tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kromyylikloridi

Kromyylikloridi (CrO2Cl2) on epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Kromyylikloridia käytetään pääasiassa hapettimena.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa kromyylikloridi on tummanpunaista nestettä. Se liukenee orgaanisiin liuottimiin, mutta reagoi veden kanssa muodostaen kromihappoa ja suolahappoa. Auringon valo hajottaa yhdisteen kromidioksidiksi ja muiksi kromin oksideiksi. Kromyylikloridi on hyvin vahva hapetin ja helposti pelkistyvät yhdisteet voivat reagoida sen kanssa hyvinkin voimakkaasti.
Valmistus ja käyttö.
Kromyylikloridia voidaan valmistaa kromihapon tai kromitrioksidin ja väkevän suolahappoliuoksen välisellä reaktiolla. Reaktiossa käytetään rikkihappoa sitomaan vapautuvaa vettä. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on kaliumkromaatin tai kaliumdikromaatin ja kloridisuolan, esimerkiksi natriumkloridin, välinen reaktio väkevän rikkihapon läsnä ollessa. Tätä reaktiota voidaan käyttää myös kloridi-ionien osoittamiseen. Näissä reaktiossa muodostuva kromyylikloridi puhdistetaan tislaamalla.
CrO3 + 2 HCl → CrO2Cl2 + H2O
K2Cr2O7 + 4 NaCl + 6 H2SO4 → 2CrO2Cl2 + 2 KHSO4 + 4 NaHSO4 + 3 H2O
Kromyylikloridia käytetään orgaanisessa synteesissä hapettimena. Se kykenee muun muassa hapettamaan alkoholit aldehydeiksi tai ketoneiksi ja niin kutsutussa Étard-reaktiossa kromyylikloridi hapettaa aromaattiseen yhdisteeseen liittyneet hiiliketjut karbonyyliyhdisteeksi. Yhdistettä voidaan käyttää myös nahan ja tekstiilien käsittelyssä.
Myrkyllisyys.
Kromyylikloridi on myrkyllinen ja ärsyttävä yhdiste. Se ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä joutuessaan kosketuksiin niiden kanssa. Se voi aiheuttaa myös syövytysvammoja. Muiden kuudenarvoisten kromiyhdisteiden tavoin kromyylikloridi on todennäköisesti karsinogeeninen.
Kirjapaino Kursiivin tuhopoltto

Kirjapaino Kursiivin tuhopoltto oli aamuyöllä 26. marraskuuta 1977 tapahtunut tihutyö, jossa tuhottiin Suomen Kommunistisen Puolueen niin sanotun taistolaisen siiven äänenkannattajaa "Tiedonantajaa" painanut Kirjapaino Kursiivi Veneentekijäntie 2:ssa Helsingin Lauttasaaressa.
Kursiivin tuhopoltto sai aikaansa kello 6.00 aikoihin ja tieto palosta tuli hätäkeskukseen kello 6.18, kun Kursiivin talonmies oli ilmoittanut asiasta. Muita kirjapainossa painettuja lehtiä olivat "Enhet" ja "Pioneeritoveri".
Kirjapainosta löydettiin myös sinne sijoitettu omatekoinen pommi, joka ei kuitenkaan ollut ehtinyt räjähtää. Lisäksi rakennuksen ulkoseiniä oli töhritty hakaristein. Poliisi vangitsi palon sytyttämisestä epäillyn miehen 9. joulukuuta. Vasemmisto vaati tapauksen vuoksi valtiovallalta toimia äärioikeistoa vastaan. Tapaus ja sen oikeuskäsittely herättivät huomiota myös ulkomailla.
Tuhopoltosta tuomittiin Isänmaallisen Kansanrintaman jäseniä, muun muassa uusnatsina ja okkultistina tunnettu Pekka Siitoin, ”puoluesihteeri” Seppo Lehtonen, Timo Pekkala ja kaksi kotkalaista henkilöä.
Ernst Gustav von Hertzen

Ernst Gustav von Hertzen (8. tammikuuta 1765 Lapinjärvi – 19. joulukuuta 1834 Ruotsinpyhtää) oli suomalainen eversti ja Suomen sodan sankari. 
Von Hertzenin vanhemmat olivat vääpeli Hans Ernst von Hertzen ja Anna Sofia Nessén. Hän aloitti sotilasuransa 14-vuotiaana Kyminkartanon pataljoonassa jossa hänen isänsä oli vääpelinä. Von Hertzen osallistui ollen mukana Kaipiaisten ja Keltin taisteluissa. Hänestä tuli luutnantti 1790, Uudenmaan jääkäripataljoonan kapteeni 1796 ja saman pataljoonan majuri 1802. Von Hertzen osallistui pataljoonansa mukana Pommerin sotaan 1807 ja haavoittui siellä. 
Suomen sodan aikana von Hertzen toimi Uudenmaan jääkäripataljoonan komentajana ja hän onnistui saamaan Siikajoen taistelun kääntymään ruotsalaisille voitokkaaksi. Von Hertzen oli mukana myös Ruonan, Salmin ja Oravaisten taisteluissa ja hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1809. Hän palasi Suomeen Kainuun sopimuksen jälkeen ja erosi palveluksesta vuonna 1810. Eron yhteydessä von Hertzen ylennettiin everstiksi. Hän kieltäytyi vuonna 1812 tarjotusta upseerinvakanssista, kun Venäjän keisari Aleksanteri I perusti uusia suomalaisia joukko-osastoja.
Von Hertzen mainitaan J. L. Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinoiden" runoissa ”Sotamarsalkka” ja ”Adlercreutz”. 
Von Hertzen vietti loppuelämänsä upseerivirkatalossaan Kungsbölen kapteeninpuustellissa Ruotsinpyhtäällä. Hänet on haudattu Loviisan Kuninkaankylässä sijaitsevalle hautausmaalle. Haudalla on uusmaalaisten ylioppilaiden 1886 pystyttämä muistomerkki. Jättimäistä luonnonkiveä muistuttavan, 12 jalan korkuisen patsaan suunnitteli professori Ernst Nordström ja varsinaisen veiston suoritti K. V. Bergman.
Säivi

Säivi () on pientaajama ja paikkakunta Haaparannan kunnassa Pohjois-Ruotsissa. Alue kuuluu Norrbottenin lääniin ja Norrbottenin maakuntaan. Vuoden 2010 lopussa Säivin pientaajamassa oli 93 asukasta. Säivi sijaitsee Perämeren pohjoisrannalla Haaparannan kunnan länsiosassa lähellä Kainuun kunnan rajaa. Säivin pohjoispuolitse kulkee E4-tie.
Nimi "Säivi" juontuu saamen kielen sanasta "sävva" joka tarkoittaa "merta" tai "suurta järveä". Sana on sittemmin suomalaistunut ja osittain mukautunut myös ruotsiin siten että siihen on lisätty loppuun "s". 
Suomen sodan (1808–1809) aikana kylä koki kovia, kun venäläiset rosvojoukot ryöväsivät ja veivät mennessään kaiken mahdollisen. Saatuaan väärää tietoa, että toinen venäläinen armeija olisi marssinut jäitse valtaamaan Uumajan ruotsalainen kenraalimajuri Hans Henrik Gripenberg antautui Säivissä 25. maaliskuuta 1809 Venäjän armeijalle, jota johti kenraali, kreivi Šuvalov.
NordicBet

