tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Reikä sydämessäni

Reikä sydämessäni ("Ett hål i mitt hjärta") on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut ruotsalaisen Lukas Moodyssonin käsikirjoittama ja ohjaama draamaelokuva.
Juoni.
Ankeassa kerrostaloasunnossa kuvataan amatööripornoa. Kaksi miestä ja yksi nainen sekoilevat kameran kanssa. Toisen miehen murrosikäinen poika istuu pimennetyssä huoneessaan, kuuntelee synkkää metelimusiikkia ja kasvattaa kastematoja. Kohtausten seassa nähdään lähikuvia kirurgisista leikkauksista ja runnellusta tekovaginasta.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomissa" Kati Sinisalo aloitti arvionsa sanomalla, että "Reikä sydämessäni" on ruma, vastenmielinen ja ahdistava elokuva. Hän tunnusti, ettei edes pystynyt katsomaan kaikkia sen inhottavimpia kuvia. Elitistin Ilja Rautson mielestä tosi-tv-tyylillä kuvattu elokuva on katsojia vaivaannuttava ja tekijöitään nöyryyttävä: ”Irvokas, paikallaan junnaava pintakatsaus monimutkaiseen aiheeseen, jota sietäisi käsitellä ihan vakavastikin.” "Turun Sanomien" Tapani Maskulan mielestä "Reikä sydämessäni" sisältää paljon oikeansuuntaisia ideoita, joista useimmat kuitenkin tukahtuvat itseriittoisen ja härskin pintakuoren alle.
Sodan oppitunnit

Sodan oppitunnit ("The Fog of War: Eleven Lessons from the Life of Robert S. McNamara") on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut Errol Morrisin ohjaama dokumenttielokuva, Yhdysvaltain 1960-luvun Kennedyn ja Johnsonin hallitusten puolustusministeristä Robert McNamarasta. Elokuva sai parhaan dokumenttielokuvan Oscar-palkinnon vuonna 2004.
George McNamara

George Andrew McNamara (26. elokuuta 1886 – 10. maaliskuuta 1952) oli kanadalainen ammattijääkiekkoilija. Hän voitti vuonna 1914 Stanley Cupin Toronto Blueshirtsin joukkueessa. Hänen veljensä Harold ja Howard McNamara pelasivat hekin jääkiekkoa ammattilaisina.
George McNamara valittiin Hockey Hall of Fameen 1958.
Grrr! (The Rolling Stonesin albumi)

Grrr! (tyyliteltynä GRRR!) on brittiläisen rockyhtyeen The Rolling Stonesin vuonna 2012 ilmestynyt kokoelma-albumi. Yhtye juhlisti sillä 50-vuotista taivaltaan. Levystä on saatavilla 40, 60 tai 80 kappaleen versiot. 
40 kappaleen versio.
40 kappaleen versiossa on 40 The Rolling Stonesin jäsenten valitsemaa kappaletta, joita he pitävät omina suosikkeinaan tai yhtyeen parhaina. 40 kappaleen versiossa, kappaleet on jaoteltu sillä tavalla, että ensimmäisellä levyllä on 20 kappaletta, vuosilta 1962–1969 ja toisella albumilla kappaleita vuosilta 1971–2012. Kakkoslevyllä on kaksi täysin uutta kappaletta ”Doom and Gloom” ja ”One More Shot”, jotka julkaistiin lokakuussa 2012.
Abd-ul-Aziz (sulttaani)

Abd-ul-Aziz (, )‎ (8. helmikuuta 1830 – 4. kesäkuuta 1876) oli 32. Osmanien valtakunnan sulttaani ja 111. islamin kalifi. Abd-ul-Aziz oli Mahmut II:n poika ja Abd-ul-Mejidin veli. Hänen veljensä kuoli 25. kesäkuuta 1861 ja otti veljensä paikan 31-vuotiaana.
Abd-ul-Azizilla oli kuusi vaimoa: Dürr-i Nev Baş, Hayran-î-Dil, Eda-Dil, Neş’erek (Nesrin), Gevheri ja Yıldız (Gözde).
Gradara

Gradara on pieni linnoituskaupunki Pesaro e Urbinon maakunnassa Marchen hallintoalueella Keski-Italiassa.
Historia.
Keskiajalla Gradaran linnaa ja kaupunkia hallitsi Malatestan suku. Malatestoilta Federico da Montefeltro valloitti linnan Sforzan suvulle. Tällöin linnaan muutti myös Lucrezia Borgia, joka oli naitettu Giovanni Sforzalle vuonna 1493. Lucrezia ei viihtynyt linnassa. Kirjeissään hän valitteli inhoavansa vetoisaa linnaa. Tämän jälkeenkin linnan omistus vaihtui useasti, kuuluen muiden muassa Della Roveren, Borgian ja Medicin suvuille.
Jumalainen näytelmä.
Gradaran linna tunnetaan myös Dante Alighierin Jumalaisesta näytelmästä. Rakastavaisten Paolon ja Francescan tarina sijoittuu kaupunkiin tositapahtumiin perustuen.
Hugo Ahlberg

Hugo Wilhelm Ahlberg (25. helmikuuta 1930 Helsinki – 9. lokakuuta 1996 Turku) oli suomalainen radio- ja televisiojuontaja ja yritysjohtaja. Hän työskenteli Oy Scan-Auto Ab:n mainospäällikkönä ennen kuin hänestä tuli yrityksen pääjohtaja. 
Ahlberg esiintyi äänellään 1950-luvun lopulta alkaen muun muassa Saabin ja Fazerin mainoksissa sekä Suomen Tietotoimiston uutistenlukijana. Hän selosti myös useita luonto- sekä matkailuaiheisia filmejä, ja esimerkiksi presidentti Urho Kekkosen 60-vuotiselokuvassa. Hugo Ahlberg juonsi monen monta Miss Suomi-kisaa ja häntä kutsuttiinkin "Mr. Ääneksi". Hän selosti monta "Eläintarhan ajoa" ja oli kiinnostunut autourheilusta ja saikin jo 16-vuotiaana ajokortin erikoisluvalla presidentiltä. Hän selosti tunnetuksi tullutta automatkailuaiheista televisiosarjaa "Nelostie". Ahlbergin viimeiseksi juontotyöksi jäi Yle TV2:n sarja "Suomen Parhaat", jossa etsittiin eri alojen parhaita ammattilaisia. Ahlberg toimi Suomen Tietotoimiston radiotoimituksen päällikkönä vuosina 1956–1963.
Scan-Autossa Ahlberg työskenteli tiedotuspäällikkönä vuosina 1963–1969, henkilöauto-osaston päällikkönä vuosina 1969–1977, virkaatekevänä toimitusjohtajana vuosina 1977–1978 ja vakituisena toimitusjohtajana vuodesta 1978. Työnsä ohella hän oli muun muassa Autoalan Tiedotuskeskuksen ja Autotuojat ry:n hallituksen jäsenenä, Mainostajien liiton johtokunnan jäsenenä, vakuutusyhtiö Fennian hallintoneuvoston jäsenenä sekä Mainonnan neuvottelukunnan puheenjohtajana.
Ahlberg sai kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1987.
Bouse Hutton

John Bower "Bouse" Hutton (24. lokakuuta 1877 – 27.lokakuuta 1962) oli kanadalainen jääkiekkomaalivahti, jonka seura oli Ottawa Hockey Club. Hutton pelasi myös lacrossea Ottawa Capitalsissa ja kanadalaista jalkapalloa Ottawa Rough Ridersissa. Hän saavutti huipputason kussakin kolmessa lajissa voittaen mestaruuden jokaisessa.
Pelaajauran jälkeen Hutton oli jääkiekossa kykyjenetsijä Ottawalle vuosien ajan.
Hänet nimettiin Hockey Hall of Fameen jäseneksi 1963.
Rafael von Frenckell

