tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Filmstaden

Filmstaden on Ruotsissa Solnan kunnan Råsundassa sijaitseva alue, jossa ovat toimineet Svensk Filmindustrin elokuvastudiot. 
Historiaa.
Alue on rakennettu vuosina 1919–1920, minkä jälkeen siitä tuli yksi Euroopan moderneimmista elokuvastudioista. Filmstadeniin rakennettiin työpajoja, pukeutumistiloja, konttoreita, filmilaboratorio, elokuvien säilytystiloja, varastoja, ravintola ja kaksi suurta kuvausateljeeta. Rakennukset ovat tyyliltään pääosin kansallisromantiikkaa, mutta niissä on piirteitä myös alkavasta 1920-luvun klassisismista. Alue on ollut osa maaseutumaista kulttuurimaisemaa, joten monia ulkokohtauksia on voitu kuvata ympäristössä. 1940- ja 1950-luvuilla Filmstadenin ympärille rakennettiin kerrostaloja ja vanha aita korvattiin betonimuurilla.
Elokuvia.
Filmstadenissa on tehty melkein 400 elokuvaa. Monet ruotsalaiset näyttelijät ja ohjaajat ovat työskennelleet Filmstadenissa. Siellä on tehty esimerkiksi Ingmar Bergmanin, Alf Sjöbergin, Arne Sucksdorffin, Hasse Ekmanin, Jan Troellin, Hans Alfredsonin ja Tage Danielssonin elokuvia. Alueella kuvattuja elokuvia ovat esimerkiksi "Terje Vigen" (1917), "Ajomies" (1920) ja "Erotikon" (1920) sekä ensimmäinen ruotsalainen äänielokuva "Sano se sävelin". 
1960-luvulla elokuvia alettiin kuvata enemmän aidoissa ympäristöissä eikä yhtä suurille studioille ollut enää niinkään tarvetta. Siksi vuonna 1969 toiminta siirtyi merkittävästi pienempiin tiloihin Stocksundiin. Viimeisten alueella kuvattujen elokuvien joukossa olivat sisäkohtaukset "Peppi Pitkätossuun" ja Ingmar Bergmanin "Kosketus".
Nykyisyys.
Vuonna 2001 Filmstadeniin tehtiin uusi asemakaava. Useimmat kulttuurihistoriallisesti arvokkaat rakennukset suojeltiin, joten niitä ei saa purkaa eikä julkisivuja muuttaa. Osa rakennuksista on purettu uusien rakennusten tieltä.
Osa alueesta on muutettu uusiksi asunnoiksi. Niiden rakentaminen aloitettiin vuonna 2003.
Filmstadenissa sijaitsee SF:n elokuvateatteri Filmstaden Råsunda ja myös SF:n pääkonttori. Alueella toimivat myös SF:n omistamat AB Filmteknik ja AB Filmlager. Ateljeet olivat vuokrattuina Statens Scenskolalle joitakin vuosia, mutta vuodesta 1971 alkaen tilat ovat olleet Riksteaternin käytössä.
Kaiyōmaru

Kaiyōmaru () oli vuonna 1865 vesillelaskettu höyrykäyttöinen täystakiloitu sotalaiva ollen ensimmäisiä tyypin edustajia Japanissa.
Valmistus.
Tokugawa-shōgunaatin hallinto Bakufu tilasi aluksen Alankomaista vuonna 1863 Nederllandsche Handel-Maatschappij'n toimiessa välikätenä. Sen valmisti Cornelis Gips and Sonsin telakka Dordrechtissä kauppasumman ollessa 831 200 guldenia. Vesillelaskettaessa alus oli suurin Alankomaiden telakoilla valmistunut puurunkoinen sotalaiva. Valmistusta valvoi japanilainen Uchida Masaon ja Akamatsu Noriyoshin johtama sotilaslähetystö.
Siirto Japaniin.
"Kaiyōmaru" lähti päällikkönään alankomaalainen meriupseeri J. A. E. Dinaux neitsytmatkalleen Japaniin, jonne se saapui 26. maaliskuuta 1867. Aluksen mukana matkusti japanilainen opiskelija Enomoto Takeaki, joka oli lähetetty viidentoista muun kanssa viideksi vuodeksi Alankomaihin opiskelemaan merenkulkua. Hänestä tuli Japaniin saavuttuaan modernisoidun Bakufun laivaston vara-amiraali () ja "Kaiyōmarusta" tuli hänen lippulaivansa.
Palvelus.
Pian aluksen saavuttua vuoden 1867 lopulla syttyi Boshin-sota, jossa keisarin kannattajat taistelivat Bakufun joukkoja vastaan aina vuoteen 1869 saakka. Syyskuussa 1868 Enomoto Takeaki päätti jatkaa taistelua Pohjois-Japanissa Bakufun hallinnolle uskollisten daimioiden avulla ja hän purjehti "Kaiyōmarun" ja seitsemän muun aluksen kanssa Shinagawasta Tokiosta pohjoiseen. Aluksilla oli mukana kourallinen ranskalaisia sotilasneuvonantajia, joiden johtajana oli Jules Brunet. Kapinalliset päätyivät Hokkaidōn saarelle, jossa he perustivat itsenäisen Ezon tasavallan.
"Kaiyōmaru" tuli lopulta Hokkaidōlla olevan laivaston tärkein alus ja siihen asetettiin paljon toiveita pyrittäessä merenherruuteen taistelussa heikompaa keisarillisen Japanin laivastoa vastaan. Alus kuitenkin haaksirikkoutui myrskyssä Esashissa 15. marraskuuta 1868. Aluksen, jonka kannella oli matkannut maailman toiselta puolen, kohtalo mursi Enomoto Takeakin ja siten heikensi kapinallisten mahdollisuuksia voittoon.
Pelastustyöt.
Sukellusvene "Yomiurigo" löysi "Kaiyōmarun" tykit ja hylyn jäänteet 14. elokuuta 1968. Lisää hylyn kappaleita löytyi myöhemmin, mutta projektin rahoituksen puutteet estivät hylyn noston. Joitakin esineitä kuitenkin nostettiin vuonna 1969. Sukelluksia jatkettiin elokuussa 1974.
Kopio aluksesta valmistettiin vuonna 1990 ja se on näytteillä Esashissa. Aluksesta tehtiin museo merestä nostetulle esineistölle.
Shinsoku

Shinsoku () oli Tokugawa-shōgunaatin ja myöhemmin Ezon tasavallan puurunkoinen täystakiloitu alus.
Valmistus.
Alus valmistettiin Yhdysvalloissa nimellä "Meteo". 
Palvelus.
Alus osallistui Boshin-sotaan Togukawa-shōgunaatin puolella ja se liittyi Ezon tasavaltaan 1868. Alus tuhoutui ajettuaan karille Esashissa yrittäessään pelastaa myös karille ajaneen "Kaiyōmarun".
Kanrinmaru

