tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Perianne Jones

Perianne Jones (s. 18. helmikuuta 1985 Almonte) on kanadalainen uransa lopettanut hiihtäjä. Hän edusti seuratasolla Ottawalaista Nakkertokia.
Jones on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 2005 lähtien. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on yhdeksäs tila Liberecin sprintistä 2013. Parisprintissä hän on ollut kolmas Milanossa 2012 ja Sotšissa 2013.
Jones osallistui MM-kisoihin ensimmäistä kertaa vuonna 2009. Tuolloin hän ei saavuttanut mainittavaa menestystä henkilökohtaisilla matkoilla, mutta oli kuudentena parisprintissä yhdessä Sara Rennerin kanssa. Jones kilpaili seuraavana vuonna Vancouverin olympialaisissa, joissa hän oli sprintissä 41., yhdistelmäkilpailussa 56. ja viestissä 15. Hän sijoittui parisprintissä kuudenneksi Oslon MM-kisoissa 2011 hiihdettyään Daria Gaiazovan kanssa.
Plusmies

Plusmies () on Frederik Pohlin vuonna 1976 ilmestynyt tieteisromaani. Teoksen on suomentanut Kari Nenonen.
Teos on voittanut Nebula-palkinnon.
Kirkkauden kappeli

Kirkkauden kappeli sijaitsee Varsinais-Suomessa, Raision kaupungissa Raision kirkkoa ympäröivän hautausmaan kaakkoispäässä. Se on teräksestä, Taivassalon graniitista ja lasista tehty rakennus, joka ratkaisuna muodostaa jopa ainutlaatuiseksi maailmassa sanotun katetun ja aina sulana pysyvän osan hautausmaata. Kappeli valmistui vuonna 1992 ja sen on suunnitellut arkkitehti Bey Heng.
Rakennus on kaksitasoinen ja sisälle istutettujen kasvien ansiosta aina viheriöivä. Ylhäällä on muistopöytä ja sakasti ja alhaalla on noin 200 neliömetrin suuruinen murattien peittämä vainajien hautausalue, jonne voidaan haudata vainajien tuhkauurnat talviaikaankin. Alueella on noin 3 000 hautapaikkaa. Kirkkauden kappelissa vainajille ei ole omaa muistomerkkiä vaan omaiset voivat laatia vainajasta pienen kirjoitelman yhteiseen muistokirjaan.
Sosiaali- ja terveydenhuolto

Sosiaali- ja terveydenhuolto (sosiaali- ja terveystoimi, lyhenne sote) on pääosin suomalaisten kuntien tarjoamaa palvelua. Yli puolet koko kuntasektorin henkilöstöstä työskentelee sosiaali- ja terveysalalla ja lähes puolet kuntasektorin menoista aiheutuu näistä tehtävistä. 
Näihin palveluihin kuuluvat muun muassa lasten päivähoito, sosiaalitoimi (vanhusten, vammaisten ja mielenterveyspotilaiden palvelut), terveyden- ja sairaanhoito sekä hoitotakuu. 
Maakunta- ja soteuudistuksen myötä sosiaali- ja terveydenhuollon järjestämisvastuu siirtyy kunnilta uusille hyvinvointialueille 1. tammikuuta 2023 alkaen.
Uuden-Granadan varakuningaskunta

Uuden-Granadan varakuningaskunta () oli Espanjan siirtomaa Etelä-Amerikassa. Siihen kuuluivat nykyisten Kolumbian, Venezuelan, Ecuadorin ja Panaman alueet sekä osia Costa Ricasta, Brasiliasta, Perusta ja Nicaraguasta. Se muodostettiin Perun varakuningaskunnan pohjoisosasta vuonna 1717, koska tiedonkulku laajan, lähes koko mantereen kattavan valtakunnan alueella oli osoittautunut liian hankalaksi. Lisäksi kruunu halusi kehittää alueen kullantuotantoa ja piti mantereen pohjoisosaa strategisesti merkittävänä paikkana taistelussa merirosvoja vastaan. Muita varakuningaskunnan merkittäviä vientituotteita olivat muun muassa sokeriruoko, nahka ja puuvilla sekä Bogotássa sijaitseva ruutitehdas. Talouskasvu jäi kuitenkin vaisuksi, mihin vaikutti esimerkiksi kruunun määräämät korkeat verot ja se, että varakuningaskuntaan kuuluvia alueita ei oltu juurikaan integroitu toisiinsa.
Ensimmäisen kerran varakuningaskunta lakkautettiin 5. marraskuuta 1723 annetulla määräyksellä, koska se ei ollut täyttänyt niitä toiveita, joita sille oltiin asetettu. Varakuningaskunta perustettiin uudelleen 1739 ja viralliseksi syyksi annettiin paikallisen alkuperäisväestön suojelu. Varakuningaskunta alkoi hajota jo vuonna 1810, mutta se lakkautettiin lopullisesti vasta 1823 espanjalaisten siirtomaaisäntien lähdettyä.
Santa Fe de Bogotasta tehtiin sen pääkaupunki.
Vaaksa vaaraa

Vaaksa vaaraa on Aito Mäkisen ohjaama jännityselokuva vuodelta 1965. Elokuvan pääosassa on Elina Salo. Elokuvan ulkokuvauksessa näkyy ranskalaisen uuden aallon elokuvan vaikutus, samoin Carolan esittämät laulut edustavat samaa linjaa.
Juoni.
Puhelinlaitoksen työntekijä, insinööri Paavo Kostiander (Pekka Sahenkari) saa postipaketin, jossa on pommin laukaisukoneisto. Väärään paikkaan joutunutta laitetta hamuavat rikolliset lähtevät Paavon perään. Itse pommi on puhelinlaitoksella, jonne Paavo sekä tyttöystävä Liisa (Elina Salo) ja iskelmälaulaja Nina (Carola) päätyvät. Takaa-ajo ja maanalaiset käytävät luovat jännitystä.
Tausta.
"Vaaksa vaaraa" on Aito Mäkisen esikoisohjaus. Sitä edelsi "Onnelliset leikit", jossa on hänen osuutenaan 41-minuuttinen lyhytelokuva "Juulia". Kuvaaja Heikki Katajisto, joka osallistui tässäkin kuten usein myöhemminkin käsikirjoituksen tekoon, teki sittemmin yhteistyötä ennen kaikkea Anssi Mänttärin kanssa. 
Elokuvan pääosassa näyttelevä Elina Salo oli aiemmin näytellyt kepeissä komedioissa ja profiloitui myöhemmin työläiselokuvien näyttelijäksi. "Vaaksa vaaraa" poikkeaa näistä trillerinä. Elokuva poikkeaa myös ohjaukseltaan aiemmista näytelmäelokuvista: sen katumaisemissa näkyy ranskalaisen uuden aallon elokuvan vaikutus, samoin Carolan esittämät laulut edustavat samaa hillittyä linjaa. Carola esitti yökerholaulajan roolissa elokuvassa kappaleet ”Keskitie” ja ”Vastakohdat”, joka julkaistiin myös levynä.
Vastaanotto.
Erään kriitikon mukaan elokuva on ”huvittavaa kuusikymmentäluvun Suomi-coolia”, toisen mielestä ”juoni on typerä”. Sitä on kuitenkin pidetty suomalaisen uuden aallon virstanpylväänä, jolla on tekniset ansionsa.
Heinola Tietää

Heinola Tietää on heinolalainen ilmaisjakelulehti, jota julkaisee Norepal Oy. Lehti on perustettu vuonna 2002. Päätoimittajana on toiminut vuodesta 2006 Antti Lindfors. Vuonna 2011 vs. päätoimittajana toimii Mikko Lindfors.
Lehti jaetaan kaikkiin kotitalouksiin Heinolan alueella, ja sen jakelu on 12 000 kpl. Massatapahtumien yhteydessä julkaistavien erikoislehtien jakelu voi olla suurempi. Lehti määrittelee itseään seuraavasti: "Heinola Tietää -kaupunkilehti on puhtaasti heinolalaisten lukulehti. Se on kaupunkinsa näköinen ja itsekkäästi kotikaupunkiinsa päin vetävä."
Ralph Gräsbeck

