tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sybille Bedford

Sybille Bedford OBE (o.s. "Sybille Aleid Elsa von Schoenebeck", 16. maaliskuuta 1911 Charlottenburg, Saksa – 17. helmikuuta 2006 Lontoo) oli saksalaissyntyinen brittiläinen kirjailija, kirjallisuustoimittaja ja elämäkerturi. Hän kirjoitti muun muassa ystävänsä Aldous Huxleyn elämäkerran (1973). Suhteellisen tuntematonta Bedfordia kutsutaan joskus ”kirjailijoiden kirjailijaksi”.
Yläluokkaisen saksalaisparonin ja entisen upseerin sekä saksanjuutalaista syntyperää olleen englantilaisäidin tytär eli elämänsä Välimeren maissa, Yhdysvalloissa kunnes asettui Lontooseen ja sen kirjallisiin boheemipiireihin. Isä kuoli kun Sybille oli 14-vuotias, minkä jälkeen äiti asui lapsineen Italian ja Ranskan Rivieralla sekä Lontoossa. Sanary-sur-Merissä he tutustuivat Thomas Manniin, Bertolt Brechtiin ja Aldous Huxleyyn, josta tuli vaimonsa kanssa Sybillen tärkeimpiä kannustajia kirjallisella uralla. Toisen maailmansodan vuosina Huxleyt auttoivat juutalaisen, Saksan passilla Ranskassa oleskelevan Bedfordin pakenemaan Yhdysvaltoihin naittamalla hänet kulissiavioliittoon toisen homoseksuaalin (Bedford itse oli lesbo), brittiläisen herra Bedfordin kanssa. Avioliitto ei kestänyt, mutta Sybille piti näin saadun sukunimen.
Monta kieltä puhuva Sybille Bedford valitsi kirjailijakielekseen englannin. Hänen koko tuotanto on hyvin elämäkerrallista niin, että hänen vuotta ennen kuolemaansa julkaisema muistelmateoksensa "Quicksands" (2005) saattoi tuntua hänen tuotantoaan tuntevista kertaukselta. Hänen esikoisromaaninsa "Legacy" (1956) kertoi saksalaisaatelistosta ennen ensimmäistä maailmansotaa. Bedfordin tunnetuimpiin töihin kuuluu hänen nuoruusvuosiensa tragedioihin pureutuva "Jigsaw: An Unsentimental Education" (1989), joka sai Booker-palkintoehdokkuuden. Siinä hänen äitinsä tulee riippuvaiseksi morfiinista, jota tyttö saa tehtäväkseen anella vastahakoisilta apteekkareilta.
Vuonna 1993 Sybille Bedford oli ensimmäinen Englannin Pen-klubin uuden kirjallisuuspalkinnon Golden Pen Award vastaanottaja. Palkinto jaetaan vuosittain elämäntyöstä, ja myöhempiä palkittuja ovat olleet muiden muassa Iris Murdoch, Harold Pinter ja Salman Rushdie.
Uusi valtakunnankanslia

Uusi valtakunnankanslia () oli Berliinissä vuosina 1939–1945 sijainnut hallintorakennus, jonka arkkitehti Albert Speer suunnitteli Adolf Hitlerin käyttöön. Se oli osa valtakunnankanslian rakennuskompleksia, Wilhelmstrassen varrella jo vanhastaan sijainnutta Saksan valtakunnankanslerin virka-asuntoa. Uusi valtakunnankanslia oli kansallissosialistisen arkkitehtuurin tunnetuimpia edustajia.
Hitler pyysi vuonna 1938 suosikkiarkkitehtiaan Speeriä suunnittelemaan vanhalle valtakunnankanslialle laajennusosan samaan kortteliin, kulman taakse Vossstrasse-sivukadun puolelle. Speer sai käyttöönsä rajoittamattoman budjetin, ja rakennus valmistui tammikuussa 1939, ennätyksellisesti vain 12 kuukaudessa. Uusi valtakunnankanslia oli osin kolmi- ja osin kaksikerroksinen, mutta muuten mittasuhteiltaan mahtipontinen. Rakennus oli 421 metriä pitkä, siinä oli 420 huonetta ja kerrosalaa 16 300 neliömetriä. Puutarhoineen se käsitti 16 hehtaarin alueen. Se oli suurin Speerin toteutuneista rakennushankkeista. Uuden valtakunnankanslian askeettinen ja symmetrinen julkisivu edusti Speerin muunnelmaa Karl Friedrich Schinkelin preussilaisesta uusklassismista. Sisäänkäyntiä koristivat Speerin arkkitehtuurille tyypilliset neliskulmaiset pylväät. Sisäänkäynnin yhteydessä oli kaksi kuvanveistäjä Arno Brekerin toteuttamaa pronssipatsasta, "Wehrmacht" (Armeija) ja "Partei" (Puolue).
Uuden valtakunnankanslian mittasuhteiden oli tarkoitus korostaa Hitlerin arvovaltaa. Rakennus oli suunniteltu siten, että lyhinkin reitti pääsisäänkäynniltä Hitlerin työhuoneeseen oli 140 metriä pitkä, ja arvovieraat kierrätettiin vielä pidempää yli 300 metrin pituista reittiä vanhan valtakunnankanslian kautta. Pelkkä Hitlerin työhuone oli mitoiltaan 27 x 14,5 metriä, ja sen seinät oli verhoiltu punaisella marmorilla. Sen ohella rakennuksen tärkeimpiin edustustiloihin kuului 46 x 19 metrin kokoinen mosaiikkisali, jota koristivat taiteilija Hermann Kasparin mosaiikkityöt. Hitler piti rakennusta vain väliaikaisena ja halusi korvata sen vuoteen 1945 mennessä vielä mahtavammalla.
Uusi valtakunnankanslia vaurioitui brittien ilmapommituksissa marraskuussa 1943 ja raunioitui puna-armeijan tykkitulesta Berliinin taistelun aikana keväällä 1945. Neuvostomiehittäjät purkivat rauniot vuonna 1947. Rakennuksen kiviainesta käytettiin useissa Itä-Berliinin rakennushankkeissa, ja se oli jonkin aikaa ”Saksan suurin kivilouhimo”. Marmoria päätyi muun muassa Treptower Parkin neuvostomonumenttiin ja Thälmannplatzin metroaseman sisustukseen.
Arne Helander

Arne Vilhelm Benjamin Helander (21. lokakuuta 1901 Kurkijoki – 8. kesäkuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Helander kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1919 Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta ja valmistui 1925 arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta. Hänen enonsa oli arkkitehti, professori Armas Lindgren, jonka toimistossa hän harjoitteli opiskeluaikanaan. 
Hän kuului arkkitehtisukupolveen, joka sai klassisen koulutuksen, koki funktionalismin läpimurron ja oli mukana sodanjälkeisen Suomen jälleenrakentamisessa.
Valmistuttuaan arkkitehdiksi hän työskenteli 1925–1928 Puolustusministeriössä, missä hän suunnitteli muun muassa lentoasemia ja upseerien asuintaloja. Tämän jälkeen hän työskenteli P. E. Blomstedtin toimistossa, jossa hän muun muassa osallistui entisen Liittopankin ja Helsingin suomalaisen säästöpankin liiketalojen suunnitteluun.
Hän osallistui 1920-luvun lopulla ja 1930-luvulla moniin arkkitehtikilpailuihin Georg Jägerroosin kanssa.
Työskenneltyään arkkitehti Bertel Liljequistin yhtiökumppanina 1930- ja 1940-luvuilla hän perusti oman arkkitehtitoimiston 1948 ja työskenteli siellä 1970-luvulle asti.
Helander keskittyi tehtaiden ja niiden asuntoalueiden suunnitteluun. Hän vastasi Kymi-yhtiön rakennussuunnittelusta, jolloin hän suunnitteli Voikkaan paperitehtaan ja Kuusankoski Oy:n teollisuusympäristöjen rakennuksia.
Liljequistin kanssa työskennellessään hän oli mukana muun muassa Paavalinkirkon ja Helsingin kaupungin teurastamon suunnittelussa. Hän suunnitteli lisäksi 1950-luvulla kerrostaloja Helsingin Roihuvuoreen ja Herttoniemeen. 
Hän asui Kulosaaressa, joka oli itsenäinen kunta vuoden 1946 alussa tapahtuneeseen alueliitokseen saakka. Hän omistautui Kulosaaren kunnan luottamustehtäville ja oli Kulosaaren rakennustarkastajana. Hän myös osallistui Kulosaaren seurakunnan työhön sekä arkkitehtina että luottamustehtävissä.
Hänet on haudattu Kulosaaren hautausmaalle.
Mackenzie Davis

