tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Francesco Acerbi

Francesco Acerbi (s. 10. helmikuuta 1988 Vizzolo Predabissi, Italia) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Serie A:ssa pelaavaa Interiä, jossa hän pelasi jo kaudella 2022–2023 lainasopimuksella Laziosta.
Acerbi on edustanut aikuisurallaan myös Paviaa (2006–2010), Renatea (lainalla 2007), Speziaa (lainalla 2007–2008), Regginaa (2010–2011), Chievo Veronaa (2011–2012 ja lainalla 2013), Milania (2012–2013), Genoaa (2013) ja Sassuoloa (2013–2018). Hän voitti Italian cupin Lazion joukkueessa vuonna 2019 ja Interin joukkueessa vuonna 2023 sekä oli häviämässä Mestarien liigan finaalia Interissä 2023.
Acerbi pelasi Italian maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2014 Albaniaa vastaan, toisen kerran maaliskuussa 2016 Saksaa vastaan ja kolmannen kerran marraskuussa 2018 Yhdysvaltoja vastaan. Näiden kolmen ystävyysmaaottelun jälkeen hän pelasi vuonna 2019 täyden peliajan kolmessa EM-karsintaottelussa, joista viimeisessä Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan hän teki maalin. Vuosina 2020–2021 hän pelasi 12 täysimittaista ottelua ja tuli neljässä vaihdosta kentälle. Vuosina 2022–2023 hän on pelannut avauskokoonpanossa 12 maaottelussa ja niistä kymmenessä täydet minuutit. Yhteensä hän on pelannut 34 maaottelua. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän tuli vaihdosta kentälle kahdessa alkulohko-ottelussa ja pelasi neljännesvälierän Itävaltaa vastaan kokonaan Italian voittaessa Euroopan-mestaruuden.
Jarno Kauhanen

Jarno Kauhanen (s. 17. huhtikuuta 1978 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Zulimaneja.
Kauhanen saavutti Zulimaneissa Kolmosen lohkovoiton kaudella 2007. Joulukuussa 2007 hän allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Veikkausliigan nousijajoukkueen Kuopion Palloseuran kanssa. Kauhanen pelasi KuPS:ssa kaudella 2008 kaksi liigaottelua. Ensiesiintymisensä pääsarjatasolla hän teki 5. toukokuuta 2008 vierasottelussa FC Hakaa vastaan.
Dunkin’

Dunkin’ (tunnettiin aiemmin nimellä Dunkin' Donuts) on yhdysvaltalainen donitseihin erikoistunut kahvilaketju. Yrityksen kotipaikka on Canton Massachusettsissa. Sen perusti William Rosenberg Quincyn kaupungissa Massachusettsissa vuonna 1950. Yrityksen pääkilpailija kahvilatoiminnassa on Starbucks ja donitsialalla Krispy Kreme.
Historiaa.
Dunkin’ Donutsin tarina alkaa vuodesta 1946, jolloin nuori liikemies William Rosenberg (1916–2002) avasi Industrial Luncheon Services -nimisen työpaikkaruokailuyrityksen Bostonin alueen tehdastyöntekijöille. Hän havaitsi pian, että 40 prosenttia sen liikevaihdosta tuli kahvista ja donitseista. Vuonna 1948 hän avasi ensimmäisen donitsikahvilansa Massachusettsin osavaltion Quincyyn. Sen nimi oli Open Kettle, kunnes vuonna 1950 nimeksi tuli Dunkin’ Donuts.
Vuonna 1955 Rosenberg alkoi laajentaa ketjua franchisingperiaatteella. Sadas kahvila avattiin 1963 ja ensimmäinen Yhdysvaltojen ulkopuolinen Dunkin’ Donuts Japaniin vuonna 1970. Yhdysvaltojen tuhannes toimipaikka avattiin 1979 ja kahdestuhannes 1990. Tuhannes Yhdysvaltain ulkopuolinen toimipiste avattiin 1995.
Vuonna 1990 Rosenbergin perhe myi yrityksen brittiläiselle Allied Domecq PCL -yhtiölle. Sen omistuksessa valikoimaa alettiin laajentaa maustekahveihin, bageleihin ja vähärasvaisempiin donitseihin.
Vuonna 2002 Dunkin’ Donutsilla oli noin 5 000 toimipistettä yli 40 maassa.
Joulukuussa 2005 ranskalainen Pernod Ricard ilmoitti myyvänsä Dunkin’ Donutsin ja muut ketjubrändit ostamastaan Allied Domecqista. Ostajaksi löytyi pääomasijoitusyhtiöiden Bain Capital, The Carlyle Group ja Thomas H. Lee Partners muodostama konsortio 2,4 miljardin dollarin käteiskaupalla. Elokuussa 2012 ne luopuivat omistuksestaan.
Vuonna 2016 Dunkin’ Donuts -ketju käsittää 19 000 toimipaikkaa lähes 60 maassa. Ketjun omistaa nykyisin Nasdaq-pörssissä noteerattu Dunkin' Brands Group, Inc. (), joka omistaa franchisingoikeudet myös 7 600 Baskin-Robbins-jäätelöbaariin.
Dunkin’ Donuts on pyrkinyt myös Suomen markkinoille, muttei ole löytänyt kiinnostuneita franchising-yrittäjiä. Ruotsissa Dunkin’ Donuts toimi vuodesta 2014 heinäkuuhun 2018, jolloin kaikki seitsemän toimipistettä suljettiin ja niitä hallinnoiva yritys jätti konkurssihakemuksen.
Vuonna 2018 yritys luopuu Donuts-nimestä ja muuttaa sen yksinkertaisesti Dunkiniksi.
Google Glass

Google Glass (työnimi Project Glass) on Googlen kehityksessä ollut puettava tietokone älylasien muodossa.
Laseilla voi soittaa puheluja ja lähettää viestejä, sekä navigoida. Niillä pystyy ottamaan myös valokuvia ja videota. Lasien graafisena käyttöliittymänä toimii 1,3 -tuumainen (3 cm) lasinen näyttö, joka on suunniteltu häiritsemään muuta toimintaa mahdollisimman vähän. Laseille on mahdollista antaa äänikomentoja.
Lasit pohjautuvat Android-käyttöjärjestelmään. Lasien kanssa yhteensopivat niin kutsutut "glassware"-sovellukset voivat lähettää tietoa laitteesta ulospäin ja sisäänpäin laitteeseen. Esimerkiksi Gmail sopii yhteen lasien kanssa.
Google esitteli lasit ensimmäisen kerran huhtikuussa 2012. Lasit tulivat myyntiin vuonna 2014. Tammikuussa 2015 Google ilmoitti lopettavansa lasien myynnin.
Vastaanotto.
Google Glassin vastaanotto oli hyvin vaihtelevaa. Lokakuussa 2012 yhdysvaltalainen aikakauslehti "Time" nimesi Google Glassin vuoden 2012 parhaaksi keksinnöksi.
Lasit herättivät monenlaisia huolia. Esiin nousi esimerkiksi pelko suoraan käyttäjän silmille lähetettävistä mainoksista. Google kuitenkin ilmoitti, etteivät lasien sovellukset tule sisältämään mainoksia. Käytännön mahdollisia muutoksia tulevaisuudessa on Googlen mukaan "liian aikaista spekuloida".
Lasien on epäilty myös uhkaavan ihmisten yksityisyyttä, sillä niillä voi ottaa julkisesti kuvia tai videoita muiden läsnäolijoiden huomaamatta. Kahdeksan Yhdysvaltain kongressin jäsentä ilmaisivat huolensa lasien vaikutuksesta ihmisten yksityisyyteen lähettämällä Googlen toimitusjohtaja Larry Pagelle listan kysymyksiä. Google Glassin tuotejohtaja Steve Lee vastasi kysymyksiin julkisesti ja ilmoitti, että Google on noudattanut lasien kanssa kaikkia yksityisyyttä ja tietosuojaa koskevia säädöksiä.
Googleplex