Rafael Theodor von Frenckell (21. marraskuuta 1883 Helsinki – 16. huhtikuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen teollisuusjohtaja. Hänelle myönnettiin 1943 vuorineuvoksen arvo. Frenckell oli W. Rosenlew &amp; Co:n toimitusjohtaja 1916–1923 ja jälleen 1932–1946 ja Suomen Paperitehtaitten Yhdistyksen toimitusjohtaja 1923-1931. Hänen veljensä oli Erik von Frenckell ja isänsä Carl Theodor von Frenckell.
Rafael von Frenckell pääsi ylioppilaaksi 1901 ja hän suoritti ylemmän hallintotutkinnon 1905 sekä oikeustutkinnon 1906. Varatuomarin arvon hän sai 1909. 
Von Frenckell toimi vt. notaarina Helsingin maistraatissa 1907–1909 ja Suomen Luotonantajayhdistyksen lakiasiaosaston johtaja 1909–1913. Vuosina 1912–1913 hän järjesti Helsingin Pörssin ja oli sen johtajana. Hän oli sen jälkeen 1914–1916 Vaasan Osake-Pankin keskuskonttorin johtajana ja 1916–1923 W. Rosenlew &amp; Co Oy:n johtajana Porissa. Suomen Paperitehtaitten Yhdistyksen toimitusjohtajana von Frenckell oli 1923–1931. 
Von Frenckell kuului Oy Pörssin, Oy Securitaksen, Oy Töölön Sokeritehtaan, Oy Hietalahden Sokeritehtaan, Vaasan-Pohjanmeren Oy:n, Oy Neptunin. Äetsän Tehtaat Oy:n, Oy Himangon ja Ylivieskan, Leppäkosken Tehtaat Oy:n ja Kotkan Sulfaattitehdas Oy:n hallituksiin. Von Frenckell toimi J. C. Frenckell &amp; Son Ab:n, Frenckellska Tryckeri Ab:n, Oy Tiilen ja Oy Matkakosken hallitusten puheenjohtajana. Hän oli myös Suomen Paperitehtaitten Yhdistyksen hallintoneuvoston, Keskuskauppakamarin työ- ja lakivaliokunnan, Kansainvälisen Kauppakamarin ja Saksalais-suomalaisen kauppakamarin jäsen. Hän oli myös jäsenenä siinä komiteassa, joka laski liikkeeseen Suomen ensimmäinen vapaudenlainan.
Useat Pekkalan hallituksen ministerit vaativat vaaran vuosina von Frenckelliä eroamaan poliittisista syistä toimitusjohtajan tehtävästään. Vaatimus perustui hänen lämpimiin Saksan-yhteyksiinsä. Vuonna 1946 von Freckell erosikin, tosin pääasiassa eläkkeelle siirtymisen takia.
Soturin varjo

Soturin varjo tai Kerran sotureita 2 ("What Becomes of the Broken Hearted") on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Ian Munen ohjaama uusiseelantilainen elokuva, joka kertoo Uuden-Seelannin maoreihin kuuluvasta väkivaltaisen isän tyrannisoimasta perheestä. Elokuva perustuu Alan Duffin romaaniin "Soturin varjo". Kirja on jatko-osa romaanille "Kerran sotureita", jonka pohjalta syntyi Lee Tamahorin vuonna 1994 ohjaama samanniminen elokuva.
James Frey

James Frey (12. syyskuuta 1969 Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Freyltä on suomennettu omaelämäkerralliseksi väitetty mutta suurelta osin sepitetyksi osoittautunut muistelmateos "Miljoonia sirpaleita" (2006) ja hänen yhdessä Nils Johnson-Sheltonin kanssa kirjoittamansa Endgame-trilogia.
Menestys ja paljastukset.
Vuonna 2005 Oprah Winfrey nosti James Freyn kirjan A Million Little Pieces (suom. Miljoonia sirpaleita) kuuluisaan kirjakerhoonsa, mikä teki siitä valtavan myyntimenestyksen — yli 2 miljoonaa kappaletta myytiin, ja se oli USA:n toiseksi myydyin kirja Harry Potterin jälkeen.
Kirja esitti olevansa todenmukainen muistelmateos kirjailijan kamppailusta alkoholismi- ja huumeongelmien kanssa. Tammikuussa 2006 tutkiva verkkosivusto The Smoking Gun kuitenkin paljasti, että suuria osia kirjasta oli sepitetty. Esimerkiksi väite 87 päivän vankilatuomiosta ja poliisin pahoinpitelystä ei pitänyt paikkaansa: virallisten asiakirjojen mukaan Frey oli pidätetty vain muutamaksi tunniksi ja vapautettu nopeasti takuita vastaan. Poliisin mukaan hän oli ollut yhteistyökykyinen.
Julkaisijat ja Oprah reagoivat.
Aluksi kustantamot (Doubleday ja Anchor Books) tukivat Freytä, mutta todisteiden valossa ne joutuivat julkaisemaan kirjasta tuleviin painoksiin kirjailijan ja kustantajan huomautukset, joissa myönnettiin, että osia oli sepitetty.
Oprah kutsui Freyn tammikuussa 2006 ohjelmaansa vastaamaan julkisesti väitteisiin. Frey myönsi valehdelleensa useista keskeisistä kohdista, ja Oprah huomautti, että kustantajan oli aiemmin väitetty tarkistaneen faktat, mikä ei pitänyt paikkaansa. Kustantaja Nan Talese myönsi, ettei tarkistuksia ollut tehty.
Seuraukset.
Frey julkaisi helmikuussa 2006 lukijoille osoitetun anteeksipyynnön myöhempiin painoksiin.
Kustantaja Random House tarjosi lukijoille mahdollisuutta saada rahansa takaisin, jos he pystyivät todistamaan ostaneensa kirjan olettaen sen olevan totta.
Julkaisu- ja kustannussopimus toisen kustantajan (Riverhead) kanssa peruttiin.
Full Fathom Five -projekti.
Vuonna 2009 Frey perusti kustannusyhtiön Full Fathom Five, jonka tavoitteena oli tuottaa erittäin kaupallisia nuortenkirjoja, Twilight-sarjan tyyliin. Vuonna 2010 syntyi kohu, kun eräs jatko-opiskelija julkaisi yhtiön erittäin rajoittavan ja epäedullisen sopimuksen. Sopimuksen mukaan Frey sai poistaa kirjailijan projektista milloin tahansa, ei ollut velvollinen mainitsemaan tämän nimeä ja maksoi vain 250 dollarin ennakkomaksun.
New York Magazine -lehden artikkelissa kuvattiin, kuinka Frey käytti opiskelijoita halpatyövoimana ja erotti erään kirjailijan (Jobie Hughes) väkivaltaisen riidan seurauksena. Hughes oli ollut mukana Lorien Legacies -sarjan luomisessa, joka nousi suureen suosioon.
Teokset.
Lorien Legacies -sarja (yhdessä Jobie Hughesin kanssa salanimellä Pittacus Lore)
Endgame-trilogia (yhdessä Nils Johnson-Sheltonin kanssa)
Elling (elokuva)

Elling on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut norjalainen, Petter Næssin ohjaama elokuva. Se kertoo äitinsä luona aikuiseksi asuneesta neuroottisesta runoilijasta Ellingistä ja seksihullusta mutta vähä-älyisestä Kjell Bjarnesta, jotka viranomaiset osoittavat asumaan samaan tukiasuntoon Oslossa. Elokuva oli ehdolla parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-palkintoon. Se sai jatko-osan "Äidin Elling" vuonna 2003.
Copper Box

Copper Box on urheiluhalli Lontoon olympiapuistossa. Siellä järjestettiin kesäolympialaisten 2012 käsipallo ja nykyaikaisen viisiottelun miekkailutapahtumat. Paralympialaisissa siellä pelattiin maalipalloa. 
Olympiakisojen jälkeen areena siirtyi lontoolaisen London Lions -koripallojoukkueen käyttöön.
Teppo Airaksinen

