tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
John H. Roberts

John Howell Roberts (s. 28. lokakuuta 1941 Princeton, New Jersey) on yhdysvaltalainen musiikkikirjastonhoitaja ja musiikintutkija.
Roberts opiskeli musiikkia Haverford Collegessa, josta hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1963, ja sittemmin Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, josta väitteli vuonna 1977, aiheenaan Giacomo Meyerbeerin ooppera "Afrikatar". Samana vuonna hän valmistui kirjastonhoitajaksi Rutgersin yliopistosta (tutkintona "Master of Library and Information Science").
Kirjastouransa Roberts aloitti vuonna 1969 Yalen yliopistossa ja usean välivaiheen kautta vastaavasti päätti vuonna 2007 Kalifornian yliopistossa, jossa ehti toimia viimeiset kaksikymmentä vuotta musiikkiosaston kirjaston johtajana. Berkeleyn-kaudellaan hän toimi vuosina 1991–2007 myös yliopiston musiikkitieteen professorina. Vuosina 1995–2001 Roberts oli International Association of Music Libraries, Archives and Documentation Centresin varapuheenjohtaja ja vuosina 2001–2004 sen puheenjohtaja.
Musiikintutkijana Robertsin erityisalana on Georg Friedrich Händel ja tämän sävellystuotanto. Vuodesta 1991 Roberts on kuulunut Händelin koottujen teosten ("Hallische Händel-Ausgabe") toimituskuntaan; lisäksi hän on säveltäjän musiikillisia vaikutteita kokoavan "Handel Sources" -sarjan toimittaja. Hän on myös muiden muassa "The New Grove Dictionary of Music and Musicians" -tietosanakirjan ja "Répertoire International des Sources Musicalesin" toimituskuntien jäsen.
Monthoiron

Monthoiron on kunta läntisessä Ranskassa Viennen departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Kunnan nähtävyys on linna "Château de Monthoiron" ja sen kaksi erillistä tornia. Torneista toinen on puolustustorni "Tour-Forteresse de Monthoiron". Se on rakennettu viimeisten tutkimusten mukaan Leonardo Da Vincin suunnitelmien mukaan, tai ehkä jopa hänen rakennuttamaksi.
Archigny

Archigny on kunta läntisessä Ranskassa Viennen departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Kunnan nähtävyys on 1100-luvulta peräisin oleva luostari "Abbaye de l'Étoile", joka kuuluu Ranskan historiallisiin monumentteihin.
Kielinvuono

Kielinvuono () on Jyllannin niemimaalla, Pohjois-Saksassa, Schleswig-Holsteinin osavaltiossa sijaitseva ja Kielinlahdesta erkaneva Itämeren lahti. Se on noin 15 kilometriä pitkä. Vuono erottaa Dänischer Wohldin ja Wagrienin niemet toisistaan. Schwentinejoki laskee Kielinvuonoon.
Vuonon perukassa on Kielin kaupunki. Muita merkittäviä paikkakuntia vuonon rannalla ovat Laboe ja Heidendorf. Kielin kanavan itäinen pää sijaitsee Kielinvuonon länsirannalla Holtenaussa, noin viisi kilometriä Kielin kaupungista pohjoiseen.
Greg Joyner

Greg Joyner (s. 31. joulukuuta 1957 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalais-suomalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. Taitavana puolustajana ja levypallojen ottajana tunnettu Joyner on Suomen pääsarjahistorian menestyksekkäimpiä pelaajia. Hän voitti urallaan muun muassa kolme Suomen mestaruutta ja neljä Suomen cup-mestaruutta, ja hänet valittiin neljä kertaa SM-sarjan/SM-Koriksen vuoden puolustuspelaajaksi.
Ura.
Joyner varattiin NBA:han , mutta hän ei koskaan pelannut sarjassa. Hän asui urallaan Chilessä, Argentiinassa ja Venezuelassa mutta palasi aina Suomeen, jossa hän pelasi 14 pääsarjakaudella. Vielä vuosituhannen vaihteessa, yli 40-vuotiaana, hän voitti viimeisen neljästä SM-sarjan/SM-Koriksen vuoden puolustuspelaajan palkinnostaan ja essintyi myös Suomen maajoukkueessa. Joyner kuului Suomessa pelatessaan useasti erilaisten tilastokategorioiden kärkipelaajiin ja voitti muun muassa kolme Suomen mestaruutta, yhteensä kahdeksan miesten SM-mitalia ja neljä Suomen cupin mestaruutta. Suuren osan joukkuesaavutuksistaan hän voitti Torpan Pojissa, jossa hän pelasi myös eurooppalaisissa seurajoukkuekilpailuissa.
Joyner tunnettiin pelaajana taitavana puolustajana ja levypallojen ottajana. Hippo Taatila kuvaili häntä "likaisen työn erikoismieheksi". Joyner on toiminut pelaajauransa jälkeen juniorivalmentajana pääkaupunkiseudulla.
Agilisaurus

Agilisaurus (nimen merkitys: ”ketterä lisko”) oli linnunlantioisiin kuulunut kasvinsyöjädinosaurussuku. Sukuun kuului yksi laji, tyyppilaji "A. louderbacki". "Agilisauruksen" nimi viittaa sen kevyeen rakenteeseen ja luurankoon. "Agilisaurus" eli jurakaudella. Sen fossiileja on löydetty Kiinasta. 
Fossiilit.
"Agilisauruksesta" on löydetty yksi, lähes täydellinen luuranko. Siitä puuttuu osia vasemmista etu- ja takaraajoista. Kyseinen luuranko on löydetty Kiinasta, Sichuanin maakunnasta. Luurankoa säilytetään Zigong Dinosaur Museumissa, Kiinassa.
Ominaisuudet.
"Agilisauruksen" pituus oli 1,2 metriä. Sillä oli kevyt rakenne ja luuranko. Takajalat olivat monien muiden ornithopodien tapaan etujalkoja pidemmät. Tämä johti korkeaan nopeuteen. Nopeuden ja ketteryyden yhdistelmä oli luultavasti "Agilisauruksen" ensisijainen puolustautumiskeino petoja vastaan, sillä kyseisellä dinosauruksella ei ollut minkäänlaista panssaria suojana. "Agilisaurus" oli päiväeläin.
Luokittelu.
"Agilisauruksen" luokittelu on ollut vaikeaa, koska sillä ei ole samantyyppisiä ominaisuuksia minkään linnunlantioisiin kuuluvan ryhmän kanssa. Tämä on johtanut kahteen ajatukseen, siihen että joko "Agilisaurus" on esimerkki myöhään selvinneestä, alkukantaisesta ornithopodista, tai sitten kyseessä on vielä tuntemattomaan, määrittemättömään ryhmään kuuluva dinosaurus.
Montmorillon

Montmorillon on kunta keskisessä Ranskassa Viennen departementissa Uusi-Akvitanian alueella.
Nähtävyyksiä.
Kunnan nähtävyyksiä on sen vanha silta "Vieux pont" sekä uskonnollisia rakennuksia kuten kappeli "Octogone de Montmorillon", kirkko "Notre-Dame de Montmorillon" sekä kuolleiden lyhty "Lanterne des morts de Moussac".
As-molliasteikko

