tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Helmet (veistos)

Helmet on Merja Pitkäsen (s. 1958) veistosryhmä Turun Itäinen Rantakatu 72:ssa, niin sanotun Valkoisen talon edustalla. Vuonna 2011 paljastettu teos muodostuu neljästä suurennetun vesipisaran muotoisesta elementistä, joiden kiillotetusta teräspinnasta heijastuu laajakulmapeilikuva kaupunkinäkymistä eri suuntiin.
Teoksen tilasi Valkoisessa talossa toimiva suunnittelutoimisto Elomatic Oy 70-vuotislahjaksi perustajalleen, teollisuusneuvos Ari Elolle. Neljä pisaraa symboloivat Elomaticin neljää toimintavuosikymmentä. Yritys lahjoitti veistosryhmän Turun kaupungin taidekokoelmaan.
Merja Pitkäsen mukaan vesihelmet muistuttavat viereisen Aurajoen ja meren merkityksestä Turun kaupungille.
Holger Thorn

Holger Thorn (15. lokakuuta 1895 Helsinki – 21. helmikuuta 1980) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija.
Hän pelasi Suomen jalkapallomaajoukkueessa neljä ottelua vuosina 1919, 1921 ja 1924. Suomen jääpallomaajoukkuetta Thorn edusti kahdesti vuonna 1922 ja oli myös voittamassa Pohjoismaisten kisojen mestaruutta. Seuratasolla Thorn edusti molemmissa lajeissa helsinkiläistä Kiffeniä.
Knut Johansson

Knut Johansson (s. 10. elokuuta 1892 – 31. lokakuuta 1961) oli suomalainen jalkapalloilija. 
Hän pelasi Suomen A-maajoukkueessa yhden ottelun vuonna 1914 Ruotsia vastaan. Seuratasolla Johansson edusti helsinkiläistä Kiffeniä.
John Österholm (jalkapalloilija)

John Emil Österholm (joissakin lähteissä etunimenä Jarl, 14. kesäkuuta 1896 Inkoo – 19. lokakuuta 1923 Hamina) oli suomalainen jalkapalloilija ja sotilaslentäjä. HIFK:ta edustanut Österholm pelasi neljä A-maaottelua vuosina 1920–1922. Ainoan maaottelumaalinsa Österholm teki lokakuussa 1920 Viroa vastaan pelatussa ottelussa.
Sotilasura.
Inkoossa syntynyt Österholm kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1916 ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Hän oli myös Helsingin suojeluskunnan jäsen. Sisällissodan aikana Österholm osallistui jäänmurtaja "Volynetšin" valtaukseen, Helsingin taisteluun sekä Loviisan valtaukseen. Sodan jälkeen hän kävi Vöyrin sotakoulun aliupseerikurssin ja osallistui syksyllä 1918 Saksassa järjestetylle lentomekaanikkokurssille. Keväällä 1920 Österholm suoritti Kadettikoulun upseerikurssin. Suoritettuaan vielä lentoupseerin, ohjaajan ja tähystäjän tutkinnot Österholm sai lentäjän pätevyyden kesäkuussa 1923.
Kuolema.
Ilmailupataljoonassa palvellut vänrikki Österholm kuoli lokakuussa 1923 Suomenlahdella tapahtuneessa lento-onnettomuudessa, kun IVL A.22 Hansa -vesitaso putosi mereen. Tähystäjä Österholmin lisäksi surmansa sai ohjaajana toiminut viipurilainen vääpeli John Alfred Orrainen (s. 1898). Kone oli lähtenyt 18. lokakuuta Santahaminasta kohti Viipuria Saimaalla tehtävää ilmakuvausta varten. Sumun vuoksi miehistö joutui yöpymään Kotkassa, josta matka jatkui seuraavana aamuna. Haminan eteläpuolella kone syöksyi epäonnistuneen laskeutumisyrityksen seurauksena veteen Kuorsalon ja Lehtisen saarten väliselle merialueelle. Österholm ja Orrainen hukkuivat, mutta matkustajana ollut Österholmin kihlattu pelastautui maihin. Miehet siunattiin mereen 25. marraskuuta 1923. Orraisen ruumis löydettiin seuraavana kesänä, mutta Österholm jäi lopullisesti kateisiin.
Chris Spedding

Chris Spedding (alkuperäiseltä nimeltään Peter Robinson, s. 17. kesäkuuta 1944 Staveley, Derbyshire) on englantilainen rock- ja jazzkitaristi, jolla on myös laaja studiomuusikkoura. 
Lapsuus.
Spedding ei ehtinyt nähdä isäänsä, joka oli lentäjä ja kuoli sodassa. Äiti antoi hänet adoptoitavaksi, missä yhteydessä myös nimi vaihtui. 
Ura.
Spedding soitti 1960-luvulta alkaen bändeissä ja studiomuusikkona. Hänen oman arvionsa mukaan studiomuusikkouran alkua edesauttoi, että Jimmy Page ja Big Jim Sullivan olivat siirtyneet urallaan eteenpäin. 
Spedding soitti muun muassa Dusty Springfieldin, Jack Brucen, John Calen, Roy Harperin, Roxy Musicin, Bryan Ferryn, Harry Nilssonin ja Sixto Rodriguezin levyillä ja kiertueilla sekä ensimmäisessä Jesus Christ Superstar -levytyksessä. Spedding soitti myös anonyymisti eri yhtyeiden, kuten Bay City Rollersin, levyillä. Spedding oli lisäksi mukana BBC:n The Wombles -lastenohjelman pohjalta toimineessa samannimisessä yhtyeessä. Yhtye esiintyi tv:ssä vompeliasuissa. Spedding teki myös soololevytyksiä. Vuonna 1975 hänellä oli Ison-Britannian Top 20:ssä hitti ”Motorbikin”. Seuraavana vuonna Spedding levytti Vibratorsin kanssa ”Pogo Dancing” -kappaleen ja esitteli kykyään jäljitellä kitaristeja singlellä ”Guitar Jamboree”. Hän tuotti Sex Pistols -yhtyeen ensimmäiset demot 15. toukokuuta 1976. Speddingin mukaan tämä tapahtui, koska hän osti vaatteita Malcolm McLarenin ja Vivienne Westwoodin Sex-kaupasta. Samana vuonna Spedding esiintyi vielä Top of the Pops -ohjelmassa Bryan Ferryn kitaristina kappaleessa ”Let's stick together”. 
Vuonna 1978 Spedding siirtyi Robert Gordonin kitaristiksi. Levytys ”Rock Billy Boogie” on Gordonin tunnetuimpia. 1980-luvulla Spedding soitti Joan Armatradingin "Me Myself I" -levyllä, Nina Hagenin "NunSexMonkRockilla" sekä Paul McCartneyn "Give My Regards to Broad Streetillä" ja Tom Waitsin "Rain Dogsilla".
Spedding on soittanut uransa aikana useissa yhtyeissä sekä levyttänyt toistakymmentä sooloalbumia. Musiikillisesta filosofiastaan Chris on sanonut: ”Tavoitteeni on kyetä jatkamaan musiikintekoa ja tulla siinä paremmaksi, tavoittaa lisää kuulijoita ja rikastuttaa heidän elämäänsä.” 
Tuotanto.
Speddingin mittavan uran varrelle mahtuu laajalla skaalalla eri tyylisuuntien musiikkia, sillä mies on vältellyt kategoriointia. Hän ollut mukana lukuisten muiden artistien tuotannoissa, vaikka omakin tuotanto on laaja. Omaperäinen ja tuottelias kitaristi on myös muiden muusikoiden arvostama. Spedding ei ole vältellyt kaupallisuutta, mutta on silti onnistunut pitämään sen tasapainossa oman sisäisen luovuutensa kanssa. Chris Speddingin ensimmäinen varsinainen soololevy on "Backwood Progression" vuodelta 1971. Sitä tosin edeltää "Songs without Words", instrumentaalilevy joka julkaistiin vain Japanissa.
Vilho Hirvonen

