tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Conchata Ferrell

Conchata Galen Ferrell (28. maaliskuuta 1943 Loudendale, Länsi-Virginia, Yhdysvallat – 12. lokakuuta 2020 Sherman Oaks, Kalifornia), Yhdysvallat oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa "Miehen puolikkaissa" taloudenhoitaja Bertan roolissa. 
Ferrell näytteli monissa muissakin televisiosarjoissa ja elokuvissa, kuten "L.A. Law", "Saksikäsi Edward" ja "Erin Brockovich". Lisäksi hänellä oli yhden jakson esiintymisiä muun muassa televisiosarjoissa "Murhasta tuli totta", "Buffy, vampyyrintappaja ja "Frendit".
Ferrell palkittiin työstään "The Sea Horse" -näytelmässä vuonna 1974 Obie-palkinnolla sekä kahdella muulla teatterialan palkinnolla. Lisäksi hänet palkittiin vuonna 1981 "Heartland"-elokuvan työryhmän jäsenenä "The Bronze Wrangler" -palkinnolla. Hän oli Emmy -ehdokkaana sarjoista "L.A. Law" vuonna 1992 sekä "Miehen puolikkaat" vuosina 2005 ja 2007. 
Yksityiselämä.
Ferrell syntyi Loudendalessa Charlestonissa Länsi-Virginiassa, vanhemmilleen Mescal Lorainelle ja Luther Martin Ferrellille. Hän opiskeli Länsi-Virginian yliopistossa mutta lopetti opinnot parin vuoden jälkeen. Hän teki sekalaisia töitä ennen kuin aloitti opiskelun Marshall Universityssa. Ferrell suoritti tutkinnon yhteiskuntatieteistä. Ferrell esiintyi ensimmäisen kerran julkisesti opiskeluaikoinaan vuonna 1969. Ferrell oli naimisissa Arnie Andersonin kanssa ja heillä oli yksi tytär. Lisäksi hänellä on kaksi tytärpuolta. Ferrell harrasti videopelien pelaamista ja lukemista. Hän ystävystyi "Miehen puolikkaat" -sarjassa Jakea näytelleen Angus T. Jonesin kanssa.
Ferrell sai toukokuussa 2020 sydänkohtauksen, joka johtui hänen aiemmin sairastamastaan tulehduksesta. Ferrell kuoli lokakuussa 2020.
Rolf Haikkola

Rolf Erik Haikkola, vuoteen 1935 Bärntson (14. heinäkuuta 1927 Myrskylä – 15. maaliskuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen yleisurheiluvalmentaja ja yleisurheilija. 
Urheilu-ura.
Myrskyläläinen Rolf Haikkola voitti vuonna 1945 alle 18-vuotiaiden hiihdossa Suomen mestaruuden. Hiihdon rinnalla hän kilpaili keskipitkillä juoksumatkoilla ja saavutti 1940-luvun lopulla junioreiden Suomen mestaruuksia 1 500 ja 3 000 metrillä sekä maastojuoksussa. Vuonna 1948 hän sijoittui Kalevan kisoissa viidenneksi.
Haikkola muutti 1951 perheineen Poriin ja alkoi harjoitella Olli Virhon johdolla ja edusti Rosenlewin Urheilijat -38:aa (RU-38). Hän oli mukana RU-38:n joukkueessa, joka voitti 4 x 1 500 metrin Suomen mestaruuden 1951, 1952 ja 1953. Olympiakesän 1952 aikana Haikkolan ei onnistunut nousta olympiajoukkueeseen, sillä hän jäi heinäkuun alun karsinnoissa 1 500 metrillä viidenneksi. Syyskuussa 1952 Haikkola valittiin ensimmäiseen maaotteluunsa Norjaa vastaan, jossa hän voitti 1 500 metriä ja oli 5 000 metrillä kolmas. Vuoden 1953 Kalevan kisoissa hän otti ensimmäisen henkilökohtaisen SM-mitalin 1 500 metrillä.
Haikkola siirtyi kaudella 1954 Helsinkiin ja edusti Helsingin Kisa-Veikkoja (HKV). Kaudesta 1954 tulikin Haikkolan uran paras, sillä hän oli 3 000 metrillä ja 5 000 metrillä hän oli melkein 11 parhaan joukossa vuositilastossa. Hän saavutti vuosina 1954–1956 kolme SM-pronssia 5 000 metrillä voittajan ollessa kullakin kerralla Ilmari Taipale. Lisäksi Haikkola oli voittamassa neljännen viestimestaruutensa HKV:n 4 x 1 500 metrin joukkueessa vuonna 1955.
Urheilu-urallaan hän juoksi erityisesti keskipitkiä ja pitkiä matkoja. Haikkola osallistui vuoden 1954 EM-kisojen 5 000 metrin juoksuun, jossa hän oli 11. Kisan voittaja Neuvostoliiton Vladimir Kuts teki kisassa uuden ME:n ajalla 13.56,6. Hän juoksi samana vuonna ennätyksensä 5 000 metrillä, 14.14,2. Rolf Haikkola kilpaili seitsemässä maaottelussa kahdeksan maaottelujuoksua vuosina 1952–1956. Urheilu-ura päättyi kauteen 1957.
Valmentajana.
Rolf Haikkola aloitti valmentamisen vuonna 1961. Alun laajasta valmennetavien ryhmästä tuli tiivis seitsemän juoksijan ryhmä, joka sai nimen "Raaka-Rollen kopla". Siihen kuuluivat muun muassa Pekka Juutilainen ja Keijo Ceder.
Valmentajana Haikkola tunnettiin erityisesti Lasse Virénin menestysvuosien valmentajana. Haikkolan ja Virénin yhteistyö alkoi vuonna 1969. Haikkola kirjoitti vuonna 2003 julkaistun muistelmateoksen "Lasse Virénin menestyksen portaat". 
Rolf Haikkola valittiin vuosisadan valmentajaksi Suomen Urheiluliiton 100-vuotisäänestyksessä vuonna 2006. Haikkola sai Aleksis Kiven Seuran Eskon puumerkki -palkinnon 2016.
Urheiluvaikuttajana.
Haikkola siirtyi 1970-luvulla Suomen Urheiluliiton (SUL) palvelukseen. Hän toimi talouspäälikkönä 1973–1977 ja toimitusjohtajana 1977–1986. Toimitusjohtajakauteen mahtuu myös yleisurheilun ensimmäiset MM-kisat, jotka järjestettiin Helsingissä.
Christoffer Envall

Chrisfoffer John Helmer Envall (s. 6. elokuuta 1991 Pietarsaari) on suomalainen pikajuoksija, joka edustaa IK Falkenia. Häntä valmensi vuoteen 2013 saakka Guy Storbacka ja sen jälkeen Thomas Asp.
Envall on voittanut 400 metrin Suomen-mestaruuden vuonna 2012 Lahdessa ajalla 48,13 ja vuonna 2013 Vaasassa ajalla 48,32 sekä saanut hopeaa vuonna 2018 Jyväskylässä ajalla 48,20 ja pronssia Lappeenrannassa 2019 ajalla 48,07. Viestijuoksun SM-kisoista Envallilla on yhteensä neljä kultamitalia 4 × 400 metrin ja 4 × 800 metrin viesteistä. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai 400 metrillä kultaa 2019 ja pronssia 2017. Hänen ennätyksensä 400 metrillä on 20. heinäkuuta 2019 Ilmajoella juostu 47,63 ja 200 metrillä 16. heinäkuuta 2020 Lapualla juostu 21,41. Hänellä on myös useita maaotteluedustuksia.
Woluwe Shopping Center

