tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eläinten hyvinvointikeskus

Eläinten hyvinvointikeskus (EHK) on eläinten hyvinvointiin erikoistunut asiantuntijaverkosto. EHK edistää eläinten hyvinvoinnin valvonnan ja tutkimuksen kansallista yhteistyötä eläinten hyvinvoinnin turvaamiseksi ja parantamiseksi. EHK:n tehtävänä on myös edistää eläinten hyvinvoinnin tutkitun tiedon levittämistä ja tunnistaa omalta osaltaan kansallisia tutkimustarpeita. EHK toimii Luonnonvarakeskuksen yhteydessä. Keskuksen toimintaa rahoittaa maa- ja metsätalousministeriö. Eläinten hyvinvointikeskuksen perustivat vuonna 2009 maa- ja metsätalousministeriö, Helsingin yliopisto ja silloinen Elintarviketurvallisuusvirasto (nykyinen Ruokavirasto). 
EHK toimii läheisessä yhteistyössä suomalaisten eläinten hyvinvoinnin tutkimusryhmien (kuten Eläinten hyvinvoinnin tutkimuskeskus, Helsingin yliopisto) kanssa. Keskus hyödyntää myös eläinsuojeluasiamiehen sekä tieteellisten seurojen, kuten Yhteiskunnallisen ja kulttuurisen eläintutkimuksen seuran asiantuntemusta. Eläinten hyvinvointikeskus toimii sihteerinä tuotantoeläinten sekä seura- ja harrastuseläinten hyvinvoinnin neuvottelukunnissa.
Eläinten hyvinvointikeskus levittää puolueetonta, tutkimukseen perustuvaa tietoa eläinten hyvinvoinnista muun muassa eläintieto.fi -sivustolla ja sosiaalisessa mediassa.
Rolando Alarcón

Rolando Alarcón (5. elokuuta 1929 Sewell – 4. helmikuuta 1973 Santiago de Chile) oli chileläinen laulaja-lauluntekijä ja runoilija, joka varsinaiselta ammatiltaan oli opettaja. Kotimaansa ulkopuolella sangen tuntemattomaksi jäänyt Alarcón oli Chilessä suosittu artisti, jonka hautajaisiin osallistui myös maan presidentti Salvador Allende.
Alarcón aloitti uransa 1950-luvun alussa muutettuaan Chilen pääkaupunkiin Santiagoon, jossa hän työskenteli musiikinopettajana. Alarcón oli mukana muun muassa Cuncumén-lauluyhtyeessä, joka 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa kiersi kahteen otteeseen Euroopassa. Hän oli homoseksuaali ja kuului Chilen kommunistisen puolueen kannattajiin. 1960-luvun aikana Alarcón nousi merkittäväksi vaikuttajaksi Chilessä syntyneessä ja myöhemmin koko latinalaiseen Amerikkaan levinneessä poliittisessa nueva canción -laululiikkeessä. Hän julkaisi 13 studioalbumia, joista tunnetuin on vuonna 1968 ilmestynyt Espanjan sisällissodan aikaisia tasavaltalaisten lauluja sisältävä "Canciones de la Guerra Civil Española". Alarcónin kappaleita ovat myöhemmin levyttäneet myös ulkomaiset artistit kuten Joan Baez.
Rolando Alarcón kuoli sydänkohtaukseen sairaalassa tehdyn leikkauksen aikana vain 43-vuotiaana helmikuussa 1973. Seitsemää kuukautta myöhemmin Chilessä tapahtui sotilasvallankaappaus, jonka yhteydessä murhattiin muun muassa Alarcónia huomattavasti tunnetummaksi noussut lauluntekijä Víctor Jara.
Analogiaelektroniikka

Analogiaelektroniikalla tarkoitetaan elektronisia järjestelmiä, jotka käsittelevät arvoiltaan jatkuvasti muuttuvia jännite- ja virtasignaaleja, toisin kuin digitaalielektroniikassa, jossa signaali voi saada vain tiettyjä, ennalta määriteltyjä arvoja.
Analoginen signaali.
Analoginen signaali on signaali joka voi saada mitä arvoja tahansa amplitudinsa sisällä. Esimerkiksi ilman lämpötilalle on vaikea sanoa tarkkaa arvoa, mutta pystymme tarkkailemaan nestelämpömittarin pinnankorkeutta ja saada siten tietoa lämpötilasta. Elektroninen signaali voi kuljettaa tietoa jännitteen, virran tai taajuuden muodossa. Tieto voidaan muuntaa alkuperäisestä muodostaan (kuten äänestä, valosta, lämpötilasta, paineesta, sijainnista) sähköiseen muotoon.
Signaali voi saada mitä tahansa arvoja annetulla välillä. Pienikin muutos tarkasteltavassa ilmiössä saa aikaan muutoksen signaalissa. Lämpötilaa mitattaessa voidaan esimerkiksi määrittää, että yhden celsius-asteen muutos vastaisi yhden voltin muutosta.
Analogista signaalia voidaan muokata myös moduloimalla sitä, jolloin signaalin kantoaallon ominaisuuksia muutetaan. Yleisiä tapoja moduloida signaalia ovat amplitudimodulaatio (AM), taajuusmodulaatio (FM) sekä vaihemodulaatio (PM).
Analogisessa äänentallennuksessa ilmanpaineen vaihtelu aiheuttaa muutoksen tallennuslaitteen läpi kulkevassa virrassa tai jännitteessä. Äänenvoimakkuuden kasvu aiheuttaa sähköisessä signaalissa amplitudin muutoksen, mutta vaihe säilyy samana.
Analogia- ja digitaalielektroniikan erot.
Koska informaatio on ilmaistuna eri tavalla analogisten ja digitaalisten piirien välillä, niiden tavat käsitellä signaalia eroavat toisistaan täysin. 
Ensimmäiset elektroniikan sovellukset olivat analogisia, mutta puolijohteiden ja integroitujen piirien kehittyessä digitaalitekniikka alkoi yleistymään. 
Kohina.
Tapa, jolla informaatio siirtyy analogisissa piireissä on alttiimpi häiriölle verrattuna digitaalisiin piireihin. Pienikin muutos signaaliin voi vaikuttaa suuresti siitä tulkittavan informaation paikkansapitävyyteen. Digitaalisessa signaalissa informaatio ilmaistaan yleensä kahdella eri signaalitasolla; pieni kohina ei muuta signaalia tarpeeksi, että informaatio muuttuisi. Häiriön on oltava noin puolet signaalin amplitudista, jotta se aiheuttaisi muutoksia informaatiossa.
Tarkkuus.
Useat tekijät vaikuttavat signaalin tarkkuuteen, eniten kuitenkin alkuperäisessä signaalissa ja käsittelyssä syntyvä kohina. Fysikaaliset rajat vähentävät analogisen signaalin tarkkuutta. Digitaalielektroniikassa tarkkuutta pystytään kasvattamaan käyttämällä useampia bittejä signaalin kuvaamiseen; käytännössä bittien lukumäärä riippuu A/D-muuntimen ominaisuuksista, sillä digitaaliset operaatiot eivät yleensä heikennä tarkkuutta. A/D-muuntimeen tuodaan analoginen signaali, joka muuntuu digitaaliseksi signaaliksi. Se voidaan esittää bittijonona. Näitä muuntimia käytetään mm. yksinkertaisissa digitaalisissa näyttölaitteissa, kuten lämpömittareissa. Niitä voidaan käyttää myös esimerkiksi digitaalisessa äänentallennuksessa.
Nueva canción

