Kaj Franck

Kaj Gabriel Franck (9. marraskuuta 1911 Viipuri, Suomen suuriruhtinaskunta – 26. syyskuuta 1989 Santoríni, Kreikka) oli suomalainen muotoilija. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1972 ja hän oli taiteilijaprofessori vuosina 1973–1978. Kaj Franck on kansainvälisesti tunnetuimpia suomalaisia keramiikka- ja lasimuotoilijoita ja myös ensimmäisiä kierrätyksen puolestapuhujia. Häntä on kutsuttu “suomalaisen muotoilun omaksitunnoksi”. Hän karsi esineestä muotoillessaan pois kaiken tarpeettoman ja ylimääräisen.
Tausta.
Franck polveutui Viipurin ruotsin-saksalaisesta suvusta. Hän aloitti sisustussuunnittelijan opinnot Taideteollisuuskeskuskoulussa 17-vuotiaana 1929. Opintoalan valintaan vaikutti äidin suku: äidinisä oli arkkitehti ja kirjailija Johan Jacob Jac. Ahrenberg (1847–1914), joka oli kiinnostunut alasta ja kuului muun muassa Suomen Taideteollisuusyhdistyksen johtokuntaan. Ahrenberg oli 1800-luvun lopulla Arabian posliinitehtaan ensimmäisiä suunnittelijoita. Franckin opiskeluaikana Suomeen tulivat funktionalismin aatteet. Hän valmistui sisustusarkkitehti linjalta huonekalupiirtäjäksi vuonna 1932, joskaan ei tehdyt paljoakaan alan töitä. Sen sijaan hän pääsi tutustumaan tulevaan muotoilijan ammattiinsa erilaisissa suunnittelijan tehtävissä. Vuonna 1934 hän toimi Riihimäen Lasi Oy:n luettelopiirtäjänä. Vuosina 1937–1939 hän käynnisti ja johti Hyvinkäällä villatehtaan kangaspainoa.
Suunnittelijana.
Franck suunnitteli niin Arabialle, Artekille, Iittalalle kuin Nuutajärvellekin. Hän toimi Nuutajärven lasitehtaan taiteellisena johtajana vuosina 1950–1973. 
Arabia päätti 1940-luvulla uusia koko mallistonsa, ja työn johtaminen uskottiin Franckille. Hänen alaisuuteensa perustettiin tällöin tuotesuunnitteluosasto, johon palkattiin nuoren polven suunnittelijoita. Franck joutui käymään uuden malliston sisällöstä yhtiön sisällä monia keskusteluja, sillä hän pyrki pelkistettyihin tuotteisiin ja eroon kokonaisten, koristeellisten astiastojen tuotannosta. Franck katsoi, ettei tavallisessa kodissa ollut edes säilytyspaikkaa suurelle astiastolle. 
Astioiden uudistuksen Kaj Franck aloitti suunnittelemalla taikinakulhosarjan ja kermapullon. Tehtaan johto toivoi Kaj Franckin jatkavan perinteisten ruotsalaisten posliiniastiastiastojen uudistamista, mutta Kaj oli määrätietoinen ja halusi suunnitella jotakin aivan muuta. Hän ei suostunut moniosaisten, runsaasti koristeltujen astiastojen, joihin oli rahaa vain varakkailla, suunnitteluun vaan loi pelkistetyn, käytännöllisen ja edullisesti tuotettavan "Kilta"-sarjan, johon myös vähävaraisilla olisi rahaa. Tähän johto ei ollut aluksi lainkaan tyytyväinen ja Wärtsilä-yhtiöiden johtajan Wahlforssin vaimo joutui puhumaan miehelleen järkeä. Lopulta Kilta pääsi tuotantoon 1953.
Tehtaan johto pelkäsi, että tämä pienentäisi tuotantomääriä. Franck osoitti vuonna 1953 lanseeratulla "Kilta"-sarjallaan, että pelko on turha ja astiasto oli tuotannossa vuoteen 1975 saakka. Vaikka astioita oli myyty 25 miljoonaa kappaletta, öljykriisi ja uudistustoimet Arabialla johtivat tuotannon lopettamiseen.
"Kilta"-sarjan merkitys Arabialle oli kuitenkin niin merkittävä, että Franck uudisti sarjan ja se tuli uudelleen myyntiin "Teema"-sarjana 1981. Vuonna 1981 sarjaan tuli lisäyksena suosittu 0.3 litran muki. Tämä muki on pohjana muunmuassa muumimukille ja monille muille Arabian siirtokuva mukeille. 
Kilta, joka vuonna 1981 kehittyi "Teema"-sarjaksi, oli aikoinaan mullistava yksinkertaisena käyttösarjana koristeellisten astiastojen tilalle. Myös teknisesti se oli uudenlainen, koska sen valmistukseen riitti yksi poltto. Koska sarja oli koristeeton, elävöitettiin sarjan valikoimaa valmistamalla sitä eri väreissä.
