Martti Luther

Martti Luther (, ) oli saksalainen munkki ja teologi. Luther oli reformaation keskeinen hahmo, ja hänen teologiset näkemyksensä muodostavat luterilaisuuden perustan.
Luther hylkäsi kirjoituksissaan useita oman aikansa katolisen kirkon oppeja ja käytäntöjä, erityisesti aneista ja paavin vallasta. Paavi julisti Lutherin kirkonkiroukseen vuonna 1521. Lutherin avioliitto entisen nunnan Katharina von Boran kanssa loi esimerkin protestanttisten pappien naimisiinmenolle.
Lutherin ajatusten leviämistä edisti se, että hän kirjoitti kansankielellä eli saksaksi, ja että hänen kirjoituksiaan levitettiin uuden kirjapainotaidon avulla. Luther piti Raamatun kääntämistä kansankielelle tärkeänä ja käänsi sen alkuteksteistä saksaksi. Hänen kirjallinen työnsä vaikutti merkittävästi saksan kirjakielen kehitykseen. Luther otti käyttöön kansankielisen jumalanpalveluskielen, mikä synnytti kansankielisen virrenlaulun. Luther kirjoitti ja sävelsi itse useita virsiä.
Lutherin vanhurskauttamisopin mukaan ihminen pelastuu yksin armosta, yksin uskosta ja Kristuksen tähden. Luther opetti, ettei ihminen voi saavuttaa vanhurskautta teoillaan, vaan katsoi, että hyvät teot ovat armon ja uskon hedelmä. Luther korosti, että Raamattu on opin ja elämän ylin ohje. Luther puhui myös uskovien yleisen pappeuden puolesta. 
Myöhemmissä teoksissaan Luther arvosteli jyrkästi roomalaiskatolisia, reformoituja protestantteja ja anabaptisteja. Myöhäisteoksissaan Luther esitti myös jyrkän antisemitistisiä näkemyksiä.
Elämä.
Varhaisvaiheet.
Martin Luther syntyi Hans ja Margaretha Lutherin poikana. Hänet kastettiin Toursin Pyhän Martin päivänä, jonka mukaan hän sai nimensä. Isä Hans työskenteli kuparikaivoksessa läheisessä Mansfeldissä ja toivoi pojastaan virkamiestä tuomaan perheelle lisää kunniaa. Nuori Martti lähetettiin opintielle Mansfeldiin, Magdeburgiin ja Eisenachiin. Vuonna 1501 hän kirjoittautui sisään Erfurtin yliopistoon opiskelemaan lakia. Nuori oppilas saavutti kandidaatin arvon vuonna 1502 ja valmistui maisteriksi vuonna 1505.
Jo nuorena Luther tunsi erityistä kiinnostusta hengellisiin asioihin ja hän pohti varsinkin suhdettaan Jumalaan. Ratkaisevan käänteen aiheutti raivoisa ukkosmyrsky kesällä 1505. Se iski Lutherin ollessa matkalla opiskelukaupunkiinsa Erfurtiin. Tästä säikähtäneenä hän rukoili apua: ”Auta, Pyhä Anna! Jos tästä selviän, ryhdyn munkiksi!”. Koska Lutherin henki säästyi, hän piti lupauksensa, erosi oikeustieteellisestä ja meni Wittenbergin kaupungin augustinolaisluostariin isänsä vastustuksesta huolimatta.
Kamppailu rauhasta Jumalan kanssa.
Luther omistautui nuorena veljenä täysin luostarielämälle. Hän pyrki tekemään hyviä töitä miellyttääkseen Jumalaa ja palveli toisia rukoillen heidän sielujensa puolesta. Rauha Jumalan kanssa osoittautui hänelle kuitenkin vaikeaksi saavuttaa. Luther paastosi, piinasi ruumistaan piiskaamalla sitä, vietti pitkiä aikoja rukoillen ja ripittäytyen jatkuvasti. Luostarissa Luther luki myös paljon Raamattua. 
