tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Puhoksen rautatieasema

Puhoksen rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Karjalan radalla Kiteellä Puhoksen kylässä.
Puhos toimii junien kohtauspaikkana ja ratapihan pohjoispäästä johtaa raide Mustanselän rantaan, jossa sijaitsee Puhoksen Satama Oy.
Puhoksessa ei ole ollut henkilöliikennettä. 2000-luvun alussa on ollut suunnitteilla, että Kiteen matkustajaliikenne siirtyisi Puhokseen, koska se sijaitsee paremmassa paikassa kuin Tolosenmäessä sijaitseva Kiteen rautatieasema.
Historia.
Puhokseen suunniteltiin asemaa jo 1920-luvulla. Aluksi oli suunnitelmissa, että rata rakennettaisiin Lahdesta Mikkelin ja tämän kautta Matkaselkään, mutta alkupää rakennettiin vain Heinolaan asti.
Puhokseen rakennettiin rautatie, kun Karjalan radan Parikkalan ja Onkamon välinen osuus rakennettiin. Puhos avattiin liikenteelle 1. joulukuuta 1965 ja tavaraliikenne Parikkalan ja Puhoksen välillä alkoi seuraavana vuonna. Asemarakennus rakennettiin Siporex-harkoista ja se valmistui 1976.
Devjatiny

Devjatiny () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Vologdan alueen Vytegran piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Volgan–Itämeren vesitien Novinkin tekojärven rannalla 23 kilometriä Vytegrasta kaakkoon.
Kylässä on 1 200 ja kunnassa 4 900 asukasta (vuonna 2008).
Maantiede ja asutus.
Devjatinyn kunnan pinta-ala on 990,5 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Vytegran piirin Andoman ja Janiševon, idässä Keman ja Annenskin, etelässä Almozeron ja lännessä Anhimovon kuntiin. Pinta-alasta 91 % on metsää.
Seutu kuuluu Vožen ja Kubenan alankoon. Sen maisemaa leimaavat matalat kukkulat ja niiden välissä sijaitsevat suot ja järvet. Jokia ovat Vytegra, Ileksa, Belyi ja Marinka. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, kalkkikivi ja dolomiitti. Kunnan alueella sijaitsee neljä luonnonmuistomerkkiä: Devjatinyn kanavan kalkkikiviseinämät, Belyi-puron lähteet sekä kaksi luonnonmukaisesti uudelleen kasvanutta metsäaluetta.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 12 asutuskeskusta: Aleksejevskoje, Andrejevskaja, Belyi Rutšei, Brodovskaja, Depo, Jalosar, Kury, Markovo, Novinki, Savino, Severnyi ja Veliki Dvor. Niistä suurin on 2 800 asukkaan Depo. Kahdessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Historia.
Vytegra- ja Kovžajokien välisellä vetotaipaleella sijainnut Devjatinyn kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvulla. 1800-luvun alussa joet yhdistettiin Marian kanavajärjestelmäksi. Vuonna 1964 uudistettu kanava tunnetaan nykyään Volgan–Itämeren vesitienä.
Liikenne, talous ja palvelut.
Devjatinyn kautta kulkee Vologdan ja Karhumäen välinen päällystetty maantie. Depon taajamassa maantiehen yhtyy Betonkan ja Belyi Rutšein välinen soratie. Kunnasta on linja-autoyhteydet Vytegraan, Tšerepovetsiin, Vologdaan ja Petroskoihin. Seudulla on myös Belyi Rutšein kapearaiteinen rautatie, jota käytetään etupäässä puutavaran kuljetukseen, mutta jonkin verran myös henkilöliikenteessä. Rautatiellä on nykyään vain yksi toimiva linja Deposta Janiševoon.
Kunnan talous perustuu metsäteollisuuteen ja vesiliikenteeseen. Depon taajamassa toimii puunhankintaa ja sahatavaran tuotantoa harjoittava metsäteollisuusyritys Belyi Rutšei, joka työllistää yli tuhat henkeä. Lisäksi on kaksi pientä sahalaitosta. Devjatinyssa ja Markovossa on Volgan–Itämeren vesitien sulut ja Devjatinyssa vesitien ylläpitolaitos. Depossa on Belyi Rutšein metsäteollisuusyrityksen voimalaitos, kaksi kalanjalostuslaitosta ja leipomoa sekä olutpanimo. Maataloutta edustaa yksi yksityisviljelijä sekä asukkaiden palstaviljelmät.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, peruskoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti, pankki ja joukko kauppoja. Depossa on keskikoulu, urheilukoulu, paikallissairaala, vanhainkoti ja muita palveluja.
Nähtävyydet.
1800-luvun lopussa rakennettu Marian kanavajärjestelmän osuus Devjatinyn lähellä on valtakunnallinen kulttuuriperintökohde. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Lonskaja-kadun rakennukset ja Olenjevin talo Devjatinyn kylässä. Kemskoje-järven rannalla on arkeologisia löytöpaikkoja.
Kaarlo Raunio

Kaarlo Raunio (28. joulukuuta 1891 Leppävirta – 3. maaliskuuta 1963 Kuopio) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen rykmentin komentaja. 
Aiemmin opettajaksi valmistunut Raunio kävi Kadettikoulun 1926-1927 ja suojeluskuntien komentajakurssin 1929. Hän toimi vuonna 1918 Viipurin rykmentissä komppanianpäällikkönä 1918, Rannikkotykistörykmentti 3:n talouspäällikkönä 1918-1919. Sittemmin hän toimi Sortavalan suojeluskuntapiirin piiripäällikkönä 1919-1940. 
Talvisodan aikana Raunio komensi JR 69:ää Kollaan rintamalla. Välirauhan aikana 1941 hän toimi Iisalmen suojeluskuntapiirin piiripäällikkönä. Jatkosodan alkaessa hän komensi Ylä-savolaisista koottua JR 52:a syyskuuhun 1941 asti. Sortavalan suojeluskuntapiirin komentajana hän toimi vuonna 1943. 
Ylennykset: reservivänrikki 1918, reserviluutnantti 1918, reservikapteeni 1923, kapteeni 1927, majuri 1928, everstiluutnantti 1931, eversti 1941.
Lippusimput

Lippusimput (Hemitripterinae) on partasimppuihin kuuluva alaheimo. Heimon lajeja tavataan Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisosista. Aiemmin alheimo on luokiteltu omaksi heimokseen Hemitripteridae.
Lajit ja anatomia.
Lippusimppujen alaheimoon kuuluu 3 sukua ja 8 lajia. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkänomaisia ja pienin laji "Nautichthys robustus" kasvaa korkeintaan noin 8 cm pitkäksi, kun suurin laji kitalippusimppu ("Hemitripterus bolini") voi saavuttaa 73 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat piikikkäät suomut, suuri pää, hyvin kookkaat rintaevät ja 2 selkäevää, joistaetumainen on korkea erityisesti rengaslippusimpulla ("Nautichthys oculofasciatus"). Alaheimon kaloilla ei ole uimarakkoa. Väritykseltään lippusimppulajit ovat vaihtelevia ja kykenevät muuttamaan väritystään pohjan mukaan. Usein ruumiissa on täpliä tai renkaita.
Levinneisyys ja elintavat.
Lippusimpuista amerikanlippusimppu ("H. americanus") elää Pohjois-Atlantilla, muut heimon kalat elävät pohjoisella Tyynelläemrellä. Ne elävät tyypillisesti matalahkoissa vesissä ja syvimmillään niitä on tavattu 420 metrin syvyydestä. Lippusimppujen ravintoa ovat suurimmaksi osaksi pienet selkärangattomat eläimet.
Bertel Kihlman

