tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Avianca Ecuador

Avianca Ecuador on ecuadorilainen lentoyhtiö, jonka kotipaikka on Quito. Se perustettiin vuonna 1985 nimellä AeroGal.
Avianca Ecuador on Avianca Holdingsin omistuksessa yli 99-prosenttisesti.
Laivasto.
Heinäkuussa 2015:
Markus Suihkonen

Markus Suihkonen (s. 1993 Helsinki) on suomalainen bassolaulaja.
Suihkonen on opiskellut Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa pääaineenaan laulumusiikki ja valmistunut Musiikin kandidaatiksi vuonna 2017. 
Timo Mustakallio -kilpailun yhteydessä vuonna 2015 Hannu-Ilari Lampila kirjoitti hänestä: ”...lähes sensaatiomaisen hyvä nuori bassolaulaja”. Suihkonen voitti kilpailun.
Suihkoselle myönnettiin Martti Talvela -säätiön apuraha 2015.
Markus Suihkonen on ollut kiinnitettynä Opera Vlaanderenin Young Ensembleen kaudella 2017–2018 Belgian Antwerpenissa. 
Kausilla 2018–2020 Suihkonen laulaa Baijerin valtionoopperan oopperastudiossa. Hän on myös vieraillut Liègen Opéra Royal de Walloniessa. Suomen kansallisoopperassa Suihkonen laulaa Leporellon roolin Mozartin Don Giovannissa kevätkaudella 2020.
Markus Suihkonen on esiintynyt orkestereiden solistina. 2019 hän esiintyi Radion sinfoniaorkesterin kanssa Helsingin juhlaviikoilla.
Suihkosen isä on viola da gamban soittajana tunnettu Mika Suihkonen. Markus Suihkonen on opiskellut 15 vuotta sellon soittoa. Laulamisen hän aloitti Sibelius-lukiossa. Lisäksi hän on harrastanut rapia. 
Suihkosen opettajia ovat olleet Tom Nyman, Jaakko Ryhänen, Petteri Salomaa ja Mika Kares.
Bourg-de-Péage

Bourg-de-Péage (, ) on kunta itäisessä Ranskassa Drômen departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Isèrejoen varrella. Joen toisella puolella olevan Romans-sur-Isèren kaupungin kanssa muodostavat kaksoiskaupungin. Kaupunki oli 1920-luvulla tärkeä hattuteollisuuden keskus, jonka Mossant-hatut olivat maailmankuuluja.
Zach Johnson

Zachary Harris "Zach" Johnson (s. 24. helmikuuta 1976 Iowa City, Iowa) on yhdysvaltalainen ammattilaisgolfaaja. Johnson aloitti ammattilaisuransa vuonna 1998, ja hän on ollut vuodesta 2004 lähtien mukana PGA Tourilla. Heinäkuussa 2015 Johnson oli maailmanrankingissa sijalla 12. 
Johnson on saavuttanut urallaan kaksi major-turnauksen voittoa. Ensimmäinen vuoden 2007 The Masters Tournamentistä ja toinen vuoden 2015 Britannian avoimista. Lisäksi Johnson on ollut parhaimmillaan kolmas PGA Championshipissä vuonna 2010, ja 30:s Yhdysvaltain avoimissa vuonna 2011. Johnson on saavuttanut ammattilaisurallaan yhteensä 28 voittoa. Hän on kuulunut myös useasti Yhdysvaltain Ryder Cup -joukkueeseen. 
Johnsonilla on omaa nimeänsä kantava säätiö, joka auttaa lapsia ja heidän vanhempiaan Iowan Cedar Rapidsissa.
Séan Garnier

Arnaud "Séan" Garnier (s. 18. kesäkuuta 1984 Sens) on ranskalainen freestylejalkapalloilija. Garnier on yksi maailman tunnetuimpia freestylejalkapalloilijoita. Hänellä on sponsorisopimus Red Bullin kanssa.
Ura.
Séan pelasi nuorempana jalkapalloa muun muassa Auxerressa ja Troyesissa, mutta hän joutui lopettamaan uransa vuonna 2004 kärsittyään useita loukkaantumisia. Séan opiskeli kuitenkin jalkapallokouluttajaksi ja kehitteli tyylin, jossa yhdistyvät jalkapallo ja breakdance. Vuonna 2008 hän voitti freestylejalkapallon maailmanmestaruuden Brasiliassa. Séan pelaa myös futsalia Ranskan liigan Kremlin Bicêtre Unitedissa, jossa hän on voittanut kertaalleen Ranskan cupin ja kaksi kertaa Ranskan liigan. Séan kuuluu myös englantilaiseen amatöörifutsalseuraan London United Futsal Clubiin, joka pelaa Englannin futsal-liigassa.
Séan sai myös oman hahmon EA Sportsin FIFA Street 4 -peliin. Hahmo kuuluu yhteen pelin freestylejalkapallojoukkueista.
Metyylimalonyylikoentsyymi-A

Metyylimalonyylikoentsyymi-A (C25H40N7O19P3S) on koentsyymi-A:n ja metyylimalonihapon johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä esiintyy välituotteena useissa aineenvaihduntareiteissä esimerkiksi eräiden aminohappojen ja rasvahappojen aineenvaihdunnassa.
Biologinen rooli.
Nisäkkäissä metyylimalonyylikoentsyymi-A:ta muodostuu parittomia määriä sisältävien rasvahappojen β-hapettumisen ja isoleusiinin, valiinin, treoniinin ja metioniinin aineenvaihdunnan seurauksena muodostuvasta propionyylikoentsyymi-A:sta ja tätä katalysoiva entsyymi on propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasi. Tässä reaktiossa muodostuu metyylimalonyylikoentsyymi-A:n S- eli -isomeeria. Eräillä bakteereilla on myös toinen entsyymi metyylimalonyylikoentsyymi-A-transkarboksylaasi, joka katalysoi yhdisteen reversiibeliä muodostumista propionyylikoentsyymi-A:sta ja oksaloetikkahaposta.
S-metyylimalonyylikoentsyymi-A:sta muodostuu R-metyylimalonyylikoentsyymi-A:ta eli -metyylimalonyylikoentsyymi-A:ta metyylimalonyylikoentsyymi-A-epimeraasin eli metyylimalonyylikoentsyymi-A-rasemaasin katalysoimana. Tämä yhdisteen isomeeri toisiintuu metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasin eli metyylimalonyylikoentsyymi-A-isomeraasin vaikutuksesta sukkinyylikoentsyymi-A:ksi, joka voidaan edelleen hyödyntää solujen energiantuotantoon osana sitruunahappokiertoa. Mikäli elimistössä on metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasin puutostila johtaa se niin kutsuttuun metyylimaloniasiduriaan, jossa elimistöön kertyy metyylimalonihappoa ja metyylimalonyylikoentsyymi-A:ta. Metyylimalonyylikoentsyymi-A on pyruvaattikarboksylaasin inhibiittori ja metyylimalonihappo estää sukkinaattidehydrogenaasin toimintaa. Tämä johtaa solujen energiantuotannon häiriöihin ja edelleen kehityshäiriöihin ja hoitamattomana jopa kuolemaan.
Metyylimalonyylikoentsyymi-A osallistuu myös eräisiin katabolisiin aineenvaihduntareaktioihin kuten eräiden aminohappojen biosynteesiin, parittomia määriä hiiliä sisältävien rasvahappojen biosynteesiin ja 6-deoksieryhronolidi B:n ja muiden polyketidien kuten erytromysiinin ja telitromysiinin biosynteesiin (metyylimalonyylikoentsyymi-A sitoutuu asyylikantajaproteiinin ja fosfopanteteiinin muodostamaan kompleksiin). Lisäksi se on eräissä eliöissä osa hiilensidontaan osallistuvaa hydroksipropionaattireittiä, jossa glyoksyylihaposta ja propionyylikoentsyymi-A:sta muodostuu metyylimalonyylikoentsyymi-A:ta ja edelleen mesakonyyli-C1-koentsyymi-A:ta (mesakonihapon johdannainen).
Emms