Lutherille oli suurena apuna hänen rippi-isänsä Johann von Staupitz, joka neuvoi nuorta munkkia luottamaan Kristukseen. Hän tutustutti Lutherin saksalaisen mystiikan nimellä kulkevaan hengellisen kirjallisuuden suuntaukseen ja tuki hänen teologianopintojaan. Lopulta Luther katsoi oivaltaneensa kristinuskon ytimen: hän ajatteli, että armo ja syntien eli pahojen tekojen anteeksisaaminen ovat lahjoja, joiden saaminen ei riipu ihmisen omista teoista. Hänen mukaansa kristinuskossa ei ole kyse siitä, että ihminen voisi saavuttaa Jumalan armon elämällä hyvin tai tunnustamalla syntejä ahkerasti. Luther vihittiin papiksi vuonna 1507. Staupitz myös lähetti Lutherin matkalle Roomaan selvittämään augustinolaissääntökunnan sisäisiä erimielisyyksiä. Roomassa on nykyään matkan muistona Martti Lutherin aukio. Myöhemmin Staupitz määräsi Lutherin luennoimaan Wittenbergin yliopistossa ja jatko-opiskelemaan siellä teologiaa: tohtorin tutkinnon tämä suorittikin vuonna 1512. Samana vuonna Lutherista tuli Wittenbergin yliopiston professori.
Lutherin teesit.
Martti Luther lähetti kuuluisat 95 teesiään 31. lokakuuta 1517 Mainzin arkkipiispa Albrektille, Brandenburgin piispalle sekä joillekin henkilökohtaisille tuttavilleen. Tarina kertoo, että Luther naulasi teesinsä Wittenbergin kirkon oveen, mutta tämän tarinan todenperäisyys on kiistanalainen. Tapahtumasta on kaksi mainintaa: Lutherin professorikollega Philipp Melanchthon mainitsee asian Lutherin kuoleman jälkeen kirjoitetussa teoksessaan. Hän ei kuitenkaan itse ollut tapauksen silminnäkijä. Toinen maininta on Lutherin käyttämässä Uudessa testamentissa, jossa on merkintä: ”Tohtori Martin Lutherin aneita käsitteleviä teesejä naulattiin 1517 Wittenbergin kirkkojen oviin”. Kirjoittajaksi arvellaan Lutherin uskottua Georg Röreriä. Muita mainintoja teesien naulaamisesta ei ole, eikä Luther maininnut sitä omissa kirjoituksissaan.
Lutherin oppilaat käänsivät alun perin latinaksi kirjoitetut teesit saksaksi, minkä jälkeen teesit levisivät ympäri valtakuntaa kirjapainotaidon ansiosta. Tästä alkoi hänen ja katolisen kirkon välinen julkinen taistelu, joka johti katolisen kirkon hajaannukseen ja protestanttisten kirkkojen syntyyn. 
Eräänä näkyvimmistä epäkohdista oli katolisen kirkon anekauppa, joka oli herättänyt kysymyksiä jo aikaisemmin. Englannissa John Wycliffe arvosteli aneita jo 1300-luvulla. Jan Hus oli niiden vastustuksen tähden päätynyt roviolle vuonna 1415. Lutheria varoiteltiin Husin kohtalosta. Dominikaanimunkki Johann Tetzel oli saarnannut anekaupan puolesta sanoin: ”Kun raha kirstuhun kilahtaa, niin sielu taivaaseen vilahtaa”. Luther tuomitsi anekaupan sanoen: ”Paavillinen ane ei anna anteeksi ainoatakaan syntiä, rauhan voi saavuttaa Kristuksen sanassa uskon kautta.” Nämä sanat aloittivat protestanttisen uskonpuhdistuksen.
Lutherin ja Johannes Eckin väittely.
Luther kutsuttiin Leipzigin väittelynä tunnettuun disputaatioon Johann Eckin kanssa Leipzigin yliopistoon heinäkuussa 1519. Eck syytti Lutheria hussilaisuudesta. Luther myönsi löytäneensä Jan Husin kirjoituksista kristillisiä ja evankelisia totuuksia, joita kirkko ei voi tuomita. Luther sanoi: ”Raamatun tähden meidän täytyy hyljätä paavi ja konsiilit. Minä tahdon uskoa omasta tahdosta enkä olla minkään auktoriteetin orja, oli se sitten konsiili, yliopisto tai paavi.” Hän myös puhui uskovien yleisen pappeuden puolesta. Leipzigin väittely ei virallisesti koskaan ratkennut, mutta tietyssä mielessä se oli Lutherille voitto. Lutherin kirjoituksia – ja tässä väittelyn pöytäkirjoja – voitiin kehittyneen kirjapainotekniikan avulla koota kirjoiksi, ja hänen ajatuksensa alkoivat saada kannatusta kaikkialla Euroopassa.
