tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Richard Sapper

Richard Frank Sapper (30. toukokuuta 1932 München – 31. joulukuuta 2015 Milano) oli saksalainen, Italian Milanossa toiminut teollinen muotoilija. Hänen töissään yhdistyivät yksinkertainen muoto ja tekninen innovaatio usein älykkäällä ja yllättävällä tavalla. Hänet palkittiin muun muassa Raymond Loewyn säätiön Lucky Strike -palkinnolla ja peräti kymmenen kertaa arvostetulla Compasso d’Oro -palkinnolla. Parikymmentä hänen työtään on otettu mukaan New Yorkin Museum of Modern Artin (MoMA) kokoelmiin. 
Sapper aloitti uransa Mercedes-Benzin muotoiluosastolla, kunnes muutti vuonna 1958 Milanoon työskentelemään aluksi Gio Pontin arkkitehtitoimistossa ja sitten La Rinascente -luksustavarataloketjun muotoiluosastolla. Pian hän alkoi tehdä yhteistyötä italialaisen arkkitehti ja muotoilija Marco Zanuson kanssa. Elektroniikkayritys Brionvega palkkasi Sapperin ja Zanuson muotoilemaan kulutuselektroniikkatuotteita, jotka kykenisivät kilpailemaan japanilaisten ja saksalaisten valmistajien kanssa. Tuotteisiin kuuluivat kannettava "Doney 14", maailman ensimmäinen täysin transistoroitu tv-vastaanotin vuodelta 1962, sekä kahdesta saranoidusta puoliskosta muodostuva matkaradio "TS502" vuodelta 1965. Vuonna 1964 Sapper ja Zanuso suunnittelivat Kartell-kalustevalmistajalle ensimmäisen täysin muovista valmistetun tuolin, pinottavan lastenistuimen "K1340".
Oman muotoilustudionsa alkuvaiheessa 1959 Sapper suunnitteli Lorenz-kelloyritykselle yhä tuotannossa olevan Static-pöytäkellon, ensimmäisen tuotteensa, joka palkittiin Compasso d’Oro -palkinnolla. Vuonna 1972 syntyi Sapperin ehkä tunnetuin esine, "Tizio"-pöytävalaisin Artemide-yhtiölle. Siinä matalajännitteiseen halogeenilamppuun kulkee virta valaisimen nivellettyjä mutta toisistaan eristettyjä varsitankopareja pitkin, ja valaisimen asentoa voi säätää portaattomasti vastapainojen avulla. Tiziosta on sittemmin tehty useita erilaisia versioita, ja se on yksi maailman eniten myytyjä valaisinmalleja. 1970–1980-luvuilla Sapper suunnitteli myös toimistotuolisarjan amerikkalaiselle Knollille, valikoiman sekuntikelloja Heuerille sekä kokoontaitettavan Nena-tuolin B&amp;B Italia -yritykselle. Vuodesta 1978 Richard Sapper muotoili Alessille muun muassa espressopannun, viheltävän "Bollitore"-vesipannun, "Bandung"-teekannun ja "Coban"-espressokoneen.
Vuonna 1980 Sapper nimitettiin IBM:n johtavaksi muotoilukonsultiksi, ja hänen kynästään syntyivät monet varhaiset kannettavat tietokoneet kuten "ThinkPad 700C" vuonna 1992. Sen musta, suorakulmainen kotelo rikkoi yhtiön perinteisen helmenharmaan linjan ja esitteli keskelle näppäimistöä sijoitetun pienen punaisen napin, jolla ohjailtiin kohdistinta tietokoneen näytöllä. Lenovon ostettua IBM:n PC-osaston vuonna 2005 Sapper sai jatkaa ThinkPad-tuoteperheen muotoilukonsulttina. 
Sapper opetti ja luennoi muun muassa Yalen, Pekingin ja Buenos Airesin yliopistoissa, Stuttgartin taideakatemiassa, Lontoon Royal College of Artissa, Milanon Domus-akatemiassa sekä Wienin Hochschule für Angewandte Kunst -koulussa.
Metaxas-linja

Metaxas-linja oli linnoitusketju Kreikan Bulgarian vastaisella rajalla. Kreikkalaiset rakensivat sen 1930-luvulla suojakseen bulgarialaisten mahdollista hyökkäystä vastaan. Se nimettiin kreikkalaisen poliitikon Ioannis Metaxasin (1871–1941) mukaan. Linnoitusketju koostuu konekivääripesäkkeistä, tähystyspaikoista ja niitä yhdistävistä tunneleista. Rakenteet ovat yhä olemassa ja osa niistä on avoinna yleisölle.
Linnoitusketjun muodostavat 21 itsenäistä linnaketta, joista suurin Fort Roupel kattaa 6,1 km kokonaisuudessaan 155 km:n pituisesta linjasta. Tunneleiden ja muiden tilojen valaistus hoidettiin pääasiassa öljylampuilla, mutta myös sähköä tuottavia generaattoreita oli. Ilmanvaihto oli toteutettu sekä vapaakiertoisesti että koneellisesti, vesihuoltoa varten oli rakennettu putkitus.
Linnoitussuunnitelmat laadittiin vuonna 1935 ja rakennustöihin ryhdyttiin seuraavana vuonna Kerkini-vuorella ().
Saksalaiset joukot hyökkäsivät linjaa vastaan toisessa maailmansodassa 6. huhtikuuta 1941. He kohtasivat kreikkalaisten rajun vastarinnan ja kolmen päivän ankaran taistelun jälkeen he olivat saavuttaneet vain vähäistä menestystä. Linnoitusketju joutui kuitenkin saarroksiin Jugoslavian kautta tunkeutuneiden saksalaisten miehitettyä Kreikan ja sen oli lopulta antauduttava.
Will Stevens

William ”Will” Stevens (s. 28. kesäkuuta 1991 Rochford, Essex, Englanti) on brittiläinen moottoriurheilija. Hän kilpaili Formula 1 -sarjassa kausina 2014 ja 2015.
Ura.
Stevens on kilpaillut urallaan muun muassa Toyota Racing Series, Eurocup Formula Renault ja Formula Renault UK -sarjoissa. Vuonna 2012 hän kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa saavuttaen yhden palkintosijan ja 45 pistettä. Vuonna 2013 Stevens jatkoi FR 3.5 -sarjassa saavuttaen kauden aikana viisi palkintosijaa ja yhteensä 148 pistettä sijoittuen sarjan neljänneksi. Vuonna 2014 Stevens jatkoi kolmannen kauden sarjassa. Hän voitti kauden aikana kaksi kilpailua ja otti yhden paalupaikan sijoittuen sarjan loppupisteissä kuudenneksi.
F1-ura.
Vuonna 2013 Stevens kuului Formula 1 -talli Caterhamin nuorten kuljettajien kehitysohjelmaan. Vuonna 2014 Stevensin ilmoitettiin ajavan Marussian toista F1-autoa Japanin GP:n ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa. Myöhemmin vahvistettiin että maksuvaikeuksien takia Stevens ei päässytkään ajamaan Marussian autoa mutta on kuitenkin nimitetty Marussian varakuljettajaksi. Marussian ajauduttua konkurssiin Stevens palasi takaisin Caterhamille. Stevens teki F1-debyyttinsä Abu Dhabin GP:ssä korvaten tallista lähteneen Marcus Ericssonin. Hän sijoittui kilpailussa 17. jäätyään kierroksen kilpailun ja maailmanmestaruuden voittaneesta Lewis Hamiltonista.
Kaudella 2015 Stevens kilpaili Manorin F1-tallissa Roberto Merhin tallikaverina.
Kauden avausviikonloppuna Manorit eivät päässeet ajamaan lainkaan, mutta seuraavana kisaviikonloppuna Malesiassa Manorit olivat mukana, mutta Stevens ei voinut osallistua kilpailuun teknisten ongelmien vuoksi. Kiinassa Stevens pääsi ensimmäistä kertaa kilpailuun ja oli maalissa 15:s. Itävallan GP jäi Stevensin osalta lyhyeksi öljyvuodon seurauksena. Keskeytys oli brittikuskille uran ensimmäinen. Britannian osakilpailussa Stevens törmäsi sateen tultua seinään, mutta pystyi jatkamaan kilpailuaan käytyään varikolla hakemassa uuden etusiiven. Maalissa Stevens oli 13:s, joka jäi Stevensin kauden parhaaksi sijoitukseksi. Unkarissa Stevens keskeytti.
Singaporen kilpailussa Stevens sai uudeksi tallikaverikseen yhdysvaltalaisen Alexander Rossin. Japanin kilpailussa Stevens spinnasi kovasta vauhdista 130R-mutkassa törmäten melkein tallikaveri Rossiin, mutta pystyi jatkamaan kilpailuaan. Yhdysvaltain GP:ssä Stevens keskeytti avauskierroksella. Stevens päätti kautensa Abu Dhabissa sijaan 18. Stevens ei saavuttanut kauden aikana yhtään pistettä. Stevens ei saanut jatkosopimusta seuraavalle kaudelle. Hän siirtyi FIA World Endurance Championship -sarjaan.
Formula 1 -tulokset.
Tulokset kilpailuittain.
• Abu Dhabin GP:ssä 2014 jaettiin tuplapisteet.
Oscar Osthoff

