tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dapsoni

Dapsoni eli diaminodifenyylisulfoni (C12H12SN2O2) on sulfoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä muun muassa antibioottina lepran hoitoon ja kemianteollisuudessa epoksihartsien kovetusaineena. Dapsoni on WHO:n julkaisemalla tärkeimpien lääkeaineiden listalla.
Ominaisuudet ja käyttökohteet.
Dapsoni on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Se liukenee huonosti veteen ja paremmin suolahappoliuoksiin sekä orgaanisista liuottimista etanoliin ja asetoniin.
Dapsonin antibioottiset vaikutukset perustuvat bakteerien foolihapon synteesin estoon. Yhdiste inhiboi dihydropteroaattientsyymiä, jota bakteerit tarvitsevat foolihapon synteesiin. Dapsonia käytetään muun muassa lepran hoitoon usein yhdessä rifampisiinin tai klofatsimiinin kanssa. Muita käyttökohteita ovat muun muassa ihokeliakian hoito, reuman ja tukikudossairauksien hoito, malarian hoitoon yhdistelmänä pyrimetamiinin kanssa, keuhkokuumeen hoitoon trimetopriimin kanssa, psoriasikseen ja aknen hoito. Akneen on saatavilla 5%:n ja 7.5%:n vahvuista paikallisgeeliä, vaikkakin myös oraalista antotapaa voidaan käyttää. Lääketieteen ulkopuolella dapsonia käytetään epoksihartseja kovettavana yhdisteenä.
Haittavaikutukset.
Tyypillisin dapsonin aiheuttama haittavaikutus on maksavaurio, joka on glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasientsyymin puutosta sairastavilla potilailla vaarallinen. Muita mahdollisia sivuvaikutuksia ovat huonovointisuus, näköhäiriöt, pääkipu, hermostuneisuus, suoliston ärsytys, hemoglobiinipitoisuuden lasku ja harvinaisehko, mutta vakava allergia. Dapsonihoidon aikana veriarvoja seurataan.
Valmistus.
Dapsonisynteesin lähtöaine on p-kloorinitrobentseeni. Ensimmäisessä vaiheessa se reagoi natriumsulfidin kanssa 4-amino-4′-nitrodifenyylisulfidiksi. Tämän jälkeen aminoryhmä suojataan asetyyliamidina ja yhdiste hapetetaan vetyperoksidin avulla sulfoniksi. Muodostuvasta yhdisteestä saadaan dapsonia nitroryhmän pelkistyksen ja asetyyliryhmän hydrolyysin jälkeen.
Kurkimäen koulu

Kurkimäen koulu on eteläisen Kuopion Kurkimäessä toimiva suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6), jossa annetaan myös esiopetusta. Koulu sijaitsee noin 1,7 kilometriä Kurkimäen asemalta (Savon rata) länteen.
Koulun yhteydessä toimii Kurkimäen kirjasto.
Odwet 88

Odwet 88 on puolalainen RAC-yhtye, joka perustettiin vuonna 1997. Yhtye soittaa heavy metallia jossa otetaan kantaa kommunismiin, muukalaisvastaisuuteen sekä valkoiseen ylivaltaan.
Valiojoukko (elokuva)

Valiojoukko ("The Right Stuff") on Philip Kaufmanin käsi­kirjoittama ja ohjaama yhdys­valta­lainen draamaelokuva vuodelta 1983. Tom Wolfen kirjaan "The Right Stuff" perustuva yli kolmi­tuntinen elokuva kertoo Yhdysvaltojen 1950-luvun sotilas­ilmailun koe­lentäjistä, joista moni valikoitui sittemmin astronauteiksi maan avaruus­ohjelmaan. Elokuvan pääosia näyttelevät Sam Shepard, Scott Glenn, Ed Harris ja Dennis Quaid.
"Valiojoukko" tuotti neljä Oscar-palkintoa kahdeksasta ehdokkuudestaan. Vuonna 2006 American Film Institute nimesi "Valiojoukon" kaikkien aikojen 19. inspiroivimmaksi amerikkalais­elokuvaksi. Vuonna 2013 elokuva valittiin Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Valiojoukon" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Chōgei (1924)

Chōgei () oli keisarillisen Japanin laivaston Jingei-luokan sukellusveneidenemäalus toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Mitsubishin Nagasakin telakalta osana vuoden 1920 hankintoja ja sen köli laskettiin 11. maaliskuuta 1922. Alus laskettiin vesille 24. maaliskuuta 1924 ja se otettiin palvelukseen 2. elokuuta.
Palvelus.
Alus luokiteltiin 1. joulukuuta 1924 sukellusveneidenemälaivaksi. Se poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945 ja alus romutettiin vuonna 1946.
Kettulammi

Kettulammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Kettulammi on osa Liesijoen aluetta ja sisältyy Seitsemisen kansallispuistoon.
Maantietoa.
Lammen pituus on 250 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,7 hehtaaria. Se sijaitsee Seitsemisen kansallispuistossa Jokiristinkankaiden itäpuolella ja Hiittenhautakankaiden pohjoispuolella. Liesijoki virtaa lammen läpi ja siihen laskee etelästä ilmeisesti vanha Liesijoen uoma, joka saa nykyään vetensä lähteistä. Uoman eteläpuolella sijaitsee Kangaslammi, jolla ei ole omaa laskuojaa. Rantaviivan pituus on 600 metriä ja lampi on autio. Kansallispuiston kaksi kävelypolkua risteävät toisensa Liesilammin ja Kettulammin välissä. Liesijärvelle johtava polku kiertää Kettulammin eteläpuolelta ja se on siellä vahvistettu pitkospuilla.
Virkistys.
Liesijoki on Liesijärveltä Kyrösjärvelle ulottuvan melontareitin osa.
Liesilammi

Liesilammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Liesilammi on osa Liesijoen aluetta ja sisältyy Seitsemisen kansallispuistoon.
Maantietoa.
Lammen pituus on 600 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 5,5 hehtaaria. Se sijaitsee Liesijärven eteläpuolella ja Jokiristinkankaiden itäpuolella. Liesijoki virtaa Liesilammin läpi ja 800 metriä yläjuoksulle sijaitsee Liesijärvi ja vain 70 metriä alajuoksulle sijaitsee Kettulammi. Liesilammiin ei laske muita ojia. Lampi on kaksiosainen, koska lammen lounaispäässä sijaitsee lahti alle 10 metriä leveän salmen takana. Salmen edustalla sijaitsee lähes 20 metriä pitkä luoto. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 3 vuorokautta. Rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä. Lammen kaakkois- ja luoteisrannat ovat metsämaata, mutta muualla metsät ovat soistuneet. Kansallispuiston kaksi polkua risteävät toisensa Liesilammin ja Kettulammin välissä. Liesijärvelle johtava polku ohittaa lammen pohjoisrantoja pitkin ja se on tuettu osan matkaa pitkospuilla. Lampi on autio.
Vedenlaatu.
Veden laatua on tutkittu kahdesti eli keskikesällä ja talvella vuoden 1980 aikana. Veden väri oli tumma ja sen humuspitoisuus oli myös kesällä korkea. Suurella valuma-alueella on runsaasti soita, mikä vaikuttaa veden laatuun suuresti. Veden happamuudentaso laskee talvella alle 5,0, mutta kohoaa siitä kesällä hieman korkeammaksi. Järvi on siten hapan. Veden ravinnepitoisuudet olivat lähellä rehevien järvien tasoa. Koska vesi vaihtuu lammessa tiuhaan, määrittää valuma-alueen pääjärvi Liesijärvi lammen tilanteen täysin. Siksi lammen happitilanne oli huonimmillaan tyydyttävä, mutta talvella happivajetta esiintyi lammen pinnallakin. Jo kahden metrin syvyydessä happivaje oli tuntuva.
Virkistys.
Liesijoki on Liesijärveltä Kyrösjärvelle ulottuvan melontareitin osa.
Kamppilampi (Ikaalinen)

Kamppilampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sisätön Juhtimäessä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Kamppilampi on osa Liesijoen aluetta.
Maantietoa.
Lammen pituus on 150 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Se sijaitsee Juhtimäen eteläpuolella ja Petäjäjärven itäpuolella Kampinmäen alla. Lampeen laskee etelästä oja Liinasuolta ja sen kaivettu laskuoja lähtee lammen pohjoispäästä ja se yhtyy 1,4 kilometrin jälkeen Vähä Kalajärven laskuojaan. Tämä laskee Petäjäjärveen, joka on Liesijoen läpivirtausjärvi. Rantaviivan pituus on 400 metriä ja rannat ovat soistunutta metsämaata. Ympäristössä on kallioisia mäkiä, jotka ympäröivät lammen suota. Lampi on autio eikä sinne johda teitä.
West Hollywood

West Hollywood on kaupunki Los Angelesin piirikunnassa Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Se rajoittuu idässä Hollywoodiin, pohjoisessa Hollywood Hillsiin, etelässä Beverly Groveen ja lännessä Beverly Hillsiin. Kaupungin läpi kulkee Sunset Strip -katu, joka on osa Sunset Boulevardia. Sunset Strip on tunnettu rock-klubeistaan, ravintoloistaan, kaupoistaan ja yökerhoistaan, joissa Hollywoodin viihdeteollisuuden väki käy.
Väestö.
West Hollywoodissa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 34 399 asukasta. Väestöstä valkoisia on 84 prosenttia, aasialaisia 5 prosenttia, afroamerikkalaisia 3 prosenttia sekä hispaanoja tai latinoja 11 prosenttia.
José Pedrosa Galán

José Antonio Pedrosa Galán (s. 2. helmikuuta 1986 León, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Galán pelasi keväällä 2014 kaksi ottelua Itävallan Erste Ligassa edustaen St. Pölteniä. Syksyllä 2015 hän pelasi kaksi ottelua Kyproksen liigassa edustaen Aris Limassolia. Keväällä 2016 Galán edusti Ceahlăul Piatra Neamția neljässä Romanian Liga II:n ottelussa.
Ojembe Olatuga

Ojembe Olatuga (s. 24. tammikuuta 1988 Lagos, Nigeria) on uransa lopettanut nigerialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskuspuolustaja. Olatuga edusti Veikkausliigassa PK-35 Vantaata kaudella 2016.
Olatuga pelasi ensimmäisen Veikkausliigan ottelunsa 10. elokuuta 2016, kun hänen edustamansa PK-35 Vantaa pelasi vieraissa 2-2–tasapelin Interin kanssa.
Saksalaiset makkarat

Saksalaiset pitävät Saksaa makkaran alkukotina. Makkarat jaetaan seuraaviin päälajeihin: 
Saksassa meetvursti ja salami luokitellaan raakamakkaroiksi, koska niitä ei ole kypsennetty. Haudutettuihin makkaroihin kuuluvat nakit, frankfurtin- ja wieninmakkarat. Keittomakkaroihin taas lasketaan makkarat, joiden raaka-aineet on kypsennetty, esimerkiksi maksamakkara.Kochwursteihin eli keittomakkaroihin kuuluu muun muassa miedosti useilla mausteilla maustettu braatvursti, joka sopii aamiaismakkaraksi, grillaamiseen tai muuhun ruuanlaittoon. Rohwursteihin eli raakamakkaroihin kuuluvat kuivattu Landjaeger sekä pekonia sisältävät Aalrauchmettwurst ja Shinkenmettwurst.
Pallada (1899)

Pallada () oli Venäjän keisarikunnan laivaston Pallada-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Pietarista Amiraliteetin telakalta, missä köli laskettiin 1. joulukuuta 1895. Alus laskettiin vesille elokuussa 1899 ja valmistui 1902.
Palvelus.
Venäjän-Japanin sodan alkaessa alus oli Port Arthurissa. Siihen osui torpedo 8. helmikuuta 1904, mutta hiilivarastojen syttymisestä huolimatta alus ei vaurioitunut pahoin.
Elokuussa 1904 Keltaisenmeren taistelussa alukseen osui jälleen torpedo, mutta se kykeni palaamaan Port Arthuriin. Vauriot estivät sen osallistumisen läpimurtoyritykseen ja se jäi loukkuun. Aluksen tykit siirrettiin maihin linnakkeiden aseistukseksi samoin kuin suuri osa sen miehistöstä miehittämään linnakkeita. Alus upposi japanilaisen yhdentoista tuuman haupitsin kranaatin osuttua siihen 8. joulukuuta.
Tsugaru.
Sotatoimien päätyttyä japanilaiset nostivat aluksen ja hinasivat hylyn Japaniin, jossa se kunnostettiin. Alus liitettiin keisarillisen Japanin laivastoon nimellä "Tsugaru". Se palveli koululaivana ja myöhemmin miinalaivana, kunnes alus poistettiin palveluksesta 1922. Alus upotettiin maalilaivana 1924.
Poimukellomörsky

Poimukellomörsky ("Verpa bohemica", syn. "Ptychoverpa bohemica") on Euroopassa ja Aasiassa kasvava kotelosienilaji, joka on esimerkkinä sienten taksonomian voimakkaasta muuttumisesta. Ensinnäkään kyseessä ei ole mörsky, vaan Morchellaceae-heimoon kuuluva laji. Laji on läheisempää sukua esimerkiksi kartiohuhtasienelle kuin mörskyille. Huhtasieniin laji joskus sekoitetaankin kevätsienenä. Suomessa laji on eteläpainotteinen, mutta ei aivan yleinen. Sitä tavataan useimmiten multavissa haavikoissa ja lehdoissa, ei keskity pihapiiriin tai palopaikoille kuten huhtasieni.
Poimukellomörskyn lakki on harmahtavan ruskea, pystyviiruinen, poimuttunut, kurttuinen. Jalka on liereä ja valkoinen tai punahäiveinen, yhdestä jopa kolmeen senttimetriä paksu. Lakin reuna ei kuitenkaan kiinnity jalkaan kuin huhtasienillä. Erityistä hajua tai makua ei poimukellomörskyllä ole, tai jos on, se ei ainakaan ole epämiellyttävä. Sientä voi käyttää ravinnoksi ja säilöä, ja on sitä kehuttu maukkaaksikin.
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1969

