tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
FS Léopard (1868)

Léopard oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu Chacal-luokan tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin La Seyne sur Meristä Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranéelta ja sen köli laskettiin 14. lokakuuta 1867. Alus laskettiin vesille 4. heinäkuuta 1868 ja se otettiin palvelukseen 27. heinäkuuta 1870.
Palvelus.
"Léopard" poistettiin alusluettelosta 17. marraskuuta 1886.
Gisekiaceae

Gisekiaceae on pieni, yhden suvun ("Gisekia") käsittävä kasviheimo koppisiemenisten Caryophyllales-lahkossa, johon muun muassa kohokkikasvit (Caryophyllaceae) kuuluvat.
Tuntomerkit.
Kasvit ovat maanmyötäisiä yksi- tai lyhytikäisiä monivuotisruohoja, joiden sekundaarisesta kasvusta vastaavan jälsisolukon rakenne on koppisiemenisille tavanomainen. Kasvien yhteyttämistyyppi on tavanomaisesta poikkeava, ns. C4-yhteyttäminen. Lehdet ovat vastakkaisesti. Kukinto on kaksihaarainen viuhko (dikaasio) tai lähes sarjamainen. Kukissa on viisi tai 10–15 hedettä, jotka sijaitsevat vuorottaisesti kehälehtiin nähden. Erillisiä emejä on 3–15, tavallisesti viisi, ja kussakin niissä on yksi lyhytvartinen siemenaihe. Hedelmä koostuu hedelmyksistä (merikarpeista), jota ovat pinnaltaan sileitä, kuvioisia tai siivellisiä. Hedelmän suojana on laajentunut verhiö. Kromosomiluku n = 9.
Levinneisyys.
"Gisekia" kasvaa Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, Etelä-Aasiassa ja Madagaskarilla lähisaarineen.
Luokittelu.
Gisekiaceae kuuluu Centrospermae-ryhmässä kladiin, jossa ovat myös heimot Sarcobataceae, Phytolaccaceae (kermesmarjakasvit), Rivinaceae ja Nyctaginaceae (ihmekukkakasvit). Kladin ominaisuuksia ovat yksi lyhytvartinen siemenaihe kussakin emilehdessä, verhiön ja heteenpalhojen säilyminen hedelmässä, siemenet eivät toimi leviäiminä ja viherhiukkasen genomin eräät piirteet. Kladin sisäiset suhteet ovat vielä hieman epävarmoja. Ihmekukka- ja kermesmarjakasvien monofyleettisyys ei ole aivan varmaa, sen sijaan "Gisekia" näyttää vahvasti olevan rinnakkainen kehityshaara muulle kladille.
Heimon ainoassa suvussa "Gisekia" on yhdestä seitsemään lajia. Nykyisin tunnustetut lajit eivät ole monofyleettisiä.
Lajit.
"Gisekia"-lajit:
Sarcobataceae

Sarcobataceae on pieni, vain yhden suvun (rasvakit "Sarcobatus") sisältävä kasviheimo koppisiemenisten Caryophyllales-lahkossa.
Tuntomerkit.
Rasvakit ovat lyhytversoisia ja okaisia pensaita, joiden soluissa on paljon oksalaattikiteitä. Lehdet ovat meheviä ja ruodittomia. Kukat ovat yksineuvoisia, mutta tavallisesti hede- ja emikukkia on samassa kasvissa (yksikotisuus). Hedekukinnot ovat tiheän tähkämäisiä, ja niiden kukissa on uloimpana kilpimäisiä suomuja ja sisempänä yhdestä neljään hedettä, joiden ponnet ovat palhoja paljon pidemmät. Emikukat sijaitsevat yksittäin, ja niiden esilehdet ovat kasvaneet yhteen putkeksi, joka on kaksiliuskainen. Sikiäin on yhdislehtinen ja koostuu kahdesta emilehdestä; vartalo on kaksiliuskainen. Hedelmä on siivellinen pähkylä. Siemenessä on litteä, spiraalimainen ja vihreä alkio. Kromosomiluku n = 18, 36, 54.
Levinneisyys.
Rasvakit kasvavat Pohjois-Amerikan lounaisosissa suolapitoisilla alueilla.
Luokittelu.
Sarcobataceae-heimon läheisin sukulainen on kermesmarjakasvien (Phytolaccaceae) heimo. Molemmissa kukinnon perusrakenne on terttumainen.
Heimon ainoassa suvussa on kaksi lajia. Ne on tavallisesti viety savikkakasveihin (Chenopodiaceae, nykyään osa revonhäntäkasveja), mutta on seikkoja, jotka puoltavat niiden asemaa kermesmarjakasvien yhteydessä. On epäselvää sen sijaan, ansaitsevatko ne oman heimon aseman.
Rasvakkien suvun lajit ovat:
Alpo Holopainen

Pentti Alpo Olavi Holopainen (s. 11. syyskuuta 1947 Jyväskylä) on suomalainen liikkeenjohdon konsultti, markkinoinnin ja mainonnan kouluttaja ja mainonnan suunnittelija. Hänet palkittiin 1989 Mainonnan monitaho -palkinnolla.
Alpo Holopainen valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1970 ja toimi uransa alussa copywriterina mainostoimisto SEKissä, Anderson &amp; Lembke Oy:ssä ja Markkinointi Viherjuurella. Vuosina 1979–1982 hän toimi SEKin suunnittelujohtajana, 1983–1988 Anderson &amp; Lembken projektijohtajana ja 1988–1990 Taucher Young &amp; Rubicamin luovana johtajana. Vuosina 1990–1991 hänellä oli mainostoimisto yhdessä Martti Puohiniemen kanssa ja vuosina 1991–2011 oma mainos- ja konsulttitoimisto Holopainen &amp; Co Oy.
Holopainen on opettanut sivutoimisesti markkinointia ja mainontaa Helsingin kauppakorkeakoulussa, Taideteollisessa korkeakoulussa, Markkinointi-instituutissa ja Rastor-instituutissa. Hän on myös kirjoittanut monia artikkeleita, kolumneja ja pakinoita alan ammattilehtiin. Hänet on palkittu suunnittelemistaan mainoksista ja kampanjoista kymmeniä kertoja suomalaisissa ja kansainvälisissä alan kilpailuissa.
Tebben reagenssi

Tebben reagenssi (C13H18AlTiCl) on organoalumiini- ja organotitaaniyhdisteisiin kuuluva organometalliyhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä valmistettaessa alkeeneja karbonyyliyhdisteistä. Tebben reagenssi on nimetty kehittäjänsä yhdysvaltalaisen kemistin Fred Tebben mukaan.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa Tebben reagenssi on punaista kiteistä ainetta. Yhdiste reagoi erittäin voimakkaasti kosteuden ja ilman hapen kanssa ja voi olla pyroforista eli syttyä palamaan kosteuden ja ilman vaikutuksesta. Yhdiste liukenee bentseeniin, tolueeniin, dikloorimetaaniin ja tetrahydrofuraaniin. Tetrahydrofuraaniliuokset ovat stabiileja ainoastaan matalissa lämpötiloissa. Myös Tebben reagenssin liuokset voivat olla pyroforisia ja tämän vuoksi niitä käytetään suojakaasun alaisuudessa.
Valmistus ja käyttö.
Tebben reagenssia valmistetaan titanoseenidikloridin ja trimetyylialumiinin välisellä reaktiolla tolueenin toimiessa liuottimena.
Tebben reagenssi reagoi useiden karbonyyliyhdisteiden kanssa. Aldehydit ja ketonit muodostavat alkeeneja, esterit enolieettereitä ja amidit muodostavat enamiineja. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa heikko emäs kuten pyridiini tai 4-dimetyyliaminopyridiini reagoi Tebben reagenssin kanssa muodostaen karbeenin, joka reagoi karbonyyliyhdisteen kanssa muodostaen syklisen titanasyklobutaanijohdannaisen. Tämä välituote hajoaa käänteisellä [2+2]-sykloadditiolla muodostaen alkeenin.
N’Koumandougou