Woluwe Shopping Center on brysseliläisen Woluwe-Saint-Lambertin kunnassa sijaitseva kauppakeskus, joka koostuu yli 130 kaupasta. Kauppakeskuksen pysäköintialue koostuu yli 2 000 pysäköintiruudusta kolmessa eri kerroksessa. Lisäksi on yli 200 paikkaa polkupyörille.
Palvelut.
Woluwe Shopping Center tarjoaa muun muassa autopesun, postikonttorin, aamiaisen, ja yli 130 kauppaa ostoksien tekoa vaten.
Sijainti.
Woluwe Shopping Center sijaitsee Itä-Brysselissä, Woluwe-Saint-Lambertin kunnassa, metropysäkki Roodebeekin välittömässä läheisyydessä.
Pääsy.
Woluwe Shopping Center sijaitsee metro- ja bussireittien varrella, ja metroasemalta pääsee suoraan ostoskeskuksen sisätiloihin.
STIB:n bussit 29, 42 ja 45 sekä De Lijnin bussit 359 ja 659 pysähtyvät kauppakeskuksen vieressä.
Akseli Neittamo

Akseli Kaarlo Neittamo (19. elokuuta 1893 Turku – 9. elokuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen lehtivalokuvaaja, joka tunnettiin erityisesti urheilutapahtumien valokuvaajana.
Neittamo aloitti valokuvaajanuransa 1924. Hänen valokuviaan julkaistiin 1920-luvulla Suomen Kuvalehdessä sekä 1930- ja 1940-luvulla "Helsingin Sanomissa". Neittamolla oli vuodesta 1931 lähtien oma valokuvaamo Neittamo Oy Helsingin Mikonkadulla.
Neittamo oli mukana perustamassa 1947 Suomen Lehtikuvaajat ry:tä, ja hän oli yhdistyksen kunniajäsen vuodesta 1963. Hän oli myös Suomen Valokuvausalan tarvikekauppiaiden puheenjohtaja 1938–1951 ja kunniapuheenjohtaja 1951.
Neittamon valokuva osoittaa, että 21. kesäkuuta 1938 Helsingin olympiastadionilla pidetyissä yleisurheilukilpailuissa Abraham Tokazier oli kilpailun voittaja, vaikka hänet sijoitettiin silloin neljänneksi. Asia korjattiin 75 vuotta myöhemmin.
Adalimumabi

Adalimumabi ("Humira", AbbVie) on tuumorinekroositekijää estävä lääke, joka on tarkoitettu nivelreuman, moninivelisen lastenreuman, selkärankareuman, nivelpsoriaasin, psoriaasin, Crohnin taudin ja haavaisen paksusuolentulehduksen hoitoon.
Tuotu Yhdysvaltain markkinoille 2002, kuuluu biologisiin reumalääkkeisiin.
Adalimumabia käytetään yleensä yhdessä metotreksaatin kanssa, mutta sitä voidaan käyttää myös yksinään.
Tuberkuloosi-verikoe otetaan yleensä ennen biologisten lääkehoitojen aloitusta, koska Humiraa saavilla potilailla on raportoitu tuberkuloosia.
Kaikki tulehdusoireet kuten esim. kuumetta, haavoja, väsymystä tai hampaisiin liittyviä ongelmia on syytä tarkastella ennen hoitojen aloittamista.
Adalimumabin kemiallinen kaava on C6428H9912N1694O1987S46, moolimassa 144190,3 g/mol ja CAS-numero 331731-18-1.
Aarne Pietinen

Kaarlo Urho Aarne Pietinen (16. kesäkuuta 1884 Säkkijärvi – 31. maaliskuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja, joka oli tunnettu erityisesti mainos- ja teollisuuskuvaajana.
Aarne Pietisen vanhemmat olivat tehtailija Matti Pietinen ja Ida Maria Virtanen. Pietisen isä Matti Pietinen perusti useita yrityksiä ja rakennutti niin sanotun Pietisen palatsin Viipuriin. Aarne Pietinen pääsi ylioppilaaksi 1903 Viipurin reaalilyseosta ja opiskeli sitten jonkin aikaa Helsingin yliopistossa ja Polyteknillisessä opistossa. Hän oli vuonna 1906 muutamia kuukausia Helsingin Sanomien talouspäällikkön apulaisena ja siirtyi sitten isänsä Matti Pietisen puunjalostustehtaan prokuristiksi. Pietinen työskenteli 1908–1910 konttoripäällikkönä isänsä perustamassa "Karjala"-lehden Karjalan Kirjapaino Oy:n kirjapainossa ja toimitti pilalehti "Ampiaista" yhdessä taiteilija Aarno Karimon kanssa. Hän palveli tämän jälkeen vielä jonkin aikaa Matti Pietisen liikkeessä. Pietinen muutti vuonna 1920 Helsinkiin, jossa hän työskenteli aluksi Gutenbergin kirjapainon myyntipäällikkönä ja sitten paperitukkuri Dahlbergin konttoripäällikkönä. Hän julkaisi ensimmäisen suomenkielisen mainontaoppaan "Ajanmukainen ilmoittaminen".
Pietisellä oli vuoteen 1929 saakka huonekalu- ja patjatehdas Helsingin Sörnäisissä. Kun tehdas meni konkurssiin valokuvausta harrastanut Pietinen ryhtyi ammattimaiseksi valokuvaajaksi vuoden 1930 tienoilla ja hän kuvasi aluksi lehtikuvia "Uudelle Suomelle". Pietisellä oli yhdessä valokuvaaja Akseli Neittamon kanssa yhteisyritys Neittamo–Pietinen Valokuva Oy vuosina 1929–1931. Vuonna 1931 hän perusti oman valokuvaamon Aarne Pietinen Oy:n nimellä Helsingin Kasarmikadulle. Valokuvaamo erikoistui mainos-, matkailu- ja teollisuuskuvaamiseen. Vuodesta 1933 hän otti Suomen ulkoasiainministeriön virallisena kuvaajana matkailun edistämiseen tarkoitettuja kuvia. Pietisen kuvia oli muun muassa Iivari Leiviskän ja Paavo Ingervon toimittamassa teoksessa "Suomi kuvina" (WSOY 1939), josta on otettu useita painoksia myös kansainvälisille markkinoille.
Pietinen kirjoitti lehtiin käyttäen nimimerkkejä "Aape" ja "Linssi". Hän oli mukana suojeluskuntatoiminnassa Viipurissa ja Helsingissä.
Aarne Pietisen pojat Otso ja Matti Pietinen olivat myös tunnettuja valokuvaajia, joita yhdessä kutsuttiin Pietisen klaaniksi. Pietisen valokuvaamo säilyi perheen omistuksessa vuoteen 1976, jolloin se myytiin. Valokuvaamo toimi nimellä Valokuvatalo Otso Pietinen &amp; Co 1970-luvulla. Valokuvaamo panosti merkittävästi värikuviin 1950-luvulla.
Olli Rannikko

Olli-Pekka Rannikko (s. 18. syyskuuta 1984 Nokia) on suomalainen seiväshyppääjä, joka edustaa Nokian Urheilijat -seuraa.
SM-tasolta hän saavutti hopeaa Kalevan kisoissa Lahdessa 2012 tuloksella 525 ja Vaasassa 2013 tuloksella 530. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavuttanut hopeaa 2013 ja pronssia 2010 ja 2012.
Hänen ennätyksensä on 538 cm, jonka hän teki Ruotsi–Suomi-maaottelussa 2012. Häntä valmentaa Jussi Rannikko. Hänellä on maaotteluedustuksia.
Sentterit

Sentterit on porilainen vesipalloon erikoistunut urheiluseura. Sentterit on voittanut naisten Suomen mestaruuden yhteensä kymmenen kertaa, joista seitsemän peräkkäisinä vuosina 1999-2005. Sentterit on myös vuoden 2017 naisten Suomen mestari. 
Seura osallistuu miesten ja naisten sarjojen lisäksi B-, C- ja D- juniorisarjoihin sekä järjestää vesipallokouluja.
Viktor Minibajev

