tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jeff Christian

Jeffrey Christian (s. 30. heinäkuuta 1970, Burlington, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi NHL:ssä vuosina 1991–1998 vain 18 ottelua, mutta teki pitkän uran Pohjois-Amerikan alasarjoissa ja Saksan DEL-liigassa.
Ura.
Christian pelasi juniorina jääkiekkoa vuosina 1987–1990 OHL:n London Knightsissa ja Owen Sound Platersissä. New Jersey Devils varasi hänet vuorolla 23. Kykyjenetsijät pitivät nuorta Christiania isona ja vahvana, mutta hänen piti vielä kehittyä. Hänen henkinen ja fyysinen kovuutensa olivat riittäviä, mutta luistelussa oli parannettavaa.
Christian siirtyi ammattilaiseksi vuonna 1990, mutta pelasi ensimmäisen kauden kokonaan New Jerseyn farmijoukkueessa AHL:n Utica Devilsissä. Toisella kaudella hän pelasi kaksi NHL-ottelua, mutta suurimman osan kaudesta hän pelasi edelleen Uticassa. Kausilla 1992–1993 ja 1993–1994 Christian pelasi alasarjoissa neljässä eri seurassa.
Christian solmi vapaana agenttina sopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa elokuussa 1994. Pittsburghin organisaatiossa hän pelasi kolme kautta vuoteen 1998 asti. Christian pelasi Pittsburghissa yhteensä 15 ottelua, mutta suurimman osan kausista hän pelasi seuran farmijoukkueessa Cleveland Lumberjacksissä. Kaudella 1997–1998 hän pelasi Pittsburghissa 11 NHL-peliä, joissa hän teki uransa ainoat NHL-pisteet. Hän solmi uuden pelaajasopimuksen Phoenix Coyotesin kanssa heinäkuussa 1997. Phoenixissä Christian pelasi vain yhden NHL-pelin. Hän pelasi kaudella 1998–1999 Houston Aerosissa. Houston voitti IHL:n runkosarjan ja liigan mestaruuren keväällä 1999. Christian siirtyi elokuussa 1999 vapaana agenttina Chicago Blackhawksiin, mutta ei pelannut seurassa yhtäkään NHL-ottelua, vaan koko kausi 1999–2000 meni farmijoukkueessa.
Christian siirtyi Saksan DEL-liigaan kaudeksi 2000–2001. Hän pelasi Saksassa vuoteen 2004 asti ja edusti Krefeld Pinguinea, DEG Metro Starsia ja Hannover Scorpionsia. Kaudella 2004–2005 Christian pelasi Britanniassa Sheffield Steelersissä. Kaudeksi 2005–2006 hän palasi takaisin Pohjois-Amerikkaan, jossa hän on edustanut lähinnä alasarja CHL:n joukkueita. Christian valittiin vuonna 2007 CHL:n kauden pelaajaksi. Kaudella 2009–2010 hän edusti Missouri Mavericksia ja kaudella 2010–2011 kahta CHL-joukkuetta. Christian lopetti jääkiekkouransa keväällä 2011.
Valmentajana.
Christian toimi kaudella 2009–2010 Missouri Mavericksin pelaaja–apulaisvalmentajana. 
Yksityiselämä.
Christianin 11-vuotias tytär kuoli syöpään tammikuussa 2013. Tyttären kunniaksi perustettiin syksyllä 2012 hyväntekeväisyyssäätiö, joka tukee lasten syöpätutkimusta.
Hubert Lyautey

Louis Hubert Gonzalve Lyautey (17. marraskuuta 1854 Nancy – 27. heinäkuuta 1934 Thorey-Lyautey) oli ranskalainen kenraali ja Ranskan marsalkka vuodesta 1921. 
Elämäkerta.
Lyautey oli koulutukseltaan ratsuväkimies. Hänellä oli aristokraattinen tausta ja hän oli kuningasmielinen. Lyautey sitoutui kristilliseen sosialismiin ja julkaisi arvostetussa "Revue des deux mondes" -lehdessä kiistanalaisen artikkelin, jossa hän arvosteli upseereita muun muassa siitä, että he välittivät enemmän hevosistaan kuin miehistään. Kun tämä yhdistettiin Lyauteyn osin epäsovinnaisiin elämäntapoihin (häntä muun muassa epäiltiin homoseksuaaliksi), hän sai siirron kaukaiseen Tonkiniin. Tonkinissa Lyauteyn esimies oli Joseph Gallieni, jonka rauhallisen valloitusmetodin kiihkeä kannattaja Lyauteystä tuli. Lyautey seurasi Gallienin mukana Madagaskarille, missä Lyautey sai tehtäväkseen rauhoittaa saaren eteläosan. Vuonna 1903 Algerian kenraalikuvernööri pyysi saada nimenomaan Lyauteyn rauhoittamaan maan lounaisosaa, jota marokkolaiset ryöstelijät häiritsivät. Algeriassa Lyautey otti käyttöön lentävät osastot ja valtasi Marokon sulttaanin nimellisesti hallitsemalta alueelta tukikohtia ranskalaisille. Vuonna 1910 Lyautey sai kutsun takaisin Ranskaan, jossa hän sai komennettavakseen armeijakunnan. Vuonna 1912 Lyautey palasi takaisin Marokkoon ja hänestä tuli maan ensimmäinen kenraaliresidentti. Hän toimi sotaministerinä vuosina 1916–1917 ja sai Ranskan marsalkan arvon vuonna 1921. Vuonna 1925 Lyautey siirtyi eläkkeelle, koska hänen toimiaan Rifin sodan aikana oli kritisoitu.
Särkijärvi (Sastamala)

Särkijärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa entisen Mouhijärven kunnan alueella sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 25,5 hehtaaria ja sen pituus on 1,1 kilometriä ja leveys 400 metriä. Järveen laskee metsä- ja pelto-ojia ja sen luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 2,9 kilometriä pitkä laskuoja Rätikkö, joka yhtyy Saikkalanjokeen hieman ennen joen suistoa.
Järven rantaviiva on 2,7 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin peltomaata, mutta pohjoispuolella on myös moreenipohjaista metsämaastoa. Järven länsipäässä on ranta umpeenkasvanutta. Järvellä on viisi tilaa sekä loma-asuntoja. Sekä valtatie 11 että seututie 249 kulkevat järven ohitse. Koillisrannalla on mouhijärveläisten uimaranta.
Fay Spain

Fay Spain (6. lokakuuta 1932 Phoenix – 8. toukokuuta 1983 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä.
Spain aloitti uransa 1950-luvulla televisiosarjojen sivuosissa sekä b-elokuvien seksikkäänä teinityttönä. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Edward L. Cahnin ohjaama "Dragstrip Girl" vuonna 1957. Vuosikymmenen lopulla Spain esiintyi muutamissa laadukkaammissa elokuvissa kuten Anthony Mannin "Luojan oma maatilkku" ("God's Little Acre", 1958) ja Richard Wilsonin "Lain ja oikeuden voitto" ("Al Capone", 1959), mutta palasi pian roskaleffojen viettelijän rooleihin. Vuonna 1961 hän näytteli italialaisessa peplumelokuvassa "Herkules – Atlantiksen valloittaja". Spainin televisioura jatkui episodimaisesti 1970-luvulle saakka. Hänen viimeinen elokuvansa oli Francis Ford Coppolan "Kummisetä osa II" vuonna 1974.
Filmografiaa.
Lähde:
Elliptinen gammafunktio