Nueva canción () on 1960-luvulla Chilessä syntynyt yhteiskunnallinen laululiike, joka levisi nopeasti koko latinalaiseen Amerikkaan sekä myös Espanjaan ja Portugaliin. Sillä oli merkittävä vaikutus alueen maissa 1960–1970-luvuilla kansan parissa tapahtuneeseen poliittiseen ja sosiaaliseen heräämiseen.
Vasemmistolaisuutensa vuoksi nueva canciónin edustajia vainottiin Etelä-Amerikan sotilasdiktatuureissa. Tunnetuin uhri oli vuonna 1973 Chilen sotilasvallankaappauksen yhteydessä murhattu Víctor Jara. Muita tunnettuja artisteja ovat muun muassa argentiinalainen Mercedes Sosa, brasilialainen Gilberto Gil, chileläiset Violeta Parra, Rolando Alarcón, runoilija Pablo Neruda sekä kuubalaiset Carlos Puebla ja Silvio Rodríguez. Tunnettuihin yhtyeisiin kuuluivat chileläiset Quilapayún ja Inti-Illimani.
Nueva canciónilla oli vaikutusta myös Suomessa 1960–1970-lukujen vaihteessa syntyneeseen poliittiseen laululiikkeeseen, jossa mukana olleet artistit esittivät ja levyttivät lukuisia latinalaisesta Amerikasta peräisin olevia kappaleita.
Carlos Sánchez

Carlos Alberto Sánchez Moreno (s. 6. helmikuuta 1986) on kolumbialainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaassaan Independiente Santa Fetä. Hän on pelannut myös Uruguayn, Ranskan, Espanjan, Englannin ja Italian sarjoissa. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Kolumbian jalkapallomaajoukkueeseen kuuluvan Sánchezin lempinimi on "La Roca" eli "Kallio", joka johtuu hänen varmuudestaan kentällä.
Seurajoukkueura.
Sánchez aloitti uransa uruguaylaisessa Danubio FC:ssä, jossa hän ei kuitenkaan saanut mahdollisuutta edustuksessa vaan siirtyi toiseen uruguaylaisseuraan, Club Atlético River Plateen. Kahden Montevideossa vietetyn kauden jälkeen hän siirtyi ensimmäistä kertaa Eurooppaan, ranskalaisen Valenciennes FC:n riveihin. Vuonna 2010 Sánchez kärsi vaikean polvivamman, joka piti hänet kentän sivussa melkein vuoden. Elokuussa 2013 Sánchez siirtyi Elchen riveihin noin 3,7 miljoonalla eurolla. Pelattuaan kauden Espanjassa, Sánchez siirtyi Englannin Valioliigan Aston Villaan nelivuotisella sopimuksella, jossa hän oli yksi avainpelaajista.
Vuonna 2016 hän siirtyi italialaisseura Fiorentinaan. Ensimmäisen kautensa Fiorentinassa Sánchez pelasi lainalla. Sopimukseen sisältyi myös osto-optio, jonka seura myös käytti. Kevätkauden 2018 hän oli lainalla Espanjan Primera Divisiónin Espanyolissa. Kesällä 2018 hän siirtyi Englannin Valioliigan West Hamiin kaksivuotisella sopimuksella. Hän oli syyskuussa 2018 saamansa polvivamman vuoksi yli puoli vuotta sivussa. Kahden kauden aikana hän pelasi Valioliigassa vain 13 ottelua.
Maajoukkueura.
Sánchez teki maajoukkuedebyyttinsä Kolumbian jalkapallomaajoukkueen paidassa toukokuussa 2007 Panamaa vastaan. Hän pelasi joukkueen jokaisessa ottelussa 2010 MM-kisojen karsinnoissa ja oli vahvassa roolissa, kun Kolumbia eteni vuoden 2014 MM-kilpailuihin. Itse kisoissa Sánchez pelasi neljä ottelua ja oli puolivälieriin edenneen Kolumbian yksi tärkeimmistä pelaajista keskikentän pohjalla.
Copa Américassa 2016 Sánchez sai välieräottelussa punaisen kortin ja oli pelikiellon vuoksi sivussa Kolumbian voittoisasta pronssiottelusta. MM-kilpailuissa 2018 hänet ajettiin ulos kentältä Kolumbian avausottelun kolmannella minuutilla. Saamansa yhden ottelun pelikiellon jälkeen hän pelasi Kolumbian kaksi jäljellä ollutta ottelua.
Esittelijäsihteeri (arvonimi)

Esittelijäsihteerin nimi ja arvo on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka on myönnetty vain yhden kerran itsenäisyyden aikana (vuonna 1921) ja jota ei ole lueteltu tällä hetkellä voimassa olevassa arvonimistä annetussa tasavallan presidentin asetuksessa.
Ennen Suomen itsenäisyyttä esittelijäsihteerin arvonimi myönnettiin muun muassa Lars Rutger Jägerhornille. Keisarillisen Suomen Senaatin Esittelijäsihteeri luettiin vuoden 1897 arvojärjestyksessä viidenneksi korkeimpaan luokkaan kaikkiaan neljästätoista luokasta.
Ben Kaila

Ben Kaila (s. 1949 New York) on suomalainen valokuvaaja.
1970-luvun alussa Kaila opiskeli valokuvausta Tukholman Fotoskolanissa muun muassa Christer Strömholmin ja Anders Petersenin johdolla. Opiskelutoverinsa Risto Vuorimiehen kanssa Kaila kuvasi tuolloin ruotsinsuomalaisia maahanmuuttajia. Kailalle ja Vuorimiehelle myönnettiin valtionpalkinto näyttelystä "Siirtosuomalainen".
Kaila oli vuosina 1972–1981 jäsenenä SAFTRA-valokuvaosuuskunnassa, jonka muut jäsenet olivat Ari Hietala, Timo Kelaranta, Matti Koivumäki, Veli-Heikki Uusitupa ja Risto Vuorimies. Valokuvauksen lisäksi ryhmä suunnitteli suuren määrän suomalaisia äänilevykansia.. Kailan aloitteesta perustettiin vuonna 1987 Kuvatoimisto Gorilla. Osuuskuntamuotoiseen yritykseen kuului lukuisia Suomen eturivin dokumentti- ja freelancekuvaajia. 
Kaila on toiminut opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa 1970–1980-luvuilla.. 
Lisäksi hän on opettanut Turun taideakatemiassa, Lahden muotoilu- ja taideinstituutissa ja ammattikorkeakoulu Noviassa sekä pitänyt lukuisia kursseja ja työpajoja.
Kailan valokuvateoksia löytyy muun muassa Suomen valtion, Suomen valokuvataiteen museon, Helsingin taidemuseon, Saastamoisen säätiön, Jenny ja Antti Wihurin rahaston, Hannulan &amp; Hinkan ja Lars Swanljungin kokoelmista.
Kailalle myönnettiin valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha vuosina 2008–2012 ja vuonna 2013 valtion ylimääräinen taiteilijaeläke.
Kailan isä oli diplomaatti Olli Kaila ja isoisä filosofi Eino Kaila.
Hallitusneuvos (arvonimi)

Hallitusneuvoksen nimi ja arvo on tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 7. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1935. Vuosien 1918–2013 aikana hallitusneuvoksen arvonimi on myönnetty kuudelle henkilölle.
Pietari Iberialainen