Vilho Hirvonen (31. joulukuuta 1894 Helsinki – 16. joulukuuta 1956) oli suomalainen jalkapalloilija. 
Hän pelasi Suomen A-maajoukkueessa yhden ottelun vuonna 1921 Viroa vastaan. Seuratasolla Hirvonen edusti Helsingin Palloseuraa, jossa hän voitti Suomen mestaruuden 1921.
Pisamaotsakutoja

Pisamaotsakutoja ("Sporopipes frontalis") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pisamaotsakutojaa tavataan Afrikan länsi-, keski- ja itäosissa. Sitä on kuvattu paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Suomuotsakutoja

Suomuotsakutoja ("Sporopipes squamifrons") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Suomuotsakutojaa tavataan Angolassa, Botswanassa, Namibiassa, Etelä-Afrikassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kardinaalikutoja

Kardinaalikutoja ("Quelea cardinalis") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kardinaalikutojaa tavataan Afrikan itäosissa. Sen on kuvattu olevan harvinainen, vaikkakin paikallisesti runsaslukuinen. Sen kannankehitys on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Punahuppukutoja

Punahuppukutoja ("Quelea erythrops") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punahuppukutojaa tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Sen on raportoitu olevan yleinen tai runsaslukuinen, ja lajin kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ylänkökutoja

Ylänkökutoja ("Ploceus baglafecht") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ylänkökutojaa tavataan Afrikan keski- ja itäosissa. Sen on raportoitu olevan yleinen tai runsaslukuinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan, ja lajin kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nokia 1011

Nokia 1011 oli suomalaisen matkapuhelinvalmistaja Nokian kehittelemä GSM-puhelin. Sitä myytiin myös nimellä "Mobira Cityman 2000". Puhelimen nimi viittaa julkaisupäivään, 10. marraskuuta 1992. Nokia 1011 oli Nokian ensimmäinen sarjavalmisteinen GSM-matkapuhelin, jos ei oteta huomioon jo aiemmin julkaistua Nokia 6050 -GSM-autopuhelinta.
Puhelimen mitat olivat 195 × 60 × 45 mm. Siinä oli yksivärinen 2-rivinen nestekidenäyttö sekä 99-paikkainen numeromuisti. 
Puhelimen akulla pystyi täydellä latauksella puhumaan 90 minuutin ajan ja valmiustilassa puhelin pysyi 12 tunnin ajan. Malli oli ensimmäinen puhelin, joka pystyi vastaanottamaan tekstiviestejä. Niiden lähettäminen ei kuitenkaan ollut mahdollista.
Puhelin poistui tuotannosta vuonna 1994, kun seuraajaksi tuli Nokia 2110.
Kameruninvuorikutoja

Kameruninvuorikutoja ("Ploceus bannermani") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kameruninvuorikutojaa tavataan Kamerunin länsiosissa ja Nigerian itäosissa. Lajin populaatioksi on arvioitu 10 000–19 999 yksilöä. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen elinympäristöt ovat tuhoutumassa sen pienellä esiintymisalueella.
Natalja Kljutšarjova

Natalja Kljutšarjova (Наталья Ключарёва, s. 1981) on venäläinen kirjailija ja runoilija. Hän on yksi merkittävimmistä 1980-luvulla syntyneistä venäläisistä kirjailijoista.
Kljutšarjova syntyi Permissä vuonna 1981 ja muutti Jaroslavliin vuonna 1992. Hän on valmistunut Jaroslavlin valtiollisen yliopiston filologisesta tiedekunnasta. Vuodesta 2005 lähtien hän on asunut Moskovassa tai Moskovan lähellä sijaitsevassa Žutškin kylässä. Hän on työskennellyt televisiotoimittajana ja toimittajana "Pervoje sentjabrja" (”Ensimmäinen syyskuuta”) -aikakauslehdessä. Hänen perheeseensä kuuluu vuonna 2011 syntynyt esikoinen.
Teokset.
Natalja Kljutšarjova on ollut ehdokkaana erilaisten kirjallisuuspalkintojen saajaksi. Hän oli ehdokkaana Debjut-kirjallisuuspalkinnon saajaksi vuonna 2002. Vuonna 2007 hän sai Juri Kazakovin kirjallisuuspalkinnon teoksella "Odin god v Raju". Kljutšarjova on yksi harvoista 1980-luvulla syntyneistä venäläisistä kirjailijoista, joiden käännösoikeudet on myyty useisiin Euroopan maihin. Häntä pidetään yhtenä Venäjän kiinnostavimmista nuorista nykykirjailijoista.
Kljutšarjova kuvaa romaaneissaan, millaista on kasvaa nyky-Venäjän levottomassa ja nopeasti muuttuvassa yhteiskunnassa. Teoksissaan hän käsittelee sosiaalisia ongelmia kuten alkoholismia, huumeiden käyttöä ja syrjäytymistä nykyajan Venäjällä, mutta hän on kirjoittanut myös paljon lähimmäisenrakkauden kaltaisista teemoista. Päähenkilöt romaaneissa ovat yleensä miehiä. Teoksissaan "Kolmannessa luokassa" ja "SOS! "Kljutšarjova kuvaa päähenkilön matkaa junalla kaupungista toiseen sekä päähenkilön matkan aikana tapaamia henkilöitä Venäjän eri yhteiskuntaluokista. Vastaavanlainen junamotiivi on ollut tyypillinen venäläiselle kirjallisuudelle jo Tolstoista lähtien, ja myös monet nykykirjailijat ovat käyttäneet junamotiivia teoksissaan. Kljutšarjovan romaaneissa puhutaan myös paljon sielusta ja Jumalasta. Kirjallisina esikuvinaan hän pitää Tšehovia ja Dostojevskia.
Vaajakosken naulatehdas

Vaajakosken naulatehdas oli SOK:n omistama vuonna 1939 toimintansa aloittanut metallituotteita valmistanut tehdas. Se lopetti toimintansa 1986. Tehdasrakennus sijaitsee Vaajavirran rannalla.
Tehdas aloitti toimintansa hieman ennen talvisodan alkua vuonna 1939. Se työllisti 200 henkeä ja muodosti kolmanneksen SOK:n Vaajakosken tehtaiden liikevaihdosta. Sota-aikana tuotanto kuitenkin pieneni raaka-ainepulan vuoksi ja työläisten määrä pieneni 60 henkeen. Puolustusvoimien tilauksiin oli saatavissa raaka-aineita, ja naulatehdas valmisti puolustusvoimille piikkilankaa ja suuria tulitikkuja, joita käytettiin Molotovin cocktaileissa.
Sodan jälkeen tehdas valmisti nauloja, piikkilankaa ja muita metalliteollisuuden tuotteita. Henkilökuntaa jouduttiin kuitenkin aluksi supistamaan vielä parillakymmenellä hengellä armeijan tilausten loputtua ja raaka-ainepulan jatkuessa.
Naulatehdas oli vuoteen 1983 hallinnollisesti osa SOK:n Vaajakosken tehtaita. 1984–1986 se toimi Vaaja Rakennustarviketehtaiden alaisuudessa. Vuonna 1986 naulatehdas lopetti toimintansa ja rakennus myytiin kiinteistösijoitusyhtiö Vaajakosken Teollisuustalo Oy:lle. Vuokralaisina on nykyisin muiden muassa kirjapaino, autokorjaamo, kamppailulajiseura ja lounasravintola.
Lähteet.
Vaajakosken naulatehdas VAKKA-arkistotietokannassa
Dope (kappale)

