tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Alfa-tokoferoli

Alfa-tokoferoli on yksi E-vitamiinin muodoista, joka ensisijaisesti imeytyy ja kertyy ihmisten elimistöön. Alfa-tokoferolin E-koodi on E307. Alfa-tokoferolissa on kolme erillistä keskusta, joten kyseessä on kiraalinen molekyyli. Alfa-tokoferolia käytetään ruuissa hapettumisenestoaineena ja sen suurin sallittu käyttömäärä vuorokautta kohden eli ADI-arvo on 2 milligramma jokaista kilogrammaa kohden. Alfa-tokofenolia saa käyttää kaikissa rasvaa sisältävissä elintarvikkeissa, joissa myös muiden lisäaineiden käyttäminen on voimassa olevien säädösten mukaan sallittua.
Alfa-tokoferoli on väritöntä veteen liukenematonta öljyä, joka kuitenkin liukenee dietyylieetteriin, asetoniin, trikloorimetaaniin ja öljyihin. Yhdiste kestää lämpöä suhteellisen hyvin ellei happi tai valo pääse vaikuttamaan siihen samanaikaisesti. Alkalit ja hapettimet hajottavat alfa-tokoferolia helposti.
Sepelbulbuli

Sepelbulbuli ("Neolestes torquatus") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sepelbulbulia tavataan Angolassa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Gabonissa, Ruandassa ja Sambiassa. Sen on kuvattu olevan yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nikatori

Nikatori ("Nicator chloris") eli aiemmalta nimeltään bulbulilepinkäinen on nikatorien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Nikatoria tavataan laajalla alueella Afrikassa. Sen levinneisyysalue ulottuu Senegalista Nigerian kautta Etelä-Sudaniin, Ugandaan, Tansaniaan ja Angolaan. Lajin on kuvattu olevan yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Varsiyökkönen

Varsiyökkönen ("Hydraecia micacea") on erittäin yleinen ja laajalle levinnyt loppukesän ja alkusyksyn yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Varsiyökkösellä esiintyy varsin suurta yksilökohtaista vaihtelua paitsi värisävyssä ja siipikuvioiden erottuvuudessa, myös perhosten koossa suurimpien yksilöiden ollessa lähes kaksinkertaisia pienimpiin verrattuna. Etusiipien pohjaväri on tavallisimmin vaalean harmaanruskea, mutta vaihtelee vaalean punaruskeasta tumman ruskeaan. Siiven tyviosassa on hieman mutkitteleva sisempi poikkiviiru ja ulompana viistosti siiven takareunasta kärkeä kohti suuntautuva ulompi poikkiviiru. Ulompi poikkiviiru tekee ennen siiven etureunaa jyrkän mutkan sisäänpäin ennen päättymistään. Siiven etureunassa, aaltoviirun päässä on tumma täplä, joka ei sijaitse aivan ulomman poikkiviirun jatkeella vaan hieman siiven kärkeen päin. Ulomman ja sisemmän poikkiviirun välillä siiven keskiosassa on tumma varjostuma. Rengas- ja munuaistäplät ovat siiven pohjavärin väriset, mutta erottuvat tumman reunuksensa vuoksi. Takasiivet ovat vaaleat, ulkoreunasta tummemmat. Niiden poikki kulkee tumma kaarijuova ja keskipilkku erottuu yleensä hyvin yläpinnalla mutta paremmin alapinnalla. Siipiväli vaihtelee huomattavan suurella välillä 28 mm:sta 43 mm:iin.
Sukuun "Hydraecia" kuuluu Suomessa neljä lajia, joiden erottaminen toisistaan voi olla huomattavan vaikeaa, joskin varsiyökkönen on näistä ylivoimaisesti yleisin ja laajimmalle levinnyt. Erityisen samannäköisiä lajeja ovat laukkayökkönen ("Hydraecia nordstroemi") sekä hierakkayökkönen ("Hydraecia ultima").
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajin levinneisyys ulottuu Espanjasta ja Britteinsaarilta Euroopan ja Pohjois-Aasian läpi Japaniin. Lisäksi se on levinnyt vieraslajina Pohjois-Amerikkaan. Suomessa varsiyökkönen on hyvin yleinen ja sitä tavataan Ahvenanmaalta ja etelärannikolta ainakin eteläisempään Lappiin saakka. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena heinäkuun puolivälistä lokakuulle.
Elinympäristö ja elintavat.
Varsiyökkösen ehkä tyypillisintä elinympäristöä ovat kosteat rantojen ympäristöt. Se viihtyy kuitenkin myös kosteilla niityillä sekä erilaisissa kulttuuriympäristöissä, kuten puistoissa, puutarhoissa sekä joutomailla. Laji on esiintymispaikoillaan usein runsaslukuinen. Perhosia tulee valolle, harvemmin syötille.
Toukka elää kasvien varsien ja juurten sisällä syöden esimerkiksi mukuloita ja juureksia ontoiksi. Tästä syystä laji on joskus puutarhojen tuholainen.
Ravintokasvi.
Toukka on varsin monia eri kasveja syövä polyfagi. Puutarhatuhojen kannalta merkittävä ravintokasvi on etenkin peruna ja mansikka.
Pikkunikatori

Pikkunikatori ("Nicator vireo") eli aiemmalta nimeltään pikkubulbulilepinkäinen on nikatorien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pikkunikatoria tavataan Angolassa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavalta, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Gabonissa ja Ugandassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sinitöyhtömonarkki

Sinitöyhtömonarkki ("Elminia longicauda") on sieppomonarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sinitöyhtömonarkkia tavataan laajalla alueella Afrikassa. Sen levinneisyysalue ulottuu Senegalista Keniaan ja Angolaan. Lajia on kuvattu harvinaisesta paikallisesti yleiseksi. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Holberg-palkinto

Holberg-palkinto on Norjan valtion rahoittama yhteiskuntatieteiden tunnustuspalkinto. Se on jaettu vuodesta 2003 ja se on nimetty 1700-luvun tanskalais-norjalaisen kirjailijan Ludvig Holbergin mukaan. 
Palkinnon myöntää Holbergin syntymäkaupungissa Bergenissä Norjan valtio. 
Holberg-palkintoa on sanottu yhteiskuntatieteiden vastineeksi Nobel-palkinnolle. Palkinnon summa on kuusi miljoonaa (aiemmin 4,5 miljoonaa) Norjan kruunua eli noin 550 000 euroa.
Palkinnon saajat.
Samaan tapaan jaetaan kirjailijoille Tanskassa Holberg-mitali, mutta nämä ovat kaksi eri asiaa.
Arto Sieppi

Arto Sieppi (s. 18. elokuuta 1965 Turku) on valmennuksen kehityspäällikkö Kuortaneen urheiluopistossa.
Aiemmin hän on toiminut muun muassa Suomen urheilusukeltajain liiton koulutus- ja valmennuspäällikkönä vuosina 1990–1996 ja nuorten alle 17-vuotiaitten jääkiekon maajoukkueen päävalmentajana.
Hän on kirjoittanut vuonna 1991 kirjan, "Nuoren sukeltajan opas", yhdessä Petteri Paakkunaisen kanssa.
Esko Salminen (historiantutkija)