Bertel Lorenzo Kihlman (14. tammikuuta 1898 Vaasa – 11. huhtikuuta 1977 Espoo) oli suomenruotsalainen kirjailija ja kääntäjä.
Bertel Kihlmanin isä oli prokuraattori Lorenzo Kihlman ja isoisä pappi ja teollisuusmies Alfred Kihlman. Hänen veljensä oli kirjallisuustutkija Erik Kihlman. Myös Bertel Kihlmanin poika Christer Kihlman oli kirjailija.
Bertel Kihlman pääsi ylioppilaaksi 1915 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1920. Hän toimi Suomen Matkatoimiston konttoripäällikkönä ja apulaisjohtajana 1926–1960. Kihlman oli myös "Nya Argus" -lehden toimitussihteerinä 1933–1943 ja päätoimittajana 1949–1953 sekä toimi lehden kirjallisuusarvostelijana.
Kihlman kirjoitti romaaneja ja käänsi ruotsin kielelle muun muassa Veijo Meren, Paavo Rintalan ja Pentti Haanpään teoksia.
Emerik Grönroos

Emerik Grönroos (s. 6. heinäkuuta 1994 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Ykkösen FC KTP:tä, jossa hän on lainalla Veikkausliigan Helsingin Jalkapalloklubista.
Grönroos aloitti jalkapalloilun neljävuotiaana Käpylän Pallossa. Hän pelasi juniorina myös Jokereissa, Allianssissa, Pallokerho-35:ssä ja 13-vuotiaasta alkaen Helsingin Jalkapalloklubissa. Kausina 2011–2012 Grönroos pelasi Kakkosta HJK:n reservijoukkueessa Klubi 04:ssä. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki kauden 2012 Liigacupissa.
Kauden 2013 Grönroos pelasi lainalla Myllykosken Pallossa. Hän debytoi Veikkausliigassa 14. huhtikuuta 2013 kauden avauskierroksen ottelussa Kuopion Palloseuraa vastaan.
HJK lainasi Grönroosin FC KTP:hen kuukauden mittaisella sopimuksella heinäkuussa 2014.
Grönroos on pelannut myös Suomen nuorisomaajoukkueissa, ja hän kuuluu alle 21-vuotiaiden maajoukkueryhmään.
Jere Pyhäranta

Jere Pyhäranta (s. 6. heinäkuuta 1992 Espoo) on suomalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa JJK Jyväskylää. 
Pyhäranta aloitti jalkapalloilun viisivuotiaana Hongassa. Kausina 2009–2010 hän pelasi Kakkosta seuran reservijoukkueessa Pallohongassa. Kaudeksi 2011 Pyhäranta siirtyi Tampere Unitediin, jonka riveissä hän ehti pelata Liigacupia ennen seuran sulkemista kilpailutoiminnasta talousepäselvyyksien vuoksi.
Pyhäranta loukkaantui vakavasti TamU:n viimeisissä harjoituksissa, mistä toivuttuaan hän teki kaudeksi 2012 sopimuksen Ykkösen Viikinkien kanssa. Hän pelasi Ykkösessä 17 ottelua, joista yhdeksässä hän ei päästänyt maaliakaan. Kaudeksi 2013 Pyhäranta siirtyi Myllykosken Palloon. Hän debytoi Veikkausliigassa 14. huhtikuuta 2013 kauden avauskierroksen ottelussa Kuopion Palloseuraa vastaan.
Pyhäranta on pelannut myös Suomen nuorisomaajoukkueissa.
Niilo J. Avellan

Niilo Johannes Avellan (18. maaliskuuta 1868 Ahlainen – 12. helmikuuta 1938 Lahti) oli suomalainen opettaja ja paikallishistorian tutkija.
Avellanin vanhemmat olivat kunnallisneuvos Edvin Avellan ja Katarina Ulrika Hahnsson. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1887 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1894. Avellan toimi aluksi Viipurin Reaalilyseon suomenkielen, historian ja maantiedon opettajana 1895–1897 ja sitten Lahden yhteiskoulun historian ja suomen kielen opettajana 1897-1938 ja hän oli myös koulun johtajana vuoteen 1915 saakka. Avellan oli Lahden kaupunginvaltuuston jäsen 1906–1907 ja 1913–1921.
Avellan oli mukana Nuorsuomalaisen puolueen ja myöhemmin Kansallisen Edistyspuolueen toiminnassa Lahdessa. Hän oli Lahden kaupunginkirjaston johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1915 ja Lahden museon johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1924. Avellan omisti Kellahden säterirustitilan Ahlaisissa.
Niilo J. Avellan oli naimisissa vuodesta 1894 Sylvia Renqvistin (1870–1920) kanssa. Heillä oli kaksi lasta Olavi (s. 1896) ja Irja (vuodesta 1924 Leistén, s. 1902). Avellanit tutustuivat 1906 kirjailija Joel Lehtoseen. Lehtosen ja Sylvia Avellanin välille syntyi suhde ja he olivat kirjeenvaihdossa Sylvia Avellanin kuolemaan saakka. Sylvia Avellan säilytti Lehtosen kirjeet ja Niilo Avellan luovutti ne myöhemmin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistoon. Kirjeet julkaistiin Pekka Tarkan toimittamana ("Putkinotkon herra", Otava 1969).
Tieto- ja tukipiste Tiltti

Tiltti on Suomen ensimmäinen pelihaittoihin keskittyvä tieto- ja tukipiste, joka toimii avoimena matalan kynnyksen ohjaus- ja neuvontapalveluna peliongelmissa. Toiminta on tarkoitettu ongelmallisesti pelaaville, heidän läheisilleen sekä pelihaittoja työssään kohtaaville ammattilaisille. 
Tiltin tukimuotoihin kuuluvat tiedon jakaminen, ammattilaisen antama keskusteluapu ja vertaistuki. Tiltin pyrkimyksenä on tukea pelaajia pelaamisen hallinnassa ja peliongelman selvittelyssä sekä auttaa peliriippuvuuden seurauksena syntyneissä vaikeissa elämäntilanteissa. Asiakasta ohjataan hänelle sopivien tuki- ja hoitopalveluiden valinnassa. Matalan kynnyksen periaatteisiin kuuluvat Tiltissä nimettömyys, sitoutumattomuus, maksuttomuus sekä asuinpaikasta riippumaton osallistuminen ilman ajanvarausta. 
Tiltti toimii Sininauhaliiton hallinnoimana, ja se alkoi RAY:n rahoittamana hankkeena vuosina 2010-2014. Nykyään sitä rahoittaa Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus (STEA). Tila sijaitsee peliongelmiin erikoistuneen palvelu-, osaamis- ja kehittämiskeskus Peliklinikan yhteydessä Helsingin Hakaniemessä.
Vuosittain Tiltissä käy noin 190 uutta asiakasta.
Tiltti on saanut nimensä pokerin pelaajien parissa syntyneestä käsitteestä. Sillä tarkoitetaan henkistä tilaa, johon joutuessaan pelaaja menettää pelinsä hallinnan järjeltä tunteille.
Kaisankoti

