tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Paperi T

Paperi T (oikealta nimeltään Henri Pulkkinen) on porvoolainen, nykyään Helsingissä asuva rap-artisti, DJ ja runoilija. Hän on myös Radio Helsingin musiikkipäällikkö.
Ura.
Ruger Hauer.
Paperi T oli osa Ruger Hauer -nimistä rap-yhtyettä, johon kuuluivat hänen lisäkseen MC:t Pyhimys ja Tommishock. Yhtyeen ensimmäinen "Se syvenee syksyllä" -albumi julkaistiin 24. marraskuuta 2010 Monsp Recordsin kautta.
Ruger Hauerin toinen pitkäsoitto "Erectus" julkaistiin 26. lokakuuta 2012 myös Monsp Recordsin kautta. Se nousi Suomen virallisen albumilistan 16. sijalle.
Yhtyeen kolmas pitkäsoitto "Ukraina" julkaistiin Monsp Recordsin kautta 25. lokakuuta 2013. Albumi nousi 15. sijalle Suomen virallisella albumilistalla. Sen kappaleesta "Jenkem" on julkaistu musiikkivideo.
Ruger Hauerin neljäs pitkäsoitto "Mature" julkaistiin 2016 Universal Musicin alaisen Johanna Kustannuksen kautta.
Sooloura.
Paperi T:n ensimmäinen sooloalbumi "Malarian pelko" julkaistiin 17. huhtikuuta 2015 Universal Musicin alaisen Johanna Kustannuksen kautta. Albumin ensimmäinen single ”Sä jätät jäljen” julkaistiin 14. marraskuuta 2014 videona YouTubessa. Toinen musiikkivideo ”Resnais, Beefheart &amp; Aalto” julkaistiin 6. helmikuuta 2015 ja kolmas ”Elokuva” 10. huhtikuuta 2015. Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan kärkeen. "Malarian pelko" palkittiin huhtikuussa 2016 Teosto-palkinnolla.
Artistin toinen studioalbumi "Kaikki on hyvin" julkaistiin 15. kesäkuuta 2018. Levyn nimikkokappale ”Kaikki on hyvin” julkaistiin singlenä 4. huhtikuuta sekä ”Paniikki”-musiikkivideon kera 24. toukokuuta 2018.
Muut projektit.
Paperi T ja Khid julkaisivat "Ex ovis pullus non natis serò fit ullus" -nimisen EP:n 6. kesäkuuta 2013. EP:n julkaisi Monsp Records, ja se julkaistiin rajoitettuna vinyylipainoksena sekä digitaalisena julkaisuna.
18. lokakuuta 2013 Paperi T julkaisi yhdessä Paavoharju-yhtyeen kanssa albumin "Joko sinä tulet tänne alas tai minä nousen sinne" Svart Recordsin kautta.. Se nousi Suomen virallisen albumilistan sijalle 11.
Paperi T on myös vieraillut muun muassa porvoolaisten rap-artistien kappaleilla. Hän myös juontaa ohjelmia Radio Helsingillä.
Paperi T:ltä ilmestyi 29. syyskuuta 2016 Kosmoksen kustantamana "post-alfa"-runoteos, jonka 2 500 kappaleen ensipainos myytiin loppuun kahdessa päivässä. Kirjasta on tehty jo neljä painosta.
Tammikuussa 2017 Paperi T valittiin Radio Helsingin musiikkipäälliköksi.
Elokuussa 2019 Pulkkinen nimettiin PME Recordsin A&amp;R-päälliköksi.
Yksityiselämä.
Koulutukseltaan Paperi T on medianomi.
Diskografia.
"Pääartikkeli: "
Edvin Sippola

Edvin Abraham Sippola () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja opinnot.
Sippolan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Sippola ja Kustaava Sippola. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Rakel Alice Vesikarin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti keskikoulun kurssin Iin yhteiskoulussa vuonna 1930. Sotilaskoulutusta hän sai tykistö- ja tiedonantokurssilla vuonna 1926 ja konekiväärikomppanianpäällikkökurssilla vuonna 1929 sekä tykistökurssilla vuonna 1931. Lisäksi hän suoritti suojeluskuntain komentajakurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1934.
Jääkärikausi.
Sippola työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Sippola saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 6. Jääkärirykmentin 17. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sippola palveli sisällissodan jälkeen 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 6:ssa, joka nimettiin myöhemmin ensin Kajaanin sissipataljoonaksi ja myöhemmin Pohjanmaan Jääkäripataljoonaksi. Pataljoonassa hän toimi nuorempana upseerina 4. komppaniassa. Hän erosi armeijasta 24. syyskuuta 1919 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön 1. tammikuuta 1920, jossa hänet nimitettiin paikallispäälliköksi Parkanon suojeluskuntaan. Parkanosta hän siirtyi 10. heinäkuuta 1920 paikallispäälliköksi Huittisiin ja 1. syyskuuta 1922 alkaen Hollolaan. Helmikuun alusta vuonna 1926 hänet nimitettiin Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin 2. sotilasohjaajaksi ja 1. helmikuuta 1930 alkaen I alueen ja 1. helmikuuta 1933 alkaen VIII alueen sekä 5. joulukuuta 1935 alkaen IV alueen päälliköksi. Hänet on haudattu Forssaan.
Richard Conner

Richard Carroll ”Dick” Conner (25. maaliskuuta 1934 Pueblo, Colorado – 8. heinäkuuta 2019 Rancho Santa Fe, Kalifornia) oli Yhdysvaltoja edustanut uimahyppääjä. Hän kilpaili miesten 10 metrin kerroshypyissä vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa ja johti kisaa karsinnan jälkeen, mutta sijoittui lopulta pronssille. Hän opiskeli Etelä-Kalifornian yliopistossa.
Jeanne Stunyo

Jeanne Georgette Stunyo (s. 11. huhtikuuta 1936 Gary, Indiana) on yhdysvaltalainen uimahyppääjä, joka sai naisten ponnahduslaudassa hopeamitalit Pan-Amerikan kisoissa 1955 ja vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa. Molemmilla kerroilla kultaa voitti Patricia McCormick. Stunyo oli vähällä päästä olympiajoukkueeseen jo vuonna 1952.
Stunyo opiskeli Detroitin yliopistossa ja edusti Detroit AC -seuraa.
Vuoden Luontokuva

Vuoden Luontokuva on Suomen Luonnonvalokuvaajat ry:n vuosittain järjestämä kilpailu, jossa palkitaan nimensä mukaisesti vuoden luontokuva. Kilpailu on Pohjoismaiden suurin luontokuvatapahtuma. Ensimmäinen kuva palkittiin vuonna 1980, mutta varsinainen kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1981. Kilpailukuvien on oltava otettu Suomessa. 
Vuonna 1995 kilpailu avattiin myös muille kuin Suomen Luonnonvalokuvaajat ry:n jäsenille. Vuoden Luontokuva 2003 on ensimmäinen digikameralla otettu voittajakuva. Vuonna 2005 nuorille tuli oma sarja. Samana vuonna kilpailuun osallistumista helpotettiin, kun kuvia alettiin vastaanottaa myös digitaalisesti. 
Suomen Itsenäisyyden juhlavuotena oli erikoisluokka ”Sininen ja valkoinen”, jonka voittajakuvasta tehtiin juhlaraha ja 2 €:n erikoisraha. Sarjan voitti Kari Auvinen teoksella Kuuvaris.  
Voittajat.
Nuoret.
Vuosina 2007–2011 nuorten sarjoja oli kaksi.
Louis Gantois