Teppo Airaksinen (s. 1982) on suomalainen ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Airaksinen on ohjannut ja käsikirjoittanut lyhytelokuvia, televisiosarjoja ("Kimmo", "Uusi päivä") sekä elokuvia ("Kulman pojat", "Napapiirin sankarit 2"). Hän on toiminut myös rekvisiitta-assistenttina ("Colorado Avenue") ja järjestysapulaisena ("Joulutarina").
Vuonna 2012 Airaksinen oli ehdolla vuoden ohjaajan Kultaisen Venlan saajaksi "Kimmo"-televisiosarjasta. "Kimmo" oli samana vuonna ehdolla vuoden parhaan komediaohjelman sarjassa.
Airaksinen ohjasi muusikko Juice Leskisestä kertovan elämäkertaelokuvan "Juice" Antti Heikkisen kirjoittaman elämäkerran pohjalta.
Airaksisen lyhytelokuva "Katto" voitti vuonna 2017 Cannesin elokuvajuhlilla lyhytelokuvien kilpasarjassa kakkospalkinnon.
Sutten valtakunta

Sutten valtakunta ("L’Empire des loups") on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Chris Nahonin ohjaama elokuva.
Juoni.
Anna Heymes, tyylikäs 31-vuotias pariisilainen kotirouva kokee painajaisia ja harhanäkyjä kaupungissa tapahtuvista raaoista murhista. Samaan aikaan kaksi poliisimiestä selvittävät murhatapauksia. Juoni tiivistyy, kun Annalle selviää että hänen oma turkkilaistaustansa on yritetty häivyttää plastiikkakirurgisin toimenpitein. Eri juonenkäänteistä seuraa välienselvittely turkkilaismafian ja Annaa etsivän murhaajan välillä.
Petteri Voutilainen

Petteri Voutilainen (s. 1. kesäkuuta 1960) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Ura.
Voutilaisen kasvattajaseura on Kontulan Urheilijat. Hän aloitti pääsarjauransa kaudella 1978–1979 Porvoon Tarmossa, jota hän edusti kahden kauden ajan. Vuonna 1980 Voutilainen siirtyi pelaamaan Turun NMKY:hyn, jota hän edusti pääsarjauransa loppuun asti vuoteen 1995. Pisteiden valossa hänen paras kautensa oli kausi 1987–1988, jolloin hän teki 15,9 pistettä ottelua kohden.
Waldemar von Frenckell

Waldemar von Frenckell (15. toukokuuta 1853 Tampere – 28. toukokuuta 1936 Tukholma, Ruotsi) oli Frenckellska Tryckeri Ab:n omistaja, Leppäkoski Fabrikers Ab:n toimitusjohtaja ja J. C. Frenckell &amp; Sonin isännöitsijä, joka sai kauppaneuvoksen arvon (1899).
Von Frenckellille myönnettiin myös todellisen valtioneuvoksen arvonimi. Hänen testamenttivaroillaan perustettiin Waldemar von Frenckellin säätiö 1938. Säätiön tarkoituksen oli edistää tieteellistä tutkimusta, palkita isänmaallista ja kulttuurityötä sekä tukea yhteiskunnallista ja tieteellistä toimintaa. Lisäksi perustettiin Waldemar von Frenckellin rahasto syöpätautien torjumiseksi.
Frenckellin vanhemmat olivat kauppaneuvos Frans von Frenckell ja Ida Matilda Bublina Kuhlström. Hänen veljensä oli Carl Theodor von Frenckell. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1871. Waldemar von Frenckell oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1882 ja 1904–1905. Waldemar von Frenckell oli naimisissa vuodesta 1886 Sigrid Procopén kanssa.
Minä olen Sam

Minä olen Sam ("I Am Sam") on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Jessie Nelsonin ohjaama elokuva, jonka pääosaa esittää Sean Penn. Hän oli roolistaan ehdolla parhaan miespääosan Oscar-palkintoon.
Juoni.
Elokuva kertoo kehitysvammaisen yksinhuoltajan Sam Dawsonin (Penn) yrityksistä kasvattaa tytärtään Lucya (Dakota Fanning). Tyttären kouluvaikeudet johtavat lastensuojeluviranomaisten väliintuloon. Sam menettää huoltajuutensa, mutta saa puolelleen vaikutusvaltaisen naisjuristin (Michelle Pfeiffer).
Rooleja.
Lähde:
Rabbids Land

Rabbids Land on Wii U:lle marraskuussa 2012 julkaistu videopeli. Sen näytteli ensimmäistä kertaa Ubisoft E3 2012-messuilla. Se on Raving Rabbids-sarjan seitsemäs peli, jos ei lasketa "Rabbids Go Phonea" sekä käsikonsolipelejä.
Vastaanotto.
Rabbids Land sai pääosin ristiriitaisen vastaanoton, sillä Metacriticin keskiarvoksi muodostui 52/100.
IGN antoi pelille arvosanaksi 5.0 kutsuen sitä "keskinkertaiseksi seurapelin minipelikokoelmaksi". IGN yllättyi sen joistakin huvittavista minipeleistä sekä hyvästä laitteiston käytöstä, mutta kritisoi hengettömiä minipelejä, väsynyttä lautapelivalikoimaa ja kauheaa moninpeliä.
Nintendo Life antoi pelille positiivisen arvion, antaen sille 7/10 pistettä. Nintendo Life yllättyi pelin hauskoista minipeleistä, mahtavista grafiikoista, mutta kritisoi muutamaa minipeliä sekä nähtävyyksien puutetta.
Gane Informer antoi pelille vain 4/10 pistettä. Game Informer kritisoi väsynyttä lautapelikonseptin infusointia sekä matalaa uudelleenpelattavuusarvoa. Arvostelija kehui pelin animaatioita mahtaviksi, mutta grafiikat kokonaisuudessaan eivät olleet vaikuttavia, väittäen että peli olisi voitu vielä julkaista Wiille.
Nintendo World Report antoi pelille 7/10 pistettä, kehuen sen hauskaa moninpeliä, Off-TV Playtä, sekä hyvin suunniteltua tyyliä, mutta kritisoi puolestaan matalaa vaikeustasoa, luovuuden puutetta sekä sitä että peliä pystyy samaan aikaan pelaamaan enimmillään vain kaksi pelaajaa.
Gamereactor antoi pelille 5/10 pistettä kehuen huvittavia minipelejä sekä avattavien Rabbids-videoiden määrää, mutta kritisoi lautapelirakenteen tylsyyttä, minipelien pientä maksimipelaajamäärää sekä köyhää sisältöä.
P-Hämppi

P-Hämppi on marraskuun lopulla 2012 avattu maanalainen pysäköintihalli Tampereella. Se sijaitsee Hämeenkadun itäpään eli Hatanpään valtatien ja Hämeenkadun risteyksen ja rautatieaseman välisen osuuden alapuolella. Se sisältää 972 pysäköintipaikkaa. P-Hämppi maksoi noin 64 miljoonaa euroa. Pysäköintiluola voitti palkinnon vuoden parhaana pysäköintitalona Euroopassa 2012 (European Parking Association Award 2013). Vuonna 2013 P-Hämppi palkittiin vuoden valaistuskohteena.
P-Hämppi on saanut käyttäjiltä kiitosta käytettävyydestä. P-Hämpissä on leveät väylät autoille, ja jalankulkuväylät ovat erillisiä. Pysäköintilaitoksessa on turvallista ja selkeää liikkua. 
P-Hämppi sai suunnitteluvaiheessa osakseen kritiikkiä, joka kohdistui muun muassa Pikku-Kakkosen puiston leikkialueen saastehaittoihin. P-Hämppi louhittiinkin vain toisesta päästä ja Pikku-Kakkosen puiston päästä tultiin ainoastaan ulos. Tästä aiheutui hankkeelle arviolta 2-3 miljoonaa euroa lisäkuluja. Työmaa-aitoihin tehtiin kurkisteluaukkoja, joista leikkipuiston lapset saivat seurata P-Hämpin rakentumista.
Walls and Bridges

