tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sergei Sazonov

Sergei Dmitrijevitš Sazonov (10. elokuuta 1860 Rjazanin alue – 25. joulukuuta 1927 Nizza, Ranska) oli venäläinen diplomaatti, joka toimi Venäjän ulkoministerinä vuosina 1910–1916. Hän vaikutti ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen vuonna 1914.
Elämäkerta.
Sazonov aloitti Venäjän ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1883 ja työskenteli vuodesta 1890 Länsi-Euroopassa, muun muassa Venäjän Lontoon-suurlähetystössä. Vuosina 1906–1909 hän oli lähettiläänä Vatikaanissa. Sazonov nimitettiin toukokuussa 1909 Venäjän varaulkoministeriksi. Hän oli tuolloisen pääministerin Pjotr Stolypinin lanko. Venäjän ulkoministeriksi Sazonov nimitettiin Aleksandr Izvolskin seuraajana 11. lokakuuta 1910. Sazonov pyrki säilyttämään Venäjän läheiset suhteet Ranskaan ja Isoon-Britanniaan, mutta myös parantamaan suhteita Saksaan. Hän halusi myös säilyttää "status quon" Balkanilla ja ainakin kohtalaiset suhteet Turkkiin, mutta ei voinut estää Balkanin liiton muodostamista. Vaikka Balkanin liitto lisäksi suuntautui Venäjän toiveiden vastaisesti Turkkia eikä Itävalta-Unkaria vastaan, Sazonov katsoi parhaaksi asettua diplomaattisesti tukemaan sitä.
Niin sanotun heinäkuun kriisin puhjettua vuonna 1914 Sazonov neuvoi aluksi Serbian hallitusta suostumaan Itävalta-Unkarin vaatimuksiin sodan välttämiseksi. Kun Itävalta-Unkari kuitenkin uhkasi Serbiaa sodalla, Sazonov ilmoitti ettei Venäjä sallisi Serbian kukistamista ja kannusti 30. heinäkuuta tsaari Nikolai II:ta määräämään täyden liikekannallepanon. Tämän seurauksena Saksa julisti 1. elokuuta sodan Venäjälle ja maailmansota alkoi. Sodan alkuvuosina Sazonov keskittyi hahmottelemaan Venäjän sodanpäämääriä. Turkin liityttyä sotaan Venäjää vastaan marraskuussa 1914 hän valitsi yhdeksi päätavoitteista Konstantinopolin ja Turkin salmien hallinnan vaatimisen Venäjälle, ja sai tälle myös Ranskan ja Ison-Britannian hyväksynnän maaliskuussa 1915. Tsaari Nikolai II ei kuitenkaan hyväksynyt Sazonovin ehdotusta autonomian myöntämisestä Puolalle. Tsaaritar Aleksandra ja häntä tukeneet konservatiiviset piirit alkoivat vaatia Sazonovin eroa, ja lopulta Nikolai II erotti ulkoministerinsä 5. elokuuta 1916. Sazonov oli tuolloin lomalla Suomessa. Sazonov nimitettiin kuolleen Aleksandr Benckendorffin tilalle Venäjän suurlähettilääksi Lontooseen tammikuussa 1917, siis vain hieman ennen helmikuun vallankumousta, mutta Venäjän väliaikainen hallitus erotti hänet jo toukokuussa ennen kuin hän ehti matkustaa asemapaikalleen.
Venäjän sisällissodan puhjettua kenraali Anton Denikinin johtama valkoinen hallitus lähetti vuonna 1918 Sazonovin edustajanaan Pariisiin. Sazonov toimi 1918–1919 Pariisista käsin sekä Denikinin että amiraali Aleksandr Koltšakin johtaman valkoisen hallituksen ulkoministerinä. Hän oli johtava henkilö Venäjän valkoisten hallitusten yhteiseksi ulkomaandelegaatioksi tarkoitetussa venäläisessä poliittisessa neuvottelukunnassa ja osallistui Venäjän valkoisten epävirallisena edustajana Pariisin rauhankonferenssiin. Sazonov asui loppuikänsä Ranskassa. Hän julkaisi muistelmansa hieman ennen kuolemaansa vuonna 1927.
Ranskanräätäli

Ranskanräätäli ("Monochamus galloprovincialis") on kookas, musta ja pitkätuntosarvinen kovakuoriaislaji.
Koko ja ulkonäkö.
Ranskanräätäli on melko kookas, 15–22 mm pitkä, musta kovakuoriainen, jonka peitinsiivissä on usein nähtävissä hieman vihertävää kiiltoa. Peitinsiivet ovat pituuteensa nähden melko leveät, profiililtaan laakeat ja niissä on etenkin naaraalla kellertävien karvojen muodostamia laikkuja, jotka saattavat koirailta puuttua kokonaan. Peitinsiipien tyvellä keskellä selkää olevassa kilvekkeessä on karvaton alue, joka ulottuu kilvekkeen etureunasta suunnilleen sen puoleen väliin. Etuselän sivuilla on suuri, terävä hammas ja koiraan tuntosarvet ovat yli kaksi kertaa ruumiin pituiset ja naaraallakin hieman ruumista pitemmät. Muun muassa Suomessa tavattavalla alalajilla "M. g. pistor" raajat ovat mustat, kun taas Keski-Euroopassa tavattavalla alalajilla "M. g. galloprovincialis" raajat ovat punaiset. Takimmaisen raajaparin nilkkojen tyvijaoke on suhteellisen lyhyt ja muodoltaan kolmiomainen.
Ranskanräätäli muistuttaa suuresti suutaria ("Monochamus sutor") sekä idänräätäliä ("Monochamus urussovii") ja lajien erottaminen toisistaan vaatii tarkkuutta.
Levinneisyys.
Lajia tavataan Pohjois-Afrikasta Euroopan kautta Lähi-itään ja Siperiaan. Suomessa ranskanräätäliä tavataan Ahvenanmaalta ja etelärannikolta Etelä-Lappiin saakka, mutta se harvinaistuu pohjoista kohti.
Elinympäristö ja elintavat.
Ranskanräätäli on täysin mäntyyn sidoksissa oleva laji. Aikuiset kuoriaiset ovat liikkeellä heinä-elokuussa, ja ne syövät nilaa elävien mäntyjen latvuksissa. Ne suosivat elinpaikkoinaan aurinkoisia ympäristöjä. Naaraat munivat vähän aikaa sitten kuolleiden mäntyjen rangoille ja oksille tai elävien puiden kuoleville oksille. Erityisesti suosiossa ovat tuulen kaatamat puut, hakkuualueille jääneet latvukset sekä puutavaran säilytyspaikat.
Toukat elävät aluksi kuoren alla nilakerroksessa, mutta jyrsivät myöhemmin puun sisään vinosti suuntautuvan, poikkileikkaukseltaan soikean, vajaan senttimetrin levyisen käytävän. Käytävään liittyy puun pinnassa oleva laakea, allasmainen onkalo, joka täyttyy toukan tuottamasta puupurusta ja josta purua saattaa levitä myös kuoren ulkopuolelle. Toukka talvehtii käytävässä puun sisällä. Noin 90 % toukista toukkakehitys kestää kaksi vuotta, muilla yhden vuoden. Täysikasvuinen toukka koteloituu lähelle puun pintaa ja aikuinen kuoriainen poistuu pyöreän, noin 6–8 mm läpimittaisen reiän kautta.
Ranskanräätälin toukkien käytävät voivat tehdä pöllipinoihin varastoidusta puutavarasta sahatavaraksi kelpaamatonta. Tuhoja voidaan torjua välttämällä puutavaran pitkää varastointia. Etelämpänä Euroopassa ranskanräätäli on mäntyankeroisen ("Bursaphelenchus xylophilus") merkittävin levittäjä.
Aleksei Lobanov-Rostovski