Vuoden 1520 syksyllä Luther vastaanotti pannauhkausbullan, jota kutsutaan alkusanojen mukaan nimellä "Exsurge Domine". Kun ylioppilaat polttivat kirkollisia kirjoja julkisesti, heitti Luther vihkomuotoisen bullankin tuleen. Varsinainen pannabulla "Decet Romanum Pontifacem" julkaistiin tammikuussa 1521.
Luther Wormsin valtiopäivillä.
Kun keisari Kaarle V avasi Wormsin valtiopäivät 10. tammikuuta 1521, Luther oli saanut käskyn tulla selittämään näkemyksiään myös siellä. Luther kysyi: ”Onko meidän aloitettava tämän kiistan selvittäminen tuomitsemalla Jumalan sana?”. Lutheria vaadittiin perumaan näkemyksiään, mutta hän jatkoi: ”Ellei minua Pyhän Raamatun todistuksilla ja selvillä järkisyillä saada vakuuttuneeksi, sillä yksinomaan paavia ja kirkolliskokoustakaan en voi uskoa. Olen sidottu omaantuntooni ja Jumalan sanaan. Sen vuoksi en voi perua mitään.” Keisari julisti Wormsin ediktin, jonka mukaan Luther oli paholainen munkinkaapuun puetun ihmisen hahmossa. Luther tuomittiin myös valtakunnankiroukseen ja kerettiläiseksi ja hänen kirjansa määrättiin poltettaviksi. Lutherin suojelija vaaliruhtinas Fredrik Viisas antoi kuitenkin luvan ”siepata” Luther ja viedä hänet turvaan Wartburgin linnaan. Siellä piileskellessään Luther omistautui kirjalliseen työhön muun maailman luullessa hänen kuolleen. Lutherin sanomaksi usein väitetty ”Tässä seison, enkä muuta voi. Jumala minua auttakoon” ei ole Lutherin sanoma lause.
Raamatunkäännös.
Luther piti tärkeänä Raamatun kääntämistä kansankielelle, koska kirkon virallinen versio oli latinankielinen Vulgata. Lutherin saksankielinen raamatunkäännös lukeutuu kristikunnan tärkeimpiin. Myös ennen Lutheria Raamatusta oli olemassa käännöksiä saksaksi, mutta niiden kieli oli epäyhtenäistä ja osin vaikeasti ymmärrettävää. 
Luther käänsi Uuden testamentin yhdessätoista viikossa vuonna 1522 ollessaan Wartburgin linnassa. Vanhan testamentin kääntämiseen häneltä kului työryhmän avustamanakin 12 vuotta. Täydellinen saksankielinen Raamattu ilmestyi vuonna 1534. Luther vältti versiossaan aiempien Raamattujen sanantarkkoja käännöksiä. Sen sijaan hän paneutui asiasisältöön sekä ajatukseen, minkä uskoi kunkin raamatunkohdan haluavan välittää. Roomalaiskirjeen lukuun 3:28 Luther lisäsi sanan ”yksin”, jota ei esiinny alkutekstissä: ”Päättelemme että ihminen vanhurskautetaan yksin uskosta”. Lutherin käännöksestä tuli myös muiden protestanttisten kansankielille käännettyjen Raamattujen esikuva. Muun muassa Ruotsissa Olaus Petri ja Suomessa Mikael Agricola käyttivät hänen käännöstään työnsä apuna.
Luther sijoitti apokryfiset kirjat omaksi ryhmäkseen muiden Vanhan testamentin kirjojen jälkeen. Vaikka ne eivät sisälly hepreankieliseen Raamattuun, on niillä hänen mukaansa oma paikkansa Raamatussa ja kirkon elämässä. Luther antoi apokryfikirjojen kokoelmalle otsikon "Apokryfit. Toisin sanoen kirjat, joita ei tule pitää Pyhien Kirjoitusten vertaisina mutta jotka silti ovat hyödyllisiä ja hyviä lukea."
Muut kristilliset kirjat.
Raamatunkäännöksen lisäksi Lutherin merkittävimpiä tuotoksia ovat katekismukset "Iso katekismus" sekä "Vähä katekismus". Iso katekismus oli tarkoitettu papeille, Vähä eli pieni perheenisille avuksi kristillisen uskon oppimiseen ja opettamiseen.
Jumalanpalvelusuudistus.
Vuonna 1522 Luther otti saksan käyttöön jumalanpalveluskielenä latinan sijaan. Hän arvosteli paavin ja kirkkoruhtinaiden vallankäyttöä ja piti Raamattua kirkon ylimpänä auktoriteettina.