Googleplex on Googlen ja sen emoyhtiön Alphabetin pääkonttori, joka sijaitsee Mountain View'ssa, Santa Claran piirikunnassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Alun perin rakennuskokonaisuus rakennettiin Silicon Graphics -yhtiölle. Google muutti tiloihin vuonna 2004.
Dagmar Hagelberg-Raekallio

Dagmar Maria Hagelberg-Raekallio (o.s. Sarlin; 12. tammikuuta 1871 Viitasaari – 22. toukokuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen laulaja (altto). Hän konsertoi Suomen lisäksi Unkarissa ja Virossa. Hän toimi musiikinopettajana ja kuoronjohtajana. Hänen tiedetään pitäneen ensimmäisen kokonaan suomenkielisen laulukonsertin, ja sen jälkeen hän pyrki aina esiintymään suomeksi. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1895 köyhäinhoidon tarkastaja Johannes Hagelberg.
Dagmar Hagelberg-Raekallion vanhemmat olivat Viitasaaren kanttori Konstantin Ferdinand Sarlin ja tämän kolmas vaimo Margareta Charlotta Granberg. Hän kävi tyttökoulun 1886, opiskeli Anna Forsténin musiikkiopistossa Viipurissa 1892 ja suoritti lauluopintoja Pariisissa 1902–1903 sekä Dresdenissä ja Roomassa 1909. Dagmar Hagelberg-Raekallio oli Viipurin musiikkiopiston soololaulun opettajana 1925–1928. Hän johti laulukuoroja Jyväskylässä ja Helsingissä sekä konsertoi Suomen ohella Virossa, Pietarissa, Dresdenissä ja Unkarissa.
Anna Hagelstam

Anna Emilia Hagelstam (o.s. Silfverberg; 20. marraskuuta 1883 Turku – 2. toukokuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen laulaja (mezzosopraano) ja laulupedagogi. Ensikonserttinsa hän piti Helsingissä 1911. Hän esitti erityisesti ranskalaista laulutaidetta sekä Sibeliusta. jonka lauluja hän kantaesitti.
Hänen puolisonsa oli kirjailija Wentzel Hagelstam.
Jarl Hagelstam

Jarl Alarik Hagelstam (28. maaliskuuta 1860 Helsingin pitäjä – 15. joulukuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, neurologian tutkija. Hän oli Helsingin yliopiston hermotautien ylimääräinen professori 1918–1926 ja Marian sairaalan esimies ja sisätautiosaston ylilääkäri 1907–1927. Hän julkaisi tutkimuksia hermo- ja sisätautien alalta. Hän tutki muun muassa eugeniikkaa sekä perusti 1896 Hyvinkäälle parantolan.
Jarl Hagelstamin vanhemmat olivat tilanomistaja Jarl August Hagelstam ja Emilia Karolina Söderhjelm. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1877 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1881, filosofian maisteriksi 1882, lääketieteen kandidaatiksi 1883, lääketieteen lisensiaatiksi 1888 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1894. Hagelstam teki opintomatkoja muun muassa Ruotsiin, Saksaan, Ranskaan, Englantiin ja Yhdysvaltoihin. 
Hagelstam oli Helsingin yliopistossa sisätautien dosenttina vuodesta 1898, hermotautien dosenttina 1904–1918 sekä neurologian ylimääräisenä professorina 1918–1926. Hän toimi Marian sairaalan sisätautiosaston ylilääkärinä ja sairaalan johtajana 1907-1927. Hyvinkään parantolan ylilääkärinä Hagelstam oli 1896–1905.
Hagelstam julkaisi useita tutkimuksia sisä- ja hermotautien aloilta sekä otti osaa lukuisiin alan kongresseihin. Hän oli Kööpenhaminan Neurologisk Selskab-seuran ja Norsk neurologiska foreningenin kirjeenvaihtajajäsen sekä Uusmaalaisen Osakunnan ja Suomen Lääkäriseuran kunniajäsen.
Jarl Hagelstem oli naimisissa vuodesta 1896 Anna Eleonora Ehrnroothin (k. 1935) kanssa.
Tony Lip

Tony Lip (oik. Frank Anthony Vallelonga; 30. heinäkuuta 1930 Beaver Falls, Pennsylvania – 4. tammikuuta 2013 Teaneck, New Jersey) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja kirjailija. Kenties parhaiten hänet muistetaan roolistaan rikollisjohtaja Carmine Lupertazzina televisiosarjassa "Sopranos". Lip osallistui vuonna 2005 julkaistun kirjan "Shut Up And Eat!" kirjoittamiseen.
Lip kasvoi amerikanitalialaisessa perheessä Bronxissa New Yorkissa. 1960-luvun alussa hän toimi pianisti Don Shirleyn kuljettajana ja henkivartijana. Tapahtumien pohjalta on tehty elokuva "Green Book" (2018), jossa Lipiä esittää Viggo Mortensen.
82-vuotiaana kuolleelta Tony Lipiltä jäivät pojat Nick Vallelonga ja Frank Vallelonga Jr., veli Rudy Vallelonga sekä yksi pojanpoika.
Nathu La

Nathu La on korkea sola Himalajalla, Intian Sikkimin ja Kiinan Tiibetin rajalla. Solan korkeus on eri lähteiden mukaan noin 4 300 – 4 550 metriä.
Nathu Lan kautta kulki aikoinaan yksi Silkkitien kauppareiteistä. Rajaliikenne on ollut suljettuna vuodesta 1962 Kiinan–Intian sodan jälkeen, mutta se avattiin uudelleen vuonna 2006.
Savonlinnan entinen ortodoksinen kirkko

Savonlinnan ortodoksinen kirkko eli Pyhien profeetta Sakariaan ja vanhurskaan Elisabetin kirkko on Savonlinnan Talvisalossa sijaitseva Varkauden ortodoksisen seurakunnan entinen kirkko. Sen suunnitteli arkkitehti Ilmari Ahonen, ja se valmistui 1959. Ensin sen nimi oli Savonlinnan Pyhien profeetta Sakariaan ja vanhurskaan Elisabetin rukoushuone. Joensuun apulaispiispa Arseni vihki sen 5. syyskuuta 2009 Pyhien profeetta Sakariaan ja vanhurskaan Elisabetin kirkoksi. Seurakunnan hankittua omistukseensa Savonlinnan pikkukirkon, tämä Talvisalossa sijaitseva kirkkorakennus myytiin.
Vedonpoistaja

Vedonpoistaja on sähkötekniikassa käytetty komponentti, jolla pyritään estämään sähköjohdinta liikkumasta vaikka siihen kohdistuisi vetoa tai työntöä. Vedonpoistajia on eri kokoisia, ja ne voivat olla kertakäyttöisiä tai käyttäjän hallittavissa. Vedonpoistaja voi olla kiristettävissä ruuvimeisselillä tai käsin kääntämällä. Vedonpoistajan yhteydessä voi myös olla jatke siten, että johdinta liikutettaessa rasitus kohdistuu laajemmalle alueelle ja johdin kestää pidempään rasitusta (taivutussuoja). 
Mikäli sähkölaite toimii 230 voltin tai sitä suuremmalla vaihtojännitteellä, vedonpoistajan merkitys korostuu, mutta sen lisäksi rakenne suojataan kytkemällä maadoitusjohdin muita johtimia pidemmäksi, jotta se irtoaisi viimeisenä, vaikka vedonpoistaja ei enää toimisikaan.
Kromitrioksidi