Aleksei Borisovitš Lobanov-Rostovski (; 30. joulukuuta 1824 Voronežin alue – 30. elokuuta 1896 Šepetovka) oli venäläinen ruhtinas ja diplomaatti, joka toimi Venäjän ulkoministerinä vuosina 1895–1896.
Lobanov-Rostovski aloitti diplomaattiuransa vuonna 1844 ja hänet nimitettiin 1859 Venäjän edustajaksi Konstantinopoliin. Hän vetäytyi työelämästä vuonna 1863, mutta palasi myöhemmin takaisin virkauralleen ja toimi suurlähettiläänä Konstantinopolissa 1878–1879, Lontoossa 1879–1882, Wienissä 1882–1894 ja Berliinissä 1894–1895. Hänet nimitettiin ulkoministeriksi 10. maaliskuuta 1895. Lobanov tuki edellisenä vuonna solmittua liittoa Ranskan kanssa ja pyrki parantamaan suhteita Saksaan ja Itävalta-Unkariin. Lisäksi hän sai sovittua Venäjän ja Bulgarian välillä vuodesta 1886 vallinneet erimielisyydet.
Päähuomionsa Lobanov suuntasi kuitenkin Itä-Aasian suunnalle. Vuosina 1894–1895 käydyn Kiinan ja Japanin välisen sodan päätteeksi huhtikuussa 1895 solmitun Shimonosekin rauhan mukaan Kiina olisi luovuttanut Japanille Formosan, Peskadorit sekä Liaotungin niemimaan. Lobanov oli valmis hyväksymään tämän, mutta valtiovarainministeri Sergei Witte ja tsaari Nikolai II olivat toista mieltä. Niinpä Lobanov painosti Ranskan ja Saksan tuella huhtikuussa 1895 Japanin luopumaan vaateistaan Liaotungin niemimaahan. Lisäksi hän solmi 3. heinäkuuta 1896 Kiinan kanssa salaisen sopimuksen, jossa Venäjä lupautui suojelemaan Kiinaa hyökkäyksiltä ja vastineeksi Kiina salli Venäjän rakentaa Kiinan itäisen rautatien Vladivostokiin ja ottaa sitä ympäröivän Pohjois-Mantšurian alueen vaikutuspiiriinsä. Lobanov kuoli muutamaa kuukautta tämän jälkeen.
Matti Rämö (matkakirjailija)

Matti Rämö (s. 1962) on suomalainen toimittaja ja matkakirjailija. Hän on tehnyt polkupyörällä matkoja Euroopassa, Afrikassa ja Aasiassa ja on julkaissut matkoistaan yhdeksän kirjaa vuosina 2009–2019. Rämö työskentelee Yleisradion Teksti-TV:n toimittajana ja on koulutukseltaan maantieteilijä. Hän on selostanut matkojaan reaaliaikaisesti myös Yleisradion verkkosivuilla ilmestyvässä blogissaan.
Riikka Slunga-Poutsalo

Riikka Pirjo Maaria Slunga-Poutsalo (s. 23. huhtikuuta 1971 Alatornio) on suomalainen perussuomalaisten poliitikko ja entinen kansanedustaja. Slunga-Poutsalo on toiminut kesäkuusta 2023 lähtien valtiovarainministeri Riikka Purran valtiosihteerinä. Aikaisemmin Slunga-Poutsalo on toiminut mm. perussuomalaisten puoluesihteerinä vuosina 2013–2019.
Ura.
Slunga-Poutsalo liittyi perussuomalaisiin keväällä 2008. Hänet valittiin Lohjan kaupunginvaltuustoon ensimmäisen kerran vuoden 2008 kunnallisvaaleissa
ja uudelleen vuonna 2012. Hän on Lohjan kaupunginhallituksen varapuheenjohtaja kaudella 2013–2016.
Kesäkuussa 2013 Slunga-Poutsalo valittiin perussuomalaisten puoluesihteeriksi. Hän oli työskennellyt puolueen järjestösihteerinä maaliskuusta 2013 ja aiemmin vuosina 2011–2012. Hän on toiminut myös puolueensa puoluevaltuuston (2009–2011) ja -hallituksen (2011–2012) jäsenenä. Hänen muihin luottamustehtäviinsä on kuulunut muun muassa Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin hallituksen varapuheenjohtajuus. Vuoden 2019 puoluekokouksessa Slunga-Poutsalo ei asettunut ehdolle puoluesihteeriksi.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa hänet valittiin kansanedustajaksi Uudenmaan vaalipiiristä perussuomalaisten listalta 4247 äänellä.
Yksityiselämä.
Slunga-Poutsalo on koulutukseltaan rakennuspiirtäjä ja on toiminut vuodesta 2000 yrittäjänä Finn-TK Oy:ssä. Hänellä on kolme aikuista lasta.
Mihail Muravjov

Mihail Nikolajevitš Muravjov (; 19. huhtikuuta 1845 Grodno – 21. kesäkuuta 1900 Pietari) oli venäläinen kreivi ja diplomaatti, joka toimi Venäjän ulkoministerinä vuosina 1897–1900. Hän ajoi Venäjän laajentumista Kaukoitään.
Mihail Muravjovin isoisä oli Mihail Muravjov-Vilenski, joka kukisti ankarilla otteilla vuoden 1863 Puolan kapinan Liettuassa. Muravjovin isä oli Grodnon alueen kuvernööri. Muravjov työskenteli Venäjän ulkoministeriössä vuodesta 1864 ja toimi muutaman vuoden Venäjän lähettiläänä Tanskassa ennen nimitystään ulkoministeriksi.
Muravjov kannatti valtakunnan laajentamista Mantšuriassa ja ehdotti Port Arthurin sekä Dalnyn satamien valtaamista Liaotungin niemimaalla. Hänen maaliskuussa 1898 Kiinan kanssa solmimansa sopimus luovutti koko niemimaan 25 vuodeksi Venäjän hallintaan ja antoi Venäjälle luvan rakentaa rautatieyhteys Port Arthurista Harbiniin, josta oli Kiinan itäisen rautatien ansiosta yhteys Venäjän muuhun rautatieverkkoon. Iso-Britannia ja Japani eivät pitäneet Venäjän aseman vahvistumisesta Kaukoidässä, joten Muravjov solmi huhtikuussa 1899 Britannian kanssa sopimuksen, jossa maat tunnustivat toistensa etupiirit Kiinassa. Suhteita Japaniin hän ei sen sijaan kyennyt parantamaan, ja maiden välille kehittynyt eripura johti myöhemmin Venäjän–Japanin sodan puhkeamiseen.
Tsaari Nikolai II:n vaatimuksesta Muravjov esitti tammikuussa 1899 kansainvälistä aseidenriisuntakokousta, joka sitten kokoontui Haagissa touko–heinäkuussa samana vuonna. Kokouksen tuloksena syntyi ensimmäinen Haagin sopimus.
Punkabilly