Louis Charles Gantois (15. marraskuuta 1929 Saint-Maur-des-Fossés – 26. helmikuuta 2011 Cannes) oli ranskalainen meloja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa vuosina 1952 ja 1956; ensimmäisellä kerralla hän sai pronssimitalin. Lisäksi hän sai vuoden 1954 ratamelonnan maailmanmestaruuskilpailuissa hopea- ja pronssimitalit, jälkimmäisen yhdessä Maurice Graffenin, Marcel Renaud’n ja Robert Entericin kanssa.
Oscar Geier

Oscar Arnold Geier (19. elokuuta 1882 Zürich – 5. marraskuuta 1942 New Jersey, Yhdysvallat) oli sveitsiläinen rattikelkkailija ja olympiamitalisti.
Geier voitti 49-vuotiaana hopeaa Lake Placidin olympialaisissa 1932 kahden miehen kelkoista yhdessä itseään 30 vuotta nuoremman Reto Capadruttin kanssa. Hän oli samoissa kisoissa myös maansa neljänneksi sijoittuneessa neljän miehen kelkkojen joukkueessa. 
Lähteet.
Gábor Novák

Gábor Novák (14. elokuuta 1934 Budapest – 5. elokuuta 2021) oli unkarilainen ratameloja, olympiamitalisti ja Euroopan mestari. Hän edusti budapestiläistä Építők SC:tä.
Novák saavutti miesten 10 000 metrin kanadalaisyksiköissä olympiahopeaa Helsingissä 1952 ajalla 57.49,2. Hän voitti samalla matkalla Euroopan mestaruuden Gentissä 1957. Novák kuoli 86-vuotiaana 5. elokuuta 2021.
Stephen Macknowski

Stephen Albert (”Steve”) Macknowski (16. helmikuuta 1922 Yonkers, New York – 4. huhtikuuta 2013) oli yhdysvaltalainen meloja, joka sai Steve Lysakin kanssa kaksi olympiamitalia vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa. Kultamitali tuli 10 000:n ja hopeamitali 1 000:n metrin kanadalaiskaksikoista. Macknowski voitti myös neljä kansallista mestaruutta vuosina 1946–1948.
Macknowski opiskeli Columbian yliopistossa, ryhtyi vakuutusasiamieheksi ja perusti myös oman toimistonsa.
Mantshurian kandidaatti

Mantshurian kandidaatti () on John Frankenheimerin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1962. Elokuva perustuu Richard Condonin romaaniin "Mantšurian sankari", jonka pohjalta käsikirjoituksen teki George Axelrod.
Angela Lansbury oli Oscar-ehdokkaana parhaasta naissivuosasta ja Ferris Webster parhaasta leikkauksesta. "Mantshurian kandidaatti" valittiin vuonna 1993 National Film Registryn arkistoitavien elokuvien joukkoon. 
American Film Instituten vuonna 2001 julkistamalla kaikkien aikojen jännittävimpien amerikkalaiselokuvien listalla "Mantshurian kandidaatti" arvioitiin sijalle 17.
Juoni.
Kersantti Raymond Shaw’n (Laurence Harvey) johtama joukkue joutuu korealaisten joukkojen väijytykseen ja vangiksi. Kotiinpalattuaan hän saa sankarin vastaanoton ja palkitaan Medal of Honorilla. Pian käy kuitenkin selväksi, että joukkueen miehet ovat ennen vapautustaan joutuneet aivopesuun, ja useat heistä näkevät toistuvia painajaisia. Kokemuksesta eniten kärsineelle kapteeni Bennet Marcolle (Frank Sinatra) selviää, että venäläiset ja kiinalaiset agentit ovat ohjelmoineet Shaw’n oikeaa käskyä odottavaksi salamurhaajaksi: kun hänelle näytetään ruuturouva-pelikortti, hänen on ohjelmointinsa mukaan tehtävä mitä tahansa hänelle sen jälkeen käsketään. 
Shaw’n amerikkalainen valvoja on hänen äitinsä (Angela Lansbury), joka on valmis mihin tahansa saadakseen täysin hallitsemansa toisen aviomiehensä presidentiksi. Hän ryhtyy yhteistyöhön vihollisen kanssa ja on jopa valmis uhraamaan oman poikansa toteuttaakseen hankkeensa.
Kielto ja ensi-ilta Suomessa.
Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalle ikärajan KK (Kokonaan kielletty) 1963 ulkopoliittisista syistä. Elokuvaa ei siten saanut Suomessa levittää eikä esittää laillisesti. Se sai lopulta ensi-iltansa vasta vuonna 1989, kun ulkopoliittista kieltoperustetta ei enää voinut käyttää. Ensi-iltaan vapauttamisen yhteydessä elokuvatarkastamo oli erikseen toivonut, että elokuvan markkinoinnissa ei mainittaisi elokuvan olleen kielletty ulkopoliittisista syistä. Tarkastamon johtaja Jerker A. Eriksson sanoi Helsingin Sanomien haastattelussa 1989, että ”"Poliittisista syistä aikoinaan kielletyt filmit voidaan hyväksyä nyt, poikkeuksetta, melko varmasti."”
Stephen Lysak

Stephen John ("Steve") Lysak (7. elokuuta 1912 Newark, New Jersey – 30. heinäkuuta 2002 Yonkers, New York) oli yhdysvaltalainen meloja. Hän osallistui vuoden 1948 kesäolympialaisiin Lontoossa ja sai siellä Stephen Macknowskin kanssa kaksi mitalia; kultaa tuli 10 000:n (aika: 55:55.4) ja hopeaa 1 000:n metrin (aika: 5:08.2) kanadalaiskaksikoista.
Lysakin veli oli John Lysak, joka myös oli olympialaisissa kilpaillut meloja. Veljesten äiti kuoli vuoden 1918 influenssapandemiassa, ja isä lähetti lapset orpokotiin. He aloittivat soutamisen Hudson-joessa kotitekoisilla veneillä.
Lysak edusti Yonkers Canoe Clubia ja voitti myös kansallisia mestaruuksia. Hän suunnitteli ja rakensi kanootin, jota hän Macknowskin kanssa käytti olympialaisissa.
Sweet Hitch-Hiker

Sweet Hitch-Hiker on Creedence Clearwater Revivalin heinäkuussa 1971 ilmestynyt kappale ja single. Se oli kitaristi Tom Fogertyn eron myötä trioksi kutistuneen yhtyeen ensimmäinen julkaisu, ja samalla CCR:n viimeinen top 10 -hitti Yhdysvalloissa. Suoraviivainen ”Sweet Hitch-Hiker” sisältyy myös vuonna 1972 julkaistulle "Mardi Gras" -albumille.
Kappaleessa mainittava Greasy King oli hampurilaiskoju lähellä yhtyeen harjoitustilaa, Cosmo's Factorya, Berkeleyssä Kaliforniassa. 
Singlen b-puolen kappale ”Door to Door” on yhtyeen basistin Stu Cookin kirjoittama ja laulama. Myös se löytyy "Mardi Gras'lta".
Kappaleet singlellä.
A-puoli
B-puoli
Anna ja Siamin kuningas

Anna ja Siamin kuningas () on John Cromwellin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1946. Se perustuu Margaret Landonin anglointialaisesta Anna Leonowensista kertovaan romaaniin. Samaan romaaniin pohjautuu myös vuonna 1956 valmistunut musikaalielokuva "Kuningas ja minä". "Anna ja Siamin kuningas" sai Oscar-palkinnon parhaasta lavastuksesta ja parhaasta kuvauksesta. Lisäksi se oli ehdolla kolmessa muussa kategoriassa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Youcef Ghazali

Youcef Ghazali (s. 24. tammikuuta 1988 Ben Badis, Algeria) on algerialainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Ghazali edustaa Algerian pääsarjassa pelaavaa ES Sétifiä.
Ura.
Ghazali aloitti ammattilaisuransa WA Tlemcenin riveissä kaudella 2007–2008. Hän pelasi seurassa kolmen kauden verran, kunnes siirtyi vuonna 2010 ES Sétifiin.
Pietro Lombardi