Hyvinvointikartano Kaisankoti Pohjois-Espoon Pakankylän tilan päärakennuksessa on työikäisten kuntoutuspalveluja sekä työhyvinvointi-, hemmottelu-, kokous-, ravintola-, juhla- ja majoituspalveluja tarjoava hotelli. Toiminnasta vastaa Kaisa Kallion kansalaislahjasäätiö. Hyvinvointikartano Kaisankodin johtajana toimi Niina Pyy. 
Kiinteistöjen omistajanvaihdos vuonna 2018 muutti liiketoimintaa kun Backby-Kalliomaa osti paikan. Vuonna 2019 Heli Vehmas aloitti Kaisa Kallion kansalaislahjasäätiön toimitusjohtajana. Kartanon nimi vaihtui Backbyn kartanoksi ja säätiön nimi Kaisankodiksi (kuntoutus- ja työelämäpalvelut). Se jatkoi toimintaansa Backbyn kartanossa vuokralaisena. Ravintola-, hotelli- ja kokouspalvelut siirtyivät Backby kartanopalveluille ja Kaisankoti keskittyi työikäisten kuntoutus- ja työelämäpalveluihin. 
Historia.
Hyvinvointikartano Kaisankodin toiminnasta vastaava Kaisa Kallion kansalaislahjasäätiö sai alkunsa vuonna 1938, kun presidentinrouva Kaisa Kallio (1878-1954) halusi käyttää 60-vuotislahjaksi saamansa kansalaislahjan perustamalla lepokodin työn ja elämän uuvuttamille naisille. Tavoitteena oli ja on hoitaa ihmisiä kokonaisvaltaisesti, huomioiden sekä fyysisen että henkisen hyvinvoinnin.
Aluksi Kaisankoti toimi 1950–1958 Kauniaisissa, minkä jälkeen se on toiminut Backbyn kartanon tiloissa Espoon Pakankylässä. Paikan nimi muuttui omistajanvaihdoksen 2018 myötä Backbyn Kartanoksi vuonna 2019.
Kuntoutus.
Kaisankoti on erikoistunut terveysriskejä ennalta ehkäisevään kuntoutukseen ja työkyvyn ylläpidon edistämiseen. Kuntoutuksen painopistealueita ovat muun muassa työikäisten varhaiskuntoutus, pääasiallisesti ammatillisesti syvennetyt kurssit (ASLAK), tuki- ja liikuntaelinoireisten kurssit sekä lievät mielenterveys- ja jaksamisongelmat.
Kokous, ravintola, majoitus, muut palvelut.
Kaisankodissa on majoitushuoneiden lisäksi kokoustiloja sekä ravintola- ja juhlatiloja. Lisäksi tiloissa on kauneushoitola, saunaosasto uima- ja poreammeineen ja kuntosali.
Antti J. Pietilä

Antti J. (Jaakko) Pietilä (9. maaliskuuta 1878 Oulujoki – 9. syyskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen teologi, professori ja kirjailija. 
Perhe ja koulutie.
Pietilä syntyi Oulujoella asuvan suutari Aappo ja Kaisa Helena (s. Kellin) Pietilän perheeseen kolmantena lapsena. Hän sai nimen Anders Jakob, joka muutettiin myöhemmin muotoon Antti Jaakko. Nimenään hän käytti Antti J. Pietilää.
Avioliittoon Antti J. Pietilä vihittiin Siiri Tavelan kanssa vuonna 1906.
Köyhästä perheestä lähteneenä yliopistoon pääsy näytti vaikealta. Pietilä kuitenkin pääsi Oulun suomalaiseen klassiseen lyseoon, jossa hänen opettajinaan oli muun muassa Mauno Rosendal. Rosendalilla kerrotaan olleen vahva myönteinen vaikutus häneen. Pietilän käydessä kansakoulua Oulun seurakunnan kirkkoherra ja muutama muu pappi oli tekemässä koulussa tarkastusta ja kuuntelemassa uskonnonopetusta. Pietilän älykkäät vastaukset kerrotaan kiinnittäneen tarkastajien huomion. Tunnin jälkeen tarkastajat kysyivät Pietilältä, halusiko hän oppikouluun. Tähän hän vastasi myöntävästi. Hänen kotinsa ei kuitenkaan pystynyt kustantamaan koulukuluja. Sen takia varoja hankittiin muualta, ja myöskin osaltaan auttoivat. Pietilä kävi myös töissä koulunkäynnin ohella. Hän pääsi lopulta ylioppilaaksi vuonna 1897 Oulun lyseosta.
Tutkinnot ja työalueet.
Antti J. Pietilän opinnot jatkuivat Helsingin yliopistossa. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1900 ja edelleen teologian lisensiaatiksi vuonna 1907.
Uskonnon lehtorina Pietilä oli Kuopion klassillisessa lyseossa 1905–08 sekä Tampereen klassillisessa lyseossa 1908–11. Tampereelta Pietilä siirtyi Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan palvelukseen. Teologisten esikäsitteiden apulaisen virassa hän oli vuosina 1911–1919 sekä dogmatiikan ja siveysopin professorina loppuelämänsä 1919–1932.
Huomioita.
Antti J. Pietilän teologiassa oli lestadiolaisuuden rinnalla Erlangenin koulukunnan ja beckiläisyyden antamia herätteitä. Pietilälle merkittäviä teologeja olivat Gustaf Johansson, Friedrich Schleiermacher ja Wilhelm Herrmann.
Pietilä julkaisi pikku kirjasia, joissa hän käsitteli ajankohtaisia kysymyksiä. Kirjoitusten kärki suuntautui monesti harhaoppeihin, mutta niissä käsiteltiin myös suuria eetillisiä ja dogmaattisia kysymyksiä. Myös Vartija oli kirkollisen taistelun areenana. Monia asioita nousi kohteeksi, mutta pääasiassa kirkollinen ohjelma. Pietilä oli Vartijan päätoimittaja vuosina 1919–1932 ja oli myös lehden omistaja ja kustantaja.
Yliopiston opettajana Pietilän kerrotaan olleen tiedekunnan antavin, vaikka hän olikin kiivas luonteeltaan. Pietilän kärjekkäät kirjoitukset vieroittivat monet hänestä. Silti Vartijan artikkeleita kerrotaan mielenkiinnolla luettaneen, vaikka välillä lehteä ei haluttu tilata.
Antti J. Pietilän elämänuran pääteos, kolmiosainen Kristillinen dogmatiikka valmistui päivää ennen Pietilän kuolemaa. Eino Sormunen totesi teoksesta: ”... sekä saavutuksena jättiläistyö että sisällykseltään vuosisataisteos”.
Pietilä siunattiin hautaan Helsingin Vanhassa kirkossa vuonna 1932.
Joseph Calleja

Joseph Calleja (s. 1978) on maltalainen tenori. Hän aloitti laulamisen 16-vuotiaana ja teki ammattimaisen debyyttinsä Maltalla vuonna 1997 Macduffin roolissa "Macbethissa". Hän on saanut palkintoja kilpailuissa, kuten Plácido Domingon Operaliassa vuonna 1999.
Calleja esiintyi Pohjois-Amerikassa ensimmäistä kertaa Rinuccion roolissa Spoleton festivaalilla. Metropolitan-oopperan-debyyttinsä hän teki vuonna 2006 "Rigoletton" esityksessä. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa Covent Gardenissa, Wienin valtionoopperassa ja Berliinin Deutsche Operissa. Calleja on myös kysytty konserttilaulaja. Hän on kiertänyt resitalistina ja esiintynyt myös Anna Netrebkon kanssa.
Nassau Veterans Memorial Coliseum

Nassau Veterans Memorial Coliseum, tunnettu myös nimillä Nassau Coliseum ja The Coliseum, on monikäyttöinen urheiluareena Uniondalessa, New Yorkissa. Areena sijaitsee 31 kilometriä itään New Yorkista, Long Islandin saarella. Areenaa käytti viimeksi vakituisena kotiareenanaan NHL-seura New York Islanders vuonna 2015.
Ensimmäinen ottelu areenalla oli koripallojoukkue New York Netsin ottelu ABA-liigassa Pittsburgh Condorsia vastaan 11. helmikuuta 1972. Areenalla ovat esiintyneet muun muassa Pink Floyd sekä The Rolling Stones.
Aarne Kiira