Mackenzie Davis (s. 1. huhtikuuta 1987 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä. Vuosina 2014–2017 hän esitti Cameron Howea televisiosarjassa "Halt and Catch Fire".
Clive Bell

Arthur "Clive" Heward Bell (16. syyskuuta 1881 East Shefford, Berkshire – 18. syyskuuta 1964 Lontoo) oli brittiläinen taidekriitikko ja teoreetikko ja Bloomsburyn ryhmän jäsen. Hänet tunnetaan etenkin formalismin määritelmästään. 
Clive Bell oli nelilapsisen insinööriperheen toiseksi nuorin. Hänen isänsä vaurastui sukunsa hiilikaivosten avulla. Clive Bell opiskeli Marlborough Collegessa ja Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa, jossa hänen pääaineensa oli historia. Hän sai stipendin Pariisiin, jossa hän kiinnostui kuvataiteesta ja sen teoriasta. Palattuaan Englantiin hän muutti Lontooseen ja avioitui Virginia Woolfin sisaren Vanessa Stephenin kanssa 1907. Avioliitto oli molemminpuolisen uskottomuuden vaivaama. Heidän kahdesta pojastaan Julianista ja Quentinistä tuli molemmista kirjailijoita, tytärpuolesta kuvataiteilija Angelica Garnett. Angelica sai vasta aikuisena kuulla, että hänen biologinen isänsä ei olekaan Clive Bell vaan taidemaalari Duncan Grant. Julian Bell kuoli 29-vuotiaana ollessaan ambulanssinkuljettajana Espanjan sisällissodassa.
Clive Bell kehitteli kuvataiteen formalismin teoriaa yhdessä Roger Fryn kanssa. He molemmat saivat innoituksensa ranskalaisesta nykytaiteesta. Teoria julkaistiin ensi kerran vuoden 1914 kirjassa "Art".
Roger Fry

Roger Eliot Fry (14. joulukuuta 1866 Lontoo – 9. syyskuuta 1934 Lontoo) oli brittiläinen taidemaalari ja -kriitikko ja Bloomsburyn ryhmän jäsen. Yhdessä Clive Bellin kanssa hän kehitti formalismin teorian. Hän antoi myös nimen postimpressionismille ja oli keskeinen hahmo modernin taiteen tunnetuksi tekemisessä Britanniassa.
Roger Fry syntyi varakkaaseen kveekariperheeseen. Hänen isänsä oli tuomari Edward Fry. Roger-poika opiskeli Clifton Collegessa ja Cambridgen yliopiston King’s Collegessa, koulu- ja opiskelijatovereinaan muun muassa John Ellis McTaggart ja Goldsworthy Lowes Dickinson. Fryn tarkoituksena oli opiskella luonnontieteitä, mutta hän kiinnostuikin kuvataiteista ja opiskeli alaa myös Italiassa. Vuonna 1899 hän julkaisi ensimmäisen kirjansa, joka käsitteli Giovanni Belliniä. Vuonna 1906 Fry sai tutustua Paul Cézannen taiteeseen, mikä mullisti hänen käsityksiään ja johti hänet modernin taiteen tutkijaksi ja teoreetikoksi. Hän julkaisi tekstejä Cézannen, Paul Gauguinin, Henri Matissen ja Vincent van Goghin taiteesta ja järjesti vuonna 1910 Lontoossa brittiläisten taidemakuun merkittävästi vaikuttaneen ranskalaisen taiteen näyttelyn "Manet and the Post-Impressionists". Vuonna 1913 Fry perusti William Morrisin arts and crafts -liikkeestä innoitusta saaneen Omega Workshop -taiteilijaryhmän.
Virginia Woolf kirjoitti Frystä vuonna 1940 julkaissun elämäkerran "Roger Fry: A Biography".
Yksityiselämä.
Vuonna 1896 Fry avioitui taiteilija Helen Coomben kanssa, joka kuitenkin sairastui pian psyykkisesti ja joutui loppuiäkseen mielisairaalaan. Roger Fry kasvatti kaksi lastaan sisarensa Joan Fryn auttamana. Clive Bellin ja tämän vaimon Vanessan kautta Roger Fry pääsi Bloomsburyn ryhmän jäseneksi. Vanessa Bellin sisar Virginia Woolf kirjoitti Frystä myöhemmin, että tällä oli ”enemmän kokemusta ja viisautta kuin meillä muilla ryhmän jäsenillä yhteensä”. Roger Fryllä oli suhde muun muassa Vanessa Bellin ja muiden naistaiteilijoiden kanssa kunnes vuodesta 1926 hänen kumppanikseen vakiintui Boris Anrepin entinen vaimo Helen Maitland.
Cheongju

Cheongju on Pohjois-Chungcheongin maakunnan pääkaupunki Etelä-Koreassa.
Vuonna 2010 kaupungissa oli 666 924. asukasta. Cheongju alkoi kasvaa nopeasti vuonna 1970, kun sieltä vedettiin moottoritie Souliin.
Kaupungissa on kansainvälinen lentoasema.
As (sävel)

As eli A♭ on solfeesin yhdeksäs puolisävelaskel. Se sijaitsee G:n ja A:n välissä, joten se ja gis ovat enharmonisia.
Mikäli keski-C:n asteikon A:n tasaviritykseksi oletetaan 440 Hz, on silloin A♭:n taajuus n. 415.305 Hz.
Changwon

Changwon on Etelä-Gyeongsangin maakunnan pääkaupunki Etelä-Koreassa.
Nykyinen Changwon on syntynyt kolmen kaupungin yhteensulautumana: Jinhae, Masan ja varsinainen Changwon city. Kolmesta kaupungista Masan on vanhin, Jinhae pienin kun taas Changwon on kaavoitettu alusta alkaen moderniksi suurkaupungiksi. Kaupungit yhdistettiin virallisesti vuonna 2010.
Torchlight II

Torchlight II on Runic Gamesin kehittämä toimintaroolipeli, joka on julkaistu vuonna 2012 Linuxille, Mac OS X:lle ja Windowsille.
Peli on seuraaja vuonna 2009 julkaistulle pelille "Torchlight".
Vastaanotto.
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 8,5/10 arvostelussaan.
Peli oli ehdolla parhaan tietokoneroolipelin ja tietokonepelin kategorioissa Spike Video Game Awards -palkinnolle.
Mad Max (vuoden 1990 videopeli)

Mad Max on Mindscapen kehittämä ja julkaisema toimintapeli, joka on julkaistu vuonna 1990 Nintendo Entertainment Systemille.
Peli pohjautuu elokuvaan "Mad Max 2 – asfalttisoturi" (1981).
Volodarkan piiri