Pietro Lombardi (6. kesäkuuta 1922 Bari – 5. lokakuuta 2011 Bari) oli italialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja.
Lombardi kilpaili kesäolympialaisissa vuosina 1948 ja 1952: Lontoossa vuonna 1948 hän voitti 52 kg:n sarjan kultamitalin. Helsingissä 1952 hän paini sarjassa 57 kg, jossa sijoittui kahdeksanneksi. Lombardi saavutti myös kaksi pronssimitalia maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1950 ja 1955.
Kuningas Salomonin kaivokset (vuoden 1950 elokuva)

Kuningas Salomonin kaivokset ("King Solomon’s Mines") on Compton Bennettin ja Andrew Martonin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1950. Elokuva perustuu Henry Rider Haggardin samannimiseen romaaniin. Elokuva sai Oscar-palkinnon parhaasta kuvauksesta ja parhaasta leikkauksesta. Lisäksi se oli ehdolla parhaan elokuvan palkinnon saajaksi.
Elokuvassa Stewart Granger näyttelee seikkailija Allan Quatermainia, jonka Deborah Kerrin näyttelemä Elizabeth Curtis palkkaa etsimään Afrikassa kadonnutta aviomiestään.
Desmodium gangeticum

Desmodium gangeticum (Sanskrit: अंशुमती anshumati, ध्रुवा dhruva, दीर्घमूला dirghamoola, पीवरी pivari, शालपर्णी shalaparni) on "Fabaceae"-heimoon kuuluva kasvi.
Kasvi luetaan uuselintarvikkeisiin, jota sisältävä yrttivalmiste vedettiin Suomessa pois markkinoilta, koska kasvin turvallisuudesta ei ole tietoa eikä valmisteelle ole haettu markkinointilupaa.
Torsten Rudeen

Torsten Rudeen (9. maaliskuuta 1661 Lysvik, Värmlanti – 9. syyskuuta 1729 Linköping) oli ruotsalainen runoilija, runouden professori, piispa ja valtiopäiväedustaja.
Rudeen oli vuodesta 1692 alkaen runouden professori, 1706 teologian professori ja tuomiorovasti Turussa, 1708 Karlstadin superintendentti ja 1716 Linköpingin piispa. Hän on julkaissut muun muassa "Finska Helicons underdånige fägnesånger" (1704). Merkittävimpiä ovat hänen käsikirjoituksina säilyneet lyyrilliset runonsa. Hänen lapsensa aateloitiin 1719 nimellä Rudenschöld. 
Rudeenin isä Haquinus Rudenius oli Lysvikin kappalainen ja äiti Christina Falk. Rudeen kävi Karlstadin lukion, jonka jälkeen hän meni Uppsalan yliopistoon 1678. Itämaisten kielten professorin Gustaf Peringerin ohjauksessa hän väitteli 1691 ("pro gradu"), saaden filosofian maisterin paperit.
Vuonna 1692 Rudeen nimitettiin Turun Akatemian runousopin professoriksi. Hän oli jo vuosia kirjoittanut runoja juhlatilaisuuksiin ja myös lausunut niitä. Turussa häneltä tilattin paljon virallisia runoja ja muistopuheita. Hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa syyskuussa 1699 ja hänen palkkapitäjäkseen määrättiin Paimio, joka vaihdettiin Piikkiöksi 1701. Vuonna 1706 hänelle myönnettiin kolmannen teologian professuuri. Samana vuonna hänet nimitettiin myös Turun ruotsalaisen seurakunnan tuomiorovastiksi ja kirkkoherraksi. Hänen toimikautensa näissä viroissa jäi lyhyeksi, sillä jo 1709 hän muutti Ruotsiin Karlstadin piispaksi. Linköpingin piispaksi hänet nimitettiin 1716, ja samalla Ruotsin valtiopäiville pappissäädyn puhemieheksi. Rudeen vihittiin 1719 teologian tohtoriksi.
Vuonna 1692 Rudeen avioitui Anna Christoffersdotter Brunellin kanssa. Tämä kuoli 1695, ja Rudeen avioitui toistamiseen 1696 Magdalena Wallvikin kanssa, joka oli kuningttaren hovineiti. Vuonna 1719 vaimo ja lapset aateloitiin, ja he saivat nimekseen Rudenschöld.
Rudeenilla oli kahdeksan lasta, joista tunnettuja ovat ainakin seuraavat:
Turun Akatemiassa Rudeen ohjasi Benedictus Granrothin väitöskirjan joutsenten laulusta ("Exercitium academicum, De cantu cygnorum"). Hän ohjasi myös Jacob Wijkarin tutkielman Pohjanlahden hylkeistä.
Aili Runne

Aili Siviä Runne (o.s. Peippo; 22. helmikuuta 1920 Parikkala – 22. syyskuuta 1999) oli suomalainen säveltäjä ja sanoittaja, jonka tunnetuimpia kappaleita ovat Annikki Tähden laulama ”Muistatko Monrepos’n”, johon Runne teki tekstin sekä Anna Mutasen laulama ”Laps’ olen Karjalan”, johon Runne teki sävellyksen ja sanoituksen.
Aili Runne oli musiikkineuvos Ossi Runnen käly. 
Runne on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Bittern-luokka (sluuppi)

Bittern-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmen sluupin muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa.
Alukset.
"HMS Enchantress", jonka alkuperäisenä nimenä oli "HMS Bittern", oli luokan alkuperäinen nimikkoalus, jonka valmistus alkoi aseistettuna Amiraliteetin jahtina. Sen aseistuksena oli lopullisesta poiketen ainoastaan kaksi yksiputkista 4,7 tuuman tykkiä etukannella ja neljä kolminaulaista kunnialaukaustykkiä. Alukselle asennettiin ilmatorjunta-aseistus vasta sodan alettua ja takakannen majoitustilat estivät takimmaisten tykkitornien asentamisen.
"HMS Stork" valmistui aseistamattomana tutkimusaluksena ja aseistettiin vasta sodan alettua. Kolmas alus "HMS Bittern", joka oli alun perin "HMS Enchantress", valmistui suunnitelmien mukaan aseistettuna sluuppina. Alus oli myös luokan ainoa, joka tuhoutui sodan aikana.
Egret-luokka (sluuppi)

Egret-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmen aluksen muodostama sluuppiluokka. Alukset, jotka olivat suurennettuja ja vahvemmin aseistettuja Bittern-luokan aluksia, palvelivat toisessa maailmansodassa.
Alukset.
Alukset varustettiin Denny Brown vakaimilla ja niiden varustukseen kuuluivat ilmatorjuntatykistön etäisyydenmittaukseen tarkoitettu HACS-järjestelmä.
Johan Grysselius