Kanrinmaru () oli Tokugawa-shōgunaatin ja myöhemmin Ezon tasavallan puurunkoinen kolmimastoinen potkurikorvetti ollen samalla ensimmäinen japanilainen höyrykäyttöinen potkurilla varustettu sotalaiva. 
Valmistus.
Shōgunaatin hallinto, Bakufu, tilasi vuonna 1853 Alankomaista, jolla ainoana länsimaana oli diplomaattisuhteet Japaniin eristyneisyyden aikana, Fop Smitin Kinderdijkin telakalta Dodrechtistä, missä alus laskettiin vesille 1857 nimellä "Japan".
Palvelus.
Aluksen luovutti 21. syyskuuta 1857 tilaajalle Alankomaiden laivaston luutnantti Willem Huyssen van Kattendijke. Alus nimettiin "Kanrinmaruksi" ja sijoitettiin vastaperustettuun Nagasakin merisotakouluun, jossa sen avulla oli tarkoitus luoda perusta tietämykselle länsimaisesta sotateknologiasta.
Bakufu lähetti 1860 "Kanrinmarulla" lähetystön Yhdysvaltoihin San Franciscoon, jolloin aluksesta tuli ensimmäinen Tyynenmeren ylittänyt japanilainen alus. Matkan yhtenä päämääränä oli esitellä länsimaille, että Japani oli kyennyt ottamaan käyttöön länsimaisen teknologian. Alus lähti 9. helmikuuta 1860 Uragasta San Franciscoon päällikkönään Katsu Kaishū ja lähes sadan hengen japanilainen miehistö sekä yhdysvaltalainen upseeri John M. Brooke. Alusta saattoi Yhdysvaltain laivaston "USS Powhatan". Matkan virallisena tavoitteena oli kuljettaa ensimmäinen japanilainen lähetystö Yhdysvaltoihin ja allekirjoittaa uusi ystävyys-, kauppa- ja merenkulkusopimus Yhdysvaltain kanssa.
Vuoden 1867 syttyi Boshin-sota Bakufun ja keisarin kannattajien välillä, mikä johti lopulta Meiji-restauraatioon. Sodan lopulla syyskuussa 1868 alus kuului Enomoto Takeakin laivasto-osastoon, josta tuli Ezon tasavallan laivasto. Osasto joutui matkalla pohjoiseen taifuuniin, jolloin "Kanrinmaru" vaurioitui. Alus joutui hakeutumaan suojaan Shimizuun, missä keisarilliset joukot valtasivat aluksen huhtikuussa. Saman vuoden lopulla kauppaministeriö otti aluksen hallintaansa, ja sitä käytettiin kuljetusaluksena vuoteen 1872.
Alus haaksirikkoutui 1872 trooppisessa hirmumyrskyssä Esashissa. Hylky romutettiin myöhemmin.
Nani (näyttelijä)

Naveen Babu Ghanta eli Nani (teluguksi నాని; s. 24. helmikuuta 1984 Hyderabad, Andhra Pradesh, Intia) on intialainen elokuvanäyttelijä, joka tunnetaan esiintymisistään telugun- ja tamilinkielisissä elokuvissa.
Ura.
Valmistuttuaan koulusta Nani aikoi ryhtyä elokuvaohjaajaksi innostuttuaan tamilinkielisiä elokuvia ohjaavien Mani Ratnamin ja Kamal Haasanin työstä. Ohjaajan työn sijaan Nanille tarjottiinkin näyttelijän työtä vuoden 2008 telugunkieliseen elokuvaan "Ashta Chamma". Nani otti roolin vastaan, ja "Ashta Chammasta" tuli hänen ensimmäinen elokuvansa. Elokuva menestyi hyvin, ja Nani sai lisää roolitarjouksia.
Ensimmäisellä tamilinkielisellä elokuvallaan "Veppam" Nani voitti vuoden 2011 parhaan miestulokkaan Vijay-palkinnon.
Vuoden 2012 elokuva "Eega", jossa Nani esitti yhtä tärkeimmistä pääosarooleista, sai vuoden parhaan telugunkielisen elokuvan Kansallisen elokuvapalkinnon. Nani voitti yhdessä erikoistehosteista tehdyn kärpäsen kanssa esittämästään roolista myös Toronto After Dark -elokuvafestivaalin parhaan sankarinäyttelijän palkinnon.
Ensio Lehtonen

Ensio Akseli Lehtonen (30. kesäkuuta 1906 Taivassalo – 6. kesäkuuta 1971 Kerava) oli suomalainen helluntailiikkeeseen kuulunut saarnamies, kustantaja, toimittaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä "Eno" ja "Ensio-setä".
Lehtonen perusti vuonna 1942 Kuva ja Sana -nimisen kristillisen kustantamon ja toimi pitkään kustantamon johtajana. Hän perusti myös Lasten Kuvalehti -nimisen hengellisen lastenlehden ja oli vuonna 1948 perustetun "Nuorten Raamattukerho" -lehden (nimi vuodesta 1953 Kipinä) päätoimittajana aina vuoteen 1971 saakka. Vuonna 1940 hän perusti myös "Päivölä"-nimisen lastenkodin. Lastenkoti toimii nykyisin Paasikiven nuorisokylän nimellä Keravalla presidentti J. K. Paasikiven vuoteen 1953 saakka omistaman Jukolan tilan alueella.
Lehtosen kirjalliseen tuotantoon kuului yli 160 julkaisua. Hänen kirjansa "Äidin rukous" on eniten myyty suomalainen hengellinen kirja (108 000 myytyä kappaletta).
Ensio Lehtonen oli naimisissa Elma Lehtosen (1913–1991) kanssa, joka toimi Päivölän lastenkodin johtajana 1948–1978.
Robert Borden

Robert Laird Borden (26. kesäkuuta 1854 – 10. kesäkuuta 1937) oli kanadalainen poliitikko. Hän oli Kanadan kahdeksas pääministeri vuosina 1911–1920 ja Konservatiivipuolueen puheenjohtaja 1901–1920. Borden toimi McGill-yliopiston kanslerina vuosina 1918–1920 ja Queen’s-yliopiston kanslerina 1924–1930.
Uran alku.
Borden jätti koulunsa kesken 15-vuotiaana, kun hän otti vastaan opettajan tehtävän kyseisessä yksityiskoulussa. Opettajan tehtävän Borden jätti vuonna 1874 ja siirtyi harjoittelijaksi asianajotoimistoon Halifaxissa. Vuonna 1882 Borden meni töihin Graham and Charles Hibbert Tupper -nimiseen asianajotoimistoon Halifaxissa, ja vuonna 1889 hän perusti oman asianajotoimiston. Borden valittiin Kanadan edustajainhuoneeseen Halifaxin edustajaksi vuonna 1896, ja vuonna 1901 hän nousi Konservatiivipuolueen puheenjohtajaksi.
Pääministeri.
Bordenin johtama Konservatiivipuolue voitti vuoden 1911 parlamenttivaalit. Ensimmäisen maailmansodan aikana pääministeri Borden kannatti Kanadan dominion liittymistä sotaan ympärysvaltojen tueksi. Sodan puhjettua Bordenin johtaman liittohallituksen ensimmäinen tehtävä oli vapaaehtoisuuteen perustuvan kanadalaisen siirtoarmeijan perustaminen. Kesällä 1915 liittohallitus joutui sodan aiheuttamien kustannusten vuoksi turvautumaan Yhdysvalloilta otettuun 40 miljoonan dollarin lainaan. Keväällä 1917 Borden matkusti Eurooppaan ympärysvaltojen konferenssiin ja tapaamaan kanadalaisia sotilaita länsirintamalla. Elokuussa Kanadassa otettiin käyttöön asevelvollisuus (lain nimi oli "Military Service Act"), jota ranskankieliset kanadalaiset vastustivat. Joulukuussa 1917 järjestetyissä parlamenttivaaleissa hallituspuolueet kuitenkin saivat vaalivoiton englanninkielisten kanadalaisten äänillä. Seuraavan vuoden aikana 24 000 uutta asevelvollista ehdittiin lähettää Eurooppaan ennen sodan päättymistä. Vaalivoiton hintana olivat levottomuudet ympäri Kanadaa ja kanadanranskalaisten äänestäjien luottamuksen menettäminen.
Maaliskuun 23. päivän liike

Maaliskuun 23. päivän liike eli M23 on noin 6 000 miehen kapinallisryhmä Kongon demokraattisessa tasavallassa. Ryhmä saa tukea naapurimaasta Ruandasta. Ryhmän johtajat ja huomattava osa sen taistelijoista ovat ruandan kieltä puhuvia kongolaisia tutseja. M23:n nimi viittaa maaliskuun 23. päivänä 2009 solmittuun rauhansopimukseen Kongon hallituksen armeijan ja kongolaisten tutsien aiemman kapinaliikkeen Kansan puolustuksen kansalliskongressin (CNDP) välillä. Marraskuussa 2013 Kongon armeija ilmoitti tuhonneensa M23-kapinalliset vallattuaan heidän viimeiset kaksi tukikohtaansa noin 80 kilometrin päässä Goman kaupungista. Kapinallisia oli tukikohdissa kymmeniä. Kapinallisten arveltiin paenneen Ruandaan ja Ugandaan. M23-järjestö ilmoitti tämän jälkeen laskevansa aseensa ja olevansa valmis poliittisen ratkaisuun. Ryhmittymä tarttui kuitenkin uudelleen aseisiin vuonna 2021.
Anni Voipio