Oscar Paul Osthoff (23. maaliskuuta 1883 Milwaukee – 9. joulukuuta 1950 Indianapolis) oli yhdysvaltalainen painonnostaja, uimari ja olympiamitalisti. 
Osthoff osallistui olympialaisiin kerran, St. Louisissa 1904. Hän voitti tuolloin kultaa yhden käden nostossa ja sai hopeaa kahden käden nostossa. Vaikka Osthoff voitti painonnostossa olympiamitaleja, hän oli paljon tunnetumpi uimarina. Hän teki 100 jaardin matkalla Yhdysvalloissa maansa yliopistoennätyksen 1907 ja ui Milwaukee Athletic Clubin riveissä vuoteen 1924 saakka. Osthoff menestyi Wisconsinissa edellä mainittujen lajien lisäksi myös amerikkalaisessa jalkapallossa, yleisurheilussa ja voimistelussa. 
Osthoff valmensi yliopistosta valmistumisensa jälkeen Washingtonin osavaltionyliopistossa sekä amerikkalaista jalkapalloa että yleisurheilua. Hän oli ammatiltaan insinööri.
Nasrin Sotoudeh

Nasrin Sotoudeh (, s. 1963) on iranilainen asianajaja ja toimittaja. Sotoudeh on puolustanut erityisesti kuolemaantuomittuja lapsia ja naisia sekä juristina että lehtikirjoituksissaan. Vuonna 2011 hän sai 11 vuoden vankeustuomion propagandan levittämisestä ja juonittelusta Iranin valtiota vastaan. Tuomio lyheni myöhemmin kuuteen vuoteen. Hänet kuitenkin vapautettiin jo syyskuussa 2013. Häntä on kielletty harjoittamasta asianajajan tointa. 
Suomen PEN valitsi hänet vuonna 2011 adoptiovangikseen ja kunniajäsenekseen. Sotoudeh on saanut vuoden 2012 Saharov-palkinnon.
Vuonna 2019 Sotoudeh tuomittiin 38 vuoden vankeuteen ja 148 raipaniskuun. Tuomiosta kertoi hänen aviomiehensä Reza Khandan, joka itsekin on ihmisoikeusasianajaja, mutta syytä tuomioon hän ei kertonut. Sotoudehin asianajaja Payam Derafshan ilmoitti kuitenkin ennen oikeudenkäyntiä, että Sotoudehia syytetään valtionvastaisen informaation levittämisestä, Iranin ylimmän johtajan Ali Khamenein loukkaamisesta ja vakoilusta. Tiedot tuomiosta ovat ristiriitaiset. Iranin valtion media ilmoitti, että tuomio on seitsemän vuotta, josta kaksi vuotta on Khamenein loukkaamisesta. Vuonna 2020 hänelle myönnettiin Right Livelihood -palkinto tunnustuksena hänen pelottomalle aktivismilleen poliittisen vapauden ja ihmisoikeuksien edistämiseksi Iranissa.
Sotoudeh on puolustanut naisia, jotka protestoivat pakollisen huivin käyttöä vastaan. Protestit huivia vastaan olivat lisääntyneet Iranissa, ja monet naiset riisuvat huivinsa julkisilla paikoilla ja heiluttavat niitä mielenosoituksellisesti.
Veljekset kuin kyljykset

Veljekset kuin kyljykset on Jope Ruonansuun 22. studioalbumi. Se julkaistiin 9. marraskuuta 2012. Mukana levyllä on myös Jopen veli Seppo Ruonansuu. Levyn kansitaide on Mr. Lordin käsialaa.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 16.
Kappaleet.
Sovitukset Jope Ruonansuu, Jari "Heinä" Nieminen ja Kuja Salmi, ellei toisin mainita.
Madison Brengle

Madison Brengle (s. 3. huhtikuuta 1990 Dover, Delaware) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 35 toukokuussa 2015. Hän on voittanut urallaan kahdeksan ITF-turnausta kaksinpelissä.
Brengle oli junioreiden maailmanlistalla parhaimmillaan neljäntenä elokuussa 2007.
Mikko Kartano

Mikko Kartano on suomalainen ammattimainen viihdyttäjä, joka tunnetaan erityisesti Pelle Positiivi -hahmostaan. Hänen uransa on kestänyt yli kolmenkymmenen vuoden ajan, ja hän on tehnyt yli 5 000 julkista esiintymistä. Kartanon esitykset perustuvat musiikkiin, tilannekomiikkaan ja ”suun soittamiseen”. Kartano on myös esiintynyt useissa tv-mainoksissa ja tehnyt mainosspiikkejä.
Kartanon aloitti uransa vuonna 1992 kiertämällä Suomea orkesterin solistina. Vuonna 1997 syntyi Mikko Kartano &amp; Energia, joka oli toiminnassa viisi vuotta ja teki noin 170 keikkaa vuodessa. Kokoonpanoon kuuluivat kitaristit Antti Hassinen ja Pete Rissanen, rumpali Sami Harlin, kosketinsoittaja Jari Pailamo sekä basisti Hannu Voutilainen.
Mikko Kartano on julkaissut muutaman soolosinglen.
Pelle Positiivi.
Pelle Positiivi on Kartanon esittämä klovni, jolla oli vuonna 2003 20-osainen televisiosarja "Pelle Positiivi ja Sinisilmä". Kartano kiertelee roolihahmonaan ympäri Suomea. Pelle Positiivi -nimellä Kartano on julkaissut lastenalbumit "Meriseikkailu" (2003) ja "Tilulilulei" (2005).
Philippe Starck