Armas Ralph Gustaf Gräsbeck (6. heinäkuuta 1930 Helsinki – 22. tammikuuta 2016 Espoo) oli suomalainen lääkäri ja kliininen biokemisti (laboratoriolääkäri). 
Elämä.
Gräsbeckin vanhemmat olivat lääkäri Armas Rafael Heikki Gräsbeck ja Mary Tyyni Lehtiö ja puoliso vuodesta 1954 Christina Ebba Margareta Strömberg. Gräsbeck tuli ylioppilaaksi 1947, suoritti lääketieteen lisensiaatin tutkinnon 1953 ja väitteli tohtoriksi 1956. hän erikoistui lääkärinä 1961 kliiniseen kemiaan, jonka dosentti hän oli vuodesta 1959. 
Ura.
Gräsbeck toimi 1950-luvulla biokemian tutkijana Baltimoressa Yhdysvalloissa Johns Hopkinsin yliopistossa sekä Tukholmassa Karoliiniseen instituuttiin kuuluvassa Lääketieteellisessä Nobel-instituutissa. Vuosina 1960–1990 hän toimi Helsingin kaupungin Marian sairaalan laboratorioylilääkärinä. Hän oli yksi Minervasäätiön ja Lääketieteellisen tutkimuslaitoksen Minervan perustajista. Laitoksen johtajana hän toimi vuosina 1971–1993 ja toimi senkin jälkeen siellä vanhempana tutkijana. Hänen aloitteestaan perustettiin Medix-niminen yksityinen kliininen laboratorio (nyk. Yhtyneet Medix Laboratoriot), jonka osakkeet lahjoitettiin Minervasäätiölle. Gräsbeck toimi Wisconsinin yliopiston vierailevana professorina 1969 ja vuosina 1993–1997 Kuwaitin yliopiston lääketieteellisen biokemian professorina.
Gräsbeck on tutkijana ehkä tunnetuin siitä, että hän löysi ja selvitti suomalaiseen tautiperintöön kuuluvan Imerslund-Gräsbeckin taudin oireyhtymän. Työtovereineen hän teki lukuisia havaintoja koskien B12-vitamiinin eli kobalamiinin aineenvaihduntaa ja sen häiriöitä. Hän osallistui myös muun muassa lapamadon aiheuttaman anemian selvittämiseen, eristi ihmisen mahanesteestä nk. intrinsic factor -tekijän eli sisätekijän ja kuvasi R-proteiinin (jota nykyään kutsutaan haptokorriiniksi). Hän loi myös käsitteen viitearvo (engl. reference value), joka korvaa epäloogisen käsitteen normaaliarvo. Lisäksi hän julkaisi tutkimuksia muun muassa tekijöistä, jotka aiheuttavat valkosolujen jakautumisen (nk. lymfosyyttimitogeenit), hemiä eli rauta-porfyriinia sitovasta reseptorista ja vanhasta lääketieteellisestä kirjallisuudesta.
Huomionosoitukset.
Gräsbeck, joka toimi puheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä lukuisissa kotimaisissa, pohjoismaisissa ja kansainvälisissä järjestöissä, oli monen järjestön kunniajäsen ja sai erilaisia kunnianosoituksia. Hänet muun muassa kutsuttiin perustajajäseneksi Johns Hopkins Society of Scholars -yhdistykseen, valittiin Suomen Tiedeseura-akatemian ja Puolan Tiedeakatemian jäseneksi, hän sai Suomen Leijonan komentajan kunniamerkin sekä Suomen Tiedeseuran hopeamitalin ja hänet promovoitiin ranskalaisen Nancyssa sijaitsevan Poincaré-yliopiston kunniatohtoriksi. Professorin arvonimen hän sai vuonna 1982.
Välineellinen ehdollistuminen

Välineellinen ehdollistuminen (myös operantti ehdollistuminen) on B. F. Skinnerin eläinkokeiden pohjalta muodostama malli ehdollistumisesta.
Välineellisessä ehdollistumisessa opitaan erehdyksen ja oikein tekemisen avulla. Siinä käytetään vahvistajaa, joka on usein palkinto, mutta voi olla myös negatiivinen vahvistaja tai rangaistus. Vahvistajan avulla saadaan ihminen tai eläin tekemään tai olemaan tekemättä jokin asia. On tärkeää, että palkinto tai rangaistus seuraa välittömästi sitä toimintaa, jota vahvistetaan, jotta eläin pystyy ymmärtämään niiden yhteyden. Esimerkkinä voi olla lapsi, joka ei osaa käyttäytyä. Kun hän käyttäytyy oikein, hänet palkitaan makeisilla. Tätä kutsutaan positiiviseksi vahvistamiseksi. Positiivinen ja negatiivinen vahvistaminen on todettu tehokkaammaksi oppimiskeinoksi kuin rankaiseminen. On myös tärkeää, että vahvistaja on oikeanlainen. Nälkäiselle ruoka on hyvä vahvistaja, mutta kylläiselle se on huono, ja voi estää välineellisen ehdollistumisen toteutumisen.
Välineellisen eli operantin ehdollistumisen nelikenttä on negatiivinen, positiivinen, vahviste ja rangaistus (eli heikenne). Vahvisteet lisäävät edeltävää käytöstä ja heikenteet vähentävät niitä. Positiivisessä tilanteeseen lisätään jotain, negatiivisessa tilanteesta poistetaan jotain. 
Positiivinen vahviste: tilanteeseen "lisätään" jotain, jotta edeltävä käytös "lisääntyy". Esimerkiksi tilanne, jossa koira istuutuu ja tämän jälkeen koiralle annetaan mieluisa herkkupalkkio. Istuulle meno tilanteessa lisääntyy.
Negatiivinen vahviste: tilanteesta "poistetaan" jotain, jotta edeltävä käytös "lisääntyy". Esimerkiksi tilanne, jossa hevosen suitsiin pidetään yllä epämiellyttävää painetta kunnes hevonen pysähtyy, jolloin paine lopetetaan. Pysähtyminen tilanteessa lisääntyy.
Positiivinen rankaisu: tilanteeseen "lisätään" jotain, jotta edeltävä käytös "vähenee". Esimerkiksi tilanne, jossa kissa raapii sohvankulmaa ja kissaa sumutetaan suihkupullolla, jonka se kokee epämiellyttäväksi. Sohvan raapiminen ihmisen nähden vähenee.
Negatiivinen rankaisu: tilanteesta "poistetaan" jotain, jotta edeltävä käytös "vähenee". Esimerkiksi tilanne, jossa ihmisrakas koira hyppii ihmistä vasten huomiota vailla, mutta ihminen kääntyy pois, kunnes koira rauhoittuu. Rauhoittuminen tilanteessa lisääntyy.
Tytärsaaren majakka

Tytärsaaren majakka sijaitsee Tytärsaaressa, Suomenlahden itäosassa, 75 kilometriä Kotkasta etelään ja noin 18 kilometriä Suursaaresta eteläkaakkoon. Majakka rakennettiin vuonna 1904 ja rakennusmateriaalina käytettiin tiiltä. Majakka on nykyisin Venäjän Leningradin alueella.
Historia.
Suomen suuriruhtinaskunnan aika.
Venäläiset rakensivat saaren luoteisosaan 24 meträ korkean Suur-Tytärsaaren tiilimajakan vuonna 1904. Majakan loiston korkeus merenpinnasta oli 75 metriä. Majakan miehitys oli majakkamestari ja neljä majakanvartijaa. Tytärsaaren majakan valonlähteenä toimi petrolilamppu, jossa oli kaksi sydäntä. Vilkkulaitteena toimi neljään pääilmansuuntiin erilaista valomerkkiä lähettävä, ruotsalainen "von Otterin" tekniikasta kopioitu monimutkainen laitteisto. Se vaati jatkuvaa valvontaa, ja venäläiset sijoittivatkin majakkamestariksi eläkkeellä olevan kenraalin. 
Suomen itsenäisyyden aika.
Vuonna 1918 majakkamestari korvattiin suomalaisella, ja 1930-luvulta majakkaa hoitivat tytärsaarelaiset eikä ulkopaikkakuntalaisia enää käytetty. 
Toinen maailmansota.
Saaret tyhjennettiin evakuointikäskyllä asukkaista ennen talvisotaa 11. lokakuuta 1939, mutta majakkaa ei tuhottu. 
Nykyisin.
Nykyisin venäläisten sähköistämän majakan valotunnus on 360 astetta kattavat, 15 sekunnin välein näkyvät kolme valkoista vilkkua. Näkyvyys on käytännössä 20 meripeninkulmaa.
Guy Topelius