Anni (Annikka) Voipio, sukunimi 1930–1937 "Voipio-Nylund", 1944–1959 "Voipio-Juvas" (10. heinäkuuta 1906 Viipuri – 30. marraskuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri, toimittaja, tiedotuspäällikkö, kaupunginvaltuutettu ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä "Sampo Kirri". Voipio oli Suomen sanomalehdistön ensimmäisiä vakinaisia naistoimittajia.
Voipion vanhemmat olivat Korkeimman oikeuden oikeusneuvos Onni Voipio (1881–1937) ja Ida Kohonen (s. 1878). Hän oli naimisissa 1930–1937 hammaslääkäri Georg Nylundin (1894–1946) kanssa ja 1944–1959 Uuden Suomen ulkomaanosaston päällikön Martti Juvaksen (1898–1977) kanssa. Molemmat liitot päättyivät avioeroon.
Anni Voipio pääsi ylioppilaaksi 1925 ja hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1929. Voipio työskenteli Uuden Suomen toimittajana vuodesta 1926 alkaen.
Hän toimitti sivutoimisesti eri järjestölehtiä. Vuonna 1942 Voipio siirtyi Suomen Punaisen Ristin tiedotuspäälliköksi ja vuonna 1950 Suomen Ulkomaankauppaliiton julkaisupäälliköksi. Viimeksi hän oli Oy Kata-Duka Ab:n toimitusjohtajana 1953–1966. Voipio oli myös Vapaussodan Invaliidin päätoimittaja 1928–1945; Suomen Punaisen Ristin päätoimittaja 1930–1950 ja Suomen Naisen päätoimittaja 1932–1940.
Voipio oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen (kokoomus) 1948–1964 ja 1969–1973. Hän oli presidentin valitsijamies vuoden 1956 presidentinvaaleissa. Voipio oli Liike- ja virkanaisten liiton puheenjohtajana 1931–1934 ja 1937–1946 sekä International Federation of Business and Professional Women-järjetön varapresidenttinä 1947–1953 ja 1956–1962. Hänellä oli lisäksi seita luottamustehtäviä muun muassa Zonta-järjestössä ja Naistoimittajien Kerhossa. 
Teoksia.
Nimellä "Anni Voipio":
Nimellä "Anni Voipio-Juvas":
Nimimerkillä "Sampo Kirri":
Kalsiumkloraatti

Kalsiumkloraatti (Ca(ClO3)2) on kalsium- ja kloraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Sitä käytetään rikkaruohojen hävittämiseen ja pyrotekniikassa esimerkiksi ilotulitteissa.
Ominaisuudet.
Kalsiumkloraatti on huoneenlämpötilassa valkoista kiinteää ainetta. Se liukenee hyvin veteen ja lisäksi myös hieman etanoliin. Kalsiumkloraatti on hygroskooppista ainetta ja kidevedettömän muodon lisäksi siitä tunnetaan dihydraatti (Ca(ClO3)2·2H2O). Muiden kloraattien tavoin myös kalsiumkloraatti on voimakas hapetin ja voi reagoida voimakkaasti, jopa räjähdysmäisesti, helposti pelkistyvien aineiden kanssa. Kuumennettaessa kalsiumkloraatti hajoaa kalsiumkloridiksi ja hapeksi.
Valmistus ja käyttö.
Kalsiumkloraattia voidaan valmistaa kalsiumkloridiliuosta elektrolysoimalla. Elektrolyysissä käytetään platinaelektrodeja. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on niin kutsuttu Liebig-prosessi, jossa kalsiumhydroksidi reagoi kloorin kanssa.
CaCl2 + 6 H2O → Ca(ClO3)2 + 6 H2
6 Ca(OH)2 + 6 Cl2 → 5 CaCl2 + Ca(ClO3)2 + 6 H2O
Kalsiumkloraatin vesiliuoksia voidaan käyttää rikkaruohomyrkkynä. Yhdistettä käytetään myös ilotulitteissa ja muissa pyroteknillisissä valmisteissa vaaleanpunaisen värin aikaansaamiseksi.
Warren Hastings

Warren Hastings (8. joulukuuta 1732 – 1818) oli ensimmäinen brittiläinen Fort Williamin siirtokunnan Bengalin kenraalikuvernööri vuosina 1772–1785. Hän oli syntynyt köyhään perheeseen, ja äiti kuoli pojan synnyttyä. Hän opiskeli Westminster Schoolissa, tulevien pääministerien koulussa. Hän saapui Intian Kalkuttaan elokuussa 1750 ja liittyi samana vuonna Itä-Intian kauppakomppaniaan. Vuonna 1758 Hastingsista tuli kauppakomppanian edustaja Bengalin ruhtinaan hoviin. Hänet valittiin kenraalikuvernööriksi vuonna 1773.
Hastings palasi Intiasta kotimaahansa vuonna 1785. Häntä vastaan nostettiin oikeusjuttu vuonna 1788. Oikeudenkäynti kesti seitsemän vuotta, mutta syytteitä intialaisten huonosta kohtelusta ei pystytty näyttämään toteen, ja Hastings vapautettiin syytteistä..
Sudeep

Sudeep (; s. 2. syyskuuta 1971 Shivamogga, Karnataka, Intia) on intialainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän on esiintynyt useissa kannadankielisissä elokuvissa, mutta myös hindin-, telugun- ja tamilinkielisissä elokuvissa. Sudeep on lisäksi toiminut elokuvakäsikirjoittajana.
Ura.
Sudeepin ensimmäinen elokuva oli vuonna 1997 ilmestynyt "Thayavva". Sitä ennen hän oli näytellyt televisiosarjassa "Premada Kadambari" sekä muutamassa kesken jääneessä elokuvassa. Sudeep tuli suuremman yleisön tietoisuuteen, kun hän voitti vuoden 2001 parhaan kannadankielisen elokuvan miesnäyttelijän Filmfare Awards South -palkinnon elokuvassa "Huchcha" esittämästään roolista. Bollywood-debyyttinsä hän teki vuonna 2008 Ram Gopal Varman kauhuelokuvassa "Phoonk", jolle tehtiin myös jatko-osia. Vuoden 2012 telugun- ja tamilinkielinen elokuva "Eega" ("Naan Ee"), jossa Sudeep esitti yhtä tärkeimmistä pääosarooleista, sai vuoden parhaan telugunkielisen elokuvan Kansallisen elokuvapalkinnon. Sudeep voitti roolillaan useita palkintoja. "Eegan" menestyksen jälkeen Sudeep on alkanut kiinnostaa myös muita tamilinkielisten elokuvien tekijöitä.
Assaulting the Divine

Assaulting the Divine on suomalaisen black metal -yhtyeen Calvariumin EP-levy. Se julkaistiin vuonna 2004 levymerkillä Dynamic Arts Records.
Albumin materiaali oli alun perin tarkoitus julkaista Calvariumin ja Behexenin peruuntuneella split-albumilla.
Banryū