Johan Grysselius, myös Gryzelius tai Grusselius, (22. marraskuuta 1738 Gällersta, Ruotsi – 8. huhtikuuta 1788 Tornio) oli ruotsalainen lääkäri ja lintutieteilijä.
Grysseliuksen vanhemmat olivat talonpoika Olof Gustafsson ja Kerstin Jönsdotter. Hänen opintiensä alkoi Örebrosta ja ylioppilaaksi hän tuli Strängnäsin lukiosta 1751–1752. Hän opiskeli Uppsalan yliopistossa lääketiedettä, mutta jo parin vuoden kuluttua rupesi piirilääkäriksi Pohjois-Ruotsiin, muun muassa Piitimeen, jonne hän perusti terveyslähteen 1761. Skellefteåssa Grysselius aloitti rokotukset samana vuonna.
Vuonna 1762 Grysselius siirtyi opiskelemaan Turun Akatemiaan. Hän väitteli professori Johan Lechen ohjauksessa helmikuussa 1764. Väitöksen aiheena oli kiistanalainen teoria pääskyjen talvehtimisesta vesistöjen pohjaliejussa ("De commoratione hybernali et peregrinationibus hirundinum"). Grysselius ja Leche osoittivat tarkoin mittauksin ja havainnoin teorian mahdottomuuden, mutta kesti silti vielä lähes sata vuotta, ennen kuin tiedeyhteisö lopullisesti vakuuttui.
Grysselius valmistui filosofian kandidaatiksi 1765. Hän palasi Uppsalaan ja jatkoi lääketieteen opiskelua Carl von Linnén ohjauksessa. Grysselius väitteli tohtoriksi 1768 ja Linné toimi praeseksena. Grysselius nimitettiin Västerbottenin piirilääkäriksi ja 1781 Tornion piirilääkäriksi. Tornioon hän perusti apteekin 1787 ja Piitimeen terveyskylpylän 1769.
Grysselius avioitui Torniossa 6. elokuuta 1773 neiti Fredrika Pippingin kanssa. Torniossa heille syntyi ainakin neljä lasta.
Porajärvi (Aunuksen Karjala)

Porajärvi (karj. Porarvi, ) on entinen kunta Aunuksen Karjalassa Venäjän keisarikunnassa. Porajärven kunta käsitti Suunujoen vesistöalueen pohjoisosan Suomen rajalta ja kuului Aunuksen kuvernementin Poventsan kihlakuntaan. Porajärven naapurikuntia olivat Poventsan kihlakunnan alueella Repola, Paatene, Mäntyselkä ja Lintujärvi sekä Suomen puolella Suojärvi ja Ilomantsi. Kunnan pinta-ala oli noin 10 000 km² ja vuonna 1918 siellä oli noin 2 300 asukasta.
Historia.
Porajärven kunta perustettiin vuonna 1873. Porajärvi kuului alueeseen, joka tuli 1800-luvulla tunnetuksi elinvoimaisesta runonlauluperinteestä. Heimosotien aikana Porajärvi äänesti Suomeen liittymisen puolesta ja liittyi Suomeen vuonna 1919. Vuonna 1920 solmitussa Tarton rauhassa Suomi luovutti Porajärven ja Repolan Neuvosto-Venäjälle.
Porajärven kunta lakkautettiin 1920-luvun alussa ja liitettiin Petrovskin piiriin, jossa siitä muodostettiin kolme kyläneuvostoa. Porajärven kyläneuvostoon kuuluvat kylät olivat Porajärven lisäksi: Hinkerinvaara, Kostamus, Kuutamalahti, Poikki ja Palvajärvi sekä Valasmon tehdas. Vuonna 1926 kyläneuvostossa oli 626 asukasta, joista karjalaisia oli 556, venäläisiä 52, suomalaisia 13 ja muita viisi. Lupasalmen kyläneuvostoon kuuluvat kylät olivat Lupasalmen lisäksi: Saari, Pusamalahti ja Soimivaara. Vuonna 1926 kyläneuvostossa oli 536 asukasta, joista karjalaisia 531, venäläisiä kolme ja suomalaisia kaksi. Klyyssinvaaran kyläneuvostoon kuuluvat kylät olivat Klyyssinvaaran lisäksi: Vitsavaara, Himola, Lautavaara, Roikonniemi, Sianvaara ja Uskali sekä Roikonniemen metsätorppa. Vuonna 1926 kyläneuvostossa oli 695 asukasta, joista karjalaisia 681, suomalaisia 11 ja venäläisiä kolme.
Jatkosodan aikana Porajärven alue oli Suomen miehittämä vuosina 1941–1944.
Nykyisin entisen Porajärven kunnan eteläosa kuuluu Suojärven piirin Porajärven kuntaan ja pohjoisosa jakautuu Mujejärven piiriin kuuluviin Lentieran ja Sukkajärven kuntiin.
Naapuskosken kanava

Naapuskosken kanava on huviveneille tarkoitettu kanava Leppävirralla Kallaveden ja Unnukan välillä. Kanava valmistui vuonna 2005.
Porajärvi (taajama)

Porajärvi (eteläkarj. Porarvi, ) on maaseututaajama ja Porajärven kunnan keskus Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Venäjällä. Porajärvi sijaitsee Suunujoen yläjuoksun varrella noin 80 kilometriä Suojärveltä pohjoiseen. Porajärven taajamassa oli noin 4 100 asukasta vuonna 1996. Metsäteollisuus on merkittävä työllistäjä paikkakunnalla. Porajärven kautta kulkee Suojärvi–Jyskyjärvi-rata.
Historia.
Porajärvi oli Venäjän keisarikunnan aikana Porajärven kunnan kirkonkylä. Kylä oli Suomen hallussa 1919-1920, kunnes luovutettiin Neuvosto-Venäjälle Tarton rauhassa. Porajärven kunta lakkautettiin ja liitettiin Petrosvkin piiriin, jossa siitä muodostettiin kolme kyläneuvostoa. Porajärven kyläneuvostoon kuuluvat kylät olivat Porajärven lisäksi Hinkerinvaara, Kostamus, Kuutamalahti, Poikki ja Palvajärvi sekä Valasmon tehdas. Kyläneuvostossa oli vuonna 1926 626 asukasta, joista karjalaisia oli 556, venäläisiä 52, suomalaisia 13 ja muita viisi. Porajärven kylän asukasluku oli samana vuonna 258, joista karjalaisia oli 201, venäläisiä 43, suomalaisia yhdeksän ja muita 5.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen 1990-luvulla Porajärvi oli Porajärven asutushallintoalueen keskus ja vuoden 2006 kuntauudistuksessa siitä tuli nykyisen Porajärven kunnan keskus.
Trois-Pistoles

Trois-Pistoles on noin 3 500 asukkaan historiallinen kylä Québecin provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Saint Lawrencen estuaarin etelärannalla Rivière-du-Loupin ja Rimouskin välillä, noin 250 kilometrin päässä Québecin kaupungista koilliseen. Kerrotaan, että kylä on saanut erikoisen nimensä (’kolme pistolea’) kolmen kultapistolen arvoisesta hopeapikarista, jonka merimiehet aikoinaan hukkasivat jokeen sen lähistöllä.
Jo ennen Giovanni Caboton 1400-luvun lopussa tekemiä tutkimusmatkoja seudulla vieraili baskikalastajia ja -valaanpyytäjiä, joiden käyttämien valaanrasvauunien jäännöksiä on löydetty Ile-aux-Basquesista kylän edustalta. Vuonna 1687 Trois-Pistolesin kartanonherraksi nimettiin ranskalainen uudisasukas Charles Denys de Vitré, joka luovutti sen maat kymmenen vuotta myöhemmin Jean Rioux’lle vastineeksi Île d’Orléansista. Asukkaat saivat pitkään elantonsa maa- ja metsätaloudesta, mutta nykyään tärkeimpiä elinkeinoja ovat palvelut sekä matkailu. Kesällä kylästä on lauttayhteys Saint Lawrencen pohjoisrannalle.
Merseysiden derby

