tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Koripallon naisten SM-sarjakausi 2002–2003

Koripallon naisten SM-sarjakaudella 2002–2003 Äänekosken Huima voitti seuran historian ensimmäisen mestaruuden. Hopeaa voitti Pantterit Helsingistä ja pronssia Espoo Basket Team. Huima kukisti loppuottelusarjassa Pantterit voitoin 3–2.
Runkosarja pelattiin yhdeksän joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Kuusi parasta joukkuetta jatkoivat ylemmässä jatkosarjassa ja kolme viimeistä alemmassa jatkosarjassa, jotka myös pelattiin kaksinkertaisina sarjoina. Joukkueiden tulokset runkosarjasta otettiin mukaan jatkosarjan sarjataulukkoon. Ylemmän jatkosarjan neljä parasta selviytyivät pudotuspeleihin. 
Välierissä kohtasivat ylemmän jatkosarjan voittanut Pantterit ja sarjan neljäs Pussihukat sekä sarjan sijoille 2 ja 3 sijoittuneet Äänekosken Huima ja Espoo Basket Team. Ottelut pelattiin paras kolmesta -järjestelmällä. Loppuottelut pelattiin paras viidestä -järjestelmällä. Pronssimitalit jaettiin siten, että välierien häviäjät pelasivat keskenään kaksi ottelua, joiden yhteistulos ratkaisi voittajan.
Alemman jatkosarjan voittaja säilytti sarjapaikkansa karsimatta, mutta kaksi viimeistä pelasivat I-divisioonan kahden parhaan joukkueen kanssa neljän joukkueen kaksinkertaisen noususarjan. Noususarjan kolme parasta nousivat seuraavaksi kaudeksi SM-sarjaan, kun taas viimeinen tipahti I-divisioonaan. Forssan Alku säilytti sarjapaikkansa ja I-divisioonajoukkueista Karhun Pojat Helsingistä sekä Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat Jyväskylästä nousivat SM-sarjaan. Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat kuitenkin luopui SM-sarjapaikastaan, jonka jälkeen sarjapaikkaa tarjottiin noususarjan viimeiselle Salon Palloilijoille. Heidänkin kieltäydyttyä SM-sarjaan nousi I-divisioonan kolmanneksi sijoittunut Turun Riento.
Emil Loteanu

Emil Loteanu (; 6. marraskuuta 1936 Clocusna, Romania; nykyään Ocniţa, Moldova – 18. huhtikuuta 2003 Moskova, Venäjä) oli Suur-Romanialle kuuluneessa Bessarabiassa syntynyt moldovalaistaustainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja runoilija. Elämäntyönsä hän teki Neuvostoliitossa Mosfilmin ja Moldova-filmin palveluksessa.
Loteanu syntyi kahden opettajan perheeseen. Hänen lapsuutensa oli vaikea, sillä isä kaatui sodassa ja yhteys äitiin katosi muuton myötä. Bukarestissa nuoruusvuodet viettänyt Loteanu sai kuitenkin opintonsa päätökseen ja julkaisi ensimmäiset runonsa jo nuorella iällä.
Toisen maailmansodan myllerryksissä Bessarabiasta tuli osa Neuvostoliittoa Moldavian sosialistisen neuvostotasavallan nimellä. Venäläisistä kirjallisuusklassikoista kiinnostunut Loteanu suuntasi 1950-luvun alkupuolella Moskovaan ja opiskeli aluksi näyttelemistä. Vuonna 1962 hän valmistui maineikkaasta VGIK:stä ryhtyen elokuvaohjaajaksi.
Uransa alkupuolella Loteanu työskenteli Moldova-filmille. Ensimmäinen huomattava ohjaustyö "Ždite nas na rassvete" (1963) sai jatkokseen moldovalaisista paimenista kertovan elokuvan Punaiset niityt ("Krasnyje poljany" 1966), joka aloitti hänen kuuluisien romanttisten ja runollisten elokuvien sarjansa.
Punaisia niittyjä seurasivat kenties Loteanun tunnetuimmat elokuvat, romaniyhteisöihin sijoittuvat Lautaarit ("Lăutarii" 1972) ja Maksim Gorki -tulkinta Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen ("Tabor uhodit v nebo" 1976). Edeltävän Loteanu ohjasi vielä Moldova-filmille, mutta jälkimmäinen syntyi Mosfilmille.
Mustalaisleiriä seurasi tulkinta Anton Tšehovin kertomuksesta nimellä Olet rakkaani, olet petoni ("Moi laskovyi i nežnyi zver" 1978). Vuonna 1983 valmistui puolestaan elämäkertaelokuva ballerina Anna Pavlovasta. Myöhemmin 1980-luvulla Loteanu palasi Moldova-filmille tehden muun muassa tv-töitä. Viimeinen elokuva valmistui vuonna 1993.
Peter Kauzer