Pietari Iberialainen (, n. 411–491) oli georgialainen prinssi, teologi ja filosofi. Hän oli merkittävä henkilö varhaisen kristinuskon saralla ja yksi kristillisen uusplatonismin perustajista. Jotkut ovat väittäneet hänen olevan Pseudo-Dionysios Areopagita -nimisen kirjailijan teosten takana.
Hänen saavutuksiinsa kuuluvat ensimmäisen georgialaisen luostarin perustaminen Betlehemiin ja ensimmäiseksi, Majuman lähistöllä sijaitsevan Gazan, piispaksi pääsy.
Elämä.
Pietari Iberialainen syntyi kuninkaallisen Khosroidien dynastiaan Iberian kuningaskuntaan. Hänet nimettiin alkuperäisesti Murvaniksi (tai vaihtoehtoisesti Nabarnugios), Iberian prinssiksi (Kartli). Hänen isänsä, kuningas Bosmarios Iberialainen, kutsui tunnetun filosofin, Lazican Mithradatesin, ottamaan osaa Murvanin koulutukseen. Vuonna 423 prinssi lähetettiin poliittisena vankina Konstantinopoliin, missä hän sai loistavan koulutuksen Rooman keisarinnan, Aelia Eudocian, Theodosius II:n vaimon, alaisuudessa.
Prinssi lähto yhdessä oppi-isänsä Mithradatesin kanssa palatsista ja karkasi tehdäkseen pyhiinvaellusmatkan Palestiinaan. Hän alkoi käyttää nimeä Pietari ja tuli munkki Jerusalemissa. Myöhemmin, vuonna 430, hän perusti oman luostarinsa Betlehemiin (myöhemmin tunnettu nimellä Betlehemin Georgialainen luostari). Vuonna 445 hänet vihittiin papiksi. Yhdessä Mithradatesin (silloin tunnettu nimellä Johannes) kanssa he matkustivat monen Lähi-idän maan läpi asettuen vihdoin Gazan läheisyydessä sijaitsevaan Majumaan.
Vuonna 452 hän palveli Majuman piispana kuuden kuukauden ajan ennen kuin useat kristityt karkotettiin paikallisen hallitsijan julistuksen vuoksi. Pietari karkasi Egyptiin, mutta palasi Palestiinaan vuosikymmenen jälkeen. Hän sai useita seuraajia ja oppilaita. Keskiaikaisten lähteiden mukaan hän oli useiden kuuluisien uskonnollisten kirjoitusten tekijä. Mitkään niistä eivät kuitenkaan selvinneet Pietari-nimen alla.
Pietari kuoli Yavneh-Yamissa, Iamnian muinaisessa satamassa, vuonna 491. Hänet haudattiin luostarissaan Gazan lähistöllä.
Monet itämaiset kirkot ajattelevat hänen hairahtuneen Khalkedonialaisesta doktriinista.
Factoraped

Factoraped on suomalaisen metalliyhtye Slumgudgeonin toinen ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1995 levymerkillä Stupido Records.
Yhtyeen lopetettua toimintansa Heikki Kärkkäinen ja kitaristi Marko Annala perustivat myöhemmin Mokoma-yhtyeen.
Frankie Sandford

Francesca "Frankie" Sandford (s. 14. tammikuuta 1989) on englantilainen laulaja-lauluntekijä, entinen S Club Juniors -bändin ja The Saturdays -tyttöbändin jäsen. 
Sandford seurusteli aikoinaan McFly -nimisen bändin jäsenen Dougie Poynterin kanssa kaksi vuotta. Parin erottua Frankie sai lukuisia tappouhkauksia Dougien faneilta. Nykyään Sandford on kihloissa Wayne Bridgen kanssa. 18 lokakuuta 2013 Sandford sai ensimmäisen lapsensa, Parker Bridgen.
Sandford on taistellut masennuksen ja paniikkikohtausten parissa loppuvuodesta 2011 saakka.
Una Healy

Una Theresa Imogene Foden (o.s. Healy s. 10. lokakuuta 1981) on irlantilainen laulaja-lauluntekijä. Healy tunnetaan parhaiten tyttöbändin The Saturdays jäsenenä.
Erik Uddström

Erik Uddström (s. 1945) on suomalainen valokuvaaja, joka tunnetaan yli tuhannen äänilevykannen tekijänä.
Uddström valmistui Taideteollisessa korkeakoulussa ensin elokuvaohjaajaksi, mutta jatkoi sitten 1972–1975 vasta perustetulla valokuvauslinjalla ja valmistui myös valokuvaajaksi. Hän työskenteli 1960-luvulla myös kameran toisella puolella suosittuna valokuvamallina.
Uddström oli 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa mukana monissa The Sperm -ryhmän esityksissä ja perustamassa Elonkorjaajat-taiteilijaryhmää. Hän toimi myös näyttelijänä "Oh! Calcutta!" -musikaalissa ja esitti pääosaa Sakari Rimmisen elokuvassa "Pilvilinna".
Valokuvataiteilijana Erik Uddström on 2000-luvun alusta alkaen tunnettu monista meri- ja saaristoaiheisista näyttelyistään. Valokuvaajana hän on tehnyt yli tuhat suomalaista äänilevykantta, huolehtien ensimmäisten noin 300 kannen osalta myös graafisesta suunnittelusta.
Erik Uddström on naimisissa näyttelijä Terhi Panulan kanssa. He ovat olleet yhdessä 1960-luvulta asti.
Veli Krogerus

Veli Erkki Krogerus (23. joulukuuta 1915 Konginkangas – 5. helmikuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen professori. Hän toimi Helsingin yliopiston farmasian teknologian professorina 1966–1978.
Krogerus valmistui filosofian kandidaatiksi 1947, proviisoriksi 1949 ja filosofian tohtoriksi 1964. Hän oli Helsingin yliopistossa farmaseuttisen kemian assistenttina vuodesta 1946 ja farmasian teknologian opettajana 1955–1957 sekä Lääkintöhallituksen apteekkineuvoksena vuosina 1957–1966. Krogerus edisti lääketurvallisuuden kehittämistä. Hän oli Suomen Farmaseuttisen yhdistyksen puheenjohtaja vuosina 1964–1974.
Blacklist (televisiosarja)

Blacklist ("The Blacklist") on yhdysvaltalainen rikosdraamasarja, jonka pääosia näyttelevät James Spader ja Megan Boone. Yhdysvalloissa sarjaa alettiin esittää syyskuussa 2013. Suomessa TV5 aloitti sarjan ensimmäisen tuotantokauden esittämisen 4. maaliskuuta 2014.
Sarja on katsottavissa Suomessa kahdessa eri suoratoistopalvelussa; Netflixissä ja Viaplayssa.
Sarjan viimeinen, 10. tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 26. helmikuuta 2023 ja Suomessa 27. helmikuuta 2023. 
Juoni.
Sarja kertoo FBI-agentti Elizabeth Keenin (Megan Boone) ja pahamaineisen rikollisen, Raymond ”Red” Reddingtonin (James Spader), yhteistyöstä heidän etsiessään ja ottaessaan kiinni mustan listan () rikollisia.
Vastaanotto.
"Blacklist" on saanut Internet Movie Databasessa arvosanaksi 8.0/10. Rotten Tomatoes -prosentti on 91.
"Blacklist" on saanut myös korkeat katsojaluvut Yhdysvalloissa.
James Spader oli roolistaan ehdolla Golden Globe -palkinnon saajaksi kategoriassa paras miespääosa televisiosarjassa.
Sisarsarja.
14. toukokuuta 2016 NBC tilasi "Blacklistille" sisarsarjan nimeltä "". Sen pääosia esittävät Famke Janssen ja Ryan Eggold. Sarjan esittäminen aloitettiin Yhdysvalloissa NBC-kanavalla 23. helmikuuta 2017. Se ei saanut niin paljon katsojia, mitä toivottiin ja sarja lopetettiin yhden tuotantokauden jälkeen.
Lunsar

Lunsar on kaupunki Sierra Leonen Pohjoisen maakunnan Port Lokon piirikunnassa. Kaupunki on 59 347 asukkaan (2015) Marampan päällikkökunnan hallintokeskus. Vuonna 2004 Lunsarin asukasluku oli 36 108. Noin 97 kilometriä Freetownista itään sijaitseva Lunsar on yksi tärkeimmistä kaupankäynnin keskuksista pohjoisessa Sierra Leonessa. Kaupungin asukkaat ovat suurimmilta osin temnejä. 
Historia.
Lunsar on ollut pääasiassa kaivoskaupunki. ”Sar” tarkoittaa temnen kielellä kiveä, joka selittää kaupungin nimen. Lunsarin entinen nimi on ollut ”Ro-Sar”, joka tarkoittaa paikkaa josta löydetään kiviä. Ro-sarin nimi muuttui Lunsariksi siirtomaavallan aikana. Marampa-Masimeran päällikkökunnan perinteisenä kauppakeskuksena riisille, palmuöljylle sekä jyville, Lunsar alkoi kehittymään vuoden 1933 jälkeen kun Marampassa, joka sijaitsee noin 6 kilometriä Lunsarista itään, alettiin louhimaan ja hyödyntämään rautamalmia. Marampan kaivos suljettiin vuonna 1975. Kaupungissa on useita laitoksia, muun muassa hallituksen terveyskeskus, roomalaiskatolinen sairaala, nuorten muslimien yhdistys sekä useita kouluja.
Lunsarin kaupungin läheisyydessä on toiminut yksi Sierra Leonen viidestä keskeisimmästä kaivoshankkeesta, vuoteen 2014 saakka brittiläisen London Mining -yhtiön operoima Marampan rautamalmikaivos. Vuonna 2014 taloudellisiin vaikeuksiin ajautuneen kaivoksen uudeksi omistajaksi tuli Timis Mining Corporation. Kaivos tavoittelee vuosittain noin 5–7 miljoonan rautamalmitonnin tuotantoa.
Synnitön lankeemus