Pesäpallon naisten Mestaruussarjassa kaudella 1969 pelattiin yhdentoista joukkueen yksinkertainen sarja, jonka perusteella määräytyivät suoraan lopulliset sijoitukset. Mestaruuden voitti Työväen Mailapojat joka päätöskierroksella voitti tasapisteissä olleen Puna-Mustat juoksuin 8–5
Naisten Mestaruussarja.
Mestarit: Anja Ilonen, 
Sirkka Kämäräinen, 
Tuula Rantanen, 
Raija Ahonen, 
Aira Vainio, 
Tuula Kämäräinen, 
Kaarina Kansikas, 
Terttu Sarjanen, 
Mirja Virtaniemi, 
Marja-Liisa Niemi, 
Marjatta Heino, 
Terttu Kämäräinen.
Brendan Christian

Brendan Christian (s. 11. joulukuuta 1983 St. John's, Antigua ja Barbuda) on antiguabarbudalainen pikamatkoihin erikoistunut uransa vuonna 2012 lopettanut yleisurheilija. 
Hän osallistui olympialaisiin kolmesti 200 metrin matkalla: vuosina 2004, 2008 ja 2012. Hän pääsi kaksi kertaa välieriin ja kerran neljännesvälieriin.
MM-kilpailuihin hän osallistui vuosina 2007, jolloin hän osallistui sekä 100 että 200 metrin juoksuihin, ja 2009 jolloin hän osallistui vain 200 metrin matkalle. 
Hänen isänsä, Donald Christian, on entinen pyöräilijä, joka osallistui Montrealin olympialaisiin vuonna 1976, joka oli myös Antigua ja Barbudan ensimmäinen esiintyminen olympialaisissa, tuolloin vielä Antiguan nimellä.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähde: IAAF ja www.all-athletics.com
Coloradojoki (Texas)

Coloradojoki on Yhdysvalloissa Texasin osavaltiossa sijaitseva 1 387 kilometriä pitkä joki. Se on Yhdysvaltojen 18. pisin joki.
Joen valuma-alue ja osa yleensä kuivuneista sivujoista ylettyvät New Mexicoon. Se virtaa Dawsonin piirikunnasta pääosin kaakkoon Marble Fallsin, Austinin, Bastropin, Smithvillen, La Grangen, Columbusin, Whartonin ja Bay Cityn kautta Matagordanlahteen.
Historiaa.
Espanjalaiset löytöretkeilijät sekoittivat usein Coloradojoen pohjoisempaan Brazosjokeen. Näiden naapurijokien eurooppalainen löytäjä nimitti nykyistä Coloradojokea Brazos de Diosiksi ja nykyistä Brazosjokea Coloradojoeksi. Myöhemmin nimet vaihdettiin päittäin.
Ilja Kablukov

Ilja Kablukov (s. 18. tammikuuta 1988) on venäläinen jääkiekkoilija.
Kuopion kristillinen yhtenäiskoulu

Kuopion kristillinen yhtenäiskoulu on Kuopion Neulamäen kaupunginosassa toimiva, valtion rahoittama, yhteiskristilliseen maailmankatsomukseen pohjautuvaa perusopetusta antava suomenkielinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 0–9). Samassa rakennuksessa on kristillinen päiväkoti Timantti. Alkuvuodesta 2023 koululle ja päiväkodille valmistui uusi hirsirakennus, jolloin Pihkapolun palvelutalon tilojen käyttö vähentyi.
Koulun ja päiväkodin ylläpitäjä on Kuopion kristillisen päiväkodin ja koulun kannatusyhdistys. Kokonaisopiskelijamäärä päiväkodissa ja koulussa on yhteensä 220.
Kuopion steinerkoulu

Kuopion steinerkoulu Virkkula on Kuopion Maljalahden kaupunginosassa, 200 metriä Kuopion rautatieaseman länsipuolella toimiva yksityinen, steinerpedagogiikkaa noudattava suomenkielinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9). Koulua ylläpitää Kuopion steinerkouluyhdistys ry. Samassa rakennuksessa toimii myös esikoulu.
Punaonttotatti

Punaonttotatti ("Boletinus asiaticus", myös "Suillus asiaticus") on voitattien (Suillaceae) heimoon kuuluva sieni, joka on tavattavissa Suomen itäosissa, Virossa, Venäjällä ja useissa Aasian maissa. Se elää siperianlehtikuusen ("Larix sibirica") juurisienenä. Lakki on yläpinnalta punainen, pienisuomuinen, alapinnan pillit keltaiset tai punaiset, hieman säteittäiset. Jalka on ontto, pinnalla on usein punaista väriä, rengas on vähäinen ja kuihtuva. Sienen malto on keltaista ja maku karvaanpuoleinen.
Suomessa sientä ei pidetä ruokasienenä, mutta Venäjällä syömäkelpoisena, joskaan ei yleisesti käytettynä.
Hoikkaorakas

Hoikkaorakas ("Hydnellum gracilipes") on nahkaorakkaiden sukuun kuuluva sienilaji. Sitä esiintyy Euroopassa, lähinnä Suomessa, Norjassa ja Ruotsissa.
Hoikkaorakkaan jalka on hauras ja 1–3 millimetriä leveä. Väriltään jalka on vaalean purppuransävyinen. Lakki on ohut, hento ja jalan värinen. Lakki tarttuu usein kiinni läheisiin puihin. Maltokerros on ohut. Lakin alapinnan piikit ovat tiheät ja purppuranruskeat.
Hoikkaorakasta tavataan mäntykankailla kaatuneiden puiden runkojen alla. Se vaatii kasvupaikakseen vanhaa metsää. Suomessa laji on hyvin harvinainen. Siitä on tehty löytöjä Lapissa, Keski- ja Itä-Suomessa. Vuodesta 2010 lähtien hoikkaorakas on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi. Kansainvälisesti hoikkaorakas on luokiteltu vaarantuneeksi.
Ruosteorakas

Ruosteorakas ("Hydnellum ferrugineum") on nahkaorakkaisiin kuuluva havumetsien ja kuivien kankaiden sieni. Se on aluksi vaalea ja voimakkaasti vettä imevä, muuttuu ruskehtavaksi vanhetessaan. Lajille tyypillistä on pisarointi, se saattaa erittää punertavaa nestettä varsin huomattavina pisaroina. Jalka on pinnasta huopainen, ruskea, ja jalka on varsin kova. Sinistä väriä ruosteorakkaassa ei ole, eikä se ole karva­sorakkaan ("Hydnellum peckii") tapaan voimakkaan makuinen. Halkaistuna sieni on vähemmän vyöhykkeinen kuin mut suvun lajit. Hajua voi pitää hieman öljyisenä.
Ruosteorakas ei ole kovuutensa vuoksi ruokasieni. Sitä käytetään kuitenkin sienivärjäykseen, ja sillä saadaan puretuksesta riippuen ruskean ja vihreän värisävyjä.
Truth in 24

Truth in 24 on Keith Cossrown ja Bennett Visltearnin ohjaama yhdysvaltalainen dokumenttielokuva vuodelta 2008. Elokuva kuvaa Audin valmistaumista Le Mansin vuoden 2008 ajoon.
Elokuvasta julkaistiin jatko-osa vuonna 2012 "Truth in 24 II", jossa seurataan Audin valmistaumista Le Mansin vuoden 2011 ajoon.
Mbah Gotho

