tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ja, vi elsker dette landet

Ja, vi elsker dette landet (suomeksi: Kyllä, me rakastamme tätä maata) on Norjan kansallislaulu. Sanat kirjoitti Bjørnstjerne Bjørnson vuosina 1859–1868 ja sävelen serkkunsa Rikard Nordraak vuonna 1864. Laulu esitettiin ensimmäisen kerran 17. toukokuuta 1864 Norjan perustuslain 50-vuotisjuhlallisuuksien yhteydessä. Yleensä vain laulun ensimmäinen ja viimeinen säkeistö lauletaan.
Kansallislaulun lisäksi Norjalla on myös oma kuningashymni, Kongesangen, joka on norjankielinen käännös Ison-Britannian kansallislaulusta God Save the Queen.
Ja, vi elsker dette landet.
1.
Ja, vi elsker dette landet,
som det stiger frem,
furet, værbitt over vannet,
med de tusen hjem.
Elsker, elsker det og tenker
på vår far og mor
og den saganatt som senker
drømme på vår jord.
2.
Dette landet Harald berget
med sin kjemperad,
dette landet Håkon verget
medens Øyvind kvad;
Olav på det landet malte
korset med sitt blod,
fra dets høye Sverre talte
Roma midt imot.
3.
Bønder sine økser brynte
hvor en hær dro frem,
Tordenskiold langs kysten lynte,
så den lystes hjem.
Kvinner selv stod opp og strede
som de vare menn;
andre kunne bare grede,
men det kom igjen!
4.
Visstnok var vi ikke mange,
men vi strakk dog til,
da vi prøvdes noen gange,
og det stod på spill;
ti vi heller landet brente
enn det kom til fall;
husker bare hva som hendte
ned på Fredrikshald!
5.
Hårde tider har vi døyet,
ble til sist forstøtt;
men i verste nød blåøyet
frihet ble oss født.
Det gav faderkraft å bære
hungersnød og krig,
det gav døden selv sin ære –
og det gav forlik.
6.
Fienden sitt våpen kastet,
opp visiret for,
vi med undren mot ham hastet,
ti han var vår bror.
Drevne frem på stand av skammen
gikk vi søderpå;
nu vi står tre brødre sammen,
og skal sådan stå!
7.
Norske mann i hus og hytte,
takk din store Gud!
Landet ville han beskytte,
skjønt det mørkt så ut.
Alt hva fedrene har kjempet,
mødrene har grett,
har den Herre stille lempet
så vi vant vår rett.
8.
Ja, vi elsker dette landet,
som det stiger frem,
furet, værbitt over vannet,
med de tusen hjem.
Og som fedres kamp har hevet
det av nød og seir,
også vi, når det blir krevet,
for dets fred slår leir.
Kde domov můj

Kde domov můj (, ) on Tšekin kansallislaulu. Se on ollut käytössä Tšekin itsenäistymisestä alkaen vuodesta 1993. Tšekkoslovakian aikaan (vuoden 1992 loppuun) laulu muodosti ensimmäisen osan maan kansallislaulusta, ja nykyinen Slovakian kansallislaulu toisen osan.
Laulun kirjoittivat säveltäjä František Škroup ja dramaatikko Josef Kajetán Tyl komediaan "Fidlovačka aneb žádný hněv a žádná rvačka". Se esitettiin ensimmäisen kerran Prahassa Stavovské divadlossa (Säätyteatterissa) 21. joulukuuta 1834. Alkuperäisessä laulussa on kaksi säkeistöä, mutta vain ensimmäinen niistä on virallistettu kansallislauluksi.
Kde domov můj,
kde domov můj?
Voda hučí po lučinách,
bory šumí po skalinách,
v sadě skví se jara květ,
zemský ráj to na pohled!
A to je ta krásná země,
země česká, domov můj,
země česká, domov můj!
Missä on kotini?
Vesi kohisee niittyjen halki,
metsät humisevat kallioiden päällä,
puutarhassa kevään kukat loistavat,
maanpäällinen paratiisi näköpiirissä!
Ja tämä kaunis maa,
Tšekin maa, minun kotini!
O Canada

O Canada (englanniksi) tai Ô Canada (ranskaksi) on Kanadan kansallislaulu. Musiikin sävelsi Kanadan kansallissäveltäjä Calixa Lavallée, ja alkuperäiset sanat kirjoitti kanadanranskalainen patriootti Adolphe-Basile Routhier isänmaalliselle Société Saint-Jean-Baptiste -järjestölle. Englanninkieliset sanat kirjoitti Robert Stanley Weir vuonna 1908. Ne eivät ole kuitenkaan käännös alkuperäisestä.
Laulu esitettiin ensimmäisen kerran 24. kesäkuuta 1880 Johannes Kastajan päivän (juhannuksen) juhlallisuuksissa Québecissä, mutta siitä tuli virallinen kansallislaulu vasta 1. heinäkuuta 1980. Vuonna 1980 englanninkielisiin sanoihin lisättiin uskonnollinen viittaus.
Vuoaina 1867–1980 "O Canada", "God Save the Queen" ja "The Maple Leaf Forever" kilpailivat epävirallisen kansallislaulun asemasta. 1960-lukuun mennessä "O Canada" päätyi selvästi suosituimmaksi. Viralliseksi kansallislauluksi se tuli vuonna 1980. Monet kanadalaiset yllättyivätkin kun laulusta tehtiin virallinen kansallislaulu, koska he uskoivat sen jo olevan virallinen. "God Save the Queen" on Kanadan kuninkaallinen hymni ja "The Maple Leaf Forever" lähes unohdettu.
Laulun aiemmassa englanninkielisessä sanoituksessa laulettiin "true patriot love in all thy sons command." Sukupuolineutraalista sanoituksesta oli puhuttu pitkään, ja vuodesta 2018 alkaen on laulettu virallisissa yhteyksissä "true patriot love in all of us command". Ranskankielistä sanoitusta ei muutettu.
Ô Canada! Terre de nos aïeux,
Ton front est ceint de fleurons glorieux!
Car ton bras sait porter l'épée,
Il sait porter la croix;
Ton histoire est une épopée
Des plus brillants exploits.
Et ta valeur de foi trempée
Protégera nos foyers et nos droits;
Protégera nos foyers et nos droits.
O Canada! Our home and native land!
True patriot love in all of us command.
With glowing hearts we see thee rise,
The True North strong and free!
From far and wide, O Canada,
We stand on guard for thee.
God keep our land glorious and free!
O Canada, we stand on guard for thee.
O Canada, we stand on guard for thee. 
Englanninkieliset sanat.
Julkisissa tilaisuuksissa lauletaan usein ensimmäiset kaksi riviä englanniksi, seuraavat neljä ranskaksi ja loppu englanniksi. Muitakin tapoja on. Nunavutissa kansallislaulu lauletaan englanniksi, ranskaksi ja inuktitutin kielellä. Laulun nimi on inuktitutiksi "O’Kanata".
O’Kanata
O’Kanata nangmini Nunavut
Piqujatii / Nalattiaqpavut
Angiglivaliajuti sangijulutillu
Nanqipugu / O’Kanata
Mianiripluti
O’Kanata nunatsia
Nangiqpugu mianiripluti
O’Kanata salagijauquna
Alexander Järnefelt