Synnitön lankeemus on Hannu Lemisen ohjaama jännityskomedia vuodelta 1943. Käsikirjoitus perustuu Cecil Scott Foresterin romaaniin "Ihmeellinen viikko" (1927). 
Juoni.
Vakoilutarinassa antikvariaatin myyjä Timo harrastaa näyttelemistä. Näytelmäharjoituksissa ohjaaja kehottaa kokematonta miestä harjoittelemaan suutelemista. Timo joutuu kidnappauksen todistajaksi ja joutuu itsekin pahoinpitelyn kohteeksi. Vuokraemäntä kauhistelee hänen kolhittua olemustaan. Hän päätyy esiintymään kidnappauksen kohteeksi joutuneen Ailin sulhasena.
Tuotanto.
Elokuvan käsikirjoitustiedoista puuttui alun perin pohjana oleva englantilaisen kirjailijan romaani, joka ilmestyi suomeksi jo seuraavana vuonna nimellä "Ihmeellinen viikko" Alpo Kupiaisen suomentamana. Käsikirjoituksen nimilehdellä tekijäksi on merkitty Eino Seisjoki, jota Leminen ja Unho olivat käyttäneet edellisessä yhteistyöelokuvassaan. 
Alkuperäisen romaanin tapahtumaympäristö on Lontoossa 1920-luvun lopussa. Elokuvassa tapahtumat siirrettiin Helsinkiin ja lähemmäksi nykyaikaa.
Arviot.
Aikalaisarvioissa elokuvan vastaanotto oli laimea. Toini Aaltonen ("Suomen Sosialidemokraatti") paheksuu sitä, ettei alkuteosta ole mainittu. Toinen hänen kritiikkinsä kohde on elokuvan nimi, josta voisi odottaa intohimodraamaa, ja kuitenkin kysymyksessä on ”paroodinen jännityselokuva, josta kaikki synnillisyys on hyvin kaukana”. Vittorio Mantovanin avustama kuvaaja Felix Forsman sai kiitosmaininnan Paula Talaskiveltä ("Helsingin Sanomat") ”loisteliaan joustavasti toteutetusta, mielikuvitusrikkaasta ja teknillisesti varmasta kameran käyttelystä, jossa tuntui olevan merkkejä oikean tunnelman tajuamisesta yli ohjaajan”. Samoin hän kiitti Hannes Häyristä, joka ”sai esitykseensä aitoa huumoria”.
Max Bremer

Max Johan Bremer (s. 1962) on suomalainen näyttelijä. 
Bremer on tehnyt toistakymmentä elokuvaroolia. Niihin kuuluvat pääosat Esa Illin elokuvissa "Apinajuttu" (2000) ja "Broidit" (2003) sekä brittiläisessä tv-komediassa "Murhamysteeri Purves &amp; Pekkala" ("New Town", 2009). Teatterityötä Bremer on tehnyt näyttelijänä, tuottajana ja ohjaajana muun muassa Svenska Teaternissa, Teater Marsissa, Teatteri Universumissa , Venus-teatterissa ja improvisaatioteatteri Stjärnfallissa.
Max Bremer on valokuvaaja Stefan Bremerin veli. Heidän isänsä on valokuvaaja Caj Bremer.
Tryggve

Tryggve tai Trygve on skandi­naavinen miehen etunimi. Nimen alkumuoto on ollut "Tryggvi", joka nykyisin­kin on käytössä Islannissa. Nimi johtuu "luotettavaa" tarkoittavasta muinaisskandinaavisesta sanasta "tryggr".
Suomessa nimi Trygve annettiin 1900-luvulla noin 170 ja Tryggve noin 110 henkilölle. 2000-luvulla syntyneitä Trygve- tai Tryggve-nimisiä on vain muutama. Tryggven nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 10. huhtikuuta.
Naantalin museo

Naantalin museo on Naantalin kaupungin omistama kulttuurihistoriallinen museo, joka sijaitsee vanhassa kaupungissa keskellä kaunista puutaloympäristöä. Museo on avoinna toukokuun puolivälistä elokuun loppuun ja joulun aikaan, mutta myös muina aikoina kävijöitä otetaan vastaan sopimuksen mukaan.
Hiilolan talossa pääsee tutustumaan siihen, miten pikkukaupungin porvariperhe asui 1800-luvun lopussa. Pihan vanha tammi johdattelee kävijän museon puutarhaan, josta löytyy muun muassa yrttimaa ja vanhan kaivopaviljongin kopio. Puutarhan perältä portaat vievät Sau-Kallion käsityöläiskotiin. Humpin kiinteistö on museon päärakennus, jossa sijaitsevat museon toimiston lisäksi museokauppa Säsonki, arkeologinen näyttely Naantalin varhaisimmista vaiheista, pienoismalli luostarin elämästä ja vaihtuvien näyttelyiden tila. 
Naantalin museo on osallistunut myös nykydokumentointiin, tutkimalla mobiililaitteiden avulla arjesta kerättyjä kuvia ja muuta tietoa. 
Museon historia.
Naantalin museon perustivat vuonna 1919 innostuneet kaupunkilaiset, jotka olivat huolissaan sekä kirkollisen esineistön säilymisestä että myöhemmin myös kaupungin menneisyyden vaalimisesta. Naantalin Museoyhdistys lahjoitti museon kokoelmineen Naantalin kaupungille vuonna 1980 ja siitä asti museo on ollut ammatillisesti hoidettu.
Ziva David

Ziva David on kuvitteellinen hahmo televisio­sarjassa "NCIS Rikostutkijat". Ziva Davidia näyttelee Cote de Pablo, joka tuli televisiosarjaan vasta kolmannella kaudella. Ziva David tuli Mossadista ja aloitti työnsä NCIS:n ja Mossadin yhteysupseerina, ja seitsemänellä kaudella hänestä tuli kokonaan NCIS:n agentti. Zivan isä on Mossadin johtaja Eli David, joka kuoli 10. tuotantokaudella. Ziva David korvasi alun perin Caitlin "Kate" Toddin (Sasha Alexander), jonka Zivan velipuoli Ari Haswar ampui. Ziva lähtee 11. tuotantokauden alussa, ja hänet korvaa NSA:n analysoija Eleanor Bishop (Emily Wickersham). 
Perhe.
Zivan kollega ja ystävä Anthony "Tony" DiNozzo ampui Zivan silloisen poikaystävän Michael Rivkinin itsepuolustukseksi. Ziva suuttui Tonylle, lähti tiimistä ja palasi takaisin Mossadiin. Ziva jäi vangiksi Somaliaan, ja hänen oltuaan siellä kuukausia Gibbsin tiimi pelasti hänet. Silloin Ziva päätti ryhtyä kokoaikaiseksi NCIS agentiksi ja antoi anteeksi Tonylle.
Guitars – the Museum

