tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dami Im

Dami Im (, s. 17. lokakuuta 1988 Etelä-Korea) on eteläkorealaissyntyinen australialainen laulaja. 
Im muutti perheensä kanssa yhdeksänvuotiaana synnyinmaastaan Australiaan Brisbaneen. Hän nousi julkisuuteen "The X Factor Australia" -kykyjenetsintäkilpailun viidennen kauden voittajana.
Im edusti Australiaa vuoden 2016 Eurovision laulukilpailussa Tukholmassa kappaleella "Sound of Silence". Hän selviytyi toisesta semifinaalista loppukilpailuun ja tuli finaalissa toiseksi. Hän sai pisteitä yhteensä (puhelin- ja tuomariäänet) 511.
Diskografia.
Studioalbumit.
Aleksandr Barabanov

Aleksandr Barabanov (s. 17. kesäkuuta 1994) on venäläinen jääkiekkohyökkääjä ja olympiavoittaja, joka edustaa KHL-seura AK Bars Kazania. Hän toimii joukkueen varakapteenina. 
Seuraura.
Barabanov teki KHL-debyyttinsä SKA Pietarissa kaudella 2013-2014. Hän voitti Gagarin Cupin SKAssa vuosina 2015 ja 2017. Barabanov nimettiin myös KHL:n tähdistöotteluun kaudella 2018-2019. Hän sai myös viikon hyökkääjä-tittelin 25. helmikuuta 2019.
Huhtikuussa 2020 Barabanov teki vuoden mittaisen NHL-tulokassopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa. Barabanov teki NHL-debyyttinsä Montreal Canadiensia vastaan 13. tammikuuta 2021. Hän teki ensimmäisen NHL-pisteensä myös Canadiensia vastaan 7. huhtikuuta 2021. Viisi päivää myöhemmin siirtotakarajalla Maple Leafs kauppasi Barabanovin San Jose Sharksiin vaihdossa Antti Suomelaan. Hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa debyytissään Sharks-paidassa 26. huhtikuuta 2021 Arizona Coyotesia vastaan. Toukokuussa 2021 Barabanov solmi vuoden mittaisen jatkosopimuksen Sharksin kanssa. Vuosi myöhemmin Barabanov solmi Sharksin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Elokuussa 2024 Barabanov palasi kotimaahansa ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella AK Bars Kazaniin. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi.
Maajoukkueura.
Barabanov pelasi Venäjän jääkiekkomaajoukkueessa Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailussa vuonna 2014 voittaen pronssia. Barabanov on edustanut myös Venäjän maajoukkuetta Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2017, 2018, 2019 ja 2021 voittaen pronssia vuosina 2017 ja 2019. Barabanov oli myös Venäläisten olympiaurheilijoiden joukkueessa vuoden 2018 talviolympialaisissa voittaen olympiakultaa.
Gravastar

Gravastar on hypoteettinen taivaankappale, joka on vaihtoehtoinen selitys mustille aukoille.
Niiden ajatellaan olevan tiheitä massakeskittymiä, joita pitää koossa pimeästä energiasta koostuva ydin. Nillä ei ole mustien aukkojen tapaan tapahtumahorisonttia, mutta fotonit voivat jäädä kiertämään niitä valokehäksi kutsutulle ympyräradalle.
Nimi gravastar tulee sanoista "Gra"vitational "Va"cuum "Star".
Roberto Visentini

Roberto Visentini (s. 2. kesäkuuta 1957 Gardone Riviera, Lombardia) on italialainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 1978–1990. Hän voitti Italian ympäriajon 1986. Hän saavutti suuren osan voitoistaan aika-ajoetapeilla
Visentini voitti vuoden 1986 Italian ympäriajon minuutin ja kahden sekunnin erolla Giuseppe Saronniin. Kolme vuotta aiemmin hän oli sijoittunut Italian ympäriajossa toiseksi minuutin ja seitsemän sekuntia Saronnille hävinneenä. Hän voitti Italian ympäriajossa kaikkiaan viisi etappia, joista kolme oli aika-ajoja. Espanjan ympäriajossa hän voitti kaksi aika-ajoetappia. Hän voitti Tirreno–Adriaticon kokonaiskilpailun 1986.
Saavutuksia.
Lähteet: Cycling Archives, CycleBase, Pro Cycling Stats
Junioreiden MM-kilpailut, maantieajossa kultaa
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 15:s, nuorten kilpailun voitto, toinen etapeilla 11a, 14 (aika-ajo) ja 17 (aika-ajo)
Cronostafetta, kokonaiskilpailun ja 1b-etapin voitto
Pergola - Faenza, voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kymmenes, nuorten kilpailussa kolmas, toinen etapilla 19 (aika-ajo), kolmas etapilla 10 (aika-ajo)
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 15:s, prologin ja etapin 16b (aika-ajo) voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs, nuorten kilpailussa toinen
Giro del Trentino, kokonaiskilpailun voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes, toinen etapilla 13 (aika-ajo)
Monte Pora, voitto
Trofeo Baracchi (pariaika-ajo), voitto
Ruota d'Oro, kokonaiskilpailun ja prologin voitto
Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailun voitto
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, voitto etapilla 22 (aika-ajo), toinen etapilla 13 (aika-ajo), kolmas etapilla 17
Gouden Wiel, kokonaiskilpailun ja prologin voitto
Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailussa kolmas, voitto etapilla 6
Giro del Trentino, prologin voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18:s, voitto etapilla 13, toinen etapilla 15 (aika-ajo), kolmas prologissa
Italian ympäriajo, toinen prologissa
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto, voitto etapilla 6, toinen etapilla 12, kolmas etapilla 16 (aika-ajo)
Milano–Vignola, voitto
Italian ympäriajo, voitto prologissa ja etapilla 13 (aika-ajo)
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s, toinen etapilla 18 (aika-ajo)
Ranskan ympäriajo, toinen etapilla 6 (aika-ajo)
Praia a Mare

Praia a Mare on kunta Cosenzan maakunnassa Calabrian hallintoalueella Etelä-Italiassa Tyrrhenanmeren rannikolla. Kunta rajoittuu pohjoisessa Nocejokeen, joka on samalla Calabrian ja Basilicatan rajajoki. Praia a Mare on vanha kalastaja- ja maanviljelyskylä, joka on nykyään suosittu matkailukohde.
Nähtävyyksiä.
Kunnan maisemaa hallitsee sen edustalla oleva saari Isola di Dino. Saaressa on useita meriluolia, joista suurimmat ovat "Grotta Azzurra" (Sininen luola) ja "Grotta del Leone" (Leijonan luola). Leijonan luola on saanut nimensä luolassa olevasta kivestä, joka muistuttaa makuulla olevaa leijonaa. Kunnan alueella mantereella olevista meriluolista tunnetuin on "Grotta delle Sardine" (Sardiiniluola), jossa on kalastettu runsaasti sardiineja verkoilla.
Muita nähtävyyksiä ovat 1300-luvulta peräisin oleva normannien rakentama linna "Rocca di Praia" sekä 15 metriä korkea vartiotorni "Torre di Fiuzzi", joka on rakennettu rantakalliolle, mistä on ollut hyvä paikka tarkkailla meriliikennettä.
Guadalupenkarakara