Walls and Bridges on John Lennonin studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1974. Albumi nousi Yhdysvaltojen albumilistalla ensimmäiselle sijalle. Vaikka Lennonin aiemmatkin albumit olivat nousseet listaykkösiksi, tällä albumilla on Lennonin ensimmäinen listaykkös-single, "Whatever Gets You thru the Night". Edellä mainitun ohella albumin klassikoiksi on noussut kappale "#9 Dream". Lennonin 11-vuotias poika, Julian Lennon soittaa rumpuja albumin viimeisellä raidalla. 
Kokoonpano.
Vierailevat muusikot:
Ilhéu Caroço

Ilhéu Caroço (myös nimellä Ilhéu Boné de Jocquei) on saari São Tomé ja Príncipessä Guineanlahdessa Atlantin valtameressä. Saari sijaitsee muutaman kilometrin päässä suuremmasta Príncipen saaresta kaakkoon. Tuliperäinen Ilhéu Caroço on muodoltaan pyöreä ja se muistuttaa jockeyn kypärää (), jonka ansiosta saarta kutsutaan myös nimellä Ilhéu Boné de Jocquei.
Ilhéu Caroçolla kasvaa öljypalmuja. Saarella tavataan usein esimerkiksi guineanlahdenhemppoja ja pikkutropiikkilintuja. Ilhéu Caroçon vesillä elää muun muassa säppikaloja, välskärikaloja, barrakudia, vasarahaita, karppikaloja ja kuningasmakrilleja. Saari on sukelluskohde.
Amora

Amora U6 on 1949 Turun Veneveistämöllä Ruissalossa rakennettu Utö-risteilijä. Tämän purjeveneen omisti ensimmäiseksi Effoan johtaja, varakommodori Birger Krogius. Vuodesta 2009 lähtien "Amora" on ollut turkulaisessa merenkulkukeskus Forum Marinumissa.
Veneen tietoja:
Verenhimoinen Dracula

Verenhimoinen Dracula (; ; ) on Jesús Francon ohjaama saksalais-espanjalais-italialainen kauhuelokuva vuodelta 1970. Elokuvan pääosissa ovat Christopher Lee kreivi Draculana, Herbert Lom professori Abraham van Helsinginä, Klaus Kinski Renfieldinä ja Soledad Miranda Lucy Westenrana.
Vaikka kreivi Draculaa näyttelee Christopher Lee, elokuva ei ole Hammer-tuotanto kuten kaikki muut hänen Dracula-elokuvansa. Elokuvan kuitenkin tuotti Hammerin tuottaja Harry Alan Towers. Klaus Kinski, joka näyttelee kreivi Draculaa yhdeksän vuotta myöhemmin elokuvassa "Nosferatu – yön valtias" (1979) myös näyttelee elokuvassa. Elokuvaa mainostettiin uskollisimpana Bram Stokerin romaanin elokuvasovituksena.
Juoni.
Kreivi Dracula on jo vuosisatoja hallinnut kauhuvaltakuntaansa, kunnes vihamieliset hyvät voimat käyvät hänen kimppuunsa. Draculan voima on rajaton ja uhrien määrä suuri...
Tuotanto.
"Verenhimoinen Dracula" perustuu Bram Stokerin vuonna 1897 ilmestyneeseen "Draculaan", jonka pohjalta Augusto Finocchi, ohjaaja Jesús Franco ja Harry Alan Towers laativat käsikirjoituksen. Towers myös tuotti elokuvan.
"Verenhimoisen Draculan" kuvaukset alkoivat 27. syyskuuta vuonna 1969 ja päättyivät 5. joulukuuta. Elokuva kuvattiin Espanjan Alicantessa ja Barcelonassa ja Saksan Münchenissä.
Julkaisu.
"Verenhimoinen Dracula" sai ensi-iltansa kotimaassaan Länsi-Saksassa 3. huhtikuuta vuonna 1970. Muissa valmistusmaissa elokuva sai ensi-illan 15. maaliskuuta vuonna 1971 (Espanjassa Madridissa) ja 10. syyskuuta vuonna 1973 (Italiassa). Ranskassa elokuva pääsi teatterilevitykseen 16. kesäkuuta vuonna 1971, Meksikossa 21. syyskuuta vuonna 1972, Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa vuonna 1973.
Elokuvan nimike on "Count Dracula" Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Yhdysvalloissa elokuvaa on levitetty myös nimikkeillä "Bram Stoker's Count Dracula", "Dracula 71" ja "The Nights of Dracula". Saksassa elokuvan nimikkeenä on myös "Dracula - Seine Küsse sind tödlich".
Suomessa elokuva sai ensi-illan 1. toukokuuta vuonna 1980 Kotkassa. Iin IIK!!-kauhuelokuvafestivaaleilla elokuva esitettiin 5. marraskuuta vuonna 2005 ja Helsingin Night Visions Film Festivalilla 31. lokakuuta vuonna 2009. Suomessa elokuvan ikärajaksi on määrätty K-12.
DVD-julkaisut.
Espanjassa elokuva julkaistiin DVD:lle 23. tammikuuta vuonna 2003. Elokuvan on julkaissut DVD:lle vuonna 2007 Dark Sky Films.
Kenneth Hotz

Kenneth Joel Hotz (s. 3. toukokuuta 1967 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa tositelevisio-ohjelman Kenny vs. Spennyn toisena kilpailijana. Hän esiintyi ohjelmassa yhdessä parhaan ystävänsä Spencer Ricen kanssa. Sarjaa esitettiin vuosina 2003-2010. Hotz on osallistunut ja esiintynyt myös "Testees" ja "Kenny Hotz's Triumph Of The Will" -ohjelmissa sekä osallistunut niiden tekemiseen ja tuottamiseen.
Luettelo Oulun suuralueista ja kaupunginosista

Oulun kaupunki on jaettu 23 suuralueeseen ja 105 kaupunginosaan:
Ylikiimingin, Oulunsalon ja Yli-Iin suuralueet on muodostettu samannimisistä entisistä kunnista. Lisäksi Haukiputaan ja Kellon suuralueet on muodostettu entisestä Haukiputaan kunnasta ja Kiimingin ja Jäälin suuralueet entisestä Kiimingin kunnasta. Kaupunginosajako ulottuu liitoskunnissa myös haja-asutusalueille.
Pure, vampyyri, pure!

Pure, vampyyri, pure! () on vuonna 1976 julkaistu Édouard Molinaron ohjaama kauhukomedia, jonka pääosissa ovat Christopher Lee, Bernard Menez ja Marie-Hélène Breillat.
Juoni.
Poika kasvaa vampyyri-isänsä huomassa. Poika lähtee suureen kaupunkiin vuonna 1979. Isä seuraa ja yrittää selviytyä vampyyrina nykymaailmassa. Poika löytää tytön ja päättää, että ei halua olla vampyyri enää.
Tuotanto.
Ohjaaja Édouard Molinaro, Alain Godard ja Jean-Marie Poiré laativat elokuvan käsikirjoituksen Claude Klotzin romaanin "Paris vampire" pohjalta. Elokuvan tuotti Alain Poiré.
"Pure, vampyyri, pure!" -elokuvan kuvaukset alkoivat 16. maaliskuuta vuonna 1976 ja kestivät huhtikuuhun asti.
Julkaisu.
"Pure, vampyyri, pure!" sai ensi-iltansa Ranskassa 15. syyskuuta vuonna 1976. Suomessa elokuva julkaistiin 9. syyskuuta vuonna 1977. Yhdysvalloissa elokuva pääsi teatterilevitykseen toukokuussa vuonna 1979 nimikkeellä "Dracula and Son".
Nintendo Land