Viktor Eduardovitš Minibajev (, s. 18. heinäkuuta 1991 Elektrostal) on venäläinen uimahyppääjä. Hän kilpailee 10 metrin kerroshypyissä.
Minibajev osallistui ensimmäisen kerran maailmanmestaruuskilpailuihin Roomassa 2009. Hän oli yksilökilpailussa välierän 18:s ja karsiutui loppukilpailusta. Parikilpailussa hän sijoittui kymmenenneksi parinaan Ilja Zaharov.
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailuissa Budapestissa 2010 hän sijoittui parikilpailussa toiseksi parinaan Zaharov ja yksilökilpailussa neljänneksi. Uimahyppyjen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Torinossa 2011 Minibajev oli yksilökilpailun neljäs ja parikilpailun kolmas. Saman vuoden Shanghain MM-kilpailuissa hän oli sekä yksilö- että parikilpailussa neljäs.
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailuissa Eindhovenissa 2012 Minibajev ylsi hopealle sekä yksilö- että parikilpailussa. Parikilpailussa hänen parinsa oli jälleen Ilja Zaharov.
Lontoon kesäolympialaisissa 2012 Minibajev sijoittui 10 metrin kerroshyppyjen yksilökilpailussa neljänneksi ja parikilpailussa kuudenneksi.
Minibajev sai uimahyppyjen EM-kilpailuissa Rostockissa 2013 hopeaa pari- ja pronssia yksilökilpailussa. Kazanin universiadeissa hän oli niin ikään henkilökohtaisessa kilpailussa kolmas ja parikilpailussa toinen. Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 Minibajev saavutti parinsa Artem Tšesakovin kanssa kerroshyppyjen parikilpailussa hopeaa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli kahdeksas. Berliinin EM-kilpailuissa 2014 hän voitti Euroopan-mestaruuden sekä henkilökohtaisissa kerroshypyissä että sekajoukkueiden joukkuekilpailussa.
Minibajev saavutti uimahyppyjen EM-kilpailuissa Rostockissa 2015 kultaa sekajoukkueiden parikilpailussa sekä hopeaa 10 metrin kerroshyppyjen henkilökohtaisessa ja parikilpailussa. Saman vuoden Kazanin MM-kilpailuissa hän sai pronssia kerroshppyjen parikilpailussa, oli neljäs sekajoukkuekilpailussa ja kuudes henkilökohtaisessa kilpailussa.
Minibajev saavutti Lontoon EM-kilpailuissa 2016 kultaa sekajoukkuekilpailussa ja hopeaa kerroshyppyjen henkilökohtaisessa kilpailussa. Parikilpailussa hän oli neljäs. Rio de Janeiron olympialaisissa hän sijoittui kerroshyppyjen henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksanneksi ja parikilpailussa seitsemänneksi.
Minibajev sai Kiovan EM-kilpailuissa 2017 hopeaa kerroshyppyjen henkilökohtaisessa ja parikilpailussa sekä pronssia sekajoukkuekilpailussa. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän oli toinen kerroshyppyjen parikilpailussa, neljäs sekajoukkuekilpailussa ja kahdeksas kerroshyppyjen parikilpailussa.
Vuoden 2018 EM-kilpailuissa Minibajev sai hopeaa kerroshyppyjen parikilpailuissa. Kiovassa seuraavana vuonna järjestyissä uimahyppyjen EM-kilpailuissa hän voitti kultaa kerroshyppyjen sekapareista ja hopeaa joukkuekilpailusta. Minibajev sijoittui MM-kilpailuissa 2019 hopealle sekä kerroshyppyjen pari- että sekaparikilpailussa. Vuoden 2020 EM-kilpailuissa hän voitti peräti neljä mitalia: kultaa joukkuekilpailusta, hopeaa kerroshyppyjen parikilpailuista sekä pronssia yksilökilpailusta sekä sekaparikilpailusta.
Minibajev voitti ensimmäisen olympiamitalinsa Tokiossa 2021, kun hän oli pronssilla parinsa Aleksandr Bondarin kanssa kerroshypyissä.
Josef Wolontis

Josef Wolontis (10. tammikuuta 1886 Helsinki – 20. tammikuuta 1972 Gränna) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Wolontis lukeutui niin sanottuihin ”marraskuun sosialisteihin”, jotka lähtivät sosialidemokraattiseen työväenliikkeeseen vuoden 1905 suurlakon innoittamina. Hän kirjoitti muun muassa "Arbetaren"-lehteen.
Wolontis oli naimisissa Sigrid Björkquistin (1888–1943) kanssa. Hänen isänsä oli liettualaissyntyinen ravintoloitsija Josef Wolontis.
Äkämäpunkit

Äkämäpunkit (Eriophyidae) on punkkiheimo, jonka 0,10–0,33 millimetrin mittaisilla, miltei matomaisilla lajeilla on kaksi raajaparia. Äkämäpunkit ovat kasvien loisia. Suomessa esiintyy noin 250 lajia. 
Sukuja.
Lähde:
Jorma Terentjeff

Jorma Kalevi Terentjeff (s. 4. maaliskuuta 1949 Oulainen) on suomalainen teollisuusneuvos, joka on tehnyt työuransa elektroniikkateollisuudessa ja sen jälkeen hiihtokeskusyrittäjänä Pudasjärven Iso-Syötteellä.
Terentjeff on vaikuttanut johtavissa tehtävissä Salorassa, Salcompissa, Edacomissa, Aspocompissa ja Teknoventuressa. Terentjeff hankki huomattavan omaisuuden myytyään matkapuhelin- ja elektroniikkateollisuuden automatisoituja tuotantolinjoja toimittaneen JOT Automation Groupin, joka oli kasvanut reilussa viidessä vuodessa miljoonasta eurosta yli kahden miljardiin euron liikevaihtoon.
Jorma Terentjeff varttui Oulaisissa pienviljelijäperheessä, jonka vanhemmat olivat tulleet evakkoina Karjalasta. Tilalla oli seitsemän lehmää ja seitsemän hehtaaria maata. Hän valmistui Oulun yliopistosta 1974 ja suuntautui elektroniikka-alalle, joka oli alkanut kiinnostaa häntä jo kouluiässä. Hän työskenteli seitsemisen vuotta Salorassa muun muassa radiotuotannosta vastaavana ja muutaman vuoden ajan Kemijärven tehtaan johtajana. Hän toimi konsulttina Hansacon Oy:ssä 1983, sitten toimitusjohtajana vähittäiskaupan viivakoodijärjestelmiä, taksamittareita ja kassapäätteitä kehittäneessä kajaanilaisessa Oy Edacom Ab:ssä 1983–1987, tehtaanjohtajana Aspo Oy:ssä 1987–1992 ja sitten Aspocomp Oy:n toimitusjohtajana Oulussa, Teknoventure Oy:ssä 1993–1995 ja JOT Automation Group Oyj:ssä 1995–2000.
JOTin myytyään Terentjeff osti vuonna 2000 kolme hiihtokeskusta: Pudasjärven Iso-Syötteen, Puolangan Paljakan ja Hyrynsalmen Ukkohallan ja alkoi panna niiden liiketoimintaa kuntoon. Vuonna 2006 hän kuitenkin luopui sekä Paljakasta että Ukkohallasta ja keskittyi Iso-Syötteeseen, jonka operatiivinen toiminta siirtyi vuonna 2020 hänen lapsilleen Mikko Terentjeffille ja Heidi Terentjeff-Jaurakkajärvelle.
Terentjeffistä tuli Oulun yliopiston kunniatohtori vuonna 2017. Omien yritystensä lisäksi hän on toiminut muun muassa Oulun Kärpät Oy:n, Pelastushelikopteri Sepen tukiyhdistyksen, Incap Oyj:n ja Oulun Teknologiakylä Oy:n hallituksissa..
Wire (yhtye)

Wire on englantilainen rock-yhtye, joka perustettiin Lontoossa vuonna 1976. Yhtyeen alkuperäisjäsenet olivat Colin Newman (laulu, kitara), Graham Lewis (basso, laulu), Bruce Gilbert (kitara) ja Robert Gotobed ​​(rummut). Yhtye soitti aluksi punk rockia, mutta myöhemmin musiikki lähti kehittymään post-punkin suuntaan. 
Wire oli 1970- ja 1980-luvun tärkeimpiä rockmusiikkin kehittäjiä ja yhtyeen kolmea ensimmäistä albumia pidetään yhtyeen parhaimpina. Esikoisalbumi "Pink Flag" (1977) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Zomba (Malawi)