Dope on yhdysvaltalaisen poplaulaja Lady Gagan balladikappale. Kappale sisältyy hänen vuonna 2013 julkaistulle "Artpop"-albumille. Kappale nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan sijalle kahdeksan marraskuussa 2013. Kappaleen on tuottanut yhdysvaltalainen Rick Rubin.
Gaga esitti kappaleen vuonna 2013 järjestetyssä ensimmäisessä YouTube Music Awardsissa.
Sergio Bosi

Sergio Bosi on italialainen klarinetisti. Hän on Marchen orkesterin klarinetin äänenjohtaja. Hän valmistui 16-vuotiaana parhain arvosanoin Gioacchino Rossini -konservatoriosta (Pesaro), jossa hän sittemmin on itse opettanut. Bosi on voittanut lukuisia kansainvälisiä soolo- ja kamarimusiikkikilpailuja. Hän on omistautunut italialaisen klarinettimusiikin kansainvälisesti tunnetuksi tekemiselle. Bosi on levyttänyt muun muassa Naxos- ja EMI-levy-yhtiöille. Bosi kutsutaan säännöllisesti ClarinetFest -maailmankongressiin. Hän on pitänyt mestarikursseja sekä Italiassa että ulkomailla, esimerkiksi Wienissä ja Madridissa.
Antal Lőrinc

Antal Lőrinc (s. 26. joulukuuta 1971 Pécs, Unkari) on unkarilainen entinen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli keskuspuolustaja.
Ura.
Lőrinc aloitti uransa kotikaupunkinsa Pécsi MSC:n joukkueessa. Hänen tulokaskaudellaan Pécs sijoittui sarjassa kolmanneksi. Kahden kauden jälkeen Lőrincz siirtyi székesfehérvárilaisen Parmalat FC:n riveihin. Viiden kauden aikana hän esiintyi joukkueessa yli sadassa pääsarjaottelussa. Kesken kauden 1996–97 hän siirtyi lainalle hallitsevaan mestariin Ferencvárosiin, jossa hän pelasi pienessä roolissa joukkueen sijoittuessa kolmanneksi. Kesällä Lőrincz siirtyi sarjanousija Gázszer FC:hen. Ensimmäisellä kaudella hän pelasi melkein jokaisessa sarjaottelussa, mutta toisella kaudellaan hän esiintyi vain yhdessä ottelussa, tullen kentälle vaihdosta.
Vuodeksi 1999 Lőrinc siirtyi ennen Unkarin sarjakauden loppumista Veikkausliigan FC Jazziin. Hän teki sarjadebyyttinsä 27. toukokuuta ottelussa Turun Palloseuraa vastaan ja pelasi aloituskokoonpanossa kaikissa kauden lopussa 23 ottelussa, joissa hän teki yhden maalin. Lőrincz palasi takaisin kotimaahansa Gázszerin riveihin vuoden lopussa ja pelasi viidessä ottelussa ennen siirtymistään Kispest Honvéd FC:n joukkueeseen vuodenvaihteessa. Kahden ja puolen kauden jälkeen hän siirtyi sarjatasoa alemmaksi Lombárd FC Haladásiin ja oli tärkeässä roolissa nostamassa joukkuetta pääsarjaan.
Yhden Haladásissa vietetyn pääsarjakauden jälkeen Lőrinc pelasi kasvattajaseurassaan Pécsissä muutaman ottelun syyskaudella 2004–2005. Talvikaudeksi hän siirtyi kolmannen sarjatason Barcsi SC:n riveihin. Viimeiset ottelunsa Lőrinc pelasi Islannin toisen sarjatason KA:ssa. Uransa aikana Lőrinc esiintyi Unkarin pääsarjassa yhteensä neljäntoista kauden aikana 275 ottelussa ja teki niissä viisi maalia. Peliuransa jälkeen hän on valmentanut Pécsin alle 17-vuotiaiden juniorijoukkuetta ja avustanut yhden kauden ajan miesten edustusjoukkuetta.
Erik Andrén

Mats Erik Andrén, vuoteen 1966 "Storskrubb" (21. syyskuuta 1920 Kruunupyy – 12. marraskuuta 1989 Mustasaari) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Andrén aloitti kirjoittamisen jäätyään sairauseläkkeelle kirvesmiehen ammatista. Hänen esikoisteoksensa romaani "Jag såg all möda" ilmestyi 1975. Romaani kuvasi Andrénin lapsuudenkokemuksiin perustuen ahdasmielisen uskonnollisuuden rajoittamaa elämää pohjalaisessa pienyhteisössä. Myöhemmät romaanit "En bland dessa" (1976) ja "Var är din broder?" (1983) sijoittuivat toisen maailmansodan vuosiin ja niissä kuvattiin muun muassa aseistakieltäytyjän kohtaloa jatkosodan ajan Suomessa. Andrénin sodanjälkeistä elämää ruotsinkielisellä Pohjanmaalla kuvanneen romaanin "Byn låg" (1980) pohjalta tehtiin Åke Lindmanin ohjaama tv-sarja "Maa jonka saimme" (Landet vi ärvde, 1980).
Andrén kirjoitti myös artikkeleita Vasabladet-lehteen.
Juhani Risku

Juhani Henrik Risku (s. 1956 Vaasa) on suomalainen arkkitehti, akustikko ja teollinen muotoilija. Vuosina 2001–2009 hän toimi omien sanojensa mukaan Nokian käyttöliittymämuotoilijana sekä muotoilu- ja innovaatiojohtajana. Sittemmin hän on tullut tunnetuksi Nokian strategian ankarana kriitikkona ja kärkevänä kirjoittajana monista muistakin aiheista.
Risku opiskeli arkkitehtiopintojensa ohella Alpo Halmeen toimistossa akustista suunnittelua 1981–1982 ja valmistui arkkitehdiksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta 1986. Hän työskenteli 1980-luvun lopulla skenografian opettajana Tampereen yliopiston draamastudiolla ja on sittemmin suunnitellut lavastuksia ja puvustuksia moniin ammatti- ja harrastajateattereiden tuotantoihin. 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa Risku työskenteli Pariisissa toimistossaan Atelier Risku Architectes. 
Vuonna 2010 Risku julkaisi Nokiaa kriittisesti käsittelevän kirjan "Uusi Nokia – käsikirjoitus" (Differ Books 2010, ).
Miguel Cabrera

José Miguel Cabrera Torres (s. 18. huhtikuuta 1983 Maracay) on venezuelalainen baseballpelaaja, joka pelaa tällä hetkellä MLB-liigan Detroit Tigersissa. Hänen pelipaikkansa on kolmosvahti.
Ensimmäisen ammattilaissopimuksensa 16-vuotiaana vuonna 1999 solminut Cabrera voitti tulokaskaudellaan 2003 Florida Marlinsissa pelatessaan World Seriesin. Hänestä on tullut yksi baseballin vaarallisimmista lyöjistä, ja Cabreran kahdeksanvuotisen, vuoteen 2015 yltävän sopimuksen arvo on 152,3 miljoonaa dollaria.
Harriet Clayhills

Harriet Clayhills-Hedemann (19. lokakuuta 1920 Turku – 23. heinäkuuta 2014) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Teoksia.
Nimimerkillä "Oclay":
Pahat unet