Guy Leopold Nikolai Topelius (Toppelius) (10. toukokuuta 1887 Helsinki – 4. toukokuuta 1941 Kirkkonummi) oli suomalainen maisteri, tilanomistaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Henkilöhistoria.
Guy Topeliuksen vanhemmat olivat reistraattori, hovineuvos Georg Alexander Leopold Toppelius ja Nadescha Kiseleff. Topelius oli konsuli ja sokeritehtailija Feodor Kiseleffin sisarenpoika ja hän peri 1922 Kiseleffin omistaman 3 000 hehtaarin suuruisen Oitbackan kartanon Kirkkonummella. 
Guy Topelius oli naimisissa 1910–1939 Anna Hilja Sofia Tawaststjernan kanssa. Liitto päättyi avioeroon.
Sätra brunn

Sätra brunn on taajama Keski-Ruotsissa Salan kunnassa. Se tunnetaan perinteikkäästä kylpylästään, joka on toiminut jo 1700-luvulta saakka, jolloin paikalta löydettiin lähde. Erityisen mineraalipitoisen lähteen terveysvaikutukset tulivat nopeasti tunnetuksi.
Sätra brunnin entinen kirkko toimii nykyään kylpylän vastaanottona; nykyinen kirkko on vuodelta 1867, ja siellä järjestetään jumalanpalveluksia lähinnä kesäisin.
Sätra brunnissa oli vuoden 2010 lopussa 335 asukasta.
Adrian

Adrian on latinalaisperäinen miehen etunimi. Nimi johtuu Adrianmeren rannalla Pohjois-Italiassa sijaitsevan Adrian (Hadrian) kaupungin nimestä, josta myös meri on saanut nimensä. Roomalaisaikana nimi esiintyi muodossa Hadrianus, joka oli myös erään Rooman keisarin sekä kuuden paavin nimenä. 
Suomessa nimi Adrian on maaliskuuhun 2025 mennessä annettu 3 372 miehelle sekä alle 30 naiselle.
Suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Adrianin nimipäivä on 4. maaliskuuta. Nimen suomalaisia muunnelmia ovat Ari, Atro ja Arsi, joiden nimipäivä on samana päivänä.
Adrian sukunimenä.
Adrian on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Fläckebon kirkko

Fläckebon kirkko () on kirkkorakennus Fläckebon kylässä, Salan kunnassa Keski-Ruotsissa. Se on Västeråsin hiippakuntaan kuuluvan Västerfärnebo-Fläckebon seurakunnan käytössä. Kirkon ulkopuolella on säilyneitä kirkkotalleja.
Kirkkorakennuksen vanhimmat osat ovat peräisin 1400-luvulta. 1798 kirkkoa laajennettiin ja 1877 pystytettiin kirkon torni. Kirkossa on useita 1400-luvulla tehtyjä puupatsaita. Kastemalja on peräisin 1100-luvulta. Kirkossa on myös triumfikrusifiksi.
Ruuskeri

Ruuskeri ( ja Родшер, "Rödskär") on yksi Suomenlahden ulkosaarista Leningradin alueen länsiosassa Venäjällä sekä tuolla saarella sijaitseva majakka. Ruuskeri sijaitsee noin 18 km Suursaaresta lounaaseen Suomen ja Viron rannikoiden puolivälissä. Ruuskeri on Venäjän läntisin kohta Kaliningradin aluetta lukuun ottamatta. 
Historia.
Ruuskerin soraisella saarella oli valomajakka jo 1818, mutta vuonna 1886 rakennettiin kahdeksankulmainen tiilimajakka. 
Saarelle rakennettiin sen kokoon nähden paljon rakennuksia. Suomen itsenäistyttyä niitä oli jo 12. Ruuskeri miehitettiin majakkamestarilla ja 3-4 majakanvartijalla sekä lisäksi sumusireenin hoitajalla 1918. Koska sorarannat kärsivät talvisista jäistä, jouduttiin vuonna 1934 Ruuskeria vahvistamaan uusilla kivivalleilla merenkäyntiä vastaan. Suojaavat kivet tuotiin Suursaaresta.
Suomeen kuuluessaan Ruuskeri oli osa Suursaaren kuntaa, joka oli talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella.
Nykyaika.
Venäläisten sähköistämän majakan valoina toimii 15 sekunnin välein näkyvät kaksi valkoista vilkkua. Näkyvyys on käytännössä 15 meripeninkulmaa.
Kristinan kirkko

Kristinan kirkko () on kirkkorakennus Salan kaupungissa keski-Ruotsissa. Se kuuluu Salan seurakunnalle.
Kirkko rakennettiin vuosina 1635–1641 sen jälkeen kun Sala oli saanut kaupunkioikeudet vuonna 1624. Kirkon suunnittelijaa ei tunneta. Kirkko vihittiin käyttöön 18. joulukuuta vuonna 1641.
Kirkon rakentamiseen osallistui satakunta vasta perustetun kaupungin asukasta. Se nimettiin kuningatar Kristiinan mukaan. 1600-luvun taiteellisesta koristelusta ovat jäljellä enää hiekkakiviportaalit pohjoisessa ja etelässä. Tornin kupoli on peräisin Salan palon jälkeiseltä ajalta vuodelta 1749. Sen on tiettävästi suunnitellut Lars Larsson Steinholz, Salan hopeakaivoksen taidemestari.
Torniin asennettiin ensimmäinen kellokoneisto vuonna 1750. Se toimi 1800-luvun lopulle saakka, uusi koneisto asennettiin vuonna 1900. Vuonna 1970 se korvatiin sähköistetyllä koneistolla.
Sisätilat.
1880-luvulla kirkossa tehtiin mittava korjaustyö: Kirkonpenkit uusittiin ja sisätilat maalattiin valkoisiksi ajan hengen mukaisesti. Kirkko sai uudet protit etelään ja pohjoiseen. Vuosina 1905–1906 tehtiin toinen remontti, jonka yhteydessä asennettiin keskuslämmitys ja sähkövalaistus.
Alttaritaulu esittää Jeesusta ja apostoleja viimeisellä aterialla. Sen lahjoitti kungatar Ulrika Eleonora vuonna 1738. Se on todennäköisesti hovimaalari Georg Engelhard Schröderin käsialaa. Vanhaan alttaritauluun kuuluneet enkelit pelastettiin vuoden 1736 palosta ja sijoitettiin uuden alttaritaulun viereen. Ne on tehnyt Daniel Kortz, Burchardt Prechtin oppilas.
Kastemalja on tehty ahvenanmaalaisesta kalkkikivestä, tyylistä päätellen 1600-luvulla. Kyseessä on ehkä kirkon alkuperäinen kastemalja.
Kirkon alkuperäinen saarnastuoli tunnetaan vain kirjanpitotietojen perusteella. Se valmistui 1647 ja tuhoutui sittemmin vuoden 1736 suurpalossa. Nykyisen saarnastuolin on tehnyt västeråsilainen kuvanveistäjä Jonas Holmin vuonna 1762.
Sakaristo on kaksiosainen. Itäisellä seinällä on kreivi Fredrik Bogislaus von Schwerinin muotokuva; hän toimi Salan kirkkoherrana vuosina 1788–1834. Muotokuvan vieressä on muotokuvamedaljonki, joka esittää hänen poikaansa Wilhelmiä, joka kaatui Oravaisten taistelussa vuonna 1808.
Daniel Antúnez