Peter Kauzer (s. 8. syyskuuta 1983 Trbovlje) on slovenialainen koskimeloja, joka kilpailee kajakkiyksikössä.
Kauzer saavutti olympiahopaa Rio de Janeirossa 2016. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui 13:nneksi, Lontoossa 2012 kuudenneksi ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa 12:nneksi. Hän toimi Slovenian lipunkantajana Lontoon olympialaisten avajaisissa.
Kauzer on voittanut kajakkiyksikön maailmanmestaruuden La Seu d'Urgellissa 2009 ja Bratislavassa 2011 sekä saanut MM-pronssia Paussa 2017. Kajakkiyksikön joukkuekilpailussa hän kuului Slovenian MM-pronssijoukkueeseen Penrithissa 2005, Paussa 2017 ja Bratislavassa 2021.
Kajakkiyksikön Euroopan-mestaruuden Kauzer voitti Bratislavassa 2010 ja Prahassa 2018. Hopeaa hän on saanut Tacenissa 2005, Liptovský Mikulášissa 2007 ja Prahassa 2020 sekä pronssia Ivreassa 2021. Kajakkiyksikön joukkuekilpailussa hän on saanut EM-kultaa Tacenissa 2005, L'Argentière-la-Besséessa 2006, Liptovský Mikulášissa 2007 ja La Seu d'Urgellissa 2011, hopeaa Paussa 2019 sekä EM-pronssia Bratislavassa 2010 ja Prahassa 2018.
Norbert Darabos

Norbert Darabos (s. 31. toukokuuta 1964 Wien) on itävaltalainen poliitikko, joka toimi Itävallan puolustus- ja urheiluministerinä vuosina 2007–2013. Darabos on Itävallan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPÖ) jäsen. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Koulutus.
Darabos on valmistunut Wienin yliopistosta, jossa hän opiskeli historiaa ja valtio-oppia vuosina 1982–1988. Hän suoritti siviilipalveluksen () vuonna 1987.
Poliittinen ura.
Poliittisen uransa Darabos aloitti Burgenlandin osavaltiossa sijaitsevan kotikaupunkinsa Nikitschin valtuutettuna vuonna 1987. Valmistumisensa jälkeen Darabos työskenteli vuosina 1988–1991 johtajana sosiaalidemokraattisen ajatushautomon Dr.-Karl-Renner-Instituutin palveluksessa. Vuodesta 1998 hän on toiminut Burgenlandin sosiaalidemokraattien johtajana ja vuodesta 2000 puolueensa hallituksen jäsenenä. Itävallan parlamentin jäsenenä hän on toiminut 16. kesäkuuta 2004 alkaen.
Sosiaalidemokraattien noustua parlamentin suurimmaksi puolueeksi vuoden 2006 vaaleissa Darabos valittiin mukaan neuvottelemaan Itävallan kansanpuolueen (ÖVP) kanssa muodostettavasta hallituksesta. Hänet nimitettiin puolustusministeriksi sosiaalidemokraattien ja kansanpuolueen muodostamaan Alfred Gusenbauerin hallitukseen, joka aloitti 11. tammikuuta 2007. Darabos jatkoi ministerinä myös 2. joulukuuta 2008 aloittaneessa Werner Faymannin hallituksessa, jolloin hänen vastuulleen tulivat myös urheiluasiat.
Puolustusministerinä Darabos on linjannut tulevaisuuden haasteiksi tietoverkkojen turvallisuuden ja terrorismin uhkan. Tiukan taloustilanteen alla puolustusministeriö määrättiin säästämään 600 miljoonaa euroa vuoteen 2016 mennessä. Darabosin esittelemiin säästöihin kuuluivat muun muassa asevoimien työntekijöiden vähentäminen ja luopuminen suurimmasta osasta panssarivaunuista. Darabos torjui sosiaalidemokraattien piiristä nousseen ehdotuksen ilmavoimien hävittäjien myymiseksi ja ilmapuolustuksen hoitamisen ostopalveluna.
Säästösuunnitelmien lisäksi Darabos on esittänyt Itävallan luopuvan asevelvollisuudesta ja siirtyvän ammattiarmeijaan. Suurin osa itävaltalaisista vastustaa asevelvollisuutta, ja asiasta on aikomus järjestää kansanäänestys. Vuoden 2012 alussa Darabos ilmoitti, että ammattiarmeijaa testataan ensin luopumalla asevelvollisten käytöstä tietyissä joukkoyksiköissä.
Joel Mero

Joel Mero (s. 7. helmikuuta 1995 Lahti) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka edusti urallaan Veikkausliigassa FC Lahtea, KTP:tä, SJK:ta ja HIFK:ta. Hänen pelipaikkansa oli keskuspuolustaja.
Mero lopetti ammattilaisuransa jalkapalloilijana vain 26-vuotiaana alkuvuodesta 2021.
Mero edusti Suomea useiden eri ikäluokkien nuorisomaajoukkueissa.
Antonio Bagnoli