Pahat unet (alkuteos: "Les mauvais rêves") on ensimmäinen "Valerian ja Laureline" -sarjan tarina. Sen on kirjoittanut Pierre Christin ja kuvittanut Jean-Claude Mézières. Suomenkielinen albumi sisältää myös kaksi lyhyttä tarinaa sarjan alkuajoilta, "Suuri keräilijä" (1969) sekä "Merkillisiä näytteitä" (1970). 
Juoni.
Pahat unet.
Vuonna 2720 valtaosa ihmisistä ei tee enää työtä, vaan käyttää aikansa uneksimiseen. Unia hallitsee Unipalvelu. Tarinan sankari Valerian hälytetään lomaltaan selvittämään sabotoitua uniohjelmaa, joka aiheuttaa ihmisille pahoja unia. Ongelmien aiheuttajaksi osoittautuu Unipalvelun entinen johtaja, Xombul, jota Valerian jahtaa aikakoneella vuoteen 1000. Siellä Valerian kohtaa metsässä oudon tytön, Laurelinen, jonka hän lopulta päätyy ottamaan mukaansa 2700-luvulle.
Suuri keräilijä.
Valerian lentää avaruusaluksellaan tuntemattomalla reitillä, kun se juuttuu magneettiseen ansaan ja putoaa oudolle asteroidille. Käy ilmi, että asteroidi on jättimäisen, ravunkaltaisen keräilijän eläintarha, johon se on pyydystänyt aikojen saatossa lukuisia avaruusolioita henkilökohtaiseen kokoelmaansa. Valerianin onnistuu tuhota magneettiansa ja vapauttaa vangit, mutta hän joutuu pakenemaan suuttunutta keräilijää henkensä edestä.
Merkillisiä näytteitä.
Valerian, Laureline, biokemisti Myril sekä matemaatikko Astair ovat saapuneet tutkimaan omituista Malpalm-planeettaa, joka on jakautunut neljään avaruus-aikavyöhykkeeseen. He huomaavat pian, että kukin vyöhykkeistä joko nuorentaa, vanhentaa, pienentää tai suurentaa sillä käyvän henkilön. Tutkimuksia hankaloittavat myös vyöhykkeiltä löytyvät oudot eläimet, joihin avaruus-aikavääristymät eivät vaikuta.
Juri Nagibin

Juri Markovitš Nagibin (; 3. huhtikuuta 1920 Moskova Neuvosto-Venäjä – 17. kesäkuuta 1994 Moskova, Venäjä) oli venäläinen kirjailija. Nagibinin novellikirjallisuutta ja elokuvakäsikirjoituksia julkaistiin ainakin Neuvostoliiton aikana. Nagibin asui Moskovassa, jossa hän syntyi ja kuoli.
Nagibinin isä teloitettiin vastavallankumouksellisena ennen Juri-pojan syntymää, ja hänen isäpuolensa Mark Leventhal oli juutalainen. Tästä syystä Juri Nagibin joutui kärsimään antisemitismistä.
Tuotanto.
Juri Nagibin osallistui toiseen maailmansotaan, ja hänen tuotantonsa ottaa huomioon myös ne, jotka eivät sieltä palanneet. Hänen ensimmäiset julkaistut kokoelmansa olivat Mies rintamalta ja Suuri sydän. Nagibinin päätuotanto oli novelleissa, joissa hänellä oli psykologisesti suuntautunut moraalinen sävy ja tarkka mutta erikoisena pidetty kerronta. Hän kuvasi paljon lapsuudenaikaisia kokemuksiaan ikään kuin metaforin ja monimerkityksellisin vertauksin, esimerkiksi kertomuksessaan "Чистые пруды" (Tšistyje prudy), joka on samalla hänen lapsuudenmaisemansa nimi Moskovassa. Hänellä oli varsin rikas kielikuva-arsenaali, ja sen käytöstä tyylikeinona hän sai sekä positiivista että negatiivista palautetta. Välillä hänen kerrontansa meni lähelle mystiikkaa, kuten kertomuksessassa "Заброшенная дорога" (Kadonnut tie). Tunnetumpia teoksia olivat Punapäinen vihreä lintu, Talvinen tammi, fantasiateos Menestyksen huippu ja kokoelmat Lapsuteni kesä, Lapsuuteni kujat sekä elokuvanakin toteutettu pienoisromaani Sivuja Trubnikovin elämästä.
Katri Nironen

Katri Eira Nironen (o.s. Saurio, 20. lokakuuta 1920 Viipurin maalaiskunta – 24. heinäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen teatteritaiteilija ja näytelmäkirjailija.
Katri Nironen oli suomalaisen kokeellisen teatterin pioneeri, joka ohjasi ja kirjoitti äänitaideteoksia Yleisradiolle. 
Vuonna 1965 Katri Nironen sävelsi puhekuoroteoksen Agadir, joka perustui Agadirin tuhoisan maanjäristyksen kokeneen ruotsalaisen Artur Lundkvistin samannimiseen runoteokseen. Teoksesta tehtiin studiotallenne Yleisradiolle. Tallennetta on myöhemmin esitetty Suomen lisäksi muun muassa Italian radiossa. Teoksen ensimmäinen julkinen yleisöesitys oli 4. maaliskuuta 2015 Taideyliopiston Exhibition Laboratoryssa Petri Kuljuntaustan johdolla, 50 vuotta teoksen valmistumisen jälkeen.
1960-luvulla Katri Nironen perusti avantgardistisen teatteriryhmän Collegium Artiumin, joka esiintyi muun muassa Venetsian biennaalissa 1970. 1970-luvulla ryhmä muutti nimensä Tilateatteriksi ja tutki erilaisten teatteritilojen suhdetta näyttelijäntyöhön. Hän työskenteli 1971 perustetun Teatterikeskuksen ensimmäisessä hallituksessa luoden edellytyksiä pienten teatteriryhmien eloonjäämiselle.
Niroselle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuodesta 1985 alkaen.
Skrolli

Skrolli on neljä kertaa vuodessa ilmestyvä suomalainen tietotekniikkalehti. Projekti käynnistyi 6. syyskuuta 2012, nelisivuinen näytenumero julkaistiin 20. lokakuuta 2012 ja lehti alkoi ilmestyä säännöllisesti 25. maaliskuuta 2013 alkaen. Vuoden 2015 lopulla "Skrollista" julkaistiin joukkorahoitusmuotoinen kampanja myös englanninkielisen version julkaisemiseksi. Ensimmäinen "Skrolli International Edition" julkaistiin huhtikuussa 2016.
Vaikka "Skrolli" on tunnetuin koti-Suomessaan, lehti on saanut myös kansainvälistä huomiota. Esimerkiksi vuonna 2018 LucasArtsin varhainen työntekijä, pelisuunnittelija David Fox käytti "Skrollin" artikkelia "Rescue on Fractalus!" -pelistä pohjana muistelmaketjulleen Twitterissä. Vuonna 2019 pelisuunnittelija Jeff Minter piti kaksi esitystä "Skrollin" lavalla Assembly-tietokonefestivaaleilla.
"Skrolli International Editionin" ensimmäisen numeron virtuaalisella kansilevykkeellä julkaistiin pelattava demo "Mikrobitti"-lehden aprillipilaksi keksitystä "Illuminatus"-tietokonepelistä. Vuosina 2014–2015 "Skrolli" julkaisi suomenkielisessä lehdessään Wallun piirtämää "Mikrokivikausi"-sarjakuvaa.
"Skrolli" on järjestänyt "Skrolli Party" -demotapahtumia vuodesta 2017 alkaen.
Suomenkielinen "Skrolli"-lehti on ollut vuoden 2020 syksystä numerosta 2020.3 lähtien myynnissä Lehtipiste-jakeluyrityksen myyntipisteissä ympäri Suomen.
Skrollin konsepti.
Projekti kertoo toimivansa pääasiassa vapaaehtoisvoimin ja saaneen alkunsa Internet-meemistä siitä, millaiselta 1980-luvun tietokonelehden kansi näyttäisi vuonna 2012. Lehden toimituksen kerrotaan koostuvan noin kymmenestä "Skrolli"-yhteisön aktiivisimmasta jäsenestä.
"Skrollia" rakennetaan kaupallisen tekniikkamedian ulkopuolelleen jättämien aiheiden ympärille. Lehden mukaan korostettuina ovat hidas, aikaa kestävä journalismi, tee-se-itse-asenne ja syvä asioihin paneutuminen.
Lehdestä on tekijöiden mukaan pyritty tekemään esine, jonka lukijat haluaisivat omistaa fyysisenä esineenä ja säilyttää vuosien ajan. Yli vuotta vanhemmat numerot löytyvät lisäksi lehden verkkosivuilta vapaasti PDF-muodossa.
Skrollin lukijakanavat.
"Skrollilla" on omat lukijakanavat, joilla kiinnostuneet voivat keskustella tietotekniikasta ja ajankohtaisista aiheista. Skrollin lukijakanavat ovat Discordissa, IRC:ssä ja Matrixissa.
Turrikaanien yö.
"Skrolli"-lehdessä on julkaistu vuodesta 2016 säännöllisesti Jarkko "JJ" Nääsin piirtämää "Turrikaanien yö" -sarjakuvaa. Sarjakuva käsittelee pääasiassa tietokoneharrastamisen ja etenkin pelaamisen lähihistoriaa.
Isä ja poika.
"Skrollin" lukijakanavilla on julkaistu vuodesta 2023 arkipäivisin Leo "LimbClock" Loikkasen piirtämää "Isä ja poika" -pilapiirrossarjakuvaa. "Isä ja poika" käsittelee tietokonekulttuurin ilmiöitä useamman eri sukupolven kautta. Sarjakuvasta on julkaistu poimintoja myös "Skrolli"-lehdessä. 100. Isä ja poika -sarjakuva ilmestyi 4. joulukuuta 2023.
Thomas Stacy