Volodarkan piiri (, ) on hallinnollinen piiri Ukrainan Kiovan alueella. Piirin väkiluvuksi arvioitiin 17 517 (1.1.2017)
Piirin hallintokeskus on Volodarkan kaupunkityyppinen taajama (Воло́дарка, 6 165 as.). Se sijaitsee linnuntietä 112 kilometriä Kiovan keskustasta etelälounaaseen, Dneprin Ros-sivuhaaran varrella.
Jailhouse

Jailhouse on Linux-käyttöjärjestelmiin tarkoitettu laitteiston osiointia tukeva "hypervisor", jota voidaan käyttää turvakriittisiin järjestelmiin. 
Jailhouse on suunniteltu yksinkertaisuuteen eikä tue kaikkia virtualisointiominaisuuksia kuten KVM ja Xen tukevat Linuxissa. Lähdekoodi on julkaistu GPLv2-lisenssillä. 
Jailhouse käyttää asymmetristä moniprosessointia eikä tue laitteiston jakamista. "Asiakkaat" voidaan rajata käyttämään vain tiettyä suoritinta. Jailhouse suoritetaan ilman laitteistokeskeytyksiä ja se käsittelee vain NMI () keskeytyksiä, jotka ovat luonteeltaan asynkronisia. 
Projektin kehityksen aloitti Siemens, joka ilmoitti sen olemassaolosta ensi kerran vuonna 2013.
Korea Electric Power

Korea Electric Power Corporation (; hanja ; KEPCO) on suuri eteläkorealainen energia-alalla toimiva pörssiyritys, jonka päämaja sijaitsee Najussa. Yrityskonserni tuottaa, siirtää ja jakelee sähköenergiaa sekä kehittää sähkövoiman tuotantoa. Yrityksen liiketoiminta jaetaan kotimaan ja ulkomaan toimintoihin.
Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla yhtiö oli vuonna 2017 sijalla 138. Se luokiteltiin tällä listalla Etelä-Korean kolmanneksi suurimmaksi pörssiyritykseksi. Yhtiön markkina-arvo oli 25,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria (toukokuussa 2017) ja liikevaihto 51,9 miljardia USD (2016).
KEPCO on mukana usealla sähköntuotannon alalla, myös ydinvoimateollisuudessa. Yritys on myös myynyt ydinvoimaloita ulkomaille. KEPCO:n tytäryhtiö Korea Hydro &amp; Nuclear Power (KHNP) operoi Etelä-Korean ydinvoimaloita. Kansainvälisen ydinenergiajärjestö IAEA:n mukaan vuonna 2016 yhteensä 30,3 prosenttia Korean tasavallan sähköenergiasta tuotettiin ydinvoimalla. Operatiivisten voimalayksikköjen määrällä mitattuna Etelä-Korea - jolla oli 24 toiminnassa olevaa ydinvoimalayksikköä syyskuussa 2017 - oli maailman 6. suurin ydinvoimamaa Yhdysvaltojen, Ranskan, Japanin, Kiinan ja Venäjän jälkeen.
KHNP:n lisäksi sen emoyhtiö KEPCO:lla on tytäryhtiöinään viisi muuta sähköä tuottavaa energiayhtiötä. Ne käyttävät energialähteinä pääasiassa kivihiiltä, maakaasua tai öljyä. Kaikki KEPCO:n tytäryritykset tuottivat vuonna 2019 yhteensä 73 prosenttia kaikesta Etelä-Korean tuottamasta sähköstä.
Ratsastusvaellus

Ratsastusvaellus on vaellusta hevosen kanssa. Ratsun tarkoitus on kuljettaa ratsastajaa luonnossa. Ratsastusvaellus on rauhallista luonnossa liikkumista hevosen kanssa.
Vaatimukset.
Ratsulta vaaditaan tarkkuutta ja keskittymistä. Ratsastajalta vaaditaan tarkkaavaisuutta ja rauhallista käsittelyä hevosta kohtaan. Ratsastajalla pitää olla perustaidot hallussa, että hän voi lähteä vaellukselle. Ratsastusvaellus kestää parista tunnista muutamaan päivään. Satulalaukussa kulkee hyvin mukana kaikki tarvittavat tavarat ja ruuat. Ratsastusvaelluksella pitää olla sään mukaiset vaatteet. Usein ratsastusvaelluksessa on mukana monta ratsastajaa. Jos lähettyvillä sattuu olemaan ranta niin siellä voidaan käydän uittamassa hevosia.
Ikärajat.
Alaikäraja vaellukselle vanhempien kanssa on 10 vuotta. Ilman vanhempia 12 vuotta.
Vernoniat

Vernoniat ("Vernonia") on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 340 lajia. Niitä esiintyy Afrikassa, eteläisessä Aasiassa, Australiassa, Pohjois-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa. Aiemmin suvussa on ollut enemmän lajeja, lähes 700.
Eräät vernoniat ovat alueellisesti merkittäviä hyötykasveja. "Vernonia amygdalina" eli karvasvernonia on Länsi- ja Keski-Afrikassa paljon käytetty lehtivihannes, ja sitä on käytetty myös perinteisenä lääkekasvina. "Vernonia galamensis" on itäisessä Afrikassa, erityisesti Etiopiassa, teollisessa mittakaavassa viljelty öljykasvi, jonka siemenistä puristettua vernoniaöljyä käytetään maaliöljynä pellavaöljyn tapaan.
Vernonioita käytetään myös muun muassa puutarhakasveina.
Flanderinhevonen

Flanderinhevonen on Belgian Flanderista kotoisin oleva hevosrotu, jota käytetään veto- ja vaunuhevosena. Ulkomuodoltaan se on yleensä ruskea, raskasrakenteinen, 165–175 cm korkea hevonen.
Lajin kanta on laskemassa.
Nykyisin flanderinhevosen perimää on jäljellä muun muassa brabantinhevosessa, clydesdalenhevosessa, shirehevosessa, belgiantyöhevosessa ja suffolkinhevosessa.
Luettelo Robert A. Heinleinin kirjallisesta tuotannosta

Tämä on luettelo Robert A. Heinleinin kirjallisesta tuotannosta.
Romaanit.
Romaanit merkittynä tähdellä * ovat Scribnerin "nuorten" sarjaa.
Lyhyt fiktio.
Muuta lyhyttä spekulatiivista fiktiota.
Kaikki salanimillä Anson MacDonald, Caleb Saunders, John Riverside ja Simon York, sekä useat työt nimellä Lyle Monroe, on julkaistu myöhemmin useissa Heinlein-kokoelmissa.
Heinleinin vaatimuksesta kolme nimellä Lyle Monroe julkaistua tarinaa (merkitty symbolilla '§') ei koskaan julkaistu Heinlein-antologiassa hänen elinaikanaan.
United States Disc Golf Championship

United States Disc Golf Championship eli USDGC (Frisbeegolfin Yhdysvaltain-mestaruuskilpailut) on yksi frisbeegolfin merkittävimmistä kilpailuista. Kisa pidetään Winthrop Goldin radalla, joka sijaitsee Winthropin Yliopiston kampuksella Etelä-Carolinan Rock Hillissä. Ammattilaistapahtumaa on järjestetty vuosittain, vuodesta 1999.
Achnasheenin rautatieasema

Achnasheenin rautatieasema () on rautatieasema Achnasheenin kylässä Ylämaan hallintoalueella, Skotlannissa. Se sijaitsee Kyle of Lochalshin radan varrella.
Asema avattiin 19. elokuuta 1870. Sitä käytti 3 310 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Souloke