Philippe Patrick Starck (s. 18. tammikuuta 1949 Pariisi) on ranskalainen muotoilija. Hänen työnsä ulottuvat sisustus- ja huonekalusuunnittelusta kodin käyttöesineisiin ja jopa rakennuksiin.
Ura.
Starck opiskeli muotoilua yksityisessä pariisilaisessa École Camondo -oppilaitoksessa ja perusti vuonna 1968 ensimmäisen design-yrityksensä, joka erikoistui ilmalla täytettäviin tuotteisiin. Vuodesta 1975 Starck on suunnitellut sekä sisustuksia että tuotteita. Ura lähti nousuun 1982 hänen suunniteltuaan sisustuksen Ranskan silloiselle presidentille François Mitterrandille.
Monipuolisen Starckin suunnittelutyöt ulottuvat Microsoftille tehdystä optisesta hiirestä satoja miljoonia dollareita maksaviin luksusjahteihin ja olutpakkauksiin. Häneltä tilattiin myös suunnitelma Virgin Galactic -yhtiön ”avaruuslentoasemaksi” New Mexicossa.
Tuotesuunnittelua.
Philippe Starckin tunnetuimpia ja myydyimpiä tuotteita on Alessille vuonna 1990 suunniteltu hämähäkkimäinen "Juicy Salif" -sitruspuristin.
Vuonna 2008 hän suunnitteli "Zikmu Parrot" -nimiset langattomat kaiuttimet Applen iPod- ja iPhone-laitteille. Neljää vuotta myöhemmin projekti jatkui langattomien "Parrot Zik" -kuulokkeiden myötä. Starck on suunnitellut myös koteloita LaCie-yhtiön kiintolevyille sekä rannekelloja Fossil-merkille. Vuonna 2002 Starck suunnitteli suhteellisen edullisen tuotesarjan yhdysvaltalaiselle Target-tavarataloketjulle.
Kalusteita ja sisustuksia.
Kalusteita Starck on suunnitellut erityisesti italialaiselle Kartellille, usein polykarbonaatti-muovimateriaalista. Näihin kuuluvat läpinäkyvä "Louis Ghost" -tuoli, "Ero|S|" -tuoli, "Bubble Club" -sohva ja -nojatuoli sekä "La Bohème" -tuoli. Yhdysvalloissa hän on ollut mukana toisen maailmansodan aikaisen Navy Chair -tuolin uudelleenlanseerauksessa ja suunnitellut sen seuraksi muitakin kalusteita.
Philippe Starck on sisustanut useita ravintoloita eri puolilla maailmaa, kuten hongkongilaisen The Peninsula -hotellin 28. kerroksen ravintolan, jonka erikoisuutena ovat miestenhuoneen maisemaikkunaa vasten sijoitetut pisoaarit. Hänen varhaisimpia ravintolasisustuksiaan oli pariisilainen Café Costes 1984, josta syntyi samanniminen tuolimalli. Los Angelesissa Starckin sisustuksia on toteutettu moniin ravintoloihin.
Starckin sisustamiin hotelleihin lukeutuvat New Yorkin Royalton, Paramount ja Hudson, Miamin Delano Hotel ja Los Angelesin Mondrian Hotel. Lontoossa Starck on suunnitellut sisustuksen St. Martins Lane- ja Sanderson-hotelleihin.
Vuoteen 2022 saakka Starckin on määrä suunnitella yökerhoyrittäjä Sam Nazarianin uutta hotelliketjua SLS Hotels, jonka ensimmäinen kohde avattiin Beverly Hillsissä 2008. Tyttärensä Aran kanssa hän toteutti sisustustöitä Pariisin Le Meurice -hotellissa.
Muita Starckin muotoiluprojekteja ovat tuulivoimalat Pramac-yhtiölle, Eurostar-junien sisustukset sekä tokiolaisen Asahi-panimon oluttupa.
Björn Sieber

Björn Sieber (5. maaliskuuta 1989 Voralberg – 26. lokakuuta 2012) oli itävaltalainen alppihiihtäjä. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 Sieber sijoittui superalppiyhdistetyssä 13:nneksi ja suurpujottelussa 22:nneksi. Maailmancupissa Sieber sijoittui parhaimmillaan seitsemänneksi Banskon superalppiyhdistetyssä helmikuussa 2011. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa suurpujottelussa ja pronssia supersuurpujottelussa.
Sieber kuoli 26. lokakuuta 2012 auto-onnettomuudessa. Häntä pidettiin yhtenä lupaavimmista alppihiihtäjistä Itävallassa.
Marmorikuula

Marmorikuula on pyöreä, yleensä lasista valmistettu pallo. Marmorikuulat ovat useimmiten lastenleikkeihin suunnattuja. Brittiläisessä kulttuurissa marmorikuulilla leikitään peliä jossa piirretyn ympyrän sisällä olevia kuulia yritetään nepata omalla kuulalla ulos ringistä. Perinnäistavan mukaan pelin voittaja saa pitää kaikki peliin osallistuneet marmorikuulat.
Netta Walldén

Netta Walldén (s. 22. huhtikuuta 1973 Orivesi) on suomalainen kirjailija sekä äidinkielen ja kirjallisuuden lehtori. Hän on kirjoittanut muun muassa "Rubenin tutkimuksia" -lastenkirjasarjaa.
Ura.
Walldén on opiskellut Tampereen yliopistossa muun muassa suomen kieltä, kirjallisuutta ja tiedotusoppia sekä markkinointia ja luovaa kirjoittamista Kriittisessä Korkeakoulussa. Ennen opettajaksi ryhtymistä hän työskenteli muun muassa UPM Kymmenen palveluksessa. Walldénin tekstejä on palkittu Pirkanmaan kirjoituskilpailussa, vuonna 2007 proosasarjassa ja vuonna 2008 lyriikkasarjassa.
Vuonna 2011 ilmestyi Walldénin esikoisteos ja "Rubenin tutkimuksia" -kirjasarjan ensimmäinen osa, "Ruben ja rouva Mallamudin tapaus". Sarjassa 11-vuotias Ruben tutkii sisarensa kanssa outoja tapahtumia kotipaikassaan Saarnilaaksossa. Walldén inspiroitui kirjoittamaan kirjan Elliott Smithin kappaleen ”Waltz #2” myötä, ja kirjan alussa onkin lainaus kappaleesta. Teos oli Lasten LukuVarkaus -palkintoehdokkaana vuonna 2012.
Vuonna 2012 ilmestyi sarjan toinen osa, "Ruben ja Harman kartano". Kolmas osa, "Ruben ja ratikkaralli" (2013), palkittiin joulukuussa 2013 Lounais-Suomen Kirjailijoiden joka toinen vuosi jakamalla Anni Polva -palkinnolla. Sarjan neljäs osa "Ruben ja kadonneet karaatit" ilmestyi tammikuussa 2015. Myös se oli ehdolla LukuVarkaus-palkinnon saajaksi. Ruben-teokset on kuvittanut Laura Valojärvi.
Walldén toimitti yhdessä Hanna van der Steenin kanssa Anni Nykäsen kuvittaman, nuorille suunnatun kokoelmateoksen "Mikä moka!", joka ilmestyi lokakuussa 2013.
Walldén on Suomen Nuorisokirjailijat ry:n puheenjohtaja. Hän on ollut myös Lukukeskuksen hallituksen jäsen. Walldén asuu Helsingissä.
Pesäpallon suomensarja 1955

Pesäpallon suomensarja pelattiin yhdennentoista kerran kaudella 1955. Sarjan mestaruuden voitti Ylihärmän Junkkarit. Muut nousijat olivat Rauman Urheilijat ja Helsingin Puna-Mustat. Sarjasta pudotettiin runsaasti joukkueita, koska seuraavaksi kaudeksi Suomensarja supistettiin nelilohkoiseksi.
Runkosarja.
Itälohko.
Siilinjärven Ponnistus säilyi sarjassa karsintojen jälkeen.
Etelälohko.
Keravan Toverit säilyi sarjassa karsintojen jälkeen.
Länsilohko.
Kauhajoen Karhu säilyi sarjassa karsintojen jälkeen.
Kaakkoislohko.
Kuusankosken Veto putosi karsintojen jälkeen.
Lounaislohko.
Lauttakylän Luja putosi karsintojen jälkeen.
Sisä-Suomen lohko.
Jyväskylän Kiri 2 putosi karsintojen jälkeen.
Lapin lohko.
Simon Kiri putosi karsintojen jälkeen.
Pohjoislohko.
Ristijärven Pyry säilyi sarjassa karsintojen jälkeen.
Oulun Pyrinnön ja Oulun Työväen Palloilijoiden pesäpalloilijat yhdistivät voimansa kauden jälkeen. Näin syntyi uusi pesäpalloseura, Oulun Lippo, joka peri Pyrinnön paikan suomensarjassa.
Loppuottelut.
Ensimmäisessä vaiheessa lohkovoittajat jaettiin kahteen ryhmään maantieteellistä jakoa noudattaen.
Pohjoiset markkinat.
Pelattiin Outokummussa 10.-11. syyskuuta.
Eteläiset markkinat.
Pelattiin Imatralla 10.-11. syyskuuta.
Kakkosmarkkinat.
Nousukarsinnan toinen vaihe pelattiin Ylihärmässä 17.-18. syyskuuta.
Ylihärmän Junkkarit ja Rauman Urheilijat nousivat suoraan mestaruussarjaan. Puna-Mustat SM-sarjakarsintaan.
SM-sarjakarsinta.
Pelattiin Hesperiassa Mukaan kelpuutettiin suomensarjan lopputurnauksen 3. sijoittunut Puna-Mustat sekä niiden lohkojen toiseksi sijoittuneet, joiden voittajat nousivat kakkosmarkkinoilta Mestaruussarjaan. Lisäksi karsintaan joutui Mestaruussarjassa viimeistä edelliseksi sijoittunut Pallo-Toverit.
Pallo-Toverit säilyi ja Puna-Mustat nousi kolmantena joukkueena Mestaruussarjaan kaudeksi 1956.
Suomensarjan karsinta.
Karsinta itälohkoon.
Pelattiin Punkaharjulla.
Siilinjärven Ponnistus säilyi ja Höytiäisen Urheilijat nousi.
Karsinta etelälohkoon.
Pelattiin Tervakoskella 8.-9. lokakuuta.
Keravan Toverit säilyi ja Tervakosken Pato nousi. Kuusankosken Veto putosi suomensarjasta.
Runoilija ja muusa (elokuva)