Thomas Stacy (15. elokuuta 1938 Little Rock, Arkansas – 30. huhtikuuta 2023 Southampton, New York) oli yhdysvaltalainen englannintorvensoittaja. Hän oli New Yorkin filharmonikkojen solistina ja teki yhteistyötä Leonard Bernsteinin, Pierre Boulez’n, Colin Davisin, André Previnin, Erich Leinsdorfin, Zubin Mehtan, Michael Tilson Thomasin, Neville Marrinerin, Franz Welser-Mostin, Marin Alsopin, Kurt Masurin, Alan Gilbertin, Bramwell Toveyn ja David Robertsonin kanssa. Vuonna 2005 Stacy sai Grammy-ehdokkuuden levytyksestään Kenneth Fuchsin konsertosta "Eventide" Naxos-levymerkillä. Stacylle ovat säveltäneet teoksia myös muiden muassa Pēteris Vasks ja Stanisław Skrowaczewski.
Stacy valmistui Eastman School of Musicista. Hän on maailman levytetyin englannintorvensoittaja. Hän on lisäksi levyttänyt Naxoksella oboe d’amorelle sävellettyjä konserttoja.
Terijoen Kiisto

Terijoen Kiisto oli terijokelainen urheilun yleisseura, joka perustettiin 24.11.1925 (rekisteröity 10.12.1926) nimellä Terijoen Painiseura. Painiseura järjesti kansallisia kilpailuja. Vähitellen seuran ohjelmaan otettiin muitakin lajeja ja 1929 seuran nimeksi muutettiin Terijoen Kiisto, jolla nimellä seura rekisteröitiin 4.12.1937. Vuonna 1920 perustettu Terijoen Urheilijat sulautui Kiistoon virallisesti vuonna 1936, kuten myös Terijoen Rajamaila. Vuonna 1934 perustettu Terijoen Urheiluveikot liittyi niin ikään Kiistoon vuonna 1938.
Rajakomendantti Ilo E. Schroeder (Syväri) oli mukana seuran johdossa perustamisesta lähtien vuoteen 1934. Voimistelunopettaja Schroeder oli ollut Tukholman olympiakisoissa Suomen voimistelujoukkueen toisena johtajana.
1930-luvulla Kiistosta kehittyi yksi maan parhaita yleisurheiluseuroja. Vuosina 1934-1937 Kiistoa edustanut Vilho Hänninen oli maan parhaita vauhdittomien hyppääjiä ja kiekonheittäjiä ja Tauno Peussa voitti 800 metrin Suomen mestaruuden 1937. 
Pesäpallossa Kiisto selvisi toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, Välisarjaan 1938, jossa pelasi myös seuraavan kauden sijoittuen lohkonsa kolmanneksi Jyväskylän Kirin ja Kouvolan Pallonlyöjien jälkeen. Lisäksi Kiiston ohjelmaan kuului ainakin hiihto, nyrkkeily ja suunnistus.
Monet terijokelaiset yhdistykset evakuoituivat Järvenpäähän talvisodan seurauksena ja jatkoivat toimintaansa siellä, mm. Martat ja Sos.-dem. Työväenyhdistys. Joidenkin lähteiden mukaan myös Kiisto.
Volodymyr Musalimov

Volodymyr Andrijovytš Musalimov (, , 31. joulukuuta 1944 Moskova, Venäjän SFNT – 3. marraskuuta 2013 Luhansk, Ukraina) oli ukrainalaistaustainen Neuvostoliittoa edustanut nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
67 kilogramman painoluokassa kilpaillut Musalimov saavutti olympiapronssia Méxicossa 1968. Lisäksi hän saavutti EM-pronssia Bukarestissa 1969.
Musalimov kuoli 3. marraskuuta 2013, 68-vuotiaana.
Arvi Katajavuori

Arvi Katajavuori (3. tammikuuta 1898 Helsinki – 13. huhtikuuta 1973 Lohja) oli suomalainen jalkapalloilija. 
Hän pelasi Suomen A-maajoukkueessa viisi ottelua vuosina 1922–1925. Seuratasolla Katajavuori edusti Helsingin Palloseuraa.
Katajavuori valmistui ylioppilaaksi vuonna 1917 ja diplomi-insinööriksi Teknillisestä Korkeakoulusta vuonna 1922. Hän toimi Lohjan Kalkkitehdas Oy:n konepajakoulun rehtorina vuodesta 1929 eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1965 asti. Hän sai opetusneuvoksen arvonimen vuonna 1963.
Thorsten Österlund

Helge Thorsten Österlund (3. syyskuuta 1899 Turku − 5. kesäkuuta 1964 Riihimäki) oli suomalainen jalkapalloilija. Hän pelasi Suomen A-maajoukkueessa yhden ottelun vuonna 1923 Viroa vastaan. Österlundin seura oli Åbo IFK.
Åbo Akademista valmistunut Österlund oli ammatiltaan diplomi-insinööri, joka työskenteli teknillisenä johtajana Havi Oy:n palveluksessa Viipurissa ja Riihimäellä.
Untamo Kulmala

Untamo Kulmala (11. maaliskuuta 1905 − 13. joulukuuta 1987) oli suomalainen jalkapalloilija. 
Hän pelasi Suomen A-maajoukkueessa neljä ottelua vuosina 1925–1927. Kulmalan seura oli Turun Palloseura.
Albert Flórián Stadion

Albert Flórián Stadion on Unkarin pääkaupungissa Budapestissa sijaitseva jalkapallostadion, joka on toiminut Ferencvárosin kotikenttänä. Myös Unkarin jalkapallomaajoukkue on pelannut stadionilla useita kotiotteluitaan. Se tunnettiin vuoteen 2007 saakka vieressä kulkevan kadun mukaan nimellä Üllői úti Stadion. Nykyisen nimensä stadion on saanut jalkapalloilija Albert Flóriánilta.
Stadion suljettiin keväällä 2013. Sen paikalle rakennetaan uusi 20 000 katsojan stadion, jonka on tarkoitus olla valmiina vuoden 2014 loppuun mennessä.
Benefon Q