Antonio Bagnoli (25. helmikuuta 1902 Cortenuova – 24. joulukuuta 1997) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. heinäkuuta 1925 ja nimitettiin Volterran hiippakunnan johtoon 17. elokuuta 1943. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Elia Dalla Costa, jota avustivat Ugo Giubbi ja Francesco Niccoli. 
Bagnoli sai 8. huhtikuuta 1954 nimityksen Fiesolen hiippakunnan piispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 1. elokuuta 1977.
Outokvarkki

Outokvarkki (engl. "strange-quark") eli s-kvarkki on alkeishiukkanen ja yksi kuudesta kvarkkityypistä. Vastaava antihiukkanen on "outo-antikvarkki".
Kaikkien muiden kvarkkien tapaan outokvarkin spin on 1/2 ja baryoniluku 1/3. Omana piirteenään sen isospin "I3" on 0 ja sähkövaraus –1/3e. Lisäksi outokvarkkiin kuuluu erikoinen kvanttiluku outous, jonka arvoksi on määritelty –1. Outokvarkki kuuluu samaan kvarkkiduplettiin lumokvarkin kanssa. Outokvarkin massa on kolmanneksi pienin kaikista kvarkeista (80–155 MeV).
Outokvarkki kuuluu yhdessä ylös- ja alaskvarkin kanssa kolmen alkuperäisen, vuonna 1964 ennustetun kvarkin ryhmään. Tämä kolmikko tarvittiin selittämään silloin tunnettujen hadronien rakenne. Outokvarkki esiintyy monien hadronien rakenneosana, mutta toisin kuin ylös- ja alas-kvarkin tapauksessa, mikään sen sisältävä hiukkanen ei ole stabiili. Se kuitenkin tarvittiin kantamaan outoutena tunnettua ominaisuutta, jonka Kazuhiko Nishijima ja Murray Gell-Mann kehittivät 1950-luvulla selittämään, miksi eräitä hiukkasia kuten kaoneja ja hyperoneja syntyy helposti, mutta niiden hajoaminen vie suhteellisen paljon aikaa.
Outokvarkin elinikä on 1,24 · 10-8 sekuntia ja se hajoaa ylöskvarkiksi sekä virtuaalisen W--bosonin kautta elektroniksi ja elektronin antineutriinoksi.
Outokvarkkeja sisältävän hiukkasen outous määritellään kaavalla "S" = -[(outokvarkkien lukumäärä) - (outo-antikvarkkien lukumäärä)].
Tim Gunn

Timothy M. ”Tim” Gunn (s. 29. heinäkuuta 1953 Washington, DC) on yhdysvaltalainen muotikonsultti ja televisioesiintyjä. Hänet tunnetaan erityisesti "Muodin huipulle" -tositelevisiosarjasta, jossa hän toimi kilpailijoiden neuvonantajana vuosina 2004–2018. Hän on toiminut myös ohjelman "Tim Gunn's Guide to Style" juontajana.
Gunn syntyi ja kasvoi Washingtonissa. Hänen isänsä George oli FBI:n agentti. Gunn oli lapsena ujo ja onneton, eikä vastannut isänsä odotuksia, koska hän leikki mieluummin tyttöjen leikkejä kuin urheili. Gunn vaihtoi koulua useasti sosiaalisten ongelmiensa vuoksi.
Lukion jälkeen Gunn opiskeli "Corcoran College of Art and Design" -collegessa muun muassa suunnittelua ja kuvanveistoa. Hän valmistui koulusta vuonna 1976, minkä jälkeen hän perusti oman kuvanveistoateljeen. Hän alkoi myös opettaa Corcoranissa suunnittelua ja toimia opiskelijahakutehtävissä. Vuonna 1983 Gunn palkattiin newyorkilaiseen "Parsons School for Designiin" opiskelijahaun apulaisjohtajaksi. Myöhemmin hänestä tuli koulun apulaisdekaani. Vuonna 2000 Gunnista tuli Parsonsin muotiosaston johtaja seitsemäksi vuodeksi, ja hän nosti Parsonsin arvostetuksi muotikouluksi.
Vuonna 2004 Gunn palkattiin uuden "Muodin huipulle" -tositelevisiosarjan neuvonantajaksi, vaikka hän olikin aluksi epäileväinen ohjelman tarpeellisuudesta. Sarjasta tuli menestys ja Gunnista sen myötä tunnettu televisiokasvo. Vuosina 2007–2009 Gunn juonsi omaa "Tim Gunn’s Guide to Style" -sarjaa. Vuonna 2007 hän jätti Parsonsin ja siirtyi töihin Liz Claiborne -muotitaloon.
Gunn asuu nykyisin New Yorkissa. Hän on kirjoittanut kirjan "Tim Gunn: A Guide to Quality, Taste and Style". Gunn on avoimesti homoseksuaali ja on sanonut haluavansa elää kokonaan ilman suhdetta.
Molossia