Guadalupenkarakara ("Caracara lutosa") oli Meksikoon kuuluvalla Tyynenmeren saari Guadalupella tavattu jalohaukka. Saarelle asettuneet siirtolaiset hävittivät sen sukupuuttoon uskoen sen olevan uhka heidän tuomilleen vuohille. Lajia kerättiin myös kokoelmiin. Viimeinen luotettava havainto linnusta tehtiin vuonna 1903.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Guadalupenkarakara oli endeeminen laji Meksikon Guadalupen saarella. Guadalupe on pieni tuliperäinen saari, joka on noin 35 kilometriä pitkä ja 9 kilometriä leveä. Saari oli koti lukuisille eläin- ja kasvilajeille, joita tavattiin vain siellä. Kaikkia lajeja ei koskaan kuvailtu tieteellisesti ennen niiden häviämistä. Saarelta tunnetaan ainakin kuusi lintulajia tai alalajia, jotka hävisivät ihmisten saavuttua saarelle. Guadalupenkarakara oli läheistä sukua Keski- ja Etelä-Amerikan karakaroille ja lajin esi-isät päätyivät mannermaalta Guadalupelle ehkäpä myrskytuulten mukana. Noin 40 000 vuotta vanhoja karakarojen luita on löydetty La Brean tervahaudoilta ja löydetyt luut muistuttavat guadalupenkarakaran luita, joten lajin esi-isät saattavat olla peräisin Kaliforniasta.
Elintavat.
Guadalupenkarakaran käyttäytymisestä on säilynyt muutamia kertomuksia. Laji oli suhteellisen huono lentäjä, eikä se voinut syöksyä saaliinsa kimppuun lennosta esimerkiksi haukkojen tai kotkien tapaan. Sen leveät siivet soveltuivat pikemminkin harppovaan lentoon lähellä maata. Lajilla oli pitkät jalat ja se oli ehkäpä yhtä kotonaan maassa kuin ilmassa. Lajin yksilöt muodostivat usein pieniä parvia. Yksilöt kommunikoivat keskenään erilaisin monimutkaisin esityksin, joista yksi oli kaulan kurottaminen ja pään taivuttaminen taakse, siten että se koski linnun selkään. Esitysten tarkempaa merkitystä ei tiedetä, mutta nykyisillä karakaroilla on samankaltaisia tapoja.
Guadalupenkarakara oli todennäköisesti Guadalupen hallitseva petoeläin kymmenien tuhansien vuosien ajan. Laji söi ilmeisesti pieniä lintuja, hiiriä, simpukoita, hyönteisiä ja raatoja.
Häviäminen.
Ensimmäiset ihmiset Guadalupella olivat metsästäjiä ja valaanpyytäjiä, joilla oli mukanaan laivoilla vuohia miehistön ravinnoksi. Joitakin niistä jätettiin Guadalupelle tulevien matkojen ruokavarastoksi. Vuohet lisääntyivät nopeasti ja söivät lähes kaiken kasvillisuuden. Vuohet itsessään eivät kuitenkaan aiheuttaneet guadalupenkarakaran häviämistä. Sen sijaan vuohien perässä tuli metsästäjiä, jotka uskoivat guadalupenkarakaran tappavan vuohia ja uhkaavan näin niiden kantaa. On epätodennäköistä, että lintu olisi voinut tappaa vuohen, mutta se käytti todennäköisesti ravinnokseen niiden haaskoja. 1800-luvun aikana lajia metsästettiin säälimättä asein ja myrkyin. Metsästäjien lisäksi uhaksi nousivat keräilijät, jotka keräsivät lajin yksilöitä lintutieteellisiin kokoelmiin. Vain pieni parvi karakaroja selvisi 1900-luvun puolelle. Joulukuussa 1900 ornitologi ja keräilijä Rollo Beck kohtasi 11 yksilön parven ja luullen lintua edelleen yleiseksi hän ampui parvesta kaikki paitsi kaksi yksilöä. Viimeinen havainto lajista tehtiin vuonna 1903 ja IUCN on määritellyt sen sukupuuttoon kuolleeksi lajiksi.
Syltin lentoasema

Syltin lentoasema () on kansainvälinen lentoasema Pohjois-Saksassa, Syltin saarella, Westerlandin taajaman välittömässä läheisyydessä. Vuonna 2015 lentoaseman kautta kulki noin 155 000 matkustajaa.
Lentoaseman omistaa Flughafen Sylt GmbH -yhtiö.
Lentoyhtiöt ja kohteet.
Vuonna 2015 Syltin lentoasemalta on säännöllinen lentoliikenne seitsemään saksalaiseen kaupunkiin sekä Zürichiin:
Jalmari Vuolle-Apiala

Jalmari Vuolle-Apiala (10. lokakuuta 1876 Jämsä – 28. maaliskuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen insinööri, lakineuvos ja filosofian, valtiotieteen ja lakitieteen tohtori.
Vuolle-Apialan vanhemmat olivat nahkuri, nahkatehtailija Kustaa Adolf Lindeman ja Karoliina Joonaantytär Manula (Kurra). Hänen veljiään olivat teollisuusneuvos Kustaa Vuolle-Apiala (1873–1959), tehtailija Joonas Vuolle-Apiala (1874–1930) ja Suomen sisällissodassa valkoisten puolella kaatunut entinen Venäjän armeijan luutnantti Aleksi (Ali) Vuolle-Apiala (1889–1918).
Jalmari Vuolle-Apiala valmistui insinööriksi Polyteknillisestä opistosta vuonna 1907. Hän oli ensimmäinen insinööri joka oli suorittanut kaikki tutkintonsa suomen kielellä. Hän lähti sitten opiskelemaan Saksaan ja valmistui valtiotieteen tohtoriksi Würzburgin yliopistosta 1911. Hän suoritti vielä Saksassa filosofian tohtorin tutkinnon Heidelbergin yliopistossa 1912 ja molempien oikeuksien tohtoritutkinnon Berliinin yliopistossa 1913. Vuolle-Apiala lähetti 3. syyskuuta 1912 Heidelbergistä Saksasta kirjeen Suomen kenraalikuvernöörille Frans Seynille. Kirjeessään hän ilmaisi tukensa Suomessa harjoitetulle venäläistämispolitiikalle ja tarjoutui vastaanottamaan senaattorin viran Suomen senaatin kauppa- ja teollisuustoimituskunnassa. Helmikuussa 1915 Vuolle-Apialasta tuli senaatin lakineuvoston vt. nuorempi lakineuvos ja marraskuussa 1915 hänet nimitettiin vakinaiseksi lakineuvokseksi. Senaatti erotti Vuolle-Apialan tästä virasta kesäkuussa 1917 eikä Vuolle-Apialan kenraalikuvernöörille osoittama valitus muuttanut asiaa. 
Vuonna 1918 Suomen sisällissodan aikana Vuolle-Apiala matkusti punaisilta saamansa valtakirjan avulla Pietarin ja Helsingin välillä, kävi kauppaa ja toi myös aseita Keski-Suomeen valkoisille joukoille. 
Lokakuussa 1919 Vuolle-Apiala haastoi Kustannusosakeyhtiö Kirjan toimitusjohtajan Eino Railon ja kirjailija Kyösti Wilkunan oikeuteen herjauksesta sen johdosta että Vuolle-Apialaa oli Wilkunan kirjoittamassa teoksessa "Kahdeksan kuukautta Spalernajassa" kuvattu venäläisten yhteistoimintamieheksi. Toukokuussa 1920 Helsingin raastuvanoikeus hylkäsi päätöksessään Vuolle-Apialan kanteen kokonaisuudessaan ja velvoitti hänet maksamaan Railon ja Wilkunan oikeudenkäyntikulut. 
Jalmari Vuolle-Apiala oli vuoteen 1925 saakka Osakeyhtiö Nahkan toimitusjohtajana ja sen jälkeen Helsingin Vuotaliikkeen toimitusjohtajana.
Eric Warburg

Eric Moritz Warburg (15. huhtikuuta 1900 Hampuri, Saksan keisarikunta – 9. heinäkuuta 1990 Hampuri, Länsi-Saksa) oli Warburg-sukuun kuulunut saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen liikemies ja sotilas. Eric Warburgin isä oli saksalainen pankkiiri Max Warburg. 
Juutalaistaustainen Warburg pakeni kansallissosialistisesta Saksasta Yhdysvaltoihin vuonna 1938 juutalaisvainon kiihtyessä, samana vuonna isänsä kanssa. Warburg liittyi Yhdysvaltain armeijaan, jossa hän palveli korkeimmillaan everstiluutnanttina. Warburg toimi armeijassa tiedustelu-upseerina ja hän osallistui moniin vangittujen natsien kuulusteluihin. Warburg kuulusteli muun muassa Hermann Göringiä. Sodan lähestyessä loppuaan Warburg auttoi useita saksalaisia tiedemiehiä ja näiden perheitä pakenemaan länteen.
Warburg oli kuollessaan naimisissa Dorothea Thorschin kanssa. Hänellä oli myös kolme lasta.
Joonas Vuolle-Apiala