Merseysiden derby on jalkapallon derby-ottelu, jossa kohtaavat englantilaiset seurat Everton FC ja Liverpool FC. Molemmat seurat ovat kotoisin Liverpoolista, Merseysidestä. Everton ja Liverpool kuuluvat Englannin menestyneimpiin seuroihin, sillä ne ovat voittaneet yhteensä 28 mestaruutta tehden Liverpoolista Englannin menestyksekkäimmän jalkapallokaupungin.
Evertonilla ja Liverpoolilla ei ole mitään poliittista tai uskonnollista erottavaa tekijää ja niiden kotikentät, Goodison Park ja Anfield, ovat lähekkäin Stanley Park -puiston vastakkaisissa päissä. Useissa perheissä on molempien kannattajia ja derbyä kutsutaankin usein myös nimellä "The Friendly Derby" (). Toisaalta nykyään seurojen kohtaamiset Valioliigassa ovat olleet hyvin kovaotteisia ja kiivaita. Monet Evertonin kannattajat ovat vieläkin katkeria Liverpoolin kannattajien aiheuttaman Heyselin onnettomuuden takia. Englantilaiset seurat suljettiin Euroopan Cupista viideksi vuodeksi ja juuri mestaruuden voittanut Evertonin menetti mahdollisuuden osallistua cupiin yhdellä sen kaikkien aikojen parhaista joukkueista.
Suurimpana Merseysiden derbynä pidetään FA Cupin viidennen kierroksen uusintaottelua vuonna 1991. Ensimmäinen ottelu oli päättynyt 0-0. Uusintaottelussa Liverpool ja Everton tekivät maaleja vuorotellen. Aluksi Peter Beardsley vei Liverpoolin kahdesti johtoon Evertonin Graeme Sharpin aina tasoittaessa. Liverpool oli aivan ottelun varsinaisen peliajan loppuun asti kiinni voitossa Ian Rushin maalilla, mutta Tony Cottee tasoitti. Jatkoajalla John Barnes vei Liverpoolin taas johtoon, mutta Cottee onnistui jälleen tasoituksessa. Ottelu päättyi 4-4 ja Liverpoolin päävalmentaja Kenny Dalglish erosi seuraavana päivänä. Everton voitti toisen uusintaottelun viikkoa myöhemmin.
Tilastot.
Liverpool ja Everton ovat kohdanneet vuoden 1894 jälkeen virallisissa otteluissa 213 kertaa:
"Päivitetty 18. tammikuuta 2011"
Mecklenburg-Strelitz (piirikunta)

Mecklenburg-Strelitz on entinen piirikunta, joka sijaitsi Mecklenburg-Etu-Pommerin piirikunnassa Koillis-Saksassa. Piirikunta rajautui pohjoisessa Demminin ja Ostvorpommernin piirikuntiin, idässä Uecker-Randowin piirikuntaan, etelässä Uckermarkin, Oberhavelin ja Ostprignitz-Ruppinin piirikuntiin Brandenburgin osavaltiossa, ja lännessä Müritzin piirikuntaan. Piiritön kaupunki Neubrandenburg oli lähes kokonaan piirikunnan ympäröimä. Mecklenburg-Strelitzin pääkaupunki oli Neustrelitz.
Piirikunta lakkautettiin vuonna 2011, ja sen alue kuuluu nykyisen Mecklenburgische Seenplatten piirikuntaan.
Issa Hayatou

Issa Hayatou (9. elokuuta 1946 Garoua, Ranskan Kamerun – 8. elokuuta 2024 Pariisi, Ranska) oli kamerunilainen urheiluvaikuttaja.
Hayatou oli Afrikan jalkapalloliiton CAF:in puheenjohtajana vuodesta 1987 vuoteen 2017, jolloin hän hävisi äänestyksen madagaskarilaiselle Ahmad Ahmadille. Kansainvälisen jalkapalloliiton Fifan hallituksen jäsenenä hän toimi vuodesta 1990 ja varapuheenjohtajana vuodesta 1992.
Hayatou hävisi 2002 Fifan puheenjohtajaäänestyksen Sepp Blatterille äänin 139–56. Hayatou oli erityisesti joidenkin eurooppalaisten jäsenten puskema ehdokas, sillä he olisivat halunneet eroon Blatterista. Hayatou nousi vuonna 2015 virkaa toimittavaksi puheenjohtajaksi, kun Blatter hyllytettiin korruptiosyytösten takia. Hän jatkoi tehtävässä helmikuulle 2016, jolloin Gianni Infantino valittiin Blatterin seuraajaksi. Hayatou ei itse joutunut tuomituksi Fifaan kohdistuneissa laajoissa korruptiotutkimuksissa. Häneen kuitenkin kohdistettiin muutamia syytöksiä, jotka eivät kuitenkaan johtaneet jatkotoimiin.
Hayatou oli 2001–2016 kansainvälisen olympiakomitean KOK:n jäsenenä ja vuodesta 2017 kunniajäsenenä.
Hayatoun uutisoitiin maaliskuussa 2024 kuolleen, mutta uutiset perustuivat vain huhuihin, jotka eivät pitäneet paikkaansa.
William Grut

William Oscar Guernesey ”Wille” Grut (17. syyskuuta 1914 Tukholma – 20. marraskuuta 2012 Östersund) oli ruotsalainen nykyaikainen viisiottelija ja olympiavoittaja.
Grut voitti miesten yksilökilpailussa olympiakultaa Lontoossa 1948. Hän sai vuonna 1948 myös Svenska Dagbladetin kultamitalin. Rooman kesäolympialaisissa 1960 Grut toimi Ruotsin lipunkantajana kisojen avajaisissa.
Grutin isä oli arkkitehti Torben Grut, ja hänen äitinsä Margit oli norjalaisen oopperalaulaja Olefine Moen tytär. Isä menetti omaisuuden Kreuger-romahduksessa, ja poika, joka oli haaveillut lääkärin urasta ja saanut jo paikan Cambridgen Pembroke Collegesta, päättikin valita uran armeijassa. Hänestä tuli everstiluutnantti.
Vuoden 1948 talviolympialaisissa oli näytöslajina mukana talviviisiottelu, jossa Grut sai hopeaa. Hän myös voitti Ruotsin-mestaruuksia nykyaikaisessa viisiottelussa, uinnissa ja vesipallossa.
Grut kuoli Östersundissa 20. marraskuuta 2012, 98-vuotiaana.
Kertakirjautuminen

Kertakirjautuminen () on menetelmä, jossa pääsy useisiin palveluihin toteutetaan yhdellä käyttäjän todennuksella. Tarkoituksena on välttää toistuvat autentikointitarkastukset ja sujuvoittaa loppukäyttäjän eri sovelluspalveluiden käyttöä. Käyttäjätunnus voi olla muodoltaan sama tai erilainen. Kertakirjautumisratkaisun älykkyydestä riippuen käyttäjätunnuksen muoto ja erilaisuus joko hyväksytään tai hylätään.
Kertakirjautumistoteutukset voidaan jakaa kahteen pääluokkaan: Web SSO (selainkertakirjautuminen) ja eSSO (, kertakirjautuminen työasemapohjaisiin sovelluksiin). Web SSO -toteutuksessa tarjotaan kertakirjautuminen selainkäyttöisiin sovelluksiin. Järjestelmä parhaimmillaan ei tarvitse loppukäyttäjän työasemaan tehtäviä asennuksia. eSSO-ratkaisuissa tarjotaan kertakirjautuminen kaikenlaisiin sovelluksiin sekä järjestelmiin ja se tarvitsee pääsääntöisesti työasemaan asennettavan asiakasohjelman.
Eri ohjelmistotalojen kertakirjautumisratkaisut ovat hyvinkin erilaisia, mutta ratkaisua valittaessa kannattaa silti pohjana pitää yleisiä parhaita ratkaisuja ja kertakirjautumisen yleisiä määritelmiä.
Erik Grape