NordicBet on online-pelisivusto, joka tarjoaa urheiluvedonlyöntiä, liveveikkausta, kolikkopelejä, kortti- ja pöytäpelejä, nettipokeria sekä muita nettikasinolla pelattavia rahapelejä. Sivuston pelaajat ovat lähinnä suomalaisia, ruotsalaisia, norjalaisia ja tanskalaisia. Lisäksi yhtiö laajensi palveluaan kesästä 2015 alkaen Tšekkiin, Saksaan ja Sveitsiin. Yhtiö on erikoistunut erityisesti urheiluvedonlyöntiin, joten NordicBetin vedonlyöntisivustolla tarjotaan kertoimia myös sellaisiin lajeihin ja liigoihin, joihin muut vedonlyöntitoimistot eivät kertoimia tarjoa. Urheilun lisäksi sivustolla voi veikata esimerkiksi Putouksen, Euroviisujen tai Oscar-palkintojen voittajia. NordicBetin kasinon pelit tulevat useilta eri pelivalmistajilta, joista alan tunnetuimpia ovat NetEnt, Play’n GO, Microgaming, QuickSpin sekä Yggdrasil. Sivustolta löytyy yli tuhat erilaista kasinopeliä. NordicBetin livekasinon pelit tarjoaa Evolution Gaming, Authentic Gaming, Extreme Live Gaming sekä NetEnt. 
NordicBet on Maltalla toimivan peliyhtiön, Nordic Gaming Groupin, suurin brändi. Vuonna 2012  Tukholman pörssiin listattu Betsson Group, joka on yksi rahapelialan suurimmista yhtiöistä, osti Nordic Gaming Groupin 65 milj. euron hintaan. Niinikään Betsson Group on rekisteröity Maltalle, ja toimii Malta Gaming Authorityn (MGA) myöntämien lisenssien alla. Betsson Groupin pääkonttori sijaitsee Ta’ Xbiexissä Maltalla.
NordicBet on G4:n (Global Gaming Guidance Group) sertifioima sivusto . Täten NordicBet pyrkii estämään uhkapeliriippuvuuteen, laittomaan pelaamiseen, alaikäisten pelaamiseen ja rahanpesuun liittyviä ongelmia. Lisäksi Nordicbet on pelialan sääntelyorganisaatio eCOGRA:n tarkastama ja sertifioima yritys, joten pelaaminen on täysin läpinäkyvää, sillä yksityinen puolueeton osapuoli on testannut sivuston palvelut ja luokitellut ne turvallisiksi.
Historia.
NordicBet perustettiin vuonna 2002. Sivusto julkaistiin 8.2.2002 ja yrityksen ensimmäinen toimisto sijaitsi Tallinnassa. Yhtiö päätti keskittyä tarjoamaan pohjoismaalaisille pelaajille kohdistettuja kertoimia urheiluvedonlyöntiin. Vedonlyönti olikin sivuston ensimmäinen ja ainoa tuote, kunnes nettikasino julkaistiin vuonna 2004. Vuosien varrella sivustolla on julkaistu myös muita rahapelituotteita ja -palveluja, kuten livecasino, raaputusarvat, nettipokeri, mobiilivedonlyönti sekä mobiilicasino (vuonna 2012) . Nordicbet tarjoaa sivullaan myös suoratoistopalvelun, jonka avulla rekisteröityneet käyttäjät voivat seurata urheilutapahtumia suorina lähetyksinä netti-tv:stä verkkoyhteytensä avulla. Lisäksi NordicBet on toiminut urheilusponsoroinnin parissa, sponsoroiden esimerkiksi Jääkiekon Mestarien liigaa (CHL, Champions Hockey League) kaudesta 2014-2015 alkaen. Yhtiö on tehnyt yhteistyötä useiden urheilijoiden kanssa sekä tuottaa blogissaan aiheeseen liittyvää teksti- ja videosisältöä. Vuonna 2017 NordicBet tuotti dokumenttisarjan jääkiekkoilija Leo Komarovista. NordicBetin urheiluasiantuntijana Suomessa toimii mm. Jouni Nieminen.
Vuonna 2012 yrityksessä työskenteli noin 200 työntekijää ja NordicBetillä oli noin 90 000 tallettavaa asiakasta.
Derek Jeter

Derek Sanderson Jeter (s. 26. kesäkuuta 1974 Pequannock, New Jersey) on yhdysvaltalainen entinen baseballpelaaja, pelipaikaltaan polttaja, joka edusti koko 20-vuotisen ammattilaisuransa ajan Major League Baseball (MLB) -sarjan New York Yankeesia. Jeter valittiin Baseball Hall of Fameen vuonna 2020 saaden 99,7 prosenttia äänistä.
Jeter voitti urallaan World Seriesin viidesti. Lisäksi hänet muun muassa valittiin 14 kertaa MLB:n tähdistöotteluun. Jeterin ulkopelipaikka oli polttaja ("shortstop").
Jeter on yksi Yhdysvaltain tunnetuimmista ammattilaisurheilijoista, ja on muun muassa toiminut suositun "Saturday Night Live" -ohjelman juontajavieraana sekä ollut Niken, Fordin, Visan ja Gilletten kaltaisten suuryritysten markkinointikampanjoiden kasvoina.
Gridlock’d

Gridlock’d on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediallinen rikosdraamaelokuva, jonka on ohjannut Vondie Curtis-Hall. Elokuvan pääosissa esiintyvät Tupac Shakur, Tim Roth ja Thandie Newton. 
"Gridlock’d" on Vondie Curtis-Hallin esikoisohjaus. Ohjaaja myös näyttelee pienessä sivuosassa. Elokuva tuotti avausviikollaan vain 2 678 372 dollaria ja ylti lopulta vain hieman yli 5,5 miljoonan dollarin kokonaistuottoihin. Elokuva omistettiin rap-tähti Tupac Shakurille, joka murhattiin vain neljä kuukautta ennen elokuvan julkistamista.
Rikollisin aikein

Rikollisin aikein on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut rikoselokuva, jonka ohjasi ja käsikirjoitti Jim Kouf. Elokuva kertoo kahdesta korruptoituneesta poliisista, jotka järjestävät kodittoman murhan. Elokuva sai paljon julkisuutta, koska elokuva oli rap-tähti Tupac Shakurin viimeinen elokuvarooli, mutta tuotti silti avausviikolla vain 2 443 237 dollaria ja kokonaistuotto nousi ainoastaan vajaaseen 6 miljoonaan dollariin.
DVD-julkaisu.
Elokuva julkaistiin DVD:llä 20. marraskuuta 2001.
Jatagan

Jatagan () on turkkilainen sapelityyppi, jota käytettiin osmanien valtakunnan aikana 1500-luvun puolivälistä 1800-luvun loppuun. 
Tyypillisen jataganin terä on 60-80 cm pitkä, yksipuolinen ja kaartuu selvästi eteenpäin. Teräpuoli on karkaistu kovaksi, mutta tylsä selkäpuoli on yleensä pehmeämpi. Kahva koostuu kahdesta vastakkaisesta levystä, jotka on kiinnitetty ruodon läpi. Kahvan pää on leveä ja muistuttaa muodoltaan korvaa. Kahvalevyjen välinen rako on yleensä täytetty koristellulla metallinauhalla. Terän ja kahvan välissä olevassa helassa ei tavallisesti ole suojaa tai väistintä. Kahvalevyt on yleensä valmistettu luusta, norsunluusta, sarvesta tai hopeasta. Kahvan leveä korvamainen takaosa estää leikatessa veitsen putoamisen tai luistamisen. 
Miekan rakenteessa oli alueellisia eroja. Esimerkiksi Balkanin alueen malleissa kahvan korvamainen peräosa oli suurempi ja kahvalevyt olivat tavallisesti valmistettu luusta tai norsunluusta, kun anatolialaisissa jataganeissa kahvan peräosa oli pienempi ja kahvalevyt valmistettu sarvesta tai hopeasta. Huotra valmistettiin puusta, kankaasta, nahasta ja metallista, ja se kiinnitettiin siihen liitetyn koukun avulla vyönä toimivaan kankaaseen.
Suurin osa jataganeista valmistettiin 1750-1860 välillä ja niitä käytettiin sekä paraatiaseina sekä taistelussa. Yleensä koristeellisimmat jataganit toimivat sotilaiden ja myös siviilien mukanaan kantamina statussymboleina.
Hannu Pelkonen

Hannu Pelkonen (s. 30. elokuuta 1953 Raahe) on suomalainen näyttelijä. Hän on opiskellut Teatterikorkeakoulussa vuosina 1977–1981.
Näytelmiä.
Oulussa muun muassa:
Samuli Helavuori