August Alexander (Aleksander) Järnefelt(ven.Александр Густавович Ярнефельт,"Aleksandr Gustavovits Jarnefelt)" (2. huhtikuuta 1833 Tohmajärvi – 15. huhtikuuta 1896 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti, topografi, kuvernööri, valtiopäivämies, senaattori ja suomalaisuustaistelija.
Aleksanderin vanhemmat olivat kruununvouti Gustav Adolf Järnefelt ja Aurora Fredrika Molander. Aleksander Järnefelt vihittiin Pietarissa 22. joulukuuta 1857 vapaaherratar Elisabethin (o.s. Clodt von Jürgensburg) kanssa. Heidän lapsensa olivat Kasper, Arvid, Erik (Eero), Ellida, Ellen, Armas, Aino, Hilja ja Sigrid. Sisaruksista Armas oli säveltäjä, Arvid kirjailija, Eero kuvataiteilija ja Kasper kriitikko. Aino Järnefeltistä tuli säveltäjämestari Jean Sibeliuksen puoliso.
Järnefeltin uraa hallitsivat geodeettiset ja topografiset työt. Vuosina 1860–1869 hän osallistui Venäjän armeijan toimeenpanemiin, Suomen topografista kartoitusta valmisteleviin, geodeettisiin mittauksiin, aluksi johtajan apulaisena ja vuodesta 1868 johtajana. Kun varsinaiset kartoitustyöt vuonna 1870 alkoivat, nimitettiin Järnefelt niiden johtajaksi. Hän pysyi tehtävässä vuoteen 1877, jolloin hän siirtyi kartoittamaan Venäjän Turkin sodan aikana hallussaan pitämää Bulgariaa. Sodan päätyttyä Järnefelt palasi johtamaan Suomen kartoitusta, kunnes hän vuonna 1883 siirtyi maaherraksi. Järnefelt julkaisi Suomessa toimittamiensa geodeettisten töiden tulokset kirjana, joka ilmestyi venäjäksi vuonna 1891, ranskaksi vuonna 1894 ja suomeksi vuonna 1901 (Fennia 1901/10.1). Hänen johdollaan aloitettujen Suomen kartoitusten perusteella valmistui vuosina 1870–1907 Etelä-Suomen topografinen kartasto (473 lehteä) mittakaavassa 1:21 000. Sen perusteella laadittiin painettu kartasto mittakaavassa 1:42 000. Alkuperäiskartaston lehdistä valokuvaamalla tehtyjä jäljennöksiä luovutettiin Suomen senaatille, kaksi kappaletta kutakin lehteä. Suomessa ne väritettiin ja ne tunnetaan nykyisin nimellä Senaatin kartat, ja ne ovat Kansallisarkiston kokoelmissa. 
Järnefelt toimi kuvernöörinä Mikkelin läänissä vuosina 1883–1884, Kuopion läänissä vuosina 1884–1888 ja Vaasan läänissä vuosina 1888–1894. Vuodesta 1894 hän toimi senaatin sotilasasiain toimituskunnan päällikkönä. Hän oli myös aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1872, 1877–1878 ja 1882. Hän kuoli Helsingissä 15. huhtikuuta 1896 halvaukseen.
Polttiaiseläimet

Polttiaiseläimet (Cnidaria) on eläinkuntaan kuuluva pääjakso, johon kuuluvat polyyppieläimet (Hydrozoa), meduusat (Scyphozoa), kuutiomeduusat (Cubozoa), pikarimeduusat (Staurozoa) ja korallieläimet (Anthozoa) sekä mikroskooppiset rakkoloisiot (Myxozoa). Kaiken kaikkiaan polttiaiseläinlajeja tunnetaan noin 11 000. Suurin osa lajeista on merieläimiä, jotka elävät etenkin matalilla ja lämpimillä merialueilla, harvemmat viihtyvät pohjoisissa sisävesissä tai murtovesiympäristöissä. Polttiaiseläimet lisääntyvät joko suvullisesti hedelmöityksen kautta tai suvuttomasti silmikoitumalla.
Rakenne.
Polttiaiseläimet ovat rakenteeltaan yksinkertaisia selkärangattomia. Muodoltaan ne ovat säteittäissymmetrisiä eli ne voidaan jakaa monensuuntaisilla tasoilla kahteen symmetriseen puoliskoon. Solukkorakenteeltaan polttiaiseläimet ovat diploblastisia eli kaksikerroksisia. Ne rakentuvat ulommasta (ektodermi) ja sisemmästä (endodermi) solukerroksesta.
Polttiaiseläinten elämänkierrossa voi esiintyä kaksi päävaihetta (yksilömuotoa): pohjaan kiinnittynyt polyyppi ja vapaana uiva meduusa. Useissa ryhmissä (esim. korallit, merivuokot) meduusavaihetta ei kuitenkaan ole. Joiltakin lajeilta taas polyyppivaihe puuttuu.
Polttiaissolut.
Polttiaiseläinten saalistaminen perustuu eläimen "polttiaissoluissa" olevaan myrkkyyn. Joillakin lajeilla myrkky voi olla ihmisellekin vaarallista, se sisältää ihokuoliota ja verenvuotoa aiheuttavia ja sydämen toimintaan vaikuttavia yhdisteitä. Polttiaissoluissa sijaitsee kapselimainen poltinrakko, josta kosketuksen tai kemiallisen ärsykkeen johdosta kerällä ollut ontto karva laukeaa suoraksi singoten väkäsillä varustetun siiman saalista (tai vahingossa eläintä koskenutta ihmistä) kohti. Siima lävistää saaliin pinnan tai kiertyy sen ympärille samalla vapauttaen myrkkyä. Pienemmät saaliseläimet kuolevat melkein välittömästi. Ihmiselle vaarallisia lajeja tunnetaan vain noin sata..
Suomen polttiaiseläimet.
Suomessa säännöllisesti tavattavia polttiaiseläinlajeja on ainakin kuusi sekä joitakin satunnaisesti tavattuja. Itämeren korvameduusa on ainoa varsinaisiin meduusoihin kuuluva säännöllisesti esiintyvä laji. Itämeren polyyppieläimiä ovat vesikasveihin, kallioihin sekä erinäisiin rakenteisiin kiinnittyvät ja varsinkin loppukesästä tavattavat, suurina yhdyskuntina esiintyvät "Obelia loveni" ja kaspianpolyyppi "Cordylophora caspia". Yksinkertaisia, pieniä lajeja Itämeressä ovat "Pelmatohydra oligatis" ja "Protohydra leucarti". Sisävesissä elää lampipolyyppi "Hydra".
Elisabeth Järnefelt

Elisabeth Järnefelt (o.s. Clodt von Jürgensburg; 11. tammikuuta 1839 Pietari – 3. helmikuuta 1929 Helsinki) oli suomalaisen taiteen ja kulttuurin innoittaja ja kannustaja. 
Elämä.
Elisabeth Järnefeltin vanhemmat olivat vapaaherra, kenraalimajuri Konstantin Clodt ja Catharina Vigné. Hänet vihittiin Pietarissa 22. joulukuuta 1857 kenraali Alexander Järnefeltin kanssa, joka toimi myöhemmin kuvernöörinä ja senaattorina. Heidän lapsiaan olivat kriitikko Kasper Järnefelt (1859–1941), kirjailija Arvid Järnefelt (1861–1932), kuvataiteilija Eero Järnefelt (1863–1937), Ellida Järnefelt (1865–1885), Ellen Järnefelt (1867–1901), säveltäjä Armas Järnefelt (1869–1958), Aino Sibelius o.s. Järnefelt (1871–1969), Hilja Järnefelt (1873–1879) ja Sigrid Järnefelt (1875–1876). 
Taiteellisuus tuli Järnefeltien sukuun Elisabeth Järnefeltin vanhempien alkuaan baltiansaksalaisesta ja sittemmin venäläistyneestä Clodt von Jürgensburgin suvusta. Hänen setänsä, Pjotr Karlovitš Clodt oli 1800-luvun Venäjän merkittävimpiä kuvanveistäjiä. Hänen veljensä Mihail Konstantinovitš Clodt oli puolestaan maisemamaalari ja Pietarin taideakatemian professori.
Elisabeth Järnefelt toimi suomenkielisen kirjallisuuspiirin, Järnefeltien koulun, keskushahmona. Hän kannusti omia lapsiaan taiteen, kulttuurin ja suomalaisuuden pariin. Järnefelt auttoi myös Juhani Ahoa löytämään oman tyylinsä kirjailijana.
Polyyppieläimet