Punkabilly tai punk-a-billy on psychobillyn alalaji, sekoitus punk rockia ja rockabillyä. (Kutsutaan myös hellbillyksi.) 
Tyyli syntyi Yhdysvalloissa ja Englannissa 1970-luvun lopulla. Varhaisimpia yhtyeitä 70-luvulla oli The Cramps.
Bra (kaupunki)

Bra on kaupunki Cuneon maakunnassa Piemontessa. Se sijaitsee Torinosta viisikymmentä kilometriä etelään. Kaupungin pinta-ala on 60 km² ja väkiluku noin 30 000. Kaupunki tunnetaan Slow Food -liikkeen keskuspaikkana.
Aiheesta muualla.
Kaupungin viralliset sivut
Vladimir Lamsdorff

Vladimir Nikolajevitš Lamsdorff (, "Lamsdorf"; 6. tammikuuta 1845 Pietari – 19. maaliskuuta 1907 San Remo, Italia) oli venäläinen kreivi ja diplomaatti, joka toimi Venäjän ulkoministerinä vuosina 1901–1906.
Lamsdorff kuului alkujaan westfalenilaiseen aatelissukuun, joka oli asettunut 1400-luvulla Kuurinmaalle ja saanut 1817 kreivin arvon Venäjän aatelissa. Lamsdorff aloitti uransa Venäjän ulkoministeriössä 1866 ja yleni vuoteen 1892 mennessä ulkoministerin apulaiseksi. Hänet nimitettiin elokuussa 1900 virkaatekeväksi ja seuraavan vuoden tammikuussa varsinaiseksi ulkoministeriksi. Lamsdorffin ulkoministerikaudella Venäjä ja Itävalta-Unkari saivat lokakuussa 1903 sovittua yhteisestä politiikasta Makedoniassa syntyneen kansannousun suhteen niin sanotun Mürzstegin ohjelman muodossa. Hän pyrki myös säilyttämään Venäjän suhteet Japaniin rauhanomaisina, mutta ei kyennyt estämään Venäjän–Japanin sodan puhkeamista helmikuussa 1904. Sodan aikana Venäjän ja Ison-Britannian välille uhkasi syntyä konflikti niin sanotun Doggermatalikon välikohtauksen seurauksena, mutta Lamsdorffin ponnistelujen ansiosta asiaan saatiin rauhanomainen ratkaisu. Tavatessaan toisensa heinäkuussa 1905 Venäjän tsaari Nikolai II ja Saksan keisari Vilhelm II päättivät solmia Koiviston sopimuksena tunnetun puolustusliiton maidensa välillä. Heti kuultuaan sopimuksesta Lamsdorff taivutteli Nikolain hautaamaan sen, sillä Ranska oli Venäjän pääliittolainen.
Lamsdorff jätti ulkoministerin tehtävät toukokuussa 1906 ja hänet nimitettiin Venäjän valtakunnanneuvoston jäseneksi.
Juan Godayol Colom

Juan Godayol Colom (s. 4. syyskuuta 1943 Mataró) on Perussa toimiva espanjalainen roomalaiskatolinen piispa.
Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 13. elokuuta 1972 ja nimitettiin Ayavirin alueprelatuurin johtoon 4. joulukuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. tammikuuta 1992. Pääkonsekraattorina toimi Luigi Dossena, jota avustivat Fernando Vargas Ruiz de Somocurcio ja José Ramón Gurruchaga Ezama. 
Godayol Colom erosi tehtävistään prelaattina 18. helmikuuta 2006.
Pablo Lizama Riquelme

Pablo Lizama Riquelme (s. 4. kesäkuuta 1941 Santiago de Chile) on chileläinen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 6. heinäkuuta 1967 ja nimitettiin Illapelin alueprelatuurin johtoon 19. joulukuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. maaliskuuta 1986. Pääkonsekraattorina toimi Juan Francisco Fresno Larraín, jota avustivat Carlos González Cruchaga ja José Joaquín Matte Varas. 
Lizama Riquelme sai 24. helmikuuta 1988 nimityksen Talcan vihkipiispaksi. 4. huhtikuuta 1991 hänet nimitettiin Melipillan piispaksi ja 4. tammikuuta 1999 Chilen sotilaspiispaksi. 27. helmikuuta 2004 Lizama Riquelme sai nimityksen Antofagastan koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja 26. marraskuuta 2004 hänestä tuli sen arkkipiispa.
Lizama Riquelme sai 9. lokakuuta 2012 lisäksi nimityksen apostoliseksi hallitsijaksi Iquiquen hiippakuntaan.
SV Kaltern/Caldaro

SV Kaltern/Caldaro on italialainen jääkiekkojoukkue Caldaron kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 1962 ja se pelaa Italian Hockey Leaguessa.
Peter Pan ja merirosvot

Peter Pan ja merirosvot (eng Fox's Peter Pan and the Pirates tai Peter Pan and the Pirates) on yhdysvaltalainen piirrosanimaatiosarja. Sarja perustuu J. M. Barrien samannimiseen näytelmään. Toisaalta mukana on monia uusia seikkailuja ja hahmoja. 
Sarjan kuvaus.
Sarja rakentui suurimmilta osin Peter Panin ja merirosvojen välille, mutta heistä erityisesti Kapteeni Koukun ja puosu "Kieron" välille. 
Kapteeni Koukku on katkeroitunut, koska menetti toisen kätensä taistellessaan Peter Pania vastaan. Koukku on vannonut, että merirosvot eivät lähde Mikä-Mikä-Maasta ennen kuin hän on saanut kostonsa. Sarjan aikana Koukku yrittää tätä usein eri keinoin ja monta kertaa, tosin onnistumatta.
Monissa sarjan jaksoissa seikkaillaan tunnetuissa Mikä-Mikä-Maan osissa, kuten "Maanalaisessa kodissa", "Maanataisaarella", "Intiaanikylässä" ja "Merenneitojen laguunissa". Sarjaan on myös lisätty uusia paikkoja, kuten "Kuningas Ukkuokin kuningaskunta" tai "Kuu". Muutamissa jaksoissa kerrotaan tapahtumista ennen sarjaa. Lisäksi joissain tarinoissa on mukana teemoja mm. Jules Verneltä, Siegfried Wagnerilta jaWilliam Shakespearilta.
Hahmot.
Kadonneet pojat
Merirosvot
Intiaanit
Keijut ja muut hahmot 
Sarja Suomessa.
Suomessa sarjaa esitettiin MTV3 kanavalla 1995–1998. Sarjan suomenkielisen jälkiäänityksen teki Agapio Racing Team. Suomessa jaksojen esitysjärjestys poikkesi jonkin verran alkuperäisestä. Suomessa sarjan viimeinen Jakso oli Mikä-Mikä-Maan tuho, vaikka virallisen järjestyksen mukaan se oli Poika, joka kasvoi isoksi – osa 2.
Natalia Kuikka