Emms on vuosina 1922–1923 valmistettu automerkki. Tehdas sijaitsi Englannin Coventryssa. Emms-autot olivat pieniä ja kevyitä, joissa oli noin 7 kilowatin (10 hevosvoiman) sivuventtiilimoottori, 3 vaihdetta ja ruuvivetopyörästö. Kaksipaikkaisen "Tourer"-mallin lisäksi Emms valmisti kevyitä urheilullisia avoautoja ja umpiautoja.
Lähteet.
Cars: Cars Collection, Suuri Tietokirja Autoista, osa 12, 1987
Ford B-Max

Ford B-Max on Fordin vuosina 2012–2017 valmistama pieni tila-automalli, joka korvasi Ford Fusionin. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin esimerkiksi Ford Fiesta- ja Transit Courier -mallit.
Vuoden 2012 Euro NCAP -kolaritestistä B-Max sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
B-Max esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2012. Samanniminen konseptimalli oli esitelty vuotta aiemmin. Autossa ei ole lainkaan kiinteää B-pilaria etu- ja takaovien välissä. Takaistuimelle kuljetaan liukuovesta.
Barkas

Barkas on Itä-Saksassa vuosina 1961–1991 valmistettu pakettiauto. Tehdas sijaitsi Chemnitzissä, joka kommunistivallan aikaan oli uudelleen nimetty Karl-Marx-Stadtiksi. Barkasissa oli Wartburgin kaksitahtinen moottori, joka oli alitehoinen painavan pakettiauton kuljettamiseen: tehoa oli aluksi 31 kW (42 hv) ja myöhemmin 33 kW (45 hv).
Itä-Saksassa Barkasia käytettiin tavaroiden ja ihmisten kuljettamiseen. Barkasia käyttivät poliisi, palokunta ja muut viranomaistahot. Myös valtion pahamaineinen salainen poliisi Stasi käytti Barkasin erikoismallia vankien kuljettamiseen: jopa 5 vankia mahtui Barkasin erikoismallin ikkunattomiin ja pieniin selleihin.
Barkasia tuotiin 1950-luvun lopulla vähäisiä määriä myös Suomeen sekä umpipakettiautona että avolavamallina. Vuoden 2014 lopussa Suomen ajoneuvorekisterissä oli kolme Barkasia.
Yhteensä valmistettiin 175 740 kaksitahtista B1000-mallia. Viimeisinä valmistusvuosina valmistettiin nelitahtista B1000/1-mallia, mutta vain 1961 kappaletta ehti valmistua ennen valmistuksen päättymistä Itä-Saksan kommunistihallinnon vallan loputtua. Nelitahtisessa B1000/1-mallissa oli Volkswagenin 1,3-litran moottori, teholtaan 42,5 kW (58 hv).
Aikakausmedia

Aikakausmedia ry (aik. Aikakauslehtien liitto) on vuonna 1946 perustettu aikakauslehtikustantajien ja -julkaisijoiden yhteistyöfoorumi, jonka jäseniä ovat kaikki merkittävät suomalaiset aikakauslehtikustantajat. Kustantajajäseniä on noin 250, ja ne julkaisevat yhteensä lähes 500 aikakauslehteä ja verkkojulkaisua. Edustettuina ovat yleisö-, ammatti- ja järjestölehdet sekä asiakaslehdet.
Liiton keskeisimpiä tehtäviä ovat toimialan edunvalvonta, aikakauslehtialan markkinointi, tutkimus ja viestintä, nuorten lukutaidon edistäminen, koulutus ja kansainvälinen toiminta.
Aikakausmedia ylläpitää mediakorttipalvelua Mediakortit.fi, josta voi hakea yli 200 aikakauslehden tietoja useilla eri hakukriteereillä: aakkosten, lehtiluokkien, asiasanojen ja teemojen perusteella. Palvelussa pystyy myös vertailemaan lehtien tietoja keskenään ja laskemaan mainoskampanjalle kontaktihinnan. Vertailuun saa lisäksi KMT:ssa mukana olevien lehtien profiilitiedot. Palvelu toimii sekä suomeksi että englanniksi.
Editkilpailu on Aikakausmedian järjestämä kilpailu, jossa palkitaan vuosittain aikakauslehtialan parhaita tekijöitä toimituksellisissa ja mainonnallisissa sarjoissa.
Aikakausmedia ADS.
Aikakausmedia ADS Oy on Aikakausmedian omistama yritys, jonka palveluja ovat mainostilan varausjärjestelmä, mainosaineistojen tarkistusjärjestelmä ja mediakortit. Yritys on perustettu vuonna 1997.
Dario Ramacciotti

Dario Ramacciotti (s. 4. lokakuuta 1987) on italialainen beachfutispelaaja, joka edustaa Italian beachfutismaajoukkuetta ja portugalilaista SC Bragaa. Pelipaikaltaan 195 senttimetriä pitkä ja 91 kilogrammaa painava Ramacciotti on puolustaja.
Ramacciotti on pelannut Italian paidassa kaksissa MM-kilpailuissa, vuosina 2011 ja 2015. Vuoden 2015 kilpailuissa, joissa Italia sijoittui neljänneksi, Ramacciotti oli ehdolla turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Saman vuoden Euroopan kisoista Bakusta Ramacciotti saavutti Italian kanssa hopeaa.
Ramacciotti on edustanut portugalilaista SC Bragaa vuodesta 2014 asti. Sitä aiemmin hän on pelannut ainoastaan kotimaassaan, jossa hän on pelannut kahdeksassa eri seurassa.
Rui Coimbra

Rui Filipe Pacheco Coimbra (s. 14. huhtikuuta 1986) on portugalilainen beachfutispelaaja, joka edustaa Portugalin beachfutismaajoukkuetta ja Sporting CP:tä. 188 senttimetriä pitkä ja 75 kilogrammaa painava Coimbra on pelipaikaltaan puolustaja.
Coimbra voitti Portugalin kanssa MM-kultaa vuoden 2015 MM-kotikisoista Espinhosta. Coimbralla on myös kaksi MM-hopeaa vuosilta 2009 ja 2011. Vuoden 2015 Euroopan kisoista Bakusta Coimbra saavutti pronssia.
Coimbra on edustanut kotimaansa Sporting CP:tä vuodesta 2013 asti. Kotimaansa seurojen lisäksi hän on pelannut brasilialaisessa Corinthiansissa, arabiemiirikuntalaisessa Al Ahlissa ja italialaisessa Romassa.
Cogne (yritys)

Cogne Acciai Speciali (CAS) on italialainen terästuotteiden valmistaja. Yrityksen tehdas sijaitsee Pohjois-Italian Aostassa, johon se perustettiin 1900-luvun alulla.
Historia.
Cognen perusti belgialainen liikemies Charles Van der Straten Pontoz, joka perusti "Società Anonima Miniere di Cogne" nimisen yrityksen vuonna 1909 Ansaldon osaperustaja Carlo Bombrinin kanssa. Aostaan perustetun sähkökäyttöisen rauta- ja terässulaton perustamisesta vastasi Pio Perrone italialaisten ja ruotsalaisten insinöörien kanssa. Laitos sai rautamalmin Cognen kaivoksista ja sähkön Aymavillesin, Chavonnen ja Champagnen voimalaitoksista. Teollinen toiminta alkoi vuonna 1911. Veljesten Pio ja Mario Perrone omistama Ansaldo hankki lähes kaikki Miniere di Cogne -yhtiön osakkeet keväällä 1916, ja yritykset fuusioituivat lopullisesti 22. syyskuuta 1917. Kaivosten ja terästehtaan väille rakennettiin vuosina 1916–1922 köysirata ja kapearaiteinen rautatie.
1930-luvun puolivälin jälkeen valtaan noussut italian fasistihallinto alkoi korostaa kansallisen puolutuksen tärkeyttä, mikä vahvisti terästeollisuuden asemaa. Cognen tehtaat siirtyvät valtion alaisuuteen, ja jatkavat kasvuaan italian fasistihallinnon romahdukseen heinäkuussa 1943 saakka, tuotannon ollessa korkeimmilla vuodenvaihteessa 1941–1942. Aostan tehtaat jäivät syyskuussa 1943 saksalaisten haltuun, ja vapautuivat huhtikuussa 1945.
1970 ja 1980-luvuilla Cognen terästehdas joutui italian valtiojohtoisen terästeollisuuden mukana ongelmiin, ja tehdasta hallinnoineet Egam ja Finsider lakkautettiin, ja tehtaasta tuli osa Ilva Groupia.
Ilva alkoi pudottaa tuotantoaan markkinoille tulleen Kaukoidässä tuotetun teräksen takia, minkä seurauksena se alkoi sulkemaan terästehtaitaan ja uudelleenorganisoimaan toimintaansa. Ilva päätti 1990-luvun alulla keskittyä merkittävimpään tuotealueeseensa, lattaterästankoihin, minkä seurauksena Aostan terästehtaan tuotteet eivät olleet enää yritykselle läheskään yhtä tärkeitä. Vuonna 1993 Aostan tehtaan osti yksityinen taho, joka uudelleenorganisoi sen toiminnan. Uusi yritys aloitti toimintansa 1. tammikuuta 1994 nimellä Cogne Acciai Speciali. Yritys tuottaa nykyisin pitkiä terästuotteita.
Ohta (auto)

