tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kejsmolandsbackenin jätinkirkko

Kejsmolandsbackenin jätinkirkko on Pohjanmaalla Pedersören Purmossa sijaitseva jätinkirkko.
Sijainti.
Jätinkirkko sijaitsee Purmon kirkosta 10,5 kilometriä eteläkaakkoon Edetissä olevalla Kejsmolandsbackenin mäellä 950 metriä Purmonjoesta länteen. Mäen 55 metrin korkeuskäyrän eteläpäässä sijaitsee selvästi hahmoteltavissa oleva jätinkirkko.
Jätinkirkko ja sen ympäristön kohteet.
Mäen päällä sijaitsee kivistä puhtaaksi raivattu terassimainen alue, jota kiertää kivivalli. Vallin pituus on 28 metriä ja leveys 20 metriä. Vallien sisälle jäävä alue on 15 metriä pitkä ja 10 metriä leveä. Kivivallin leveys vaihtelee 3–5 metriä. Jätinkirkon pituusakseli suuntautuu 42° pohjoissuunnasta vastapäivään eli luoteeseen. Kivivallissa on kaksi matalampaa kohtaa, joita kutsutaan porteiksi. Toinen portti aukeaa jätinkirkon keskikohdasta katsoen 43° pohjoissuunnasta myötäpäivään eli koilliseen ja toinen portti aukeaa 320° pohjoissuunnasta myötäpäivään eli luoteeseen.
Kivivallin ulkopuolelta on löytynyt kaksi kiviröykkiötä. Niitä arvellaan löytyvän vielä lisää. Kivivallin sisäpuolella on röykkiömäisiä muodostelmia ja niiden lisäksi havaittiin kaivettuja kohtia. Havaitut kohteet näkyivät selvästi vuonna 2008 tehdyn kulotuksen jälkeen.
Tutkimuksia.
Vuonna 2008 jätinkirkon alueella suoritettiin tarkastus (Kaisa Lehtonen ja Pentti Risla), mutta kohdetta ei ole tutkittu kaivauksin.
Jakob Michelsen

Jakob Michelsen (s. 30. syyskuuta 1980) on tanskalainen jalkapallovalmentaja. Tammikuusta 2022 lähtien hän on toiminut norjalaisen HamKamin päävalmentajana.
Ura.
Michelsen aloitti valmennusuransa vain 14-vuotiaana toimien TM Tønderin poikajoukkueiden valmentajana. Hän siirtyi vuonna 2001 Koldingin organisaatioon juniorivalmentajaksi ja edelleen IK Skovbakkeniin. Hän valmensi vuosina 2007–2009 Skovbakkenin naisten joukkuetta. Michelsen jatkoi kuitenkin seuran palveluksessa valmentaen seuran miesten edustusjoukkuetta. Hän nosti seuran Tanskan 2. divisioonaan kaudella 2009/10.
Tammikuussa 2011 Michelsen siirtyi Skovbakkenista Hobro IK:n peräsimeen. Michelsen valmensi Hobroa hyvällä menestyksellä, kunnes siirtyi vuonna 2012 maanmiehensä Kim Poulsenin rekrytoimana valmentamaan Tansanian juniorimaajoukkueitta. Maaliskuussa 2014 hän palasi kotimaahansa Skive IK:n päävalmentajaksi. Michelsen teki Skivessä loistavaa työtä ja nosti seuran 1. divisioonaan. Skive pelasi hänen alaisuudessaan ennätykselliset 18 perättäistä voitokasta ottelua. 
Kesällä 2015 Michelsen siirtyi Skivestä SønderjyskEn päävalmentajaksi. Hän johdatti seuran historiallisesti Tanskan Superliigassa toiseksi. Sijoitus on seuran historian paras saavutus. Hänet palkittiin Tanskan vuoden parhaana valmentajana 2015. Michelsenin loistava työ eri seurojen päävalmentajana on nostanut hänet myös kansainväliseen maineeseen ja hän on saanut lempinimen "mini-Mourinho" taktisten näkemystensä vuoksi.
Marraskuun lopussa 2016 Michelsen allekirjoitti yllättäen kolmivuotisen sopimuksen Allsvenskan-seura Hammarby IF:n kanssa. Hän aloitti seuran päävalmentajana tammikuussa 2017. Michelsen luotsasi Hammarbyn Allsvenskanissa edellisen kauden tavoin yhdeksänneksi. Tammikuussa 2018 Hammarby kertoi purkaneensa tanskalaisen sopimuksen.
Kesäkuussa 2018 Michelsen palasi Tanskan Superliigan OB:n päävalmentajaksi. Michelsen luotsasi OB:n debyyttikaudellaan viidenneksi, mikä jäi parhaaksi saavutukseksi seuran peräsimessä. Hän sai potkut maaliskuussa 2021, kun OB oli liigassa yhdeksäntenä.
Tammikuussa 2022 Michelsenistä tuli Norjan liigaan nousseen HamKamin päävalmentaja.
Hummuli

Hummuli on pienkauppala (alevik) ja entinen kunta Tõrvan kunnassa Valgamaan maakunnassa Virossa. Hummuli liitettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa osaksi uutta Tõrvan kuntaa vuoden 2017 lokakuussa, jolloin Hummulista tuli Tõrvan kuntaan kuuluva pienkauppala. 
Entinen kunta.
Hummulin kunta sijaitsi Valgamaan länsiosassa Valgan pohjois- ja Tõrvan eteläpuolella. Kunnassa oli vuonna 2016 arviolta 829 asukasta, ja sen pinta-ala on 162,73 neliökilometriä.
Kuntaan kuului Hummulin pienkauppala ("alevik") ja kahdeksan kylää: Aitsra, Alamõisa, Jeti, Kulli, Piiri, Puide, Ransi ja Soe.
Väestö.
Vuonna 2011 Hummulin kunnassa oli 823 asukasta, joista 774 (94,0 %) oli virolaisia, 33 (4,0 %) venäläisiä ja 15 (1,8 %) muita kansallisuuksia.
Palupera

Palupera oli kunta Virossa Valgamaan maakunnassa. 
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Paluperan kunta jaettiin kahtia: kylistä seitsemän liitettiin uuteen Otepään kuntaan ja seitsemän Tartumaalle perustettuun Elvan kuntaan. Paluperan kylä siirtyi Elvaan.
Entinen kunta.
Kunta sijaitsi maakunnan koillisosassa Valgan koillis- ja Tarton lounaispuolella. Kunnassa oli arviolta 1 044 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 123,29 neliökilometriä.
Kuntaan kuului 14 kylää: Astuvere, Atra, Hellenurme, Lutike, Makita, Miti, Mäelooga, Neeruti, Nõuni, Palupera, Pastaku, Päidla, Räbi ja Urmi.
Väestö.
Vuonna 2011 Paluperan kunnassa oli 1 373 asukasta, joista 1 275 (92,9 %) oli virolaisia, 75 (5,5 %) venäläisiä ja 24 (1,7 %) muita kansallisuuksia.
Puka

Puka on pienkauppala ja entinen kunta Virossa Valgamaan maakunnassa. 
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Pukan kunta jaettiin kahtia: Pukan pienkauppala ja 11 kylää liitettiin uuteen Otepään kuntaan ja kuusi Tartumaalle perustettuun Elvan kuntaan. Vuodesta 2017 alkaen Puka on ollut Otepään kuntaan kuuluva pienkauppala.
Entinen kunta.
Kunta sijaitsi Valgamaan pohjoisosassa Valgan pohjois- ja Tõrvan itäpuolella Võrtsjärven rannalla. Kunnassa oli arviolta 1 573 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala oli 200,75 neliökilometriä.
Kuntaan kuului Pukan pienkauppala ("alevik") ja 18 kylää: Aakre, Kibena, Kolli, Komsi, Kuigatsi, Kähri, Meegaste, Palamuste, Pedaste, Plika, Prange, Purtsi, Põru, Pühaste, Rebaste, Ruuna, Soontaga ja Vaardi.
Väestö.
Vuonna 2011 Pukan kunnassa oli 1 527 asukasta, joista 1 497 (98,0 %) oli virolaisia, 18 (1,2 %) venäläisiä ja 12 (0,8 %) muita kansallisuuksia.
Afriqiyah Airwaysin lento 209