N’Koumandougou on maalaiskunta Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Sen keskuskylä Doura sijaitsee Nigerjoesta haarautuvan Sahelin kanavan varrella 85 kilometriä Ségousta maanteitse pohjoiseen. Kunnassa on 14 200 asukasta (vuonna 2009).
N’Koumandougoun kunta rajoittuu luoteessa Ségoun piirin Bellenin, etelässä Souban, Diganidougoun ja Baguindadougoun, kaakossa Dougabougoun sekä idässä Nionon piirin Siribalan ja Kala Siguidan kuntiin. Pinnanmuodostukseltaan alue on tasankoa. Kunnan itäosan läpi virtaa Office du Nigerin kastelukanava. Muita vesistöjä ei ole.
Kuntaan kuuluu 15 kylää ja kolme paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita. Heidän lisäkseen kunnassa asuu fulbeja, maureja ja tuaregeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi ja riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja vuohet. Lisäksi harjoitetaan kalastusta. Dourassa pidetään viikoittaiset markkinat.
Dourasta on maantieyhteys Ségou’un. Palveluihin kuuluvat koulut ja terveysasema.
Kermesmarjakasvit

Kermesmarjakasvit (Phytolaccaceae) on pieni, noin 30-lajinen kasviheimo koppisiemenisten Caryophyllales-lahkossa.
Tuntomerkit.
Kermesmarjakasvit ovat ruohoja, puita tai liaaneja. Lehdet ovat yleensä melko möyheitä, eikä niiden pikkusuonitus ole selvästi erotettavissa. Kukinnot ovat terttumaisia; toisinaan tertut koostuvat viuhkomaisista kukkaryhmistä. Kukat ovat teriöttömiä, ja niissä on paljon enemmän tai vähemmän yhdistyneitä emilehtiä, joissa kussakin on yksi siemenaihe pohjaistukassa. Kullakin emillä on myös oma vartalonsa. Hedelmä on usein marja.
Levinneisyys.
Kermesmarjakasvit kasvavat tropiikissa ja lämpimillä alueilla, etenkin Amerikan mantereella.
Luokittelu.
Kermesmarjakasveihin kuuluu viisi sukua ja 32 lajia, jotka jaetaan kahteen alaheimoon.
Suvut.
Kermesmarjakasveihin kuuluvat suvut ovat:
Käyttö.
Kermesmarjakasveissa on useita lääkekasveja (eräät kermesmarjat ja "Agdestis clematidea"), joita on käytetty vesikauhun ja kasvainten hoidosta hyönteisten puremien lääkitsemiseen. Tavallisimmin rohdos on peräisin kasvin juuresta. Lännenkermesmarjan ("Phytolacca americana") marjoista saadaan punaista väriainetta, ja eräiden kermesmarjojen lehtiä käytetään vihanneksena. Joitakin lajeja viljellään koristekasveina kirkkaanväristen marjaterttujen tai kauniin lehvästön vuoksi.
Sinikka Virkkunen

Sinikka Kyllikki Virkkunen (o.s. "Saarikoski"; s. 6. marraskuuta 1945 Paavola) on suomalainen markkinointi- ja mainosalan yrittäjä, kouluttaja ja järjestöjohtaja. Hän toimi 1997–2006 Markkinointiviestinnän Toimistojen Liiton MTL:n toimitusjohtajana.
Sinikka Virkkusen ensimmäinen mainosalan työpaikka oli yhteyspäällikkönä Kirsti Paakkasen Womenassa 1969–1970. Sitä seurasivat Mainos-Kunnas, Advisor, Suomen Ilmoituskeskus Ilmo ja Mainos-Asia. Oulun Taucherin vetäjänä Virkkunen toimi 1980–1990 ja Taucherin konkurssin jälkeen yrittäjänä oululaisessa Mercum Fennicassa. Vuonna 1997 hänet nimitettiin MTL:n johtoon.
Virkkunen toimi myös Markkinointi-instituutin kouluttajana 1977–1987 ja hoiti useita mainosalan luottamustehtäviä. Suomen Markkinointiliiton hallitukseen hänet valittiin 1987 ensimmäisenä Helsingin ulkopuolisena jäsenenä.
Vuonna 1999 Sinikka Virkkunen sai Mainonnan monitaho -palkinnon.
Kartiokotilo

Kartiokotilo ("Euconulus fulvus") on pieni kotilolaji. Se on yksi Suomen yleisimmistä maakotiloista.
Koko ja ulkonäkö.
Kartiokotilon kierteinen kuori on sivuprofiililtaan kartiomainen, väriltään kellanruskea ja 2,8–3,5 mm leveä ja 2,0–2,5 mm korkea. Alapuolelta kuori on samettimaisen himmeä, mutta yläpuolelta kiiltävä. Kierteitä on 5,5. Alapinnalla erottuu hyvin heikkoja kuoren kiertymisestä spiraalimaisesta seuraavia uurteita eikä kuoressa ole napaa. Viimeisen kierteen ulkoreuna ei kaarru pyöreästi, vaan siinä on hieman kulmaa. Kuoren suuaukko on muodoltaan puolikuumainen eikä siinä ole paksuuntunutta huulta tai hammasmaisia ulokkeita. Itse eläin on väriltään harmaa.
Lajin erottaminen läheistä sukua olevasta tummakartiokotilosta ("Euconulus praticola") on varsin vaikeaa ja vaatii käytännössä mikroskooppia. Myös keskenkasvuiset siemenkotilot ("Vertigo") ovat samannäköisiä, mutta niiden kuoressa on aina napa.
Levinneisyys.
Laji on holarktinen eli sen levinneisyys ulottuu Euroopasta Aasian pohjoisosien poikki Pohjois-Amerikkaan. Suomessa se lukeutuu kaikkein yleisimpiin kotilolajeihin ja esiintyy koko maassa Ahvenanmaalta ja etelärannikolta pohjoisimmille tuntureille.
Elinympäristö ja elintavat.
Kartiokotilo elää hyvin monenlaisissa ympäristöissä, mutta kulttuuriympäristöissä se ei ole yhtä runsaslukuinen kuin luonnontilaisilla paikoilla. Se suosii etenkin viileää ja kosteaa maaperää, jossa on runsaasti kuollutta puuainesta. Kotilot elävät maassa karikkeen seassa ja puiden tai kivien alla.
Eteläranskalaisten havaintojen mukaan kotilo tuottaa 20–30 munaa, jotka se munii lehtien alle keväällä. Poikaset kuoriutuvat paria viikkoa myöhemmin.
Kääpiökotilo