Polyyppieläimet tai "hydropolyypit" (Hydrozoa) on noin 3 500 tunnettua lajia käsittävä polttiaiseläinten pääjaksoon (Cnidaria) kuuluva eläinluokka. Monien polyyppieläinten elämänkaaressa vuorottelee kaksi erilaista ja erinäköistä elomuotoa, pohjaan kiinnittynyt polyyppi ja vapaana uiva meduusa - samoin kuin varsinaisten meduusoidenkin luokassa. Monilta polyyppieläinryhmiltä meduusavaihe kuitenkin puuttuu, ja ne elävät vain pohjaan kiinnittyneinä polyyppeina. Toisaalta on myös ryhmiä joilta polyyppivaihe puuttuu. Polyyppieläinten meduusavaihetta sanotaan "hydromeduusaksi".
Polyyppieläimet ovat etupäässä merieläimiä, mutta myös sisävesissä tavataan joitakin lajeja. 
Rakenne.
Polyyppieläinten polyyppivaihe on joillakin lajeilla yksittäin elävä organismi (esim. lampipolyyppi "Hydra"), toisilla lajeilla polyypit taas muodostavat toisiinsa ketjuttuneita runkokuntia, joissa yksittäisillä polyypeilla on erilaistuneita tehtäviä, kuten ravinnonotto (ravinnonnottopolyypit eli "gastrotsooidit"), saalistus ja puolustaminen ("daktylotsooidit") ja lisääntyminen ("gonotsooidit"). Esimerkkinä tällaisesta runkokuntapolyypista on murtovesipolyyppi (Cordylophora). Saalistavilla polyyppiyksilöillä on polttiaissolulliset pyyntilonkerot, lisääntyvillä taas ei. Runkokunnan yksilöiden ruuansulatus- eli "gastraaliontelot" ovat yhteydessä toisiinsa "keenosarkki"-putkiston kautta, ja yksilöitä voi peittää yhteinen putkimainen kitiinisuojus, "perisarkki". Runkokunnan yksittäisä polyyppeja taas voi suojata oma kitiinituppensa tai -kuppinsa, lisääntumispolyypilla "gonoteekki", ravinnonottopolyypilla "hydroteekki".
Runkokunnat voivat olla myös vapaasti uivia, kuten portugalinsotalaivalla.
Lisääntymiskierto.
Polyyppieläimet ovat kaksisukuisia, toisin sanoen niillä on erilliset naaras- ja koirasyksilöt. Niillä lajeilla, joilla on meduusavaihe, meduusat ovat suvullisesti lisääntyviä eläimiä. Naaras- ja koirasmeduusat laskevat sukusolunsa veteen, jossa tapahtuu hedelmöitys ja syntyy vapaana uiva "planula"-toukka. Toukka kiinnittyy ennen pitkää pohjaan, ja siitä kehittyy polyyppi. Polyypit puolestaan lisääntyvät suvuttomasti: niistä kuroutuu uusia meduusoja. Meduusattomilla lajeilla lisääntymispolyypit, gonotsooidit, tuottavat suoraan sukusoluja. Peruselinkierrosta on erilaisia muunnelmia. 
Luokittelu.
Polyyppieläinten luokittelu on ollut muutostilassa uusien kehityshistoriaa koskevien tutkimusten takia. Uudemman käsityksen mukaan polyyppieläimet jaetaan kahteen alaluokkaan ja yhteensä seitsemään lahkoon:
Hydroidolina 
Trachylinae
Kuutiomeduusat

Kuutiomeduusat (Cubozoa) on yksi meressä elävien polttiaiseläinten pääjakson (Cnidaria) luokista. Varsinaisia meduusoita paremmin uivat kuutiomeduusat ovat saaneet nimensä kuutiomaisen muotoisesta uimakellostaan. 
Kuutiomeduusat tunnetaan erityisesti joistakin hyvin myrkyllisistä lajeista, joiden polttiaissolujen myrkky on erittäin voimakasta ja ihmisellekin kohtalokasta. Näistä Australian rannikkovesissä elävä australiankuutiomeduusa ("Chironex fleckeri") on aiheuttanut eniten kuolintapauksia ja myrkytyksiä. Toinen vaarallinen laji on irukandji ("Carukia barnesi").
Kuutiomeduusojen neljä pyyntilonkeroa saattavat olla jopa kymmeniä kertoja niiden uimakelloa pidempiä. Irukandjin halkaisija on 12–25 millimetriä, mutta pyyntilonkerot saattavat olla jopa metrin pituiset. Pienen koon takia vahvasti myrkyllistä lajia on vaikea havaita ja epäilläänkin, että monet irukandjin aiheuttamat myrkytykset on aikaisemmin luokiteltu väärin muiden syiden aiheuttamiksi.
Toisin kuin varsinaisilla meduusoilla, kuutiomeduusoiden planula-toukasta kehittyy vain yksi polyyppiyksilö. Kuutiomeduusoiden luokassa on vain yksi lahko, Cubomedusae, johon kuuluu kaksi heimoa.
Ensiapu.
Ensiapuna viinietikka on auttanut pelastamaan tuhansia ihmishenkiä myrkkymeduusan pistoilta.
Meduusan pistokohtaan tulisi mahdollisimman pian kaataa ainakin 30 sekunnin ajan viinietikkaa, jonka hapot estävät myrkyn kulkeutumista verenkiertoon.
Tunnettuja oireita ovat voimakas kipu, pahoinvointi, päänsärky, oksentelu, ripuli; ihon haavaumat, pistokohdan turpoaminen; hengitys- sekä nielemisvaikeudet, hikoilu; epätasainen pulssi, sydänoireet.
Sello

Sello (&lt; ital. "cello") on jousisoitin, joka muistuttaa jossakin määrin viulua ja alttoviulua. Sello on kuitenkin paljon suurempi, ja toisin kuin alttoviulua, sitä soitetaan pystyasennossa. Soittaja perinteisesti istuu soittaessaan ja pitää selloa jalkojensa välissä. Selloa voidaan kuitenkin soittaa myös seisaallaan kuten kontrabassoa. Sello voidaan tukea lattiaan soittimen pohjassa olevan metallisen piikin eli stakkelin avulla. Sellisti liikuttaa joustaan vaakatasossa kieliä vasten.
Sellonuotit on yleensä kirjoitettu bassoavaimelle, mutta korkeimmille äänille käytetään myös tenori- ja diskanttiavainta. Sellossa on neljä kvintin välein viritettyä kieltä: C (matalin), G, d ja a. 5-kielisessä sellossa on muuten samanlainen viritys, mutta 5. kieli viritetään F1. Nelikielisen sellon vire vastaa alttoviulun viritystä, mutta se on oktaavin alempana.
Selloja alettiin rakentaa jo 1500-luvulla ja niitä käytettiin sekä orkesteri- että kamarimusiikissa bassosoittimena. Soolosoittimena sello alkoi yleistyä 1600-luvulla, mutta syrjäytti edeltäjänsä, viola da gamban, vasta 1700-luvun aikana. Useimmat tunnetut viulunrakentajat (muiden muassa italialaiset Amati, Stradivari ja Guarneri) ovat rakentaneet myös selloja.
Selloa käytetään lähinnä länsimaisessa taidemusiikissa. Se on osa sinfoniaorkesteria ja jousikvartettia sekä usein mukana myös muissa kamarimusiikkiryhmissä. Sellolle on sävelletty lukuisia konserttoja ja sonaatteja. Populaarimusiikissa sello on harvinaisempi. Vaikka sello saattaa olla mukana joissakin kappaleissa tai levytyksissä, on harvinaista, että se kuuluisi yhtyeen peruskokoonpanoon. Poikkeuksena tästä on esimerkiksi Apocalyptica, 2Cellos ja Piano guys. Apocalyptica on maailmanlaajuisesti menestynyt suomalainen sellistiryhmä, jonka musiikillista tyyliä on luonnehdittu muun muassa sinfoniseksi metalliksi.
Kaisa (biljardi)