Esko Aulis Salminen (6. marraskuuta 1937 Jaala – 18. joulukuuta 2013 Espoo) oli suomalainen professori ja lehdistöhistorian tutkija.
Salminen työskenteli 1962–1979 toimittajana, Ilta-Sanomien ulkomaantoimituksen esimiehenä, Reutersin kirjeenvaihtajana ja Uuden Suomen toimittajana. ja väitteli tohtoriksi 1976 Turun yliopistossa. Väitöskirja käsitteli jatkosodan aikaista suomalaisten joukkojen valistustoimintaa ja mielialojen ohjausta.
Salminen oli Helsingin yliopiston lehdistöhistoriaprojektin tutkijana 1979–1981 ja toimi yliopiston lehdistöhistorian dosenttina 1981–2002. Hän toimi Tampereen yliopiston journalistiikan apulaisprofessorina 1982–1998 ja professorina 1998–2000.
Eläkkeelle jäätyään Salminen julkaisi muutamia keskustelua herättäneitä kirjoja. Eniten huomiota herätti vuonna 2007 julkaistu "Päättymätön sota 1918: sisällissota julkisessa sanassa 1917–2007", jossa Salminen väitti, että Suomen sisällissotaa on 1940-luvulta lähtien käsitelty kirjallisuudessa ja tutkimuksessa yksipuolisesti punaisia ymmärtäen. Salminen otti esimerkiksi erityisesti kirjallisuudesta Väinö Linnan Pohjantähti-trilogian ja oli sitä mieltä, että Linnan vaikutus näkyi nykyisinkin muun muassa Kjell Westön romaanissa "Missä kuljimme kerran", Leena Landerin romaanissa "Käsky" ja Antti Tuurin romaanissa "Suuri asejuna Pietarista". Historiantutkijoista Salmisen arvostelun kohteena olivat erityisesti Heikki Ylikangas, Marko Tikka ja Aapo Roselius.
Salminen käsitteli kirjoissaan myös taistolaisten väitettyä vaikutusvaltaa suomalaisessa mediassa ("Viestinnällä vallankumoukseen: "demokraattisen toimittajakoulutuksen" aika 1960-luvulta 1980-luvulle", 2004 Tieto-Finlandia-ehdokas) sekä Suomen Venäjän-suhteita Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen ("Suomettumisen uusin aalto. Suomen haastavat naapurisuhteet 1990–2010").
Jack Sparrow (kappale)

Jack Sparrow on yhdysvaltalaisen komediaryhmä The Lonely Islandin ja pop-rock-laulaja Michael Boltonin tekemä kappale. Kappale ja sen musiikkivideo saivat ensiesiintymisensä "Saturday Night Live" -komediasarjassa toukokuussa 2011.
Kappale alkaa kohtauksesta, jossa Michael Bolton on saapunut The Lonely Islandin studiolle nauhoittamaan uutta hip hop -kappaletta, joka kertoo ryhmän jäsenten juhlimisesta ja naisten valloittamisesta eräällä yökerholla. Kertosäkeisiin tultaessa Bolton ikään kuin pilaa kappaleen laulamalla vain omista suosikkielokuvistaan, joista päähuomio kiinnittyy "Pirates of the Caribbean" -sarjaan. Kappaleessa viitataan myös elokuviin "Jerry Maguire – elämä on peliä", "Forrest Gump", "Erin Brockovich" ja "Scarface – arpinaama".
Kappaleen kirjoittivat The Lonely Islandin jäsenet Andy Samberg, Akiva Schaffer ja Jorma Taccone yhdessä tuottaja Michael Woodsin kanssa kesällä 2010. Jäsenet päätyivät ottamaan yhteyttä legendaariseen Michael Boltoniin saadakseen tämän mukaan äänityksiin. Hän ei kuitenkaan ollut kovin innostunut asiasta lähinnä siinä esiintyvän karkean kielen vuoksi. Pitkien taivuttelujen jälkeen The Lonely Island sai Boltonin liittymään kappaleen tekoon. Nauhoituksien jälkeen ryhmä kuvasi sille musiikkivideon, jossa Bolton esitti edellä mainittujen suosikkielokuviensa päähenkilöjä, mutta kappaleen nimen mukaisesti pääasiassa Jack Sparrow'ta.
Videon tekijät latasivat kappaleen saman tien Internetin YouTube-videopalveluun, jolloin se levisi viraalivideona. Kappale on kerännyt vuoden 2013 kesään mennessä jo yli 100 miljoonaa näyttökertaa. Lisäksi se on saanut paljon positiivista palautetta eri mediakriitikoilta ja muilta -henkilöiltä.
Åke Granlund

Åke Ragnar Granlund (28. huhtikuuta 1914 Porvoo – 4. toukokuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä. Väiteltyään itäuusmaalaisista ruotsalaisperäisistä paikannimistä hän sai filosofian tohtorin arvon 1956. 
Granlund oli vuosina 1956–1962 ruotsin kielen lehtori Helsingin yliopistossa ja Svenska handelshögskolanissa Helsingissä sekä Handelshögskolanissa ensin vuosina 1962–1964 dosentti ja 1964–1977 professori. 
Granlund tutki Uudenmaan ruotsinkielisiä paikannimiä, ja väitteli 1956 aiheesta "Studier över östnyländska ortnamn", jossa hän käsittelee Helsingin itäpuolisia ruotsalaisperäisiä pitäjän- ja kylännimiä. Kirjoituksessaan "Nylandsdelen av det danska itinerariet" (1963) hän tutki uusmaalaisia nimiä kuvauksissa, jotka käsittelevät Tanskasta Ruotsin ja Suomen rannikon kautta Porkkalaan ja Viroon kulkevia muinaisia purjehdusreittejä. Hän tutki myös Uudenmaan asuttamisesta kertovia paikannimiä (1972, 1978), ja tutkielmassa "En västnyländsk namntyp" hän käsitteli -ans-loppuisia (Basans, Botans jne.) länsiuusimaalaisia talojen ja kylien nimiä (1965).
Ruttojuuriyökkönen

Ruttojuuriyökkönen ("Hydraecia petasitis") on harvinainen loppukesän ja alkusyksyn yökköslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Verrattuna muihin "Hydraecia"-suvun lajeihin ruttojuuriyökkönen on selvästi kookkaampi, väritykseltään tasaisempi ja sen etusiivet ovat pituuteensa nähden leveämmät. Etusiipien pohjaväri on tumman violetinharmaa ilman punertavaa sävyä ja rengas- sekä munuaistäplä erottuvat muuta siipeä vaaleampina. Ulompi poikkiviiru kaartuu melko tasaisesti tehden kuitenkin jyrkän mutkan ennen siiven etureunaa. Olennaisena tuntomerkkinä siiven ulkoreunan tuntumassa kulkevan aaltoviirun keskiosa on terävästi mutkitteleva. Takasiivet ovat tasaisesti tumman ruskeat ja niissä sekä keskitäplä että kaarijuova erottuvat yläpinnalla vain heikosti, alapinnalla selvästi paremmin. Siipiväli vaihtelee 41–51 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajin levinneisyys ulottuu Länsi-Euroopasta Skandinaviaan, Baltiaan ja idässä Siperian länsiosiin.
Suomessa ruttojuuriyökkönen on verraten uusi tulokas, joka tavattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1938 Lemlandista. Yksilö tunnistettiin kuitenkin uudeksi lajiksi vasta sen jälkeen kun Virolahdelta tavattiin toinen yksilö vuonna 1975. Nykyisin lajin havainnot painottuvat vahvasti maan eteläosiin, etenkin etelärannikon tuntumaan, mutta satunnaisemmin sitä on havaittu aina Vaasan korkeudella saakka. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena elokuun alusta syyskuun loppupuolelle.
Elinympäristö ja elintavat.
Toukan ravinnon vuoksi laji on sidoksissa ruttojuurikasvustoihin. Sen vuoksi se on esiintymiseltään paikoittainen, joskin saattaa sopivalla paikalla olla runsaslukuinen. Etelämpänä Euroopassa elinympäristöjä ovat suot ja jokivarret, pohjoisempana lähinnä puutarhat. Elintavoiltaan piilottelevana se lienee yleisempi kuin havainnot antavat ymmärtää. Perhoset lentävät hämärän tullen ja tulevat valolle.
Toukka elää aluksi ruttojuurten versoissa tehden niihin tunnusomaisen syömäjäljen. Myöhemmin toukat elävät juurakoissa. Niillä on myös taipumusta syödä toisiaan. Muna talvehtii.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasvi on etelänruttojuuri ("Petasites hybridus").
Hotelli Carlton Cannes