Kääpiökotilo ("Punctum pygmaeum") on hyvin pienikokoinen kotilolaji. Se on pienin Euroopassa tavattava kotilo ja Suomessakin esiintymiseltään erittäin yleinen.
Koko ja ulkonäkö.
Täysikasvuisen kääpiökotilon kuoren läpimitta on vain 1,2–1,5 mm. Kuori on väriltään kellanruskea, silkinhohtoinen ja sen pinnassa on hyvin tiheässä säännöllisin välein uurteita. Kierteitä on 3–3,5 ja niiden välillä on syvät saumat. Kuoren napa on syvä ja laaja, jopa 25 % kuoren läpimitasta. Muodoltaan jokseenkin pyöreän suuaukon reunalla ei ole paksuuntunutta huulta.
Levinneisyys.
Lajin levinneisyys kattaa Euroopan sekä Aasian länsi- ja pohjoisosat. Suomessa se lukeutuu kaikkein yleisimpiin kotilolajeihin ja esiintyy runsaslukuisena koko maassa.
Elinympäristö ja elintavat.
Kääpiökotilon elinympäristöä ovat etenkin haapaa tai koivua kasvavat lehti- ja sekametsät sekä ravinteikkaat suot. Elinympäristöjen kirjo on suuri. Kotilot elävät karikkeen joukossa ja laji voi olla hyvin runsaslukuinen, sillä parissa litrassa kariketta voi olla jopa 500 kotiloa.
Lisääntyminen tapahtuu yleensä parittelun kautta, mutta kukin kotilo kykenee lisääntymään myös itsenäisesti. Eläin munii 1–16 munaa yksitellen usean päivän aikana ja munat kuoriutuvat reilun parin viikon kuluttua. Vastakuoriutuneen yksilön kuoren läpimitta on noin 0,5 mm. Poikaset kasvavat nopeasti, kunnes saavuttavat täysikasvuisen yksilön mitat. Tämän jälkeen kasvu on huomattavasti hitaampaa, mutta jatkuu silti koko kotilon eliniän. Kääpiökotilo elää keskimäärin noin 200 vuorokautta.
Bellen

Bellen on maalaiskunta Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Sen keskuskylä Sagala sijaitsee Nigerjoen länsipuolisella tasangolla 165 kilometriä Ségousta maanteitse luoteeseen. Kunnassa on 6 900 asukasta (vuonna 2009).
Bellenin kunta rajoittuu etelässä Ségoun piirin Souban ja kaakossa N’Koumandougoun, koillisessa Nionon piirin Sokolon, Marikon ja Kala Siguidan, luoteessa Koulikoron alueen Naran piirin Guirén, lännessä Banamban piirin Sébétén, Toubacoron ja Toukoroban sekä lounaassa Koulikoron piirin Nyaminan kuntiin. Pinnanmuodostukseltaan alue on etupäässä tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole.
Kuntaan kuuluu kymmenen kylää. Asukkaat ovat bambaroita, fulbeja ja maureja. Vallitsevat uskonnot ovat islam ja animismi.
Seudun pääelinkeinot ovat karjanhoito ja maanviljely. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Sagalassa ja Toïmassa pidetään viikoittaiset markkinat. Palveluihin kuuluu kolme koulua ja terveysasema.
Tommy Schmid

Tommy Schmid (s. 12. huhtikuuta 1988 Trondheim, Norja) on sveitsiläis-norjalainen uransa päättänyt yhdistetyn hiihtäjä.
Schmidin vanhemmat ovat sveitsiläisiä, mutta hän on asunut koko ikänsä Norjassa. Maajoukkuetasolla Schmid edusti kuitenkin Sveitsiä, toisin kuin niin ikään yhdistetyssä kilpaileva isoveljensä Jan Schmid, joka edustaa nykyisinkin Norjaa. 
Tommy Schmid debytoi yhdistetyn maailmancupissa joulukuussa 2007 Oberhofissa ja saavutti ensimmäiset pisteensä vajaata kuukautta myöhemmin Val di Fiemmessä ollen suurmäen sprinttikilpailussa 13. Schmidin paras sijoitus maailmancupissa on toinen helmikuulta 2008 Zakopanen suurmäen sprinttikilpailusta. Tuo palkintokorokesija on myös Schmidin ainoa ja myös ainoa sijoitus kymmenen parhaan joukkoon. Hän kilpaili myös vuoden 2010 talviolympialaisissa Vancouverissa, jossa hän oli parhaimmillaan 16. suurmäen kilpailussa. 
Schmid lopetti uransa vuonna 2011.
Petiveriaceae

Petiveriaceae on pieni kasviheimo koppisiemenisten Caryophyllales-lahkossa. Heimon tunnetuimmat edustajat ovat verimarjat ("Rivina").
Tuntomerkit.
Heimoon kuuluu ruohoja, puita ja liaaneja. Toisin kuin kermesmarjakasveilla, niillä ei ole saponiineja, mutta solujen sisältämät oksalaattikiteet toimivat kasvinsyöjien ruokahalua torjuvina. Kukinto on terttu tai tähkä, joka saattaa olla haarainen; suvussa "Seguieria" kukat ovat yksittäin terminaalisesti. Joskus kukat ovat heikosti vastakohtaisia. Kehälehtiä on neljä, harvemmin viisi, heteitä vähintään neljä. Ponnet ovat H:n muotoisia. Kukassa ei ole mesiäistä. Emiön vartalo enemmän tai vähemmän puuttuu. Hedelmä on siivellinen, rakkomainen tai luumarja. Kromosomiluku n = 18, 54.
Levinneisyys.
Heimo kasvaa Keski- ja Etelä-Amerikassa, Karibialla sekä Itä-Australiassa, Uusilla-Hebrideillä ja Uudessa-Kaledoniassa.
Luokittelu.
Heimo sisällytettiin aiemmin kermesmarjakasveihin (Phytolaccaceae), mutta on osoittaunut, että läheisempää sukua niille ovat ihmekukkakasvit (Nyctaginaceae), joiden kanssa ne muodostavat yhteisen kladin Caryophyllales-lahkon Centrospermae-ryhmän evoluutiopuussa. Kladille on ominaista yksi emilehti ja laajentunut, pallomainen luotti.
Suvut.
Heimossa on yhdeksän sukua ja 13 lajia.
Suvut:
"Petiveria" ja "Gallesia" ovat sipulintuoksuisia. Suvuissa "Monococcus" ja "Petiveria" on neljä kehälehteä, joiden asema on erilainen (diagonaalinen) kuin muissa heimon suvuissa (ortogonaalinen). "Petiveria"-suvun siemenaiheen sydän eli nukellus on erilainen kuin muiden sukujen.
Sindre Ure Søtvik

Sindre Ure Søtvik (s. 21. syyskuuta 1992) on norjalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka edustaa seuratasolla Il Eldaria.
Søtvik debytoi yhdistetyn maailmancupissa maaliskuussa 2013 Oslossa ollen suurmäen ja 10 kilometrin hiihdon kilpailussa 48:s. Ensimmäistä kertaa Søtvik saavutti maailmancupin pisteitä marraskuussa 2014 Rukalla, jossa hän oli suurmäen ja 10 kilometrin hiihdon kilpailussa 24:s. Tähän mennessä parhaan maailmancupin sijoituksensa Søtvik saavutti viikkoa myöhemmin Lillehammerissa ollen suurmäen ja 10 kilometrin hiihdon kilpailussa 23:s. Hän lähti hiihto-osuudelle sijalta kaksi hypättyään erinomaisesti mäkiosuudella. Continental Cupissa Søtvik on ollut parhaimmillaan seitsemäs.
The Interview (vuoden 2014 elokuva)