Samuli Helavuori (s. 3. huhtikuuta 1991 Pori) on suomalainen jääpalloilija. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa Edsbyns IF:ää.
Helavuori kuuluu Suomen jääpallomaajoukkueeseen. Hän on pelannut urallaan kahdeksan kertaa MM-kilpailuissa. 
Ura.
Helavuori on edustanut kasvattajaseuransa Porin Narukerän lisäksi ruotsalaista Bollnäsiä. Keväällä 2021 Helavuori siirtyi Bollnäsistä Edsbyns IF:ään.
Keväällä 2022 Helavuori voitti uransa ensimmäisen Ruotsin mestaruuden. Kauden päätteeksi hänet valittiin myös ensimmäistä kertaa Vuoden jääpalloilijaksi Suomessa.
Yksityiselämä.
Helavuorella on vaimo, yksi poika ja yksi tytär. Helavuoren isä Timo Helavuori on toiminut erilaisissa tehtävissä jääpallon parissa.
Saavutukset.
Seurajoukkueessa
Maajoukkueessa
Henkilökohtaisesti
Pavel Borodin

Pavel Pavlovitš Borodin (s. 25. lokakuuta 1946 Šahunja, Gorkin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen valtiomies, joka toimi Venäjän ja Valko-Venäjän valtioliiton pääsihteerinä vuosina 2000–2012. Sitä ennen hänellä oli johtava virka Boris Jeltsinin valtionhallinnossa Venäjällä.
Borodin opiskeli Uljanovskin maatalousinstituutissa, josta valmistui 1972. Vuoteen 1980 hän toimi rakennustyössä. Sen jälkeen hän toimi hallinnollisissa tehtävissä Jakutiassa vuoteen 1993.
Jarno Väkiparta

Jarno Väkiparta (s. 13. maaliskuuta 1974 Pori) on suomalainen entinen jääpalloilija. Hän edusti kasvattajaseuransa Narukerän lisäksi useita seuroja Ruotsin pääsarjoissa Allsvenskanissa ja Elitserienissä. 
59 A-maaottelua pelannut Väkiparta kuului yhdessä veljensä Janne Väkiparran kanssa vuoden 2004 maailmanmestaruuden voittaneeseen Suomen joukkueeseen.
Jarno Väkiparran isä Erkki Väkiparta on entinen SM-liigakiekkoilija. 
Saavutukset.
Maajoukkueessa
Seurajoukkueissa
Heurlin

Heurlin on alkujaan ruotsalainen sukunimi. Sen nimisiä ovat muun muassa:
Anna Hietanen-Makela

Anna Martta Hietanen-Makela (o.s. "Hietanen"; 10. huhtikuuta 1909 Isokyrö – 10. joulukuuta 1994 Kalifornia, Yhdysvallat) oli suomalainen geologi, joka loi pääosan urastaan Yhdysvalloissa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1928, valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1933 pääaineenaan fysiikka, jatkoi geologian opintoja Yhdysvalloissa ja väitteli tohtoriksi Suomen kvartsiittien petrologiasta vuonna 1938. Hietanen toimi Helsingin yliopiston mineralogian assistenttina vuodesta 1935, stipendiaattina Yhdysvalloissa 1938–1940 ja Helsingin yliopiston dosenttina 1942–1946. Kun Hietanen ei saanut hakemaansa apulaisprofessuuria Helsingistä, hän muutti vuonna 1946 pysyvästi Yhdysvaltoihin. Siellä hän oli vuosina 1949–1953 U.S. Geological Surveyn geologina Washingtonissa sekä 1953–1983 petrologian yksikön johtajana Menlo Parkissa Kaliforniassa. Hietanen-Makela saavutti mainetta pääasiassa Idahossa ja Sierra Nevadan alueella suorittamillaan kallioperägeologisilla, petrologisilla, mineralogisilla ja geokemiallisilla kenttätutkimuksilla.
Hietanen-Makela sai vuonna 1979 Interior Department's Distinguished Service Awardin. Hänet valittiin keväällä 1994 Suomen Geologisen Seuran kunniajäseneksi.
Hietanen-Makela meni Yhdysvalloissa naimisiin liikemies George Makelan kanssa.
Yhdystie 8693

Yhdystie 8693 on Kuusamon Käylästä Liikasenvaaraan kulkeva tie. Sen pituus on 25 kilometriä ja on koko matkan osoitenimeltään "Liikasenvaarantie".
Nähtävyydet.
Oulankajoen varrella sijaitsee Kiutaköngäs noin puolen kilometrin päässä yhdystiestä. Joen toisella puolella sijaitsee puolestaan Oulangan tutkimusasema.
Matti Hietaranta

Matti Herman Hietaranta (8. tammikuuta 1916 Ulvila – 10. tammikuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen maataloustieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston meijeriopin vt. professori 1951–1954, vakinainen professori 1955–1962.
Hietaranta tuli ylioppilaaksi vuonna 1935 ja valmistui metsätieteiden kandidaatiksi 1945 ja samojen aineiden tohtoriksi 1950. Hän toimi myös pohjoismaisen elintarviketutkijain metodiikkakomitean jäsenenä sekä Valiolla neuvontalaitoksen esimiehenä ja johtokunnan jäsenenä.
Emil Hillberg

Carl Vilhelm Emil Hillberg (18. helmikuuta 1852 Tukholma, Ruotsi – 26. joulukuuta 1929 Trosa, Ruotsi) oli ruotsalainen näyttelijä.
Hillberg oli Helsingin Ruotsalaisen teatterin näyttelijä 1874–1878, Dramatiska Teaternissa Tukholmassa hän työskenteli 1886–1887 ja 1908–1919, ja näiden välillä Albert Ranftin teatterissa. Hän oli realistisen luonteenkuvauksen kehittäjä.
Bolšaja Kokšaga

Bolšaja Kokšaga (, ) on Volgan sivujoki Venäjän Kirovin alueella ja Marin tasavallassa.
Bolšaja Kokšagan pituus on 297 kilometriä ja sen valuma-alue on 6 330 km² suuruinen.
Joki saa alkunsa Kirovin alueen lounaisosista Kiknurin piirin Kogšagan kylän koillispuolelta. Joki jatkaa alueen lounaisimpien kunnallispiirien keskustaajamien eli Kiknurin piirin Kiknurin (kaupunkityyppinen taajama, jossa 2010 asui 4 970 asukasta) ja Santšurskin piirin Santšurskin (kaupunkityyppinen taajama, jossa 2010 asui 4 727 henkeä) kautta. Joen keskijuoksulla sijaitsee Bolšaja Kokšagan luonnonpuisto. Joki liittyy Volgaan Marinmaan Zvenigovon piirin kahden kylän lähistöllä. Joensuun länsirannalla on Kokšamaryn kylä (kyläkunnassa 2 107 asukasta) ja itärannalla Kokšaiskojen kylä (kyläkunnassa 1 897 asukasta).
The Riff

The Riff on Lordin musiikkikappale yhtyeen kuudennelta studioalbumilta "To Beast Or Not To Beast". Kappaleesta julkaistiin single ja musiikkivideo keväällä 2013. Mr. Lordi kirjoitti kappaleen sanat yhtyeen entisen rumpalin, Otuksen kuolinpäivänä. Single julkaistiin ainoastaan digitaalisena. The Riff on Lordin ensimmäinen single, josta on julkaistu myös virallinen "lyric-video". The Riff on mukana Pinball Rocks nimisessä pelissä.
Musiikkivideo.
The Riffin musiikkivideo kuvattiin tšekkiläisessä supermarket Albertissa Prahassa. Videolla esiintyy tšekkiläinen Playmate-malli Dominika Jandlova. Levy-yhtiö ei sallinut videolla alastomuutta. Musiikkivideo oli ennakkonäytöksessä Radio Rockin nettisivuilla 27. helmikuuta 2013.
Karttumonnit