Joonas Vuolle-Apiala (1. joulukuuta 1874 Jämsä – 5. maaliskuuta 1930) oli suomalainen Jämsässä vaikuttanut tehtailija ja tilanomistaja.
Vuolle-Apialan vanhemmat olivat nahkuri, nahkatehtailija Kustaa Adolf Lindeman ja Karoliina Joonaantytär Manula (Kurra). Hänen veljiään olivat teollisuusneuvos Kustaa Vuolle-Apiala (1873–1959), lakitieteen tohtori Jalmari Vuolle-Apiala (s. 1879) ja Suomen sisällissodassa valkoisten puolella kaatunut entinen Venäjän armeijan luutnantti Aleksi (Ali) Vuolle-Apiala (1889–1918).
Joonas Vuolle-Apiala valmistui kansakoulunopettajaksi. Hän sai isänsä kuoltua hallintaansa tämän Jämsään perustaman nahkatehtaan ja lisäksi hän omisti Jämsässä Vitikkalan kartanon. Hän oli perustamassa Jämsän suojeluskuntaa lokakuussa 1917. Suomen sisällissodan alkuvaiheissa Vuolle-Apiala kuului Jämsän suojeluskunnan alue-esikuntaan kunnes hän siirtyi helmikuussa 1918 Seinäjoelle valkoisten päämajan intendentuuriin. Kuultuaan keväällä 1918 Jämsässä tapahtuneista Jalmari Saaren johdolla tehdyistä punaisten vankien murhaamisista Vuolle-Apiala kiirehti rintamalta Jämsään, yritti saada teot loppumaan ja hän kävi tähän liittyen myös Seinäjoella selostamassa tapahtunutta valkoisten yleisesikunnalle. Tämän vuoksi Vuolle-Apiala joutui sodan jälkeen riitoihin Jämsän suojeluskunnan esikunnan jäsenten kanssa. Välit jäivät pysyvästi poikki ja myöhemmin Vuolle-Apiala totesikin "Minua on nimitetty punikiksi ja miksikä hyvänsäkin, vaikka en milloinkaan ole ollut punainen enkä sitä aatesuuntaa hyväksykään".
Suomen sisällissodan jälkeen Joonas Vuolle-Apiala sai kesällä 1918 haltuunsa vuonna 1917 valmistuneen Jämsän työväentalon otettuaan vastuulleen talon rakentamisaikaiset lainat jotka tamperelainen pankki oli irtisanonut. Hän perusti talon ovia, oven- ja ikkunanpuitteita ym. puusepän tuotteita valmistaneen puunjalostusverstaan joka sai myös suuren kaappitilauksen Suomen armeijalta. Tehdas paloi kuitenkin huhtikuussa 1919. Vuolle-Apiala perusti sitten vuonna 1924 omistamansa Vitikkalan sahan yhteyteen "Osakeyhtiö Jämsän Puunjalostustehdas" nimellä toimineen uuden tehtaan. Tehtaassa oli 40 työntekijää ja siellä valmistettiin oven- ja ikkunanpuitteita. Vuolle-Apialan kuoltua 1930 hänen poikansa Esko johti tehdasta muutaman vuoden ajan kunnes se siirtyi eräälle Keravalla toimineelle saman alan yritykselle. Vitikkalan puunjalostustehdas lopetettiin 1950-luvulla.
Kaverini, mahtava Joe

Kaverini, mahtava Joe ("Mighty Joe Young") on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva. Se on uudelleenfilmatisointi vuoden 1949 elokuvasta "Afrikan Aave." 
Juoni.
Jillin äiti on eläintieteilijä, jonka salametsästäjät ampuvat vahingossa tappaessaan gorillaemon. Hän ehtii ennen kuolemaansa pyytää Jilliä pitämään huolta juuri orvoksi jääneestä gorillanpoikasesta Joesta.
Kymmenen vuotta myöhemmin eläintieteilijä Gregg O'Hara on tutkimusmatkalla Afrikan viidakossa, ja eräänä päivänä hänen silmiinsä osuu 4,5-metriseksi jättiläiseksi kasvanut Joe. Gregg tajuaa, että salametsästäjät löytävät Joen millä hetkellä hyvänsä ja tappavat sen, ja hän taivuttelee Jillin muuttamaan Joen kanssa Yhdysvaltoihin luonnonsuojelualueelle. Kumpikaan heistä ei kuitenkaan aavista, että salametsästäjät ovat taas heidän jäljillään. Pian heitä odottaa Los Angelesin kaduilla villi takaa-ajo, mistä seurauksena on kaaos.
1944 (kappale)

1944 on ukrainalaislaulaja Jamalan kappale, jolla hän edusti voittoisasti Ukrainaa vuoden 2016 Eurovision laulukilpailuissa Tukholmassa. Kappale sijoittui semifinaalinsa toiselle sijalle 287 pisteellä ja pääsi finaalin, jonka se voitti saaden 534 pistettä. Jamala on säveltänyt ja sanoittanut kappaleen itse. Hänet valittiin Ukrainan euroviisuedustajaksi helmikuussa 2016.
Kappale oli euroviisujen ensimmäinen kappale, jossa laulettiin krimintataariksi (tosin vain osittain). Laulussa sisältää myös lyhyen lainauksen tunnetusta Krimin tataarien kansanlaulusta nimeltä "Ey, güzel Qırım".
Kappale kertoo vuoden 1944 Stalinin vainoista Krimillä, joissa Jamalan isoäidin äiti oli ollut uhrina. Kappaletta kritisoitiin sen euroviisujen perinteisestä linjasta poikkeavan poliittisen viestin takia, mutta sitä ei kuitenkaan hylätty.
Reaktioita.
Venäläistä äärioikeistolaista LDPR-puoluetta edustava Vadim Dengin sanoi, että kappale pitäisi sulkea pois euroviisuista liian poliittisena. Hän oli myös sitä mieltä kappale oli valittu Ukrainan edustajaksi vilpillisessä äänestyksessä, koska suurin osa ukrainalaisista ei ole hänen mukaansa kiinnostunut euroviisuista. Muita merkittäviä venäläisiä laulun vastustajia olivat mm. Leonid Slutski ja venäläisten Krimille asettaman nukkehallituksen varapääministeri Ruslan Balbek.
Vuonna 2022 brittiläinen "The Independent" -lehti listasi kaikki ESC:n voittajakappeleet paremmuusjärjestykseen ja sijoitti 1944:n sijalle 20. Vuotta myöhemmin "The Guardianin" raati valitsi kappaleen kolmanneksi parhaimmaksi ECS:n voittajaksi omalla listallaan.
Taunus

Taunus on vuoristo Hessenissä Saksassa. Se sijaitsee Frankfurtista pohjoiseen. Sitä pidetään Reinin liuskevuorten osana.
Taunus on vuoristoksi varsin matala. Sen korkein kohta on 878 metriin kohoava "Großer Feldberg". Muita korkeita kohtia ovat mm. "Kleiner Feldberg" (825 m) ja "Altkönig" (798 m). Vuoristo on varsin metsäinen. Taunus on tunnettu geotermisistä ja mineraalivesilähteistään, ja sen varrella sijaitseekin lukuisia kylpyläkaupunkeja. Taunus rajoittuu Rein-, Main- ja Lahnjokiin.
Taunus jakaantuu maantieteellisesti, ekologisesti ja geologisesti kolmeen osaan. "Vortaunus" sijaitsee vuoriston eteläosassa lähellä Frankfurtin ja Wiesbadenin kaupunkeja. "Hoher Taunus" sijaitsee vuoriston keskivaiheilla ja siellä sijaitsevat korkeimmat vuoret. "Hintertaunus" muodostaa vuoriston pohjoisosan ja on osista suurin.
Aiheeseen liittyvää.
Ford-yhtiön vuosina 1939–1994 valmistama automalli Ford Taunus oli nimetty vuoriston mukaan .
Risto Vuolle-Apiala