Kromitrioksidi eli kromi(VI)oksidi (CrO3) on yksi kromin oksideista. Yhdistettä käytetään pääasiassa metallien kromaukseen ja hapettimena.
Ominaisuudet ja rakenne.
Huoneenlämpötilassa kromitrioksidi on punaisina neulamaisina kiteinä. Kiteet ovat hygroskooppisia ja liukenevat hyvin veteen. Veden lisäksi myös eräät orgaaniset liuottimet, kuten etanoli ja dietyylieetteri kykenevät liuottamaan kromitrioksidia. Veteen liuetessaan kromitrioksidi muodostaa kromihappoa ja voidaan pitää sen anhydridinä. Toisinaan myös kromitrioksidista käytetään nimitystä kromihappo. Kromitrioksidi on muiden kuudenarvoisen kromin yhdisteiden tavoin erittäin voimakas hapetin ja reaktiot helposti hapettuvien orgaanisten yhdisteiden, kuten alkoholien kanssa voivat olla erittäin voimakkaita. Helposti pelkistyvät yhdisteet voivat syttyä palamaan tai jopa räjähtää joutuessaan kosketuksiin kromitrioksidin kanssa. Yhdiste hajoaa voimakkaasti kuumennettaessa ja tuotteena muodostuu eri välivaiheiden kautta dikromitrioksidia ja happea.
Kiinteänä kromitrioksidi koostuu hyvin pitkistä polymeerisistä ketjuista, joissa jokainen kromiatomi on sitoutunut neljään happiatomiin tetraedrimäisesti. Nämä CrO4-tetraedrit ovat linkittyneet toisiinsa tetraedrin kulmien happiatomien välityksellä.
Valmistus ja käyttö.
Kromitrioksidia valmistetaan natrium- tai kaliumdikromaatin ja väkevän rikkihappoliuoksen välisellä reaktiolla ja prosessi voi olla joko jatkuvatoiminen tai panostyyppinen. Viimeisessä vaiheessa kromitrioksidi erotetaan sivutuotteena muodostuvasta natriumvetysulfaatista sulattamalla, jolloin raskaampi kromitrioksidi painuu reaktioastian pohjalle ja voidaan erottaa. Kromitrioksidi myydään tyypillisesti hiutalemaisina kiteinä tai hienoksi jauhettuna.
2 H2SO4 + Na2Cr2O7 → 2 CrO3 + 2 NaHSO4 + H2O
Tärkein kromitrioksidin käyttökohde on metallien päällystäminen kromilla sähkökemiallisesti eli kromaus. Kromitrioksidia voidaan käyttää myös passivoimaan eräiden metallien ja metalliseosten, kuten sinkin, alumiinin ja pronssin pintaa. Muita käyttökohteita ovat hapettimena toimiminen orgaanisessa synteesissä, kromidioksidin valmistus ja värjäyksessä.
Myrkyllisyys.
Kromitrioksidi ärsyttää hengitysteitä aiheuttaen yskimistä ja vaikeutunutta hengitystä. Joutuessaan iholle, silmiin tai nieltynä se voi aiheuttaa syövytysvammoja. Muiden kromi(VI)yhdisteiden tavoin kromitrioksidi on osoittautunut karsinogeeniseksi.
Punkaharjun kirkko

 Punkaharjun kirkko eli Apostoli Tuomaan kirkko on Punkaharjun kappeliseurakunnan kirkko ja sijaitsee entisen Punkaharjun kunnan Punkasalmessa Savonlinnassa. Punkaharjun kirkko on vihitty käyttöön uudenvuodenpäivänä vuonna 1923. Kirkon on suunnitellut savonlinnalainen rakennusmestari R. Rouhe (Rosengren). Alttaritaulun kirkkoon lahjoitti And. Auvinen Osakeyhtiö. Alttaritaulun kuvaa apostoli Tuomasta ja sen on maalannut Martta Helminen 1927. Kirkon ensimmäiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas Punkaharjun seurakunnan 10-vuotisjuhlaan. Nykyiset kirkon 15-äänikertaiset urut on vuodelta 1973 ja rakentanut urkurakentamo Hans Heinrich.
Vuonna 2000 valmistui kirkossa merkittävin peruskorjaus. Kirkkosalia jatkettiin noin viidellä metrillä, eteistilaksi rakennettiin lasikäytävä ja kellotapuli sijoitettiin kirkon yhteyteen. Kirkon kuorin sivuikkunoihin tuli taiteilija Maire Pyykön suunnittelemat lasimaalaukset. Piispa Voitto Huotari toimitti kirkon peruskorjauksen jälkeen uudelleen käyttöönoton ja nimesi kirkon Apostoli Tuomaan kirkoksi.
Pääskylahden kirkko

Pääskylahden kirkko on Savonlinnan seurakunnan kirkko ja sijaitsee Savonlinnan Pääskylahden kaupunginosassa. Vuonna 1957 rakennettu kirkko rakennettiin Pääskylahden teollisuusyhteisön tarpeisiin. Kirkon suunnitteli Savonlinnan kaupunginarkkitehti Kauko A. Tuominen. Kirkon yhteydessä on seurakuntasali sekä useita kerhotiloja. Kirkon alttarin lasimaalauksen on tehnyt taiteilija Antti Salmenlinna. Ensimmäiset urut kirkkoon rakennettiin vuonna 1977. Pääskylahden kirkko on peruskorjattu sisätiloiltaan täydellisesti 1998, jossa kirkon valoisuutta lisättiin ja penkit korvattiin tuoleilla. Kirkossa on istumapaikkoja noin 200:lle henkilölle. Pääskylahden kirkossa pidetään seurakunnan jumalanpalvelukset sunnuntaisin klo 12.00. 
Aiheesta muualla.
[[Luokka:Suomen kivikirkot]]
[[Luokka:Savonlinnan kirkkorakennukset]]
Masca

Masca on 80 asukkaan vuoristokylä Teneriffalla Teno-vuoristossa. Mascan seutu on tunnettu jylhistä ja rehevistä maisemista. Mascassa kasvaa taatelipalmuja. Mascasta lähtee retkeilijöiden suosima reitti meren rantaan.
Kempeleen historia (kirja)

Kempeleen historia on vuonna 1982 julkaistu Mauno Hiltusen kirjoittama ja Kempeleen kunnan ja seurakunnan kustantama kirja.
Kirjan sisältö.
Kirja kattaa ajan Kempeleen kylän synnystä 1500-luvulla 1980-luvun alkuun, jolloin Kempeleen kunta eli voimakasta kasvuvaihetta. Kirjailijan mukaan varsin mittavan ajanjakson ja kirjan sivumäärän puitteissa, siinä käsitellään vain olennaisimpia piirteitä ja keskeisimpiä kehityslinjoja. Kirjailija kertoo käyttäneensä kirjan teon alkuvaiheessa pohjana Kempeleen pitkäaikaisen kirkkoherra Kaarlo Ilmari Cajanuksen vuonna 1936 ilmestynyttä kirjaa "Kempeleen seurakunnan vaiheita", joka käsittelee monipuolisesti Kempeleen seurakunnan historiaa.
Kirja on jaettu yhdeksään elämänalan mukaiseen päälukuun, joka alkaa paikallisista luonnonoloista, joista maankohoamisilmiö, moninaisesti elämään vaikuttanut tekijä on saanut erityistä painotusta. Lisäksi kirjassa käsitellään hallinnollisia yhteyksiä, asutusta ja väestöä, elinkeinoelämää, seurakunnan ja kirkon vaiheita, kunnalliselämää, henkistä kulttuuria ja yhdistystoimintaa, koulutoimia sekä poliittisia tapahtumia. 
Kirjailijan mukaan kunnalliselämän osalta käytettävissä oleva lähdeaineiston määrä oli tavattoman runsas ja lähes aukoton, kun taas kirjallisuutta oli perin niukasti käytettävissä. Suureksi osaksi kirja perustuu ennen käyttämättömän alkuperäismateriaalin varaan. Varsin ongelmallinen tekijä kirjan teossa oli Kempeleen viime vuosikymmeninä alkanut ja tuolloin yhäkin jatkuva voimakas kasvukehitys. Kirjassa on myös runsaasti valokuvia historian ajalta. 
Kirjan tekijät.
Mauno Hiltusen lisäksi kirjan tekoon osallistuivat Kempeleen kunnan ja seurakunnan edustajista koostuva historiatoimikunta, jotka muun muassa perehtyivät käsikirjoitukseen, selvittivät historiaa sekä avustivat valokuva-aineiston hankinnassa. Kirjailija toteaa, että "Ilman historiatoimikunnan laajaa paikallistuntemusta kulku menneisyyden metsikössä olisi välistä voinut muuttua onnettomaksi harhailuksi.". Lisäksi kirjan teossa ovat olleet mukana professori Aimo Halila, joka tarkasti kirjan käsikirjoituksen sekä Oulun Paikallishistoriallinen toimiston ja Oulun maakunta-arkiston henkilökunta.
Madeiransitruunaperhonen