Souloke ("Castellia tuberculosa") on soulokkeiden ("Castellia") sukuun kuuluva heinäkasvilaji. Se on sukunsa ainoa laji ja toisinaan se on luokiteltu myös muun muassa soulojen ("Catapodium"), natojen ("Festuca") tai raiheinien ("Lolium") sukuihin kuuluvaksi.
Souloke on yksivuotinen ja sen varsi kasvaa 50–100 cm pitkäksi. Soulokkeen lehdet ovat noin 10–25 cm pitkät sekä 1–7 mm leveät, muodoltaan tasasuokat ja molemminpuolin karheapintaiset. Soulokkeen kukinto on röyhy, jonka ranka on 0–12 cm pitkä. Tähkylät sijaitsevat yksittäin, ja niissä on 6–12 fertiiliä kukkaa sekä neuvottomia kukkia tähkylän kärjessä. Kukkien kaleet ovat tähkylää lyhyemmät ja ulkonäöllisesti keskenään samannäköiset. Ulkokale on noin 3–3,5 mm pitkä ja sisäkale noin 4,5–5 mm pitkä. Soulokkeen hedelmä on jyvä.
Souloketta kasvaa Lounais- ja Kaakkois-Euroopassa, Kanariansaarilla, Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä sekä Intiassa.
Lawessonin reagenssi

Lawessonin reagenssi (C14H14P2S4O2) on orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa rikkiä sisältäviä yhdisteitä. Reagenssi on nimetty Sven-Olov Lawessonin mukaan ja Lawesson raportoi ensimmäisenä yhdisteen käytön orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa Lawessonin reagenssi on keltaista kiteistä ainetta, jolla on voimakas epämiellyttävä haju. Yhdiste reagoi veden kanssa ja liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi dimetoksietaaniin, tolueeniin ja klooribentseeniin. Lawessonin reagenssia valmistetaan anisolin ja fosforipentasulfidin välisellä reaktiolla.
Lawessonin reagenssi reagoi monien karbonyyliyhdisteiden esimerkiksi aldehydien, ketonien, esterien ja amidien kanssa. Tuotteina reaktioissa muodostuu tioaldehydejä, tioketoneja, tioestereitä ja tioamideja. Yhdiste voi reagoida myös alkoholien kanssa muodostaen tioleja.
International Campaign to Abolish Nuclear Weapons

International Campaign to Abolish Nuclear Weapons (ICAN) kansalaisjärjestöjen liittouma, joka pyrkii edistämään ydinaseriisuntaa. ICAN sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 2017.
ICAN-liittouma oli saanut alkunsa Helsingissä vuonna 2006 pidetystä ydinaseita vastustavien lääkärien biennaalista, joten Suomenkin katsottiin saaneen osansa liittouman Nobel-palkinnosta. Liittouma oli vaikuttanut keskeisesti YK:ssa heinäkuussa 2017 hyväksytyn ydinaseet kieltävän sopimuksen syntyyn. Nobelin rauhanpalkinnon myöntäminen ICAN:lle herätti kuitenkin ihmetystä, koska useat maat, mukaan lukien Suomi, oli kyseenalaistanut sopimuksen merkityksen. 
Järjestön esikuvana oli International Campaign to Ban Landmines, joka sai Nobelin rauhanpalkinnon 1997.
Sipulirenkaat

Sipulirenkaat ovat sipulista valmistettu ja tyypillisesti paneroitu ja uppopaistettu ruokalaji. Niitä syödään usein hampurilaisaterioiden lisukkeina ja dipin kera. Paneroidut sipulirenkaat ovat kotoisin Yhdysvalloista. Sipulirenkaisiin käytetään sipulin lisäksi vehnäjauhoja ja muita leivonta-aineita. Sipulirenkaita paneroidaan muun muassa oluella.
Uveiitti

Uveiitti on silmän suonikalvoston (uvea) inflamaatio eli silmän sisäinen tulehdus, jonka oireet ovat etukammiouveiitissa yksipuolinen silmäkipu, valoherkkyys, punoitus ja vetistys. Uveiitin voi jakaa kahteen luokkaan: etukammio- ja takakammiouveiittiin. Tila voi olla akuutti tai krooninen. 
Akuutin etukammiouveiitin määritelmä on ensisijaisesti etukammion, iirikisen ja etukammionesteen tulehdus, joka ei ole aiheutunut sarveiskalvon tulehduksesta ja joka yleensä paranee kolmessa kuukaudessa. Kroonisen etukammiouveiitin määritelmä sisältää lisäksi korneapatologian - -, ja tilanne ei täysin parane kolmessa kuukaudessa. Uveiitin standardoitua terminologiaa kutsutaan Standardization of Uveitis Nomenclatureksi (SUN), joka luokittelee rakolampun tulokset. 
Tilan edetessä etukammiouveiitti ei pääosin vaikuta näöntarkkuuteen 1–2 päivän aikana. Takakammiouveiitti on pääosin vakavampi ja akuutimpi kuin etukammiouveiitti. Takakammiouveiitin oireet ovat takakammion kiinnikkeet, sarveiskalvon turvotus, liiallinen lasiaisen erite, makulan turvotus ja usein pieni lasku silmänpaineessa. 
Diagnoosi.
Silmän tutkimuksessa tarkastetaan anamneesi ja tehdään rakolamppututkimus (eng. slit-lamp). 
Jos on epäilystä haavasta silmän pinnalla, fluoresenssivärjätty silmä paljastaa haavat vihreänä. Terveeseen silmään väri ei tartu. Jos haava on niin syvä, että se ulottuu sarveiskalvon alempaan kerroksen, väri ei enää tartu. 
Tarvittaessa mitataan silmänpaine ja tarkastetaan silmän pohja, etenkin takakammiouveiitissa. Jos sarveiskalvohaava on vaikeutunut komplikaatioiden vuoksi eikä vastaa hoitoon, otetaan sytologinen eli soluopillinen näyte sekä bakteeri- ja sieniviljely. 
Vaihtoehtoisdiagnooseja ovat keratiitti, infektiivinen konjunktiviitti, sarveiskalvon trauma, sarveiskalvon vierasesineet ja glaukoman akuutit muodot.
Chiaia

Chiaia (äännetään: ) on asuinalue Napolin rannalla. Sitä ympäröivät idässä Piazza Vittoria ja lännessä Mergellina. Sen keskeinen maamerkki on suuri puisto Villa Comunale. Asuinalue on alun perin rakennettu 1500-luvun lopulla ja 1600-luvun alussa, kun Napolin espanjalaiset hallitsijat avasivat kaupungin länteen historiallisista rajoistaan.
1700-1800-luvulla Chiaia oli ulkomaisten matkailijoiden suosima asuinalue. Chiaian pääkaduilla on kalliiden muotimerkkien myymälöitä. Nykyisin Chiaia on Napolin varakkaimpia asuinalueita.
Uusklassinen Villa Pignatelli on nykyisin museo. Sen rakennutti 1820-luvulla brittiläinen sir Ferdinand Acton.
Chiaiassa syntyi ja vietti lapsuutensa renessanssirunoilija Laura Terracina.
Kertakäyttökäsine

Kertakäyttökäsine on kertakäyttöinen suojaava käsine. Kertakäyttökäsineitä käytetään esimerkiksi hoitotyössä estämään hoitajan käsien likaantumista ja suojaamaan tätä potilaasta peräisin olevilta mikrobeilta.
Kertakäyttöisiä tehdaspuhtaita suojakäsineitä käytetään sellaisissa hoitotoimenpiteissä, joissa ei tarvitse läpäistä ihoa tai limakalvoa. Tällaisia käsineitä käytetään esimerkiksi virtsaamisessa ja ulostamisessa auttamisen yhteydessä, nenä-mahaletkua asetettaessa, peräruiskeita annettaessa ja painehaavoja hoidettaessa.
Kertakäyttöisiä steriilejä käsineitä eli niin sanottuja leikkauskäsineitä käytetään puolestaan suojaamaan potilasta infektioilta esimerkiksi leikkausten ja haavojen ompelun yhteydessä.
Kertakäyttökäsineet ovat yleistyneet myös erilaisissa huoltotehtävissä kuten autokorjaamoissa ja vastaavissa paikoissa, joissa käyttäjä voi altistua öljyille ja erilaisille liuottimille. Nitriilikertakäyttökäsineet suojaavat käyttäjäänsä öljy- ja liuotinpohjaisilta aineilta lateksikäsinettä paremmin.
Naisvuoren uimahalli