Afriqiyah Airwaysin lento 209 oli Afriqiyah Airwaysin Libyan sisäinen reittilento Sebhan lentoasemalta Tripolin kansainväliselle lentoasemalle. Lentoa operoinut Airbus A320-214 -matkustajalentokone kaapattiin 23. joulukuuta 2016, ja kone lensi kaappaajien vaatimuksesta Maltan kansainväliselle lentoasemalle, jossa kaappaajat antautuivat ja pidätettiin noin neljä tuntia laskeutumisen jälkeen.
Lentokone.
Kaapattu kone oli elokuussa 2007 ensilentonsa lentänyt Airbus A320-214 (rekisteritunnus 5A-ONB, valmistenumero 3236).
Lento ja kaappauksen kulku.
Afriqiyah Airwaysin operoima A320-214 nousi 23. joulukuuta 2016 noin kello 10.10 paikallista aikaa Sebhan lentoasemalta Libyan sisäiselle lennolle, jonka määränpäänä oli Tripolin kansainvälinen lentoasema. Koneessa oli seitsemän miehistön jäsentä ja 111 matkustajaa, joista 82 oli miehiä, 28 naisia ja yksi vauvaikäinen lapsi. Kaksi nuorta libyalaismiestä kaappasi koneen hieman ennen kuin kone ehti aloittaa laskeutumisen alkuperäiseen määränpäähän sen lentäessä lentopinnalla 340. Libyalaismiehet väittivät pitävänsä hallussaan käsikranaatteja, ja vaativat koneen lentämistä Maltalle. Miehistö noudatti vaatimusta, ja kone laskeutui kello 11.32 paikallista aikaa Maltan kansainväliselle lentoasemalle, ja rullasi kiitotien 23 päähän. Lentoasema suljettiin muulta liikenteeltä ja tuolloin saapumassa olleet lennot ohjattiin Sisilian lentoasemille. Lentokenttä avattiin liikenteelle uudestaan kello 12.43. Noin puolen tunnin sulkemisella oli lopulta vaikutuksia noin 44 lentoon. Kaappaajat vapauttivat matkustajat kolmessa erässä, ensimmäisten päästessä pois koneesta noin kello 13.50. Kaappaajat antautuivat myöhemmin iltapäivällä, ja poistuivat koneesta noin kello 15.40. Kaikki koneessa olleet selvisivät elossa kaappauksesta. Antautumisensa jälkeen kaappaajat pidätettiin. Libyan ulkoministeri Taher Siala mukaan kaappaajat olivat pyytäneet turvapaikkaa Maltalta. Maltan pääministeri Joseph Muscat kuitenkin kielsi väitteen todenperäisyyden. Reutersin tietojen mukaan toinen kaappaajista oli Libyan entisen hallitsijan Muammar Gaddafin politiikkaa kannattavan puolueen johtaja. Hän heilutti Gaddafin hallintokauden aikaista Libyan täysvihreää lippua koneen ovella ennen antautumistaan. Kaappauksessa käytetyt aseet paljastuivat myöhemmin toimimattomiksi jäljitelmiksi.
Koneen matkustajat palasivat Tripoliin toisella Afriqiyah Airwaysin lennolla seuraavana päivänä, kaappaajien jäädessä kuulusteltavaksi Maltalle.
Netleyn linna

Netleyn linna on osa Henrik VIII:n rakennuttamaa rannikkolinnoitusten verkostoa. Se on luokiteltu Grade II* -luokan suojelukohteeksi. Linna sijaitsee noin 250 metriä lounaaseen Netleyn luostarista. Se oli miehitettynä vielä 1620-luvulla ja mahdollisesti vielä sisällissodan aikanakin, jolloin parlamentin joukkojen kapteeni Swaley valloitti linnan. Monarkian palauttamisen jälkeen se kävi tarpeettomaksi.
Rakennus remonntoitiin perusteellisesti vuosina 1885-90 goottilaista tyylisuuntausta noudattaen. Linna ja maat myytiin huutokaupassa vuonna 1936 ja pari vuotta myöhemmin ne osti Middlesex County Council vanhainkodiksi, joka avattiin vuonna 1939.
Eerik Juhananpoika Vaasa

Eerik Juhananpoika Vaasa () (1470 − 8. marraskuuta 1520) oli ruotsalainen valtaneuvos, joka tunnetaan kuitenkin parhaiten Kustaa Vaasan isänä. Eerik Vaasan vanhemmat olivat Juhana Kristerinpoika Vaasa ja Birgitta Kustaantytär Sture. Eerikin äiti oli Sten Sture vanhemman sisar.
Eerik meni oletettavasti 1490-luvun loppupuolella naimisiin Cecilia Maununtytär Ekan kanssa, ja sai tämän kanssa kahdeksan lasta.
Eerik mestattiin 8. marraskuuta 1520 Tukholman verilöylyssä, kun taas hänen vaimonsa ja tyttärensä Margareta, Märta ja Emerentia vangittiin.
Lapset.
Eerik Vaasa sai vaimonsa Cecilia Ekan kanssa kahdeksan lasta, joista Märta ja Emerentia olivat kaksoissiskot. Hänellä saattoi myös olla avioton poika nimeltä Martin tai Mårten Knutsson Munk, joka toimi Tukholman kuninkaanlinnan kirjurina ja joka teloitettiin vuonna 1537 maanpetoksesta syytettynä.
Cecilia Ekan kanssa:
Mahdollisesti avioliiton ulkopuolisesta suhteesta:
Jotkin lähteet mainitsevat Magnuksen kuolinvuodeksi 1529, mutta Gillingstamin mukaan se ei voi pitää paikkansa, koska erään vuonna 1528 tapahtuneen perinnönjaon yhteydessä ainoaksi Kustaa Vaasan elossa olevaksi sisarukseksi mainittiin Margareeta.
Kuhmukääpä

Kuhmukääpä ("Phellinus punctatus" syn. "Fomitiporia punctata") on Euraasiassa lehtipuilla tavattava kääpälaji, jonka on alun perin tieteelle kuvannut suomalainen mykologi Petter Karsten. Lajia tavataan etenkin pajuilla, erityisesti raidalla. Muita isäntäpuita ovat ainakin tuomi, pihlaja ja pähkinäpensas. Sitä on tavattu myös katajalla. Laji tuhoaa eläviäkin puita, mutta lahottaa erityisesti kuollutta puuainesta valkolahona. Itiöemä on aina kokonaan pinnanmyötäinen eli resupinaattinen eli se ei muodosta "lakkia" yläpintoineen. Pillistöä kuvataan lähinnä kanelinruskeaksi ja vuosirenkaalliseksi, ja se voi tulla parin sentin paksuiseksi. Pillejä on noin viisi kappaletta millimetrillä.
Arinakääpiä jaettaessa alasukuihin kuhmukääpää on kaavailtu mikroskooppisten ominaisuuksiensa ja DNA-analyysien perusteella sukuun Fomitiporia.
Nabaami

Nabaami eli etyleenibis(ditiokarbamiinihapon) natriumsuola (C4H6S4N2Na2) on orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa sekä teollisuudessa sienten, bakteerien ja levien kasvua estävänä aineena.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa nabaami on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen, mutta on liukenematonta moneen orgaaniseen liuottimeen. Aine on laajakirjoinen fungisidi ja tehoaa muun muassa "Phytophthora"-, "Aspergillus"- ja "Fusarium"-suvun homeisiin. Luonnossa nabaami hajoaa myrkylliseksi ja mahdollisesti karsinogeeniseksi etyleenitioureaksi.
Valmistus ja käyttö.
Nabaamia valmistetaan etyleenidiamiinin, hiilidisulfidin ja natriumhydroksidin välisellä reaktiolla.
Nabaamia voidaan käyttää fungisidina maataloudessa vihannes- ja hedelmäviljelmillä. Se on myrkyllistä kasveille, minkä vuoksi se levitetään maaperään eikä kasvien lehdille. Teollisuudessa nabaamia käytetään estämään biofilmejä muodostavien bakteerien ja levien kasvua vesitankeissa ja putkistoissa. Nabaamia käytetään myös muiden bisditiokarbamaattifungisidien, esimerkiksi manebin, mankotsebin ja tsinebin valmistukseen.
Forseliuksen seminaari