Aarne Ilmari Kiira (aik. Kock) (20. maaliskuuta 1894 Sulkava – 24. kesäkuuta 1972 Kuopio) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen rykmentin komentaja.
Kiira osallistui Suomen sisällissotaan Karjalassa 1918, kävi Kadettikoulun 1920–1921, Sotakorkeakoulun komentajakurssin 1930 sekä yleisen osaston 1932–1933. Hänet nimitettiin yleisesikuntaupseeriksi 1935. Kiira palveli Viipurin rykmentissä komppanianpäällikkönä ja pataljoonankomentajana 1918–1926. Tampereen rykmentissä hän oli pataljoonankomentajana 1926–1927. Reserviupseerikoulussa komppanianpäällikkönä hän oli 1927–1928 sekä virkaatekevänä johtajana 1931–1932. Kannaksen sotilaspiirin päällikkönä hän toimi 1933. Viipurin Taistelukoulun johtajana hän oli 1936–1939. 
Talvisodassa Kiira johti JR 5:ä 1939–1940. Välirauhan aikana hän komensi 4. prikaatia 1940–1941. Jatkosodan aikana hän oli JR 53:n komentajana 2.9.1941–18.3.1943. Myöhemmin hän toimi Jalkaväkikoulutuskeskus 22:n päällikkönä, Kotijoukkojen esikunnan koulutuksen tarkastajana ja koulutusosaston päällikkönä vuosina 1943–1944. Sodan jälkeen hän johti jalkaväen aliupseerikoulua 1945. Kuopion sotilaspiirin komentajana hän toimi vuonna 1948. Savo-Karjalan sotilasläänin komentajaksi hänet nimitettiin 1952. 
Kiira toimi myös Haminan ja Viipurin kaupunginvaltuustoissa sekä useissa muissa luottamustehtävissä. 
Ylennykset: reservivänrikki 1918, reserviluutnantti 1918, luutnantti 1920, kapteeni 1921, majuri 1926, everstiluutnantti 1933, eversti 1940.
Särjet

Särjet (Leuciscidae) on karppikalojen lahkoon (Cypriniformes) ja särkikalojen alalahkoon (Cyprinoidei) kuuluva kalaheimo.
Suomen särkikalalajeista suurin osa kuuluu tähän kalaheimoon: allikkosalakka, lahna, miekkasärki, mutu, pasuri, salakka, seipi, sorva, sulkava, särki, säyne, toutain, turpa ja vimpa.
Aiemmassa kalakirjallisuudessa särkien heimon käsite on ollut nykyistä laajempi. Tuo laajempi särkien heimo (Cyprinidae) käsitti suuren osan nykyisestä särkikalojen alalahkosta (Cyprinoidei), joka sitten on jaettu useampiin heimoihin. Cyprinidae-heimonimi viittaa nykyluokituksessa karppien heimoon.
Alaheimot ja suvut.
Särkien heimoon luetaan 6 alaheimoa, 94 sukua ja 667 lajia.
Prässihevonen

Prässihevonen on vaatturien käyttämä apuväline. Prässihevosen avulla annetaan vaatteelle oikea muoto sitä prässätessä.
Perinteisesti prässihevonen on valmistettu itse puusta ja päällystetty kankaalla. Nykyisin niitä voi myös ostaa tarviketoimittajilta ja ne valmistetaan osittain tai kokonaan metalista. Ne päällystetään edelleen tekstiilimateriaalilla, mutta kankaat ovat muuttuneet.
Konkurrenssi

Konkurrenssi tarkoittaa geometriassa suorien leikkautumista, jossa suorilla, puolisuorilla tai janoilla on kaikille yhteinen leikkauspiste tai kohtaamispiste. Tasogeometriassa kaksi suoraa ovat aina konkurrentteja, elleivät ne ole yhdensuuntaiset. Avaruusgeometriassa kaksi suoraa leikkaavat toisensa vain, mikäli ne ovat sekä koplanaariset että erisuuntaiset.
Analyyttinen geometria.
Kolme suoraa ovat konkurrentit, jos yhtälön kertoimien determinantti on nolla. Kolmiulotteisessa avaruudessa yhtälöihin ja determinanttiin lisätään z-koordinaattia vastaavat kertoimet, jolloin 
formula_1
Katti (elokuva)

Katti ("The Cat in the Hat") on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut Bo Welchin ohjaama yhdysvaltalainen fantasiakomediaelokuva, joka perustuu Dr. Seussin lastenkirjaan "The Cat in the Hat" vuodelta 1957. Nimiosaa esittää Mike Myers.
Juoni.
Nahistelevat sisarukset on komennettu olemaan kotona kunnolla ja sotkematta. Heidän luokseen ilmestyy ilkikurinen kissa, joka panee huushollin sekaisin ja vie lapset hurjaan seikkailuun. 
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä "Katti" on räikeissä fantasiakulisseissa toteutettu mekkaloiva lastenelokuva, joka alkaa pian toistaa itseään. ”Jatkuva vauhti ilman suvantokohtia käy rasittavaksi, kun ideat ovat kovin köykäisiä ja hahmot karrikoitu pahasti yli.” Lopussa elokuva äityi hänestä kovin opettavaiseksi. Kummastusta Valotiessä herättivät myös lastenelokuvaan ympätyt kaksimieliset aikuisvitsit.
Tuomo Salonen

Tuomo Santeri Salonen (s. 20. huhtikuuta 1989 Espoo) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edustaa Espoon Tapioita ja hänen valmentajanaan on toiminut vuodesta 2010 lähtien Tom Andtbacka.
Salonen saavutti vuoden 2013 Kalevan kisoissa hopeaa sekä 800 metrin että 1 500 metrin juoksussa. Kalevan kisoissa 2016 hän sai pronssia 1 500 metrillä ja uusi pronssinsa Kalevan kisoissa 2017. Vuonna 2018 hän sai samalta matkalta hopeaa. Sisäratojen SM-kilpailuista hän on saavuttanut 800 metrin juoksussa kultaa 2013 ja 2014, hopeaa 2012 ja pronssia 2010 ja 2015. 1 500 metrin juoksussa hän on saavuttanut hallissa hopeaa 2010, 2012, 2015 ja 2017 sekä jaetun pronssin 2014.
Vuonna 2013 Salonen edusti Suomea Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa Dublinissa, jossa hän sijoittui 800 metrin juoksussa kolmanneksi.
Salonen on oikeustieteiden maisteri. Syksyllä 2020 hänet valittiin Suomen Urheiluliiton huippu-urheilun valmennuspäälliköksi. Vuosina 2023–2025 Salonen toimi Kansainvälisen yleisurheiluliiton Athletics Integrity Unitin (AIU) Case Managerina. Toukokuussa 2025 hän aloitti Suomen Urheiluliiton huippu-urheilujohtajana.
Sörnäisten järvi

Sörnäisten järvi () on kuivatettu järvi Helsingissä. Se sijaitsi nykyisessä Vallilassa, entisen Pasilan konepajan alueesta hieman kaakkoon Harjun ja Vallilan nykyisten kaupunginosien välisellä tasangolla. Järven kohdalla sijaitsevat tänä päivänä Dallapénpuisto, Satamaradankatu ja Teollisuuskatu.
Sörnäistenjärvestä vesi virtasi "Sörnäsbäcken"-nimistä laskujokea pitkin Suvilahteen ("Södervik"). Joen varrelle perustettiin useita tehtaita ja verstaita asumuksineen. Järveä alettiin kuivattaa 1820-luvulla laidunmaaksi, ja 1850-luvulla sen alue oli niittyä ja peltoa. Järvi näkyy hyvin esimerkiksi P. Klerckin kartassa vuodelta 1776. Järven eteläisimmän lahdelman yli oli rakennettu niin sanottu Sörnäisten kivisilta, jota pitkin kulki ennen Itäinen Viertotie (nyk. Hämeentie).
Meksikonharakka

Meksikonharakka ("Cyanocorax beecheii") on varisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Meksikonharakkaa tavataan kotoperäisenä Meksikon länsiosissa. Lajin populaatioksi arvoidaan 20 000–50 000 yksilöä ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Joonas Lehtinen