Daniel Antúnez Burgos (s. 10. helmikuuta 1986 Santa Ana, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-meksikolainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. 178 senttimetriä pitkä Antúnez edustaa Meksikon pääsarjassa Primera División de Méxicossa pelaavaa Estudiantes Tecosia.
Kaliforniassa varttunut Antúnez hankki high school -koulutuksensa ensin kotikaupungissaan Santa Ana High Schoolissa ja kolmannesta vuodesta lähtien Robert E. Lee High Schoolissa Texasissa. Korkeakoulutasolla hän opiskeli Lon Morris Collegessa ja Hartfordin yliopistossa edustaen myös molempien koulujen jalkapallojoukkueita. 2008 MLS Supplemental Draft -varaustilaisuudessa tammikuussa 2008 Colorado Rapids varasi Antúnezin kolmannella kierroksella koko tilaisuuden 33. pelaajana. Hän ei kuitenkaan saanut seuraan ammattilaissopimusta, vaan pelasi vain yhden reservijoukkueen ottelun. Saman vuoden elokuussa USL First Divisionissa pelaava Rochester Rhinos hankki hänet.
Elokuussa 2009 Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosessa pelaava Rauman Pallo-Iirot hankki Antúnezin loppukauden kattavalla sopimuksella. Hän pelasi seurassa hyökkääjänä ja teki kuudessa sarjaottelussa yhtä monta maalia. Antúnezista kiinnostuttiin myös Suomen korkeammilla sarjatasoilla, ja maaliskuussa 2010 hän allekirjoitti sopimuksen Veikkausliigan Inter Turun kanssa. Kauden jo päätyttyä joulukuussa 2010 Antúnez siirtyi nykyiseen seuraansa.
BigJam

BigJam on suomalainen yhtye, joka esittää Wigwam-yhtyeen kappaleita puoliakustisesti. Yhtyeestä on käytetty mainonnassa nimiä Wigwam Unplugged ja Wigwam Revisited. Yhtyeen muodostavat Wigwamin entiset jäsenet Måns Groundstroem, Jan Noponen ja Mikko Rintanen sekä Maria Hänninen, Pekka Nylund ja vuoden 2011 keikoilla Petri Kautto. Vuonna 2010 yhtye esiintyi kahdesti, 8. elokuuta Allotriassa Helsingissä ja 5. lokakuuta Albert Järvisen muistotilaisuudessa Tavastia-klubilla. Groundstroemin, Noposen, Rintasen, Hännisen ja Nylundin lisäksi elokuussa kokoonpanossa esiintyi Tommy Eriksson ja lokakuussa Jukka Orma. Yhtye esiintyi Kapsäkki-salissa, Helsingissä helmikuun neljäs ja viides päivä 2011 yhdessä Pekka Rechardtin kanssa. Yhtyeen kokoonpano pohjautuu Wigwamin "Light Ages" -levyn kokoonpanoon, johon Groundstroemin, Noposen ja Rintasen lisäksi kuuluivat Pekka Rechardt ja Jim Pembroke. Noponen, Groundstroem, Rintanen ja Reckhardt olivat soittaneet yhdessä Erikssonin kanssa vuonna 2008 huhtikuussa Rintasen ja syyskuussa Noposen 50-vuotisjuhlissa.
Vuonna 2013 yhtye teki konsertteja kokoonpanolla Rintanen-Noponen-Groundstroem-Nylund. Yhdessä konsertissa vieraili Wigwamin kosketinsoittaja Esa Kotilainen ja kahdella Rechardt sekä Wigwamin alkuaikojen kosketinsoittaja-laulaja Jukka Gustavson. Vuosina 2014–2017 yhtye on keikkaillut sähköisellä, nimellä Wigwam Revisited, kokoonpanolla Rintanen-Noponen-Groundstroem-Nylund-Gustavson. Vuodesta 2015 lähtien keikoilla Petri Asiala on korvannut Groundstroemin basistina. 
Toukokuussa 2016 yhtye esiintyi Maarit ja Sami Hurmerinnan kanssa Atte Blomin 50-vuotistaiteilijajuhlissa Tavastia-klubilla. 
Keväällä 2019 yhtye teki kiertueen nimellä Wigwam Experience ja kokoonpanolla, jossa soittavat Jukka Gustavson, Pekka Rechardt, Esa Kotilainen, Jan Noponen ja basisti Janne Brunberg.
Frötunan kirkko

Frötunan kirkko () on kirkkorakennus Ruotsin Frötunassa lähellä Norrtäljeä. Se kuuluu Frötunan seurakunnalle, joka kuuluu Uppsalan hiippakuntaan.
Keskiaikainen kirkko on rakennettu puhdistamattomasta harmaakivestä. Se on suorakaiteen muotoinen yksilaivainen pitkäkirkko, jonka itäpäässä on täysilevyinen kuori. Pohjoisosassa on laaja sakaristo ja etelässä suurehko asehuone. Rakennuksen eteläosassa on myös hautakuori 1600-luvun puolivälistä. Kirkkoon on kaksi sisäänkäyntiä, länsipäädyssä ja asehuoneen puolella. Pohjoismuurin tuntumassa on yhä jäänteitä vanhasta romanistisesta sakaristosta.
Kirkon vanhimmat osat ovat peräisin 1100-luvulta, ja muodostavat kirkon pitkälaivan kaksi keskimmäistä osaa. Jo keskiajalla kirkkoa pidennettiin sekä itään että länteen. Ensimmäinen pidennys tehtiin itään päin vuosina 1250–1275.
Norrtäljeläisen puusepän N. J. Dahlström valmistamat alttari ja alttarikaide ovat peräisin vuodelta 1773. Ne maalattiin ja kullattiin vuonna 1788 ja entisöitiin 1932 vihreämarmorilla ja kullalla, sitä ennen ne oli maalattu valkoisiksi.
Triumfikrusifiksi on peräisin vuodelta 1275. Kastemalja on 1200-luvun jälkipuoliskolta. Monien keskiaikaisten veistosten joukossa on Pyhä Olavi II:n muotokuva 1300-luvun alusta. Veistokseen kuuluu kruunu, kirves ja valtakunnanomena, ja se polkee "pakanallista minäänsä". Kirkossa oleva patsas on kopio, alkuperäiskappaletta säilytetään Ruotsin historiallisessa museossa.
Saarnastuoli on 1640-luvulta. Hopeisen alttarikrusifiksin lahjoitti vuonna 1732 paroni Axel Löwen.
Kirkon yhteyteen rakennettiin kellotapuli vuonna 1812. Kirkon lounaispuolella sijaitsee pappilarakennus.
Tapio Vallioja

Tapio Vallioja () oli suomalainen heraldikko, joka suunnitteli useita kuntien, yhteisöjen ja yksityishenkilöiden vaakunoita. Hän oli yksi kahdestatoista Suomen heraldisen seuran perustajajäsenestä, ja toimi elämänsä aikana seuran johtokunnan jäsenenä ja sihteerinä. Hänen suunnittelemiensa vaakunoidensa tyyliä on luonnehdittu selkeiksi ja pelkistetyiksi, joiden sanoma oli esitetty kiteytetysti.
Vaakunat.
Käytössä olevat
Käytöstä poistuneet
Osa Valliojan suunnittelemista vaakunoista ei enää ole käytössä kunnanvaakunana, vaan esimerkiksi epävirallisena kotiseutuvaakunana.
Kirjatori

Kirjatori Oy on kirjakauppaketju, joka myy eri kirjakustantamoiden tarjouseriä. Lisäksi Kirjatorit myyvät edullisia postikortteja ja konttori- ja paperitarvikkeita. Myynnissä on myös valikoima uutuuskirjoja. Kirjatori-kirjakauppoja on tällä hetkellä neljällä eri paikkakunnalla ympäri Suomen. Lisäksi Kirjatorin osastoja oli Filmtown-liikkeistä Turussa, Piispanristissä ja Kuopiossa.
Kirjatorin historia.
Kirjatorin tarina sai alkunsa vuonna 1976 Jyväskylässä, kun Kreeta Salojärvi ryhtyi myymään jo myyntiaikansa ylittäneitä kirjoja kilohinnalla Kilokirja-nimen alla. Sen jälkeen myymälöitä on perustettu ympäri Suomea, ja parhaimmillaan niitä oli 12. Ketjun omistajuus siirtyi Eero Salojärvelle 1990-luvun alussa. Matkan varrella yrityksen nimi on vaihtunut Kirjatoriksi, ja kirjat myydään kappalehinnalla. Kirjatori Oy on osa Gummerus-konsernia, mutta myymälöitä pyöritetään nykyisin yksityisyrittäjävetoisesti.
Kirjatorin liikeidea.
Uusien kirjojen kustannustahti on tiheä, ja julkaistavien nimikkeiden määrä Suomessa niin suuri, ettei yksi uutuuskirja ehdi olla kirjakaupassa myynnissä yli puolta vuotta. Kirjatori "pidentää kirjan ikää" ottamalla myyntiin lisäksi myös hieman vanhempia kirjoja ja täydentämällä valikoimaansa viikoittain.
Kemiallinen samankaltaisuus