Forseliuksen seminaari oli B. G. Forseliuksen (1660–1688) Tarttoon 1684 perustama opettajankoulutusta antanut oppilaitos, joka sijaitsi nykyisen Forselius-kymnaasin lähellä.
Forselius otti kursseille Tarton maakunnan talonpoikien poikia ja lukkareita. Seminaarissa koulutettiin kaksivuotisessa koulutuksessa ensimmäiset virolaiset opettajat 1684–1688. Heidät koulutettiin myös kanttoreiksi, sillä viranhoitoon kuului molemmat tehtävät. Paikkana oli Tarton piispan maatila "Papimõisa", sittemmin "Piiskopimõis", piispankartano, jossa on nykyisin Forseliuksen puisto. Opetukseen kuului lukeminen, aritmetiikka, teologia ja kirkkomusiikki, lähinnä virsilaulu, sekä lisäksi saksan kieli ja kirjansidonta. Seminaarista ehti valmistua sen toiminta-aikana 160 opettajaa.
Bengt Gottfried Forselius

Bengt Gottfried Forselius (1660 Harju-Madise – 19. marraskuuta 1688 Itämeri) oli virolainen opettaja ja seminaarin perustaja. Hänen isänsä oli Pohjois-Viroon muuttanut ruotsalainen pappi Johann Forselius, joka Suomessa opetettuaan siirtyi Viroon.
Forselius opiskeli lakia Wittenbergin yliopistossa. Hän perusti Tarttoon opettajaseminaarin, Forseliuksen seminaarin. Forselius kävi Tukholmassa useaan otteeseen hakemassa tukea toiminnalleen, sillä kartanonherrat vastustivat opetusta. Hän lähti jälleen 1688 esittelemään oppilaitosta Tukholmaan kuningas Kaarle XI:lle ja otti mukaansa kaksi poikaa Ignatsi Jaakin, joka oli Kambjasta, ja Pakri Hansu Jürin, joka oli Harju-Madisesta, esittelemään taitoja. He saivat kuninkaalta taidoistaan kultarahan, ja kuningas nimitti Forseliuksen Viron- ja Liivinmaan kansankoulujen tarkastajaksi, mutta hän hukkui paluumatkalla Itämerellä 19. marraskuussa 1688.
Forseliuksen kunniaksi on 1989 perustettu B. G. Forseliuse Selts, jonka ensimmäinen puheenjohtaja oli Arnold Rüütel. Seura jakaa useita tunnustuksia, muun muassa B. G. Forseliuksen mitalia. Seuran suunnitelmissa on kunnostaa Forseliuksen synnyinkoti.
Multiefekti

Multiefekti on erilaisissa sähköisissä soittimissa, kuten sähkökitarassa tai sähköbassossa käytettävä efektipedaali, jossa on kaksi tai useampia erilaisia efektejä ketjutettuna samassa laitteessa.
Rakenne ja käyttö.
Multiefekti on siitä hyödyllinen laite muusikolle, koska niihin voi yleensä tallentaa erilaisia asetuksia eli presettejä, joita voi itse säätää haluamallaan tavalla. Hyödyllinen ominaisuus on myös se, että presettiä vaihtamalla voidaan saada kytkettyä useita eri efektejä yhdellä napin painalluksella päälle ja pois, tai vaihtaa niin sanotusti "lennossa" täysin erilaiseen efektiyhdistelmään kesken soiton, kuten esimerkiksi säröstä puhtaaseen signaaliin. Kytkeminen voi tapahtua esimerkiksi erillisellä jalkakytkimellä, mikäli itse laite on pöytämallinen tai räkkilaite; tai itse laitteen omilla kytkimillä, mikäli kyseessä on niinkutsuttu lattiamalli.
Multiefekteissä efektit ovat yleensä luotuja ohjelmointia käyttäen, tai digitaalisesti mallinnettuja tunnetuista ja huonosti saatavilla olevista klassisista efekteistä ja/tai vahvistimista, ja myös niiden ominaisuuksia on voitu muokata ja parannella, lisäten esimerkiksi säätömahdollisuuksia. Tämä ominaisuus tuo muusikoille mahdollisuuden käyttää klassikoiksi muodostuneita laitteita ja yhdistellä niitä haluamallaan tavalla; laitteita joita ei välttämättä ole helposti saatavilla, tai ne ovat hyvin kalliita. Tästä voidaan pitää esimerkkinä Ibanezin valmistamaa Tubescreamer-säröpedaalia (katso kuva, vihreä pedaali), jonka alkuperäisissä malleissa on käytetty tietynlaista operaatiovahvistinta, jonka valmistus on lopetettu jo vuosia sitten. Nämä alkuperäiset pedaalit ovat hyvin haluttuja, mutta myös vaikeasti saatavia ja usein hyvin kalliita.
Toisena esimerkkinä voidaan pitää vanhoja niin sanottuja point-to-point -kytkentää käytettäviä Marshall, Fender tai Vox -putkivahvistimia, joita ei enää valmisteta, ja joiden saatavuus voi olla myös hyvin huono.
Multiefektejä valmistavat muun muassa BOSS ja Line 6, ja markkinoilla onkin nykyisin tekniikan ja tietotekniikan kehityttyä useita erilaisia multiefektejä, jotka käyttävät mallinnusta ja tuovat vanhojen laitteiden soundin monien saataville huokeammilla kustannuksilla ja ilman useiden erilaisten laitteiden keräämistä ja kytkemistä, ja tämä säästää myös johdotuksen aiheuttamaa signaalin heikkenemistä ja kohinaa.
Multiefektejä on saatavilla myös ainoastaan tiettyihin efekteihin keskittyvinä laitteina, kuten esimerkiksi kaikuina tai säröinä.
Simran

Simran, myös Zimran tai Simra, (; ) oli Vanhassa testamentissa mainittu Abrahamin ja tämän toisen vaimon, Keturan ensimmäinen poika. Simranilla oli myös viisi nuorempaa veljeä, Joksan, Medan, Midian, Jisbak ja Suah. Hänen vanhemmat velipuolensa olivat ismaelilaisten heimon kantaisä Ismael sekä juutalaisuuden patriarkka Iisak.
Simran oli yksi niistä viidestä Abrahamin pojasta, jotka Abraham lähetti Kedemin maahan, pois Iisakin tieltä.
Simranilla oli myös kolme lasta.
Sangaste

Sangaste on pienkauppala ja entinen kunta Etelä-Virossa Valgamaan maakunnassa. 
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Otepään ja Sangasten kunnat sekä iso osa Paluperan ja Pukan kunnista yhdistettiin uudeksi Otepään kunnaksi. Vuodesta 2017 alkaen Sangaste on ollut Otepään kuntaan kuuluva pienkauppala.
Entinen kunta.
Kunta sijaitsi maakunnan itäosassa Valgan koillis- ja Tarton lounaispuolella. Kunnassa oli arviolta 1 268 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 144,67 neliökilometriä.
Kuntaan kuului Sangasten pienkauppala ("alevik") ja 13 kylää: Keeni, Kurevere, Lauküla, Lossiküla, Mäeküla, Mägiste, Pringi, Restu, Risttee, Sarapuu, Tiidu, Vaalu ja Ädu.
Väestö.
Vuonna 2011 Sangasten kunnassa oli 1 286 asukasta, joista 1 251 (97,3 %) oli virolaisia, 18 (1,4 %) venäläisiä ja 15 (1,2 %) muita kansallisuuksia.
Taheva