Benefon Q oli suomalaisen Benefonin peruskuluttajalle suunnattu GSM-puhelin. Vuonna 2000 markkinoille tullessaan puhelin oli pienimpiä kaksitaajuuspuhelimia ja maksoi noin 3 000 markkaa. Laitteessa oli Microsoftin Mobile Explorer WAP-verkkoselain.
Puhelimen ulkonäkö oli suorakulmainen ja metallinen. Hopeanharmaasta ABS-muovikuoresta ulostyöntyvä antenni alkoi olla tuolloin matkapuhelimissa jo harvinainen. Se vähensi puhelimen modernia vaikutelmaa mutta tarjosi toisaalta hyvän kuuluvuuden huonossa kentässä. Creadesign Oy:n Hannu Kähösen muotoilema Benefon Q palkittiin kunniamaininnalla vuoden 2001 Pro Finnish Design -kilpailussa.
Puhelimen ominaisuuksiin kuuluivat muun muassa kalenteri ja tykkimiespeli. Se oli ensimmäisiä GSM-puhelimia, joilla oli mahdollista ketjuttaa tekstiviestejä 640 merkkiin saakka. Tekstiviestien kirjoittamista helpotti ennakoiva T9-tekstinsyöttö. Benefon Q tarjosi 40 valmista soittoääntä sekä värinähälytyksen, mutta kaiuttimen äänenlaatua ei pidetty hyvänä.
Benefon Gamma

Benefon Gamma oli suomalaisen Benefon Oyj:n ensimmäinen GSM-puhelin, joka saatiin markkinoille pitkän odottelun jälkeen vuonna 1997.
Creadesign Oy:n muotoilemaa puhelinta sai viitenä eri värivaihtoehtona. Puhelimessa oli suuri kolmirivinen grafiikkanäyttö, jonka kirjainkoko ja valikkosisältö oli valittavissa. PC:lle suunnitellun Benewin-ohjelman avulla puhelimeen oli mahdollista laatia henkilökohtainen puhelinmuistio, Benefon Maestro-ohjelmalla taas voi ”säveltää” oman soittoäänensä. Benefon Gamma sisälsi 150 muistipaikkaa. 
Benefon-yhtiö kertoi Gamman lanseerauksen yhteydessä olevansa maailman pienin matkapuhelinyhtiö, joka on saanut aikaan oman GSM-puhelimen. Gamma oli kuitenkin markkinoiden kannalta pahasti myöhässä, liian isokokoinen ja tekniikaltaan jo osin vanhentunut markkinoille tullessaan. Jo lanseerausvuonna 1997 puhelimesta tuotiin markkinoille parannettu versio Gamma Gold, mutta puhelimen myynti jäi silti melko vähäiseksi.
Juha Tenkanen

Juha Tapani Tenkanen (s. 3. toukokuuta 1978 Pori) on suomalainen jalkapalloilija.
Tenkanen edusti urallaan synnyinkaupunkinsa seuroja FC Jazzia, Musan Salamaa ja Porin Palloilijoita pelaten neljällä korkeimmalla sarjatasolla. Hän oli mukana Jazzin Veikkausliiga-joukkueessa jo kaudella 1996, muttei pelannut otteluakaan. Tenkanen pelasi ainoaksi jääneen pääsarjaottelunsa toisella Jazz-visiitillään kaudella 2001.
Teemu Pelttari

Teemu Pelttari (s. 4. tammikuuta 1986) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Musan Salamaa. Hän toimii myös seuran toiminnanjohtajana.
Pelttari on edustanut MuSan lisäksi myös FC Jazzia ja Kaskö Idrottsklubbia. Hän pelasi yhden Veikkausliiga-ottelun Jazzissa kaudella 2004.
Perseo l’invincibile

Perseo l’invincibile (”Voittamaton Perseus”; , ”Kivimiesten laakso”) on vuonna 1963 valmistunut italialais-espanjalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan mytologia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Alberto De Martino. Sen sankaria Perseusta esittää yhdysvaltalainen Richard Harrison.
Juoni.
Elokuva perustuu löyhästi kreikkalaisen mytologian kertomukseen Medusa-hirviön surmanneesta Perseuksesta. Argosin saartaman Serifosin kuningaskunnan ainoa suora kauppareitti merelle johtaa lohikäärmeen ja ihmiset kiveksi muuttavan Medusan asuttaman laakson kautta. Argosin kuningas Akrisios tarjoaa läpikukua maansa kautta, jos Serifosin kuninkaan tytär Andromeda menee naimisiin hänen poikansa Galenorin kanssa. Argosin kuningatar Danae, jonka edellisen miehen Akrisios on murhannut, ennustaa hänen kadonneen poikansa surmaavan Galenorin.
Andromedaa tavoitteleva Galenor törmää paikalliseen kalastajaan Perseukseen, joka voittaa hänet kaksintaistelussa. Sen aikana Perseuksen olkapäästä paljastunut merkki osoittaa hänet Danaen pojaksi. Galenor kaappaa Andromedan, mutta Perseus pelastaa hänet ja saa tiedon syntyperästään. Maiden välisen sodan aikana Perseus surmaa Medusan ja vapauttaa tämän kiveksi muuttamat sotilaat, jotka auttavat Serifosin voittoon.
Tuotanto ja julkaisut.
Peplum-elokuvien kakkosketjun parhaimmistoon kuuluva "Perseo l’invincibile" muistetaan lähinnä Carlo Rambaldin suunnittelemien näyttävien hirviöiden ja Richard Harrisonin syvän inhimillisen näyttelijäsuorituksen ansiosta. Cinecittàn studioilla, trikkikuvauksella vuoristoksi muutetulla Tor Caldaralla sekä Espanjassa Madridin lähellä kuvatussa elokuvassa on myös joukko komeita ratsastuskohtauksia. Dialogin heikkoutta kompensoi elokuvan vauhdikkuus, joka eläinten lisäksi oli johtaa vahinkoihin myös näyttelijäkunnan keskuudessa. Erikoistehosteiden laatimiseen osallistui kauhuelokuvamestari Mario Bava.
Elokuva tuotti Italiassa melko vaatimattomat 204 miljoonaa liiraa jättäen pääosansa esittäjän kokonaan vaille korvausta. Yhdysvalloissa se julkaistiin vain televisiossa nimellä "The Medusa Against the Son of Hercules" (”Medusa vastaan Herkuleen poika”) osana Embassy Picturesin "Sons of Hercules" -sarjaa. Alkuperäinen laajakangasversio on saatavilla First International Productionin ranskalaisena DVD:nä, joka sisältää myös italiankielisen ääniraidan.
Walcheren

Walcheren on Zeelandin maakunnassa Alankomaissa Schelden suistossa oleva maa-alue, joka on entinen saari ja nykyään kiinni Zuid-Bevelandissa. 
Kunnat.
Walcherenin alueella on kolme kuntaa:
Teatteri Reipas Irma

Teatteri Reipas Irma oli vuonna 1994 perustettu helsinkiläinen ammatti- ja harrastajavoimin toimiva näyttämötaiteen ryhmä.
Teatteri Reipas Irma aloitti toimintansa vuonna 1994 helsinkiläisen, omaehtoista kulttuuri- ja kansalaistoimintaa edistävän ja silloin vielä talonvaltausliikkeenä tunnetun Oranssi ry:n harrastajaryhmänä. 
Teatteri Reipas Irman toiminta lopetettiin vuonna 2024.
Tunnustuksia.
Teatteri Reipas Irman esitys Sataa kaatamalla palkittiin 400 euron kannustuspalkinnolla Seinäjoen Harrastajateatterikesän katselmuksessa vuonna 2010. Palkinto myönnettiin "aiheensa näköisestä, rohkeasta esityksestä".
Dolores Claman