As-molliasteikko on Asista alkava mollisävelasteikko. Luonnolliseen as-molliin kuuluvat sävelet As, B, Ces, Des, Es, Fes, Ges ja As. Se on Ces-duurin rinnakaismolli ja sen muunnosduuri on As-duuri. As-mollin subdominanttisointu on des-mollisointu ja luonnollisen mollin dominanttisointu on Es-mollisointu, jossa on as-mollin seitsemäs sävel Ges, joka ei ole varsinainen johtosävel. Johtosävel esiintyy harmonisen mollin mukaisessa dominanttisoinnusa, joka on Es-duurisointu, ja siinä oleva asteikon johtosävel on G, joka saadaan ylentämällä luonnollisen mollin seitsemäs sävel.
As-mollin etumerkintä eri nuottiavaimilla.
Neljällä yleisimmällä avaimella.
&lt;score&gt;{ \new Staff \with{ \magnifyStaff #3/2 } « \time 4/16 \override Score.TimeSignature #'stencil = ##f { \clef treble \key aes \minor s16 \clef alto \key aes \minor s16 \clef tenor \key aes \minor s16 \clef bass \key aes \minor s16 } » }&lt;/score&gt;
Neljällä yleisimmällä nuottiavaimella (diskantti-, altto-, tenori- ja bassoavain) on vakiintuneet standardit, miten niille kirjoitetaan etumerkit. As-mollin etumerkit kirjoitetaan niille ylläolevin tavoin.
Tunnettuja klassisia sävellyksiä as-mollissa.
Kuten Ces-duuri, myös as-molli on yksi harvinaisimpia asteikoita taidemusiikissa. As-mollissa lähtökohtaisesti kaikki seitsemän säveltä on alennettu, mutta johtosävelen saamiseksi Ges:n voi palauttaa G:ksi, jotta johtosävel saadaan puolisävelaskeleen päähän toonikasta, jolloin dominanttisoinnuksi saadaan Es-duuri.
As-mollin sijasta käytetään monesti sen enharmonista vastinetta, gis-mollia, jossa on viisi ylennystä.
Tunnettua populaarimusiikkia as-mollissa.
Pop-, rock- ja iskelmämusiikissa kitarat viritetään silloin tällöin jenkkivireesen. (E♭-A♭-d♭-g♭-b♭-e♭1) Tällöin a-mollissa soitetut kappaleet voidaan ajatella soivan as-mollissa. Esimerkkejä "as-mollissa" (a-molli + jenkkivire) soitetuista kappaleista ovat muun muassa
Le Dorat

Le Dorat on kunta keskisessä Ranskassa Haute-Viennen departementissa Uuden-Akvitanian alueella.
Nähtävyyksiä.
Kunnan nähtävyyksiä on kollegiaalinen kirkko "Collégiale Saint-Pierre du Dorat". Kirkko rakennettiin 1100-luvulla, mutta se linnoitettiin 1400-luvulla suojaamaan kaupunkia. 1400-luvulla kaupungin puolustusta vahvistettiin rakentamalla valleja ja muureja. Muurista on jäljellä yksi portti "Porte Bergère".
Kenneth Cederberg

Kenneth Cederberg (s. 18. marraskuuta 1969) on entinen suomalainen maajoukkuetason suunnistaja. Seuratasolla hän edusti Gamlakarleby IF:ää, IF Femmania ja Pargas IF:ää.
Cederberg voitti pikamatkan avoimet Pohjoismaiden mestaruuskilpailut 1995 Ruotsin Skellefteåssa. Opiskelijoiden MM-kisoissa Cederberg saavutti 1992 Skotlannissa kultaa ja pronssia. 
Suunnistuksen maailmancupissa paras osakilpailusijoitus oli kuudes sija. Ensimmäisessä Park World Tour:issa 1996 hän saavutti parhaana suomalaisena neljännen sijan. SM pitkältä matkalta Cederberg:illä on 2 SM kultaa (1992 ja 1998). Jukolan viestissä Cederberg ankkuroi Pargas IF:n joukkueen toiseksi vuoden 1997 Jyväs-Jukolassa.
Amadeu Antonio -säätiö

Amadeu Antonio -säätiö () on vuonna 1998 perustettu saksalainen säätiö, joka vastustaa äärioikeistoa, rasismia ja antisemitismiä. Säätiön päätavoiteena on tukea ja rohkaista kansalaisyhteiskuntaa vastustamaan äärioikeistolaista kulttuuria kaikkialla Saksassa. Säätiön motto on ”rohkaise, neuvo, rahoita”. Sen perustivat Karl Konrad Graf von der Groeben sekä Anetta Kahane, joka nimitettiin säätiön puheenjohtajaksi. Saksan liittopäivien silloisesta puhemiehestä Wolfgang Thiersestä tuli säätiön suojelija.
Säätiö nimettiin Amadeu Antonio Kiowan mukaan, joka oli vuonna 1990 yksi Saksojen yhdistymisen jälkeisen äärioikeistoväkivallan uhreista.
Säätiön toiminta.
Säätiö suunnittelee ja toteuttaa kampanjoita verkossa ja sen ulkopuolella. Se tekee yhteistyötä erilaisten instituutioden kanssa mediassa, kansalaisyhteiskunnassa sekä valtiotasolla. Sen toimintaa ovat muun muassa:
Tämän verkkotarjonnan ohella säätiö tekee merkittävää operoivaa työtä, jolla se luo strategioita äärioikeistoa vastaan paikallistasolla ja tutkii sen yhteisörakennetta (esimerkiksi naisten roolia liikkeessä). Esimerkki hankkeista on ”Kein Ort für Neonazis” (”Ei paikkaa uusnatseille”). Säätiö tarjoaa taloudellista, hallinnollista ja asiantuntemuksellista tukea juuri ennen vaaleja suoritettavalle toiminnalle. Yksi projekti on ”Region in Aktion” (Alue toiminnassa), joka analysoi, kuinka kansalaisyhteiskuntaa voidaan tukea äärioikeistolaisten vaalivoittojen paineessa maaseutualueilla, kuten Mecklenburg-Etu-Pommerissa ja Brandenburgissa. Säätiö pyrkii luomaan verkostoja paikallistasolle kannustamalla vaihtoehtoisia nuorisokulttuureja ja yhteisöjä tuen suvaitsemattomuudelle ja rasismille vähentämiseksi.
Säätiö on tukenut tähän mennessä yli 770 tavoitetta ja hanketta, joissa vastustetaan rasismia, antisemitismiä ja äärioikeistoa sekä puolustetaan demokaattista kulttuuria ja vähemmistöjen oikeuksia.
Tammikuussa 2016 julkistettiin verkon vihapuhetta torjuva Online Civil Courage Initiative -organisaatio, jossa säätiö tekee yhteistyötä muun muassa Saksan oikeusministeriön ja Facebookin kanssa. Yhteistyön pelätään uhkaavan sananvapautta muun muassa tukahduttamalla keskustelua Euroopan pakolaiskriisistä.
Yhteistyökumppanit.
Säätiö hyödyntää profiiliaan ja resurssejaan laajentaakseen rooliaan Saksan ulkopuolelle. Eurooppalaisten ja yhdysvaltalaisten strategisten kumppanuuksien kautta säätiö toivoo pystyvänsä vastaamaan haasteisiin muuallakin maailmassa samanlaisella menestyksellä ja määrätietoisuudella kuin Saksassa. Sen kumppaneita Saksassa ja muualla ovat:
Saksa:
Eurooppa:
Yhdysvallat:
Galinstaani

Galinstaani on huoneenlämmössä nestemäinen metalliseos. Tyypillinen seossuhde on 68 % galliumia, 22 % indiumia ja 10 % tinaa sekä sulamispiste –19 °C. 
Galinstaania käytetään vähäisemmän myrkyllisyytensä ja reaktiivisuutensa vuoksi korvaamaan elohopeaa ja NaK -seosta (natrium/kalium) muun muassa lämpömittareissa ja joissain lämmönsiirtojärjestelmissä. Toisin kuin elohopea, galinstaani kuitenkin tarttuu ja leviää herkästi eri pintoihin kuten lasiin, joten esimerkiksi kuumemittarin mittaputken sisäpinta on päällystettävä galliumoksidilla tarttumisen estämiseksi.
Katso myös.
Muita tarkkoja seoksia joilla on erityisominaisuuksia:
Robert Sobera