Taheva () on kylä ja entinen kunta Valgan kunnassa Valgamaan maakunnassa Virossa. Se sijaitsee maakunnan eteläosassa Valgan kaupungin kaakkoispuolella Latvian rajalla. 
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistettiin Valgan kaupunki sekä Karulan, Tahevan, Tõllisten ja Õrun kunnat uudeksi Valgan kunnaksi.
Entinen kunta.
Väestö.
Kunnassa oli arviolta 736 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 204,79 neliökilometriä.
Vuonna 2011 Tahevan kunnassa oli 771 asukasta, joista 714 (92,6 %) oli virolaisia, 24 (3,1 %) venäläisiä ja 30 (3,9 %) muita kansallisuuksia.
Kylät.
Kuntaan kuului 13 kylää: Hargla, Kalliküla, Koikküla, Koiva, Korkuna, Laanemetsa, Lepa, Lutsu, Ringiste, Sooblase, Taheva, Tsirgumäe ja Tõrvase.
Suzuki Splash

Suzuki Splash on Suzukin vuosina 2008–2015 valmistama A-segmentin henkilöautomalli, joka korvasi Suzuki Wagon R+ -mallin. Splashin korvaajaksi tuli Suzuki Celerio. Splashia myytiin Euroopassa myös Opel Agila -nimellä, Intiassa Maruti Suzuki puolestaan markkinoi mallia Maruti Suzuki Ritz -nimisenä.
Splash sai vuoden 2008 Euro NCAP -kolaritestistä tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Bensiinimoottorit olivat 1,0- (65 hv) ja 1,2-litraiset (86 hv). Dieselvaihtoehto oli 1,3 litran DDiS (75 hv).
Hanila

Hanila () on entinen kunta Virossa. Sen alue kuuluu vuodesta 2017 Läänerannan kuntaan Pärnumaan maakunnassa. Ennen vuoden 2017 kuntauudistusta Hanila oli itsenäinen kunta, joka kuului Läänemaan maakuntaan.
Hanila sijaitsi Läänemaan maakunnan eteläosassa Haapsalun etelä- ja Pärnun luoteispuolella Väinämeren rannalla. Kunnassa oli arviolta 1 428 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 233,93 neliökilometriä.
Kuntaan kuului Virtsun pienkauppala ("alevik") ja 28 kylää: Esivere, Hanila, Karuse, Kaseküla, Kause, Kinksi, Kiska, Kokuta, Kuke, Kõera, Kõmsi, Linnuse, Lõo, Massu, Mõisaküla, Mäense, Nehatu, Nurmsi, Pajumaa, Pivarootsi, Rame, Rannaküla, Ridase, Salevere, Ullaste, Vatla, Voose ja Äila.
Väestö.
Vuonna 2011 Hanilan kunnassa oli 1 371 asukasta, joista 1 329 (96,9 %) oli virolaisia, 12 (0,9 %) venäläisiä ja 27 (2,0 %) muita kansallisuuksia.
PON-1

PON-1 (ÖGL-1) oli virolainen kaksitasoinen koulukone, joka lensi ensilentonsa vuonna 1934.
Viron ilma- ja kaasusuojelujärjestö rakensi seitsemän PON-1:tä vuosina 1934–1937. Virossa valmistetuista koneista neljä meni Viron ilmapuolustusjoukoille (, rek. nro. 154–157), yksi Eesti Aeroklubille (rek. nro. ES-PON) ja yksi Tallinna Õhuasjanduse Ühingulelle (rek. nro. ES-LDM). Tallinna Õhuasjanduse Ühingulen kone siirtyi myöhemmin Eesti Aeroklubille.
PON-1 oli sekarakenteinen , koneen osat olivat puurakenteisia teräsputkirakenteista runkoa lukuun ottamatta.
Virossa valmistettujen seitsemän koneen lisäksi konetyyppiä lisenssivalmistettiin nimellä KOD-1 Latviassa 13 konetta.
Ahja

Ahja on pienkauppala ja entinen kunta Viron Põlvamaan maakunnassa. 
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Põlvan kunta, Ahja, Laheda, Mooste ja Vastse-Kuuste yhdistettiin uudeksi Põlvan kunnaksi ja Ahjan pienkauppalasta tuli Põlvan kunnan pienkauppala.
Entinen kunta.
Kunta sijaitsi maakunnan pohjoisosassa Põlvan pohjois- ja Tarton kaakkoispuolella. Kunnassa oli arviolta 998 asukasta vuonna 2016 ja sen pinta-ala oli 72,14 neliökilometriä.
Kuntaan kuului Ahjan pienkauppala ("alevik") ja kahdeksan kylää: Akste, Ibaste, Kosova, Kärsa, Loko, Mustakurmu, Mõtsküla ja Vanamõisa.
Väestö.
Vuonna 2011 Ahjan kunnassa oli 974 asukasta, joista 945 (97,0 %) oli virolaisia, 18 (1,8 %) venäläisiä ja 12 (1,2 %) muita kansallisuuksia.
Matsalun kansallispuisto

Matsalun kansallispuisto () sijaitsee Läänemaan ja Pärnumaan maakunnissa Länsi-Virossa. Se sijaitsee Läänerannan, Lääne-Nigulan ja Haapsalun alueella parikymmentä kilometriä Haapsalun keskustasta etelään. Puisto on laajuudeltaan 48 610 hehtaaria.
Kansallispuistoon kuuluvat Matsalunlahti ja Kasari jõen alajuoksu sekä noin 50 meren saarta. Puiston tarkoitus on suojella erityisesti erityisesti pesiviä, sulkivia ja muuttavia lintuja. 
Alue määriteltiin valtakunnalliseksi luonnonsuojelualueeksi vuonna 1957. Siitä tuli kansallispuisto vuonna 2004. 
Kansallispuiston opastuskeskuksena toimii Penijõen kartano Lihulan kaupungin pohjoispuolella.
Avovesiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut 2016

Avovesiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut 2016 järjestettiin Alankomaiden Hoornissa 10.–14. heinäkuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Ernst Pohjanpalo

Ernst Jaakko Pohjanpalo (sukunimi vuoteen 1906 "Friis", 26. lokakuuta 1888 Kalajoki – 12. toukokuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen insinööri, tehtailija ja keksijä.
Pohjanpalon vanhemmat olivat tehtailija Jaakko Pohjanpalo ja Johanna Pahikkala. Hän valmistui insinööriksi 1912. Pohjanpalo toimi Pietarissa Ludvig Nobelin dieselmoottoritehtaan insinöörinä 1912-1913 ja Suomessa rautatiehallituksen insinöörinä 1914–1919. Hän perusti vuonna 1919 Riihimäelle ampumatarvike- ja kivääritehtaan (myöhemmin Oy Sako Ab) ja oli sen johtajana 1919–1922. Tämän jälkeen Pohjanpalo osti 1922 Helsingin Sirpalesaaressa toimineen "Erkko &amp; Markoff Oy":n moottoritehtaan ja perusti 1923 moottoritehdas Ares Oy:n toimien sen johtajana ja yhtiön johtokunnan jäsenenä 1922–1941. Ares asensi valmistamiaan venemoottoreita muiden tehtaiden valmistamiin moottoriveneisiin ja Ares valmisti myös itse jonkin verran moottoriveneitä. Pohjanpalo myi Areksen vuonna 1941.
Pohjanpalo oli sitten Suomenlinnan konepajan päällikkönä 1941–1942, rautatiehallituksen I luokan koneinsinöörinä vuodesta 1943, konepajojen tarkastajana vuodesta 1944 sekä konepajojen toimistopäällikkönä ja apulaisjohtajana vuodesta 1945. Hän johti valtion rautateiden Hyvinkään veturikonepajan suunnittelutyöt. 
Pohjanpalo teki useita moottorikeksintöjä kehittäen muun muassa Ares-matalapaineraakaöljymoottorin. Hänellä oli nimissään seitsemän patenttia.
Kõlleste

Kõlleste () oli kunta Viron Põlvamaan maakunnassa.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Kanepin kunta, Kõlleste ja Valgjärve yhdistettiin uudeksi Kanepin kunnaksi.
Kunta sijaitsi maakunnan luoteisosassa Põlvan luoteis- ja Tarton eteläpuolella. Kunnassa oli arviolta 1 022 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 150,3 neliökilometriä.
Kuntaan kuului 12 kylää: Häätaru, Ihamaru, Karaski, Karilatsi, Krootuse, Palutaja, Piigaste, Prangli, Tuulemäe, Tõdu, Veski ja Voorepalu.
Väestö.
Vuonna 2011 Kõllesten kunnassa oli 1 004 asukasta, joista 993 (98,9 %) oli virolaisia, 6 (0,6 %) venäläisiä ja 6 (0,6 %) muita kansallisuuksia.
Puhtu