Risto Kustaa Vuolle-Apiala (17. toukokuuta 1936 Koskenpää – 21. maaliskuuta 2025 Kuopio) oli suomalainen perinnerakentamiseen erikoistunut arkkitehti ja tietokirjailija.
Vuolle-Apiala julkaisi useita hirsi- ja perinnerakentamista käsitteleviä kirjoja. Hänen aloitteestaan perustettiin 1980 Saarijärven Summassaareen esihistoriallista asumista esittelevä Kivikauden kylä. Myös Muuramessa sijaitseva Saunakylä sai alkunsa Vuolle-Apialan 1970-luvulla aloittamasta perinteisten saunarakennusten keräämisestä.
Vuolle-Apiala valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1964. Hänellä oli oma yritys Arkkitehtitoimisto Risto Vuolle-Apiala, jonka toimitusjohtajana hän toimi 1985–2002, jonka jälkeen hän jäi eläkkeelle. Hän toimi myös seutukaava-arkkitehtina ja teki muun muassa Kannonkosken rantaosayleiskaavan ja Luhangan rantayleiskaavan muutoksen. Muita Vuolle-Apialan suunnittelutöitä ovat esimerkiksi Kuokkalan kartanon korjauksen suunnittelu sekä 1990-luvulla Kankaan paperitehtaan uuden sisäänkäynnin ja pr-tilojen laajennuksen suunnittelu. Vuolle-Apialalle myönnettiin vuoden 2012 Jyväskylä-palkinto.
Aqualoop Records

Aqualoop Records on saksalainen tanssimusiikkiin erikoistunut levymerkki, jonka omistaa Slobodan Petrovic jr. eli Pulsedriver. Se perustettiin vuonna 2000. Aqualoop Recordsin tunnetuimpiin artisteihin kuuluvat muun muassa Pulsedriver ja Ziggy X. Aqualoop Recordsilla on myös yksi alalevymerkki Feed My Beat Records. Yhtiö julkaisee vuosittain sen edustamiin musiikkilajeihin perustuvia Hands Up Bombs! -kokoelmalevyjä.
Suomessa ja muualla pohjoismaissa levymerkin musiikkia julkaisee DJ Beat Records Scandinavia.
Qianxinanin buyien ja miaojen autonominen prefektuuri

Qianxinanin buyien ja miaojen autonominen prefektuuri (, pinyin: Qiánxīnán Bùyīzú Miáozú Zìzhìzhōu) on buyeille ja miaoille varattu autonominen prefektuuri Kiinan Guizhoun maakunnan lounaisosassa. Prefektuurin pinta-ala on 16 786 neliökilometriä ja väkiluku 2,8 miljoonaa (vuonna 2010). Prefektuurin päähallintopaikka on piirikuntatason kaupunki Xingyi, jonka keskusta sijaitsee linnuntietä noin 245 kilometriä maakunnan pääkaupunki Guiyangista lounaaseen.
Prefektuurin nimessä "Qian" on Guizhoun maakunnan lyhennenimi, ja "xinan" merkitsee "lounasta", eli nimi viittaa prefektuurin sijaintiin Guizhoun maakunnassa.
Autonominen prefektuuri rajoittuu pohjoisessa Liupanshuin ja Anshunin, etelässä Baisen ja lännessä Qujingin prefektuuritason kaupunkeihin, sekä idässä Qiannanin autonomiseen prefektuuriin.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla autonominen prefektuuri jakautuu yhteen piirikuntatason kaupunkiin ja seitsemään piirikuntaan.
Väestö.
Vuoden 2010 väestölaskennassa autonomisessa prefektuurissa asui 2 805 857 henkilöä. Han-kiinalaisten määrä oli 1 691 962 (60,3%), ja muiden vähemmistöjen määrä oli 1 113 895 (39,7%).
Vuoden 2014 lopussa autonomisessa prefektuurissa asui 2 811 200 henkilöä. Kuitenkin 3 518 700 henkilöllä oli "hukou" (kotikuntaoikeus) autonomisessa prefektuurissa.
Brandon Rush

Brandon Leray Rush (s. 7. heinäkuuta 1985 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka on pelannut NBA:ssa vuodesta 2008 lähtien.
Portland Trail Blazers varasi heittävänä takamiehenä tai pienenä laitahyökkääjänä pelaavan Rushin NBA:han 13. vuorolla . Tätä ennen hän pelasi kolme kautta Kansasin yliopiston joukkueessa ja voitti NCAA:n mestaruuden vuonna 2008. Rush aloitti NBA-uransa Indiana Pacersissa ja on edustanut myös Utah Jazzia ja Golden State Warriorsia. Vuonna 2015 hän voitti Warriorsissa NBA:n mestaruuden. Kesällä 2016 hän siirtyi Minnesota Timberwolvesiin 3,5 miljoonan dollarin arvoisella yksivuotisella sopimuksella.
Rushin Kareem-veli on kilpauransa päättänyt koripalloilija, joka pelasi urallaan NBA:ssa ja Liettuassa.
A-molliasteikko

A-molliasteikko on A:sta alkava sävelasteikko, johon kuuluvat lähtökohtaisesti sävelet A, H, C, D, E, F, G tai Gis sekä A. Se on C-duurin rinnakkaismolli, ja sen muunnosduuri on A-duuri.
Luonnollisessa a-mollissa ei ole ylennettyjä eikä alennettuja säveliä, eikä a-mollissa ole kiinteää etumerkkejä. Molliasteikon seitsemäs sävel, a-mollissa G, kuitenkin usein korotetaan, jolloin saadaan harmoninen molli, jossa tämä korotettu sävel on johtosävelenä. Niinpä harmonisen a-mollin johtosävel on Gis.
A-mollin peruskolmisointu on a-mollisointu, johon kuuluvat sävelet A, C ja E. A-mollin subdominanttisointu on d-mollisointu ja dominanttisointu E-duurisointu, joka sisältää korotetun johtosävelen Gis.
Kuten C-duuri, myös A-molli on yksi yleisimpiä sävellajeja.
Marreese Speights

Marreese Akeem Speights (s. 4. elokuuta 1987 St. Petersburg, Florida) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka pelasi NBA:ssa vuosina 2008–2018.
Philadelphia 76ers varasi sentterinä tai isona laitahyökkääjänä pelaavan Speightsin NBA:han 16. vuorolla . Tätä ennen hän pelasi kaksi kautta Floridan yliopiston joukkueessa ja voitti NCAA:n mestaruuden vuonna 2007. Speights aloitti NBA-uransa 76ersissa ja on edustanut myös Memphis Grizzliesiä, Cleveland Cavaliersia, Golden State Warriorsia, Los Angeles Clippersia ja Orlando Magicia. Vuonna 2015 hän voitti Warriorsissa NBA:n mestaruuden.
Vuonna 2018 Speights siirtyi pelaamaan Kiinaan Guangzhou Long-Lionsin joukkueeseen.
Speights on harjoittanut hyväntekeväisyyttä.
Kevin Cramer

Kevin Cramer (s. 21. tammikuuta 1961 Rolette, Pohjois-Dakota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän oli Pohjois-Dakotan edustaja Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuodesta 2013 vuoteen 2019, jolloin hänestä tuli senaattori.
Cramer tunnetaan ilmastonmuutoksen denialistina ja yhtenä Yhdysvaltojen innokkaimmista öljyn- ja kaasunporauksen kannattajista. Puheissaan hän on vastustanut aborttia ja samaa sukupuolta olevien avioliittoa.
Toukokuussa 2016 Donald Trump nimesi Cramerin neuvonantajakseen energiapolitiikka-asioissa.
Repolan Linnavuori

