Kreolikieli

Kreolikieli, lyhyemmin kreoli, on kieli, joka on syntynyt, kun erikielisten ryhmien keskinäiseksi kieleksi kehitetty yksinkertainen pidginkieli on saanut äidinkielisen puhujakunnan ja muuttunut täysipainoiseksi kieleksi. Kreoliksi voidaan kutsua myös pidginiä, joka on vain kasvanut yhteisön kieleksi ilman äidinkielisiä puhujia.
Muutos pidginistä kreoliksi voi olla hidas, ja pidginin ja kreolin välimuotoja kutsutaan joskus ”laajennetuiksi pidgineiksi”.
Kreolit ovat yleensä jonkin länsimaisen siirtomaavallan kielen (superstraattikielen) ja jonkin paikallisen kielen (substraattikielen) sekoituksia. Joillakin kreoleilla on miljoonia tai jopa kymmeniä miljoonia puhujia, kuten nigerialaisella naijalla, jota puhuu Nigeriassa joko äidinkielenään tai toisena kielenään noin 30 miljoonaa ihmistä. Papuauusiguinealaisella tok-pisinillä on noin viisi miljoonaa puhujaa ja jamaikankreolilla kolme miljoonaa puhujaa.
Etymologia.
"Kreoli"-sana on ilmeisesti peräisin portugalista ("crioulo", ‘kotimaalainen henkilö’) tai espanjasta ("criollo", ‘natiivi’). Niistä sana lainattiin ranskaan ("créole") ja siitä englantiin ("creole"). Sana palautuu latinan verbiin "creare", ‘luoda, tuottaa’. Kreolilla tarkoitettiin aluksi siirtomaissa, etenkin Karibialla, syntyneitä eurooppalaisia. Sitten sen merkitys muuttui tarkoittamaan ketä tahansa tai mitä tahansa siirtomaissa syntynyttä tai kasvatettua, ja sana alkoi lopulta tarkoittaa siirtokuntien valtaväestöjen kulttuureja ja kieliä. Sanan varhaisin käyttö erilliseen kreolikieleen viittaamassa tunnetaan vuodelta 1684, kun portugalilainen Francisco de Lemos Coelho käytti sitä vuonna 1684 nykyisen Guinea-Bissaun alueella Afrikassa puhutusta "creoulo de Cacheu" -kielestä. Englannin kieleen sana tuli viimeistään vuonna 1726, ja sillä tarkoitetaan nykyisin etupäässä kolonialismin seurauksena syntyneitä kieliä, vaikka osa kreoleista ei perustukaan mihinkään eurooppalaiseen kieleen.
Piirteet.
Kreolit nähdään usein muita kieliä morfosyntaktisesti yksinkertaisempina. Niistä usein puuttuvat lähtökielten harvinaisimmat foneemit, ja tavut ovat yleensä muotoa konsonantti+vokaali. Toonia esiintyy hyvin harvoin, eikä sillä ole kieliopillista merkitystä. Muoto-oppi on rajoittunutta, ja redundanssia ja useiden peräkkäisten liitteiden käyttöä vältetään. Analyyttiset rakenteet ovat yleisiä. Sijamuodot yleensä puuttuvat kokonaan, ja lukukin on valinnainen. Kieliopillinen suku ei ole tärkeä. Aikamuotoja, aspekteja ja tapaluokkaa kuvataan usein vain yhdellä tunnuksella kutakin. Ei-finiittisiä verbimuotoja ei yleensä ole lainkaan. Sanajärjestys on kiinteä, yleensä SVO kaikentyyppisissä lauseissa, myös kysymyslauseissa, joissa käytetään nousevaa intonaatiota. Kaksoisnegatiivi on yleinen. Passiivia ei yleensä ole. Useita verbejä voidaan käyttää peräkkäin yhtenä verbiyksikkönä.
Kreolin sanasto on suurimmaksi osaksi peräisin yhdestä kielestä. Joidenkin sanojen merkitys on muuttunut lähtökielen merkityksestä. Relatiivipronominit usein puuttuvat.
Tyypit.