Hotelli Carlton Cannes (ransk. Hôtel InterContinental Carlton de Cannes) sijaitsee Ranskan Cannesissa Promenade de la Croisetten rantakadulla. Hotelli on perustettu vuonna 1811, ja siinä on 343 huonetta.
Hotellilla on ollut keskeinen asema Cannesin elokuvajuhlissa niiden alusta eli vuodesta 1946 lähtien. Hotelli Carlton on esillä myös Alfred Hitchcockin vuonna 1955 ohjaamassa elokuvassa "Varkaitten paratiisi".
28. heinäkuuta 2013 Hotelli Carltonissa ollut Lev Levievin jalokivinäyttely ryöstettiin. Ryöstön arveltiin olleen yksi maailman suurimmista jalokiviryöstöistä.
XXV (Klamydian albumi)

XXV on Klamydian albumi, joka julkaistiin 13. syyskuuta 2013. Levyltä julkaistiin ensimmäisenä singlenä kappale "Älä pelkää!".
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 1. ja myi kultaa.
Bror-Anton Granvik

Bror-Anton Granvik (9. tammikuuta 1917 Teerijärvi – 17. huhtikuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen metsätieteilijä. 
Henkilöhistoria.
Granvikin vanhemmat olivat liikemies Johan Oskar Granvik ja Matilda Cecilia Furu ja puoliso vuodesta 1943 Margaretha Charpentier. Granvik tuli ylioppilaaksi Kokkolan ruotsalaisesta yhteiskoulusta 1937, suoritti metsänhoitajan tutkinnon 1946 ja valmistui maatalous- ja metsätieteen kandidaatiksi 1954. Oppiaineen lisensiaatiksi hän valmistui 1967 ja väitteli samana vuonna tohtoriksi. Granvik toimi ennen yliopistouraansa metsänhoitajana muun muassa Työtehoseurassa ja oli myös useita vuosia metsäopiston johtaja. Hän oli Helsingin yliopiston metsäteknologian apulaisprofessori 1968–1972 ja ruotsinkielinen professori 1972–1982. Granvik julkaisi tutkimuksia muun muassa puunkorjuun ja sahateollisuuden alalta. Jäätyään eläkkeelle hän toimi vielä dosenttina 1982–1986.
Kasten De Pont

Kasten Fredrik Ferdinand De Pont (; 15. helmikuuta 1849 Somero – 1. huhtikuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen Venäjän armeijassa palvellut kenraalimajuri. Sotilasuransa jälkeen hän toimi usean eri läänin kuvernöörinä.
Perhe.
Kasten de Pontin vanhemmat olivat tilanomistaja ja kollegiregistraattori Karl Jakob Reinhold De Pont sekä Klara Tilda Lovisa Gadolin. Hänen puolisonaan oli vuodesta 1882 Emilia Magdalena Linder, jonka vanhemmat olivat ylihovijahtimestari Constantin Linder ja kreivitär Marie Musin-Puškin. Emilia Magdalena oli kamariherra Hjalmar Linderin sisko.
Ura.
De Pont opiskeli Haminan kadettikoulussa vuosina 1860–1868 ja aloitti sotilasuransa vänrikkinä Henkikaartin Izmailovon rykmentissä. Hänet nimitettiin vuonna 1876 tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi ja ylennettiin seuraavana vuonna alikapteeniksi. Vuosien 1877–1878 Turkin sodassa De Pont osallistui muun muassa Gornyi Dubnjakin taisteluun, Plevnan piiritykseen, Pravecin taisteluun, Shandornikin pommitukseen, Balkanvuorten ylitykseen, Sofian valtaukseen sekä Taschkisenon ja Wraschdebnan taisteluihin. Sodan jälkeen hänet nimitettiin keisarin henkivartiokomppanian päälliköksi kapteenin arvoisena ja vuonna 1880 keisarin sivusadjutantiksi. Vuodesta 1881 De Pont toimi Suomen asevelvollisen sotaväen palveluksessa ja oli vuosina 1882–1885 Suomen Sotaylioikeuden jäsenenä. Hänet ylennettiin 1881 everstiluutnantiksi ja 1885 everstiksi.
De Pont oli vuonna 1894 kahden kuukauden ajan Viipurin läänin kuvernöörinä ja vuosina 1895–1897 Suomen kaartin komentajana. Hänet ylennettiin vuonna 1896 kenraalimajuriksi ja nimitettiin seuraavana vuonna Uudenmaan läänin kuvernööriksi, mutta hän erosi tästä tehtävästä ja samalla armeijasta vuonna 1900. Sen jälkeen hän toimi kuusi vuotta viljelijänä omistamallaan Kotkaniemen tilalla Vihdissä ja osallistui paikalliseen yhdistystoimintaan. Vuonna 1906 hänet nimitettiin Vaasan läänin kuvernööriksi ja hänelle annettiin salaneuvoksen arvo. Hän kuitenkin erosi uudestaan vuonna 1910 toisen sortokauden lisääntyvien laittomuuksien vuoksi ja vetäytyi eläkkeelle.
Ritarikunnat.
Lähde:
World Rugby

World Rugby (WR) on kansainvälinen rugby unionin kattojärjestö. WR on sadan jäsenjärjestön kattojärjestö, ja sen tehtäviin kuuluu muun muassa maailmanmestaruuskilpailujen järjestäminen neljännesvuosittain. Järjestön päämaja sijaitsee Dublinissa Irlannissa.
World Rugbyn (silloin nimellä "International Rugby Football Board") perustivat vuonna 1886 Skotlannin, Walesin ja Irlannin alueelliset liitot. Englanti liittyi mukaan 1890. Australia, Uusi-Seelanti ja Etelä-Afrikka tulivat täysjäseniksi 1949 ja Ranska 1970. Loput 80 rugbyliittoa liittyivät mukaan vuosien 1987–1999 aikana.
Vuonna 1998 järjestö nimettiin International Rugby Boardiksi, ja vuonna 2014 käyttöön tuli nykyinen nimi World Rugby.
Järjestön puheenjohtajana on vuodesta 2008 lähtien toiminut ranskalainen Bernard Lapasset.
Delta-tokoferoli

Delta-tokoferoli on yksi E-vitamiinin muodoista. E-koodiltaan delta-tokoferoli on E 309 ja sitä käytetään alfa-tokoferolin, beeta-tokoferolin ja gamma-tokoferolin tavoin elintarvikkeissa estämään happamoitumista ja säätelemään elintarvikkeen toimintaa.
Gamma-tokoferoli

Gamma-tokoferoli on yksi E-vitamiinin muodoista. E-koodiltaan gamma-tokoferoli on E 308 ja sitä käytetään alfa-tokoferolin, beeta-tokoferolin ja delta-tokoferolin tavoin elintarvikkeissa estämään happamoitumista ja säätelemään elintarvikkeen toimintaa.
Tuhkatöyhtömonarkki

Tuhkatöyhtömonarkki ("Elminia albicauda") eli aiemmalta nimeltään ugandantöyhtömonarkki on sieppomonarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tuhkatöyhtömonarkkia tavataan Angolassa, Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Malawissa, Mosambikissa, Ruandassa, Tansaniassa, Ugandassa ja Sambiassa. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Keijo K. Kulha

