tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dumppi

Dumppi ry on Jyväskylän yliopistossa pääaineenaan tietojärjestelmätiedettä, kognitiotiedettä, turvallisuutta ja strategista analyysiä tai kyberturvallisuutta opiskelevien opiskelijoiden ainejärjestö. Liittymällä Suomen Ekonomien jäseniksi KTK/KTM-opiskelijajäsenet liittyvät automaattisesti Dumppi ry:n jäseneksi. Aiemmin tämä tapahtui sisarjärjestön Pörssi ry:n kautta. Yhdistys on perustettu vuonna 1968 ja sen jäseneksi voivat liittyä kaikki Jyväskylän yliopiston Informaatioteknologian tiedekunnassa kauppatieteiden maisterin tai kandidaatin tutkintoa suorittavat opiskelijat sekä filosofian maisterin tutkintoa pääaineenaan kognitiotiede, turvallisuus ja strateginen analyysi tai kyberturvallisuus suorittavat opiskelijat.
Dumppi ry:ssä on noin 1100 jäsentä. Järjestön toimintaa johtaa hallitus, joka valitaan vuosittain marras-joulukuun aikana järjestettävässä sääntömääräisessä syyskokouksessa. Dumpin toimitilat ovat Jyväskylän yliopiston Mattilanniemen kampuksella, jossa sijaitsee yhdistyksen toimisto sekä opiskelijoiden oleskelutila.
Dumppi ry:n toiminta.
Yhdistyksen tehtävänä on jäsentensä etujen valvominen ja erilaisten opiskelua tehostavien sekä helpottavien palveluiden tarjoaminen. Dumppi ry toteuttaa tätä tehtävää muun muassa olemalla aktiivisesti mukana opetuksen kehittämisessä yhdessä opiskelijoiden ja tiedekunnan kanssa. Yhdistyksen edustajat osallistuvat Jyväskylän yliopiston Informaatioteknologian tiedekunnan tiedekuntaneuvoston kokouksiin ja tiedekunnan työryhmiin, joissa yhdistys edustaa jäseniään ja tuo opiskelijoiden ääntä kuuluviin. Lisäksi Dumppi tekee yhteistyötä opiskelijoille hyödyllisten verkostojen kanssa, tukee opiskelijoiden urheilu- ja liikuntatoimintaa sekä järjestää esimerkiksi erilaisia yritysvierailuita, ekskursioita sekä juhlia. 
Dumppi ry on vahvasti esillä Jyväskyläläisessä opiskelijakulttuurissa. Dumpin järjestämiä tapahtumia ovat mm. Poikkitieteelliset Suursitsit, VappuAppro sekä ura- ja rekrytointitapahtuma DuunIT-messut. Dumppi järjestää lisäksi jäsenilleen monipuolisesti erilaisia aktiviteetteja ja tapahtumia ympäri vuoden.
Dumppi ry:n kulttuuri.
Dumppi ry:n jäseniä kutsutaan tuttavallisesti dumppareiksi. Ensimmäisen vuoden opiskelijat ovat fukseja; virallisesti heistä tulee dumppareita fuksiaisissa Harjun päällä vannottavan "Dumpparien valan" jälkeen. Dumpin järjestämiin vapaa-ajan tapahtumiin dumpparit pukeutuvat viininpunaisiin opiskelijahaalareihin. Agora Centerissä sijaitsevaa Dumpin jäsenten oleskelutilaa kutsutaan Dumpin toimistoksi. Oleskelutilassa jäsenet voivat viettää aikaa kahvitellen ja toistensa seurasta nauttien.
Kamfeeni

Kamfeeni (C10H16) on terpeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä esiintyy luonnossa useiden kasvien eteerisissä öljyissä. Kamfeenia voidaan käyttää hajusteissa ja muiden orgaanisten yhdisteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet ja esiintyminen luonnossa.
Huoneenlämpötilassa kamfeeni on valkoista kiteistä ainetta ja sillä on kamferia muistuttava ominaishaju. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, kloroformiin ja sykloheksaaniin. Kuumennettaessa kamfeeni sublimoituu helposti ennen sulamispistettään. Kuumennettaessa hapen läsnä ollessa kamfeeni hapettuu myös helposti kamfeniloniksi. Karboksyylihappojen kanssa reagoidessaan yhdiste muodostaa isobornyyliestereitä. Kamfeeni on kiraalinen ja optisesti aktiivinen yhdiste ja siitä tunnetaan (+)- ja (-)-enantiomeerit.
Kamfeenin molempia enantiomeerejä esiintyy lukuisien kasvien eteerisissä öljyissä. Sitä esiintyy muun muassa havupuissa ja se on yksi tärpätin ainesosista, useissa laakerikasveissa, sitruksissa, sitruunaruohossa ja inkiväärissä.
Valmistus ja käyttö.
Kamfeenia valmistetaan lähtemällä pineenistä. Pineeni voidaan joko kloorata isobornyylikloridiksi, joka reagoi Wagner–Meerwein-toisiintumisella kamfeeniksi tai isomeroitumisreaktiolla, jossa katalyyttinä toimii titaanidioksidi tai kulta adsorboituneena alumiinioksidin pinnalle. Sivutuotteena jälkimmäisessä prosessissa voi muodostua trisykleeniä.
Kamfeenia käytetään ainesosana hajusteissa. Siitä valmistetaan myös hajusteissa käytettäviä yhdisteitä kuten isobornyyliasetaattia, isoborneolia, kamferia ja isobornyylisykloheksanolia. Yhdiste voidaan kloorata hyönteismyrkkynä käytetyksi toksafeeniksi.
China Development Bank

China Development Bank (lyh. CDB), myös Kiinan kehityspankki (), on Kiinan valtion omistama luottolaitos, joka tarjoaa keskipitkän ja pitkän aikavälin rahoitusta. Vuonna 1994 perustettu China Development Bank toteuttaa valtion asettamia sosiaalis-taloudellisia tavoitteita ja suuntaviivoja. China Development Bank on keskeinen työkalu Kiinan infrastruktuurin, perusteollisuuden ja kärkihankkeiden rahoittamisessa.
CDB on esimerkiksi rahoittanut Kolmen rotkon padon rakentamista, Peking-Kowloon-rautatien rakentamista, maanlaajuisia vesi- ja maakaasunsiirtohankkeita, kansallisen öljyreservin, Pekingin olympialaisten kisapaikkaa, Shanghain maailmannäyttelyn ja Peking-Shanghai-suurnopeusradan. CDB on auttanut kiinalaisia suuryrityksiä kasvamaan, näihin lukeutuvat muiden muassa PetroChina, Sinopec, China Minmetals, Huawei ja ZTE. CDB:n lainakannassa on myös matalatuloisten asuntorakentamisen lainoja sekä opintolainoja.
China Minmetals

China Minmetals () on Kiinan valtion omistama metalleilla kauppaa käyvä yritys. China Minmetals on yksi maailman suurimmista yrityksistä alallaan ja toimii maailmanlaajuisesti. Vuonna 1950 perustetun yrityksen pääkonttori sijaitsee Pekingissä ja se työllistää 177 000 henkeä. Yritys käy kauppaa muiden muassa kuparilla, alumiinilla, volframilla, tinalla, antimonilla, lyijyllä, sinkillä ja nikkelillä.
Huhtikuussa 2011 China Minmetals yritti ostaa kanadalaisen kaivosyhtiön Equinox Mineralsin 6,5 miljardilla Yhdysvaltain dollarilla. Equinox Minerals hylkäsi tarjouksen ja hyväksyi Barrick Goldin 16 prosenttia korkeamman tarjouksen.
Matthew Dellavedova