Saparman Sodimejo, tunnettu paremmin nimellä Mbah Gotho (k. 30. huhtikuuta 2017) oli indonesialainen mies, jonka väitettiin olevan sekä maailman vanhin elossa oleva että vanhin koskaan elänyt ihminen. Hän kuoli huhtikuussa vuonna 2017. Hänen syntymäpaikastaan tai -ajastaan ei ole varmaa tietoa, mutta hänen väitetään syntyneen 31. joulukuuta 1870.
Vuonna 2016 Gotho on sanonut "haluavansa vain kuolla" ja oli ostanut oman hautakivensä jo 1990-luvun alussa. Mbah Gothon kerrotaan olleen säännöllinen tupakoija. Gothon kymmenen sisaruksen, neljän vaimon ja lasten väitettiin kuolleen jo kauan aikaa sitten.
Tilastollisesti 146 vuoden iän saavuttaminen on äärimmäisen epätodennäköistä. Vastaavia väitettyjä ikäennätyksiä tulee ajoittain maista, joissa on puutteellinen väestörekisteröinti. Toistaiseksi varmennetusti vanhimmaksi elänyt henkilö on Jeanne Calment, joka eli 122-vuotiaaksi. Uutisissa on niukasti tietoa esimerkiksi Gothon perheenjäsenistä tai vanhemmista.
Laker Airways (Yhdysvallat)

Laker Airways, Inc oli yhdysvaltalainen halpalentoyhtiö. Sen perusti vuonna 1996 samannimisen brittiläisen yhtiön perustaja Sir Freddie Laker. Se aloitti toimintansa huhtikuussa 1996 kolmella vuokratulla DC-10-30 -konella. Myöhemmin laivastoon lisättiin yksi DC-10-10. Se lensi Fort Lauderdalesta, Miamista ja Orlandosta Lontoon Gatwickin lentoasemalle ja Orlandosta lisäksi Manchesteriin ja Glasgow’n Prestwickin lentoasemalle. Vaikean taloustilanteen vuoksi voitot jäivät pieniksi, ja yhtiö lopetti toimintansa vuonna 1998.
Laivasto.
Laker Airways käytti seuraavia koneita:
Athene ja Marsyas

Athene ja Marsyas oli Myronin veistämä Athene-jumalatarta ja satyyri Marsyasta esittänyt antiikin kreikkalainen veistos. Alkuperäinen veistos tehtiin klassisella kaudella noin vuonna 460–450 eaa. Veistos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta se tunnetaan siitä tehtyjen roomalaisaikaisten kopioiden kautta.
Veistoksen aiheena on kreikkalaisen mytologian kertomus, jossa Athene on juuri keksinyt aulos-huilun, mutta heittänyt sen maahan kavahdettuaan omaa ilmettään sitä soitettaessa. Soiton paikalle houkuttama Marsyas haluaa huilun itselleen. Alkuperäinen veistos on saattanut sijaita Ateenan Akropoliilla.
Erekhtheionin karyatidit

Erekhtheionin karyatidit on kuuden antiikin kreikkalaisen karyatidi-veistoksen ryhmä, joka on peräisin Erekhtheionin temppelistä Ateenan Akropoliilta. Veistoksista viisi on Ateenan Akropolis-museossa ja yksi British Museumissa. Niiden paikalla Erekhtheionissa on nykyisin kopiot.
Erekhtheionin karyatidit on veistetty noin vuonna 415 eaa. Ne ovat lajityypin mukaisia kore-tyyppisiä naishahmoisia veistoksia, jotka toimivat rakennuksessa pylväinä. Erekhtheionissa karyatidit muodostivat temppelin eteläsivulla eli Parthenonin puolella olevan siipirakennuksen kattoa tukevan pylväikön. Veistoksista neljä oli pylväikön pidemmällä eteläsivulla ja muut kaksi taempana lyhyemmillä sivuilla, yksi kummallakin puolella. Veistoksiin viitataan rakennukseen liittyvissä piirtokirjoituksissa nimellä "korai", ”neidot”. Siipirakennus, jossa karyatidit olivat, edusti mahdollisesti kuningas Kekropsin haudan näkyvää osaa, jolloin neitojen tarkoituksena oli mahdollisesti toimia eräänlaisina juomauhrinkantajina vainajalle. Nimitys ”karyatidit” on myöhempää perua. Se sai alkunsa, kun Vitruvius yhdisti Erekhtheionin neidot virheellisesti Lakonian Karyain naisiin. Tätä kautta kaikkia vastaavankaltaisia pylväitä kutsutaan edelleen karyatideiksi.
Veistokset on tehty Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista ja niiden korkeus on noin 2,3 metriä. Neidot on puettu peplokseen. Veistosten käsissä on todennäköisesti ollut juomauhriastiat, mutta kädet sen enempää kuin astiatkaan eivät ole säilyneet. Kullakin neidolla on pitkät hiukset, jotka laskeutuvat taidokkasti palmikoituina pitkin selkää. Veistokset ovat muutoin lähes samanlaisia, mutta jokaisessa hiukset on palmikoitu eri tavalla todennäköisesti aikakauden aitojen hiustyylien mukaisesti. Pylväidensä kapiteelia karyatidit kantavat kuin koria päänsä päällä.
Lordi Elgin irrotutti ja vei Britanniaan yhden karyatideista vuonna 1801 samalla kuin vei itselleen suuren osan säilyneistä Parthenonin marmoriveistoksista. British Museumiin veistos hankittiin vuonna 1816. Sinne hankittu yksilö on säilynyt paremmin kuin Ateenaan jääneet, joita ilmansaasteet ovat myöhemmin vaurioittaneet. Toisaalta se on kärsinyt valkaisuyrityksistä. Ateenaan jääneet karyatidit siirrettiin Akropolis-museoon vuonna 1978 turvaan ilmansaasteiden aiheuttamilta lisävaurioilta. Nykyisin ne ovat uudessa Akropolis-museossa.
Haavoittunut amatsoni

Haavoittunut amatsoni oli taistelussa haavoittunutta amatsonia esittänyt antiikin kreikkalainen veistostyyppi. Samaa aihetta esittävän veistoksen tekivät tunnetuimpina Polykleitos, Feidias ja Kresilas. Veistokset eivät ole säilyneet nykyaikaan, mutta tyyppi tunnetaan lukuisten roomalaisaikaisten kopioiden kautta.
Plinius vanhemman mukaan veistostyyppi syntyi, kun Efesoksen Artemiin temppeliin haettiin haavoittunutta amatsonia esittävää veistosta kilpailulla noin vuonna 450–425 eaa. Amatsonit olivat temppelin myyttisiä perustajia, ja myöhemmin Dionysos löi heidät paikalla taistelussa. Kilpailuun osallistui viisi kuvanveistäjää, mukana juuri Polykleitos, Feidias ja Kresilas; muista osallistujista tiedetään varmuudella Fradmon. Ainakin voittanut veistos sijoitettiin temppeliin tai sen lähelle.
Säilyneet veistokset jaetaan kolmeen tyyppiin: Mattein tyyppi, jonka alkuperänä pidetään Feidiaan veistosta; Berliinin tyyppi, jonka alkuperänä pidetään Polykleitoksen amatsonia; sekä Capitoliumin tyyppi, jonka alkuperän uskotaan olevan Kresilaan työssä. Yhteistä veistoksille on se, että niissä amatsoni on kohottanut oikean kätensä päänsä yläpuolelle. Kädessä on ollut jokin esine, kuten keihäs tai muu ase, joka on useimmista kopioistakin kadonnut. Amatsoni on pukeutunut khitoniin, joka roikkuu sen verran, että paljastaa vasemman rinnan. Alkuperäiset veistokset oli tehty pronssista, kun taas säilyneet kopiot ovat marmorisia. Kopioita on usein entisöity eri määrin.
Haavoittunut gallialainen