Keijo Kalevi Kulha (19. maaliskuuta 1937 Käkisalmi – 4. heinäkuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, historiantutkija ja päätoimittaja.
Elämä.
Kulhan vanhemmat olivat ratavartija Uuno Esaias Kulha ja Helli Sylvia Autio. Hän pääsi ylioppilaaksi 1957 Jyväskylän lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1962 sekä lisensiaatiksi 1967. Kulha väitteli filosofian tohtoriksi Jyväskylän yliopistossa vuonna 1969, väitöskirja oli nimeltään "Karjalaisen siirtoväen asuttamisesta käyty julkinen keskustelu vuosina 1944–1948".
Kulha toimi Jyväskylän yliopiston historian assistenttina 1964–1968, historiallis-kielitieteellisen osaston notaarina 1965–1968 ja Suomen historian dosenttina vuodesta 1969. Kulha oli "Keskisuomalainen"-lehden artikkelitoimittajana 1968–1972 ja Tampereen yliopiston vt. lehdistö- ja tiedotusopin professorina 1971–1972. Hän oli "Turun Sanomien" päätoimittajana 1973–1982 ja sen jälkeen "Helsingin Sanomissa" 1982–1997 ensin artikkelipäätoimittajana ja vastaavan päätoimittajan varamiehenä sekä viimeksi toisena päätoimittajana.
Kulha toimi Koripalloliiton puheenjohtajana vuosina 1982–1985.
Kulha oli naimisissa näyttelijä Maija-Liisa Peuhun kanssa. Heillä on yksi yhteinen lapsi, ja edellisestä avioliitosta Kulhalla on kolme lasta.
Eläkkeelle jäätyään Kulha toimi historiantutkijana.
Sinikka Gripenberg

Sinikka Marjatta Hellevi Gripenberg (o.s. Parviainen; s. 25. elokuuta 1940 Helsinki) on suomalainen tanssija, koreografi ja tanssipedagogi. Hän on merkittävimpiä suomalaisia modernin tanssin pedagogeja. Gripenberg on toiminut tanssinopettajana vuodesta 1958 ja ammattitanssijana vuodesta 1962.
Gripenberg opiskeli modernia tanssia Kaarina Mansikkalan ja Riitta Vainion johdolla sekä klassista balettia Kari Karnakosken koulussa ja Marita Ståhlbergin kursseilla. Hän opiskeli myös New Yorkissa 1970–1971 yhdysvaltalaisen Martha Grahamin kehittämää tanssia, johon kuului koko vartalon käyttö, elävyys ja hengitys.
Gripenbergillä oli oma tanssikoulu Helsingissä 1964–1969. Hän opetti vuodesta 1971 Helsingin Tanssiopistossa, sitten Pariisissa 1975–1977 ja Kansallisbaletin balettikoulussa vuodesta 1978. 1990-luvun puolivälissä Gripenberg alkoi kehittää ns. pehmeää nykytanssia, joka sopii kaikenikäisille.
Gripenbergille myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 2001.
Pikkutöyhtömonarkki

Pikkutöyhtömonarkki ("Elminia nigromitrata") on sieppomonarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pikkutöyhtömonarkkia tavataan laajalla alueella Afrikan länsi- ja keskiosissa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Valkovatsamonarkki

Valkovatsamonarkki ("Elminia albiventris") on sieppomonarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Valkovatsamonarkkia tavataan Burundissa, Kamerunissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Nigeriassa, Ruandassa ja Ugandassa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai runsaslukuiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustatöyhtömonarkki

Mustatöyhtömonarkki ("Elminia albonotata") on sieppomonarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustatöyhtömonarkkia tavataan laajalla alueella Afrikan itäosissa. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
174567 Varda

174567 Varda () on cubewano, Neptunuksen takana Aurinkoa kiertävä kappale, jonka löysi J. A. Larsen 21. kesäkuuta 2003. Sen absoluuttinen kirkkaus on noin 3,4 ja halkaisija noin 695 kilometriä. Se on siis hyvin todennäköisesti kääpiöplaneetta. Kappale on nimetty J. R. R. Tolkienin kirjojen kuvitteellisen Varda-jumalattaren mukaan. 
Vardalla on myös kuu nimeltä Ilmarë, jonka löysi K. S. Nollin johtama tutkijaryhmä vuonna 2009.
Kiertoratojen perusteella näiden yhteismassa on .
Dmitri Miljutin

Dmitri Aleksejevitš Miljutin (; 10. heinäkuuta (J: 28. kesäkuuta) 1816 Moskova – 7. helmikuuta (J: 25. tammikuuta) 1912 Simeiz, Krim) oli venäläinen kreivi, sotilas ja poliitikko, joka toimi Venäjän keisarikunnan sotaministerinä vuosina 1861–1881. Hänen johdollaan toteutettiin monia merkittäviä armeijan uudistuksia, kuten asevelvollisuuden käyttöönotto.
Dmitri Miljutinin veli oli merkittävä valtiomies Nikolai Miljutin.
Ura.
Miljutin aloitti upseerinuransa vuonna 1833 tykistössä, valmistui Nikolain yleisesikunta-akatemiasta vuonna 1836 ja palveli Kaukasuksella vuosina 1838–1845, minkä jälkeen hänestä tuli yleisesikunta-akatemian opettaja. Hänet ylennettiin vuonna 1854 kenraalimajuriksi, ja kaksi vuotta myöhemmin hän palasi aktiivipalvelukseen Kaukasuksen armeijan esikuntapäälliköksi. Miljutin nimitettiin vuonna 1860 apulaissotaministeriksi ja marraskuussa 1861 sotaministeriksi.
Ministerinä Miljutin uudisti kokonaan Venäjän sotilaskoulutuksen, ja peruskoulutus saatettiin kaikkien alokkaiden ulottuville. Kadettikoulut kehitettiin korkeakouluiksi ja alemman upseeriston kouluttamiseksi perustettiin junkkarikouluja. Puolan kapinan jälkeen armeijan koko kaksinkertaistettiin. Miljutinin kaudella Venäjän sotilashallintoa hajautettiin jakamalla maa sotilaspiireihin, sotilaiden ruumiilliset rangaistukset kiellettiin ja sotilasoikeudenkäyntien oikeusjärjestystä muutettiin. Merkittävin uudistus oli kuitenkin vuonna 1874 käyttöönotettu yleinen asevelvollisuus, joka koski kaikkia 20-vuotiaita miehiä lukuun ottamatta erityissyistä vapautukseen oikeutettuja. Samassa yhteydessä palvelusaika voitiin lyhentää 25 vuodesta kuuteen vuoteen. Palvelusajan jälkeen asevelvolliset olivat yhdeksän vuotta reservissä ja sen jälkeen 40-vuotiaiksi saakka nostoväessä, johon kuuluivat myös kaikki aktiivisesta palveluksesta vapautetut. Uudistus oli mullistava, vaikka lukuisten perheellisyyteen liittyneiden poikkeusehtojen seurauksena pääosa ikäluokasta itse asiassa vältti palveluksen.
Miljutin olisi halunnut ulottaa asevelvollisuusjärjestelmän sellaisenaan myös Suomen suuriruhtinaskuntaan, mutta lopulta sotaministeriö ja keisari hyväksyivät suomalaisten toivomat merkittävät poikkeukset, joiden myötä Suomi sai oman asevelvollisen sotaväkensä vuonna 1881.
Varsinkin Venäjän menestys vuosien 1877–1878 Turkin sodassa osoitti Miljutinin toteuttamien uudistusten hyödyllisyyden. Hän sai kuitenkin myös paljon vaikutusvaltaisia vihamiehiä, sillä hänen uudistuksensa heikensivät aatelin etuoikeuksia armeijassa. Miljutin vetäytyi eläkkeelle pian keisari Aleksanteri II:n kuoleman jälkeen toukokuussa 1881. Myöhemmin hänet nimitettiin valtakunnanneuvoston jäseneksi. Kreivin arvon hän oli saanut jo vuonna 1878. Vuonna 1898 Miljutin sai vielä sotamarsalkan arvon paljastusjuhlien yhteydessä. Hän oli viimeinen Venäjän keisarikunnassa marsalkaksi ylennetty.
Aapo Roselius