Ohta on japanilainen automerkki, jonka merkkisiä autoja valmistettiin vuosina 1934–1957. Autotehdas Ohta Jidosha oli Japanin suurimpia autojen valmistajia 1930-luvulla. Yritys oli perustettu vuonna 1922. Ohta-autojen valmistus alkoi 1934 ja loppui 1957, jolloin toinen japanilainen yritys Kurogane hankki sen omistukseensa ja lopetti autojen valmistuksen.
Yrityksen japaninkielinen nimi on オオタ自動車 (Ōta Jidōsha). Ensimmäinen malli oli pieni auto, jossa oli 736 cm³ rivinelonen. Sodan jälkeen Ohta valmisti pienikokoisia automalleja PA, OE, VK-2, PK-1 ja PE.
Vuonna 1954 Japanissa oli vain kolme autonvalmistajaa, Toyopet, Ohta ja Datsun. Nämä valmistivat tuolloin etupäässä pikkuautoja, joissa oli varsin heikko moottori Japanin verotuksesta johtuen. Japanilaisautojen laatu ei ollut vielä 1954 erityisen hyvä, mutta valtio pyrki kohentamaan autojen laatua tarkastamalla vientiin menevien autojen tasoa.
Hino Motors

Hino Motors () on japanilainen autonvalmistaja, joka valmisti vuoteen 1968 saakka myös henkilöautoja. Tuohon asti Hino oli itsenäinen tehdas, joka joutui 1968 toisen japanilaisen autonvalmistajan Toyotan omistukseen. Osana Toyota-konsernia Hino on jatkanut kuorma-autojen, linja-autojen ja dieselmoottorien valmistusta.
Hino Contessa on vuosina 1961–1967 valmistettu pieni auto, jota tuotiin myös Eurooppaan, ei kuitenkaan Suomeen. Ensimmäisen sukupolven Contessan muotoili kuuluisa italialainen automuotoilija Giovanni Michelotti. 900 Sprint on Contessan coupé-malli, joka painaa vain 650 kg.
Anton Škarin

Anton Pavlovitš Škarin (, s. 15. marraskuuta 1982 Gižiga) on venäläinen beachfutispelaaja, joka edustaa Venäjän beachfutismaajoukkuetta ja Lokomotiv Moskovaa. Pelipaikaltaan 179 senttimetriä pitkä ja 78 kilogrammaa painava Škarin on puolustaja.
Škarin on voittanut Venäjän paidassa kaksi MM-kultaa vuosilta 2011 ja 2013. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa hän oli mukana voittamassa pronssia. Škarin on osallistunut kuusiin MM-kilpailuihin. Vuonna 2015 hän voitti kultaa myös Euroopan kisoista Bakusta. Maajoukkueen kanssa Škarin on saavuttanut myös neljä Euro Beach Soccer Leaguen voittoa ja kaksi Euro Beach Soccer Cupin voittoa. 
Škarin on edustanut Lokomotiv Moskovaa vuodesta 2010 asti. Sitä ennen hän pelasi FC Stroginossa. Škarin on saavuttanut seurajoukkuetasolla muun muassa viisi Venäjän mestaruutta ja kaksi seurojen maailmanmestaruutta.
Jegor Jeremejev

Jegor Nikititš Jeremejev (, s. 8. joulukuuta 1984) on venäläinen beachfutispelaaja. Jeremejev on pelannut Venäjän beachfutismaajoukkueessa. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Jeremejev on voittanut Venäjän kanssa MM-kultaa kahdesti, vuosina 2011 ja 2013. Vuoden 2011 MM-kilpailuissa hän teki seitsemän maalia. Jeremejev on osallistunut urallaan kolmiin MM-kilpailuihin. 
Seuratasolla Jeremejev on viimeksi edustanut espanjalaista FC Barcelonaa kaudella 2012-2013.
Kumsjärvi

Kumsjärvi () on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Tšopinan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven itärannalla 22 kilometriä Tšopinasta luoteeseen. Kylässä on viisi asukasta (vuonna 2013).
Semsjärven pogostaan kuulunut Kumsjärvi mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvun lopussa. Myöhemmin sinne rakennettiin kirkko, josta kylä on saanut venäläisen nimensä. 1900-luvun alussa Kumsjärvi lähikylineen muodosti Mäntyselän volostiin kuuluneen kyläkunnan. Vuonna 1905 sen 18 kylässä oli lähes 1 900 asukasta. Kusmjärven pogostalla oli 42 taloa, koulu ja 279 asukasta.
Neuvostoaikana Kumsjärvi kuului aluksi Mäntyselän kyläneuvostoon. Myöhemmin perustettiin Karhumäen piiriin kuulunut Kumsjärven kyläneuvosto. Vuonna 1933 sen kahdessa kylässä, Kumsjärvellä ja Karhumäessä oli yhteensä 349 asukasta, joista valtaosa oli karjalaisia. Toisen maailmansodan jälkeen kylä liitettiin Kumsjärven etelärannalle perustetun Kumsin kyläneuvostoon.
Paikallinen nähtävyys on 1800-luvun lopulla pystytetty tsasouna.
Polis, polis, potatismos

Polis, polis, potatismos, suomenkielinen nimi televisioesityksessä "Murha Savoyssa", videonimi "Martin Beck – Poliisi, poliisi", on ruotsalais-saksalainen elokuva vuodelta 1993. Elokuvan on ohjannut Per Berglund. Juoni perustuu Maj Sjöwallin ja Per Wahlöön romaaniin "Missä viipyy poliisi?" (1970). Martin Beckiä näyttelee Gösta Ekman.
Maj Sjöwall on cameoroolissa nainen, joka seisoo Savoy-hotellissa pöydän ääressä.
Juoni.
Malmöläisessä hienostohotellissa Savoyssa murhataan teollisuusjohtaja. Tapahtumien taustalla on laiton ase- ja lääketarvikekauppa.
Bokinha

Rafael Antonio de Jesus Pinto (taiteilijanimeltään "Bokinha" tai "Boquinha", s. 6. tammikuuta 1991 Rio de Janeiro) on brasilialainen beachfutispelaaja, joka edustaa Brasilian beachfutismaajoukkuetta ja Vasco da Gama -seuraa. Pelipaikaltaan 171 senttimetriä pitkä ja 72 kilogrammaa painava Bokinha on hyökkääjä.
Bokinha on edustanut Brasiliaa kaksissa MM-kilpailuissa, vuosina 2013 ja 2015. Vuoden 2013 kilpailuista Tahitilta hän saavutti pronssia. Vuoden 2015 kilpailuissa Bokinha onnistui maalinteossa kolmesti.
Bokinha on pelannut nykyisessä seurassaan, Vasco da Gamassa, vuodesta 2012 alkaen.
Semsjärvi