Erik Grape (4. huhtikuuta 1755 Ylikainuu, Ruotsi – 26. marraskuuta 1808 Alakainuu) oli ruotsalainen pappi ja luonnontutkija.
Erik Grapen vanhemmat olivat Ylikainuun kirkkoherra Isak Isaksson Grape ja Margareta Fjelström. Grapen suku on saksalaista alkuperää. Erik Grape opiskeli Uppsalan yliopistossa ja valmistui papiksi 1781. Hän toimi ensin Pajalan kappalaisena, ja 1788 alkaen Enontekiön kirkkoherrana 18 vuoden ajan. Viimeksi hän ehti vielä toimia jonkin aikaa Alakainuun kirkkoherrana.
Enontekiöllä Grape sattui isännöimään kahta eurooppalaista tutkimusmatkailijaa vuonna 1799. Ensin saapui englantilainen Edward Daniel Clarke, jolle Grape lahjoitti kirjoittamansa kuvauksen Enontekiöstä "Enontekis Sokns Beskrifning". Clarke talletti sen Cambridgen yliopiston kirjastoon. Clarken lähdettyä saapui päivää myöhemmin italialainen Giuseppe Acerbi ruotsalaisen everstin A.E. Skjöldebrandin kanssa. Clarke ja Acerbi eivät ehtineet tavata.
Grape antoi 1790-luvulla isorokkorokotuksen noin 40 aikuiselle saamelaiselle. Yksikään heistä ei sairastunut, vaikka tavallisesti puolet sairastuneista kuoli.
Erik Grape ja Elisabet Margareta Turdfjaell vihittiin Pajalassa 15. helmikuuta 1787. Heille syntyi ainakin kahdeksan lasta.
Grapen pitäjänkuvaukseen sisältyy myös kuvaus Enontekiön linnustosta.
Christopher Tärnström

Christopher Tärnström (1711 Funbo, Uplanti, Ruotsi – 4. joulukuuta 1746 Pulo Condor, nykyisin Côn Đảo, Vietnam) oli ruotsalainen luonnontutkija, pappi ja tutkimusmatkailija. Hän oli yksi Linnén apostoleista.
Tärnström opiskeli Uppsalan yliopistossa ja valmistui papiksi 1739. Hän toimi opettajana Vaxholmissa ja Östhammarissa, kunnes meni opiskelemaan kasvitiedettä Uppsalaan. Carl von Linné oli hänen opettajanaan.
Vuonna 1746 Tärnström jätti perheensä ja värväytyi ruotsalaiseen "Calmar"iin laivapapiksi. Hän oli ensimmäinen Linnén apostoleista, joka lähti merentakaisiin maihin tutkimusmatkalle. Papin tehtävien lisäksi hänen oli tarkoitus tehdä tieteellisiä mittauksia ja hankkia teepensaita tai niiden siemeniä. "Calmar" purjehti Afrikan ympäri määränpäänä Kanton, jonne se ei kuitenkaan vaikeiden sääolojen takia päässyt, vaan jäi talveksi Pulo Condorin saaristoon nykyisen Vietnamin edustalle. Tärnström suoritti siellä tarkkoja havaintoja ja piti päiväkirjaa, joka myöhemmin julkaistiin nimellä "En resa mellan Europa och Sydostasien år 1746". Hän kuoli malariaan joitakin viikkoja sairasteltuaan. Matkan aikana hänelle myönnettiin Uppsalassa tohtorin arvo. Linné joutui maksamaan leskelle ja orvoille elatusmaksua.
Petrus Ekerman ohjasi Tärnströmin väitöskirjan Uppsalassa 1745. Väitöksen aiheena oli Ahvenanmaan luonto ja linnusto ("Dissertatio Academica de Alandia Maris Baltici Insula").
Tärnströmin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Tärnström.
Claes Egnell

Claes Robert Herman Vidarsson Egnell (29. tammikuuta 1916 Örebro – 15. tammikuuta 2012 Falun) oli ruotsalainen ampuja ja nykyaikaisen viisiottelun olympiamitalisti. Hän kilpaili Lontoon kesäolympialaisissa 1948 ollen 25 metrin kuvioammunnassa 24:s. Vuonna 1952 Helsingissä Egnell oli nykyaikaisen viisiottelun yksilökilpailussa 11:s ja kuului hopeaa saavuttaneeseen Ruotsin joukkueeseen.
Vuoden 1948 talviolympialaisissa Egnell osallistui näytöslajina käytyyn talviviisiotteluun.
Vuonna 1945 hän sai arvostetun Svenska Dagbladetin kultamitalin onnistuneen vuoden tuloksena.
Tapani Haapasaari

Tapani Haapasaari (s. 1952 Kolari) on suomalainen viihdeharmonikkapedagogi ja tanssimuusikko. Haapasaaren mentoreina ovat olleet harmonikkataiteilija Veikko Ahvenainen sekä musiikin maisteri kapellimestari Jukka Ollila Torniosta. Harmonikan lisäksi Haapasaari soittaa kitaraa, bassoa ja rumpuja. Kouluiässä hän soitti myös trumpettia soittokunnassa. Ensimmäinen soitin hänellä oli mandoliini, joka isällään (Veli Haapasaari Nurmosta) oli mukana jatkosodassa. Varsinaisen työuransa hän on tehnyt mm. Lapin yliopistossa, Suomen Posti Oy:ssä, Sampo Pankissa ja Kolarin kunnan elinkeinotoimessa. 
Haapasaari on yhtyeineen esiintynyt lappilaisilla tanssilavoilla ja ravintoloissa vuodesta 1978. Yhtye on toiminut myös eri artistien säestysbändinä. Haapasaari sai 2012 Kolarin kunnan kulttuuripalkinnon tekemästään musiikkikasvatustyöstä sekä Suomen Harmonikkaliiton hopeisen ansiomerkin.
Haapasaari on opettanut Tunturi-Lapissa harmonikansoittoa Kolarin, Muonion ja Kittilän kansalaisopistoissa. Hän on myös vuonna 2001 aloitetun Ylläksen Harmonikkaleirin perustaja. Haapasaari järjestää vuosittain Ylläksellä Valtakunnallista Veikko Ahvenainen harmonikkakilpailua. Hänen oppilaistaan monet ovat menestyneet harmonikkakilpailuissa, kuten Kultaisen Harmonikan voittaneet Reijo Kumpulainen,Heidi Haapasaari (2000) ja Ukko-Pekka Yliranta (2008). Tasavallan Presidentti Alexander Stubb myönsi Haapasaarelle 19.4.2024 director musices -arvonimen.
Yhdystie 5555

 (Puijontie) on Kuopiossa ruutukaavan pohjoisreunassa keskustasta Puijon tornille vievä yhdystie. Tien pituus on 2,1 kilometriä ja korkeuseroa noin 125 metriä. Tie alkaa niin sanotusta merkkikiven risteyksestä, Puijon mäen juurelta. Tie on päällystetty ja laadultaan hyvä. Tie on ainut autoreitti Puijolle.
Giuseppe Bognanni

Giuseppe Bognanni (s. 18. heinäkuuta 1947 Riesi) on entinen italialainen painija. Hän kilpaili kesäolympialaisissa vuosina 1972 ja 1976 saaden ensimmäisellä kerralla pronssimitalin 52 kg -sarjan kreikkalais-roomalaisessa painissa. Vuonna 1976 hän osallistui vapaapainiin, mutta jäi mitaleitta.
Painin Euroopan-mestaruuskilpailuissa Bognanni sai vuonna 1969 pronssimitalin 57,0 kg -sarjan kreikkalais-roomalaisessa painissa. Vuonna 1972 hän sijoittui 52,0 kg -sarjan kreikkalais-roomalaisessa painissa neljänneksi, ja vuonna 1974 hän kilpaili 52,0 kg -sarjan vapaapainissa jääden kuudennelle sijalle.
Kōichirō Hirayama