Guitars – the Museum (kansankielellä myös "Gitarrmuseet", "Kitaramuseo") on Uumajan keskustassa sijaitseva museo. Se sijaitsee tillirakennuksessa, jossa sijaitsi aiemmin Vasaskolan (Vaasakoulu). Museorakennuksen sisällä on myös esimerkiksi ravintola, musiikkikauppa sekä rokkiklubi. Museo avattiin tammikuun lopussa vuonna 2014 samalla, kun Uumajassa vietettiin kulttuuripääkaupunkivuoden avajaisia. Rakennus on nelikerroksinen.
Museota pyöritetään yhteisyrityksenä, jota johtavat musiikkikauppa 4Soundista sekä rokkiklubi Scharinskasta (joka on säilyttänyt nimensä muutettuaan Scharinska villanista Vasaskolaniin) vastuussa olevat henkilöt. Molemmat yritykset ovat myös investoineet kitaramuseoon. Uumajan kunta on tukenut museohanketta sekä peruskorjaamalla että tilojen sovittamisella, ja vuosittaisella 2,4 miljoonan Ruotsin kruunun yhteisrahoituksella vuosien 2014–2015 aikana.
Kokoelmat.
Museon kokoelma koostuu lähinnä 1950- ja 1960-luvun sähkökitaroista. Näiden lisäksi museossa on esillä pienempiä kokoelmia sähköbassoista, vahvistimista sekä muista sähkökitaroiden historiaan liittyvistä esineistöstä. Kokoelman ovat keränneet uumalaiskaksoset Mikael ja Samuel Åhdén 1970-luvulta lähtien, ja se on nyt ensimmäistä kertaa julkisesti esillä museossa. Monia kokoelmassa olevia kitaroita on valmistettu vain rajoitettu määrä. Arvokkaimmat niistä ovat jopa satojen tuhansien eurojen arvoisia.
Muiden arvokkaiden kitaroiden joukossa kokoelmassa on vuoden 1958 Gibson Flying V, vuoden 1960 Les Paul ja vuoden 1950 Fender Broadcaster. Yli 500 kitaraa sisältävä museo on herättänyt kansainvälistä kiinnostusta, ja sitä on luonnehdittu suurimmaksi sen tyyliseksi maailmassa.
Museon oman kokoelman lisäksi siellä on myös huone väliaikaisille näyttelyille. Folkrörelsearkivet järjesti museossa avajaisten kunniaksi näyttelyn "Umeå - The European capital of hardcore 1989-2000", joka oli esillä 28. huhtikuuta 2014 saakka.
Länsi-Savo (yritys)

Länsi-Savo Oy on mikkeliläisen Länsi-Savo-konsernin emoyhtiö.
Länsi-Savo Oy harjoittaa kiinteistöliiketoimintaa. Tytäryhtiö St. Michel Print on ohkopaperipainamiseen erikoistunut painotalo.
Konsernin juuret juontavat vuoden 1888 lopulla ensimmäistä kertaa ilmestyneeseen "Suomi"-lehteen, jonka perustaja oli lehtori Jaakko Päivärinta ja kustantaja O. B. Blomfeltin kirjapaino. Lehdestä tuli muutaman nimenmuutoksen myötä "Länsi-Savo" vuonna 1917.
Konsernin suurin omistaja on mikkeliläinen Tikan perhe, jolla on enemmistö yhtiön osakkeista. Yhtiön toimitusjohtaja on vuodesta 2021 alkaen Juhana Tikka. Entisiä pitkäaikaisia toimitusjohtajia ovat Adolf Manninen, E. J. Pasanen, Esko Tikka, Jukka Tikka ja Ilkka Tikka, joka on nykyisin yhtiön hallituksen puheenjohtaja.
Historia.
Länsi-Savo-konserni on toiminut nykyisten toimialojen lisäksi aiemmin mm. mediatoimialalla sekä autokaupassa. 
Länsi-Savo-konserni kasvatti yrityskaupoin mediaomistuksia Kaakkois-Suomen alueella aina vuoteen 2014 asti, jolloin konserniin kuului yhteensä 19 maakunta- , paikallis- ja kaupunkilehteä. Loppuvuodesta 2010 Sanoma Lehtimedia myi viisi paikallislehteä Länsi-Savo-konserniin kuuluneelle Etelä-Savon Paikallislehdille (myöh. ESV-Paikallismediat). Kauppaan kuuluivat Kouvolan Anjalankoskella ilmestyvä "Keskilaakso", Lappeenrannan Joutsenossa ilmestyvä "Joutseno"-lehti, Virolahdella ja Miehikkälässä ilmestyvä "Kaakonkulma", Luumäellä ilmestyvä "Luumäen Lehti" sekä Mäntyharjulla ja Pertunmaalla ilmestyvä "Pitäjänuutiset".
Sanoma Lehtimedian maakuntalehdet "Kymen Sanomat, Kouvolan Sanomat" ja "Etelä-Saimaa" sekä "Uutisvuoksi" ja kaksi "Vartti"-lehteä siirtyivät huhtikuussa 2014 tehdyn esisopimuksen toteuduttua Länsi-Savo-konserniin, kun Sanoma Lehtimedia Oy:stä, Sanoman painoyhtiöistä Saimaan Lehtipaino Oy:stä ja Lehtikanta Oy:stä ja Länsi-Savon omistamasta Etelä-Savon Viestintä Oy:stä koottiin yksi yhtiö. 
Länsi-Savo Oy myi huhtikuussa 2019 medialiiketoiminnan Keskisuomalainen Oyj:lle. Tässä kaupassa Keskisuomalainen-konsernin omistukseen siirtyivät tytäryhtiöt Kaakon Viestintä Oy ja ESV-Paikallismediat Oy.
Skottiviski

Skottiviski () on Skotlannissa valmistettu mallas- tai jyväviski. Skotlantilainen viski sisältää 40–94,8 prosenttia alkoholia. Skotlantilaista viskiä kypsytetään enintään 700 litran tammitynnyreissä vähintään kolme vuotta.
Kaikki skotlantilainen viski on alun perin tehty mallasohrasta. Kaupalliset tislaamot alkoivat valmistaa viskiä vehnästä ja rukiista 1800-luvulla. 
Nykyään mallasohran lisänä voidaan käyttää muiden viljojen kokonaisia jyviä. Lisäaineena voidaan käyttää karamelliväriä.
Leirintäopas

Leirintäopas on matkailijoille suunnattu opasvihko, joka kertoo kesä- ja talvileirintäpaikat ja antaa leiriytymiseen liittyviä ohjeita ja vinkkejä. Karavaanarin Leirintäoppaaseen kootaan jäsenetuleirintäkohteiden palvelut, harrastusmahdollisuudet ja yhteystiedot.
Yli 140-sivuisessa Leirintäoppaassa julkaistaan myös täydennetty lista matkaparkeista. 
Oppaassa esitellään noin 400 yleistä leirintäaluetta, pihaleirintäkohdetta ja SFC-aluetta. Mukana ovat myös hiihtokeskusten caravanalueet ja muut talvileirintäkohteet. Leirintäkohteiden palvelut ja harrastusmahdollisuudet on kerrottu selkein symbolein. Leirintätiedoista löytyvät myös muun muassa leiriytymishinnat ja aukioloajat. Monet alueista kertovat itsestään myös värikuvalla.
Kaikki oppaan leirintäalueet ja matkaparkit on merkitty Leirintäoppaassa olevaan tarkkaan tiekarttaan ja jokaiselle alueelle on sanallinen ajo-ohje. Jotkut alueet selkiyttävät ajo-ohjettaan piirroskartalla.
Leirintäoppaan tiedot perustuvat leirintäyrittäjien antamiin ja tarkastamiin tietoihin. Tiedot päivitetään vuosittain kevättalvella ja ne ovat voimassa seuraavan oppaan ilmestymiseen saakka.
Caravan Leirintäopas postitetaan Caravan-lehden kolmosnumeron liitteenä kaikille SF-Caravan ry:n jäsenille sekä Caravan-lehden tilaajille . Leirintäoppaan painosmäärä vuonna 2018 oli 69 000 kpl.
Kesäyön kuu