Zomba on kaupunki Malawissa, Afrikassa. Se sijaitsee Zomban piirikunnassa hallinnollisella Eteläisellä alueella, Blantyren koillispuolella. Se oli brittien siirtomaahallinnon keskus vuodesta 1891 ja vuoteen 1975 asti myös itsenäisen Malawin pääkaupunki.
Kaupungin pinta-ala on 39,0 neliökilometriä. Väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 43 300 (1987), 65 900 (1998), 88 300 (2008) ja 105 000 (2018).
Zombassa toimii Malawin yliopisto (University of Malawi, UNIMA).
K. V. L. Jalkanen

Kaarlo Väinö Lemmitty Jalkanen (3. maaliskuuta 1906 Jyväskylä – 4. marraskuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen kirkkoherra ja teologian tohtori. Hän oli Helsingin yliopiston teologian esikäsitteiden apulaisprofessori vuodesta 1949. 
Jalkasen vanhemmat olivat filosofian tohtori, historiantutkija Kaarlo Jonatan Jalkanen ja Anni Helmi
Maria Blomstedt. Jalkanen pääsi ylioppilaaksi 1925 ja hän suoritti sacri ministerii -tutkinnon 1930. Hän valmistui sitten teologian kandidaatiksi 1946 ja teologian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1948. 
Jalkanen toimi Hämeenlinnassa kaupunki- ja maaseurakunnan papiston apulaisena 1930–1933, keskus- ja lääninvankilan pastorina 1934–1939, lääninsairaalan pastorina 1934–1939 sekä Mellilän kirkkoherrana vuodesta 1939 alkaen. Hänestä tuli Helsingin yliopiston teologian esikäsitteiden apulaisprofessori 1949.
Jalkanen on suomentanut kreikkalaista draamarunoutta.
Väinö Jalkanen oli naimisissa vuodesta 1935 Martta Mirjam Tepon kanssa.
Teoksia.
Nimellä "K. V. L. Jalkanen":
Keijo Ceder

Keijo Johannes Ceder (19. syyskuuta 1941 Helsinki – 5. tammikuuta 2019 Järvenpää) oli suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti urallaan Helsingin Jyryä ja Helsingin Kisa-Veikkoja. 
Valmentaja Rolf Haikkolan talliin eli niin sanottuun "Raaka-Rollen koplaan" kuulunut Ceder voitti yhteensä seitsemän SM-kultaa 4x400:n ja 4x800:n metrin viesteissä vuosina 1965–1968 HKV:n joukkueessa. Vuoden 1966 Kalevan kisoissa hän sijoittui pronssille 1 500 metrillä Jouko Uolan ja Juha Väätäisen jälkeen. Vuonna 1967 hän oli Kalevan kisoissa 1 500 m:n juoksussa 4:s. Kalevan kisoissa hän oli 800 m:n juoksussa 1963, 1965, ja 1967 hän oli 5:s. Myöhemmin Ceder kokeili uusiseelantilaisen Arthur Lydiardin valmennusohjeita, mutta huonoin tuloksin.
Ceder voitti 1965 Suomi–Ruotsi-maaottelussa sekä 800 m:n että 1 500 m:n matkat. Vuoden 1966 maaottelussa hän oli 1 500 m:llä 5:s. Hän voitti vuoden 1966 Suomi–Norja-yleisurheilumaaottelussa 1 500 m:n juoksun.
Kilpailukielto ja seuranvaihto.
Vuonna 1963 Ceder osallistui yhdessä viiden muun TUL:n urheilijan kanssa Indonesiassa järjestettyihin GANEFO-kisoihin, joissa hän sijoittui 800 metrillä kolmanneksi. Osallistumisen johdosta heille määrättiin elinikäinen kilpailukielto, joka myöhemmin muutettiin yhden vuoden mittaiseksi. Kilpailukielto kuitenkin esti Cederin mahdollisen osallistumisen Tokion olympialaisiin 1964. Ceder koki TUL:n pettäneen hänet ja vaihtoi seuraa.
Arvīds Jansons

Arvīds Jansons (10. lokakuuta 1914 Liepāja, Latvia – 21. marraskuuta 1984 Manchester, Britannia) oli latvialainen kapellimestari. Hän toimi Riian ooppera- ja balettiorkesterin johtajana vuosina 1944–1951 ja vuodesta 1952 Leningradin filharmonisen orkesterin johtajana, jolloin hän vieraili Suomessa 1961. Jansons opetti orkesterinjohtoa Pietarin konservatoriossa vuosina 1972–1984. Hän teki myös useita opetusvierailuja Sibelius-Akatemiaan 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa.
Hänen poikansa oli kapellimestari Mariss Jansons.
Seinäjoki Silver Sharks

Seinäjoki Silver Sharks on Seinäjoen kaupungissa toimiva SM-tason kilpacheerleadingin erikoisseura, joka on perustettu keväällä 2012.
Joukkueita on cheer- ja tanssisarjoissa yhteensä yksitoista ja näiden lisäksi stunt-ryhmiä. Seurassa on harrastajia yli 200, jotka edustavat alkeistasolta edustusryhmiin. Lisäksi 50 kannattajajäsentä. Seura tarjoaa jäsenilleen niin kilpa- kuin harrastetoimintaa Suomen Cheerleadingliiton (SCL) sääntöjen mukaisesti.
Seuran viralliset värit ovat turkoosi, valkoinen, hopea ja musta, joita käytetään seura- ja joukkuevaatteissa sekä kisapuvuissa.
Historia.
Seura sai alkunsa, kun suuri joukko harrastajia päätti irtautua Crocodilesin amerikkalaisen jalkapallon seurasta ja perustaa paikkakunnalle oman Cheerleadingiin erikoistuneen seuran vuonna 2012. Nopeassa tahdissa harrastajamäärä nousi yli 200 nuoreen urheilijaan, ja paikkakunnan yritykset lähtivät innokkaasti tukemaan erikoisseuran alkutaipaletta.
Seuran Unique ryhmästunt-joukkue saavutti SM-pronssimitalin 2013 ja 2014 PM-mestaruuden. 
Seura tekee yhteistyötä muiden paikkakunnan urheiluseurojen kanssa.
Gösta Jansson

Carl Gösta Jansson (8. maaliskuuta 1887 Parainen – 5. elokuuta 1971) oli suomalainen lääkäri. 
Janssonin vanhemmat olivat Karl Viktor Jansson ja Aurora Maria Thurman. Janssonin puoliso vuodesta 192 oli Anna-Liisa Kuhlefelt, professori ja poliitikko Jan-Magnus Jansson oli heidän poikansa. Jansson tuli ylioppilaaksi 1909 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1914. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1924 ja erikoistui sisätauteihin ja radiologiaan. Jansson oli lääketieteellisen radiologian dosentti Helsingin yliopistossa 1927–1951. Hän sai professorin arvonimen 1951. Häntä pidetään Suomen röntgenologian uranuurtajana. Jansson toimi uransa aikana röntgenlääkärinä useissa eri sairaaloissa, sota-aikana hän työskenteli lääkärinä sotasairaalassa.
Zarafšon