Robert Sobera (s. 19. tammikuuta 1991 Wrocław) on puolalainen seiväshyppääjä.
Sobera voitti hieman yllättäen seiväshypyn Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa vuoden 2016 EM-kisoissa tuloksella 560. Aiemmin hän voitti hopeaa alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2013 Tampereella sekä pronssia universiadeissa 2015. Hän on sijoittunut sisäratojen MM-kilpailuissa kuudenneksi 2014 ja 2016 sekä sisäratojen EM-kilpailuissa neljänneksi 2015, kuudenneksi 2013 ja seitsemänneksi 2021. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän oli kahdestoista.
Soberan ulkoratojen ennätys on syyskuussa 2014 hypätty 580 cm, ja halliennätys helmikuussa 2015 hypätty 581 cm.
Óscar Varona

Óscar Varona Varona (s. 22. heinäkuuta 1949) on kuubalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija ja olympiamitalisti.
Varona voitti Kuuban miesten maajoukkueessa olympiapronssia Münchenissä 1972 ja Pan-Amerikan kisojen pronssia Calissa 1971. Hän kilpaili Kuuban joukkueessa myös Montréalin kesäolympialaisissa 1976 sekä vuosien 1970 ja 1974 MM-kilpailuissa.
Conrado Pérez

Conrado Pérez Armenteros (s. 21. joulukuuta 1950 Las Villas) on kuubalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija ja olympiamitalisti.
Pérez voitti Kuuban miesten maajoukkueessa olympiapronssia Münchenissä 1972. Hän kilpaili Kuuban joukkueessa myös Méxicon kesäolympialaisissa 1968 sekä vuosien 1970 ja 1974 MM-kilpailuissa.
José Miguel Álvarez

José Miguel Álvarez Pozo (26. marraskuuta 1949 – 31. toukokuuta 2016 Havanna) oli kuubalainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Álvarez voitti Kuuban miesten maajoukkueessa olympiapronssia Münchenissä 1972. Hän kilpaili Kuuban joukkueessa myös vuosien 1970 ja 1974 MM-kilpailuissa.
Tomás Herrera

Tomás Herrera Martínez (31. joulukuuta 1950 Santiago de Cuba – 18. lokakuuta 2020) oli kuubalainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Herrera voitti Kuuban miesten maajoukkueessa olympiapronssia Münchenissä 1972 ja Pan-Amerikan kisojen pronssia Calissa 1971. Hän kilpaili Kuuban joukkueessa myös Montréalin 1976 ja Moskovan 1980 kesäolympialaisissa sekä vuosien 1970 ja 1974 MM-kilpailuissa.
Vantaan taiteilijaseura

Vantaan taiteilijaseura on vuonna 1994 perustettu vantaalaisten kuvataiteilijoiden rekisteröity yhdistys, joka pyrkii edistämään Vantaalla asuvien kuvataiteilijoiden ammatillista ja taloudellista etua. Yhdistys ylläpitää taiteilijatalo Gjutarsia, jossa on kaksi galleriatilaa ja studio. Ylemmän kerroksen pieni studiotila toimii kesäkaudella taiteilijaresidenssinä ulkomaisille taiteilijavieraille.
Yhdessä Vantaan taidemuseon kanssa taiteilijaseura ylläpitää myös Galleria K -taidegalleriaa Vantaan kaupungintalon sivurakennuksessa Tikkurilassa (Asematie 7). Huhtikuussa 2014 taiteilijaseuran näyttelytoiminta siirtyi suurelta osin Galleria K:hon, jonka näyttelyistä se organisoi puolet. Myös taidelainaamo sijaitsee Galleria K:n tiloissa. 
Yhdistys sai Vantaan kulttuuripalkinnon vuonna 2010.
Taiteilijatalo Gjutars.
Vantaan taiteilijayhdistys ylläpitää Tikkurilan suuralueen Kuninkaalan kaupunginosassa (Vanha Kuninkaalantie 6) sijaitsevaa, taiteilijataloksi vuosina 1996–1998 kunnostettua puutaloa. Talossa on järjestetty näyttelyitä, illanviettoja ja muita tilaisuuksia. Näyttelytila "Galleria Gjutarsissa" on 45 neliötä. Lisäksi alakerrassa on keittiö, WC ja omalla sisäänkäynnillä varustettu noin 15 neliön studio.
Talon toisessa kerroksessa toimii taiteilijaresidenssi touko-syyskuun välisenä aikana. Loka-huhtikuussa talon 2. kerros on toiminut galleriatilana.
Taidetalo Gjutarsissa on järjestetty koko perheelle suunnattuja taidetyöpajaviikonloppuja. Talon piha-alueella on esimerkiksi Petri Kiviniemen tekemä ihmishahmoa esittävä teos.
Vantaan sanataidekoulu

Vantaan sanataidekoulu on Vantaalla toimiva, vuonna 1994 perustettu taiteen perusopetusta sanataiteessa antava koulu, jota ylläpitää samanniminen rekisteröity yhdistys (Vantaan sanataidekoulu ry). Vantaan sanataidekoulun perusti Aulikki Rundgren, joka toimi koulun rehtorina elokuuhun 2016 asti. Rehtorina toimi elokuusta 2016 tammikuuhun 2019 saakka kirjailija ja esitysdramaturgi Siri Kolu. Helmikuusta 2019 alkaen koulun rehtorina on työskennellyt Tiina Åhlgren.
Sanataidekoulun päätilat sijaitsevat Tikkurilassa osoitteessa Tikkuraitti 11 A 11. Vantaan sanataidekoulu järjestää taiteen perusopetusta Vantaalla ja Espoossa. Sanataideopetuksen kohteena ovat kaikenikäiset – vauvoista satavuotiaisiin.
Tunnustuksena ansiokkaasta työstään Vantaan sanataidekoulu sai Vantaan kulttuuripalkinnon vuonna 2014.
Robert Renner

Robert Renner (s. 8. maaliskuuta 1994) on slovenialainen seiväshyppääjä.
Renner voitti alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden Lillessä 2011 tuloksella 525. Hän voitti samana vuonna kultaa Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Trabzonissa tuloksella 531. Se oli hänen ensimmäinen ulkoratojen yleisen sarjan Slovenian ennätyksensä. Ensimmäisen sisäratojen maansa aikuisten ennätyksen, 512, hän oli hypännyt Ljubljanassa saman vuoden helmikuussa.
Renner sijoittui viidenneksi Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012. Hän karsiutui loppukilpailusta sisäratojen EM-kilpailuissa Göteborgissa 2013 ja Prahassa 2015. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Tallinnassa 2015 tuloksella 555. Saman vuoden Pekingin MM-kilpailuissa hän sijoittui 13:nneksi.
Renner saavutti pronssia Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 tuloksella 550. Hän karsiutui loppukilpailusta Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Hän karsiutui 2022 loppukilpailusta sekä Eugenen MM- että Münchenin EM-kilpailuissa.
Renner hyppäsi ennätyksensä 570 cm Pekingissä 22. elokuuta 2015. Hallissa hän on hypännyt parhaimmillaan 562 Villeurbannessa 10. helmikuuta 2013. Molemmat tulokset ovat myös Slovenian ennätyksiä.
Pibb Xtra

