Gloria in excelsis Deo

”Gloria in excelsis Deo” (latinaa, ”Kunnia Jumalalle korkeudessa”) on kristillinen hymni, joka alkaa niillä sanoilla, joilla enkelit Luukkaan jouluevankeliumin mukaan ylistivät Jumalalle Jeesuksen syntyessä. Siitä käytetään myös nimeä "Hymnus angelicus" (enkelten hymni) taikka "Gloria maior" (Suuri kunnia), erotukseksi "Gloria minor" -nimisestä hymnistä, joka alkaa: ""Gloria Patri" ("Kunnia Isälle"). Ortodoksisessa kirkossa se tunnetaan nimellä "Suuri ylistysveisu" tai "Suuri doksologi".
Luukkaan evankeliumissa oleva enkelien ylistyslaulu kuuluu nykyisessä raamatun­suomennoksessa: "Jumalan on kunnia korkeuksissa, maan päällä rauha ihmisillä, joita hän rakastaa." Tämän jatkoksi otettiin jo varhais­kristillisenä aikana, 300-luvulla, käyttöön "Laudamus"-hymni, ensin hetkipalveluksissa ja 500-luvulta alkaen jumalanpalveluksissa. 500-luvun loppupuolella sen asema vakiintui sunnuntaiden ja juhlapäivien jumalanpalveluksissa, lukuun ottamatta adventti- ja paastonaikaa.
"Gloria" kuuluu katolisen messun ja sen myötä läntisten kirkkojen pysyviin osiin, "ordinarium"-osiin, ja se on mukana useimmissa sävelletyissä messuissa. Se on yleisessä käytössä myös protes­tantti­sissa kirkoissa. Orto­doksisessa kirkossa se on osa kirkon aamu­palvelusta. Messun pysyvät osat ovat: Kyrie, gloria ja laudamus, credo, sanctus ja Agnus Dei.
Laudamuksen historia.
"Laudamus" kuuluu "yksityisiin psalmeihin", jollaisia 100- ja 200-luvuilla laadittiin jäljitellen Vanhan testamentin psalmeja. Muita esimerkkejä tästä runouden lajista ovat Te Deum ja Phos Hilarion. Siitä tuli 300-luvulla osa aamurukouksia, ja sellaisena se esiintyy yhä bysanttilaista riitusta noudattavissa ortodoksisissa kirkoissa.
Hymnin latinalaisen käännöksen tekijänä on perinteisesti pidetty Hilarius Poitierslaista (n. 300–368), joka mahdollisesti tutustui siihen ollessaan maan­paossa itä­mailla vuonna 360. Se on siis vanhempi kuin Raamatun tunnetuin latinan­kielinen käännös, Vulgata, joka on vuodelta 382. Latinan­kielisessä hymnissä kreikan kielen sana "ὑψίστοις" (korkein) käännettiin sanalla "excelsis", kun taas Pyhä Hieronymus piti tämän Raamatussa (Luuk. 2.14) esiintyvän sanan parhaimpana käännöksenä sanaa "altissimis".
Δόξα Σοι τῷ δείξαντι τὸ φῶς.
Δόξα ἐν ὑψίστοις Θεῷ καὶ ἐπὶ γῆς εἰρήνη ἐν ἀνθρώποις εὐδοκία.
Ὑμνοῦμέν σε, εὐλογοῦμέν σε, προσκυνοῦμέν σε, δοξολογοῦμέν σε, εὐχαριστοῦμέν σοι, διὰ τὴν μεγάλην σου δόξαν.
Κύριε Βασιλεῦ, ἐπουράνιε Θεέ, Πάτερ παντοκράτορ, Κύριε Υἱὲ μονογενές, Ἰησοῦ Χριστέ, καὶ Ἅγιον Πνεῦμα.
Κύριε ὁ Θεός, ὁ ἀμνὸς τοῦ Θεοῦ, ὁ Υἱός τοῦ Πατρός, ὁ αἴρων τὴν ἁμαρτίαν τοῦ κόσμου, ἐλέησον ἡμᾶς, ὁ αἴρων τὰς ἁμαρτίας τοῦ κόσμου.
Πρόσδεξαι τὴν δέησιν ἡμῶν, ὁ καθήμενος ἐν δεξιᾷ τοῦ Πατρός, καὶ ἐλέησον ἡμᾶς.
Ὅτι σὺ εἶ μόνος Ἅγιος, σὺ εἶ μόνος Κύριος, Ἰησοῦς Χριστός, εἰς δόξαν Θεοῦ Πατρός. Ἀμήν.