Nintendo Land on Nintendo Entertainment Analysis &amp; Developmentin kehittämä ja Nintendon Wii U:lle julkaisema videopeli. Pelin, joka sijoittuu huvipuistoon, on tarkoitus toimia Wii U:n toiminnallisuuden osoittajana sen Wii U GamePadilla - melko samaan tapaan kuin Wii Sports osoitti Wii Remoten ja Nunchukin toiminnallisuuden. "Nintendo Land" sisältää 12 erilaista minipeliä, jotka sisältävät lukuisia Nintendon tavaramerkkejä ja joista osaa voi pelata enimmillään jopa viisi pelaajaa, jossa neljä pelaajaa käyttää Wii-ohjaimia kun taas viides käyttää Wii U GamePadiä. Peli julkaistiin konsolin mukana Pohjois-Amerikassa 18. marraskuuta, Euroopassa ja Australiassa 30. marraskuuta sekä Japanissa 8. joulukuuta 2012, ja se on Deluxe/Premium konsoliversioiden mukana tuleva pack-peli.
Vastaanotto.
Peli sai vaihtelevia vastaanottoja ristiriitaisista positiivisiin, joista muutama oli kuitenkin negatiivinen. Metacriticin keskiarvoksi muodostui 77/100 ja GameRankingsin keskiarvoksi puolestaan 77.47%.
GamesMaster antoi pelille arvosanaksi 86%, joka sanoi pelin olevan "olennainen osto partypelien ystäville teroittamaan Nintendon aterian. Tuo kaverit mukaan." John Teti The A.V. Clubin pelillisestä yhteiskunnasta kritisoi peliä ja Wii U:ta yleisesti moittien "Nintendo Landin" ideoita näytellä konsolia. Gamereactor antoi pelille arvosanaksi 8/10 kehuen kekseliäitä minipelejä, hyviä ideoita GamePadille sekä erinomaista oppimiskäyrää, mutta kritisoi paikoitellen havaittavaa ohutta sisältöä sekä neljän Wiimoten hauskanpidon ehtoja.
Muut arvostelijat antoivat seuraavia arvosanoja
Kaunotar ja hirviö (vuoden 1992 elokuva)

Kaunotar ja hirviö () on suoraan videolle julkaistu brittiläinen animaatioelokuva vuodelta 1992. Animaatiossa kaunottaren ja hirviön ääninä toimivat Jason Connery ja Kellie Bright. Muissa äänirooleissa ovat muun muassa Michael Hordern, Christopher Lee ja
Penelope Keith. Elokuvan on ohjannut Timothy Forder ja tuottanut Mary Swindale.
Äänirooleissa.
Alkuperäinen ääni
Suomenkielinen ääni
Maid cafe

Maid cafe () on pääasiallisesti Japanissa kehitetty cosplay-kahvila. Näissä kahviloissa tarjoilijat pukeutuvat sisäköiksi ja kohtelevat asiakkaita kuin isäntäväkeä. Ensimmäinen pysyvä maid cafe avattiin Tokion Akihabaran kaupunginosaan maaliskuussa 2001. Maid cafet ovat yleistyneet myös Japanin ulkopuolella muun muassa Kiinassa, Etelä-Koreassa, Taiwanissa, Unkarissa, Tšekissä, Ranskassa, Meksikossa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa.
Kahvilat suunniteltiin alun perin animesta ja mangasta kiinnostuneille otaku-miehille, mutta nykyään ne vetävät puoleensa myös turisteja ja naisia.
Raimo Lammi

Raimo Allan ”Rape” Lammi (17. joulukuuta 1935 Pohjois-Pirkkala – 7. heinäkuuta 2005) oli suomalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hän pelasi neljä kautta SM-sarjassa.
Lammi edusti kasvattajaseuraansa, tamperelaista Pispalan Tarmoa SM-sarjassa vuosina 1952–1954 ja 1956. Viimeinen kausi oli Lammin tehokkain: hän pelasi 20 ottelussa 2,4 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla.
Vuosina 1978–1982 Lammi valmensi Tampereen Pyrintöä, joka saavutti Lammin valmennusaikana kahdesti SM-hopeaa.
Lammi suoritti TUL:n valmentajakoulun ja SVUL:n valmentajaseminaarin. Lammi toimi myös Tarmon, piirin, ja TUL:n liittojoukkueen valmentajana ja erotuomarina mm. SM-sarjaotteluissa. Raimo Lammi on kuulunut piirin ja TUL:n koripallojaostoihin, Tarmon, Tampereen Työväen Uimarien ja SVUL:n Hämeen piirin koripallovalmentajakerhon johtokuntiin. Lammi saavutti sekä koripallossa että vesipallossa TUL:n hopea- ja pronssimitaleja. 
Lammi työskenteli sähköasentajana. Lammin kotipaikkakunta oli Tampere.
Taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 2013

Vuoden 2013 taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Zagrebissa, Kroatiassa 21.–27. tammikuuta. Kilpailupaikkana toimi Dom Sportova. Kilpailujen ohjelmassa olivat miesten ja naisten yksinluistelu, pariluistelu ja jäätanssi.
Kisojen mitalitilaston paras oli Venäjä, joka saavutti kaikkiaan viisi mitalia: kaksi kultaa, kaksi hopeaa ja yhden pronssin.
Aikaisemmin Zagrebissa oli järjestetty taitoluistelun EM-kilpailut vuosina 1974, 1979 ja 2008.
Tulokset.
Espanjan Javier Fernández voitti maansa kaikkien aikojen ensimmäisen taitoluistelun arvokisamitalin.
The Rainbow Thief

The Rainbow Thief on vuonna 1990 ilmestynyt kulttielokuvatekijä Alejandro Jodorowskyn ohjaama brittiläinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Peter O'Toole, Omar Sharif ja Christopher Lee.
Juoni.
"The Rainbow Thief" kertoo omalaatuisesta prinssi Meleagresta (O'Toole), joka päättää eräänä päivänä luopua koko omaisuudestaan ja asemastaan ja elää omaa elämäänsä.
Tuotanto.
"The Rainbow Thief" kuvattiin Puolan Gdańskissa, Pommerin voivodikunnassa 10 miljoonan dollarin budjetilla.
"The Rainbow Thief" on Alejandro Jodorowskyn viides kokopitkäelokuva ja ensimmäinen brittiläinen elokuva.
Julkaisu.
"The Rainbow Thief" sai ensi-iltansa Isossa-Britanniassa toukokuussa vuonna 1990. Elokuva esitettiin Italiassa Venetsian elokuvajuhlilla syyskuussa vuonna 1990. Elokuva pääsi Ranskassa teatterilevitykseen 19. tammikuuta vuonna 1994. Saksassa elokuva julkaistiin DVD:lle 19. marraskuuta vuonna 2009.
Kauppakeskus Puuvilla

Kauppakeskus Puuvilla on Porin keskustan läheisyydessä Isosannan kaupunginosassa sijaitseva kauppakeskus. 
Se on rakennettu pääosin entisen Porin puuvillatehtaan vuonna 1981 tulipalossa tuhoutuneen kutomon paikalle. Kauppakeskuksen rakennustyöt aloitettiin marraskuussa 2012. Keskus avautui 30. lokakuuta 2014. Vuonna 2017 Puuvilla valittiin vuoden kauppakeskukseksi Suomessa.
Puuvilla on Satakunnan suurin kauppakeskus ja koko maassa se sijoittuu kymmenen suurimman joukkoon. Sen rakennuttajina toimivat Renor Oy ja eläkevakuutusyhtiö Ilmarinen. Pääurakoitsijana oli Skanska. Rakennushankkeen investointiarvo oli noin 130 miljoonaa euroa. Rakentamisessa panostettiin erityisesti energiatehokkuuteen ja Puuvilla olikin KTI Kiinteistötiedon tutkimuksen mukaan vuonna 2017 Suomen vähäpäästöisin kauppakeskus.
Kauppakeskuksen suurimpana toimijana oleva Ruokakesko Oy vuokrasi noin 7 000 neliön liiketilan K-Citymarket -ruokakauppaa varten. Yhteensä liiketilaa Puuvillassa on 43 000 m². Liikkeitä Puuvillassa on yli 70 ja 2000 maksutonta pysäköintipaikkaa. 
Puuvilla muodostaa kauppakeskuksen ohella kaupunkikorttelin, joka yhdistää toimintaympäristön niin eri alojen yrityksille kuin koulutusorganisaatioille ja julkisen sektorin palveluyksiköille. Puuvillan yhteydessä toimii esimerkiksi Pohjois-Porin terveysasema ja hammashoitola sekä Keskushammashoitola. Lisäksi Puuvillassa on myös kirjasto.
Kauppakeskuksen keskellä sijaitsevalla aukiolla järjestetään tapahtumia, ja se on myös yksi vuosittain Porissa järjestettävän SuomiAreenan keskustelupaikoista.
Vuonna 2018 kauppakeskukseen suunniteltiin mittavia laajennuksia. Marraskuussa 2018 kahvilaketju Espresso House avasi keskuksen katutasoon noin 300 neliömetrin ja 140 asiakaspaikan kahvilan.
Raymond-Serge Balé