The Interview on yhdysvaltalainen toimintakomediaelokuva, jonka ovat ohjanneet Evan Goldberg ja Seth Rogen. Elokuvan ensi-ilta oli 25. joulukuuta 2014. Sen pääosissa näyttelivät James Franco ja Seth Rogen. Elokuvan juoni kertoo kahdesta julkkisjournalistista, jotka lähtevät CIA:n ohjeistamana Pohjois-Koreaan haastattelemaan Kim Jong-unia, tarkoituksenaan salamurhata hänet. Elokuva on saanut paljon julkisuutta: Pohjois-Korea uhkasi jopa sotatoimilla.
Sony Pictures Entertainment päätti ensin peruuttaa elokuvan viikkoa ennen ensi-iltaa elokuvateattereihin kohdistettujen terroriuhkien vuoksi. Mutta sittemmin Sony Pictures Entertainmentin asianajaja on sanonut että se julkaistaan, mutta vain myöhemmin ja todennäköisesti jossain muualla kuin elokuvateattereissa tai DVD:llä. Sony Pictures Entertainmentin harkinnassa verkkojulkaisukanavina ovat olleet YouTube, Crackle ja Netflix, Sony Pictures Entertainment omistaa Cracklen.
Kohun jälkeen teatteriensi-illaksi päätettiin 25. joulukuuta 2014, ja verkkojulkaisu tapahtui jouluaattoiltana 24. joulukuuta 2014 vuokrattavaksi videopalvelu YouTubeen, Google Play -kauppaan ja Microsoft Xboxin videopalveluun.
Gigaset Communications

Gigaset AG (tunnettiin ennen nimellä Siemens Home and Office Communication Devices) on kansainvälinen saksalainen viihde-elektroniikkatuotteita valmistava yritys, joka perustettiin vuonna 2008. Sen päämaja sijaitsee nykyisin Münchenissä, Saksassa. Gigasetin päätuotteita ovat muun muassa langalliset ja langattomat puhelimet sekä VoIP-puhelimet.
Tietoja.
Gigaset Communications perustettiin lokakuussa 2008, kun Arques Industries osti 80.2 prosenttia Siemens Home and Office Communication Devices GmbH &amp; Co. KG:sta. 
Gigaset valmistaa melkein kaikkea kodin elektroniikkaa. Tärkeimpiä ovat muun muassa erilaiset puhelimet, VoIP:it, tabletit sekä erilaiset kodin sensorit. Gigaset tekee myös TV-vastaanottimia, kuten satelliittivastaanottimia ja langattoman yhteyden reitittimiä. Kaikki Gigasetin tuotteet valmistetaan yhtiön kotimaassa Saksassa. Gigaset valmistaa tällä hetkellä kahta erilaista tablettia, joissa molemmissa on Androidin uusin käyttöjärjestelmä. Gigasetin tuotevalikoimaan kuuluu myös seitsemän älypuhelinmallia.
Brindle

Brindle on monella eläinlajilla käytetty väritysnimi, joka yleensä tarkoittaa raidallista kuviota.
Hevosilla brindle viittaa erittäin harvinaiseen väritykseen, jossa pohjaväristä poikkeavaa väriä on hajanaisina pystyraitoina. Yksittäisistä brindleyksilöistä saadut sukulaisuuskokeet viittaavat siihen, että ainakin osa brindleistä hevosista on kimeerejä.
Naudoilla brindle viittaa väritykseen, jossa feomelaniinipohjalla on eumelaniinivärisiä pystyraitoja. Se on melko harvinainen, mutta sitä esiintyy esimerkiksi ylämaankarjalla.
Koirilla brindle on verrattain yleinen väritys, jossa feomelaniinipohjalla on eumelaniinivärisiä pystyraitoja. Brindleä nimitetään myös tiikerinkirjavaksi.
Marsuilla brindle tarkoittaa väritystä, jossa on eumelaniini- ja feomelaniinivärisiä karvoja tasaisesti sekaisin. Suomessa brindle-nimitystä käytetään ainoastaan tummasilmäisistä mustapunaisista yksilöistä, joiden kansainvälinen nimitys on magpie.
Puro-orneero

Puro-orneero eli karaorneero, aikaisemmalta nimeltään virtakiipijä ("Lochmias nematura") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Puro-orneeroa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Ecuadorissa, Guayanassa, Kolumbiassa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa, Uruguayssa ja Venezuelassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Martti Puohiniemi

Martti Puohiniemi (s. 1952) on suomalainen valtiotieteiden tohtori ja sosiaalipsykologi, joka tutkii suomalaista arvomaailmaa ja ajan ilmiöitä.
Puohiniemi on toiminut oman Limor Oy:nsä puitteissa yrittäjänä vuosina 1990–2013. Sitä ennen hän toimi muun muassa markkinointitutkijana ja tutki suomalaisten asenteita ja kulutuskäyttäytymistä. Hän oli Taucher-mainostoimiston loppuvaiheissa sen tutkimusjohtajana. Arvotutkimukseen hän erikoistui väitöskirjansa 1995 myötä ja on sen jälkeen tutkinut sekä väestön että yritysten toimintaa ohjaavia arvoja sekä konsultoinut niistä yrityksiä ja yhteisöjä.
Vuonna 2004 Mainostajien liitto palkitsi Puohiniemen alaan liittyvästä tutkimustyöstä.
Teräväpystynokka

Teräväpystynokka, aikaisemmalta nimeltään terävänokka ("Heliobletus contaminatus") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Teräväpystynokkaa tavataan luonnonvaraisena Argentiinassa, Brasiliassa ja Paraguayssa. Lisäksi sitä tavataan Uruguayssa, jossa kannan alkuperä ei ole tiedossa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pikkupystynokka

Pikkupystynokka, aikaisemmalta nimeltään pystynokka ("Microxenops milleri") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Nimensä mukaisesti sen lyhyen nokan yläpuoli kaartuu hieman ylöspäin.
Levinneisyys.
Pikkupystynokkaa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Ranskan Guayanassa, Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kaitapystynokka

Kaitapystynokka ("Xenops tenuirostris") on orneeroiden heimoon kuuluva eteläamerikkalainen varpuslintu.
Levinneisyys.
Kaitapystynokkaa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Ecuadorissa, Guyanassa, Kolumbiassa, Perussa, Ranskan Guayanassa, Surinamessa ja Venezuelassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ida Hämäläinen

Ida Maria Hämäläinen (6. toukokuuta 1875 Pieksämä – 27. heinäkuuta 1961 Pieksämäki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi STPV:n kansanedustajana vuosina 1927–1929. Hän oli poliittisen toimintansa johdosta vankilassa vuosina 1930-1932. 
Elämä.
Hämäläinen syntyi kruununtorpparin perheeseen. Hän työskenteli palvelijana Kuopiossa, josta muutti vuosisadan vaihteessa Viipuriin. Hämäläinen oli mukana Viipurin työväenyhdistyksen naispalvelijain ammattiosaston toimannassa ja kuului "Työ"-sanomalehden perustajiin. Ammattia vaihdettuaan hän vaikutti ompelijattarien ja vaatetustyöntekijäin ammattiosastoissa. Sisällissodan aikana Hämäläinen oli Viipurin kunnallisen työvälitystoimikunnan jäsen.
Sodan jälkeen Hämäläinen lähti laittoman SKP:n toimintaan. Vuonna 1927 hänet valittiin kansanedustajaksi kommunistien vaalijärjestön STPV:n listoilta. Hämäläinen pidätettiin joulukuussa 1929. Huhtikuussa 1930 Hämäläinen sai kahden vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksen valmistelusta. Hänen epäiltiin muun muassa osallistuneen Tukholmassa pidettyyn SKP:n salaiseen kokoukseen. Vuosina 1936–1938 Hämäläinen johti poliittisia vankeja avustaneen Suomen Punaisen Avun toimintaa Viipurissa.
Ruskopystynokka

Ruskopystynokka ("Xenops minutus") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ruskopystynokkaa tavataan laajalla alueella Meksikossa, Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjois- ja itäosissa. Lajin kannaksi arvioidaan 5–50 miljoonaa yksilöä, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Molluginaceae