Semsjärvi (myös "Semtsojärvi", ) on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Tšopinan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven luoteisrannalla 35 kilometriä Tšopinasta länteen. Kylässä ei ole vakituista asutusta (vuonna 2013).
Novgorodin Lappiin kuulunut Semsjärven pogosta mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvun lopussa. 1900-luvun alussa se kuului Mäntyselän volostin Kumsjärven kyläkuntaan. Semsjärven kyläryhmän muodostivat Semsjärven pogosta, Lahdenperä (ven. "Zagubje"), Pohjoispää ("Severnyi Konets") ja Saari ("Ostrov"). Vuonna 1905 niissä oli yhteensä 64 taloa, koulu ja 423 asukasta. 
Neuvostoaikana Semsjärven kylät kuuluivat Karhumäen piirin Mäntyselän kyläneuvostoon. Vuonna 1933 niissä oli 526 asukasta, jotka kaikki olivat karjalaisia. Toisen maailmansodan jälkeen Semsjärvi liitettiin Kumsin kyläneuvostoon.
Maico

Maico on vuosina 1926–1986 toiminut moottoripyörien ja autojen valmistaja. Maico valmisti pieniä kääpiöautoja vuosina 1955–1958 ostettuaan pienen saksalaisen Champion-autotehtaan.
Maico-autot.
Maicon autoissa oli Heinkelin valmistama kaksitahtinen kaksisylinterinen rivimoottori, tilavuudeltaan 400 ja 452 cm³. Tehoa autoissa oli 11-13 kW (15-18 hv). Huippunopeus oli 80-90 km/t.
Maico 500 oli Maico-tehtaan menestynein automalli, jota valmistettiin 6301 kappaletta vuosina 1956–1958. Championin tekniikkaan ja koriin perustuva Maico oli nelipaikkainen ja kaksiovinen. Vaihteita oli kolme. Kaksitahtisen kaksisylinterisen 452 cm³ rivimoottorin teho 13 oli kilowattia (18 hv). Huippunopeus 95 km/t. Moottori sijaitsi takana.
Mitat (Maico 500).
Maico 500 Sport oli 500-mallin urheilullinen erikoismalli, johon mahtui vain kaksi ihmistä. Tehoa oli 14,5 kilowattia (20 hv). Huippunopeus 110 km/t. Moottori oli muiden Maicojen tapaan takana. Paino 585 kiloa. Kääntösäde 5,5 metriä. Maico 500 Sport -mallia valmistettiin vain neljä kappaletta, joista yksi on yhä jäljellä saksalaisessa museossa.
Glas 04 -sarja

Glas 04-sarja on saksalaisen Glas-tehtaan pikkuautosarja, jota valmistettiin eri korimalleina vuosina 1962-1967. Sarjaan kuului kolme mallia moottorin koon mukaan, Glas 1004 (moottori 992 cm³), Glas 1204 (1189 cm³) ja Glas 1304 (moottori 1290 cm³).
Glasin 04-autot olivat takavetoisia ja kaksiovisia. Niissä käytettiin ensimmäisenä hammashihnakäyttöistä nokka-akselia.
Korimalleista coupe esiteltiin ensin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 1961. Glas 04-sarjan Coupea valmistettiin toukokuusta 1962 lokakuuhun 1962, sedania tammikuusta 1963 joulukuuhun 1967, avoautoa 1963-1967 ja farmaria 1966-1967.
1204.
Glas 1204:ssä on nelisylinterinen nelitahtinen 1189 cm³ rivimoottori. Teho 39 kW /5100 r/min ja vääntöä 90 Nm /2000 r/min (DIN, 53 hv ja 9,15 kpm). Varustelu on hyvä 1960-luvun alun pikkuautoksi. Pääntukia ei ole, kuten ei juuri muissakaan 1960-luvun autoissa. Myös polttoainemittari puuttuu. Ohjaus toimii nopeasti ja kevyesti.
Autolehden koeajossa Glas 1204 kiihtyi 0-80 km/t 11,4 sekunnissa, 0-100 km/t 18,0 sekunnissa ja 0-120 km/t 31,8 sekunnissa. Huippunopeus on tehtaan ilmoituksen mukaan 145 km/t.
Glas 1204 maksoi Suomessa vuonna 1963 8950 markkaa.
Pääteasema Brooklyn

Pääteasema Brooklyn ("Last Exit to Brooklyn") on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut Uli Edelin ohjaama saksalais-brittiläinen draamaelokuva, joka perustuu Hubert Selbyn samannimiseen menestysromaaniin. Sen pääaiheita ovat prostituutio sekä työväenluokkaan kuuluvat erilaiset ihmiskohtalot lain molemmilla puolin.
Rosoinen jännityselokuva sijoittuu 1950-luvun Brooklyniin, jossa työväenluokan monenkirjavat ihmiset kohtaavat; Tralala on asiakkaaseen ihastuva prostituoitu ja Harry on ammattiyhdistysaktiivi, joka kamppailee seksuaali-identiteettinsä kanssa. Monet yrittävät etsiä omaa polkuaan huumeiden, rikosten ja väkivallan synkillä nurkilla.
Elokuvan pohjana toiminut romaani oli aikanaan kiistanalainen; se pantiin Italiassa myyntikieltoon ja sen ”epäsiveellisyyttä” puitiin yhdeksän päivää kestäneessä oikeudenkäynnissä. Kriitikoiden myönteisistä arvioista huolimatta kirja aiheutti julkaisunsa myötä paljon ristiriitoja, sillä se kertoi kaunistelematta yhteiskunnan vaietuista aiheista.
Myös elokuva saavutti kriitikoiden suosion. Rotten Tomatoes-sivuston arvioista 78% oli positiivisia. Rajallinen teatterilevitys kuitenkin esti elokuvan kaupallisen menestymisen.
Tuotanto.
Elokuva on pääosin saksalaista tuotantoa, mutta se kuvattiin Yhdysvalloissa ja myös näyttelijät olivat amerikkalaisia.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi sanoo elokuvan tapahtumien yllä leijuvan jatkuvasti toivottomuutta ja väkivallan uhkaa. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Glas V8

Glas V8 on vuosina 1966–1968 valmistettu kaksiovinen nelipaikkainen urheiluauto. V8-mallin valmistuksen aloittamisesta Glas-tehdas päätti Glas GT-mallin suosion perusteella vuonna 1964.
V8-moottori rakennettiin yhdistämällä kaksi 1290-kuutioista rivimoottoria. Myöhemmin 2,6-litraista moottoria suurennettiin 3-litraiseksi, mutta se ehti tuotantoon vasta BMW:n otettua Glas-tehtaan haltuunsa, joten isompimoottorista mallia myytiin vain BMW-merkkisenä, BMW 3000 V8. Pienempää moottorivaihtoehtoa myytiin mallinimellä Glas 2600 V8.
Glas V8-mallia (2600) valmistettiin elokuusta 1966 vuoden 1967 loppuun. BMW 3000 V8 ehti olla tuotannossa vain vajaan vuoden, syyskuusta 1967 toukokuuhun 1968. Kaikkiaan valmistettiin 300 2600-mallia ja 418 3000-mallia eli yhteensä V8-malleja valmistui vain 718 kappaletta.
Glas V8 esiteltiin syyskuussa 1965 Frankfurtin autonäyttelyssä. Korin oli muotoillut italialainen Pietro Frua. Auton huippunopeudeksi ilmoitettiin 200 km/t, myöhemmin 195 km/t.
2600-mallin kahdeksansylinterisen 2580 cm³ V-moottorin suurin teho on 110 kW /5600 r/min (DIN, 150 hv) ja suurin vääntömomentti 203 Nm /4500 r/min. Auto on takavetoinen.
Vaihteita on neljä. Lisävarusteena oli saatavissa automaattivaihteisto.
3000-mallissa moottoria on kasvatettu lisäämällä sylinterien läpimittaa ja iskun pituutta mittoihin 78 x 78 mm. V8-moottorin iskutilavuus on 2982 cm³. Suurin teho on 118 kW /5100 r/min (DIN, 160 hv) ja suurin vääntömomentti 236 Nm /3500-4200 r/min.
Suorituskyky on hyvä. 2600 malli kiihtyy tehtaan mukaan 0-100 km/t 11,0 sekunnissa. BMW:n 3-litrainen kiihtyy hieman nopeammin, 0-100 km/t 10,0 sekunnissa.
Margarita Levieva