Puhtu (myös Puhtulaid) on entinen saari ja nykyinen niemi Virtsun pienkauppalan alueella Läänerannan kunnassa Pärnumaalla Virossa.. Maankohoamisen seurauksena saari kasvoi kiinni mantereeseen 1900-luvun alussa. 
Puhtussa sijaitsee Viron maatalousyliopistolle kuuluva Puhtun biologinen asema, jonka johtajana sen kuuluessa aiemmin Tarton yliopistolle ja Viron tiedeakatemialle toimi virolainen ornitologi Eerik Kumari. 1930-luvulla siellä vietti kesiään Virossa syntynyt saksalainen biologi Jakob von Uexküll.
Laheda

Laheda () oli kunta Viron Põlvamaan maakunnassa. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Põlvan kunta, Ahja, Laheda, Mooste ja Vastse-Kuuste yhdistettiin uudeksi Põlvan kunnaksi.
Lahedan kunta sijaitsi maakunnan eteläosassa Põlvan etelä- ja Võrun pohjoispuolella. Kunnassa oli arviolta 1 183 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 91,44 neliökilometriä.
Kuntaan kuului 11 kylää: Himma, Joosu, Lahe, Mustajõe, Naruski, Pragi, Roosi, Suurküla, Tilsi, Vana-Koiola ja Vardja.
Väestö.
Vuonna 2011 Lahedan kunnassa oli 1 202 asukasta, joista 1 167 (97,1 %) oli virolaisia, 21 (1,7 %) venäläisiä ja 15 (1,2 %) muita kansallisuuksia.
Puhtun biologinen asema

Puhtun biologinen asema () on Viron maatalousyliopistolle kuuluva biologinen asema Puhtun niemellä lähellä Virtsua Läänerannan kunnassa Pärnumaalla Virossa.
Aseman päärakennus kuului 1920-30-luvuilla Puhtussa kesiään viettäneelle, Virossa syntyneelle saksalaiselle biologille Jakob von Uexküllille. Biologisen aseman sinne perusti Viron tiedeakatemian Eläin- ja kasvitieteellisen instituutin johtaja, ornitologi ja luonnonsuojelija Eerik Kumari.
Lindita Halimi

Lindita Halimi (s. 24. maaliskuuta 1989 Vitina, Kosovon sosialistinen alue), tunnettu myös nimellä Lindita, on kosovonalbanialainen laulaja ja lauluntekijä. Lindita nousi kuuluisuuteen voittaessaan albanialaisen laulukilpailun "Top Festin" kuudennen tuotantokauden, kappaleella Ëndërroja (). 23. joulukuuta 2016 Lindita Halimi voitti Festivali i Këngësin 55. tuotantokauden kappaleella ”Botë” (), ja edusti näin Albaniaa vuoden 2017 Euroviisuissa. Hänen euroviisukappaleensa ”World” on englanninkielinen versio ”Botësta”.
Elämäkerta.
Lindita syntyi Vitinassa, Kosovossa. Hän osallistui "Ethetin" (Albanian "Idols") kolmannelle tuotantokaudella ja saavutti sijan Top 10:ssä. Halimi on osallistunut "Top Festiin" kahdesti. Vuonna 2009 hän voitti kilpailun. Lindita on julkaissut lukuisia singlejä, enimmäkseen balladeja. Vuonna 2013 hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän myös osallistui vuoden 2016 American Idolsiin päässen Top 51:een. Joulukuussa 2014 hän palasi takaisin Albaniaan, osallistuakseen Festivali i Këngësin 53. tuotantokaudelle, jossa hän sijoittui kolmanneksi. Hän voitti kuitenkin Festivali i Këngësin 55. tuotantokauden kappaleella ”Botë”, ja tuli näin edustamaan Albaniaa vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa.
Lähteet.
Walter Jon Williams

Walter Jon Williams (s. 1953) on yhdysvaltalainen science fiction -kirjailija. Aiemmin hän on kirjoittanut meriseikkailufiktiota nimellä Jon Williams, joista useat historialliset romaanit sijoittuvat purjelaivojen aikaan. 
Hän on voittanut mm. Nebula-palkinnon sekä ollut ehdolla mm. Hugo- ja Locus-palkinnoille.
Miina Härman koulu

Miina Härman koulu ("Miina Härma Gümnaasium") on Tartossa 1906 perustettu ensimmäinen vironkielinen keskikoulu. Se on myöhemmin laajennettu kattamaan luokat 1.–12. Koulu on saanut nimensä Viron ensimmäisen naissäveltäjän Miina Härman mukaan, joka oli koulun musiikinopettaja vuosina 1917–1941.
Koulu on Tartossa Tõnissoni tänavalla.
IB-ohjelma.
Miina Härman koulussa voi suorittaa IB-ohjelman (luokat 11.–12.). Lisäksi koulussa on Primary Years Programme (1.–4.-luokat) ja Middle Years Programme (5.–10.-luokat).
Koulun johtajat ja rehtorit.
Koululla on ollut 18 johtajaa ja rehtoria:
Historia.
Miina Härman koulu on perustettu 1906. Silloin Jaan Tõnisson, Oskar Kallas ja Peeter Põld perustivat Viron nuorisonkasvatusseuran ensimmäisen asteen tyttökoulun, joka oli ensimmäinen vironkielinen keskikoulu. Ensimmäinen rehtori oli Kallas, toinen Põld. Opetus aloitettiin osoitteessa Jaani tänav 24. Oman rakennuksen suunnitteli arkkitehti Georg Hellat. Keskeneräinen rakennus oli ensimmäisen maailmansodan aikana sotasairaala. Koulu sai 1944 nimen Tartu Linna 2. Keskkool. Vuonna 1954 koulu muuttui yhteiskouluksi. Vuonna 1964 se nimettiin Miina Härman syntymän satavuotisjuhlan kunniaksi hänen mukaansa.
Mir (kyläyhteisö Venäjällä)

Mir on perinteisestä kyläyhteisöstä, kyläkunnasta ja volostista käytetty nimitys, joka viittaa erityisesti maanomistukselliseen näkökulmaan. Siinä talonpojat omistivat yhteisesti viljelemänsä kylän maan. Järjestelmä toimi vuosina 1600-1911.
Mir () tarkoittaa venäjän sanana monenlaisia asioita, muun muassa maata ja rauhaa. Maanomistuksellinen merkitys saattaa alun perin viitata slaavilaiseen perheyhteisöön. Maaorjuuden tullessa käytäntöön Venäjällä 1600-luvulla miristä tuli keskinäinen yhteisvastuullinen verotuksellinen ja takausyhteisö. On huomattava, että venäjän kielessä sana "maaorjuus" ei yhdisty "orjuuteen" ("рабство"). Mir-järjestelmässä talonpojat olivat "turpeeseen sidottuja" määräajan, jonka jälkeen sopimus uusittiin. Mir-järjestelmän synty ajoittuu kehitysjaksoon, jolloin siirryttiin kaskiviljelystä pysyvään vuoroviljelyyn.
Mir-jako uudistettiin noin viidentoista vuoden välein.
Kyläkunnat muodostettiin valtion talonpoikien keskuudessa vuonna 1837 ja entisten maaorjien parissa vuonna 1861. Niiden hallinto käsitti talonisäntien kyläkokouksen (ven. "selski shod") ja kylänvanhimman ("selskaja starosta"). Kyläkunnalla saattoi olla myös muita toimihenkilöitä kuten veronkantajia, kirjureita, viljavaraston, koulun tai sairaalan valvojia ym. Useampi kyläkunta muodosti volostin eli kunnan.
Mir säilyi myös maaorjuuden lakkauttamisen jälkeen 1861, jolloin maan omistus siirtyi isänniltä talonpoikien yhteisomistukseen. Hallitus lunasti maat isänniltä, ja lunastusmaksu jäi talonpoikien vähitellen suoritettavaksi. Tämän reformin tarkoituksena arvellaan olleen hallinnolle eduksi, koska näennäinen maan yksityisomistus veisi pohjaa todelliselta maareformilta ja sosialismin kannatuksen kasvulta. Talonpoikia ei tilanne kuitenkaan tyydyttänyt, vaan he vaativat saada viljellä maata "isiensä tapaan". 
Tsaari Aleksanteri III:n aikainen maatalousministeri Nikolai Bunge loi vuonna 1882 talonpoikais-maapankin, joka ryhtyi ostamaan maata suurtilallisilta ja myymään sitä talonpojille. Rahoituksesta perittävää korkoa kuitenkin pidettiin uutena verona. Maata siirtyi tälläkin menetelmällä toimettomilta suurtilallisilta mir-järjestelmään. Vastaavasti sisäasiainministerinä toiminut kreivi Dmitri Tolstoi perusti 1885 aatelis-maapankin, ja tähän liittyen peruuntui Bungen ajatus siitä, ettei maata saanut myydä kuin sitä itse muokkaavalle väestölle. Venäjän suurilukuinen maalaisaatelisto poistui osittain rahoineen länteen tuhlaamaan rahojaan. 
Mir kaikessa sekavuudessaan ja monimutkaisuudessaan esti maatalouden kehitystä ja koneistusta.
Afterlife