Καθ' ἑκάστην ἡμέραν εὐλογήσω σε, καὶ αἰνέσω τὸ ὄνομά σου εἰς τὸν αἰῶνα καὶ εἰς τὸν αἰῶνα τοῦ αἰῶνος.
Kunnia sinulle, joka olet näyttänyt meille valon.
Kunnia Jumalalle korkeudessa, ja maassa rauha, ihmisille hyvä tahto.
Me kiitämme sinua, me ylistämme sinua, me palvomme sinua, me sinua kiitämme sinun suuren kunniasi tähden.
Herra, Kuningas, taivaallinen Jumala, Isä, kaikkivaltias. Herra, ainosyntyinen poika, Jeesus Kristus ja Pyhä Henki.
Herra Jumala, Jumalan karitsa, Isän Poika, joka pois otat maailman synnin, armahda meitä, sinä, joka pois otat maailman synnit.
Ota vastasan rukouksemme, sinä joka istut Isän oikealla puolella, ja armahda meitä.
Sillä vain sinä olet pyhä, vain sinä olet Herra.
Jeesus Kristus, Isän jumalan kunniassa. Aamen.
Joka päivä me ylistämme sinua, ja kiitämme nimeäsi ikuisesti ja kaikkina aikakausina.
Laudamuksen latinalainen teksti ja suomalainen virsi 126.
Suomalaisen virsikirjan virsi 126 on hieman lyhennetty suomennos latinalaisen Gloria-hymnin "laudamus"-osasta.
Laudámus te,
benedícimus te,
adorámus te,
glorificámus te,
grátias ágimus tibi propter magnam glóriam tuam,
Dómine Deus, Rex cæléstis,
Deus Pater omnípotens.
Dómine Fili Unigénite, Iesu Christe,
Dómine Deus, Agnus Dei, Fílius Patris,
qui tollis peccáta mundi, miserére nobis;
qui tollis peccáta mundi, súscipe deprecatiónem nostram.
Qui sedes ad déxteram Patris, miserére nobis.
Quóniam tu solus Sanctus, tu solus Dóminus, tu solus Altíssimus,
Iesu Christe, cum Sancto Spíritu: in glória Dei Patris. Amen.

Me kiitämme sinua,
me sinua rukoilemme, 
me ylistämme ja

kunnioitamme sinua,
me sinua kiitämme sinun suuren kunniasi tähden.
Oi Herra Jumala, taivaallinen kuningas,
Isä, kaikkivaltias Jumala.
Oi Herra, kaikkein korkeimman ainoa poika, Jeesus Kristus
Oi Herra Jumala, Jumalan Karitsa, Isän Poika, 
joka pois otat maailman synnin, armahda meitä.

Sinä yksin olet pyhä, sinä yksin olet Herra, sinä yksin olet Korkein,
Jeesus Kristus, Pyhän hengen kanssa, Isän Jumalan kunniassa. Aamen.
Liturginen käyttö.
Bysanttilainen riitus.
Bysanttilaisessa riituksessa, jota noudattavat ortodoksinen kirkko ja idän katoliset kirkot, Gloria tunnetaan nimellä doksologia. Siitä on kaksi versiota, joiden tekstit poikkeavat toisistaan jonkin verran: suuri doksologia ja pieni doksologia. Suuri doksologia voidaan lukea tai laulaa. Sitä käytetään aamu­palveluksessa sunnuntaisin ja juhla­päivinä, pientä doksologiaa arki­päivinä ja kompletoriossa, mutta ei ehtoollis­jumalan­palveluksessa.
Suuri doksologia on yksi aamu­palveluksen koho­kohdista. Sen edellä diakoni avaa pyhät ovet, ja pappi nostaa kätensä sanoen: "Kunnia sinulle, joka olet näyttänyt meille valon", minkä jälkeen kuoro laulaa dokso­login. Samalla kaikki kirkossa olevat öljy­lamput sytytetään. Suuren doksologin lopuksi lauletaan trishagion ja sen jälkeen päivän tropari. 
Pientä doksologiaa käytettäessä liturgi vain lukee sen, pyhät ovet pysyvät kiinni, eikä lamppuja tai kynttilöitä sytytetä. Sen jälkeen ei lueta Trishagionia vaan ektenia.
Läntiset kirkkokunnat.
Katolinen kirkko.