Elliptinen gammafunktio on q-gammafunktion yleistys, joka taas on tavallisen gammafunktion yleistys. Se määritellään
formula_1
Sille pätevät seuraavat identiteetit:
formula_2
formula_3
formula_4
missä θ on q-theetafunktion.
Jos formula_5, tulee siitä ääretön q-Pochhammerin symboli:
formula_6
Ujalammi

Ujalammi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede.
Ujalammi sijaitsee Ujasuon keskellä ja ovaalin muotoisen lammen halkaisija on 40 metriä. Ainoa oja lampeen on samalla sen laskuoja, joka on yhteydessä suo-ojitukseen. Suolta laskee 1,4 kilometriä pitkä metsäpuro Ahvenusjärveen. Lammena ranta on suota, mutta suon ympäristö on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Lampi on rakentamaton eikä sinne johda tietä.
Ahvenusjärvi (Sastamala)

Ahvenusjärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 17,9 hehtaaria ja sen pituus on 800 metriä ja leveys 400 metriä. Järveen laskee muutama suo-oja, joista yksi on Ujalammin laskuoja. Sen luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 2,2 kilometriä pitkä laskuoja Saikkalanjokeen.
Järven rantaviiva on 2,1 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Länsipäässä rantaan rajautuu kaksi peltoa. Pohjoisrantaan on rakennettu loma-asuntoja, joille johtaa tiet Lampisen ja Iirolan yhdistävältä tieltä.
Historiaa.
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Ahvenussjö".
Matolammi (Sastamala)

Matolammi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede.
Ovaalin muotoisen lammen pituus on 100 metriä eikä siihen laske ojia. Lampi sijaitsee Hepokrvessa olevalla suolla ja sen 800 metriä pitkä laskuoja päättyy Sorvijärveen. Sorvijärven vedet laskevat lopulta Saikkalanjokeen Tiisalanlammin kohdalla. Lammen ympäristö on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta ranta on soistunutta.
Sorvijärvi (Häijää)

Sorvijärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 3,4 hehtaaria ja sen pituus on 450 metriä ja leveys 150 metriä. Järveen laskee kaksi ojaa, joista toinen on Matolammin laskuoja. Sen luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 200 metriä pitkä laskuoja Jänniin, jonka kautta vedet laskevat Saikkalanjokeen.
Järven rantaviiva on 0,85 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin peltomaata. Sen rannalla on yksi maatila ja pari loma-asuntoa, joille johtaa tiet Häijäältä ja Uotsolasta.
Etymologiaa.
Unto Salo on ehdottanut Mouhijärven Uotsolan seudun paikannimistöön perustuen, että alue oli saamenkielisten asukkaiden nautinta-aluetta vielä keskiajan kynnyksellä. Hänen mukaansa suomalaisasutus saapui seudulle 1100–1200-luvuilla, jolloin saamelaiset paikannimet siirtyivät suomalaisten suuhun ja välittyivät sen vuoksi nykypäiviin asti. Salo on myös väittänyt Sorvijärven sopivan tähän nimistöön, koska "sorvi" tarkoittaa saamenkielessä "sarvea". Myös kylän nimi "Mustianoja" olisi viittannut hänen mukaansa ”tummiin asukkaisiin”.
Jänni

Jänni (vanha nimi Jänninjärvi ) on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede.
Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja sen halkaisija on 150 metriä. Järveen laskee vain oja Sorvijärvestä ja sen luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkunsa 1,6 kilometriä pitkä Jänninoja, joka yhtyy Saikkalanjokeen Tiislanlammin alapuolella.
Järven rantaviiva on 0,42 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin savipohjaista peltomaata, joka on metsittynyt järven rannasta. Rannalla on yksi loma-asunto, jonne johtaa sama tie kuin Sorviojärvellekin.
Saint-Bonnet-en-Champsaur

Saint-Bonnet-en-Champsaur on kunta Hautes-Alpesin departementissa Ranskassa. Siellä on arviolta 2 047 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 35,85 neliökilometriä. 
Saint-Bonnet-en-Champsaur sijaitsee Dracin laaksossa Gapista Grenobleen johtavan tien varrella, lähellä Écrinsin kansallispuistoa. Matkaa Gapiin on 15 ja Grenobleen 90 kilometriä. Alueen maasto on etupäässä vuoristoista laidunniittyä.
Kunta on tullut tunnetuksi vuonna 2009 kuolleen ja vasta kuolemansa jälkeen löydetyn yhdysvaltalaisen valokuvaajan Vivian Maierin äidin kotikylänä, jossa myös Vivian nuorena eli ja valokuvasi.
Sablé-sur-Sarthe

Sablé-sur-Sarthe, yleensä vain Sablé, on kunta Ranskan länsiosassa Sarthen departementissa Pays de la Loiren alueella. Kunnassa on arviolta 12 575 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 36,92 neliökilometriä.
Luoteessa Sablén kunta rajoittuu Vaigejokeen, joka virtaa kohti etelää kunnan läpi ja yhtyy sitten Sarthejokeen kunnan kaupunkikeskustassa.
Sablén nähtävyyksiin kuuluu Rosayn puistoon 2000-luvun lopulla istutettu puulajipuisto.
Simonswald

Simonswald (; ) on kunta eteläisessä Saksassa Emmendingenin piirikunnassa Baden-Württembergin osavaltiossa. Kunnassa oli kesäkuun 2022 lopussa 3 091 asukasta. Simonswaldin pinta-ala on 74,3 neliökilometriä, josta 60,9 neliökilometriä on metsää. Kunnan nähtävyyksiin kuuluu muun muassa St. Sebastian-Kirche.
Historia.
Paikkakunta mainittiin ensimmäisen kerran 1178. 1600-luvulla alueelle perustettiin ruukki. Kolmikymmenvuotisessa sodassa ruukki tuhoutui, mutta se rakennettiin uudelleen. Vuoden 1950 jälkeen alueen matkailullinen merkitys alkoi kasvaa.
Simonswaldin kunta muodostettiin vuonna 1974, kun Altsimonswald, Haslachsimonswald, Obersimonswald, Untersimonswald ja Wildgutach yhdistyivät.
Urkeš

Urkeš on kukkula, jolla sijaitsi muinainen kaupunki nimeltään Urkeš eli Urkiš. Paikka on myöhemmin saanut nimen Tell Mozan.
Sijainti.
Kukkula sijaitsee Taurusvuorten ja Zagrosvuorten lähellä. Urkeš kuului Transkaukasialaiseen alueeseen. Se sijaitsi hieman Nagarin (Nawar) kaupungin pohjoispuolella. Kaupungin asukkaat olivat enimmäkseen hurrilaisia.
Syyrialais-mesopotamialainen aikakausi.
Urkeš kuului Syyriasta Mesopotamiaan ulottuneeseen alueeseen, jossa vuosina 3000–1500 eaa. vallitsi syyrialais-mesopotamialainen aikakausi. Tällä aikakaudella Mesopotamialla oli vahvat suhteet länteen. Urkešilla oli allianssi Akkadin kuninkaan Naram Sinin kanssa noin 2350–2100 eaa.
Kronologia.
Varhaisimmat merkit asutuksesta Urkešin alueelta ovat peräisin ajalta 5000 eaa., jolloin Mesopotamiassa vallitsi Halafin kulttuuri. Urkešiin alkoi muodostua kaupunki noin 2900 eaa., jolloin sumerilaisilla oli yhteyksiä pohjoiseen. Urkešia hallinneita kuninkaita olivat Tis-atal, Tupkins (2250–2225 eaa.), Šatar-mat, Atal-šen, Ann-atal noin 2050 eaa. ja Te'irru 1800 eaa.
Arkeologia.
Arkeologisissa kaivauksissa Tell Mozasta eli Urkešin alueelta on löydetty Kumarbin temppelin jäännöksiä, jotka ovat peräisin ajalta 2400 eaa. Sieltä on löydetty jäännöksiä myös rinnetemppelistä, jonka ympärille kaupungin muut rakennukset rakennettiin suoraviivaisessa kaavassa 2200–1400 eaa.
Munkkiniemen pensionaatti