Afterlife on post-punk-yhtye Disco Ensemblen kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 27. tammikuuta 2017 Suomessa ja Saksassa Fullsteamin ja Sony Musicin yhteistyönä. Albumi on yhtyeen ensimmäinen viiden vuoden tauon jälkeen, minkä aikana jäsenet ovat keskittyneet omiin sooloprojekteihinsa sekä yksityiselämiinsä. Albumin julkaisun tiimoilta yhtye lähti helmi–maaliskuun käsittävälle Suomen kiertueelle, minkä jälkeen se lähti huhtikuussa Keski-Euroopan kiertueelle.
Albumilta julkaistiin single ”Fight Forever” 14. lokakuuta 2016. Toinen single ”Nothing More” julkaistiin 20. tammikuuta 2017. Albumi debytoi Suomen virallisen listan toisella sijalla.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Imperiumin Samuli Keskitalo antoi albumille kahdeksan tähteä kymmenestä, ja luonnehti musiikkia maailmanluokkaiseksi. Hän piti kappaleantia pääosin erinomaisena muutamaa ohilyöntiä lukuun ottamatta, ja piti Afterlifea yhtyeen parhaana vuoden 2005 "First Aid Kitin" ohella. Niin ikään Kaaoszinen Terhi Skippari antoi albumille arvosanan 8/10, ja luonnehti soundeja kansainvälisiksi. Hänestä kaikki kappaleet ovat tarttuvia ja sisältävät lähes poikkeuksetta hyväntuulisia koukkuja, eikä musiikki huku valtavirtaan laulajan omintakeisen ulosannin ansiosta.
Second Soul

Second Soul on post-hardcore -yhtye Disco Ensemblen single, joka julkaistiin 21. syyskuuta 2012 yhtyeen viidenneltä studioalbumilta "Warriors".
Tuottajat Lenno sekä Jesse Oliver tekivät kappaleesta remix-version. Sen radio edit -versio sai Suomessa kohtalaista radiosoittoa, ja viihdesivusto Stara antoi sille arvosanan 3/5.
Lavassaare

Lavassaare on kauppala () ja entinen kunta Virossa Pärnumaalla. Se on kuulunut vuodesta 2017 Pärnun kaupunkiin. Ennen Audruun liittämistä Lavassaare muodosti oman kauppalakunnan ("alevvald"). Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Audrusta tuli osa Pärnua.
Väestö.
Vuonna 2011 Lavassaaren kunnassa (ja samalla Lavassaaren kauppalassa, "alev") oli 460 asukasta, joista 384 (83,5 %) oli virolaisia, 51 (11,1 %) venäläisiä ja 27 (5,9 %) muita kansallisuuksia.
Tootsi

Tootsi on kauppala ("alev") ja entinen kunta Virossa Pärnumaalla. Kunta oli kauppalakunta (), johon kuului vain samanniminen Tootsin kauppala. 
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Halingan, Tootsin ja Vändran kunnat sekä Vändran kauppala yhdistettiin Põhja-Pärnumaan kunnaksi.
Väestö.
Vuonna 2011 Tootsin kunnassa (ja samalla Tootsin kauppalassa) oli 744 asukasta, joista 678 (91,1 %) oli virolaisia, 39 (5,2 %) venäläisiä ja 27 (3,6 %) muita kansallisuuksia.
Vändra

Vändra on kauppala ("alev") ja entinen kunta Virossa Pärnumaalla. Vändra oli kauppalakunta (), johon kuului vain Vändran kauppala. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Halingan, Tootsin ja Vändran kunnat sekä Vändran kauppala yhdistettiin Põhja-Pärnumaan kunnaksi.
Väestö.
Vuonna 2011 Vändran kunnassa (ja samalla Vändran kauppalassa) oli 2 355 asukasta, joista 2 304 (97,8 %) oli virolaisia, 24 (1,0 %) venäläisiä ja 24 (1,0 %) muita kansallisuuksia.
Pärnu-Jaagupi

Pärnu-Jaagupi on kauppala () Virossa Pärnumaalla. Se kuului vuoteen 2017 asti Halingan kuntaan, mutta Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Halingan, Tootsin ja Vändran kunnat sekä Vändran kauppala yhdistettiin Põhja-Pärnumaan kunnaksi.
Väestö.
Vuonna 2011 Pärnu-Jaagupin kauppalassa oli 1 195 asukasta, joista 1 167 (97,7 %) oli virolaisia, 21 (1,8 %) venäläisiä ja 6 (0,5 %) muita kansallisuuksia.
Tapa (kunta)

Tapa oli kunta Virossa Länsi-Virumaalla. Kuntaan kuului Tapan epäitsenäinen kaupunki.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Tapa ja Tamsalu yhdistettiin uudeksi Tapan kunnaksi.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Tapan kunnassa (Tapan epäitsenäinen kaupunki mukaan lukien) oli 7 961 asukasta, joista 5 388 (67,7 %) oli virolaisia, 1 983 (24,9 %) venäläisiä ja 576 (7,2 %) muita kansallisuuksia.
Tamsalu (kunta)

Tamsalu oli kunta Virossa Länsi-Virumaalla. Siihen kuului Tamsalun epäitsenäinen kaupunki.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Tamsalu ja Tapan kunta yhdistettiin uudeksi Tapan kunnaksi.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Tamsalun kunnassa (Tamsalun epäitsenäinen kaupunki mukaan lukien) oli 3 811 asukasta, joista 3 249 (85,3 %) oli virolaisia, 384 (10,1 %) venäläisiä ja 177 (4,6 %) muita kansallisuuksia.
Vaino (täsmennyssivu)

Vaino tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Etunimi.
Virolainen etunimi, joskus myös amerikkalaistettu Väinö:
Sukunimi.
Virolainen sukunimi:
Järva-Jaani

Järva-Jaani on kauppala () Virossa Järvamaalla. Se kuuluu Järvan kuntaan.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Järva-Jaanin kauppalassa oli 999 asukasta, joista 978 (97,9 %) oli virolaisia, 12 (1,2 %) venäläisiä ja 9 (0,9 %) muita kansallisuuksia.
Jõhvi (kunta)

Jõhvin kunta sijaitsee Koillis-Virossa Itä-Virumaan maakunnassa. Kunnassa on vajaat 12 000 asukasta, ja sen pinta-ala on 124 neliökilometriä. Kunnan keskus, Jõhvin kaupunki, on Itä-Virumaan hallinnollinen keskus.
Sijainti.
Jõhvin kunta rajoittuu lännessä, pohjoisessa ja idässä Toilaan ja etelässä Alutaguseen ja Kohtla-Järveen.
Hallinto ja väestö.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Jõhvin kunnan tilanne ei muuttunut. 
Kunta muodostuu Jõhvin epäitsenäisestä kaupungista (linn, asustusüksus), Tammikun pienkauppalasta ja 11 kylästä (küla).
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Jõhvin kunnassa (Jõhvin epäitsenäinen kaupunki mukaan lukien) oli 12 739 asukasta, joista 4 752 (37,3 %) oli virolaisia, 6 813 (53,5 %) venäläisiä ja 1 146 (9,0 %) muita kansallisuuksia.
Liikenne.
Valtatie 1 ja rautatie Tallinnasta Narvaan kulkevat Jõhvin poikki.
Kiili (kauppala)