Pibb Xtra (vuoteen 1973 "Peppo", vuosina 1973–2001 "Dr. Pibb" ja "Mr. PiBB", vuodesta 2001 "Pibb Xtra") on The Coca-Cola Companyn markkinoima Dr Pepperiä jäljittelevä virvoitusjuoma. Se tuotiin markkinoille vuonna 1972 Dr Pepperin haastajaksi alun perin nimellä "Peppo" ja hieman myöhemmin "Dr. Pibb", mutta nimeksi vaihdettiin "Mr. PiBB", kun Dr Pepper nosti Coca-Cola Companya vastaan syytteen ”tavaramerkkiloukkauksesta”. 2001 nimeksi vaihdettiin Pibb Xtra, joka on juoman nykyinen nimi.
Pibb Xtrassa on 140 kaloria.
Pibb Xtraa myydään suurimmassa osassa Yhdysvaltoja lukuun ottamatta niitä alueita, joissa Dr Pepperiä myy The Coca-Cola Company. Euroopassa ja Aasiassa juomaa ei myydä.
Muita Pibb-tuotteita ovat Pibb Xtran lisäksi "Pibb Zero", "Pibb Zero Cherry" ja "Pibb Zero Cherry-Vanilla".
Agnosphitys

Agnosphitys oli dinosaurussuku, joka eli 228–209 miljoonaa vuotta sitten triaskaudella. "Agnosphityksesta" löydetyt fossiilit, osittainen kallo ja kallon osia, on löydetty Englannista.
Nimi.
"Agnosphityksen" nimi tulee siitä, että kyseisen lajin alkuperän selvittäminen on ollut niin vaikeaa. Nimi tarkoittaakin "tuntematonta sukua tai lajia".
Koko.
"Agnosphityksen" koosta ei olla varmoja, mutta sen on arvioitu olleen noin 70 senttimetriä pitkä ja kolme kilogrammaa painava.
Luokittelu.
"Agnosphityksen" luokittelu on ollut erittäin vaikeaa vähäisten fossiililöydösten vuoksi. "Agnosphitys" on voinut olla joko alkeellinen teropodi, muu dinosauruksille sukua ollut matelija, tai mahdollisesti guaibasauridi, jotka olivat Sauropodomorphan alkeellisin ryhmä.
Ruokavalio.
"Agnosphityksen" ruokavaliosta ei myöskään olla varmoja, mutta se on saattanut olla kaikkiruokainen.
Lasten ja nuorten arkkitehtuurikoulu Arkki

Lasten ja nuorten arkkitehtuurikoulu Arkki tarjoaa arkkitehtuurin perusopetusta 4–19-vuotiaille Helsingissä, Espoossa ja Vantaalla. Oppilaitoksen tarjontaan kuuluvat lisäksi koululaisten loma-aikojen leirit ja teemakurssit sekä tilaustyöpajat esimerkiksi päiväkotien ja koulujen ryhmille.
Arkki tarjoaa opetusta muun muassa Helsingin Kaapelitehtaalla ja Vuosaaressa Vuotalolla. Espoossa Näyttelykeskus WeeGeellä, Koulumestarin koululla sekä Matinkylän lukiolla. Vantaalla opetusta annetaan Lastenkulttuurikeskus Pessissä.
Arkkitehtuurikoulun toiminnan taustajärjestönä toimii yleishyödyllinen "Lasten ja nuorten arkkitehtuurikoulu Arkki ry". Yhdistys pyrkii tukemaan ja kehittämään lapsille ja nuorille suunnattua kasvatustyötä, joka liittyy arkkitehtuuriin, rakennettuun ympäristöön, kulttuuriympäristöön, esineelliseen ympäristöön sekä rakentamisen ekologisiin perusteisiin. Yhdistys tukee myös arkkitehtuurikasvatusta edistävää julkaisutoimintaa tuottamalla opetusmateriaalia kaikkien käyttöön.
Koulun yksi perustajajäsenistä Pihla Meskanen toimi koulun rehtorina vuoteen 2019 saakka. Vuodesta 2019 eteenpäin rehtorina on toiminut Jaana Räsänen.
Lasten ja nuorten arkkitehtuurikoulu Arkin opetussisältöjä ja tuotebrändiä on lisensoinut maailmalle vuonna 2013 perustettu Arkki International Oy.
Ruskeasannan kappeli

Ruskeasannan kappeli on Vantaan Ruskeasannan kaupunginosassa, Ruskeasannan hautausmaalla sijaitseva, vuonna 1927 valmistunut ja käyttöön vihitty siunauskappeli.
Se pohjautuu arkkitehti Armas Lindgreniltä (1877-1929) tilattuihin piirrustuksiin, jotka kirkkovaltuusto hyväksyi maaliskuussa 1926 työn pohjaksi. Ehdotuksesta kuitenkin poikettiin toteutusvaiheessa hieman, sillä salia lyhennettiin kaksi metriä ja kavennettiin yksi metri. Rakennuspuut hirsirakennukseen on kaadettu seurakunnan metsänvartijan johdolla vuonna 1926 Rekolan metsistä. Veistetyt hirret kuljetettiin keväällä 1926 Ruskeasannalle. Rakentamisurakasta järjestettiin tarjouskilpailu, jonka voitti rakennusmestari E. Moberg edullisimmalla 55 000 markan työtarjouksellaan. Pelkistetyn kauniin, hirsistä salvotun siunauskappelin vihki lääninrovasti S. Wilh. Roos loppiaisena 1927.
Vuonna 1964 oli vuorossa kappelin sisätilojen uudistaminen sisustusarkkitehti, taiteilija Antti Salmenlinnan (1897–1968) suunnitelmien mukaan. Salmenlinna maalasi itse alttarikaapin muotoisen alttaritaulun "Ylösnousemus". Kappeliin hankittiin kaksi kuparista lattia-kynttilänjalkaa, kaksi kattovalaisinta, tuolit, alttarilla olevat kaksi pientä kynttilänjalkaa ja seinälampettia. Alttaripöytä on Ossian Nurmen ja valkoinen pellavainen alttariliina Suomen käsityön ystävien valmistama.
Siunauskappelia päätettiin 1980-luvun lopulla laajentaa rakennusta jatkamalla, sillä Ruskeasannan vanha ruumishuone oli käynyt ahtaaksi. Laajennuksessa rakennuksen ulkonäkö pysyi likipitäen ennallaan. Vuonna 1989 aikana valmistunut ruumishuone tarjoaa tilapäisen säilytystilan 14 vainajalle.
Rakennuksen ulkoseinän lautaverhoiltu on maalattu punaiseksi, mutta ikkunoiden ja ovien pielukset, rakennuksen nurkkalaudat ja räystäät ovat kuitenkin valkoiseksi maalatut.
Juhani Ruotsalainen (sienitieteilijä)

Juhani Ruotsalainen (20. elokuuta 1937 Ruokolahti – 5. helmikuuta 2016) oli huomattava suomalainen sienitieteilijä ja Kuopion yliopiston kunniaprofessori.
Ruotsalainen elätti itsensä nuorena pääasiallisesti rakennustöillä. Hän oli kuitenkin myös jo silloin kiinnostunut suomalaisesta luonnosta ja erityisesti kalastuksesta ja sienistä. Hän suoritti kauppaneuvojan kurssin 1982 ja toimi Pohjois-Savon sieniseuran ensimmäisenä puheenjohtajana 12 vuotta. Hän on vaikuttanut useiden etenkin Suomelle uusien sienilajien määrittämiseen. Erityisesti haperot olivat hänen alaansa. Hän opiskeli ja opetti käytännön sienitutkimusta Suomen lisäksi etenkin Virossa ja Italiassa. On huomattava, että vaikka hänellä ei ollut korkeakouluopintoja eikä esimerkiksi vieraiden kielten koulutaitoja, hän oli mukana yhdentoista tieteelle uuden haperolajin selvittämisessä. Hän ei kaihtanut muitakaan sienisukuja. Kansainvälisesti arvostetussa sienilehti "Karsteniassa" hän ehti myös julkaista. Hänen tutkimustuloksiaan on tarkoitus julkaista myös postuumisti. Kuopion yliopisto promovoi Ruotsalaisen kunniatohtoriksi ansioistaan vuonna 2010.
Italia Almirante Manzini