Raymond-Serge Balé (s. 1949 Brazzaville) on brazzavillenkongolainen diplomaatti. Hän opiskeli yhteiskuntatiedettä Leicesterin yliopistossa sekä hallintoa ja politiikkaa St. Johnin yliopistossa (New York). Hän työskenteli opettajana ennen kuin aloitti diplomaatinuran vuonna 1981. Balé sai vuonna 2008 nimityksen Kongon pysyväksi YK-edustajaksi; tätä aiemmin hän oli ollut suurlähettiläänä Etiopiassa ja pysyvänä edustajana Afrikan unionissa sekä ssa. Balé on naimisissa, ja hänellä on kuusi lasta.
Kultasydän tyttö

Kultasydän tyttö (, Yhdysvalloissa elokuvaa levitettiin nimellä "The Gay Lady") on Brian Desmond Hurstin ohjaama brittiläinen komediallinen elokuvamusikaali, jonka pääosissa ovat Jean Kent ja James Donald.
"Kultasydän tyttö" perustuu S. J. Simonin ja Caryl Brahmsin näytelmään, jonka pohjalta Denis Freeman laati käsikirjoituksen. Hugh Stewart tuotti elokuvan Two Cities Filmsille.
Elokuva kuvattiin Technicolor-menetelmällä Lontoon Camdenissa ja Holland Parkissa ja Buckinghamshiren Iver Heathissa sijaitsevalla Pinewood Studiosilla.
"Kultasydän tyttö" sai ensi-iltansa Lontoossa 9. elokuuta vuonna 1949. Maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi Isossa-Britanniassa 12. syyskuuta 1949. Yhdysvalloissa elokuva julkaistiin 9. joulukuuta 1949. New Yorkin ensi-ilta oli myöhemmin, 14. huhtikuuta 1951. Yhdysvalloissa elokuvaa levitettiin nimikkeellä "The Gay Lady". Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 3. maaliskuuta 1950.
Ilhéu Bombom

Ilhéu Bombom (myös Ilhéu Bom Bom, suom. ”"hyvä, hyvä"”) on saari São Tomé ja Príncipessä Guineanlahdessa Atlantin valtameressä. Saari sijaitsee suuremman Príncipen saaren pohjoisrannikon edustalla. 
Osin Ilhéu Bombomilla ja osin Príncipellä sijaitsee Bom Bom Island Resort -niminen lomakeskus. Lomakeskuksen baari, ravintola ja satama sijaitsevat Ilhéu Bombomilla ja majoitustilat ja uima-allasalue puolestaan Príncipellä. Saari on yhteydessä Príncipeen puisella kävelysillalla. Saaren ympärillä on kivistä muodostuneita merivesialtaita. Ilhéu Bombomin vesissä elää esimerkiksi merikilpikonnia, mustekaloja, napsijoita, raitamakrilleja, barrakudia, ankeriaskaloja, pallokaloja ja koralleja. Saari on sukelluskohde, ja lomakeskus järjestää sukelluskursseja saaren vesillä.
Thomas Pkemei Longosiwa

Thomas Pkemei Longosiwa (s. 14. tammikuuta 1982 tai 14. toukokuuta 1982 Länsi-Pokot, Rift Valley) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Longosiwa voitti 5 000 metrin juoksun Kenian-mestaruuden 2007. Algerin Afrikan kisoissa hän sijoittui samalla matkalla kuudenneksi. hän oli 3 000 metrillä viides ja 5 000 metrillä kahdeksas. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui 5 000 metrillä 12:nneksi ja 3 000 metrillä kymmenenneksi.
Longosiwa sijoittui Daegun MM-kilpailuissa 2011 5 000 metrillä kuudenneksi. Hän saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 samalla matkalla pronssia ajalla 13.42,36. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän oli 5 000 metrillä neljäs. Hän sai Brazzavillen Afrikan kisoissa 2015 pronssia 5 000 metrillä.
Valentin Boreiko

Valentin Vasiljevitš Boreiko (, 27. lokakuuta 1933 Leningrad, Venäjän SFNT – 27. joulukuuta 2012 Pietari) oli Neuvostoliittoa urheilu-urallaan edustanut soutaja ja olympiamitalisti.
Boreiko voitti parinsa Oleg Golovanovin kanssa perämiehettömän kaksikon olympiakultaa Roomassa 1960. He kilpailivat myös Tokion kesäolympialaisissa 1964. Boreiko/Golovanov -kaksikko saavutti myös yhden MM- ja yhden EM-hopean.
Boreiko kuoli 79-vuotiaana 27. joulukuuta 2012.
Timothy Kitum

Timothy Kitum (s. 20. marraskuuta 1994 Marakwet, Rift Valley) on kenialainen keskimatkojen juoksija.
Lillen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 Kitum saavutti pronssia 800 metrin juoksussa ajalla 1.44,98. Saman vuoden nuorten Kansainyhteisön kisoissa hän voitti alle 18-vuotiaiden 800 metriä ajalla 1.49,32.
Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 Kitum karsiutui 800 metrin välierissä. Hän sai samana vuonna hopeaa Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen 800 metrillä ajalla 1.44,56. Lontoon olympialaisissa Kitum saavutti pronssia nuorten Kenian ennätysajalla 1.42,53.
Kitum sijoittui 800 metrillä neljänneksi Afrikan kisoissa 2015. Hän kuului Kenian joukkueeseen, joka sai IAAF World Relays -kilpailuissa hopeaa 4 × 800 metrin viestissä 2017.
Kitumin puoliso on yleisurheilun olympiavoittaja ja maailmanmestari Faith Kipyegon. Heillä on kesäkuussa 2018 syntynyt tytär.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Sisäradat.
Lähde
Uskollinen Bobby

Uskollinen Bobby () on John Hendersonin ohjaama brittiläinen seikkailuelokuva vuodelta 2005. Elokuvan pääosissa ovat James Cosmo, Oliver Golding, Gina McKee, Sean Pertwee, Greg Wise, Thomas Lockyer ja Christopher Lee.
Tositarina Bobby-nimisestä terrieristä, joka 1800-luvun Edinburghissa vartioi vuosia isäntänsä hautaa ja joutui huimiin seikkailuihin.
Alkuperäinen Greyfriars Bobby oli skyenterrieri Eleanor Atkinsonin romaanissa. Tarinasta on tehty aiemmin elokuva "Iloinen hännänheiluttaja" ("Greyfriars Bobby") vuonna 1961.
Tuotanto.
"Uskollisen Bobbyn" käsikirjoittivat ohjaaja John Henderson, Richard Mathews ja Neville Watchurst. Elokuvan tuotti Christopher Figg ja Alex Swan Piccadilly Picturesille ja The Oxford Film Companylle.
"Uskollinen Bobby" kuvattiin Skotlannissa ja Englannissa Lancashiren Burnleyssa 6 miljoonan punnan budjetilla.
Julkaisu.
"Uskollinen Bobby" sai ensi-iltansa Cannes Film Marketilla Ranskassa 11. toukokuuta vuonna 2005. Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa San Diegon lastenelokuvajuhlilla 29. lokakuuta 2005. Kotimaassaan Isossa-Britanniassa elokuva julkaistiin 16. marraskuuta 2005 Lontoon lastenelokuvajuhlilla.
"Uskollinen Bobby" pääsi ensimmäisen kerran teatterilevitykseen Irlantiin 10. helmikuuta vuonna 2006. Isossa-Britanniassakin elokuva pääsi teatterilevitykseen samana päivänä. Elokuvaa esitettiin Yhdysvalloissa Seattlen elokuvajuhlilla 28. toukokuuta vuonna 2006. "Uskollinen Bobby" julkaistiin DVD:lle Yhdysvalloissa 10. huhtikuuta vuonna 2007. Suomessa elokuva ei päässyt teatterilevitykseen, mutta elokuva esitettiin televisiossa ensimmäisen kerran 12. helmikuuta vuonna 2012.
Elokuvan nimikkeenä on "he Adventures of Greyfriars Bobby" Ison-Britannian ja Yhdysvaltain DVD-julkaisuissa.
Furthest Shore