Banryū () oli Tokugawa-shōgunaatin ja myöhemmin Ezon tasavallan vuonna 1856 vesillelaskettu rautarunkoinen höyrykoneella varustettu prikantiinitakiloitu potkurijahti. 
Valmistus.
Alus tilattiin R. &amp; H. Greeniltä Blackwallista, missä köli laskettiin 24. toukokuuta 1856 telakkanumerolla 339. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 29. marraskuuta. Amiraliteetin päätöksellä alus nimettiin 27. helmikuuta 1857 "Emperoriksi". Se valmistui 22. huhtikuuta 1857. Valmistuskustannukset olivat 14 849 puntaa rungon maksaessa 6 370 puntaa ja John Penn and Sonsin toimittaman höyrykoneen maksettua 3 840 puntaa.
Palvelus.
Kuningatar Viktorian shōgunille lahjoittama alus luovutettiin heinäkuussa 1858 Shinagawassa. Lahjoitettu alus sai nimen "Banryū", joka siirtyi keisarillisen Japanin laivastolle maaliskuussa 1868.
Boshin-sodassa alus osallistui 28. tammikuuta 1868 Awan taisteluun, joka oli samalla ensimmäinen kahden höyrykonein varustetun laivaston välinen meritaistelu. Ezon kapinalliset valtasivat aluksen lokakuussa 1868. Aluksen piti maaliskuussa 1869 osallistua Miyakonlahden taisteluun, mutta vaurioiduttuaan myrskyssä alus joutui palaamaan Hokkaidolle. Hakodatenlahden taisteluun toukokuussa alus osallistui, ja se upotti keisarillisen Japanin laivaston "Chōyōn". "Banryū" kuitenkin vaurioitui niin pahoin, että se upposi hieman myöhemmin.
Yhdysvaltalainen yritys nosti aluksen nimeten sen "SS Emperoriksi". Alus palautettiin 1873 Japanille ja nimettiin "Raidenmaruksi". Alus siirrettiin 1877 keisarillisen Japanin laivastolle nimellä "Raiden", joka palveli nelitykkisenä tykkiveneenä ja myöhemmin kuljetusaluksena. Alus myytiin 1888 muutettavaksi valaanpyyntialukseksi "Raidenmaru". Se romutettiin 1899 Osakassa.
Devs – Iratvs

Devs – Iratvs on suomalaisen black metal -yhtyeen Arthemesian esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001.
Albumi nauhoitettiin Hellhole Studiosissa talvella 2000, minkä jälkeen yhtye solmi levytyssopimuksen norjalaisen Native North Recordsin kanssa. Devs – Iratvs myytiin nopeasti loppuun ja sitä ylistettiin yhdeksi parhaaksi sinfonisen black metalin albumiksi.
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1982

Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1982 käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Milanossa 1982.
Suomen joukkue koostui vain neljästä urheilijasta. Edellisissä Milanossa pidetyissä kisoissa 1978 mestaruuden voittanut Antti Loikkanen saavutti tällä kertaa 1 500 metrillä pronssia. Vuoden 1978 kisoissa kaatunut Arto Bryggare ei tälläkään kertaa onnistunut Milanossa, vaan jäi välieriin. Helinä Laihorinne saavutti uransa toisen loppukilpailupaikan 60 metrin juoksussa.
A.M.G.O.D.

A.M.G.O.D. on suomalaisen black metal -yhtyeen ...and Oceans in kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2001 levymerkillä Century Media Records.
Albumin nimi on lyhenne sanasta "Allotropic / Metamorphic – Genesis of Dimorphism".
Levyllä yhtyeen musiikillinen puoli alkoi edustaa enemmän konemaista tyylilajia black metalin kuitenkin ollessa vahvasti läsnä. Esimerkkinä mainittakoon kappale "New Model World," joka tuo mieleen lähinnä 90-luvun eurodance-yhtyeet.
Boyce Avenue

Boyce Avenue on yhdysvaltalainen alternative rock -yhtye, johon kuuluvat veljekset Alejandro, Daniel ja Fabian Manzano. Aiemmin yhtyeeseen kuului myös heidän ystävänsä, rumpali Stephen Hatker. Hän jätti yhtyeen vuonna 2009.
Vuonna 2007 yhtye päätti julkaista kappaleitaan YouTubessa, ja saavutti siellä suurta suosiota. Yhtye julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa, "All You’re Meant to Be", vuonna 2008. Vuonna 2010 he julkaisivat toisen albuminsa, "All We Have Left".
SMS Frauenlob (1853)

SMS Frauenlob oli Preussin laivaston kaksimastoinen kuunari. Aluksen rahoituksesta vastasivat pääosin naiset, jotka keräsivät vapaaehtoisvoimin varat siihen.
Valmistus.
"Frauenlobin" ja sen sisaraluksen "SMS Helan" valmistivat laivanrakennusmestarit Klawitter ja Lübke alankomaalaisen kuunari "Schorpioon" piirustusten mukaan. Köli laskettiin vuonna 1849. Alus laskettiin vesille vuonna 1853.
Palvelus.
Alus tuhoutui pyörremyrskyssä 2. syyskuuta 1860 Japanin rannikolla Yokohaman edustalla.
Joka päivä koko päivä

Joka päivä koko päivä on rap-artisti Elastisen neljäs sooloalbumi, joka julkaistiin 26. huhtikuuta 2013. Rähinä Recordsin kautta julkaistu albumi sijoittui parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan neljännelle sijalle.
Kappaleista ”Iisii”, ”Hallussa”, ”Loppuviikko”, ”Kerrankin” ja ”Uus” kuvattiin musiikkivideot.
Singlet.
Albumin ensimmäinen single ”Iisii” julkaistiin 13. helmikuuta 2013. 24. huhtikuuta 2013 julkaistiin toinen single ”Hallussa”, jolla vierailee Jontte Valosaari. Albumin kappale ”Loppuviikko” nousi parhaimmillaan Suomen virallisen singlelistan 12. sijalle., vaikka sitä ei missään vaiheessa julkaistu erillisenä singlenä. Kolmas virallinen single ”Kerrankin” julkaistiin 22. heinäkuuta 2013. 25. lokakuuta julkaistiin neljäs single ”Uus”, jolla vierailee Lauri Mikkola.
Elina Ylivakeri

Elina Maria Ylivakeri (myöhemmin Rajala; 25. heinäkuuta 1943 Hämeenkyrö – 19. joulukuuta 1988 Hämeenkyrö) oli suomalainen malli ja varatuomari. Hänen puolisonsa oli kirjailija Panu Rajala, joka julkaisi Ylivakerista suurta kohua herättäneen elämäkerran vuonna 1997.
Ylivakeri syntyi Hämeenkyrössä uskonnolliseen maalaistalon perheeseen sen toiseksi vanhimpana lapsena. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1962 ja aloitti teologian opinnot Helsingin yliopistossa. Ylivakeri teki myöhemmin opintojensa ohessa myös mallin töitä ja onnistui muutamassa vuodessa nousemaan alansa suomalaiseksi huippunimeksi. Vuonna 1968 hän muutti New Yorkiin jatkamaan valokuvamallin uraansa ja jätti samalla opintonsa kesken. Ylivakeri oli Eileen Fordin mallitoimiston palveluksessa ja toimi useiden tunnettujen muotikuvaajien, muun muassa Richard Avedonin mallina. 
Kyllästyttyään pinnalliseksi ja kovaksi kokemaansa muotimaailmaan Ylivakeri palasi Suomeen vuonna 1972. Hän opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja tapasi pääkaupungissa myös tulevan puolisonsa Panu Rajalan, jonka kanssa hän meni naimisiin 1975. Heille syntyi kolme lasta. Ylivakeri valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1980 ja työskenteli pari vuotta apulaisena Ikaalisten tuomiokunnassa. Saatuaan varatuomarin arvon vuonna 1983 hän palasi perheineen Hämeenkyröön ja työskenteli Hämeenkyrön kunnan oikeusavustajana kuolemaansa asti. Hän kuoli rintasyöpään vuonna 1988.
Lucky Luke – Daltonin veljekset pakomatkalla