Italia Almirante Manzini (3. kesäkuuta 1890 Taranto – 15. syyskuuta 1941 São Paulo) oli italialainen näyttelijä.
Näyttelijäperheeseen syntynyt Almirante Manzini aloitti teatteriuransa jo hyvin nuorella iällä. Vuodesta 1911 lähtien hän näytteli myös elokuvissa. Pääosa Giovanni Pastronen "Cabiriassa" (1914) teki Almirante Manzinista yhden italialaisen mykkäelokuvan kuuluisimmista elokuvadiivoista. Hänen muita tunnettuja elokuviansa olivat "Femmina" (1918) ja "Hedda Gabler" (1920). Almirante Manzini perusti vuonna 1919 oman tuotantoyhtiön Manzini Filmin, mutta siirtyi seuraavana vuonna Stefano Pittalugan Fertille, jossa hän näytteli useissa serkkunsa Mario Almiranten ohjaamissa elokuvissa. Almirante Manzini työskenteli välillä teatterissa ja teki vuonna 1926 viimeisen mykkäelokuvansa "La bellezza del mondo". Hänen ainoa äänielokuvansa oli Gennaro Righellin ohjaama "L’ultimo dei Bergerac" vuonna 1934. Näyttelijä muutti sittemmin Brasiliaan, jossa hän esiintyi toisinaan paikallisille italialaissiirtolaisille.
Aquila Films

Aquila Films oli vuosina 1907–1917 toiminut italialainen elokuvien tuotantoyhtiö.
Camillo Ottolenghin johtama liikemiesryhmä perusti Aquila Filmsin Torinossa vuonna 1907. Yhtiö erikoistui pian kaupallisiin melodraamoihin, rikos- ja jännityselokuviin. Aquilan tuotanto kasvoi 55 elokuvaan vuonna 1910 ja 73:een vuonna 1911. Samalla se sai mainetta myös komediasarjoistaan. Vuonna 1912 Aquila ryhtyi valmistamaan pitkiä elokuvia ja sen pääomistajaksi ja taiteelliseksi johtajaksi tuli lakimies Lino Pugliese. Vuoden 1914 jälkeen yhtiö tuotti myös intohimodraamoja. Sen suurimpia menestyksiä olivat "Lo Spettro di Jago" (1912), "Fedora" (1913), "La Bibbia" (1913), "Teodora" (1914) sekä Roberto Robertin vuonna 1916 ohjaamat "La peccatrice" ja "Tenebre". Aquilalla oli laaja kansainvälinen jakeluverkosto, jonka ansiosta sen elokuvat menestyivät myös Britanniassa, Ranskassa, Espanjassa, Venäjällä, Yhdysvalloissa ja Latinalaisessa Amerikassa. Ulkomaanlevityksen supistuminen ensimmäisen maailmansodan seurauksena johti yhtiön sulkemiseen vuonna 1917.
Alberto Collo

Alberto Collo (6. heinäkuuta 1883 Piobesi Torinese – 7. toukokuuta 1955 Torino) oli italialainen näyttelijä.
Collo työskenteli vuodesta 1907 lähtien teatterissa ja Ambrosio Filmin komediaelokuvissa. Hän siirtyi vuonna 1909 Itala Filmille, jossa hän toimi koomikko André Deedin sijaisnäyttelijänä ja esitti huvittavia naishahmoja. Työskenneltyään välillä Savoia Filmillä Collo siirtyi vuonna 1912 Celio Filmille, jossa Baldassarre Negroni teki hänestä romanttisten miespääosien esittäjän. Vuonna 1914 Collo työskenteli Caesar Filmillä ja sen jälkeen Tiberillä. 
Collo muistetaan parhaiten Francesca Bertinin, Maria Jacobinin ja Italia Almirante Manzinin kaltaisten mykkäelokuvan diivojen vastanäyttelijänä. Hän palasi teatteriin vuonna 1928 ja esitti myöhemmin muutamia sivurooleja elokuvissa.
Camillo De Riso

Camillo De Riso (20. marraskuuta 1854 Napoli – 2. huhtikuuta 1924 Rooma) oli italialainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja.
Pitkän teatteriuran tehnyt De Riso työskenteli vuodesta 1912 lähtien Ambrosio Filmillä, jossa hän muodosti Gigetta Moranon ja Eleuterio Rodolfiin kanssa menestyksekkään koomikkoryhmän. Vuonna 1913 De Riso siirtyi Gloria Filmsille, jossa hän loi oman Camillo-sarjan ja esiintyi Lyda Borellin rinnalla elokuvassa "Ma l’amor mio non muore!" (1913). 1910-luvun loppupuolella De Riso ohjasi muun muassa Leda Gysin ja Francesca Bertinin elokuvia. Hänen komediauransa jatkui 1920-luvun alkuun saakka.
Ferdinand Guillaume

Ferdinand Guillaume (19. toukokuuta 1887 Bayonne – 3. joulukuuta 1977 Viareggio) oli Italian kansalaisuuden ottanut ranskalaissyntyinen mykkäelokuvan koomikko.
Sirkusperheeseen syntynyt Guillaume työskenteli pienestä pitäen klovnina. Julius Antamoro palkkasi hänet vuonna 1910 Cinesille, jossa hän teki pitkän Tontolino-komedioiden sarjan. Vuonna 1911 Guillaume esitti pääosaa Cinesin ensimmäisessä pitkässä elokuvassa "Pinocchio", josta tuli suuri menestys. Samana vuonna Guillaume siirtyi Pasqualille, jolle hän loi Polidor-nimisen komediahahmon. Vuonna 1914 hän perusti oman tuotantoyhtiön Polidor Filmin. Guillaume ohjasi ja näytteli perheenjäsentensä kanssa yli sata lyhyttä Polidor-komediaa, joista vain muutamat ovat säilyneet. Italian elokuvan kriisivuosina 1920-luvun alussa hän palasi näyttämölle, mutta esiintyi 1930-luvun lopulta lähtien jälleen elokuvien sivuosissa. 1950- ja 1960-luvuilla Guillaume teki muutamia nostalgisia rooleja muun muassa Federico Fellinin elokuvissa.
Jääkiekon maailmancupin 2016 kokoonpanot

Jääkiekon maailmancupin 2016 kokoonpanot joukkueittain. Joukkueet nimesivät turnaukseen kolme maalivahtia, seitsemän puolustajaa ja 13 hyökkääjää.
Lohko A.
Bouwmeester, Couture, Perry ja O’Reilly nimettiin joukkueeseen muita myöhemmin, elo- ja syyskuussa 2016, loukkaantuneiden Jamie Bennin, Jeff Carterin, Duncan Keithin ja Tyler Seguinin tilalle.
Eurooppa.
Euroopan yhdistelmäjoukkueeseen kuului pelaajia Euroopan maista pois lukien Suomi, Tšekki, Venäjä ja Ruotsi, joilla oli omat joukkueet kisoissa.
Philipp Grubauer nimettiin ennen turnausta loukkaantuneen Frederik Andersenin tilalle.
Lohko B.
Pohjois-Amerikka U23.
Pohjois-Amerikan alle 23-vuotiaiden yhdistelmäjoukkue koostui kanadalaisista ja yhdysvaltalaisista pelaajista, jotka ovat syntyneet 1. lokakuuta 1992 tai sen jälkeen.