Repolan Linnavuori on varsinaissuomalaisen Nousiaisten kunnan Repolan kylässä sijaitseva linnavuori.
Linnavuori.
Linnavuori sijaitsee noin 3,2 kilometriä Nousiaisten kirkosta länsiluoteeseen Repolan kylässä kallioisella mäellä, joka on peltomaiden ympäröimä. Mäki kohoaa vajaa 20 metriä ympäristöään korkeammalle ja mäen lakialue on kalliota ja osittain puutonta. Kallio laskee jyrkkänä pohjoiseen ja länteen, mutta etelärinne on loivempaa. Kallion luoteis- ja itäreunoilla on myös jyrkänteet. Etelän puolella sijaitseekin itä-länsisuuntainen, noin 30 metriä pitkä ja metrin korkea kivivalli, joka on puolustusvarustuksen jäänne. Vielä 1800-luvun lopulla vallin pituudeksi arvioitiin 58 metriä. Valli on rakennettu suurista kivistä, joita on paikoitellen kahdessakin kerroksessa. Vallin leveys on noin 1,5–2,0 metriä. Vallin keskellä on noin kaksi metriä leveä aukko, jota pidetään linnanporttina. Portin kautta kulkeekin polku vuoren huipulle. Pohjoispuolella kulkee oja, joka yhtyy lännessä ohi virtaavaan Fatijokeen. Linnavuori sijaitsee myös Pyhän Henrikin tien varrella.
Hoito ja opastukset.
Museovirasto on hoitanut kohdetta puuston ja kasvillisuuden osalta, mutta se on keskeytetty ympäristön muutosten takia. Varsinais-Suomen Maakuntaliitto ja Museovirasto on pystyttänyt paikalle opastaulun, joka liittyy Raukkaan kulttuurimatkailureittiin.
Tutkimukset.
Hjalmar Appelgren suoritti Linnanvuoren portin kohdalla pienen kaivauksen vuonna 1886. kaivauksissa löydettiin hiiltä, palamaton luunkappale sekä soikealehtinen rautainen nuolenkärki. Sen Appelgren ajoitti rautakauden lopulle. Kohde on tarkistettu vuosina 1958 (Torsten Edgren) ja 2003 (Esa Laukkanen). Linnavuoren talo sijaitysee muinaislinnan etelärinteellä ja Linnamäen talo Linnavuorentalon ja yhdystien 12420 välillä. Linnamäen talon talon alueelta tunnetaan rautakauden löytöjä.
Musiikkia elokuvasta Julisteiden liimaajat

Musiikkia elokuvasta Julisteiden liimaajat on Charlies-yhtyeen vuonna 1970 julkaistu soundtrack-albumi. Albumin kappaleet ovat Tuomo-Juhani Vuorenmaan elokuvasta "Julisteiden liimaajat" (1970). Kappaleet 7–15 ovat Eero Ravin henkilökohtaisista kokoelmista ja ennen julkaisemattomia. 
Kappaleet.
LP.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Charlies, ellei toisin mainita. A-puolen ensimmäisen kappaleen teksti on Mao Tse-Tungin.
Maigret virittää ansan

Maigret virittää ansan ("Maigret tend un piège") on Jean Delannoyn ohjaama dekkarielokuva vuodelta 1958. Se perustuu Georges Simenonin samannimiseen romaaniin.
Jean Gabin näyttelee elokuvassa Maigret’tä ensimmäistä kertaa. Elokuva kertoo Pariisissa viisi naista surmanneen sarjamurhaajan etsinnästä.
P-Kumaarihappo

p-Kumaarihappo eli 4-hydroksikanelihappo (C9H8O3) on aromaattisiin hydroksikarboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä esiintyy luonnossa useissa kasveissa ja se on tärkeä välituote niin kutsutussa fenyylipropanoidireitissä.
Ominaisuudet ja biokemia.
p-Kumaarihappo on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman kylmään veteen ja hyvin kuumaan. Orgaanisista liuottimista sitä liuottavat muun muassa etanoli ja dietyylieetteri. Bentseeniin p-kumaarihappo kuitenkin on liukenematon.
p-Kumaarihappoa esiintyy useissa kasveissa vapaana, estereinä (esimerkiksi bambujen ja ruohojen ligniinissä, sekä glykosideinä (esimerkiksi pellavansiemenissä ja antosyaaneissa). Yhdistettä muodostuu kasveissa kanelihaposta kanelihappo-4-hydroksylaasientsyymin katalysoimana, fenyylialaniinista fenyylialaniiniammoniakkilyaasin katalysoimana tai tyrosiinista fenyylialaniiniammoniakkilyaasin tai tyrosiiniammoniakkilyaasin katalysoimana. Kasvit muodostavat p-kumaarihaposta edelleen muita fenolisia yhdisteitä kuten kahvihappoa, ferulahappoa, sinapiinihappoa ja p-kumaryylialkoholia. Kumaryylikoentsyymi-A:ta muodostuu p-kumariinihaposta ja se on osa muun muassa stilbenoidien ja kalkonien biosynteesiä.
Discon diskografia

Tämä artikkeli on suomalaisen popduon Discon diskografiasta.
Yhtye on julkaissut vuosina 2000–2006 neljä studioalbumia. Vuonna 2009 yhtyeen hittejä julkaistiin kokoelmalevyllä, millä oli mukana myös uusia kappaleita. Yhtyeen uusin julkaisu on single ”Pimeällä puolella” toukokuulta 2015.
Tuottajina albumeilla on ollut yhtyeen itsensä lisäksi myös Rauli Eskolin, Risto Asikainen, Sami Sirviö ja Jurek.
I Didn’t Know

I Didn’t Know () on turkkilaisen laulajan Serhatin kappale, jolla hän edusti San Marinoa . Kappaleen on säveltänyt Olcayto Ahmet Tuğsuz ja sanoittanut Nektarios Tyrakis. Alun perin kilpailuun piti lähettää kappaleen balladiversio, mutta sen saaman huonon vastaanoton jälkeen se vaihdettiin discoversioon.
Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sai 68 pistettä jääden sijalle 12 eikä päässyt finaaliin.
The Original Sin

The Original Sin on Eero Koivistoisen albumi, joka julkaistiin vuonna 1971 levymerkillä Scandia.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Eero Koivistoinen.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Lauri Karvonen piti jouluaaton lehdessä albumia vuoden 1971 runsaan kotimaisen jazzlevysadon parhaisiin kuuluvana ja kansainvälistä tasoa edustavana. Hän kuvaili albumin noudattavan senhetkistä muotia, kirkkaiden äänten kuten sähköpianon ja sopraanosaksofonin vahvaa asemaa. Koivistoisen levyllä käytetty iso yhtye toi tälle Karvosen mukaan kuitenkin kontrastia bassovoittoisilla sävelkuluilla. Hän kehui Koivistoisen ohella pianisti Eero Ojasta.
Sound of Silence (Dami Imin kappale)

Sound of Silence () on eteläkorealaissyntyisen australialaislaulaja Dami Imin kappale, jolla hän edusti Australiaa vuoden 2016 Eurovision laulukilpailussa Tukholmassa. Kappaleen ovat säveltäneet ja sanoittaneet Anthony Egizii ja David Musumeci.
Dami Im valittiin Australian euroviisuedustajaksi maaliskuussa 2016. Kappale julkistettiin vähän yli viikko myöhemmin. Sound of Silence kilpaili Euroviisujen toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui ensimmäiseksi 330 pisteellä selviten finaaliin. Finaalissa Dami Im sijoittui kappaleellaan toiseksi kerättyään 511 pistettä. Kappale keräsi eniten asiantuntijaraatien ääniä, ja johti pitkään pisteenlaskua. Jos Euroviisujen vanha pistelaskutapa olisi ollut vielä käytössä, Australia olisi sijoittunut finaalissa ensimmäiselle sijalle. 
Lähteet.
Leonardo Leo