Naisvuoren uimahalli on Mikkelin Naisvuoren sisään louhittu uimahalli, joka valmistui vuonna 1971 ja avattiin uudelleen peruskorjattuna vuonna 2017.
Historiaa.
Mikkelin keskustaan Naisvuoren kallion sisään rakennettu uimahalli on osa 1970-luvun alussa louhittua kalliosuojaa, jonka tiloja on muussakin käytössä. Kalliosuojan kantavat ja suojaavat rakenteet tehtiin kallion ohella ruiskubetonista ja betonista sekä välipohjat betonista. Yleisö- ja henkilökuntatilojen alla on toinen kerros allastekniikan laitteille.
Peruskorjauksessa 2016–2017 uimahallin huonejärjestyksiä muutettiin ja kaikki pinnoitteet, talotekniikka, kalusteet ja varusteet uusittiin, samoin kuin vedenkäsittely- ja allaslaitteet. Kevythissien ansiosta uimahalliin on nyt esteetön pääsy myös liikuntarajoitteisille ilman avustajaa. Rakennukseen tehtiin myös kuntosali.Peruskorjausta hidastivat asbestinpurkutyöt ja kallion odotettua suuremmat korroosiovauriot. Yli kolmen miljoonan euron peruskorjaukseen saatiin 800 000 euroa veikkausvaroja. 
Naisvuoren uimahallin pääallas on 25-metrinen ja viisiratainen, lastenallas kooltaan 4,5 × 7,1 metriä. Lisäksi hallissa on kuuden hengen poreallas ja kylmäallas. Aiemman kolmen pikkusaunan sijasta hallissa on nyt kaksi isompaa saunaa, erikseen naisille ja miehille.
Muita sisäuimapaikkoja Mikkelissä ovat Rantakeitaan viihdeuimala Rantakylässä, Anttolanhovi ja Kalevankankaan koulun terapia-allas.
Lettopitkäpalko

Lettopitkäpalko ("Arabis planisiliqua") on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon, pitkäpalkojen ("Arabis") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kaksivuotinen ja usein korkeakasvuinen ruohovartinen kasvi. Lettopitkäpalon alalaji "Arabis planisiliqua" ssp. "nemorensis" muistuttaa jonkin verran jäykkäpitkäpalkoa ("Arabis hirsuta"), josta sen voi erottaa varren ja lehtien erilaisuuden perusteella.
Lettopitkäpalko voi kasvaa 80 cm korkeaksi asti ja se on kasvutavaltaan pysty. Lettopitkäpalon varsi on yläosastaan kalju, mutta alaosastaan karvainen. Lehdet ovat melkein kaljuja tai samalla tavalla karvaisia kuin varren alaosakin ja lehtiä on sekä varren tyvellä ruusukkeena että varressa. Varsilehtiä on paljon ja ne ovat sepiviä, nuolityvisiä sekä tyveltä hammaslaitaisia. Lettopitkäpalon kukinto on runsaskukkainen ja melko tiivis terttu. Kukat ovat valkoisia ja niiden terälehdet ovat pystyjä sekä noin 5 mm pitkiä. Lidut ovat myös pystyjä, aaltoilevapintaisia sekä noin 4–5 cm pitkiä ja vain millimetrinpaksuisia. Lettopitkäpalko kukkii toukokuussa.
Lettopitkäpalkoa ei kasva Suomessa, ja Ruotsissa sitä on tavattu ainoastaan Gotlannista, mihin sen ruotsinkielinen nimikin ("gotlandstrav") viittaa. Gotlannissa lettopitkäpalko kasvaa kalkkipitoisilla soilla sekä ojissa. Lettopitkäpalko on Gotlannissa hyvin harvinainen ja se löydettiin Akebäckin suolta 1800-luvulla. 1900-luvulla lajin arveltiin jo hävinneen Gotlannin suo-ojitusten seurauksena Ruotsin kasvilajistosta, kun vuoden 1924 jälkeen siitä ei ollut yhtään havaintoja, ennen kuin vuonna 1989 laji löydettiin uudelleen. Lettopitkäpalko on Ruotsissa rauhoitettu laji.
Vilmalotta Olivia Schafhauser

Vilmalotta Olivia Schafhauser (s. 19. tammikuuta 1972) on Helsingissä asuva ja työskentelevä suomalainen kuvataiteilija ja taidemaalari.
Schafhauser valmistui Kuvataideakatemiasta vuonna 2002, josta hänet valittiin Taidekeskus Salmelan talvistipendiaatiksi 2002–2003 ja kesän nuoreksi taiteilijaksi 2003. Hänen debyyttinäyttelynsä oli Helsingissä vuonna 2004, Galleria Uusitalossa. Schafhauserin töitä on esitelty Suomen lisäksi muun muassa Espanjassa, Portugalissa, Skotlannissa, Englannissa, Ruotsissa, Saksassa ja Venäjällä. Hän on työskennellyt ammattitaiteilijana valmistumisestaan asti ja saanut paljon huomiota ja arvostusta niin Suomessa kuin ulkomaillakin.
Vilmalotta Olivia Schafhauser oli ensimmäinen suomalainen kuvataiteilija joka sai kutsun pitämään yksityisnäyttelyn Moskovan Nykytaiteen museoon vuonna 2006. Hänen teoksiaan on julkisissa kokoelmissa: muun muassa Moskovan Nykytaiteen museo, Hämeenlinnan taidemuseo ja Paulon Säätiö.
Schafhauser oli naimisissa saksalaisen suunnittelijan ja valokuvaajan Robert Schafhauserin kanssa ja heillä on yksi yhteinen lapsi. Schafhauserin vanhemmat ovat "Tenavatuokiostakin" tuttu Arja-täti, Arja Virtanen ja mediavaikuttaja, toimittaja Jorma K. Virtanen.
Lähteet.
http://www.kuvataiteilijamatrikkeli.fi/fi/taiteilijat/3477
http://schafhauser.fi
Aiheesta muualla.
http://www.schafhauser.fi
Jokamies (elokuva)

Jokamies () on vuonna 1915 valmistunut tanskalainen mykkäelokuva. Hugo von Hofmannsthalin samannimiseen näytelmään perustuvan draaman on ohjannut Vilhelm Glückstadt. Sen pääosaa esittää Rasmus Ottesen.
Juoni.
Teologiaa opiskellut Jokamies karkaa papin tyttären Sylvian kanssa ulkomaille, jossa hän ansaitsee omaisuuden uhkapelin avulla. Sylvia kaipaa isäänsä, kotiaan ja uskontoaan ja lopulta jättää miehensä. Jokamies viettelee äitinsä ottotyttären Marthan ja pakottaa siten Sylvian palaamaan luokseen. Sylvian paluun kunniaksi järjestämillään juhlapäivällisillä Jokamies saa sydänkohtauksen ja näkee koko elämänsä olleen hyvän ja pahan taistelua, jossa hän on aina seurannut Saatanan neuvoja. Juuri ennen kuolemaansa Jokamies anoo Jumalalta anteeksiantoa.
Tuotanto.
Filmfabriken Danmarkin tuottama "Jokamies" on nykyaikaan sijoitettu sovitus Hugo von Hofmannsthalin näytelmästä, joka puolestaan perustuu keskiaikaiseen moraliteettiin. Metaforisine kuva-aineksineen, takaumineen ja rinnakkaisjuonineen se poikkeaa tanskalaisen mykkäelokuvan valtavirrasta ja muistuttaa myöhempää saksalaista ekspressionismia.
Elokuvaa esitettiin Suomessa keväällä 1917. Se on nähtävissä European Film Gateway -sivustolla.
Oldsmobile 98