Runoilija ja muusa on Jaakko Pakkasvirran ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1978. Epookkidraama tehtiin runoilija Eino Leinon satavuotisjuhlaelokuvaksi.
Elokuva kertoo runoilija Leinosta ja hänen elämänsä naisista: ristiriitojen täyttämästä avioliitosta Freya Schultzin kanssa sekä rakkaussuhteesta runoilija L. Onervaan.
Aikalaiskriitikot ylistivät runoilija Leinosta kertovaa draamaelokuvaa runsain kiitoksin. Eräs arvostelija kirjoitti: ”On saatu aikaan hyvin merkittävä ja onnistunut juhlaelokuva, innoittava ja toisia nuoria yrittäjiä kannustava, ja myös itse elokuvan tekeminen on tapahtunut vaivoja säästämättä.” Toinen kriitikko säesti: ”Jos "Runoilijan ja muusan" kirjallinen dramaturgia on korkealuokkainen, on sitä myös elokuvan visuaalinen hahmotus.” Jaakko Pakkasvirran ja kuvaaja Esa Vuorisen luomaa kuvamaailmaa kiiteltiin, samoin Otto Donnerin musiikkia. Pakkasvirran ohjauksen arvioitiin olevan ”kunnianhimoinen ja onnistunut”, jossa ansiolistalla olivat ”tyylikkyys, ajankuvan hallinta sekä tarpeettoman ’värikkyyden’ karttaminen”. Myös pääosanäyttelijät saivat suorituksistaan kiittävät arviot. Kriittisyys elokuvaan kasvoi 1980-luvulla televisioesitysten myötä.
Runoilija L. Onervaa näytellyt Elina Salo voitti vuonna 1979 roolistaan parhaan naispääosan Jussin. Lisäksi Esa Vuorinen palkittiin Jussilla parhaasta kuvauksesta ja Matti Marttila parhaasta lavastuksesta.
Eino Wälikangas

Eino Wälikangas (sukunimi vuoteen 1906 "Buddén"; 11. lokakuuta 1889 Savonlinna – 4. maaliskuuta 1960) oli suomalainen diplomaatti ja filosofian maisteri. 
Wälikankaan vanhemmat olivat kouluneuvos Emil Johannes Buddén ja Johanna Augusta Granit. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1914.
Wälikangas oli Savolaisen osakunnan kuraattorina 1916–1918 ja opetti Helsingin yliopistossa sanskritin kieltä 1915 ja 1919. Hän oli ulkoasiain kanslian virkailijana Vaasassa 1918, ulkoasiain ministeriön arkistonhoitajana 1919–1922, vt. lähetetystösihteerinä Berliinissä 1920–1921, ulkoasiain ministeriön henkilöstö- ja hallinnollisen jaoston päällikkönä 1923–1927 sekä lähetystösihteerinä Lontoossa vuodesta 1927 ja Washingtonissa vuodesta 1933. Hän sai lähetystöneuvoksen arvon 1921.
Wälikangas toimi sitten lähettiläänä Buenos Airesissa 1934–1937 ja Santiagossa 1934–1937, Rio de Janeirossa 1937–1945 ja oli disponibiliteetissa 1945–1947 ja erikoistehtävissä 1947–1949. Hän oli ulkovaltojen lähettiläiden esittelijä 1949–1956.
Eino Wälikankaan veljiä olivat eläintieteilijä Ilmari Välikangas ja arkkitehti Martti Välikangas.
Johannes Buddén

Emil Johannes Buddén (18. huhtikuuta 1855 Savonlinna – 11. kesäkuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen rehtori ja kouluneuvos.
Buddénin vanhemmat olivat maaviskaali Erik Johan Buddén ja Augusta Emilia Böök. Hän pääsi ylioppilaaksi 1872 Kuopion kymnaasista ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1876.
Buddén oli opettajana vuodesta 1878 lähtien aluksi yksityisissä oppilaitoksissa, kuten Oulun yksityislyseossa, Porin yksityislyseossa 1880–1882 ja Tampereen yksityislyseossa 1882–1886, jolloin hän samalla 1885–1886 hoiti Tampereen yksityislyseon rehtorinvirkaa. Porissa ja Tampereella Buddén opetti myös sikäläisissä suomalaisissa tyttökouluissa ja hän oli yksi Tampereen tyttökoulun perustajistaa. Vuosian 1886–1889 Buddén oli matematiikan ja luonnonhistorian kolleegana Vaasan alkeiskoulussa. 
Buddén oli Savonlinnan lyseon luonnonhistorian ja maantiedon lehtori 1889–1918 ja rehtori 1891–1918, Kouluhallituksen apulaisylitarkastaja 1912–1918 ja luonnonhistoriaa ja maantiedettä edustava kouluneuvos 1918–1926. Hän perusti Savonlinnan lyseoon Suomen ensimmäisen kasvitieteellisen koulupuutarhan.
Buddén teki useita opintomatkoja ulkomaille. Hän oli 1907–1908 jäsenenä senaatin asettamassa oppikoulukomiteassa ja 1921–1929 jäsenenä ylioppilastutkintovaliokunnassa. Hän toimi myös Savonlinnan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1893–1894. Tampereella Buddén kuului Tampereen tyttökoulun johtokuntaan ja Savonlinnassa ollessaan hän oli puheenjohtajana Savonlinnan tyttökoulun kouluneuvostossa ja käsityöläiskoulun johtokunnassa sekä kansakoulun johtokunnassa. 
Buddén oli naimisissa vuodesta 1883 Johanna Augusta Granitin kanssa. Heidän poikiaan olivat Ilmari Välikangas (1884–1959), Eino Välikangas (1889–1960) ja Martti Välikangas (1893–1973).
Julkaisuja.
Nimellä "E. J. Buddén":
Saiturinpörssi

Saiturinpörssi on suomalainen kauppaketju, jolla on yhteensä kymmenen myymälää Helsingissä, Vantaalla ja Järvenpäässä. Saiturinpörssi on helsinkiläisen perheyritys Kar-Agent Oy:n aputoiminimi.
Saiturinpörssi myy muun muassa kodin taloustarvikkeita, elintarvikkeita, vaatteita ja asusteita. Se on osakkaana 13 itsenäisen kauppiaan hankintayhtiössä Rokomera Tukku Oy, joka hankkii tuotteita ympäri maailmaa ilman välikäsiä. Saiturinpörssi ostaa myös maahantuojien ja valmistajien loppu- ja poistoeriä sekä pakkaus- ja viivakoodivirheellisiä tuotteita, jotka eivät sovellu isojen kauppaketjujen logistisiin järjestelmiin.
Saiturinpörssi-toiminimen takana olevan Kar-Agent Oy:n liikevaihto vuonna 2019 oli 12,8 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 64.
Markkinointi &amp; Mainonta -lehden vuonna 2018 tekemässä kyselyssä Saiturinpörssi nousi seitsemän halpamyymäläbrändin joukosta kolmanneksi arvostetuimmaksi Tokmannin ja Puuilon jälkeen. Saiturinpörssillä oli myymälä myös Itäkeskuksessa, kunnes se lopetti. Nykyään sen paikalla on Puuilo.
Myymälät.
Ensimmäinen Saiturinpörssi avattiin 14. helmikuuta 1992 Helsingin Malmille, toinen 1996 Kontulaan. Muut myymälät sijaitsevat Helsingissä kauppakeskus Ristikossa, Citycenterissä, Redissä, Vuosaaressa, Kalliossa, Vantaan Koivukylässä ja Tikkurilassa sekä Järvenpäässä.
Kapinmetsäkerttunen