Leonardo Leo (oik. Lionardo Oronzo Salvatore de Leo, 5. elokuuta 1694 San Vito degli Schiavi – 31. lokakuuta 1744 Napoli) oli italialainen barokkisäveltäjä. Hän sävelsi 50 oopperaa, joista 14 on säilynyt.
Leonardo Leo syntyi Apuliassa, ja noin 15 vuoden iässä hän aloitti musiikkiopinnot Napolin Santa Maria della Pietà dei Turchini -konservatoriossa, jossa hän opiskeli Nicola Fagon johdolla. Vuonna 1713 hänestä tehtiin varakuninkaan hovikappelin ylimääräinen urkuri.
Leon ensimmäinen ooppera "II Pisistrato" esitettiin Napolissa toukokuussa 1714. Ensimmäinen koominen ooppera oli "La ’mpeca scoperta" (1723). Leo kirjoitti kaikkiaan viitisenkymmentä oopperaa, useimmat Napoliin.
Alessandro Scarlattin kuoltua Leonardo Leo nimitettiin varakuninkaan kapellin ensimmäiseksi urkuriksi 1725. Leonardo Vincin kuoleman jälkeen Leo nousi Napolin kuninkaallisen kapellin apulaisvarakapellimestariksi, sitten varakapellimestariksi ja vuonna 1737 hovikapellimestariksi. Vuonna 1741 hänestä tuli Sant’Onofrion konservatorion "primo maestro" opettajansa Fagon jälkeen. Opettajantehtävien lisäksi Leo oli musiikkiteoreetikko, joka kirjoitti teokset "Istituzioni o regole del contrappunto" ja "Lezione di canto fermo".
Leon pääteoksia ovat "Catone in Utica" (Venetsia, 1729) ja "L’Olimpiade" (Napoli, 1737). Leo palautti kuoron käytön oopperaan, mutta ei saanut kollegojaan innostumaan siitä. Poikkeuksellista Leon sävellyksissä olivat myös tuolloin harvinaiset dynaamise merkinnät.
Johannes Hovilainen

Johannes (Johan) Hovilainen, aik. "Hovila" (20. syyskuuta 1860 Laukaa – 5. marraskuuta 1935 Tampere) oli suomalainen kirkkoherra ja lääninrovasti.
Hovilaisen vanhemmat olivat talollinen Juho Hovila ja Eeva Liisa Ring. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1880 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1883. Hovilainen vihittiin papiksi 1884.
Hovilainen oli Sortavalan maaseurakunnan kirkkoherran apulaisena 1884–1885, vt. apulaisena Enonkoskella 1885–1890, Elimäen pitäjänapulaisena 1890–1899 sekä Anttolan kirkkoherrana 1899–1910 ja Jämsän kirkkoherrana 1910–1935. Hän oli Jyväskylän rovastikunnan lääninrovastina vuodesta 1923 alaken ja Tampereen hiippakunnan tuomiokapitulin asessorina 1924–1927.
Suomen sisällissodan aikana Jalmari Saari, Johannes From ja Veikko Sippola ampuivat Saaren talossa vankina olleita punaisia maaliskuusta 1918 alkaen öisin Jämsän kirkon kivisen kellotapulin paksuseinäisessä alakerrassa koska Saaren mukaan ammuskelu Saaren talon pihapiirissä herätti liikaa huomiota. Jämsän haudankaivaja Aleksander Mäkinen huolehti ammuttujen hautaamisesta ja hän ilmoitti aamuisin kirkkoherra Hovilaiselle edellisenä yönä ammuttujen lukumäärän. Mäkisen mukaan kellotapulissa ammuttuja oli maaliskuun ja toukokuun 1918 välisenä aikana yhteensä 70. Hovilainen kertoi myöhemmin ettei hän tiennyt keitä hänelle pelkkinä numeroina ilmoitetut ammutut olivat. Hovilainen ei oman kertomansa mukaan voinut asialle mitään ja saattoi vain myöhemmin käydä siunaamassa ruumiit. Toisaalta hänen kerrotaan sanoneen nähtyään kellotapulin lattialla kaksi ammuttujen ruumista "”Siinä on kaksi punikkia. Olette saaneet palkkanne. Tämä on Jumalan vitsa, joka on teitä rangaissut”". Ammuttujen punaisten hautapaikalle pystytettiin Jämsän hautausmaalle muistokivi vähän ennen jatkosodan alkua 1941.
Hovilainen oli naimisissa 1884–1923 Gustava (Vava) Wilhelmina Christianssonin (k. 1923) kanssa.
Teoksia.
Nimellä "Johan Hovilainen":
Geminiano Giacomelli

Geminiano Giacomelli (joskus Jacomelli, n. 1692 Piacenza, c. 1692 – 25. tammikuuta 1740 Loreto) oli italialainen barokkisäveltäjä.
Giacomelli opiskeli Parmassa, jossa hän toimi hovi- ja kirkkokapellimestarina vuosina 1719–1727. Sen jälkeen hän toimi kirkollisessa virassa Piacenzassa vuoteen 1732 ja elämänsä viimeiset vuodet Loretossa Santa Casan kapellinjohtajana. Hän sävelsi 19 oopperaa, useimmat Apostolo Zenon ja Pietro Metastasion librettoihin. Niistä suosituin oli "Cesare in Egitto" (”Caesar Egyptissä”), joka kantaesitettiin Milanossa 1735. Ooppera "Adriano in Siria" (Venetsia, 1733) tunnetaan schubertmaisesta aariastaan ”Mancare, Dio, mi sento” (”Jumala, tunnen pyörtyväni”). Venetsiassa 1734 kantaesitetyn "Meropen" tunnetuin aaria on satakieltä imitoiva ”Quell’usignolo”, jota kastraatti Farinellin piti laulaa Espanjan kuninkaalle Filip V:lle satoja kertoja.
Giacomelli sävelsi paljon myös kirkkomusiikkia, johon kuuluu muun muassa oratorio "La conversione di Santa Margherita".
Saastepassio

Saastepassio on Matti Lehden 1970 ohjaama mustavalkoinen tv-essee luonnon ja ihmisen kärsimyksestä saasteiden, säteilyn ja melun vallassa. Ohjelma yhdistelee dokumenttia ja fiktiota kollaasimaisesti, vaihdellen vakavasta koomiseen. Passio, kärsimysnäytelmä, maalaa synkän kuvan lähitulevaisuudesta. Dokumentin käsikirjoittaja Keijo Voudinmäki kertoi jälkikäteen saaneensa innoituksen Saastepassioon Rachel Carsonin kirjasta "Äänetön kevät". Saastepassio sai vastaansa kovan kritiikin avantgardistisen ilmaisutapansa vuoksi. Ohjelman tekoaikaan oli luonnonsuojeluvuosi. Ympäristöliike oli nousemassa, eikä esimerkiksi ympäristöministeriötä ollut.
Ohjelman rakenne.
Saastepassio koostuu viidestä osasta, jotka ovat:
Björn Afzelius

