Hirvijärvi–Kallioselkä–Ahveninen–Suovu

Hirvijärvi–Kallioselkä–Ahveninen–Suovu on Pohjois-Savossa Tervossa ja Kuopion Karttulassa sen kirkonkylän lähellä sijaitseva, useasta järvialtaasta tai järvenosasta muodostunut järvi.
Se muodostuu Ahvenisen ja Hirvijärven pääaltaista, jotka edelleen jakautuvat pienempiin ja toisiinsa yhteydessä oleviin järvialtaisiin. Ne on Suomen ympäristökeskuksen luokituksessa katsottu aikaisemmin yhdeksi järveksi, sillä niiden vedenpinnat ovat olleet samalla korkeudella. Nykyään on tilanne muuttunut uuden, vuonna 2002 voimaan tulleen, säännöstelysäännön myötä. Hirvikoskessa sijaitseva pohjapadon vuoksi Ylä-Muuraisen vedenpinta on usein 20 senttimetriä alempana kuin Hirvijärven, joten Ylä- ja Ala-Muuraisen pitäisi muodostaa oman järven. Toisaalta, vaikka vesistöviranomaisten antamassa yhdistelmänimessä esiintyy Ahveninen, on sille annettu vesistöviranomaisten järviluettelossa oma järvinumeronsa (14.771.1.019 ).
Tässä artikkelissa kerrotaan niistä asioista, jotka ovat järvialtaille yhteisiä. Yksityiskohtaisempia tietoja esitellään pääaltaiden omissa artikkeleissa.
Maantietoa.
Useita järvialtaita.
Hirvijärven ja Ahvenisen välissä sijaitsee lähes 300 metriä pitkä jokimainen Hirvisalmi. Siinä käy rauhallinen virtaus Ahveniseen eli lounaaseen päin. Ahveninen muodostuu kolmesta laajemmasta vesialueesta: Ahvenisen järvenselästä, Kallioselästä ja Suovusta. Ahvenisen ja Kallioselän yhdistää lyhyt mutta kapea Ahvensalmi, ja Kallioselän ja Suovun yhdistää matala, kivinen ja noin 100 metriä leveä Tulisalmi. Hirvijärvi muodostuu kolmesta järvialtaasta: Hirvijärven pääaltaasta sekä pienemmistä Ylä- ja Ala-Muuraisesta. Hirvijärven ja Ylä-Muuraisen välissä sijaitsee noin 400 metriä pitkä Hirvikosken sisältävä salmi ja Ylä- ja Ala-Muuraisen välissä on lyhyempi Välisalmi. Hirvikoskessa ja Välisalmessa käy virtaus kaakkoon eli Ala-Muuraiseen päin.
Yleistä.
Järvi on 13,4 kilometriä pitkä, 3,8 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 3 288 hehtaaria eli 32,9 neliökilometriä. Ahvenisen erottaa Rasvangista vajaa kilometriä leveä kannas ja Pieni-Virmaksesta noin 0,6 kilometrin kannas. Ahvenisen ja Hirvijärven välissä on myös puolen kilometrin levyinen kannas, johon on joskus puhjennut järvialtaita yhdistävä lasku-uoma. Järven rannat ovat pääosin alavia ja loivarinteisiä.
Järvellä on 248 saarta, joiden pinta-ala on 67,84 hehtaaria eli noin 2,0 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista 17 on yli hehtaarin suuruisia, 174 yli aarin ja loput 57 ovat alle aarin kokoisia. Suuria saaria ovat Ahvenisella Myllysaari ja Sormulansaari, Kallioselällä Heiskansaari, ja Suovulla yhdistyneet Kalliosaari ja Huilunsaari. Tulisaari ja Vuossaari ovat nykyään niemiä. Hirvijärvellä suuria saaria ovat Pukkisaari, Lehtosaari, Niinisaaret, Jurvonsaari ja Koskisaari. Ala-Muuraisella sijaitsee Muuraissaari. Vain pienessä Uittosaaressa vaikuttaisi olevan kiinteää asutusta ja siltayhteys mantereelle.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 58,93 miljoonaa kuutiometriä eli 0,05893 kuutiokilometriä, jolloin sen keskisyvyydeksi tulee 1,8 metriä. Sen syvänteessä on 12,1 metriä syvää. Syvänteelle on matalassa järvessä vain kaksi mahdollista kohtaa: karttapaikassa on Suovun Kokkovuoren edustalle merkitty 12-metrinen kohta ja samoin on Hirvijärvellä Niinisaarten edessä.