Karttumonnit (Scoloplacidae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Etelä-Amerikasta.
Lajit ja anatomia.
Karttumonnien heimoon kuuluu 1 suku ja 4 lajia. Lajit ovat karttumonni ("Scoloplax dicra"), kitukarttumonni ("S. distolorix"), kääpiökarttumonni ("S. empousa") ja sinttikarttumonni ("S. dolicholophia"). Aikaisemmin niiden katsottiin kuuluvan imumonneihin ("Loricariidae") alaheimona "Scoloplacinae". Karttumonniajit ovat hyvin pienikokoisia ja kasvavat korkeintaan noin 2 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat littehkö pää, kuonon 3 viiksisäieparia ja osoittain luulevyjen peittämä ruumis. Luulevyissä on pieni hammastus. Karttumonnilajeilta puuttuu rasvaevä ja selkäevässä on piikki.
Levinneisyys.
Karttumonneja tavataan Etelä-Amerikasta Perusta, Boliviasta, Brasiliasta ja Paraguaysta. Heimon kalojen elintympäristöä ovat järvet ja lammet sekä runsasta vesikasvillisuutta kasvavat joet ja purot. Ne elävät lähellä pohjaa tyypillisesti maatuvan lehtiaineksen joukossa.
Naamiokerttuli

Naamiokerttuli ("Geothlypis trichas") on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuntomerkit.
Naamiokerttuli on 12–13 senttimetriä pitkä. Se on päältä oliviinvihreä ja alapuolelta likaisenvalkoinen. Sillä on keltainen kurkku ja kellansävyiset pyrstön alapeitinhöyhenet. Kupeet ovat ruskehtavanvalkoiset. Vanhalla koiraalla on musta naamari, jonka ympärillä on harmaa reunus. Naaraalla pää on oliivinruskea.
Levinneisyys.
Naamiokerttulia tavataan pesivänä Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Meksikon pohjoisosissa ja talvehtivana Väli-Ameikassa. Harhailijoita on havaittu ainakin Islannissa ja Isossa-Britanniassa.
Francky Dury

Francky Dury (s. 11. lokakuuta 1957) on belgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. 
Ura.
Dury pelasi koko uransa amatöörinä ja edusti kymmenen vuoden ajan Hulste Sportin joukkuetta. Hän lopetti pelaajauransa 24-vuotiaana ja siirtyi valmentajaksi KRC Harelbeken juniorijoukkueisiin. Hän valmensi 1980–90-lukujen ajan lukuisia belgialaisia alasarjojen joukkueita. Vuonna 1994 hänestä tuli toistamiseen Zultse VV:n päävalmentaja. Dury luotsasi joukkuetta kesään 2001, jolloin seura yhdistyi KSV Waregemin kanssa ja muodosti uuden SV Zulte Waregemin joukkueen. Durysta tuli uuden seuran päävalmentaja ja joukkue selvisi kauden 2001–2002 päätteeksi ensimmäisenä waregemilaisjoukkueena Belgian 2. divisioonaan. 
Dury jatkoi Zulte Waregemin päävalmentajana ja luotsasi sen kaudella 2004–2005 Belgian 2. divisioonan mestariksi. Joukkue nousi ensimmäistä kertaa historiassaan pääsarjaan. Kaudella 2005–2006 Dury luotsasi Zulte Waregemin sensaatiomaisesti Belgian cupin mestariksi, ja kaudella 2006–2007 seura eteni Duryn alaisuudessa UEFA Cupissa aina kolmannelle kierrokselle saakka. Duryn yhdeksän valmennusvuoden aikana Zulten paras sijoitus liigassa oli viides kaudella 2008–2009. Seura vakiinnutti hänen johdollaan paikkansa liigan ylemmässä keskikastissa ja taisteli joka vuosi europelipaikoista.
Duryn hienot näytöt Zultessa saivat monet Belgian seurat kiinnostumaan miehen palveluksista, mutta hän pysyi pitkään uskollisena seuralle. Elokuussa 2009 hänestä tuli päävalmentajan tehtävänsä ohessa myös Belgian jalkapallomaajoukkueen apulaisvalmentaja. Kesäkuussa 2010 Dury jätti pitkän spekuloinnin jälkeen Zulten ja siirtyi KAA Gentin päävalmentajaksi. Duryn johdolla Gent sijoittui Belgian liigassa kolmanneksi, mutta pudotuspeleissä seuran menestys jäi heikoksi ja se putosi europelien ulkopuolelle. Joukkue purki Duryn sopimuksen kauden jälkeen. 
Gentistä lähtönsä jälkeen Durysta tuli Belgian U21-maajoukkueen päävalmentaja. Hän jätti tehtävänsä jo vuoden 2011 lopussa ja palasi SV Zulte Waregemin päävalmentajaksi. 
Duryn johdolla Zulte Waregem sijoittui sensaatiomaisesti Belgian liigan kakkoseksi kaudella 2012–2013 ja hänet valittiin vuoden parhaaksi jalkapallovalmentajaksi. Duryn johdolla Zulte jatkoi hyviä otteitaan ja kaudella 2013–2014 se eteni Eurooppa-liigassa lohkovaiheeseen saakka. Belgian cupissa Zulte selvisi loppuotteluun, mutta hävisi KSC Lokerenille 1–0. Kausi 2014–2015 sujui heikommin ja Zulte jäi Belgian liigan runkosarjassa sijalle 12. Dury jatkoi heikosta kaudesta huolimatta seuran päävalmentajana ja kaudella 2015–2016 Zulte oli kuudes. Kaudella 2016–2017 Dury luotsasi seuran Belgian cupin loppuotteluun, jossa kukisti KV Oostenden rangaistuspotkukilpailun jälkeen.
Dury sai potkut Zulte Waregemista joulukuussa 2021, kun joukkue oli juuttunut Belgian liigassa sijalle 17.
Alex Oikkonen

Alex Kristopher Oikkonen (s. 15. lokakuuta 1994 Joutseno) on suomalaissyntyinen puertoricolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kakkosen Kultsu FC:tä ja on pelannut myös Puerto Ricon maajoukkueessa.
Seurajoukkueura.
Oikkosen isä on suomalainen ja äiti puertoricolainen. Hänen kasvattajaseuransa on Joutsenon Kullervo, jonka lisäksi hän pelasi juniorina Kultsun ja LAUTP:n yhteisjoukkueessa UK-Akatemiassa sekä Kultsun ja Imatran Palloseuran yhteisjoukkueessa Etelä-Karjalan Pallossa. Kaudella 2011 Oikkonen pelasi Kultsu FC:n riveissä miesten otteluita Kaakkois-Suomen Kolmosessa, kunnes perhe muutti Puerto Ricoon.
Puerto Ricossa Oikkosen seura oli Bayamón, jossa hän pelasi paikallista pääsarjaa Liga Nacionalia. Syksyllä 2012 Oikkonen siirtyi yhdysvaltalaisen Major League Soccer -seuran FC Dallasin akatemiajoukkueeseen, jonka kanssa hän osallistui Yhdysvaltain jalkapalloliiton Development Academy -sarjaan. Tammikuussa 2013 hän sai kutsun alankomaalaisen NAC Bredan testileirille.
Heinäkuussa 2013 Oikkonen kävi espanjalaisen Martosin testissä, mutta palasi kuitenkin loppukaudeksi Suomeen Kultsu FC:n joukkueeseen. Kultsu FC sijoittui Kolmosen lohkonsa toiseksi ja nousi lopulta täydennysmenettelyn kautta Kakkoseen kaudeksi 2014.
Kaudeksi 2014 Oikkonen teki sopimuksen Veikkausliigan Myllykosken Pallon kanssa. Hän pelasi MYPAn riveissä kahdessa Liigacupin ja yhdessä Suomen Cupin ottelussa, kunnes toukokuussa 2014 hänet lainattiin Kultsu FC:lle. Oikkosen oli määrä pelata Kultsu FC:ssä koko kausi 2014, mutta inhimillisen erehdyksen seurauksena hänen lainasopimuksensa jäi uusimatta syyskuussa ennen siirtoajan umpeutumista ja hänen pelioikeutensa jäi MYPAlle. Hän debytoi liigassa 14. syyskuuta 2014 ottelussa Turun Palloseuraa vastaan ja pelasi kaikkiaan kolmessa liigaottelussa kaudella 2014.
MYPA menetti liigapaikkansa talousepäselvyyksien vuoksi talvella 2015. Oikkonen palasi kaudeksi 2015 Kultsu FC:hen.
Maajoukkueura.
Oikkonen oli mukana vuoden 2013 alle 20-vuotiaiden Pohjois-Amerikan-, Keski-Amerikan- ja Karibian-mestaruuskilpailuihin yltäneessä Puerto Ricon nuorten maajoukkueessa.
Puerto Ricon miesten maajoukkueessa Oikkonen debytoi 14. marraskuuta 2011 vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuiden karsintaottelussa Saint Luciaa vastaan. Hän pelasi joukkueessa myös vuosien 2012 ja 2014 Karibian-mestaruuskilpailuiden karsinnoissa. Hän teki maajoukkueuransa ensimmäisen maalin 9. syyskuuta 2012 ottelussa Saint-Martinia vastaan.
Procoptodon