Haavoittunut gallialainen on haavoittunutta sotilasta esittävä antiikin kreikkalainen marmoriveistos. Sen veisti mahdollisesti Agasias myöhäisellä hellenistisellä kaudella noin vuonna 100 eaa. Veistos löydettiin Deloksen Italialaisten agoralta. Nykyisin se on esillä Kansallisessa arkeologisessa museossa (sali 30) Ateenassa.
Veistos esittää gallialaista (galatialaista), joka on haavoittunut taistelussa jalkaansa, pudonnut oikealle polvelleen ja puolustautuu vihollista vastaan vasemmalla kädellään. Miehen vierellä on kypärä. Aihe oli hellenistisessä kuvanveistossa suosittu. Veistos on tehty paroslaisesta marmorista ja sen korkeus on 0,93 metriä.
Samantyyppinen aihe esiintyy myös veistoksessa "Kuoleva gallialainen".
Kuoleva gallialainen

Kuoleva gallialainen (myös "Kuoleva galatialainen") oli nimensä mukaisesti kuolevaa gallialaista (galatialaista) sotilasta esittävä antiikin kreikkalainen pronssiveistos. Alkuperäinen veistos on kadonnut. Se tehtiin todennäköisesti hellenistisellä kaudella noin vuonna 230–220 eaa. juhlistamaan Attalos I:n voittoa Anatoliassa asuneista gallialaisperäisistä galatialaisista. Veistos tunnetaan myöhempinä roomalaisaikaisina kopioina.
Veistos esittää gallialaisten armeijan torvensoittajaa, joka on haavoittunut taistelussa kuolettavasti. Aiemmin veistos tulkittiin usein kuolevaksi gladiaattoriksi, ja siksi se tunnetaan joskus myös tällä nimellä. Alkuperäinen veistos oli sijoitettu Pergamoniin. Sen veistäjä oli mahdollisesti Epigonos, joka teki Pergamonin akropoliille muita veistoksia samaan aikaan. Veistoksen tunnetuin kopio on Capitolium-museossa Roomassa. Se on tehty marmorista 100-luvulla jaa.
Samantyyppinen aihe esiintyy myös veistoksessa "Haavoittunut gallialainen".
Kyniskos

Kyniskos oli Polykleitoksen veistämä urheilijaa esittänyt antiikin kreikkalainen veistos. Alkuperäinen veistos, joka veistettiin klassisella kaudella noin vuonna 440 eaa., on kadonnut. Se tunnetaan myöhempien roomalaisaikaisten kopioiden perusteella.
Veistos esitti alastonta nyrkkeilijänuorukaista, joka on kohottanut oikean kätensä seppelöidäkseen itsensä voittajan seppeleellä. Alkuperäinen veistos oli tehty pronssista ja sijoitettu Olympian pyhäkköalueelle.
Marino

Marino on kaupunki Rooman metropolikaupungissa, Latiumin alueella Italiassa. Sen naapurikuntia ovat Grottaferrata, Castel Gandolfo, Albano Laziale, Rocca di Papa ja Ciampino. Vuoteen 1974 asti Ciampino oli Marinon kunnan osa. Kaupungissa on noin 43 000 asukasta.
Iso Kalajärvi

Iso Kalajärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sisätön Juhtimäellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Iso Kalajärvi on osa Liesijoen aluetta.
Maantietoa.
Järven pituus on 1,1 kilometriä, leveys 300 metriä ja sen pinta-ala on 23 hehtaaria. Se sijaitsee Juhtimäen pohjoispuolella Vähä Kalajärven itäpuolella. Järveen laskee seitsemän suo- tai metsäojaa. Idästä tuleva oja on Paattiladonmäen takana sijaitsevan Kaakkolammen ja sitä ympäröivien ojitettujen soiden laskuoja. Eteläpäässä laskee kolmen pikkulammen yhteinen laskuoja. Yksi lammista on nimeltään Haukilampi. Järven pohjoispuolella sijaitsevat kaksi laskuojatonta pikkulampea, joista toinen jää Ylöjärven puolelle. Ylöjärven raja ohittaa Iso Kalajärven pohjoispään 50 metrin etäisyydeltä. Rajan ylittävä suo-oja tuo myös nimettömän lammen vesiä Ylöjärven puolelta. Iso Kalajärven oma laskuoja lähtee länsirannan puolivälistä ja se juoksee kaivettuna ojana kaksi kilometriä ennen yhtymistään Vähä Kalajärven laskuojaan. Rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä. Länsirannoille on rakennettu yksitoista vapaa-ajan asuntoa. Niille kulkee tiet Juhtimäeltä. Järven kaakkoispuolella sijaitsee kivilouhos.
Vähä Kalajärvi

Vähä Kalajärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sisätön Juhtimäellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Vähä Kalajärvi on osa Liesijoen aluetta.
Maantietoa.
Järven pituus on 900 metriä, leveys 250 metriä ja sen pinta-ala on 15 hehtaaria. Se sijaitsee Juhtimäen pohjoispuolella jähellä Liesijokea. Järveen laskee kymmenen suo- tai metsäojaa. Yksi ojista on Iso Kalajärven laskuoja. Iso Kalajärveen laskee vuorostaan Kaakkolampi sekä kolme pienempää lampea. Järven oma laskuoja lähtee Viinikan kohdalta ja kulkee melko suureksi kaivettuna 2,7 kilometriä ennen laskemistaan Petäjäjärveen. Laskuojaan yhtyy alajuoksulla Kamppilampi. Rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä. Järven pohjois- ja eteläpäissä sekä luusuassa ovat rannat soistunutta metsää, mutta muualla metsä on kuivaa. Järven ympäristössä sijaitsee kaksi kiinteistöä ja neljätoista vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Juhtimäeltä lähtevältä pohjoiseen kulkevalta tieltä, joka seuraa harjujaksoa, mikä erottaa Vähä Kalajärven Liesijoesta.
Sydäntenmurskaaja