Margarita Vladimirovna Levieva (; s. 9. helmikuuta 1980 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläis-amerikkalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Kadotettu" ja "Kosto" sekä elokuvissa "Adventureland" (2009), "L.A. Gigolo" (2009) ja "The Lincoln Lawyer – Oikeuden palvelija" (2011).
Levieva syntyi Leningradissa, (nykyään Pietari) Venäjällä ja on venäläisjuutalaisesta perheestä. Hän muutti Yhdysvaltoihin 11-vuotiaana äitinsä ja kaksoisveljensä kanssa. Levieva kilpaili rytmisessä voimistelussa ennen näyttelijänuraansa.
Honda CR-Z

Honda CR-Z on Hondan vuosina 2010–2016 valmistama urheilullinen hybridiauto. Malli esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2010 ja sitä valmistettiin Japanin Suzukassa. CR-Z on saanut suuresti vaikutteita vuosina 1983–1991 valmistetusta Honda CR-X:stä. 
Vuoden 2010 Euro NCAP -kolaritestistä CR-Z sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Honda CR-Z:n perusrakenne on sama kuin valmistajan toisessa hybridiautossa, Honda Insightissa. Honda Jazzista peräisin oleva 1,5-litrainen VTEC-bensiinimoottori toimii yhdessä IMA:n (Intergrated Motor Assist) kanssa. IMA toimii laturina jarrutuksissa ja rullatessa, kun kytkinpoljin on painettuna pohjaan. Yhdessä moottorit tuottavat tehoa 124 hevosvoimaa ja vääntöä 174 newtonmetriä. Huippunopeus on 200 km/h ja kiihtyvyys nollasta sataan 9,9 sekuntia. Voimansiirtona autossa on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto tai portaaton CVT-automaattivaihteisto.
Suomessa varustetasoja oli kaksi: S ja GT. 
S-varusteluun kuului kuusi turvatyynyä, ESP, aktiiviset pääntuet, mäkilähtöavustin, ISOFIX-kiinnikkeet takaistuimilla, turvavyönmuistutin kaikilla istumapaikoilla, 16 tuuman teräsvanteet pölykapselein, avaimeton käynnistys, LED-taka- ja päiväajovalot, sähköikkunat edessä, automaatti-ilmastointi, lämmitettävät sähköpeilit ja etuistuimet sekä kauko-ohjattu keskuslukitus.
GT-mallissa oli lisäksi 16 tuuman kevytmetallivanteet, bi-xenon-ajovalot, pysäköintitutka takana, nahkaverhoiltu ohjauspyörä ja vaihteenvalitsimen nuppi, vakionopeudensäädin, alumiinipolkimet, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin, sumuvalot, tummennetut takaikkunat, USB-liitäntä, valaistu hansikaslokero, Bluetooth-järjestelmä, murtohälytin ja tavaratilan suojapeite.
NSU 110

NSU 110 on vuosina 1965–1967 valmistettu pikkuauto, jota valmistettiin Länsi-Saksassa yhteensä 74 000 kappaletta. Se on pidennetty muunnos mallista Prinz 1000.
NSU:n takamoottorirakenne oli pienissä autoissa melko yleinen 1950- ja 1960-luvuilla. Moottori on myös ilmajäähdytteinen. Rivinelosmoottorin iskutilavuus on 1085 cm³ ja suurin teho 39 kW /5600 r/min (DIN, 53 hv) ja suurin vääntömomentti 78,5 Nm /2500 r/min (DIN).
Edessä oleva matkatavarasäiliö eli tavaratila on iso. Sen luukku, takana oleva konepelti sekä polttoainesäiliön luukku avataan sisältä. Sisätilat ovat pikkuautoksi suhteellisen isot pitkän akselivälin ansiosta.
Ajo-ominaisuudet ovat hyvät esimerkiksi kaarreajossa. Edessä ovat levyjarrut ja takana rumpujarrut, jotka toimivat hyvin. Epäkohta on kuitenkin tuulilasi, sillä karkaistu tuulilasi saattaa sirpaloitua yhdestä ainoasta kivestä.
Autolehden koeajossa kulutus oli melko korkea pikkuautoksi. Kulutus vaihtelee välillä 8-11,4 litraa /100 km.
Suorituskyky on 1960-luvun pikkuautoksi melko hyvä, NSU 110 kiihtyi 0-100 km/t 17,0 sekunnissa ja 0-120 km/t 29,4 sekunnissa. Huippunopeus on autolehden mukaan 134,3 km/t, valmistajan mukaan 145 km/t.
NSU 110 maksoi Suomessa vuonna 1966 8980 markkaa.
Loksim3D

Loksim3D on junasimulaattori, joka perustuu suurimmilta osin Saksaan.
Lisäosat.
Peli sijaitsee internetsivulla josta voi ladata itse pelin ja lisäosia. Lisäosia ovat esim. radat ja ohjaamot/veturit.
Itä-Afrikan kuivuuskausi 2011

Itä-Afrikan kuivuuskausi 2011 oli heinäkuusta 2011 vuoden 2012 puoliväliin kestänyt kuivuusjakso Itä-Afrikan alueella. Noin 10 miljoonaa ihmistä kärsi ruoan ja veden puutteesta. Erityisesti Etiopia, Kenia ja Somalia ajautuivat humanitaariseen kriisiin kuivuuden takia. Kuivuus johti satojentuhansien ihmisten kuolemaan. Viimeksi kuivuus oli yhtä kova 60 vuotta aiemmin.
Somaliassa.
Keski-ja Etelä-Somaliassa kuoli arviolta 258 000 ihmistä (4,6 % väestöstä) lokakuun 2010 – huhtikuun 2012 välillä. Pahin tilanne oli touko–elokuussa 2011. Kuolleista 133 000 oli alaikäisiä. 10 % alle 5-vuotiaista lapsista kuoli. Pahiten kuivuus iski Ala-Shabeellahaan (18 % alle 5-vuotiaista kuoli), Mogadishuun (17 % alle 5-vuotiaista) ja Bayhin (13 % alle 5-vuotiaista). Somaliassa oli viimeksi yhtä paha nälänhätäkatastrofi 25 vuotta aiemmin.
Kuivuus johti karjan kuolemiin, huonompiin satoihin, työn tarpeen vähentymiseen ja kotitalouksien tulojen tipahtamiseen. Ruoan vähyyden vuoksi ruoasta joutui maksamaan liian korkealle noussutta hintaa. Hallituksen ja al-Shabaabin välinen sota ja muut väkivallanteot estivät ruokakuljetusten toimittamisen nälkäisille. Etenkin al-Shabaabin valvonnassa olleilla alueilla kärsittiin nälänhädästä pahasti.
Roberto Bonano

Roberto Óscar Bonano (s. 24. tammikuuta 1970 Rosario) on uransa lopettanut argentiinalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli maalivahti.
Bonano edusti ammattilaisurallaan argentiinalaisia Rosario Centralia ja River Platea sekä espanjalaisia Barcelonaa, Real Murciaa ja Deportivo Alavésia. Hän pelasi yhteensä 233 Argentiinan Primera Divisiónin, 68 Espanjan Primera Divisiónin ja 50 Espanjan Segunda Divisiónin ottelua.
Argentiinan A-maajoukkueessa Bonano pelasi 13 ottelua vuosina 1996 ja 1999–2000. Hän oli mukana MM-kilpailuissa 2002 mutta ei päässyt siellä pelaamaan.
Agar.io