Molluginaceae on pieni kasviheimo koppisiemenisten Caryophyllales-lahkossa, johon kuuluvat myös muun muassa kohokkikasvit.
Tuntomerkit.
Heimon kasvit ovat lähes sukkulenttisia ruohoja, harvoin matalia pensaita. Niiden kasvutapa on varsijatkoinen eli sympodiaalinen. Pigmenttinä niillä on antosyaanit ja laidunnusta torjumaan saponiineja. Kasvit ovat kaljuja tai karvat ovat tähtimäisiä. Esilehdet ovat merkittäviä. Lehdet ovat usein valekiehkuroissa joko varren tyvellä tai ylempänä, vastakkaisesti tai kierteisesti; korvakkeet ovat kalvomaisia, joskus puuttuvat. Kukat voivat olla melko näyttäviä, mutta teriö kuitenkin puuttuu. Heteitä on 2–30, tavallisesti 5–10, ja ne sijaitsevat vuorottaisesti kehälehtiin nähden; palhot ovat toisinaan tyvestään yhtyneet. Emejä on joskus yksi tai tavallisemmin sikiäin on ainakin kahden emilehden yhteenkasvettumana muodostunut. Istukka on aksiletyyppinen. Vartaloita on yksi tai useampia. Kussakin emilehdessä on yksi tai useita siemenaiheita. Hedelmä on selkäluomainen kota tai avautuu poikittaisraoin; harvoin hedelmä on pähkinä. Siemenet voivat olla vaipallisia. Kromosomiluku n = 9.
Levinneisyys.
Enimmäkseen heimo kasvaa eteläisessä Afrikassa. Suku "Glischrothamnus" kasvaa Koillis-Brasiliassa ja muutama suku (mehukit ja "Mollugo") ovat pantrooppisia ja lämpimien alueiden kasveja. Lähinnä Suomea heimo kasvaa Ukrainassa.
Luokittelu.
Molluginaceae kuuluu kladiin, jossa ovat myös heimot Montiaceae (hetekaalikasvit), Halophytaceae, Didiereaceae (kaktiokasvit), Basellaceae (basellakasvit), Talinaceae, Anacampserotaceae, Portulacaceae (portulakkakasvit) ja Cactaceae (kaktuskasvit). Kladissa hedelmä on selkäluomainen kota. Heimossa on yhdeksän sukua ja 87 lajia. Runsaslajisimmat suvut ovat "Mollugo" ja "Pharnaceum", edellisessä 35, jälkimmäisessä 20 lajia.
Heimon suvut ovat:
Traakian Demokritos-yliopisto

Traakian Demokritos-yliopisto () on yliopisto, joka toimii Länsi-Traakiassa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 1973 ja se aloitti toimintansa seuraavana vuonna. Yliopisto on nimetty traakialaisen filosofi Demokritoksen mukaan.
Yliopiston keskuspaikka on Komotiníssa ja sillä on kampukset Komotinín lisäksi Alexandroúpolissa, Orestiádassa ja Xánthissa. Yliopistossa on kahdeksan tiedekuntaa ja yhteensä 18 laitosta. Niissä on yhteensä 15 000 opiskelijaa.
Tiedekunnat ja kampukset.
Yliopiston tiedekunnat ja niiden laitokset ovat:
Isopystynokka

Isopystynokka ("Megaxenops parnaguae") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Isopystynokkaa tavataan Brasilian koillisosissa. Laji on luultavasti melko yleinen osissa levinneisyysaluettaan, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nakkeliorneero

Nakkeliorneero, aikaisemmalta nimeltään puujuoksija ("Pygarrhichas albogularis") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Nakkeliorneeroa tavataan Argentiinassa ja Chilessä. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen kanta on laskussa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tiikelipainokone

Tiikelipainokone on yhdellä painovärillä painava yksinkertainen kohopainokone, jossa väri puristetaan suoralta painopinnalta suoralle paperi- tai kartonkiarkille. Tiikelikoneita käytetään kirjapainoissa pienimuotoisten ja pienipainoksisten painotuotteiden, kuten kirjelomakkeiden, kutsukorttien ja käyntikorttien painamiseen. Koska tiikelipainossa painettavaa materiaalia ei tarvitse taivuttaa, sopii menetelmä myös paksummille ja jäykemmille kartongeille.
Suomen kirjapainoissa yleisin tiikelikone on Heidelbergin valmistama niin sanottu "siipi-Heikku". Se on saanut kutsumanimensä painoarkkien syöttöön (eli alistukseen) ja luovutukseen tarkoitetuista siipimäisistä ulokkeistaan.
Historiaa.
Maailman ensimmäisenä tiikelipainokoneena pidetään vuonna 1803 keksittyä Suhler-painokonetta. Sen kehitti leipzigilaisen Breitkopf &amp; Härtelin painajaoppilaana ollut saksilainen Johann Friedrich König (1774–1833). Vuonna 1807 englantilainen paperikauppias John Brown patentoi oman tiikelipainokoneensa. Ensimmäinen höyryvoimalla käyvä tiikelipainokone syntyi 1810–1812 Johann Friedrich Königin rakentamana lontoolaiselle kirjanpainajakustantajalle Thomas Bensleylle.
Jan Komasa

Jan Tadeusz Komasa (s. 28. lokakuuta 1981 Poznań) on puolalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on näyttelijä Wiesława Komasan poika. Jan Komasa valmistui PWSFTviT Lódz -elokuvakoulusta. Komasa ohjasi ensimmäisen elokuvansa, 15 minuuttia kestävän lyhytelokuva "Fajnie, że jesteśin" vuonna 2003. Komasan seitsemäs ohjattu elokuva, Varsovan vuoden 1944 tapahtumiin perustuva elokuva "Varsova 44" sai menestystä Puolassa ja kiitosta myös muualla Euroopassa. Komasan ensimmäinen pitkä elokuva oli vuonna 2005 ilmestynyt "Oda do radości", jonka kesto oli 120 minuuttia. Komasa asuu Varsovassa, jonne hän muutti seitsemänvuotiaana synnyinkaupungistaan Poznańista.
IBM 5100