Kesäyön kuu on taiteilija Eero Järnefeltin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1889. Työ on kooltaan 62 × 79,5 cm, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne sen lahjoitti vuonna 1979 Elma Järnefelt.
Eero Järnefelt maalasi "Kesäyön kuu" -teoksen Keuruulla, ja maalauksen vanhat rakennukset ja vinot halkopinot ovatkin tyypillisen suomalaisia. Niiden kuvaustapa on modernia naturalismia. Se sai Järnefeltillä pontta Jules Bastien-Lepagelta, joka oli 1880-luvun naturalistisen maalaustavan johtohahmoja. Järnefelt ihaili Bastien-Lepagen töitä, joita hän vielä 1910-luvun muistiinpanoissaankin muistelee.
Saaristomaisema - Wiasholmen Pellingin saaristossa

Saaristomaisema - Wiasholmen Pellingin saaristossa on taiteilija Aukusti Uotilan öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1883. Kooltaan tämä työ on 24×33,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se hankittiin vuonna 1994.
"Saaristomaisema - Wiasholmen Pellingin saaristossa" on tavallinen aihe Aukusti Uotilalta vuosina 1881-1885. Hän vietti tuon ajan Suomessa sairastuttuaan vakavasti. Usein hän läksi tuolloin Itäiselle Suomenlahdelle purjehdus- ja linnustusmatkalle yhdessä Robert Stigelin kanssa. "Saaristomaisema - Wiasholmen Pellingin saaristossa" on maalattu realistisesti herkällä ja kypsällä otteella. Nuorena kuollut taiteilija lahjoitti maalauksen Stigelille ja nimitti saarta "meidän saareksemme". Täällä he olivat yhdessä maalanneet.
Aukusti Uotilan toinen Ranskan- matka, joka alkoi vuonna 1880 oli sysäys Uotilalle kohti ulkoilmarealismia. Etenkin kesäkuukaudet Bretagnessa vahvistivat häntä siihen. Tältä ajalta ovat hänen keskeisimmät teoksensa. Uotilan tyyli oli eleetöntä, tarkasti siveltimellä muotoilevaa, usein viileää väriskaalaa käyttävää. Hänen taiteilijauransa jäi kuitenkin lyhyeksi hänen kuollessaan vuonna 1886. Syntynyt hän oli vuonna 1858.
Logaritminen tuulilaki

Logaritminen tuulilaki on puoliempiirinen yhtälö, joka kuvaa tuulen nopeuden muutosta korkeuden mukaaan maanpinnan läheisessä kerroksessa, suunnilleen sadan metrin korkeuteen asti.
Kitkanopeus on määritelmänsä mukaan formula_1, jossa formula_2 on liikemäärän vuo. Kitkanopeuden yksikkö on formula_3, mutta se ei ole todellinen nopeus, vaan skaalasuure pintakerroksessa.
Neutraalissa stationäärisessä pintakerroksessa potentiaalilämpötila formula_4 on vakio korkeuden suhteen. Tällaisessa pintakerroksessa ei esiinny nostevoimia ja myös kinemaattinen lämmönvuo formula_5= 0. Tuuliprofiili neutraalissa ilmakerroksessa noudattaa logaritmista tuulilakia, eli tuulen nopeus formula_6 korkeuden formula_7 funktiona on formula_8, jossa formula_9 on rosoisuusparametri ja formula_10 Von Kármánin vakio (0,4). Rosoisuusparametrin yksikkö on formula_11 ja Karmanin vakio on dimensioton luku. Rosoisuusparametri kertoo pinnan aerodynaamisen rosoisuuden. Tyypillisiä arvoja ovat jäälle formula_12, nurmikolle formula_13, metsälle 1 ja Helsingin keskustalle 1,5. Siirroskorkeus formula_14 tarvitaan, jos rosoisuuselementit ovat hyvin suuria. Se voidaan arvioida kaavalla formula_15, jossa formula_16 on rosoisuuselementin korkeus, esimerkiksi puun pituus. Vasta siirroskorkeuden yläpuolella alkaa vaikuttaa logaritminen tuulilaki.
Poika ja pääkallo

Poika ja pääkallo on suomalaisen taiteilijan Magnus Enckellin hiili- ja vesivärityö paperille vuodelta 1893. Kooltaan se on 66 cm × 95 cm, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se hankittiin jo sen valmistumisvuonna vuonna 1893.
"Poika ja pääkallo" kuuluu Magnus Enckellin varhaisteosten ydinryhmään. Näiden teosten henkinen lähde on 1890-luvun Pariisin symbolismissa. "Poika ja pääkallo" -teoksen yksinäistä poikahahmoa pidetään Enckellin poikahahmoista kaikkein symbolistisimpana. Tässä piirustuksessa levollisesti kyyryssä oleva alaston poika tutkii otsa rypyssä pääkalloa. Taiteilija luottaa viivan kykyyn ilmaista olennaista. Aiheeltaan piirustus on vanhaa "vanitas"-teemaa: ihminen ikuisuuden ja katoavaisuuden kysymysten äärellä. Pariisiin Enckell oli matkustanut opiskelemaan ensimmäisen kerran vuonna 1891, toisen kerran syyskuussa 1893.
Koomankankaan hautausmaa

Koomankankaan hautausmaa on Kokemäen Koomankankaalla sijaitseva hautausmaa. Se perustettiin vuonna 1892 hautapaikkojen loputtua Kokemäen kirkon viereiseltä hautausmaalta ja Vanhalta hautausmaalta, keisarillisen senaatin hylättyä luvan ottaa nykyistä Kirkkopuistoa käyttöön. Koomankankaan hautausmaalle on suora kulku Köyliöntieltä. Koomankankaan hautausmaalle on rakennettu Koomankankaan siunauskappeli vuonna 1933. Kappeliin tehtiin arkkitehtonisia muutoksia 1970-luvulla arkkitehti Matti Salmivallin suunnitelmien mukaisesti. Kappelin tarkka osoite on Köyliöntie 481, 32810 Peipohja.
Koomankankaan kappelin tapulissa säilytettiin Räisälän kirkonkelloa, joka siirrettiin Räisälä-museoon Köyliöön. Kello oli 35 vuotta käytössä kappelin tapulissa.
Säpilän riippusilta

Säpilän riippusilta on vuonna 1950 Kokemäen Säpilään rakennettu silta. Sen jännemitat ovat 126,5 ja 3,7 metriä. Kokonaisuuspituudeltaan silta on 164 metriä, ja leveydeltään 2,1 metriä, josta hyödyllistä leveyttä on 1,4 metriä. 
Silta on Riippusillantien ja Uppaantien yhdistävä jalankulun ja pyöräilyn raittisilta. Säpilän niemen puolella silta on alempana, joten tullessa Kyttälän puolelta jokea on alamäkeä. Se on tarkoitettu jalankulun ja pyöräilyn käyttöön. Mutkitteleva Kokemäenjoki erottaa noin seitsemän kilometriä pitkän Säpilänniemen, josta ei ole maantieyhteyttä joen yli. Sen sijaan niemen kärjen lähellä joen ylittää puukantinen jalankulun ja pyöräilyn käyttöön tarkoitettu riippusilta. Sillan rakentaminen maksoi Kokemäen kaupungille noin 2 miljoonaa markkaa, vaikka alkuperäinen kustannusarvio oli 1,35 miljoonaa markkaa.
1990-luvun lopulla Kokemäen kaupunki kunnosti siltaa. Kansirakennetta uusittiin, ja koko silta tervattiin. Vuonna 2017 silta asetettiin käyttökieltoon ja vuonna 2018 Raition Kyläyhdistys ry vuokrasi sillan Kokemäen kaupungilta ja aloitti sillan kunnostuksen. Sillan kunnostuksen rahoitus koostui talkootyöstä, yhdistyksen varojenhankinnasta ja Kokemäen Kaupungilta sekä Leader Karhuseudulta anotuista avustuksista. Kokonaan kunnostetun sillan avajaisia vietettiin 1.5.2019. Sillan merkitys on Kokemäellä suuri, koska siltaa hyödynnetään virkistys- ja kuntoilukäytössä. Esimerkiksi "riippusillan pyöräilylenkki" on kesäisin erittäin suosittu.
Alusrakenne.
Sillan pylonien alaosa on teräsbetonirakenteinen. Rakenteet on perustettu kallion päälle. Sillan länsipään puupalkkisillan maatuki on teräsbetonista. Lisäksi sillan itäpään ankkuri on betonirakenteinen. 
Päällysrakenne.
Riippusillan päällysrakenne koostuu teräksisistä pyloneista, kahdesta köysivaijerista, ja teräksisistä riipputangoista sekä puupalkkikannesta. Länsipäässä on lisäksi puinen palkkisilta. Köysivaijerit on tehty 6 millimetrin halkaisijaltaan olevista punotuista ja sinkityistä terässäkeistä. Riipputangot on tehty 12 millimetrin halkaisijaltaan olevista terästangoista, joiden keskinäinen etäisyys on noin 3,1 metriä. Riipputangot on kiinnitetty terässoljilla köysivaijeriin.
Organokadmiumyhdisteet

Organokadmiumyhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, jotka sisältävät hiilen ja kadmiumin välisen kovalenttisen sidoksen. Organokadmiumyhdisteitä voidaan käyttää orgaanisessa synteesissä.
Ominaisuudet ja käyttö.
Organokadmiumyhdisteet ovat huoneenlämpötilassa tyypillisesti värittömiä vettä raskaampia nesteitä tai valkoisia kiinteitä aineita. Yhdiste reagoi veden, ilman ja valon vaikutuksesta, mutta ei aivan yhtä kiivaasti kuin organosinkkiyhdisteet. Ne ovat kuitenkin vastaavia organosinkkiyhdisteitä herkempiä hajaantumaan lämmön vaikutuksesta. Tyypillisimmät organokadmiumyhdisteet ovat dialkyyli- tai diaryylikadmiumyhdisteet (R2Cd) ja alkyyli- tai aryylikadmiumhalogenidit (RCdX).
Organokadmiumyhdisteet eivät ole yhtä reaktiivisia kuin organosinkkiyhdisteet ja Grignardin reagenssit. Niitä käytetään erityisesti ketonien muodostamiseen happoklorideista. Monet muut organometallireagenssit reagoisivat myös ketonin kanssa muodostaen tertiäärisen alkoholin. Tähän tarkoitukseen organokadmiumyhdisteet muodostetaan tyypillisesti "in situ" eikä niitä eristetä. Organokadmiumyhdisteitä on hyödynnetty muun muassa kolesterolin kokonaissynteesissä.
Organokadmiumyhdisteitden käyttöä orgaanisessa synteesissä rajoittaa kuitenkin niiden suuri myrkyllisyys sekä ihmiselle että ympäristölle. Useita dialkyyli- ja di-aryylikadmiumyhdisteitä voidaan käyttää alkeenien polymeroitumiskatalyytteinä. Tällaisia ovat muun muassa dimetyyli-, dietyyli- ja difenyylikadmiumit. Dimetyylikadmiumia voidaan käyttää myös valmistettaessa kadmiumsulfidista ohutkalvoja elektroniikkateollisuutta varten CVD-menetelmällä.
Valmistus.
Tavanomaisimmin organokadmiumyhdisteitä valmistetaan transmetallaatiolla muista organometalliyhdisteitä kuten Grignard-reagensseista, organolitiumyhdisteistä tai organoelohopeayhdisteistä ja kadmiumkloridista.
2 RMgX + CdCl2 → R2Cd + MgXCl
2 RLi + CdCl2 → R2Cd + 2 LiCl
Alkyyli- tai aryylikadmiumhalogenideja voidaan valmistaa myös metallisen kadmiumin ja alkyylihalogenidin välisellä reaktiolla.
RX + Cd → RCdX
Pittali

Pittali ("Melampitta lugubris") eli aiemmalta nimeltään pikkujuoksutimali on varpuslintu, joka BirdLife Suomen luokittelussa kuuluu pittalien heimoon. 
Levinneisyys.
Pittalia tavataan Uuden-Guinean saarella. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Karstipittali

Karstipittali ("Megalampitta gigantea") eli aiemmalta nimeltään isojuoksutimali on varpuslintu, joka BirdLife Suomen luokittelussa kuuluu pittalien heimoon. 
Levinneisyys.
Karstipittalia tavataan Uuden-Guinean saarella. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sinilakki

Sinilakki eli aiemmalta nimeltään kiipijätimali ("Ifrita kowaldi") on varpuslintu. Lajin taksonomia on osin epäselvä ja se on aiemmin luokiteltu kuuluvaksi muun muassa mutavaristen tai paratiisilintujen heimoihin. Nykyään sinilakki yleensä luetaan omaan sinilakkien heimoonsa (Ifritidae).
Levinneisyys, ulkonäkö ja elintavat.
Sinilakkia tavataan Uuden-Guinean saarella. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Sinilakki on pieni rakenteeltaan tukevahko ja lyhytpyrstöinen lintu. Väritykseltään se on ruskea lukuun ottamatta sinistä päälakea. Laji elää metsissä ja syö hyönteisiä. Ravinnostaan se kerää elimistöönsä alkaloideja ja on yksi harvoista myrkyllisistä linnuista.
Lähetystöneuvos (arvonimi)

Lähetystöneuvoksen nimi ja arvo () on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1918. Vuosien 1918–2013 aikana lähetystöneuvoksen arvonimi on myönnetty 56 henkilölle, viimeksi vuonna 1969.
Suppo (jäätyyppi)

Suppo eli hyyde eli suppojää on dynaamisen jäänmuodostuksen kautta syntynyttä jäätä. Sitä syntyy erityisesti jokien turbulenttisissa virtauksissa, kun veden liike ei ole tarpeeksi tasaista, jotta niihin voisi syntyä jääkansi. Supon muodostuminen aiheuttaa ongelmia vesivoimalaitoksissa, kun jäätä alkaa kasaantua turbiinien seuloihin. Ajoittain vesivoimaloiden juoksutusta joudutaan pienentämään hyyteen aiheuttamien haittojen ehkäisemiseksi.
Muodostuminen.
Talvipakkasillakin riittävän suuri virtausnopeus tekee mahdottomaksi yhtenäisen jääkannen muodostumisen. Tämän vuoksi turbulenttisissa joissa lämmönvaihto uoman ja ympäristön välillä on tehokasta, ja veden on mahdollista alijäähtyä eli jäähtyä jäätymispistettä kylmemmäksi. Hyydettä alkaa muodostua, kun tällaiseen veteen syntyy kasvavia ja toisiinsa tarttuvia jääkiteitä, esimerkiksi vedenpinnan yläpuolisen alijäähtyneen sumun härmistymisen tai lumihiutaleiden kautta.
Tilinteko

Tilinteko on Veikko Aaltosen ohjaama suomalainen rikoselokuva vuodelta 1987. 
Aaltonen oli tuotantoyhtiö Villealfan perustajajäseniä ja tehnyt sen elokuvissa töitä. Hänen ensimmäinen pitkä ohjauksena perustuu tositapahtumiin, kahteen samantyyppiseen postiryöstöön. Elokuvan esikuvina ovat olleet John Sturgesin elokuva "Mies astui junasta" ja amerikkalaisen westernin ja film noirin asetelmat sekä myös Jean-Pierre Melvillen ranskalaiset rikoselokuvat. Käsikirjoitus jäi Aaltosen mukaan melkein vain ideointiasteelle. Aaltosen seuraava ohjaustyö valmistui 1992, ja välillä hän teki äänittäjän, leikkaajan, apulaisohjaajan ja myös tuotantopäällikön tehtäviä.
Näyttelijät.
Lisäksi elokuvassa on ollut avustajina Lavian nuorisoseuran näytelmäkerho (vaalitilaisuuden yleisöä), Eläkeliiton Kankaanpään yhdistyksen jäseniä (kirkkokansaa / ihmisiä vaalivalvojaisissa)
Vastaanotto.
"Iltalehden" arviossaan Olli Manninen kirjoitti: ”Tilinteko ei ole varsinaisesti toimintaelokuva -- [vaan] se pohtii ihmisessä elävää pahuutta.” Hän luonnehti elokuvaa western-henkiseksi välienselvittelyksi. "Uuden Suomen" kriitikko Heikki Eteläpää olisi kaivannut henkilöiden taustoitusta: ”katsoja ei kahdesta päähenkilöstä tule tietämään todellakaan muuta kuin sen, että [he] ovat tehneet yhteisen ryöstömurhan”. Kaija Pakarista hän kuitenkin kehui. Sen sijaan monet muut kriitikot antavat kehuja myös miespääosienkin esittäjille. "La Stradan" Minna Tawast kiinnitti huomiota Nikkarin roolityöhön: ”Vaalivoittoaan juhlivan Varjolan hysteerinen naurukohtaus ravintolan vessassa on huikea näyte Nikkarin ammattitaidosta.”.
Alfonso Celis Jr.