Joonas Mikko Johannes Lehtinen (s. 6. lokakuuta 1988 Turku) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edustaa Turun Urheiluliittoa ja häntä on valmentanut vuodesta 2012 lähtien Jukka Keskisalo. 
Lehtinen sijoittui 1 500 metrin juoksussa kolmanneksi Kalevan kisoissa 2013, minkä lisäksi hän on saavuttanut sisäratojen SM-kilpailuissa 1 500 metrillä hopeaa ja pronssia. Viestijuoksun SM-kisoissa Lehtinen on vuosina 2008–2017 voittanut kolme kultaa ja neljä hopeaa 4 × 1 500 metrin viestijuoksussa sekä kolme hopeaa 4 × 800 metrin viestijuoksussa.
Don’t Come Knocking

Don’t Come Knocking on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Wim Wendersin ohjaama road movie -elokuva, jonka pääosissa nähdään Sam Shepard, Jessica Lange ja Tim Roth. Käsikirjoituksesta vastaavat Shepard ja Wenders.
Juoni.
Howard Spence (Shepard), ikääntyvä ja rankasti elävä lännenelokuvien tähti päättää yhtäkkiä paeta uusimman elokuvansa kuvauspaikalta allaan olevalla hevosella jossain Utahin aavikolla. Hän päätyy aluksi vanhaan kotikaupunkiinsa Elkoon Nevadan osavaltioon ja sitten Montanan Butteen, josta löytää naisen (Jessica Lange), jonka parikymmentä vuotta aiemmin tapasi ja jätti ollessaan kuvauksissa siellä päin. Toinen etsijähahmo elokuvassa on nuori Sky-niminen nainen (Sarah Polley), joka on tuomassa äitinsä tuhkauurnaa kotikaupunkiinsa Butteen. Howard Spenceä jahtaa vakuutusyhtiön tosikko etsivä Sutter (Tim Roth), jonka tehtävä on löytää Spence jotta kuvaukset voisivat jatkua.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskulaa elokuvassa viehättivät tuttujen western-miljöiden hyödyntäminen sekä melodramaattisena elementtinä että pelkistettynä vieraannuttamiskeinona. Wendersin kuvasommitelmien hän sanoi aluksi tehoavan avaruudellaan, mutta kutistuvan sitten ”pikkukaupungin tunkkaisuutta taltioiviksi teatraalisiksi asetelmiksi”. Myöskään käsikirjoittajana toimineen ja pääosaa näyttelevän Shepardin panos ei Maskulan mielestä yllä elokuvien "Paris, Texas" (1984) tai "Hulluna rakkaudesta" (1985) tasolle.
Peugeot 203

Peugeot 203 oli Peugeot’n vuosina 1948–1960 valmistama henkilöauto. Automallin tuotanto aloitettiin vuonna 1948, ja samalla se oli ensimmäinen toisen maailmansodan jälkeen Peugeot’n tuotantoon saapunut uusi malli. Automallin tuotanto päättyi vuonna 1960.
Nelisylinterisen rivimoottorin iskutilavuus on 1 290 cm³. Moottorissa on kansiventtiilit. Sylinterin halkaisija on 75 millimetriä ja iskun pituus 73 millimetriä. Suurin teho 33 kW (45 hv) / 4 500 r/min (tehonormi ei tiedossa).&lt;ref name="TM2/1953"&gt;&lt;/ref&gt;
Jousitus on miellyttävä. Vaihteita on neljä. Kolmonen on välitetty suoraksi, ja nelosta kutsuttiin ylivaihteeksi. Takavetoisen Peugeot’n kori on itsekantava. Kori kuitenkin päästää moottorin ja voimansiirron ääniä sisätiloihin.
Mallin seuraajaksi tuli 403. Peugeot 203:n kattoluukulla varustettu N3V-malli maksoi Suomessa vuonna 1953 545 000 markkaa.
Guy Arto

Guy Elie Arto (vuoteen 1929 Grönlund; 28. toukokuuta 1897 Heinävesi – 3. elokuuta 1968) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja rykmentin komentaja sodan aikana.
Arto valmistui Kadettikoulusta 1922 ja Sotakorkeakoulusta 1929. Hän toimi yleisesikunnassa toimistoupseerina 1925–1931. Kuopion sotilaspiirissä hän oli ye-upseerina ja päällikön sijaisena vuonna 1932. Savon sotilasläänin esikuntapäällikkönä hän toimi 1933. Hän opetti strategista maantiedettä Sotakorkeakoulussa 1934–1939. 
Talvisodassa Arto toimi Kannaksen armeijan esikunnassa toimistopäällikkönä 1939 sekä I armeijakunnan huoltopäällikkönä 1940. Välirauhan aikana hän komensi Huoltopataljoona 5:ttä 1940. Jatkosodan alkaessa hän toimi III armeijakunnan huoltopäällikkönä 1941. Sissipataljoona 3:n komentajaksi hänet nimitettiin 1942. Aunuksen ryhmän huoltopäällikkönä hän palveli 1942–1944. JR 57:n komentajana Arto toimi 13.8.1944–22.11.1944. 
Jatkosodan jälkeen Arto johti Joensuun sotilaspiiriä 1944–1948 ja toimi 1. divisioonan esikuntapäällikkönä 1948–1949. Vuodesta 1949 alkaen hän palasi Joensuun sotilaspiirin johtoon.
Tammiharakka

Tammiharakka ("Cyanocorax melanocyaneus") on varisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tammiharakoita elää Keski-Amerikassa. Lajia tavataan El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa ja Nicaraguassa. Lajin kokonaispopulaatiota ei ole arvioitu, mutta lajia on kuvailtu melko tavalliseksi.
Srikakulam

Srikakulam () on Intiassa Andhra Pradeshin osavaltiossa sijaitsevan Srikakulamin piirikunnan pääkaupunki. Vuonna 2011 kaupunkialueella asui 146 988 henkeä.
Maantiede.
Srikakulam sijaitsee Intian itärannikolla. Kaupungin halki virtaa Nagavalijoki.
Liikenne.
Lähin lentokenttä sijaitsee Visakhapatnamissa noin kahden tunnin ajomatkan päässä.
Marko Vanhanen

Marko Tapio Vanhanen (s. 23. toukokuuta 1968 Helsinki) on suomalainen tubettaja, joka tunnetaan myös käyttäjänimellään Markorepairs (kanavan nykyinen nimi on Marko Vanhanen). Hän on tunnettu muun muassa tupakoinnin vastaisuudestaan, kauppojen ylijäämäruoan hyödyntämisestä sekä erilaisista elektroniikka-aiheisista YouTube-videoistaan. Hän voitti "Keksijätehdas"-ohjelman keksinnöllään Discokahvinkeitin vuonna 2011.
Tubettaminen.
Vanhanen aloitti tubettamisen 20. toukokuuta 2008 ja on siten ensimmäisiä suomalaisia tubettajia. Hänen videoiden aiheina ovat muun muassa elektroniikka, sähkömopoilu, dyykkaus ja työttömyys. 
YouTube sulki Vanhasen alkuperäisen kanavan 10. huhtikuuta 2022 sääntörikkomusten vuoksi. Vanhanen jatkoi tubettamista rinnakkaiskanavallaan, jonka on perustanut vuonna 2012. Hänen alkuperäisen kanavansa ensimmäinen video kantoi nimeä "Ladan purkaminen metsässä". Katsotuin video oli välttävällä englannin kielellä puhuttu "Cofe time for in talk English", joka sai yli 1,9 miljoonaa näyttökertaa ympäri maailman. Kanavalla oli maaliskuussa 2022 yli 22 tuhatta tilaajaa ja videoilla yli 28 miljoonaa näyttökertaa. Kanava oli perustettu 18.5.2008.
Toukokuussa 2014 Vanhanen aiheutti kohua kuvaamallaan videolla, jolla hän poisti taloyhtiönsä ullakolta kaksi pesivää pulua ja niiden poikaset. Hän kertoi myöhemmin videolla tappaneensa nämä. Video aiheutti raivoa sosiaalisessa mediassa.
Yksityiselämä.
Vanhanen syntyi Helsingissä ja eli siellä useamman vuoden työskennellen muun muassa puhelinasentajana, valomainosasentajana ja elektroniikkakokoojana. Myöhemmin hän muutti Kangasalle. Tapio-isän kuoltua hän peri isältään useamman osakehuoneiston Suolahdesta, Äänekoskelta, jonne muutti vuonna 2013.
Vanhanen oli ehdolla vuoden 2012 kuntavaaleissa Kangasalan valtuustoon kristillisdemokraattien jäsenenä. Hän sai 12 ääntä eikä tullut valituksi.
Vanhanen on uskonnoltaan kristitty, ja hän on puhunut uskostaan videoissaan.
PPG Paints Arena