Aapo Roselius (s. 1975) on suomalainen vapaa historiantutkija ja tietokirjailija.
Roseliuksen tutkimuskohteina on ollut erityisesti Suomen sisällissodan ja 1920- ja 1930-lukujen historia.
Roselius väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2011 aiheesta "Kiista, eheys, unohdus – Vapaussodan muistaminen suojeluskunnan ja veteraaniliikkeen toiminnassa 1918–1944".
Roselius sai vuoden 2017 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon yhdessä Oula Silvennoisen ja Marko Tikan kanssa suomalaista fasismia käsittelevästä vuonna 2016 julkaistusta teoksesta "Suomalaiset fasistit. Mustan sarastuksen airuet".
Argentiinan rugby union -maajoukkue

Argentiinan rugby union -maajoukkue, lempinimeltään Los Pumas, on Argentiinan kansallinen Rugby union -joukkue. Se pelasi ensimmäisen maaottelunsa vuonna 1910.
Argentiina on voittanut kertaalleen pronssia maailmanmestaruuskilpailuissa, vuonna 2007. Se on MM-kisojen historian ainoa mitalin voittanut amerikkalainen joukkue. Toukokuussa 2020 Argentiina oli kansainvälisen rugbyliitto World Rugbyn maailmanrankingissa kymmenennellä sijalla.
Argentiina on osallistunut The Rugby Championship -kilpailuun vuodesta 2012. Se on sijoittunut kerran kolmanneksi.
Arvokisat.
MM-kisat.
Lähde: the-sports.org
Det de Beus

Anna Maria Bernadette "Det" de Beus (18. helmikuuta 1958 Utrecht – 21. heinäkuuta 2013 Rijswijk) oli alankomaalainen maahockeypelaaja, olympiavoittaja, maailman- ja Euroopan mestari.
De Beus kuului Alankomaiden maajoukkueeseen sen voittaessa olympiakultaa Los Angelesissa 1984 ja olympiapronssia Soulissa 1988. Lisäksi de Beus voitti kolme eri liittojen maailmanmestaruutta ja kaksi Euroopan-mestaruutta.
De Beus kuoli 21. heinäkuuta 2013, 55-vuotiaana.
Henkilääkäri

 
Henkilääkäri tai hovilääkäri on aiemmin käytetty nimitys kuninkaallisen tai ruhtinaallisen henkilön vakinaisesta ja pääasiallisesta lääkäristä. Nykyään henkilääkärillä voidaan tarkoittaa kenen tahansa merkittävässä asemassa olevan henkilön yksityistä lääkäriä. 
Hallitsijoiden lääkäreille toisinaan annettu arvonimi "arkheiatros" eli arkkiatri tarkoitti ylilääkäriä tai (hallitsijan) henkilääkäriä.
Nikolai Miljutin

Nikolai Aleksejevitš Miljutin (; 18. kesäkuuta 1818 Moskova – 7. helmikuuta 1872 Moskova) oli venäläinen valtiomies, jolla oli merkittävä rooli vuonna 1861 toteutetussa maaorjien vapauttamisessa sekä Puolan 1860-luvun uudistuksissa.
Miljutin aloitti uransa Venäjän sisäministeriössä vain 17-vuotiaana ja yleni nopeasti. 1840-luvun alussa hänen vastuullaan oli Pietarin, Moskovan ja Odessan paikallishallinnon uudistaminen. Hänestä tuli 1855 sisäministeriksi kohonneen Sergei Lanskoin oikea käsi ja 1859 apulaissisäministeri. Maaorjien vapauttaminen ja paikallisen itsehallinnon luominen Venäjän maaseudulle oli ollut Miljutinin unelmana jo nuoruudesta lähtien. Hänellä oli johtava rooli 3. maaliskuuta 1861 annetun niin sanotun vapautusmanifestin valmistelussa ja muotoilussa. Hän onnistui yhdessä muiden kanssa poistattamaan manifestista eräitä konservatiivisten tahojen vaatimia kyseenalaisia lisäyksiä. Miljutin ja Lanskoi joutuivat molemmat eroamaan viroistaan huhtikuussa 1861, sillä tsaari Aleksanteri II halusi lepytellä maaorjuuden lakkauttamisen vastustajia. Sen jälkeen Miljutin vietti pari vuotta ulkomailla hoitamassa terveyttään.
Miljutin kutsuttiin Puolan kapinan kukistamisen jälkeen syksyllä 1863 tutkimaan Puolassa tarpeellisia uudistuksia yhdessä kansallismielisten Juri Samarinin ja Vladimir Tšerkasskin kanssa. Seuraavana vuonna Miljutin ja Tšerkasski laativat ehdotuksen Puolassa toteuttavista toimenpiteistä, jotka koskivat lähes kaikkia valtiollisen elämän alueita. Uudistusten sivutarkoituksena oli heikentää puolalaista nationalismia ja kansallisuutta. Keskeisimmässä asemassa oli jälleen maareformi: kaikki vuoden 1807 jälkeen nimellisesti vapautetut talonpojat saivat todellisen omistusoikeuden viljelemäänsä maahan ja heidät vapautettiin päivätyövelvollisuudesta. Valtio lunasti maat talonpoikien puolesta vähäistä korvausta vastaan. Tämä tapahtui suurmaanomistajien kustannuksella, jotka Miljutinin mielestä muodostivat puolalaisnationalismin ytimen. Lisäksi roomalaiskatolisen kirkon asemaa heikennettiin ja kaikki sen papit ja munkit erotettiin koululaitoksen palveluksesta. Miljutin nimitettiin Puolan ministerivaltiosihteeriksi, mutta hän joutui jäämään eläkkeelle vuonna 1866 saatuaan halvauskohtauksen.
Nikolai Miljutinin veli oli sotaministeri Dmitri Miljutin.
Jerusalem-syndrooma

Jerusalem-syndrooma on psykologinen oireyhtymä, jota esiintyy pääasiassa Jerusalemiin matkustavien turistien keskuudessa. Sairastunut kokee kaupunkiin tullessaan uskonnollisia tai mystisiä elämyksiä ja jopa ilmestyksiä, jotka saattavat toisinaan saada niin voimakkaita ilmaisumuotoja, että henkilö tarvitsee sairaala- tai psykiatrista hoitoa. Henkilö kokee Jerusalemin ensisijaisesti raamatullisena kaupunkina ja pyhänä, suorastaan taivaallisena paikkana, eikä näe sitä niinkään nykyaikaisena urbaanina kaupunkina. Oireyhtymään sairastunut voi esimerkiksi uskoa kaupungilla kävellessään olevansa Neitsyt Maria, Jeesus tai joku muu Raamatun henkilö.
Jerusalemin psykiatrian ylilääkärin Jair Barellin mukaan oireyhtymästä kärsivät ihmiset voidaan jakaa kolmeen ryhmään: 
Kaksi kolmasosaa Jerusalem-syndromasta kärsivistä on ollut juutalaisia ja yksi kolmasosa kristittyjä.
Jonathan Williams (jalkapalloilija)