Sydäntenmurskaaja ("The Heartbreak Kid") on Elaine Mayn ohjaama romanttinen musta komediaelokuva vuodelta 1972. Neil Simonin tekemä käsikirjoitus perustuu Bruce Jay Friedmanin novelliin ”A Change of Plan”. Elokuvan pääosia esittävät Charles Grodin, Cybill Shepherd, Jeannie Berlin ja Eddie Albert.
Juoni.
Nuori New Yorkin juutalaismies Lenny (Grodin) menee naimisiin Lilan (Berlin, ohjaaja Elaine Mayn tytär) kanssa vanhanaikaisesti ilman avioliittoa edeltävää parempaa tutustumista, seksistä puhumattakaan. Nuoripari lähtee autolla häämatkalle Miami Beachiin, mutta jo matkalla Lennyä alkaa ärsyttää yhä useampi piirre nuorikossaan. Perillä Lila polttaa ihonsa ensimmäisenä päivänä ja jää toipumaan huoneeseen. Lenny kohtaa kiusoittelevan, upean blondin Kelly Corcoranin (Shepherd) ja huomaa rakastuvansa tähän nuoren vaimonsa sijasta. Kelly osoittautuu Minnesotasta kotoisin olevan miljonääriperheen tyttäreksi. Pian Lennyn uuden onnen tiellä tuntuu olevan enää pari pikkuasiaa: hän on juuri mennyt naimisiin, huoneeseen toistuvasti yksin jätetty Lila alkaa hermostua, hän ei ole varma onko Kelly tosissaan romanssin suhteen, ja Kellyn isä (Albert) inhoaa kaikkea Lennyssä. 
Peräänantamaton Lenny kuitenkin ottaa eron Lilasta ja matkustaa talviseen Minnesotaan tapaamaan Kellyä. Miljonääri-isä yrittää lahjoa Lennyn 25 tuhannella dollarilla jättämään Kellyn, mutta lopulta vietetään Lennyn ja Kellyn häitä.
Vastaanotto ja jälkimaine.
Charles Grodin oli roolistaan ehdolla Golden Globe -palkintoon parhaasta miespääosasta musikaali- tai komediaelokuvassa. Ehdolla olivat myös käsikirjoituksestaan Neil Simon ja naissivuosastaan Jeannie Berlin, jonka New York Film Critics Circle roolista palkitsikin.
Vuonna 2002 American Film Institute valitsi "Sydäntenmurskaajan" sadan kaikkien aikojen hauskimman amerikkalaiselokuvan listalleen. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat se vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla sen olevan salakavalasti älykäs komedia, koska se murskaa miehisyyden myyttejä mutta ”täyttää kuin varkain miehisen katseen tavoitteet” Cybill Shepherdin hahmossa.
Uusintaversio.
Vuonna 2007 Farrellyn veljekset toivat ensi-iltaan uuden version tarinasta nimellä "Sekaisin suhteessa".
Lasse Nieminen

Lasse Nieminen (s. 29. elokuuta 1966 Jyväskylä) on suomalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi koko SM-liigauransa ajan JYPissä (aik. JyP HT) pelaten yhteensä 480 runkosarjaottelua tehopistein 124+108=232 ja keräten 158 jäähyminuuttia sekä 41 playoff-ottelua tehopistein 7+10=17 ja keräten kymmenen jäähyminuuttia. Nieminen pelasi urallaan myös Ruotsin alemmissa sarjoissa sekä Australiassa. 
Pelaajaura.
Seuraura.
Nieminen oli JyP HT:n kasvatti. Hän debytoi seuran miesten joukkueessa 17-vuotiaana I-divisioonassa kaudella 1983–1984. Kaudella 1984–1985 Nieminen pelasi siellä 16 runkosarjaottelua. JyP HT nousi kauden päätteeksi SM-liigaan, jossa hänen tulokaskautensa 1985–1986 toi 31 runkosarjaottelussa tehot 4+9=13. Neljännen SM-liigakautensa 1988–1989 päätteeksi Nieminen voitti SM-hopeaa.
Kaudeksi 1990–1991 Nieminen siirtyi Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle maan II-divisioonan Tranås AIF:ään. Hän oli tehoilla 43+27=70 joukkueen paras pistemies. Nieminen sijoittui koko sarjan maalipörssissä toiseksi edellään vain Nyköpings Hockeyn Scott Sanders sekä pistepörssissä kuudenneksi. Kaudeksi 1991–1992 hän palasi taas JyP HT:hen, jossa Nieminen voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudella 1994–1995 hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 18+15=33, joilla Nieminen oli JyP HT:n paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Kaudeksi 1996–1997 hän palasi Tranåsiin pelaamaan Ruotsin I-divisioonaa.
Nieminen palasi kaudeksi 1997–1998 taas JYPiin. Hän toimi joukkueen varakapteenina. Kaudeksi 1998–1999 Nieminen jatkoi uraansa kotikaupungissaan I-divisioonajoukkue Diskoksen paidassa. Hän oli tehoilla 18+26=44 joukkueen toiseksi paras pistemies Pasi Sinikunnaksen jälkeen. Kesken seuraavan kauden 1999–2000 Nieminen siirtyi Ruotsin II-divisioonan Halmstad Hammersiin. Hänen pelaajauransa päättyi toistaiseksi tähän, mutta Nieminen palasi kaukaloihin vielä vuonna 2005, jolloin hän pelasi Australian AIHL-liigan Adelaide Avalanchessa. Nieminen eteni joukkueen kanssa finaaliin, mutta mestaruuden vei kuitenkin Newcastle North Stars lukemin 1-3.
Maajoukkueura.
Nieminen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1986 sekä alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1984, jolloin hän jakoi kolmella osumallaan Suomen sisäisen maalipörssin voiton Jari Levosen kanssa.
Suomen A-maajoukkuetta Nieminen edusti Deutschland Cupissa vuonna 1993.
Uran jälkeen.
Kaudella 2015–2016 Nieminen toimi JYPin B2-nuorten SM-sarjajoukkueen apuvalmentajana. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi seuran C-nuorten SM-sarjajoukkueen apuvalmentajaksi.
Muuta.
Niemisen pikkusisko Riikka Sallinen kuului Naganon olympiakisojen 1998 naisten jääkiekon pronssijoukkueeseen ja hänet on valittu ensimmäisenä eurooppalaisena naispelaajana IIHF Hall of Fameen. SM-liigakiekkoilija Mika Välilä oli Niemisen lanko Riikan aviomiehenä ollessaan. Lassen ja Riikan veli Juha on pelannut pesäpalloa, kuten myös sisarusten isä Eero Nieminen.
Korporatsioon Sakala

Korporatsioon Sakala (lyhennetään korp! Sakala) on virolainen korkeakouluopiskelijoiden akateeminen miesjärjestö (opiskelijajärjestö), joka on perustettu Tarton yliopiston yhteyteen 14. marraskuuta 1909. Korp! Sakalan ystävyysjärjestöjä ovat Helsingin yliopiston Hämäläis-Osakunta ja Uppsalan yliopiston Gästrike-Hälsinge nation.
Korp! Sakalalla on toimintaa ja omat talot Tartossa ja Tallinnassa. Tarton talon ovat suunnitelleet Armas Lindgren ja Wivi Lönn.
Puijonsarven koulu

Puijonsarven koulu on Kuopion Päivärannassa sijaitseva suomenkielinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9). Koulua käy noin 480 oppilasta. Samassa rakennuksessa toimii myös päiväkoti, annetaan esiopetusta ja nuorisotoimintaa.
Partaorakas

Partaorakas ("Hydnellum mirabile") on nahkaorakkaiden sukuun kuuluva sienilaji, jonka itiöemä on melko kookas.
Itiöemä on leveydeltään 5–15 senttimetriä ja sen yläpinta on vaaleanruskean tai oliivinsävyinen, karvainen ja huopamainen. Alapinta on keltainen ja vanhemmiten ruskettuva. Alapinnalla on piikistö. Jalka on lakin värinen ja karvainen. Malto on kellanruskeaa. Vanha partaorakas voi muistuttaa siniorakasta.
Partaorakasta tavataan rehevissä kuusivaltaissa metsissä. Se kasvaa yksittäin tai kehinä, jolloin itiöemien lakit saattavat kasvaa yhteen. Partaorakasta on tavattu Etelä-Suomessa vain muutamista paikoista ja se on erittäin harvinainen. Suomen lisäksi partaorakasta tavataan Norjassa, Ruotsissa, Venäjällä ja Alpeilla. Laji on luokiteltu kansainvälisesti vaarantuneeksi. Myös Suomen kansallisessa luokituksessa se on vaarantunut.
Islantilainen maatiaiskana