Dolores Olga Claman (6. heinäkuuta 1927 Vancouver – 17. heinäkuuta 2021) oli kanadalainen säveltäjä ja pianisti. Hänen äitinsä oli operettilaulaja. Claman aloitti pianonsoiton opinnot Vancouverissa ja opiskeli sitten musiikkia ja draamaa Etelä-Kalifornian yliopistossa. Stipendillä hän pääsi vielä Juilliard School of Musiciin. Hänen opettajiaan olivat siellä pianonsoitossa Rosina Lhévinne ja Edward Steuermann sekä sävellyksessä Vittorio Giannini ja Bernard Wagenaar. Clamanin ensimmäisiä suuria teoksia olivat baletti "Le Rêve fantasque" (1950) ja musiikkikomedia "Timber!" (1952). 
Vuonna 1953 Claman lähti Lontooseen, jossa hän sävelsi musiikkia ITV:lle ja West End -revyisiin. Vuonna 1957 Claman meni naimisiin Richard Morrisin kanssa. Morris kirjoitti sanoitukset suurimpaan osaan hänen tulevista töistään. Pari muutti Torontoon 1958. Yhdessä Claman ja Morris tekivät noin 3 000 jingleä seuraavien kolmenkymmenen vuoden aikana ja voittivat yli 40 kansainvälistä palkintoa. 1970-luvun puolestavälistä alkaen he jakoivat aikansa Euroopan (yleensä Lontoon ja Espanjan) sekä Vancouverin välillä.
Clamanin ja Morrisin musikaaleja olivat "Mr Scrooge" (1963) ja "In the Klondike" (1968). He työskentelivät myös elokuvissa, dokumenteissa ja televisiosarjoissa. Heidän musiikkinsa elokuvaan "A Place to Stand" (1967) sai Oscar-palkinnon. Clamanin tunnetuimpiin sävellyksiin kuuluu tämän lisäksi "Hockey Night in Canadan" teema. Teema otettiin Canadian Songwriters Hall of Fameen vuonna 2010. Claman teki yhteistyötä paitsi Morrisin, myös Jerry ja Rudy Tothin sekä Howard Cablen ja Neil Chotemin kanssa.
Claman sävelsi pianolle "Primitive Dancen" (1945). Hänen tuotantoonsa kuuluu myös lauluja James Joycen teksteihin ja preludi orkesterille.
Richard Harrison

Richard Harrison (s. 26. toukokuuta 1935 Salt Lake City) on yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.
Kehonrakennusta harrastanut Harrison teki muutamia sivurooleja Hollywoodissa ja siirtyi 1960-luvun alussa Italiaan, jossa hän esiintyi lukuisten eri lajityyppejä edustavien viihde-elokuvien tähtenä. Niistä tunnetuimpia ovat peplum-filmi "Voittamaton gladiaattori" ("Il gladiatore invincibile") ja spagettiwestern "El rojo" (1966). Myöhemmin Harrison näytteli monissa b-elokuvissa eri puolilla maailmaa ja teki 1980-luvulla kokonaisen ninja-elokuvien sarjan Hongkongissa. Harrison itse vitsaili, että hänen suurin antinsa elokuvataiteelle oli kieltäytyminen Sergio Leonen "Kourallinen dollareita" -spagettiwesternin pääosasta, joka nosti Clint Eastwoodin maailmanmaineeseen.
Sekamitat

Sekamitat () eli "Epigrammit" (, "Epigrammata"‎) oli Diogenes Laertioksen kirjoittama kokoelma epigrammeja. Teoksen runot käsittelivät kuuluisia edesmenneitä miehiä, ja teoksen nimen mukaisesti epigrammit oli kirjoitettu eri runomitoissa ja rytmeissä.
Diogeneen epigrammikokoelma ei ole säilynyt nykyaikaan. Diogenes on ilmeisesti sisällyttänyt joitakin omia runojaan tunnetumpaan filosofien elämäkertoja kokoavaan teokseensa "Merkittävien filosofien elämät ja opit", ja hän myös viittaa siinä runokokoelmaansa useita kertoja. Bysantin aikana joitakin kokoelman runoja otettiin mukaan "Kreikkalaiseen antologiaan".
Yksi epigrammien pääteemoista on ilmeisesti ollut jonkun merkittävän henkilön, kuten filosofin, kuolema. Esimerkiksi Thaleelle Diogenes kirjoitti näin (alkukielessä runomittana eleginen distikon):
Diogeneen runous ei yleisesti ole saanut tutkijoilta erityisen kiittäviä arvosteluja, vaikkakin parhaita epigrammeja on luonnehdittu sattuviksi ja joidenkin sisällöstä on ollut hyötyä antiikintutkimuksen kannalta. Diogeneeseen ja tämän tuotantoon erityisen kriittisesti suhtautunut Friedrich Nietzsche esitti, että Diogenes olisi kirjoittanut (tai enimmäkseen kopioinut) koko filosofian historiansa lähinnä säilyttääkseen omat runonsa jälkipolville osana teosta; hän nimittäin tiesi, etteivät hänen keskinkertaiset runonsa muutoin säilyisi. Nietzschen näkemys on kuitenkin täysin spekulatiivinen ja vailla filologisia perusteluja.
Tina(II)kloridi

Tina(II)kloridi (SnCl2) on tina- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa pelkistimenä ja päällystettäessä metallipintoja tinalla elektrolyyttisesti. Tina(II)kloridi on tärkein tina(II)suoloista.
Ominaisuudet.
Tina(II)kloridi on huoneenlämpötilassa kiinteää valkoista ainetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen dihydraatti (SnCl2·2H2O). Yhdiste liukenee helposti veteen ja myös moniin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin ja asetoniin. Kiinteänä yhdiste säilyy pitkiäkin aikoja hapettumatta, mutta liuokset hapettuvat helposti esimerkiksi ilman hapen vaikutuksesta tina(IV)kloridiksi. Laimeissa liuoksissa voi tapahtua myös hydrolyysiä niukkaliukoiseksi tinahydroksidikloridiksi (Sn(OH)Cl). Tämä voidaan ehkäistä lisäämällä liuokseen happoa, kuten suolahappoa. Tina(II)kloridi on suhteellisen vahva pelkistin, joka pelkistää muun muassa Fe3+-ionit Fe2+-ioneiksi. Alkalimetallikloridien kanssa yhdiste muodostaa triklorostannaatti- tai tetraklorostannaattisuoloja.
Valmistus ja käyttö.
Kidevedetöntä tina(II)kloridia valmistetaan kuuman tinan ja vetykloridikaasun välisellä reaktiolla, tinan ja kloorin välisellä reaktiolla tai pelkistämällä tina(IV)kloridia metallisen tinan avulla. Liuotettaessa tinaa suolahappoon ja haihdutettaessa liuos kuiviin yhdiste kiteytyy dihydraattina. Tina(II)klorididihydraatista voidaan saada kidevedetöntä yhdistettä kuuman vetykloridikaasun tai väkevän rikkihapon avulla.
Sn + 2 HCl → SnCl2 + H2
Tärkein tina(II)kloridin käyttö on metallien elektrolyyttinen pelkistäminen tinalla. Elektrolyysiseos koostuu sulasta tina(II)kloridin ja kaliumkloridin seoksesta. Yhdistettä käytetään huomattavia määriä orgaanisessa synteesissä pelkistimenä muun muassa väriaineiden valmistuksessa. Se pelkistää muun muassa aromaattiset nitroyhdisteet amiineiksi, alifaattiset nitroyhdisteet oksiimeiksi tai hydroksyyliamiineiksi ja nitriilit aldehydeiksi. Se on myös hyvä katalyytti useissa orgaanisissa reaktioissa. Tina(II)kloridia voidaan käyttää myös ruoan lisäaineena. Sen E-koodi on E512 ja Suomessa sen käyttö on sallittu vain säilykeparsassa.
Olli Ahonen