PPG Paints Arena, syksyyn 2016 asti "Consol Energy Center", on monikäyttöinen urheiluareena Pittsburghissa, Pennsylvaniassa. Areenaa käyttävät sekä NHL-seura Pittsburgh Penguins sekä AFL-seura Pittsburgh Power. Rakennustyöt saatiin päätökseen 1. elokuuta 2010 ja areena oli valmiina hyvissä ajoin ennen NHL-kauden alkua. 
Areena korvasi Penguinsin edellisen kotiareenan, pahasti vanhentuneen Mellon Arenan. Rakentaminen aloitettiin juhlallisesti 14. elokuuta 2008. PPG Paints Arena on sekä NHL:n että AFL:n ensimmäinen areena, joka on saanut Leadership in Energy and Environmental Designilta kultaisen sertifoitu -merkinnän. Areena valittiin pian avajaisten jälkeen NHL:n parhaaksi areenaksi. 
Consol Energy osti joulukuussa 2008 areenan nimioikeudet. Syksyllä 2016 oikeudet siirtyivät rakennustarvikeyhtiö PPG:lle.
Itäromaaniset kielet

Itäromaaniset kielet, joita myös kutsutaan "Vlach-kieliksi", ovat romaanisten kielten ryhmä, joka on kehittynyt Kaakkois-Euroopassa paikallisesta vulgaarilatinasta. Joskus italodalmaattiset kielet luokitellaan itäromaanisiin kieliin. Tämä artikkeli käsittelee itäromaanisia kieliä suppeassa merkityksessä, eli ilman italiaa.
Historia.
Itäromaaniset kielet, kuten myös lännessä puhutut romaaniset kielet kehittyivät vulgaarilatinasta II-III vuosisadalla, kun se oli kosketuksissa ympäröivien kielien kanssa - tässä tapauksessa kreikan, turkin, albanian, ja erityisesti slaavilaisten kielten kanssa.
Huopalahden järvi

Huopalahden järvi tai Pikku-Huopalahdenjärvi () on Helsingissä sijainnut kuivatettu järvi. 
Se sijaitsi suunnilleen nykyisessä Pohjois-Pasilassa Töölönjärven pohjoispuolella ja laski Kumpulanjokea pitkin Vanhankaupunginlahteen. Järvi kuivattiin 1900-luvun alussa.
Vaasan keskussairaala

Vaasan keskussairaala on Pohjanmaan hyvinvointialueen ylläpitämä keskussairaala. Alkujaan vuosina 1952–1956 rakennettu, arkkitehtien Inkeri ja Erkki Linnasalmen suunnittelema keskussairaala. Nykyään se tarjoaa erikoissairaanhoidon palvelut hyvinvointialueen jäsenkuntien 170 000 asukkaalle. Alue muodostuu Pohjanmaan maakunnan kunnista. Vaasan keskussairaala on ainut ei-yliopistollinen sairaala Suomessa, jossa tehdään avosydänkirurgiaa. Vaasan keskussairaalassa on 389 sairaansijaa.
Eino Tuompo (eversti)

Sulo Eino Alvar Tuompo (4. elokuuta 1902 Pornainen – 8. heinäkuuta 1979) oli Suomen Puolustusvoimien eversti, joka komensi sota-aikana useita ilmatorjuntayksiköitä.
Sotilasura.
Tuompo oli Tornion suojeluskunnan jäsen ja osallistui Tornion pataljoonan mukana sisällissotaan Hämeen ja Satakunnan rintamilla. Hän osallistui Aunuksen retkelle vuonna 1919. Tuompo kävi Kadettikoulun 1920–1922, tykistön ampumakoulun 1923 sekä Sotakorkeakoulun 1936–1938. Hän toimi Kenttätykistörykmentti 3:ssa ensin nuorempana upseerina vuosina 1923–1926 sekä patterin päällikkönä ja aliupseerikoulun johtajana 1926–1936. Tuompo oli Yleisesikunnan operatiivisen osaston toimistoesiupseeri 1938–1940.
Talvisodassa hän palveli päämajan operatiivisella osastolla. Hän johti Ilmatorjuntakoulua 1940–1941. Jatkosodassa Tuompo toimi Helsingin ilmatorjuntapiirin komentajana 1941 ja Aunuksen ryhmän esikunnassa ilmatorjunnan komentajana 1941–1944 ja Kannaksen armeijan esikunnassa 1944. Tuompo toimi Ilmatorjuntarykmentti 1:n komentajana 1944–1946. Hän oli Ilmavoimien esikunnassa ilmatorjuntatykistön komentajana vuosina 1946–1956. Tuompo toimi Lounais-Suomen sotilasläänin komentaja 1956–1958 ja siirtyi pois palvelusta 1958. Hän toimi Suomen Väestönsuojelujärjestön koulutuspäällikkönä ja tiliosaston johtajana vuosina 1958–1964.
Hänen vanhemmat veljensä olivat jääkärikenraali ja pankinjohtaja Wiljo Einar Tuompo (1893–1957) ja myös Suomen Puolustusvoimien everstinä toiminut Yrjö Tuompo (1897–1964).
Ylennykset: vänrikki 1922, luutnantti 1924, kapteeni 1928, majuri 1938, everstiluutnantti 1941, eversti 1944.
Henkilöhistoria.
Tuompon puoliso oli kansakoulunopettaja Irja Lygia Stoore. Heidän pojastaan Harri Eino Albert Tuomposta (s. 1930) tuli lääkäri.
Julkaisuja.
Nimellä "S. E. A. Tuompo":
Bergen (Cellen piirikunta)

Bergen on kaupunki Cellen piirikunnassa Ala-Saksin osavaltiossa Saksassa. Vuonna 2011 kaupungissa oli 12 893 asukasta.
Kaupungin lähistöllä sijainneessa Bergen-Belsenin keskitysleirissä tuhottiin arvion mukaan ainakin 50 000 juutalaista toisen maailmansodan aikana.
Eero Juva

Eero Juva (vuoteen 1935 Juvelius) (15. helmikuuta 1900 Oulu – 31. lokakuuta 1959) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja pitkäaikainen rykmentin komentaja. Hänen isänsä oli vankilanjohtaja V. O. Juvelius.
Juva osallistui sisällissotaan, kävi Viipurin upseerikokelaskurssin 1918-1919, Kadettikoulun 1922-1923 sekä Sotakorkeakoulun 1931-1933. Hän osallistui myös Aunuksen retkeen. Juva toimi Jääkäriprikaatissa eri tehtävissä 1925-1926 sekä Pohjanmaan jääkäripataljoonassa komppanianpäällikkönä ja aliupseerikoulun johtajana 1927-1930. Kadettikoulussa hän opetti 1930-1931 sekä Taistelukoulussa 1933-1939. Viipurin rykmentin aliupseerikoulun johtajana hän toimi 1934-1935. Yleisesikuntaupseerina Sortavalan sotilaspiirissä hän oli 1939. 
Talvisodan sytyttyä Juva toimi 12. divisioonan operatiivisen toimiston päällikkönä ja myöhemmin esikuntapäällikkönä. Välirauhan aikaan hän toimi Savo-Karjalan sotilasläänin esikuntapäällikkönä. Etelä-Pohjanmaan läntisen sotilaspiirin päällikkönä hän oli 1941. Jatkosodan sytyttyä hänet nimitettiin JR 58:n komentajaksi 19.6.1941-8.10.1944. Vuonna 1944 hän toimi myös Lapin sodassa Rajajääkäriprikaatin komentajan viransijaisena. Jatkosodan jälkeen Juva komensi JR 2:a 1944-1950.
Ylennykset: vänrikki 1919, luutnantti 1921, kapteeni 1924, majuri 1930, everstiluutnantti 1940, eversti 31.8.1942.
Gösta Palkama