Munkkiniemen pensionaatti (nyk. Munkkiniemen koulutustalo) on vuonna 1918 valmistunut Eliel Saarisen suunnittelema jugendrakennus Helsingin Munkkiniemessä osoitteessa Hollantilaisentie 11. Saarinen on suunnitellut myös rakennuksen sisustuksen. Kyseessä on yksi viimeisistä Saarisen Suomessa toteutuneista hankkeista. Yhdessä saman kadun varrella olevien rivitalojen kanssa kyseessä oli ainoa konkreettinen toimeksianto, joka seurasi Saarisen 1915 valmistuneesta Munkkiniemi–Haaga-suunnitelmasta.
Rakennus toimi pensionaattina vain vuoteen 1923 asti. Vuonna 1924 rakennuksessa aloitti toimintansa Kadettikoulu, joka siirtyi Santahaminaan vuonna 1940. Sen tilalle tuli Ilmavoimien esikunta, joka toimi talossa vuosina 1940–1973. Rakennuksessa toteutettiin seuraavaksi peruskunnostus, jonka jälkeen vuonna 1976 talo siirtyi Valtion koulutuskeskuksen käyttöön. Vuonna 2002 koulutuskeskus yhtiöitettiin HAUS kehittämiskeskus Oy:ksi. Rakennuksen päävuokralaiseksi tuli vuonna 2004 tullihallitus ja siellä aloitti Suomen tullin koulutuskeskus, sittemmin Tullikoulu. Tullin koulutuskeskuksen siirryttyä Pasilaan myös tiloissa toiminut HAUS kehittämiskeskus muutti keskustaan tammikuussa 2018 jättäen talon suurimmaksi osaksi tyhjilleen.
Helsingin kaupunginhallitus on vuonna 2019 hyväksynyt omalta osaltaan kaavaehdotuksen, jonka tarkoituksena on rakennuksen muuttaminen asuinkäyttöön. Rakennukseen tulisi 45 asuntoa. Koulutuskeskuksen ravintola Kadetin käytössä olleet ravintolatilat säilyisivät toimistokäytössä. Rakennuksen ulkonäkö ja sisätilat tulisivat muuttumaan jonkin verran. Talon tornisalonki tulisi asuinkäyttöön ja uusia parvekkeita rakennettaisiin. Rakennus on suojeltu.
Marraskuussa 2019 Senaatti-kiinteistöt myi rakennuksen AALTO Ympäristönkehitys Oy:lle, joka aloittaa rakennuksen saneerauksen asunnoiksi.
Mätikkö (Uotsola)

Mätikkö on Pirkanmaalla Sastamalassa Uotsolassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 80,7 hehtaaria ja sen pituus on 2,4 kilometriä ja leveys 800 metriä. Järveen laskee muutama pelto- ja metsäoja, joista Kirkkojärven valuma-alueen laskuoja Myllyoja ja pääuoma Karinjoki ovat suurimmat. Pohjoisesta laskee myös Siilijärven, Iso-Köhkörön ja Pikku-Köhkörön yhteinen laskuoja. Mätikön luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 6,1 kilometriä pitkä Saikkalanjoki.
Järven rantaviiva on 6,1 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa.
Historiaa.
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Mätikkösjö". Samasta kartasta huomataan selvä vedenpinnan aleneminen, koska järven kaakkoispää ulottui aiemmin lähes nykyisen Sorvijärvelle asti. Tämä lahti olisi tämän mukaan lyhentynyt 1,4 kilometriä.
Salpausselän kirkko

Salpausselän kirkko on Lahdessa sijaitseva evankelis-luterilainen kirkko, joka valmistui vuonna 1972. Keltatiilisen kirkon suunnitteli Helmer Löfström.
Salpausselän kirkko on matala ja eleettömäksi luonnehdittu rakennus, jonka eri osat muodostavat suorakulmion mallisen sisäpihan.
Syyskuussa 2025 Lahden seurakuntayhtymä ilmoitti, että Salpausselän kirkolle haetaan purkulupaa ja tilalle suunnitellaan uutta. Salpausselän kirkolla on esiintynyt runsaasti sisäilmaongelmia.
Rakennuksen historia.
Salpausselän kirkosta järjestettiin suunnittelukilpailu vuonna 1967, jonka voitti arkkitehti Kristian Gullichsenin työryhmä. Heidän ehdotuksensa korosti taloudellisuutta, muunneltavuutta ja nykyaikaisuutta. Lopulta kirkon kuitenkin suunnitteli helsinkiläinen Woldemar Baeckmanin ja Helmer Löfströmin arkkitehtitoimisto, vaikka he tulivat suunnittelukilpailussa vasta kolmansiksi. Heidän toteuttamansa lopulliset suunnitelmat valmistuivat vuonna 1971.
Siilijärvi

Siilijärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa Uotsolassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 14,6 hehtaaria ja sen pituus on 600 metriä ja leveys 450 metriä. Järveen laskee yksi oja, joka on Iso-Köhkörön laskuoja. Siilijärven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa kilometrin pituinen laskuoja Mätikköön.
Järven rantaviiva on 1,7 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannalla on paljon loma-asuntoja ja aikoinaan järven rannassa toimi Mouhijärven meijeri.
Historia.
Siilijärven ja Uotsolan kylän nimiä on arveltu alkuperältään saamelaiseksi nimiksi. Siili ei ole suomalainen alkuperäislaji, sillä se saapui Suomeen aikaisintaan 1800-luvulla. Siksi vanhalle Siilinjärvelle on haettu toinen etymologia. Sellainen löytyy siita-, siiti- ja siili- alkuisena sanana merkityksellä eli "lappalaisten talvikylä" tai "lapinkylä". Myös Siilinjärven kupeessa oleva Uotsolan taajaman nimi sopii asiayhteyteen, sillä vuosso-, vuotso- ja uotso-alkuiset nimet ovat appelatiivina eli "kapea, vetinen suo". Nimen säilyminen nykypäiviin voidaan ajatella niin, että maanviljelijät tunsivat rautakaudella tai keskiajalla lappalaisia Mouhijärvellä ja tiesivät paikkojen nimet. Kun viljely alkoi myös Mouhijärvellä, ottivat viljelijät myös käyttöönsä samat nimet.
Jäämeri (albumi)

Jäämeri on vuonna 1992 ilmestynyt Radiopuhelimet-yhtyeen neljäs studioalbumi. Se eroaa edeltäjistään erityisesti hitaamman tempon vuoksi, ja albumilla on myös jazzvaikutteita, joita kitaristi Jarno Mällisen mukaan tuli Charles Mingusin tuotannosta. Kriitikot suhtautuivat Jäämereen aluksi varautuneesti, mutta myöhemmin sitä on pidetty jopa yhtyeen parhaimpana levynä. 
Albumi toi Radiopuhelimille yhtyeen ensimmäisen listasijoituksen, kun se oli viikon ajan Suomen virallisen listan sijalla 34. Toisen kerran Jäämeri nousi Suomen albumilistalle sijalle 35 huhtikuussa 2014, jolloin Svart Records julkaisi sen uudelleen vinyylinä. Levyn tuottajaksi on merkitty Riku Mattila, mutta avustajana oli myös äänittäjänä toiminut Mikko Karmila.
Varjopankki

