Santahamina

Santahamina () on saari ja Helsingin 51. kaupunginosa, joka sijaitsee Laajasalon eteläpuolella Itä-Helsingissä. Hevossalmen kääntösilta yhdistää Santahaminan mantereeseen. Matkaa Helsingin keskustasta Santahaminaan maanteitse on noin 12 kilometriä.
Saari on suljettua sotilasaluetta, jolle pääsy edellyttää kulkulupaa. HSL:n bussilinja 86 kulkee Santahaminaan.
Rooli sotilasalueena.
Santahaminassa toimivat puolustusvoimien joukoista muun muassa Maanpuolustuskorkeakoulu, Kaartin jääkärirykmentti sekä osittain Logistiikkalaitos, Suomenlinnan Rannikkorykmentti ja Merisotakoulu. Useat muutkin Etelä- ja Itä-Suomen joukko-osastot sekä rajavartiolaitoksen ja poliisin yksiköt käyttävät saaren harjoitusalueita ja harjoitustoimintaan rakennettuja koulutustiloja ja -simulaattoreita. Saarella toimivat myös Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen Etelä-Suomen maanpuolustuspiiri ja Puolustuskiinteistöjen Etelä-Suomen aluetoimisto. Saarelle on siirretty Maanpuolustuskorkeakoulun laitoksia ja kirjasto Sörnäisistä uuteen Santahamina-taloon. Santahaminaan pääsevät henkilöt, joilla on asianmukainen kulkulupa. Hevossalmen sillan takana Santahaminan puoleisessa päässä on sotilaspoliisin kulunvalvontapiste, Santahaminan portti, jossa saarelle pyrkivien kulkuluvat tarkastetaan.
Saarella varusmiespalvelustaan suorittaa yleensä noin 1 500 varusmiestä. Maanpuolustuskorkeakoulussa opiskelee vuosittain noin 750 akateemista sotilasta ja siviiliä. Saarella oli vuoden 2024 lopussa 277 vakituista asukasta. Santahaminan maa-alueet ja kasarmikiinteistöt omistaa Senaatti-kiinteistöt. Asuinkiinteistöistä vastaa Kruunuasunnot ja osin Senaatti-kiinteistöt. Saaren ympäröiviä vesialueita hallitsee Metsähallitus.
Santahaminan saari luokiteltiin joulukuussa 2009 Valtioneuvoston päätöksellä Valtakunnallisesti arvokkaaksi kulttuurimiljööksi. Santahaminan valtakunnalliset kulttuuriarvot koostuvan suomalaisen aikakauden arkkitehtuurista, josta tärkeimpänä Maanpuolustuskorkeakoulun funkkiskasarmialueesta, venäläisestä punatiilikasarmialueesta ja 1800-luvun linnoituslaitteista ympäri saaren. Päätös on Santahaminan alueen tulevaisuuden kannalta merkittävä: koko saari on luokiteltu valtakunnallisesti arvokkaaksi kulttuuriympäristöksi. Se määrittää suuntaviivat maapohjan ja arvokiinteistöjen omistajalle sekä saaren käyttäjille. Tämä tarkoittaa olevien kulttuuriarvojen vaalimista ja niiden olemassaolon huomioon ottamista saaren ja rakenteiden säilyttämisessä ja käytössä.
Saaren pinta-ala on 400 hehtaaria, josta 12 hehtaaria on vesijättömaata.
Saarella oli vuoden 2022 lopussa 759 työpaikkaa, joista 615 oli julkishallinnossa tai maanpuolustuksessa.
Santahamina on kuulunut vuodesta 1946 lähtien Helsinkiin ja sitä ennen Helsingin maalaiskuntaan. Suuriruhtinaskunta-aikana aikana 1800-luvun alkupuolelta vuoteen 1918 asti saari kuului Viaporin venäläiseen varuskuntaan. Keskiajalta 1800-luvulle Sandhamnin kylä ja pääsaari lähisaarineen olivat osa Helsingin pitäjää.
Saari on ollut moneen otteeseen kansainvälisen politiikan kannalta merkityksellisten tapahtumien keskipisteessä. Erityisen tärkeä asema merilinnoituksen osana sillä oli Krimin sodassa ja Viaporin kapinassa.
Santahaminan asema puolustusvoimien varuskuntasaarena on juridisesti vahvistettu Helsingin yleiskaavassa ja Uudenmaan maakuntakaavassa.
Historiaa.
Esihistoriaa.
Noin 4 500 vuotta sitten Itämerestä kohonnut Santahaminan saari oli viikinkiaikainen merenkulkijoiden pysähdys- ja kauppapaikka. Saarelle vakiintui pysyvä asutus 1200-luvulla. Ensimmäinen kirjallinen maininta on vuodelta 1423, jolloin Viipurin linnan päällikkö, ritari Krister Nilsson, kirjasi kirjeen Santahaminasta.