Islantilainen maatiaiskana (Íslenska landnámshænan) on kanarotu. Se on luonteeltaan aktiivinen ja sopeutunut hyvin ankariin olosuhteisiin.
Eurooppalaisten kanapopulaatioiden perimää vertailleessa tutkimuksessa todettiin, että islantilainen maatiaiskana on sukua pohjoisafrikkalaiselle beduiinikanalle. On päätelty, että se polveutuu kanoista, joita viikingit veivät Islantiin Välimeren alueelta.
Vehmersalmen koulu

Vehmersalmen koulu on Kuopion Vehmersalmella toimiva suomenkielinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9). Koulun alakoulua käy lukuvuonna 2022 -2023 noin 150 oppilasta. 
Koulu toimii osoitteessa Vehmersalmenkatu 27. Koulurakennus koostuu kolmesta erillisestä vuonna 1966 yläkouluksi suunnitellusta ja rakennetusta osasta (A-, B. ja C-rakennus). Alkujaan erilliset rakennukset on yhdistetty vuoden 2005 peruskorjauksessa suljetuilla katosrakenteilla yhdeksi kokonaisuudeksi. Rakennus A on luokkarakennus ja C työpajarakennus, jossa on teknisen ja tekstiiliopetuksen luokkatilat. Rakennus B:ssä on ruokasali ja liikuntatila sekä kirjastotilat. B-osaa on laajennettu kahdesti, vuonna 1988 kirjaston laajennus sekä vuonna 2005 keittiön laajennus. Kirjaston kirjastoautohalli on muutettu myöhemmin kuntosaliksi. Rakennus D on entinen alakoulu, joka on rakennettu vuonna 1930 Vehmersalmen kansakouluksi. Tilat on peruskorjattu vuonna 2005. Vuoden 2021 alusta D-rakennuksessa eli vanhassa kolmikerroksisessa kansakoulussa toimii Vehmersalmen päiväkoti (ent. Poijun päiväkoti).
Vehmersalmen nuorisotoimen nuorisotila siirtyi loppukesällä 2022 Vehmersalmen koulun C-rakennukseen.
Laattasilta

Laattasilta on siltatyyppi, jossa sillan päällysrakenten kantava osa on vaakasuora, tasomainen, leveyteen verrattuna suhteellisen ohut rakenne. Laattasiltoja käytetään lyhyillä jänneväleillä, esimerkiksi Tie- ja vesirakennushallituksen alkuaikoina 1920-luvulla vanhoja puusiltoja korvattiin teräsbetonisilla laattasilloilla, jotka voitiin rakentaa jopa vanhojen kivirakenteisten maatukien varaan. TVH:n siltajaosto laati tyyppipiirustukset 1–5 metrin jännevälisille silloille, joista lyhyempiä käytettiin rumpujen rakentamisessa. Nämä laattasillat olivat pitkäikäisiä ja kun tietä oli levennettävä, vanhaa siltaa ei tarvinnut purkaa vaan se jäi uuden leveämmän sillan osaksi.
1970-luvulla ilmestyneessä teoksessa "Liikenne ja väylät" on siltatyypin valintaa käsittelevässä kohdassa annettu teräsbetonisen laattasillan tyypilliseksi jänneväliksi yksiaukkoiselle sillalle 2–22 metriä ja jatkuvalle laattasillalle 6–28 metriä.
Suuri lammasseikkailu

Suuri lammasseikkailu (, 1982), on japanilaisen Haruki Murakamin romaani. Teoksessa seurataan nimettömänä pysyttelevän päähenkilön matkaa salaperäisen lampaan perässä Tokiosta Pohjois-Japaniin. Kirja on viimeinen osa Murakamin "The Rat" (suomeksi "Rotta") -trilogiaa. Trilogian muita osia ei ole julkaistu suomeksi.
Juoni.
Romaanissa tavallista elämää viettävä, nimetön päähenkilö saa salaperäiseltä järjestöltä määräyksen etsiä erityinen tähtikuvioinen lammas. Vihjeenä hänellä on ainoastaan yksi valokuva. Järjestön ohjeet ovat selvät: hänen on yksinkertaisesti saatava lammas käsiinsä. Järjestön motiivit paljastuvat pikkuhiljaa tarinan edetessä. Valokuvan alkuperää pohtien päähenkilömme matkaa Pohjois-Japaniin uuden, kauniskorvaisen, naisystävänsä kanssa. Matkan varrella päähenkilö kohtaa vanhoja ystäviä ja yrittää selvittää mahdottomalta tuntuvaa lampaan arvoitusta. Toimeksiannon antanut järjestö seuraa tarkasti hänen jälkiään. Lopulta päähenkilö löytää itsensä keskeltä Japanin karua erämaata, jossa piilee ratkaisun ydin.
Suomennokset.
Suuren lammasseikkailun on suomentanut Leena Tamminen vuonna 1993 (Tammi; Keltainen kirjasto 267, Helsinki).
The Blue Cafe

The Blue Cafe on Chris Rean neljästoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1998.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Chris Rea.
Rytkyn koulu

Rytkyn koulu oli Kuopion Rytkyn kylällä toiminut suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 0–6). Koulua kävi 72 oppilasta (2016–2017) ja ryhmä esikoululaisia. Vuonna 2021 koulu yhdistettiin Hirvilahden ja Kaislastenlahden koulun kanssa Von Wrightin kouluksi.
Snellmanin koulu

Snellmanin koulu on Kuopion keskustaan kuuluvassa Vahtivuoren kaupunginosassa, Snellmaninpuiston itälaidalla toimiva suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Koulua kävi lukuvuoden 2015–2016 alussa noin 210 oppilasta.
Koulun päärakennus on W. Polónin suunnittelema ja valmistunut vuonna 1904. Rakennusta on korotettu 1941 ja siinä toimi aiemmin Teollisuuskoulu. Koulun sisäpihalla on tätä vanhempi (1850) Mutterina tunnettu rakennus. Sen suunnitteli E. B. Lohrmann. Piharakennus toimi aiemmin muun muassa Kuopion yläalkeiskoulun (1843–1872) voimistelusalina. Mutterin seinässä on muistolaatta (2006), jossa ovat J. V. Snellmanin sanat (1841): Totuudessaan ihmishenki ei ole äärellinen vaan ääretön.
Tsuta (1944)

Tsuta () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 31. heinäkuuta 1944. Se laskettiin vesille 2. marraskuuta ja otettiin palvelukseen 8. helmikuuta 1945.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945. Se kuljetti 1. joulukuuta alkaen kotiutettuja sotilaita takaisin Japaniin. Alus luovutettiin 31. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Kiinalle.
Hagi (1944)

Hagi () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 11. syyskuuta 1944. Se laskettiin vesille 27. marraskuuta ja otettiin palvelukseen 1. maaliskuuta 1945.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945. Se kuljetti 1. joulukuuta alkaen kotiutettuja sotilaita takaisin Japaniin. Alus luovutettiin 16. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Britannialle.
Kaki (1944)