Lindholm ja Rakell ja nimettiin joukkueeseen muita myöhemmin, elokuussa 2016, loukkaantuneiden Niklas Kronwallin ja Alexander Steenin tilalle. Tosin ennen kisojen alkua, Rakell totesi ettei ole kykeneväinen pelaamaan, joten hänet korvasi Patrik Berglund. Myöskään Robin Lehner ja Henrik Zetterberg eivät pystyneet osallistumaan turnaukseen, joten heidät korvasi Jhonas Enroth ja Mikael Backlund.
Toni Alfthan-Grönroos

Toni Alfthan-Grönroos (1. kesäkuuta 1870 Viipuri – 17. syyskuuta 1947) oli suomalainen piirustuksenopettaja ja taidemaalari.
Toni Alfthan-Grönroosin vanhemmat olivat viipurilainen kauppias Ferdinand Alfthan (1822–1889) ja Charlotta Adelaide Kuhlström (1827–1917). Hän oli naimisissa vuodesta 1912 lehtori Emil Edvard Grönroosin (1869–1939) kanssa. Toni Alfthanin veljiä olivat vuorineuvos Anton Alfthan ja eversti Max Theodor Alfthan.
Alfthan-Grönroos opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1888–1893, Taideteollisessa keskuskoulussa 1894–1895 sekä Viipurin taiteen ystävien piirustuskoulussa 1897–1901. Hän suoritti piirustuksen opettajan tutkinnon 1890. Alfthan-Grönroos teki 1900-luvun alussa useita opintomatkoja pääasiassa Englantiin ja Saksaan ja opiskeli puupiirrostekniikkaa unkarilaisen Guyla de Kövérin johdolla. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1903–1905, 1907, 1908, 1911, 1912, 1919 ja 1920. Alfthan-Grönroos toimi piirustuksenopettajana Viipurin suomalaisessa klassillisessa lyseossa ja Viipurin ruotsalaisessa lyseossa vuosina 1896–1901 ja 1926–1937. Alfthan-Grönroos teki seinämaalauksia muun muassa Viipurin Pyöreään torniin ja kouluihin.
Hanna Bergh

Hanna Bergh (8. syyskuuta 1864 Helsinki – 3. toukokuuta 1890 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Bergh opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1881–1884. Bergh sai vaikutteensa maalauksiinsa ranskalaisesta realismista.
Wurtz-reaktio

Wurtz-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa organohalogeeniyhdisteet, alkyyli- tai aryylihalogeenit, reagoivat metallisen natriumin vaikutuksesta muodostaen hiilivedyn, jossa on uusi kovalenttinen sidos hiiliatomien välillä. Reaktio kuuluu siis kytkentäreaktioihin. Wurtz-reaktio on nimetty kehittäjänsä Charles-Adolphe Wurtzin mukaan ja hän raportoi reaktion ensimmäisen kerran vuonna 1855.
Reagenssit ja mekanismi.
Wurtz-reaktio tapahtuu sekä alifaattisille että aromaattisille organohalogeeniyhdisteille; käytetyimpiä ovat organobromidit, jotka ovat helppoja valmistaa ja riittävän reaktiivisia. Alifaattisten ja aromaattisten organohalidien välistä reaktiota kutsutaan usein Wurtz–Fittig-reaktioksi. Metallina reaktiossa käytetään useimmiten natriumia, mutta myös litiumia ja hopeaa, rautaa, kuparia, indiumia, lantaania ja mangaania voidaan käyttää. Wurtz-reaktiota ei yleensä käytetä kahden erilaisen alifaattisen organohalogeenin ristikytkentäreaktioissa, koska tällöin muodostuu usean tuotteen reaktioseos, josta eri tuotteet ovat hyvin vaikeasti erotettavissa. Kaksi halogeeniatomia sisältävät yhdisteet muodostavat rengasrakenteisia yhdisteitä ja renkaan koko voi olla kolmesta kuuteen atomiin. Tätä on hyödynnetty esimerkiksi bisyklobutaanin valmistuksessa. Liuottimena reaktiossa käytetään usein dietyylieetteriä.
Wurtz arveli reaktion tapahtuvan radikaalimekanismilla. Todisteita tätä vastaan ovat kuitenkin havaitut organometallivälivaiheet, joita on eräissä tapauksissa myös eristetty ja se, että kiraalisten yhdisteiden Wurtz-ei tuota raseemista seosta, mikä olisi tulos, jos reaktio tapahtuisi radikaalimekanismilla. Yleisesti hyväksytty reaktiomekanismi on kaksivaiheinen. Ensimmäisessä vaiheessa natrium reagoi organohalogeeniyhdisteen kanssa muodostaen organonatriumyhdisteen. Tämä yhdiste reagoi toisen organohalogenidin kanssa nukleofiilisella substituutiolla muodostaen varsinaisen tuotteen.
Kuopion torimellakka 1965

Kuopion torimellakka 1965 oli Kuopion torilla 6. syyskuuta 1965 tapahtunut mellakka jonka aikana useiden satojen torille kokoontuneiden nuorten joukko kaatoi toripöytiä ja tukki niillä Puijonkadun liikenteen.
Mellakka sai alkunsa kun poliisi kielsi paria torilla äänekkäästi keskustellutta päihtynyttä nuorta miestä metelöimästä. Miehet eivät kuitenkaan totelleet vaan alkoivat kiertää toria poliisia arvostellen ja heidän mukaansa liittyi myös muita torille kokoontuneita. Joukon johtajat pidätettiin heidän mentyään poliisilaitoksen edustalle mieltä osoittamaan. Tällöin muut mukana olleet palasivat torille ja alkoivat kaataa torilla olleita myyntipöytiä tukkien niillä läheisen Puijonkadun niin että kahdeksan pöydistä rikkoontui. 
Mellakan jälkiseurauksena noin 30 nuorta sai sakkoja ja kaksi toripöytien rikkomiseen osallistunutta poikaa tuomittiin 2–4 kuukauden ehdolliseen vankeuteen ilkivallasta ja häiriönteosta. Lisäksi yksi 7-vuotias romanipoika lähetettiin lastenkotiin väkijoukon yllyttämisestä ja poliisiauton kivittämisestä syytettynä. Toimittaja Hannu Karpo teki myöhemmin syksyllä tv-raportin Kuopion mellakasta ja siinä mellakan syiksi arveltiin nuorisotilojen ja nuorisoa kiinnostavan tekemisen puutetta Kuopiossa.
Celio Film

Celio Film oli vuosina 1912–1920 toiminut italialainen elokuvien tuotantoyhtiö.
Asianajaja Gioacchino Mecheri, markiisi Alberto Del Gallo di Roccagiovane ja ohjaaja Baldassarre Negroni perustivat osakeyhtiömuotoisen Celio Filmin Roomassa vuonna 1912. Sen nimi juontuu roomalaisesta Celion kukkulasta, jossa yhtiön konttori ja studiot sijaitsivat. Negroni toimi Celion taiteellisena johtajana ja Maurizio Ravan ohella pääohjaajana vuoteen 1914 saakka, jolloin hän siirtyi Milano Filmsille. Ensimmäisiä näyttelijöitä olivat Francesca Bertini, Emilio Ghione ja Alberto Collo. Käsikirjoittajana työskenteli Augusto Genina ja kuvaajina Giorgino Ricci ja Renato Bini.
Celio Filmistä tuli Cinesin tytäryhtiö vuonna 1913. Samana vuonna se tuotti Bertinin, Ghionen, Collon ja Leda Gysin tähdittämän elokuvan "L’histoire d’un Pierrot", joka oli huomattava kansainvälinen menestys. Seuraavina vuosina Celiolla työskentelivät muun muassa ohjaajat Ivo Illuminati, Mario Bonnard ja Carmine Gallone sekä näyttelijät André Habay, Carlo Benetti, Ettore Petrolini, Mario Ferrari, Maria Jacobini, Mary Cleo Tarlarini ja Nini Dinelli. Yhtiö liittyi Unione Cinematografica Italiana -konsortioon vuonna 1919 ja seuraavana vuonna se lopetti toimintansa.
Sampo Rosenlew (leikkuupuimuri)