Kaisa eli karoliina on biljardilaji, jota pelataan Suomessa ja Venäjällä.
Kaisaa pelataan viidellä pallolla, joista kaksi on valkoista (lyöntipallot), kaksi punaista ja yksi keltainen (=kaisa). Peli pelataan 60 pisteeseen. Molemmat pelaajat pelaavat pelin omilla lyöntipalloillaan. Viralliset pelipallot ovat halkaisijaltaan noin 67-millisiä ja painoltaan noin 255-grammaisia (otettu viralliseen käyttöön vuoden 2016 alussa). Virallinen kaisapöydän koko on 10’ (pituus 3,05 m), jossa kulmapussien leveys on 69–70,5 mm ja keskipussien leveys 77–79 mm.
Kaisabiljardin MM-kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran 16.–18.4.2010 Kotkan konserttitalolla.
Pisteytys.
Pisteitä saa pallojen pussituksesta ja lisäpisteitä pussituksen yhteydessä hankituista kosketuksista muihin palloihin, eli ”nakeista”. Ennen jokaista lyöntiä pitää etukäteen ilmoittaa eli ”maalata” mitä palloa yrittää ja mihin pussiin. Myös osumat valleihin ja toisten pallojen kautta lyömiset täytyy maalata. Nakkeja ei tarvitse erikseen maalata. Peliä ei voi lopettaa valkoisen pussitukseen ilman nakkia. Pistemäärä voi ylittää 60 pelin ollessa käynnissä.
Erityisin kaisa-pelin lyönti on "kaisa yli keskelle", eli kaisa vallin kautta keskelle; lyönnistä saa 12 pistettä. Lyönnin voi lyödä hyväksytysti myös siten, että vain lyöntipallo osuu valliin. Mikäli lyönti lyödään kyydillä tai toisen pallon kautta lyönnistä saa 6 pistettä.
Mikäli pallo pussitetaan toisen pallon kyydillä tai karasta (toisen pallon kautta), ei "nakkeja" lasketa.
Mikäli oma lyöntipallo menee pussiin seuraa siitä virhepisteitä sen pallon pistearvon mukaan mihin palloon pelaaja on lyöntivuorollaan ensimmäisenä osunut.
Muistisääntöjä.
Vaikka kaisan pisteytyssäännöt saattavat vaikuttaa sekavilta, niiden takana on kuitenkin verrattain yksinkertainen logiikka:
Huom! Nämä muutokset lopullisiin pisteisiin tehdään vain kerran lyöntiä kohti, vaikka nakkeja olisi tullut useampia.
Esimerkki1:
Valkoinen pussitetaan, nakit kaisaan ja punaiseen, punainen menee myös pussiin: 
Yhteensä 2 + 6 + 3 + 3 - 1 = 13.
Huhtala

Huhtala on Seinäjoen 14. kaupunginosa. Se sijaitsee noin kahden kilometrin päässä kaupungin keskustasta, Läntisen suuralueella Kantakaupungin ja Kyrkösjärven välissä. Kerros-, rivi- ja omakotitaloista koostuvaan kaupunginosaan kuuluu varsinaisen Huhtalan lisäksi vuoden 2016 asuntomessualue Pruukinranta. Kaupunginosan asukasluku oli 1 679 joulukuussa 2022. Sen pohjoispuolella ovat Jouppilan ja Marttilan kaupunginosat, eteläpuolella Simunan ja Törnävän.
Metsäinen Huhtala nousee melko jyrkästi kohti Kyrkösjärven tekoallasta. 
Huhtalan alueella sijaitsee valtaosa Seinäjoen terveyspalveluista eli keskussairaala ja terveyskeskus. Oppilaitoksista alueella on Seinäjoen ammattikorkeakoulun terveysalan yksikkö. Alueella sijaitsee yksi kolmesta Seinäjoen teknologiakylä Trianon yksiköistä, terveysteknologiakeskus Mediwest. Lisäksi alueelta alkaa Kyrkösjärvi. Tämä tekojärvi yltää myös Ilmajoen puolelle. Kyrkösjärven lähimetsien yhteydessä on luontopolku, jonka varrella sijaitsee muun muassa kaksi laavua.
Kapernaumi

Kapernaumi on Seinäjoen kaupunginosa. Siihen kuuluu sekä yritys- ja teollisuuskeskittymää että Puukapernaumina tunnettu asuinalue. Joulukuussa 2022 kaupunginosassa oli 851 asukasta.
Aluejako.
Kaupunginosa jakautuu virallisesti Hyllykallion suuralueeseen kuuluvaan Kapernaumin osa-alueeseen ja Kantakaupungin suuralueeseen kuuluvaan Puukapernaumin osa-alueeseen. Kaupunginosa rajautuu Kuortaneentien, Ruukintien ja valtatie 18:n väliin. Etelässä alueen rajaa Siipipyöränkatu ja Kivistöntie.
Kaupunginosan asutus keskittyy lähinnä Puukapernaumin tilastoalueelle. Siellä sijaitsee vielä nykyäänkin Seinäjoen vanhimpia omakotitaloja. Puukapernaumilla voidaan viitata yksinomaan vanhimpaan omakotialueeseen etenkin nykyisen Kapernauminkadun varrella, mutta viralliseen tilastoalueeseen kuuluu myös muun muassa uudempaa kerrostaloaluetta.
Hyllykallion suuralueeseen kuuluva Kapernaumin koillinen osa on kokonaan teollisuusaluetta. Se rajoittuu Kuortaneentiehen, VR:n ratapihaan ja Roveksen teollisuusalueeseen.
Historiaa.
Kapernaumin varhaishistoria liittyy Seinäjoen asema-alueen rakentamiseen ja laajenemiseen. Ensimmäiset asukkaat asettuivat nykyisen Kapernaumin alueelle 1800-luvun lopulla. Rautatieläisasutuksen leviäminen Kapernaumiin tapahtui etenkin 1920- ja 1930-lukujen aikana. Omakotitalojen lisäksi varhaiseen rakennuskantaan kuuluivat kolme kerrostaloa Ruukintien ja Kalevalantien risteyksessä. Kaupunginosa on saanut nimensä Raamatun Kapernaumista.
Kapernaumiin on rakennettu myöhemmin uudempia kerrostaloja ja rivitaloja.
Yrityksiä ja toimintaa.
Kapernaumissa toimivat muun muassa Rautaruukki, Semko, I-Print, Posti ja Ferrum Steel Oy. Elintarvikekauppoja ovat Lidl, K-Market ja Minimani. Kapernaumissa sijaitsee myös päiväkoti.
Kaupunginosassa toimii asukasseura Kapernaumin kyläyhdistys ry.
Triano

Triano on Seinäjoen teknologia- ja innovaatiokylä. 
Kylän fyysisinä ytiminä palvelee kolme rakennuskokonaisuutta: Foodwest-talo kaupungin pohjoispäässä, terveysteknologiakeskus Mediwest keskussairaalan naapurissa sekä kampusalueen vastarannalle kaupungin keskustan tuntumaan valmistunut teknologia- ja innovaatiokeskus Frami yrityspuistoineen.
Törnävä