Karl Gösta Ivar Palkama (ent. Paqvalén) (13. kesäkuuta 1902 Viipuri – 5. elokuuta 1944) oli Suomen Puolustusvoimien everstiluutnantti, joka toimi 6. divisioonan esikuntapäällikkönä kesällä 1944 ja kaatui yhdessä kenraalimajuri Einar Vihman kanssa kranaatinheitinkeskityksessä Talin–Ihantalan taistelussa. 
Palkama suoritti reserviupseerikoulun 1925, Kadettikoulun 8. kurssin 1926–1927 sekä Sotakorkeakoulun yleisen osaston 1936–1938. Vuodesta 1938 hän toimi toimistopäällikkönä 1. divisioonan esikunnassa talvisodan ajan aina jatkosodan alkuun asti. Myöhemmin jatkosodassa hän toimi 6. divisioonan esikuntapäällikkönä kaatumiseensa asti elokuuhun 1944. Ylennykset: reservivänrikki 1925, vänrikki 1927, luutnantti 1930, kapteeni 1935, majuri 1941, everstiluutnantti 1944. 
Palkaman puoliso oli May-Alice Renfors, heidän pojastaan Kaarle Arto Palkamasta (1934–2024) tuli silmätautien erikoislääkäri ja apulaisprofessori.
Käyttäjä

Käyttäjä on henkilö joka käyttää tietokonetta tai verkkopalvelua.
Käyttäjätili.
Käyttäjillä on usein käyttäjätili (tai lyhyesti ainoastaan "tili") joka mahdollistaa kirjautumisen järjestelmään ja pääsyn järjestelmän resursseihin. Tilille kirjautumiseen käytetään usein myös salasanaa tai muuta tapaa varmistaa kirjautujan identiteetti.
Jotkin palvelut mahdollistavat anonyymin käyttämisen joista esimerkkinä Wikipedia. Suurin osa Wikipedian toiminnoista on saatavilla ilman kirjautumista mukaan lukien sivujen muokkaaminen, mutta jotkin toiminnot ovat saatavilla ainoastaan rekisteröityneille, eli käyttäjätilin omaaville, käyttäjille.
Käyttäjätunnus.
Käyttäjätunnus on tapa jolla henkilö tunnistetaan muista käyttäjistä mm. internetin keskustelupalstoilla ja peleissä sekä monissa muissa palveluissa. Usein käyttäjätunnus on henkilön oikea nimi tai sen johdannainen, keksitty nimi, sähköpostiosoite tai yksinkertaisesti käyttäjäkohtainen juokseva numero.
Usein käyttäjätunnuksen voi yhdistää sähköpostiosoitteeseen, johon yleensä lähetetään vahvistusviesti rekisteröityessä. Tyypillistä on, että käyttäjätunnuksen yhteydessä on myös käyttäjän valitsema salasana, jota käytetään kirjauduttaessa. Unohtuneen salasanan voi yleensä tilata lähetettäväksi sähköpostiosoitteeseen, johon käyttäjätunnus on yhdistetty.
Koska internetissä on niin monia portaaleja, voi olla vaikea muistaa omia käyttäjätunnuksiaan, minkä takia jotkut ovat päättäneet käyttää miltei joka verkkopalvelussa samaa tunnusta tai tekemällä listan omista tunnuksistaan. Toisinaan kirjautumiseen voi riittää pelkkä salasana. Monet sivustot, kuten Facebook ja Twitter mahdollistavat kirjautumisen myös sähköpostiosoitteella, jolla käyttäjätunnus on luotu.
Tunnuksen yhteydessä saatetaan vaatia, että tunnuksessa on ainakin tietty määrä merkkejä ja ettei käyttäjätunnuksessa ole liian paljon merkkejä. Erikoismerkkejä ei välttämättä sallita käyttäjätunnuksissa.
Käyttäjätunnusta tehdessä, eli rekisteröityessä, ohjelma voi myös kysyä kuvaa tai äänimerkkiä, joka käyttäjän on tunnistettava, jotta varmistutaan, että käyttäjätunnuksen tekijänä on ihminen eikä tietokoneohjelma.
Pilvikartasto (elokuva)

Pilvikartasto ("Cloud Atlas") on Wachowskien ohjaama saksalainen, vuonna 2012 ensi-iltansa saanut draama/tieteiselokuva. Elokuva perustuu vuonna 2004 julkaistuun David Mitchellin romaaniin "Pilvikartasto". Elokuvaan sisältyy kuusi eri tapahtumalinjaa, jotka sijoittuvat eri aikakausiin.
Projekti kohtasi neljän vuoden tuotannon aikana useita taloudellisia vaikeuksia, mutta lopulta yksityiset tahot lahjoittivat 102 miljoonaa dollaria, mikä teki elokuvasta yhden kalleimmista indie-elokuvista.
Elokuvaa on arvioitu monin eri tavoin, ja se on päätynyt useille sekä huonoimpien että parhaimpien elokuvien listoille.
Lennart Vihma

Lennart Johannes Vihma (ent. Wichmann) (29. elokuuta 1901 Kuopio – 25. huhtikuuta 1942 Suurlahti) oli Suomen Puolustusvoimien everstiluutnantti ja sodanaikainen rykmentin komentaja. Lennart Vihma oli kenraalimajuri Einar Vihman veli.
Lennart Vihma osallistui vapaussotaan, kävi reserviupseerikoulun 1923, Kadettikoulun 1925-1927, Taistelukoulun luutnanttikurssin 1931 sekä Sotakorkeakoulun 1931-1933. Hän toimi nuorempana upseerina Keski-Suomen rykmentissä 1923-1924 ja siirtyi sitten Rajavartiolaitoksen palvelukseen palvellen kouluttajana ja komppanianpäällikkönä eri rajavartiostoissa. Vuodesta 1934 alkaen hän työskenteli Rajavartiostojen esikunnassa. 
Vihma toimi talvisodassa Pohjois-Suomen ryhmän huoltopäällikkönä. Jatkosodan alussa hän toimi Karjalan armeijan operatiivisen osaston päällikkönä. 27.1.1942 hän sai JR 5:n komentajuuden. 24.4.1942 Vihma haavoittui miinaonnettomuudessa ja kuoli seuraavana päivänä. Onnettomuuden sattuessa oli meneillään 4. divisioonan komentajan Kaarlo Viljasen tarkastuskäynti JR 5:n lohkolla, ja tarkastusseurue ajautui omaan miinakenttään. Myös Viljanen sekä useita nuorempia upseereita menehtyivät miinaräjähdyksen seurauksena. 
Ylennykset: vänrikki 1923, luutnantti 1927, kapteeni 1931, majuri 6.12.1939, everstiluutnantti 31.10.1941.
Asteekkinärhi