 
Kapinmetsäkerttunen ("Cryptillas victorini") on afrikantöpökerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kapinmetsäkerttusta tavataan Etelä-Afrikan eteläosissa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viljo Ylöstalo

Viljo Viktor Ylöstalo (14. joulukuuta 1887 Orimattila – 25. huhtikuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen professori, sähkötekniikan tutkija ja diplomi-insinööri. 
Työura ja henkilöhistoria.
Ylöstalo tuli ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1907 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1913. Ylöstalo piskeli myös Darmstadtissa, Pariisissa ja Nancyssä 1922–1923. Hän toimi ennen yliopistouraansa Strömbergin palveluksessa ja valtion koskivoimakomiteassa ja opetti Tampereen teknillisessä oppilaitoksessa. Ylöstalo oli Teknillisen korkeakoulun teoreettisen sähkötekniikan ja radiotekniikan professori 1924–1952. Hänen suunnitelmiensa mukaan rakennettiin vuonna 1928 Lahden ensimmäinen suuryleisradioasema. Ylöstalo oli Kansainvälisen yleisradioliiton (UIR) puheenjohtaja vuosina 1937–1939. Yleisradion johtokunnan jäsen hän oli 1926–1929 ja 1934–1941.
Viljo Ylöstalon vanhemmat olivat maanviljelijä Viktor Ylöstalo ja Maria Lindberg ja puoliso vuodesta 1915 Ester Ingrid Tidström. Heidän poikansa oli siviilioikeuden professori Matti Ylöstalo.
Madagaskarinkerttunen

 
Madagaskarinkerttunen ("Nesillas typica") on kerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Madagaskarinkerttusta tavataan Madagaskarissa ja Komoreilla. Lajia on kuvattu yleiseksi tai runsaaksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ranskan avoin tennisturnaus 2013 – naisten kaksinpeli

Marija Šarapova oli turnauksen hallitseva mestari. Serena Williams voitti hänet tämän vuoden loppuottelussa.
Sijoitetut pelaajat.
&lt;ol start="17"&gt;
&lt;li&gt; Sloane Stephens "(4. kierros)
&lt;li&gt; Jelena Janković "(puolivälierät)
&lt;li&gt; Anastasija Pavljutšenkova "(2. kierros)
&lt;li&gt; Carla Suárez Navarro "(4. kierros)
&lt;li&gt; Kirsten Flipkens "(2. kierros)
&lt;li&gt; Jekaterina Makarova "(1. kierros)
&lt;li&gt; Klára Zakopalová "(1. kierros)
&lt;li&gt; Julia Görges "(1. kierros)
&lt;li&gt; Lucie Šafářová "(1. kierros)
&lt;li&gt; Sorana Cîrstea "(3. kierros)
&lt;li&gt; Jaroslava Švedova "(2. kierros)
&lt;li&gt; Tamira Paszek "(1. kierros)
&lt;li&gt; Varvara Lepchenko "(3. kierros)
&lt;li&gt; Venus Williams "(1. kierros)
&lt;li&gt; Alizé Cornet "(3. kierros)
&lt;li&gt; Sabine Lisicki "(3. kierros)
Ranskan avoin tennisturnaus 2013 – miesten kaksinpeli

Rafael Nadal oli kolminkertainen hallitseva mestari, ja voitti turnauksen nyt neljännen kerran peräkkäin. Yhteensä mestaruus oli hänelle kahdeksas.
Sijoitetut pelaajat.
&lt;ol start="17"&gt;
&lt;li&gt; Juan Mónaco "(1. kierros)
&lt;li&gt; Sam Querrey "(3. kierros)
&lt;li&gt; John Isner "(3. kierros)
&lt;li&gt; Andreas Seppi "(3. kierros)
&lt;li&gt; Jerzy Janowicz "(3. kierros)
&lt;li&gt; Aleksandr Dolgopolov "(1. kierros)
&lt;li&gt; Kevin Anderson "(4. kierros)
&lt;li&gt; Benoît Paire "(3. kierros)
&lt;li&gt; Jérémy Chardy "(3. kierros)
&lt;li&gt; Grigor Dimitrov "(3. kierros)
&lt;li&gt; Fabio Fognini "(3. kierros)
&lt;li&gt; Florian Mayer "(1. kierros, keskeytys)
&lt;li&gt; Mihail Južnyi "(4. kierros)
&lt;li&gt; Julien Benneteau "(3. kierros)
&lt;li&gt; Marcel Granollers "(1. kierros)
&lt;li&gt; Tommy Robredo "(puolivälierät)
Ylöstalo

Ylöstalo on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Armas Yöntilä

Armas Otto Rafael Yöntilä (ent. "Lindstedt"; 26. huhtikuuta 1892 Helsinki – 1. heinäkuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti.
Yöntilä suoritti filosofian maisterin tutkinnon vuonna 1919 ja opiskeli muun muassa Jenassa 1914, Besaconissa 1922 ja Haagissa 1923. Hän toimi ulkoasiainhallinnon palveluksessa attaseana Pariisissa 1919–1921, ulkoministeriön toisena sihteerinä 1921–1922, ensimmäisenä sihteerinä 1922–1923, jaostosihteerinä 1923–1927 ja jaostopäällikkönä 1927–1928. Hän oli lähetystösihteerinä ja -neuvoksena Berliinissä 1929–1934 ja asiainhoitajana ja pääkonsulina Prahassa 1934–1937. Sen jälkeen hän oli ulkoministeriön Kansainliiton osaston osastopäällikkönä vuodet 1938–1940 ja jälleen diplomaattina: ensin pääkonsulina Brysselissä 1940, sitten Hampurissa 1940–1942. Hän siirtyi asiainhoitajaksi Zagrebiin vuosiksi 1942–1944. Ulkoministeriössä hän jaostopäällikkö 1946–1947, apulaisosastopäällikkö 1947–1952, sen jälkeen asiainhoitaja ja pääkonsuli Pretoriassa 1952–1957 ja suurlähettiläs Kööpenhaminassa 1957–1959. Yöntilä toimi muun muassa Parlamenttien välisen liiton Suomen ryhmän sihteerinä vuosina 1921–1927 sekä vaalilautakunnan puheenjohtajana Saarin kansanäänestyksessä 1935.
Yöntilän tytär oli lehtitoimittaja Leila Kalliala.
Syntaksiohjattu kääntäminen

Tietokoneohjelmoinnissa syntaksiohjattu kääntäminen (syntax-directed translation) tarkoittaa määritelmää, jolla lähdekoodi käännetään kieliopin mukaisiksi produktioiksi ja kuinka produktioihin liitetään semanttiset toiminnot. 
Syntaksiohjatussa kääntämisessä semanttisten toimintojen liittäminen produktioihin jaetaan kahteen esitystapaan: "syntax-directed definition" ja "translation scheme". Ensimmäisessä esitystavassa on korkeampi abstraktiotaso, kun taas jälkimmäisessä paljastetaan enemmän toteutusta. Toiminnallisesti kummassakin esitystavassa jäsennetään ensin lähdekoodista analysoidut tokenit jäsennyspuuksi, jonka jälkeen puu läpikäydään ja evaluoidaan tarpeen mukaan solmujen semanttiset toiminnot. Semanttiset toiminnot voivat olla esimerkiksi koodin generointia, tiedon tallentamista symbolitauluun tai virheilmoitusten esittämistä.
Herman Zetterberg