Varjopankki (, ) tarkoittaa pankkitoiminnan säätelyiden ja lakien ulkopuolella olevaa pankinomaista toimintaa, jota harjoittavat muun muassa erilaiset rahastot, sijoitusrahastot, pääomasijoittajat, rahoitusyhtiöt ja yrityslainoja myöntävät yritykset. Juridisesti varjopankkeja ei kuitenkaan lueta pankeiksi. 
Termin otti käyttöön vuonna 2007 PIMCO:n ylemmässä johtoportaassa työskennellyt ja suuria omaisuuseriä liikutellut Paul McCulley kuvaillakseen laillisuusperiaatteita, joita länsimaalaiset pankit käyttivät pitääkseen monimutkaiset ja omaisuussuhteiltaan ja kytköksiltään salaillut lainat poissa pankkien taseesta. Nykyään sanaa käytetään jo laajemmalti.
Finanssikriisejä vahtivan FSB:n (Financial Stability Board:in) kuvailemana sana tarkoittaa "pankkijärjestelmän ulkopuolisia luotonvälitysmarkkinoita" toisin sanoen kaikkien muiden kuin pankkien lainaamaa lainarahaa.
Varjopankkeja ovat esimerkiksi Hedge Funds -rahastot, sijoitusrahastot ja korkorahastot.
Suomalaisia varjopankkeja on esimerkiksi vuonna 2012 toimintansa aloittanut GF Money Oy, sijoituspalveluyhtiö Fimin korkorahastot ja Evli pankin korkorahastot.
Varjopankkisektori laajenee, koska sitä valvotaan vähemmän kuin säädeltyä pankkisektoria. Varjopankkitoiminta on lisääntynyt muun muassa viime aikojen finanssikriisien ja säätelyiden tiukentumisen seurauksena ja pelätään, että pankkitoiminta on yhä enenevässä määrin muuttumassa varjopankkitoiminnaksi joka on lain ja säätelyiden ulottumattomissa.
Maailman suurimmat varjopankkisektorit ovat Yhdysvalloissa, Isossa-Britanniassa ja Kiinassa.
Varjopankkisektorin kasvaminen huolestuttaa monia, sillä sen epäillään aiheuttavan taloudellista epävakautta suurpääoman virratessa yhä enenevässä määrin pankeista varjopankkitoiminnan puolelle mm. veroparatiisien siirtyessä yhä avoimempaan rahapolitiikkaan. Yksi keskeisimmistä vuoden 2007 finanssikriisiin johtaneista asioista oli liian suureksi kasvanut varjopankkitoiminta.
IMF:n mukaan varjopankit aiheuttavat riskejä maailmanlaajuiselle rahoitusjärjestelmälle, koska varjopankkitoiminta perustuu lyhytaikaiseen rahoitukseen. Riskien seurauksia tuli ilmi esimerkiksi vuosien 2007–2009 finanssikriisissä.
"Varjopankeilla saattaa olla hyödyllinen rooli perinteisen pankkitoiminnan täydentäjänä, ne voivat laajentaa luotonsaantia tai tukea markkinoiden likviditeettiä, maturiteetti-transformaatiota ja riskien hajauttamista", toteaa IMF kuitenkin myös varjopankkien mahdollisista hyvistä puolista.
Varjopankit houkuttelevat suursijoittajia nykyisten matalien korkojen aikoina, kun halutaan sijoituksille parempaa tuottoa. Suuret institutionaaliset sijoittajat hakevat varjopankeista "turvallista omaisuutta".
Varjopankkeja koskevat ensimmäiset kansainväliset sääntelyt astuivat voimaan vuonna 2015.
Kahdenkymmenen johtavan talousmaan G20-ryhmän johtajat kokoontuivat Venäjällä syyskuussa 2013 luomaan sääntöjä ja ohjausta varjopankkisektorille G20:een kuuluvan FCB:n (Financial Stability Board:in) johdolla.
Sanajahti

Sanajahti on Fugon kehittämä ja julkaisema 4. huhtikuuta 2012 ilmestynyt pulmapeli. Se on saatavilla iOS:ille ja Androidille.
Sanajahdin ideana on löytää 16 ruudun kirjainsokkelosta minuutissa ja 30 sekunnissa mahdollisimman monta suomenkielistä oikeaa sanaa. 
Sanajahdissa on kolme erilaista pelimuotoa: Klassikko, jossa pidemmistä sanoista saa enemmän pisteitä kuin lyhyemmistä sanoista, Rationaalinen, jossa jokainen sana on samanarvoinen ja niiden löydetty määrä ratkaisee, sekä Idealistinen, jossa pisimmän sanan ensimmäisenä löytänyt voittaa. Pelin jälkeen tulokset näkyvät tulostaulukossa, johon pääsee 200 parasta. Sanajahdissa on mahdollista pelata myös harjoittelupelejä, joiden pisteet eivät nosta tasoa. 
Pelaaja saa asettaa itselleen käyttäjänimen, kun hän on saavuttanut online-peleissä 1 000 pistettä. Sitä ennen hän on pelaa peliä vieras-nimimerkillä. Online-pelien pisteiden maksimimäärä vaihtelee, yleensä sadan ja neljänsadan välillä.
Sanajahtia on julkaistu usealle eri kielelle. Englannissa peli tunnetaan nimellä "Wordz". Pelillä on yli kymmenen miljoonaa rekisteröitynyttä käyttäjää ja se on App Storen mukaan maailman suosituin ilmaissovellus yli 20 maassa.
Sanajahdin jatko-osa Sanajahti 2 ilmestyi vuonna 2013.
Rasheed Dwyer

Rasheed Dwyer (s. 29. tammikuuta 1989) on jamaikalainen pikajuoksija. Hänen päämatkansa on 200 metriä, jossa hänen ennätyksensä on vuonna 2015 Torontossa juostu 19,80. Sivulajissaan 100 metrillä Dwyer on parhaimmillaan juossut aikaan 10,10 vuonna 2016 Kingstonissa.
Dwyer oli mukana voittamassa pikaviestin maailmanmestaruutta vuoden 2015 MM-kilpailuissa Pekingissä juoksemalla alkuerissä. Lontoon 2017, Dohan 2019, Eugenen 2022 ja Budapestin 2023 MM-kilpailuissa hän karsiutui 200 metrin välierissä. IAAF World Relays -kilpailuissa hän sai pronssia 4 × 200 metrin viestissä 2017. Hän voitti vuonna 2011 kultaa kesäuniversiadien 200 metriltä Shenzhenistä. Kahta vuotta myöhemmin Dwyer oli universiadien 200 metrillä jälleen mitaleilla, nyt sijoitus oli toinen. Vuonna 2014 hän voitti kultaa Kansainyhteisön kisojen 200 metriltä Glasgow'sta. Vuonna 2010 Dwyer saavutti hopeaa Kansainyhteisön kisojen 4×100 metrin viestistä Delhistä. Vuoden 2015 Pan-Amerikan kisoista Torontosta Dwyer saavutti hopeaa 200 metriltä juostuaan kisaennätyksen 19,80 välierissä.
Dwyer on voittanut yhden hopeamitalin Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa sekä kaksi hopeaa ja yhden pronssin Keski-Amerikan ja Karibian kisoista. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008 hän sai 4 × 100 metrin viestissä hopeaa juostuaan alkuerissä. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui 200 metrillä seitsemänneksi.
Jukka Halme (jalkapalloilija)