Molossia () eli Molossis () oli antiikin aikainen alue Epeiroksen maakunnassa luoteisessa Kreikassa. Se oli saanut nimensä aluetta asuttaneesta molossien heimosta.
Maantiede.
Molossia käsitti alueen Epeiroksen keskiosissa Pindos-vuoriston länsipuolella, Pambotis-järven ympäristössä. Rannikolla sijaitsivat luoteispuolella Khaonia, länsipuolella Thesprotia ja lounaispuolella Kassopia. Itäpuolella sijaitsi Tymfaia ja kaakkoispuolella Athamania.
Molossien pääkaupunki oli Passaron, joka oli alun perin myös alueen ainoa polis eli kaupunkivaltio. Viimeistään 300-luvulla eaa. molossien valtaan liitettiin Eurymenai ja Horraon sekä oraakkelinpaikkana tunnettu Dodona, joka kuului alun perin Thesprotiaan, ja lopulta suuri osa Epeirosta.
Historia.
Molossiaa asutti molossien ("Molossoi", ) heimo, joka oli yksi Epeiroksen kolmesta tärkeimmästä heimosta khaonien ja thesprotien ohella. Molossien kaupungit muodostivat Molossian liiton. Heimo kokoontui pääkaupunkinaan pitämässä Passaronissa. Molossien uskonnollisena keskuksena toimi puolestaan ainakin myöhemmin Dodona. Molosseilla oli kansankokous ("ek(k)lesia"). Virkamiesten nimityksistä tunnetaan "basileus", "prostates", "grammateus", "damiurgoi", "synarkhontes" ja "hieromnemones".
Molossit nousivat 300-luvulta lähtien alueen merkittävimmiksi heimoksi, ja molossikuninkaat yhdistivät Epeiroksen yhdeksi kuningaskunnaksi ja Epeiroksen liitoksi. Molossien maineikkain kuningas Pyrrhos siirrätti koko Epeiroksen pääkaupungin Passaronista Ambrakiaan 200-luvun eaa. alkupuolella.
Jong-Il Byun

Jong-Il Byun (s. 16. marraskuuta 1968 Soul, Korean tasavalta) on eteläkorealainen nyrkkeilijä. Byun voitti WBC-liiton kääpiösarjan mestaruuden vuonna 1993.
Soulin olympialaisissa 1988 Byun hävisi pistein 1–4 alkusarjan ottelunsa Aleksandăr Hristovia vastaan erotuomarina toimineelta uusiseelantilaiselta Keith Walkerilta saamiensa kahden varoituksen vuoksi. Ottelun aikana molemmat nyrkkeilijät olivat toistuvasti käyttäneet kyseenalaisia otteita. Byunille annetut varoitukset tulivat päällä puskemisesta. Lopputuloksen selvittyä ryhmä paikallisia kannattajia sekä Byunin valmentaja ja avustaja menettivät malttinsa ja ryntäsivät kehään käydäkseen tuomari Walkerin kimppuun. Kärhämässä oli mukana myös paikallinen turvallisuuspäällikkö, joka löi Walkeria nyrkillä. Muut tuomarit kiipesivät kehään suojellakseen Walkeria, ja lopulta hänen avukseen saapuivat poliisit.
Jo ottelun toisen erän aikana korealainen valmentaja Kim Sung Eun oli kiivennyt kehään haukkumaan Walkeria, mikä olisi riittänyt syyksi Byunin hylkäämiseen. Walker antoi kuitenkin kamppailun jatkua lähetettyään Kimin takaisin omalle paikalleen. Kun ottelun jälkeinen käsirysy oli rauhoittunut, Byun protestoi tuomaripäätöstä jäämällä kehään istumaan 67 minuutiksi. Lopulta virkailijat sammuttivat hallin valot. Tätä ennen epävirallinen kisaprotestoinnin olympiaennätys oli kuulunut eteläkorealaiselle Choh Dong-Kihille, joka Tokion olympialaisissa 1964 viipyi kehässä 51 minuuttia hylkäämisensä jälkeen.
Osasyynä korealaisten raivostumiseen oli se, että he sekoittivat Keith Walkerin kreikkalaiseen Theodoras Vidalikseen. Vidalis oli edellisenä päivänä tuominnut nyrkkeilyottelun, jossa yhdysvaltalainen Michael Carbajal voitti kiistanalaisesti pistein 3–2 eteläkorealaisen Oh Kwang-Soon. Byunin ja Hristovin välisen ottelun yhteydessä sattuneen välikohtauksen seurauksena Kansainvälinen nyrkkeilyliitto AIBA asetti Byunin ottelukieltoon ja määräsi viisi muuta korealaista toimitsijakieltoon. AIBA myös hylkäsi korealaisten jättämän protestin, joka koski ottelun tuomaripäätöstä. Lisäksi Etelä-Korean olympiakomitean puheenjohtaja Kim Chong-Ha erosi tehtävästään. Maan nyrkkeilyliiton johtaja Oh Soo In piti välikohtausta häpeällisenä.
Koripallon naisten SM-sarjakausi 2001–2002