Zarafšon (, , ) on joki Tadžikistanissa ja Uzbekistanissa. Sen pituus on 877 kilometriä. Jokialtaan laajuus on 41 860 neliökilometriä, josta varsinaista yläjuoksun valuma-aluetta on 17 710 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Tadžikistanista Turkestan- ja Zarafšonvuorten yhtymäkohdasta sijaitsevalta Zarafšonin jäätiköltä 2 800 metrin korkeudesta. Sen nimi on yläjuoksulla Masttšoh. Ensimmäiset 300 kilometriä joki virtaa vuolaana kohti länttä kapeassa laaksossa, jossa siihen yhtyvät suurimmat sivujoet Fon, Kištūd ja Moğijon.
Pandžakentin alapuolella alkavalla tasangolla Zarafšon ei saa lainkaan sivujokia. Se jakautuu Samarkandin lähellä kahdeksi haaraksi, joiden nimet ovat Okdaryo ja Qoradaryo. Niiden väliin jää 15 kilometriä leveä Miyonkolin saari. Pääosa vedestä virtaa Qoradaryon ja sen kanavien kautta. Haarat yhtyvät Yangirabodin kaupungin lähellä, jossa joki saa jälleen nimen Zarafšon.
Jokilaakso kapenee Navoiyn luona, minkä jälkeen Zarafšon virtaa Kyzylkumin aavikon sekä Buharan ja Qorakoʻlin keitaiden läpi lounaaseen. Tätä osuutta kutsutaan myös Qorakoʻldaryoksi. Qorakoʻlin yläpuolella olevan padon jälkeen Zarafšon jakautuu Toyqir ja Saribozor -nimisiksi haaroiksi, jotka muodostavat kastelukavien verkon. Joki ehtyy aavikon hiekkaan ja Dengizkoʻlin kaltaisiin suolajärviin, mutta aikaisemmin se on tietyissä ilmasto-olosuhteissa voinut laskea Amudarjaan.
Zarafšon saa vetensä huhti-syyskuussa vuorten jäätiköistä, lumipeitteestä ja lähteistä. Sen virtaus on suurimmillaan heinä-elokussa. Keskimääräinen virtaus Tadžikistanin Dupulassa lähellä Uzbekistanin rajaa on 154 kuutiometriä sekunnissa.
Joki mainitaan Avestassa ”hyvänä vetenä”, mistä myös sen kreikkalainen nimi Polytimetus on käännetty. Myöhemmin käytettiin useita eri nimiä, kunnes 1700-luvulla vakiintui persian kielen ”kullan levittäjää” tarkoittava sana "zar-afšān". Zarafšonin vettä on käytetty vuosituhansien ajan keinokasteluun, ja sen alajuoksu on tiheästi asuttua maatalousaluetta. 1900-luvulla keinokastelua alettiin harjoittaa myös Tadžikistanin Pandžakentin piirissä. Nykyään maatalous käyttää joen lähes koko vesimäärän. 1960-luvulta lähtien lisääntyneen sameuden takia Zarafšonin vesi ei alajuoksulla kelpaa juomavedeksi.
Zarafšonin alajuoksua ympäröi lukuisten kastelukanavien ja tekojärvien verkosto. Se saa lisävettä kanavia pitkin Amudarjasta. Joen varrella sijaitsevat muun muassa Samarkandin, Buharan, Kattaqoʻrgʻonin, Gʻijduvonin, Romitanin ja Navoiyn kaupungit.
Käänteisalkio

Käänteisalkion käsite liittyy abstraktiin algebraan, jossa kahden joukkoon formula_1 kuuluvan alkion formula_2 binäärioperaation laskutulos formula_3 on joukon formula_1 neutraalialkio formula_5 eli formula_6 
Tällöin sanotaan, että formula_7 ja formula_8 ovat "toistensa" käänteisalkioita. Käänteisalkion nimitys tulee reaalilukujen kertolaskusta, jossa neutraalialkio on luku 1 ja jokaisella luvulla formula_9 on olemassa yksi käänteisluku formula_10, jolle formula_11
Yksikkö tarkoittaa alkiota, jolla on käänteisalkio mutta joskus vain ykkösalkiota eli identiteettialkiota.
Formaali määritelmä, nimitykset ja merkinnät.
Alkiolla formula_8 on "vasemmanpuoleinen käänteisalkio" formula_7, jos formula_14 ja "oikeanpuoleinen käänteisalkio", jos formula_15 Mikäli alkiolla on samanaikaisesti sekä vasemmanpuoleinen- että oikeanpuoleinen käänteisalkio, sanotaan vain, että sillä on olemassa käänteisalkio. Jos alkiolla on olemassa käänteisalkio sanotaan, että alkio on "kääntyvä".
Jos laskutoimitusta pidetään luonteeltaan multiplikatiivisena, merkitään alkion formula_16 käänteisalkiota formula_17. Jos se taas on additiivinen, se merkitään kuten vastaluvutkin yhteenlaskussa eli formula_18.
Esimerkkejä.
Kokonaislukujen joukossa pari formula_19 sisältää vain muutaman käänteisalkion eli käänteisluvun, kun laskutoimitus formula_20 on kertolasku. Selvästikään luvulla 2 ei ole käänteislukua olemassa, koska sen pitäisi olla formula_21. Ainoat luvut, jolla on olemassa käänteisluvut, ovat -1 ja 1. Näiden käänteisluvut ovat luvut itse.
Jos määritetään erikoinen laskutoimitus formula_22 kokonaislukujen joukossa. Jos valitaan ensin kokonaisluku formula_23, voidaan laskea sille käänteisalkio ehdosta formula_24. Sillä on oikeanpuoleinen käänteisluku formula_25, koska formula_26. Sama voidaan osoittaa vasemmanpuoleisesti.
Funktioiden joukossa formula_27, missä formula_28 on funktioiden määrittely- ja arvojoukko, identtinen kuvaus formula_29 on yhdisteen formula_30 neutraalialkio. Silloin voidaan määritelmän mukaan kirjoittaa formula_31 Jos formula_32 on bijektio, on formula_33 funktion formula_34 käänteiskuvaus laskutoimituksen formula_30 suhteen ja formula_36. Muilla joukon formula_32 alkioilla, jotka eivät ole bijektioita, ei ole käänteiskuvausta.
Käänteisalkiot algebrassa.
Lukujoukko ja laskutoimitus muodostavat parin, joka voi olla monoidi. Monoidilla ei tarvitse olla käänteisalkioita, vaikka sillä on neutraalialkio. Sen sijaan ryhmällä on käänteisalkiot, sillä se saadaan monoidista vaatimalla jokaiselle alkiolle yksikäsitteinen käänteisalkio. Kun ryhmälle tehdään laajennus toisella laskutoimituksella, tulee vähintään additiivisella laskutoimituksella olla käänteisalkiot. Tätä algebraa kutsutaan renkaaksi. Jos sekä additiivisella- että multiplikatiivisella laskutoimituksella on molemmilla olemassa käänteisalkiot, kutsutaan sitä kunnaksi.
Kar de Mumma

Erik Harald Zetterström (14. elokuuta 1904 Tukholma – 7. heinäkuuta 1997 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija, joka on käyttänyt nimimerkkiä "Kar de Mumma". Hän oli "Svenska Dagbladetin" pitkäaikainen kolumnisti. Hän kirjoitti lehteen humoristisia artikkeleita vuodesta 1922 aina 1990-luvun puoliväliin.
Zetterströmin isä oli kirjailija, toimittaja Hasse Zetterström, joka ansioitui erityisesti pilalehtien kirjoittajana.
Jouni Helppikangas

Jouni Petteri Helppikangas (s. 10. helmikuuta 1971 Rovaniemi) on suomalainen kiekonheittäjä. 
Aikuisten SM-kisoista Helppikangas on saavuttanut pronssia vuosina 1998, 2005 ja 2012. Hänen ennätyksensä on 61,72 m vuodelta 2001. Hänellä on maaotteluedustuksia.
Helppikangas on edustanut urallaan Sallan Karhuja, Saarenkylän Nuorisoseuran Urheilijoita, Oulun Pyrintöä ja Orimattilan Jymyä. Hänen valmentajanaan on toiminut Hannu Heikkilä.
Kurt Jansson