IBM Portable Computer Model 5100 oli IBM:n 9. syyskuuta 1975 julkistama minitietokone, joka oli IBM:n ensimmäinen tuotantoon asti päätynyt henkilökohtainen tietokone ja sen ensimmäinen kannettava tietokone. IBM 5100:aa saattoi luonnehtia henkilökohtaiseksi pöytätietokoneeksi kun 1960-luvulla vastaava tietokone olisi ollut kahden työpöydän kokoinen ja painanut puoli tonnia.
Tietokoneessa oli samassa hieman tavallista kirjoituskonetta suuremmassa kotelossa näyttö, magneettinauha-asema ja näppäimistö. 
Erityisesti koneessa käytetty APL-kieli mahdollisti matriisilaskennan käytön.
Tietokone oli suunnattu "ongelman ratkaisijoille" johtaen korkeaan hintaan.
Tietokone oli suunnattu insinööreille, analyytikoille, tilastotieteilijöille ja muille ongelmaratkaisijoille eikä yrityskäyttöön. Tietokoneen hinta oli – muistimäärästä (16, 32, 48 tai 64 kilotavua) riippuen ja ohjelmointikielestä riippuen (APL, BASIC tai molemmat). 
APL-ohjelmointikielestä oli käytössä lähes sama APLSV versio kuin IBM S/370-sarjan suurkoneissa ja BASIC-tulkki oli sama kuin IBM System/3-minitietokoneissa käytetty. Mikrokoodilla totetutettu IBM S/370 ja System/3 emulointi mahdollisti näiden molempien ohjelmointikielien käytön IBM 5100:ssa. Kieliä ei käännetty suoraan laitteen omalle konekielelle, vaan APL käännettiin System/360 käskykannalle ja BASIC System/3:n käskykannalle.
QIC-nauha-aseman tallennuskapasiteetti oli 200 kilotavua eikä se ollut yhteensopiva muiden tietokonejärjestelmien kanssa.
Kolme vuotta julkaisun jälkeen 5100:lle julkaistiin seuraajamalli IBM 5110 helmikuussa 1978. 5110:sta oli kaksi versiota: Model 1 ja Model 2. 5110:ssa oli joko nauha-asema tai levykeasema (IBM 5114) ja sitä tarjottiin laajemmin teollisuuteen ja yrityksille kuin "ongelmanratkaisijoille" suunnattua 5100:aa.
IBM 5100:n ja 5110:n myynti päättyi maaliskuussa 1982. 
Samaan mallisarjaan julkaistiin myös IBM 5120.
Samassa mallisarjassa vuonna 1981 esitelty IBM 5150 tunnetaan paremmin IBM PC:n nimellä, mutta IBM 5100:aa ei käytetty pohjana sen kehittämisessä: IBM PC perustui IBM Datamasterin ratkaisuihin ja käytti mikroprosessoria.
Suoritin.
Tietokoneen suoritin ei ollut mikroprosessori vaan se koostui 15:stä mikropiiristä. Tietokone toimii 16-bittisenä, mutta ALU on vain 8-bittinen. Mikrokoodi on "Control ROS" ("Read-Only Storage") -nimellä tunnetussa ROM-muistissa. Suorittimessa on neljä keskeytystasoa.
Suoritin tunnettiin nimellä PALM ("Put All Logic in Microcode"). Aiemmassa SCAMP-prototyypissä ei ollut aikaa kehittää APL-kielen tulkkia ja siksi käytettiin mikrokoodia emuloimaan IBM 1130:aa. SCAMP kehitettiin tiukalla aikataululla ja sen arkkitehtuuri oli hyvin tavanomainen. Järjestelmä piti rakentaa mahdollisimman pitkälle olemassa olevista laitteistosta ja ohjelmistosta.
IBM kutsui PALM:ia mikroprosessoriksi Maurice Wilkesin merkityksessä tarkoittamaan tietokonetta, joka käytti mikro-ohjelmointia, eikä nykyisessä merkityksessä laitteena, joka suorittaa tietokoneen kaikki keskeiset logiikkatoiminnot (MPU).
Oheislaitteet.
Tietokoneelle julkaistiin IBM 5103 tulostin sekä IBM 5106 ulkoinen nauha-asema.
Pueblo (täsmennyssivu)

Pueblo (espanjaa, ) tarkoittaa seuraavia asioita:
Ampere WS-1

Ampere WS-1 oli "Ampere Inc":n suunnittelema ja japanilaisen Nippon-Shingon 1985 valmistama kannettava tietokone, jossa käytettiin poikkeuksellisesti ohjelmointikielenä APL:ää siihen aikaan pienissä tietokoneissa tavanomaisen BASIC-kielen asemesta. Koneen myynti Yhdysvalloissa kaatui siihen, että sitä ei hyväksytty Yhdysvaltain telehallintoviraston Federal Communications Commissionin testeissä.
Ampere WS-1:n muotoilusta vastasi japanilainen Kumeo Tamura, joka oli ollut mukana myös Datsun 240Z-urheiluauton suunnittelijaryhmässä.
Museum of Science and Industry

Museum of Science and Industry on Chicagossa Yhdysvalloissa sijaitseva suuri tiede- ja tekniikkamuseo.
Historia.
Museorakennus rakennettiin vuonna 1893 Chicagon maailmannäyttelyä varten. Vuonna 1911 yhdysvaltalainen liikemies ja Sears, Roebuck and Company -tavarataloketjun johtaja Julius Rosenwald kävi poikansa kanssa Deutsches Museumissa Münchenissä. Hän innostui museosta, jossa näyttelyesineet liikkuivat ja museovieraat saivat painaa nappuloita ja vääntää vipuja. Rosenwald halusi rakentaa vastaavan museon myös kotikaupunkiinsa Chicagoon. Tilaksi hän löysi maailmannäyttelyä varten rakennetun rakennuksen. Museo avattiin 19. kesäkuuta 1933.
Museorakennus on ainut Chicagon maailmannäyttelystä jäljellä oleva rakennus.
Näyttelyt ja näyttelyesineet.
Museossa on yli 400 000 neliöjalkaa (yli 37 000 neliömetriä) näyttelytilaa ja yli 35 000 näyttelyesinettä. Museon vakituisiin näyttelyihin kuuluvat muun muassa U-505, joka on Yhdysvaltojen ainut saksalainen U-vene, hautomo, jossa voi seurata kananpoikien kuoriutumista munista, sekä United Airlinesin Boeing 727 -lentokone.
Saudi-Arabian ja Kuwaitin välinen neutraali alue

Saudi-Arabian ja Kuwaitin välinen neutraali alue, myös puolueeton vyöhyke tai neutraali vyöhyke, oli Saudi-Arabian ja Kuwaitin välissä vuosina 1922–1970 sijainnut, 5 770 km²:n laajuinen mihinkään valtioon kuulumaton alue. 
Vyöhyke muodostettiin 2. joulukuuta 1922 solmitulla Uqairin sopimuksella, jonka alle­kirjoittivat silloisen Nejdin sulttaani Abdullah bin Abdur-Rahman al Saud ja Kuwaitin hallitsija Ahmad al-Jabir al-Sabah. Koska Kuwait tuolloin ei kuitenkaan ollut itsenäinen valtio vaan kuului Brittiläiseen imperiumiin, allekirjoitti sopimuksen myös Britannian edustaja J. C. More. Sopimuksen mukaan tähän alueeseen nähden oli Nejdin sulttaani­kunnalla ja Kuwaitilla yhtäläiset oikeudet, kunnes Ison-Britannian hallituksen välityksellä tehtäisiin uusi aluetta koskeva Nejdin ja Kuwaitin välinen sopimus.
Alueen valtaamiseen ja hyväksi­käyttöön oli kummallakin osapuolella kuitenkin vain vähän kiinnostusta, ennen kuin vuonna 1938 Kuwaitin Burganista löydettiin öljyä. Sitä ennen Nejd oli yhdistynyt Hijazin kanssa Saudi-Arabiaksi. Kun vaikutti toden­näköiseltä, että öljyä löydettäisiin puolueettomalta vyöhykkeeltäkin, molempien maiden hallitukset myönsivät vuosina 1948–1949 yksityisille yhtiöille toimi­lupia. Myöhemmin molemmat maat käyttivät hyväkseen alueen öljy­esiintymiä tekemänsä yhteis­työ­sopimuksen mukaisesti.
Alueen jakamisesta alettiin neuvotella, kun Kuwaitin ja Saudi-Arabian hallitsijat lokakuussa 1960 tapasivat ja päättivät, että puolueeton vyöhyke olisi jaettava. Molempien maiden hallitukset allekirjoittivat 7. heinäkuuta 1965 asiaa koskeneen sopimuksen. Maiden välisestä rajasta sovittiin 17. joulukuuta 1967, mutta sopimus ei virallisesti tullut voimaan, ennen kuin se allekirjoitettiin Kuwaitissa 18. joulukuuta 1969. Sopimus ratifioitiin 18. tammikuuta 1970, ja se julkaistiin "Kuwaiti Official Gazette" -julkaisussa 25. tammikuuta 1970.
Alueen öljyvaroja käytettiin vielä tämän jälkeen yhteisesti.
Vyöhykkeellä ei koskaan ollut ISO 3166 -tunnusta, koska se oli jaettu ennen kuin tämä standardi vuonna 1974 laadittiin.
Sven-Erik Bucht