Kōichirō Hirayama (; s. 9. syyskuuta 1946 Kagoshima) on entinen japanilainen painija. Hän kilpaili kesäolympialaisissa vuosina 1972 ja 1976; ensimmäisellä kerralla hän sai hopeaa ja toisella kerralla pronssia 52 kg -sarjan kreikkalais-roomalaisessa painissa. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui vuonna 1973 kuudenneksi ja vuonna 1975 neljänneksi.
Vuoden 1974 Aasian kisoissa Hirayama voitti kultamitalin.
Hän voitti Japanin mestaruuden 48 kg -sarjan vuonna 1968 ja 52kg -sarjan vuosina 1971 ja 1973-1976.
Suomen Saunaseura

Suomen Saunaseura on suomalaisen saunaperinteen ja -kulttuurin vaalimiseen keskittyvä yhdistys.
Seuran toiminta.
Saunaseura jakaa tietoa suomalaisesta saunasta ja saunomisesta ympäri maailmaa. Saunaseuran kanssa yhteistyössä toimii Kansainvälinen Saunaliitto, jonka toimisto on Saunaseuran tiloissa. Saunaseuran jäseneksi voidaan anomuksesta hyväksyä henkilö, jota kaksi vähintään viisi vuotta seuran aktiivijäseninä toiminutta henkilöä suosittelee.
Suomen Saunaseura vaalii perinteisiä, kohteliaita saunomistapoja, joiden perustana on toisten saunarauhan kunnioittaminen. Saunaseura irtisanoutuu selkeästi kuolonuhrejakin vaatineista "löylykilpailuista", joiden henki ei vastaa perinteistä suomalaista saunomiskulttuuria. Hyvä sanomiskokemus tuottaa mielihyvää ja rentouttaa - ei vaaranna saunojan henkeä tai terveyttä.
2022 Seuran puheenjohtajana toimii Hannu Saintula, 
Ritva Ohmeroluoma on varapuheenjohtaja ja hallituksen jäseninä toimii Antti Hermunen, Heikki Hirvonen, Hannu Laine, Raine Laurikainen, Raine Luomanen, Risto Pitkänen, Pilvi Takala, Helena Tammi Ja Tomi Tuovinen.
Seuran saunat.
Saunaseuran tukikohtana toimii Helsingin Lauttasaaressa sijaitseva Saunatalo, jossa on jäsenten ja heidän vieraittensa käytettävissä kuusi puulämmitteistä saunaa, yksi sähkölämmitteinen moderni kaupunkisauna sekä vaihtelevasti käytössä oleva mobiilisauna. Saunoihin mahtuu samanaikaisesti saunomaan n. 70 henkeä.
Seuran saunat on luokitelut seuraavanlaisesti:
Löylynhenki-palkinto.
Suomen Saunaseura myöntää vuosittain Löylynhenki-palkinnon (eli Löylynhenki-patsaan, ennen nimellä Samuli-palkinto kansanperinteen kerääjän Samuli Paulaharjun mukaan) ansiokkaasti saunan hyväksi toimineelle henkilölle tai yhteisölle. Ensimmäisen kerran palkinto myönnettiin vuonna 1988.
Lisätietoa Löylynhenki-palkinnon saajista on Suomen Saunaseuran nettisivuilla.
Suomalaisen saunan tutkimussäätiö.
Suomalaisen saunan tutkimussäätiö oli Saunaseuran yhteydessä vuosina 1984–2007 toiminut säätiö, joka keräsi ja jakoi saunatietoa sekä toimi asiantuntijaelimenä ja suunnitteli kansainvälisten saunakongressien tieteellistä ohjelmaa. Se 
toteutti saunan puhtauteen liittyvän tutkimuksen "Terveen saunan tekijät". Tutkimussäätiöllä oli lääketieteellinen, perinnetieteellinen ja rakennustekninen jaosto. Vuonna 2007 säätiö päätettiin lopettaa, ja sen toimintaa jatkaa Saunaseuran tutkimustoimikunta.
Kim Gwong-hyong

Kim Gwong-hyong (s. 1. maaliskuuta 1946) on pohjoiskorealainen entinen vapaapainija. Hän voitti pronssia Münchenin olympialaisissa 1972 alle 52-kiloisten sarjassa.
Lähteet.
Korpiselän luterilainen kirkko

Korpiselän luterilainen kirkko oli vuonna 1890 valmistunut luterilaiseen Soanlahden seurakuntaan kuuluneen Korpiselän rukoushuonekunnan kirkko Korpiselän kunnan kirkonkylässä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kirkko oli kooltaan pieni ja vaatimaton, minkä vuoksi usein se mainitaankin vain rukoushuoneeksi.
Historia.
Korpiselän vuonna 1851 perustetulle rukoushuonekunnalle rakennettiin valtion varoin kirkko vuonna 1890. Kirkkorakennus oli suorakaiteen muotoinen pitkäkirkko, jonka toisessa päässä oli muuta rakennusta matalampi sakaristo ja toisessa päässä pieni eteinen. Kirkossa ei ollut kellotornia, kelloja, lehtereitä eikä urkuja. Kirkon katto oli leveäräystäinen satulakatto, jonka sivujen molemmissa päissä oli päätykatteet. Päätykatteiden kohdilla oli korkeammat ikkunat, joiden yläpäissä toistui päätykatteiden muoto. Näiden korkeampien ikkunoiden välissä oli molemmilla puolilla neljän kapeamman ja matalamman ikkunan ryhmät. Kirkon hirsiseinät oli ulkoa vuorattu vaakalaidotuksella. 
Sisäpuolelta kirkon seinät olivat hirsipintaiset. Sisäkatto oli laudoitettu satulakaton muotoisesti ja koristeelliset kattotuolit olivat esillä. Alttarin vasemmalla puolella oli saarnatuoli, jonne oli käynti sakaristosta, ja sakariston ovi oli puolestaan alttarin oikealla puolella. Kirkon alttaritaulun aiheena oli "Kristuksen kirkastuminen", ja sen oli vuonna 1911 maalannut paikkakuntalainen taiteilija ja myöhempi taidehistorian professori Onni Okkonen.
Kirkkoa suunniteltiin laajennettavaksi eteisen paikalle rakennettavalla kellotornilla ja kirkkosaliin lisättävällä urkuharmonin lehterillä. Laajennukset suunnitteli H. J. Pesonen vuosina 1926–29, ja opetusministeriö vahvisti piirustukset vuonna 1938, mutta rakennustöitä ei ehditty aloittaa ennen talvisotaa.
Kirkon kohtalo.
Korpiselän kirkonkylä kirkkoineen jäi ehyenä Moskovan rauhassa 1940 Neuvostoliiton puolelle vain parin kilometrin päähän Suomen uudesta rajasta. Korpiselän kirkko säilyi myös jatkosodan takaisinvaltauksesta 1941. Jatkosodan aikana kotiseudulleen palanneet korpiselkäläiset korjasivat kirkon alttarin, saarnastuolin portaat, ja kirkkoon tehtiin lisäksi kymmenen kappaletta viisimetrisiä irtopenkkejä. Vuonna 1944 alue evakuoitiin uudelleen ja kirkko oli jätettävä. Korpiselän Suomen puolelle jääneeseen Hoilolan kylään valmistui Hoilolan rajaseutukirkko vuonna 1949, ja sinne sijoitettiin Korpiselän kirkosta evakuoitu ehtoolliskalusto, harmoni ja messukasukka.
Vuonna 2008 kirkko oli edelleen pystyssä, mutta korjaamattomassa kunnossa.
Saint-François