Lucky Luke - Daltonin Veljekset Pakomatkalla on vuonna 1999 suoraan VHS-kasetille julkaistu ranskalais-yhdysvaltalainen animaatioelokuva, joka perustuu Morrisin ja Goscinnyn Lucky Luke -sarjakuviin. Elokuva on koottu vuoden 1983 Lucky Luke -animaatiosarjasta.
Juoni.
Daltonin veljekset ovat innoissaan kun vanginvartija päättää pitää syntymäpäiväjuhlat. Sehän on loistava tilaisuus paeta vankilasta. Lucky Luke lähtee etsimään karkulaisia ja mukaan tulee villin lännen tyhmin koira Rantanplan. Kaikkien ihmeeksi jäljet vievät suoraan Pohjois-Kanadaan. Aikovatko roistot mennä mamma Daltonin suojiin?
Elokuva Suomessa.
Elokuva on julkaistu Suomessa VHS-kasetille ja DVD:lle. Suomeksi dubatusta versiosta vastasi Oy PVP Voice Ab.
Samantha Ruth Prabhu

Samantha Ruth Prabhu (ent. Akkineni, s. 28. huhtikuuta 1987 Madras, Tamil Nadu, Intia), usein pelkästään Samantha, on intialainen malli ja näyttelijä, joka on näytellyt pääasiassa telugun- ja tamilinkielisissä elokuvissa.
Samanthan ensimmäinen elokuva oli vuonna 2010 ilmestynyt telugunkielinen "Ye Maaya Chesave", josta hän sai roolisuorituksensa vuoksi paljon elokuvapalkintoja, mukaan lukien parhaan naistulokkaan Filmfare Awards South -palkinnon. Rooleistaan vuoden 2012 telugunkielisessä elokuvassa "Eega" sekä tamilinkielisessä elokuvassa "Neethaane En Ponvasantham" Samantha voitti parhaan naisnäyttelijän Filmfare Awards South -palkinnot.
Mobiilivarmenne

Mobiilivarmenne on sähköisestä tunnistamisesta ja sähköisistä luottamuspalveluita annetun lain vaatimukset täyttävä matkapuhelimen SIM-korttiin liitetty varmenne. Mobiilivarmenteen avulla voi tunnistautua turvallisesti sähköisiin asiointipalveluihin. Ensimmäiset mobiilivarmenteet otettiin käyttöön vuonna 2003. Mobiilivarmenne yksilöi käyttäjänsä sähköisen asiointitunnuksen (SATU) avulla. Mobiilivarmennuksessa palveluun kirjaudutaan oman puhelinnumeron ja itse valitun tunnusluvun yhdistelmällä. Mobiilivarmenteen voi ottaa käyttöön oman operaattorin nettisivustolla tai käymällä myymälässä. 
Mobiilivarmenteella tunnistautuminen alkaa antamalla matkapuhelinnumero. Verkkopalvelu lähettää sen jälkeen varmennuspyynnön kyseisen puhelimen SIM-kortilla olevalle sovellukselle, joka pyytää käyttäjää näppäilemään salaisen tunnusluvun. Kun varmennus on näin hyväksytty, varmennusta pyytänyt verkkopalvelu saa kuittauksen ja verkkopalvelu aukeaa. SIM-kortin sisällä olevaa varmennetta ei lähetetä minnekään vaan ainoastaan tieto tunnistuksen onnistumisesta. Mobiilivarmenne on voimassa 5 vuotta. Kun varmenne vanhenee täytyy myös SIM-kortti vaihtaa.
Mobiilivarmenteessa on tunnistautumisominaisuuden lisäksi myös allekirjoitusominaisuus. Tätä ei tiettävästi ole vielä koskaan käytetty missään, ei edes teleoperaattorien omissa palveluissa.
Mobiilivarmennejärjestelmän suunnittelu ja toteutus maksoi matkapuhelinyhtiöille miljoonia euroja. Mobiilivarmenteessa oli aluksi kuukausimaksun lisäksi myös perustamismaksu ja sen hankkiminen edellytti muun muassa käyntiä sekä puhelinyhtiön myymälässä että poliisilaitoksella. Varmenteen suosio oli aluksi pettymys, mutta sen käyttö on sittemmin kasvanut.
Olgan kotona

Olgan kotona oli keväällä 2013 Liv-kanavalla esitetty kotimainen lifestyle-ohjelma. Jaksoissa oli vaihtuva julkisuudesta tuttu henkilö, joka auttoi näyttelijä Olga Temosta maatilan töissä ja kiitokseksi tästä Olga kokkasi vieraalle kasvisruokaa.
Vuonna 2011 Liv-kanavan "Liv &amp; Learn" -ohjelmasarjassa esitettiin kymmenosaista "Olgan kotona" -sarjaa, jonka jaksot olivat pituudeltaan noin viisi minuuttia. Ohjelmassa Olga kokkasi erilaisia kasvisruokia.
Juopumusta vastaan

Juopumusta vastaan (; ) on Basileos Suuren kirjoittama puhe, joka on nimensä mukaisesti suunnattu juopumusta ja siitä seuraavaa riettautta vastaan.
Historia.
Basileos piti puheen jonkin pääsiäisen jälkeen toimiessaan Kesarean piispana. Kyseisenä pääsiäisenä hänen seurakuntalaisensa, sekä miehet että naiset, olivat Basileioksen mukaan syyllistyneet hillittömään juopotteluun ja juhlintaan tanssien ja laulaen räävittömiä lauluja, sekä harjoittaneet haureutta. Basileios oli surullinen näkemästään ja huolissaan siitä, että sama toistuisi uudelleen seuraavana helluntaina. Siksi hän katsoi tarpeelliseksi käsitellä aihetta puheessaan. Basileioksen saarnojen kokoelmassa puhe on numerolla XIV.
Muista varhaisen kirkon kirkkoisistä muun muassa Ambrosius vaikuttaa tunteneen Basileioksen saarnan. Isidoros Pelusionlainen lainaa sitä eräässä teoksessaan.
Sisältö.
Puheen teksti on jaettu kahdeksaan lukuun. Basileios käsittelee aluksi aiheesta puhumisen vaikeutta; toisaalta hänen aiemmat puheensa samasta aiheesta ovat selvästi menneet hukkaan, toisaalta juopuneille taas ei kannata aiheesta edes puhua. Hän suuntaakiin puheensa enemmän niille, jotka eivät ole vielä langenneet.
Tämän jälkeen Basileios kuvailee puheessaan laajalti juopuneen ihmisen käyttäytymistä ja kaikkea niitä ruumiillisia vaikutuksia, muutoksia, ongelmia, sekä hillittömyyttä ja irstautta, mitä juopuneisuus saa aikaan. Hän myös kuvailee pääsiäisjuhlien aikaisia tapahtumia. Lopussa hän kehottaa syyllisiä parannukseen ja muita antamaan näille anteeksi, mikäli he osoittavat katumusta.
Kateudesta