Törnävä on Seinäjoen vanhin asuinalue, jossa sijaitsevat muun muassa Etelä-Pohjanmaan maakuntamuseo, Törnävän kartano, Törnävän kirkko, Hotelli Sorsanpesä, koulutuskeskus Sedun toimipiste, Etelä-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin psykiatrisia osastoja (Törnävän sairaala), Törnävän leirintäalue sekä Törnävän kesäteatteri. Alueen asukasluku oli 1 215 joulukuussa 2022.
Noin kolme kilometriä kaupungin keskustan eteläpuolella sijaitseva Törnävä on Seinäjoen maalaiskunnan entinen kuntakeskus. Alueella järjestetään vuosittain muun muassa Provinssirock.
Nimi.
Törnävä on saanut nimensä Östermyran kartanon myöhempien vaiheiden myötä. Konkurssin ja huutokaupan vaiheiden jälkeen kartano päätyi vuonna 1904 Ilmajoen tuomiokunnan tuomari, hovioikeudenasessori Konstantin Törnuddin omistukseen. Törnudd antoi kartanolle sukunsa syntymäpitäjän Tyrnävän ruotsinkielisen nimen "Törnävä".
Historia.
Östermyran ruukki ja kartano.
Kauppaneuvos Abraham Falander perusti vuonna 1798 Tikkukosken varteen Östermyran ruukin, jossa jalostettiin ensin suomalmia ja myöhemmin Ruotsista tuotettua vuorimalmia. Vuonna 1825 ruukin yhteyteen perustettiin ruutitehdas ja ruukin yhteyteen syntyi kartanoalue. 1880-luvulla Östermyrasta kehittyi suurmaatila, jonka yhtyedessä oli useita myllyjä, saha, tiilitehdas, meijeri ja oluttehdas. Östermyrassa oli myös karjanhoito- ja meijerikoulu sekä suuri kivinavetta. Östermyrasta muodostui suurmaatila loistokkaine kartanoineen, jotka loivat puitteet itsehallinnolle ja nykyiselle Seinäjoen kaupungille. Östermyra huutokaupattiin vuonna 1890. 1800-luvulla kaupanteko keskittyi Östermyraan, joka oli nuoren kunnan ydinkeskus. 1870-luvulla kaupanteon painopiste siirtyi Joupin, Jouppilan ja Nyykoolin seudulle.
Liiketoiminnan kehittyminen.
Ensimmäinen maakauppa perustettiin Östermyraan jo 1860-luvun alussa. Asialla oli ruukin kirjanpitäjä Johan Adolf Bähr. Kaupan perustamiseen vaikutti, että juuri Östermyrassa oli kaupan pitämiseen tarvittavaa kirjanpitotaitoa. Gustaf August Wasastjerna puolsi Bährin kauppaoikeuksia, millä oli vaikutus myönteiseen päätökseen. Bährin jälkeen kauppa lienee siirtynyt Gustaf August Wasastjernan omistukseen. Tämä kauppa on todennäköisesti ollut vanha "Venylä", joka sai nimensä pitkään kestäneestä ja monivaiheisesta rakentamisesta. Myöhemmin Wasastjerna perusti viereiselle tontille toisen kaupan, jota kansan suussa alettiin kutsua "Äkkiläksi". Asiakkaita palvelivat kauppa-apulaiset, joita olivat kauppias Nordlundin sisar Amanda Nordlund, lukkarin leski Emilia Ulin sekä lukkari Evald Peurasen rouva.
Vuonna 1868 kauppakirjuri Gustaf Häggblom avasi oman puotinsa, jota pidettiin Ala-Puskan talon päätykamarissa. Vuonna 1872 kaupan jatkajksi tuli kauppias Nordlund. Vuonna 1903 perustettu Seinäjoen Osuuskauppa toimi samoissa tiloissa vuoteen 1906, jonka jälkeen se siirtyi omaan rakennukseen Nyykoolinmäelle. 1930-luvulle asti kauppaa teki Antti Autio.
Toisen maailmansodan jälkeen.
Sotavuosien edellä Ala-Puskan talo tontteineen siirtyi Seinäjoen Urheilijain omistukseen. Joitain vuosia tontilla viivähti myös sota-ajan tuotantolaitos, kuivasäilöntätehdas Oy Solano, jonka varisinainen tehdastoiminta tapahtui Paukanevalla.
Luottamusmies

Luottamusmies on ammattiliiton ja siihen kuuluvien työntekijöiden edustaja työpaikalla. Luottamusmiehen tehtäviä on muun muassa 
Luottamusmies on useimmiten ammattiliittoon kuuluvien työntekijöiden suoraan valitsema, mutta toisinaan luottamusmiehen nimittää esimerkiksi ammattiosaston tai liiton hallitus. Luottamusmiesten asema perustuu työntekijä- ja työnantajajärjestöjen keskinäisiin sopimuksiin. Muun muassa yhteistoimintalaissa luottamusmies nimetään kuitenkin työntekijöiden edustajana. Koska luottamusmies edustustehtävänsä takia on usein vaarassa joutua työnantajan painostuksen tai syrjinnän kohteeksi, on luottamusmiehellä myös lakisääteisesti parempi irtisanomissuoja. Luottamusmiehet on usein osittain tai kokonaan vapautettu normaaleista työtehtävistään luottamustoimen hoitoon. Luottamusmiehellä on yleensä myös työehtosopimukseen perustuvat oikeudet saada työntekijöiden asemaan liittyvää tietoa ja käyttää työpaikan tiloja, puhelimia, kopiokoneita ym. tehtäviensä hoidossa. Mikäli saman työnantajan palveluksessa on esimerkiksi eri osastoilla tai toimipisteissä useita luottamusmiehiä, valitaan myös pääluottamusmies"," joka edustaa kaikkia työntekijöitä.
Elinkeinoelämän keskusliitto ilmoitti helmikuussa 2017 ettei se enää tee keskusjärjestösopimuksia ja sanoi irti olemassa olevat 22 sopimusta, jotka koskivat muun muassa luottamusmiesten asemaa. Suurissa liitoissa tätä koskevat asiat voivat olla liittojen sopimuksissa.
Suomalaista keskustelua.
Suomen Yrittäjien entinen puheenjohtaja Eero Lehti (kok.) on esittänyt luottamusmiesten irtisanomissuojan heikentämistä, siten että luottamusmies irtisanottaisiin ensimmäisenä, kun henkilöstöä vähennetään. Lehden mukaan pääluottamusmiehen pitää olla yritykselle resurssi, ei rasite. Ammattiliitot tyrmäsivät ajatuksen. SAK:n Lauri Lylyn mukaan ""ehdotus osoittaa, ettei SY:stä ole sopijaksi, sotijaksi kyllä." Palkansaajat ovat jo pitkään vaatineet luottamusmiesten aseman parantamista. Asia nousi esille myös Eduskunnan käsittelyssä. Eduskunnan työelämävaliokunnan puheenjohtaja Jukka Gustafsson (sd.) sanoi Lehden esityksen olevan "ennätyksellisen röyhkeä ja loukkaava, ja yhteiskunnan velvollisuus on tuomita se"". Mikko Kuoppa (vas.) kysyi "kenen kanssa Lehti aikoo neuvotella kun hän ensiksi potkii pois luottamusmiehen - vaimonsako?" Yleisesti ajatus herätti Eduskunnassa voimakasta vastarintaa ja kaikki puolueet Kokoomus mukaan lukien sanoutuivat irti Lehden esityksestä.
Konjektuuri

Konjektuuri eli "otaksuma" on matemaattinen väite, jonka arvellaan olevan tosi mutta jota kukaan ei ole vielä todistanut todeksi tai epätodeksi. Kun konjektuuri on osoitettu todeksi, siitä tulee teoreema eli lause. 
Kuuluisia konjektuureja.
Kuuluisin konjektuuri oli Fermat'n suuri lause, joka osoitettiin todeksi vuonna 1995 ja siitä tuli teoreema. Muita kuuluisia konjektuureja:
Konjektuurin kumoaminen.
Matemaattisen konjektuurin voi kumota esittämällä vastaesimerkin. Vaikka monet konjektuurit on laskettu tietokoneella valtavien lukujen päähän, se ei silti ole tae siitä, että konjektuuri olisi tosi.
Konditionaaliset todistukset.
Ennen pitävää todistusta konjektuureista ei voi johtaa muiden lauseiden todistuksia, sillä jos konjektuuri todistetaan epätodeksi, se romuttaa myös muut sitä käyttäneet todistukset. Jotkin todisteet kuitenkin käyttävät esimerkiksi Riemannin hypoteesia, vaikka sitä ei ole näytetty toteen. Silloin kyseessä on konditionaalinen todistus, joka on "tosi sillä ehdolla, että hypoteesi x on tosi".
Ratkeamattomat konjektuurit.
Konjektuurit voidaan todistaa toden ja epätoden lisäksi ratkeamattomaksi. Esimerkiksi Georg Cantorin kontinuumihypoteesi on todistettu ratkeamattomaksi: se on aksiomaattisen järjestelmän ulkopuolella, ja se voidaan hyväksyä joko todeksi tai epätodeksi ja uudeksi aksioomaksi.
Joistain konjektuureista tiedetään, että ne eivät voi olla ratkeamattomia. Esimerkiksi Goldbachin konjektuuri (kaikki kakkosta suuremmat parilliset kokonaisluvut ovat kahden alkuluvun summa) on tällainen. Jos Goldbachin konjektuuri olisi ratkeamaton, se olisi myös tosi, sillä jos sitä ei voi todistaa epätodeksi, ei ole olemassa paritonta kokonaislukua, joka ei ole kahden alkuluvun summa, mikä taas on konjektuurin väite.
Uppa