Koripallon naisten SM-sarjakaudella 2001–2002 Pantterit Helsingistä voitti seuran historian kolmannen mestaruuden. Hopeaa voitti Äänekosken Huima ja pronssia Forssan Alku. Pantterit vei kolmannen perättäisen mestaruutensa nimiinsä voitoin 3–2 Äänekosken Huimasta.
Runkosarja pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Kuusi parasta joukkuetta jatkoivat ylemmässä jatkosarjassa ja neljä viimeistä alemmassa jatkosarjassa, jotka myös pelattiin kaksinkertaisina sarjoina. Joukkueiden tulokset runkosarjasta otettiin mukaan jatkosarjan sarjataulukkoon. Ylemmän jatkosarjan neljä parasta selviytyivät pudotuspeleihin. 
Välierissä kohtasivat ylemmän jatkosarjan voittanut Pantterit ja sarjan neljäs Forssan Alku sekä sarjan sijoille 2 ja 3 sijoittuneet Tapiolan Honka ja Äänekosken Huima. Sekä välierät että loppuottelut pelattiin paras viidestä -järjestelmällä. Pronssimitalit jaettiin pelaamalla kaksi ottelua, joiden yhteistulos ratkaisi voittajan.
Kauden päätteeksi Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat Jyväskylästä sekä Componenta Girls Karkkilasta putosivat I-divisioonaan. SM-sarjaan nousi vain yksi joukkue, Salon Palloilijat, joten seuraava naisten SM-sarjakausi pelattiin yhdeksän joukkueen laajuisena. Tampereen Pyrintö sijoittui noususarjan toiseksi, mutta luopui SM-sarjapaikastaan. Myöskään Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat ei ottanut vapautunutta SM-sarjapaikkaa vastaan.
Fernando José Castro Aguayo

Fernando José Castro Aguayo (s. 29. heinäkuuta 1951 Caracas) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. 
Hänet vihki Opus Dein papiksi paavi Johannes Paavali II 31. toukokuuta 1984. Hänet nimitettiin Caracas, Santiago de Venezuelan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Amporan titulaaripiispaksi 27. kesäkuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Liberato Urosa Savino, jota avustivat Ubaldo Ramón Santana Sequera ja Baltazar Enrique Porras Cardozo.
Reittitaksi

Reittitaksi on joukkoliikenneväline, usein pienoisbussi tai sellaiseksi kalustettu pakettiauto. 
Reittitaksilla on yleensä vakioreittiosuus, mutta riippuen maasta, se voi myös jakaa matkustajat heidän ilmoittamiinsa osoitteisiin. Reittitaksi kerää matkustajia lähtöpisteessään, esimerkiksi lentokentällä, ja lähtee, kun vaunu täyttyy. Joissain tapauksissa matkaan lähtöä voi nopeuttaa maksamalla "tyhjät paikat". Monin paikoin on myös erityisiä reittitaksiterminaaleja. Hintana on käteismaksu, jonka suuruus asettuu joukkoliikenteen kertamaksun ja taksimaksun välille. Reittitaksilla voi myös olla aikataulu ja vakioreitti, jolloin se muistuttaa liikennemuotona linja-autoa.
Suomessa reittitakseja on käytössä lentokentillä ja rautatieasemilla, mutta niillä ei välttämättä ole lainkaan vakioreittiä, vaan ne keräävät samaan suuntaan menossa olevia matkustajia kunnes vaunu on riittävän täynnä. Tällainen reittitaksi puolestaan on liikennemuotona varsin lähellä tavallista taksia, ja sitä saatetaankin kutsua joksikin muuksi, esimerkiksi "lentokenttätaksiksi".
Venäjällä reittitaksiliikenne on kehittymässä järjestäytyneeksi liikennemuodoksi, sillä pieni matkustajamäärä ja työvoimakustannusten nousu tekee järjestelmästä kannattamattoman.. Siellä ja laajemminkin koko entisessä Neuvostoliitossa niistä käytetään nimitystä "maršrutka" joka on diminutiivinen lyhenne venäjänkielisestä reittitaksia tarkoittavasta ilmauksesta "maršrutnoje taksi" .
Lumokvarkki