Lutherin liturgisista julkaisuista merkittävimpiä ovat latinankielinen messun järjestys "Formula Missae" vuodelta 1523, kaupunkiseurakuntia varten ja vuonna 1526 ilmestynyt "Deutsche Messe" maaseurakunnille. Samalla kansankielinen jumalanpalvelus synnytti myös kansankielisen virrenlaulun. Luther myös kirjoitti ja sävelsi virsiä. Lutherin tunnetuimmat virret ovat jouluvirsi "Enkeli taivaan" ja "Jumala ompi linnamme".
Erasmus-keskustelu.
Vuosina 1524 ja 1525 Luther väitteli tunnetun humanistin Erasmus Rotterdamilaisen kanssa, tämä kun korosti tahdon vapautta ja sen merkitystä ihmisen pelastukselle. 
Suhtautuminen talonpoikaiskapinaan.
Vuonna 1524 Saksassa nousi talonpoikaiskapina, jossa vedottiin Lutherin ajatuksiin kristityn vapaudesta. Pari vuotta aiemmin Luther oli antanut ”herrojen” kuulla kunniansa muun muassa näiden talonpojille sälyttämien kovien verojen vuoksi. Luther yritti rakentaa sovintoa osapuolten kesken, mutta epäonnistuttuaan kehotti aatelistoa kukistamaan kapinan. Kapinan tukahduttamisen yhteydessä vuonna 1525 kuoli muun muassa kapinallisjohtajiin kuulunut teologi Thomas Müntzer. Kantansa vuoksi Luther menetti kansansuosiotaan.
Marburgin uskontokeskustelu.
Katolisten mukaan ehtoollisessa leipä muuttuu Jeesuksen ruumiiksi ja viini vereksi. Lutherin mukaan ehtoollisaineet eivät muutu, mutta silti Jeesuksen ruumis on fyysisesti leivässä ja veri viinissä. Monet muut reformistit, kuten Ulrich Zwingli, ajattelivat, että Jeesus ei ole ruumiillisesti läsnä ehtoollisessa, vain henkisesti, ja ”tämä on minun ruumiini” tarkoittaa ruumiin symbolista eikä fyysistä läsnäoloa leivässä (”’Est’ vai ’significat’?”).
Tästä syystä Luther alun perin sanoi, ettei Zwingli seuraajineen ole kristittyjä. Marburgin uskontokeskustelussa vuonna 1529 kaksikko onnistui sopimaan 14 viidestätoista teologisesta erimielisyydestään, mutta ehtoollisen osalta yksimielisyyteen ei päästy. Siksi Sveitsin reformisteista tuli protestanttisuuden erillinen suuntaus, reformoitu kirkko eli kalvinismi.
Augsburgin valtiopäivät vuonna 1530.
Keisari Kaarle V kutsui koolle valtiopäivät ja kaikkien oli esitettävä uskontunnustuksensa. Philipp Melanchthonin laatima ja luterilaisten allekirjoittama tunnustus erotti heidät lopullisesti katolisesta kirkosta. Luther ei voinut osallistua valtiopäiville, koska hän joutui valtakunnankirouksen vuoksi pelkäämään henkensä puolesta.
Luther ja paavin nuntius Vergerio.
Paavi Paavali III kutsui koolle Trenton kirkolliskokouksen. Paavi lähetti nuntius Vergerion Lutherin luokse marraskuussa 1535. Luther lupasi saapua kokoukseen, ja jos paavi halusi tulla Wittenbergiin, niin hän olisi tervetullut.
Lutherin kuolema.
Luther kuoli 18. helmikuuta 1546 syntymäkaupungissaan. Hänet haudattiin Wittenbergin linnankirkkoon.
Perhe.
Vuonna 1525 Luther nai entisen nunnan Katharina von Boran. Naimattomuuslupauksen rikkominen oli jatkoa katolisten käytäntöjen arvostelulle. He saivat kuusi lasta. Lasten nimet olivat Hans, Elisabeth, Magdalena, Martti nuorempi, Paul ja Margaretha.
Luther ja juutalaiset.