Jukka Halme (s. 29. toukokuuta 1985 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa HIFK:ta. Pelipaikaltaan Halme on keskikenttäpelaaja. Hänet tunnetaan aggressiivisesta pelityylistään, josta juontaa hänen lempinimensä "Bragun Gattuso". 
Vuonna 2011 Halme siirtyi tuolloin Ykkösessä pelanneeseen HIFK:hon, jota oli edustanut aikaisemmin kausina 2007–2008. Kaudeksi 2013 seura putosi Kakkoseen, mutta nousi sieltä heti takaisin Ykköseen kaudeksi 2014, jolla Halme saavutti joukkueen kanssa Ykkösen mestaruuden ja paikan Veikkausliigassa kaudeksi 2015. Halme solmi seuran kanssa vuoden 2015 loppuun asti voimassa olleen sopimuksen. Hän debytoi pääsarjatasolla huhtikuussa 2015 IFK Mariehamnia vastaan.
Joutjärven kirkko

Joutjärven kirkko on Lahdessa sijaitseva evankelis-luterilainen kirkko, joka valmistui vuonna 1962. Lahtelainen arkkitehti Unto Ojonen suunnitteli kirkon vuosina 1960–1961.
Arkkitehtuuri.
Joutjärven kirkko edusti aikanaan modernia ja käytännöllistä suunnittelua, koska siihen kuului henkilökunnan asuinsiipi ja seurakuntasali. Kirkon jyrkkälinjainen katto ja samaa muotoa toistava kellotapuli ovat hyvin tunnistettavia. Jyrkkä katto oli arkkitehti Unto Ojoselle tyypillinen ratkaisu. Kirkon pääasialliset rakennusmateriaalit ovat keltatiili, liuskekivi ja betoni. Kirkon katto on kuparia.
Kirkon sisustuksen suunnitteli sisustussuunnittelija Olavi Lieto. Sisustukseen liittyviä korjaustöitä on myöhemmin tehty 1990-luvulla ja 2000-luvun puolivälissä.
Taideteokset.
Kirkossa on kaksi kuvanveistäjä Pentti Papinahon suunnittelemaa reliefiä: kirkon sisällä alttariseinällä "Golgata" ja kirkon ulkopuolella reliefi "Kymmenen neitsyttä". Molemmat ovat valmistuneet vuonna 1963.
Edvard Pajunen

Edvard Pajunen (2. kesäkuuta 1888 Padasjoki – 23. toukokuuta 1953 Helsinki) perusti nimeään kantavan kauppaketjun.
Pajusen vanhemmat olivat maanviljelijä Severi Lepistö ja Hilma Salmijärvi. Hän kävi kansakoulun ja käsityökurssin, mutta kiinnostui kauppa-alasta ja toimi jo nuorena Padasjoella tilausasiamiehenä ja myyjänä. Päädyttyään Turkuun hän suoritti 1910 kauppakoulun kurssin. Hän työskenteli Lahdessa 1911, asui Kuopiossa 1912-1913 ja kokeili monia eri ammatteja, mutta asettui sitten Helsinkiin. Pajunen perusti sinne ensimmäisen kauppaliikkeensä keväällä 1918 vaimonsa kanssa. Useita sivumyymälöitä avattiin Helsinkiin 1920-luvulla ja niiden lisäksi saunaliike. 1929 liiketoiminnan harjoittamista varten perustettiin osakeyhtiö Edvard Pajunen Oy. Pajunen osallistui aktiivisesti kauppiaiden järjestötoimintaan, oli Keskon merkittävä osakas ja sen hallintoneuvoston jäsen 1940-luvun lopulla. Hän sai ansioistaan Suomen Vähittäiskauppiasliiton kultaisen ansiomerkin 1945, talousneuvos hänestä tuli 1952.
Pajusen puoliso vuodesta vuodesta 1917 oli Hilja Sofia Routtu (s. 1889). Miehensä kuoltua hän jatkoi perheen pojan kauppaneuvos Aarno Pajusen (1922-1982) kanssa liiketoimintaa, joka kasvoi tämän ja Jussi Pajusen (s. 1954) johdolla merkittävästi. Liikeyritykset myytiin 1987 ja Pajuset perustivat Alepa-ketjun.
Spahotel Casino

Spahotel Casino on Savonlinnan keskustassa Kasinosaarella sijaitseva kylpylähotelli. Tämän lisäksi Spahotel Casino toimii kokous- ja lomahotellina. 
Historia.
Olavin kylpylaitos (St. Olofs bad) valmistui Kasinosaarelle vuonna 1896. Kylpylärakennuksen vieressä sijaitsi ravintola Kasino, jossa oli kylpylän ravintola. Kasinon ravintolan yhteyteen rakennettiin vuonna 1898 juhlasali, jossa järjestettiin monenlaisia kulttuuririentoja, kuten iltamia ja konsertteja. Juhlasali tuhoutui tulipalossa vuonna 1928. Suurin osa kylpylän asiakkaista saapui Pietarista ja Viipurista. Kylpylävieraiden majoitus tapahtui lähinnä saarilla sijaitsevissa huviloissa sekä kaupunkilaisten kodeissa. Alkuperäinen kylpylärakennus tuhoutui tulipalossa vuonna 1964. Kylpylätoiminta Kasinosaarella katkesi muutamaksi vuodeksi tulipalon jälkeen.
Vuonna 1969 kylpylä toimintaa voitiin jatkaa ympärivuotisesti, kun uusi kylpylähotellirakennus valmistui. Kylpylähotelli Casinossa majoitus- ja ravitsemistoimintaa harjoitti Savonlinnan Kylpylaitos Oy. Terveyskylpyläsäätiö omisti kiinteistöt ja harjoitti kylpylätoimintaa. Vuonna 1975 Kylpylaitos Oy:n toiminta siirtyi Lomaliitto ry:lle, josta tuli varsinainen operaattori ja kylpylähotellin hallitsija. Vuonna 2009 Lomaliitto meni konkurssiin, ja sen toiminta päättyi Savonlinnan Kylpylähotelli Casinossa. Kesäkuussa vuonna 2010 toiminnan aloitti Primehotel Savonlinna Oy, ja Casino liittyi osaksi kansainvälistä Best Western -hotellimarkkinointiketjua. Vuonna 2012 Savonlinnan Kansanterveyssäätiö myi Casinon kiinteistön Primehotel Savonlinna Oy:lle. Elokuussa 2016 Spahotel Casino itsenäistyi Best Western -ketjusta yksityiseksi kylpylähotellitoimijaksi. 
Tornihotelli.
Savonlinnan Spahotel Casinon yhteyteen on suunniteltu rakennettavaksi 16-kerroksinen torni. Tornihotellin suunnittelukilpailun voitti helsinkiläinen Arkkitehtityöhuone Artto Palo Rossi Tikka Oy. Hanke ei ole edistynyt eikä rakentamispäätöstä ole tehty (tilanne toukokuussa 2025). 
Palvelut.
Majoitus.
Spahotel Casinon rakennus on kolmekerroksinen. 79 hotellihuoneeseen kuuluu joko parveke tai patio ja 70 huoneeseen järvinäköala. Kesäisin Casinolla on myös käytössään Savut:ilta vuokrattu kesähotelli, joka tuo päähotellin 81 huoneen lisäksi reilut sata huonetta majoituskäyttöön. Kesähotellina toimii hotellin pihapiiristä löytyvät Vuorilinnan rakennukset.
Kokous ja juhlat.
Spahotel Casino tarjoaa juhla- ja kokoustiloja 300 hengelle.
Ravintola ja terassi.
Ravintola Est.1969 on à la carte -ravintola. 
Ravintola Wanha Kasino on varattavissa yksityistilaisuuksiin. Ravintolassa on 300 asiakaspaikkaa. 
Casinon vierassatama.
Spahotel Casinon vieressä on 70-paikkainen vierassatama, jossa on wc, suihku, vesipiste, septitankin tyhjennys, jätehuolto ja pesukonepalvelut.
Obernai