Oldsmobile 98 on full-size-luokan auto jota yhdysvaltalainen Oldsmobile valmisti vuosina 1940–1996.
Hood film

Hood film on 1980-luvulla Yhdysvalloissa alkunsa saanut elokuvagenre. Genrelle tyypillisiä piirteitä ovat hip hop -kulttuuri sekä afroamerikkalaisten tai amerikanlatinoiden elämä ghetoissa ja näiden sosiaaliset ja poliittiset ongelmat, kuten köyhyys, rotusyrjintä, katujengit ja päihteet. Genre oli suosituimmillaan 1990-luvulla, jolloin julkaistiin muun muassa elokuvat "Väkivallan kierre" ja "Boyz n the Hood".
Yhdysvaltojen ulkopuolella julkaistuina hood film -elokuvina on pidetty esimerkiksi brittiläistä "Kidulthoodia" ja sen jatko-osia. Suomessa on joskus käytetty termiä "lähiöelokuva", kuten syrjäytyneistä lähiönuorista kertovan "Pahan kukat" -elokuvan osalla.
Rasmus Ottesen

Rasmus Ottesen (14. kesäkuuta 1871 Hulerødgaard, Hulerød – 8. maaliskuuta 1957 Kööpenhamina) oli tanskalainen näyttelijä.
Virkailijaperheeseen syntynyt Ottesen aloitti teatteriuransa vuonna 1901 Kuninkaallisessa teatterissa, jossa hän työskenteli vuoteen 1930 saakka. Ottesen näytteli ensimmäisessä elokuvassaan vuonna 1910 ja työskenteli vuosina 1911–1915 Skandinavisk-Russisk Handelshusilla ja Filmfabriken Danmarkilla, jossa hän toimi myös ohjaajana. Ottesenin viimeinen elokuva oli "For frihed og ret" vuonna 1949.
Suosukset

Suosukset ovat suksia muistuttava suolla ja märällä maalla kulkemista helpottava liikkumisväline. Niitä on perinteisesti käytetty etenkin niitettäessä heinää soilta.
Suosukset ovat tavallisesti keskeltä avoimet, jotta ne eivät juutu suohon kiinni. Suosukset voidaan tehdä taivutetuista ohuista rinnakkain asetetuista kuusista tai juurineen kaadetusta suuremmasta kuusesta yksipuisina.
Oldsmobile Achieva

Oldsmobile Achieva on etuvetoinen henkilöauto, jota yhdysvaltalainen Oldsmobile valmisti vuosina 1991–1997. Ensimmäinen mallivuosi oli 1992.
Historia.
Achieva Concept -konseptiauto esiteltiin Chicagon autonäyttelyssä vuonna 1991. Oldsmobile esitteli Achievan tuotantomallin vuonna 1992 korvaamaan Oldsmobile Calaisin. Autosta valmistettiin sedan- ja coupe-korisina. Vuonna 1994 Achieva oli Oldsmobilen halvin malli. Viimeiset autot lähetettiin myymälöihin 1997. Oldsmobile Alero korvasi Achievan vuonna 1999.
Purtojuuret

Purtojuuret ("Succisa") on kuusamakasvien (Caprifoliaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Aiemmin se on kuulunut purtojuurikasvien (Dipsacaceae) heimoon, mutta nykyisin tuo heimo on Dipsacoideae-alaheimona kuusamakasvien (Caprifoliaceae) heimossa. Purtojuurten sukuun luetaan nykyisin kuuluvaksi neljä lajia, joiden lisäksi sukuun on kuvattu yli 40 muutakin lajia, mutta näiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä.
Purtojuuret ovat monivuotisia ruohovartisia kasveja, joiden varret ovat sileitä ja lehdet suikeita sekä ehyitä tai hieman liuskoittuneita. Purtojuurten kukinnot ovat puolipallomaisia ja mykeröä muistuttavia. Kaikki kukat ovat suunnilleen yhtä suuria. Ulkoverhiö on nelikulmainen sekä neliliuskainen. Kukkien teriöt ovat neliliuskaisia ja yleensä sinisiä, joskus valkoisia tai vaaleanpunaisia. Purtojuurten hedelmä on pähkylä, joka jää osittain ulkoverhiön sisään.
Suomessa ja Ruotsissa esiintyy yksi purtojuurilaji: purtojuuri ("Succisa pratensis").
Charles-François-Prosper Guérin

Charles-François-Prosper Guérin (21. helmikuuta 1875 Sens, Ranska – 19. maaliskuuta 1939 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari ja kuvittaja, tyyliltään postimpressionisti.
Koulutus ja ura taiteilijana.
Pariisissa Charles-François-Prosper Guérin opiskeli École des Beaux-Artsissa Gustave Moreaun johdolla. Hän aloitti uran taiteilijana vuonna 1887. Hänestä tuli Pariisin Académie de la Grande Chaumièren professori ja vuosina 1937–1939 hän oli École des Beaux-Artsissa maalausopintosuunnitelman ohjaaja.
Gudrun Houlberg

Gudrun Houlberg (21. helmikuuta 1889 Viborg – 14. tammikuuta 1940 Rooma) oli tanskalainen näyttelijä.
Tukkukauppiaan perheeseen syntynyt Houlberg opiskeli Kuninkaallisen teatterin näyttelijäkoulussa ja työskenteli siellä vuodesta 1906. Vuonna 1914 hän siirtyi Dagmar-teatteriin ja palasi Kuninkaalliseen teatteriin vuonna 1918. Houlberg vetäytyi näyttämöltä vuonna 1933.
Houlbergin ensimmäinen elokuva oli Nordisk Filmin "Et gensyn" vuonna 1910. Vuonna 1912 hän siirtyi Skandinavisk-Russisk Handelshusille, mutta palasi Nordiskille vuonna 1916. Houlbergin tunnetuimpia elokuvia olivat A. W. Sandbergin ohjaama "Klovnen" (1917) ja "Det døde Skib" (1920). Hän teki yli 40 mykkäelokuvaa ja näytteli 1930-luvun alussa myös kahdessa äänielokuvassa.
Lotte World Tower