Kemiallisella samankaltaisuudella tarkoitetaan alkuaineiden, molekyylien tai yhdisteiden rakenteellista tai toiminnallista samankaltaisuutta.
Kemiallinen samankaltaisuus on yksi kemiallisen informatiikan keskeisimmistä käsitteistä. Se on oleellinen suunniteltaessa uusien yhdisteiden ominaisuuksia.
Thomas Elfgren

Thomas Elfgren (s. 1954) on suomalainen poliisi ja keskusrikospoliisin rikosylikomisario. Hän on tullut tunnetuksi psykologisen profiloinnin asiantuntijana, järjestäytyneen rikollisuuden torjuntayksikön päällikkönä sekä sotarikos- ja joukkotuhontatapausten tutkinnanjohtajana.
Ura.
Tunnettuja Elfgrenin johdolla tutkittuja ja ratkaistuja rikostapauksia ovat olleet esimerkiksi:
Eflgren on työskennellyt myös Haagin sotarikostuomioistuimen palveluksessa entisen Jugoslavian alueella tutkintaryhmän johtajana sekä rajavartiolaitoksen kouluttajana järjestäytyneen rikollisuuden ihmissalakuljetus- ja ihmiskaupan torjuntakysymyksissä.
Elfgren on suosittu asiantuntija ja kouluttaja muun muassa väkivaltarikollisten profiloinnissa ja rikostorjunnan erityismenetelmissä. Hän toimi asiantuntijana televisiosarjassa "Kylmäverisesti sinun sekä rikosdokumentissa Ei vanhene koskaan Yle TV2." 
Hän on kirjoittanut yhdessä Ritva Juntusen ja Kati Norpan kanssa kirjan "Nuorten Lakikirja".
Poliittinen toiminta ja näkemykset.
Elfgren pyrki eduskuntaan Uudenmaan vaalipiiristä RKP:n listalta eduskuntavaaleissa 2011, mutta ei tullut valituksi. Hän sai 542 ääntä. Kunnallisvaaleissa 2012 Elfgren valittiin 81 äänellä Sipoon kunnanvaltuustoon. Hän oli ehdolla myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa eikä tullut 639 äänellä valituksi eduskuntaan Uudenmaan vaalipiiristä. Vuoden 2017 kuntavaaleissa hänet valittiin Sipoon valtuustoon 165:llä äänellä. 
Vuoden 2023 vaaleissa Elfgren vaihtoi puoluetta ja oli Uudeltamaalta Vihreän liiton kansanedustajehdokkaana.
Rasmus ry palkitsi Elfgrenin vuonna 2014 rasisminvastaisella Global Family Award -palkinnolla. Elfgren oli Rasmus ry:n hallituksen jäsen vuonna 2015.
Elfgrenin mielestä kannabiksen käyttörikoksesta seuraavat rekisterimerkinnät tulisi poistaa.
Yksityiselämä.
Tutkiessaan ruandalaisen pastorin Francois Bazaramban joukkotuhontasyytteitä hän vietti tutkinnanjohtajana Ruandassa viisi vuotta. Ruandassa ollessaan Elfgren adoptoi kuusi paikallista nuorta. Hän on neljän lapsen isoisä.
Uudenseelanninranskalaiset

Uudenseelanninranskalaiset ovat Uudessa-Seelannissa asuvia ranskalaisia. Vuoden 2006 tietojen mukaan Uudessa-Seelannissa oli 2 475 Ranskassa syntynyttä ja 3 819 etniseksi ranskalaiseksi taustakseen ilmoittanutta henkilöä.
Historia.
Ensimmäinen ranskalainen Uudessa-Seelannissa oli kapteeni Jean François Marie de Surville, joka oli "St Jean Baptiste" -laivan päällikkönä sen ollessa kauppatutkimusmatkalla alueella vuonna 1769. Hän purjehti Doubtless Bayhin, josta hän kuitenkin lähti vihamielisten maorien takia. Vuonna 1772 "Mascarin-"laiva kävi Uudessa-Seelannissa kapteeninaan Marion du Fresne. Laivan miehistö kävi kauppaa paikallisten kanssa ja teki tieteellisiä havaintoja alueesta. Maorit surmasivat du Fresnen ja hänen miehistönsä pari viikkoa heidän paikalle tulemisensa jälkeen heidän ilmeisesti suututettuaan maorit epäselvästä syystä. Louis Isidore johti ensimmäistä puhtaasti tieteellistä tutkimusmatkaa Uuteen-Seelantiin vuonna 1824 laivalla "Coquille". Hänen mukanaan oli Jules Sébastien César Dumont d'Urville, joka teki oman tutkimusretkensä alueelle vuonna 1827. Ranskalaiset valaanpyytäjät tulivat Uuteen-Seelantiin 1830-luvulla ja perustivat joitakin siirtokuntia. Jean Baptiste François Pompallier teki katolilaista lähetystoimintaa Uudessa-Seelannissa vuodesta 1838. Hänestä tuli Uuden-Seelannin ensimmäinen piispa ja hän johti paikallista katolilaista kirkkoa seuraavat 30 vuotta. Ranskalaiset lähetyssaarnaajat käännyttivät kymmenessä vuodessa noin 5 000 paikallista. Vuonna 1838 Jean François Langlois perusti ranskalaisen siirtokunnan maoreilta ostetuille maille Akaroaan. Vuonna 1840 siirtokuntaan saapui laiva "Comte de Paris" mukanaan 53 siirtolaista. Ranskalaisten toimet huolestuttivat Britanniaa, joka kiihdytti omia toimiaan alueella. Britannia julisti omistavansa Eteläsaaren Akaroan siirtokunta mukaan luettuna 17. kesäkuuta 1840. Vuonna 1843 siirtokunnassa asui 69 ranskalaista, 86 brittiä ja muutamia maoreja ja saksalaisia. Ranskalaiset sulautuivat myöhemmin muuhun väestöön. Myöhemmin ranskalaisia tuli kultakuumeen myötä 1870-luvulla. Vuonna 1881 saavutettiin ranskalaisen siirtolaisuuden huippuvuosi, jolloin maahan saapui 848 ranskalaista. Määrä ei tuosta luvusta kohonnut sataan vuoteen. Vuosien 1991–2006 välillä Ranskassa syntyneiden määrä kolminkertaistui 858:ta 2 475:een. Suurin osa ranskalaisista siirtolaisista on asettunut Aucklandiin ja Wellingtoniin.
Kulttuuri.
Huolimatta ranskalaisten siirtolaisten suhteellisen vähäisestä määrästä heillä on ollut suuri vaikutus uusiseelantilaiseen kulttuuriin. Ranskalaisten mukana maahan levisi esimerkiksi viini. Ranskaa on opetettu kouluissa jo koulujen alusta lähtien. Vuonna 2001 ranskan kieli on suurin Uuden-Seelannin kielistä englannin, maorin ja samoan jälkeen. Ranskalaisten edustusjärjestönä on toiminut vuonna 1908 perustettu "Cercle Français", joka muutti nimensä muotoon "Alliance Française" vuonna 1984. Järjestöllä on 11 alajärjestöä joihin kuuluu noin 2 500 jäsentä.
Hōein maanjäristys 1707