Procoptodon oli jättiläiskengurusuku, jonka laji "P. goliah" eli Australiassa pleistoseenikaudella ja hävisi sukupuuttoon 50 000 vuotta sitten.
Ulkonäkö.
Suurin "Procoptodon"-lajeista oli "P. goliah", se oli suurin koskaan elänyt kenguru. Sillä oli korkeutta lähes kaksi metriä ja painoa 232 kiloa.
Muut suvun lajit olivat pienempiä, "Procoptodon gilli" oli koko alaheimonsa pienin laji. Se oli noin metrin korkuinen.
"Procoptodonin" jalat muistuttivat hevosen kavioita. Molemmissa eturaajoissa oli kaksi erittäin pitkää sormea ja kynttä.
Ravinto ja muuta tietoa.
"Procoptodon" riipi käsillään kuin saksilla lehtiä puista. Ne vaeltelivat ryhmissä muinaisen Australian tasangoilla. Syy lajin häviämiseen 50 000 vuotta sitten saattoi olla ihmisen aiheuttama, mutta on myös näyttöä, että "Procoptodoneja" saattoi elää vielä 18 000 vuotta sitten. Jättiläiskengurun jäännöksiä voi ihailla muun muassa Etelä-Australiassa.
2C-D

2C-D on psykedeelinen fenetyyliamiini, ja sitä käytetään joskus enteogeenina. Se syntetisoitiin ensimmäisen kerran vuonna 1970, ja sen käyttöä ihmisille tutki myöhemmin Alexander Shulgin. Kirjassaan PiHKAL Shulgin listaa annostukseksi 20–60 mg, mutta monet ovat suositelleet suurempaa annosta. 
Annostus.
Pienemmillä annoksilla (10 mg tai vähemmän) 2C-D:tä on tutkittu potentiaalisena älylääkkeenä eli nootropiinina. 2C-D:tä otetaan tavallisesti suun kautta, mutta sitä voidaan myös nuuskata. Nuuskaaminen voi aiheuttaa kovaa kipua, mutta tällöin myös annokset ovat 1–15 mg luokkaa.
Ominaisuudet.
2C-D:stä ei ole olemassa paljoa tietoa, esimerkiksi sen myrkyllisyydestä, koska sitä ei ole laajemmalti tutkittu. Shulginin mukaan 2C-D:n vaikutus kestää tyypillisesti 4–6 tuntia, ja Shulgin itse kuvaili ainetta "farmakologiseksi tofuksi", joka tarkoittaa sitä että sekakäytettäessä sitä muiden aineiden kanssa, sen vaikutus voi olla huomattavasti voimakkaampi; tofu itsessään imee makua itseensä.
Laki.
Listattu valtioneuvoston asetuksessa kuluttajamarkkinoilta kielletyistä psykoaktiivisista aineista.
Teratornis

Teratornis merriami (eli "Merriamin korppikotka") oli suuri korppikotkan kaltainen petolintu, joka eli Pohjois-Amerikassa varhaiselta Pleistoseenilta myöhäiselle pleistoseenille. Hyvin säilyneitä fossiileja on löydetty muun muassa kuuluisista La Brean tervahaudoista.
Ulkonäkö ja käyttäytyminen.
"Teratornis merriamin" siipien kärkiväli oli 3,5–3,8 metriä, ja "T. woodburnensisin" jopa yli neljä metriä. Kalasääksen tavoin "Teratornisien" ravinto koostui suurelta osin kalasta. Ne saalistivat myös muun muassa muita lintuja, kaniineja ja muita pikkunisäkkäitä. Myös haaskat kelpasivat. "Teratornis" pystyi repimään saalistaan paloiksi, muttei käyttämään samanlaista voimaa kuin esimerkiksi kotkat.
U. L. Lehtonen

Uno Ludvig Lehtonen (27. tammikuuta 1870 Akaa – 25. joulukuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija ja professori, joka oli erikoistunut varsinkin Puolan ja Venäjän historiaan.
U. L. Lehtosen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja David Lehtonen ja Ewelina Augusta Hollming. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1891 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1898 sekä lisensiaatiksi 1904. Vuosina 1898–1900 hän opiskeli Saksassa. Opiskeluaikanaan hän työskenteli Helsingin Kallion kansankirjaston hoitajana vuosina 1893–1898 ja Suomen Tiedeseuran kirjastonhoitajana 1897–1898.
Jo opinnoissaan Lehtonen keskittyi Puolan historiaan. Historiantutkijana hän kokosi laajoja arkistoaineistoja selvittäessään erilaisten ilmiöiden taustoja. Baltiansaksalaisen historiantutkijan Theodor Schiemannin innoittamana Lehtonen perehtyi Venäjän 1700-luvun lopun Puolan-politiikkaan, jota käsitteli myös hänen vuonna 1904 ilmestynyt väitöskirjansa "Der Untergang Polens in seinen wichtigsten Ursachen dargestellt". Sittemmin hän siirtyi Venäjän Suomen-politiikan tutkimiseen.
Vuonna 1908 ilmestyneessä teoksessa "Tilsitistä Haminaan. Tutkimus Aleksanteri I:n ulkopolitiikasta mikäli siitä on johtunut Suomen valloitus" Lehtonen asetti Suomen sodan taustat laajempiin eurooppalaisiin yhteyksiin ja osoitti, että Aleksanteri I oli hyökännyt Suomeen vastentahtoisesti eikä valloitushalusta. Johtopäätökset olivat tieteellisiä, mutta sopivat hyvin yhteen myös vanhasuomalaisten politiikan kanssa. Lehtonen luettiin Suomalaisen puolueen kannattajiin, vaikka hän olikin useita muita historiantutkijoita vähemmän poliittinen. Hän suunnitteli mainitulle teokselleen kahta jatko-osaa, jotka olisivat käsitelleet itse Suomen sotaa sekä Haminan rauhaa, mutta ne eivät koskaan valmistuneet.
Lehtonen toimi historian lehtorina Sortavalan reaalilyseossa 1905–1908 ja Tampereen klassisessa lyseossa 1908–1910. Helsingin keisarilliseen yliopistoon perustettiin vuonna 1903 Venäjän historian professuuri, joka täytettiin vuonna 1910 kun Lehtonen nimitettiin siihen. Opetuksessa hän painottui lähinnä yleiseen historiaan, ja vuonna 1924 virka muutettiinkin yleisen historian professuuriksi. Lehtonen hoiti sitä kuolemaansa asti.
Lehtonen oli vuonna 1902 perustamassa Historiallista aikakauskirjaa ja toimi sen päätoimittajana vuodesta 1911. Lehti kasvoi hänen päätoimittajakautenaan. Hän toimi Suomen Historiallisen Seuran puheenjohtajana 1915–1916 ja sihteerinä 1917–1919. Kun järjestö ei hänen pettymyksekseen koonnut yhteen akateemisten piirien ulkopuolisia historian harrastajia, hän perusti Historian Ystäväin Liiton tähän tarkoitukseen. Lehtonen oli lisäksi Turun Suomalaisen Yliopistoseuran yliasiamies 1918–1922 ja organisoi keräyksen Turun yliopiston perustamiseksi. Vuonna 1918 hän toimi myös lyhytaikaisesti Suomen virallisen tietotoimiston johtajana sekä Suomen kenraalikuvernöörinviraston lakkauttamisen valvojana.
Lehtosen puoliso oli Katri Danielson-Kalmari, jonka isä oli valtioneuvos J. R. Danielson-Kalmari, yksi Lehtosen opettajista. Lehtonen kuoli isänsä tavoin sokeritautiin.
Hawker Fury