Sampo Rosenlew on alun perin ainoa suomalainen leikkuupuimurimerkki, jonka valmistaminen alkoi Porin Konepajassa vuonna 1956. Puimurin merkki oli aluksi Sampo, mutta yritysjärjestelyjen jälkeen nimi muuttui Sampo-Rosenlewiksi. Ensimmäistä puimurimallia Sampo 657 LP:tä valmistettiin vuosina 1956–1967 ja sen työlevys oli 6 jalkaa. Moottorina oli ensin VW-teollisuusmoottori ja myöhemmin Perkins. Puimurit olivat aluksi harmaita, kunnes vuonna 1960 väri muuttui keltaiseksi. 
Vuonna 1982 Sammon ja Massey Fergusonin tuotanto yhdistettiin ja Sampo alkoi valmistaa Porissa rinnakkaismalleja Massey Fergusonille. Ainoa ero puimureissa oli Perkins-moottori, kun Sampo oli aiemmin käyttänyt kotimaisen Valmetin moottoria. Vuonna 1985 Sampo Rosenlew osti ruotsalaisen Överum Aktiv -puimuritehtaan Morgånkovasta, jossa alettiin valmistaa Sampo Aktiv leikkuupuimureita. Sampo Rosenlew on valmistanut leikkuupuimureita myös New Hollandille ja John Deerelle. Venäjän Tambovissa valmistetaan lisenssillä Sampo-puimureita.
Nykyiset mallit.
Sampo Rosenlew Comia on pienien ja keskisuurien leikkuupuimureiden mallisarja. Pienemmät Comia mallit korvasivat pitkään tuotannossa olleet 2000-sarjan leikkuupuimurit vuonna 2011. Suuremmat Comia mallit korvasivat 3000-sarjan leikkuupuimurit. Se koostuu 5 eri mallista joista pienen kokoluokan leikkuupuimureita ovat: Comia C4, Comia C6, Comia C8 ja kokoluokan suuremmat ovat: Comia C10 ja Comia C12. Comia C4:ssä on neljä kohlinta ja C6:ssa ja C8:ssa viisi kohlinta. Isommissa C10 ja C12 on kuusi kohlinta. Comia-malleja valmistetaan myös John Deeren väreissä Euroopan markkinoille. Niitä on tehty Norjan markkinoille myös Massey Ferguson -merkkisinä.
Saint-Léonard-de-Noblat

Saint-Léonard-de-Noblat on kunta keskisessä Ranskassa Haute-Viennen departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Kuntaa halkoo Viennejoki.
Nähtävyyksiä.
Kaupungin nähtävyyksiä on kollegiaalinen kirkko "Collégiale Saint-Léonard de Saint-Léonard-de-Noblat". Se kuuluu UNESCOn maailmanperintöluetteloon osana Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreittejä Ranskassa. Kaupungissa on myös museo "Musée Gay-Lussac", joka on omistettu paikalliselle kemistille Louis-Joseph Gay-Lussacille. Kaupungissa on myös rautatiemuseo "Musée HistoRail".
Saint-Just-le-Martel

Saint-Just-le-Martel on kunta keskisessä Ranskassa Haute-Viennen departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Kunnassa järjestetään vuosittain kansainvälinen pilapiirrosfestivaali "Salon international du dessin de presse et d'humour de Saint-Just-le-Martel".
Ex-onnelliset

Ex-onnelliset on Johanna Vuoksenmaan ohjaama draamasarja, jonka esittäminen alkoi MTV3-kanavalla 12. syyskuuta 2016. Sarjassa ovat näytelleet muun muassa Miia Nuutila, Mikko Nousiainen, Jarkko Pajunen, Essi Hellén, Jonna Järnefelt, Pertti Sveholm, Mervi Takatalo ja Jussi Puhakka.
"Ex-onnelliset" kertoo uudenlaisesta asunto-osakeyhtiöstä, joka on räätälöity eronneiden lapsiperheiden tarpeisiin. Keskiössä on viisi eri perhettä, joissa vanhemmat ovat eronneet. Perheiden asunnot koostuvat vanhempien omista yksiöistä sekä niiden keskellä olevasta moduulista, jossa sijaitsee lapsien huoneet ja olohuone. Asuntojen seinät avautuvat tietokoneen avulla vanhempien haluamassa aikataulussa.
Tuotanto.
Sarjan ensimmäisen tuotantokauden kuvaukset alkoivat syksyllä 2015 ja ne päättyivät keväällä 2016. Kauden budjetti oli 1 975 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön tukea oli 100 000 euroa. Kausi esitettiin MTV3-kanavalla syys–marraskuussa 2016.
MTV tiedotti huhtikuussa 2017, että "Ex-onnelliset" saa jatkoa toiselle kaudelle. Kauden kuvaukset alkoivat syksyllä 2017. Kausi julkaistiin ensin C More -suoratoistopalvelussa touko-elokuussa 2018 ja sen esittäminen MTV3-kanavalla lokakuussa 2018. Toisella kaudella sarjan näyttelijöistä mukana olivat lähes kaikki ensimmäisen kauden näyttelijät. Uusina henkilöhahmoina esiteltiin Karoliina Blackburnin ja Eero Ritalan esittämät hahmot.
MTV kertoi huhtikuussa 2019 sarjan jatkuvan kolmannelle ja neljännelle tuotantokaudelle. Kolmannen kauden julkaisu alkoi C Moressa toukokuussa 2020. Televisiossa kausi esitettiin MTV3-kanavalla loka-joulukuussa 2020. Uusina näyttelijöinä kolmannella kaudella aloittivat muun muassa Pamela Tola, Kris Gummerus sekä Kristo Salminen. Neljännen kauden julkaisu alkoi C Moressa lokakuussa 2020 ja televisiossa se esitettiin huhti-kesäkuussa 2021. Neljännen kauden uusia hahmoja esittivät Minna Suuronen, Helena Vierikko, Taisto Oksanen ja Jarkko Niemi.
Ruotsalainen Bob Films -tuotantoyhtiö suunnittelee sarjasta ruotsinkielistä versiota Ruotsin televisiolle.
Rooleissa.
Pääosissa.
 keskeinen rooli
 vieraileva rooli
 ei mukana kyseisellä kaudella
Jaksot.
Ensimmäinen tuotantokausi.
1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä MTV3-kanavalla
Toinen tuotantokausi.
1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä MTV3-kanavalla
Kolmas tuotantokausi.
1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä MTV3-kanavalla
Neljäs tuotantokausi.
1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä MTV3-kanavalla
Virala

Virala on Janakkalan kunnassa sijaitseva kylä. Viralassa sijaitsee Viralanjärvi, ja siellä on myös ala-aste sekä Viralanjärven tuntumassa sijaitseva leirintäalue, Virala Camping. Viralassa asuu noin 400 asukasta.
William Kirby

William Kirby (19. syyskuuta 1759 – 4. heinäkuuta 1850) oli englantilainen hyönteistieteilijä, jota pidetään suurena entomologian kehittäjänä. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli pappi.
Kirby valmistui Cambridgen yliopistosta vuonna 1781 ja tuli uskoon vuonna 1782.
Freka Ålander