Järven rantaviivan pituus on 194,3 kilometriä (tai 181,22 km), josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus on siitä 38,1 kilometriä.
Hydrologiaa.
Hirvijärven ja Ahvenisen lasku-uomia on kaksi, jolloin valuma-alue on bifurkaatiovesistö. Suurin lasku-uoma on Savikoski eli Savijoki. Sen keskivirtaama (MQ) on 3,3 kuutiometriä sekunnissa (m³/s). Toinen lasku-uoma on Haringan Alajoki, ja sen keskivirtaama on 0,6 m³/s. Yhteensä ne tekevät noin 3,9 m³/s, joka on siten koko Tallusjärven valuma-alueen keskivirtaama.
Hirvijärven ja Ahvenisen pintavesien ekologinen tila on erinomainen. Järveen kulkeutuu yläjuoksulta vain vähän ravinteita, sillä useat järvet ovat karuja järviä. Fosforikuormitus on arvioitu olevan 1 634 kilogrammaa vuodessa, josta laskeuman aiheuttamaa on 36 %, luonnonhuuhtoman 24 %, maatalouden 22 %, haja-asutuksen 10 %, metsätalouden 6 % ja turvetuotannon 2 %.
Ahveninen ja Kallioselkä ovat järviryhmässä kirkasvetisimpiä kuin Hirvijärvi. Ne ovat laadultaan karuja järviä, kuin Hirvijärvi on muuttunut lievästi rehevöityneeksi. Järvien erot ovat kuitenkin pieniä. Järvet lämpötilakerrostuvat joissakin kohdissa talvijään alla ja silloin voi syvänteissä ilmetä hapettomuutta tai vähähappisuutta. Järvi on matala, joten kesällä ei lämpötilakerrostuneisuutta esiinny. Järven laskujokien, Alajoen ja Savijoen vedenlaadussa ei ole merkittäviä eroja. Happamuustaso on ollut (vuosina 1980–2005) pH 6,7, kokonaisfosforipitoisuus 14 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l), kokonaistyppipitoisuus 520 μg/l, kemiallinen hapenkulutus 11 milligrammaa litrassa vettä (mg/l) ja väriluku 50 mg Pt/l. Järven vedessä esiintyi leväperäistä limottumista 1990-luvulla.
Lyhyestä aikasarjasta, joka on koottu vuodesta 1980 vuoteen 2000, saadaan järven keskimääräinen jäätymispäiväksi 17.  marraskuuta ja jäidenlähtöpäiväksi on 11. toukokuuta.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Tallusjärven valuma-alueella (14.77), jonka Ahvenisen–Hirvijärven alueeseen (14.771) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 101,4 metriä mpy. Sekä Hirvijärvi että Ahveninen ovat määritelmänsä mukaan läpivirtausjärviä. Ne laskevat seuraavaan Virmasveden alueen vesistöalueeseen kahta lasku-uomaa myöten. Tämä tekee järvestä ja samalla Tallusjärven valuma-alueesta bifurkaatiovesistön. Ahvenisesta laskee Rasvankiin Alajoki ja Ala-Muuraisesta Pieni-Virmakseen Savijoki eli Savikoski. Hirvijärven Rakkineensalmeen laskee yläpuolisesta Tallusjärven alueelta (14.772) Tallusjärvestä alkava Talluskanava. Sen rinnakkaisuoma on pienempi Vanhakanava. Siten myös tulouoma on bifurkaatio. Vesistösuhteiden kuvailu on esitetty tarkemmin Ahvenisen ja Hirvijärven omissa artikkeleissa.