Natalia Kuikka (s. 1. joulukuuta 1995 Kemi) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Yhdysvaltain NWSL-sarjassa pelaavaa Chicago Starsia. Hänet valittiin vuosina 2017, 2020, 2021, 2022 ja 2023 Palloliiton vuoden naispelaajaksi. Kuikka voitti kauden 2022 NWSL-liigan mestaruuden Portland Thornsin joukkueessa. Urheilutoimittajain liitto nimesi hänet 2022 vuoden jalkapalloilijaksi.
Ensimmäiset naisten maaottelunsa Kuikka pelasi kesäkuussa 2013 Ranskaa ja Sveitsiä vastaan. Vuoden 2013 EM-kilpailuissa hän tuli vaihtopelaajana kentälle kaikissa Suomen kolmessa ottelussa. Vuoden 2022 EM-kilpailuissa hän tuli ensimmäisessä ottelussa 66. minuutilla vaihdosta kentälle ja pelasi täydet minuutti kahdessa muussa ottelussa. Kesäkuun 2025 loppuun mennessä hän on pelannut 99 naisten maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki EM-karsintaottelussa Espanjaa vastaan lokakuussa 2015, toisen EM-karsintaottelussa Irlantia vastaan kesäkuussa 2016, kolmannen EM-karsintaottelussa Kyprosta vastaan marraskuussa 2019 ja neljännen EM-jatkokarsintaottelussa Skotlantia vastaan joulukuussa 2024. Kuikka edusti Suomea Kanadassa pidetyissä vuoden 2014 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Kotimaassa Kuikka edusti viimeksi kemiläistä Merilappi Unitedia, josta hän siirtyi kesällä 2015 Yhdysvaltain yliopistosarjaan. Merilappi Unitedissa pelatessaan hänet valittiin kaudella 2012 naisten Ykkösen parhaaksi pelaajaksi.
Kuikka valmistui vuoden 2018 lopussa Yhdysvalloissa Floridan osavaltionyliopistosta kriminologiksi ja voitti Yhdysvaltain naisten yliopistosarjan mestaruuden koulunsa joukkueessa ja valittiin koko sarjan parhaaksi pelaajaksi. Keväällä 2019 Kuikka siirtyi Ruotsiin naisten pääsarjaan eli Damallsvenskaniin ja siellä pelaavaan pelaavaan Göteborgiin. Lokakuussa 2020 hän solmi Portland Thornsin kanssa vuoden 2021 alusta alkavan kaksivuotisen sopimuksen. Hän pelasi Portlandissa kolmen vuoden aikana 59 NWSL:n ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hän siirtyi tammikuussa 2024 Chicago Starsiin.
Sigrid Sundgren-Schnéevoigt

Sigrid Ingeborg Schnéevoigt [šne:foht] (o.s. Sundgren; 17. kesäkuuta 1878 Helsinki – 14. syyskuuta 1953) oli suomalainen pianisti.
Sigrid Sundgren-Schnéevoigt opiskeli pianonsoittoa Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1886–1894 muiden muassa William Dayasin johdolla ja Berliinissä Ferruccio Busonin johdolla vuosina 1894–1897. Vuonna 1898 hän avioitui sellisti-kapellimestari Georg Schnéevoigtin kanssa, ja yhdessä he esittivät kamari- ja orkesterimusiikkia. Sundgren-Schnéevoigt teki konserttikiertueita Euroopassa, Amerikassa ja Australiassa, osittain yhdessä puolisonsa kanssa, ja ulkomailla häntä verrattiin sellaisiin pianisteihin kuin Raul Pugnoon, Sophie Menteriin ja Teresa Carreñoon.
Schnéevoigt oli myös pianonsoitonopettaja. Hän opetti Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1908–1910 ja 1912–1914 sekä antoi yksityisopetusta sekä Suomessa että ulkomailla. Hänen oppilaitaan olivat Kosti Vehanen, Ernst Linko ja Margaret Kilpinen.
Nea-Stina Liljedahl-Martinez

Nea-Stina Liljedahl-Martinez (o.s. Liljedahl, s. 16. tammikuuta 1993) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edusti viimeksi kaudella 2022 Kansallisessa Liigassa Nurmijärven Jalkapalloseuraa. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja tai keskikenttäpelaaja.
Liljedahl-Martinez on liigassa edustanut aiemmin Helsingin Jalkapalloklubia kauteen 2012 saakka ja FC Honkaa kausina 2013–2016. Kausina 2017–2021 hän pelasi Ykkösessä PK Keski-Uusimaan joukkueessa. Hän kuului Suomen naisten maajoukkueeseen vuoden 2013 EM-kisoissa mutta ei päässyt siellä pelaamaan yhtään ottelua.
Cole Harbour

Cole Harbour on 25 000 asukkaan lähiö (aiempi kaupunki) Kanadassa Nova Scotian provinssin pääkaupungissa Halifaxissa Nova Scotian saarella Atlantin valtameren rannikolla. Se on osa noin 93 000 asukkaan valtiollisten vaalien Dartmouth—Cole Harbourin äänestysaluetta.
Siellä järjestetään syksyisin sadonkorjuujuhlan nimellä kulkeva ilmainen musiikkijuhla "Country Harvest Music Festival" oheistapautumineen. 
Cole Harbour on NHL-pelaajien Sidney Crosbyn ja Nathan MacKinnonin entinen kotikaupunki.
Jossu

"Jossu" on rap-artisti Cheekin ensimmäinen single hänen kahdeksannelta studioalbumiltaan "Kuka muu muka". Kappale sai ensisoittonsa YleX:llä 31. toukokuuta 2013, ja se julkaistiin musiikkivideona päivää myöhemmin. Kappaleella vierailee reggaeartisti Jukka Poika, ja se sisältää samplen Taikapeili-yhtyeen kappaleesta "Jos sulla on toinen". "Jossu" on myös vuoden 2013 virallinen kesäkumikappale. Kappale nousi myös Suomen virallisen singlelistan, Latauslistan ja Finnish Dance Chartin ensimmäiselle sijalle. Kappale on noussut myös Suomen Spotifyn kuunnelluimmaksi kappaleeksi.
Arvostelu.
Suursuosiostaan huolimatta kappale sai osakseen myös kritiikkiä. Kappaletta arvosteltiin muun muassa blogikirjoituksessa, jossa sen kerrottiin lietsovan kielteisiä asenteita naisten seksuaalisuutta kohtaan. Kappale on herättänyt ristiriitaisia mielipiteitä myös YouTubessa ja Facebookissa.
Antti Munukka

Antti Munukka (s. 3. maaliskuuta 1982 Helsinki) on suomalainen jalkapalloerotuomari. Munukka on tuomaroinut 2014 FIFA World Cupin karsinnoissa, Veikkausliigassa (vuodesta 2010) ja Eurooppa-liigassa.
Munukka palkittiin Suomessa vuoden ansioituneimpana mieserotuomarina vuosina 2012 ja 2016.
Itä–Länsi-ottelu 1957

Vuoden 1957 Pesäpallon Itä–Länsi-ottelu pelattiin Hesperiassa 8. syyskuuta. Tämä oli kaikkiaan 23. Itä-Länsi-ottelu ja kuudestoista ja toinen perättäinen, joka pelattiin Helsingissä. Katsojamääräksi ilmoitettiin 5000.
Ensimmäisen ja viimeisen kerran järjestettiin myös Itä–Länsi B-ottelu. Se pelattiin samana päivänä varsinaisen ottelun kanssa. Pelipaikkana oli Hamina. Länsi voitti kamppailun juoksuin 7–4.
Juoksulista.
Länsi aloitti sisällä.
Cirilo Flores

Cirilo B. Flores (20. kesäkuuta 1948 Corona, Kalifornia – 6. syyskuuta 2014 San Diego) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Orange in Californian hiippakuntaan Norman Francis McFarland 8. kesäkuuta 1991. Hänet nimitettiin saman hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Quizan titulaaripiispaksi 5. tammikuuta 2009, ja piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Tod David Brown, jota avustivat Norman Francis McFarland ja Dominic Mai Luong. 
Flores sai 4. tammikuuta 2012 nimityksen San Diegon koadjuuttoripiispaksi.
Vitolo