Agar.io (tai Agario) on Matheus Valadaresin kehittämä toimintapeli, joka julkaistiin 28. huhtikuuta 2015 Microsoft Windowsille sekä 8. heinäkuuta Androidille ja iOS:lle. Alun perin peli julkaistiin selainpelinä 4chan-kuvalaudalle, jossa se sai välittömästi positiivista huomiota, ja peliä suoratoistettiin useilla pelisivustoilla (esim. Twitch).
Pelaaminen ja tavoite.
Pelin aloittaessa pelaaja ohjaa pientä palloa rajatulla alueella. Pallolle voi antaa nimen, joka näkyy pallossa myös muille pelaajille. (Jos et anna pallolle nimeä, sen nimeksi tulee "An unnamed cell") Pelaajan tulee syödä muita pelaajia ja välttää itse tulemasta syödyksi. Pelaajan pallo kasvaa sitä mukaa, kun hän syö muita kohteita pelialueelta. Mitä isommaksi pallo kasvaa, sitä hitaammaksi pallon liikuttaminen tulee. Kartalla eli pelialueella on myös pieniä pellettejä jotka kasvattavat palloa. Muiden pelaajien lisäksi kartalla on myös viruksia, vihreitä palloja, jotka eivät ole toisten pelaajien ohjattavissa. Kun virusta isomman pallon ohjaa viruksen päälle, pallo räjähtää ja pallosta tulee monta pientä palloa. Kuitenkin virusta pienempi pallo voi hyödyntää virusta piilottautumalla sen alle.
Pelin ominaisuuksia.
Ennen pelin aloittamista pelaaja voi valita peliominaisuudeksi esimerkiksi tumman kartan. Peliä voi pelata myös ilman värejä sekä "skinejä". Skinit ovat pelaajien palloissa olevia kuvia, jotka ovat esimerkiksi tiettyjen poliitikkojen hahmoja sekä lippuja, mikäli pallon nimessä on jonkun maan nimi. Pelaaja voi halutessaan myös olla näkemättä toisten pelaajien nimiä. Pelin päättyessä ilmestyy tilasto, jossa ilmoitetaan esimerkiksi syötyjen pelaajien ja pellettien määrä. Tilastossa näkyy myös pelin kesto eli kauanko pelaajan pallo pysyi elossa ja aika siitä, kauanko pelaaja oli top10-listassa sekä paras sijoitus siinä. Tämänkin tilaston ilmestymisen voi ohittaa valitsemalla niin asetuksista. Kartta on mahdollista myös avata isoksi pelaamatta sillä.
Valittavina pelialueina ovat Pohjois- ja Etelä-Amerikka, Eurooppa, Venäjä, Turkki, Itä-Aasia, Kiina ja Oseania. Jokaisessa pelialueessa on monta eri karttaa. Pelin voi halutessa vaihtaa myös tiimi-, seikkailu- tai kaveripeliksi. Tiimipelissä pelaajat eritellään värin mukaan joukkueisiin, jotka pelaavat toisiaan vastaan. Samassa joukkueessa olevaa pelaajaa ei voi syödä. Seikkailupelissä on erilaisia ominaisuuksia, kuten esimerkiksi "äidiksi" () kutsuttu roosan värinen pallo, josta syöksyy pellettejä. Äitipalloon ajautuneet pelaajat muuttuvat ruoaksi. Seikkailupeli on luotu pelin kehittäjien avuksi ja he testaavat tällä pelialueella uusia ominaisuuksia. Kaveripelin avulla muille on mahdollista linkittää se pelialue, jolle itse pelaa. Peliin on lisätty vuonna 2016 mahdollisuus kirjautua sisään. Kirjautumisen jälkeen pelaamisesta ansaitsee kokemuspisteitä ja kolikoita, joilla voi ostaa erilaisia skinejä. Saatujen kokemuspisteiden määrä riippuu siitä, kuinka kauan pelaaja pysyy hengissä ja kuinka paljon palloja hän syö.
Škoda 440

Škoda 440 oli tšekkoslovakialaisen AZNP:n vuosina 1955–1959 valmistama pienehkö kaksiovinen auto. Mallia valmistettiin kaikkiaan 75 417 kappaletta.
Autossa on nelitahtinen nelisylinterinen 1 089 cm³ rivimoottori. Škoda 440 on nimetty moottorinsa mukaan: 4 sylinteriä ja tehoa 40 hevosvoimaa (eli 29 kilowattia). Vaihteita on neljä, joista ensimmäinen on synkronoimaton.
Škodan vaihteenvalitsin on halvemmassa "Standard"-mallissa lattialla, ja kalliimmassa "Export"-mallissa ohjauspyörässä. Siinä oli myös enemmän kromauksia ja koristeita. Kaasupolkimen asento on liian pysty. Viimeistely ja työn laatu oli puutteellista.
440:n jousitus oli varsin kova. Edessä ja takana oli lehtijouset.
Tekniikan Maailman koeajossa bensiinin kulutus oli lähes 10 litraa /100 km. Suorituskyky oli vaatimaton, vaikka 1950-luvun autojen kiihtyvyys onkin heikkoa myöhempiin autoihin verrattuna. Škoda 440 kiihtyi 0–50 km/h 5,5 sekunnissa, 0–80 km/h 15,0 sekunnissa ja 0–100 km/h 30,0 sekunnissa. Huippunopeus oli vain 115 km/h.
Škoda 440 Standard maksoi Suomessa vuonna 1956 470 000 markkaa.
Mazda 1200

Mazda 1200 oli Mazdan vuosina 1967–1977 valmistama automalli. Malli oli varhaisimpia Suomeen Japanista tuotuja Mazdoja.
1969 malli.
Vuosimallin 1969 Mazda 1200 de Luxe oli pikkuautoksi suorituskykyinen, mutta sen ajo-ominaisuuksissa oli huomattavia heikkouksia. Auton suuntavakavuus oli heikko ja ohjaus täysin tunnoton, mikä vaikeutti nopeaa ajamista.
Jousitus aiheutti hyppimistä sorateiden kuopissa, sekä etu- että takapäässä. Kaarteissa auton etu- ja takapää saattoivat yllättäen luistaa, joka vaikeutti kaarreajoa. Mazdan ensiasennusrenkaat saivat myös lehdistöltä moitteita.
Luokassaan melko vahvan nelisylinterisen rivimoottorin iskutilavuus on 1 169 cm³. Suurin teho on 50 kilowattia /6000 r/min (DIN, 68 hv) ja suurin vääntömomentti 94 Nm /3000 r/min (DIN). Nelivaihteinen vaihteisto on täysin synkronoitu. Edessä ovat levy- ja takana rumpujarrut.
Mazda 1200 de Luxe kiihtyi 0–100 km/h 16,3 sekunnissa. Huippunopeus on Tekniikan Maailman mukaan 142,9 km/h, joka on lähes sama kuin valmistajan ilmoittama 145 km/h.
Mazda 1200 de Luxe maksoi Suomessa vuonna 1969 11 490 markkaa.
Ojutjärvi

Ojutjärvi eli Oijärvi (ent. Iso Oijusjärvi) on järvi Kauhavalla, Etelä-Pohjanmaalla. Sen rantaviiva on pituudeltaan 4,7 kilometriä, ja järven pinta-ala on 56,7 hehtaaria. Se kuuluu Kauhavanjoen vesistöalueeseen. Järven suurin syvyys on hieman yli kaksi metriä.
Ojutjärvi on luonnontilainen, humuspitoinen järvi. Sieltä pyydetään haukea, ahventa ja kirjolohta. Ojutjärven rannalla ovat Kauhavan kaupungin venepaikat.
Ojutjärven rannalla sijaitsee Kauhavan seurakunnan leirikeskus. Siellä on myös uimaranta.
Hino Contessa

Hino Contessa on vuosina 1961–1967 valmistettu japanilainen pikkuauto. Contessaa valmistettiin kahtena korimallina, porrasperänä ja coupéna.
Contessasta on kaksi sukupolvea, jotka nimettiin PC:ksi ja PD:ksi. PC-sarjaa valmistettiin vuosina 1961–1964 yhteensä 47 300 ja seuraavan sukupolven PD:tä noin 55 000 kappaletta. Autoa ei ole tuotu Suomeen, mutta vuosina 1964–1967 valmistettua 1300-mallia tuotiin Euroopan maista ainakin Sveitsiin ja Alankomaihin.
Contessan tuotannon päättymiseen vaikutti Toyota ostamalla Hinon tehtaan. Samalla päättyi Hino-henkilöautojen tuotanto.
Hino käytti Contessassa ranskalaiselta Renault’lta ostettua tekniikkaa, jota oli käytetty Renault 4CV:ssä.
Konetukko Oy solmi maahantuontisopimuksen Hino Contessasta vuonna 1965, mutta autoja ehti tulla Suomeen vain puolisen tusinaa kappaletta ennen mallin valmistuksen loppumista.
PC (1961–1964).
Ensimmäisen sukupolven PC-mallit (1961–64) olivat takamoottorisia. Vesijäähdytteisen 893 cm³ rivinelosmoottorin teho on 26 kilowattia (tehonormi ei tiedossa, 35 hv). Contessa PC on kevyt, se painaa vain 750 kg.
900 Sprint.
Hino Contessa 900 Sprint on siro pieni urheiluauto, jonka on muotoillut kuuluisa italialainen automuotoilija Giovanni Michelotti. 900 Sprint on Contessan coupé-malli. Sprint-malli painaa vain 650 kg.
PD (1964–1967).
Toisen sukupolven PD-malleissa (1964–1967) on 1251-kuutioinen Renault’n lisenssillä valmistettu moottori. PD-mallien nimi oli iskutilavuuden mukaan Hino Contessa 1300. Mallia tuotiin mm. Sveitsiin ja Alankomaihin.
BMW 319