Madeiransitruunaperhonen ("Gonepteryx maderensis") on erittäin uhanalaiseksi luokiteltu Madeiralla endeemisenä tavattava päiväperhonen. Joissakin lähteissä sitä pidetään eteläeurooppalaisen kleopatran ("Gonepteryx cleopatra") alalajina. Lajin siivet ovat kellertävät ja siipiväli 52–61 mm. Harvalukuisen lajin elintavat tunnetaan huonosti.
Koko ja ulkonäkö.
Molemmilla sukupuolilla etusiipien kärki on terävä ja takasiivissä on lyhyt kannus. Siipien alapinnat ovat kellanvihreät, ja niissä on ruskeat keskitäplät. Siipien yläpinnoilla keskitäplät ovat oranssinpunaiset, ja siiven reunassa, siipisuonten päissä on tummemmat täplät. Koiraalla siipien yläpinnan pohjaväri on kirkkaan sitruunankeltainen, mutta etusiivissä yläpinta on reunoja lukuun ottamatta kirkkaan oranssi. Naaraalla siivet ovat yläpuolelta kauttaaltaan vaaleankeltainen ja etusiivet ovat etureunastaan hiukan oranssinsävyiset. Siipiväli on 52–61 mm.
Toisin kuin muiden sitruunaperhosten, madeiransitruunaperhosen siipien alapinnat eivät heijasta ultraviolettivaloa, mikä lienee sopeutuma sen tapaan yöpyä ja viettää huonon sään jaksot ultraviolettia heikosti heijastavien laakeripuiden lehtien alapinnoilla.
Levinneisyys ja lentoaika.
Madeiransitruunaperhosta tavataan ainoastaan Madeiran saaren laurisilvametsissä 500–1500 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajin nykyinen elinalue on supistunut viiteen esiintymispaikkaan, joiden pinta-ala on alle 500 km². Perhosia lentää lähes ympäri vuoden. Ainoastaan marraskuusta tammikuuhun niillä on jonkinlainen talvilepo, joka sekin katkeaa lämpimällä säällä.
Elinympäristö ja elintavat.
Laji on harvalukuinen ja yksilömäärät ovat laskussa. Madeiransitruunaperhosta tavataan vain suppealla alueella Madeiran ikivihreissä lehtimetsissä sekä ruohostomailla. Vuotuisten sukupolvien määrää ei varmuudella tunneta, mutta kasvatusten perusteella sukupolvia on vain yksi.
Perhosen elintavat tunnetaan huonosti. Naaras munii pitkänomaiset, kellanvalkoiset, ennen kuoriutumistaan oranssinkeltaisiksi muuttuvat munat yksitellen nuorille lehdille tai niiden ruodille. Toukat ovat aktiivisia lähinnä vain yöllä ja nahanluonnin jälkeen syövät vanhan toukkanahkansa. Häirittynä toukat pudottautuvat silkkirihman varaan. Toukka ja kotelovaiheet yhdessä kestävät noin kuukauden. Aikuisia perhosia tavataan heinäkuusta kesäkuuhun, ja talvikuukausina ne viettävät jonkinlaista talvilepoa. Talvikuukausina aikuiskuolleisuus lienee merkittävää, sillä loppuvuodesta perhosia tavataan enemmän kuin kevätpuolella. Eroon vaikuttanee kuitenkin myös kevätkuukausien heikommista säistä aiheutuva perhosten haluttomuus lähteä lentoon.
Laji on luokiteltu kansainvälisesti erittäin uhanalaiseksi, ja sen säilymistä uhkaavat ensisijaisesti maa- ja metsätalous sekä metsäpinta-alan pieneneminen.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasvi on nyppypaatsama ("Rhamnus glandulosa").
Siirala

Siirala on suomenkielinen sukunimi. Siirala-nimisiä suomalaisia henkilöitä ovat muun muassa seuraavat:
Joona Räsänen

Joona Juhani Räsänen (s. 24. helmikuuta 1987 Lohja) on suomalainen SDP:n poliitikko. Hänet valittiin kansanedustajaksi vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Uudenmaan vaalipiiristä. Räsänen putosi eduskunnasta vuoden 2019 eduskuntavaaleissa. Räsänen valittiin uudestaan kansanedustajaksi vuonna 2023
Räsänen toimi Demarinuorten puheenjohtajana toukokuusta 2012 toukokuuhun 2016. Hän oli myös SDP:n puoluevaltuuston jäsen vuosina 2010–2017 ja Lohjan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja marraskuusta 2012 kesäkuuhun 2025. Kesäkuusta 2025 lähtien hän on ollut Lohjan kaupunginhallituksen puheenjohtaja. Eduskunnassa Räsänen oli hallintovaliokunnan ja tulevaisuusvaliokunnan jäsen. Hän oli Kuntaliiton hallituksen jäsen kaudella 2013–2017.
Räsänen kirjoitti ylioppilaaksi Lohjan Yhteislyseon lukiosta vuonna 2006. Hän valmistui Saimaan ammattikorkeakoulusta liiketalouden tradenomiksi pääaineenaan yritysten ja taloushallinnon juridiikka vuonna 2012. Hän toimi vuodet 2009–2010 Saimaan ammattikorkeakoulun opiskelijakunnan hallituksen (SAIKO) puheenjohtajana. Vuonna 2011 hän oli SAMOK ry:n varapuheenjohtaja. Räsänen on työskennellyt myyjänä (2002–2007), pankin toimihenkilönä (2008–2010) ja yrittäjänä (2012–). Sotilasarvoltaan hän on alikersantti.
Joona Räsänen on Antti Rinteen kummipoika.
Näkemykset.
Arvot.
Räsänen sijoittuu vaalikonevastausten perusteella poliittiseen keskustaan. "Ylen" vaalikoneessa Räsänen ei erotu vahvasti konservatiivina tai liberaalina. "Helsingin Sanomien" vaalikoneen käyttämällä GAL–TAN-jakaumalla Räsäsen näkemykset ovat kallellaan liberaalivihreyteen (GAL). HS:n vaalikoneen perusteella Räsänen sijoittuu eduskuntaryhmänsä oikeistosiipeen kaudella 2023–2027.
Seksuaali- ja sukupuolipolitiikka.
Räsänen on allekirjoittanut Setan ehdokasitoumuksen eduskuntavaaleissa 2023. Ehdokassitoumuksen allekirjoittajana Räsänen on sitoutunut tukemaan sukupuoli- ja seksuaalivähemmistöjen tavoitteita eduskuntatyössään, vastustamaan syrjintää ja vihapuhetta sekä edistämään näiden ryhmien osallistumista päätöksentekoon.
Jalkapallon I divisioonan kausi 1975