Sven-Erik Bucht (s. 28. joulukuuta 1954 Karunki) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Lokakuusta 2014 lähtien hän on toiminut Stefan Löfvenin hallituksen maatalousministerinä. Ruotsin valtiopäivillä hän on ollut vuodesta 2010.
Bucht oli Haaparannan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja ja kunnallisneuvos 2003–2010. Vuonna 2010 hänet valittiin kansanedustajaksi suurella henkilökohtaisella äänimäärällä.
Bucht sai taivuteltua Ikean omistajan Ingvar Kampradin perustamaan Ikea-tavaratalon Haaparannalle. Vuonna 2007 ruotsalainen "Fokus"-lehti valitsi Buchtin vuoden ruotsalaiseksi.
Ministeriksi valinnan jälkeen vuonna 2014 Bucht sai selitellä mailleen ilman rakennuslupaa rakennuttamaansa neljää mökkiä.
Bucht on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Buchtin vaimo on suomalainen, ja hän osaa puhua suomea.
Kurt Koffka

Kurt Koffka (18. maaliskuuta 1886 Berliini, Saksa – 22. marraskuuta 1941 Northampton, Massachusetts, Yhdysvallat) oli saksalais-yhdysvaltalainen psykologi. Hänet tunnetaan erityisesti hahmopsykologian perustajana Max Wertheimerin ja Wolfgang Köhlerin ohella.
Ura.
Koffka aloitti filosofian opinnot Berliinin yliopistossa 1903 ja suoritti filosofian tohtoritutkinnon 1908 Carl Stumpfin oppilaana. Hän vietti myös vuoden Edinburghissa opiskellen englantia ja tutustuen brittiläiseen psykologiaan. Tämä mahdollisti Koffkan helpomman verkostoitumisen kansainvälisesti ja myös hänen työnsä tulivat esitellyksi kansainväliselle tutkijayhteisölle. Koffka työskenteli Johannes von Kriesin psykologialaboratorion assistenttina 1908–1909 Freiburgissa, jonka jälkeen hän siirtyi assistentiksi Würzburgiin Oswald Külpen ja myöhemmin Karl Marben alaisuuteen 1909–1910.
Vuodesta 1910 tuli käänteentekevä Koffkan psykologinuran kehittymisessä. Hän siirtyi Frankfurt am Mainiin, missä hän solmi pitkäkestoisen suhteensa Wertheimeriin ja Köhleriin. Heidän yhteistyönsä johti Wertheimerin kuuluisaan julkaisuun liikkumisen havainnoimisesta vuonna 1912, josta hahmopsykologian käsitteen on laskettu juontavan juurensa. Koffka siirtyi kolmen lukukauden jälkeen Gießeniin vuonna 1911, jossa hänet nimitettiin ensin Privatdozentiksi ja myöhemmin ylimääräiseksi professoriksi (). Hän pysyi Gießenissä vuoteen 1924 saakka lukuun ottamatta joitakin tutkimuskausia sotatutkimuksen parissa Ensimmäisen maailmansodan aikoina. Koffka alkoi vierailla Yhdysvalloissa 1920-luvulla ja hän siirtyi lopulta pysyvästi maahan. Hän oli Cornellin yliopiston Schiff-professuurin haltija 1924–1925 ja piti vuonna 1925 kuuluisan luentosarjan Clark Universityssa yhdessä Köhlerin kanssa, joka julkaistiin myöhemmin nimellä "Psychologies of 1925" (1926). Työskenneltyään Wisconsinin yliopistossa 1926–1927 hänestä tuli uuden William Allan Neilsonin mukaan nimetyn professuurin haltija Smith Collegessa Massachusettsissa. Hän työskenteli Smith Collegessa aina kuolemaansa saakka vuoteen 1941. Koffka vieraili Uzbekistanissa tutkimusmatkalla kesällä 1932 Neuvostoliiton hallituksen kutsumana ja Oxfordin yliopistossa 1939–1940.
Saudi-Arabian ja Irakin välinen neutraali alue

Saudi-Arabian ja Irakin välinen neutraali alue, myös puolueeton vyöhyke tai neutraali vyöhyke, oli Saudi-Arabian ja Irakin välissä vuosina 1922–1991 sijainnut, 7 000 km²:n laajuinen mihinkään valtioon kuulumaton alue. 
Irakia Kansainliiton mandaattialueena hallinnut Britannia ja
Nejdin sulttaani­kunta tekivät 5. toukokuuta 1922 Mohammerahissa (nyk. Khorramshar) sopimuksen, joka lopetti näiden valtioiden väliset viha­mielisyydet. Myöhempien neuvottelujen tuloksena 2. joulukuuta 1922 alle­kirjoitettiin Uqairin sopimus, jossa vahvistettiin Nejdin ja Irakin välinen raja ja muodostettiin niiden välinen neutraali alue. Nejd yhdistettiin myöhemmin Hijazin kanssa Saudi-Arabiaksi.
Neutraalille alueelle tai sen läheisyyteen ei saanut rakentaa sotilaallisia eikä muitakaan pysyviä rakennuksia. Molempien maiden paimentolaisilla oli alueella vapaa kulkuoikeus.
Alue jaettiin hallinnollisesti vuonna 1975 ja rajasopimus vahvistettiin vuonna 1981. Tuntemattomista syistä sopimusta ei tallennettu Yhdistyneiden kansa­kuntien arkistoon, eikä kenellekään Irakin ja Saudi-Arabian ulkopuolella tiedotettu muutoksesta tai näytetty uutta rajaa esittäviä yksityis­kohtaisia karttoja. Kun Persianlahden sota vuonna 1991 oli lähellä, Irak peruutti kaikki Saudi-Arabian kanssa vuoden 1968 jälkeen tekemänsä kansain­väliset sopimukset. Vastatoimena Saudi-Arabia rekisteröi kesäkuussa 1991 YK:ssa kaikki aikaisemmat Irakin kanssa tekemänsä raja­sopimukset. Tämän jälkeen Saudi-Arabian ja Irakin välistä neutraalia aluetta ei enää virallisesti ollut olemassa.
Useimpiin nykyisiin virallisiin karttoihin ei enää ole merkitty tätä suunnilleen suunnikkaan muotoista neutraalia aluetta, vaan sen läpi on merkitty raja suunnilleen alueen keski­pisteen kautta. Esimerkiksi Yhdysvaltain maan­tieteellinen virasto katsoi, että tällä alueella on olemassa vain liki­määräinen, ei tarkoin määriteltyä rajaa.
Saudi-Arabian ja Irakin välisellä neutraalilla alueella oli aikaisemmin ISO 3166 -koodit NT ja NTZ. Näitä koodeja lakattiin käyttämästä vuonna 1993. Alueen FIPS 10-4 -koodi oli IY, joka poistettiin käytöstä vuonna 1992.
Neutraali alue

Neutraali alue, neutraali vyöhyke tai puolueeton vyöhyke on rajattu alue, joka rajoittuu ainakin yhteen valtion, joka on suostunut perustamaan puolueettoman alueen rajoilleen. Monissa tapauksissa neutraali alue on myös demilitarisoitu alue.
Tällaisia alueita ovat muun muassa:
Sven Andrighetto