Kateudesta (; ) on Basileos Suuren kirjoittama puhe, joka käsittelee nimensä mukaisesti kateuden pahetta.
Historia.
Basileios kirjoitti saarnan noin vuonna 364 hieman sen jälkeen kun oli tullut Kesarean presbyteeriksi. Saarna oli todennäköisesti pidetty hänen enimmäkseen katekumeeneista koostuneelle seurakunnalleen. Teksti ei ole saanut kovin paljon huomiota teologian historiassa, ehkä siksi, ettei se ole teologisesti tai filosofisesti erityisen hienostunut eikä se osallistunut tuon ajan oikeaoppisuuden taisteluihin harhaoppeja vastaan.
Vasiliki Limberiksen mukaan saarnan aihe, kateus, on yksi keskeisiä antiikin ajan sosiaaliseen käyttäytymisen piirteistä: sosiaalista käyttäytymistä rajasivat ennen kaikkea kunnia, häpeä, kosto ja kateus. Limberiksen mukaan saarna voidaan nähdä eräänlaisena kristillisen uusplatonismin ilmauksena: se pyrki kehottamaan kuulijoitaan tavoittelemaan hyvettä, ja kunnian esitetään seuraavan juuri hyveestä. Varhaisen kirkon kirkkoisistä kateutta käsitteli erillisenä teoksena myös muun muassa Cyprianus.
Sisältö.
Puheen teksti on jaettu kuuteen lukuun. Basileios aloittaa kuvailemalla kateutta eräänlaisena sairautena. Kateellinen kadehtii toisten menestystä, mutta nauttii näiden epäonnesta. Epäonnen kohdatessa kadehtittua kateellinen muistuttaa tätä mielellään tämän entisestä onnesta. Ihmiset kadehtivat enemmän lähellä olevia ihmisiä kuin kaukaisempia ja tuntemattomia.
Basileioksen mielestä kateus on ennen kaikkea paholaisen ominaisuus ja johti myös paholaisen lankeemukseen. Basileios nostaa Raamatusta esille esimerkkejä kateudesta: kateudesta Kain surmasi Abelin, ja Saul pyrki surmaamaan Daavidin. Basileios käsittelee lyhyesti myös mm. ajatusta pahasta silmästä, joka vahingoittaa kateuden kohdetta; hän kuitenkin hylkää tällaisen "taikojaämmien" juttuina ja katsoo, että kateus vahingoittaa juuri kadehtijaa, ei kohdetta.
Lopuksi Basileios antaa neuvoja kateuden voittamiseksi. On oltava pitämättä mitään inhimillistä asiaa suurena ja erinomaisena. Esimerkiksi rikkaus ei ole hyvää sinällään, vaan hyvää silloin, jos sitä käytetään muiden hyväksi; mutta pahaa silloin, jos sen avulla tehdään pahaa. Kun katse suunnataan todella hyviin ja ylistettäviin asioihin, mikään maallinen ja katoavainen ei näyttäydy kadehtimisen arvoisena.
John Taylor (silmälääkäri)

John Taylor (1703–1772) oli englantilainen silmälääkäri. Hän kierteli vankkureilla Eurooppaa ja teki rahasta erilaisia silmäoperaatioita kuten kaihileikkauksia. Hän käytti itsestään nimityksiä "chevalier" eli ritari, ja "Opthalmiater Royal" eli kuninkaallinen silmälääkäri. Lisäksi hän väitti leikanneensa kaihin paavilta ja kuningas Yrjö II:lta. Useat hänen potilaistaan sokeutuivat. Hän leikkasi muun muassa Johann Sebastian Bachin ja Georg Friedrich Händelin silmät. He molemmat sokeutuivat ja kuolivat muutama kuukausi operaation jälkeen.
Phantom Antichrist

Phantom Antichrist on saksalaisen thrash metal -yhtyeen Kreatorin 13. studioalbumi. Albumi julkaistiin kesäkuussa 2012 levymerkillä Nuclear Blast.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 11.
Berserk!

Berserk! (myös Circus of Blood tai Berzerk) on vuonna 1967 ensi-iltansa saanut Jim O’Connollyn ohjaama brittiläinen kauhutrilleri, jonka pääosissa ovat Joan Crawford, Ty Hardin ja Judy Geeson. "Berserk!" kertoo kiertävästä englantilaisesta sirkuksesta, jota vaivaa siellä tapahtuvat hirveät murhat. Sirkuksen naistirehtööri (Crawford) lypsää julkisuutta hirmutöiden kustannuksella. "Berserk!" on Crawfordin toiseksi viimeinen elokuva.
Elokuvan käsikirjoituksen oli laatinut Herman Cohen ja Aben Kandel. Tuotantoyhtiönä toimi Herman Cohen Productions ja jakelijana Columbia Pictures. "Berserk!" kuvattiin Technicolor-menetelmällä.
"Berserk!" sai ensi-iltansa Isossa-Britanniassa marraskuussa vuonna 1967. Yhdysvalloissa elokuva julkaistiin 6. joulukuuta Pennsylvanian Pittsburghissa ja maanlaajuisesti 11. tammikuuta 1968. "Berserk!" oli tuottoisa Herman Cohenille: "Berserk!" oli Cohenin uran menestynein elokuva. Elokuva tuotti Kanadassa ja Yhdysvalloissa 1,1 miljoonaa dollaria ja ulkomailla tuotot kaksinkertaistui; "Berserk!" tuotti yhteensä 2 095 000 dollaria. "Berserk!" sijoittui "Varietyn" vuoden 1968 menestyneimpien elokuvien listalle sijalle 85.
"The New York Timesin" Howard Thompson antoi elokuvalle negatiivisen arvostelun. "Greater Amusementsin" Frank Leyendecker ja "Hollywood Screen Paraden"
Lawrence Quirk kehuivat Crawfordin roolisuoritusta. Quirk kirjoitti Crawfordista, että "Crawford on koko elokuvan ajan säteilevä, voimakas, arvovaltainen, todellinen elokuvatähti, jonka vetovoima ei koskaan heikkene." "Berserk!" julkaistiin VHS:lle 11. elokuuta vuonna 1993 ja DVD:lle 6. syyskuuta vuonna 2011.
Paholainen ruumiissa

Paholainen ruumiissa on ranskalainen elokuva vuodelta 1946. Se perustuu Raymond Radiguetin romaaniin. Elokuvan on ohjannut Claude Autant-Lara, joka nousi sen ansiosta kansainväliseen maineeseen. Elokuva kertoo alaikäisen pojan ja nuorehkon naisen suhteesta. Naisen mies on sodassa. Sen on nähty kuvastavan sodanjälkeisen sukupolven kyynistä mielialaa. Elokuva on saanut useita palkintoja.
Hollywood kanttiini

Hollywood kanttiini (myös Hollywood-kanttiini; ) on Delmer Davesin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen musikaalikomediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1946. Warner Bros. toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana. Elokuvan pääosissa ovat Joan Leslie, Robert Hutton ja Dane Clark. "Hollywood kanttiini" on merkittävä myös monista sen ajan tähdistä, jotka esiintyvät omina itsenään cameorooleissa. Elokuva sijoittuu Kalifornian Los Angelesiin. "Hollywood kanttiini" sai kolme Oscar-ehdokkuutta.
Juoni.
Kaksi sotilasta lomallaan viettävät kolme yötä Hollywood Canteenissa ennen kuin palaavat takaisin velvollisuuksiensa pariin merelle. Slim Green (Hutton) on miljoonas G.I. Canteenissa ja voittaa siten treffit Joan Leslien kanssa. Toinen G.I., kersantti Nowland (Clark), pääsee tanssimaan Joan Crawfordin kanssa. Canteenin perustajat Bette Davis ja John Garfield kertovat Canteenin historiasta. Sotilaat nauttivat erilaisista musikaalinumeroista, joita esittää Hollywoodin suurimmat tähdet.
Näyttelijät.
"Hollywood kanttiinissa" tekevät cameoroolin The Andrews Sisters, Jack Benny, Joe E. Brown, Eddie Cantor, Kitty Carlisle, Jack Carson, Joan Crawford, Helmut Dantine, Bette Davis, Faye Emerson, Victor Francen, John Garfield, Sydney Greenstreet, Alan Hale, Paul Henreid, Andrea King, Peter Lorre, Ida Lupino, Irene Manning, Nora Martin, Joan McCracken, Dolores Moran, Dennis Morgan, Janis Paige, Eleanor Parker, William Prince, Joyce Reynolds, John Ridgely, Roy Rogers, S. Z. Sakall, Zachary Scott, Alexis Smith, Barbara Stanwyck, Craig Stevens, Joseph Szigeti, Donald Woods ja Jane Wyman.
Tuotanto.
"Hollywood kanttiinin" tuotanto alkoi 5. kesäkuuta vuonna 1944. Elokuva kuvattiin Warner Brothersin studioilla Kalifornian Burbankissa. Tuotanto kesti aina 31. elokuuhun saakka.
Ann Sheridanin oli tarkoitus näytellä naispääosa, mutta hän kieltäytyi roolista, koska hänestä käsikirjoitus oli liian epärealistinen. "Hollywood kanttiini" oli Crawfordin ensimmäinen Warner Brothers -elokuva. Hän oli allekirjoittanut sopimuksen WB:n kanssa vuonna 1943.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Hollywood kanttiini" sai ensi-iltansa Yhdysvaltain New Yorkissa 15. joulukuuta vuonna 1944. Maanlaajuinen ensi-ilta oli 31. joulukuuta vuonna 1944. Suomessa elokuva julkaistiin 26. heinäkuuta vuonna 1946. "Hollywood kanttiini" oli taloudellinen että kriittinen menestys. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa ja Kanadassa 4,2 miljoonaa dollaria. Maailmanlaajuisesti elokuva tuotti 5,4 miljoonaa dollaria ja oli vuoden 1944 menestyneimpiä elokuvia.
Vuonna 1945 "Hollywood kanttiini" sai kolme Oscar-ehdokkuutta: parhaan kappaleen "Sweet Dreams Sweetheart" (M. K. Jerome ja Ted Koehler), parhaan musiikin (Ray Heindorf) ja parhaan äänityksen (Nathan Levinson) ehdokkuudet.
"Hollywood kanttiini" julkaistiin VHS:lle 24. heinäkuuta vuonna 1991 ja DVD:lle 11. marraskuuta vuonna 2008.
Jorma K. Jansson