Historiaa.
Hirvijärvellä on sijainnut vuodesta 1910 alkaen vedenkorkeuden mittausasema, jossa on mitattu luonnontilaisten järvialtaiden vedenkorkeutta. Sen tuottaman aikasarjan mukaan (vuosilta 1910–1934) vedenpinnankorkeudet ovat olleet keskimäärin (kaikki arvot N43+) 101,77 metriä (MW), keskimääräinen yläkorkeus 102,06 metriä (MHW) ja alakorkeus 101,58 metriä (MNW). Vedenpinnan enimmäiskorkeus oli samalla aikajaksolla 102,39 metriä (HW) ja vähimmäiskorkeus 101,43 metriä (NW). Vedenpintojen keskimääräinen vaihtelu (MHW–MNW) oli 0,48 metriä ja äärimmäinen vaihtelu 0,96 metriä.
Ahvenisen ja Hirvijärven säännöstely aloitettiin vuonna 1962 Savon maanviljelysinsinööripiirin tekemän järvenlaskusuunnitelman mukaisesti. Hankkeen tavoitteena oli maa- ja metsätalousmaan kuivattaminen. Kuivattamalla saatavaa lisämaata arvioitiin syntyvän noin 600 hehtaaria. Säännöstelylupa myönnettiin asutushallitukselle, joka toimi hankkeen valtion edustajana. Myöhemmin se annettiin Pohjois-Savon ELY-keskukselle. Alkuperäisestä suunnitelmasta poiketen järvien vedenpinta laski vähävetisinä kausina liikaa ja tästä aiheutui virkistyskäytölle ja kalastukselle haittaa. Säännöstelyssä käytettiin Alajokeen rakennettua pohjapatoa, mutta samaan aikaan Savikoskessa vesi virtasi vapaasti. Niissä pyrittiin juoksuttamaan vettä yhteensä vähintään 0,4 kuutiometriä sekunnissa. Lisäksi vedenpinnan korkeus tuli pysytellä Ahvenisella arvojen (kaikki arvot N43+) 101,65–101,30 metriä mpy. välissä. Lupaehdoissa velvoitettiin avaamaan Alajoen pato, kun Ahvenisen vedenkorkeus kohosi kevättulvassa 101,30 metriin ja sulkea se kun vedenpinta oli laskenut tämän jälkeen rajan 101,36 metriä alle. Pato avattiin seuraavan kerran vasta seuraavan kevättulvan aikana. Tavoitteellinen yläraja oli 101,50 metriä. Vedenkorkeus sai luvanvaraisesti vaihdella 0,53 metriä, mutta tavoitteena oli 0,30 metrin vaihtelu.
Toukokuun 1. päivänä 2002 otettiin käyttöön uusi säännöstelykäytäntö. Sen haltijana toimii Pohjois-Savon ELY-keskus. Alajoen padolle on asennettu kauko-ohjattu padonsäätölaitteisto. Uuden säännöstelusäännön aikana vedenpinnankorkeudet ovat olleet keskimäärin (kaikki arvot edelleen N43+) 101,47 metriä (MW), keskimääräinen yläkorkeus 101,58 metriä (MHW) ja alakorkeus 101,39 metriä (MNW). Vedenpinnan enimmäiskorkeus oli samalla aikajaksolla 101,64 metriä (HW) ja vähimmäiskorkeus 101,30 metriä (NW). Vedenpintojen keskimääräinen vaihtelu (MHW–MNW) oli 0,19 metriä ja äärimmäinen vaihtelu 0,34 metriä. Nykyiset alakorkeudet ovat alempia kuin luonnontilaisen järven korkeudet, mutta kuitenkin ylempänä kuin aikaisemman säännöstelyn vastaavat alakorkeudet. Järvialtaiden vedenkorkeutta voidaan säännöstellä tarkemmin uudella pohjapadolla, joka rakennettiin Hirvikoskeen. Myös Savikosken pohjapatoa on samassa yhteydessä paranneltu, jotta myös Muuraisten vedenpinnat säilyisivät ylempänä.