Herman Zetterberg (1904–1963) oli ruotsalainen juristi ja poliitikko. Hän oli lainvalmistelukunnan jäsen, oikeusministerinä hän oli 1945–1957 ja sen jälkeen Svean hovioikeuden presidentti kuolemaansa saakka. Hänellä oli merkittävä osuus 1940–1950-luvulla Ruotsissa tehdyissä lainsäädäntöuudistuksissa, ja hän vaikutti merkittävällä tavalla myös Pohjoismaiden neuvoston perustamiseen.
Hard as a Rock

Hard as a Rock on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n kappale. Se on ensimmäisen kappale albumilla "Ballbreaker", ja singlenä se julkaistiin vuonna 1995. Se on myös mukana vuonna 2012 julkaistussa elokuvassa "Battleship".
Single julkaistiin CD:nä sekä rajoitettuna vinyylipainoksena.
Operaatio München

Operaatio München () oli toisessa maailmansodassa Romanian kuningaskunnan asevoimien koodinimi Bessarabian ja Bukovinan valtaamiseksi. Operaatio alkoi 2. heinäkuuta 1941 romanialais-saksalaisten joukkojen ylittäessä Prut-joen ja vapauttaessa Bessarabian ja Bukovinan puna-armeijan hallinnasta 24. heinäkuuta mennessä. Operaatioon ottivat osaa Romanian 3. ja 4. armeija sekä Saksan 11. armeija. Myöhemmin taisteluihin liittyivät vielä Unkarin nopea armeijakunta sekä Saksan 17. armeija.
Sotatoimet.
Romanian kuninkaallinen armeija aloitti etenemisen 2. heinäkuuta. Pohjoisessa Romanian 3. armeijan tehtävänä oli vapauttaa Bukovina. Keskellä ja etelässä Romanian 4. armeijan ja Saksan 11. armeijan, johon kuuluivat Romanian 1. panssaridivisioona sekä 6., 8., 13., 14. ja 5. jalkaväkidivisioonat, tehtävänä oli vapauttaa Bessarabia.
Bukovina.
Romanian 3. armeijan vuoristoarmeijakunta hyökkäsi Siretin varrella olevaan Storojinetin kaupunkiin. Vuoristoarmeijakunnan 1. ja 4. vuoristoprikaati vastasivat hyökkäyksestä.
Toinen samanniminen operaatio pantiin täytäntöön Liettuassa maaliskuussa 1942 onnistuneesti.
Colin Tilley

Colin Tilley (s. 27. kesäkuuta 1988 Berkeley, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen musiikkivideoiden ohjaaja, joka on käsikirjoittanut ja ohjannut musiikkivideoita muun muassa Chris Brownille, Justin Bieberille, Justin Timberlakelle, Nicki Minajille, 50 Centille, Tygalle, Lil Waynelle, Diddylle, Jason Derülolle, Keri Hilsonille ja Wiz Khalifalle. Hänen merkittävin yhteistyökumppani on Chris Brown, jolle hän on ohjannut 19 musiikkivideota. Colin Tilley on voittanut useita palkintoja, kuten vuoden "vuoden paras musiikkivideo" 2011 BET Awardsissa Chris Brownin ”Look At Me Now” -videolle ja vuoden 2011 MTV Video Music Awardsissa "paras miesartisti" Justin Bieberin ”You Smile” -videolle.
Videografia.
Sean Kingston
Mindless Behavior
Tulisa:
Conor Maynard:
Justin Bieber:
Nicki Minaj
Kelly Rowland
Rick Ross:
Tyga:
J. Cole:
50 Cent:
DJ Khaled:
French Montana:
David Guetta:
Chris Brown:
Mary J. Blige:
Young Jeezy:
Keri Hilson:
Diddy – Dirty Money:
New Boyz:
Ciara:
Melanie Fiona:
Chipmunk:
Jeremih:
Lil Wayne:
JLS:
Soulja Boy:
Wiz Khalifa:
FreeSol:
Katy B:
Jason Derülo:
Lil B:
Red Café:
Fat Joe:
Dappy:
Bow Wow:
Six D
Labrinth:
Hugo:
Sean Garrett:
Tank:
Lloyd:
Jawan Harris:
Shontelle:
Jessie and The Toy Boys
Birdman:
Henrik Johan Wilhelm Zilliacus

Henrik Johan Wilhelm Zilliacus (18. kesäkuuta 1857 Helsinki – 10. heinäkuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, sairaalanjohtaja ja sortokausien ajan aktivisti. 
Zilliacuksen vanhemmat olivat senaattori Henrik Wilhelm Johan Zilliacus ja Ida Charlotta Söderhjelm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1874 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1878, filosofian maisteriksi 1882, lääketieteen kandidaatiksi 1880, lääketieteen lisensiaatiksi 1885 ja lääketieteen tohtoriksi 1907. Hän erikoistui ensimmäisenä Suomessa nenä-, kurkku- ja korvatauteihin.
Zilliacus oli Helsingin yliopiston korva-, nenä- ja kurkkutautiopin dosentti vuodesta 1907 ja oli alan suomalaisia uranuurtajia sekä tieteelliseltä että käytännölliseltä kannalta. Hän oli perustamassa Eiran yksityissairaalaa ja toimi sen johtajana vuoteen 1917. Hän oli porvarissäädyssä Helsingin edustaja valtiopäivillä 1905–1906. Zilliacus oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1910. Routavuosien aikaan hän oli kagaalin johtokunnassa ja kuului passiivisen vastarinnan johtajiin. Hän oli mukana jääkäriliikkeen toiminnassa jo syksystä 1914 alkaen ja tuki jääkäriliikettä rahoittamalla sitä. Zilliacus vastasi myös itsenäisyysliikkeen raha-asioiden hoitamisesta.
Zilliacus oli naimisissa vuodesta 1889 Gertrud Charlotta Lönnbladin kanssa. Heidän poikiaan olivat kamreeri Henrik Fabian Zilliacus (s. 1891) ja jääkärieversti, Sotakorkeakoulun johtaja sekä suojeluskuntain ylipäällikkö Per Zilliacus. Henrik Johan Wilhelm Zilliacuksen veli oli sortovuosien aktivistijohtaja Konni Zilliacus.
Tähystäjäneito

Tähystäjäneito on Anneli Kannon ja Terhi Rannelan fantasiaromaani vuodelta 2011, Kuparisarja-trilogian ensimmäinen osa.
Juoni.
Sarmatian tähystäjäneidoksi valittu Amaya lähtee Khalkoksen saarelle, tehtävänään osallistua kuninkaallisiin hautajaisiin. Amaya tutustuu Khalkokseen oppaanaan Miroslav, töykeä neujonantaja korkeasta hovista. Amaya saa selville että hänen sijaisäidillään, Sarmatian hallitsijalla on suunnitelmia että Amaya naisi Khalkoksen nuoren prinssin, Samuelin, joka vielä leikkii nukeilla. Amaya ei enää pääse pois Khalkokselta, joten joutuu naimaan Samuelin, vaikka hän on rakastunut Miroslaviin.
Timo Sandberg

Timo Sandberg (s. 1946 Lahti) on suomalainen kirjailija. Hän on työskennellyt toimittajana ja metsurina sekä metallimiehenä. Metallityöväen liiton toimitsijana hän oli yli 30 vuotta. Sandberg on suorittanut Kriittisen Korkeakoulun kolmevuotisen kirjoittajakurssin. Hän on kirjoittamisen lisäksi toiminut opettajana muun muassa ammattiliittonsa Murikka-opiston kirjoittajakursseilla. Sandberg on myös kirjoittanut sekä toimittanut useita historiikkeja yrityksille, paikallisyhdistyksille sekä metallityöläisten ammattiosastoille. 
Timo Sandbergillä on laajahko ja monipuolinen tuotanto, mutta ensisijaisesti hän on dekkaristi. Etsiväkomisario Heittolasta kertovan sarjan rinnalle on viime vuosina alkanut muotoutua Otso Kekki -sarja. 
Dekkarien ja romaanien ohella Sandberg on kirjoittanut myös toimittajien työstä. Onpa hän kirjoittanut nuorillekin, muun muassa hevosaiheisen omien tyttärien harrastuksesta kumpuavan kirjasarjan. Yhdessä tyttärensä Marin kanssa hän on kirjoittanut Kaviopolkka-nimisen kirjan kirjoittajanimellä Mari Timonen. Merkittävä teos on Sandbergin omien nuoruusvuosien kokemuksiin perustuva lentojätkistä kertova "Elämänluukku", jossa on myös osin dekkarimainen juonenkulku dokumentaarisessa ympäristössä Kuhmoisten salomaastossa.
Carl Anders Zitting