Jorma K. Jansson (s. 1940) on suomalainen tietokirjailija, pakinoitsija ja sijoittaja. Hän on julkaissut muun muassa artikkeleita, pakinoita, kirja-arvosteluja vuodesta 1969 alkaen "Päivän Sanomissa" ja monissa muissa lehdissä. Novelli ”Sitä kaupunkia ei enää ollut” julkaistiin kokoelmateoksessa "Huomenna kello yksitoista" (1975). Artikkeli ”Ravit ja toto” julkaistiin "Mitä missä milloin" -kirjassa 1975. Kirja "Ravit toto ja V-5" ilmestyi Otavan kustantamana vuonna 1973. Jansson on käyttänyt nimimerkkejä Jana, Joakim ja Tiuski. Vuodesta 1988 alkaen hän on elättänyt itsensä sijoittajana eikä enää ole harrastanut kirjoittamista.
Dmitri Utšaikin

Dmitri Utšaikin (; 10. kesäkuuta 1980 Habarovsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 31. maaliskuuta 2013) oli venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän oli Amur Habarovskin kasvatti ja pelasi joukkueessa kaksi ottelua KHL:ssä sekä sitä edeltäneessä Venäjän superliigassa 140 runkosarja- ja kolme playoff-ottelua tehopistein 19+11=30 sekä keräten yhteensä 60 jäähyminuuttia. Kolme viimeisintä kauttaan Utšaikin vietti Kazakstanissa.
Ura.
Utšaikin pelasi ensimmäiset miesten pelinsä Amur Habarovskin kakkosjoukkueessa, Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa kaudella 1998–1999. Kaudella 2000–2001 hän debytoi sen Superliigajoukkueessa, jossa Utšaikin pelasi 15 runkosarjaottelua tehden kaksi maalia. Seuraavalla kaudella 2001–2002 hän pelasi Superliigassa 31 runkosarjaottelua tehopistein 7+6=13. Kaudeksi 2004–2005 Amur putosi sarjatasoa alemmas Vysšaja Ligaan, jossa joukkue pelasi kaksi kautta.
Kaudeksi 2008–2009 Superliigan tilalle perustettiin KHL, jossa Utšaikin pelasi vain kaksi ottelua, kunnes siirtyi ensin sarjatasoa alemmas Jugra Hanty-Mansijskin ja sittemmin Gazovik Tjumenin riveihin. Kaudella 2009–2010 hän jatkoi samassa sarjassa Jermak Angarskin joukkueessa ja kesken kauden 2010–2011 Utšaikin siirtyi Jermakin VHL-joukkueesta Kazakstanin mestaruussarjassa pelaavaan Irtyš Pavlodariin.
Kuolema.
Kolmannella kaudellaan 2012–2013 Pavlodarissa, toisessa välieräottelussa Aristan Temirtaun Donatas Kumeliauskas taklasi Utšaikinia voimakkaasti. Hän sai iskun päähänsä, mutta pelasi silti vielä muutaman vaihdon pelissä. Utšaikin oli kuitenkin alkanut voimaan ottelussa huonosti ja hän palasi kotiinsa. Seuraavana yönä Utšaikin meni huonoon kuntoon, vaipui koomaan ja hän kuoli matkalla sairaalaan. Utšaikinin kuolinsyyksi todettiin aivoverenvuoto. Hän oli kuolleessan vain 32-vuotias.
Utšaikinilla oli kuollessaan raskaana oleva vaimo ja pieni tytär.
Eñaut Zubikarai

Eñaut Zubikarai Goñi (s. 26. helmikuuta 1984 Ondarroa, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa uusiseelantilaista Auckland Cityä. Kotimaassaan hän pelasi pitkään Real Sociedadissa.
Riccardo Agostini

Riccardo Agostini (s. 20. huhtikuuta 1994 Padova) on italialainen moottoriurheilija. Hän ei ole sukua legendaariselle ratamoottoripyöräilijälle Giacomo Agostinille.
Ura.
Agostini aloitti karting-uransa vuonna 2000 ajaen kotimaassaan Italiassa suurimman osan urastaan. Hän siirtyi KF2-luokkaan vuonna 2010. Samana vuonna hän ajoi Formula Abarth -sarjassa voittaen yhden kilpailun sijoittuen sarjan 11:nneksi. Vuonna 2011 Agostini jatkoi Formula Abarth -sarjassa sijoittuen Italian sarjassa seitsemänneksi ja Euroopan sarjassa kahdeksanneksi. Samana vuonna hän ajoi kaksi kilpailua Formula Pilota China -sarjassa. Vuonna 2012 Agostini voitti Italian Formula 3 -sarjan mestaruuden voittaen kuusi kilpailua kauden aikana. Vuonna 2013 Agostini kilpaili Auto GP World Series -sarjassa. Hän ajoi kahdeksan kilpailua saavuttaen yhden kolmossijan. Loppupisteissä hän sijoittui sarjan kymmenenneksi. Hän ajoi samana vuonna kaksi kilpailua Formula Renault 3.5 -sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2014 Agostini kilpaili Euroopan F3 -sarjassa. Hän ajoi yhdeksän kilpailua saavuttaen yhden pisteen. Samana vuonna hän siirtyi kesken kauden GP3-sarjaan ajaen Hilmer Motorsport -tallissa saavuttaen 18 pistettä. Vuonna 2015 Agostini kilpaili Italian Porsche Carrera Cup -sarjassa. Hän osallistui myös yhteen Porsche Supercup -sarjan osakilpailuun.
Ibn Taymiyyah

Taqi ad-Diin Ahmad ibn Taymiyyah (22. tammikuuta 1263 – 1328), koko nimi: Taqī ad-Dīn Abu ’l-’Abbās Aḥmad ibn ’Abd al-Ḥalīm ibn ’Abd as-Salām ibn Taymiyyah al-Ḥarrānī () oli islamilainen uskonoppinut ("alim"). Hän eli mongolien valloitusten aikana, kuului Ahmad ibn Hanbalin perustamaan lakikoulukuntaan ja pyrki palauttamaan islamin siihen, mitä hän näki Koraanin ja sunnan aikaisempien tulkintojen olleen.
Šarian tulkinta.
Islamilaisen lain kehityksessä 800-luvulla tapahtunut "järjen porttien sulkeutuminen" tarkoitti, että "ijtihad" (itsenäinen järjenkäyttö) hylättiin, ja sen tilalle tuli "taqlid," joka merkitsi sokeaa kuuliaisuutta. Henkilö, joka oli oikeutettu järjenkäyttöön islamilaisen lain asioissa, oli "mujtahid." Tällaiset hahmot kuuluivat vastedes historiaan. Henkilö, joka joutui tyytymään kuuliaisuuteen, oli "mukallid." Tätä käännettä vastaan oli noussut nousi muutamia protesteja, jotka torjuivat periaatteen sokeasta kuuliaisuudesta. Ibn Tamiyyah ei suoranaisesti vaatinut järjen porttien avaamista, mutta ymmärrettyään "šarian" yksimielisyysperiaatteen ("ijma)" hyvin kapeasti, hän pääsi torjumaan "taqlidin." Tämä antoi hänelle tilaisuuden tulkita Koraania ja profeetan "sunnaa" tuoreella tavalla ja päätyä uusiin johtopäätöksiin monista islamilaisen lain yksityiskohdista.
Ibn Taymiyyah oli 1700-luvulla syntyneen wahhabilaisuuden tärkein taustahahmo.
Meidän vastaeronneiden kesken