Björn Svante Afzelius (27. tammikuuta 1947 – 16. helmikuuta 1999 Göteborg, Ruotsi) oli ruotsalainen laulaja-lauluntekijä, sanoittaja ja kirjailija, joka nousi tunnettuuteen vasemmistolaisen progg-laululiikkeen myötä 1960-luvun lopulla. 
Afzelius aloitti muusikonuransa Mikael Wiehen kanssa Hoola Bandoola Bandissa ja jatkoi 1970-luvun lopulla sooloartistina.
Uran alku ei ollut helppo, koska kriitikot pitivät häntä kansanomaisena ja naiivina verrattuna akateemiseen Wieheen. Afzelius käänsi tämän kuitenkin voitokseen ja alkoi saada suurta kansansuosiota country rock -tyylisellä musiikillaan, jolla kuitenkin oli usein vahva vasemmistolainen sanoma. Hänen poliittisia laulujaan alkoivat esittää jopa ruotsalaiset dansbandit tanssipaikoilla. Hän sai suurta suosiota myös Tanskassa ja Norjassa.
Björn Afzelius oli poliittisesti aktiivinen myös yksityiselämässään ja tuki muun muassa vapautusliikkeitä Nicaraguassa ja muissa kolmannen maailman maissa. Afzeliuksen perustama säätiö Björn Afzelius International Culture Foundation tukee muun muassa tanskalaisten muusikoiden perustamaa Freemuse-sananvapauspalkintoa.
Vuonna 1993 Afzelius julkaisi omakohtaisiin kokemuksiin perustuvan romaanin "En gång i Havanna", jossa ruotsalaismuusikko saapuu Kuubaan ja törmää paikalliseen kulttuuriin.
Afzelius kuoli 52-vuotiaana keuhkosyöpään göteborgilaisessa sairaalassa helmikuussa 1999. Hänet on haudattu Göteborgiin.
Vuonna 2003 murhatun ruotsalaisministeri Anna Lindhin hautajaisissa esitettiin Afzeliuksen laulu ”Sång till friheten”.
Vuonna 2009 Afzeliuksen albumi "För kung och fosterland" (1976) pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa. Vuonna 2014 tuli ensi-iltaan Magnus Gerttenin ja Stefan Bergin ohjaama dokumentti Afzeliuksen elämästä nimellä "Tusen bitar". Yle Fem esitti sen toukokuussa 2016 suomenkielisellä nimellä "Tuhansina palasina".
Suomessa Björn Afzelius ei koskaan noussut erityisempään suosioon. Vuonna 2005 turkulainen näyttelijä-laulaja Dick Holmström kokosi lauluillan "Toista ei voi omistaa" Björn Afzeliuksen ja Mikael Wiehen suomennetuista lauluista. Sitä esitettiin ravintola Linnankatu 3:ssa.
Joseph Colton

Joe Colton, alkuperäinen G.I. Joe on Action Force -universumissa esiintyvä sankari. Hasbron luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran leluna 1964 ja myöhemmin myös sarjakuvissa 1989.
Hahmon tausta.
Joseph B. Colton syntyi Central Fallsissa, Rhode Islandilla. Hän valmistui West Point sotilasakatemiasta 1960, jonka jälkeen Colton liittyi Green Berets erikoisjoukkoihin. 1963 luutnanttina palvellut Colton johti erikoisjoukkojaan Pohjois-Vietnamissa, jossa he kokivat yllätyshyökkäyksen keskiylängöillä. Ainoastaan hän ja ryhmään kuuluneet Wenzel ja Angel Vasquez selvisivät elossa. Pelastushelikopterin saavuttua paikalle, Colton määrättiin ilmoittamaan tapahtuneesta välittömästi presidentille. Colton kieltäytyi ja vaati jäädä loukkaantuneen Vasquezin luo, joka pian kuoli saamiinsa vammoihin. Colton myöhemmin tapasi henkilökohtaisesti presidentti John F. Kennedy, joka määräsi hänet johtamaan eliittijoukkoja, jotka olivat suoraan yhteydessä presidenttiin. Vuotta myöhemmin nimityksestä hänen joukkonsa tunnettiin nimellä G.I. Joe. He tekivät tehtäviä nimettömänä ja nimestä tuli myös Coltonin epävirallinen koodinimi. Hän on sotilasarvoltaan kenraali.
Sarjakuva.
Joseph Colton esiintyi ensimmäisen kerran sarjakuvana toukokuussa 1989 -sarjakuvalehden numerossa 86. Colton ei esiintynyt kovin usein Marvelin "A Real American Hero" sarjakuvassa ja työskenteli enemmän taustahahmona. Hänet kutsuttiin muutaman kerran takaisin aktiivisotilastoimintaan.
Elokuvat.
G.I. Joe: Kosto.
Bruce Willis esittää kenraali Coltonia ssa. Roadblockin johtama joukko selviytyneistä G.I. Joe sotilaista pyytävät apua Coltonilta paljastamaan nykyisen presidentin olevan Zartanin esittämä. Colton lähtee mukaan taistoon ja antaa ryhmälle tarvittavat aseet.
Mikael Wiehe

 
Mikael Christian Wiehe (s. 10. huhtikuuta 1946 Tukholma) on ruotsalainen laulaja, multi-instrumentalisti ja säveltäjä. Hän oli 1960-luvun lopulla Björn Afzeliuksen kanssa toinen Hoola Bandoola Band -yhtyeen perustajista ja yksi tärkeimmistä Ruotsin vasemmistolaisen progg-laululiikkeen hahmoista.
Ura.
Wiehen isä oli tanskalainen, ja Mikael vietti ensimmäiset kuusi vuotta elämästään Kööpenhaminassa. Kun isä jätti perheen, äiti muutti lapsineen Ruotsin puolelle Malmöhön.
Hoola Bandoola Bandin hajottua vuonna 1975 Wiehe johti eri yhtyeitä kunnes ryhtyi soolouralle vuonna 1980-luvun alussa.
Mikael Wiehe on jatkanut esiintymisiään ympäri Ruotsia 2010-luvulle asti, esittäen materiaalia yli 20 albumiltaan. Hänen 220 lauluaan on koottu nuottikirjaksi. Lisäksi hän on kääntänyt ruotsiksi muun muassa Bob Dylanin ja Woody Guthrien tuotantoa.
Vuonna 2015 Wiehe sai Jan Myrdalin perustaman Lenin-palkinnon.
Suomessa Mikael Wiehe ei ole noussut erityisempään suosioon. Hector suomensi Wiehen laulun ”Lindansaren” vuoden 2004 albumilleen "Ei selityksiä" nimellä ”Nuorallatanssija”. Vuonna 2005 turkulainen näyttelijä-laulaja Dick Holmström kokosi lauluillan "Toista ei voi omistaa" Björn Afzeliuksen ja Mikael Wiehen suomennetuista lauluista. Sitä esitettiin ravintola Linnankatu 3:ssa.
Valikoitu diskografia.
Studioalbumit.
Hoola Bandoola Band
Mikael Wiehe och Kabaréorkestern
Mikael Wiehe, Nyberg, Franck och Fjellis
Mikael Wiehe och Co
Sooloalbumeja
Björn Afzelius ja Mikael Wiehe
Mikael Wiehe ja Julio Numhauser
Suomen Maanviljelys- ja Teollisuuspankki

Suomen Maanviljelys- ja Teollisuuspankki Osakeyhtiö oli vuosina 1897–1901 toiminut suomalainen liikepankki. Pankilla oli pääkonttori Helsingissä Pohjoisesplanadin varrella ja haarakonttorit Viipurissa, Tampereella, Kokkolassa, Porissa sekä Karhulassa. Pankin perustaja ja pääjohtaja oli Kansallis-Osake-Pankin ensimmäisenä toimitusjohtajana aiemmin toiminut Otto Hjelt (1853–1918).
Maanviljelyspankki aloitti vauhdikkaasti, avasi useita haarakonttoreita ja kohosi pienten pankkien kärkisijoille. Ylisuurin ja katteettomin lupauksin aloittaneen pankin toimintaa hankaloitti kuitenkin pääoman puute. Pankki joutui marraskuussa 1900 vaikeuksiin lähinnä "Oy Taimille" myönnetyistä 2,5 miljoonan markan lainoista kärsimiensä suurien luottotappioiden takia. Viipurilainen Oy Taimi oli harjoittanut halkokauppaa Pietariin sekä propsikauppaa ja sillä oli omistuksessaan hinaajia, proomuja ja lotjia sekä matkaustajahöyrylaiva "Taimi II". Taimi teki konkurssin pian sen jälkeen kun se oli ostanut Strömsdalin ruukin sahoineen Suomen Maanviljelys- ja Teollisuuspankin myöntämillä lainoilla.
Hjelt erotettiin ja hän pakeni Yhdysvaltoihin. Pankki luovutettiin 1901 suoritustilaan ja vuonna 1902 selvitysmiehet hakivat pankin konkurssiin. Pankin varat olivat 3,8 miljoonaa markkaa ja velat 9,4 miljoonaa markkaa. Suomen Maanviljelys- ja Teollisuuspankin konkurssi oli Suomen siihen mennessä suurin konkurssi ja ensimmäinen pankin konkurssi Suomessa. Pankin konkurssipesän selvitys kesti vuoteen 1917 saakka ja lopulta pankin osakkeenomistajat menettivät sijoituksensa kokonaan ja pankin tallettajat menettivät varoistaan yli 30 prosenttia. Pankin velkojien menetykset olivat noin 30 prosenttia eli 4,3 miljoonaa markkaa.
Mary-Claire King