Jonathan Peter Williams (s. 9. lokakuuta 1993 Pembury, Kent, Englanti) on walesilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Cardiff Cityä. Valioliigassa hän on pelannut Crystal Palacen joukkueessa. Hän on pelannut Walesin maajoukkueessa vuodesta 2013.
Seurajoukkueura.
Williams nousi Crystal Palacen junioreista mestaruussarjassa tuolloin pelanneeseen edustusjoukkueeseen kaudella 2011–2012. Joukkueen noustua Valioliigaan Williams pelasi 12 pääsarjaottelua, joista yhdeksän kaudella 2013–2014, kaksi kaudella 2014–2015 ja yhden kaudella 2015–2016. Hän edusti lainasopimuksilla mestaruussarjassa Ipswich Townia, Nottingham Forestia, Milton Keynes Donsia ja Sunderlandia. Tammikuussa 2019 hän siirtyi ykkösliigassa tuolloin pelanneeseen ja kauden päätteeksi nousukarsinnan kautta mestaruussarjaan nousseeseen Charlton Athleticiin. Kaudella 2020–2021 Charlton pelasi jälleen ykkösliigassa ja Williams siirtyi kauden puolivälissä mestaruussarjajoukkue Cardiff Cityyn.
Maajoukkueura.
Englannissa syntyneen ja kasvaneen Williamsin isä on kotoisin Walesistä, ja maajoukkuetasolla hän edustaa isänsä kotimaata. Hän on pelannut Walesin alle 17-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Williams teki A-maajoukkuedebyyttinsä maaliskuussa 2013, kun hän tuli MM-karsinnassa Skotlantia vastaan vaihdosta kentälle loukkaantuneen Gareth Balen tilalle ottelun puolivälissä. Walesin yltäessä välieriin EM-kilpailuissa 2016 Williams pelasi avauskokoonpanossa ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Slovakiaa vastaan ja tuli sitten vaihdosta kentälle alkulohko-ottelussa Englantia, neljännesvälierässä Pohjois-Irlantia sekä välierässä Portugalia vastaan.
Williams on kesäkuun 25. päivään 2021 mennessä pelannut 28 A-maaottelua. Ainoan maaottelumaalinsa hän on tehnyt lokakuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Bulgariaa vastaan.
Nicoleta Albu

Nicoleta Albu (s. 10. elokuuta 1988 Brăila) on romanialainen soutaja. Hän edustaa seuratasolla Olimpia Bukarestia. 
Albu voitti vuonna 2005 juniorien maailmanmestaruuden perämiehettömässä kaksikossa ja oli ottamassa hopeaa kahdeksikoista. Hän oli perämiehettömissä kaksikoissa pronssilla juniorien MM-kilpailuissa 2006 sekä aikuisten sarjan Euroopan-mestaruuskisoissa seuraavana vuonna. Hän saavutti samassa veneluokassa 2007 lisäksi alle 23-vuotiaiden MM-hopeaa. 
Albu sai ensimmäiset aikuisten MM-mitalinsa 2009 Poznańissa, jossa hän sai hopeaa niin kahdeksikosta kuin perämiehettömästä kaksikostakin. Hän voitti samana vuonna perämiehettömän kaksikon Euroopan-mestaruuden ja alle 23-vuotiaiden maailmanmestaruuden. Hän kuului myös seuraavan vuoden MM-kilpailuissa maansa pronssia saaneeseen kahdeksikkojoukkueeseen. Hän saavutti 2010 lisäksi Euroopan-mestaruuden kahdeksikossa ja perämiehettömässä kaksikossa sekä alle 23-vuotiaiden MM-hopeaa perämiehettömässä kaksikossa. 
Albu voitti perämiehettömissä kaksikoissa kultaa EM-kilpailuissa vuosina 2011 ja 2012, ja hän sai molempina vuosina myös pronssia pariaironelikossa. Albu sousi Lontoon olympialaisissa 2012 kahdeksikoissa, joissa Romania sijoittui neljänneksi. Hän oli vuonna 2013 Sevillan EM-kisoissa jälleen maansa kahdeksikkojoukkueessa, joka voitti kultaa. Hän saavutti 2013 MM-hopeaa kahdeksikossa ja perämiehettömässä kaksikossa. Hän voitti kahdeksikon Euroopan-mestaruuden 2014.
Marjorie Homer-Dixon

Marjorie Homer-Dixon (10. elokuuta 1945 Indokiina) on kanadalainen entinen meloja. 
Dixon osallistui Méxicon olympialaisissa 1968 500 metrin kajakkiyksiköihin, joissa hän putosi keräilyerissä. Hän oli samassa lajissa välierissä saakka Münchenin kisoissa 1972, joissa Dixon kilpaili myös 500 metrin kajakkikaksikoissa Claudia Huntin kanssa karsiutuen kuitenkin keräilyerissä.
Luettelo historiallisista valtioista, joita ei ollut tunnustettu

Tämä on luettelo historiallisista valtioista, joita ei ollut tunnustettu tai jotka oli tunnustettu vain osittain. Siihen sisältyvät entiset geopoliittiset kokonaisuudet, jotka pyrkivät tulemaan hyväksytyiksi itsenäisinä valtioina, mutta jotka eivät koskaan saavuttaneet maailmanlaajuista diplomaattista tunnustusta. Luetteloon kuuluvilla ryhmittymillä oli sekä "de facto" -määräysvalta alueisiinsa että tietyn asteinen autonomia, jonka kautta ne pyrkivät itsenäiseksi valtioksi. Lisäksi luettelo sisältää joitain maita, joilla ei kyseistä määräysvaltaa ollut, mutta jotka olivat kuitenkin vähintään yhden virallisesti tunnustetun valtion tunnustamia.
Alueiden määrittely.
Luetteloon kuuluvat alueet määrittyvät siten, että niiden on pitänyt ensin julistautua itsenäisiksi, ja sen jälkeen vielä joko:
De mortuis nil nisi bene

De mortuis nil nisi bene () on latinakielinen aforismi. Se esiintyy usein myös muodossa "De mortuis nihil nisi bonum". Sanonnasta käytettyjä vapaampia suomennoksia ovat muun muassa "”Kuolleista ei pidä puhua muuta kuin hyvää”" ja "”Kuolleista ei pidä puhua pahaa”".
Historia.
Ajatus siitä, että kuolleista saa puhua vain hyvää esiintyy Homeroksen nimiin pannussa muinaiskreikkalaisessa runoelmassa Odysseia (laulu XX, 412). Odysseus on juuri tullut kotiinsa ja Athene-jumalan avustamana tappanut kilpakosijansa, jotka ovat hänen poissaollessaan käyttäneet isännättömän talon vieraanvaraisuutta väärin. Odysseuksen vanha imettäjä Eurykleia riemuitsee veren keskellä, mutta Odysseus toppuuttelee:"Ratkesi surmatut nähdesään sekä nuo veren viljat riemuun Eurykleia, kun verraton työ oli tehty; vaan heti kielteli häntä Odysseus hilliten innon, näin sanat siivekkäät varotellen hälle jo lausui: "Vait, sydämessäsi riemua vain, emo vanha, äl' ääneen! Ääress' eip' ole kuollehien ilakoitava kuunaan"." Lause esiintyy Diogenes Laertioksen 200-luvulla kirjoittamassa teoksessa "Merkittävien filosofien elämät ja opit", missä Khilon (500 eaa.), yksi Kreikan seitsemästä viisaasta antaa ohjeeksi: "Älä puhu pahaa kuolleesta". Latinankielisenä lause yleistyi 1500-luvulla italialaisen munkin Ambrogio Traversarin Diogeneen kirjasta tekemän käännöksen myötä. 
Käyttö.
Aforismista tuli Euroopassa suosittu 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Lause on yleinen etenkin Keski-Euroopassa kirkkojen yhteydessä olevien ruumishuoneiden seinäkirjoituksena. Suomessa se löytyy ainakin vuonna 1898 valmistuneen Euran kirkon ruumishuoneen ovikirjoituksena. 
Kirjallisuudessa aforismi esiintyy muun muassa Dorothy L. Sayersin, Kurt Vonnegutin, Arthur C. Clarken, Sigmund Freudin ja Anton Tšehovin tuotannoissa. 
Suomalaisen heavy metal -yhtye Tarotin vuonna 1986 ilmestyneellä albumilla Spell of Iron on myös kappale nimeltään "De Mortui Nil Nisi Bene". Sanonta kuullaan myös Suomen Filmiteollisuuden elokuvassa Vaivaisukon morsian (1944).
Bulgarialaiset eurokolikot