Hawker Fury on kaksitasoinen hävittäjälentokone. Se oli brittiläisvalmisteinen mäntämoottorihävittäjä, jota suunniteltiin ja valmistettiin Britanniassa maailmansotien välissä.
Hawker Fury oli vielä joissain maissa käytössä toisen maailmansodan puhjetessa. Royal Air Force aloitti Hawker Furyn palveluskäytön vuonna 1931. Tyyppi oli ensimmäisiä 200 mailin tuntinopeuden (322 km/h) ylittäneitä koneita. Pyörien muotosuojat saaneet Mk II -tyypin koneet saatiin käyttöön vielä vuonna 1937. Sen suurin nopeus oli 359 km/h. Mk II:ta edelsivät niin kutsutut Intermediate- ja High Speed -kehitysversiot, jotka rahoitettiin yksityisen rahoituksen turvin.
Aktiiveissa taistelutoimissa kone otti osaa taisteluihin Espanjan sisällissodassa 1936-1939 sekä italialaisia vastaan vuosina 1940–1941.
Hawker Furyn moottori oli 640 hevosvoiman Rolls-Royce Kestrel VI -V-moottori, joka oli alkusarjan tuotantoon verraten 20% tehokkaampi. Aseistuksena oli kaksi ohjaamon eteen asennettua 7,7 mm runkokonekivääriä. Koneen lakikorkeus oli 8  990 metriä.
2C-N

2C-N on psykedeelinen fenetyyliamiini, sen syntetisoi ensimmäisen Alexander Shulgin.
2C-N:n suolat ovat väriltään kirkkaan keltaisesta oranssiin, tämä johtuu sen typpiryhmästä. Muiden 2C-ryhmän aineiden suolat ovat valkoisia.
Shulgin listaa kirjassaan "PiHKAL" sopivan annoksen olevan 100–150 mg. 2C-N otetaan yleensä syömällä. Vaikutukset kestävät tyypillisesti 4–6 tuntia.
2C-N on luokiteltu Suomessa kuluttajamarkkinoilta kielletyksi psykoaktiiviseksi aineeksi.
Madison Bumgarner

Madison Kyle Bumgarner (s. 1. elokuuta 1989 Pequannock, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja, pelipaikaltaan syöttäjä, joka edustaa Major League Baseball (MLB) -sarjan San Francisco Giantsia. Bumgarner on voittanut World Seriesin kolmesti (2010, 2012 ja 2014).
Bumgarner valittiin vuoden 2007 1. kierroksen 10. varauksella San Francisco Giantsiin. Hän teki debyyttinsä Giantsissa vuonna 2009 yhdessä sieppari Buster Poseyn kanssa, ja sittemmin kaksikko on saanut mainetta yhtenä MLB:n lähihistorian parhaimmista syöttäjä ja sieppari -pareista. Bumgarner syötti vuoden 2010 World Seriesin neljännessä ottelussa kahdeksan juoksutonta vuoroparia edesauttaen joukkuettaan ensimmäiseen World Series -voittoon 56 vuoteen. Kaksi vuotta myöhemmin hän syötti seitsemän juoksutonta vuoroparia World Seriesin toisessa ottelussa. Vuonna 2014 hän teki ennätyksen asettamalla World Seriesin alhaisimman vastuujuoksuarvon, ja hänet nimettiin World Seriesin arvokkaimmaksi pelaajaksi (MVP).
Naisten maailmankisat

Naisten maailmankisat (Women's World Games) järjestettiin neljä kertaa vuosien 1922 ja 1934 välillä. Vuonna 1921 Alice Milliatin toimesta perustettiin Kansainvälinen Naisten Urheiluliitto (Fédération Sportive Féminine Internationale, FSFI). Liitto ryhtyi heti seuraavana vuonna järjestämään naisille omia "olympiakisoja" (jeux Féminins Mondiaux – naisten maailmankisat). Yleisurheilun lisäksi kisoissa pelattiin kori- ja käsipalloa.
Naisten maailmankisat 1922.
Ensimmäiset Naisten maailmankisat pidettiin Pariisissa yksipäiväisenä tapahtumana. Kahdeksantoista urheilijaa kilpaili yleisurheilussa 20 000 katsojan läsnä ollessa.
Lajivoittajat
Naisten maailmankisat 1926.
Toiset kisat käytiin Göteborgissa, Ruotsissa 1926. Osanottajia oli kaikkiaan kymmenestä kansakunnasta, muun muassa Japanista.
Lajivoittajat
Naisten maailmankisat 1930.
Kansainvälinen olympiakomitea (IOC) kielsi FSFI:tä käyttämästä sanaa ”Olympia” lajiensa yhteydessä. KOK ja IAAF (International Amateur Athletics Federation) hyväksyivät vastapainoksi kokeilumielessä muutamia naisten lajeja vuoden 1928 kesäolympialaisiin. Lajimäärä oli kuitenkin hyvin rajallinen.
FSFI ei pitänyt tätä tyydyttävänä, ja vaikka pidättäytyikin käyttämästä ”Olympia” -nimikettä, järjesti se kolmannet maailmankisansa Prahassa 7.–9. syyskuuta 1930, Osanottajia oli yli 200 kaikkiaan 17 maasta ja yleisöä yli 15 000.
Lajivoittajat
Naisten maailmankisat 1934.
Neljännet maailmankisat järjestettiin Lontoossa, Englannissa 1934.
Lajivoittajat
Vuosina 1932 ja 1936 lisättiin naisten lajeja olympiakisojen ohjelmaan. Berliinissä 1936 pidetyssä kongressissa FSFI lakkautettiin ja naisurheilijat liittyivät IAAF:iin. Vuodeksi 1938 Wieniin suunnitellut naisten maailmankisat näin ollen peruuntuivat, mutta naisille järjestettiin omat Euroopan mestaruuskilpailunsa yleisurheilussa. Lakkautettaessa kuului naisten kansainväliseen liittoon 24 maata, mukana ei kuitenkaan ollut muun muassa Suomi.
Svenska normallyceum

Svenska normallyceum eli Ruotsalainen normaalilyseo (myös Norsen) oli vuosina 1864–1977 Helsingissä toiminut ruotsinkielinen oppikoulu. Se perustettiin J. V. Snellmanin aloitteesta. Aluksi koulun nimi oli "Helsingfors normalskola", mutta se muutettiin myöhempään muotoonsa vuonna 1874. Vuosina 1867–1872 koulussa oli myös suomenkielinen osasto. Axel Hampus Dahlströmin suunnittelema koulurakennus Unioninkadulla Kaartinkaupungissa valmistui vuonna 1880.
Vuoteen 1974 koulu oli ainoastaan pojille, mutta tuolloin se yhdistettiin ruotsinkielisen tyttölyseon kanssa ja muutettiin yhteiskouluksi. Peruskoulujärjestelmään siirtymisen yhteydessä vuonna 1977 koulu jaettiin lukioksi ja yläasteeksi, jotka sen jälkeen toimivat samoissa tiloissa nimillä Gymnasiet Svenska normallyceum ja Högstadiet Svenska normallyceum. Lukio yhdistettiin vuonna 2015 Tölö specialiseringsgymnasiumin kanssa Tölö gymnasiumiksi, joka toimii Töölössä.
Norsenin vanhassa rakennuksessa toimivat nykyään ruotsinkielisen peruskoulun Grundskolan Norsenin luokat 5–9. Rakennus peruskorjattiin vuonna 2016. Se on nykyään Helsingin vanhin yhä alkuperäisessä käyttötarkoituksessaan oleva koulurakennus.
Citi Field