Hōein maanjäristys vuonna 1707 on Japanin historian toiseksi suurin maanjäristys. Voimakkain maanjäristys oli Tōhokun maanjäristys 2011. Järistys tapahtui 28. lokakuuta 1707 klo 14.00, ja se aiheutti tuhoa Lounais-Honshussa, Shikokussa, ja Kaakkois-Kyūshūssa. Järistyksen voimakkuus oli 8,6 Richterin asteikolla. Maanjäristyksessä ja sitä seuranneessa tsunamissa kuoli yli 5 000 ihmistä. Järistys saattoi myös vaikuttaa Fuji-tulivuoren viimeisimmän purkauksen alkamiseen. Fuji purkautui 49 päivää maanjäristyksen jälkeen.
Tausta.
Honshun etelärannikko kulkee pitkin Nankain vajoamaa, joka on Filippiinien meren laatan ja Euraasian laatan alityöntö-kohdassa. Laattojen liike aiheuttaa useita maanjäristyksiä.
Vahingot.
Maanjäristyksessä tuhoutui 29 000 taloa ja kuoli yli 5 000 henkilöä. Järistys aiheutti ainakin yhden maanvyörymän Shizuokassa.
Maanjäristyksen seurauksena syntyi myös tsunami Kōchin kaakkoisrannikolle. Aaltojen korkeus oli 7,7–10 metriä.
On myös merkkejä siitä, että maanjäristyksen aiheuttamat muutokset maankuoren jännitteissä voivat tietyissä tilanteissa johtaa tulivuorten purkautumiseen ja on arveltu, että maanjäristys saattoi aiheuttaa tulivuori Fujin purkautumisen 49 päivää myöhemmin.
Bundesvision laulukilpailu

Bundesvision laulukilpailu () on vuosittainen Saksassa järjestettävä laulukilpailu, jonka on luonut saksalainen TV-persoona Stefan Raab vuonna 2005.
Jokaisen kuudentoista Saksan osavaltion edustuskappaleen valitsevat alueelliset radioasemat. Kappaleet esitetään televisiossa, ja suosituin kappale voittaa kilpailun. Äänestäminen kilpailussa onnistuu tekstiviesteillä ja soittamalla. Formaatti perustuu hieman Eurovision laulukilpailuun, ja sen säännöillä pyritään edistämään saksankielistä musiikkia, sillä kappaleiden sanoista vähintään 50 % pitää olla saksaksi.
Kilpailut.
Bundesvision laulukilpailu 2005.
Järjestäjä: König Pilsener Arena, Oberhausen, Nordrhein-Westfalen, 12. helmikuuta 2005
Bundesvision laulukilpailu 2006.
Järjestäjä: Rittal Arena, Wetzlar, Hessen, 9. helmikuuta 2006
Bundesvision laulukilpailu 2007.
Järjestäjä: Tempodrom, Berliini, 9. helmikuuta 2007
Bundesvision laulukilpailu 2008.
Järjestäjä: TUI Arena, Hannover, Ala-Saksi, 14. helmikuuta 2008
Bundesvision laulukilpailu 2009.
Järjestäjä: Metropolis-Halle, Potsdam, Brandenburg, 13. helmikuuta 2009
Bundesvision laulukilpailu 2010.
Järjestäjä: Max-Schmeling-Halle, Berliini, 1. lokakuuta 2010
Bundesvision laulukilpailu 2011.
Järjestäjä: Lanxess Arena, Köln, Nordrhein-Westfalen, 29. syyskuuta 2011
Bundesvision laulukilpailu 2012.
Järjestäjä: Max-Schmeling-Halle, Berliini, 28. syyskuuta 2012
Koillinen suurpiiri

Koillinen suurpiiri () on Helsingin kaupungin koillisten kaupunginosien suuralue. Suurpiiri kattaa viisi kaupungin suunnittelun, hallinnon ja palvelutuotannon peruspiiriä: Latokartanon, Pukinmäen, Malmin, Suutarilan, Puistolan ja Jakomäen. Helsingin laajennuttua itään Sipoosta ja Vantaasta irrotettujen Östersundomin alueiden jälkeen, suurpiiri ei nimestään huolimatta käytännössä enää edusta maantieteellisesti Helsingin koillisosaa, vaan keskistä pohjoisosaa. 
Suurpiirin länsirajana on Vantaanjoki, itä­rajana Vanhankaupun­gin­lahdelta Kivikkoon johtava viher­alue. Pohjoisessa peruspiiri rajoittuu Vantaaseen, ja raja kulkee osan matkastaan Keravan­jokea pitkin. Suur­piirin kautta kulkevat päärata ja Lahdenväylä sekä Kehä I ja Kehä III. Nykyisen suur­piirin alue liitettiin Helsinkiin suuressa alue­liitoksessa vuonna 1946. Sitä ennen se oli kuulunut Helsingin maalaiskuntaan.
Suur­piirin aluetta nimitetään toisinaan myös "Matapupu"-alueeksi. Nimi on muodostettu akronyyminä nimistä Malmi, Tapanila, Pukinmäki ja Puistola, ja alueella on aikoinaan ilmestynyt myös "Matapupu"-niminen paikallislehti.
Peruspiirit ja osa-alueet.
Kussakin Koillisen suurpiirin viidessä peruspiirissä on yksi tai useampia osa-alueita: 
Kaupunginosat.
Helsingin virallisen aluejaon mukaan koillinen peruspiiri jaetaan myös kuuteen kaupungin­osaan, jotka ovat Malmi, Pukinmäki, Suurmetsä, Suutarila, Tapaninkylä ja Viikki. Näistä Pukinmäki on alueeltaan sama kuin saman­niminen perus­piiri. Viikin kaupunginosa käsittää Latokartanon peruspiirin lukuun ottamatta Pihlajamäkeä, joka kuuluu Malmin kaupungin­osaan. Malmin kaupunginosaan kuuluu myös Malmin perus­piirin alue lukuun ottamatta Tapanilaa ja Tapanin­vainiota, jotka muodostavat Tapanin­kylän kaupungin­osan. Suur­metsän kaupungin­osan muodostavat Puistolan ja Jako­mäen perus­piirit yhdessä. Suutarilan kaupunginosan muodostavat Suutarilan peruspiiri ja Tapulikaupunki.
Bambu-uunilintu

Bambu-uunilintu ("Seicercus umbrovirens") on itäafrikkalainen uunilintujen heimoon kuuluva varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Afrikan itäosan Eritreasta ja Sudanista Tansaniaan ja ulottuu mantereen keskiosiin Burundiin, Ruandaan ja Kongon itäosiin. Alalaji "yemenensis" elää Saudi-Arabian lounaisosissa ja Länsi-Jemenissä. Lajista tunnetaan kaikkiaan yhdeksän alalajia. Eduard Rüppell kuvaili lajin holotyypin Etiopian Semienin provinssista vuonna 1840.
Brașovin Musta kirkko

Brașovin Musta kirkko (, , ) on suuri goottilainen kirkkorakennus, joka sijaitsee Romanian Transilvaniassa Brașovin kaupungin keskustassa. Sen seurakunta on evankelis-luterilainen. Kirkko on alun perin rakennettu paikallisten saksien tarpeisiin ja katoliseksi. Sen alkuperäinen nimi oli Pyhän Marian kirkko ( ). Rakennus tuhoutui pahoin tulipalossa vuonna 1689, mistä nykyinen nimi juontuu. Säilyneiden asiakirjojen mukaan kirkon ensimmäisiä pappeja on ollut "Thomas", jonka kuolinvuosi oli 1410.
Kirkon rakentamispäätös on tehty luultavimmin vuonna 1377, vakava rakennustyö on alkanut vuonna 1384 ja päättynyt 1477. Paikallisen legendan mukaan saksalainen pikkupoika on moittinut bulgarialaisia muurareita väittäen yhtä seinää vinoksi, mistä sovitukseksi muuan muurari oli heittänyt pojan alas ja muurannut hänet sitten kirkon kiviseinään. Tulipalon jälkeisessä korjaustyössä on apuna tiettävästi ollut muurareita silloisesta Danzigin hansakaupungista, koska paikallisilla rakentajilla ei ollut kokemusta valtavien holvikaarien teosta. 
Kirkko on kolmilaivainen basilika. Sen holvit ovat kuitenkin pikemmin barokkia kuin gotiikkaa. Musta kirkko on Kaakkois-Euroopan suurimpia goottilaisen arkkitehtuurin luomuksia 1300–1400-luvuilta. Pituudeltaan se on 89 metriä, leveydeltään 25–38 metriä ja korkeudeltaan 42 metriä. Tornin korkeus on risteineen 65 metriä. Kuulijoita mahtuu 5 000 henkeä.
Kirkko ei ole kuuluisa vain mitoiltaan. Sen kellot ovat maan suurimmat, suurin pronssikello painaa kuusi tonnia. Interiööri on koristeltu pyhimyspatsain ja sisällä on myös maan mittavin itämaisten mattojen kokoelma.
Kirkon alkuperäiset urut rakensi Carl August Buchholz Berliinistä 1860-luvulla. niihin tuli neljä sormiota 56 koskettimella ja yksi jalkio 27 koskettimella. Urkujen vihkiäisissä Buchholz improvisoi sekä esitti Friedrich Schneiderin ja Johann Lucas Hedwigin kantaatteja. Urut restauroitiin vuoden 2000 vaiheilla. Silloin kaikki 3 993 pilliä, suurin noin 13-metrinen, otettiin alas ja korjattiin. Toiset urut rakensi Carl Hesse. Niihin tuli sormio ja jalkio sekä 8 äänikertaa. Ne on restauroitu 1997. Urkuri Victor Bickerich aloitti harjoittelunsa Brașovin kirkossa 1953, samoin myöhemmin urkuri Hans Eckart Schlandt.
Mika Malinen