Furthest Shore oli suomalainen power metal -yhtye, joka perustettiin vaalimaan black metal -yhtye Bathoryn sekä Quorthonin musiikkia.
Yhtye julkaisi yhden studioalbumin, "", vuonna 1999.
Musta Karhu

Musta Karhu oli vuosina 1934–1944 toiminut suomalainen ravintolaketju, jonka omisti äärioikeistolainen Isänmaallinen kansanliike (IKL). Ravintoloiden tarkoituksena oli kerätä puolueelle varoja ja toimia jäsenten kohtaamis- ja kokouspaikkoina. 
Historia.
Keväällä 1934 toimintansa käynnistäneen Mustan Karhun perustajiin kuului muun muassa matemaatikko Rolf Nevanlinna. Nimensä se sai IKL:n ja sen edeltäjän Lapuan liikkeen logossa olleesta karhusta. Musta Karhu -ravintoloissa järjestettiin erilaisia matineoita, myyjäisiä sekä poliittisia tilaisuuksia ja lauluiltoja. Ne toimivat myös tavallisina anniskeluravintoloina ja kahviloina, jotka olivat avoinna muillekin kuin puolueen jäsenille tai kannattajille. Ravintoloissa myytiin lisäksi erilaisia IKL:n tunnuksilla varustettuja tuotteita.
Ravintoloita toimi suurimmissa kaupungeissa ja joillakin maaseutupaikkakunnilla. Maaseudun ravintoloilla ei ollut anniskeluoikeuksia, vaan ne joutuivat toimimaan pelkkinä kahviloina. Ravintolat sijaitsivat hyvillä liikepaikoilla kaupunkien keskustoissa. Tunnetuin oli Helsingin ravintola, joka sijaitsi Keskuskadulla Palokunnantalossa. Musiikki oli tarkkaan säädeltyä, sillä esimerkiksi jazz oli kiellettyä. Ravintoloissa esiintyneet pienet orkesterit soittivat lähinnä suomalais-ugrilaisten heimokansojen musiikkia sekä salonkimusiikkia. Aitosuomalaisuudesta johtuen myös joidenkin suosittujen suomalaisartistien, kuten suomenruotsalaisen Georg Malmstenin, musiikkia ei esitetty. Helsingin Musta Karhu -ravintolan orkesteria johti viulisti Eino Raitio, jonka ohella orkesterinjohtajana nähtiin usein Helsingin konservatorion lehtori Arvo Laitinen. Se teki 1930-luvulla myös levytyksiä nimellä Mustan Karhun Yhtye.
Kun IKL lakkautettiin syyskuussa 1944 välirauhansopimuksen nojalla, loppui myös järjestön ylläpitämä ravintolatoiminta. Osa kuitenkin jatkoi eri nimellä uusien omistajien ylläpitäminä. Esimerkiksi Helsingin Musta Karhu muutettiin Kestikartano-nimiseksi ravintolaksi, jonka toiminnasta vastasi Kalevalaisten Naisten Liitto, ja Porin ravintola jatkoi toimintaansa nimellä "Sininen Lyhty". 1950-luvulla järjestön entiset aktiivit perustivat ”Suomen 1920–1940-lukujen historian säätiön”, jonka pääoma saatiin IKL:n Kauppa Oy:n ja Oy Helsingin Mustan Karhun omaisuudesta. Säätiö keräsi IKL:n toimintaa käsittelevät dokumentit ja talletti ne Valtionarkistoon.
The Early Years (Al Stewartin albumi)

The Early Years on skotlantilaisen laulaja-lauluntekijä Al Stewartin vuonna 1978 ilmestynyt kokoelma-albumi.
Albumin kappaleet ovat vuosilta 1967, 1969 ja 1970. Tuottajat ovat Roy Guest ja John Woods / Al Stewart tai Roy Guest yksin. Levy-yhtiö on Englannin RCA Limited, Record Division.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat Al Stewartin tekemiä. Julkaisija on Gwyneth Music Ltd.
Sivu 1
Sivu 2
Kappaleiden "In Brooklyn", "You Should Have Listened to Al", "Life and Life Only" ja "Love Chronicles" tuottajina ovat toimineet Roy Guest ja John Woods / Al Stewart. Muut ovat Roy Guestin tuottamia.
The Sun Story

The Sun Story on viiden albumin kokoelma Sun Recordsin artistien Johnny Cash, Charlie Rich, Carl Perkins, Roy Orbison ja Jerry Lee Lewis tuotannosta.
Kokoelman on julkaissut vuonna 1974 yhdysvaltalainen SSS International Records, Inc. Spotlight-merkillä. Taustalla on Sun International Corp., joka on osa Nashville:ssä toimivaa yhtiötä Shelby Singleton Corp.
Kokoelman mukana on nelisivuinen lehtinen, jossa Martin Hawkins esittelee Sun Recordsin ja sen artistit.
Albumit kappaleineen.
Johnny Cash.
"The Sun Story Vol. 1" (SPO-125)
 A-puoli (12:15)
 B-puoli (12:59)
&lt;hr&gt;
Charlie Rich.
"The Sun Story Vol. 2" (SPO-126)
 A-puoli (15:15)
 B-puoli 
&lt;hr&gt;
Carl Perkins.
"The Sun Story Vol. 3" (SPO-127)
 A-puoli (15:48)
 B-puoli (14:39)
&lt;hr&gt;
Roy Orbison.
"The Sun Story Vol. 4" (SPO-128)
 A-puoli (12:42)
 B-puoli (11:00)
&lt;hr&gt;
Jerry Lee Lewis.
"The Sun Story Vol. 5" (SPO-129)
 A-puoli (14:48)
 B-puoli (13:17)
Michael Wiesinger