Bulgarialaiset eurokolikot ovat Bulgarialle lyötäviä eurokolikoita. Bulgaria suunnitteli alun perin ottavansa euron valuutakseen vuonna 2015. Bulgarian pitää kuitenkin ensin liittyä Schengen-alueeseen ja Euroopan vaihtokurssimekanismin (ERM) jäseneksi ja olla jäsenenä vähintään kaksi vuotta. Kesäkuussa 2018 Bulgarian talousministeri Vladislav Goranov ilmoitti Bulgarian suunnittelevan liittyvänsä ERM:n jäseneksi kuun lopussa, jolloin Bulgaria voisi ottaa euron valuutakseen vuonna 2020. Heinäkuussa 2018 Bulgaria hyväksyi suunnitelman liittyä ERM:n jäseneksi heinäkuussa 2019, jolloin Bulgaria voisi ottaa euron valuutakseen vuonna 2021. Bulgaria liittyi virallisesti ERM:n jäseneksi 10. heinäkuuta 2020 ja suunnitteli ottavansa euron valuutakseen tammikuussa 2024, mutta myöhemmin liittymistä lykättiin 1. tammikuuta 2025. Korkean inflaation takia euron käyttöönottoa jouduttiin lykkäämään edelleen joko heinäkuulle 2025 tai tammikuulle 2026. Heinäkuussa 2025 EU:n valtiovarainministerit vahvistivat Bulgarian täyttävän kaikki kriteerit euroon liittymiselle ja Bulgaria ottaa euron valuutakseen 1. tammikuuta 2026. Bulgarian nykyinen valuutta on Bulgarian leva, joka on ollut maan valuuttana yli 140 vuoden ajan ennen euroon liittymistä. 
Bulgarian suunnittelemat eurokolikot.
Eurokolikoissa arvopuoli on kaikissa euromaissa samanlainen, mutta kolikon kääntöpuolen jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen. Marraskuussa 2023 Bulgarian keskuspankki julkaisi tulevien eurokolikoidensa kuva-aiheen. Bulgarialaisissa sentin kolikoissa on kansallisella puolella Madaran ratsastaja, joka on keskiaikainen kiveen hakattu kallioveistos Bulgariassa Madaran kylässä lähellä Šumenin kaupunkia. Yhden euron kolikossa on kuvattuna Johannes Rilalainen, bulgarialainen pyhimys, ja kahden euron kolikossa on kuvattuna Paisij Hilendarski, bulgarialainen uskonnollisen yhteisön edustaja.
Pascal Behrenbruch

Pascal Behrenbruch (s. 19. tammikuuta 1985, Offenbach am Main) on saksalainen yleisurheilun moniottelija.
Behrenbruch voitti vuonna 2012 Helsingin EM-kilpailuissa kymmenottelun Euroopan mestaruuden. 196-senttisen saksalaisen vahvuudet ovat heittolajeissa.
Valentin Lavillenie

Valentin Lavillenie (s. 16. heinäkuuta 1991 Barbezieux-Saint-Hilaire) on ranskalainen seiväshyppääjä, sisäratojen EM-mitalisti. 
Lavillenie voitti pronssia alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2013 Tampereella. Hän jäi Moskovan MM-kilpailujen 2013 loppukilpailussa ilman tulosta. Hän sijoittui kuudenneksi sisäratojen EM-kilpailuissa Prahassa 2015. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui loppukilpailusta. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 570. Hän saavutti hopeaa Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 tuloksella 580. Samana vuonna käydyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta. Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 hän oli neljäs. Hän jäi 2022 karsinnassa ilman tulosta sekä Eugenen MM- että Münchenin EM-kilpailuissa.
Lavillenien ulkoratojen ennätys on heinäkuussa 2019 hypätty 582 cm ja halliennätys maaliskuussa 2022 hypätty 585 cm.
Lavillenien veli, Renaud Lavillenie, on seiväshypyn olympiavoittaja.
Närpes Nybro

Närpes Nybro on kivinen museosilta Närpiön keskustassa. Silta on kolmiaukkoinen holvisilta ja valmistunut vuonna 1842. Sillan hyötyleveys on 7 metriä ja kokonaispituus 68,2 metriä. Sen vapaat aukot ovat 9,5 metriä leveitä.
Nybron suunnitelmat laati Suomen koskenperkausjohtokunnan, sittemmin Tie- ja vesikulkulaitosten johtokunnan, C. F. Favorin vuonna 1839. Sillan kivet on saatu Närpiön Bölestä, kivilaji on rapakivigraniittia. Silta on muurattu sementillä, ja sen työn laatu on huoliteltua.
Närpes Nybro sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin teemakohteessa ”museosillat”.
Tuholaiseläimet

Tuholaiseläimet ovat kasveja vahingoittavia eläimiä. Viljaa ja hyötypuutarhan kasveja vioittaessa ne saattavat heikentää tai huonontaa
satoa. Jotkut eläimet vioittavat myös lehtiä ja versoja ja näin ne vahingoittavat myös koristekasveja. Myös metsätalouden puun tuotanto kärsii ajoittain esimerkiksi mäntypistiäisen toukkien aiheuttamista vioituksista. Monet hyönteislajeista vahingoittavat kasveja toukkina, mutta jotkut hyönteiset vahingoittavat kasveja myös aikuisina. Myös etanat sekä myyrät ja jotkut muut pienet nisäkkäät aiheuttavat vahinkoa maanviljelylle ja puutarhanhoidolle. Tuholaiseläimiä torjutaan erilaisilla viljelymenetelmillä, joita ovat kasvivuorottelu, maan muokkaus, tasapainoinen
lannoitus, oikea kylvöaika sekä kateharson ja kestävien lajikkeiden käyttö.
Tuholaiseläinlajeja.
Koristekasvilajeja vioittavat muun muassa lehtikirvat ja kempit. Erityisesti kirvojen vioituksia esiintyy seljoissa, orapihlajassa, tuomessa ruusuissa, jasmikkeissa ja humalassa. Toukkina kasveja vahingoittavia hyönteisiä ovat tammikääriäinen, ruusunversopistiäinen ja tuomenkehrääjäkoi.
Ansarijauhiainen vaivaa alppiruusuja ja on yleinen tuholaiseläin myös kasvihuoneessa. Jotkut hyönteiset vioittavat kasveja naaraan muniessa.
Esimerkiksi pusillapistiäisnaaraan muniessa lehti kiertyy rullalle. Muita tuholaishyönteislajeja ovat ruusupistiäinen, äkämäpistiäiset kehrääjäpunkki, ja 
ruusuetanainen.
Myyristä kasveja vahingoittavat vesi- ja peltomyyrä. Myös jänikset vahingoittavat talvella puita ja pensaita.
Little Things