Uppa on Seinäjoen keskustan eteläpuolella keskustan välittömässä läheisyydessä oleva asuinalue. Vuoden 2022 joulukuussa Upan asukasluku oli 3 672. Pääosin kerrostaloasutuksesta muodostuvalla alueella sijaitsee mm. Mallaskosken olutpanimo, taidehalli ja Seinäjoen keskusurheilukenttä. Alueella on myös Pajuluoman varren hoidettu puisto- ja ulkoilualue.
Alueella on merkittävä kulttuurihistoriallinen Alvar Aallon suunnittelema hallintokeskus, jossa on teatteri, kirjasto, virastotalo ja Lakeuden Ristin kirkko. Aaltokeskus on Alvar Aallon yhtenäisin rakennuskokonaisuus ja Seinäjoen merkittävin turistinähtävyys.
Upassa sijaitsee myös Uppalan kartano, joka on toiminut ensin Wegelius-suvun ja sittemmin Björkqvist-Koivusalo-suvun kantatilana. Talon viimeisen isännän Jussi Talan mukaan se tunnettiin myös Talan talona. Kartano kuuluu nykyään Upan sukuun kuuluvalle yksityiselle ravintoloitsijalle, joka pitää siinä ravintolaa nimeltä Uppalan kartano. Vapaudentien varressa sijaitsevan kartanon vieressä on Talankuja ja asuntoyhtiö Tala.
Vanhasen I hallitus

Vanhasen I hallitus oli Suomen tasavallan 69. hallitus, joka toimi 24. kesäkuuta 2003 – 19. huhtikuuta 2007. Kun pääministeri Anneli Jäätteenmäki (kesk.) erosi menetettyään luottamuksen niin sanotun Irak-skandaalin vuoksi, puolustusministeri Matti Vanhanen (kesk.) nousi hallituksen johtoon ja uudeksi puolustusministeriksi nousi eduskunnan varapuhemies, entisenä kauppa- ja teollisuusministerinä hallituskokemusta jo hankkinut Seppo Kääriäinen. 
Vanhasen hallitus jatkoi näitä muutoksia lukuun ottamatta samalla pohjalla ja hallitusohjelmalla kuin Jäätteenmäen hallitus. Vanhasen hallitus oli "punamultahallitus", joka perustui Suomen keskustan ja Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen yhteistyön vahvistettuna Ruotsalaisella kansanpuolueella.
8. syyskuuta 2005 SDP päätti vaihtaa ministereitään puolueen puheenjohtajaksi nousseen Eero Heinäluoman aloitteesta siten, että hallitukseen nousivat Heinäluoma itse (valtiovarainministeriksi) ja kansanedustaja Susanna Huovinen (liikenne- ja viestintäministeriksi) ja aiempien SDP:n ministerien (Antti Kalliomäki, Tuula Haatainen ja Leena Luhtanen) salkut vaihtuivat. Vanhoista ministereistä Johannes Koskinen ja Sinikka Mönkäre jättivät hallituksen. Nimitykset astuivat voimaan 23. syyskuuta. 
Vaihdoksen jälkeen Suomen hallituksesta puuttui ensimmäisen kerran oikeustieteellisen (aikaisemmin lakitieteellisen) tutkinnon suorittanut ministeri, mikä oli mahdollista uuden perustuslain mukaan. Oikeusministeriksi nimitettiin oikeustieteen kandidaatti Johannes Koskisen jälkeen Eero Heinäluoman ministerikierrätyksessä valtiotieteen maisteri Leena Luhtanen.
RKP:n uusi puheenjohtaja Stefan Wallin tuli Jan-Erik Enestamin tilalle hallituksen ympäristöministeriksi 1. tammikuuta 2007. Wallinista tuli RKP:n puheenjohtaja kesäkuussa 2006, mutta ministerivaihdos lykättiin vuodenvaihteeseen, jotta siitä ei olisi aiheutunut haittaa Suomen toimimiselle Euroopan unionin puheenjohtajana syksyllä 2006.
Valtioneuvoston jäsenillä oli avustajinaan erityisavustajia ja valtiosihteereitä.
Jouppila (Seinäjoki)

Jouppila on Seinäjoen 10. kaupunginosa. Se sijaitsee Läntisellä suuralueella, noin yhden ja puolen kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Vuoden 2022 joulukuussa Jouppilan asukasluku oli 1 133. Alueella on Seinäjoen korkein kohta, Jouppilanvuori (118 metriä merenpinnasta) ja urheilukeskus, jossa on muun muassa tenniskentät, kaksi jäähallia ja täysimittainen luistelustadion. Jouppilan alueella joen rannassa on myös Seinäjoen teknologia- ja yliopistokeskus Frami. Jouppilan asuinalueella on pääasiassa omakotitaloja. 
Historia.
1800-luvulla kaupanteko keskittyi Östermyraan, joka oli nuoren kunnan ydinkeskus. 1870-luvulla kaupanteon painopiste siirtyi Joupin, Jouppilan ja Nyykoolin seudulle.
Ilkka (yritys)

Ilkka Oyj (entiseltä nimeltään Ilkka-Yhtymä Oyj) on eteläpohjalainen mediakonserni, jonka toimipaikat sijaitsevat Seinäjoella ja Vaasassa. Ilkka-konsernin liiketoiminnan alueelle kuuluvat monikanavainen kustannustoiminta, mainosmateriaalien painaminen sekä arvopaperikauppa ja sijoitustoiminta.
Ilkka-konsernin media- ja markkinointipalvelujen liiketoiminta-alueella konserniyhtiöistä toimivat I-Mediat Oy sekä sen tytäryhtiöt Myynninmaailma Oy, Digimoguli Oy, somessa.com Oy Ab ja MySome Oy. Sanomalehti "Ilkka-Pohjalaisen" lisäksi I-Mediat Oy julkaisee kahta kaupunkilehteä ja viittä paikallislehteä. Konsernin painopalveluyhtiö I-print Oy:n liiketoiminta koostuu arkki- ja erikoispainamisen palveluista. Liana Technologies Oy tuottaa ohjelmistoja markkinoinnin ja viestinnän ammattilaisille. Liana Technologiesin tytäryhtiöt ovat Evermade Oy sekä Ungapped AB.
Konserniin kuuluu lisäksi kiinteistöyhtiö sekä osakkuusyhtiöt Arena Partners Oy (41,17 %) ja Yrittävä Suupohja Oy (38,5 %). Ilkka Oyj:llä on 10,9 %:n osuus Alma Median osakkeista, joten se on Alma Median kolmanneksi suurin omistaja. Konserni vähensi omistustaan Alma Mediasta marraskuussa 2018 myymällä 16,4 % sen osakkeista.
Helsingin pörssissä Ilkka Oyj:n osake on ollut listattuna vuodesta 1981 (I-sarja); II-sarjan osake on ollut listattuna vuodesta 1988 alkaen. Osakkeen noteeraus siirtyi pörssin päälistalle 10. kesäkuuta 2002.
Keskisuomalainen osti toukokuussa 2021 Ilkka-Yhtymän osakkeita KPK Yhtiöt Oyj:ltä yhteensä 4,45 miljoonalla eurolla.
Päätuotteet.
Maakuntalehdet
Paikallislehdet
Kaupunkilehdet
Omistus.
Viisi suurinta osakkeenomistajaa osakemäärän mukaan, tilanne 31. heinäkuuta 2022.
Syndikalismi