Jalkapallon I divisioonan kausi 1975 oli vuonna 1973 perustetun I divisioonan kolmas kausi. Kaudella 1975 I divisioona pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
I divisioonan voitti GBK, ja joukkue nousi kaudeksi 1976 Mestaruussarjaan. Toiseksi sijoittunut OPS nousi myös suoraan. Viimeisiksi sijoittuneet TuTo, KaPa ja LaPS putosivat II divisioonaan. I divisioonan maalikuninkuuden kaudella 1975 jakoivat GBK:n Christian Nyman ja Tapio Raatikainen 16 maalilla. I divisioonan yleisömäärä kaudella 1975 oli yhteensä 101 999 henkeä eli keskimäärin 773 katsojaa ottelua kohti.
Joukkueet.
I divisioonaan osallistui 12 joukkuetta, joista seitsemän kaudelta 1974, kaksi putoajaa kauden 1974 Mestaruussarjasta ja kolme nousijaa kauden 1974 II divisioonasta. Mestaruussarjassa viimeiseksi sijoittuneet Kuusysi ja I-Kissat putosivat suoraan. I-Kissojen sarjapaikka siirtyi Ilvekselle. II divisioonan lohkovoittajat LaPS, Pyrkivä ja Sport nousivat suoraan.
Sarjataulukko.
(M) = Mestari; (N) = Nousija; (P) = Putoaja
Tulokset.
Enter My Silence

Enter My Silence on suomalainen melodista death metalia soittava yhtye. Se perustettiin vuonna 1995 Jyväskylässä.
Yhtye toimi aiemmin nimellä Captivity.
Ercole contro Roma

Ercole contro Roma (”Herkules vastaan Rooma”, , ”Simson kaikkia vastaan”) on vuonna 1964 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Lajityypiltään peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Piero Pierotti. Sen päähenkilöä Herkulesta (ranskalaisessa versiossa Simsonia) esittää Sergio Ciani alias Alan Steel.
Juoni.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Rooman valtakuntaan vuonna 244. Prefekti Philippus on ryöstänyt vallan keisari Gordianukselta. Pannoniasta saapunut Herkules pelastaa Gordianuksen tyttären Ulpian. Herkuleen ystävä, Ulpiaa rakastava Pannonian kuvernööri Quintus Trajanus julistaa Philippuksen vallananastajaksi ja saa armeijan marssimaan häntä vastaan. Philippuksen ja Trajanuksen taistelu päättyy jälkimmäisen voittoon Herkuleen väliintulon ansiosta. Ulpia julistetaan keisarinnaksi ja hän menee naimisiin Trajanuksen kanssa.
Tuotanto.
"Ercole contro Roma" on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla ja Roomaa ympäröivällä maaseudulla. Sen taistelukohtaukset on lainattu Lionello De Felicen elokuvasta "Konstantinus Suuri".
Kyseessä on hyvin keskinkertainen peplumelokuva, jonka näyttelijäsuoritukset ovat yhtä heikkoja kuin ohjauskin. Juonella ei ole juuri mitään tekemistä historian tai mytologian kanssa. Herkules on tavallinen seppä, joka vain sattuu olemaan poikkeuksellisen vahva. Elokuvan ainoa valopilkku on Sergio Ciani, joka silminnähden nauttii roolistaan tappelukohtauksiin ajautuvana voimamiehenä.
Elokuva tuotti Italiassa kohtalaiset 229 miljoonan liiran pääsylipputulot.
Nolla nolla nolla (albumi)

Nolla nolla nolla on suomalaisen punkrockyhtyeen Nolla nolla nollan vuonna 1984 julkaistu albumi. Levyn julkaisi Love Kustannus Beta-levymerkillä. Kataloginumero on BETA 4006. Levyn kappaleet julkaistiin CD-muodossa 1996 kokoelmalla "Tänään täällä, huomenna poissa". Vuonna 2012 Svart Records julkaisi levyn uudelleen vinyylinä. Kataloginumero on SVR094.
Taustaa.
Yhtye oli hajonnut vuonna 1982, mutta kokoontui vielä tekemään keikan vuonna 1984. Keikan jälkeen yhtye sai mahdollisuuden tämän albumin tekoon.
Kappaleet.
Sävellys, sanoitus ja sovitus Nolla nolla nolla, paitsi A6:ssa sävellys Charles Chaplin.
August Hagman

Johan August Hagman (26. huhtikuuta 1841 Vaasa – 18. huhtikuuta 1885 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja filosofian maisteri.
Hagmanin vanhemmat olivat nimismies, toimitusvouti Nils Johan Erik Hagman ja Sofia Margareta Nordman. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lukiosta 1860 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1867 ja maisteriksi 1869.
Hagman oli Borgåbladetin ja Ilmarisen toimittajana. Muutettuaan koulujen tarkastajaksi Pietariin hän perusti vuonna 1870 Pietarin Sanomat. Myöhemmin hän oli vuosina 1872–1876 ja 1878–1884 Morgonbladetin päätoimittajana.
Hagmanin sisaruksia olivat toimittaja, kirjailija Tyko Hagman, naisasialiikkeen pioneeri Lucina Hagman ja Suomen ensimmäisen kansanopiston perustaja Sofia Hagman.
Avotähtäin

Avotähtäin on eräs rautatähtäintyyppi. Avotähtäimet ovat hyvin yleisiä, edullisia valmistaa, helppokäyttöisiä, kevyitä ja kestäviä. Ne eivät kuitenkaan ole yhtä tarkkoja kuin jotkut muut tähtäimet, ja niiden säätö voi olla työlästä tai mahdotonta. Esimerkiksi metsästyskiväärin rautatähtäin on tavallisesti avotähtäin.
Simo Häyhä oli kuuluisa siitä, että käytti kiväärissään avotähtäintä tarkka-ampujien tyypillisesti käyttämän kiikaritähtäimen sijasta, sillä avotähtäimen käyttö oli nopeampaa, avotähtäin ei huurru ja se mahdollistaa matalamman profiilin ampuessa.
Olli Vainio (runoilija)

Olli Vainio (s. 7. syyskuuta 1988) on kotkalaislähtöinen runoilija ja kirjailija, joka loi esikoisteoksensa "Päivänsäteen" yhteistyössä valokuvaaja-isänsä Pekka Vainion kanssa. Kirjan kustantaa jyväskyläläinen Kirjakaari. "Päivänsäde" sai ensipainoksen marraskuussa 2012 ja toinen painos tulee keväällä 2013.
Olli Vainio tekee myös yhteistyötä nurmijärveläisen Mojalan kanssa, jonka käsityönä valmistettuihin sisustustyynyihin on brodeerattu Vainion runoja. Päivänsäde-malliston ensimmäiset tyynyt valmistuivat joulukuussa 2012.
Vuoden 2013 kevään aikana Olli ja Pekka Vainio toteuttavat yhdessä Kirjakaaren kanssa valokuvanäyttelyn, jonka kuvista puolet ovat "Päivänsäde"-kirjasta. Toinen puolisko on niin ikään Pekka Vainion kuvaamia ja Kirjakaaren "Meremme – Itämeri monessa valossa" -kirjasta.
Totò