Carl Anders Zitting (1826–1892) oli suomalainen maataloustieteilijä ja Mustialan maanviljelysopiston johtaja 1862–1891. Hän oli opiston alkuvaiheen organisoija. Alan ensimmäisenä asiantuntijana hänellä oli merkittävä vaikutus aikakauden maatalouspolitiikkaan hallitukselle antamiensa ohjeiden kautta.
Zitting oli maatalousalan toimija ja opettaja. Hän valmistui yliopplaaksi 1846 ja filosofian kandidaatiksi 1852. Hän oli vuodesta 1854 Mustialan maanviljelysopiston opettaja, vuodesta 1862 opiston v.t. johtaja ja 1865–1891 vakinainen johtaja. Maanviljeilysasioihin perehtyäkseen Zitting teki opintomatkoja Skandinavian maihin ja Keski-Eurooppaan ja suoritti 1858 oppijakson Baijerin Hohenheimin maanviljelysopistossa. Hän oli 1886 Itä-Suomen maatalousopetusta suunnittelevan komitean puheenjohtaja sekä 1889 Suomen maatalouskoulukomiteassa.
Zitting oli Mustialan opiston varsinainen järjestäjä ja sen opetuksen vakiinnuttaja, mutta välillisesti hänen pitkä kokemuksensa ja ulkomaanmatkoilla hankkimansa tiedot koituivat myös yleensäkin Suomen koko maanviljelyksen hyväksi. Aikana, jolloin vielä ei ollut maanviljelyshallitusta, Zitting vaikutti alansa ensimmäisenä asiantuntijana hallitukselle antamillaan ohjeilla voimakkaasti silloiseen maatalouspolitiikkaan.
Henri Anspach

Henri Anspach (10. heinäkuuta 1882 – 29. maaliskuuta 1979) oli belgialainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa ja oli siellä mukana voittamassa kultaa kalvan joukkuekilpailussa. Samoissa kisoissa hän osallistui myös floretin yksilökilpailuun, kalvan yksilökilpailuun ja säilän joukkuekilpailuun.
Miekkailija Paul Anspach oli Henrin serkku.
Manga Café

Manga Café on Helsingin Kaisaniemessä sijaitseva mangakahvila. Kahvila avattiin huhtikuussa 2009. 
Kulttuuri- ja urheiluministeri Stefan Wallin on palkinnut kahvilayrittäjä Milla Sainion, koska hän "on tuonut japanilaisen kulttuurin lähelle suomalaisia sekä edesauttanut nuorisokulttuurin etenemistä ja kasvua".
Tuva Korsström

Tuva Ernestine Korsström (s. 27. helmikuuta 1946 Helsinki) on suomenruotsalainen kirjailija, kirjallisuusasiantuntija ja toimittaja.
Ura.
Korsström valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1970 aineyhdistelmänään romaaninen ja englantilainen filologia sekä filosofia ja kasvatustiede. Hän on työskennellyt toimittajana radiossa ja televisiossa. vuosina 1986–2009 hän toimi kirjallisuustoimittajana ja -kriitikkona sekä kulttuuriosaston päällikkönä "Hufvudstadsbladetissa".
Korsström on laatinut monia kielenopetus­kursseja ja toiminut yhtenä kirjoittajana freinetpedagogiikkaa käsittelevässä teoksessa "Kohti uutta koulua". Hän on toimittanut äitinsä Mirjam Tuomisen tekstejä ruotsiksi, suomeksi ja englanniksi, toiminut "Books from Finland" -lehden ja "Nordisk Litteratur / Nordic Literature" -vuosijulkaisun toimituskunnassa ja kirjoittanut artikkeleita ja kolumneja "Dagens Nyheteriin" ja "Göteborgs-Posteniin".
Korsström on saanut Pohjoismaiden ministerineuvoston journalisti­stipendin vuonna 1994, Nordbok-palkinnon vuonna 1995, Bonnierin journalisti­stipendin vuonna 1998, Ruotsin akatemian Suomi-palkinnon 2003, Svenska Litteratursällskapet i Finlandin palkinnon 2014, Tollanderin palkinnon, Samfundet De Nion erikoispalkinnon sekä Ruotsin akatemian palkinnon vuonna 2019. Samana vuonna hänelle myönnettiin Ranskan valtion kunniamerkki "Chevalier dans l'ordre des Arts et des Lettres".
Korsströmin vanhemmat ovat lehtori Torsten Korsström ja kirjailija Mirjam Tuominen. Korsström kirjoitti heistä elämäkerran "Älvan och jordanden".
Lajos Werkner

Lajos Werkner (23. lokakuuta 1883 Budapest – 12. marraskuuta 1943 Budapest) oli unkarilainen miekkailija ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa hän voitti säilän joukkuekilpailussa kultaa ja sijoittui lisäksi sen yksilökilpailussa kuudenneksi. Tukholman kesäolympialaisissa 1912 Werkner voitti jälleen säilän joukkuekilpailussa kultaa ja sijoittui sen yksilökilpailussa seitsemänneksi.
Werkner otettiin vuonna 1999 International Jewish Sports Hall of Fameen.
Carl Hårleman (voimistelija)

Carl Hårleman (23. kesäkuuta 1886 Västerås – 20. elokuuta 1948 Halmstad) oli ruotsalainen voimistelija, yleisurheilija ja olympiavoittaja. Hän oli vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa mukana voittamassa kultaa joukkuevoimistelussa.
Hårleman kilpaili myös Tukholman vuoden 1912 kesäolympialaisissa ja osallistui siellä seiväshyppyyn.
Daniel Norling

Lars Daniel Norling (16. tammikuuta 1888 Tukholma – 28. elokuuta 1958 Malmö) oli ruotsalainen voimistelija, ratsastaja ja kolminkertainen olympiavoittaja. Hän voitti kultaa joukkuevoimistelussa vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa ja ruotsalaissysteemin joukkuevoimistelussa kesäolympialaisissa 1912 Tukholmassa.
Antwerpenin vuoden 1920 kesäolympialaisissa Norling osallistui ratsastukseen ja voitti kolmannen olympiakultansa joukkue-esteratsastuksessa. Myös hänen veljensä Axel Norling oli olympiaurheilija.
Axel Norling

Karl Axel Patrik Norling (16. huhtikuuta 1884 Tukholma – 7. toukokuuta 1964 Tukholma) oli ruotsalainen voimistelija, köydenvetäjä, uimahyppääjä ja olympiavoittaja. Ateenan välikisoissa 1906 hän sai pronssia köydenvedossa ja osallistui myös uimahyppyihin jääden 16. sijalle kerroshypyissä.
Norling voitti kultaa joukkuevoimistelussa vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa ja ruotsalaissysteemin joukkuekilpailussa Tukholman kesäolympialaisissa 1912. Myös Norlingin veli Daniel oli olympiaurheilija.
Johannes Frömming