Mika Malinen (s. 30. syyskuuta 1964 Lahti) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapallomaalivahti. 
Malinen on FC Kuusysin kasvatti. Hän pelasi Kuusysissä aina 17-vuotiaaksi asti, jolloin hän siirtyi Lahden Reippaan riveihin kaudeksi 1982. Malinen pelasi Lahden Reippaassa kaksi kautta ja siirtyi Tampereen Ilvekseen Reippaan pudottua I divisioonaan. Malinen pääsi heti Ilveksessä torjuntatöihin vuoden 1984 Euroopan Cupin otteluissa italialaista Juventusta vastaan. Samana vuonna hän oli voittamassa Ilveksessä SM-pronssia ja vuotta myöhemmin SM-hopeaa. Hopeakaudella Malinen rikkoi Ismo Korhosen nollaputken pelaten kuusi peräkkäistä nollapeliä.
Pelaajauransa jälkeen Malinen on toiminut Tampere Unitedissa maalivahtivalmentajana 1999–2000 ja 2009 ja apuvalmentajana 2001–2005, Ilveksessä valmennuspäällikkönä 2006–2010 sekä B-juniorien valmentajana 2011. Tämän jälkeen samana syksynä Malisen ilmoitettiin siirtyvän Valeri Popovitšin seuraajaksi Ilveksen päävalmentajaksi. Hän nosti seuran kaudella 2012 Kakkosesta Ykköseen. Ilves ei käyttänyt Malisen optiota kauden 2014 jälkeen.
Frederick Wolters

Augustus Frederick "Fred" Wolters (14. kesäkuuta 1904 San Francisco – 29. joulukuuta 1990 San Leandro) oli yhdysvaltalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Hän pelasi puolustajana ja oli mukana maansa pronssia voittaneessa joukkueessa Los Angelesin olympialaisissa 1932. Wolters pelasi turnauksessa yhden ottelun.
Lähteet.
Ratzeburg

Ratzeburg on kaupunki Schleswig-Holsteinin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Kaupunki sijaitsee Lauenburgin luonnonpuiston alueella ja osa siitä on Ratzeburg See -nimisen järven ympäröimä. Ratzeburg on Lauenburgin piirikunnan pääkaupunki, ja sen pinta-ala on yhteensä 30.29 neliökilometriä ja asukasluku 13 694 vuoden 2010 alussa.
Saksalainen kuvanveistäjä ja näytelmäkirjailija Ernst Barlach (1870-1938) asui ja kävi koulua Ratzeburgissa, jonne hänet on myös haudattu.
Kenneth Welsh

Kenneth Welsh (30. maaliskuuta 1942 Edmonton, Alberta, Kanada – 5. toukokuuta 2022) oli kanadalainen näyttelijä. Hän näytteli urallansa muun muassa televisiosarjassa "Twin Peaks" Windom Earlen roolin. Elokuvassa "The Day After Tomorrow" (2004) hän näytteli varapresidenttiä ja elokuvassa "Lentäjä" (2004) Katharine Hepburnin isää.
Welsh voitti vuonna 1996 kanadalaisen Genie-palkinnon elokuvasta "Margaretin museo" ja vuonna 1999 hän oli ehdolla Daytime Emmyyn televisioelokuvasta "Edison: The Wizard of Light", missä hän näytteli Thomas Edisonia. Welsh sai vuonna 2003 "Member of the Order of Canada" -arvonimen.
Yönkuningatar

Yönkuningatar ("Selenicereus grandiflorus") on Karibialta ja Väli-Amerikasta kotoisin oleva kaktuskasvien heimon yökaktuksiin kuuluva mehikasvi. Laji on viljelyssä harvinainen, sillä useimmat yönkuningattarina viljellyistä kasveista ovat oikeammin lajia yönprinsessa ("Selenicereus pteranthus") tai hybridejä.
Kuvaus.
Laji on hyvin muunteleva. Kiipeilevät tai roikkuvat, joskus maatapitkin ryömivät 1–3 senttimetriä paksut varret kasvavat jopa 10 metriä pitkiksi. Särmiä tavallisimmin 7–8, joskus vähemmän tai enemmän. Naulamaiset piikit ovat tavallisimmin 4–12 millimetriä pitkiä, joskus lyhyempiä. Areoleista kasvaa valkeaa tai kellertävää villaa. Lajityypillistä on piikkien putoaminen vanhoista varsista. Laji kukkii vain öisin ja kukin kukka on auki ainoastaan yhden yön. Kukat ovat 18–25 senttimetriä pitkiä ja 15–20 cm leveitä. Kukkaperät ovat karvaisia ja piikikkäitä. Teriön ulommat lehdet vaihtelevat keltaisesta pronssin- tai lohenväriseen, sisemmät puhtaan valkoiset. Tuoksu muistuttaa usein vaniljan tai appelsiininkukkaa, joidenkin mukaan valkonarsissin ("Narcissus poëticus") tuoksua. Syötävä hedelmä on punainen, pyöreä, karvainen ja piikikäs.
Alalajit.
Lajista erotetaan neljä alalajia:
Samantapaiset lajit.
Laji muistuttaa yönprinsessaa ("Selenicereus pteranthus"), mutta eroaa särmien lukumäärältään ja piikeiltään. yönkuningattarella on tavallisimmin 7–8 särmää ja usein vanhemmista rungoista irtoavat 4–12 mm pitkät piikit. "S. pteranthuksella" puolestaan särmiä on 4–5 ja lyhyet 1–2 mm mustat, alaosasta leveämmät piikit pysyvät kiinni vanhemmissakin rungoissa. Kukat ovat lähestulkoon identtisiä eikä niitä voida käyttää lajinmääritykseen. Toinen melko tavallinen laji, "Selenicereus coniflorus", on kuin "S. pteranthus" mutta pidemmillä, usein 1,5 cm pitkillä piikeillä. "S. coniflorus" on luultavasti edellä mainittujen lajien hybridi.
Jopa muita yöllä kukkivia kaktuslajeja, kuten tuoksulehtikaktusta ("Epiphyllum oxypetalum") tai tarhametsäkaktusta ("Hylocereus undatus"), kutsutaan joskus yönkuningattariksi.
Yönkuningatarta käytetään homeopatiassa ja sitä on pidetty myös lemmenrohtona.
Kasvatus.
Laji on melko helppohoitoinen, viihtyy lämpimämmässä kuin "S. pteranthus". Mullan tulee olla humuspitoista ja läpäisevää. Kesäaikaan kastellaan runsaastikin, talvella multa on pidettävä kuivana. Talvella pidettävä viileässä, noin 12–15 °C on sopiva. Lämpötilanvaihtelut yön ja päivän välillä ovat eduksi kunhan lämpötila ei laske alle 8 celsiusasteen. Liian lämpimässä talvehtiminen estää kukinnan. Aurinkoinen tai hieman varjostettu kasvupaikka on sopivin. Keväällä aurinkoinen paikka on tärkeä valon stimuloidessa kasvia kukkimaan. Varsien punertuminen auringossa on tavallista luonnossakin eikä ole kasville vahingollista.
Vesa Holli