Víctor Machín Pérez eli Vitolo (s. 2. marraskuuta 1989 Las Palmas, Kanariansaaret) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Getafea. Vitolo on luontaiselta pelipaikaltaan vasen laitalinkki, mutta hän voi pelata tarvittaessa myös hyökkääjänä.
Seurajoukkueura.
Vitolo on Unión Deportiva Las Palmasin junioriakatemian kasvatti. Vitolo pelasi seuran reservijoukkueessa vuodet 2008–2010, jonka jälkeen hänet nostettiin edustusjoukkueeseen. Ensimmäisen ottelunsa edustusjoukkueessa hän pelasi 28. elokuuta 2010 Gimnàstic Tarragonaa vastaan. Hän teki ensimmäisen maalinsa 11. syyskuuta 2010 pelatussa ottelussa Alcorcónia vastaan.
28. kesäkuuta 2013 Vitolon vahvistettiin siirtyvän Sevillaan 3 miljoonan euron siirtokorvauksella.
José García y Goldaraz

José García y Goldaraz (27. lokakuuta 1893 – 10. heinäkuuta 1973) oli espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Vitorian hiippakuntaan 21. joulukuuta 1918 ja nimitettiin Orihuelan hiippakunnan johtoon 10. elokuuta 1944. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gaetano Cicognani, jota avustivat Leopoldo Eijo y Garay ja Luis Almarcha Hernández. 
García y Goldaraz sai 25. elokuuta 1953 nimityksen Valladolidin arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 15. marraskuuta. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 2. heinäkuuta 1970, jolloin hän sai vielä nimityksen Ferentiumin titulaariarkkipiispaksi. Hän erosi myös titulaariarkkihiippakunnan johdosta 11. joulukuuta 1970.
Pedro Cantero Cuadrado

Pedro Cantero Cuadrado (23. helmikuuta 1902 Carrión de los Condes – 19. joulukuuta 1978) oli espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 22. maaliskuuta 1926 ja nimitettiin Barbastron hiippakunnan johtoon 19. joulukuuta 1951. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. huhtikuuta 1952. Pääkonsekraattorina toimi Leopoldo Eijo y Garay, jota avustivat José Souto Vizoso ja Arturo Tabera Araoz. 
Cantero Cuadrado sai 22. lokakuuta 1953 nimityksen Huelvan piispaksi ja 20. toukokuuta 1964 Zaragozan arkkipiispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja jäi eläkkeelle 3. kesäkuuta 1977.
John Baskerville

John Baskerville (28. tammikuuta 1706 Wolverley – 8. tammikuuta 1775 Birmingham) oli brittiläinen liikemies, keksijä, kirjanpainaja, kirjainopettaja ja kalligrafi. Hänet tunnetaan parhaiten hänen vuonna 1756 suunnittelemastaan ja hänen nimeään kantavasta kirjaintyypistä.
Oman kirjapainon Baskerville perusti vuonna 1752 ja Cambridgen yliopiston kirjanpainajana hän toimi vuosina 1758-1768.
José Ignacio Munilla Aguirre

José Ignacio Munilla Aguirre (s. 13. marraskuuta 1961) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Sebastiánin hiippakuntaan 29. kesäkuuta 1986 ja nimitettiin Palencian hiippakunnan johtoon 24. kesäkuuta 2006. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Manuel Monteiro de Castro, jota avustivat Juan María Uriarte Goiricelaya ja Rafael Palmero Ramos. 
Munilla Aguirre sai 21. marraskuuta 2009 nimityksen San Sebastiánin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 9. tammikuuta 2010.
Sami Karppinen (jääkiekkovalmentaja)

Sami Karppinen on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimii Suomi-sarjajoukkue Nokian Pyryn päävalmentajana. Karppisella on pelaajataustaa II-divisioonasta, jossa hän pelasi hyökkääjänä.
Ura.
Pelaajaura.
Karppinen siirtyi Oulun Kärppien C-nuorista TuTon A-nuorten I-divisioonajoukkueeseen kaudeksi 1994–1995. Kaudella 1995–1996 hän pelasi samaa sarjaa Raahe-Kiekossa, jossa Karppinen pelasi myös ensimmäiset miesten pelinsä II-divisioonassa. Kaudella 1996–1997 hän pelasi II-divisioonaa Kajaanin Hokissa ja kaksi viimeistä kauttaan Haukiputaan Ahmoissa.
Valmentajaura.
Karppinen toimi jo kaudella 2005–2006 nykyisen Ässien päävalmentajan Pekka Virran apuvalmentajana KalPan A-nuorissa. Virran noustua KalPan SM-liigajoukkueen päävalmentajaksi syyskuussa 2006 Karppinen nousi puolestaan KalPan A-nuorten päävalmentajaksi. Hän johdatti joukkueen A-nuorten Suomenmestaruuteen keväällä 2008.
Karppisella olisi ollut vielä sopimus KalPan A-nuorten kanssa kaudelle 2010–2011, mutta hän kuitenkin purki sopimuksensa siirryttään 1+1-vuotisella sopimuksella Mestis-joukkue Kajaanin Hokin päävalmentajaksi. Karppisen pesti Hokissa jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä hänet erotettiin lokakuussa, kun joukkue oli sarjataulukossa toiseksi viimeisenä. Kaudeksi 2011–2012 Karppinen siirtyi Tampereen Ilveksen A-nuorten päävalmentajaksi.
Kahden Ilveksessä vietetyn kauden vuoden Karppinen palasi kaudeksi 2013–2014 Pekka Virran aisapariksi ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Porin Ässien apuvalmentajaksi.
Helmikuussa 2015 Suomi-sarjajoukkue Nokian Pyry tiedotti Karppisen tehneen 1+1-vuotisen sopimuksen. Karppinen aloitti päävalmentajan tehtävät Pyryssä 1. toukokuuta 2015.
José Alves Matoso

José Alves Matoso (18. helmikuuta 1860 Côja – 1. helmikuuta 1952) oli portugalilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 16. heinäkuuta 1882 ja nimitettiin Guardan hiippakunnan johtoon 3. lokakuuta 1914. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. maaliskuuta 1915. Pääkonsekraattorina toimi António José de Souza Barroso, jota avustivat António Moutinho ja João Evangelista de Lima Vidal. Alves Matoso asetettiin virkaansa 18. huhtikuuta. 
Alves Matoso kuoli 91-vuotiaana virassa.
António dos Santos

António dos Santos (14. huhtikuuta 1932 Vagos – 26. maaliskuuta 2018) oli portugalilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Aveiron hiippakuntaan 1. heinäkuuta 1956 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Tabboran titulaaripiispaksi 6. joulukuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. huhtikuuta 1976. Pääkonsekraattorina toimi Giuseppe Maria Sensi, jota avustivat Manuel d'Almeida Trindade ja Manuel Dos Santos Rocha. 
Dos Santos sai 17. marraskuuta 1979 nimityksen Guardan piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 1. joulukuuta 2005.
Gilberto Jiménez Narváez