Citi Field on vuonna 2009 valmistunut baseballstadion Queensin piirikunnassa, New Yorkin kaupungissa Yhdysvalloissa. Stadionin nimisponsori on rahoitusalan yritys Citigroup.
Stadionin omistaja ja pääkäyttäjä, MLB-joukkue New York Mets rakensi Citi Fieldin korvaamaan vanhentunut Shea-stadion. Vanha stadion myös purettiin uuden tieltä.
Vauhtiveikko

Vauhtiveikko ("Desperate Moves", myös nimillä "A Desperate Case, Rollerboy, Save the Last Dance for Me, Steigler and Steigler, Stiegler: A Desperate Case" ja "Stiegler: A Serious Case") on vuonna 1981 julkaistu Ovidio G. Assonitisin ohjaama ja tuottama italialais-yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Steve Tracy, Eddie Deezen ja Isabel Sanford. Sivuosia näyttelevät muun muassa Paul Benedict, Christopher Lee ja Dana Handler.
"Vauhtiveikon" on käsikirjoittanut Alan Berger, Roberto Gandus ja Kathy Gori. Elokuva julkaistiin Italiassa vuonna 1981. 
Elokuvassa rullalautaileva ujo poika haaveilee jengijohtajan tyttöystävästä, jonka hän lopulta saakin.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Vauhtiveikko" saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla.
Königsbergin Albertus-yliopisto

Königsbergin Albertus-yliopisto, , oli maineikas Itä-Preussin alueella toiminut saksalainen yliopisto. Se perustettiin vuonna 1544, jolloin se oli Marburgin jälkeen toinen protestanttinen yliopisto. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa 1945 Itä-Preussi siirtyi Neuvostoliiton haltuun, ja saksalaisen yliopiston historia päättyi. Kaupungin nimeksi tuli Kaliningrad.
Yliopiston perusti Preussin (Brandenburg-Ansbachin) ruhtinas Albrekt Brandenburgilainen (, ). Tarkoituksena oli harjoittaa tiedettä protestanttisessa hengessä ja kilpailla lähialueen katolisten oppilaitoksia, esimerkiksi Vilnan yliopistoa vastaan. Yliopiston kutsumanimi oli "Albertina", ja sen virallisessakin nimessä oli perustajansa mukaan sana Albert.
Yliopistossa toimi 1800-luvulla lukuisia maineikkaita tutkijoita. Varsinkin filosofia ja matematiikka olivat vahvoja aloja Albertinassa. Filosofeista erityisesti Johann Gottlieb Fichte, Immanuel Kant ja Johann Gottfried Herder ovat kuuluisia Albertinan kasvatteja. Matematiikassa muodostui suorastaan königsbergiläinen koulukunta, johon kuuluivat Carl Gustav Jacob Jacobi ja hänen oppilaansa Karl Wilhelm Borchardt, Eduard Heine, Otto Hesse ja Friedrich Julius Richelot.
Anders Johan Hipping

Anders Johan Hipping (18. joulukuuta 1788 Koskenkylä – 8. marraskuuta 1862 Uusikirkko) oli suomalainen pappi ja historiantutkija.
Hippingin vanhemmat olivat Pernajan kappalainen David Hipping (1753–1819) ja Juliana Forsskåhl. Hän kävi 1800-1803 Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1804. Hipping oli viulistina keisarillisessa hoviorkesterissa Pietarissa 1807–1811. Palattuaan Suomeen hänet vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 1812.
Hipping oli Pernajan kappalaisena toimineen isänsä apulaisena 1812 ja Pietarin lukion suomalaisten oppilaiden uskonnonopettajana 1813–1823. Hän toimi samalla myös valtakunnankansleri kreivi Nikolai Rumjantsevin kirjastonhoitajana 1820–1823. Hippingistä tuli Vihdin kirkkoherra 1823 ja hän sai rovastin arvon 1833. Hänestä tuli lääninrovasti 1842 ja viimeksi hän oli Viipurin läänin Uudenkirkon kirkkoherrana vuodesta 1847.
Uudenkaupungin makeavesiallas

Uudenkaupungin makeanvedenallas on Uudenkaupungin edustalla sijaitseva makeavesiallas. Altaan erottaa Saaristomerestä pengertie, joka toimii alueen saariston rengastienä. Kyseessä on Suomen toiseksi suurin merenlahdesta padottu järvi, ja sen vettä johdetaan Uuteenkaupunkiin, Kustaviin, Taivassaloon ja Vehmaalle.
Makeanvedenaltaan keskellä on saarijono, joka erottaa sen kahteen eri osa-alueeseen Velhoveteen ja Ruotsinveteen. Altaaseen laskevat Sirppujoki ja sen sivuojana toimiva Maurumaansalmenoja. Makeanvedenaltaan veden laatu on pitkälti kytköksissä Sirppujokeen, jonka valuma-alueeseen kuuluu lähes 90 % altaan pinta-alasta. Joen valuma-alueella on paljon sulfidimaata, joten altaaseen päätyvä vesi on hapanta.
Historia.
Uudessakaupungissa aloitti 1960-luvulla toimintansa Kemiran lannoitetehdas, jota varten tarvittiin raakavesilähde. Tämän johdosta alueelle padottiin vuonna 1965 allas, joka eristi alueen sisävedeksi. Käytännössä tämä tapahtui yhdistämällä suuri joukko saaria penkerein. Työhön vaadittiin 130 000 kuutiota maa-ainesta, ja samassa yhteydessä penkereelle ja saarille rakennettiin maantie, joka nykyään tunnetaan myös Velhoveden rengastie -nimisenä matkailureittinä.
Vedenlaatu ja kasvisto.
Allas muuttui makeavetiseksi kolmen vuoden kuluessa patoamisesta, ja samalla myös sen kasvisto muuttui huomattavasti. Makeanvedenallas oli vuosikymmenien ajan ongelmallinen alue, sillä siellä tapahtui nopeita ja usein hyvin haitallisiakin muutoksia. Pahimmillaan allas happamoitui hyvin nopeasti Sirppujoen tuomien sulfaattien ansiosta, mikä johti kalakuolemiin. Makeanvedenaltaassa rehotti aiemmin rentovihvilä-niminen vesikasvi, mikä johti toistuviin ongelmiin.
Uudenkaupungin makeanvedenaltaasta on kehittynyt kirkasvetinen ja niukkatuottoinen ekosysteemi. Sen aiempi murtovesille tyypillinen kasvisto katosi jo pian patoamisen jälkeen, ja 1980-luvulla alueelle ilmestyi useita makeanveden lajeja. Näiden joukossa on muun muassa upos- ja kelluslehtisiä kasveja. Happamuutta osoittava pH-arvo on ollut nykyään kymmenen vuoden (1995–2004) keskiarvona 6,1. Makeanvedenaltaan tilanne on vakiintunut, sillä Sirppujoen valuma-alueella ei tehdä enää ojituksia ja kuivatuksia entiseen tapaan.
Carl Immanuel Qvist