Totò, oikealta nimeltään lyhennettynä Antonio De Curtis (15. helmikuuta 1898 Napoli, Italia – 15. huhtikuuta 1967 Rooma, Italia) oli italialainen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti komediarooleistaan. Hän näytteli myös draamaelokuvissa ja teki musiikkia.
Perhe.
Totò syntyi 1898 Napolin köyhien asuinalueella. Hän oli avioton lapsi ja sai sukunimekseen äitinsä tyttönimen Clementen. Markiisi Giuseppe de Curtis nai Totòn äidin vuonna 1921 ja tunnusti myöhemmin olevansa pojan isä. Isyys on kuitenkin epävarma, ja köyhissä oloissa aviottomana lapsena syntynyt Totò oli kiinnostunut aatelistitteleistä. Markiisi Francesco Maria Focas adoptoi Totòn vuonna 1933, ja markiisin kuoltua vuonna 1945 Totòlla oli hallussaan pitkä ja moniosainen aatelisnimi.
Ura.
Totò ilmoittautui vuonna 1915 vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan, mutta tuli katumapäälle ja ilmoittautui sairaaksi ja onnistui siten välttämään rintamalle joutumisen. Sodan jälkeen hän alkoi esiintyä pienissä napolilaisissa teattereissa. Hän muutti vuonna 1922 vanhempiensa mukana Roomaan, jossa hän jatkoi uraansa monissa teattereissa. Totò liittyi vuonna 1927 Achille Marescan teatteriseurueeseen, jonka primadonnana esiintyi kuuluisa Isa Bluette. Totòsta tuli teatterinjohtaja 1930-luvun alussa, ja hänen seurueensa esiintyi ympäri Italiaa. Ryhmä oli erittäin suosittu, ja se esitti erilaisia vaudeville- ja revyyesityksiä. Elokuvatuottaja Gustavo Lombardo houkutteli Totòn elokuva-alalle 1930-luvun puolivälin tienoilla, jolloin Totòsta oli jo tullut Italian suosituimpia teatterikoomikkoja.
Vaikka Totò olikin ollut teatterissa suosittu, hänen ensimmäiset elokuvansa, "Fermo con le mani" (1937) ja "Animali pazzi" (1939) eivät keränneet yleisöä. Ensimmäisten elokuvien vaisun vastaanoton takia hän pelasi teatteriin, jossa hän esiintyi lukuisissa suosituissa näytelmissä. Totòn elokuvaura käynnistyi kunnolla vasta toisen maailmansodan jälkeen, kun Mario Mattòlin ohjaama "I due orfanelli" (1947) keräsi teattereissa yllättävän hyvät lipputulot. Totòn työtahti "I due orfanellin" jälkeen oli 1950-luvulla hurja, ja parhaimmillaan hän saattoi esiintyä vuoden aikana seitsemässä elokuvassa. Vuonna 1963 ilmestynyt "Il comandante" oli jo Totòn sadas elokuva.
Monet Totòn elokuvista olivat kehnoja farsseja tai nopeasti tehtyjä elokuvaparodioita. Osassa niistä on myös laajempaa yhteiskuntakommentaaria, mutta erityisen tunnettu Totò on fyysisestä komediastaan. Totò osasi käyttää vartaloaan marionettimaisesti. Hän oli myös verbaalisesti lahjakas, ja monet hänen käyttämänsä sanonnat jäivät elämään. Vaikka Totò olikin elokuvayleisön mieleen, hän ei saanut suurempaa arvostusta kriitikoilta. Merkittävimmät tunnustukset olivat Nastro d’argento -palkinnot elokuvista "Ikuisen kaupungin varas" ja "Haukat ja varpuset". Totòn suosio ei myöskään levinnyt Italian ulkopuolelle, ja hän on melko tuntematon muualla maailmassa.
Leptopelis palmatus

Leptopelis palmatus on ruokosammakoiden heimoon kuuluva sammakkolaji. Lajia tavataan ainoastaan Guineanlahdella sijaitsevalla Príncipen saarella. "Leptopelis palmatus" muistuttaa suuresti Afrikan mantereella elävää "Leptopelis rufus" -lajia.
Levinneisyys.
"Leptopelis palmatus" on Guineanlahdella sijaitsevan ja São Tomé ja Príncipen saarivaltioon kuuluvan Príncipen saaren kotoperäinen laji. Lajia tavataan suurimmassa osassa saarta vähintään 700 metrin korkeuteen merenpinnan tasolta. Mahdollisesti elinalue ulottuu tuhanteen metriin saakka.
Elinympäristö ja uhkat.
Laji elää tavallisesti purojen varsilla kosteissa metsissä. Lisäksi lajia saatetaan tavata kaupungeissa ja metsälaikuilla. Oletettavasti "Leptopelis palmatus" hautaa munansa veden läheisyyteen. Nuijapäät siirtyvät kasvamaan vesialtaisiin tai puroihin. Lajilla ei ole mitään välittömiä uhkia, mutta Príncipen kasvava kehittäminen saattaa uhata lajia tulevaisuudessa.
Kristian Birkeland

Kristian Olaf Bernhard Birkeland (13. joulukuuta 1867 Oslo, Norja – 14. heinäkuuta 1917 Tokio, Japani) oli norjalainen fysiikan professori Oslon yliopistossa. Birkeland oli monipuolinen tutkija, joka julkaisi noin 70 tieteellistä artikkelia, kolme monografiaa ja 59 patenttia. Birkeland oli erityisesti sähkön ja magnetismin tutkija, ja johtava revontulitutkija, jonka onnistui luoda revontulisimulaatio laboratoriossaan.
Vuosina 1994–2018 Kristian Birkelandin kuva oli Norjan 200 kruunun setelissä. Hänen kuvansa on myös ollut maalattuna yhden sittemmin käytöstä poistetun Norwegian Air Shuttlen Boeing 737-800 -koneen pyrstöön.
Eric Schmidt

Eric Schmidt (s. 27. huhtikuuta 1955 Washington D.C.) on yhdysvaltalainen ohjelmistokehittäjä ja yrittäjä. Hän toimi Googlen toimitusjohtajana vuosina 2001–2011 ja sen jälkeen vuoteen 2017 asti Googlen hallituksen puheenjohtajana.
Vuonna 2018 "Forbes" listasi Schmidtin maailman 106:nneksi rikkaimmaksi ihmiseksi noin 14,5 miljardin dollarin omaisuudellaan. PC World on listannut hänet 50 kiinnostavimman ihmisen joukkoon webissä. 
Elämä.
Nuoruus.
Schmidt syntyi 27. huhtikuuta 1955 Washington D.C.:ssä. Hän oli yksi perheensä kolmesta lapsesta. Hänen äidillään Eleanorilla oli tutkinto psykologiassa ja hänen isänsä Wilson oli kansainvälisen talouden professori. Schmidt kasvoi Blacksburgissa, Virginiassa. Schmidt opiskeli 1972 Yorktown High Schoolissa ja siirtyi opinnot suoritettuaan Princetonin yliopistoon, jossa aloitti arkkitehtuurin opinnot. Ne jäivät kuitenkin kesken ja Schmidt suoritti Princetonissa sähkötieteen kandidaatintutkinnon.
Ura.
Schmidt on suorittanut Kalifornian Berkeleyn yliopistossa maisterin ja tohtorintutkinnon tietojenkäsittelytieteissä sekä sähkötieteiden kandidaatintutkinnon Princetonin yliopistossa. Hänet palkattiin vuonna 1983 Sun Microsystemsille tekniikkajohtajaksi. Huhtikuussa 1997 Schmidth siirtyi Novellin pääjohtajaksi. Ennen Googlelle siirtymistä hän toimi näiden ammattien lisäksi Xeroxin Palo Alto Research Centerissä, Bell Laboratoriesilla ja Zilogilla.
Googlella.
Vuosien 2001 ja 2011 välillä Schmidt toimi Googlen pääjohtajana ja vuosina 2011–2017 Googlen hallituksen puheenjohtajana. Sen jälkeen vuoteen 2020 asti hän toimi Googlen hallituksen jäsenenä ja Googlen ja sen emoyhtiön Alphabetin teknisenä neuvonantajana. Viimeisetkin tehtävänsä Googlella hän jätti vuonna 2020.
Yksityiselämä.
1980 Schmidt avioitui Wendy Susan Boylen (myöhemmin Wendy Schmidt) kanssa. He saivat kaksi lasta. 2011 pari erosi.
Näkemyksiä.
Schmidtin ennustuksen mukaan Internet jakautuu kahtia vuoteen 2028 mennessä Yhdysvaltojen ja Kiinan johtamiin puoliskoihin. Kiinan sensuuri ja Internetiin pääsyn kontrolli johtaa siihen, että Kiina alkaa käyttää omaa versiota Internetistä.
Merika Enne