Strateginen asema.
Santahaminan muistiinmerkitty historia on pääosin sotahistoriaa. Menneinä vuosisatoina ovat Ruotsin, Venäjän, Saksan, Englannin ja Ranskan sotatoimet kohdistuneet Santahaminaan näiden ajaessa erilaisia etujaan.
Santahaminalla on vuosisatojen varrella ollut tärkeitäkin hetkiä Suomen historiassa. Nähtyään viikinkien ja varjagien lisäksi keskieurooppalaisia kauppiaita Santahamina oli kahteen eri otteeseen ehdolla Suomen pääkaupungiksi 1500- ja 1600-luvuilla.
Vantaanjoen ja saaristoväylien lisäksi Turun ja Viipurin välinen Kuninkaantie ja Hämeen tie muinaisesta Vanajasta kohtasivat Helsingin pitäjän alueella. Talonpojista tuli laivanvarustajia, syntyi useita vuosisatoja kestävä talonpoikaispurjehdusten perinne. Helsingin seudun talonpoikien kaupankäynti Suomenlahden yli oli vilkasta vuonna 1219 perustetun ja alueen metropoliksi kehittyneen Tallinnan kanssa.
Vaasojen aika.
Vuodesta 1548 alkaen luvun lopulla Kuningas Kustaa Vaasa etsi seudulta sopivaa paikkaa syrjään jääneen Turun tilalle perustettavalle uudelle kaupungille. Sen paikaksi suunniteltiin aluksi Santahaminaa, mutta vuonna 1550 kaupunki perustettiin noin kuusi kilometriä pohjoisemmaksi Vantaanjoen suulle. Saari olisi ollut ihanteellisempi paikka kansainväliselle kaupalle, mutta laajentumismahdollisuudet ja yhteydet sisämaahan olivat joen varrelta paremmat. Santahaminaa olisi myös ollut vaikeaa puolustaa. Lisäksi Vantaanjoen suun puolesta puhui Erik Fleming, jonka arvostelukykyyn kuningas luotti. 
Vuonna 1638 uusi kenraalikuvernööri Pietari Brahe pyrki kunnostamaan Suomen alueen taantunutta taloutta ja esitti valtioneuvostolle uuden kauppakaupungin perustamista Santahaminaan. Kaupungin sijaintia mataloituvalla Vanhankaupunginlahdella pidettiin huonona. Kaupungin siirtämiseksi Santahaminaan laadittiin perustamisasiakirja vuoden 1638 aikana, mutta hanke kariutui tällöinkin; saarelle oli huonot liikenneyhteydet mantereelta ja erityisesti sen eteläosan kallioinen ja epätasainen maaperä olisi ollut hankalaa rakennusmaata. Vaikka saaren pohjoisosassa maasto olisi ollut helpommin rakennettavaa, pohjoisosaan ei olisi mahtunut kunnollista satamaa. Saaren todettiin myös olevan hankalasti linnoitettava, ja porvarit vastustivat muuttoa kiivaasti. Kaupungille sopivaa paikkaa etsittiin tämän jälkeen Sörnäistenniemeltä, mutta lopulta Helsinki siirrettiin Vantaanjoen suulta Vironniemelle nykyisen Kruununhaan alueelle syksyllä 1640.
Helsingfors syrjäytti Santahaminan merenkulkijoiden kartoista 1600-luvun puolivälissä. Suurten alusten ja valtiomiesten aika Santahaminassa väistyi. Kaupankäynnin ehtyessä saari muuttui yli sadan vuoden ajaksi kalastaja- ja luotsikyläksi. Saarella sijaitsi kaksi pientä parinkymmenen ihmisen kruununkylää.
Joukkohaudat.
Santahaminan saareen on haudattu tuhansia vainajia muun muassa 1700- ja 1800-lukujen rutto- ja koleraepidemioiden seurauksena, kun Helsingin ensimmäinen kirkko tarvitsi hautausmaita. Santahamina toimi myös Viaporin linnoituksen epidemiahautausmaana.
Hattujen sota ja venäläinen tykistöalue.
Hattujen sodan ensimmäisenä sotavuonna 1741 venäläiset rakensivat tykkipattereita Santahaminan Lehmäsaareen.
Suomen sota.
Suomen sodassa maaliskuussa 1808 kaksi venäläiskomppaniaa miehitti Santahaminan saartaen Viaporin maitse osana Viaporin piiritystä. Santahaminan länsikärkeen rakennettiin 8-tykkinen mörssäri- ja kanuunapatteri; mun muassa täältä tulitettiin Viaporia piirityksen aikana. Santahamina jäi venäläisen varusväen käyttöön, erityisesti Viaporin tykistö- ja jalkaväkijoukkojen harjoitusalueeksi.