Ulkosyntyiset kreolit ovat syntyneet sellaisissa monikielisissä maahanmuuttajayhteisöissä, joihin ei ole kuulunut alkuperäisväestöä. Tällaisia olivat esimerkiksi asumattomille seuduille saapuneet uudisasukkaat, tai paikat, joissa alkuperäisväestö katosi nopeasti uudisasukkaiden saapumisen jälkeen. Monikielinen tällaisesta yhteisöstä tuli, kun siihen tuotiin työvoimaa eri maista, ja heidän parissaan syntyi kreolikieliä.
Plantaasikreoleita syntyi siirtomaiden plantaasitalouden seurauksena. Plantaasien työntekijät olivat etupäässä Atlantin yli rahdattuja orjia, tai Tyynellämerellä velkaorjia. Kreoli syntyi näiden monikielisten työntekijöiden yhteiseksi kieleksi plantaaninomistajien kanssa kommunikoidessa. Karibialla puhutaan edelleen useita plantaasikreoleina syntyneitä kreoleja. Niitä kehittyi myös Yhdysvaltain eteläosissa ja Länsi-Afrikan rannikolla sekä Intian valtameren saarilla.
Karanneet orjat kehittivät joskus kreoleja, joita he puhuivat vaikeapääsyisissä asutuksissaan. Tällaisia kreoleja on edelleen käytössä esimerkiksi Surinamessa, Kolumbiassa ja São Toméssa.
Sisäsyntyiset kreolit kehittyivät useimmiten uudisasukkaiden ja alkuperäisväestön kontaktien ja kaupankäynnin seurauksena. Moni näistä kreoleista perustuu portugalin kieleen, ja niitä puhutaan edelleen Länsi-Afrikassa ja Aasian etelärannikoilla. Jotkin sisäsyntyiset kreolit eivät perustu kaupankäyntiin vaan väestöjen muuttoliikkeisiin, ja Afrikassa tällaisilla ei-eurooppalaisilla kreoleilla voi olla miljoonia puhujia.
Asema.
Monella kreolikielellä on ollut vaikea historia, ja niitä on väheksytty ”viallisina”, ”laiskoina” ja ”kieroutuneina”. Kreoleja ei hyväksytty opetuksen tai median kieliksi, ja niillä on harvoin ollut virallinen asema maassaan. Esimerkiksi Havaijin viralliset kielet ovat nykyisin englanti ja havaijin kieli, mutta Havaijin kreolienglannilla ei ole virallista asemaa, vaikka puolet väestöstä puhuu sitä äidinkielenään. Kreolin puhujat käyttävätkin äidinkieltään lähinnä vain epävirallisissa yhteyksissä. Nykyajan kielentutkijat kuitenkin pitävät kreoleja samanarvoisina kuin muitakin kieliä. Kreolien asema on myös yleisestikin paranemassa monessa yhteiskunnassa, ja myös kreolinkielisen kirjallisuuden määrä on kasvussa.
Luettelo kreolikielistä.
Englannin kreolit.
Englanti toimii superstraattina muun muassa seuraavissa kielissä:
Espanjan kreolit.
Espanja on superstraattina ainakin neljässä kreolikielessä:
Malaijiin pohjautuvat kreolit.
Malaijiin pohjautuvia kreolikieliä ovat:
Portugalin kreolit.
Portugaliin pohjautuvia (portugali superstraattina) on lukuisia. Ne voidaan lajitella kuuteen ryhmään:
Myös edellä espanjan kreoleissa luetellut papiamento ja Fá d'Ambô ovat ainakin osin portugaliin pohjautuvia. Arvellaan, että Angolassa ja Mosambikissa olisi syntymässä uusia portugalinpohjaisia kreolikieliä.
Ranskan kreolit.
Ranskaan pohjautuvia kreoleita ovat muun muassa:
Amerikassa
Intian valtamerellä
Tyynellä valtamerellä
Myös englannin kreoleissa yllä luetellun kreyolin superstraatteina ovat englanti ja ranska.
Hollannin kreolit.
Hollantiin pohjautuvia kreoleja ovat