Obernai () on kunta Ranskan koilliskulmassa Alsacen alueen Bas-Rhinin departementissa. Se sijaitsee Vogeesien vuoriston itärinteellä.
Obernaissa on arviolta 10 932 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 25,74 neliökilometriä.
Historia.
Obernain alueen omistivat 600-luvulla Alsacen herttuat. Nimi Obernai esiintyi dokumenteissa ensi kerran vuonna 1240, kun se sai kaupunkioikeudet Hohenstaufenin kuningassuvulta. Tämän myötä Obernai alkoi vaurastua ja liittyi vuonna 1354 osaksi kymmenen Alsacen alueen kaupungin ”dekapolia” Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan alaisuudessa. Obernain asema oli vahvimmillaan 1400- ja 1500-luvuilla, kunnes kolmikymmenvuotinen sota vaurioitti kaupunkia 1600-luvun alkupuolella sen jouduttua ensin keisarikunnan joukkojen ja sitten ruotsalaisten haltuun. Vuonna 1679 Obernai liitettiin Ranskaan ja alkoi toipua muttei koskaan noussut enää entisaikojen merkitykseensä.
Vuonna 1871 Obernai liitettiin muun Alsacen ja Lorrainen tavoin osaksi uutta Saksan valtakuntaa. Nämä saksaksi Elsass-Lothringeninä tunnetut alueet palautuivat Ranskalle ensimmäisen maailmansodan tuloksena 1918.
Talous.
Obernain suurimpia työnantajia ovat Kronenbourgin panimo, saksalaisen Hager Groupin sähkötarviketehdas ja alusvaateyritys Triumph Internationalin jakelukeskus.
Nonadekaanihappo

Nonadekaanihappo eli nonadekyylihappo on orgaaninen yhdiste (tyydyttynyt rasvahappo), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää. Sen kemiallinen kaava on C19H38O2 ja rakennekaava CH3(CH2)17COOH. Nonadekaanihaposta käytetään myös nimeä "nonadekyylihappo".
Nonadekaanihapon moolimassa on 298,504 g/mol, sulamispiste 68,6 °C, kiehumispiste 299 °C (100 mmHg), suhteellinen tiheys 0,877 g/cm3 (24 °C) (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,451 (25 °C) ja CAS-numero 646-30-0.
Nonadekaanihappoa esiintyy eräissä kasveissa, naudan lihassa ja eräiden hyönteisten kemiallisessa viestinnässä feromonina.
Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Lahti)

Pyhän Kolminaisuuden kirkko on Lahdessa sijaitseva ortodoksinen kirkko, jonka suunnitteli vuonna 1953 helsinkiläinen arkkitehti Toivo Paatela. Kirkkorakennus valmistui vuonna 1955, jolloin tontille sijoitettiin myös pappila. Kirkon vihki käyttöön piispa Aleksanteri 9. joulukuuta 1956.
Pyhän Kolminaisuuden kirkkoa peruskorjattiin vuonna 1978, jolloin rakennettiin myös seurakuntasali. Rakennukseen palautettiin alkuperäisen kaltainen vaalea pinta vuoden 1996 kunnostuksen yhteydessä.
Ylidiakoni Leo Kasanko on suunnitellut kirkon ikonostaasin. Kirkossa on useita esineitä ja ikoneita, jotka ovat peräisin Suomen menettämiltä alueilta Karjalasta. Esimerkiksi kattokruunut ovat peräisin vanhasta Valamosta.
Kirkkorakennus suojeltiin asemakaavalla vuonna 1988.
Rheta Grimsley Johnson

Rheta Grimsley Johnson (s. 10. marraskuuta 1953 Colquitt, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen toimittaja, kolumnisti ja tietokirjailija. Hänen kolumnejaan on julkaistu sadoissa lehdissä, ja hän on ollut kommentaareistaan ehdokkaana Pulitzer-palkintoon. Grimsley Johnson on myös kirjoittanut kirjoja, kuten elämäkerran "Tenavat"-sarjakuvan luojasta Charles M. Schulzista.
Elämäkerta.
Nuoruus ja opiskelu.
Rheta Grimsley syntyi vuonna 1953 Colquittissa Georgian osavaltiossa ja kasvoi Montgomeryssä Alabamassa. Hän päätti kahdeksannella luokalla ryhtyvänsä toimittajaksi ja alkoi työskennellä koulunsa sanomalehdessä. Grimsley kävi Auburnin yliopistoa, jossa toimi yliopiston lehden The Auburn Plainsmanin toimittajana. Hän voitti 1974 kansallisen Pacemaker-palkinnon opiskelijatoimittajan työstään.
Grimsley nai opiskeluaikanaan Jimmy Johnsonin, joka loi myöhemmin sarjakuvan "Arlo &amp; Janis". Grimsley Johnson jätti yliopiston ennen valmistumistaan ja muutti miehensä kanssa St. Simonsiin, missä he perustivat viikoittain ilmestyneen lehden, joka kuitenkin lakkautettiin kuuden viikon jälkeen. Tämän jälkeen Grimsley Johnson palasi yliopistoon ja valmistui 1977 pääaineenaan journalismi.
Ura.
Valmistuttuaan Grimsley Johnson työskenteli useissa lehdissä, kuten Auburn Bulletinissa ja The Birmingham Newsissa. Hän aloitti vuonna 1980 memphisiläisessä The Commercial Appeal -lehdessä, missä hän työskenteli vuoteen 1994. Scripps-Howard News Service alkoi 1983 jakaa Grimsley Johnsonin kolumneja ympäri Yhdysvaltoja noin 300 lehteen. Hän julkaisi 1987 The Commercial Appealiin kirjoittamistaan kolumneista kokoelman nimeltä "America’s Faces".
Grimsley Johnson kirjoitti "Tenavien" luojasta Charles M. Schulzista auktorisoidun elämäkerran "Good Grief: The Story of Charles M. Schulz", joka julkaistiin vuonna 1989. Siinä Grimsley Johnson tutkii Schulzin työtä ja elämää ja yhdistää tämän useilla tavoilla "Tenavien" päähenkilöön Jaska Jokuseen.
Grimsley Johnson oli vuonna 1991 ehdolla Pulitzer-palkintoon. Hän siirtyi 1994 The Atlanta Journal-Constitutionin pääkolumnistiksi kuolleen Lewis Grizzardin tilalle. Grimsley Johnsonin omaelämäkerrallinen teos "Poor Man's Provence: Finding Myself in Cajun Louisiana" ilmestyi vuonna 2008. Se käsitteli cajun-kulttuuria, jota hän imi itseensä asuessaan Louisianan Hendersonissa.
Yksityiselämä.
Grimsley Johnson on ollut kolmesti naimisissa. Hänen ensimmäinen miehensä oli sarjakuvapiirtäjä Jimmy Johnson. Hänen toinen miehensä oli toimittaja ja journalismin professori Don Grierson, jonka kanssa hän meni naimisiin 1993. Griersonin kanssa hän osti Louisianan Hendersonista asuntoveneen, jossa he viettivät suuren osan vapaa-ajastaan. Grierson kuoli 2009. Grimsley Johnson nai 2010 eläkkeellä olevan Auburnin yliopiston professorin Hines Hallin.
Iso-Köhkörö