Gilberto Jiménez Narváez (18. helmikuuta 1937 Abejorral – 20. lokakuuta 2015) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 1. syyskuuta 1963 ja nimitettiin Riohachan hiippakunnan johtoon 16. heinäkuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Flavio Calle Zapata, jota avustivat Félix María Torres Parra ja Alberto Giraldo Jaramillo.
Jiménez Narváez erosi tehtävistään 8. maaliskuuta 2001. Hän sai 20. maaliskuuta 2001 nimityksen Medellínin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi ja Apollonian titulaaripiispaksi. Hän jäi eläkkeelle vihkipiispan tehtävistä 25. helmikuuta 2012.
Libardo Ramírez Gómez

Libardo Ramírez Gómez (12. marraskuuta 1933 Garzón – 11. syyskuuta 2025) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 26. toukokuuta 1956 ja nimitettiin Armenian hiippakunnan johtoon 8. helmikuuta 1972. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Angelo Palmas, jota avustivat Jacinto Vásquez Ochoa ja Félix María Torres Parra.
Ramírez Gómez sai 18. lokakuuta 1986 nimityksen Garzónin piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 15. maaliskuuta 2003.
The Wicker Man (vuoden 2006 elokuva)

The Wicker Man on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut Neil LaBute. Elokuva on uudelleenfilmatisointi vuoden 1973 elokuvasta "Uhrijuhla".
Juoni.
Poliisi Edward Malus saa tietää, että hänen ex-kihlattunsa tytär Rowan on kadonnut. Hän matkaa sisar Summersislen johtamalle saarelle, jossa hänen esittämiinsä kysymyksiin saadaan vain välttelevä vastaus. Kun Malus löytää hautausmaalta Rowanin takin, hän uskoo saarelaisten tietävän enemmän kuin he kertovat.
Näyttelijät.
James Franco, Jason Ritter ja Aaron Eckhart tekevät cameoroolit elokuvassa.
Vastaanotto.
Elokuva sai paljon negatiivisia arvosteluja, ja viisi Golden Raspberry Awards -ehdokkuutta. Christopher Lee, joka näytteli lordi Summersisleä vuoden 1973 versiossa, loukkaantui siitä, että uudelleenfilmatisoinnissa hänen alkuperäisesti esittämänsä hahmo on nainen. Nicolas Cage on sanonut elokuvan olevan absurdi. Kuitenkin jotkut kriitikot, kuten Owen Gleiberman, näkivät elokuvan positiivisemmassa valossa ja sanoivat Neil LaButen tuoneen siihen innovaatiota.
Jorma Ihatsu

Jorma Ihatsu (25. syyskuuta 1937 Sakkola – 1. helmikuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän oli muun muassa yksi Valintatalo-ketjun sekä Aleksi 13- ja Ajatar-myymälöiden pääomistaja Euromarketin kautta, ja useiden liikkeiden perustaja.
Evakkoperheen poika Jorma Ihatsu kävi keskikoulun Haminassa ja valmistui merkonomiksi Kotkan kauppaoppilaitoksesta. Vuonna 1957 hän pääsi kauppaneuvos Olavi Uiton ja tämän veljen Yrjö Uiton omistaman Ajattaren liikkeenhoitajaksi. Ihatsu eteni pienosakkaaksi ja lopulta Ajattaren pääomistajaksi. Vuonna 1966 Uitot ja Ihatsu perustivat Valintatalon ja seuraavana vuonna Aleksi 13:n.
Ihatsun onnistui neuvotella tukkuportaan ohittava toimitussopimus Valintataloille ensin Valion ja sitten monien muidenkin tavarantoimittajien kanssa. Hän johti Valintataloa kilpailijoitaan nopealiikkeisemmäksi mainonnan ja muun jatkuvan kampanjoinnin avulla. Valintatalo oli pitkään "Helsingin Sanomien" suurin mainostaja. Televisiomainonnassa Ihatsu oli mukana luomassa mainosjinglejä ”Valintatalon kassissa on talous vatupassissa” sekä ”Ajatar on Forumissa, Forumissa Mannerheimintiellä”.
120 myymälän ketjuksi kasvanut Valintatalo myytiin Eka-yhtymälle vuonna 1986. Konsernin emoyhtiö Euromarket Oy, johon kuuluivat myös Fotoyks-valokuvausliikeketju, Kehä-Siivous ja Juniormainos, haettiin konkurssiin 1990-luvun alun laman aikana.
LJN

LJN (myös LJN Toys) oli vuosina 1970–1994 toiminut lelu- ja videopeliyritys. LJN tunnettiin erityisesti lisenssipeleistään, joista suurin osa oli elokuvista tehtyjä pelejä, kuten "Back to the Future", "Friday the 13th" ja "A Nightmare on Elm Street". Pelien kehitys oli aina ulkoistettu muille yrityksille.
Yrityksen perusti Jack Friedman, joka myi yrityksen vuonna 1985 MCA:lle 66 miljoonan dollarin kauppahintaan. Vuosien tappioiden jälkeen MCA myi LJN:n Acclaimille vuonna 1990. Acclaim sulautti yrityksen itseensä vuonna 1995.
Itä–Länsi-ottelu 1958

Vuoden 1958 Pesäpallon Itä–Länsi-ottelu pelattiin Pallokentällä 7. syyskuuta. Tämä oli kaikkiaan 24. Itä-Länsi-ottelu ja seitsemästoista ja kolmas perättäinen, joka pelattiin Helsingissä. Katsojamääräksi ilmoitettiin 4441.
Vuonna 1958 pelattiin ensimmäisen kerran A-poikien Itä-Länsi -ottelu. Harjavallassa käydyn kamppailun voitti Itä juoksuin 9–8.
Juoksulista.
Itä aloitti sisällä.
NBA-kausi 2013–2014

NBA-kausi 2013–2014 oli NBA-koripalloliigan 68. kausi. Runkosarja alkoi 29. lokakuuta 2013 ja päättyi 16. huhtikuuta 2014, jonka jälkeen käynnistyivät pudotuspelit. San Antonio Spurs haki revanssin edelliskauden finaalivastustajastaan Miami Heatista voitettuaan tämän 15. kesäkuuta päättyneessä finaalisarjassa voitoin 4–1.
Runkosarja.
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Merten moottoritiet

Merten moottoritiet on käsite, jolla korostetaan Euroopan unionin meriliikenteen tärkeyttä. Merten moottoriteiden tavoitteena on luoda vaihtoehto maantiekuljetuksille. Se on osa Euroopan laajuista liikenneverkkoa (TEN-T).
Maantieteelliset alueet.
Euroopassa on neljä merten moottoritietä:
Äänipää (osa)

Äänipää on ääninauhurin sähkömagneettinen osa. Se muuttaa sähköisen signaalin nauhaan tallentuviksi magneettikentän vaihteluiksi, ja toistettaessa päinvastoin. Sekä kuvaa että ääntä tallentavassa ja toistavassa videonauhurissa vastaavaa osaa kutsutaan "kuvapääksi.
Kummallakin stereokanavalla on oma äänipäänsä, jotka ovat pieniä sähkömagneetteja. Keloihin johdettu sähkövirta aiheuttaa magneettikentän, joka kääntää nauhan magneettiset hiukkaset ääniraidan kohdalla tiettyyn suuntaan. Silloin äänisignaali tallentuu nauhalle.
Toistettaessa äänipää toimii päinvastoin: sen ohitse kulkevat nauhan magneettiset vaihtelut aiheuttavat keloihin sähkövirran vaihteluita, jotka vahvistetaan ja johdetaan kaiuttimiin tai kuulokkeisiin.
Äänityksen tai kuuntelun aikana painohuopa painaa nauhan äänipäätä vasten.
Tenniskenttä