Alfonso Celis Enecoiz Jr. (s. 18. syyskuuta 1996 México, Meksiko) on meksikolainen rata-autoilija.
Celis aloitti karting-uransa vuonna 2009. Vuonna 2011 Celis voitti Turismos de Velcocidad 1800cc -luokan mestaruuden. Vuonna 2012 Celis kilpaili Formula BMW Talent Cup -sarjassa sijoittuen sarjan viidenneksi. Samana vuonna hän voitti Meksikon 24 tunnin kilpailun. Vuonna 2013 Celis kilpaili Formula Renault NEC -sarjassa sijoittuen sarjan 14:nneksi. Samana vuonna hän sijoittui Panam GP -sarjassa seitsemänneksi ja Panam GP -talvisarjassa kolmanneksi. Hän ajoi samana vuonna myös Britannian Formula 3 ja Euroopan Formula 3 -sarjoissa muutamia kilpailuja. Vuonna 2014 Celis siirtyi GP3-sarjaan kilpaillen Status Grand Prix -tallissa. Hän saavutti kaksi pistettä kauden aikana. Samana vuonna hän ajoi kaksi kilpailua Formula Renault 3.5 -sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2015 Celis jatkoi GP3-sarjassa siirtyen ART Grand Prix -talliin. Samana vuonna hän kilpaili täyden kauden FR 3.5 -sarjassa.
Klaran väestönsuoja

Klaran väestönsuoja on suuri kallioon louhittu väestönsuoja Tukholmassa Ruotsissa. Lattiapinta-alaltaan se on 6 650 m2 eli noin jalkapallokentän kokoinen. Suoja on tarkoitettu sekä siviiliväestön että Ruotsin hallituksen käyttöön. Se rakennettiin kylmän sodan aikana vuosina 1954–1960 Tukholman liikekeskustan eli Cityn rakennustöiden yhteydessä.
Suoja sijaitsee Tukholman keskustassa Sergelin torin ja Klaran kirkon alapuolella kallioperässä. Normaalioloissa se on 296-paikkainen maanalainen pysäköintihalli. Kriisitilanteessa se toimii 8 000 hengen väestönsuojana. Konehuoneessa on viisi dieselaggregaattia, joiden ansiosta suoja on sähkön suhteen omavarainen, jos virransyöttö yleisestä sähköverkosta katkeaa. Siinä on kaksi kerrosta ja useita sisäänkäyntejä. Laajin niistä on autoille tarkoitettu ajoramppi. Jalankulkusisäänkäyntien portaikot ovat 10 metriä leveitä ja johtavat suojaan Vasagatanilta ja Drottninggatanilta.
Sellobioosi

Sellobioosi on disakkaridinen hiilihydraatti, joka koostuu kahdesta glukoosiosasta. Maltoosista se eroaa glykosidisen sidoksen konfiguraation suhteen; maltoosissa konfiguraatio on β ja sellobioosissa α. Sellobioosi on kiinteää, lähes valkoista ainetta. 
Sellobioosi on selluloosan rakenneosa. Sen D-muotoa syntyy luonnossa puun selluloosan hajotessa lahottajasienten sellobiohydrolaasien entsyymivaikutuksella. Sienten ja kasvien beetaglukanaasi hajottaa sen vuorostaan glukoosiksi.
Walter von Konow

Walter Emil Berndt von Konow (29. maaliskuuta 1866 Iisalmi – 24. heinäkuuta 1943 Sääksmäki) oli suomalainen von Konow -sukuun kuulunut museoasiantuntija.
Von Konowin vanhemmat olivat eversti Johan Emil von Konow ja Hilda Charlotta Amalia Tudeer. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1892 ja toimi jonkin aikaa Haminan kadettikoulun historian opettajana ja sitten Turun kouluissa, muun muassa Heurlinin tyttökoulussa 1900-1925. Von Konow teki toisaalta merkittävän elämäntyön Turun kaupungin historiallisen museon intendenttinä 1896-1933, kartuttaen ja järjestäen museon kokoelmia. Museo tuli tunnetuksi muun muassa suomalaista asumiskulttuuria 1600-luvulta aina 1850-luvulle koskevista asuntojen sisustuksien esittelyistä. Von Konow hoiti myös museon kokoelmien luetteloinnin yksinään. Hänen vaikutuksensa museoharrastukseen laajemminkin oli huomattava. Von Konow julkaisi vuosien varrella useita museota koskevia opaskirjoja, kuten "Tien opas Turun kaupungin historiallisessa museossa Turun linnassa" jo vuonna 1907. Hänet tunnetaan myös laulujen sanoittajana. Von Konow kuoli naimattomana, säveltäjä Jean Sibelius oli hänen lapsuuden ystävänsä.
Von Konow oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1894. Maanviljelijä, valtiopäivämies Adolf Ferdinand von Konow oli hänen veljensä.
Toivo Takki

Toivo Harald Takki (1. huhtikuuta 1905 Kotka – 25. maaliskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen virkamies, joka toimi Suomen valtiovarainministeriön kansliapäällikkönä vuosina 1947–1959.
Takki oli kotkalaisen lasimestarin poika. Hänen veljensä oli sosiaalidemokraattinen poliitikko Uuno Takki. Toivo Takki valmistui merkonomiksi Kotkan kauppaopistosta 1925 ja kirjoitti ylioppilaaksi yksityisoppilaana 1929. Hän suoritti 1933 ylemmän oikeustutkinnon, sai 1938 varatuomarin arvon ja valmistui 1938 lakitieteen kandidaatiksi ja 1949 lisensiaatiksi. Takki työskenteli vuodesta 1933 virkamiehenä asutushallituksessa, mistä hän siirtyi 1939 valtiovarainministeriön nuoremmaksi hallitussihteeriksi. Vuosina 1940–1943 hän oli valtiokonttorin lainopillisena johtajana ja lainananto- ja sijoitusosaston päällikkönä sekä 1945 lyhyen aikaa Vakuutusyhtiöiden Keskusliiton toimitusjohtajana. Palattuaan valtiovarainministeriöön hän toimi 1943–1945 esittelijäneuvoksena, 1945–1947 hallitusneuvoksena sekä tulo- ja menoarvio-osaston päällikkönä ja vuodesta 1947 kuolemaansa asti kansliapäällikkönä. Takki osallistui sodanjälkeisinä niukkuuden vuosina vaativaan valtion budjettien laatimiseen. Hänelle myönnettiin valtiovarainneuvoksen arvonimi vuonna 1955.
Takki oli vuodesta 1945 alkaen Sotakorvausteollisuuden valtuuskunnan jäsen ja kuului myös Valmetin johtokuntaan, Postisäästöpankin hallitukseen, rautatiehallituksen johtoon sekä 1950-luvun puolivälistä alkaen Suomen Kansallisteatterin johtokuntaan ja Suomen taideakatemian hallitukseen. Hän kuoli tapaturmaisesti vuonna 1959.