Syndikalismi on sosialistisen työväenliikkeen aatesuunta, joka perustuu ammattiyhdistystoimintaan. Syndikalismi syntyi Ranskassa 1800-luvun lopulla jatkona anarkisti Pierre-Joseph Proudhonin perustamalle ammattiyhdistyssosialismille. Se pyrkii tuotantovälineiden haltuunottoon voimakeinoin ja poliittiseen valtaan käyttäen keinonaan ammattiyhdistysten joukkovoimaa, sekä sitä kautta toteuttamaan sosialismia.
Syndikalistinen ammattiyhdistysliike on ollut toimintatavoiltaan radikaali ja suosinut pitkällekin menevää suoraa toimintaa tavoitteidensa saavuttamiseksi. Sen tärkeimpinä keinoina ovat olleet lakot, jotka tapaavat olla yllättäviä ja joilla usein pyritään aiheuttamaan vahinkoa, sekä jopa suoranainen sabotaasi ja vastaava. Kaikesta tästä huolimatta aate pysyi suhteellisen maltillisena, luottaen pikemminkin ammattiliittojen yhdistämien työläisten joukkovoimaan painostuskeinona ennemmin kuin suoranaiseen vallankumouksellisuuteen. Syndikalismin ero kahteen muuhun tasa-arvoa ajavaan liikkeeseen, sosialismiin ja kommunismiin, ilmeni sen painottumisena työväestön yhteiskunnalliseen toimintaan osana teollisen työ ammattiliittoa, toisin kuin muiden korostamassa työväestön poliittisessa toiminnassa puolueissa ja kansanliikkeissä.
Tärkein vaikuttaja syndikalismin teoriaan oli ranskalainen filosofi Georges Sorel, jonka näkemyksen mukaan proletariaatin myöntyminen sopimuksiin porvariston kanssa ei ollut oikea tie tasa-arvoiseen yhteiskuntaan. Sen sijaan ammattiliittojen tulisi lakkojen ja yleislakon avulla horjuttaa porvarien ja kapitalistien valtaa johtaen yhteiskunnan kriisiin. Kriisi johtaisi tuotantovälineiden siirtymiseen yhteisomistukseen, ja tämän uuden tuotantojärjestelmän yhteenliittymä, syndikaatti, muodostaisi uuden yhteiskunnan taloudellisen perustan. Sana syndikaatti (, alkujaan kreikkaa) tarkoittaa yhteenliittymää, työväenyhdistystä ja ammattiliittoa.
Syndikalismin aate levisi 1900-luvun alussa laajalle ammattiyhdistyspiireissä etenkin Ranskassa. Sillä oli paljon kannatusta myös useissa Etelä-Euroopan maissa, Latinalaisessa Amerikassa sekä Yhdysvalloissa. Syndikalismi oli merkittävä aatesuunta koko 1900-luvun ensimmäisen puoliskon ajan, mutta useimmissa maissa se alkoi nopeasti jäädä syrjään jo ensimmäisen maailmansodan jälkeen, menettäessään asemiaan marxilaisille suuntauksille. Lisäksi fasismi ja muut oikeistolaiset liikkeet pitivät sitä yhtenä päävihollisistaan. Toisen maailmansodan alettua syndikalismi käytännöllisesti katsoen hävisi.
Syndikalismista eronneista liikkeistä huomattavin on anarkosyndikalismi, yhdistelmä anarkismia ja syndikalismia. Ranskalaisen syndikalismin eräillä vaikuttajilla (esimerkiksi Fernand Pelloutier) oli yhteyksiä anarkismiin, ja tämä yhdistelmä tuotti uuden vallankumouksellisen poliittisen suunnan, joka osittain jopa jätti edeltäjänsä varjoonsa. Anarkosyndikalismi keskittyi Espanjaan, jossa se jo 1900-luvun alussa nousi yhdeksi tärkeimmistä poliittisista voimista, ja oli tässä asemassa vielä Espanjan sisällissodassa. Sittemmin syndikalismi ja sen sivujuonne ovat lähestyneet toisiaan, ja niiden yhteisenä kansainvälisenä ammattiliittona on 1905 perustettu IWW.
Seinäjoen seutukunta

Seinäjoen seutukunta (vuoteen 2004 Pohjoisten seinänaapurien seutukunta) on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Etelä-Pohjanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu kuusi kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitusjärjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 142. Seinäjoen seutukunnan asukasluku on . 
Väestönkehitys.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1990 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2023 tilanteen mukainen.
Rastila

Rastila () on pientalovaltainen osa-alue Helsingin Vuosaaressa. Alueella asuu 4 835 asukasta (31.12.2024), työpaikkoja se tarjoaa 308 (31.12.2022) ja sen maapinta-ala on 1,11 km².
Rastilan eli Rastbölen historia juontaa juurensa keskiajalle, jolloin alueella sijaitsi Rassbölen tila. Nimi muuttui sittemmin Rastböleksi. Myöhemmin 1600-luvulta lähtien alueella toimi veroratsutila ja noin 1700-luvun puolesta välistä Rastilan kartano. Nykyinen kartanon päärakennus on rakennettu 1800-luvun alkupuolella. Se sijaitsee leirintäalueella ja palvelee ravintolana. Vielä 1900-luvun alussa kartano toimi vilkkaana ja suurena maalaiskartanona. Suomenlinnan rakentamisen aikoihin Rastilassa toimi tiilitehdas. Noin 6000–7000 vuotta sitten Rastilan alueella lainehti Litorinameri, josta on vielä jäänteenä ajan tärkeä muistomerkki, rantakivikko, joka sijaitsee Rastilan ulkoilumajan pohjoispuolisilla kallioilla noin 25 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella. Vanttikallion alueella on jäänteitä pronssikautisesta hautaröykkiöstä.
Usein puhekielessä Rastila-nimellä viitataan hieman epätäsmällisesti Meri-Rastilaan, joka sijaitsee Vuotien toisella puolella, Rastilasta etelään. Alueen itäpuolella sijaitsee Keski-Vuosaari. Kaakkoon mentäessä viereinen osa-alue on Kallahti.
Rastilan metroasema avattiin syksyllä 1998. Vilkas asema palvelee Rastilaa ja Meri-Rastilaa. Matka Rautatientorille Helsingin keskustaan kestää noin 20 minuuttia ja sen kautta kulkee 9300 matkustajaa. Metroaseman laiturihallissa on taiteilija Timo Heinon 16 teräslevystä koostuva teos "Nonstop".
Rastilassa sijaitsee Helsingin ainoa leirintäalue Rastila Camping. Kaupungin omistama viiden tähden leirintäalue on yksi Suomen vilkkaimmista, ja siellä yöpyy matkailijoita joka puolelta maailmaa. Rastilan leirintäalueen rannassa on myös yksi kaupungin talviuintipaikoista.
Rastilassa on myös suosittu uimaranta, joka sijaitsee leirintäalueen vieressä Vartiokylänlahden rannalla. Läheisten asuinalueiden ja metroaseman ansiosta pieni hiekkaranta on aurinkoisina kesäpäivinä yleensä täynnä ihmisiä.
Rastilan eteläreunaa on täydennetty vuosina 1998-2002 rakentamalla metroaseman pohjoispuolelle, leirintäalueen viereen kerrostaloalue, noin 2000 asukkaan Rastilankallio. Metroaseman viereen on rakennettu 11-kerroksinen tornitalo, joka on Rastilan maamerkki.
Rastilassa on yksi koulu, Vuoniityn peruskoulun alaluokat 1–4, jotka sijaitsevat korttelitalo Karavaanissa metroaseman läheisyydessä. Koulu valmistui vuonna 1999 ja sen nimi oli vuoteen 2006 asti Karavaanin ala-aste, kunnes se liitettiin Vuosaaren peruskouluun, joka yhdistettiin 2017 Vuoniityn peruskouluun. Vuoniityn peruskoulun yläluokat 5–9 ovat Vuosaaren keskiosassa, Koukkusaarentiellä. Lisäksi alueella on vuonna 2017 kolme kunnallista päiväkotia, Vankkuri, Karavaani ja Keula.
Circle