Meidän vastaeronneiden kesken ("His Girl Friday") on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1940. Se perustuu Ben Hechtin ja Charles MacArthurin kirjoittamaan Broadwayn menestysnäytelmään "The Front Page" (1928, suom. "Etusivu" tai "Etusivun juttu") sanomalehden päätoimittajasta ja tähtireportterista. Elokuvaversion hauskuutta lisäsivät Charles Ledererin ja Morrie Ryskindin muokkaama käsikirjoitus sekä pääosanesittäjien improvisoimat repliikit. Tarinasta on tehty useita muitakin elokuvaversioita.
Myöhempi arvostus.
"Meidän vastaeronneiden kesken" valittiin vuonna 1993 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa kriitikkoa valitsi elokuvan kaikkien aikojen 14. parhaaksi komediaksi.
Muuta.
"Meidän vastaeronneiden kesken" on Yhdysvaltojen tekijänoikeuslakiin liittyvän laiminlyönnin takia niin sanotussa public domain -tilassa, jolloin siitä voi vapaasti julkaista kopioita. Elokuva on vapaasti nähtävillä myös monessa paikassa verkossa.
Naisen kasvot (vuoden 1941 elokuva)

Naisen kasvot () on George Cukorin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1941. Draaman pääosissa ovat Joan Crawford, Melvyn Douglas ja Conrad Veidt. Suurin osa elokuvasta kerrotaan takaumina todistajien antaessa heidän lausuntojaan oikeussalissa.
"Naisen kasvot" perustuu Francis de Croissetin näytelmään "Il etait une fois", jonka pohjalta Donald Ogden Stewart ja Elliot Paul laativat käsikirjoituksen.
Näytelmän pohjalta on tehty vuonna 1938 ruotsalainen versio, "Naisen kasvot", jonka pääosaa näyttelee Ingrid Bergman. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
Juoni.
"Naisen kasvot" sijoittuu Ruotsiin, missä Anna Holmin (Joan Crawford) tarina kerrotaan takaumina oikeudenkäynnin aikana. Nuori nainen nimeltä Anna Holm on syytettynä murhasta. Anna Holm on kiristäjä, joka johtuu hänen kasvojensa isosta arvesta. Anna halveksii kaikkia, jotka hän kohtaa. Kun plastiikkakirurgi korjaa tämän elämää haitanneen turmeltuman, se koskettaa Annaa syvällisesti, johon kuuluu sekä positiivisia että traagisesti negatiivisia vaikutuksia. Anna on kahden vaiheilla: toivosta aloittaa uusi elämä tai palata synkkään menneisyyteensä...
Tuotanto.
"Naisen kasvot" -elokuvan tuotanto alkoi 23. tammikuuta vuonna 1941. Elokuvaa kuvattiin MGM:n studioilla Kalifornian Culver Cityssä ja Idahon Sun Valleyssa. Elokuvan tuotanto päättyi 29. maaliskuuta 1941.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Naisen kasvot" sai ensi-iltansa Yhdysvaltain New Yorkissa 15. toukokuuta vuonna 1941. Maanlaajuinen ensi-ilta oli 23. toukokuuta 1941. Suomessa elokuva sai ensi-illan 18. maaliskuuta vuonna 1945. "Variety" ylisti Crawfordin roolisuoritusta. Crawfordin roolisuoritusta Anna Holmina pidetään yhtenä hänen parhaistaan.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla sadan prosentin "tuore" arvosana, joka perustuu viiteen arvosteluun. Internet Movie Databasessa elokuvalla on 7,0 tähteä kymmenestä, joka perustuu tuhannen käyttäjän arviointiin.
"Lux Radio Theater" lähetti 60-minuuttisen radiosovituksen elokuvasta 2. marraskuuta vuonna 1942, jolloin Conrad Veidt uusi elokuvaroolinsa. Veidt oli myös uusinut elokuvaroolinsa 19. huhtikuuta vuonna 1942 "The Screen Guild Theaterin" lähetyksessä, jolloin elokuvasta tehtiin 30-minuuttinen radiosovitus.
Metro-Goldwyn-Mayer julkaisi elokuvan DVD:lle 12. helmikuuta vuonna 2008. VHS:lle elokuva oli julkaistu 24. kesäkuuta vuonna 1992.
Trollywood

Trollywood on kutsumanimi ruotsalaisen Trollhättanin elokuvateollisuudelle. Siellä työskentelee Film i Väst -yritys. Trollhättanissa, Uddevallassa ja lähialueilla on kuvattu esimerkiksi elokuvat "Dancer in the Dark", "Under solen", "Tsatsiki, mutsi ja poliisi", "Fucking Åmål" ja "Kimpassa". Trollywoodissa on tuotettu 65 prosenttia ruotsalaisista elokuvista. 
Toiminta aloitettiin 1990-luvulla, kun alueella oli työttömyyttä ja sen takia piti laajentaa elinkeinoelämän toimintaa uusille aloille. Vuonna 2004 kaupungin elokuvateollisuus työllisti 2000 ihmistä.
Jalkapallon Suomensarjan kausi 1959

Suomensarjan kausi 1959 oli Suomen toiseksi korkein sarjataso Suomessa kaudella 1959. Suomensarja pelattiin kolmessa kymmenen joukkueen lohkossa. 
Lohkovoittajat nousivat seuraavaksi kaudeksi mestaruussarjaan ja kunkin lohkon viimeinen putosi maakuntasarjaan.
Suomensarjan sarjataulukot.
Etelälohko.
 
 
 
 
 
Länsilohko.
 
 
 
 
 
Pohjoislohko.
Partasimput

Partasimput (Agonidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kylmistä ja lauhkeista vesistä Atlantista ja Tyynestämerestä.
Lajit ja anatomia.
Varhaisimmat partasimppujen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Nykyään heimoon luetaan kuuluvaksi lähteestä riippuen 20–22 sukua ja 44–47 lajia. Heimo jaetaan 6 alaheimoon, jotka ovat "Agoninae", "Anoplagoninae", "Bathyagoninae", "Bothragoninae", "Brachyopsinae" ja "Hypsagoninae". Kooltaan partasimppulajit ovat 6–42 cm pitkiä ja ruumiin rakenteeltaan ne ovat pitkänomaisia ja niiden ruumis suippenee pyrstöä kohden. Tyypillisiä piirteitä ovat luulevyjen peittämä ruumis, suun alla sijaitsevat viiksisäikeet ja kookkaat rintaevät. Selkäeviä voi olla 1 tai 2. Partasimpuilla ei ole uimarakkoa.
Levinneisyys ja elintavat.
Suurinta osaa partasimppulajeista tavataan Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisosista ja Jäämerestä ja 2 lajia elää Etelä-Amerikan eteläosan lauhkeissa vesissä. Useat heimon lajeista elävät matalahkossa vedessä, mutta "Bathyagonus nigripinnis" on syvänveden kala, jota on tavattu aina 1 300 metrin syvyydestä. Partasimppujen ravintoa ovat äyriäiset ja monisukasmadot.