Johannes Wilhelm Arthur "Hans" Frömming (28. kesäkuuta 1910, Berliini – 8. marraskuuta 1996 Hampuri) oli saksalainen raviohjastaja ja -valmentaja. Hän pidetään kaikkien aikojen merkittävimpänä saksalaisena raviurheilijana.
Frömming aloitti pitkän ohjastajanuransa vuonna 1926 ja ajoi viimeisen kilpailunsa vuonna 1988 76-vuotiaana. Yhteensä hän voitti urallaan 5 592 ravilähtöä. Frömming saavutti useita merkittäviä suurkilpailuvoittoja. Hän voitti muun muassa maailman huomattavimpiin kuuluvat ravikilpailut Prix d'Amériquen kolmasti ja Elitloppetin neljä kertaa. Saksan Derbyn Frömming voitti 11 kertaa ja Itävallan Derbyn neljästi.
Johannes Frömming sai elämänsä aikana useita kunnianosoituksia. Toisen maailmansodan aikana hän palkkasi kolme juutalaista työntekijää tallilleen ja piilotteli heitä natseilta. Frömming sai toiminnastaan myöhemmin B'nai B'rith -järjestön huomionosoituksen New Yorkissa. Vuonna 1972 hänelle myönnettiin Bundesverdienstkreuz-kunniamerkki, joka on ainoa Saksan valtion jakama kunniamerkki. Saksan urheilun Hall of Fameen Frömming nimettiin heti sen perustamisen yhteydessä vuonna 2008. 
Hampurin Bahrenfeldin raviradalla järjestetään vuosittain hänen mukaansa nimetty Johannes Frömming Memorial -kilpailu. Berliinissä syntynyt Frömming asui Hampurissa 1950-luvulta lähtien ja kaupungissa on nykyään myös hänen mukaansa nimetty katu. Suomessa järjestettiin vuosina 1974–1989, aluksi Tampereen Hippoksella ja sen jälkeen Teivon raviradalla Johannes Frömming Rennen -niminen kansainvälinen ajajakilpailu. 
Suurkilpailuvoittoja.
Ranska
Ruotsi
Italia
Tanska
Yhdysvallat
Erkki Lampén

Erkki Tapani Lampén (s. 11. maaliskuuta 1959 Helsinki) on suomalainen sosiologi, kolumnisti, retkeilijä ja matkakirjailija. Kodin Kuvalehdessä pitämässään kolumnissa Lampén luonnehtii itseään ”tunteita ja niiden ilmaisemista pelkäämättömäksi sosiologiksi” ja ”taiteen sekatyöläiseksi”. Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden maisteri.
Lampén elätti nuorena itseään seitsemän vuotta teatterimuusikkona, kunnes päätti ryhtyä opiskelemaan teologiaa. Puolivälissä opintoja hän vaihtoi pääaineeksi sosiologian. Hän on ollut 1990-luvun alusta mukana Quo vadis -teatteriryhmässä muusikkona, säveltäjänä ja näyttelijänä. Vuodesta 2012 hän on harrastanut innokkaasti myös valokuvausta.
2000-luvulla Lampén teki 40–50 vuoden iässä viisi matkaa Suomen päästä päähän lihasvoimin: kävellen, pyöräillen, hiihtäen, meloen ja nojapyörällä polkien. Hanke sai alkunsa kesällä 2000, kun Lampén päätti kävellä Helsingistä Jäämerelle. Seuraava retki oli pyöräily Suomen ympäri valtakunnan rajoja pitkin, kolmas hiihtomatka Porvoosta Nuorgamiin 2004. Neljäs Lampénin retki oli melontamatka kajakilla Inarin Näätämöstä Suomenlahdelle kesällä 2006. Näistä kokemuksista syntyi vuonna 2009 julkaistu matkakirja "Neljä retkeä läpi Suomen". Kirjan julkaisun jälkeen Lampén lähti vielä kiertämään Suomea nojapyörällä.
Naiset, jotka minulle annoit

Naiset, jotka minulle annoit on Aarne Tarkaksen ohjaama elokuva vuodelta 1962. Se on teatterin maailmaan sijoittuva kolmiodraama, jonka käsikirjoitus on Tarkaksen oma.
Arviot.
Aikalaisarvioissa elokuva tyrmättiin lähes yksimielisesti. Likipitäen karikatyyriksi sitä luonnehti Paula Talaskivi. Näyttelijät saivat arvioissa kuitenkin kiitosta, ja yksi kriitikko jopa sanoi yhteenvetona: ”Filmi on tuore ja hyvä”.
Eräässä myöhemmässä kritiikissä elokuvaa luonnehditaan epätasaiseksi ja ailahtelevaksi. Vaikka Elina Salo miellyttää arvion esittäjää, Salon repliikit ovat hänestä kömpelöitä. Joku on nähnyt vilpillisten suhteiden kuvauksessa vilpittömyyttä ja toinen aiheen omakohtaisuuteen tai ainakin sen läheisyyteen viittaavaa kipeyttä.
Timo Suokko

Timo Suokko (s. 22. toukokuuta 1960) on suomalainen markkinointiviestinnän asiantuntija, luennoitsija ja tietokirjailija. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden maisteri Turun kauppakorkeakoulusta.
Suokko on työskennellyt muun muassa yrityksissä SEK &amp; Grey Oy, Contra, Satama Interactive ja Publicis Helsinki Oy. Hän on toiminut Markkinointiviestinnän Toimistojen Liiton hallituksessa ja luennoinut muun muassa Markkinointi-instituutissa, Turun kauppakorkeakoulussa, Jyväskylän yliopistossa ja Hankenilla.
Jalkapallon Suomensarjan kausi 1960

Suomensarjan kausi 1960 oli Suomen jalkapallon toiseksi korkeimman sarjatason kausi. Suomensarja pelattiin kolmessa lohkossa, joissa oli 11–12 joukkuetta. 
Lohkovoittajat nousivat seuraavaksi kaudeksi mestaruussarjaan ja sijalle 10 tai huonommin sijoittuneet putosivat maakuntasarjaan.
Suomensarjan sarjataulukot.
Itälohko.
 
 
 
 
 
 
Etelälohko.
 
 
 
 
 
 
Pohjoislohko.
Ämmä

Ämmä tarkoittaa paitsi halventavaa vanhemman naisen nimitystä myös seuraavia:
Hanna Pukkila

Hanna Pukkila (s. 31. toukokuuta 1959 Forssa) on suomalainen tietokirjailija ja kustannustoimittaja. Hän on julkaissut menneiden vuosikymmenien ruoasta ja arkielämästä kertovia tietokirjoja sekä kuulunut vuodesta 2008 useiden suurteosten toimituskuntiin.Pukkila on monipuolisena kirjoittajana ja kokeneena kuvatoimittajana nostanut esiin varsinkin kotirintaman merkitystä sekä naisten, lasten ja nuorten kokemuksia sotavuosilta.
Alexander Constantin Öhman

Alexander Constantin Öhman (3. maaliskuuta 1816 Helsinki – 1. maaliskuuta 1848 Wien) oli suomalainen kirjankustantaja ja kirjakauppias. 
Öhmanin vanhemmat olivat kultaseppä Johan Öhman ja Katarina Skogster. Hänen veljiään olivat kirjakauppias August Mauritz Öhman ja toimittaja Johan Edvard Öhman. Öhman tuli jo 13-vuotiaana harjoittelijaksi Waseniuksen kirjakauppaan Helsinkiin. Porvooseen hän perusti vuonna 1839 kirjakaupan ja kustansi muun muassa kuvateoksen "Finland framstäldt i teckningar" (1845–1853), J. L. Runebergin teokset "Hanna" ja "Kuningas Fjalar" sekä suomennoksia ja suomenkielisiä kansankirjasia. Öhman oli suomenkielisen kirjallisuuden kustantajana aikaansa edellä eikä toiminta ollut yksityiselle yritykselle kovin kannattavaa. Sekä kustantaja-Öhman että hänen kirjakauppiaana toiminut veljensä kuolivat 1840-luvun lopulla eikä alalle pitkään aikaan tullut uutta yrittäjää.
Sigismund Freyer

Sigismund Freyer (22. tammikuuta 1881 Nysa, Puola – 14. helmikuuta 1944 Wiesbaden, Saksa) oli saksalainen ratsastaja ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa, jossa hän sai pronssia joukkue-esteratsastuksessa ja sijoittui esteratsastuksessa lisäksi yksilönä viidenneksi.