Lotte World Tower () on Etelä-Korean korkein, huhtikuussa 2017 yleisölle avattu pilvenpiirtäjä. Tämä 123-kerroksinen, Soulissa sijaitseva rakennus oli valmistuessaan vuonna 2016 maailman viidenneksi korkein pilvenpiirtäjä. 555-metrinen rakennus on japanilais-eteläkorealaisen Lotte-monialakonsernin rakennuttama. Vuosina 2011–2016 rakennetun pilvenpiirtäjän on suunnitellut yhdysvaltalainen arkkitehtitoimisto Kohn Pedersen Fox Associates.
Rakennuksen 1.–12. sisältävät vuokrattavia liiketiloja (Podium). Tämän yläpuolella, 14.–38. kerroksissa on toimistotiloja (Prime office). Kerroksissa 42–71 on asuntoja (Signiel residence), joiden kuvattiin neliöhinnaltaan (1 825 USD neliöjalkaa kohden) Korean kalleimmaksi. Asuntojen korkean hinnan, niistä vuosittain perittävien maksujen ja maailmanpoliittisen tilanteen vuoksi asuntojen myynnin ennakoitiin vievän pitkään. Kerrokset 76.–101. toimivat ylellisenä hotellina (Signiel Seoul) ja kerrokset 108.-114. toimistotiloina (Premiere 7). Hotelli Signiel Seoulilla on 235 huonetta. Sen ravintolat palvelevat pilvenpiirtäjän 81. kerroksessa ja sieltä löytyvät esimerkiksi ranskalainen kolmen Michelin-tähden ravintola Stay (eräs keittiömestari Yannick Allénon ravintoloista) kuin korealaisenkin Michelin-tähtikokin ravintola Bicena. Lotte-konsernin Etelä-Korean pääkonttori oli tarkoitus siirtää rakennuksen 108. kerrokseen vuonna 2017. Rakennuksen maanalaisissa kerroksissa on pysäköintitiloja.
Ylimmissä eli 117.–123. tasoilla sijaitsevat "havaintoasemaksi" nimetyt lasiseinäiset ja -lattiaiset näköalakerrokset (Observatorio). Rakennuksen Sky Shuttle -hissit kulkevat nopeudella 10 m/s. Näköalakerrokset ovat avoinna päivittäin kello 9.30–23.00. Pääsylippu maksaa aikuisilta 27 000 KRW (lokakuun 2017 alun vaihtokurssein vajaa 20 EUR). 
Rakennus on ollut ainakin avaamisvuonnaan suosittu nähtävyys, sillä heinäkuussa 2017 Lotte-konserni kertoi rakennukseen tutustuneen sadan ensimmäisen aukiolopäivän aikana jo 10 miljoonaa kävijää eli keskimäärin 120 000 kävijää päivässä. Kävijöistä 450 000 oli tutustunut rakennuksen huipulla sijaitseviin lasisiin Seoul Sky -näköalakerroksiin.
Rakennuksen vieressä toimii ennen pilvenpiirtäjän valmistumista avattu Lotte World Mall -kauppakeskus ja Lotten tavaratalo.
Ingvald Serenius

Einar "Ingvald" Serenius (4. elokuuta 1900 Helsinki – 21. joulukuuta 1974) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi Vaasan kaupunginarkkitehtina 1933–1966.
Ingvald Serenius oli pankinjohtaja Torsten Sereniuksen esikoinen. Poika pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1919 ja aloitti sitten arkkitehtiopinnot Helsingin Teknillisessä korkeakoulussa. Hän valmistui vuonna 1924, teki ulkomaanmatkoja ja työskenteli Alvar Aallon toimistossa muun muassa Jyväskylän työväentalon parissa. Vuonna 1926 Serenius sai Turun ja Porin läänin apulaislääninarkkitehdin viran, jota hän hoiti Turussa vuoteen 1933 saakka.
Turusta Serenius muutti Vaasaan hoitamaan vakituista kaupunginarkkitehdin virkaa. Hänen ensimmäisiin tehtäviinsä kuului Vaasan pääkirjaston viimeistely edesmenneen kaupunginarkkitehti Carl Schoultzin ja Einar Flinckenbergin jälkeen. 1920-luvun klassismia ja funktionalismia yhdistäneessä rakennuksessa toimi alun perin myös maakunta-arkisto.
Sereniuksen töihin Vaasassa lukeutuvat myös muun muassa Ukkokoti (1934, Raastuvankatu 34), keskuskansakoulu Korsholmanpuistikon ja Raastuvankadun kulmassa (1938), kolmikerroksinen Malmöntalo (1950, Vöyrinkatu 2) ja ruotsinkielinen meijerikoulu (Vöyrinkaupunki), joka on muutettu 2010-luvulla asuintaloksi.
Ingvald Serenius toimi 1930-luvun loppupuolella Vaasan Teknillisen klubin, Vaasan taideyhdistyksen ja Wasa Teaterin luottamustehtävissä.
Korean tasavallan merivoimat

Korean tasavallan merivoimat (), joka tunnetaan myös nimellä ROK-merivoimat tai Etelä-Korean merivoimat, on Korean tasavallan asevoimien meripuolustuksesta ja maihinnoususotatoimista vastaava puolustushaara. Merivoimiin kuuluu laivaston lisäksi Korean tasavallan merijalkaväki, joka toimii merivoimien haarana. 
Korean tasavallan laivasto perustettiin 11. marraskuuta 1945 meripuolustusryhmänä sen jälkeen, kun Korea oli vapautettu Japanin keisarikunnasta 15. elokuuta 1945. Korean sodan päättymisen jälkeen Etelä-Korea on pyrkinyt luomaan merivoimat, jotka kykenevät torjumaan rannikkosodankäyntiin soveltuvien Pohjois-Korean merivoimien operaatiot. Etelä-Korean talouskasvu mahdollistaa laivaston laajentamisen ja parempien alusten hankinnat, mikä mahdollistaa valtion etujen ajamisen laajemmalla alueella. Osaksi laivaston tehtäviä on 2000-luvulla tulleet kansainväliset rauhanturvaoperaatiot.
Vuonna 2016 merivoimiin kuului noin 70 000 henkeä, joista 29 000 merijalkaväkeen. Lisäksi laivastoon kuului noin 150 palveluksessa olevaa alusta kuten kymmenen sukellusvenettä, 110 pinta-alusta, kymmenen maihinnousualusta ja saman verran miinasodankäyntiin soveltuvaa alusta sekä kaksikymmentä tukilaivaa. Laivaston ilmavoimiin kuului noin 70 lentokonetta ja helikopteria. Merijalkaväen kalustoon kuuluu noin 300 tela-ajoneuvoa kuten telatykkejä.
Merivoimien tavoitteena on luoda avomerikelpoiset merivoimat vuoteen 2020 mennessä.
Tehtävät ja tavoitteet.
Merivoimien päätehtävät ovat merellä suoritettavat operaatiot, mukaan lukien maihinnousuoperaatiot, ja merijalkaväen päätehtävät ovat maihinnousuoperaatiot, ja merivoimat ja merijalkaväki on muodostettava ja varustettava tätä tarkoitusta varten sekä järjestettävä tätä varten tarvittava koulutus.
Korean merivoimien tavoitteet kansallisen turvallisuuden ja hyvinvoinnin tärkeimpänä voimana ovat seuraavat:
Historia.
1990-luvulta alkaen merivoimat on pyrkinyt modernisoimaan laivastoaan. Merivoimien komentaja amiraali An Pyong-tae esitti vuonna 1995 suunnitelmansa tulevaisuuden avomerikelpoisesta laivastosta. Osana suunnitelman toteuttamista laskettiin vesille uuden hävittäjäluokan ensimmäinen alus vuonna 1996 korvaamaan Yhdysvalloista hankitut hävittäjät.
Sukellusvenelaivaston luomiseksi laivasto hankki vuonna 1992 ensimmäisen "ROKN Chang Bogon" Howaldtswerke-Deutsche Werftiltä Saksasta. Vanhentuneiden S-2 Tracker sukellusveneidentorjuntalentokoneiden korvaamiseksi laivasto hankki P-3C Orion merivalvontakoneita, joiden luovutus laivastolle alkoi vuonna 1995.
Jung Hye-lim

Jung Hye-lim (s. 1. heinäkuuta 1987) on eteläkorealainen aitajuoksija, joka kilpailee 100 metrin aidoissa. Hye-limin ennätys pika-aidoissa on 13,04 s, joka syntyi Goseongissa 15. kesäkuuta 2016.
Vuoden 2011 Aasian-mestaruuskilpailuissa Hye-lim sijoittui hopealle ajalla 13,11 s. Samana vuonna hän osallistui Daegun MM-kilpailuissa sekä pika-aitoihin että 100 metrille, mutta ei päässyt kummassakaan lajissa välieriin. Myös Lontoon olympialaisissa 2012 hän jäi 100 metrin aitajuoksun alkueriin. Vuoden 2017 Aasian-mestaruuskilpailuissa Hye-lim voitti mestaruuden ajalla 13,16 s. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 100 metrin aitajuoksun alkuerissä. Jakartan Aasian kisoissa 2018 hän voitti kultaa ajalla 13.20.
Etelä-Korean mestaruuden 100 metrin aidoissa Hye-lim on voittanut vuonna 2011 ajalla 13,41 s, vuonna 2012 ajalla 13,30 s, vuonna 2015 ajalla 13,55 s, vuonna 2016 ajalla 13,28 s, vuonna 2017 ajalla 13,18 s, vuonna 2018 ajalla 13,24 ja vuonna 2020 ajalla 13,65. 100 metrillä hän on voittanut maansa mestaruuden vuonna 2011 ajalla 11,77 s.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Sisäradoilla.
Lähde
Thierry Frémaux