Sven Andrighetto (s. 21. maaliskuuta 1993 Sumiswald, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa NLA-seura ZSC Lionsissa. Hän on kahden suunnan hyökkääjä, jonka vahvuuksiin kuuluu luovuus, pelikäsitys, työmoraali ja monipuolisuus. Andrighetton heikkouksiin kuuluu pieni koko.
Ura.
Seuraura.
Andrighetto on EHC Dübendorfin kasvatti. Hän pelasi suurimman osan junioriurastaan kuitenkin ZSC Lionsissa, jonka U17-junioreiden sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin Andrighetto voitti kaudella 2009–2010 tehoilla 24+31=55. Hän jakoi koko Elite Novizenin syöttöpörssin kolmen muun pelaajan kanssa ja pistepörssin toisen sijan Klotenin Tim Bozonin kanssa edellään vain Pikes Oberthurgaun Patrick Oblast. Andrighetto voitti myös koko kevään 2010 pudotuspelien piste- ja maalipörssin tehoilla 16+8=24. Hän voitti kauden päätteeksi Elite Novizenin mestaruuden. Kaudella 2010–2011 Andrighetto debytoi miesten peleissä pelattuaan Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National League B:ssä GCK Lionsin ja EHC Vispin joukkueissa yhteensä 38 runkosarjaottelua tehopistein 11+12=23 sekä 17 playoff-ottelua tehopistein 1+2=3. Hän voitti Vispissä kauden päätteeksi NLB:n mestaruuden.
QMJHL-joukkue Rouyn-Noranda Huskies varasi Andrighetton 11. pelaajana . Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2011–2012 ja voitti Huskies sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 36+38=74. Andrighetto valittiin kauden päätteeksi QMJHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kaudella 2012–2913 hän voitti Huskiesin sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 31+67=98 ja sijoittui liigan pistepörssissä kuudenneksi ja syöttöpörssissä toiseksi edellään vain Prince Edward Island Rocketin Ben Duffy. 
Montréal Canadiens varasi Andrighetton kolmannella kierroksella 86. pelaajana . Hän teki jo joulukuussa 2012 kolmivuotisen sopimuksen National League A -joukkue Genève-Servette HC:n kanssa kaudeksi 2014–2015, mutta Andrighetto teki jo varauskesänään heinäkuussa 2013 kolmivuotisen tulokassopimuksen Canadiensin kanssa. Hän pelasi kauden 2013–2014 kokonaan AHL-joukkue Hamilton Bulldogsissa tehden 64 runkosarjaottelussa tehot 17+27=44, joilla Andrighetto oli joukkueen toiseksi paras pistemies Martin St. Pierren jälkeen.
Kaudella 2014–2015 Andrighetto debytoi Canadiensin NHL-joukkueessa. Hän teki NHL-debyyttinsä 6. joulukuuta 2014 vieraissa Dallas Starsia vastaan. Andrighetto sai ottelussa jääaikaa 11.35 minuuttia ja hän teki myös NHL-uransa avausmaalin. Andrighetto pelasi kauden aikana NHL:ssä 12 runkosarjaottelua tehopistein 2+1=3.
Kaudella 2016–2017 Andrighetto kaupattiin Colorado Avalancheen vaihdossa norjalaiseen Andreas Martinseniin.
Maajoukkueura.
Andrighetto oli voittamassa MM-hopeaa vuoden 2018 MM-kilpailuissa. Andrighetto pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Sveitsin varakapteenina ja oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 5+3=8. Andrighetto pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2011 sekä Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2010.
Ernst Kretschmer

Ernst Kretschmer (8. lokakuuta 1888 Wüstenrot, Saksa – 8. helmikuuta 1964 Tübingen, Länsi-Saksa) oli saksalainen psykiatri. Kretschmer tuli tunnetuksi erityisesti ruumiin ja sielun rakenteen vastaavuutta koskevista töistään. Hänen tuotannostaan on suomennettu muun muassa teos "Nerous ja ihminen" (1950).
Kretschmer opiskeli teologiaa, lääketiedettä ja filosofiaa Tübingenin, Münchenin sekä Hampurin yliopistoissa vuosina 1906–1912. Hän työskenteli vuodesta 1913 lähtien Robert Gauppin assistenttia Tübingenissa, missä hän suoritti habilitaatiotutkinnon 1918. Hän jatkoi Tübingenissa yliopiston lääketieteen yksikön apulaisjohtajana vuoteen 1926 saakka, jolloin hän siirtyi Marburgin yliopiston psykiatrisen klinikan johtajaksi. Vuosina 1946–1959 Kretschmer työskenteli Tübingenin yliopiston psykiatrian klinikan johtajaprofessorina. Uransa loppuajan Kretschmer työskenteli yksityisenä tutkijana omien konstituutiopsykologiaan ja työpsykologiaan keskittyvien töidensä parissa.
Wolfgang Köhler

Wolfgang Köhler (21. tammikuuta 1887 Rääveli, Venäjän keisarikunta – 11. kesäkuuta 1967 Lebanon, New Hampshire, Yhdysvallat) oli saksalais-yhdysvaltalainen psykologi. Köhler tunnettiin erityisesti hahmopsykologian uranuurtajana yhdessä aikalaistensa ja työtovereittensa Max Wertheimerin ja Kurt Koffkan kanssa.
Köhler opiskeli vuosina 1905–1906 filosofiaa, historiaa ja luonnontieteitä Tübingenin yliopistossa, Bonnin yliopistossa psykologiaa, matematiikkaa ja filosofiaa 1906–1907 sekä Berliinin yliopistossa psykologiaa, filosofiaa ja luonnontieteitä 1907–1909 Carl Stumpfin, Max Planckin ja Walther Nernstin johdolla. Hän suoritti tohtoritutkinnon Berliinissä ("Akustische Untersuchungen", 1909).
Köhler siirtyi Frankfurt am Mainiin vuonna 1910, missä hän toimi assistenttina yhteistyössä Wertheimerin, Koffkan, Adhémar Gelbin ja Kurt Goldsteinin kanssa. Köhler ja Koffka toimivat tutkimuskohteina Wertheimerin kokeessa, mikä johti hahmopsykologian koulukunnan syntyyn. Suoritettuaan habilitaatiotutkinnon 1911 Köhler siirtyi Teneriffalle Preussin tiedeakatemian tutkimusaseman johtajaksi vuosiksi 1913–1920. Hänet nimitettiin kokeellisen psykologian ja filosofian professoriksi ja psykologisen instituutin johtajaksi Göttingenin yliopistoon 1921. Hän siirtyi edelleen Berliinin yliopiston professoriksi ja psykologisen instituutin johtajaksi Stumpfin jälkeen vuosiksi 1922–1935, jossa hän oli samanaikaisesti Wertheimerin kanssa vuoteen 1929 saakka ja siitä eteenpäin Kurt Lewinin kanssa vuoteen 1932. Köhler joutui eroamaan viroistaan Saksassa kansallissosialismin vallitessa jouduttuaan epäsuosioon natsien politiikan vastustajana. Saksasta hän siirtyi Harvardin yliopiston vierailevaksi professoriksi 1934–1935, josta hän siirtyi Swarthmore Collegen psykologian ja filosofian professoriksi vuosiksi 1935–1948 ja tutkimusprofessoriksi vuosiksi 1946–1958. Hän perusti aikakauslehden "Psychologische Forschung" toimien myös sen toimittajana 1921–1938. Hän toimi myös vierailevana professorina useissa yliopistoissa ja valittiin vuonna 1959 American Psychological Associationin presidentiksi. Hänet nimitettiin myös Freie Universität Berlinin emeritusprofessoriksi vuonna 1959 ja hän vieraili siitä lähtien entisessä kotimaassaan vuosittain.