Kiili on kauppala () Virossa Harjumaalla. Se kuuluu samannimiseen Kiilin kuntaan.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Kiilin kauppalassa oli 1 497 asukasta, joista 1 446 (96,6 %) oli virolaisia, 39 (2,6 %) venäläisiä ja 12 (0,8 %) muita kansallisuuksia.
Igor Tamm (virologi)

Igor Tamm (27. huhtikuuta 1922 Tapa, Viro – 6. helmikuuta 1995 Rhode Island, Yhdysvallat) oli virolaissyntyinen lääkäri, solubiologi ja virologi.
Tammin arkkitehti-isä kuoli varhain, Tammin ollessa lapsi. Igor Tamm alkoi opiskella Tarton yliopistossa. Hän pakeni 1943 miehitetystä Virosta veneellä Suomen kautta Ruotsiin. Hän opiskeli Tukholman Karoliinisessa instituutissa ja jatkoi 1945 opintoja Yalen yliopistossa. Äiti siirtyi Yhdysvaltoihin poikansa perässä ja työskenteli American Geographic Societyssa. Vuonna 1949 Igor Tamm siirtyi Rockefeller Instituteen (sittemmin Rockefeller-yliopisto), joka pysyi hänen tieteellisenä tukikohtanaan kuolemaan saakka. Hän jäi eläkkeelle professorinvirasta 1992.
Tamm avioitui 1953 opiskelutoverinsa Olive E. Pitkinin kanssa, josta tuli lastenlääkäri.
Kaikkien pyhien kirkko (Southampton)

Kaikkien pyhien kirkko oli kirkkorakennus Southamptonin keskustassa. Kirjailija Jane Austen kävi säännöllisesti jumalanpalveluksissa ja maalari John Everett Millais kastettiin kirkossa.
Kirkon katakombit rakennettiin 1600-luvulla eli ainakin sata vuotta ennen itse kirkkoa. Kirkko tuhoutui saksalaisten ilmapommituksissa joulukuussa 1940, mutta katakombit säilyivät. Kuolleet siirrettiin Hollybrookin hautausmaalle yhteishautaan vuonna 1944, jolloin kirkon rauniot räjäytettiin. Paikalle rakennettiin myöhemmin kauppoja ja pysäköintihalli.
Haunold

Haunold on laskettelurinne Three Peaks Dolomites Ski Resortissa San Candidossa Italiassa.
Haunold-rinteeseen rakennetulla crossradalla järjestetään freestylehiihdon maailmancupin skicrosskilpailuja.
Kaliumferrosyanidi

Kaliumferrosyanidi eli kaliumheksasyanoferraatti(II) (K4[Fe(CN)6]) on kalium- ja ferrosyanidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Kaliumferrosyanidia käytetään muun muassa elintarvikkeiden lisäaineena, tekstiiliteollisuudessa, väriaineiden valmistuksessa sekä analyyttisenä reagenssina. Kaliumferrosyanidin vanha yleiskäyttöinen nimi oli keltainen verilipeäsuola.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa kaliumferrosyanidi on valkoista tai vaaleankeltaista kiteistä ainetta. Kidevedettömän muodon lisäksi tunnetaan kidevedellinen trihydraatti (K4[Fe(CN)6]·3H2O). Kaliumferrosyanidi liukenee hyvin veteen. Kuumennettaessa yhdistettä voimakkaasti se hajoaa muodostaen kaliumsyanidia, rautaa ja typpeä. Esimerkiksi halogeenit hapettavat kaliumferrosyanidin kaliumferrisyanidiksi.
Valmistus ja käyttö.
Kaliumferrosyanidia on aikaisemmin valmistettu kuumentamalla kaliumkarbonaattia, rautaa ja orgaanista jätettä. Nykyään yhdistettä valmistetaan kivihiiltä käyttävien polttolaitosten savukaasujen käsittelyssä syntyvästä kalsiumferrosyanidista kaliumsyanidin avulla. Pienemmässä mittakaavassa käytetään rautasuolojen ja kaliumsyanidin välistä reaktiota.
Kaliumferrosyanidia voidaan lisätä suolan joukkoon paakkuuntumisenestoaineeksi. Yhdisteen E-koodi on E536. Yhdistettä käytetään myös tekstiilien käsittelyssä, teräksen valmistuksessa, väriaineiden valmistuksessa sekä reagenssina analyyttisen kemian tutkimuksissa.
Emanuel Nobel

Emanuel Nobel (10. kesäkuuta 1859 – 31. toukokuuta 1932) oli ruotsalais-venäläinen teollisuusmies, joka johti Bakussa toiminutta Branobel-öljy-yhtiötä.
Nobelin vanhemmat olivat Branobel-yhtiön perustaja Ludvig Nobel ja tämän ensimmäinen vaimo Mina Ahlsell. Hän oli Immanuel Nobelin pojanpoika ja Alfred Nobelin veljenpoika. Emanuel Nobel tuli Branobelin johtajaksi isänsä kuoltua 1888. Yhtiön omistajiin kuuluivat Nobelin ja hänen sisarustensa lisäksi hänen setänsä Robert Nobel ja Alfred Nobel.
Emanuel Nobel solmi vuonna 1898 lisenssisopimuksen dieselmoottorin keksijän saksalaisen Rudolf Dieselin kanssa. Hän perusti Pietariin maailman ensimmäisen dieselmoottoritehtaan, jonka valmistamia moottoreita alettiin käyttää Branobelin säiliölaivoissa. Branobel laajensi myös toimintaansa Kaspianmeren alueella muun muassa Groznyiin ja Dosseriin.
Emanuel Nobelin setä Alfred Nobel testamenttasi kuoltuaan 1898 suurimman osan omaisuudestaan Nobel-säätiön luomiseen sekä Nobelin palkintojen rahoittamiseen. Hänen veljensä Robertin perilliset käynnistivät oikeusjutun testamentin mitätöimiseksi. Emanuel Nobel halusi kuitenkin, että hänen setänsä toiveita noudatettaisiin, ja hän vetosi asiassa muun muassa Ruotsin kuninkaaseen Oskar II:een. Testamenttiasiassa päästiinkin lopulta sopuun, ja Nobelin säätiö saattoi aloittaa toimintansa.
Emanuel Nobel oli isänsä tavoin innokas taiteen kerääjä, ja hänen maalaus- ja esinekokoelmiaan oli Nobelin perheen Pietarin asuinpalatsissa ja perheen kesänviettopaikassa Kirjolan kartanossa Karjalan kannaksella. Merkittävä osa kokoelmista säästyi Venäjän lokakuun vallankumouksen jälkeen bolševikkien takavarikoilta, sen sijaan Kirjola tuhoutui talvisodan aikana 1940.
Emanuel Nobel pakeni Venäjältä kesällä 1918 lokakuun vallankumouksen jälkeen. Nobelin perheen Venäjällä olleet omistukset, muun muassa Branobel-öljy-yhtiö, joutuivat takavarikoitaviksi. Emanuel Nobel vetäytyi syrjään liiketoimista ja vietti viimeiset vuotensa Ruotsissa, jossa hän myös kuoli.
Immanuel Nobel nuorempi