Olli Ahonen (s. 5. huhtikuuta 1979 Helsinki) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 401 runkosarjaottelua tehopistein 44+53=97 ja keräten 104 jäähyminuuttia sekä 50 playoff-ottelua tehopistein 3+6=9 ja keräten neljä jäähyminuuttia. Ahonen oli pelityyliltään kahden suunnan "raataja". 
Ahosen ura päättyi vuonna 2006 olkapäävammaan hänen ollessa 27-vuotias. Hän toimii nykyisin finanssialalla.
Ura.
Seuraura.
Ahonen oli Espoon Jääklubin kasvatti. Hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa kuitenkin Helsingin IFK:ssa, jossa Ahonen voitti B-nuorten SM-pronssia vuonna 1996. HIFK:n SM-liigajoukkueessa hän debytoi kaudella 1997–1998, jolloin Ahonen pelasi siellä 14 runkosarja- ja viisi playoff-ottelua tehden kaksi osumaa. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Varsinaisella tulokaskaudellaan 1998–1999 Ahonen teki 48 runkosarjaottelussa tehot 4+6=10 sekä 11 playoff-ottelussa tehot 1+1=2. 
Kaudeksi 2000–2001 Ahonen siirtyi JYPiin. Hän kärsi alkukauden selkävaivoista ja pelasi runkosarjan aikana vain 34 ottelua, mutta Ahonen osoittautui kuitenkin hyväksi kakkossentteriksi ja teki 12 tehopistettä. Hän onnistui samassa roolissa myös kaudella 2001–2002, joka jäi myöskin hieman rikkonaiseksi, kun Ahonen joutui vuoden 2002 alussa noin kuudeksi viikoksi sivuun leukamurtuman takia. Hänen teholukemansa +7 oli Jyri Marttisen ohella JYPin paras.
Ahonen jatkoi kaudella 2002–2003 uraansa Espoo Bluesissa, jonka kanssa hän teki 2+1-vuotisen sopimuksen huhtikuussa 2002. Toisella Blues-kaudellaan 2003–2004 Ahonen teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+11=23. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä. Ahonen muodosti Bluesissa toimivan kakkosketjun Teemu Elomon ja Ladislav Kohnin kanssa. He lähtivät samalla koostumuksella kauteen 2004–2005, jolloin ketju ei kuitenkaan onnistunut samalla menestyksellä. Koko Blues kuitenkin pelasi heikon kauden ja jäi pudotuspelien ulkopuolelle.
Kaudella 2005–2006 Ahonen putosi Bluesin sentterihierarkiassa ja teki vain seitsemän tehopistettä. Hän päätti pitää seuraavan kauden välivuotta olkapäävamman vuoksi,
Maajoukkueura.
Ahonen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1998 ja 1999, joista ensimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Suomen kapteenina ja ykkössentterinä. Ahonen oli neljällä osumallaan joukkueen paras maalintekijä Eero Somervuoren kanssa. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1997 voittaen Euroopan-mestaruuden. Ahonen on toiminut myös sekä Suomen alle 18-vuotiaiden että alle 17-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina.
Ahonen on pelannut myös Suomen A-maajoukkueessa kaudella 2003–2004. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Tour -tasolla Sweden Hockey Gamesissa helmikuussa 2004.
Mustien ruusujen maa

Mustien ruusujen maa on Katri Alatalon fantasiatrilogia. Vaskikirjojen julkaisemasta sarjasta ovat ilmestyneet teokset "Karnin labyrintti" (2012) ja "Laulu kadonneesta saaresta" (2013). Kustantajan kuvauksen mukaan tarina on nuoren naisen kasvukertomus, joka kertoo toivosta ja etsimisestä. "Karnin labyrintti" oli Kuvastaja-palkintoehdokas.
Vastaanotto.
Anne Leinonen kirjoitti "Tähtivaeltaja"-lehdessä Alatalon esikoisromaanin ammentavan aineksia perinteisestä fantasiasta. ”Pakkaa hämmennetään poistamalla ne tavallisimmat kliseet: suurta pahaa vastustajaa ei ainakaan ensimmäisessä osassa ole, maailmaa ei ehkä pelastetakaan ja ennustuksia ei lueta. Matka on henkilökohtainen ja kiehtova.” "Portin" Erkki Widenius antoi tunnustusta kirjan kielelle ja sujuvalle kerronalle. Risingshadow-sivuston Iivari Koutonen kirjoitti, että kirjassa näkyvät esikoisteoksen heikkoudet ja vahvuudet. Ympäristökuvaus on elävää ja henkilöhahmot kiinnostavia. Muun muassa nimistö olisi kuitenkin tarvinnut hiomista.
Hyvästä on helppo pitää

Hyvästä on helppo pitää: Esseitä kirjoista ja kulttuurista helppouden aikakautena on Markku Soikkelin vuonna 2007 julkaistu esseekokoelma kulttuurista ja kirjallisuudesta.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Jukka Koskelaisen mukaan kirjan kulttuurikritiikki tarkoittaa joskus huolimattomia yleistyksiä, mutta myös mainioita kiteytyksiä.
Kameruninmetsäkutoja

Kameruninmetsäkutoja ("Ploceus batesi") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kameruninmetsäkutojaa tavataan harvinaisena Kamerunin etelä- ja länsiosissa. Sen kannaksi arvioidaan 350–1 500 yksilöä. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia, ja se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Mustaleukakutoja

Mustaleukakutoja ("Ploceus nigrimentus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustaleukakutojaa tavataan Angolassa, Kongossa ja Gabonissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Malawinkutoja

Malawinkutoja ("Ploceus bertrandi") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Malawinkutojaa tavataan Malawissa, Mosambikissa, Tansaniassa ja Sambiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kaitanokkakutoja

Kaitanokkakutoja ("Ploceus pelzelni") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kaitanokkakutojaa tavataan hajanaisella alueella Afrikan länsi-, keski- ja itäosissa. Lajin on kuvattu olevan yleinen, mutta paikallinen. Sen kannankehitys on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
God Is Dead?

God Is Dead? on heavy metal -yhtye Black Sabbathin kappale vuonna 2013 julkaistulta "13"-albumilta. Kappale julkaistiin ensimmäisenä singlenä albumilta, ja se on yhtyeen ensimmäinen Ozzy Osbournen kanssa julkaistu kappale sitten vuoden 1998. Kappaleen nimi ja kansikuva viittaavat Friedrich Nietzscheen, saksalaiseen filosofiin, joka kerran sanoi: ”Jumala on kuollut”.
Single saavutti 6. sijan UK Rock Charts -listalla. Suomessa se nousi virallisen singlelistan sijalle 19.
Kappale voitti myös Grammy palkinnon " Grammy Award for Best Metal Performance".
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 10. kesäkuuta 2013 ja sen ohjasi Peter Joseph, joka on "Zeitgeist"-elokuvien ohjaaja.
Gaboninkutoja

Gaboninkutoja ("Ploceus subpersonatus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Gaboninkutojaa tavataan Atlantin rannikkoalueella Angolassa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Gabonissa. Lajin kannaksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Gaboninkutoja on vähenemässä ja sen esiintymät sirpaloitumassa elinympäristöjen tuhoutumisen takia, ja laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Kerttukutoja

Kerttukutoja ("Ploceus luteolus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kerttukutojaa tavataan Afrikan länsi-, keski- ja itäosissa. Sen kannankehitys on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mirja Heikkilä (kirjailija)

Mirjam Elisabet Hedborg, kirjailijanimi Mirja Heikkilä (12. tammikuuta 1921 Viipuri – 30. kesäkuuta 2000 Turku) oli suomalainen kirjailija.
Heikkilä kirjoitti historiallisia romaaneja ("Aurajoen tytär","Unikankaren kellot","Verenpunainen vaakuna"), jotka sijoittuvat 1500- ja 1600-lukujen Turkuun. Viimeinen kirja työnimeltään "Rautatori" jäi käsikirjoitusvaiheeseen.