Tenniskenttä on tenniksen pelaamiseen tarkoitettu suorakulmion muotoinen kenttä. Samalla kentällä voidaan pelata sekä kaksin- että nelinpeliä.
Mitat.
Tenniskenttä on pituudeltaan 23,77 metriä (78 jalkaa). Kaksinpelissä kentän leveys on 8,23 metriä (27 jalkaa) ja nelinpelissä 10,97 metriä (36 jalkaa).
Kentän ympärillä on varoalue, jonka suositellut mitat kansainvälisissä kilpailuissa ovat vähintään 6,11 metriä takana ja 3,51 metriä sivuilla. Kentän yläpuolella tulee olla vapaata tilaa verkon kohdalla 9 metriä ja takalinjan kohdalla 5,5 metriä.
Syöttöruutujen takarajat ovat 6,40 metriä verkosta.
Kentän takarajat ovat leveydeltään 2,5–10 senttimetriä, muut rajat 2,5–5 senttimetriä.
Kentän pidemmän sivun jakaa kahteen yhtä suureen osaan verkko, joka on 1,07 metriä korkea verkkotolppien kohdalla ja 91,4 senttimetriä korkea keskeltä.
Tyypit.
Tenniskenttiä on kolme eri perustyyppiä: kovapohjainen kenttä, nurmikenttä ja massakenttä.
Nurmikentän pinta on nurmea. Massakentän pohjamateriaali koostuu murskatusta savikivestä, kivestä tai tiilestä. Kovapohjaisia kenttiä ovat esimerkiksi betonipohjaiset, asfalttipohjaiset, tekonurmipohjaiset ja liikuntasalien puupohjaiset kentät.
Kentän pintamateriaali vaikuttaa peliin eri tavoin. Massakenttä on hidas alusta, jolla menestymiseen vaaditaan erinomainen osaaminen kaikissa tenniksen osa-alueissa. Massalla pallorallit ovat huomattavasti pidempiä kuin muilla alustoilla. Kovat alustat ovat nopeampia, jolloin pallon pomppu on korkeampi ja syötön merkitys suurempi. Nurmikenttä on kaikkein nopein alusta, jossa syöttö on tärkein osa-alue ja verkolle nousu suoraan syötöstä yleisempää kuin muilla kenttätyypeillä. Nurmikentällä pallon pomppu on erittäin matala, joten alakierteiset lyönnit ovat vaikeita palauttaa. 
Grand Slam -turnauksista Ranskan avoimissa pelataan massalla, Wimbledonissa nurmella ja Yhdysvaltain avoimet sekä Australian avoimet kovilla alustoilla. Myös muut turnaukset pelataan lähes poikkeuksetta jollain näistä kentistä, kuten Rooman tennisturnaus massalla ja Cincinnatin tennisturnaus kovalla alustalla. Myös matolla pelataan joitakin turnauksia.
Mustalatvuskottarainen

Mustalatvuskottarainen ("Poeoptera kenricki") on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustalatvuskottaraista tavataan Keniassa ja Tansaniassa, ja lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Isolatvuskottarainen

Isolatvuskottarainen ("Poeoptera lugubris") on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Isolatvuskottaraista tavataan laajalla alueella Afrikan länsi- ja keskiosissa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kiiltolatvuskottarainen

Kiiltolatvuskottarainen ("Poeoptera stuhlmanni") on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kiiltolatvuskottaraista tavataan Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Etiopiassa, Keniassa, Ruandassa, Sudanissa, Etelä-Sudanissa, Tansaniassa ja Ugandassa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rusovatsakottarainen

Rusovatsakottarainen ("Pholia sharpii") on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Rusovatsakottaraista tavataan laajalla alueella Afrikan itäosissa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hot reading

Hot reading eli suomeksi "kuuma lukeminen" tarkoittaa petosta, jossa psyykikko tuottaa paranormaalisti tietoa yleisöstä tai asiakkaasta, mutta on tosiasiassa tutustunut tämän asioihin etukäteen. Hot readingissa käytetään kohteesta aiemmin saatuja tietoja. Psyykikot voivat hyödyntää rekistereitä, kohteiden ystäviä, yksityisetsiviä ja muita tietolähteitä tiedonhankinnassa.
Amiinioksidit

Amiinioksidit ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät funktionaalisen ryhmän R3N+-O-. Perinteisesti nimitystä amiinioksidit on käytetty vain tertiäärisistä ja aromaattisista amiineista johdettuihin yhdisteisiin, mutta sitä voidaan käyttää myös primäärisistä tai sekundäärisistä amiineista johdetuista vastaavan funktionaalisen ryhmän sisältävistä yhdisteistä. Amiinioksideja käytetään muun muassa pinta-aktiivisina aineina sekä orgaanisen kemian synteeseissä hapettimina.
Ominaisuudet.
Amiinioksideissa on typpiatomin ja happiatomin välillä niin kutsuttu semipolaarinen sidos ja sitä voidaan pitää kovalenttisen sidoksen ja ionisidoksen välimuotona. Tätä kuvaamaan amiinioksidien rakenne piirretään toisinaan muodossa R3N→O. Tästä sidoksen luonteesta johtuen amiinioksideilla on korkeat sulamis- ja kiehumispisteet sekä suuri dipolimomentti. Amiinioksidit ovat heikosti emäksisiä, heikompia kuin amiinit. Eräät aromaattiset amiinioksidit ovat voimakkaampia emäksiä verrattuina alifaattisiin amiinioksideihin. Happojen kanssa amiinioksidit muodostavat suoloja, joiden rakenne on (R3N+-OH)X-. Erityisesti alifaattiset amiinioksidit muodostavat kompleksiyhdisteitä metalli-ionien kanssa.
Valmistus ja reaktiot.
Amiinioksideita valmistetaan hapettamalla amiineja. Alifaattisten amiinien tapauksessa käytetyin hapetin on vetyperoksidi, mutta myös perkarboksyylihappoja, kuten perbentsoehappoa tai m-klooriperbentsoehappoa tai peroksirikkihappoa. Vetyperoksidin hapetuskyky ei riitä hapettamaan aromaattisia amiineja, joten aromaattisten amiinioksidien valmistuksessa voidaan käyttää vain peroksihappoja. Näiden menetelmien lisäksi on kehitetty metallikatalysoituja reaktioita, jotka käyttävät happea hapettimena.
tai allyylisten amiinioksidien tapauksessa sigmatrooppinen [2,3]-toisiintuminen.
Emil Svensson

Emil Alfred Svensson (2. maaliskuuta 1882 Pietari – 27. marraskuuta 1954) oli suomalainen rakennusmestari, joka suunnitteli useita rakennuksia varsinkin Helsingin Etu-Töölön kaupunginosaan.
Emil Svenssonin vanhemmat olivat insinööri Johan Alfred Svensson (1849–1902) ja Anna Lovisa Malén (1849–1889). Hän muutti perheensä kanssa Pietarista Helsinkiin 1890.
Svensson kävi Helsingin Taideteollisuuskeskuskoulun 1897–1900 ja Helsingin Teollisuuskoulun 1902. Hänellä oli vuodesta 1907 alkaen oma suunnittelutoimisto osoitteessa Nervanderinkatu 5. Svenssonin suunnittelemat rakennukset olivat aluksi myöhäisjugendtyylisiä, mutta myöhemmin hän siirtyi pelkistettyyn klassismiin.
Dzsenifer Marozsán