Lumokvarkki (engl. charm-quark) eli c-kvarkki on alkeishiukkanen ja yksi kuudesta kvarkkityypistä. Vastaava antihiukkanen on "lumo-antikvarkki".
Muiden kvarkkien tapaan lumokvarkin spin on 1/2 ja baryoniluku 1/3. Lumo-kvarkin isospin "I3" on 0 ja sähkövaraus +2/3e. Lisäksi lumokvarkkiin liittyy oma kvanttilukunsa, jota kutsutaan lumoksi ja jonka arvoksi kvarkille on määritelty +1. Lumokvarkki kuuluu samaan kvarkkiduplettiin outokvarkin kanssa. Lumokvarkin massa on 1 000–1 400 MeV. Se on kvarkeista neljänneksi kevein, mutta jo selvästi raskaampi kuin kolme kevyempää kvarkkia.
Lumokvarkki ei kuulu alkuperäisen kvarkkimallin ennustamiin hiukkasiin. Sen olemassaololla oli spekuloitu jo aikaisemmin, mutta kvarkin ominaisuudet ennustettiin teoreettisesti vasta vuonna 1970, kun hiukkaskiihdytinten teho oli kasvanut niin paljon, ettei kaikkia niissä havaittuja hiukkasia voitu enää selittää kolmen alkuperäisen kvarkin avulla. Mikään Lumo-kvarkin sisältävä hiukkanen ei ole stabiili ja ensimmäisenä sellaisen, nykyisin J/ψ-mesonina tunnetun hiukkasen, löysivät toisistaan riippumatta SLAC:ssa Burt Richterin ja BNL:ssa Samuel Tingin johtamat tutkimusryhmät vuonna 1974. Richter ja Ting saivat löydöstä Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1976.
Lumokvarkin elinikä on 1,1 · 10-12 sekuntia ja se hajoaa 95 % todennäköisyydellä outo-kvarkiksi tai 5 % todennäköisyydellä alaskvarkiksi. Lisäksi virtuaalisen W+-bosonin kautta muodostuu positroni ja elektronin neutriino.
Lumokvarkkeja sisältävän hiukkasen lumo määritellään kaavalla "C" = [(lumokvarkkien lukumäärä) – (lumo-antikvarkkien lukumäärä)].
Karl-Josef Rauber

Karl-Josef Rauber (11. huhtikuuta 1934 Nürnberg – 26. maaliskuuta 2023 Rottenburg) oli saksalainen katolinen arkkipiispa, jonka elämänura oli kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihki papiksi Mainzin hiippakuntaan Albert Stohr 28. helmikuuta 1959. Hänet nimitettiin Iubaltianan titulaariarkkipiispaksi ja apostoliseksi pro-nuntiukseksi Ugandaan 18. joulukuuta 1982. Piispaksi konsekroinnin suoritti 6. tammikuuta 1983 paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Eduardo Martínez Somalo ja Duraisamy Simon Lourdusamy.
22. tammikuuta 1990 Rauber nimitettiin Paavillisen kirkkoakatemian johtoon, ja hän toimi näissä tehtävissä, kunnes sai 16. maaliskuuta 1993 nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Sveitsiin ja Liechtensteiniin. 25. huhtikuuta 1997 hänet nimitettiin nuntiukseksi Unkariin ja Moldovaan, sitten 22. helmikuuta 2003 Belgiaan ja Luxemburgiin. Hän jäi eläkkeelle 75-vuotiaana; hän toimi nuntiuksena Belgiaan 18. kesäkuuta 2009 saakka ja Luxemburgiin 24. heinäkuuta 2009 saakka.
LauncherOne

LauncherOne on Virgin Galacticin esittelemä kaksivaiheinen kantoraketti. Se on suunniteltu halvemmaksi tavaksi lähettää pieniä alle 225 kilogramman satelliitteja matalalle maan kiertoradalle. 2012 Virgin Galactic arvio yhden laukaisun hinnaksi tulevan alle 10 miljoonaa dollaria. Kaksivaiheisen raketin lennot alkaisivat emäkoneen kyydistä, ja alkuvaiheessa emäkoneeksi suunniteltiin WhiteKnightTwo-lentokonetta kuten miehitetylle SpaceShipTwo-avaruuslentokoneellekin. Raketti irrotettaisiin emokoneesta noin 15 000 metrin (50 000 jalan) korkeudessa, ja noin neljän sekunnin vapaapudotuksen jälkeen se käynnistäisi ensimmäisen vaiheensa ja aloittaisi nousun kiertoradalle. Emokoneeksi vaihdettiin sittemmin Boeing 747. LauncerOne-hankkeet eriytettiin vuonna 2017 emoyhtiöstä erilliseen Virgin Orbit -yhtiöön.
Tammikuussa 2014 Virgin Galactic ilmoitti, että se on onnistuneesti suorittanut LauncherOnen molempien vaiheiden moottorien koekäytön. Ensimmäisen vaiheen moottoria (tuolloin nimellä "NewtonTwo") on yhtiön mukaan kokeiltu vain lyhyillä paloajoilla, mutta moottoria oli tarkoitus koekäyttää tulevina kuukausina enemmän ja pidemmillä paloajoilla. Toisen vaiheen moottori (tuolloin "NewtonOne") selvisi täydestä viiden minuutin koeajosta, joka vastaa sen normaalia toiminta-aikaa tehtävässä. Raketin ensimmäiset laukaisut on ajateltu tehtävän aikaisintaan 2016.
Tammikuun 17. päivänä 2021 raportoitiin, että Virgin Galacticin hankkima ja nimen "Cosmic Girl" saanut Boeing 747-lentokone oli noussut Kalifornan Mojaven lento- ja avaruusasemalta kyydissään LauncherOne. Tuntia myöhemmin tämä kantoraketti irroitettiin. Raketti käytti ensimmäisen vaiheen päämoottoriaan (NewtonThree) kolme minuuttia, jonka jälkeen vaihe irroitettiin. Tätä seurasi toisen vaiheen päämoottorin (NewtonFour) poltto lähes kuuden minuutin ajan. 46 minuutin matkateon jälkeen kakkosvaiheen moottori käynnistettiin uudelleen viideksi sekunniksi, jonka jälkeen NASAn tilaaman testilennon hyötykuorma (kymmenen yliopistojen ja yksi NASAn cubesat-pienoissatelliittia) päästettiin avaruuteen noin 500 kilometrin korkeudella.
Cástor Oswaldo Azuaje Pérez