Matthew Dellavedova (s. 8. syyskuuta 1990 Maryborough, Victoria) on australialainen koripalloilija, joka pelaa pelintekijänä tai heittävänä takamiehenä.
Neljä kautta Saint Mary's Collegen joukkueessa pelannutta Dellavedovaa ei varattu NBA:han mutta Cleveland Cavaliers teki hänen kanssaan kaksivuotisen sopimuksen ja jatkosopimuksen kesällä 2015. Alkukesällä 2015 ja 2016 Cavaliers pelasi NBA:n loppuotteluissa Golden State Warriorsia vastaan. Jälkimmäisellä kerralla Cavaliers voitti seurahistoriansa ensimmäisen NBA:n mestaruuden.
Dellavedova siirtyi kesällä 2016 Milwaukee Bucksiin ja palasi joulukuussa 2018 Cleveland Cavaliersiin.
Australian miesten maajoukkuetta Dellavedova on edustanut muun muassa Lontoon kesäolympialaisissa 2012, Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016, Espanjan MM-kilpailuissa 2014 ja Kiinan MM-kilpailuissa 2019.
Jordan McRae

Jordan Tyler McRae (s. 28. maaliskuuta 1991 Savannah, Georgia) on yhdysvaltalainen koripalloilija.
San Antonio Spurs varasi pelintekijänä tai heittävänä takamiehenä pelaavan McRaen NBA:han 58. vuorolla . Tätä ennen hän pelasi neljä kautta Tennesseen yliopiston joukkueessa. McRae pelasi ensimmäisen ammattilaiskautensa Australian pääsarjassa, ja seuraavan kauden hän aloitti D-liigassa. Alkuvuodesta 2016 hän teki kahdesti kymmenpäiväisen sopimuksen Phoenix Sunsin kanssa, ja helmikuussa hän siirtyi kymmenpäiväisellä sopimuksella Cleveland Cavaliersiin. Maaliskuussa hän teki Cavaliersin kanssa monivuotisen jatkosopimuksen mutta pelasi huhtikuussa myös D-liigassa. Cavaliers selviytyi NBA:ssa loppuotteluihin, joissa se pelasi Golden State Warriorsia vastaan ja voitti lopulta seuran historian ensimmäisen mestaruuden.
Korkalovaaran peruskoulu

Korkalovaaran peruskoulu tai "Korkkis" on Rovaniemellä Korkalovaarassa sijaitseva peruskoulu. Korkalovaaran peruskoulussa on vuosiluokat 1–9. Koulun rehtori on Antti Aholainen. Koulussa on A-osa, B-osa ja erillinen teknisen työn rakennus.
Arkkitehtuuri.
Koulun vanhimmat osat on suunnitellut arkkitehti Jorma Järvi, joka suunnitteli myös Korkalovaaran kansakoulun (Miehentien koulu) ja Lyseonpuiston lukion nimellä toimivan Rovaniemen yhteislyseon. Liikuntasaliosan teknisesti vaativa betoninen kuorikatto herätti jo rakennusvaiheessa kiinnostusta, ja kansainvälistäkin huomiota arkkitehtuurillaan herättänyt koulu esiteltiin Architectural Design -lehdessä vuonna 1961.
Kunnostus vuonna 2009–2010.
Vuonna 2010 saatiin valmiiksi Korkalovaaran peruskoulun peruskorjaus. Peruskorjauksen yhteydessä tapahtui onnettomuus, joka johti rakennusmiehen kuolemaan. Rakennusmies oli nojannut tilapäiseen kaiteeseen, joka oli pettänyt. Rakennusmies oli tipahtanut usean metrin korkeudesta maahan.
Gasera

Gasera Oy on Turussa sijaitseva kaasujen, nesteiden ja kiinteiden materiaalien analysointiin keskittyvä korkean teknologian yritys. Gasera tuottaa laitteita, joilla voidaan suojella ihmisiä ja ympäristöä havaitsemalla haitallisia kaasuja sisä- ja ulkotiloista. Gaseran laitteita voidaan käyttää myös muun muassa kasvihuonekaasujen ja päästöjen mittaamiseen, sähkömuuntajien diagnostiikkaan, työturvallisuuteen, räjähteiden paljastamiseen ja rajavartioinnissa esimerkiksi huumetorjuntaan ja ihmissalakuljetusten havaitsemiseen. Gaseran tuotteet perustuvat yhtiön omaan uniikkiin patentoituun kaasuanalyysiteknologiaan.
Historia.
Gasera Oy:n perustivat emeritusprofessori Jyrki Kauppinen yhdessä poikansa fysiikan tohtori Ismo Kauppisen kanssa vuonna 2004. Yhtiö syntyi Turun yliopiston spinoffina.
Teknologia.
Gaseran teknologia perustuu fotoakustiseen spektroskopiaan, FTIR-menetelmään ja aallonpituussäädettäviin keski-infrapunalasereihin.
Tuotteet.
Vuonna 2016 Gasera julkaisi GASERA ONE fotoakustisen kannettavan kaasuanalysaattorin ilmanlaadun ja turvallisuuden mittaamiseen. Laite toimii fotoakustisella teknologialla, joka voi hyödyntää useita valonlähdeteknologioita kuten esimerkiksi laajalla aallonpituusalueella toimivia kvanttikaskadilasereita. GASERA ONE mittaa muun muassa haihtuvia orgaanisia yhdisteitä, epäorgaanisia yhdisteitä, hiilivetyjä, fluoriyhdisteitä, anestesiakaasuja ja syövyttäviä yhdisteitä äärimmäisen pienissä pitoisuuksissa. Gasera tarjoaa laitteita myös tutkimuskäyttöön.
Projektit.
IRON - Horisontti 2020.
Vuonna 2015 Gasera sai EU:n Horisontti 2020 -tutkimusohjelmasta 2,3 miljoonan euron rahoituksen, jonka avulla Gasera kehittää kannettavaa kaasuanalysaattoria käytettäväksi rajavalvonnassa.
DOGGIES.
Alkuvuonna 2016 Gasera sai päätökseen yhteistyön Euroopan unionin kanssa DOGGIES (Detection of Olfactory traces by orthoGonal Gas identification technologIES) projektissa. Projektin tavoitteena oli kehittää kannettava laite salakuljetettujen huumeiden, räjähteiden ja ihmisten havaitsemiseen. EU-hankkeessa oli mukana eurooppalaisia korkeakouluja, tutkimuslaitoksia, yrityksiä ja lopputestaajia. Gasera suunnitteli laitteeseen sensorimoduulin, joka perustuu yrityksen patentoimaan kaasunmittausteknologiaan. Euroopan komission 7. tutkimuksen puiteohjelma rahoitti DOGGIES-projektin.
Muut EU-projektit.
Muita Euroopan komission 7. tutkimuksen puiteohjelman rahoittamia projekteja, joihin Gasera on osallistunut ovat CUSTOM, GasPro-Bio-Waste, MINIGAS, MUSE-Tech, OPTIMALT, ProBio-HySens, VitiSpec ja Zero-VOC.
SOCKS.
SOCKS on Tekesin Arktiset Meret -ohjelman rahoittama projekti HyperGlobal-konsortion sisällä. Konsortion tavoitteena on kehittää ja kaupallistaa korkean tason kaasun havaitsemisratkaisuja laivojen päästöjen monitorointiin. SOCKS-projektin tuloksena Gasera kehittää laivaväylillä käytettäväksi tarkoitetun kaasuanalysaattorin, joka voi havaita samanaikaisesti rikkidioksidi- (SO2) ja hiilidioksidipitoisuudet (CO2), joista laivan käyttämän polttoaineen rikkipitoisuus voidaan laskea.
Teppo Syrjälä