Dzsenifer Marozsán (s. 18. huhtikuuta 1992 Budapest, Unkari) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa kesäkuun 2022 loppuun mennessä 111 maaottelua, joissa hän on tehnyt 33 maalia. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Saksan maajoukkueessa 18-vuotiaana lokakuussa 2010.
Marozsán voitti EM-kultaa 2013. Hän teki Ruotsia vastaan pelatun välieräottelun ainoan maalin. MM-kilpailuissa 2015 hän pelasi viidessä Saksan seitsemästä ottelusta ja teki neljännesvälieräottelussa Ruotsia vastaan maalin. Hän voitti olympiakultaa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 ja teki maalin loppuottelussa. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi ensimmäisen alkulohko-ottelun kokonaan mutta jäi murtuneen varpaan vuoksi pois seuraavista otteluista ja palasi vasta puolivälieräottelussa Ruotsia vastaan toiselle jaksolle vaihtopelaajana kentälle.
Marozsán voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2010 ja saavutti saman ikäluokan MM-hopeaa 2012. Alle 17-vuotiaiden MM-kisoissa hän saavutti pronssia 2008 ja oli kisojen paras maalintekijä kuudella maalilla.
Seuratasolla Marozsán edustaa ranskalaista Olympique Lyonia. Hänen aiemmat seuransa olivat FC Saarbrücken ja 1. FFC Frankfurt. Hän oli kaikkien aikojen nuorin Bundesliigan pelaaja tehdessään ensiesiintymisensä 14-vuotiaana vuonna 2007.
Dzsenifer Marozsánin isä János Marozsán pelasi Unkarissa jalkapalloa. Dzsenifer syntyi Budapestissa ja muutti neljävuotiaana perheensä mukana Saksaan.
Lena Goeßling

Lena Goeßling (s. 8. maaliskuuta 1986 Bielefeld, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 106 maaottelua, joissa hän on tehnyt kymmenen maalia.
Goeßling esiintyi ensimmäisen kerran Saksan naisten maajoukkueessa helmikuussa 2008. Hän on voittanut alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2004, naisten Euroopan-mestaruuden vuonna 2013 ja olympiakultaa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi yhdessä alkulohko-ottelussa.
Seuratasolla Goeßling edustaa VfL Wolfsburgia. Hänen aiempia seurojaan ovat FC Gütersloh 2000 ja SC 07 Bad Neuenahr.
Auburnin järjestelmä

Auburnin järjestelmä on vankeinhoitojärjestelmä, jossa tavoitteena on suojella vankeja muiden vankien turmelevalta vaikutukselta pitämällä vangit öisin yksityiskopeissa. Päivisin vangit työskentelevät keskenään, mutta eivät saa keskustella keskenään. Järjestelmä on saanut nimensä New Yorkin Auburnin vankilan mukaan.
Järjestelmän kehittäjä oli yhdysvaltalainen Elam Lynds, josta tuli Auburnin vankilanjohtaja vuonna 1821.
Josephine Henning

Josephine Henning (s. 8. syyskuuta 1989 Mainz, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa huhtikuun 2018 loppuun mennessä 42 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Hän kuului Saksan kultaa voittaneeseen EM-kisajoukkueeseen 2013 mutta ei pelannut lopputurnauksessa yhtään ottelua. MM-kilpailuissa 2015 hän pääsi vaihtopelaajana kentälle alkulohko-ottelussa Thaimaata vastaan. Hän voitti olympiakultaa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016.
Seuratasolla Henning edusti viimeksi englantilaisseura Arsenalia vuoteen 2018. Hänen aiempia seurojaan ovat 1. FC Saarbrücken, 1. FFC Turbine Potsdam ja VfL Wolfsburg sekä ranskalaisseurat Paris Saint-Germain ja Olympique Lyon. Hän on voittanut Mestarien liigan vuonna 2010 Potsdamin, vuosina 2013 ja 2014 Wolfsburgin sekä vuonna 2017 Lyonin joukkueessa.
Leonie Maier

Leonie Maier (s. 29. syyskuuta 1992 Stuttgart, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 70 maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia. Hän voitti olympiakultaa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. MM-kilpailuissa 2019 hän pääsi vaihtopelaajana kentälle puolivälieräottelussa Ruotsia vastaan. Hän voitti alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2011 ja naisten Euroopan-mestaruuden 2013.
Seuratasolla Maier edustaa englantilaista Arsenalia, jonne hän siirtyi kesällä 2019 Bayern Münchenistä. Hänen aiempia seurojaan ovat VfL Sindelfingen ja SC 07 Bad Neuenahr.
Svenja Huth

Svenja Huth (s. 25. tammikuuta 1991 Alzenau, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa syyskuun 2022 puoliväliin mennessä 74 maaottelua ja tehnyt niissä 14 maalia. Hän kuului Saksan kultaa voittaneeseen EM-kisajoukkueeseen 2013 mutta ei pelannut lopputurnauksessa yhtään ottelua. Hän voitti olympiakultaa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa Saksan kaikissa viidessä ottelussa. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi Saksan kaikki kuusi ottelua ja saavutti hopeaa Englannille loppuottelussa kärsityn jatkoaikatappion jälkeen.
Huth edustaa VfL Wolfsburgia. Hänen aiempia seurojaan ovat TSG Kälberau, FC Bayern Alzenau, kausina 2007–2015 1. FFC Frankfurt ja kausina 2015–2019 1. FFC Turbine Potsdam.
Valkokauluskottarainen

Valkokauluskottarainen ("Grafisia torquata") on kottaraisten heimoon kuuluva afrikkalainen varpuslintu. Se on sukunsa ainoa laji.
Levinneisyys.
Valkokauluskottaraista tavataan laajalla alueella Kamerunissa, Keski-Afrikassa, Tšadissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Gabonissa. Lajin on kuvattu olevan paikallinen ja harvinainen, ja sen kannankehitys on laskeva. Sen levinneisyysalue on kuitenkin laaja, eikä vähentymisen katsota vielä vaarantavan lajia, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ruukinkankaan koulu

Ruukinkankaan koulu on koulu Suomussalmella. Se perustettiin vuonna 1857. Ruukinkankaan koulun alkuperäinen nimi on Ämmänruukki. Koulussa on sekä ala- että yläaste. Ruukinkankaan koulu on Suomussalmen suurin koulu oppilasmäärältään. Koulussa on oppilaita yhteensä 549. Ruukinkankaan koulu sijaitsee Ruukinkankaan asuinalueella. Koulussa on liikuntahalli ja liikuntasali. Ruukin urheilukenttä on noin kahden neliökilometrin kokoinen. Ruukin liikuntahallissa pelataan syksyisin ja talvisin salibandyä, jalkapalloa ja lentopalloa. Koulun lähellä on SuPSin kotiareena eli jäähalli.
Ruukinkankaan koulun välittömässä läheisyydessä sijaitsee Suomussalmen lukio, liikuntahalli, urheilukenttä sekä jäähalli.
Lukuvuonna 2016-2017 Ruukinkankaan koulu laajentui 550 oppilaaseen, kun Piispajärven ja Taivalalasen koulut lakkautettiin
Alaluokat siirrettiin konttikouluihin Alvarille ja yläluokille rakennettiin kontit koulun pihalle, syynä ovat koulurakennusken sisäilmaongelmat.