Carl Immanuel Qvist (23. syyskuuta 1827 Hamina – 30. tammikuuta 1897 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja sanomalehtimies. 
Qvistin vanhemmat olivat kirkkoherra Carl Johan Qvist ja Catharina Naht. Hän tuli filosofian kandidaatiksi 1850 ja lisensiaatiksi 1852 (väitöskirjan aihe "De philosophia juris Hegeliana"). Qvist perusti Johannes Alfthanin kanssa Wiborg-lehden ja toimi sen avustajana ja päätoimittajana 1855–1860. Tämän jälkeen hän avusti muitakin liberaaleja sanomalehtiä ja toimi 1861 sen hyväksi, että Tammikuun valiokuntaa koskevasta suunnitelmasta olisi syntynyt perustuslain edellyttämä valtiopäiväkutsu. Jouduttuaan liikemiehen toimissaan vararikkoon ja menetettyään samaan aikaan vaimonsa ja lapsensa koleran uhrina Qvist ryhtyi 40-vuotiaana opiskelemaan lääkäriksi. Hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1873. Hänen lääketieteen väitöskirjansa ja eräät muutkin julkaisunsa koskivat juuri koleraa. 1873 Qvististä tuli Helsingin kaupungin vt. ja 1878 vakinainen kaupunginlääkäri. Hän teki muun muassa aloitteen Marian sairaalan perustamisesta. 1877 Qvist sai vastuulleen rokotusainevarikon ja teki sitten useiden vuosien aikana mikroskooppisia ja bakteriologisia tutkimuksia keinotekoisesti tuotetusta rokotusaineesta, jotka eivät kuitenkaan johtaneet toivottuihin tuloksiin. Helsinkiin rakennettiin 1894 hänen aloitteestaan eläinvaksiinin valmistuslaitos.
Qvistin ensimmäinen puoliso vuodesta 1864 oli Selma Fredrika Poppius (k. 1867) ja toinen vuodesta 1885 Sofia Elisabet Renqvist (k. 1920).
Vartiolaiva Merikarhu

VL Merikarhu oli Suomenlahden merivartioston vartiolaiva. Merirajan valvonnan ja Suomenlahdella partioinnin lisäksi alusta käytettiin ympäristön valvonta- ja suojelutehtävissä. Aluksessa oli kiinteä öljyntorjuntajärjestelmä ja se pystyi toimimaan myös kemikaalionnettomuuksissa. VL "Merikarhu" pystyy kulkemaan 50 senttimetrin kiintojäässä 5 solmun nopeudella.
Rajavartiolaitos luopui "Merikarhun" käytöstä vuonna 2019 ja alusta yritettiin myydä. Keväällä 2020 Etelä-Kymenlaakson ammattiopisto anoi Rajavartiolaitoksen esikunnalta, että alus luovutettaisiin vastikkeetta koulutus- ja harjoituskäyttöön. Valtioneuvosto päätti marraskuussa 2020 aluksen luovutuksesta oppilaitokselle.
Paluu Taikavuorelta

Paluu Taikavuorelta () on vuonna 1978 ensi-iltansa saanut John Houghin ohjaama yhdysvaltalainen seikkailuhenkinen perhe-elokuva. "Paluu Taikavuorelta" on The Walt Disney Companyn vuoden 1975 elokuvan "Pako taikavuorelle" jatko-osa. Toinen jatko-osa, "Beyond Witch Mountain", julkaistiin vuonna 1982 televisioelokuvana.
Elokuvan pääpahiksia Letha Wedgeä ja tohtori Victor Gannonia näyttelevät Bette Davis ja Christopher Lee. Kim Richards uusii roolinsa Tiana ja Ike Eisenmann Tonyna.
"Paluu Taikavuorelta" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 10. maaliskuuta vuonna 1978. Elokuva on julkaistu VHS:lle ja DVD:lle.
Tuotanto.
"Paluu Taikavuorelta" -elokuvan käsikirjoituksen laati Malcolm Marmorstein Alexander Keyn hahmojen pohjalta. Elokuva on kuvattu Technicolor-menetelmällä Kalifornian Los Angelesissa ja Pasadenassa. Elokuva jäi Jack Soon viimeiseksi elokuvaksi.
Bette Davis suostui elokuvaan, koska "Paluu Taikavuorelta" oli sellainen elokuva, jonka Daviksen lapsenlapsetkin pystyivät katsomaan.
Arvid Renner

Arvid Renner (10. joulukuuta 1704 Rauma – 27. toukokuuta 1762 Vehkalahti) oli tuomari ja virkamies, joka toimi Suomen ylikamreerina. 
Rennerin vanhemmat olivat kirkkoherra Claudius Renner ja Anna Riprander. Rennerin ensimmäinen puoliso vuodesta 1743 oli Elisabet Welin (k. 1745) ja toinen vuodesta 1746 Anna Maria Niilontytär, joka oli kauppias Henrik Dannenbergin leski (k. 1778). Renner toimi ensin lääninkonttorissa Turussa ja sitten Turun kaupungin rahastonhoitajana. 1737 Renner nimitettiin Ala-Satakunnan kruununvoudiksi ja Pikkuvihan aikana vastoin tahtoaan aluksi Turun lääninkamreeriksi ja sitten koko Suomen ylikamreeriksi. Rauhanteon jälkeen Qvist siirtyi 1743 Venäjän haltuun jääneen Kyminkartanon eli Kymin ja Lappeen tuomiokunnan tuomariksi. Sitä ennen hän laati Pietarissa hallinto-ohjelman Viipurin lääniä varten, joka vahvistettiin 1744 ja osaltaan vaikutti Vanhan Suomen säilymiseen länsimaisena oikeus- ja kulttuurialueena. Myös tuomiokuntatyönsä puitteissa Renner puolusti maakunnalle rauhansopimuksessa taattuja oikeuksia. 1750- ja 1760-lukujen taitteessa hän laati laamanni M. Martinsin kanssa ehdotuksen eräänlaiseksi maakunnan edustuslaitokseksi, jota ei kuitenkaan hyväksytty Pietarissa. 1700-luvun puolivälissä Renner osti omistukseensa Summan kartanon Haminassa.
Nutcracker Fantasy

Nutcracker Fantasy () on Takeo Nakamuran ohjaama japanilainen stop motion -animaatioelokuva vuodelta 1979. "Nutcracker Fantasy" perustuu löyhästi Pjotr Tšaikovskin "Pähkinänsärkijä"-balettiin (1892) ja E. T. A. Hoffmannin novelliin "The Nutcracker and the Mouse King" (1816). Elokuva on julkaistu sekä englanninkielisenä että japaninkielisenä.
"Nutcracker Fantasy" sai ensi-iltansa kotimaassaan Japanissa 3. maaliskuuta vuonna 1979. Yhdysvalloissa elokuva julkaistiin 6. heinäkuuta vuonna 1979. Elokuva esitettiin myös Chicagon elokuvajuhlilla lokakuussa 1979.
"Nutcracker Fantasy" oli ehdokkaana ilmestymisensä aikoihin neljään elokuvapalkintoon, joista se voitti yhden.
Hirvas (koski)

Hirvas (ven. "Гирвас", "Girvas") on koski Karjalan tasavallassa Suununjoessa, noin 90 km Petroskoista luoteeseen. Koski on noin 0,5 km pitkä, ja sen putouskorkeus on 12,1 m.
Paikalla on sijainnut vanha lyydiläiskylä, jossa on nykyään noin tuhat asukasta. Hirvaksen vanha tulivuori paljastui vuonna 1931 patoa rakennettaessa pohjoispuoliseen Päläjärveen kanavaan. Vuonna 2015 alueelle on perustettu nähtävyydeksi tulivuoripuisto "Girvas Park".
Henrik Melander

Henrik Melander (20. elokuuta 1854 Kuopio – 18. marraskuuta 1905 Turku) oli suomalainen opettaja ja valtiopäivämies. 
Melanderin vanhemmat olivat yliopettaja Henrik Leopold Melander ja Elise Leontine Enwald. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1881 ja toimi sitten opettajana Helsingin suomalaisessa alkeisopistossa. 1888 hän tuli Turun suomalaisen klassillisen lyseon latinan lehtoriksi ja 1890 lyseon rehtoriksi. Hän toimi ahkerasti reaaliosaston perustamiseksi kouluunsa, samoin kuin Turun suomalaisen tyttökoulun ja jatko-opiston perustamiseksi. Hän myös sai Turun Kasvatusopillisen yhdistyksen heräämään uudestaan henkiin. Melander toimi pappissäädyn edustajana valtiopäivillä 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900. Vuonna 1897 hän toimi yleisen anomusvaliokunnan puheenjohtajana. Melanderin puoliso vuodesta 1892 oli Johanna Vilhelmina Vigelius (1876-1953). Hänen veljiään olivat fyysikko Gustaf Melander ja historioitsija Kurt Melander.