Teppo Sakari Syrjälä (s. 8. lokakuuta 1975 Jokioinen) on suomalainen estejuoksija ja kestävyysjuoksija, jonka ehdoton päämatka on 3 000 metrin estejuoksu. Hän edustaa Tampereen Pyrintöä. Vuoteen 2002 hän edusti Jokioisten Jännettä ja vuosina 2003–2017 Teivo Stayersia. Hänen valmentajansa on Jaakko Mikola.
Kalevan kisoissa Syrjälä on voittanut pronssia 3 000 metrin estejuoksussa vuonna 2006 Jyväskylässä. Tämän lisäksi Syrjälä on ollut esteissä pistesijoilla peräti 16 kertaa vuosien 1996 ja 2012 välillä. Suomen-mestaruuskilpailujen pistesijoja on ulkoradoilla tullut henkilökohtaisilla matkoilla myös 5 000 metrillä, 10 000 metrillä, puolimaratonilla, maratonilla ja maastojuoksussa.
Suomi–Ruotsi-maaotteluedustuksia estejuoksussa hänellä on vuosilta 1999, 2000, 2004 ja 2005. Parhaiten hän sijoittui vuoden 2000 maaottelussa, jossa hän sijoittui kolmanneksi.
Syrjälällä on myös pronssimitali maastojuoksun SM-kilpailujen pitkän matkan joukkuekilpailusta vuosilta 2005 ja 2018.
Amerikankrotti

Amerikankrotti ("Lophius americanus") on krottikalojen (Lophiiformes) lahkoon kuuluva merikala. Sitä esiintyy Länsi-Atlantilla Quebecistä koilliseen Floridaan, mutta on harvinainen Pohjois-Floridan eteläpuolisella rannikolla.
Koko.
Naaraat voivat kasvaa 1,2 metriä pitkiksi, mutta jäävät yleensä noin 90-senttisiksi. Suurin tunnettu yksilö painoi 22,6 kg. Koiraat ovat huomattavasti pienempiä.
Ravinto.
Amerikankrotin ravintoa ovat kalat ja äyriäiset. Muiden krottien tapaan sillä on päänsä etuosasta töröttävää ruotoa, jolla se houkuttelee saalista sen eteen.
Hound Dog

”Hound Dog” on Jerry Leiberin ja Mike Stollerin kirjoittama blues-kappale, jonka levytti ensimmäisenä Big Mama Thornton vuonna 1953. Hound Dogista on yli 200 eri versiota, joista tunnetuin on Elvis Presleyn versio vuodelta 1956. Presleyn versio on Rolling Stonen 500 mahtavimman kappaleen listan sijalla 19.
Luettelo Vantaan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Vantaan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Vantaan julkisilla paikoilla olevat pysyvät taideteokset ja muistomerkit. Luettelo ei ole täydellinen.
Vantaan julkisesta taiteesta.
Vuosina 1972 ja 1973 paljastettiin Vantaan ensimmäiset julkiset taideteokset, Nina Ternon "Vouti" Tikkurilan valtion virastotalon pihalla, sekä Jouko Toiviaisen "Äyriäinen" Myyrmäen Uomatorilla. Suurin osa Vantaan julkisesta taiteesta on suomalaista modernistista kuvanveistoa ja teokset sijoittuvat eri puolelle kaupunkia, kaupunkikeskuksiin ja lähiöihin. Veikko Eskolinin "Aallot" Myyrmäessä (1975) ja Reijo Perkon "Ympäristösommitelma" (1977) ovat varhaisia ympäristötaideteoksia.
Uudempia, vahvasti ympäröiviin tiloihin liittyviä teoksia ovat Vantaalla Matti Nurmisen "Merkitty" ja "Merkitty portti" (2001) Tikkurilan lukion rakennuksiin liittyvinä, Jukka Mäen Myyrmäen Kilterin koulun seinässä oleva reliefi "Pyramidien arvoitus" (1988), sekä Jaakko Niemelän "Down Town - läpinäkyvä kaupunki" (2002) Korsossa.
Vantaan seinämaalauksia ovat muun muassa Leonhard Lapinin "Archetypal Colour Theory" (2014) Kivistössä ja Paula Holopaisen "Vedenhaltijan lahja" (2000) Vaaralan päiväkodissa. Näkyvä julkinen teos Vantaalla on Aarne Jämsän kaksiosainen maalaus "Helman heilahdus" (2015) Helsinki-Vantaan lentokentän Lentokentän rautatieaseman laiturin seinissä. Vantaan taidemuseo Artsi Myyrmäessä ilmoittaa erikoistuvansa graffitiin, katutaiteeseen ja performanssitaiteeseen osana toimintaansa. Seinämaalauksia on useiden katutaiteilijoiden tekeminä muun muassa Myyrmäen rautatieasemalla.
Vuonna 2008 käynnistyi Vantaan Leinelän taidekaava, jossa kaupunginosan taiteelliseen suunnitteluun osallistui kymmenen taiteilijaa. Pääsuunnittelija oli Vesa-Pekka Rannikko, jonka tilateos "Paikalliset" valmistui Leinelän aseman liikenneympyrään vuonna 2013. 
Kesäisin auki olevissa Laila Pullisen veistospuistossa ja kotimuseossa Hakunilassa on esillä Laila Pullisen teoksia ja Risto Vilhusen Leonardo da Vilhun veistospuistoon voi tutustua Vantaan Sotungissa.
Osa Vantaan julkisesta taiteesta on paikallisten asukkaiden kuten koululaisten ideoimia ja toteuttamina. Ehkä riemastuttavin esimerkki tästä lähestymisestä on koululaispoikien Onni ja Antonio johdolla Vantaan Ylästöön kunnostettu bussipysäkki, teosnimeltään "Hymypojat" (2015).
Art Basel

Art Basel on vuonna 1970 perustettu, Sveitsin Baselissa vuosittain pidettävä taidenäyttelytapahtuma. Tapahtuma on levinnyt Aasiaan ja Amerikkaan Art Basel Hong Kongin ja Art Basel Miamin muodossa.
Tapahtumaviikon aikana tapahtumassa käy jopa satatuhatta vierasta. Heistä monet ovat taidekeräilijöitä. Myyjinä ovat maailman johtavat galleriat, jotka arvostavat Art Baselin asiantuntevaa yleisöä ja sen ostohalukkuutta.
Lusi (Hattula)

Lusi on kylä Hattulan Tyrvännössä, Kanta-Hämeen maakunnassa. Kylä sijaitsee Hämeenlinnasta Pälkäneelle johtavan kantatie 57 varrella, noin 20 kilometriä Hämeenlinnasta pohjoiseen. Lusi on muodostunut kyläksi joko rautakauden lopulla tai varhaiskeskiajalla. Ensimmäinen maininta Lusista löytyy vuodelta 1484. Lusin kylä kuului 1570-luvulla Lepaan kartanonherran läänityksiin. 
Lusin kartanon päärakennuksen runkona on ilmeisesti ollut Beurraeusten 1672 rakennuttama 4-kamarinen Pietilän asuinrakennus. Kartanon omistajia ovat olleet mm. parooni Otto Boije, kruununnimismies Gustav Levander sekä ritarit Svante Leijonmark ja Lorentz Ridderborg. Tarinan mukaan kuningas Kustaa III olisi vieraillut Lusissa ja piirtänyt nimikirjaimensa kartanon oveen joko 1775 tai 1787. 
Lusin kartano sai toisen kerroksen ja empireasun 1800-luvun alussa. Rannan puisto vanhoine vaahteroineen ja kirsikkapuineen saattaa olla jo 1700-luvulta. Myöhempiä omistajia olivat mm. Ingberg-suku sekä pietarilainen kauppias Josef Leverin. Hänen testamenttinsa pohjalta kartanon sai Tyrvännön kunta, joka 1930 jakoi sen pienemmiksi tiloiksi ja myi myös päärakennuksen.
Rubber Factory

Rubber Factory on The Black Keysin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 7. syyskuuta 2004. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Dan Auerbach ja Patrick Carney, ellei toisin mainita.
Tähtiportti (täsmennyssivu)

Tähtiportti tai Stargate voi tarkoittaa:
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen 2016 pudotuspelivaihe

Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen 2016 pudotuspelivaihe alkoi 25. kesäkuuta 2016 ja päättyi 10. heinäkuuta 2016 loppuotteluun Saint-Denis'ssä, Ranskassa.
Karsiutuneet joukkueet.
Kuuden lohkon voittajat ja toiseksi tulleet etenivät suoraan pudotuspelivaiheeseen, kuten myös neljä parasta kolmanneksi sijoittunutta joukkuetta.
&lt;section begin=karsiutuneet/&gt;
&lt;section end=karsiutuneet/&gt;
Turnauspuu.
&lt;section begin=turnauspuu/&gt;
&lt;section end=turnauspuu/&gt;
Neljännesvälierät.
Sveitsi vs. Puola.
&lt;section begin=SUIvPOL/&gt;
&lt;section end=SUIvPOL/&gt;
Wales vs. Pohjois-Irlanti.
&lt;section begin=WALvNIR/&gt;
&lt;section end=WALvNIR/&gt;
Kroatia vs. Portugali.
&lt;section begin=CROvPOR/&gt;
&lt;section end=CROvPOR/&gt;
Ranska vs. Irlanti.
&lt;section begin=FRAvIRL/&gt;
&lt;section end=FRAvIRL/&gt;
Saksa vs. Slovakia.
&lt;section begin=GERvSVK/&gt;
&lt;section end=GERvSVK/&gt;
Unkari vs. Belgia.
&lt;section begin=HUNvBEL/&gt;
&lt;section end=HUNvBEL/&gt;
Italia vs. Espanja.
&lt;section begin=ITAvESP/&gt;
&lt;section end=ITAvESP/&gt;
Englanti vs. Islanti.
&lt;section begin=ENGvISL/&gt;
&lt;section end=ENGvISL/&gt;
Puolivälierät.
Puola vs. Portugali.
&lt;section begin=POLvPOR/&gt;
&lt;section end=POLvPOR/&gt;
Wales vs. Belgia.
&lt;section begin=WALvBEL/&gt;
&lt;section end=WALvBEL/&gt;
Saksa vs. Italia.
&lt;section begin=GERvITA/&gt;
&lt;section end=GERvITA/&gt;
Ranska vs. Islanti.
&lt;section begin=FRAvISL/&gt;
&lt;section end=FRAvISL/&gt;
Välierät.
Portugali vs. Wales.
&lt;section begin=PORvWAL/&gt;
&lt;section end=PORvWAL/&gt;
Saksa vs. Ranska.
&lt;section begin=GERvFRA/&gt;
&lt;section end=GERvFRA/&gt;
Pieter Mortier

Pieter Mortier (myös nimellä Pierre Mortier, 1661 Leiden – 1711 Amsterdam) oli ranskalaista syntyperää oleva kartografi, kaivertaja sekä kirjakauppias, joka toimi Amsterdamissa Hollannissa 1600-luvun lopussa ja 1700-luvun alussa. Hänen uransa huippuna voidaan pitää loistavaa meriatlasta "Le Neptune François".
Perhe.
Pieter Mortierin isovanhemmat olivat ranskalaisia pakolaisia. Sekä isoisä Martijn de Mortier että isoäiti Jenne de Lanoy syntyivät Bonissa tai Bondyssa Pariisin lähellä. He muuttivat Leideniin Hollantiin avioituessaan vuonna 1625, ja saivat pojan nimeltä Pieter. Vuonna 1655 tämä vanhempi Pieter avioitui Anna Bootin kanssa. He muuttivat Amsterdamiin joko vuonna 1661 tai 1662 sen jälkeen, kun heidän poikansa Pieter oli syntynyt. Nuoremmasta Pieter Mortierista tuli sittemmin kirjakauppias.
Ura.
Pieter Mortierille oli vuonna 1690 myönnetty oikeus julkaista ja levittää ranskalaisten kustantajien karttoja ja kartastoja Hollannissa. Tästä etuoikeudesta hän otti täyden hyödyn irti. Mortierille oli helpompaa päästä käsiksi ranskalaisten kartografien tuotantoon syntyperänsä tähden. Näin hän pääsi julkaisemaan sellaisten kartantekijöiden aineistoa kuin esimerkiksi Guillaume Delisle, Nicolas de Fer, Alexis-Hubert Jaillot, Nicolas Sanson sekä Frederik de Wit. Mortierin liiketoiminnan nousu menestykseen rakentui pitkälti tämän varaan.
Useimmat muut hollantilaiset kustantajat olivat jähmettyneet paikoilleen ja vain julkaisivat uudelleen entisiä, jo vanhentuneita karttojaan. Sen sijaan ranskalaiset kartantekijät tuottivat tarkempia ja ajantasaisempia karttoja kuin kukaan muu. Mortier hyödynsi hienoa hollantilaista painotaitoa ja julkaisi koristeellisia ja hyvälaatuisia painoksia tuoreista ranskalaisista kartoista. Hänen painonsa ylin saavutus oli suuremmoisen merikartaston "Le Neptune Françoisin" julkaiseminen.
Perintö.
Pieter Mortier kuoli vuonna 1711. Hänen leskensä jatkoi painotoimintaa, kunnes Pieterin poika Cornelius siirtyi yrityksen johtoon vuonna 1721. Cornelius Mortier otti liikekumppanikseen lankonsa Jean Covensin. Covens &amp; Mortierin kustantamo jatkoi karttojen ja atlasten julkaisua vuoteen 1866 saakka.
Argentiinansarvisammakko

Argentiinansarvisammakko eli koristesarvisammakko ("Ceratophrys ornata") on Etelä-Amerikassa tavattava sammakkoeläinlaji.
Levinneisyys.
Argentiinansarvisammakkoa tavataan Argentiinassa, Brasiliassa ja Uruguayssa. Laji on vähenemässä ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Elinympäristö.
Argentiinansarvisammakko elää ruohikkoalueilla väliaikaisten vesistöjen lähellä sekä tienvarsien ojissa ja kastellulla maatalousmaalla. Se munii väliaikaisten lampien pohjalle.
Borgbodan linnavuori

Borgbodan linnavuori () on Ahvenanmaalla Saltvikissä vajaa kolme kilometriä Saltvikin kirkosta itäkaakkoon sijaitseva linnavuori.
Linnavuori.
Mäki jolla muinaislinna on sijainnut on nimeltään Borgöberget ja se on kohoaa 35 metriä ympäristöään korkeammalle. Mäki on kooltaan noin kymmenen hehtaaria ja sitä peittää nykyään metsä. Mäen laki on kallioinen ja siellä metsä on harvempaa. Mäen pohjois- ja itärinteillä on jyrkänteet, mutta muut rinteet ovat loivia. Pohjoisrinteen jyrkänteen länsipäässä sijaitsee suojavarustuksen alku.
Muinaislinnan varustuksesta on vielä nähtävillä niiden kiviset jäänteet sekä neliskulmaisen puutornin perustukset. Kivivalli kulkee ensin etelään 100 metriä, missä se kaartaa itään 200 metriä tehden matkalla yhden mutkan. Idässä valli kääntyy pohjoiseen seuraten 30 metriä jyrkännettä. Kivivalli on paikoin jopa metrin korkuinen. Lännessä sijainnutta linnanporttia suojasi 85×25-metrinen esilinnaksi kutsuttu alue, joka oli suojattu omalla suojavarustuksella. Myös linnan itäpäässä vaikuttaa olleen pieni portti. Linnapihan eteläosassa vaikuttaa olevan talonpohja, jonka keskellä sijaitsee tulisijan jäänteet. Linnan kokonaispinta-ala on noin kolme hehtaaria. Muinaislinna on ollut pinta-alaltaan suurempi kuin mikään Mälarin alueen linnoitus, joka oli muinaislinnan käyttöaikaan merkittävä keskus Itämeren alueella.
Ajoitus.
Linnaa käytettiin viikinkiajalla ja silloin sen kolmella sivustalla oli järvenrantaa. Linnan kaakkoispuolella oleva Ryssböle träsk on nykyään matala ja ruohottunut järvi. Sen laskuojan ympäristö on myös soistunutta.
Tutkimuksia.
Vanhin säilynyt maininta linnavuoresta on Boëtius Mureniukselta vuonna 1657. Tekstissä esitetään käsitys, että linnan ja Borgbon niityn välissä ylläpidettiin aitaa. ”Anikvitetsransaknigar”-julkaisussa kirjoitettiin vuonna 1674, että "”I Prästegårdz Engen, hvilken kalls Borge Eng, ähr een stoor myckenheet aff Stenar Yppå ett högt berg, lijkasom ther skulle hafva byggias een Skantz, haar och lijaksom 2 Porttar i Sunnan och i Västan före; Stenarne liggia ther kringlagda”". Linna kuului 1600-luvulla seurakunnan pappilaan.
Borgdalsbergin linnavuori