BMW 319 on vuosina 1934–1937 valmistettu automalli. 319-mallia valmistettiin yhteensä vain 6468 yksilöä. 319:n seuraaja vuonna 1937 oli BMW 320-malli.
Autolehdistö, esimerkiksi englantilainen "Motor Sport" -lehti kehui BMW 319:n ajo-ominaisuuksia sekä 319:n tehokkaamman urheilumallin suorituskykyä. 319 on vakaa ajettava mutkaisillakin teillä. Ohjaus toimii hyvin.
Etupyörissä on erillisjousitus. Edessä on poikittainen lehtijousi ja takana pitkittäiset lehtijouset. Kaikissa neljässä pyörässä on rumpujarrut. Sisustus on vaalea. Kojetaulun mittarit ovat valkopohjaiset kuten myös painikkeet ja katkaisimet.
BMW 319:ssä on 1911 cm³ 6-sylinterinen rivimoottori. Tehoa on 33 kW /3750 r/min (eli 45 hv). 319:n urheilumallissa on moottorista otettu enemmän tehoa, 55 hv eli 40,5 kW. Vaihteita on neljä.
319:n huippunopeus on noin 115-120 km/t. "Motor Sport" -lehden mittauksessa BMW 319 kiihtyi 16-80 km/t 15 sekunnissa ja 16-96 km/t 21 sekunnissa.
Veynes

Veynes on kunta Kaakkois-Ranskassa Hautes-Alpesin departementissa Provence-Alpit-Rivieran alueella.
Liikenne.
Veynes on tärkeä rautatieliikenteen solmukohta Ranskan eteläisillä Alpeilla. Rautatieyhtiö PLM:n rakentama rautatie Marseillesta Veynesiin valmistui vuonna 1875. Seuraavaksi valmistuivat linjat Grenoble–Veynes vuonna 1878, Veynes–Briançon vuonna 1884 ja Veynes–Valence vuonna 1894. Tällöin kaupungista oli rautatieyhteys neljään ilmansuuntaan, ja tätä yhteyttä kutsuttiin Veynesin tähdeksi ("Étoile de Veynes"). Kaupungissa on museo, jossa kerrotaan rautatien historiasta.
Montmaur (Hautes-Alpes)

Montmaur on kunta Kaakkois-Ranskassa Hautes-Alpesin departementissa Provence-Alpit-Rivieran alueella. Se sijaitsee Dévoluyn vuoriston laidalla. Kylässä on 1300-luvulta peräisin oleva linna "château de Montmaur". Se oli Ranskan vastarintaliikkeen linnoituksena toisen maailmansodan aikaan.
Standard Pennant

Standard Pennant on Standard Motorin vuosina 1957–1960 valmistama pieni neliovinen henkilöauto. Pennantia valmistettiin Englannissa kaikkiaan 42 910 kappaletta. Pennant on tavallisen Standard Ten -pikkuauton loistomalli. Moottori on sama, mutta varustelu on Pennantissa parempi. Kummankin mallin erikoisuus on alaslaskettava takaistuimen selkänoja - 1950-luvulla tämä oli uutuus.
Standard Pennantissa on nelisylinterinen nelitahtinen 948 cm³ bensiinimoottori. Teho 24 kilowattia /4500 r/min (DIN, 33 hv). Suurin vääntömomentti 62,8 Nm /2400 r/min.
Pennantille tyypillistä on kaksivärimaalaus, saatavana oli useita väriyhdistelmiä.
Pennantissa on neljä vaihdetta. Lisävarusteena oli saatavissa Laycock de Normanvillen valmistama ylivaihde sekä Standrive–automaattikytkin.
Standard Pennant oli niin kapea, että se rekisteröitiin Suomessa neljälle hengelle.
Standard Pennant Saloon maksoi Suomessa vuonna 1959 755 000 markkaa.
La Rochette (Hautes-Alpes)

La Rochette on kunta Kaakkois-Ranskassa Hautes-Alpesin departementissa Provence-Alpit-Rivieran alueella. Kunnan nähtävyys on erikoisen muotoinen kalliomuodostuma, jota kutsutaan nimellä "Napoleonin hattu."
Standard Ten

Standard Ten on monien eri Standard-autojen mallinimi vuosina 1906–1960. Nimi "Ten" viittaa verohevosvoimiin. Kaikkien mallien valmistaja oli brittiläinen autonvalmistaja Standard Motor Company.
1954–60 Ten.
Suomessa tunnetuin on viimeisin Ten-malli, jota tuotiin myös Suomeen. Tätä Standard Ten -mallia valmistettiin vuosina 1954–1960 kaikkiaan 172 500 kappaletta. Pienestä koosta huolimatta ovia on neljä.
Tenin loistomalli on Standard Pennant. Moottori on sama, mutta varustelu on Pennantissa parempi. Kummankin mallin erikoisuus on alaslaskettava takaistuimen selkänoja - 1950-luvulla tämä oli uutuus.
Moottori on nestejäähdytteinen 4-tahtinen 4-sylinterinen 948 cm³ rivimoottori, teholtaan 24 kW /4500 r/min (DIN, 33 hv, epätarkka SAE-bruttoteho 27 kW), vääntömomentti 62,8 Nm /2400 r/min.
Ten on takavetoinen. Vaihteita on neljä. Lisävarusteena oli saatavissa ylivaihde, joka toimii kolmen vaihteen kanssa eli tällöin vaihteita on jopa seitsemän.
Autolehden koeajossa Standard Ten kiihtyi 0-50 km/t 8,6 sekunnissa, 0-80 km/t 21,6 sekunnissa ja 0-100 km/t 46,3 sekunnissa. Suorituskyky on heikko.
Jarrut ovat tehokkaat.
Standard-autoja toi Suomeen Korpivaara Oy. Standard Ten maksoi 700 000 markkaa vuonna 1959. Ylimääräisestä tilapäisestä autontuontiverosta johtuen Standard Ten maksoi edellisenä vuonna 1958 enemmän eli 787 000 markkaa.
Tenistä on myös farmariversio Standard Ten Companion.
Pasi Aikio

Pasi Aikio on suomalainen muusikko. Hän on soittanut rumpuja mm. Electric Blue Peggy Sue and the Revolutionions from Mars, Rastas, The Blaster Master ja J.A. &amp; Alamäki -yhtyeissä. Hän on lastenmusiikkiyhtye Taskumattien kitaristi-laulaja ja biisien tekijä.
Fernando DDI

Fernando Luiz de Oliveira Valença (s. 8. maaliskuuta 1981 Garanhuns) on brasilialainen beachfutispelaaja, joka edustaa Brasilian beachfutismaajoukkuetta ja venäläistä Lokomotiv Moskovaa. Pelipaikaltaan 182 senttimetriä pitkä ja 82 kilogrammaa painava Fernando DDI on puolustaja.
Fernando DDI on pelannut Brasilian paidassa kaksissa MM-kilpailuissa, vuosina 2013 ja 2015. Vuoden 2013 MM-kilpailuista Tahitilta hän saavutti pronssia.
Fernando DDI on pelannut venäläisessä Lokomotiv Moskovassa vuodesta 2014 alkaen. Sitä ennen hän on edustanut kotimaansa seurojen lisäksi portugalilaista Sporting CP:tä ja toista venäläisseuraa Krylja Sovetovia. Kotimaansa Corinthiansin kanssa Fernando DDI saavutti seurajoukkueiden maailmanmestaruuden vuonna 2013.
Todistusaineisto