Cástor Oswaldo Azuaje Pérez (19. lokakuuta 1951 Maracaibo – 8. tammikuuta 2021) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli paljasjalkainen karmeliitta 31. elokuuta 1974, ja hän sai pappisvihkimyksensä 25. joulukuuta 1975. Hänet nimitettiin Maracaibon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Vertaran titulaaripiispaksi 30. kesäkuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ubaldo Ramón Santana Sequera, jota avustivat Baltazar Enrique Porras Cardozo ja Giacinto Berloco. 
Azuaje Pérez sai 3. huhtikuuta 2012 nimityksen Trujillon piispaksi.
Viimeisinä elinvuosinaan Azuaje Pérez otti kantaa Venezuelan yhteiskunnan kaoottiseen tilanteeseen kommentoimalla adressissaan seuraavasti:
”Yhdenkään lapsen ei tulisi itkeä nälän vuoksi, sairaan kärsiä lääkkeiden puutteen vuoksi, ihmisen kuolla lääkinnällisen huomion puutteen vuoksi, synnillisen kadota ilman anteeksi antamista, viattoman kärsiä vankeudesta, perheenjäsenten tulla erotetuksi toisistaan; koska Luoja syntyi ja tulee syntymään tarjotakseen meille mahdollisuuden tulla paremmiksi ihmisiksi ... tulkoon rauha ja oikeus Venezuelaan.”
Azuaje Pérez kuoli COVID-19-tautiin.
Mario del Valle Moronta Rodríguez

Mario del Valle Moronta Rodríguez (10. helmikuuta 1949 Caracas – 4. elokuuta 2025) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Caracas, Santiago de Venezuelan arkkihiippakuntaan 19. huhtikuuta 1975 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Novan titulaaripiispaksi 4. huhtikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Alí Lebrún Moratinos, jota avustivat Domingo Roa Pérez ja Miguel Antonio Salas Salas.
Moronta Rodríguez sai 2. joulukuuta 1995 nimityksen Los Tequesin ja 14. huhtikuuta 1999 San Cristóbal de Venezuelan piispaksi.
Tindouf

Tindouf () on kaupunki ja Tindoufin maakunnan hallinnollinen keskus Algeriassa lähellä Marokon ja Mauritanian rajaa. Kaupungissa on 46 000 asukasta (vuonna 2008).
Tajakant-heimoon kuuluvat berberit perustivat Tindoufin Saharan keitaalle vuonna 1852. Reguibatin sahrawiheimo karkotti tajakantit vuonna 1895. Sen jälkeen paikka oli autiona, kunnes ranskalaiset joukot saapuivat alueelle vuonna 1932. Strategisesti tärkeällä rajaseudulla sijaitseva kaupunki on rakennettu Algerian itsenäistymisen jälkeen. 
Tindoufin alueella on useita Algerian armeijan varuskuntia. Se toimii myös Länsi-Saharan itsenäisyyttä ajavan Polisarion tukikohtana. Kaupungissa on lentokenttä. Sen lähellä sijaitsee vuosina 1975–1976 perustettuja länsisaharalaisten pakolaisleirejä.
Malmö Arena

Malmö Arena on monitoimiareena, joka sijaitsee Malmössä Ruotsissa. Se on SHL-jääkiekkoseura Malmö Redhawksin kotiareena. Areenalla on pidetty muun muassa konsertteja ja erilaisia urheilutapahtumia. Urheilukäytössä katsojakapasiteetti on 13 000 ja konserttikäytössä enintään 15 500 henkilöä, tilaisuudesta riippuen.
Areenalla järjestettiin Eurovision laulukilpailu vuosina ja .
Orlando Antonini