Fredrik ”Freka” Gabriel Ålander (16. heinäkuuta 1883 Helsinki – 11. huhtikuuta 1937) oli suomalainen kuvittaja, mainospiirtäjä ja taidemaalari.
Ålanderin isä oli vaatturimestari Frederik Ålander. Perhe muutti 1880-luvulla Helsingin kantakaupungista Oulunkylään. Ålanderien Veräjämäki 11:ssä sijainnut kotitalo tuhoutui tulipalossa lokakuussa 1908. Frederik Ålander rakensi vuonna 1910 paikalle uuden talon, jossa hän asui tyttärensä kanssa, sekä vuonna 1908 Jokiniementie 18:aan toisen talon, jonne hänen poikansa Freka Ålander asettui asumaan. Virolainen kirjailija Friedebert Tuglas asui Freka Ålanderin luona maanpakolaisvuosinaan piileskellessään Ohranaa.
Ålander opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1902–1904 sekä Helsingin yliopiston piirustussalissa. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1900, 1902, 1903, 1904 ja 1905. Hän teki kuvituksia muun muassa "Suomen Kuvalehteen", "Tuulispää"-pilalehteen ja "Nuori Suomi" -joulualbumiin sekä koulujen opetustauluja ja noin kaksisataa kirjankantta eri kustantamoille. Ålander teki kansikuvat muun muassa moniin Eino Leinon teoksiin ja sekä kansia että kuvituksia Arvid Lydeckenin Arvily-nimimerkillä kirjoittamiin satukirjoihin. Vuodesta 1927 Ålander työskenteli yhdysvaltalaisen Erwin, Wasey &amp; Co. -mainostoimiston Suomen-konttorin (sittemmin Erva-Latvala) taideosastolla. Hän suunnitteli muun muassa Alkon silloisen logon.
Ålanderin poikia olivat graafinen suunnittelija Olavi Ålander (s. 1911) ja professori Kyösti Ålander.
Yasemin Can

Yasemin Can (syntyjään Vivian Jemutai; s. 11. joulukuuta 1996) on kenialaissyntyinen turkkilainen kestävyysjuoksija ja kolminkertainen Euroopan-mestari.
Keniassa syntynyt Can on edustanut maaliskuusta 2016 lähtien uutta kotimaataan Turkkia. Hän voitti Euroopan-mestaruuden sekä 5 000 metrin (ajalla 15.18,15) että 10 000 metrin juoksussa (31.12,86) 2016 EM-kisoissa Amsterdamin olympiastadionilla. Rio de Janeiron olympialaisissa hän sijoittui 5 000 metrillä kuudenneksi ja 10 000 metrillä seitsemänneksi. Joulukuussa 2016 hän voitti Chiassa maastojuoksun Euroopan-mestaruuden sekä henkilökohtaisessa että joukkuekilpailussa.
Can saavutti Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hopeaa 3 000 metrin juoksussa Turkin ennätysajalla 8.43,46. Maastojuoksun MM-kilpailuissa 2017 hän sai pronssia sekaviestissä. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 5 000 ja 10 000 metrillä Bydgoszczissa 2017. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 10 000 metrillä 11:nneksi ja karsiutui 5 000 metrillä alkuerissä. Joulukuussa hän voitti maastojuoksun Euroopan-mestaruuden ja sai joukkuekilpailussa pronssia. 
Can saavutti Berliinin EM-kilpailuissa 2018 pronssia 5 000 metrillä ajalla 14.57,63 ja sijoittui 10 000 metrillä viidenneksi. Hän voitti maastojuoksun Euroopan-mestaruuden Tilburgissa 2018 ja Lissabonissa 2019. Puolimaratonin MM-kilpailuissa 2020 hän sijoittui seitsemänneksi Turkin ennätysajalla 1.06.20. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli 5 000 metrillä kahdeksas ja 10 000 metrillä yhdestoista. Hän voitti 2022 Välimeren kisoissa kultaa 5 000 metrillä ajalla 15.23,47 ja Euroopan-mestaruuden 10 000 metrin ajalla 30.32,57. EM-kilpailuissa hän saavutti lisäksi hopea 5 000 metrillä ajalla 14.56,91.
Canin ennätys 3 000 metrillä on 8.33,29 (Dohassa 3. toukokuuta 2019), 5 000 metrillä 14.36,82 (Roomassa 8.6.2017) ja 10 000 metrillä 30.26,41 (Rio de Janeiron olympiakisassa 12.8.2016).
Sarah Lahti

Sarah Lahti (s. 18. helmikuuta 1995 Klippan) on ruotsalainen kestävyysjuoksija. Hän on ruotsinsuomalainen.
Lahti karsiutui 1 500 metrin alkuerissä Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016. Toukokuussa 2016 hän rikkoi 26 vuotta vanhan 10 000 metrin Ruotsin ennätyksen ajalla 31.54,87. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui samalla matkalla yhdeksänneksi. Rio de Janeiron olympialaisissa hän sijoittui 10 000 metrillä 12:nneksi uudella Ruotsin ennätysajalla 31.28,43. Hän saavutti alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Bydgoszczissa 2017 hopeaa 10 000 ja pronssia 5 000 metrillä. Hän keskeytti 10 000 metriä Lontoon MM-kilpailuissa 2017 ja Tokion olympialaisissa 2021. Hän karsiutui 5 000 metrin alkuerissä Eugenen MM-kilpailuissa 2022 ja sijoittui saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa 10 000 metrillä 14:nneksi sekä maastojuoksun EM-kilpailuissa 19:nneksi. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän oli 10 000 metrillä 18:s.
Lahti oli vuosina 2017–2019 naimisissa alankomaalaisen kestävyysjuoksijan Jesper van der Wielenin kanssa.
Lähde: WA
Eugen Taube

Eugen Taube (4. kesäkuuta 1869 Pietari – 12. maaliskuuta 1913 Espoo) oli venäläissyntyinen Suomessa asunut upseeri ja taidemaalari.
Balttilaiseen aatelissukuun kuuluneen Tauben isä oli insinööri ja vapaaherra Julius Ferdinand Taube. Eugen Taube oli vakinaisessa palveluksessa upseerina Viaporiin sijoitetussa venäläisessä varusväessä. Hän oli harjoittanut taideopintoja todennäköisesti Pietarissa ja hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1892 ja 1893. Taube keskittyi lähes yksinomaan maisemamaalaukseen ja hän teki maalausmatkoja yhdessä taidemaalari Hjalmar Munsterhjelmin kanssa.
Sensuroimaton

Sensuroimaton on rap-artistien Altiksen ja 2nen:n vuonna 2016 julkaistu albumi. Levy julkaistiin 5. kesäkuuta 2016.
Diana l’affascinatrice

Diana l’affascinatrice (”Viettelijätär Diana”) on vuonna 1915 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Gustavo Serenan ohjaaman romanttisen vakoiluseikkailun pääosaa näyttelee Francesca Bertini.
Juoni.
Diana on vihollisvaltion lähettämä seikkailijatar, jonka tehtävänä on varastaa kapteeni Newselle uskotut linnoituslaitteiden piirustukset. Hän hankkiutuu suhteeseen upseerin kanssa ja saa käsiinsä piirustukset, mutta päättää pelastaa rakastamansa miehen ja kadota sen jälkeen ikuisiksi ajoiksi.
Tuotanto.
Roomalaisen Caesar Filmin tuottama "Diana l’affascinatrice" on tavanomainen ja juoneltaan epäuskottava mykkäfilmin agenttiseikkailu. Sen arviointia vaikeuttaa säilyneiden osien hajanaisuus ja varsinkin loppuratkaisun puuttuminen. Elokuvan tekevät kiinnostavaksi Francesca Bertinin näyttelijäntyöskentely ja ohjaaja Gustavo Serenan vaihtelevat kuvakulmat. Aikalaiskriitikko piti elokuvaa kaupallisuutta tavoittelevana näyttelijälahjakkuuksien tuhlauksena.
Restaurointi.
Elokuvan ranskan- ja hollanninkielinen versio on restauroitu Belgian elokuva-arkistossa vuonna 2003. Alkuperäisestä 1654 metrin pituudesta on säilynyt 1232 metriä. Restaurointi on nähtävissä European Film Gateway -sivustolla.