Suomen suuriruhtinaskunnan aika.
Vuosien 1808–1809 sodan päätteeksi Suomesta tuli Suomen suuriruhtinaskunta, autonominen osa Venäjän keisarikuntaa. Ensimmäinen kasarmi rakennettiin Santahaminan tiilitehtaan yhteyteen 1820-luvun lopulla Santahaminan keskiosan hiekkaisen tasanteen, myöhemmin Saharana tunnetun alueen pohjoisreunalle. Saarelle rakennettiin 1832 tykistön kovapanosampumarata, joka toimi lähes koko 1800-luvun.
Viaporin vallien vahvistamiseksi rakennusmateriaaliksi tuotiin Santahaminasta suuret määrät savea, kiveä ja hiekkaa. Myös mittava osa kantakaupungin 1800-luvun puolivälin vuosikymmenten kasarmien, nykyisten virastorakennusten, tiilistä on puristettu Santahaminan sorasta ja savesta.
Santahamina linnoitettiin Krimin sodan eli Itämeren osalta Oolannin sodan aikana. Siitä tuli tykistösaari, jonka 12 patterissa palveli 1 100 tykkimiestä. Heistä suomalaisia oli noin 700. Pääosa patterialueista on säilynyt näihin päiviin asti. Linnoitustykistön patterialueet sisältävät rintavarustuksia, kallioluolia, bunkkereita, ammuskomeroita, mukulakivisiä tykkiteitä, aukioita, laitureita ja varastorakennuksia. Patterit luokitellaan muinaismuistoiksi.
Suomenlinnassa puhkesi kesällä 1906 Viaporin kapina, joka aiheutti Suomessa suojeluskuntien ja työväen järjestyskaartien muodostumisen ja mikä vaikutti myös Santahaminaan.
Venäjän keisarikunnan Itämeren laivastoa varten Santahaminaan perustettiin vuonna 1908 Santahaminan radioasema. Suomen itsenäisyyden alussa tästä sotilasradioasemasta tuli hetkeksi myös ajoittain lähettävä yleisradioasemakin, minkä toimintaa ylläpiti kenttälennätinpataljoona.
Suomen sisällissota ja itsenäisyyden aika.
Saaren kenties synkimmät ja katkerimmat hetket koettiin Suomen sisällissodan jälkeisinä aikoina, jolloin saarella toimi Santahaminan vankileiri ja hautauspaikka. Sisällissodan jälkimainingeissa Santahaminan hautauspaikka toimi Helsingin vankileireillä, erityisesti Suomenlinnan vankileirillä, kuolleiden hautauspaikkana. Nykytutkimuksen perusteella saareen on haudattu noin 1 500 Helsingin vankileireillä kuollutta henkilöä.
Koko itsenäisyyden ajan Santahamina on ollut sotilasaluetta. Erityisesti jatkosodan aikana Santahamina toimi vahvana ilmapuolustuksen tukikohtana ja pelasti osaltaan pääkaupungin täydelliseltä tuholta. Santahaminan sotilastukikohdan luonne ja merkitys ilmenivät kylmän sodan aikana useaan otteeseen: esimerkiksi Neuvostoliiton miehittäessä Tšekkoslovakian Suomen puolustusvoimat valmistautuivat suojaamaan Helsingin koskemattomuuden muun muassa Santahaminasta. Alueen rooli kaupungin sivulle ja eteen työnnettynä tukikohtana on tärkeä Helsingin alueen ilma- ja merivalvontajärjestelmille sekä sen puolustusjärjestelmälle.
Radioniemi.
Santahaminan länsirannalla sijaitseva Radioniemi esiintyy vanhoissa kartoissa mm. nimillä Kråkkosudden (1778) ja Kråkbodsudden (1816). Paikka on saanut nykyisen nimensä radioasemasta, jonka venäläiset rakensivat Itämeren laivastonsa tarpeita varten vuonna 1908. Suomen itsenäisyyden aikana radioasema on ollut Posti- ja lennätinlaitoksen hallussa. Santahaminan itäosan Kissalampi, jonka nimi perustuu vanhoihin paikannimiin Kattsundet (1778) ja Kattsundsudden (1808), on syntynyt merenlahden (vuoden 1778 kartassa Grund Wiken) umpeutuessa.
Santahaminan nimi eri vuosisadoilla.
Saaren nimen kehittyminen 1400-luvulta nykypäivään kuvaa hyvin eri kansojen vaikutusta Santahaminaan. Saaresta on vuosisatojen varrella käytetty erilaisia nimityksiä:
Lähes kaikki nimet viittaavat saaren hiekkaiseen maaperään ja saaren satamaan tai satamiin. Nimi on ilmeisesti tarkoittanut saarta, jolla Santahaminan kylä sijaitsee, ja saaren satamalahtea.