Merika Enne (s. 24. kesäkuuta 1992 Tampere) on suomalainen uransa lopettanut lumilautailija.
Vuonna 2008 Enne oli nuorten MM-kilpailuissa Italian Valmalencossa big airin kahdeksas. Seuraavana vuonna hän sijoittui nuorten MM-kilpailuissa Japanin Naganossa half-pipessa 23:nneksi. Valmalencon nuorten MM-kilpailuissa 2011 Enne saavutti slopestylessa hopeaa ja oli half-pipessa 11:s.
Aikuisten arvokisoihin Enne osallistui ensimmäisen kerran vuonna 2011 Espanjan La Molinan MM-kilpailuissa. Hän sijoittui half-pipessa 29:nneksi ja slopestylessa neljänneksi. Lumilautailun maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Rukalla 17. joulukuuta 2011 half-pipessa sijoittuen viidenneksi. Stonehamin MM-kilpailuissa 2013 Enne sijoittui neljänneksi slopestylessa.
Tammikuussa 2014 Enne voitti Pekingissä järjestetyn WSB Touriin kuuluvan slopestyle-kilpailun ja oli Sveitsissä järjestetyssä kilpailussa viides. Enne osallistui helmikuussa 2014 Sotšin talviolympialaisiin, joissa hänen oli tarkoitus kilpailla slopestylessa. Hän kuitenkin laski alkukarsinnat loukkaantuneella nilkalla ja loukkasi myös kylkensä ennen välieriä eikä osallistunut välieriin.
Tammikuussa 2015 Enne sai big airin MM-hopeaa lumilautailun maailmanmestaruuskilpailuissa Itävallassa.
Linna Espanjassa

Linna Espanjassa on Viikate -yhtyeen EP-levy, joka ilmestyi 24. maaliskuuta 2010. Se julkaistiin sekä CD-painoksena että rajoitettuna 12-tuumaisena vinyylipainoksena. EP on saanut nimensä elokuvasta "Komisario Palmun erehdys", jossa K. V. Laihonen -nimisellä kirjailijalla oli tekeillä käsikirjoitus nimeltään ”Linna Espanjassa”.
"Kuu kaakon yllä" -albumillakin mukana olevan ”Eräs kaunis päivä” -kappaleen lisäksi EP sisältää neljä albumin studiosessioissa äänitettyä, albumilta pois pudonnutta kappaletta, joskin neljäs kappale ”Haaksirikkoiset” on mukana vain rajoitetulla vinyylipainoksella.
EP nousi ilmestymisviikollaan Suomen virallisen singlelistan sijalle 1. EP:n ilmestymisen jälkeen yhtye teki ”Älyköt Epsanjassa” -nimisen kiertueen.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Kaarle Viikate ja sovittanut Viikate yhdessä Miitri Aaltosen kanssa, ellei toisin mainita.
Kokoonpano.
Vierailijat
Muut henkilöt
Ilkka-Eemeli Laari

Ilkka-Eemeli Laari (s. 29. toukokuuta 1989) on suomalainen lakimies ja entinen lumilautailija, joka kilpaili half-pipessa. Hän edustaa Nilsiä-Ski:tä.
Vuonna 2005 Laari sijoittui half-pipessa neljänneksi Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Montheyssa. Lumilautailun maailmancupissa Laari kilpaili ensimmäisen kerran tammikuussa 2006 sijoittuen Leysinin half-pipessa 34:nneksi. Ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan palkintokorokesijoituksensa Laari saavutti oltuaan kolmas Saas-Feen half-pipessa lokakuussa 2008. Vuonna 2009 Laari sijoittui neljänneksi lumilautailun MM-kilpailuissa Gangwonissa. Nuorten MM-kilpailuissa Naganossa 2009 hän saavutti pronssia. Lumilautailun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui viidenneksi.
Urheilu-uran jälkeen Laari aloitti korkeakouluopinnot Lapin yliopistossa ja valmistui oikeustieteen maisteriksi vuonna 2018. Laari käsitteli pro gradu -tutkielmassaan perhe- ja jäämistöoikeudellisten kiinteistösaantojen lainhuudatus- ja varainsiirtoverovelvollisuutta.
Oma Waterloo

Oma Waterloo on 15. maaliskuuta 2013 julkaistu Neumannin sooloalbumi, joka oli alun perin tarkoitus julkaista Dingon nimellä. Ennen albumin julkaisua paljastui, että levyllä eivät soita Dingon jäsenet ja levy-yhtiö päätyi julkaisemaan levyn Neumannin soololevynä. Kyseessä oli Neumannin ensimmäinen sooloalbumi 16 vuoteen. 
Albumilta julkaistiin Dingon nimissä julkaistu singlet ”Adios Rosario” ja ”Facebookissa”.
Äänittäminen.
Keväällä 2012 Dingo alkoi levyttää albumia tuottajien Jimi Constantinen ja Maki Kolehmainen kanssa. Heidän johdollaan albumilla päätettiin käyttää studiomuusikoita sekä ohjelmoituja soittimia, esimerkiksi rumpukonetta. Kesäkuussa 2012 radioiden soitettavaksi julkaistiin ”Adios Rosario” -single. ”Adios Rosario” nousi Yle Radio Suomen Soitetuimmat-listalla ensimmäiselle sijalle viikolla 28. Kappale oli Dingon ensimmäinen listaykkönen sitten vuoden 1993. Loppuvuodesta 2012 levyltä julkaistiin toinen single ”Facebookissa”, joka sai ristiriitaisen vastaanoton erityisesti sosiaalisessa mediassa. 
Pian julkisuuteen vuosi tietoja, joiden mukaan Dingon jäsenet eivät soitakaan albumilla. Voice-viihdemedia tavoitti kitaristi Erik Valkaman, joka vahvisti ettei soita albumilla. Tammikuussa 2013 kuitenkin ilmoitettiin, että aiemmista suunnitelmista poiketen tuleva albumi julkaistaankin Neumannin sooloalbumina. Levy-yhtiö Suomen Musiikin mukaan albumi oli Neumannille hyvin henkilökohtainen albumi, joten se haluttiin julkaista Neumannin albumina. Dingon tuolloisesta kokoonpanosta albumilla soittivat osassa kappaleita Vesa Kuhlman bassoa, Ville Siuruainen rumpuja sekä Jani Hölli kosketinsoittimia. Neumannin sooloalbumin julkaisusta huolimatta Dingo jatkoi keikkailua normaalisti ja jotkut albumin kappaleista olivat parin vuoden ajan Dingon keikkaohjelmistossa.
Vastaanotto.
"Oma Waterloo" sai kriitikoilta täystyrmäyksen. "Nuorgam"-verkkojulkaisun Santtu Reinikaisen mukaan albumi on "läpeensä kiusallinen, menneisyyteen juuttunut, suuruudenharhainen, naurettava levy". Hän ei kertomansa mukaan löytänyt albumista mitään kehuttavaa. Arvosteltavaa hän löysi niin kappaleiden sanoituksista kuin Neumannin epäselvältä kuulostavasta lauluäänestä.
Myös "Rumban" Akseli Hiltunen piti sanoituksia lapsellisina ja irrallisina. Hänen mielestään albumi on joko ”posketonta hulluutta tai timantinkirkasta neroutta”. Hiltunen ei suoraan sano albumia huonoksi, mutta hänen mielipiteensä on pääteltävissä arvostelun lopun toteamuksesta, jonka mukaan ”levyn kestoluukutus on kuitenkin oiva tapa pistää parisuhde remonttiin ja kaivaa puolisosta esiin piilevä aggressio.”
Gossip (elokuva)