Todistusaineisto on oikeudenkäynneissä se aineisto, johon tuomari saa perustaa ratkaisunsa. Yleensä oikeudenkäynneissä asianosaiset nimeävät todisteet ja ratkaisu tehdään niiden perusteella. On olemassa kuitenkin inkvisitorisia prosessimuotoja, joissa tuomari voi itse nimetä todisteita ja hankkia sellaisia.
Suomessa riita- ja rikosasioissa yleisissä tuomioistuimissa asianosaiset eli kantaja ja vastaaja nimeävät todisteet harvinaisia poikkeustilanteita lukuun ottamatta (esimerkiksi syytetyn mielentilatutkimus). Hallintolainkäytössä on sen sijaan yleisemmin mahdollista, että hallinto-oikeus itse hankkii selvityksiä ja lausuntoja, jotka otetaan asiaa ratkaistaessa huomioon.
Suomen oikeudenkäymiskaaren 17 luvun mukaan todisteet jakaantuvat suulliseen todisteluun, katselmuskohteisiin, kirjallisiin todisteisiin ja asiantuntijalausuntoihin. Jako voidaan tehdä myös henkilötodisteluun ja reaalisiin todisteisiin. Asiantuntijatodistelu on tässä jaottelussa henkilötodistelua.
Suullinen todistelu jakaantuu asianosaisten ja todistajien kertomuksiin. Todisteena voidaan huomioida myös asianosaisen käytös, esimerkiksi estetön poissaolo, kertomuksen muuttuminen tai selityksen antamatta jättäminen.
Kirjallisten todisteiden osalta todisteen muodostaa teksti, joka on jollakin alustalla; paperilla tai sähköisessä tiedostossa. Katselmuskohteita ovat esimerkiksi valokuvat, videotallenteet ja esineet. Katselmus voidaan tehdä myös paikkaan: esimerkiksi kiinteistölle tai asuntoon. Asiakirja voi olla sekä kirjallinen todiste että katselmuskohde, jos sen perusteella halutaan todistaa paitsi sen tekstisisältöä myös laatijan käsialaa tai asiakirjassa olevia sormenjälkiä taikka tahroja.
Asiantuntijalausunnot voivat olla joko kirjallisia tai suullisia. Niissä on kyse asiantuntijan selostamista kokemussäännöistä eikä niinkään kyseisen asiantuntijan omista havainnoista.
Oikeudenkäymiskaaressa säädetään todistamiskielloista. Tällöin tuomioistuin ei saa hyväksyä kyseistä todistetta todistusaineistoon. Todistamiskielto voi koskea tiedon sisältöä, hankintatapaa taikka todistajan henkilöä. Esimerkiksi pappi ei saa todistaa rippisalaisuudesta eikä kukaan tuomioistuimen neuvottelusalaisuudesta.
Ahlstrom

Ahlstrom Oyj on suomalainen, globaalisti toimiva yritys, joka valmistaa kuitupohjaisia materiaaleja.
Ahlstromin tuotteisiin kuuluvat muun muassa koristepaperit, suodatinmateriaalit, tarramateriaalien irrokepohjapaperit, erikoiskuitukankaat, sähkötekniset eristepaperit, lasikuitumateriaalit, elintarvikkeiden pakkaukset ja etiketit, teippimateriaalit, terveydenhuollon kankaat ja lääketieteen diagnostiikkamateriaalit. Yli 90 prosenttia Ahlstromin kuituvalmisteista tehdään uusiutuvista kuiduista.
Historia.
Ahlstromin ja Munksjön yhdistyminen.
Kuitupaperiyhtiö Ahlstrom ja erikoispaperivalmistaja Munksjö tiedottivat vuoden 2016 lopulla yhdistymisestään, joka toteutettiin Ahlstrom Oyj:n sulautumisella Munksjöhön. Jo aiemmin vuonna 2013 Munksjö oli ostanut Ahlstromilta sen erikoispaperitoiminnot. Alustavasti uuden yhtiön nimeksi valittiin Ahlstrom-Munksjö, ja sen kotipaikaksi tuli Suomi pääkonttorin sijaitessa Tukholmassa. Ensisijaiseksi listautumispaikaksi yhtiö valitsi Helsingin pörssin rinnakkaislistautumisen ollessa Tukholman pörssissä. Omistusrakenteeltaan Ahlstrom-Munksjöstä tuli vahvasti suomalainen suurimman omistajan ollessa sijoitusyhtiö Ahlström Capital. Ahlstrom-Munksjön toimitusjohtajaksi nimitettiin Munksjön toimitusjohtaja Jan Åström ja hallituksen puheenjohtajaksi puolestaan Ahlström Capitalin toimitusjohtaja Hans Sohlström.
Hans Sohlström valittiin loppuvuodesta 2017 yhtiön uudeksi toimitusjohtajaksi Jan Åströmin oltua jäämässä eläkkeelle. Sohlström aloitti tehtävässä huhtikuussa 2018. Samalla yhtiö päätti siirtää pääkonttorinsa Suomeen syksyn 2018 aikana.
Ahlstrom-Munksjö tiedotti ostavansa yhdysvaltalaisen Expera-yhtiön 526 miljoonan euron kauppahintaan. Yrityskauppa julkistettiin heinäkuussa 2018 ja se on tarkoitus toteuttaa vuoden loppuun mennessä. Ahlstrom-Munksjölle kaupan arvioitiin tuovan noin kolmanneksen lisää liikevaihtoa ja samalla kasvattavan yhtiön asemaa Yhdysvalloissa, jossa Experalla on neljä paperitehdasta ja kaksi sellutehdasta.
Syyskuussa 2020 kerrottiin, että Ahlström Capitalista, Bain Capitalin hallinnoimista rahastoista sekä Viknum ja Belgrano Inversionesista koostuva konsortio on jättänyt käteisostotarjouksen kaikista Ahlstrom-Munksjö Oyj:n osakkeista. Kauppa toteutui vuonna 2021 ja ja kesäkuussa 2021 Ahlstrom-Munksjö poistui Helsingin pörssistä.
Lokakuussa 2023 yhtiön nimeksi tuli Ahlstrom. Helen Mets nimitettiin Ahlstromin toimitusjohtajaksi joulukuussa 2022. 
Liiketoiminta.
Ahlstrom on markkinajohtaja maailmanlaajuisesti tai alueellisesti usealla toimialueellaan: yhtiö johtaa maailmanlaajuisesti moottorisuodattimissa, sähköteknisissä eristepapereissa, pergamenttityyppisessä leivinpaperissa sekä teipeissä. Irrokepaperissa ja koristepaperissa se on Euroopan markkinajohtaja ja teepusseissa maailmanlaajuisesti toisella sijalla. Yhtiö toimii Euroopassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Aasiassa. Suurin osa tuotantolaitoksista sijaitsee Euroopassa.
Ahlstromilla on asiakkaita muun muassa autoteollisuudessa, huonekalujen valmistuksessa, rakennusteollisuudessa, terveydenhuollossa ja energiateollisuudessa sekä elintarvike- ja juomateollisuudessa.
Tahitin beachfutismaajoukkue

Tahitin beachfutismaajoukkue (lempinimeltään "Tiki Toa", ) edustaa Tahitia beachfutiksen kansainvälisissä otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Tahitin jalkapalloliitto ja se kuuluu OFC:hen ja FIFA:an. Tahitin maajoukkue kilpaili ensimmäistä kertaa MM-kilpailuissa vuonna 2011 Ravennassa. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Espinhossa Tahiti selviytyi finaaliin, jonka se hävisi isäntämaa Portugalille 5-3. 
Maajoukkueen päävalmentajana toimii Tehina Rota ja kapteenina Raimana Li Fung Kuee. 
Pelaajat.
Tahitin pelaajat vuoden 2015 MM-kilpailuissa, joista joukkue saavutti hopeaa.