Iso-Köhkörö on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja sen pituus on 800 metriä ja leveys 150 metriä. Järveen laskee yksi oja, joka on Pikku-Köhkörön laskuoja. Sen luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 300 metriä pitkä laskuoja Siilijärveen, joka laskee Mätikköön.
Järven rantaviiva on 1,9 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannalle on rakennettu kuusi loma-asuntoa.
Historiaa.
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Köhkörönjärvi". Vanhassa kartassa Iso- ja Pikku-Köhkörö ovat samaa järveä. Onkin luultavaa, että Köhkörölle on suoritettu järvenlasku, jossa vedenpintaa alennettiin hieman.
Pikku-Köhkörö

Pikku-Köhkörö on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede.
Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja sen halkaisija on 180 metriä. Järveen laskee yksi metsäoja ja sen luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 200 metriä pitkä laskuoja Iso-Köhköröön.
Järven rantaviiva on 0,5 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannalle on rakennettu kolme loma-asuntoa.
Leivonmäen kirkko

Leivonmäen kirkko on nykyisin Joutsaan kuuluvassa Leivonmäellä sijaitseva evankelis-luterilainen kirkko. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Erkko Virkkunen, ja se vihittiin käyttöön 18. kesäkuuta 1960. Kirkon 12-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas.
Uusi kirkko rakennettiin, koska aiempi, vuonna 1873 rakennettu kirkko, tuhoutui tulipalossa vuonna 1958.
Leivonmäen vanha kirkko.
Leivonmäen vanha kirkko oli Theodor Deckerin suunnittelema, tornilla ja leveällä poikkilaivalla varustettu puinen pitkäkirkko, joka edusti ulkonäöltään ajalle ominaista nikkarityyliä. Vapahtajan ristiinnaulitsemista esittänyt alttaritaulu saatiin kirkkoon vuonna 1890, urut vuonna 1900 ja lämmityslaitteet vuonna 1906. Helmikuun 14. päivän vastaisena yönä 1958 syttynyt tulipalo tuhosi parhaillaan korjattavana olleen kirkon perustuksiaan myöten.
Natzwiller

Natzwiller on kunta ja kylä Alsacen alueen Bas-Rhinin departementissa Ranskan koilliskulmassa. Siellä on arviolta 578 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 7,29 neliökilometriä.
Natzwillerin vuoristoinen kunta kuuluu yhteisnimeltään Bruchejoen laaksoksi ("La vallée de la Bruche") kutsuttuun alueeseen. Kylä on yksi suosituimmista matkailukohteista alueella, jossa sijaitsee muun muassa 1 099-metrinen Champ du Feu -vuorenhuippu.
Natzwillerissä oli toisen maailmansodan aikana ainoa Ranskassa sijainnut saksalaisten keskitysleiri Natzweiler-Struthof, joka on säilytetty muistomerkkinä ja laajennettu karkotettujen vastarintaliikkeen edustajien historiaa esittelevällä museolla (, CERD).
Natzwillerin naapurikunnat ovat luoteessa Barembach, koillisessa Grendelbruch, idässä ja etelässä Neuviller-la-roche sekä lounaassa Wildersbach ja Rothau.
Muoti-ilmiö

Muoti-ilmiö (myös "muotivillitys") tarkoittaa jonkin esineen, asian, harrastuksen, vaatemuodin tai kielellisen ilmauksen leviämistä laajalle ihmisjoukolle niin, että sen suosio vähenee nopeasti uutuudenviehätyksensä myötä, ja tämän jälkeen muoti-ilmiö katoaa käytännössä lopullisesti. Uuden ilmiön omaksuminen voi olla eräänlainen joukkoon kuulumisen merkki. Villitykset voivat esiintyä pienissä tai suurissa piireissä, esimerkiksi koululuokan kesken tai koko maan laajuisesti.
Uusia, pysyviä asioita ja ilmiöitä (ks. Innovaatio) ei tule sekoittaa villityksiin. Tällainen voi olla esimerkiksi sosiaalisen median käyttö tai selfiet.
Myös taloudessa voi esiintyä tuoteita, jotka tuottavat hyvin, mutta joiden markkinoiden odotetaan romahtavan tai huomataan romahtaneen. 
Markkinoinnin teoriassa erilaiset trendit jaetaan niiden keston mukaan kolmeen luokkaan: 1) muoti-ilmiöt (), 2) trendit ja 3) megatrendit. Näistä muoti-ilmiö ("fad") on lyhytaikainen ja ennakoimaton ja vailla sosiaalista, taloudellista ja poliittista merkitystä. Trendi on kestävämpi ja ennakoitavampi, ja megatrendillä on laajoja taloudellisia, yhteiskunnallisia sekä poliittisia vaikutuksia, joiden muodostuminen ja vaikutus kestää kauan.
Opiskelijatempaukset muotivillityksinä.
Otollista maaperää muotivillitysten syntyyn ovat olleet oppilaitokset ja niiden opiskelijaporukat, etenkin miespuoliset. Amerikkalaisissa collegeissa 1930-luvulla tuli suosituksi kilpailla siitä, kuka nielaisee elävältä eniten kultakaloja. 1950-luvulla oli muodikasta rynnätä naisopiskelijoiden asuntolaan varastamaan pikkuhousuja (). 1960-luvulla kilpailtiin siitä, montako ihmistä voi ahtautua puhelinkioskiin tai Volkswagen Kuplaan, tai ketkä rikkovat nopeimmin pianon kirveillä ja lekavasaroilla. 1970-luvulla tuli muotiin viuhahtaminen alastomana yleisellä paikalla. Suurin joukkoviuhahdus eli alastonjuoksu, noin 1 500 mies- ja naisopiskelijaa kerralla, tapahtui tiettävästi Georgian yliopistossa 1974.
Muutosliike

Muutosliike () (lyh. ΚΙΝΑΛ, "KINAL") on kreikkalainen keskusta-vasemmistolainen puolue. Se on perustettu vuonna 2018. Muutosliike on vaaliliittopuolue, jonka muodostavat ennen kaikkea Pasok ja Demokraattisten sosialistien liike.
Muutosliike korvasi aikaisemman Demokraattinen ryhmittymä -vaaliliiton. Puolueella on 31 (heti vaalien jälkeen 32) paikkaa Kreikan parlamentissa kesäkuun 2023 parlamenttivaalien jälkeen ja kolme paikkaa Euroopan parlamentissa vuoden 2024 europarlamenttivaalien jälkeen.
Jäsenpuolueet.
Muutosliikkeen jäsenpuolueet tai -liikkeet ovat:
Vaalitulokset.
Puolueen tulokset parlamentti- ja europarlamenttivaaleissa ovat:
Erkki Hiltunen