Tunnettuihin Franckin suunnittelutöihin Arabiassa kuuluvat myös "Kartio"-lasit sekä nykyisin ainoastaan valkoisena valmistettava japanilaishenkinen lokerovati. Arabian-vuosien jälkeen Franck piti vuonna 1956 sapattivapaata tutustumalla Yhdysvaltojen ja Japanin taideteollisuuteen.
Franck alkoi 1950-luvulla uudistaa Nuutajärven lasitehtaan mallistoa. Hänen tavoitteenaan oli yhdistää tuotteisiin tinalasitetta, terästä, puuta ja rottinkia, mutta nämä jäivät kokeiluiksi. Sen sijaan kirkkaasta lasista valmistetut kannut ja juomalasit saivat suursuosion. Franck pyrki tekemään niistä niin ohuita esineitä, että “aine miltei katoaa”. Vastapainoksi Franck teki Nuutajärvellä runsaasti raskaampaa taidelasia.
Vuonna 1978 Sarvis Oy toi markkinoille Franckin suunnitteleman laajan "Pitopöytä"-muoviastiaston aterimineen, jota vietiin "Easy Day" -nimisenä muun muassa Ruotsiin, Saksaan, Isoon-Britanniaan ja Pohjois-Amerikkaan. Franckia kiinnostivat etenkin polykarbonaatista valmistetut aterimet, jotka saivat innoituksen hänen matkoiltaan Japaniin, jossa metallisia aterimia vieroksutaan.
Opetuksen uudistajana.
Franck oli Taideteollisen oppilaitoksen tuntiopettaja vuodesta 1945 ja sen taiteellinen johtaja 1960–1967 sekä yliopettaja 1967–1969. Johtajaksi tultuaan hän alkoi uudistaa sen opetusta kohti korkeakoulutasoista toimintaa. Korkeakoulu-nimi tuli käyttöön 1973. Koulusta tuli Franckin aloittaessa nelivuotinen, kun opintojen alkuun lisättiin kaikille opiskelijoille yhteinen peruskurssi. Siitä muodostui johdanto “franckilaisuuteen”: opeteltiin ryhmätyötaitoja ja omaksuttiin poikkitaiteellisuutta sekä sommittelua, jota Franck piti taideteollisuuden salaisena aseena. Franck opetti, että esine ei ole muotoilijan toiminnan päämäärä vaan luova ratkaisu edessä olevaan ongelmaan. Hän jatkoi ohjaustyötään vuosina 1973–1978 taiteilijaprofessorina, jolloin hän kiersi maata pienteollisuuden ja käsityön opastajana.
Yksityiselämä.
Franckin perhe muutti Helsinkiin Kajn ollessa lapsi. Kaj Franck oli hyvin sukurakas ihminen. Hän asui lähes koko elämänsä ajan äitinsä kanssa. Äidin kuoltua Franckin eronnut sisar koirineen muutti hänen luoksensa asumaan. Kaj oli poikamies, joka armottomasti rakastui Nuutajärvellä kollegaansa Saara Hopeaan, mutta ei koskaan rohjennut tehdä aloitetta suhteesta. Franckin sydän murtui kun Saara Hopea nai amerikkalaisen ‪Oppi Untracht‬in. 
Luonteeltaan Kaj oli hyvin vaatimaton ja hyväkäytöksinen mies, joka käytti yleensä vanhaa flanellipaitaa ja lippalakkia tai baskeria. Rahansa hän säilytti huolettomasti paidan tai housujen taskussa. 
Kaj Franck tunnetaan myös määrätietoisesta asenteesta muotoiluun, hän ei esimerkiksi taipunut Arabian johdon toiveisiin perinteisten ruotsalaisvaikutteisten koristeellisten astiastojen uusimisesta sodan jälkeen, vaan piti oman päänsä radikaaleissa uudistuksissa. Toisaalta Franck osasi myös irrotella. Hän käveli rakennusten katoilla oppilaidensa kanssa, juhli aamuun asti ja lähti eläkeläisenä interrailille.
Tunnustukset ja palkinnot.
Franck voitti urallaan monia suunnittelukilpailuja ja tunnustuksia, muun muassa Milanon triennaalista vuosina 1951 ja 1954, Milanon triennaalin Grand Prix'n vuonna 1957, Compasso d'Oro -palkinnon, Prinssi Eugenin mitalin ja Lunning-palkinnon. Pro Finlandian hän sai vuonna 1957, professorin arvonimen 1972 ja Lontoon Royal College of Artin kunniatohtorin arvon vuonna 1983.
Helsingin Arabianrannassa sijaitsee Kaj Franckin katu ja Kaj Franckin aukio. 
Kaj Franck kuoli sairauskohtaukseen lomaillessaan Kreikassa syksyllä 1989. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Kaj Franck -muotoilupalkinto.
Design Forum Finland on jakanut vuodesta 1992 Kaj Franck -muotoilupalkintoa, johon liittyvä rahapalkinto on 10 000 euroa.