Gossip on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Colin Nutleyn ohjaama ruotsalainen elokuva. Tarinaltaan se on elokuva- ja teatterimaailmaan sijoittuva ihmissuhdekomedia.
Vastaanotto.
"Film-O-Holic.com"-elokuvasivuston Manu Haapalainen pitää "Gossipia" sekavana monen elokuvatyylilajin sekoituksena, joka kuitenkin pysyy jotenkuten koossa ällistyttävän nimekkään näyttelijäkaartinsa ansiosta.
Uutispommi (elokuva)

Uutispommi () on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Colin Nutleyn käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen elokuva, joka perustuu Liza Marklundin samannimiseen romaaniin.
Näyttelijät.
Lähde:
Heartbreak Hotel (elokuva)

Heartbreak Hotel ("Heartbreak Hotel") on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Colin Nutleyn käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen komediaelokuva.
Juoni.
Neljänkymmentä vuotta täyttäneet lappuliisa Gudrun (Maria Lundqvist) ja gynekologi Elisabeth (Helena Bergström) kaihoavat nuoruuttaan juhlimalla ja juopottelemalla ja käyttäytymällä kuin teinitytöt.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mukaan "Heartbreak Hotelissa" toistensa hermoille käyviä keski-ikäisiä naisia yhdistää tunne siitä, että elämä ei voi eikä saa olla vielä ohi. ”Kursailemattomalla otteella kipeisiinkin asioihin tarttuva aikuisten naisten komedia näyttäytyy hetkittäin vallan osuvana kommentaarina tosimaailmasta, jossa nuoruutta ja kauneutta tunnutaan ihailevan aivan liikaa. Keski-ikäisten naisten puolustuspuheena toimivasta elokuvasta haluaisi oikeastaan pitää jopa enemmän kuin mihin se antaa loppujen lopuksi mahdollisuuden.”
Vantaan Hiihtoseura

Vantaan Hiihtoseura (lyhenne VHS) on vantaalainen maastohiihdon erikoisseura. Seurassa on noin 700 jäsentä. Seura Suomen Hiihtoliiton valioseura ja Nuori Suomi Sinettiseura. Seura on perustettu vuonna 1957.
Nokian kartano

Nokian kartano on kartano Nokian keskustan tuntumassa Nokianvirran eteläpuolella. Se oli aikoinaan Ylä-Satakunnan alueen keskus. Kartanon kantatilana ollut rälssisäteri muodostettiin Iso- ja Pikku-Nokian rälssitiloista. Tutkija Jouko Jaakkolan mukaan kartanon ja koko paikkakunnan nimi juontuu vanhasta sanasta "nois" eli "noki", jolla tarkoitettiin soopelia eli nokinäätää ja sen hävittyä Suomesta myös muita tummia turkiseläimiä kuten näätää.
Perimätiedon mukaan kartanon isäntänä oli 1200-luvun lopulla pirkkalaispäällikkö Matti Kurki, joka oli saanut sen kunnostautumisestaan lappalaisten kukistamiseksi. 1400-luvun alussa kartanoa isännöi Turun piispa. Varhaisin asiakirjamaininta Nokian kartanosta on vuodelta 1505, jolloin Maskun kihlakunnan tuomari Didrik Hannunpoika myi sen veljelleen Jeppe Volmarinpojalle. Tässä yhteydessä myös nimi Nokia esiintyy ensi kerran kirjallisissa lähteissä. Kartano sai säterivapauden vuonna 1571. Kartanon mailla käytiin nuijasodan aikana vuodenvaihteessa 1596–1597 Nokian taistelu. Lähistöllä on nykyään vuonna 1933 pystytetty Nokian taistelun muistomerkki.
Kartanon alueella sijaitsi aikoinaan niin sanottu Nokian kartanokappeli, joka rakennettiin ilmeisesti 1500-luvun alkupuolella. Nykyään siitä on jäljellä kivinen perustus sekä Nokiankivenä tunnettu keskiaikainen hautakivi, jossa on kaiverruksia.
Nokia-yhtiö osti kartanon 1860-luvulla, jolloin vuori-insinööri Fredrik Idestam perusti puuhiomon Nokianvirran kosken äärelle. Paikalle alkoi kasvaa teollisuusyhdyskunta. Nokia-yhtiö jatkoi kartanon ylläpitoa maatilana, ja siellä tuotettuja elintarvikkeita myytiin huokeaan hintaan yhtiön työntekijöille. Viljelyalaa oli noin 500 hehtaaria. Idestam rakennutti perheensä käyttöön huvilatyyppisen kartanon päärakennuksen. Arkkitehti Theodor Höijerin suunnittelema kaksikerroksinen puurakennus valmistui vuonna 1877. Se purettiin vuonna 1960 ja sen paikalle kohosi kurssikeskus vuonna 1962.
Iskelmäprinssi – 48 alkuperäishittiä

Iskelmäprinssi – 48 alkuperäishittiä on suomalainen kokoelma-CD vuodelta 1999. Albumilla on iskelmätaltiointeja vuosilta 1955–1969, laulajina muun muassa Eino Grön, Laila Kinnunen ja Olavi Virta. Suurin osa kokoelman sävellyksistä on niin sanottuja käännösiskelmiä, useat italialaista tai yhdysvaltalaista alkuperää. "Iskelmäprinssi"-nimestä huolimatta levy ei ole saman nimisen, vuonna 1991 valmistuneen suomalaisen iskelmäelokuvan soundtrack. Kyseisen soundtrackin nimi on "Lauluja elokuvasta Iskelmäprinssi".
Romanttisten iskelmien ohella kokoelma-CD:llä on muutama huumori-iskelmä. Mukana on myös Euroviisu-historiaa, kuten "Muistojeni laulu", Suomen edustuskappale vuodelta 1963 ja Suomen karsinnoissa 1969 kilpaillut "Maailman pihamaat".
Nukke- ja lelumuseo Suruton

Nukke- ja lelumuseo Suruton oli kuvaamataidonopettaja Käpy Taruksen vuodesta 1986 saakka kartuttama, noin 3 000 nuken ja lelun kokoelma Savonlinnassa. Museossa oli nähtävänä vaihtelevina näyttelyinä osa nukke- ja lelukokoelmasta. Kokoelman vanhimmat esineet ovat peräisin 1700-luvun lopulta ja nuorimmat 2000-luvulta.
Museo perustettiin vuonna 1991, ja se toimi 17 vuotta Kasinosaaren Suruton-huvilassa, josta museo on saanut nimensä. Museota ylläpiti vuodesta 2011 lähtien Nukke- ja lelumuseo Suruttoman Ystävät ry Linnankatu 11:ssa.
Vuonna 2016 museon toiminta loppui ja kokoelmat lahjoitettiin Savonlinnan maakuntamuseolle.
Diāna Marcinkēviča

Diāna Marcinkēviča (s. 3. elokuuta 1992) on latvialainen tennispelaaja. Hän on ollut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalla 196 huhtikuussa 2014 ja nelinpelissä sijalla 146 toukokuussa 2014.
Marcinkēviča valittiin vuoden 2012 parhaaksi tennispelaajaksi Latviassa.
Jotunheimenin kansallispuisto

Jotunheimenin kansallispuisto on kansallispuisto Opplandin ja Sognin ja Fjordanen läänien alueella Norjassa. Kansallispuisto sijaitsee Jotunheimenin vuoristoalueella Etelä-Norjassa. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1980 ja sen pinta-ala on 1 151 neliökilometriä.
Kansallispuiston alueella sijaitsevat muun muassa kaksi Norjan korkeinta vuorta: Galdhøpiggen yltää 2 469 metrin korkeuteen merenpinnasta, lumihuppuinen Glittertinden on muutaman metrin matalampi. Alueen terävimmät vuorenhuiput sijaitsevat Hurrunganevuoristossa, jossa sijaitsee maan kolmanneksi korkein vuori, Store Skagastølstind, 2 403 metriä merenpinnasta. Laajin jäätikkö on Smørstabbreen, joka peittää noin 15 neliökilometrin laajuisen alueen.