Pekka Kemppi

Pekko (Pekka) Kemppi (synt. Kemppinen, 30. heinäkuuta 1887 Jaakkima – 10. toukokuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SSTP:n kansanedustajana vuosina 1922–1923. Hänen ainoa eduskuntakautensa jäi kesken, kun viranomaiset lakkauttivat puolueen ja tuomitsivat sen edustajat eri pituisiin vankeusrangaistuksiin.
Elämä.
Nuoruusvuodet.
Jaakkiman Korteelassa syntyneen Pekka Kempin vanhemmat olivat talollinen Johannes Antinpoika Kemppinen (s. 1851) ja Riitta Jaakontytär Kuokkanen (1855-1916). Perhe joutui pian muuttamaan alkeelliseen savutupaan, kun heidän kotinsa pakkohuutokaupattiin. Vanhemmat tekivät kesäisin maatoitä kylän talollisten pelloilla, mutta talvisin perhe eli puutteessa ja kurjuudessa. Kansakoulun käytyään Kemppi lähti maailmalle hankkien leipänsä sekalaisilla ammateilla sikopaimenesta lähtien. Myöhemmin hän työskenteli eri puolilla maata muun muassa kauppa-apulaisena, satama- ja metsätyöläisenä sekä metallimiehenä.
Vuonna 1908 Kemppi liittyi Suomen Sosialidemokraattisen Nuorisoliitton jäseneksi. 1910-luvun alussa hän vaikutti liiton Kotkan osastossa sekä Kymenlaakson piiritoimikunnassa. Puuttuvaa koulusivistystään Kemppi paikkasi ahkeralla itseopiskelulla. Hän oli myös erityisen kiinnostunut kaunokirjallisuudesta. Helsinkiin muutettuaan Kemppi toimi sisällissodan aikana vallankumousoikeuden syyttäjänä, jonka ohella hän kirjoitti "Työmieheen" ja "Suomen Kansanvaltuuskunnan Tiedonantajaan". Huhtikuun alussa Kemppi pakeni kansanvaltuuskunnan mukana Viipuriin, jossa hän jatkoi lehtikirjoitteluaan. Kaupungin valtauksen jälkeen Kemppi onnistui valttämään vangitsemisen ja valkoisten kostotoimet. 
Kansanedustajaksi.
Keväällä 1919 Kemppi palkattiin "Työläisen" (myöh. "Vapaa Sana") konttorinhoitajaksi Pietarsaareen ja myöhemmin hän työskenteli lehden toimitussihteerinä Vaasassa. Tammikuussa 1921 Kempistä tuli SSTP:n pää-äänenkannattajan "Suomen Työmiehen" toimitussihteeri. Kemppi erotettiin vielä samana vuonna hänen vastustettuaan Hanna Malmin Neuvosto-Venäjältä lähettämien kirjoitusten julkaisemista, minkä jälkeen hän siirtyi toisen puoluelehden "Kainuun Kansan" toimittajaksi Kajaaniin. Vuonna 1922 Kemppi valittiin eduskuntaan. Kansanedustajan tehtäviensä ohessa hän toimi asioitsijana avustaen muun muassa läskikapinan yhteydessä tapahtuneesta asekätkennästä syytettyjä työmiehiä.
Kemppi oli kuukauden vangittuna jo kesällä 1922, mutta ilmianto maanlaisen kommunistisen toiminnan organisoimisesta osoittautui perättömäksi. Elokuussa 1923 Kemppi pidätettiin niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä. Turun hovioikeudessa hän kertoi tulleensa valituksi eduskuntaan, vaikka ei tuolloin ollut SSTP:n jäsen, vaan kuului ainoastaan kommunistien perustamaan Suomen Liike- ja Taloustyöntekijäin Liittoon. Kemppi sanoi myöhemmin edustaneensa puolueen oppositiota ja olleensa riidoissa puheenjohtaja Niilo Wällärin kanssa. Kemppi väitti myös vastustaneensa salaista toimintaa ja halusi puoluetyössään nojautua perustuslakiin, minkä vuoksi hän oli kieltäytynyt julkaisemasta "Kainuun Kansassa" SKP:n organisaattorin Eva Korhosen laatimaa julistusta. 
Vapauduttuaan tutkintovankeudesta keväällä 1924 Kemppi avasi oman lakiasiaintoimiston Vaasaan. Kesäkuussa hänet tuomittiin vuodeksi kuritushuoneeseen valtiopetoksen valmistelusta. Korkeimpaan oikeuteen tehdyn valituksen jälkeen Kemppi lähti kesällä 1925 suorittamaan tuomiotaan Tammisaaren pakkotyölaitokseen. 
Vankilan jälkeen.
Vankilasta päästyään Kemppi loikkasi SDP:n riveihin. Kommunistilehdet tuomitsivat tempauksen jyrkästi ja hänen kerrottiin myös saaneen uhkauksia, joissa viitattiin murhatun ilmiantajan Pekka Pitkäsen kohtaloon. Puolueloikkansa jälkeen Kemppi työskenteli sosialidemokraattisissa puoluelehdissä ja suoritti sosialipoliitikan, kansantaloustieteen sekä lainopin opintoja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Hän oli "Pohjolan Työmiehen" toimittajana Oulussa 1926-1927, "Vapauden" aluetoimittajana Kuopiossa 1927-1929 sekä "Kansan Voiman" toimitussihteerinä Sortavalassa 1929-1931. Sanomalehtityön jätettyään Kemppi toimi parin vuoden ajan asioitsijana Viipurissa, kunnes muutti Helsinkiin, jossa hän työskenteli OTK:n pääkonttorin vahtimestarina 1933–1950. Pekka Kemppi kuoli 69-vuotiaana toukokuussa 1957. 
Kirjallinen tuotanto.
Kempin lyhyitä kertomuksia ja novelleja ilmestyi runsaasti erilaisissa työväenjulkaisuissa. Sisällissotaa käsittelevä moniosainen kuvaus julkaistiin myös amerikansuomalaisissa työväenlehdissä. Lisäksi hän kirjoitti näytelmiä sekä Vaasan työväenyhdistyksen historiikin. Vuonna 1938 Kemppi sai kolmannen palkinnon Suomen Sosialidemokraattisen Työläisnuorisoliiton kirjoituskilpailussa näytelmällään "Taistellen voittoon". 
Perhe.
Pekka Kempin puoliso oli Aino Kattilamäki. Heillä oli kaksi lasta.