Maailmanlaajuista joukkovalvontaa koskevat paljastukset (1970–2013)

Maailmanlaajuinen joukkovalvonta viittaa maarajojen yli tapahtuvaan maailmanlaajuiseen joukkovalvontaan, joka kohdistuu kokonaisiin väestöihin. Vaikka sen olemassaolo paljastui ensimmäisen kerran 1970-luvulla, se ei saanut paljoa yleistä huomiota ennen kuin ECHELON-järjestelmä paljastettiin 1980-luvulla ja sen olemassaolo vahvistettiin 1990-luvulla. Se sai maailmanlaajuista huomiota tiedotusvälineissä Edward Snowdenin vuonna 2013 tekemää tietovuotoa seuranneissa maailmanlaajuista joukkovalvontaa koskevissa paljastuksissa.
Historia.
1970-luku.
Vuonna 1972 NSA-teknikko Perry Fellwock esitteli salanimeä "Winslow Peck" käyttäen Ramparts-lehden lukijoille NSA:n ja UKUSA-sopimuksen. Vuonna 1976 erillinen artikkeli Time Out -lehdessä paljasti GCHQ:n olemassaolon.
1980- ja 1990-luvut.
Vuonna 1982 James Bamfordin NSA:ta koskeva kirja "The Puzzle Palace" julkaistiin ensimmäisen kerran. Bamfordin toinen kirja "Body of Secrets: Anatomy of the Ultra-Secret National Security Agency" julkaistiin kaksi vuosikymmentä myöhemmin.
Vuonna 1988 Lockheedin työntekijä Margaret Newsham paljasti ECHELON-järjestelmän olemassaolon. Newsham kertoi Yhdysvaltain kongressin jäsenelle, että NSA tallensi republikaanisenaattori Strom Thurmondin puheluita. Kongressin tutkijat tulivat siihen tulokseen, että "Yhdysvaltain poliittisten johtajien kohdistaminen ei ollut sattumaa, vaan oli sisäänrakennettu järjestelmään alusta asti."
1990-luvun loppupuolella ECHELON kykeni raporttien mukaan valvomaan jopa 90 prosenttia kaikesta internetliikenteestä. Tästä huolimatta Yhdysvaltain hallitus ei BBC:n mukaan edelleen suostunut myöntämään Echelonin olemassaoloa toukokuussa 2001.
2000-luku.
William Binney, J. Kirke Wiebe ja Edward Loomis pyysivät syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkiseurauksien aikana Yhdysvaltain puolustusministeriötä tutkimaan NSA:ta väitteestä, että se oli tuhlannut "miljoonittain" dollareita Trailblazer-nimiseen projektiin, jonka tarkoituksena oli analysoida Internetin kaltaisissa tietoverkoissa kulkevaa dataa. Binney oli myös julkisesti kriittinen NSA:ta kohtaan syyskuun 11. päivän terroritekoja seuranneesta yhdysvaltalaisiin kohdistuneesta vakoilusta. Binney väitti, että NSA oli massiivisesta tiedonkeruusta huolimatta epäonnistunut 9/11-salajuonen paljastamisessa.
The New York Times julkaisi raportin 16. joulukuuta 2005 otsikolla "Bush antaa [Yhdysvaltain tiedustelupalveluiden] vakoilla soittajia ilman [tuomioistuinten lupia]". Raportin kirjoittivat Eric Lichtblau ja Pulitzer-palkinnon saanut toimittaja James Risen. Artikkelin julkaisua pidätettiin The Times -lehden mukaan kokonaisen vuoden ajan johtuen huolista sen julkaisun vaikutuksesta kansalliseen turvallisuuteen.
Vuonna 2006 USA Today paljasti lisää yksityiskohtia NSA:n kotimaisista valvontaoperaatioista, joiden kohteina oli Yhdysvaltain kansalaisia. Lehti julkaisi 11. toukokuuta 2006 raportin, jossa se esitti seikkaperäisen selostuksen NSA:n "massiivisesta tietokannasta" joka oli koottu "kymmenien miljoonien" Yhdysvaltain kansalaisten puhelutiedoista. Useat AT&amp;T:n, Verizonin ja BellSouthin kaltaiset tietoliikenneyhtiöt olivat USA Today -lehden mukaan luovuttaneet nämä puhelutiedot NSA:lle.
Vuonna 2008 tietoturva-analyytikko Babak Pasdar paljasti niin sanotun "Quantico circuit"-takaoven olemassaolon, jonka hän oli pystyttänyt ryhmänsä kanssa vuonna 2003. Takaovi antoi Yhdysvaltain liittovaltiolle pääsyn nimeämättömän tietoliikenneyhtiön verkostoon. Tietoliikenneyhtiöksi selvisi myöhemmän itsenäisen tutkimuksen jälkeen Verizon.
2010–2013.
Vuonna 2011, Wikileaks paljasti yksityiskohtia joukkovalvontateollisuudesta. Julian Assangen mukaan, "Olemme nyt maailmassa, jossa ei ole vain teoreettisesti mahdollista tallentaa kaikki toisesta maasta tuleva tietoliikenne, kaikki puhelut, mutta jossa on kansainvälinen teollisuudenala joka myy tämän mahdollistavia laitteita."