Lutherin kirjoitusten suhde juutalaisiin oli jyrkkä. Myötämielisemmissä kohdissa hän katsoi, etteivät he olleet kääntyneet kristinuskoon lähinnä kristittyjen harjoittaman syrjinnän takia. Tästä on esimerkkinä hänen nuoruuden tuotannostaan "Dass Jesus Christus eyn geborener Jude sey" (Että Jeesus Kristus on syntyperäinen juutalainen, 1523). Kun hänen Vanhan testamentin messiasprofetioita hyödyntävä julistuksensa ei kuitenkaan merkittävästi onnistunut käännyttämään juutalaisia, hänen mielipiteensä joidenkin tutkijoiden mukaan muuttuivat.
Toisten Luther-tutkijoiden mukaan taas Lutherin suhde juutalaisiin oli johdonmukainen ja varsin muuttumaton. Luther inhosi juutalaisia muun muassa sen tähden, että joutui heidän käännyttämisyritystensä kohteeksi ja kirjoitti kirjassaan "Juutalaisista ja heidän valheistaan": ”Kolme oppinutta juutalaista tuli luokseni siinä toivossa, että he saisivat minusta uuden juutalaisen, koska me täällä Wittenbergissä aloimme lukea hepreaa”. Hän saarnasi juutalaisten noudattavan pahoja epäkristillisiä tapoja, sillä juutalaiset olivat muun muassa herjanneet Neitsyt Mariaa huoraksi ja Jeesusta äpäräksi. Koska Raamatun mukaan Jeesus on Jumala, juutalaiset syyllistyivät Lutherin mielestä jumalanpilkkaan. Lisäksi juutalaiset pyrkivät käännyttämään kristittyjä juutalaiseen uskontoon ja katsoivat, ettei kristittyä esivaltaa tarvitse kunnioittaa. 
Lutherin kirjaa "Juutalaisista ja heidän valheistaan" on pidetty Lutherin tuotannon häpeäpilkkuna. Kirjaan sisältyy kehotuksia ”juutalaisten valheiden” kuulemisesta pääsemiseksi kehotuksia esivallalle polttaa juutalaisten synagogia, keräämään juutalaiset kaupungeissa omiin suljettuihin kortteleihinsa (gettoihin) ja viemään laiskat juutalaiset ahkeruuden oppimista varten työleireihin kaupunkien ulkopuolelle. Myös juutalaisten surmaaminen kuului Lutherin kirjassa oikeutettuihin toimenpiteisiin kristinuskon puolesta. Omana aikanaan Lutherin kirjalla ei kuitenkaan ollut suurta vaikutusta juutalaisten kohteluun.
Koska Luther katsoi Raamatun nojalla, että muun muassa jumalanpilkka, kristittyjen eksyttäminen pois Kristuksesta ja esivallan halveksiminen ovat vääryyksiä, hän kehotti esivaltaa rankaisemaan vääryyttä tekeviä juutalaisia. Esivallan pitäisi rangaista jumalanpilkasta ja sillä on oikeus puolustaa oikeaa Jumalaa. Luther kirjoitti teoksen "Juutalaisista ja heidän valheistaan" esipuheessa, että häneltä on pyydetty kirjoitusta juutalaisista. Joidenkin kristittyjen pelättiin horjuvan kristillisestä uskostaan juutalaisen uskonnon puoleen, koska Luther ei ollut ottanut kovin näkyvästi kantaa sitä vastaan ”Minä en soisi, että kristityt antaisivat juutalaisten vietellä itsensä samaan kurjuuteen ja surkeuteen, jossa he itse ovat.”
Hitlerin Saksassa 1930-luvulla Luther nostettiin esikuvaksi. Natsit levittivät teosta suurina painoksina, ja monet kansallissosialistit vetosivat hänen kirjoituksiinsa puolustaessaan holokaustia keskitysleireineen. Filosofi Karl Jaspersin mukaan Lutherin kirjassa on valmiina koko natsien ohjelma. Joidenkin kirkkojen edustajien mukaan Lutherin antisemitismi ei ollut rasistisesti motivoitua vaan kristillisestä teologiasta kumpuavaa juutalaisvastaisuutta. Esimerkiksi teologi Carl Fredrik Wisløffin mukaan toisin kuin kansallissosialisteilla, jotka pitivät juutalaista ”rotua” vihollisenaan, oli Lutherilla kyse uskonnosta. Kastettu juutalainen ei ollut enää juutalainen. Joidenkin historioitsijoiden mukaan Lutherin käsityksiä juutalaisista ei voi kutsua vain uskonnollisiksi näkemyksiksi. Frankfurtin juutalaisen seurakunnan puheenjohtaja Salomon Korn kirjoitti vuonna 2017, että Lutherin näkemykset menevät jopa yli sen perinteisen kristillisen juutalaisvastaisuuden, josta voi nähdä merkkejä Uudessa testamentissa.
