kaudella 2003–2004 hän pelasi TV-Puckenissa Södermanlandissa. Kaudella 2006–2007 Hagelin voitti J20 SuperElitin pistepörssin tekemällä 40 runkosarjaottelussa tehot 24+31=55. 
New York Rangers varasi Hagelinin kuudennella kierroksella 168. pelaajana . 
Kaudeksi 2007–2008 Hagelin siirtyi Michiganin yliopistoon ja hänestä tuli samalla ensimmäinen ruotsalaispelaaja kyseisessä yliopistossa. Hän voitti kaudella CCHA:n mestaruudeen. Kaudella 2009–2010 Hagelin toimi joukkueen varakapteenina ja oli tehoilla 19+31=50 joukkueen paras pistemies. Hän voitti kaudella toisen CCHA-mestaruutensa. Kaudella 2010–2011 Hagelin oli Michiganin kapteeni ja paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 18+31=49. Hänet valittiin kaudella CCHA:n pahaaksi puolustavaksi hyökkääjäksi ja ensimmäiseen tähdistökentälliseen sekä oli yksi kolmesta ehdokkaasta CCHA:n parhaaksi pelaajaksi. Keväällä 2011 Hagelin siirtyi Michiganin kevään 2011 NCAA-finaalitappion jälkeen loppukaudeksi Rangersin farmijoukkue Connecticut Whaleen, jossa hän pelasi AHL:n pudotuspelit.
Marraskuussa 2011 Hagelin teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Rangersin kanssa. Hän aloitti kauden 2011–2012 farmijoukkue Connecticut Whalessa.
Kesäkuussa 2019 Hagelin solmi neljän vuoden jatkosopimuksen Capitalsin kanssa.
Maajoukkueura.
Hagelin voitti alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2008. Vuonna 2014 Hagelin pelasi maajoukkueessa Sotšin olympialaisissa ja saavutti olympiahopeaa. 
Muuta.
Carl Hagelinin isoveli on jääkiekkoilija Bobbie Hagelin (s. 1984), joka pelasi urallaan muun muassa Elitserienissä.
Historia de omnibus Gothorum Sveonumque regibus

Historia de omnibus Gothorum Sveonumque regibus (, ) on Johannes Magnuksen kirjoittama, pitkälti mieli­kuvitukseen perustuva historia­teos, joka ilmestyi postuumisti vuonna 1554. Vaikka siinä arvostellaan ankarasti Kustaa Vaasaa, sitä käyttivät ihastuneina hyväkseen hänen poikansa, joille se oli omistettukin, osoittaakseen kuinka kunniakas historia Ruotsilla oli. Erityisesti he käyttivät kirjan hallitsija­luetteloita, jotka alkoivat Nooan pojan­pojasta Maagogista ja omaksuivat niiden nojalla hallitsijoina suuremmat järjestys­numerot kuin heillä olisi pitänyt olla sen perusteella, mitä Ruotsin varhaisemmista hallitsijoista nykyisin tiedetään. 
Teos kirjoitettiin alun perin latinaksi. Ruotsiksi sen käänsi ensimmäisenä Ericus Benedictii Schroderus, ja käännös julkaistiin vuonna 1620.
Teoksen 15 ensimmäisessä osassa Johannes Magnus käsittelee yksityis­kohtaisesti Ruotsin historiaa ennen vuotta 1000. Teos perustuu osittain Jordaneksen teokseen "Getica" ja Saxo Grammaticukseen mutta pitkälti myös kirjoittajansa omiin ajatuksiin. Sen mukaan Nooan pojan­pojasta Maagogista tuli Ruotsin ensimmäinen kuningas 88 vuotta veden­paisumuksen jälkeen. Kirjan kuningas­luettelon mukaan Ruotsissa oli ollut viisi Eerik-nimistä kuningasta ennen Eerik Voittoisaa, ja hänen mukaansa Jordaneksen mainitsema Berig oli Erik I, Eriksvisanin sankari. Samoin oli kirjan mukaan Ruotsissa ollut kuusi Kaarle-nimistä kuningasta ennen Kaarle Sverkerinpoikaa. Näiden vuoksi Kustaa Vaasan seuraajat Eerik XIV ja Kaarle IX ottivatkin näin korkeat, paaveihin verrattavat järjestys­numerot. Nämä kuvitteelliset muinaisajan Eerikit ja Kaarlet kuvattiin yleensä myönteisesti, kun taas keksitystä Gostagus-nimisestä hirmu­valtiaasta sanotaan: "Tuskin yhtenäkään yönä vuoden kuluessa hän pidättäytyi huorinteosta, väkivallasta ja insestistä".
Teos on äärimmäisen isänmaallinen ja osoittaa toisaalta syvää vihaa tanskalaisia kohtaan.
Yann Bonato