Kaki () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 5. lokakuuta 1944. Se laskettiin vesille 11. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 5. maaliskuuta 1945.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945. Se kuljetti 1. joulukuuta alkaen kotiutettuja sotilaita takaisin Japaniin. Alus luovutettiin 4. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Yhdysvalloille.
Shii (1945)

Shii () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 18. syyskuuta 1944. Se laskettiin vesille 13. tammikuuta 1945 ja otettiin palvelukseen kaksi kuukautta myöhemmin 13. maaliskuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945. Se kuljetti 1. joulukuuta alkaen kotiutettuja sotilaita takaisin Japaniin. Alus luovutettiin 5. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Neuvostoliitolle.
Nashi (1945)

Nashi () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Kawasakin Koben telakalta, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1944. Alus laskettiin vesille 17. tammikuuta 1945 ja otettiin palvelukseen kaksi kuukautta myöhemmin 15. maaliskuuta.
Palvelus.
Alus upposi ilmahyökkäyksessä 28. heinäkuuta 1945 Yanain edustalla ja poistettiin alusluettelosta 15. syyskuuta.
Vuonna 1954 hylky nostettiin, minkä Japanin meri-itsepuolustusvoimat lunasti. Alus kunnostettiin Kuren telakalla, missä työt saatiin päätökseen 12. toukokuuta 1956. Muutostöiden jälkeen sen aseistuksena oli kaksi kolmen tuuman 50 pituuskaliiperin tykkiä, Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitin, kolme K-heitintä ja syvyyspommeja. Aluksella oli 14 000 hevosvoimaa, millä saavutettiin 27 solmun huippunopeus. Sillä oli 206 hengen miehistö. Se liitettiin 31. toukokuuta 1956 Japanin meri-itsepuolustusvoimiin nimellä "Wakaba". Alus oli koululaivana runsaan vuoden, kunnes se muutettiin 10. syyskuuta 1957 - 26. maaliskuuta 1958 tutka-alukseksi. Alukselle asennettiin etummaiseksi verkkomasto, kolmijalkainen päämasto ja komentosillan katolle suuri ilmavalvontatutka.
Alus luokiteltiin 1968 koealukseksi, ja poistettiin alusluettelosta 31. maaliskuuta 1971.
Sumire (1944)

Sumire () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 21. lokakuuta 1944. Alus laskettiin vesille 27. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 26. maaliskuuta 1945.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945. Se kuljetti 1. joulukuuta alkaen kotiutuvia sotilaita Japaniin. Alus luovutettiin 20. elokuuta 1947 sotakorvauksena Britannialle. Miehistö upotti aluksensa jo samana vuonna.
Enoki (1945)

Enoki () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 14. lokakuuta 1944. Se laskettiin vesille 27. tammikuuta 1945 ja otettiin palvelukseen 31. maaliskuuta.
Palvelus.
Alus vaurioitui korjauskelvottomaksi osuttuaan miinaan 26. kesäkuuta 1945 ja poistettiin alusluettelosta 30. syyskuuta. Hylky romutettiin 1948.
Kusunoki (1945)

Kusunoki () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 9. marraskuuta 1944. Se laskettiin vesille 8. tammikuuta 1945 ja otettiin palvelukseen 28. huhtikuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945. Se aloitti 1. joulukuuta kotiutettujen sotilaiden kuljetukset Japaniin. Alus luovutettiin 17. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Britannialle.
Caesar van Everdingen

Caesar Pietersz. van Everdingen tai Cesar Boetius van Everdingen (syntynyt 1616 tai 1617 ja haudattu 13.10.1678) oli Hollannin kultakauden taidemaalari, joka maalasi muotokuvia ja historiallisia aiheita. Myös hänen pikkuveljensä Allart van Everdingen ja Jan van Everdingen olivat maalareita. 
Elämäkerta.
Caesar van Everdingen syntyi Alkmaarissa ja kävi koulua Utrechtissa, jossa hänen maalausopettajansa oli Jan Gerritsz van Bronckhorst. Van Everdingenistä tuli Alkmaarin maalarikillan jäsen vuonna 1632. Hänen varhaisin tunnettu maalauksensa on peräisin vuodelta 1636. Vuonna 1648 hän muutti Haarlemiin, jossa hän liittyi paikalliseen kiltaan (Haarlemin Pyhän Luukkaan kilta) ja kaupungin kaartiin ("schutterij"). Kaartissa hän tutustui Jacob van Campeniin, jonka kanssa hän osallistui vuosina 1648–1650 Huis ten Boschissa olevan Oranjezaalin (oranssi huone) koristeluun. Vuonna 1658 Caesar van Everdingen muutti takaisin Alkmaariin, jonne hän perusti työhuoneen ja otti itselleen myös oppilaita. Caesar van Everdingen kuoli ja haudattiin Alkmaarin Pyhän Laurin kirkkoon (Grote-Laurenskerk tai St. Laurenskerk).
Työt.
Monia Caesar van Everdingenin maalauksia on nähtävänä Hollannissa museoissa ja yksityisissä kokoelmissa. Esimerkiksi Stedelijk-museossa Alkmaarissa on esillä useita hänen teoksiaan. Hänen oppilaitaan olivat Jan Theunisz Blanckerhoff, Adriaen Dekker, Hendrik Graauw ja Thomas Heeremans. Arnold Houbrakenin kirjoittamassa elämäkerrassa mainitaan myös kaksi muuta hänen oppilastaan: Adriaen Warmenhuizen ja Laurens Oosthoorn.
Hatsuzakura (1945)

Hatsuzakura () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 14. joulukuuta 1944. Se laskettiin vesille 10. helmikuuta 1945 ja otettiin palvelukseen 28. toukokuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 15. syyskuuta 1945. Se aloitti 1. joulukuuta kotiutettujen sotilaiden kuljetukset Japaniin. Alus luovutettiin 29. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Neuvostoliitolle.
Ilona Korhonen

Ilona Korhonen (s. 1972) on suomalainen muusikko, säveltäjä, sanoittaja, kuoronjohtaja, kirjailija ja neulebloggaaja. Korhonen toimii tällä hetkellä freelancermuusikkona pääasiassa solistina. Vantaan Kamarikuorossa hän on toiminut taiteellisena johtajana vuosina 1998–2011 sekä uudelleen vuodesta 2014 lähtien. Korhonen on suorittanut musiikin tohtorin tutkinnon Sibelius-Akatemiassa. Korhoselle myönnettiin kansanmusiikin taiteellisen dosentin arvo vuonna 2025 (Taideyliopiston Sibelius-Akatemia).
Palkinnot.
Kalevalaisten naisten liitto myönsi Korhoselle 2012 Larin Paraske -palkinnon. Hänelle myönnettiin 2021 valtion viisivuotinen taiteilijaprofessoriapuraha.
Kaba (1945)

Kaba () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Fujinagatan telakalta, missä köli laskettiin 15. lokakuuta 1944. Se laskettiin vesille 27. helmikuuta 1945 ja otettiin palvelukseen 29. toukokuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945. Se aloitti 1. joulukuuta kotiutettujen sotilaiden kuljetukset Japaniin. Alus luovutettiin 4. elokuuta 1947 sotakorvauksena Yhdysvalloille, joka romutti sen 1947-1948.