Kurt Gunnar Jansson (20. marraskuuta 1915 Noormarkku – 13. tammikuuta 1998 Tampere) oli suomalainen diplomaatti ja filosofian maisteri. Hän oli yksi harvoista suomalaisista sosiaalialan asiantuntijoista, jotka ovat luoneet näyttävän kansainvälisen uran.
Kun Sotainvalidien Veljesliitto perustettiin välirauhan aikana huolehtimaan sodassa vammautuneista, itsekin talvisodassa haavoittunut Jansson palkattiin järjestön huoltopäälliköksi. Hän jatkoi tässä tehtävässä myös jatkosodan ajan. Sodan jälkeen hän työskenteli pari vuotta valtion Työhuoltoviraston johtajana, minkä jälkeen 1946 hänet nimitettiin Sotainvalidien Veljesliiton toiminnanjohtajaksi. Häneen henkilöityivät sotainvalidihuollon merkittävät saavutukset sodan jälkeen.
Sotainvaliditoiminnan kansainvälisten yhteyksien luominen niin sanottuina vaaran vuosina osoittautui poliittisesti vaikeaksi. Neuvostoliiton kanssa yritettiin luoda yhteistyötä, mutta siinä epäonnistuttiin. Läntiseen veteraanijärjestöön World Veterans Federationiin (WVF) taas arkailtiin lähteä, koska Suomen idänsuhteiden pelättiin kärsivän. Sotainvalidien Veljesliitto liittyi lopulta 1954 WVF:n jäseneksi.
Jansson oli jo tätä ennen vuonna 1953 nimitetty Pariisiin WVF:n kuntouttamisosaston johtajaksi ja 1954 Yhdistyneiden kansakuntien sihteeristöön sosiaalialan asiantuntijaksi. Tämä oli sikäli poikkeuksellista, että Suomi ei ollut vielä YK:n jäsen.
Janssonin asiantuntemusta käytettiin monissa YK:n tehtävissä. Hän johti YK:n Lähi-idän sosiaalitoimintaa Beirutissa, toimi YK:n sosiaaliosaston apulaisjohtajana New Yorkissa, rauhanturvajoukkojen komentajan poliittisena neuvonantajana Kyproksella, YK:n kehitysohjelman edustajana Pakistanissa, YK:n pysyvänä edustajana Nigeriassa ja YK:n turvallisuusneuvoston erityistehtävissä Mosambikissa.
Hänet nimitettiin YK:n neuvottelevaksi virkamieheksi 1977 ja lopulta apulaispääsihteeriksi 1980. Hän toimi pääsihteerin edustajana Kambodžassa järjestelemässä humanitaarista avustustoimintaa. Tämän jälkeen hän organisoi pääsihteerin määräyksestä 1984–1985 Etiopian avustamista maata kohdanneen ankaran nälänhädän takia. Hän jäi YK:sta eläkkeelle vuonna 1985.
Hän sai professorin arvonimen 1990.
Kurt Janssonin poika on 1960-luvulla yleisurheilijana ja myöhemmin Kanadaan muuttaneena liikemiehenä tunnettu Harri Jansson.
Harald Jensen (vuorineuvos)

Harald Christian Jensen (1. heinäkuuta 1882 Huittinen – 16. syyskuuta 1953 Tukholma) oli suomalainen tamperelaista Suomen Trikoota yli 30 vuoden ajan johtanut vuorineuvos ja diplomi-insinööri. 
Jensenin vanhemmat olivat Tanskasta Suomeen muuttaneet Hans Peder Jensen ja Margarete Cristensen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta ja valmistui insinööriksi 1905 Polyteknillisen opiston koneenrakennusosastolta. Jensen opiskeli sitten puolen vuoden ajan Mockelin kutomakoulussa Vaalsissa Hollannissa ja hankki lisäksi käytännön kokemusta työskentelemällä saksalaisissa kutomatehtaissa.
Jensen oli Suomeen palattuaan Yhdistyneiden Villatehtaiden Hyvinkään verkatehtaan apulaisisännöitsijänä 1908–1911. Tämän jälkeen Jensen oli Tampereella Suomen Trikoon toimitusjohtajana vuosina 1911–1953. Jensenin aikana yhtiön työntekjämäärä nousi 238:sta yli 3 000:een. Suomen Trikoo osti 1919 "Tampereen Kutomateollisuus Oy":n sekä 1930-luvulla kolme trikootehdasta "Sukka Oy":n, "Tampereen Trikooteollisuus Oy":n ja "Laurilan Kutomo Oy":n. Vuorineuvoksen arvon Jensen sai 1946. Hän oli jäsenenä useiden yritysten johtokunnissa ja oli muun muassa Suomen Kutomateollisuuden Työnantajien liiton puheenjohtajana 1945–1952.
Jensenin puoliso oli Anna Maria (Maja) Enqvist. Kauppaneuvos Åke Jensen ja vuorineuvos Waldemar Jensen olivat heidän poikiaan.
Kristian Pulli

Kristian Henri Mikael Pulli (s. 2. syyskuuta 1994 Jämsä) on suomalainen yleisurheilija, pituushypyn sisäratojen EM-mitalisti. Hän on kilpaillut myös kolmiloikassa. Pullia valmentaa hänen isänsä ja hän edustaa Oulun Pyrintöä. Vuoteen 2019 asti hän edusti Kaipolan Virettä ja sen jälkeen vuoteen 2021 asti Viipurin Urheilijoita.
Ura.
Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Rietissä 2013 Pulli sijoittui kolmiloikassa toiseksi ennätyksellään 15,88 m. Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui kolmiloikassa yhdeksänneksi ja karsiutui pituushypyn loppukilpailusta. Elokuussa 2018 Berliinin EM-kisojen pituushypyn karsinnassa Pulli hyppäsi 768 cm, jolla tuloksella hän ei selvinnyt loppukilpailuun. Hän saavutti Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 pronssia pituushypyssä hypättyään viimeisellä kierroksella sisäratojen Suomen ennätyksen 824 cm. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 792. Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 hän oli yhdestoista. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän karsiutui loppukilpailusta tuloksella 756 cm. Hän karsiutui samana vuonna myös Münchenin EM-kilpailuissa tuloksella 770, samoin Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 ja Rooman EM-kilpailuissa 2024. Hän karsiutui loppukilpailusta myös Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailuissa 2025.
Pulli voitti SM-kultaa pituushypyssä Kuopion Kalevan kisoissa 2014 tuloksella 781 cm, Lappeenrannan Kalevan kisoissa 2019 tuloksella 789, Turun Kalevan kisoissa 2020 tuloksella 783, Lahden Kalevan kisoissa 2023 tuloksella 773 cm ja Vaasan Kalevan kisoissa 2024 tuulituloksella 800, hopeaa Oulun Kalevan kisoissa 2016 tuloksella 765 cm sekä pronssia Jyväskylän Kalevan kisoissa 2018 tuloksella 768 cm. Kolmiloikassa hän on saavuttanut hopeaa Lahdessa 2012 ja Vaasassa 2013.
Sisäratojen SM-kilpailuissa Pulli voitti kolmiloikassa kultaa vuonna 2013 ja pronssia 2012 sekä pituushypyssä kultaa 2015 ja hopeaa 2014, 2018, 2020 ja 2025.
Pulli voitti 22-vuotiaiden pituushypyn Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 2014 silloisella ennätyksellään 789 cm. Hän edusti Suomea vuosien 2013 ja 2014 Suomi–Ruotsi-maaotteluissa sekä pituushypyssä että kolmiloikassa ja vuosina 2015, 2016, 2017, 2019, 2020, 2022, 2023 ja 2024 pituushypyssä. Hän voitti maaottelun pituuskilpailun 2019, 2020, 2023 ja 2024.
11. kesäkuuta 2020 Pulli hyppäsi Espoossa pituushypyn Suomen ennätyksen 827 cm.
Ennätykset.
Pullin ennätys pituushypyssä on ulkoradoilla 827 cm (11.6.2020) ja sisäradoilla 824 cm (5.3.2021). Kolmiloikkaa hän on hypännyt ulkoradoilla 16,07 m (13.7.2014) ja sisäradoilla 15,81 m (28.1.2017). 100 metrin juoksussa Pullin ennätys on 10,62 s (16.6.2020).
Yksityiselämä.
Pulli valmistui ylioppilaaksi Jämsän lukiosta keväällä 2013. Hän suoritti asepalveluksensa Lahdessa Hämeen Rykmentin Urheilukoulussa. Pulli opiskelee Tampereen teknillisessä yliopistossa.
Yleisurheilun lisäksi Pulli on harrastanut jääkiekkoa, jalkapalloa, suunnistusta ja hiihtoa. Pulli kihlautui huhtikuussa 2022 Keren-nimisen naisen kanssa.
Salamatkustus