Asteekkinärhi ("Cyanocorax dickeyi") on varisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Asteekkinärheä tavataan kotoperäisenä Luoteis-Meksikossa. Lajin populaatioksi arvioidaan 10000-20000 yksilöä. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen levinneisyysalue on pieni ja sopivat elinympäristöt ovat vähenemässä.
Elinympäristö.
Asteekkinärhi elää metsäisissä kanjoneissa 1350-2150 metrin korkeudessa.
Lisääntyminen.
Asteekkinärhi pesii usean linnun joukoissa, joissa on yksi pesivä, täysikasvuinen pari ja useita nuoria yksilöitä, jotka auttavat pesivää paria. Laji munii huhti-toukokuussa 3-5 munaa, joita haudotaan 18-19 päivää. Poikaset pysyvät pesässä noin 24 päivää. Pesä sijaitsee puussa 5-15 metrin korkeudessa. Pesä rakennetaan oksista ja korsista ja vuorataan hienomalla kasvimateriaalilla.
Ravinto.
Asteekkinärhi käyttää ravinnokseen pääasiassa selkärangattomia, hedelmiä, marjoja ja tammenterhoja.
Inferno (Dan Brownin romaani)

Inferno on yhdysvaltalaisen kirjailijan Dan Brownin vuonna 2013 julkaistu romaani.
Teos on trilleri, jonka päähenkilönä on neljännen kerran symbologi Robert Langdon, joka on ollut päähenkilönä myös Brownin teoksissa "Enkelit ja demonit", "Da Vinci -koodi" ja "Kadonnut symboli". Kirja sijoittuu Italiaan ja sen nimi viittaa Danten "Jumalaisen näytelmän" ensimmäiseen osaan.
Romaani käännettiin kaikkiaan 12 kielelle samanaikaisesti.
Se oli vuonna 2013 Suomen myydyin käännetty kaunokirja (60 400 kpl).
Juoni.
Robert Langdon herää ammuttuna italialaisessa sairaalassa muistinsa menettäneenä ja havaitsee jonkun haluavan kiihkeästi tappaa hänet. Seurakseen Robert saa hoitavan lääkärinsä Sienna Brooksin. Langdon ihmettelee miten hän on Firenzeen joutunut ja miksi. Yhteydenotto konsulaattiin saa vain erikoisjoukot hänen peräänsä. Vihjeitä tipahtelee Dante Alighierin "Jumalaisesta näytelmästä". Aikooko joku ratkaista maapallon väestöongelman yhdellä kertaa omintakeisella tavalla?
Hiipivä vaara

Hiipivä vaara on Yrjö Nortan ohjaama jännityselokuva vuodelta 1944. Se oli Fenno-Filmi-tuotantoyhtiön viides elokuva ja kolmas vakoiluaiheinen tarina trilogiassa, jonka edelliset elokuvat olivat "Varjoja Kannaksella" ja "Salainen ase".
Juoni.
Elokuva kertoo Soile-nimisestä naisesta, joka saa tehtäväkseen vakoilla kansainvälistä rikollisjoukkuetta ja vietellä kapteeni Simolan, jolla on hallussaan konnien tavoittelema suomalaisen tykistökenraalin keksintö. Juttuun sekaantuu myös valokuvaaja Lavio, joka alkaa vakoilla Soilea ja selvittää tämän tekemisiä, mutta jää konnien vangiksi.
Tuotanto.
Kuvausten ollessa viimeisillään ehti jatkosota päättyä ja elokuvan päästessä ensi-iltaan oli välirauha solmittu, ja siitä aiheutui leikkausvaiheella omat ongelmansa. Vakoilufilmin kärki muuttui epäkorrektiksi, vaikka suoraa osoittelua Neuvostoliittoa kohtaan siihen ei sisältynytkään.
Tuotantoyhtiön osakas, elokuvan tuottaja ja kuvaaja Theodor Luts lähti Suomesta, sillä oli vaara, että virolaisena hänet internoitaisiin.
Vastaanotto.
Elokuva jäi edeltäjistään poiketen noin 160 000 markkaa tappiolle, eikä aihepiiriin sodan jälkeen enää palattu.
Elokuva ei vakuuttanut aikalaiskriitikoita. Juonta pidettiin hajanaisena ja epäjohdonmukaisena, eikä siihen ollut onnistuttu luomaan mukaansa tempaavaa jännitystä kuin paikoitellen. Erään arvostelijan mukaan elokuvassa oli liikaa turvauduttu ”pelkkään rutiiniin ja toiminnan vauhdin tavoitteluun.” Toisen arvion mukaan seikkailukertomuksesta ei puutu jännitysaineksia, mutta kuitenkin sen sijaan kiinteyttä ja johdonmukaisuutta. 
Naispääosan esittäjä, Svenska Teaternin näyttelijä Dolly von Alfthan, koettiin ”verevänä ja solakkana ilmestyksenä kauniine ja älykäsilmeisine kasvoineen”, mutta hänen suomen kielen ääntämisessään huomattiin ilmiselviä puutteita.
Paavo Palletvuori

Paavo Anto Albinus Palletvuori (30. heinäkuuta 1897 Taivassalo – 6. syyskuuta 1979) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen tykistörykmentin komentaja.
Paavo Palletvuoren vanhemmat olivat kirkkoherra Oskar Albinus Palletvuori ja Rosa Ulrika Johanna Granqvist. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta vuonna 1917 ja aloitti opinnot Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa. Kansalaissodassa Palletvuori osallistui Helsingin valtaukseen, ja sodan päätyttyä hän siirtyi sotilasuralle.
Palletvuori kävi tykistökoulun 1918 sekä Sotakorkeakoulun 1937-1939 (ye-upseeri 1943). Hän palveli nuorempana upseerina 1918-1920 ja patterinpällikkönä 1921-1933. Aliupseerikoulua hän johti 1933-1938. Vuonna 1939 hän toimi puolustusministeriössä toimistoesiupseerina ja sen jälkeen patteriston komentajana. Talvisodan aikana hän oli divisioonan tykistökomentajana. Välirauhan aikana hän oli 9. prikaatin patteriston komentajana. Jatkosodan sytyttyä hän komensi KTR 2:a ja toimi 7. divisioonan tykistökomentajana. Jatkosodan jälkeen Palletvuori toimi patteriston komentajana KTR 1:ssä. KTR 2:ta hän komensi vuodesta 1946 alkaen. KTR 1:n komentajana hän toimi 1952-1955. 
Ylennykset:
Kaarlo Somerto

Kaarlo Vilho Somerto (23. huhtikuuta 1895 Kivennapa – 6. joulukuuta 1965 Helsinki) oli Suomen Puolustusvoimissa tykistön eversti ja sodanaikainen rykmentin komentaja ja tiedustelujohtaja. 
Somerto valmistui Kadettikoulusta 1920 ja Sotakorkeakoulusta 1930 (ye-upseeri 1931). Hän palveli Raskaassa kenttätykistörykmentissä nuorempana upseerina 1920-1923 ja patterin päällikkönä 1923-1930. 2. Divisioonan esikunnassa hän toimi yleisesikuntaupseerina 1930-1933. Armeijakunnan esikunnan koulutustoiminnan päällikkönä hän työskenteli 1933-1938. Sotilasasiamiehenä Moskovaan sijoitettuna hän oli 1938-1939. Välirauhan aikana 1940-1941 hän komensi 2. prikaatin patteristoa. Jatkosodan syttyessä hänet nimiettiin KTR 3:n komentajaksi 20.6.1941-27.9.1942. Päämajan tiedusteluosaston päällikkönä hän oli 1942-1944. 
Sodan jälkeen Somerto nimitettiin vuosiksi 1945-1946 Helsingin sotilaspiirin komentajaksi. Pääesikunnan yhteysosaston päällikkönä hän toimi 1946-1949. Vuodesta 1949 alkaen Somerto palveli Pääesikunnan ulkomaanosaston päällikkönä.
Ylennykset: reservivänrikki 1918, vänrikki 1920, luutnantti 1921, kapteeni 1927, majuri 1934, everstiluutnantti 1940, eversti 1942.