Immanuel Nobel nuorempi (24. maaliskuuta 1801 – 3. syyskuuta 1872) oli ruotsalainen insinööri, arkkitehti, keksijä ja teollisuusmies. Hän oli vanerin valmistuksessa käytettävän vanerisorvin keksijä. Arkkitehtinä Nobel suunnitteli muun muassa Turussa sijainneen Nobelin talon.
Immanuel Nobelin lapsia olivat Robert Nobel, Ludvig Nobel ja Alfred Nobel. Yksi hänen pojistaan Emil Oskar Nobel kuoli nitroglyseriinillä tehtyjen kokeiden yhteydessä sattuneessa räjähdyksessä isänsä tehtaassa Heleneborgissa Tukholmassa vuonna 1864.
Immanuel Nobel muutti perheineen Ruotsista Venäjälle vuonna 1838 myydäkseen siellä keksintöjään muun muassa veden alla räjähtävää merimiinaa joka kiinnostikin Venäjän keisari Nikolai I:stä. Nobel perusti vuonna 1842 Pietariin "Fonderies et Ateliers Mécaniques Nobel Fils" nimellä toimineen mekaanisen verstaan ja valimon. Nobelin tehdas sai Krimin sodan aikana 1853–1856 runsaasti tilauksia Venäjän hallitukselta ja tehtaassa työskenteli parhaimmillaan 1 000 työntekijää. Sodan päätyttyä tilaukset loppuivat kun uusi keisari Aleksanteri II supisti sotilasbudjettia ja Immanuel Nobel joutui vuonna 1859 luovuttamaan tehtaan velkojilleen muuttaen sitten perheineen takaisin Ruotsiin. Hänen pojistaan Robert ja Ludvig jäivät kuitenkin Venäjälle.
Nico Gross

Nico Gross (s. 26. tammikuuta 2000) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, joka edustaa NLA-joukkue EV Zugia. Kauden 2017–2018 hän pelasi vuokrasopimuksella Ontario Hockey League -liigan Oshawa Generalsissa. Gross nimettiin jo 16-vuotiaana Sveitsin maajoukkueen kokoonpanoon alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2017.
AN/PRC-25

AN/PRC-25 oli yhdysvaltalainen radiolähetin-vastaanotin. AN/PRC-25 toimi 50 kilohertsin taajuusvälillä kahdella taajuusalueella: 30,00–52,95 MHz ja 53,00–75,95 MHz. Radiota voitiin käyttää kaikkiaan 920 kanavalla.
Suomeen hakittiin vuoden 1964 UNFICYP-rauhanturvaoperaatiota varten 92 AN/PRC-25 -radioita. Laitteet saivat puolustusvoimien käytössä nimen LV 311 (myös LV-311).
AN/PRC-25:stä saadut hyvät kokemukset rohkaisivat Suomeen hankkimaan pataljoonaradioksi AN/PRC-77 (LV 217), jonka tehovahvistettu versio, LV 317, oli käytössä prikaatiradiona. 
Hồ Chí Minhin kaupungissa on pääpostiaseman edessä kahden sotilaan veistos, joista toisen sotilaan selässä on myös Vietnamin demokraattisen tasavallan käyttämän sotasaalis-AN/PRC-25.
Suuntaradiojoukkue

Suuntaradiojoukkue on ollut prikaatin viestikomppanian joukkue, jonka tehtävänä on ollut muodostaa suuntaradioilla pitkähkönä, 20 kilometrin – 50 kilometrin pituisia yhteyksiä sotatoimiyhtymä prikaatin alueella ja siitä taaksepäin armeijakuntaan. Nimitys suuntaradio tulee radiotyyppien kyvystä suunta-antennilla luoda yhteyksiä haluttuihin suuntiin, mutta ei pääsuunnan sivuille paljastumisen välttämiseksi ja suuremman hyötytehon saamiseksi yhteyden muodostamiseen. Myöhemmin suuntaradiojoukkueita kutsuttiin linkkijoukkueiksi, koska nimityksestä suuntaradioluovuttiin ja ryhdyttiin käyttämään englantilaisperäistä nimitystä linkki.
Venäjän puolustusministeriön Tu-154-onnettomuus (2016)

Venäjän puolustusministeriön Tupolev Tu-154 -onnettomuus tapahtui 25. joulukuuta 2016, kun Sotšista Syyriaan Venäjän ilmavoimien Hmeimimin lentotukikohtaan matkalla ollut Venäjän puolustusministeriön Tupolev Tu-154 -matkustajakone putosi mereen. Onnettomuudessa kuolivat kaikki koneessa olleet 92 henkilöä, joista 84 oli matkustajia ja kahdeksan miehistön jäsentä. Kone katosi tutkasta 20 minuuttia nousun jälkeen Venäjän aluevesillä Sotšin eteläpuolella Mustallamerellä. Konetyyppi on asetettu toistaiseksi lentokieltoon.
Koneen musta laatikko, runko ja osia on löytynyt merestä parin kilometrin päästä Sotšin rannikolta. Osat ovat levinneet puolen kilometrin säteelle ja ovat 27 metrin syvyydessä. Putoamissyyksi varmistui mustien laatikoiden analysoinnin jälkeen vika koneen siivekkeissä. Konetyyppi oli Tupolev Tu-154, jonka valmistus päättyi vuonna 2013. Tyypin koneita on tuhoutunut tätä ennen 69 kappaletta.
Matkustajina oli Puna-armeijan kuoron laulajia ja tanssijoita, sotilaita ja median edustajia. Jelizaveta Glinka ja Valeri Halilov olivat kuolleiden joukossa.
Venäjän presidentti Vladimir Putin julisti 26. joulukuuta maansurun.
Robert Nobel

Robert Hjalmar Nobel (4. elokuuta 1829 Tukholma – 7. elokuuta 1896 Getå, Krokek, Östergötland) oli ruotsalainen insinööri ja teollisuusmies. 
Robert Nobelin isä oli ruotsalainen insinööri, keksijä ja teollisuusmies Immanuel Nobel. Hänen veljiään olivat Nobel-palkintojen perustaja Alfred Nobel ja Venäjän öljyteollsuuden perustajana pidetty Ludvig Nobel. Isä Immanuel Nobel muutti perheineen Ruotsista Venäjälle 1838 myydäkseen siellä keksintöjään muun muassa veden alla räjähtävää merimiinaa joka kiinnostikin Venäjän keisari Nikolai I:stä ja hän perusti vuonna 1842 Pietariin "Fonderies et Ateliers Mécaniques Nobel Fils" nimellä toimineen mekaanisen verstaan ja valimon. Nobelin tehdas sai Krimin sodan aikana 1853-1856 runsaasti tilauksia Venäjän hallitukselta ja tehtaassa työskenteli parhaimmillaan 1 000 työntekijää. Sodan päätyttyä tilaukset loppuivat kun uusi keisari Aleksantari II supisti sotilasbudjettia ja Immanuel Nobel joutui vuonna 1859 luovuttamaan tehtaan velkojilleen muuttaen sitten perheineen takaisin Ruotsiin. Hänen pojistaan Robert ja Ludvig jäivät kuitenkin Venäjälle.
Robert Nobel oli ollut pari vuotta merillä ja työskennellyt sitten isänsä tehtaassa Pietarissa. Hän muutti 1860-luvulla Suomeen ja perusti Helsingin lähistölle tehtaan valmistamaan uutta nitroglyseriini-räjähdysainetta. Robert Nobel palasi vuonna 1871 Pietariin. Vuonna 1873 hänen veljensä Ludvig Nobel sai Venäjän hallitukselta suuren kivääritilauksen ja hän lähetti Robertin hankkimaan kiväärien tukkeja varten pähkinäpuuta Kaukasuksen alueelta. Robert osti kuitenkin pähkinäpuun ostoon tarkoitetuilla 25 000 ruplalla pienen öljynjalostamon Bakun alueelta ja hän sai sitten Ludvigilta lisää rahaa jalostamon uudistamiseen ja laajentamiseen. Vuoteen 1876 mennessä Nobelin veljesten jalostamosta oli tullut Bakun johtava öjynjalostamo ja samana vuonna Nobel lähetti ensimmäisen valopetroolitoimituksen Bakusta Pietariin. Ludvig Nobel perusti vuonna 1879 Branobel-öljyhtiön (nimi oli lyhenne venäjän kielen sanoista "братьев Нобель", "Nobel veljekset") jossa hänen veljensä Robert ja Alfred olivat myös osakkaina.
Robert Nobel joutui terveyssyistä lähtemään 1881 Bakusta ja hän palasi Ruotsiin jossa hän asui viimeiset vuotensa.