Vesa Holli (s. 28. tammikuuta 1963 Tampere) on entinen suomalainen jalkapallomaalivahti. 
Holli pelasi juniorivuosinaan Ilves-Kissoissa sekä Tampereen Ilveksessä. Holli nousi 19-vuotiaana edustusjoukkueeseen, jossa hän pelasi SM-sarjan debyyttikaudellaan 11 ottelua Seppo Sairasen toimiessa ykköstorjujana. Holli jatkoi Ilveksen kakkostorjujana, kun Mika Malinen siirtyi Reippaasta Ilvekseen ja oli voittamassa SM-kultaa 1983, vuotta myöhemmin SM-pronssia ja vielä 1985 SM-hopeaa. 1980-luvun lopulla Holli siirtyi hakemaan peliaikaa muun muassa Kemistä ja Vaasasta, mutta palasi välillä Tampereelle. Kahden Ilveksessä vietetyn vuoden jälkeen Holli pelasi Pietarsaaren Jarossa, Rakuunoissa ja KTP:ssä.
Vesa Holli on sukua Harri Hollille, joka oli myös Ilveksen maalivahti 1970-luvulla.
Hazaran kieli

Hazaran kieli on Afganistanissa ja sen lähialueilla asuvien hazarojen puhumista iranilaisista murteista käytetty nimitys. Niiden puhujat asuvat Afganistanissa varsinkin maan keskiosassa sijaitsevalla Hazaradžatin vuoristoseudulla, Iranissa Mašhadin ja Quchanin piirikunnissa, Pakistanin länsiosassa sekä muutamissa Turkmenistanin ja Tadžikistanin kylissä. Nykyään hazaroita arvioidaan olevan Afganistanissa 15–20 % väestöstä ja Iranissa yli miljoonaa henkeä. Pakistanissa heitä on noin 600 000.
Hazarojen arvellaan olevan Afganistanin ja Keski-Aasian 1200–1300-luvuilla miehittäneiden mongolivalloittajien jälkeläisiä. Nykyään he puhuvat lounaisiranilaiseen ryhmään kuuluvia persialais-tadžikkilaisia murteita. Alkuperäinen mongolikieli on sammunut ilmeisesti 1900-luvun loppuun mennessä. Sen perintönä on kuitenkin säilynyt runsaasti mongolilaista substraattivaikutusta. Myös turkkilaiset kielet ovat vaikuttaneet hazaraan voimakkaasti.
Murteet toimivat yhteisön suullisen kanssakäymisen välineinä. Afganistanissa hazarat käyttävät kirjakielinään daria ja paštua.
Peurahiiri

Peurahiiri ("Peromyscus maniculatus") on Pohjois-Amerikassa elävä jyrsijä ja yksi heimonsa pienimmistä lajeista. Lajille on ehdotettu myös uutta suomenkielistä nimeä "peurahiiru".
Levinneisyys.
Peurahiiri elää Pohjois-Amerikassa, jossa sen levinneisyysalue ulottuu Tyyneltä valtamereltä Atlantille ja Kanadasta eteläiseen Meksikoon. Se on Pohjois-Amerikan laajimmalle levinnyt jyrsijälaji. Lajista tunnetaan kymmeniä maantieteellisiä populaatioita, jotka joskus luokitellaan alalajeiksi. San Roquen saarella elänyt populaatio ("P. m. cineritius") on todennäköisesti kuollut sukupuuttoon.
Anatomia.
Peurahiiren ruumiin pituus on 7–10 cm ja paino 10–35 g. Sen turkki on pitkähkö ja pehmeä, väritys vaihtelee yksilöittäin. Ruumiin takaosan ja kylkien väritys voi olla harmahtavasta punertavan ruskeaan, mutta keskiselkä saattaa olla tummempi. Pään ja ruumiin alaosa on valkoinen tai harmahtava.
Lajille on tyypillistä suuret mustat silmät, isot korvat ja pitkät tuntokarvat.
Elintavat.
Lisääntymisaika peurahiirillä riippuu alueesta, se kuitenkin tapahtuu helmi- ja marraskuussa. Naaraan raskaus kestää 23–27 päivää ja poikaset aikuistuvat 2–6 kuukauden iässä riippuen vuodenajasta ja elinalueesta.
Peurahiiret eivät nuku talviunta, mutta saattavat talven tullessa muuttaa ihmisten rakennuksiin.
Ravinto.
Peurahiiri käyttää ravinnokseen kasveja, hedelmiä ja siemeniä. Peltojen lähistöllä elävät yksilöt syövät myös viljaa ja maissia. Laji syö hiukan myös eläinperäistä ravintoa, kuten hyönteisiä ja muita selkärangattomia eliöitä. Lajilla on tapana kerätä ravintoa talvivarastoon pesäänsä kuljettaen sen poskipusseissaan.
Pinneberg

Pinneberg on kaupunki Schleswig-Holsteinin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Pinneberg sijaitsee noin 15 kilometriä Hampurista luoteeseen ja on Pinnebergin piirikunnan pääkaupunki. Sen pinta-ala on 21,54 neliökilometriä ja asukasluku 42 288 vuoden 2010 alussa. Kaupungin väkiluku kaksinkertaistui toisen maailmansodan jälkeen, kun entinen saksankielinen väestö karkotettiin Puolalle luovutetuista alueista.
Baškardi

Baškardi (myös "bašakerdi") on Iranin kaakkoisosassa Persianlahden rannikolla sijaitsevalla Bašakerdin alueella puhuttujen iranilaisten murteiden ryhmä.
Baškardimurteet kuuluvat iranilaisten kielten lounaisryhmään, jonka sisällä ne muodostavat oman selkeästi erottuvan kokonaisuuden. Suurin osa puhujista osaa persiaa, osa mahdollisesti myös naapurikieltä belutšia.
Keskipersian kieli

Keskipersian kieli eli pahlavi (myös "pehlevi") on muinaispersian ja nykypersian historiallisesta välimuodosta käytetty nimitys. Sitä puhuttiin noin 200-luvulta lähtien eaa. aluksi Fārsin maakunnassa ja myöhemmin koko sassanidien valtakunnassa, jossa se oli valtion ja zarathustralaisen uskonnon virallinen kieli. Arabien valloitettua Iranin 600-luvulla keskipersia säilyi zarathustralaisten ja Intian parsien kielenä.
Keskipersia kuuluu iranilaisten kielten lounaisryhmään. Siitä tunnetaan kaksi varianttia: zarathustralaisen ja laajan maallisen kirjallisuuden kieli sekä manikealaisten käyttämä kirjakieli, joiden välillä on foneettisia ja kieliopillisia eroja. Ne edustavat mahdollisesti eri murteita. Kielessä on havaittavissa parthialaista vaikutusta.
Suurin osa säilyneistä keskipersialaisista teksteistä on 500–600-luvuilta. Ne on kirjoitettu pehleviläisellä ja manikealaisella kirjaimistolla, jotka molemmat perustuvat aramealaisiin aakkosiin. Pehleviläisessä kirjoituksessa on runsaasti ideogrammeja, vanhakantaisia kirjoitustapoja ja ligatuureja. Manikealainen kirjoitus on luonteeltaan foneettista. Molemmista puuttuvat lyhyitä vokaaleja osoittavat merkit.
Friedrich Wilhelm von Steuben

 
Friedrich Wilhelm August Heinrich Ferdinand von Steuben (syntymänimeltään Friedrich Wilhelm Ludolf Gerhard Augustin von Steuben, 17. syyskuuta 1730 – 28. marraskuuta 1794), myös nimellä Baron von Steuben, oli preussilainen sotilas, joka palveli kenraalina siirtokuntien armeijassa Yhdysvaltain vapaussodan aikaan. Hän auttoi muun muassa George Washingtonia kouluttamaan joukkojaan brittejä vastaan. Von Steuben kirjoitti "Revolutionary War Drill Manual" -kirjan, joka toimii nykyisen Yhdysvaltain armeijan sotilaskoulutusoppaan pohjana.