Circle on Jussi Lehtisalon johtama rockyhtye, joka on perustettu Porissa vuonna 1991. 
Yhtyeen musiikkityyli on vaihdellut vuosien aikana, mutta on aina ollut kokeellista. Useimmiten Circlen kappaleet ovat pitkiä ja perustuvat hypnoottisiin toistoihin. Yhtyeen musiikkia on yhdistetty useisiin eri tyylisuuntauksiin kuten krautrock, metalli, space rock, post-rock ja kokeellinen musiikki. Yhtye on tunnettu omintakeisesta lavaesiintymisestään. 
Jäsenet.
Yhtyeen jäsenistö ja koko on vaihdellut suuresti. Yhtye oli alun perin trio, jonka jäseninä toimivat Jussi Lehtisalo (kitara, laulu), Marko Taipale (basso) ja Juha Ahtiainen (rummut).
Entiset jäsenet.
Los Angelesissa asuva Bruce Duff on toiminut laulajana Circlen "Earthworm" EP:llä (2006) ja "Hollywood"-albumilla (2008). Lehtisalo tutustui Duffiin, kun Ektro Records uudelleenjulkaisi Duffin aiemman bändin Jesters of Destinyn vuoden 1986 albumin "Fun at the Funeral".
Jussi Lehtisalo

Jussi Lehtisalo (s. 4. maaliskuuta 1972 Pori) on suomalainen muusikko. Hän pyörittää Porissa Ektro Records -levy-yhtiötä. Sen lisäksi hän soittaa useissa yhtyeissä, kuten Circle, Pharaoh Overlord, Iron Magazine, Sakset!, Pakasteet, Dekathlon, Oric, Salora 1700, Rättö ja Lehtisalo, Kirvasto, Eturivi, Ektroverde, Doktor Kettu, Steel Mammoth, Tractor Pulling, Leppästick, Krypt Axeripper, Rakhim, Motorspandex, Arkhamin Kirjasto, Susi-Unto, Lusiferiinin Armosta, Slussenanalys, Lazer Angel, Bensiini ja Split Cranium. Hänen pääinstrumenttinsa on bassokitara, mutta joissain kokoonpanoissa hän soittaa kitaraa ja jonkin verran muita soittimia.
Los Natas

Los Natas on argentiinalainen kolmihenkinen rockyhtye, joka on aiemmin toiminut nimellä Natas (ilman Los-etuliitettä).
Monet yhtyeen kappaleista ovat täysin instrumentaaleja. Niissä kappaleissa joissa lauletaan, käytetään kielenä yhtyeen äidinkieltä, espanjaa. Genremäärityksenä yhtyeelle sopinee parhaiten kategoria stoner rock.
HeroQuest (roolipeli)

HeroQuest on tarinavetoinen fantasiaroolipeli, jota nykyään julkaisee Greg Staffordin perustama roolipelikustantamo Chaosium. Pelin on suunnitellut Robin D. Laws. "HeroQuestin" ensimmäinen versio "Hero Wars" julkaistiin vuonna 2000. Sääntöjen pohjana on erityisesti fantasiamaailma Glorantha, mutta ne toimivat yhtä hyvin minkä tahansa roolipeligenren kanssa.
"HeroQuest"-roolipelillä ja "HeroQuest"-lautapeleillä ei ole mitään yhteistä keskenään.
"HeroQuestin" säännöt ovat kevyet ja hyödyntävät tarinankerronnan oppeja. Pelaajahahmot kohtaavat haasteita, jotka ratkaistaan noppaa heittämällä. Noppana käytetään kaksikymmensivuista noppaa (d20). Peil ei tee eroa taistelun ja muiden haasteiden välillä. 
Hahmonluonti on hyvin vapaamuotoinen. Pelihahmot eli sankarit (heroes) muodostuvat taidoista (abilities) ja laajemmista taitoja ryhmittelevistä avainsanoista (keyword). Taidot voivat olla mitä tahansa fyysisistä ja mentaalisista ominaisuuksista luonteenpiirteisiin tai iskulauseisiin.
Ensimmäiset versiot "HeroQuestista" olivat nimeltään "Hero Wars (2000)." Ensimmäinen "HeroQuest"-nimellä oleva versio julkaistiin 2003 ja se on hyvin yhteensopiva "Hero Warsin" kanssa. Uusimmassa "HeroQuest"-versiossa tarinankerrontaa on painotettu (haasteiden vaikeusaste määrittyy tarinan, ei vastustajan ominaisuuksien, mukaan) ja muutamia sääntövaihtoehtoja on poistettu. "HeroQuestiin" ja "Hero Warsiin" on ilmestynyt toistakymmentä lisäosaa Issariesin julkaisemina ja vielä enemmän fanien kirjoittamina. Osassa kirjoista on hyvin vähän sääntötekniikkaa, toisissa taas enemmän. Varsinaisten peleihin tarkoitettujen kirjojen lisäksi muutakin Glorantha-materiaalia voi käyttää pelissä, esimerkiksi "RuneQuest"-roolipelin aikaista materiaalia.
Mika Rättö

Mika Rättö (s. 5. huhtikuuta 1973 Pori) on suomalainen muusikko, näyttelijä, ohjaaja, kuvataiteilija ja kirjailija. Rättö on toiminut useissa yhtyeissä kuten Circle, Kuusumun Profeetta, Ektroverde, Eleanoora Rosenholm ja Kansalainen sekä tehnyt yhteistyötä toisen porilaismuusikko Jussi Lehtisalon kanssa Rättö ja Lehtisalo -yhtyeessä ja kaksikko yhdessä Kauko Röyhkän kanssa Röyhkä ja Rättö ja Lehtisalo -kokoonpanossa.
Ura.
Porissa asuvaa Rättöä pidetään yhtenä kotikaupunkinsa keskeisimmistä kulttuurivaikuttajista. Hän on toiminut musiikin ohella myös muilla taiteen aloilla, muun muassa teatterissa ja kuvataiteen sekä kirjallisuuden parissa. Hänen kirjallinen esikoisteoksensa "Tihkuluodon kuiskaajat" (Teos) ilmestyi maaliskuussa 2009. Teatteri Moderni Kanuuna on esittänyt kuusi Rätön käsikirjoittamaa näytelmää. Hänen ohjaamansa elokuva "Samurai Rauni Reposaarelainen" tuli ensi-iltaan keväällä 2016.
Koulutukseltaan Mika Rättö on sähköasentaja, tämän koulutuksen hän hankki Satakunnan ammattikoulussa vuosina 1989–1992. Toisen koulutuksensa hän hankki Kankaanpään taidekoulussa vuosina 1993–1996.
Luettelo ratkaisemattomista matemaattisista ongelmista

Tämä on luettelo tärkeimmistä ratkaisemattomista matemaattisista ongelmista.
Ratkaisemattomia ongelmia.
Clay-instituutin seitsemän ratkaisematonta ongelmaa.
Clay-instituutti on luvannut minkä tahansa edellä mainitun ongelman ratkaisijalle miljoona Yhdysvaltain dollaria. Instituutti ilmoitti lehdistötiedotteessaan 18. maaliskuuta 2010 palkitsevansa venäläisen matemaatikko Grigori Perelmanin Poincarén konjektuurin todistamisesta.
PC-DOS

PC-DOS (myös IBM DOS) on IBM:n Microsoftilta lisensoima käyttöjärjestelmä sen IBM PC -koneelle.
IBM oli yrittänyt lisensoida CP/M-käyttöjärjestelmän mutta yritys kariutui. Seurauksena IBM lisensoi käyttöjärjestelmän Microsoftilta.
Microsoft hankki oikeudet QDOS-käyttöjärjestelmään, jonka nimi muuttui 86-DOS:ksi. QDOS:in kehittäjä Tim Paterson siirtyi Microsoftille viimeistelemään käyttöjärjestelmän IBM:n vaatimusten mukaan, joka toi siihen CP/M:ää muistuttavia piirteitä. 86-DOS muutti myöhemmin nimeä MS-DOS:ksi, joka IBM:n lisenssillä myytynä oli nimeltään PC-DOS.
Microsoft ja IBM jakoivat versioon 5 asti saman koodipohjan ja PC-DOS on lähes samanlainen kuin MS-DOS, mutta eroaa joidenkin mukana toimitettujen apuohjelmien osalta. 
Versiosta 6.1 eteenpäin PC-DOS oli IBM:n oma erillinen tuote.