Yann Jean Claude Bonato (s. 24. maaliskuuta 1972 Cannes) on ranskalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Ura.
Seurajoukkueet.
Ennen pääsarjakoripalloa Bonato pelasi yliopistokoripalloa Virginia Commonwealthin yliopistossa kaudella 1990–1991. Hän aloitti ammattilaiskoripallon vuonna 1991 Olympique Antibesin joukkueessa. Bonato edusti seuraa kaksi kautta, jonka jälkeen hän siirtyi Paris Basket Racingiin. Hän pelasi Pariisin joukkueessa kaksi kautta, jossa hänet valittiin kaudella 1994–1995 Ranskan-liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Bonato jatkoi uraansa vuonna 1995 CSP Limogesin joukkueessa. Bonato edusti seuraa kaksi kautta ja hänet valittiin kaudella 1996–1997 toista kertaa sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi. 
Kaudeksi 1997–1998 hän siirtyi italialaiseen Scavolini Pesaroon, josta hän jatkoi yhden kauden jälkeen Pallacanestro Reggianaan. Kahden Italian-kauden jälkeen Bonato palasi Ranskaan, jossa hän jatkoi pelaamista Limogesin joukkueessa. Bonato voitti kauden aikana Korać Cupin, Ranskan-mestaruuden sekä cup-mestaruuden. Kausiksi 2000–2003 hän siirtyi ASVEL Villeurbanneen. Bonato voitti seuran kanssa cup-mestaruuden vuonna 2001 sekä Ranskan-mestaruuden vuonna 2002. Kaudeksi 2003–2004 hän palasi Limogesiin, jossa hän lopetti ammattilaisuransa.
Maajoukkue.
Bonato kuului maansa juniorimaajoukkueisiin. Hän oli mukana vuonna 1992, jolloin Ranska voitti pronssia alle 22-vuotiaiden EM-kilpailuista. Bonato pelasi myös vuonna 1993, jolloin maa voitti hopeaa alle 22-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Ensimmäiset aikuisten arvokisat Bonato pelasi vuonna 1993, jolloin Ranska pelasi EM-kilpailuissa. Hän oli mukana myös vuosien 1995 ja 1997 EM-kilpailuissa. Ainoan arvokisamitalinsa Bonato voitti vuoden 2000 olympialaisista, joissa Ranska saavutti hopeaa.
The Best Job In The World

The Best Job In The World () oli Australian Queenslandin osavaltion turismin kehityksestä vastaavan Tourism Queensland -viraston vuonna 2009 julkaisema kampanja, jossa maan turismiviranomaiset etsivät promootiotarkoituksessa Australian itärannikolla sijaitsevalle Hamilton Islandille työntekijää "maailman parhaaseen työpaikkaan". Työpaikan toimenkuvana oli toimia lomasaaren valvojana puolen vuoden ajan ja saada siitä noin 83 000 euron suuruinen palkkio.
Työpaikka sai yhteensä yli 34 000 hakijaa noin 200 maasta. 6. toukokuuta 2009 Australian matkailuviranomaiset valitsivat voittajaksi brittiläisen Ben Southallin. Southallia pisti myrkyllinen Irukandji-meduusa hänen ollessaan viimeisiä päiviä töissä saarella. Southall sai kuitenkin nopeasti hoitoa ja toipui pistoksesta täysin.
Design Your Universe

Design Your Universe on sinfonista metallia soittavan Epican neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 16. lokakuuta 2009.
Albumilla vierailee kappaleen ”White Waters” aikana Tony Kakko ja kappaleen ”Unleashed” iTunes-bonusversiolla Amanda Somerville.
Kolme kaverusta

Kolme kaverusta ("Three Amigos") on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1986. Elokuvan on ohjannut John Landis ja pääosia esittävät Steve Martin, Chevy Chase ja Martin Short. Randy Newman oli mukana paitsi laulujen tekijänä, myös yhtenä käsikirjoittajana.
Tarina.
Elokuva kertoo amerikkalaisista mykkäelokuvien näyttelijöistä, jotka saapuvat väärinymmärryksen kautta pelastamaan meksikolaista kylää pahamaineiselta El Guapolta (Alfonso Arau). Miehet luulevat olevansa esiintymismatkalla ja häkeltyvät, kun heidän oletetaan tosielämässä olevan rooliensa kaltaisia kovanaamoja.
Vastaanotto.
"Video-oppaassa" vuodelta 1995 Esko Rautakorpi antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Hänestä mainio pääkolmikko ei pysty pelastamaan kovin keskinkertaista komediaa lässähtämästä.
Hamilton Island

Hamilton Island on Australian Queenslandin osavaltioon kuuluvien Whitsunday-saarten suurin asuttu saari. Saari on suosittu matkailukohde ja sen näkyvyyttä on nostanut vuonna 2009 käyty The Best Job In The World -kampanja.