Luther ja islam.
Marburgin kokouksen aikaan osmaniarmeija piiritti Wieniä. Luther ei ollut hyväksynyt turkkilaisten vastustamista. Hän piti turkkilaisia Jumalan kristityille lähettämänä rangaistuksena, raamatullisen maailmanlopun lähetteinä. Nämä tuhoaisivat antikristuksen, jonka Luther uskoi olevan paavi. Hän vastusti ajatusta Pyhästä sodasta ”ikään kuin kansamme olisi kristittyjen armeija turkkilaisia vastaan, jotka olivat Kristuksen vihollisia. Tämä on täysin ristiriidassa Kristuksen opetuksia ja nimeä vastaan.” Toisaalta Kahden regimentin opissaan Luther tuki ei-uskonnollista sotaa turkkilaisia vastaan. Vuonna 1526 Luther kirjoitti teoksessa "Voivatko sotilaatkin kuulua autuaalliseen säätyyn?", että kansakunnan puolustaminen käy syyksi oikeutettuun sotaan. Vuonna 1529 "Vom Kriege wider die Türken" -teoksessaan Luther kehotti toistuvasti keisari Kaarle V:tä ja saksalaisia taistelemaan turkkilaisia vastaan.
Vuonna 1542 Luther luki Koraanin latinankielisen käännöksen. Hän tuotti sittemmin useita jyrkästi arvostelevia kirjoituksia islamista. Hän kirjoitti muslimien uskosta kiihkottomammin kuin juutalaisuudesta. Vaikka Luther piti muslimien uskoa paholaisen aseena sekä nimitti profeetta Muhammedia ”piruksi ja Saatanan esikoislapseksi”, hän ei ollut saarnaamassa ristiretkeä turkkilaisia vastaan: ”Annettakoon turkkilaisen uskoa ja elää kuten tahtoo, aivan kuten paaviuden ja valekristittyjen annetaan elää.” Luther vastusti Koraanin julkaisukieltoa, sillä hän halusi sen olevan saatavilla kriittistä tutkimusta varten.
Luther ja yhteiskunta.
Köyhäinhoidon uudistus oli keskeinen osa Martti Lutherin aloittamaa kirkollista vallankumousta. Luther ja hänen kannattajansa uskoivat sanomansa ratkaisevan myös köyhyyden aiheuttamat ongelmat. Tämä edisti luterilaisuuden leviämistä.
Lutherin suosio.
Eri aikoina ja eri maissa on Lutheriin suhtauduttu monin eri tavoin. 1800-luvulla nousevan kansallistunteen Saksassa hänestä tehtiin eräänlainen isänmaan sankari. Esimerkiksi uskonpuhdistajaa esittävät kuvat olivat usein ylistäviä ja kertoivat tämän sankaruudesta.
Natsi-Saksan aikana Lutherille annettiin oikeaoppisen uskonpuhdistajan rooli. Juutalaisvastaisten mielipiteidensä takia Luther oli arvostettu mies Adolf Hitlerin johtamassa Saksassa. Luther kuvattiin useaan otteeseen juutalaisvihaajaksi: seikka jolle tämän omat tekstit toki antoivat pohjaa. Natsimieliset protestanttipapit vetosivat Lutheriin oikeuttaakseen kristalliyön terrorin.
Sosialistinen Saksan demokraattinen tasavalta leimasi Martti Lutherin jahkailijaksi ja aikaansaamattomaksi henkilöksi. Tosin virallisen Saksan demokraattisen tasavallan näkökulmasta hän oli hyvällä asialla, mutta ei kyennyt toteuttamaan aikeitaan käytännössä. Kuitenkin Saksan demokraattinen tasavalta järjesti suuret Luther-juhlat 1983 uskonpuhdistajan 500-vuotissyntymäpäivien yhteydessä.
Katolisille Luther on ollut perinteisesti yhteisen kirkon hajottaja. Katolinen Luther-tutkimus on muuttunut objektiivisempaan suuntaan Joseph Lortzin koulukunnasta alkaen.
Evankelis-luterilaiset pitivät Lutheria pitkään sankarina. Historiantutkimuksen huomiot uskonpuhdistajan juutalaisasenteista ja suhtautumisesta talonpoikaiskapinallisiin ovat sittemmin monipuolistaneet Lutherin kuvaa.