Erkki Eino Hiltunen (27. heinäkuuta 1927 Kotka – 8. marraskuuta 2018) oli suomalainen koripallovalmentaja ja -tuomari. Hän valmensi Kotkan Työväen Palloilijoissa 40 vuoden ajan valmentaen eri ikäluokkien joukkueita yhteensä 16 kertaa Suomen mestaruuteen ja nämä mukaan luettuina 34 kertaa SM-mitaleille.
Miesten ainoan Suomen mestaruutensa Hiltunen voitti vuotta aikaisemmin SM-sarjaan nousseessa KTP:ssä vuonna 1958: kyseessä oli ensimmäinen pääkaupunkiseudun ulkopuolelle mennyt mestaruus. Lisäksi Hiltunen valmensi KTP:n miehet kahdesti SM-hopealle ja kuudesti SM-pronssille: yhdeksän mitalin kokonaismäärällään hän on Kari Liimon jälkeen historian toiseksi menestynein miesten SM-sarjavalmentaja.
Hiltunen on nimetty Suomen koripallon Hall of Fameen, ja KTP on nostanut hänen valmentajapaitansa kattoon.
Elämä ja ura.
Valmentajana.
Korjaamopäällikkönä työskennellyt Hiltunen suoritti Pajulahdessa valmentajakurssin vuonna 1950 ja aloitti Kotkan Työväen Palloilijoiden valmentamisen vuonna 1953. Vuonna 1957 hänen valmentamansa KTP nousi miesten SM-sarjaan, ja heti nousunsa jälkeisellä kaudella 1958 seura voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa, joka oli samalla ensimmäinen Helsingin ulkopuolelle mennyt mestaruus. Hiltunen toimi pääsarjatasolla KTP:n päävalmentajana vuosina 1957–1966, 1970 ja 1974–1977. Hänen alaisuudessaan KTP voitti 179 pääsarjaottelua 284:stä. Yhteensä Hiltunen valmensi KTP:ssä 40 vuoden ajan valmentaen joukkueensa yhteensä 16 Suomen mestaruuteen ja 34 kertaa SM-mitaleille.
Tärkeimpänä mestaruutenaan Hiltunen piti A-poikien vuoden 1955 SM-kultamitalia, joka vaikutti myös seuran miesjoukkueen menestyksennälkään. Hänen 1970-luvulla valmentamansa juniorit, muun muassa Pertti Marttila ja Jarkko Tuomala, vaikuttivat voimakkaasti KTP:n menestysvuosiin 1980- ja 1990-luvuilla. Hiltusen viimeinen SM-mitali oli C-poikien SM-pronssi vuonna 1995.
Muut toimet koripallossa.
Hiltunen vaikutti suomalaiseen koripalloon myös laajemmin kuin valmentajana. Hän kirjoitti Tony Bärlundin kanssa KTP:n kaksiosaisen koripallohistoriikin ja oli mukana koripallomuseon perustamisessa Kotkaan. Suomen Koripalloliitossa Hiltunen toimi useissa luottamustehtävissä, muun muassa hallituksessa 1960– ja 1970-luvuilla. Koripallotuomarina hän toimi 73 pääsarjaottelussa ja lisäksi maaotteluissa. Vuonna 1997 Hiltusesta tuli Suomen Koripalloliiton historian kuudes kunniajäsen, ja vuonna 2014 hänet nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen. Vuonna 2012 Hiltunen ja Larry Pounds olivat ensimmäiset henkilöt, joiden paidat nostettiin KTP:n areenan kattoon.
Timo Toikka (koripalloilija)

Timo Teuvo Ilmari Toikka (3. maaliskuuta 1938 Kotka – 9. helmikuuta 2018 Kotka) oli suomalainen koripalloilija.
Toikka pelasi miesten SM-sarjaa Kotkan Työväen Palloilijoissa 13 kautta vuosina 1957–1970. Hän saavutti pelaajaurallaan kaksi Suomen mestaruutta, kaksi SM-hopeaa ja viisi SM-pronssia. Yhteensä Toikka pelasi KTP:ssä 257 runkosarjaottelua 10,6 pisteen keskiarvolla.
Koripallon lisäksi Toikka kilpaili nuorena myös muissa urheilulajeissa. Hän muun muassa voitti seiväshypyn nuorten Suomen mestaruuden vuonna 1955 ja jalkapallossa Kymenlaakson nuorten piirinmestaruuden. Toikka toimi KTP:n puheenjohtajana vuosina 1972–1981. Hän toimi KTP:n joukkueenjohtajana mestaruusvuonna 1988.
Sant’Angelo dei Lombardi

Sant'Angelo dei Lombardi on kunta Italiassa Campanian alueella Avellinon maakunnassa.
Historia.
Kunnan alueella on ollut asutusta jo ennen ajanlaskun alkua. Se sijaitsee kahden muinaisen asutuksen, Compsan ja Aeclanumin välissä, ja alueella on tehty arkeologisia löytöjä asutuksesta. Se linnoitettiin ensimmäisen vuosituhannen loppupuolella osana linnoitusketjua, jolloin Sant'Angelo dei Lombardi sijaitsi sitä hallinneen Salernon ruhtinaskunnan rajaseudulla. Vuonna 1076 Robert Guiscard valloitti alueet ja samalla myös Sant'Angelo dei Lombardin. Myöhemmin 1400-luvulla aluetta hallitsi Anjou-suku.
Nähtävyyksiä.
Kunnan tärkein nähtävyys on Abbazia del Goleton luostari. Sitä pidetään yhtenä Etelä-Italian arkkitehtonisesti tärkeimmistä rakennuksista. Sen perusti Guglielmo da Vercelli noin vuonna 1133, ja hän myös kuoli luostarissa vuonna 1142. 
Vuoden 1980 maanjäristys.
Sant'Angelo dei Lombardi oli yksi pahiten vuonna 1980 Irpinian maanjäristyksestä kärsineitä kuntia. Sen vanhakaupunki oli hyvin säilynyt maanjäristykseen saakka, mutta se tuhoutui siinä pahoin. Kunnassa menehtyi järistyksessä 482 henkilöä.
Vézac (Dordogne)

Vézac on Ranskan kunta Dordognen departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella maan lounaisosassa. Kunnan pinta-ala on 13,0 neliökilometriä ja siellä on arviolta 620 asukasta (vuonna 2016).
Vézacin tärkeimmät nähtävyydet ovat esihistoriallinen luola ja 1600-luvulta peräisin olevan Marqueyssacin linnan puutarha.
Vézacin naapurikunnat ovat pohjoisessa Saint-André-d’Allas, koillisessa Sarlat-la-Canéda, idässä Vitrac, kaakossa La Roque-Gageac, etelässä Cénac-et-Saint-Julien, lounaassa Castelnaud-la-Chapelle ja lännessä Beynac-et-Cazenac.
Sam Lacey

Samuel "Sam" Lacey (8. maaliskuuta 1948 Indianola, Mississippi – 14. maaliskuuta 2014 Kansas City, Missouri) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. NBA:ssa Lacey pelasi 13 kautta vuosina 1970–1983.
Sentterinä pelanneen Laceyn varasi NBA:han viidennellä vuorolla Cincinnati Royals, jossa hän pelasi vuoteen 1981 asti. Kingsin nimi vaihtui Laceyn aikana ensin Kansas City-Omaha Kingsiksi, sitten Kansas City Kingsiksi ja Laceyn jälkeen Sacramento Kingsiksi, joka on nostanut kattoon Laceyn pelinumeron 44. Vuonna 1975 Lacey valittiin un. Kingsin jälkeen Lacey pelasi vielä kaudet New Jersey Netsissä ja Cleveland Cavaliersissa.
Lacey kuoli kotonaan Missourin Kansas Cityssä 14. maaliskuuta 2014, 66-vuotiaana.
L’Absie

L’Absie on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se sijaitsee Niortin pohjoispuolella. Kunnan pinta-ala on 13,0 neliökilometriä ja siellä on arviolta 941 asukasta (vuonna 2016).
Adilly

Adilly on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se sijaitsee Parthenayn luoteispuolella. Kunnan pinta-ala on 12,9 neliökilometriä ja siellä on arviolta 302 asukasta (vuonna 2019).
Aiffres

Aiffres on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Sen pinta-ala on 25,7 neliökilometriä ja siellä on arviolta 5 510 asukasta (vuonna 2016).
Aiffres kuuluu Niortin kaupungin ympärille syntyneeseen 45 kunnan muodostamaan taajamakuntaan Communauté d'agglomération du Niortais (CAN).