Michael Wiesinger (s. 27. joulukuuta 1972) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. 
Ura pelaajana.
Wiesinger pelasi juniorivuosinaan neljässä eri seurassa, muun muassa TSV 1860 Münchenin organisaatiossa. Ammattilaisuransa hän aloitti kaudella 1993/94 1. FC Nürnbergissä debytoiden heti kauden ensimmäisessä Bundesliiga-ottelussa. Wiesingerin debyyttikausi "Der Klubissa" päättyi seuran putoamiseen 2. Bundesliigaan. Kaudella 1995/96 seura putosi Regionalligaan, mutta Wiesinger jatkoi edelleen seurassa. Visiitti kolmannella sarjatasolla jäi yhteen kauteen ja uusi nousu toteutui Felix Magathin alaisuudessa 1997/98. Kaikkiaan Wiesinger edusti Nürnbergia kuusi kautta, kunnes siirtyi FC Bayern Müncheniin. Kaksi kautta suurseurassa eivät olleet Wiesingerille suuri menestys ja hän siirtyi 2001 TSV 1860 Müncheniin. Hän edusti seuraa kolme kautta ja pelasi sen jälkeen vielä muutaman vuoden alemmilla sarjatasoilla SV Wacker Burghausenissa ja SpVgg Weidenissa. 
Ura valmentajana.
Valmennusuransa Wiesinger aloitti heinäkuussa 2008 FC Ingolstadtin U23-joukkueen päävalmentajana. Toukokuussa 2009 Wiesinger toimi lyhyesti Ingolstadtin päävalmentajana Thorsten Finkin potkujen jälkeen. Kauden jälkeen hän jatkoi seuran palveluksessa Horst Köppelin apuvalmentajana ja marraskuussa 2009 hänestä tuli päävalmentaja, kun Köppel sai potkut. Wiesinger luotsasi seuran kauden 2009/10 päätteeksi 3. Ligan kolmanneksi ja karsintaotteluparin voitto FC Hansa Rostockista tiesi seuralle nousua 2. Bundesliigaan. Kausi 2010/11 sujui kuitenkin heikosti ja kun Ingolstadt keräsi vain neljä pistettä ensimmäisistä 11 ottelusta sai Wiesinger potkut marraskuussa 2010. 
Kaudeksi 2011/12 Wiesinger siirtyi 1. FC Nürnbergin U23-joukkueen päävalmentajaksi. Joulukuun lopussa 2012 Dieter Hecking siirtyi Nürnbergin päävalmentajan paikalta VfL Wolfsburgiin ja Wiesingeristä tuli seuran edustusjoukkueen päävalmentaja. Wiesinger sai potkut lokakuussa 2013 Nürnbergin hävittyä 5–0 HSV:lle. 
Kesäkuussa 2017 Weisinger palasi valmennustehtäviin Regionalligaan nousseen KFC Uerdingen 05:n päävalmentajana. Wiesinger jätti seuran jo maaliskuussa 2018, vaikka joukkue oli Regionalligan kärjessä. 
Kesäkuun lopussa 2020 Wiesinger palasi 1. FC Nürnbergin päävalmentajaksi putoamiskarsintojen ajaksi. Wiesingerin johdolla Nürnberg voitti putoamiskarsinnoissa Ingolstadtin ja säilytti paikkansa 2. Bundesliigassa.
Bradbury Building

Bradbury Building on vuonna 1893 rakennettu arkkitehtoninen maamerkki Los Angelesissa. Talon rakennutti kaivosmiljonääri Lewis L. Bradbury ja sen suunnitteli George Wyman. 
Rakennus tunnetaan ertityisesti lasikattoisesta keskiatriumistaan. 
Bradbury Building on ollut lukuisten elokuvien, televisiosarjojen ja muiden fiktioteosten tapahtumapaikka. Sitä on hyödynnetty erityisesti tieteisfiktiossa. Esimerkiksi "Blade Runnerin" tunnettu loppukohtaus tapahtuu rakennuksen katolla.
Joachim Friedrich Reinelt

Joachim Friedrich Reinelt (s. 21. lokakuuta 1936 Nowa Ruda) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Otto Spülbeck 29. kesäkuuta 1961, ja hänet nimitettiin Dresden-Meissenin hiippakunnan johtoon 2. tammikuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. helmikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gerhard Schaffran, jota avustivat Bernhard Huhn ja Georg Weinhold.
Reinelt jäi eläkkeelle 20. helmikuuta 2012. Hänelle myönnettiin lokakuussa 2012 Große Bundesverdienstkreuz.
Sandokan, la tigre di Mompracem

Sandokan, la tigre di Mompracem (”Sandokan, Mompracemin tiikeri”; , ”Sandokan, Borneon tiikeri”; , ”Sandokan suuri”) on vuonna 1963 julkaistu italialais-ranskalais-espanjalainen seikkailuelokuva. Sen on ohjannut Umberto Lenzi. Elokuvan päähenkilöä Sandokania näyttelee yhdysvaltalainen kehonrakentaja Steve Reeves.
Juoni.
Elokuva perustuu Italiassa suositun viihdekirjailija Emilio Salgarin romaaniin "Le tigri di Mompracem" (”Mompracemin tiikerit”, 1900). Brittien valloittaman Borneon asukkaat käyvät Sandokanin johdolla sissisotaa siirtomaavaltaa vastaan. Lordi Hillock yrittää saada Sandokanin ansaan uhkaamalla hirttää hänen isänsä, Mulakerin sulttaanin. Sandokan ottaa panttivangiksi Hillockin veljentyttären Mary Annin, joka pian rakastuu vangitsijaansa. Hillockin joukot piirittävät Sandokanin ja tämän sissit, Mary Ann vapautetaan ja kapinallisille luvataan pääsy maanpakoon. Hillock rikkoo sopimuksen ja uhkaa teloittaa vankinsa. Kapinalliset pakenevat Mary Ann mukanaan ja yhdistävät joukkonsa alkuasukaspäällikkö Tuang Olongin kanssa jatkaakseen taistelua maansa vapaudesta.
Tuotanto.
Turbaanipäisen Steve Reevesin tähdittämä "Sandokan, la tigre di Mompracem" on värikäs ja toimiva seikkailuelokuva. Sen alku saattaa tosin tuntua oudolta katsojasta, joka ei tunne 1940-luvulla alkanutta Sandokan-elokuvien sarjaa ja esimerkiksi Yanezin roolia kapinallispäällikön portugalilaisena apurina. Elokuvan juoni on varsin yksinkertainen, mutta toimintaa riittää suureen loppuhuipennukseen saakka ja tappelukohtaukset taitava Reeves osoittautuu myös yllättävän hyväksi näyttelijäksi. Reevesin sijaisnäyttelijällä Giovanni Cianfriglialla on tällä kertaa omakin roolinsa yhtenä Sandokanin sisseistä. Elokuvan ulkokohtaukset on kuvattu Espanjassa ja eksoottiset luontokuvat Ceylonilla. 
Lenzi ja Reeves tekivät seuraavana vuonna vielä toisenkin Sandokan-elokuvan, "Malesian merirosvot". Sen jälkeen roolin otti Ray Danton elokuvissa "Sandokan alla riscossa" ja "Sandokan contro il leopardo di Sarawak" (molemmat 1964).
DVD-julkaisut.
Elokuva on saatavilla espanjalaisen R2 Impulson laadultaan hyvänä DVD-julkaisuna, joka sisältää myös englanninkielisen ääniraidan. Yhdysvalloissa julkaistu DVD on erittäin heikkotasoinen.
Into Eternity (elokuva)

Into Eternity – elokuva tulevaisuudelle (myös Onkalo – säteilevä hauta) on tanskalaisen ohjaajan Michael Madsenin vuonna 2010 valmistunut tanskalais-suomalais-ruotsalais-italialaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva. Se kertoo Eurajoelle Olkiluodon saareen louhittavasta käytetyn ydinpolttoaineen loppusijoituspaikasta, Onkalosta. 
Elokuva koostuu paikalla kuvatusta materiaalista sekä ydinjätehuollosta vastaavan Posiva Oy:n asiantuntijoiden ja luolastoa louhivien työntekijöiden haastatteluista.
"Into Eternityn" Suomen ensi-esitys oli tammikuussa 2010 Helsingin DocPoint-elokuvafestivaalilla. Sen jälkeen se on Suomessa kiertänyt useilla eri paikkakunnilla. Elokuva on myös esitetty Yle Teemalla nimellä "Onkalo – säteilevä hauta".
Palkinnot.
"Into Eternity" on kerännyt useita eri palkintoja. Se on palkittu muun muassa Bergenissä Nordisk Panorama -festivaaleilla sekä Amsterdamin dokumenttielokuvafestivaaleilla.
Roihuvuoren pesäpallokenttä

Roihuvuoren pesäpallokenttä on Helsingin Roihuvuoressa sijaitseva pesäpallokenttä. Kentän pääasiallinen käyttäjä on naisten pesäpalloseura Roihuttaret. Pesäpallokenttä on valmistunut vuonna 1991 ja kentän pinta on hiekkatekonurmi. Kentän omistaja on Helsingin kaupunki. Kentälle on rakennettu vuonna 2021 300-paikkainen katsomo, uusi hiekkatekonurmi ja pukuhuoneet sekä yleisövessat. Ennen tätä remonttia kenttä oli hiekkapohjainen. Kenttä toimii talvisin luonnonjäänä. Kentän yhteydessä on myös toinen hiekkatekonurmi, jossa on naisten mitat täyttävä pesäpallokenttä. Toinen kenttä on rakennettu vuonna 2008.