Borgdalsbergin linnavuori () on Ahvenanmaalla Saltvikin Näsissä Toböle träskin rannassa sijaitseva linnavuori.
Linnavuori.
Linnavuori sijaitsee kalliomäellä, jota kutsutaan nimellä Borgdalsberget. Kalliomäki työntyy hieman ulos Toböle träskin rannasta muodostaen jyrkkärantaisen niemen, joka kohoaa noin 40 metriä järven vedenpintaa ja noin 20 metriä ympäristöään korkeammalle. Mäen pohjois- ja itäpuolella järvi ja rinteet toimivat linnoittautuneiden eduksi. Lisäksi luoteis-, pohjois-, itä- ja kaakkoispuolilla mäen lakea kiertää jyrkänne. Matts Dreijerin piirroksen mukaan mäen lounaisrinne on ollut suojaton ja sinne on rakennettu suojavarustukset, joiden jäänteinä ovat vaikuttavat kivivallit. Kivivalleja on rakennettu paikoin 2–4 sisäkkäin varmistaen vankan puolustuksen. Myös mäen alarinteissä on viidessä kohtaa suojavarustuksien jäänteitä kaikissa eri ilmansuunnissa. Suurimmat kivivallit ovat nykyäänkin korkeudeltaan kaksimetrisiä. Linnan sisäänkäynti sijaitsee luonaiskulmassa, josta on löydetty kolme ulkolinnaa suojaamassa porttia. linnapiha on hehtaarin kokoinen.
Tutkimuksia.
Linnavuori on mainittu jo 1600-luvulla ilmestyneessä ”Antikvitetsransakningar”.
Borgön linnavuori

Borgön linnavuori on Ahvenanmaalla Hammarlandissa Marsundin salmen suulla olevan Borgön saaressa sijaitseva linnavuori.
Linnavuori.
Linnavuori sijaitsee Borgön luoteiskulmassa Gavelbergetin huipulla. Mäen lakialetta rajaa lännessä ja pohjoisessa jyrkänne, jota on hyödynnetty linnan puolustuksessa. Mäen itä- ja etelärinteet ovat loivat ja niille on rakennettu puolustusvarustukset, joiden jäännökset on merkitty näkyviin Kansalaisen karttapaikkaan. Matts Dreijerin julkaiseman piirroksen mukaan linnapiha on ollut 110 metriä pitkä ja 50–60 metriä leveä. Hän ilmoittaa pihan pinta-alaksi 3/4 hehtaaria. Puolustusvarustuksista on jäljellä kivivallit, jotka ovat enimmillään metrin korkuiset. Linnan 8 metriä leveä ”portti” on sijainnut koilliskulmauksessa, jossa sijaitsee jyrkänteestä alkava lyhyt kivivalli. Portista jatkuu yli 60 metriä pitkä suora kivivalli pohjois-eteläsuuntaisena ja se kaartuu länteen 50 metrin mittaisena. Linnan kaakkoiskulmassa sijaitsee kasa nyrkin ja pään kokoisia kiviä, joka arvellaan olleen varasto heittokiviä.
Linnasta aukeaa esteetön näkymä aukeaa Ahvennanmerelle ja Eckerön eteläpuolelle, joita on mahdollisesti tarkkailtu sieltä.
Tutkimuksia.
Vuorilinna on mainittu ”Antikvitetsransakningar”-julkaisussa vuosilta 1667–1674.
Hammarlandin linnavuori

Hammarlandin linnavuori () on Ahvenanmaalla Hammarlandissa Västmyraträskin luoteisrannalla sijaitseva linnavuori.
Linnavuori.
Hammarlandin linnavuori sijaitsee mäellä usean kylän välisessä metsämaastossa järven rannalla. Mäki on lähes paljas kallio, jonka länsi-, pohjois- ja itäsivuja reunustavat jyrkänteet. Eteläsivulla on matalampi jyrkänne, jota on vahvistettu noin 40 metriä pitkällä suojavarustuksella. Suojavarustuksesta on jäljellä kivivalli, joka on 3 metriä leveä ja metrin korkea. Sen alakerros on ladottu säännöllisesti. Vallin päässä ja jyrkänteen välissä sijaitsee 4 metriä leveä portti. Myös vallin länsipäässä sijaitsee kapea sisäänkäynti. Linna-alueen eteläsivustalla on useita heitinkivistä koottuja kasoja. Jyrkänteiden ja suojavarustusten rajaama alue on 150 × 150 metriä suuri ja sen pinta-ala on Matts Dreijerin mukaan 1,5 hehtaaria suuri. Linnapihan alueella on kaksi vesilammikkoa.
Linnavuorelta on esteetön näkyvyys jokaiseen ilmansuuntaan paitsi etelään. Vuorelta on suora näköyhteys ainakin viidelle mäelle, joita ovat Högberg Hellesbyssä, Vålberg Såliksessa, Botberg Lillbolstadsissa, Kasberg ja Orrdalsklint Saltvikissä.
Tutkimuksia.
Vanhin säilynyt maininta linnavuoresta on Boëtius Mureniukselta vuonna 1642.
Aron Livson

Aron Livson (25. toukokuuta 1916 Sortavala, Suomen suuriruhtinaskunta – 5. kesäkuuta 2016 Espoo) oli suomalainen kiinteistönvälittäjä. 
Livson oli Suomen Kiinteistönvälittäjäliitto ry:n kunniapuheenjohtaja ja Suomen juutalaiset sotaveteraanit ry:n puheenjohtaja.
Livsonin isä oli hattutehtailija Simon Lifson, joka perusti Itä-Suomen lakkitehtaan. Lifson oli kotoisin Ulan kylästä Vitebskistä, Venäjän keisarikunnasta, nykyisen Valko-Venäjän alueelta. Aaron Livson muutti äitinsä kuoleman jälkeen vuonna 1918 perheensä kanssa Viipuriin, jossa hän vietti lapsuutensa.
Jomalan linnavuori

Jomalan linnavuori () on Ahvenanmaalla Jomalan Dalkarbyssä ja Maarianhaminan pohjoispuolella sijaitseva linnavuori.
Linnavuori.
Dalkarbyssä sijaitsee Prästträsketin äärellä yli 70 metriin kohoava Kasberget, joka on toiminut vartiovuorena kylän asukkaille. Järven eteläpuolella sijaitsee hieman matalampi Borgberget, jonka korkeimman kohdan rinteitä kiertää 130 metrinen kivivalli. Mäen laki on jyrkin idän puolella. Muut rinteet ovat vaatineet suojakseen suojavarustuksen, jonka jäänteitä kivivallit ovat. Valli on paikoin vaikea havaita, mutta sen kulun pääpiirteet huomaa selvästi kolmesta katkoksesta huolimatta. Se alkaa pohjoisessa jyrkänteen päältä ja kiertää lakea samalla korkeudella yli 180 astetta. Mäen pohjoispuolella sen juurella sijaitsee vielä yksi muuri, joka ojentuu ensin yli 50 metriä pohjoiseen ja kääntyy kohtisuoraan itään lähes 40 metriä. Muuri jatkuu vielä 20 metriä itään 20 metrin katkoksen jälkeen. Muurin päässä sijaitsee kiviröykkiö, joka lienee hautakumpu. Lähellä on parisen kymmentä muutakin kivilatomuksia tai -kasoja. Aluetta kutsutaan nimellä Korshaga.
Mäen itäpuolella sijaitsee Borgdalskällan, joka on ehtymättömästi pulppuava lähde.
Kongeå

Kongeå on joki Tanskassa. Joki on noin 60 kilometriä pitkä. Se saa alkunsa Koldingin lounaispuolelta Vamdrupista, virtaa länteen Jyllannin niemimaan poikki ja laskee Vattimereen Riben koillispuolella.
Kongeålla on historiallista merkitystä, sillä se on ollut rajajokena historian eri vaiheissa: Tanskan ja Schleswigin herttuakunnan rajana 1200-luvulta 1400-luvulle, Tanskan ja Schleswigin tullirajana 1500-luvulta 1800-luvulle sekä Tanskan ja Saksan keisarikunnan välisenä rajana vuosina 1864–1920.
Thielemannin tipat

Thielemannin tipat olivat apteekeista aikoinaan saatavilla ollut vatsakipuihin tarkoitettu lääke, joka sisälsi oopiumitinktuuraa ja valeriaanaa. Muita vastaavanlaisia apteekeista saatavilla olleita lääkkeitä olivat "Inosemzeffin tipat", "Belajevin tipat", "Törnrothin vatsatipat" ja "Ursinin tipat".
Hopeajärvi (EP)

Hopeajärvi on samannimisen suomalaisen rockyhtyeen EP-levy, joka julkaistiin 12" vinyylinä heinäkuussa 2013.
Rumban arvostelussa Joonas Kuisma uhosi yhtyeen olevan sen hetken paras suomalainen rockyhtye.
Karl Alexander Pfaler

Karl Alexander Pfaler (24. toukokuuta 1846 Kuortane – 18. kesäkuuta 1916 Kuhmoniemi) oli suomalainen kirkkoherra, rovasti ja kansanperinteen kerääjä.
Pfalerin vanhemmat olivat Muonion ja Nurmeksen kirkkoherra, lääninrovasti Karl Ferdinand Pfaler (1817–1879) ja Ebba Adolfina Holmström. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun alkeisoppilaitoksesta 1868 ja hän suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1872. Pfaler vihittiin papiksi 1872.
Pfaler toimi Leppävirran kirkkoherran apulaisena ja vt. kappalaisena 1872–1874 ja 1875–1877, Juuan vt. kappalaisena 1874–1875, sekä Nurmeksen kirkkoherran sijaisena ja apulaisena 1879–1885. Hän oli Kuhmoniemen kirkkoherrana vuodesta 1885 alkaen aina kuolemaansa saakka. Hän sai rovastin arvon 1886. Pfaler julkaisi vuonna 1909 kotiseutukuvauksen Kuhmoniemen (nykyinen Kuhmo) pitäjästä. Pfaler teki myös muistiinpanoja Kuhmoniemen kansankielestä ja keräsi tietoja paikallisista sanoista, sananparsista ja sukunimistä.
Pfaler oli naimisissa vuodesta 1874 Hilda Fredrique Lindbladin kanssa. Heidän poikansa pastori Kaarlo Väinö Johannes Pfaler (1877–1954) oli kappalaisena Paltamossa ja Leppävirralla 1910–1917, mutta erosi kirkosta 1917 ja oli sitten helluntaiherätyksen saarnaajana ja Vapaakirkon pastorina Jyväskylässä.
Teoksia.
Nimellä "K. A. Pfaler":
Isoluoto (Kokemäki)

Koskenkylän Isoluoto on Kokemäellä Kokemäenjoessa sijaitseva saari, joka on mainittu Kokemäenkartanon historiallisissa yhteyksissä. Isoluoto on yksi mahdollinen ehdokas keskiaikaiselle Aborchin (Aborg tai Åborg) linnalle.
Saari.
Isoluoto sijaitsee noin 1,6 kilometriä Kokemäen kirkosta luoteeseen, 300 metriä Kokemäenkartanosta kaakkoon ja Kokemäen kaupungin vedenpuhdistamoa vastapäätä. Joki on saaren kohdalla noin 250 metriä leveä ja saari sijaitsee joen uoman keskellä. Isoluoto on 200 metriä pitkä, mutta vain 10–30 metriä leveä. Saari on sora- ja savipohjainen, ylettyy noin neljän metrin korkeudelle ja se on joen- eli luoteis-kaakkosuuntainen. Saarella on nykyään korkeajännitelinjan jalka, jonka vuoksi kapean saaren rantoja on jouduttu tukemaan laudoilla. Saari on autio.
Saari on joen eroosion syömä. Etenkin jäidenlähtö rasitti saaren töyräitä suuresti ja sitä suojeltiin kasaamalla ylävirran puolelle töyräälle kiviä. Saari on myös ollut leveämpi, sillä nykyään tiedetään eroosion kiihtyneen Harjavallan voimalaitoksen patoaltaan korkean vedenpinnan vuoksi.
Historiaa.
Kokemäenkartano muodosti läntisessä Suomessa hallinnollisen keskuksen jo 1300-luvulla. Isoluodon rooli tässä kehityksessä on poikkeuksellinen, mutta vielä kiistanalainen. Perimätiedon mukaan, kuten Forsbyn Linnaluodossa ja erässä pienessä kalliosaaressa, myös Isoluodossa olisi sijainnut hallinnollinen rakennus. Christian Lovén esitti vuonna 1996, että saari on mahdollisesti ollut vuonna 1395 mainittu Aborchin ja joka olisi rakennettu vuoden 1367 jälkeen.
Asiakirjoista voidaan epäsuorasti päätellä, että jossakin vaiheessa saarella olisi sijainnut asuinrakennus. Kun Kokemäenkartano oli kuninkaan läänitystä, tuli Ulvilan, Huittisten ja Loimaan pitäjien talonpojat ylläpitää siltaa, joka johti Isoluotoon. Kun talousrakennukset sijaitsivat mantereella Isoluodon kohdalla, on päärakennus sijainnut ilmeisesti sitten saaressa. Vasta kun Arvid Forbus osti kartanon itselleen, päättyi sillan ylläpito talonpojilla ja Forbus sai itse huolehtia sillasta. Tämä oli kuitenkin kallista, joten päärakennus rakennettiin manterelle. Näin saari autioitui, vaikka sitä käytettiinkin laitumena kauan tämänkin jälkeen.
Tutkimuksia.
Vuonna 1885 kävi J. R. Aspelin saarella tarkastamassa kansantarinoiden todenperäisyyttä. 1800-luvulla on mainittu, että saarelta olisi löytynyt 2 metriä paksu perusmuuri. Esko Sarasmo suoritti vuonna 1946 Kokemäellä inventointia, jonka yhteydessä hän kapusi myös saarelle. Hän mainitsee, että saarella olisi joskus ollut varustus, mutta poikittainen kaivanto oli ainoa silmin havaittava maanpäälinen rakenne. Hän tiesi myös joskus löydetyn kolme panssarinuolenkärkeä, jotka nykyään ajoitetaan 1300-luvun lopulle. Viimeisen tarkastuksen suoritti Nina Strandberg vuoden 1998 inventoinin yhteydessä. Silloin saaren luoteispäätä kairattiin ja löydettiin rantatörmän reunasta alkaen 40–50 senttimetriä paksu kulttuurimaan kerros. Kerroksesta löytyi myös tiilimurskaa ja tiilen kappaleita. Muissa saaren osissa ei löytynyt kulttuurimaankerrosta. Koillispään puolivälistä löytyi myös metrin syvä ja 3×3 metriä oleva kuoppa tai kaivanto.
Aleksandr Feklisov

Aleksandr Semjonovitš Feklisov (9. maaliskuuta 1914 – 26. lokakuuta 2007) oli neuvostoliittolainen vakooja ja KGB-upseeri. Hän sai tietoa Julius Rosenbergilta ja Klaus Fuchsilta. Hän työskenteli vuosina 1940–1946 Neuvostoliiton New Yorkin -konsulaatissa. 
Feklisovin haastattelulausunnon mukaan Rosenbergit eivät olleet antaneet mitään merkittävää tietoa eivätkä atomisalaisuuksia ja siksi heidän kuolemantuomionsa oli virheellinen.
ADAC GT Masters

ADAC GT Masters on urheiluautosarja, jonka on perustanut Stéphane Ratel Organisation (SRO). Sarja käynnistyi vuonna 2007, ja sitä tukee Saksan autourheiluliitto ADAC. 
Pääasiassa sarjan kilpailut ajetaan Saksassa. Sarjassa ajetaan GT3-luokituksen autoilla.
Luettelo Espoon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Espoon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Espoon avoimilla, julkisilla paikoilla olevat patsaat, veistokset, muistomerkit ja muistolaatat.
Tässä luettelossa ei mainita Länsimetron asemilla tai niiden lähellä olevia teoksia. Niistä on Luettelo Helsingin metron taideteoksista.
Luettelo taideteoksista, muistomerkeistä ja muistolaatoista.
 Luettelossa on 111 kohdetta.
Wernerin projektio

Wernerin projektio on kartioprojektioiden pohjalta kehitetty oikeapintainen karttaprojektio. Siitä käytetään myös nimityksiä Stabin–Wernerin projektio tai Stabiuksen–Wernerin projektio. Koska se kuvaa koko maapallon sydämen muotoisena, se tunnetaan myös nimellä kordiformi. Projektion esitti tiettävästi ensimmäisenä Johannes Stabius (Stab) Wienissä noin vuonna 1500, mutta sitä kehitti myöhemmin nürnbergiläinen seurakuntapappi Johannes Werner (1466–1528), joka myös teki sen yleisemmin tunnetuksi.
Projektio on Bonnen projektion rajatapaus, jossa standardileveyspiiriksi on valittu jompikumpi navoista (90°N/S). Projektiossa kaikki leveyspiirit näkyvät samankeskisinä ympyränkaarina, joiden keskipiste on navalla. Kartan reunoilla olevien alueiden muodot vääristyvät suuresti, mutta etäisyydet leveyspiirejä pitkin ovat kartassa kaikkialla oikeassa suhteessa, samoin etäisyydet keskipituuspiiriä pitkin ja kaikki etäisyydet navalta. Myös alueiden pinta-alat näkyvät kartalla oikeassa suhteessa.
Wernerin projektiota käyttivät Gerhardus Mercator ja Abraham Ortelius 1500-luvun lopulla Aasian ja Afrikan kartoissaan, mutta kun yleisempi Bonnen projektio, jossa standardileveyspiiri voidaan siirtää keskelle kuvattavaa aluetta, tuli tunnetuksi, Wernerin projektio jäi käytännöllisesti katsoen pois käytöstä.
Phil Di Giuseppe

Phillip ”Phil ”Di Giuseppe (s. 9. lokakuuta 1993 Maple, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Winnipeg Jetsin organisaatiossa.
Ennen ammattilaisuraansa Di Giuseppe pelasi NCAA-yliopistokiekkoa Michiganin yliopiston joukkueessa. Hän oli Hurricanesin toisen kierroksen varaus vuoden .
Kaikki viimeiset sanat

Kaikki viimeiset sanat on yhdysvaltalaiskirjailija John Greenin esikoisromaani. Englanninkielinen alkuperäisteos "Looking for Alaska" julkaistiin vuonna 2005 ja Helene Bützowin suomenkielinen käännös vuonna 2014. Kirja sai vuonna 2006 American Library Associationin parhaan nuortenkirjan Michael L. Printz -palkinnon, ja oli yhdistyksen vuonna 2015 laatiman Yhdysvaltain kirjastojen kiistanalaisimpien kirjojen listan kärjessä sisältämänsä seksuaalisen materiaalin ja kiroilun vuoksi. Se kertoo teini-ikäisestä Miles Halterista, joka lähtee sisäoppilaitokseen saadakseen vaihtelua tylsäksi käyneeseen elämäänsä. Se perustuu pitkälti Greenin omiin kokemuksiin sisäoppilaitoksen opiskelijana.
"Kaikki viimeiset sanat" nousi New York Timesin myydyimpien kirjojen listalle sijoituttuaan lasten pokkareiden listalla kymmenenneksi heinäkuussa 2012, yli seitsemän vuotta kirjan julkaisemisen jälkeen. Tammikuuhun 2017 mennessä se oli ollut nuorten aikuisten pokkareiden kymmenen kärjessä 67 viikkoa.
Arvoitus nimeltä Margo

Arvoitus nimeltä Margo on yhdysvaltalaiskirjailija John Greenin romaani. Englanninkielinen alkuperäisteos "Paper Towns" julkaistiin vuonna 2008 ja Helene Bützowin suomenkielinen käännös vuonna 2015.
Kirjan pohjalta tehty elokuva "Paper Towns" sai ensi-iltansa 24. heinäkuuta 2015. Sen pääosissa näyttelevät Nat Wolff ja Cara Delevingne.
Kosti Ahonen

Kosti Ahonen (12. elokuuta 1920 Lahti – 12. marraskuuta 2003 Lahti) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari, joka tunnettiin naivistina. 
Ahonen kävi Lahden Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1949–1954. Hän harjoitti taiteellisen työskentelynsä ohessa useita eri ammatteja autonkuljettajasta muusikkoon. Hänen töitään oli ensimmäisen kerran esillä 1950, jolloin hänestä tuli Lahden taideyhdistyksen jäsen. Ahonen oli myös Taidemaalariliiton jäsen. Ahosen tuotantoon kuuluu yli 50 maalausta, etenkin maisemamaalauksia. 1960-luvulla hän alkoi tehdä myös puuveistoksia ja puisia taideteoksiksi muotoiltuja monikäyttöhuonekaluja. Hän teki myös alttariveistoksia ja muistomerkkejä. Erityisen merkittävänä yksittäisenä kokoelmana (kymmeniä tauluja) häneltä voidaan mainita paavolan kaupunginosan joillekin liiankin realistinen ikuistaminen ennen kuin nämä vanhat puutalot purettiin uudempien rakennusten tieltä (kokoelmasta suurin osa lahjoitettu Lahden kaupunginmuseolle, joskin vain yksittäisiä teoksia ollut viime aikoina nähtävillä). Jotkin veistosten aiheet ovat uskonnollisia, mutta niihinkin sisältyy omintakeista huumoria, kuten esimerkiksi luonnollisen kokoiseen "Taivaan portilla" -teokseen (1989). Omasta kodistaan Ahonen loi eräänlaisen kokonaistaideteoksen, joka oli täynnä maalauksia ja veistoksia.
Skjern Å

Skjern Å on joki Tanskassa. Joki on noin 90 kilometriä pitkä, maan neljänneksi pisin joki. Skjern Å on virtaamaltaan Tanskan vuolain virta: sen keskivirtaama on noin 30 kuutiometriä sekunnissa.
Skjern Å saa alkunsa Billundin koillispuolelta, virtaa länteen Jyllannin niemimaan poikki ja laskee Pohjanmereen Skjernin länsipuolella, Ringkøbingin eteläpuolella.
Teoria Katherinesta

Teoria Katherinesta on yhdysvaltalaiskirjailija John Greenin romaani. Englanninkielinen alkuperäisteos "An Abundance of Katherines" julkaistiin vuonna 2006 ja Helene Bützowin suomenkielinen käännös vuonna 2016. Kirja kertoo lapsinero Colin Singletonista, joka tyttöystävästänsä jättämänä lähtee automatkalle parhaan ystävänsä Hassanin kanssa ja yrittää samalla löytää matemaattisen kaavan, jolla voisi ennustaa romanttisia suhteita.
"Teoria Katherinesta" sai Michael L. Printz -kunniamaininnan vuonna 2007, ja American Library Association valitsi sen yhdeksi vuoden 2007 parhaista nuorten aikuisten kirjoista. Saamastaan tunnustuksesta huolimatta sitä on myyty Greenin kirjoittamista kirjoista vähiten.
Jack Hylton

Jack Hylton (oik. John Greenhalgh Hilton; 2. heinäkuuta 1892 Great Lever, Lancashire, Iso-Britannia – 29. tammikuuta 1965 Lontoo, Iso-Britannia) oli brittiläinen orkesterinjohtaja ja impressaari, joka nousi huomattavaan asemaan brittiläisten tanssiyhtyeiden aikakaudella 1920–1940-luvuilla.
Nuoruus ja ura.
Jack Hylton (silloin John Greenhalgh Hilton) syntyi Great Leverin kylässä, Lancashiressä lähellä Boltonia vuonna 1892. Hänen isänsä George Hilton oli amatöörilaulaja paikallisessa labour clubissa, ja Jack opetteli soittamaan pianoa ja oli mukana näyttämöllä isänsä kanssa. Myöhemmin isä osti pubin läheltä Little Leveristä. Jack lauloi asiakkaille ja sai nopeasti kutsumanimen ”the singing mill-boy”. Lisäksi hän toimi pianistina monissa yhtyeissä.
Jackilla ei tiettävästi ollut muita ura-aikomuksia kuin esiintymisala. Vuonna 1909, jolloin hän oli vain seitsemäntoistavuotias, hän oli jo kokenut esiintyjä. Hieman myöhemmin hän muutti Lontooseen, jossa hän toimi pianistina 400 Clubilla ja soitti Stroud Haxton Bandin kanssa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Hylton toimi 20th Hussarsin kapellimestarina.
Yksityiselämä.
Hylton oli naimisissa kahdesti, vuosina 1913–1929 Ennis Parkesin kanssa ja vuosina 1963–1965 Beverley Prowsen kanssa. Hänellä oli kaksi tytärtä ja poika.
Kuolema.
Hylton alkoi valittaa 26. tammikuuta 1965 kipua rinnassa ja vatsassa, ja hänet vietiin Lontooseen sairaalaan, jossa hän kuoli sydänkohtaukseen kolme päivää myöhemmin 72-vuotiaana. Hänet on haudattu Pyhän Katariinan hautausmaalle Gosfieldiin Essexiin.
Kokoelma- ja konservointikeskus

Kokoelma- ja konservointikeskus on Museoviraston vuonna 2016 valmistunut muun muassa museokokoelmien säilytys- ja konservointipalveluja tarjoava keskus Vantaan Hakkilassa. Keskus on rakennettu entisen logistiikkakeskuksen tiloihin ja sen pinta ala on noin 23 000 neliömetriä. Ensimmäiset museoesineet siirrettiin Vantaalle toukokuussa 2016.
Keskuksessa työskentelee parikymmentä työntekijää kuten konservaattoreita ja kokoelmien henkilökuntaa, sekä digitointiprojektien henkilöitä. Keskus tarjoaa kokoelmien hoito- ja säilytyspalveluita myös muille museoille ja tahoille.
Tilat.
Rakennuksen pinta-ala avaamisen aikana vuonna 2016 oli 16 000 neliömetriä, mutta muutamaa vuotta myöhemmin tiloja laajennettiin 7 000 neliömetrillä. Kokoelma- ja konservointikeskus on siis merkittävästi suurempi kuin Museoviraston 9 600 neliömetrin kokoinen keskusvarasto Orimattilassa. Hyllymetrejä on yhteensä noin 25 kilometriä: kuvakokoelmien Journalistisen kuva-arkiston JOKA:n kokoelmien säilytystilassa on noin 12 000 hyllymetriä. Lisäksi sähköisissä siirtohyllyissä hyllytasoja on ensimmäisessä toteutusvaiheessa 8 000 metriä ja kuormalavahyllyissä noin 5 000 metriä.
Olosuhdehallittuja työ- ja säilytystiloja on 14. Tilat täyttävät yhdeksän eri olosuhdevaatimusta. Konservoinnissa ja säilytyksessä on omat työtilat eri materiaaleille sekä pakaste- ja kylmiötiloja. Tiloissa on myös erityislaitteita ja tekniikkaa, jota ei ole muualla Suomessa ja jotka on räätälöity konservoinnin tarpeisiin. Viisimetrinen tyhjiöpakastekuivain on Suomen suurin. Rakennuksessa on röngtenhuone, digitaalinen röngtenlaite, röntgenfluoresenssi (XRF) ja FTIR -laitteet.
Kokoelmat.
Kokoelma- ja konservointikeskukseen sijoitetaan aikaisemmin väliaikaisissa varastoissa eri puolilla eteläistä Suomea säilytetyt Kansallismuseon kokoelmiin kuuluvat esineet ja osa Museoviraston täydestä Orimattilan keskusvaraston kokoelmista, kuten yleisetnografiset eli Euroopan ulkopuoliset kokoelmat ja tulevaisuudessa kaikkien kokoelmien uushankinnat. Orimattilan keskusvarasto on kuitenkin vielä pitkään Kansallismuseon kokoelmien pääsäilytystila. Kokoelma- ja konservointikeskukseen sijoitetaan pysyvästi Journalistien kuva-arkiston JOKA:n 7,5 miljoonaa lehtikuvaa sekä arkeologisia maalöytöjä.
Museoesineiden siirto aloitettiin toukokuussa. Ensimmäisenä siirrettiin suljettujen kartanomuseoiden, Pukkilan kartanon, Anjalan kartanon ja Rapolan kartanon kokoelmia sekä Suomen merimuseon esineistöä.
Tilojen omistus ja muutostyöt.
Kiinteistö toimi ennen tukkuliikke Inex Partners Oy:n logistiikkakeskuksena. Kiinteistön omistaa Kokoelmakeskus Ky, jota edustaa CapMan Real Estate I Ky, jolta Senaatti-kiinteistöt on vuokrannut tilat Museoviraston käyttöön. Vuokrasopimus on 15 vuotta ja vuokrakustannukset 2,2 miljoonaa euroa vuodessa. Tilojen suunnittelu- ja rakennusvaihe kesti vain noin vuoden. Rakennukseen tehtiin muun muassa uudisosa.
Maria Ailio

Maria Karola Sofia Ailio (s. 26. tammikuuta 1964 Helsinki) on suomalainen arkkitehti, joka on erikoistunut korjausrakentamiseen. Hänen laajimpia töitään ovat vuonna 2016 valmistunut Helsingin Luther-kirkon palautus kirkoksi tilan oltua pitkään ravintolana ja Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen Kokkolan-toimintakeskuksen peruskorjaus. Lisäksi hän on suunnitellut pientaloja.
Ailio on valmistunut arkkitehdiksi vuonna 1991 Teknillisestä korkeakoulusta, ja työskenneltyään useissa toimistoissa hän perusti vuonna 2000 nimeään kantavan toimiston.
Ailio ja hänen puolisonsa Heikki Kymäläinen olivat aktiivisia Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen (SLEY) ja evankelisen liikkeen toiminnassa. Kymäläinen irtisanottiin yllättäen vuonna 2018 SLEY:n hallintojohtajan tehtävistä 23 vuoden palveluksen jälkeen ilman varoitusta. Molemmat liittyivät vuonna 2019 katoliseen kirkkoon.