Toisin kuin bysanttilaisessa, roomalaisessa riituksessa tämä hymni ei sisälly kanonisten tuntien rukouksiin, mutta se lauletaan tai lausutaan sunnuntaisin ja kirkollisina juhla­päivinä messussa Kyrien jälkeen. Se jätetään kuitenkin pois katumuksen- ja surunl­uontoisissa messuissa sekä paaston­aikana ja adventin aikana. Varhais­keski­ajalla Gloria kuului vain piispojen toimittamiin messuihin, mutta 1000-luvulta lähtien myös tavallisten pappien toimittamiin.
Tridentiinisessä messussa pappi nostaa kätensä olka­päidensä korkeudelle hymnin alku­sanojen ("Gloria in excelsis Deo") ajaksi, ja sanan "Deo" ajaksi hän liittää ne yhteen ja kumartuu. Sen jälkeen hän jatkaa seisten, kädet yhdessä ja kumartuu ristiä kohti sanojen "Adoramus te", "Gratias agimus tibi", "Iesu Christe" ja "Suscipe deprecationem nostram" sekä loppusanojen ajaksi, jolloin hän samalla tekee ristin­merkin. Juhlallisessa messussa pappi korottaa ääntään alkusanojen aikana, kun taas diakoni ja alidiakoni seisovat hänen takanaan; sen jälkeen he seuraavat häntä alttarille ja yhdessä hänen kanssaan hiljaisesti lausuvat loppuosan hymnistä, minkä jälkeen he istuutuvat ja odottavat, että kuoro saa saman tekstin lauletuksi loppuun.
Roomalainen messukirja vuonna 1970 uudistettuna yksin­kertaisti käytäntöä. Nykyisen messu­järjestyksen mukaan se tulisi mieluiten laulaa läsnä­olevan seura­kunnan yhteis­lauluna, mutta sen voi myös esittää kuoro tai se voidaan lausua yhteen ääneen.
Anglikaaninen kirkko.
Englannin anglikaanisen kirkon rukouskirjan ("Book of Common Prayer") vuoden 1549 laitoksessa Gloria oli sijoitettu samaan kohtaan kuin roomalaisessa riituksessa, mutta myöhemmin se siirrettiin jumalan­palveluksen loppuun, välittömästi ennen loppu­­siunausta. Rukouskirjaa uudistettiin vuosina 1552 ja 1662, mutta tapa, jonka mukaan Gloria kuului palveluksen loppuun, säilyi 1900-luvulle saakka. Nykyisen Common Worshipin mukaan se voidaan vaihto­­ehtoisesti sijoittaa joko alku­­peräiselle kohdalleen tai palveluksen loppuun.
Myös Yhdysvaltojen episkopaalisen kirkon rukous­kirjassa vuodelta 1928 Gloria on sijoitettu ehtoollis­palveluksen loppuun. Se voidaan kuitenkin myös esittää "Gloria Patri"n sijasta psalmien ja kiitosvirsien jälkeen iltahartauksissa. Tätä rukouskirjaa käyttävät yhä Yhdysvaltojen episkopaalisesta kirkosta eronneet "Continuing Anglican" -liikkeet. Episkopaalisen kirkon vuonna 1979 vahvistetussa rukous­kirjassa Gloria on kuitenkin siirretty jumalan­palveluksen alku­puolelle: riituksessa 1 sen paikka on "Kyrie"n jälkeen tai sen sijasta. Riituksen 2 mukaisissa nyky­kielisissä ehtoollis­jumalan­palveluksissa Gloria tai muu ylistys­­laulu lauletaan jokaisena sunnuntaina, paitsi adventin ja paaston aikana. 
Luterilaiset kirkot.
"Gloria-"hymni ja sen yhteydessä käytetty "Laudamus" ovat käytössä myös luterilaisissa kirkoissa, yleensä ei kuitenkaan latinaksi, vaan paikallisille kielille käännettynä. Saksassa ja Tanskassa siihen liittyvän "Laudamuksen" kuitenkin syrjäytti jo 1500-luvulla Nicolaus Deciuksen kiitos­virsi "Ainoan Herran Jumalan" (nykyisessä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsi­­kirjassa virsi 128).
Laudamus-hymniä on Suomessa kutsuttu myös "Hilariuksen kiitos­virreksi", Hilarius Poitierslaisen mukaan, jota on pidetty sen kirjoittajana. Myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa oleva virsimuotoinen Laudamus "Me kiitämme sinua" -virsi ei kuitenkaan liene hänen kirjoittamansa.
Suomen evankelis-­­luterilaisessa kirkossa Kunnia-hymnin jälkeen laulettiin aikaisemmin yleensä joko Deciuksen "Ainoan Herran Jumalan" (nykyinen virsi 128) tai "Jumala isä taivaassa" (nykyinen virsi 130) tai jokin virrensäkeistö. Kun "Laudamus" vuonna 1938 otettiin hieman lyhennettynä virsi­­kirjaan (nykyinen virsi 126), on sen ja Glorian yhteen­kuuluvuus osittain palautettu. 
Nykyisen Kirkkokäsikirjan mukaan Kunnian jälkeen lauletaan Kiitos­virsi Pyhälle Kolminaisuudelle. Laudamusta suositellaan käytettäväksi erityisesti juhlapyhinä. Kirkkokäsikirjan Jumalanpalvelusten kirjassa luetellaan ne virret, joita Laudamuksen sijasta voidaan käyttää (Virret 126, 128ː2-4, 129-133, 135, 227ː5, 328 ja 334;1,5-8.) Virsikirjan Jumalanpalveluslaulujen osastossa on useita Laudamuksen parafraasitekstejä, virret 725-730. Virsi 725 "Soi Jumalalle, Korkeimmalle kunnia" ja 730 "Me ylistämme sinua" on pelkkä teksti, johon voidaan tilanteen mukaan säveltää uusi melodia. Virsi 726 "Sinua me kiitämme, sinua ylistämme" on Samppa Asunnan muotoilema teksti ja sävelmä on Kaj-Erik Gustafssonin tekemä. Virsi 727 "Me ylistämme Jumalaa" on Niilo Rauhalan teksti, sävelmänä pohjois-savolainen toisinto. 728, "Sinulle kiitos, kunnia" on Niilo Rauhalan teksti, jota lauletaan raumalaisella sävelmätoisinnolla. Virsi 729 "Isä, Kaikkivaltias" on myös Niilo Rauhalan teksti, sävelmä on Armas Maasalon sävelmä.
Ruotsin kirkon virsikirjassa on Liturgisten laulujen osastossa "Gloria ja Laudamus" numerolla 697. Siitä on yhdeksän vaihtoehtoa, joista osa on perinteinen Laudamuksen teksti (697ː4, sävelmä 1500-luvulta, 697ː5, eteläafrikkalainen sävelmä). Muut ovat Laudamuksen tekstin parafraaseja, ja tarkoitettu käytettäväksi kirkkovuoden eri aikoina. Näiden versioiden tekstit ovat vuoden 1986/2002 Ruotsin kirkon käsikirjan mukaisia tekstejä.
Samoin kuin katolisessa ja anglikaanisessa, myös luterilaisessa kirkossa Kunnia ja kiitosvirsi jätetään pois paaston­aikana tuhka­keski­viikosta lähtien, sekä adventtiaikana ensimmäistä adventti­sunnuntaita seuraavasta maanantaista lähtien.
Sävelmät.
Gloriaa ja Laudamusta on laulettu ja lauletaan edelleen monilla eri sävelmillä, joita nykyiset tutkijat ovat luetelleet pitkälti yli 200. Roomalainen messukirja luettelee useita sävelmiä, joilla se voidaan laulaa koko­nai­suu­dessaan. Keski­ajalla siitä sävellettiin lisäksi useita mukaelmia, joita laulettiin paikoitellen siihen saakka, kunnes paavi Pius V vuonna 1570 uudisti messu­kirjan. Niissä alku­peräiseen Gloriaan oli saatettu lisätä esimerkiksi viittaus Jeesuksen äitiin, Neitsyt Mariaan. Tällaisten lisäysten käyttö Neitsyt Marian kunniaksi oli niin yleistä, että messu­kirjan vanhemmissa versioissa ennen vuotta 1921 "Glorian" kohdalla oli huomautus: "Sic dicitur "Gloria in excelsis Deo", etiam in Missis beatæ Mariæ, quando dicenda est". ("Kun "Gloria in excelsis Deo" on lausuttava, se lausutaan tässä muodossa, myös ylistetyn Neitsyen messuissa.
Lähes kaikkiin poly­fonisiin sävellettyihin messuihin sisältyy "Gloria ja Laudamus" muiden messun pysyvien osien ohella. Lisäksi on useita ainoastaan sen käsittäviä sävellyksiä, joista tunnetuimpa ovat säveltäneet:
On myös useita sävellyksiä, jotka on laadittu "Glorian" tai siihen liittyvän "Laudamuksen" erikielisiä käännöksiä varten. Suomessa sellainen on esimerkiksi Richard Faltinin "Laudamus"-sävelmä vuodelta 1889 (Me kiitämme sinua), joka on nykyisessä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi 126.
Sanat "Gloria in excelsis Deo" esiintyvät myös useissa joululauluissa, esimerkiksi alkujaan ranskalaisessa laulussa Kuului laulu enkelten.