Thierry Frémaux (29. toukokuuta 1960 Tullins-Fure, Isère, Ranska) on Cannesin elokuvajuhlien ja Lyonin Lumière-instituutin johtaja. 
Frémaux on työskennellyt Cannesin elokuvajuhlilla vuodesta 1999 ja johtanut juhlia vuodesta 2007. Hän kohensi Cannesin juhlien ja Hollywoodin aiemmin huonot välit ja on tuonut juhlien kilpasarjoihin taide-elokuvien lisäksi myös genre-elokuvia. Häntä pidetään elokuvan suhteen liberaalina, toisin sanoen vaikka hän on teatterielokuvan ystävä, hän toi vuonna 2017 Cannesiin myös suoratoistopalvelun elokuvia, mikä kuohutti festivaaliyleisöä. 
Frémaux on koonnut Lumièren veljesten lähes 1 500 elokuvasta 108 lyhytelokuvan sarjan ja entistänyt ne.
Carbon Based Lifeforms

Carbon Based Lifeforms (lyh. CBL) on ruotsalainen ambient-tuottajakaksikko, jonka muodostavat Göteborgista kotoisin olevat Johannes Hedberg ja Daniel Segerstad. Kaksikko perusti yhtyeen heidän ollessaan 15 vuoden ikäisiä. Yhtye on sittemmin tullut laajalti tunnetuksi tekijäksi niin ambientin, psybientin kuin downtempo-musiikinkin saralla.
Yhtyeen tavoitteena on ”yhdistää maa sekä avaruus hienorakenteisissa, kuitenkin tiiviissä musiikillisissa visioissa, koskaan unohtamatta Roland TB-303-syntetisaattoria.” Yleisesti studiossa Hedberg työskentelee enemmän raitojen äänimaailmojen eteen, siinä missä Segerstad kehittelee erilaisia rytmejä ja luo kokonaisia raitoja yhteisten ideoiden pohjalta.
Historia.
Hedberg ja Segerstad perustivat CBL:n alun perin sivuprojektiksi Notch-yhtyeelleen vuonna 1996. Notch-nimellä kaksikko julkaisi "The Path" -levyn vuonna 1998. Ajan kuluessa CBL:stä tuli tuottajakaksikon pääprojekti. Ensimmäiset julkaisut Carbon Based Lifeformsina tehtiin MP3.com-palvelussa vuonna 1998.
Carbon Based Lifeforms solmi levytyssopimuksen Ultimae Recordsin kanssa vuonna 2002. Yhtye on julkaissut sittemmin yhteensä kahdeksan albumia sekä yhden EP:n.
Yhtye on pitänyt avointa linjaa muiden säveltäjien ja muusikoiden kanssa työskentelyn osalta. Heillä on TSR-niminen yhteisprojekti muun muassa Solar Fieldsin eli Magnus Birgerssonin kanssa.
Naulasaari (Tienhaara)

Naulasaari (, "Otradnoje") on Viipurin lähistöllä Karjalankannaksella, Tienhaaran kunnassa sijaitseva vanha suomalaiskylä, jonka Suomi menetti talvi- ja jatkosodissa Neuvostoliitolle. Vuonna 2010 Venäjän federaatiolle kuuluvassa Naulasaaressa oli 467 asukasta.
Historia.
Kylä syntyi alun perin Naulasaaren kartanon ympärille, ja ennen Neuvostoliittoon liittämistään se kuului Viipurin maalaiskuntaan. Suomen sisällissodan aikana 28.–29. huhtikuuta 1918 kylän tuntumassa käytiin Naulasaaren taistelu, joka vaati yli 500 kaatunutta.
Carl Schoultz

Carl Schoultz [ʃults] (10. marraskuuta 1872 – 24. toukokuuta 1932) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi Vaasan kaupunginarkkitehtina vuosina 1916–1932. 
Schoultzin töitä luonnehditaan hillityn eleganttia 1920-luvun klassismia edustaviksi. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Vaasan Sähkön entinen pääkonttori Kirkkopuistikon ja Museokadun kulmassa (1930), Vaasan keskussairaalan S-rakennus eli entinen tartuntasairaala sekä Hietalahden vanha omakotitaloalue Asemakadun, Hietalahdenkadun ja Malmönkadun rajaamassa korttelissa. Viimeisenä työnään hän suunnitteli Vaasan kaupunginkirjastoa, jonka viimeistelivät hänen kuoltuaan Einar Flinckenberg ja Ingvald Serenius.
Ryttylän lasitehdas

Ryttylän lasitehdas toimi vuosina 1920–1961 Ryttylässä Hausjärvellä. Tehtaan nimenä oli 1920–1922 "Oy Ryttylän Lasitehdas - Ryttylä Glasbruk Ab", 1922–1937 "Ryttylä Glasindustri Ab - Ryttylän Lasiteollisuus Oy" ja viimeksi vuodesta 1937 alkaen "Ryttylän Lasitehdas Oy". 
Lasitehtaan perustivat 1920 Oscar Bergqvist, A. Thorstensson ja M. Liimatainen. Tehdas valmisti aluksi apteekkilasia ja pulloja. Se teki jo 1922 konkurssin jonka jälkeen uusiksi omistajiksi tulivat helsinkiläinen kauppias Harald Östensson ja tikkurilalainen liikemies Axel Sumelius. Vuonna 1927 tehtaalle hankittiin puoliautomaattiset puhalluskoneet aikaisemman suupuhallusvalmistuksen rinnalle. Tehtaan valmistamien pullojen pohjassa oli tunnuksena "RY" tai "RYTTYLÄ".
1930-luvulla tehdas työllisti noin 250 henkilöä. Pullojen ohella valmistettiin erilaista talouslasitavaraa kuten maljakoita, juomalaseja, sokerikkoja, kermakkoja, kannuja, juustokupuja, karahveja ja vateja. Vuonna 1937 tehtaan omistajaksi tuli Riihimäen lasi ja tehdas toimi tytäryhtiönä vuoteen 1941 saakka. Tehdas valmisti 1930-luvulla myös etsaamalla tehtyä kirjokoristelasia.
Sotavuosina Ryttylän lasitehdas valmisti polttopulloina käytettyjä puolen litran viinapulloja sekä jäämiinapulloja joita käytettiin railojen räjäyttämiseen jääkentille. Tehdasta pommitettiin talvisodan aikana tammikuussa 1940 ja jatkosodan aikana 17. huhtikuuta 1942 tehtaalla oli suuri tulipalo jossa tuhoutuivat molemmat sulatot, lasivarasto lähes kokonaan, hiomo, muottivarasto, pakkaamo sekä useita asuinrakennuksia.
Ryttylän lasitehtaan toiminta päättyi 1961. Tehtaan tiloissa toimi sitten aluksi Ryttylän Muovi ja sen jälkeen ne olivat puolustusvoimien käytössä. Nykyisin tehtaan tiloissa on vuokralla useita eri alojen yrityksiä ja lisäksi tiloja on vuokrattu varastoiksi.
Bjurström

Bjurström on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä: