tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suomen kalat

Suomen kalat on vuonna 2015 ilmestynyt teos, jossa esitellään kaikki Suomessa esiintyvät kalalajit. Sen ovat kirjoittaneet Hannu Lehtonen, Kari Nyberg ja Sakke Yrjölä, jonka käsialaa ovat myös piirroskuvat, valokuvat ja kirjan ulkoasu. Kirjan kustantaja on Nemo.
Tekijöistä Sakke Yrjölä on graafikko ja kuvittaja, ja hän saalisti kuvitusta varten kaloja eri puolilta Suomea. Hannu Lehtonen on Helsingin yliopiston kalataloustieteen professori, ja Kari Nyberg on työskennellyt Helsingin yliopistossa tutkijana ja opettajana.
Suurikokoinen kirja on tunnistusopas, mutta samalla siinä kerrotaan, miten kutakin lajia voi käyttää ruoanlaitossa. Niiden ohella kirjassa on artikkeleita muun muassa kalojen elinympäristöistä, iästä ja kasvusta, lisääntymisestä. Kirjan lopussa on sanasto ja käsitteet sekä paikkakunta- ja lajihakemisto.
Arviot.
"Suomen kalat" -teos on saanut kauttaaltaan myönteiset arviot. Jouni Tikkanen Suomen Luonto -lehdessä arvioi, että teoksesta muodostuu klassikko, ja Jukka Ruukki (Helsingin Sanomat) vertaa sitä sadan vuoden takaisiin klassikkokuviin Wilhelm von Wrightin teoksessa "Skandinaviens fiskar" ja Gösta Sundmanin teoksessa "Finlands fiskar". 
Erityistä huomiota moni arvioija kiinnittääkin juuri kirjan kuvitukseen. Esimerkiksi Ann-Mari Rannikko (Turun Sanomat) kirjoittaa: ”Yrjölän lajikuvitus on poikkeuksellinen: selkeitä piirroskuvia, jotka lähentelevät valokuvan tarkkuutta.” Vapaa-ajan kalastaja -lehden arviossa kiitetään: ”Teos on sisältönsä lisäksi onnistunut upeasti myös kuvituksensa ja piirrostensa osalta, minkä ansiosta se tarjoaa lukijalleen poikkeuksellisen näyttävän ja kokonaisvaltaisen elämyksen sekä samalla tietopaketin vesiemme kaloista.”
Sami Saarinen (salibandyn pelaaja)

Sami Saarinen (s. 17. maaliskuuta 1989) on suomalainen salibandyn pelaaja. Laitahyökkääjänä pelaava Saarinen saavutti Salibandyliigassa pelaavan TPS:n riveissä SM-hopeaa. Saarinen on pelannut myös Sveitsissä Floorball Thurgaussa saavuttaen liiganousun sekä Grasshopper Club Zürichissä saavuttaen Sveitsin Cup-mestaruuden. Saarinen on edustanut seurajoukkueista myös Trackersiä ja ruotsalaista Onyx Innebandyä. Koronaviruspandemian aikana Saarinen pelasi kevään 2021 lainalla sveitsiläisessä UHC Waldkirch-St. Gallenissa.
Saarinen pelasi Suomessa (Salibandyliiga ja Fliiga) 246 ottelua tehden 178 pistettä. Saarinen pelasi myös 84 ottelua Divarissa tehden 162 tehopistettä. Kaudella 2012–2013 Saarinen voitti Divarin pistepörssin 79 pisteellä. Sveitsissä vuonna 2007 järjestetyissä nuorten MM-kisoissa Saarinen edusti Suomea saavuttaen MM-pronssia. Vuonna 2021 Saarinen toimi Steelersin miesten F-liiga-joukkueen väliaikaisena päävalmentajana.
Saarisen serkku on jääkiekkoilija Juuso Vainio.
Remo Fischer

Remo Fischer (s. 13. elokuuta 1981 Bäretswil, Zürichin kantoni, Sveitsi) on sveitsiläinen maastohiihtäjä.
Fischer sijoittui Torinon olympialaisissa 2006 seitsemänneksi 4 × 10 kilometrin viestissä. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli viidestoista 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. MM-kilpailuissa hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on kuudestoista sija 15 kilometrillä Oberstdorfissa 2005. Parisprintissä hän on ollut kahdestoista Sapporossa 2007 ja 4 × 10 kilometrin viestissä seitsemäs Liberecissä 2009. 
Fischer kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Davosissa joulukuussa 2002. Ensimmäisen pistesijansa hän sai oltuaan 23:s Ramsaun 30 kilometrin kilpailussa joulukuussa 2004. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan viides Davosin 15 kilometrin kilpailussa helmikuussa 2007. Hänen toistaiseksi ainoa henkilökohtaisen kilpailun palkintosijansa on kolmas tila Oslon 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa maaliskuussa 2008. Hän kuului 4 × 10 kilometrin maailmancup-viestin voittaneeseen Sveitsin joukkueeseen La Clusaz'ssa joulukuussa 2010.
Gran

Gran on Norjan kunta Innlandetin läänissä. Kunnan rajanaapureita ovat pohjoisessa Søndre Land ja Vestre Toten, idässä Hurdal ja Nannestad, etelässä Lunner ja Jevnaker sekä lännessä Ringerike. Granin kunta perustettiin vuonna 1962 yhdistämällä aiemmat Granin ja Brandbun kunnat.
Kunnan taajamia ovat Gran/Ringstad ja Brandbu/Jaren. Hallintokeskus on Jarenissa. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 13 568 asukasta.
Media.
Paikallislehti "Hadeland" ilmestyy kolmesti viikossa.
Nähtävyyksiä.
Granissa sijaitsee ulkoilmamuseo Hadeland Folkemuseum, johon on kerätty noin kolmekymmentä vanhaa rakennusta Hadelandin alueelta.
Arnold on rautaa

Arnold on rautaa () on yhdysvaltalainen vuonna 1977 valmistunut kehonrakennuksesta kertova osittain kuvitteellinen dokumenttielokuva, jossa juonen kannalta tärkeimmissä rooleissa ovat Arnold Schwarzenegger, Lou Ferrigno ja Franco Columbu. Elokuvalle tehtiin vuonna 1985 jatko-osa "Pumping Iron II: The Women", joka keskittyy naisten kehonrakennukseen.
Juoni.
Elokuvassa seurataan pääsääntöisesti eri kehonrakentajien valmistautumista vuoden 1975 kehonrakennuskilpailuihin. Elokuvan sivujuonessa viisi kertaa Mr. Olympian voittanut Arnold Schwarzenegger kilpailee toista kehonrakentajaa Lou Ferrignoa vastaan, joka on juuri siirtymässä amatööritasolta ammattikilpailuihin mukaan.
Lou Ferrignon haave Mr. Olympia -tittelistä on kalvanut hänen mieltään kauan, ja nyt hän haluaa voittaa Arnold Schwarzeneggerin maailman suurimmassa kehonrakennuskilpailussa ja katkaista tämän voittoputken keinolla millä hyvänsä.
Schwarzeneggerin ystävä Franco Columbu, joka on moninkertainen kevyen sarjan Mr. Olympia -voittaja, juonittelee myös päihittääkseen Arnoldin tulevana vuonna.
Kovista ponnisteluista huolimatta Ferrigno ei onnistu lopussa voittamaan raskaansarjankilpailussa Schwarzeneggeria vaan sijoittuu kolmanneksi Serge Nubret’n sijoittuessa toiseksi.
Sivussa Franco Columbu voittaa kevyen sarjan kilpailun ja haastaa raskaansarjan voittajan Schwarzeneggerin kokonaiskilpailuun samassa paikassa, ja häviää saadessaan vähemmän pisteitä kisassa.
Elokuvan loppukohtauksessa Schwarzenegger juhlii Lou Ferrignon syntymäpäiväjuhlissa sovussa ja polttaa savuketta sohvalla. Iloa varjostaa kuitenkin Arnoldin vastikään saama tieto isoäitinsä syövästä.
Babylonian uskonto

Babylonian uskonto on muinaisessa Mesopotamiassa pääasiassa babylonialaisten piirissä vaikuttanut uskonto. Useiden tutkijoiden mielestä uskontoa pitäisi kutsua nimellä Assyro-Babylonialainen uskonto, sillä uskontoa harjoittivat myös assyrialaiset miltei identtisesti. Uskonto sisälsi sekä sumerilaisia että seemiläisiä piirteitä.
Historia.
Babylonialaisten valloittaessa Sumerin, omaksui babylonialainen eliitti sumerin kielen ja sumerien uskonnon, joka kehittyi myöhemmin omaksi sumerilaisia piirteitä sisältäneeksi uskonnoksi. Muun muassa sumeri säilytti asemansa uskonnollisena kielenä ja osaa sumerilaisista jumalista palvottiin edelleen, tosin akkadilaisilla nimillä. 1300-luvulla eaa. akkadin kieli syrjäytti sumerin uskonnollisena kielenä samoihin aikoihin kuin akkadinkielinen babylonialainen kirjallisuus kanonisoitiin.
Babylonialainen uskonto levisi myös Assyriaan, jossa se sai omia erityispiirteitään, kuten joidenkin länsiseemiläisten uskomusten omaksuminen ja Assurin ottaminen pääjumalaksi. Assyriassa uskonto kehittyi polyteismista vähitellen henoteismiksi. Uskontoa harjoitettiin 200-luvulle saakka, jolloin Mesopotamia kristillistyi.
Jumalia.
Assurbanipalin kirjastosta on löydetty mainintoja 2 500 jumalasta, ja tutkijat tuntevat yhteensä yli 3 000 babylonialaista jumalaa.
Niilintilapia

 
Niilintilapia ("Oreochromis niloticus") on afrikkalaista alkuperää oleva kirjoahventen heimon kalalaji, joka on kalanviljelyn tärkeimpiä kohteita maailmassa.
Ulkonäkö.
Niilintilapia on nopeakasvuinen kala ja se voi kasvaa jopa 60 cm pitkäksi ja nelikiloiseksi, mutta kaupattava kala on paljon pienempää. Kalassa on hopeanvihertävä sävy ja siinä on tummempia poikkiraitoja. Pyrstössä on myös poikittaisraidoitus.
Levinneisyys.
Laji on alkujaan laajalle levinnyt Afrikassa makeissa ja murtovesissä. Se esiintyy Niilin alajuoksulla sekä Jebel- ja Marrajoissa ja myös Israelin Välimereen laskevissa joissa. Samoin se elää Länsi-Afrikassa Nigerin, Benuen, Voltan, Gambian, Senegalin ja Tšadjärven vesistöissä. Lisäksi se esiintyy muualla ihmisen siirtämänä. Kalanviljelyssä käytettyinä kantoina niilintilapia esiintyy laajasti paitsi halki Afrikan myös muilla mantereilla, erityisesti itäisessä Aasiassa. 
Kalanviljely ja kalastus.
Niilintilapiaa tuotetaan allaskasvatuksessa suuria määriä, ja tilapiat ovat karpin ja lohen sukuisten kalojen ohella maailmanlaajuisesti tärkeimpiä kalanviljelyssä tuotettuja viljelykaloja. Niilintilapian viljelyä on harjoitettu jo muinaisessa Egyptissä yli 4000 vuotta sitten. Niilintilapiaa vietiin viljelykalaksi Afrikan ulkopuolelle etenkin Itä-Aasiaan 1960-luvulta lähtien, sitten Amerikkaan. Aluksi tuotannossa oli vaikeuksia, mutta viljelytekniikan kehittyessä tuotanto lähti eksponentiaaliseen kasvuun noin vuodesta 1980 lähtien.
Niilintilapian kasvatukseen on kehitetty monia erilaisia viljelykantoja. Niilintilapian ohella kasvatetaan useita muita tilapialajeja. Niilintilapia myös hybridisoituu joidenkin muiden kirjoahventen kanssa ja risteymäkantoja käytetään viljelyssä.
Niilintilapian koiraat ovat naaraita huomattavasti nopeakasvuisempia. Tämän vuoksi viljelyssä käytetään pelkistä koiraista koostuvia kasvatuseriä. Tähän päästään hormonikäsittelyllä, jolla kehittyvien yksilöiden sukupuoli voidaan muuttaa kun ne ovat vielä noin senttimetrin pituisia. Myös tietyt risteytytykset kuten "Oreochromis niloticus" x "O. aureus" tuottavat käytännössä vain koirasjälkeläisiä.
Vuoteen 2012 tultaessa viljellyn niilintilapian tuotanto on yli kolme miljoonaa tonnia vuosittain. Tuotantoa ei kuitenkaan kaikissa maissa ole kattavasti tilastoitu. Noin puolet viljellystä niilintilapiasta tuotetaan Kiinassa, muita kärkimaita ovat Filippiinit ja Thaimaa, Indonesia, sekä Laos, Costa Rica, Ecuador, Kolumbia ja Honduras. Kalastamalla pyydetään vuosittain noin 200 000 tonnia niilintilapiaa, suurimpia pyyntimaita ovat Egypti ja Thaimaa.
Elokuvavuosi 2011

Elokuvavuosi 2011 käsittelee vuoden 2011 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia. Suomessa tuotettiin tuona vuonna 29 elokuvaa. 
Katsotuimmat elokuvat.
Nämä elokuvat olivat Suomen kymmenen katsotuinta vuonna 2011:
19.–23. – Alkuperäiskansojen elokuvafestivaali Skábmagovat järjestettiin 13. kerran Inarissa
20.–30. – Sundance-elokuvafestivaalit 28. kerran
6.2 – Jussi-gaala 2011 tapahtuman voittajat julistetaan
10.–20. – Berliinin elokuvajuhlat 61. kerran
27. 83. Oscar-gaala
9.–13. – Tampereen 41. lyhytelokuvajuhlat
1.–3. – Night Visions teemana ”BACK TO BASICS 2011”. Helsinkiläinen elokuvafestivaali
11.–22. – Cannesin 64. elokuvajuhlat
15.–19. – Midnight Sun Festifal – Sodankylän elokuvajuhlat
6.–16. – Sitgesin fantasia- ja kauhuelokuvajuhlat
Omena putoaa...

Omena putoaa... on Valentin Vaalan ohjaama suomalainen mustavalkoinen komediaelokuva vuodelta 1952. Se perustuu Mika Waltarin "Omena putoaa" -näytelmään. Elokuva palkittiin viidellä Jussilla. Pääosia esittävät Toini Vartiainen ja Tauno Palo. Elokuvan ensi-ilta oli 26. syyskuuta 1952.
Taustaa.
Elokuvan käsikirjoitus perustuu Mika Waltarin näytelmään "Omena putoaa", joka sai ensi-iltansa Kansallisteatterissa 1947. Waltari ei ollut ensin halukas tekemään näytelmästään elokuvasovitusta, mutta suostui lopulta ohjaajan pyyntöihin, Panu Rajalan mukaan lähinnä taloudellisista syistä. Käsikirjoittajaryhmässä olivat Waltarin lisäksi ohjaaja Vaala ja Usko Kemppi.
Waltari oli omistanut näytelmän mäyräkoiralleen Tiukulle, jota hän nimitti ”uskollisimmaksi ja hartaimmaksi ystäväkseen”. Waltari näyttäytyy elokuvassa cameoroolissa mäyräkoiraa taluttamassa. Rajala arvelee Waltarin suostuneen rooliin siksi, että hän oli ihastunut Ilonaa näyttelevään Toini Vartiaiseen.
Tapahtumaympäristöt.
Elokuva perustuu Waltarin näytelmään, mutta siinä on myös muutamia eroja. Näytelmän tapahtumapaikka on Jonssonien asunto, mutta elokuvassa tapahtumaympäristönä on useita paikkoja. Alussa on kymmenen minuutin prologi, jossa näkyy teollisuusneuvos Österbergin liikepalatsi ja hänen yksinäisyytensä ja terveyshuolensa. Sitten seuraa Ilonan hukuttautumisnäytös, joka näytelmässä tulee esiin vain kerrottuna. Näytelmässä Jonssonit huijaavat johtaja Judasta, jonka tilalla elokuvassa on kilpaileva rikollisliiga. Ilonan poikaystävä Usko on poistettu, ja Ilona rakastuu hänen sijastaan Ventti-Villeen. Lopussa on vielä teollisuusneuvoksen kotona kuvattu illalliskohtaus, jota ei ole näytelmässä.
Arviot.
Aikalaisarvioissa Vaalaa luonnehdittiin kansainvälisen tason ohjaajaksi, käsikirjoitusta pidettiin Waltarin parhaana ja erityisesti dialogia hyvin elokuvaan luontuvana. 
Rajalan mukaan Vaalan elokuvaa on pidetty harvinaisen onnistuneena näytelmän elokuvasovituksena, mutta hänen mielestään se on silti liian alleviivaavana ja osoittelevana ”hyvän komedian vesitys”. Rajala pitää erityisesti epäonnistuneena ratkaisuna Ilonan ja Ventti-Villen suhdetta, joka tuhoaa jälkimmäisen henkilöhahmon.
Televisioesityksen yhteydessä esitetyn arvion mukaan komedia toimii hauskan tyyppigallerian varassa, eikä se pääse irti teatteritaustastaan. Kokonaisuutena sitä luonnehditaan pikkunäppäräksi. Tauno Palo, joka esitti rikostoveria teatterissakin, on saanut luonnehdinnan valloittava.
Palkinnot.
Elokuva sai vuonna 1952 viisi Jussi-palkintoa:
ARA La Argentina (1937)

ARA La Argentina (runkonumero C3) oli Argentiinan laivaston risteilijä, joka tilattiin Vickers Armstrongin telakalta Britanniasta kadettien koululaivaksi, missä tehtävässä alus korvasi vanhentuneen "ARA Presidente Sarmienton". 
Suunnittelu ja valmistus.
Alus pohjautui Arethusa-luokan piirustuksiin, joihin tehtiin tilaajan edellyttämät muutokset. Muutoksista merkittävin olivat majoitustilat 60 kadetille. Aluksen aseistus oli merkittävästi vahvempi kuin Arethusa-luokan alukset 45 elevaation omaavine kuuden tuuman Mk W kolmoistykkitorneineen. Aluksen ilmatorjunta-aseistus oli aikanaan erittäin vahva neljine nelituumaisineen (50 pituuskaliiperin Vickers Mk P), joilla oli 90 asteen korotuskulma. Kevyt ilmatorjunta-aseistus koostui kahdestatoista Vickersin valmistamasta ilmajäähdytteisestä tuuman konekivääristä, jotka oli asennettu pareittain. Konekiväärien ammukset painoivat 250 grammaa. Risteilijälle asennettiin torpedoputket sekä lentokoneen tarvitsemat tilat ja järjestelmät niin, että alus kykeni operoimaan yhdellä Supermarine Walrus -lentoveneellä.
Aluksen tilausvaltuutus vahvistettiin 29. syyskuuta 1934 annetulla lailla. Se tilattiin 31. heinäkuuta 1935 budjetiksi varatun 6 miljoonan kultapeson mukaisena. Köli laskettiin 11. tammikuuta 1936. Alus laskettiin vesille 16. maaliskuuta seuraavana vuonna ja valmistui vasta 31. tammikuuta 1939 Kuninkaallisen laivaston varustamisen aiheutettua viivettä.
Palvelus.
Alus lähti Britteinsaarilta Gravesendistä 12. helmikuuta 1939 ja se saapui 2. maaliskuuta La Platan laivastotukikohtaan, jossa se otettiin virallisesti palvelukseen 12. huhtikuuta. Alus teki useita koulutuspurjehduksia ennen toisen maailmansodan puhkeamista. Se sijoitettiin tammikuussa 1941 Argentiinan risteilijälaivueeseen valvomaan maan puolueettomuutta. Alus palasi koululaivaksi 1946.
Sodan jälkeen alus jatkoi koulutuspurjehduksiaan. Se muun muassa kuljetti Isabella Peronia hänen Euroopan kiertomatkallaan Italiassa ja Espanjassa 1947. Vuonna 1950 aluksen katapultti poistettiin ja neljä nelituumaista ilmatorjuntatykkiä korvattiin kahdella neliputkisella ja neljällä yksiputkisella 40 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Tykistön vaihto ja tutkavarustuksen lisääminen lisäsivät uppoumaa yli 8 500 tonniin.
Koululaivaksi luokiteltu alus luokiteltiin 1951 uudelleen risteilijäksi ja palautettiin koululaivaksi 1961. Aluksen aseistus riisuttiin 1970. Se poistettiin palveluksesta 1972 ja romutettiin pari vuotta myöhemmin.
Nyrkkeilyn sarja 63,5 kg kesäolympialaisissa 1952

Nyrkkeilyn 63,5 kg sarjaan Helsingin olympiakisoissa osallistui 28 nyrkkeilijää, joista jokainen edusti eri kansakuntaa. Ottelut käytiin 28. heinäkuuta – 2. elokuuta. 
Sarjan voitti Yhdysvaltain Charles "Chuck" Adkins, joka oli Yhdysvaltain olympiakatsastuksissa hävinnyt Joe Reynoldsille, mutta selvinnyt lopulta kisoihin vahvempien näyttöjensä perusteella.
E2-tutkimus

E2 Tutkimus on tutkimuslaitos, joka palvelee järjestöjä, yrityksiä, poliittista päätöksentekoa ja mediaa. Sitä pitää yllä Edistysmielisen tutkimuksen yhdistys ry, joka on perustettu 2006. 
E2 oli aikaisemmin ajatuspaja. E2 Tutkimuksen rahoitus tulee hankkeista ja asiakastöistä. Yhdistys on perustanut myös E2 Tutkimus Oy:n.
Mirja Castrén

Mirja Marketta Castrén (o.s. "Melkas", 15. marraskuuta 1930 Keuruu – 4. lokakuuta 2014) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli asuntoja, asuntoalueita, kirkkoja, seurakuntakeskuksia ja liikerakennuksia. Hän myös tutki aurinkoenergian käyttöä toimisto- ja asuinrakennuksissa.
Castrén kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1949 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1956. Hän työskenteli suunnittelijana arkkitehtitoimisto Elli Borgin palveluksessa 1952–1954, arkkitehtitoimisto Aarne Hytönen &amp; Risto-Veikko Luukkosen palveluksessa 1954–1958, arkkitehtitoimisto Mirja ja Heikki Castrénin osakkaana 1960–1963, arkkitehtitoimisto Viljo Revell &amp; Co:n osakkaana 1964, arkkitehtitoimisto Heikki Castrén &amp; Co:n osakkaana 1965, arkkitehtitoimisto Castrén–Jauhiainen–Nuuttilan osakkaana 1972–1977 ja arkkitehtitoimisto CJN Oy:n osakkaana 1977–1989.
Mirja Castrénin puoliso oli vuodesta 1953 arkkitehti Heikki Castrén (1929–1980).
Kutiini

Kutiini () on kasvin päällysketon solujen erittämä seos, josta muodostuu kasvin pintakelmu eli kutikula. Seos sisältää useiden rasvahappojen hapettumis- ja kondensoitumistuloksia, joista muodostuu vaikealiukoinen, kompleksinen aine. Tämä lahonkestävä orgaaninen polymeeri muistuttaa rakenteeltaan suberiinia eli korkkiainetta. Kutiinin ansiosta kasvien lehtien kokoonpuristuneita kutikulan jäänteitä on säilynyt fossiloituneina siluurikaudelta.
Bariumbromidi

Bariumbromidi (BaBr2) on barium- ja bromidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään pääasiassa muiden yhdisteiden valmistamiseen ja valokuvauksessa. Muiden vesiliukoisten bariumyhdisteiden kaltaisesti myös bariumbromidi on myrkyllistä.
Valmistus.
Bariumbromidia valmistetaan bariumsulfidin tai bariumkarbonaatin ja vetybromidin reaktiolla. 
BaS + 2 HBr → BaBr2 + H2S
BaCO3 + 2 HBr → BaBr2 + H2O + CO2
Näin saatava bariumbromidi on usein kidevedellisessä muodossaan dihydraattina BaBr2·2H2O, josta kidevesi poistuu, kun se kuumennetaan 120 °C:n lämpötilaan.
Käyttö.
Bariumbromidia käytetään valmistettaessa muita bariumyhdisteitä, valokuvauksessa, loisteaineiden valmistuksessa, esimerkiksi europium(III)bromidin valmistuksessa. Yhdistettä käytetään myös hyvin infrapunasäteilyä johtavissa laseissa ja kiteytymiskeskuksina ylikylläisissä kalsiumbromidiliuoksissa. Bariumbromidia on käytetty myös radiumin eristämiseen, koska radium saostuu yhdessä bariumbromidin kanssa fraktioivalla kiteytyksellä.
Nico Müller

Nico Sebastian Müller (s. 25. helmikuuta 1992 Thun) on sveitsiläinen autourheilija. Nykyään hän ajaa Formula E -sarjassa Andretti -tallissa ja FIA World Endurance Championship -sarjassa Peugeot Sportilla.
Ura.
Müller aloitti urheilu-uransa karting-sarjoissa vuonna 2004. Seuraavana vuonna hän sijoittui kuudenneksi Sveitsin Bridgestone Cupin ICA Junior -luokassa. Vuonna 2006 hän sijoittui kolmanneksi samaisessa luokassa ollen paras tulokas Sveitsin juniorimestaruussarjassa. Vuonna 2007 Müller voitti Sveitsin Bridgestone Cupin KF3-luokassa yhden pisteen turvin sijoittuen viidenneksi Sveitsin KF3-mestaruussarjassa.
Vuonna 2008 Müller siirtyi isompiin sarjoihin kilpaillen Formula Renault 2.0 -sarjassa Jenzer Motorsport -tallissa. Hän sijoittui myös kolmanneksi Formula Renault -talvisarjassa kahdella palkintosijallaan. Ensimmäisenä vuonnaan pääsarjassa hän sijoittui viidenneksi yhdellä voitollaan ja seuraavana vuonna voitti sarjan mestaruuden ylivoimaisesti ollen palkintokorokkeella kauden kaikissa 12 kilpailussa voittaen niistä yhdeksän. Samana vuonna Müller testasi Formula Renault 3.5 -luokan autoa ja ajoi testisessioita International Formula Master -sarjan autolla. Vuonna 2010 Müller siirtyi GP3-sarjaan kilpaillen niin ikään Jenzer-tallissa. Hän voitti kaudella kaksi kilpailua sijoittuen pisteissä kolmanneksi. Müller jatkoi GP3-sarjassa kaudella 2011. Hän voitti yhden kilpailun ja otti 2 kolmossijaa. Hän sijoittui sarjan neljänneksi. 
Vuonna 2012 Müller siirtyi World Series by Renault-sarjaan. Hän ajoi kauden aikana kerran palkintokorokkeelle ja sijoittui lopulta sarjan yhdeksänneksi. Vuonna 2013 Müller jatkoi samassa sarjassa. Hän ajoi voittoon Monacon kilpailussa. Hän voitti myös sateisen Hungaroringin viikonlopun ensimmäisen kilpailun ja sijoittui kauden loppupisteissä sarjan viidenneksi. Vuonna 2014 Müller siirtyi DTM-sarjaan. Parhaimillaan hän sijoittui sarjassa toiseksi vuosina 2019 ja 2020.
Vuonna 2015 Müller oli mukana voittamassa Nürburgringin 24 tunnin ajoa.
Tall Poppy Syndrome

Tall Poppy Syndrome on norjalaisen Leprous-yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2009. Albumin julkaisun myötä Leprous oli kuukauden mittaisella Euroopan-kiertueella ruotsalaisyhtye Therionin lämmittely-yhtyeenä.
Nauhoitus.
Leprous päätti nauhoittaa albuminsa kotimaansa Norjan sijaan Ruotsissa siitä syystä, että sieltä löytyi enemmän heidän musiikkityyliinsä sopivia studioita. Myös tuottajaksi löytyi ruotsalainen Scar Symmetryn sekä Carnal Forgen kitaristi Jonas Kjellgren. Ennen studioon astumista yhtye oli jo säveltänyt ja harjoitellut albumin sisällön huolellisesti, joten nauhoittamisessa saatettiin keskittyä vain soittamiseen. Nauhoitukset alkoivat rumpujen äänityksellä Peter Tágtgrenin The Abyss-studiossa. Muut soittimet ja laulu nauhoitettiin Black Lounge Studiossa lukuun ottamatta bassoraitoja, jotka Leprouksen basisti Halvor Strand äänitti kotistudiossaan Norjassa. Nauhoitukset suoritettiin elokuussa 2008 ja ne kestivät yhteensä kolme viikkoa.
Kappaleet.
Musiikin on säveltänyt Leprous, sanat ovat kirjoittaneet Halvor Strand ja Tor Oddmund Suhrke.
Live from the Jungle

Guns N' Roses, joka tunnetaan myös nimellä Live from the Jungle, on rock-yhtye Guns N' Rosesin vuonna 1988 vain Japanissa julkaistu EP. Suurin osa kappaleista on äänitetty The Marquee Clubilla.
Kappaleet.
"Move to the City" on sama versio kuin Live Like a Suicidella. "Sweet Child O 'Mine" on sama versio kuin Appetite for Destructionilla.
Óthrys

Óthrys (; transl. myös "Óthris") eli Óthri (Όθρη), antiikin Othrys (), on vuori Keski-Kreikassa. Sen korkeus on 1 726 metriä.
Óthrys sijaitsee Fthiotiin alueyksikön koillisosassa ja Magnesian alueyksikön eteläosassa linnuntietä noin 27 kilometriä itäkoilliseen Lamíasta ja noin 44 kilometriä lounaaseen Vóloksesta.
Kreikkalaisessa mytologiassa Óthrys oli titaanien linnoitus, siinä missä olympolaiset jumalat pitivät tukikohtanaan noin 130 kilometriä pohjoisempana sijaitsevaa Ólymposvuorta. Óthrys lyötiin titanomakhian aikana ja tuhottiin täysin maan tasalle niin ettei sitä voitaisi ikinä korjata. Vuoreen yhdistettiin oreadi- tai najadi-nymfi nimeltä Othreis.
Tina Majorino

Albertina Marie ”Tina” Majorino (s. 7. helmikuuta 1985 Westlake, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi lapsinäyttelijänä elokuvissa "Andre", "Kun mies löytää naisen" ja "Waterworld". Majorino jätti uransa vuonna 1999, mutta palasi näyttelemisen pariin vuonna 2004 elokuvassa "Dynamiitti Napoleon". Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa "Veronica Mars", "Big Love" ja "Greyn anatomia".
Ura.
Tina Majorino aloitti uransa lapsinäyttelijänä. Hän esiintyi televisiosarjassa "Camp Wilder" vuosina 1992–1993. Majorino näytteli elokuvissa "Andre", "Corrina – rakkauden laulu", "Kun mies löytää naisen" ja "Waterworld". Hän oli kolmesti ehdolla Young Artist Award -palkinnon saajaksi. Vuonna 1999 Majorino esiintyi pääosassa televisioelokuvassa "Liisa ihmemaassa". Elokuvan ilmestyttyä hän jätti elokuvauransa.
Majorino palasi näyttelijäntyöhön vuonna 2004 ja esiintyi Cindy ”Mac” Mackenzien roolissa televisiosarjassa "Veronica Mars" vuoteen 2007. Hän esitti Debiä elokuvassa "Dynamiitti Napoleon". Majorino oli mukana sarjassa "Big Love" vuosina 2006–2011. Vuonna 2010 hän esiintyi pääosassa Pinkin musiikkivideossa "Fuckin' Perfect". Vuonna 2012 hän esitti vampyyria "True Blood" -sarjassa ja palasi Debin rooliin "Dynamiitti Napoleon" -elokuvan animoidussa televisioversiossa "Napoleon Dynamite".
Majorino näytteli Heather Brooksia sairaalasarjassa "Greyn anatomia". Majorino näytteli vuonna 2014 yhtä pääroolia rikossarjassa "Legends". Hän on vieraillut televisiosarjoissa "Bones", "Castle" ja "Ilman johtolankaa".
Annika Poijärvi

Annika Poijärvi (s. 16. huhtikuuta 1985 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, joka on työskennellyt Suomen Kansallis­teatterissa vuodesta 2016 alkaen. Teatteri­töiden lisäksi hänet tunnetaan televisio­töistään, kuten viihde­ohjelmasta Luojan kiitos!, televisio­sarjoista "Down­shiftaajat", "Punainen Kolmio" ja "Heroes of the Baltic Sea", elokuvasta "Virginie" (2009) ja mini­sarjasta "Tauno Tukevan sota" (2010). Hän on esiintynyt internet­varaus­sivusto Trivagon televisio­mainoksissa.
Ura.
Poijärvi valmistui vuonna 2010 Teatteri­korkea­koulusta teatteri­taiteen maisteriksi.
Hän on ollut Teatteri Nirvanan jäsen vuodesta 2008, jonka tuotannoissa hänellä on ollut roolit teoksissa "Nevermind – Tarinoita nuoruudesta", "Paratiisi" ja "Madonna". "Paratiisi" sai kunnia­maininnan teatteri­alan järjestöjen vuotuisessa Thalia-gaalassa 2011. Poi­järvi on kuulunut improvisaatioteatteri Stella Polariksen ryhmään vuodesta 2012. Poi­järvi on työskennellyt freelancer­näyttelijänä muun muassa Ryhmäteatterin näytelmissä "Euroopan taivaan alla", "Ronja ryövärin­tytär" ja "Peter Pan", sekä Kokkolan kaupunginteatterin näytelmässä "Lokki" ja KokoTeatterissa esitetyssä vapaan ryhmän esityksessä "Pop Slut". Poi­järvi on myös toteuttanut esitykset "Vauva­suihku" ja "Taapero­suihku" yhdessä näyttelijä Saara Kotka­niemen kanssa. Hän on esiintynyt muun muassa esityksissä "Juuri­hoito", "Arktinen hysteria" ja "Mestari ja Margarita".
Yksityiselämä.
Poijärvi oli avio­liitossa näyttelijä ja tanssija Riku Niemisen kanssa. He jättivät avio­erohakemuksen Helsingin käräjä­oikeuteen joulu­kuussa 2019. Heillä on kaksi lasta.
Osa minusta

Osa minusta on suomalaislaulaja Kari Tapion yhdeksäs studioalbumi vuodelta 1986. Albumin sovitti ja tuotti Tapion luottomies Kaj Westerlund. Levy sisältää suurimmilta osin suomalaisia sävelmiä, mutta mukana on myös ulkomaisia käännöskappaleita.
Scandia julkaisi albumin vinyylilevynä ja C-kasettina vuonna 1986.
Tietoa kappaleista.
Levyn avausraitana toimii levyn vanhin käännöskappale ”Portugalin huhtikuu”, jonka Olavi Virta levytti jo vuonna 1953. ”Mua paina syleilyys” on romanttinen balladi, jonka on säveltänyt Veikko Samuli ja sanoittanut Juha Vainio. Kappaleessa keskeisenä instrumenttina on klarinetti, jota soittaa Reijo Lehtovirta. Sauvo Puhtila käänsi avausraidan lisäksi myös kappaleen ”Johnny, mua muistathan”, jonka monet suomalaisartistit ovat tulkinneet vuosien varrella. Westerlundin sovituksessa syntetisaattorit, sähköbasso sekä rummut luovat 1980-luvun äänimaisemaa. Mukana on myös kolme kitaristia (Juha Björninen, Janne Louhivuori, Jarmo Nikku). Vuonna 2007 menehtynyt sovittaja Nacke Johansson sävelsi levylle kappaleen ”Paljon voit miehestä pelastaa. Johanssonin ura alkoi Musiikki-Fazerilla jo 1960-luvulla. ”Auta tää yö kestämään” on käännöskappale laulaja-lauluntekijä Kris Kristoffersonin kappaleesta ”Help Me Make it Through the Night”. Hitaan countryballadin ovat tulkinneet vuosien varrella muun muassa Elvis Presley ja Bryan Ferry. A-puolen päättävä Michael Kujawan sävellys ”Osa minusta unohtui eiliseen” hyödyntää syntetisaattoreita ja ujeltavaa sähkökitaraa sovituksessaan.
B-puolen avausraitana toimii Kari Kuuvan tekemä ”Yksinäisten pysäkki”, johon syntetisaattorit luovat dramaattisuutta. ”Elämäni nainen” on Westerlundin säveltämä ja Keijo Laitisen sanoittama beat-iskelmä. Kappaleessa keskeisenä osana ovat Björnisen, Louhivuoren ja Peter Lerchen kitarat. Raimo Henrikssonin sävellyksen ”Rakkauden muistomerkki” sanoitti Lauri Jauhiainen, jonka kynästä on peräisin yli 800 kappaletta. Henriksson on toiminut jo 1960-luvun alusta muusikko- ja tuotantoalalla musiikin parissa. ”Kosketa katseella” on Jukka Koiviston säveltämä kappale. Koivisto on säveltänyt satoja kappaletta ja miehen ensimmäinen menestys tuli Marion Rungin ”Riviera”-kappaleen menestyessä Interviisuissa. ”Luotan rakkauteen” on Vainion sanoittama rakkausaiheinen kappale, jonka on säveltänyt ja sovittanut Jori Sivonen. Sivonen soittaa myös kappaleen syntetisaattoritaustat. Albumin päättää ”Kulkurin kyyneleet”, joka on käännöskappale näyttelijä Lorenzo Lamasin tulkitsemasta ”Fools Like Me” -kappaleesta. Lamas lauloi kappaleen vuoden 1984 elokuvaan "Body Rock". Kappaleen käännöksestä vastaa Raul Reiman ja Westerlundin sovitus on hyvin syntetisaattoripitoinen.
Kappaleet.
B-puoli.
Lähteet:
Tekijät.
Muusikot.
Lähde:
Tuotanto.
Lähteet:
Svenskt Näringsliv

Svenskt Näringsliv (Ruotsin elinkeinoelämän keskusliitto) on ruotsalainen työnantajajärjestö, joka edustaa yrityksiä. Sen toimitilat ovat Näringslivets husissa Tukholman Östermalmilla. Järjestö muodostettiin maaliskuussa 2001 yhdistämällä Sveriges Industriförbund (Ruotsin teollisuusliitto) ja Svenska Arbetsgivareföreningen (Ruotsin työnantajayhdistys). Järjestöön kuuluu 50 jäsenjärjestöä, jotka puolestaan edustavat 60 000 jäsenyritystä.
Svenskt Näringsliviä rahoittaa osittain Stiftelsen Fritt Näringsliv -säätiön kautta ajatushautomo Timbro. Svenskt Näringsliv jakaa vuosittain Curt Nicolin -palkintoa ja julkaisee muun muassa lehteä Entreprenör.
Mosaiikkitori

Mosaiikkitori () on aukio Helsingin Vuosaaressa. Sen eteläpuolella sijaitsee kauppakeskus Columbuksen pohjoinen sisäänkäynti ja pohjoispuolella Vuosaaren kulttuurikeskus Vuotalo. Mosaiikkitorin lähellä sijaitsevat myös Vuosaaren metroasema, Vuosaaren bussiasema, Vuosaaren urheilutalo ja Vuosaaren lukio. Mosaiikkitorin alapuolella on pysäköintipaikkoja. Torilla järjestetään myös sunnuntaimarkkinoita.
Ilkivalta.
Mosaiikkitorin alapuolella sijaitseva pysäköintihalli jouduttiin sulkemaan 12. tammikuuta 2011 toistuvan ilkivallan takia. Pysäköintihallissa on mm. poltettu autoja, rikottu paikkoja ja seinät sotkettu graffitein.
Evarts-luokka

Evarts-luokka eli GMT-luokka () oli toisessa maailmansodassa palvellut Yhdysvaltain laivaston saattuehävittäjäluokka. Aluksia tilattiin 105, mutta niistä valmistui ainoastaan 97. Alukset tunnetaan myös nimellä lyhyt runkoinen saattuehävittäjä. Ne palvelivat saattueidensuojaus sekä sukellusveneidentorjuntatehtävissä. 
Luokan nimikkoalus "USS Evarts" laskettiin vesille 7. joulukuuta 1942, mutta luokan ensimmäinen 20. tammikuuta 1943 valmistunut alus luovutettiin Lend-Lease-sopimuksen nojalla Britannian kuninkaalliselle laivastolle nimettynä "HMS Bayntuniksi". Luokan aluksista luovutettiin kaikkiaan 32 Kuninkaalliselle laivastolle, jossa ne muodostivat fregateiksi luokiteltuina Captain-luokan, loppujen 65 palvellessa Yhdysvaltain laivastossa. 
Luokan alusten voimanlähteenä oli General Motors -dieselmoottorit, jotka oli asennettu peräkkäin sähkömoottorien kanssa. Alkuperäisen suunnitelman mukaan kahdeksalla moottorilla olisi saavutettu 24 solmun nopeus, mutta rungon lyhentämiseksi aluksiin asennettiin ainoastaan neljä moottoria. Laivan elementit koottiin ympäri Yhdysvaltoja ja ne ainoastaan kasattiin hitsaamalla kokoamistelakoilla.
Wakefieldin tuomiokirkko

Wakefieldin tuomiokirkko () on Englannin kirkon Wakefieldin hiippakunnan tuomiokirkko. Vanhin osa, pohjoisseinä, on rakennettu noin vuonna 1150 ja viimeisimmät työt saatiin päätökseen 1904.
Kirkon nykyisen ulkonäön merkittävin suunnittelija on George Gilbert Scott, joka piirtämiä merkittäviä kunnostustöitä toteutettiin 1800-luvun jälkipuoliskolla. Hän uusi kirkon tornin pintarakenteen ja lisäsi siihen uuden huipun. Alttaritaulun viimeisteleminen jäi Scottin pojan huoleksi. Vuonna 1888 kirkko kohosi katedraaliksi, ja John Loughborough Pearson sai suunnitella siihen uuden itäsiiven.
Lumenpudottaja

Lumenpudottaja on kattojen lumitilanteen hallinnan ja lumen turvallisen ja hallitun alassaattamisen suorittavasta henkilöstä käytettävä ammattinimike. Lumenpudottajan tehtävänä on erilaisia työvälineitä hyväksi käyttäen turvata kattorakenteiden kunnossa pysyminen poistamalla kattojen päältä ylimääräinen lumi.
Tärkeintä lumenpudottajan työssä on lumen pudottaminen turvallisesti katoilta ja sen jälkeen katolta pudonneen lumenluonti katutasosta. Katoilta pudotetun lumen siirtäminen voidaan tosin joissain tilanteissa ulkoistaa myös ulkopuolisille toimijoille. Nykyään lumenpudotuksen apuvälineiksi on kehitetty erilaisia laitteita, mutta ammattikäytössä perinteinen lapio on usein todettu lumikolan ohella parhaaksi työvälineeksi. Työ vaatii tarkkuutta, tasapainoa ja hyvää fyysistä kuntoa. 
Lumenpudottajan työ on ryhmätyötä, ja ammatissa tapahtuu paljon tapaturmia. Lumenpudottajilta edellytetään valppautta, ripeyttä ja tarkkuutta. Lumenpudottajan työt ovat kausityötä.
Grosse Pointe Blank – Palkkamurhaaja pikkukaupungista

Grosse Pointe Blank – Palkkamurhaaja pikkukaupungista (televisioesityksessä käytetty myös nimeä "Grosse Pointe Blank – palkkamurhaaja pikkukaupungissa") on vuonna 1997 julkaistu George Armitagen ohjaama elokuva. Se on lajityypiltään toiminnallinen musta komedia. Elokuvassa nähdään pääroolissa olevan John Cusackin lisäksi peräti kolme hänen sisarustaan; hänen siskonsa Joan sivuroolissa päähenkilön sihteerinä sekä hänen siskonsa Ann ja veljensä Bill pikkurooleissa.
Tarina.
Palkkamurhaaja Martin Q. Blank (John Cusack) päätyy keikan myötä vanhaan kotikaupunkiinsa Grosse Pointeen, jossa järjestetään samaan aikaan myös luokkakokous.
I/JR 50 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 50:n I Pataljoona (I/JR 50) oli jatkosotaan kesäkuussa 1941 perustettu pataljoona. Pataljoona oli osa 11. divisioonaan kuulunutta JR 50 :tä
Perustaminen.
Pataljoona perustamisesta vastasi Keski-Pohjanmaan sotilaslääniin Sisä-Suomen suojeluskuntapiiri. Pataljoona perustettiin Saarijärven suojeluskuntatalolla pääosin saarijärveläisistä. Poikkeuksen muodosti Pylkönmäen kansakoululla perustettu 3. komppania, jonka henkilöstö oli pääosin pylkönmäkeläisiä. Sen henkilövahvuus oli perustamisen jälkeen 27 upseeria, 135 aliupseeria ja 669 miestä, yhteensä 831. 
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti talvisodan aikaista parempi, mutta siitä huolimatta eivät yksiköt tulleet varustettua kaikin osin määrävahvuuksien mukaisiksi. 
Taistelut.
Pataljoonan sotatie on kuvattu pääosin .
II/JR 50 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 50:n II pataljoona (II/JR 50) oli jatkosotaan kesäkuussa 1941 perustettu pataljoona. Pataljoona oli osa 11. divisioonaan kuulunutta Jalkaväkirykmentti 50 :tä.
Perustaminen.
Pataljoonan perustamisesta vastasi Keski-Pohjanmaan sotilaslääniin Sisä-Suomen suojeluskuntapiirissä. Pataljoona perustettiin Viitasaaren suojeluskuntatalolla viitasaarelaisista täydennettynä pihtiputaalaisilla. Se kuljetettiin lotjilla Keitelettä pitkin Viitasaarelta rykmentin okoontumipaikkalle Suolahteen.
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti talvisodan aikaista parempi, mutta siitä huolimatta eivät yksiköt tulleet varustettua kaikin osin määrävahvuuksien mukaisiksi.
Taistelut.
Pataljoonan sotatie on kuvattu pääosin .
Kickboxer 2

Kickboxer 2 () on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen urheiluelokuva. Se on jatko-osa vuoden 1989 Kickboxerille. Elokuvan on ohjannut Albert Pyun ja käsikirjoittanut David S. Goyer. Pääosissa näyttelivät muun muassa Sasha Mitchell, Peter Boyle, Dennis Chan ja Michel Qissi.
Juoni.
David Sloane on Sloane veljeksistä nuorin, joka pitää yllä veljiensä kuoleman jälkeen Sloanien potkunyrkkeilyn dynastiaa ja heidän perustamaansa harjoitussalia. Rahapula on kuitenkin ajaa salin nurin ja se pakottaa Davidin palaamaan takaisin kehään kahden vuoden tauon jälkeen. Ainut vastus tulee uudesta potkunyrkkeilyn organisaatiosta, jota johtaa Justin Maciah. Raskaansarjan mestariksi julistettu Neil Vargas häviää kuitenkin ottelunsa Davidille, joka herättää vanhan vihollisen Tong Pon huomion. David kuitenkin ehtii ilmoittaa ottelun jälkeen lopettavansa uransa. Tong Pon manageri Sanga palkkaa tämän myötä muutaman roiston polttamaan Sloanen harjoitussalin. Tuhopolton seurauksena he ampuvat Davidia jalkaan ja palon seurauksena pieni poika kuolee tulipalon seurauksena.
Sairaalassa ollessaan Davidin paras oppilas Brian loikkaa Maciahin potkunyrkkeilyn organisaatioon ja ottelee tiensä mestaruusotteluun saakka. David kuntoutuu Kurtin entisen opettajan Xianin avulla, joka on lentänyt Yhdysvaltoihin Thaimaasta. Brian kutsuu Davidin katsomaan otteluaan, joka saa viime hetkellä yllättävän käänteen, kun viime hetkillä Brianin vastustaja vaihdetaan Tong Poksi. Ottelu jää Brianin viimeikseksi, kun Tong Po tappaa hänet kehään. David joutuu hyväksymään Tong Pon haasteen ja ottelee häntä vastaan muinaisen thainyrkkeilyn tapaan, kuten vuosia sitten veljensä Kurt.
Julkaisut.
Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:lle vuonna 2003.
Cray (joki)

Cray on noin 14 kilometriä pitkä joki Englannissa. Se saa alkunsa Lontoossa Bromleyn alueella sijaitsevasta Orpington Pondista ja laskee Darentjokeen, joka puolestaan on Thamesin sivujoki.
Steffen Freund

Steffen Freund (s. 19. tammikuuta 1970 Brandenburg, DDR) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Heinäkuusta 2012 lähtien hän on toiminut Tottenham Hotspurin apulaisvalmentajana.
Freund voitti Saksan riveissä Euroopan-mestaruuden vuonna 1996. Seuratasolla hänen merkittävimmät saavutuksensa tulivat Borussia Dortmundissa.
Ura pelaajana.
Freund oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi yleensä puolustavassa roolissa.
Freund pelasi Saksan maajoukkueessa 21 ottelua vuosina 1995–1998. Hän edusti Saksaa EM-kilpailujen 1996 lisäksi MM-kilpailuissa vuonna 1998.
Freund edusti seuratasolla Saksan demokraattisen tasavallan Oberligassa Stahl Brandenburgia, Saksan liittotasavallan Bundesliigassa Schalkea, Borussia Dortmundia ja Kaiserslauternia sekä Englannin Valioliigassa Tottenham Hotspuria ja Leicester Cityä. Hän saavutti Borussia Dortmundin riveissä kaksi Saksan-mestaruutta sekä Mestarien liigan ja Intercontinental Cupin voitot.
Ura valmentajana.
Peliuransa jälkeen Freund on tehnyt uraa valmentajana. Hän aloitti vuonna 2006 Saksan jalkapalloliiton palveluksessa U20-maajoukkueen apulaisvalmentajana ja toimi Afrikan mestaruuskisojen 2008 ajan Berti Vogtsin apuvalmentajana Nigerian maajoukkueessa. 
Heinäkuussa 2009 Freundista tuli Saksan U16-maajoukkueen päävalmentaja. Freundin johdolla Saksan juniorit voittivat U17-ikäluokan EM-hopeaa 2011 häviämällä loppuottelussa Alankomaille. Lisäksi hän johdatti joukkueensa pronssille U17-MM-kisoissa 2011. 
Heinäkuussa 2012 Freund jätti tehtävänsä Saksan juniorivalmennuksessa ja siirtyi André Villas-Boasin apuvalmentajaksi Tottenham Hotspuriin.
Claudio Ramiadamanana

Claudio Ramiadamanana (s. 22. elokuuta 1988 Antananarivo) on madagaskarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa seuratasolla Ranskan Championnat Nationalissa pelaavaa US Orléansia.
Ramiadamanana aloitti uransa Madagaskarin pääsarjassa pelanneessa Académie Ny Antsikassa. Hän siirtyi vuonna 2008 thaimaalaiseen Muangthong Unitediin, jossa hän pelasi vuoden ja oli nostamassa seuran maan pääsarjaan ennen lähtöään Ranskaan. Ramiadamanana pelasi SO Romorantinaisissa, mutta on ollut nykyisessä seurassaan vuodesta 2010 lähtien.
Ramiadamanana on pelannut Madagaskarin maajoukkueessa 12 ottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Hän on osallistunut muun muassa , joissa hän pelasi yhden ottelun Botswanaa vastaan.
Lähteet.
José Emilio Amavisca

José Emilio Amavisca Gárate (s. 19. kesäkuuta 1971 Laredo, Kantabria, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija.
Amavisca voitti Espanjan riveissä kultaa Barcelonan olympiaturnauksessa 1992. Hän pelasi vuosina 1994–1997 15 A-maaottelua tehden yhden maalin ja kuului joukkueeseen 1996 EM-kilpailuissa.
Amavisca edusti Real Madridia vuosina 1994–1998. Hän voitti seuran riveissä Espanjan-mestaruuden vuosina 1995 ja 1997 sekä Mestarien liigan ja Intercontinental Cupin vuonna 1998. Amavisca pelasi ammattilaisena vuosina 1989–2004. Hänen muut seuransa pääsarjatasolla olivat Valladolid, Santander, La Coruña ja Espanyol.
Amavisca pelasi yleensä keskikentän laidalla hyökkäävässä roolissa. Hän pystyi pelaamaan myös hyökkääjänä.
Verbania

Verbania on Verbano-Cusio-Ossolan maakunnan pääkaupunki Italian Piemontessa. Kaupunki sijaitsee Maggiorejärven rannalla.
Verbanian naapurikunnat ovat Arizzano, Baveno, Cambiasca, Cossogno, Ghiffa, Gravellona Toce, Laveno-Mombello, Mergozzo, Miazzina, San Bernardino Verbano, Stresa ja Vignone.
Nähtävyyksiä.
Verbaniassa sijaitseva Villa Taranton puutarha on nähtävyys. Skotlantilaiskapteeni Neil Boyd Mc Eacharn keräsi kasviharvinaisuuksia kaikkialta maailmasta ja loi yhdistelmän brittiläistä ja italialaista puutarhaa suihkulähteineen.
Lasisienet

Lasisienet (Hexactinellida, myös Hyalospongiae tai Triaxonia) ovat melko harvinaisia, hauraita ja pitkäikäisiä merten sienieläimiä, joiden runko muodostuu lähes puhtaasta silikaatista muodostuneista neulamaisista rakenteista. Rungon halkaisija voi olla jopa metrin mittainen ja niiden pehmytosat muodostuvat jättimäisistä monitumaisista synsytiumeista tai solusitkoksista.
Lasisienet elävät ainoastaan merissä ja pääsääntöisesti syvissä vesissä. Kuvattuja lajeja on 500 ja ne ovat tärkeä osa merien pohjamutien eliöyhteisöjä. Niiden esiintymisalueita tunnetaan ainoastaan neljä: Antarktis, jotkin eteläisen Uuden-Seelannin vuonot, muutama merenalainen luola Välimerellä sekä jotkin Pohjois-Amerikan Tyynenmeren rannikon vuonot ja mantereen reunavedet.
Lasisieniä tunnetaan kahta selvästi toisistaan eroavaa tyyppiä: "Lyssaccine"-lajin runko muodostuu neulasista, jotka pysyvät vain löysästi yhdessä kudoksen avulla, ja "Dictyonine", jonka runkoneulaset liittyvät tiukasti toisiinsa ja muodostavat lujan rakennustelineiden kaltaisen rakenteen. Näitä kutsutaan myös Hexactinosida-sieniksi.
Pohjois-Amerikan rannikon lasisieniriutat.
Lujin sidoksin rakentuvien lasisienten uskottiin kuolleen kaikkialla sukupuuttoon, kunnes Kanadan länsirannikolla sijaitsevalta Hecaten- ja Kuningatar Charlotten salmien alueelta löydettiin vuonna 1987 neljä lasisienten muodostamaa riuttaa, joiden kokonaispinta-ala on yhteensä noin tuhat neliökilometriä. Riutat sijaitsevat 140–240 metrin syvyydessä ja suurin niistä on 25 metriä korkea. Niiden iäksi on määritelty yli 9 000 vuotta ja yksittäisen lasisienen arvellaan elävän pidempään kuin 200 vuotta. Ulkonäöltään lasisienet eivät muistuta tyypillisiä pesusieniä, vaan ne kasvavat lähinnä maljamaisiksi tai suppilomaisiksi. Väriltään ne vaihtelevat kermanvärisistä kirkkaaseen keltaiseen.
Vuonna 2007 tehtiin uusi riuttalöytö, tällä kertaa Washingtonin osavaltion rannikolla, noin 50 kilometriä länteen Grays Harborista. Sieltä löydetyt kolme lajia olivat samat kuin Hecatensalmen riutoissa, mutta tällä kertaa ne olivat pystyneet menestymään suojaisan salmen sijaan talvisin myrskyävällä avomerellä. Nämä riutat ovat pitkiä ja syviä, mutta korkeutta niillä on vain 2–4,5 metriä. 
Suojelutoimia.
Lasisienten hauraat korallirakenteet särkyvät helposti kosketuksesta ja sedimentin lisääntyminen tukahduttaa sienieläimiä. Jos yksittäisen sienen runko särkyy tai se tuhoutuu muuten, uusia sieniä ei voi kasvaa vakauttamaan riutan rakennetta. Hecatensalmen riutat suljettiinkin pohjakalojen troolausalueen ulkopuolelle vuonna 2002. Vuonna 2006 suoja-aluetta laajennettiin ja alueeseen kohdistettiin lisää rajoituksia, mutta kalastus ja alueen muu käyttö vaarantavat edelleen lasisieniyhdyskunnat. Vuonna 2010 Kanadan hallitus julisti alueen erityisen tarkkailun kohteeksi. Sen tavoitteena on liitää alue kansallisten mertensuojelualueiden verkkoon. Se on tarkoitus perustaa vuoteen 2012 mennessä.
Etelänapamanner.
Vuonna 2013 saksalaiset tutkijat raportoivat lasisienten valtaavan nopeasti alueita, jotka paljastuvat Etelämanteren jäämassojen vetäytyessä.
III/JR 50 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 50:n III Pataljoona (III/JR 50) on jatkosotaan kesäkuussa 1941 perustettu Suomen asevoimien pataljoona, joka oli osa 11. divisioonaan kuulunutta Jalkaväkirykmentti 50 :tä
Perustaminen.
Pataljoonan perustamisesta vastasivat Keski-Pohjanmaan sotilasläänin Sisä-Suomen suojeluskuntapiiri. Patalajoona perustettiin Suolahden kansanopistolla lukuun ottamatta esikuntaa ja esikuntakomppaniaa, jotka perustettiin Viitasaaren suojeluskuntatalolla pääosin viitasaarelaisista ja pihtiputaalaisista. Suolahtelaiset muodostivat 7. komppanian, konneveteläiset 8. komppanian ja sumiaislaiset 9. komppanian. Konginkankaan miehistä muodostettiin 3. konekiväärikomppania ja kranaatinheitinjoukkue. 
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti talvisodan aikaista parempi, mutta siitä huolimatta eivät yksiköt tulleet varustettua kaikin osin määrävahvuuksien mukaisiksi. 
Taistelut.
Pataljoonan sotatie on kuvattu pääosin
Ibrahim Fazeel

Ibrahim Fazeel (s. 9. lokakuuta 1980 Malé) on malediivilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa seuratasolla maansa pääsarjassa pelaavaa Victory Maléa. Fazeel on pelannut kotimaansa seurojen lisäksi myös bruneilaisessa DPMM FC:ssä.
Fazeel on pelannut Malediivien maajoukkueessa vuodesta 2000 lähtien. Hän on osallistunut muun muassa vuosien 2002–2010 MM-kisojen karsintoihin ja tehnyt niissä yhteensä kolme maalia.
Lähteet.
Oreo

Oreo on Yhdysvalloista peräisin oleva keksi, jota valmistaa nykyisin Kraft Foodsista eriytynyt Mondelez International. Oreot kehitettiin vuonna 1912. Vuoden 2017 paikkeilla niitä valmistettiin 40 miljardia kappaletta vuodessa 18 eri maassa, mikä teki Oreosta maailman myydyimmän keksin.
Oreota markkinoidaan yli sadassa maassa. Siitä on kehitetty maakohtaisia makuvaihtoehtoja sekä rinnakkaistuotteita, kuten jäätelöitä. Yhdysvalloissa Oreo lanseeraa vuosittain 10–14 kausimakua, jotka pysyvät myynnissä 8–10 viikkoa kukin.
Suomessa.
Suomessa Oreo-keksejä alkoi 2010-luvulla myydä muun muassa Hong Kong -kauppaketju. Pian Oreot tulivat myös ainakin Keskon ja S-ryhmän valikoimiin. Suomessa myytävistä tuotteista Original, Double ja Mint -täytekeksit ovat vegaanisia. Suomessa samankaltaisen keksityypin perinteinen vaihtoehto on Fazerin 1950-luvulta asti valmistama Domino.
Historiaa.
Oreon kehitti National Biscuit Company (nykyinen Nabisco) vuonna 1912 tehtaassaan nykyisellä Chelsean alueella New Yorkin Manhattanilla. Keksitehtaan muistoksi Manhattanin 15. katu 9. avenuen kohdalla on nykyisin nimetty Oreo Wayksi.
Tavaramerkiksi Oreo rekisteröitiin vuonna 1912. Se lanseerattiin jäljittelemään Sunshine Biscuits -yhtiön vuonna 1908 markkinoille tuomaa Hydrox-keksiä.
Oreon tarkka nimi muuttui hieman vuosikymmenien kuluessa. Alun perin nimellä "The Oreo Biscuit" myyty tuote muutettiin vuonna 1921 muotoon "Oreo Sandwich," ja vuonna 1948 nimeksi tuli "Oreo Creme Sandwich". Vuonna 1974 nimeksi otettiin "Oreo Chocolate Sandwich Cookie".
Oreo-keksin 1900-luvun loppupuolen käytössä olleen version, johon sisältyi teksti Nabisco, muotoili vuonna 1952 William A. Turnier. Nykyisen täytteen kehitti Nabiscon päätutkija Sam Porcello. ”Mr. Oreona” tunnetulla Porcellolla oli hallussaan viisi Oreo-kekseihin liittyvää patenttia.
Vuonna 2006 Oreo-keksien transrasva korvattiin kasviöljyllä.
Vuonna 2012 Oreo tuki sosiaalisen median mainonnassaan seksuaalivähemmistöjen Pride-liikettä osana ”Oreo Daily Twists” -kampanjaa, jossa Oreo-keksit ja maito yhdistettiin ajankohtaisiin uutistapahtumiin.
Vuonna 2013 Connecticut Collegen eläinkokeissa Oreo-keksien todettiin aiheuttavan rotissa kokaiinin kaltaista riippuvuutta. Tutkimus sai kuitenkin kritiikkiä tiedeyhteisöltä siitä, ettei riippuvuutta siinä kunnolla erotettu yksinkertaisesta mielihyvän kokemuksesta.