Mary-Claire King (s. 27. helmikuuta 1946 Illinois) on yhdysvaltalainen geenitutkija ja ihmisoikeuksien puolestapuhuja. Hän on professori Washingtonin yliopistossa, jossa hän opettaa genetiikkaa ja geenien ja ympäristötekijöiden vuorovaikutusta. 
Vuonna 1984 King työskenteli Abuelas de Plaza de Mayo -klinikan kanssa löytääkseen Argentiinan likaisen sodan aikana kotoaan ryöstettyjä lapsia.
King varttui Chicagossa. Hän suoritti matematiikan kandidaatin tutkinnon Carleton Collegessa Minnesotassa, genetiikan tohtorin tutkinnon Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä ja jatkokoulutuksensa UC San Franciscossa. Hän toimi professorina UC Berkeleyssä vuosina 1976–1995 ja on toiminut American Cancer Societyn lääketieteellisen genetiikan ja genomitieteiden professorina Washingtonin yliopistossa vuodesta 1995 lähtien.
Barys Arena

Barys Arena on monitoimiareena Astanassa Kazakstanissa. Areenan pääkäyttäjä on KHL-joukkue Barys Astana. Paikkoja areenalla on 12 000. Areena valmistui vuonna 2015.
Eurovision laulukilpailu 2017

Eurovision laulukilpailu 2017 oli järjestyksessään 62. Eurovision laulukilpailu. Kilpailu järjestettiin Kiovassa, Ukrainassa Jamalan voitettua kilpailun vuonna 2016 kappaleella ”1944”. Kilpailun semifinaalit järjestettiin 9. ja 11. toukokuuta ja finaali 13. toukokuuta 2017. Eurovision laulukilpailun 2017 voitti Portugalin Salvador Sobral kappaleellaan ”Amar pelos dois”.
Kyseessä oli jo toinen kerta, kun Euroviisut järjestettiin Ukrainassa ja Kiovassa. Heinäkuussa 2016 ilmoitettiin, että isäntäkaupungin valitsemisprosessissa viimeiseen vaiheeseen ovat päässeet Dnipro, Odessa ja Kiova, jossa vuoden 2005 kilpailu järjestettiin. 25. elokuuta Dnipro kuitenkin vetäytyi pois kilpailusta, joten jäljelle jäivät enää Kiova ja Odessa. 9. syyskuuta ilmoitettiin viimein, että kilpailu tullaan järjestämään Kiovan International Exhibition Centre -keskuksessa. Kilpailun juonsivat Volodymyr Ostaptšuk, Oleksandr Skitško ja Timur Mirošnytšenko.
Portugali ja Romania palasivat kilpailuun vuoden tauon jälkeen. Sen sijaan Venäjä sekä Bosnia ja Hertsegovina vetäytyivät vuoden 2017 kilpailusta. Australia osallistui kolmansiin Euroviisuihinsa.
Formaatti.
Semifinaaleihin jako.
Maat jaettiin semifinaaleihin 31. tammikuuta 2017. Sveitsi pyysi saada esiintyä toisessa semifinaalissa. Automaattisia finaalimaita lukuun ottamatta (Ukraina ja Big 5) maat jaettiin kuuteen ryhmään. Jako perustui äänestyksiin edellisten vuosien ajalta. 
Graafinen design.
Kiovan Euroviisujen logo esittää perinteistä ukrainalaista kaulakorua. Tätä kaulakorua kutsutaan nimellä "Namysto" ja se koostuu erilaisita helmistä. "Namystoa" pidetään suojaavana amulettina, sekä kauneuden ja terveyden symbolina. Kiovan Euroviisujen tunnuslause on "Celebrate Diversity" ().
Osallistujamaat.
1. semifinaali.
Espanja, Iso-Britannia ja Italia äänestivät tässä semifinaalissa.
2. semifinaali.
Ranska, Saksa ja Ukraina äänestivät tässä semifinaalissa.
Venäjän edustajan maahantulokielto.
22. maaliskuuta 2017 Ukrainan turvallisuuspalvelu asetti Venäjän euroviisuedustajaksi valitun Julija Samoilovan kolmen vuoden maahantulokieltoon johtuen Samoilovan vierailusta Venäjän sotilaallisesti miehittämällä Krimillä ilman Ukrainan viranomaisten ulkomaalaisilta edellyttämää erityislupaa. Seuraavana päivänä Euroopan yleisradiounioni ehdotti Venäjän Pervyi kanal -kanavalle, että Samoilova esiintyisi satelliitin välityksellä kilpailussa. Kanava kuitenkin kieltäytyi ehdotuksesta. Ukrainan varapääministerin mukaan Venäjä voi osallistua kilpailuun, jos he valitsevat kilpailijan, joka ei riko Ukrainan lakeja. Pervyi kanal ilmoitti 13. huhtikuuta vetäytyvänsä kilpailusta, eikä se aio televisioida kilpailua.
Suomen lähetykset ja kommentaattorit.
Suomenkielisenä kommentaattorina toimi Mikko Silvennoinen ja ruotsiksi kommentoivat Eva Frantz sekä Johan Lindroos.
Gianluca Brambilla

Gianluca Brambilla (s. 22. elokuuta 1987 Bellano, Lombardia) on italialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Colnago-CSF Inox -joukkueessa 2010–2012, edusti vuosina 2013–2017 belgialaistallia, nimeltään viimeksi Quick-Step Floors, kilpaili Trek-Segafredossa 2018–2022 ja on vuodesta 2023 ajanut Q36.5 Pro Cycling Teamissa.
Brambilla voitti Italian ympäriajossa 2016 vuoristossa ajetun kahdeksannen etapin karattuaan 13 ajajan iritiottoryhmästä. Hän siirtyi samalla kokonaiskilpailun johtoon kahden etapin ajaksi. Espanjan ympäriajossa 2016 hän voitti Formigaliin päättyneen 15. etapin. Hän käynnisti heti etapin alussa 14 ajajan irtioton, joka kesti maaliin saakka. Hän kukisti loppukirissä kokonaiskilpailua johtaneen Nairo Quintanan.
GP Palio del Recioto (alle 23-v. kilpailu), voitto
Giro della Regione Friuli Venezia Giulia, kokonaiskilpailun voitto
Gran Premio Nobili Rubinetterie, Coppa Papa' Carlo, voitto
Giro dell'Appennino, toinen
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s, nuorten kilpailussa kolmas
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s
Trofeo Pollenca, voitto
Strade Bianche, kolmas
Italian ympäriajo, 8. etapin voitto, 18. etapilla kolmas
Clásica de San Sebastián, kuudes
Espanjan ympäriajo, 15. etapin voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18:s
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 16:s
Tour des Alpes-Maritimes et du Var, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
The Very Best of Elton John

The Very Best of Elton John on Elton Johnin kokoelma-albumi, joka julkaistiin lokakuussa 1990. Se on hänen neljäs virallinen kokoelmalevynsä. Se julkaistiin Isossa-Britanniassa ja muualla Euroopassa, ja muissa maissa kuten Japanissa ja Australiassa, mutta ei Yhdysvalloissa.
Kappalelista.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Elton John ja Bernie Taupin ellei toisin mainita.