Salamatkustaja (kutsumanimenä myös "jänis") on henkilö, joka matkustaa salaa jossakin kulkuvälineessä, kuten linja-autossa, junassa, laivassa tai lentokoneessa.
Salamatkustajille matkustaminen voi olla vaarallista. Koska he eivät ole laillisesti kyydissä, voivat he joskus matkata pitkiäkin aikoja ilman ruokaa tai juomaa ja joissain tapauksissa jopa ilman ilmaa (liian tiivis kontti jossa liikaa ihmisiä). On tapauksia, joissa salamatkustajat ovat yrittäneet matkustaa lentokoneiden laskutelineille varatussa tilassa ja kuolleet paleltumalla. Ihmisiä on myös kuollut kuorma-autojen kuljettamiin kontteihin, kun metallisen kontin sisäilma on kuumentunut auringonpaisteessa.
1920-luvun loppupuolella nousi salamatkustuksessa suoranainen buumi, sillä sen katsottiin olevan nopea ja helppo keino nousta kuuluisuuteen. Yhdysvaltain Ellis Islandilta karkotettiin vuosina 1927–1928 yli 500 salamatkustajana ollutta henkilöä, joista merkittävä osa oli nuoria naisia.
Albert Ludvig Lindsay von Julin

Albert Ludvig Lindsay von Julin (2. elokuuta 1871 Pohja – 8. toukokuuta 1944 Pohja) oli Fiskarsin toimitusjohtaja ja vuorineuvos. 
Albert Lindsay von Julinin vanhemmat olivat tehtailija Emil Lindsay von Julin ja Hildur Arnoldina Fredrika Wilhelmina Kistner. Edellinen Fiskarsin toimitusjohtaja Johan Albert von Julinin oli Albert Lindsay von Julinin setä. Albert Lindsay von Julin pääsi ylioppilaaksi Haminan ruotsalaisesta yksityislyseosta 1890 ja valmistui vuori-insinööriksi Tukholmassa 1895. Hän oli vuori-insinöörinä Ruotsissa ja sitten kemistinä Nobel-veljesten tehtaalla Bakussa 1896–1900. Von Julin toimi Oy Fiskars Ab:n insinöörinä 1904–1906 ja oli Fiskarsin toimitusjohtajana 1906–1943 ollen myös useiden muidenkin teollisuusyritysten johdossa. Hänelle myönnettiin vuorineuvoksen arvo 1921. Julinin isoisä oli Johan Jacob Julin.
Von Julin oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Von Julin oli naimisissa vuodesta 1898 Elin Constance Blombergin kanssa.
Mathieu Arzeno

Mathieu Arzeno (s. 18. elokuuta 1987 Salon-de-Provence) on ranskalainen ralliautoilija. Hän aloitti uransa kartingissa vuonna 2001. Vuonna 2005 hän kilpaili Formula Campus-sarjassa. Vuosina 2006-07 Arzeno kilpaili Ranskan Formula Renault-sarjassa. Hän ajoi myös kaksi kilpailua Eurocup Formula Renault-sarjassa kaudella 2007. Vuonna 2009 Arzeno ajoi ensimmäiset kilpailunsa IRC-sarjassa ja seuraavana vuonna JWRC-sarjassa. Vuonna 2012 Arzeno saavutti uransa ensimmäiset rallin MM-sarjan pisteet ajamalla kymmenenneksi Saksan rallissa.
Johan Albert Edvard von Julin

Johan Albert Edvard von Julin (22. joulukuuta 1846 – 7. kesäkuuta 1906) oli suomalainen yritysjohtaja, valtiopäivämies ja vuorineuvos. 
Von Julin oli Suomen marsalkkana tunnetun Gustaf Mannerheimin eno. Hän peri isältään Johan Jacob von Julinilta Kosken tehtaan ja siihen kuuluvan maatilan. Vuodesta 1875 hän oli Fiskarsin toimitusjohtaja ja hän pelasti vaikeuksiin ajautuneen yrityksen. Von Julin oli myös mukana Suomen ja Venäjän välisissä tullineuvotteluissa puolustamassa Suomen etua.
Von Julin oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1872, 1877–1878, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Erik Julin

Erik Julin (13. marraskuuta 1796 Oulu – 21. kesäkuuta 1874 Turku) oli Turun kaupunginapteekkari, yritysjohtaja ja kauppaneuvos (1854). 
Henkilöhistoria.
Julinin vanhemmat olivat apteekkari, kollegiasessori Johan Julin ja Albertina Karberg ja puoliso vuodesta 1822 Christina Sofia Sundbäck. Vuorineuvos Johan Jacob Julin oli hänen vanhempi veljensä. 
Erik Julin oli aloitteellinen monissa yleishyödyllisissä yrityksissä. Hän oli Turussa toimivan Turun konepajan omistajia, Turun laivatelakan toimitusjohtaja vuodesta 1857. Hän oli vuosina 1825–1830 toimineen Bolaget för Österbottniska Kustfarten -purjelaivayhtiön päävarustaja ja mukana perustamassa Pohjanmaan höyrylaivayhtiötä. Turun ensimmäinen vapaapalokunta perustettiin hänen ansiostaan vuonna 1838.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2012 – miesten kaksinpeli

Novak Đoković oli turnauksen puolustava mestari, mutta hän hävisi loppuottelussa ensimmäisen Grand Slam -voittonsa ottaneelle Andy Murraylle luvuin 7–6(10), 7–5, 2–6, 3–6, 6–2.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2012 – naisten kaksinpeli

Samantha Stosur oli turnauksen puolustava mestari. Mestaruuden voitti Serena Williams, joka voitti turnauksen neljännen kerran.
Pohjanmaan höyrylaivayhtiö

Pohjanmaan höyrylaivayhtiö ("Österbottniska Ångfartygs-Bolaget, stiftadt af Grefve Berg") oli vuonna 1857 perustettu Pohjanmaan rannikkokaupunkien ja Pietarin väliä liikennöinyt laivayhtiö. Se sai keisari Aleksanteri II:lta Pietarista keisarillisella sinetillä varustetun kirjeen, jossa annettiin lupa käyttää keisarin nimeä uudessa laivassa.
Yksi yhtiön perustajista oli apteekkari ja yritysjohtaja Erik Julin. Yhtiön osakepääomaksi tuli 225 000 hopearuplaa, joka jakautui 2 250 osakkeeseen. Lisäksi yhtiö sai valtiolta korottoman 150 000 ruplan lainan.
Yhtiön historia oli myrskyisä. Ristiriidoista keskusteltiin sanomalehtien välityksellä. Valtionlainan takaisinmaksu aiheutti vaikeuksia. Kun ensimmäinen maksuerä erääntyi 1862, pystyi yhtiö hädin tuskin selviytymään siitä. Usko yhtiöön oli 1860-luvun alussa heikko. Sadan ruplan nimellisarvoisia osakkeita myytiin 10 ruplalla, kunhan ostaja sitoutui vastaamaan lisäksi valtionlainasta 66 2/3 ruplan edestä.
Menestys parani myöhemmin, ja vuosina 1864–1875 pystyttiin osinkoakin jakamaan melkein joka vuosi. Kilpailu kuitenkin kiristyi ja yhtiön kalusto kului. Yhtiö purettiin vuonna 1875.
Belo Monten pato

Belo Monten pato on Amazonin sivujokeen Xinguun rakennettu suuri pato ja voimalaitos.
Voimala käynnistyi vuonna 2019.
Valmistuessaan tämä Amazonin sivujoen pato on maailman kolmanneksi suurin. Sitä suurempia ovat vain Kiinassa oleva Kolmen rotkon pato ja Brasilian ja Paraguayn rajalla oleva Itaipun pato. Patoon liittyvän voimalaitoksen on tarkoitus tuottaa sähköä 11 000 megawattia, joka tekee siitä teholtaan maailman viidenneksi suurimman vesivoimalaitoksen.
Historia.
Ensimmäisen kerran Xingujoen patoamista suunnitteli 1970-luvulla Brasilian sotilasdiktatuuri, joka aikoi rakentaa jokeen jopa viisi patoa. Hanke jäi kuitenkin toteutumatta. Vuonna 2005 Brasilian parlamentti hyväksyi Belo Monten rakennusprojektin, ja sen rakentaminen aloitettiin. Brasilian tuomioistuin keskeytti rakennustyöt vuonna 2012, koska joen varren alkuperäiskansoja ei ollut kuultu lainmukaisesti. Pian keskeytyksen jälkeen Brasilian korkein oikeus antoi kuitenkin luvan jatkaa töitä.
Voimalalla on lupa toimia vuoteen 2045 asti.
Padon vaikutukset.
Joen patoamista on vastustettu yhtä kauan kuin sitä on suunniteltukin. Suunnitelmia jatkettiin, vaikka tiedettiin,e ttä Belo Monten pato nostaisi joen pintaa niin, että vesi peittäisi 500 neliökilometriä maata. Kymmeniä tuhansia ihmisiä jouduttaisiin siirtämään pois asuinseudultaan, ja monien alkuperäiskansojen elämäntavat vaarantuisivat. Lisäksi luonto saattaa tuhoutua paikoin pahoin.
Luettelo typografisista lainausmerkkipareista eri kielissä

Tämä on luettelo typografisista lainausmerkkipareista eri kielissä. Tieto- ja kirjoituskoneiden oletusarvoisesti tuottamien suorien lainausmerkkien sijasta typografiassa suositaan "kaarevia" tai "kulmalainausmerkkejä", joiden tarkat käyttötavat vaihtelevat kieli- tai maakohtaisten perinteiden mukaan. Suomen kielessä noudatetaan pelkistettyä mallia, jossa aloittava ja lopettava lainausmerkki ovat keskenään samanlaiset, mutta useimmissa muissa kielissä aloittava lainausmerkki on erinäköinen kuin lopettava lainausmerkki – tällöin merkit ovat keskenään samanmuotoisia, mutta eri asennoissa.
Lainausmerkit voivat toisinaan esiintyä myös sisäkkäin, niin että ensisijaisten merkkien sisällä käytetään toisentyyppisiä lainausmerkkejä. Tällöin ensisijaisina merkkeinä käytetään usein "kokolainausmerkkejä" eli "kaksinkertaisia lainausmerkkejä" ja toissijaisina "puolilainausmerkkejä" eli "yksinkertaisia lainausmerkkejä", mutta joskus (esimerkiksi brittienglannissa) järjestys voi olla päinvastainenkin. Joissain kielissä (kuten espanjassa, italiassa ja ranskassa) kokolainausmerkkejä suositaan molemmilla tasoilla, mutta yleensä kuitenkin niin, että toissijaiset merkit ovat erityyppisiä kuin ensisijaiset.
Napa-yhtiöt

Napa-yhtiöt on suomalainen tietotekniikkayritys, joka tuottaa ohjelmistoja laivojen suunnitteluun ja operointiin. Napan ohjelmistoja käyttävät lähes kaikki maailman suurimmat telakat, laivasuunnittelutoimistot, luokituslaitokset ja varustamot sekä monet yliopistot, tutkimuslaitokset ja konsulttiyritykset. Käyttäjinä on kaikkiaan noin 400 yritystä ja organisaatiota yli 50 maassa. Onboard Napa -järjestelmä on käytössä noin 1400 laivassa maailman merillä.
Napa-yhtiöiden laivojen alkusuunnitteluohjelmistolla on noin 95 prosentin markkinaosuus. Laivojen suorituskyvyn ohjaukseen ja seurantaan suunnitellut ohjelmistot ovat käytössä yli 90 prosentissa maailman risteilyaluksista ja autolautoista.
Japanilainen luokituslaitos ClassNK osti NAPA Oy:n vuonna 2014
Historiaa.
Napa irtautui vuonna 1989 vaikeuksiin joutuneen Wärtsilän tytäryrityksestä Witec Oy:stä. Yhtiön maailmanvalloitus alkoi Pohjoismaista, jatkui muualle Eurooppaan, ja 2000-luvun alusta alkaen panostettiin vahvasti Aasian kasvaville laivanrakennus- ja varustamomarkkinoille.
Nyt Napalla on tytäryhtiöt Japanissa, Koreassa ja USAssa sekä edustustot Kiinassa ja Singaporessa ja kehitysyhtiöt Suomessa ja Romaniassa.
Vuonna 2008 Napa sai Tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinnon. Tietoviikko-lehti valitsi Napa-Yhtiöt vuoden 2009 Tivi-yritykseksi vuosia jatkuneen erinomaisen kannattavuuden ja kasvuvauhdin ansiosta.
Kimmo Kuusniemi

Kimmo Tapani Kuusniemi on suomalainen kitaristi sekä televisio- ja elokuva-alan toimija. Hän on yksi suomalaisen metallimusiikin pioneereista. Kuusniemen vuonna 1977 perustamaa Sarcofagus-yhtyettä pidetään Suomen ensimmäisenä heavy metal -yhtyeenä.
Sarcofagus teki 1980-luvun alussa kaikkiaan kolme albumia, joista kaksi ensimmäistä vuonna 1980. Yhtyeen kolmas albumi oli 1982 ilmestynyt suomenkielinen "Moottorilinnut", joka julkaistiin nimellä "Kimmo Kuusniemi Band". Sarcofagus teki paluun 2000-luvulla ja julkaisi uuden levyn vuonna 2007. 
"Moottorilinnut"-albumin jälkeen Kuusniemi jätti musiikin tekemisen ja siirtyi televisio- ja elokuvatuotantojen pariin. Hän ohjasi ja kuvasi erilaisia mainoksia, tietoiskuja sekä lyhyita valistuselokuvia. Vuonna 1992 Kuusniemi muutti puolisonsa kanssa Englantiin, jossa hän asuu edelleen. Kuusniemi on muun muassa kuvannut lukuisia musiikkivideoita eri artisteille, kuten Madonna , Grace Jones ja The Verve . Lisäksi hän on toiminut ohjaajana useiden metalliyhtyeiden videoilla sekä säveltänyt elokuvamusiikkia.
Vuonna 2008 valmistui Kuusniemen ohjaama dokumenttielokuva "Promised Land of Heavy Metal", joka kertoo heavymusiikin asemasta ja kehityksestä Suomessa. Elokuvassa Kuusniemi haastattelee suomalaisten muusikoiden lisäksi muun muassa presidentti Tarja Halosta.
Havaijinhiirihaukka

Havaijinhiirihaukka ("Buteo solitarius") on hiirihaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Yhdysvalloissa Hawaijin osavaltiossa.
Nykyisin sitä esiintyy vain pääsaarella, mutta fossiililöydöt kertovat että sitä on aikoinaan esiintynyt myös Molokain, Oahu ja Kauain saarilla. Se on Yhdysvalloissa määritelty uhanalaiseksi, mutta IUCN:n määritelmän mukaan se on silmälläpidettävä.
Havaijinhiirihaukan pituus on 40–46 cm. Naaras painaa 605 g, koiras, joka on pienempi, painaa 441 g. Siitä on kaksi värimuunnelmaa. Tummalla on tummanruskea pää, rinta ja siipien alapuolet. Vaalealla on tumma pää, vaalea rinta ja vaaleat siipien alapuolet.
Lajilla on monenlaisia uhkia: maanviljelyksen lisäksi metsänhakkuu, rakentaminen, liikenne, ihmisen matkailun ja muun toiminnan aiheuttama häiriö, vieraslajit sika ("Sus domesticus") ja kanarianmyrtti ("Myrica faya").
Havaijinhiirikaukan elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kostat alavat ja vuoristometsät sekä viljelmät ja viljelysmaat aina 2 700 metrin korkeuteen saakka.