Saint-François () on Saint Lawrencen jokeen kuuluva pitkänomainen järvi, joka sijaitsee Québecin ja Ontarion provinsseissa lähellä Yhdysvaltojen rajaa. Se on 50 kilometriä pitkä, 4,7 kilometriä leveä ja keskimäärin 6 metriä syvä. Järvi saa lähes kaiken vetensä Ontariojärvestä ja virtaa koko leveydeltään kohti koillista.
Järven ylä- ja alajuoksulle on rakennettu useita patoja ja vesivoimalaitoksia, jotka säätelevät sen pinnankorkeutta. Erityisen paljon järven hydrologiaan on vaikuttanut vuonna 1932 käynnistetty Beauharnois’n vesivoimalaitos, jonka vaikutuksesta sen vedenpinta nousi 40 senttimetriä. Samalla järven tulvavaihtelut vähenivät ja sedimentaatiodynamiikka muuttui, mikä johti sitä ympäröivän tulvatasangon pienentymiseen ja luonnon köyhtymiseen.
Saint-François’n alkupäässä on useita saaria ja laajoja, monimuotoisia kosteikoita, joiden turvaamiseksi on perustettu suojelualueita. Järven ympäristössä ei ole suuria teollisuuslaitoksia, mutta sinne valuu jonkin verran päästöjä Cornwallin ja Massenan kaupungista. Vielä 1970-luvulla järven vesi oli kuitenkin huomattavasti likaisempaa kuin nykyisin.
Johan Fredrik Wallenius

Johan Fredrik Wallenius (14. elokuuta 1765 Turku − 12. tammikuuta 1836 Turku) oli suomalainen lääkäri, kanslianeuvos ja kaunopuheisuuden professori.
Elämäkerta.
Johan Walleniuksen vanhemmat olivat Martin Johan Wallenius ja Renata Frostera (vihitty Turussa 24. kesäkuuta 1764). Isä toimi Turun Akatemian matematiikan professorina. Johan Walleniuksesta leivottiin ylioppilas 12-vuotiaana 1777 ja filosofian kandidaatti viittä vuotta myöhemmin. Filosofian maisteri hänestä tuli samana vuonna. Hänen tohtorin väitöksensä käsitteli pettua: sen olemusta ja käyttöä. Väitöksen ohjasi professori Carl Niclas Hellenius.
Wallenius opiskeli sitten lääketiedettä Tukholmassa. 20-vuotiaana vuonna 1785 hän oli lääketieteen lisensiaatti. Vuonna 1786 hän sai erikoisluvalla lääketieteen tohtorin oppiarvon. Wallenius ryhtyi lääkäriksi toimien Hämeen piirilääkärinä ja myöhemmin Uudenmaan piirilääkärinä. Toisinaan hän työskenteli myös sotilaslääkärinä.
Vuonna 1799 Wallenius nimitettiin Suomen Talousseuran sihteeriksi Turkuun. Vuonna 1800 Turun Akatemia valitsi hänet kasvitieteen demonstraattoriksi ja lääketieteen apulaiseksi. Näihin aikoihin hän kiinnostui kielten opiskelusta. Henrik Gabriel Porthanin kuoltua nimitettiinkin Wallenius vuonna 1805 akatemian kaunopuheisuuden professoriksi. Wallenius laati useita väitöskirjoja, kaikki latinaksi.
Akatemiatyöskentelyn lisäksi Wallenius teki ansiokkaan päivätyön yhteiskunnallisissa asioissa. Hän muun muassa toimitti "Åbo Allmänna Tidning"iä 1810–1814 ja yksin "Åbo Tidningar"ia vuosina 1828–1836. Kanslianeuvokseksi hänet nimitettiin 1822. Turun palon jälkeen akatemia muutti Helsinkiin, mutta Wallenius ei.
Vuonna 1810 Wallenius ohjasi P. U. F. Sadelinin väitöksen "Fauna Fennica sive Enumeratio Animalium, quae alit terra Finlandiae Insulaeque ei adjacentes". Gustaf Aminoff julkaisi vuonna 1827 ensimmäinen suomalaista aatelia koskevan selvityksen "Finska adelns och riddarhusets historia" Johan Walleniuksen ohjauksessa.
Johan Fredrik Wallenius kuoli Turussa naimattomana vesipöhöön 12. tammikuuta 1836 ja haudattiin 27. tammikuuta 1836.
Total Doom

Total Doom cd on crust punk -yhtye Doomin kokoelmalevy, joka sisältää yhtyeen kaksi ensimmäistä LP:tä. Total Doom kuuluu tunnetuimpiin crust punk julkaisuihin.
Cd:n kappaleet.
Bury The Debt - Not The Dead
War Crimes (Inhuman Beings)
Mark Schultz (painija)

Mark Philip Schultz (s. 26. lokakuuta 1960 Palo Alto, Kalifornia) on yhdysvaltalainen entinen painija, joka voitti 82 kg -sarjan vapaapainissa olympiakultaa Los Angelesissa 1984. Schultz kilpaili samassa sarjassa myös seuraavissa kesäolympialaisissa Soulissa 1988, mutta jäi mitaleitta sijoittuen kuudenneksi.
Painin maailmanmestaruuskilpailuissa Schultz voitti kultamitalit 82,0 kg -sarjan vapaapainissa vuosina 1985 ja 1987. Vuoden 1983 maailmanmestaruuskilpailuissa hän oli jäänyt samassa sarjassa seitsemännelle sijalle. Hänen veljensä oli painija Dave Schultz, joka ammuttiin kuoliaaksi vuonna 1996.
Schultz valittiin National Wrestling Hall of Fameen vuonna 1995.
Elokuva.
Schultzin veljesten ja Dave Schultzin ampuneen John Du Pontin tarinasta tehtiin vuonna 2014 elokuva "Foxcatcher". Viisi Oscar-ehdokkuutta saaneessa elokuvassa Mark Schultzia näytteli Channing Tatum.
Lyijysulfidi

Lyijysulfidi (PbS) on lyijy- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Ainetta käytetään elektroniikkateollisuudessa, analyyttisessä kemiassa ja lasitteiden valmistuksessa. Tärkein lyijymineraali lyijyhohde on kemialliselta koostumukseltaan lyijysulfidia.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa lyijysulfidi on mustia kuutiomaisia kiteitä, jotka liukenevat veteen hyvin huonosti. Vahvat hapot kuten suolahappo ja typpihappo liuottavat sen, mutta samalla lyijysulfidi hajoaa rikkivedyksi ja typpihappoa käytettäessä rikiksi. Lyijysulfidi on fotokonduktiivinen eli muuttuu säteilykvantin vaikutuksesta sähköä johtavaksi
Valmistus.
Lyijysulfidia voidaan valmistaa lyijymetallin ja kuuman rikkihöyryn välisellä reaktiolla.
Pb + S → PbS
Toinen tapa on valmistaa yhdistettä on saostaa se rikkivedyn avulla jostain lyijyioneja sisältävästä liuoksesta. Tätä reaktiota käytetään myös analyyttisessä kemiassa osoittamaan lyijy- tai sulfidi-ionien läsnäolo.
Pb2+(aq) + S2-(aq) → PbS(s)
Käyttö.
Lyijysulfidia käytetään sen fotokemiallisten ominaisuuksien vuoksi fotokonduktiivisissä kennoissa, infrapunailmaisimissa ja transistoreissa. Lisäksi sitä voidaan käyttää muun muassa lasitteissa. lyijyväriaineiden valmistuksessa ja öljynjalostuksessa tiolien poistamisessa käytettävänä katalyyttinä.
Lyijyhohteesta eli mineraalina esiintyvästä lyijysulfidista valmistetaan lyijyä. Prosessin ensimmäisessä vaiheessa sulfidi-ionit hapetetaan hapen avulla rikkidioksidiksi, minkä jälkeen samalla muodostunut lyijy(II)oksidi pelkistetään lyijyksi hiilen avulla.
2 PbS + 3 O2 → 2 PbO + 2 SO2
PbO + C → Pb + CO