Little Things on ruotsalaisen Abba-yhtyeen musiikkikappale vuodelta 2021. Se on yhtyeen ainoa joululaulu. Kappale julkaistiin CD-singlenä 3. joulukuuta 2021. Abba lahjoittaa laulun tuotot ensimmäisen viiden vuoden ajalta Unicefille. Päälaulajina ovat Agnetha Fältskog ja Anni-Frid Lyngstad, loppusoitossa laulaa Stockholm International School -oppilaitoksen lapsikuoro.
”Little Things” -musiikkivideolla esiintyy lapsia, jotka ovat suunnittelemassa omaa Abba Voyage -konserttiaan. Loppusoitto on videolla pidempi kuin singlejulkaisulla.
Kultarusopyrstö

Kultarusopyrstö ("Erythrocercus holochlorus") eli aiemmalta suomenkieliseltä nimeltään kultapikkumonarkki on varpuslintulaji. BirdLife Suomen luokittelussa se on luokiteltu silkkikerttusten heimoon, mutta toisissa lähteissä se on luokiteltu kuuluvaksi monarkkeihin.
Levinneisyys.
Kultarusopyrstöä tavataan Keniassa, Somaliassa ja Tansaniassa. Sen on kuvattu olevan yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lakkirusopyrstö

Lakkirusopyrstö ("Erythrocercus mccallii") eli aiemmalta nimeltään ruskopikkumonarkki on varpuslintulaji. BirdLife Suomen luokittelussa se on luokiteltu silkkikerttusten heimoon, mutta toisissa lähteissä se on luokiteltu kuuluvaksi monarkkeihin.
Levinneisyys.
Lakkirusopyrstöä tavataan laajalla alueella Afrikan länsi- ja keskiosissa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viherrusopyrstö

Viherrusopyrstö ("Erythrocercus livingstonei") eli aiemmalta nimeltään viherpikkumonarkki on varpuslintulaji. BirdLife Suomen luokittelussa se on luokiteltu silkkikerttusten heimoon, mutta toisissa lähteissä se on luokiteltu kuuluvaksi monarkkeihin.
Levinneisyys.
Viherrusopyrstöä tavataan Malawissa, Mosambikissa, Tansaniassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Barakat Al-Harthi

Barakat Mubarak Al-Harthi (s. 15. kesäkuuta 1988 Ibra) on omanilainen pikajuoksija.
Al-Harthi saavutti Aasian kisoissa Kantonissa 2010 pronssia 100 metrin juoksussa ajalla 10,28. Incheonissa 2014 hän oli seitsemäs sekä 100 että 200 metrillä. Aasian-mestaruuskilpailuissa hän sai 100 metrillä pronssia Punessa 2013, oli viides Kantonissa 2009, kuudes Kobessa 2011 ja seitsemäs Wuhanissa 2015. 4 × 100 metrin viestissä hän saavutti pronssia Dohassa 2019. Sisäratojen Aasian-mestaruuskilpailuissa hän sai 60 metrillä hopeaa 2010.
A-Harthi on karsiutunut 100 metrillä alkuerissä Lontoon 2012 ja Rio de Janeiron 2016 olympialaisissa sekä Berliinin 2009, Moskovan 2013 ja Pekingin 2015 MM-kilpailuissa. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän on selviytynyt 60 metrillä välieriin Dohassa 2010 ja Sopotissa 2014.
Al-Harthi kärähti vuonna 2012 kiellettyjen aineiden käytöstä, ja sai kuuden kuukauden kilpailukiellon. Kielto päättyi ajoissa, jotta hän pääsi osallistumaan vuoden 2012 olympialaisiin.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Sisäradat.
NR = Omanin ennätys
Aladdin (suklaa)

Aladdin on suklaakonvehtirasia, jota valmistaa Kraft Foods Upplands Väsbyssä. Ruotsalainen Marabou toi sen markkinoille vuonna 1939. 
Aladdinin suklaarasioita oli alun perin saatavilla kolmea eri kokoa. Sittemmin se on ollut suosituin suklaarasia Ruotsin markkinoilla, varsinkin joulumarkkinoiden aikana. Aladdinia myydään maassa vuosittain noin 2,5 miljoonaa rasiaa. Aladdinista on kehitetty myös ”Paradis”-niminen suklaakonvehtirasia, joka tuli markkinoille vuonna 1957. Molempia markkinoidaan myös Suomessa. Suklaarasian nimi ”Aladdin” tulee "Tuhannen ja yhden yön tarinoista". Aladdinia myydään punavalkoisissa ja Paradisia sinikeltaisissa rasioissa, jota myytiin myös sinivalkoisena vuosina 1971–1977.
Syyskuussa 2014 Marabou ilmoitti poistavansa rasiasta hasselpähkinäkonvehdin ja korvaavansa sen vadelmalakritsalla.
Sisältö.
Paradis.
Erot nykyisen Paradisin ja Aladdinin valikoimien välillä.
Sapelileuat

Sapelileuat (Evermannellidae) on auloppikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä kaikista trooppisista ja subtrooppisista valtameristä.
Lajit ja anatomia.
Sapelileukojen heimoon kuuluu 3 sukua ja 7 lajia. Kooltaan heimon lajit ovat pienehköjä ja kasvavat suurimmillaan noin 13–19 cm:n mittaisiksi. Ruumiinrakenteeltaan sapelileuat ovat pitkänoamisia kaloja. Tyypillisiä piirteitä ovat usein teleskooppimaiset silmät, suuri, silmän taakse ulottuva suu ja kookkaat terävät hampaat, lyhyehkö selkäevä, rasvaevä, voimakkaasti haarautunut pyrstöevä ja pitkä peräevä. Heimon lajeilla ei ole uimarakkoa. Sapelileukalajeilla ei ole suomuja ja väriltään kalat ovat harmaita, ruskeita tai tummanruskeita. Heimon kalat ovat hermafrodiitteja. 
Levinneisyys ja elintavat.
Sapelileukalajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla tyypillisesti noin 400–1 000 metrin syvyydessä. Öisin ne voivat tulla lähemmäs pintaa saalistamaan. Sapelileukojen ravintoa ovat kalat ja kalmarit.
Bumpy Ride

Bumpy Ride on kappale ruotsalais-kinshasankongolaiselta R&amp;B-laulaja-lauluntekijä Mohombilta. Se julkaistiin 24. elokuuta 2010 hänen debyyttialbuminsa, MoveMeantin ensimmäisenä singlenä. Kappaleen ovat sanoittaneet RedOne, Bilal ”The Chef” Hajji, AJ Junior, Moe Faisal ja Mohombi, sekä tuotti RedOne. Se on ensimmäinen julkaisu RedOnen omistamalta 2101 Records levy-yhtiöltä. Kappaleesta tuli ykköshitti Hollannissa, sekä pääsi kymmenen parhaan joukkoon Belgiassa, Tšekissä, Tanskassa, Suomessa, Ranskassa, Norjassa, Puolassa, Slovakiassa ja Ruotsissa.
Kappaleet.
US digital download
German digital download
French digital download
Aleksandr Jagubkin

Aleksandr Gennadjevitš Jagubkin (, , 25. huhtikuuta 1961 Donetsk, Ukrainan SNT – 7. elokuuta 2013) oli Neuvostoliittoa urheilu-urallaan edustanut nyrkkeilijä, maailman- ja euroopanmestari.
Jagubkin voitti sarjan 91 kg maailmanmestaruuden Münchenissä 1982. Euroopan-mestaruuskilpailuista hän voitti kolme kultamitalia ja yhden hopean. Los Angelesin kesäolympialaiset 1984 jäivät Jagubkinilta väliin Neuvostoliiton ja muiden itäblokin maiden boikotin vuoksi.
Jagubkin kuoli 7. elokuuta 2013, 52-vuotiaana.