Orlando Antonini (s. 15. lokakuuta 1944 Villa Sant'Angelo) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka on luonut uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihki papiksi L'Aquilan arkkihiippakuntaan Costantino Stella 29. kesäkuuta 1968. Hänet nimitettiin Formiaen titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Sambiaan ja Malawiin 24. heinäkuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Angelo Sodano, jota avustivat Giuseppe Molinari ja Charles Asa Schleck. 
Antonini nimitettiin 16. marraskuuta 2005 nuntiukseksi Paraguayyn ja 8. elokuuta 2009 Serbiaan.
Giuseppe Molinari

Giuseppe Molinari (s. 11. tammikuuta 1938 Scoppito) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi L'Aquilan arkkihiippakuntaan 29. kesäkuuta 1962 ja nimitettiin Rietin (-S. Salvatore Maggiore) hiippakunnan johtoon 30. syyskuuta 1989. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mario Peressin, jota avustivat Francesco Amadio ja Cleto Bellucci.
Molinari sai 16. maaliskuuta 1996 nimityksen L'Aquilan koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja 6. kesäkuuta 1998 hänestä tuli sen arkkipiispa.
Mario Peressin

Mario Peressin (17. toukokuuta 1923 Azzano Decimo – 11. lokakuuta 1999) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 30. kesäkuuta 1946 ja nimitettiin L'Aquilan koadjuuttoriarkkipiispaksi 7. huhtikuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Sebastiano Baggio, jota avustivat Carlo Martini ja Abramo Freschi. 
Peressinistä tuli 31. joulukuuta 1983 L'Aquilan arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 6. kesäkuuta 1998.
Horros (yhtye)

Horros on vuoden 2008 loppupuolelta asti toiminut suomalainen crust punk -yhtye. Yhtye käyttää tyylilajistaan nimitystä "Morbid Crust". Yhtye on perustettu Hämeenlinnassa thrash metal -bändinä, mutta sittemmin musiikkityyli siirtyi hardcore punkin sekä crustin puolelle.. Suuria vaikuttajia bändille ovat olleet Morbid Angel, Nuclear Death Terror, Amebix sekä Unkind.
Horroksen neljän kappaleen debyytti, 7-tuumainen vinyyli julkaistiin syyskuussa 2011. Levynjulkaisuun osallistui levy-yhtiö Face Your Gods sekä useita muita pieniä epävirallisia toimijoita.
Yhtye on julkaisemassa uutta 7-tuumaista vinyyli-EP:tä vuoden 2012 aikana. EP sisältää kolme kappaletta, kaksi lyhyempää A-puolella sekä yhden pidemmän B-puolella. EP on äänitetty sekä miksattu yhtyeen omin voimin ja sen julkaisee Face Your Gods.
Horroksen jäsenistä Elias, Lassi sekä Joonas soittavat myös hämeenlinnalaisessa hardcore-yhtyeessä Left Coldissa.
Carlo Martini

Carlo Martini (1. lokakuuta 1913 – 16. heinäkuuta 1986) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka loi uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihki papiksi Piacenzan hiippakuntaan Ersilio Menzani 4. lokakuuta 1936. Hänet nimitettiin apostoliseksi nuntiukseksi Paraguayhyn 25. maaliskuuta 1958. Hän sai 5. lokakuuta 1961 nimityksen Abarin titulaariarkkipiispaksi, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 29. lokakuuta Antonio Samorè, jota avustivat Antonio Bergamaschi ja Artemio Prati.
Martini nimitettiin 29. marraskuuta 1963 apostoliseksi nuntiukseksi Filippiineille ja 5. elokuuta 1967 Chileen. 6. heinäkuuta 1970 hän sai nimityksen apostoliseksi delegaatiksi Meksikoon, ja 2. kesäkuuta 1973 hänet nimitettiin L'Aquilan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 31. joulukuuta 1983. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Thomas Holland

Thomas Holland (11. kesäkuuta 1908 Southport – 30. syyskuuta 1999) oli brittiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 18. kesäkuuta 1933 ja nimitettiin Portsmouthin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi sekä Etennan titulaaripiispaksi 31. lokakuuta 1960. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Henry King, jota avustivat George Patrick Dwyer ja John Farmer Healy.
Holland sai 28. elokuuta 1964 nimityksen Salfordin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 22. kesäkuuta 1983. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Caudebec-en-Caux

Caudebec-en-Caux on kunta Seine-Maritimen departementissa Ylä-Normandian hallintoalueella Ranskassa. Kunta sijaitsee Seinejoen rannalla Pays de Caux’n alueella, ja se on suosittu lomanviettopaikka.
Caudebec-en-Caux’n kirkko hallitsee näkymällään kuntaa. Kirkko on myöhäisgoottinen ja se valmistui vuonna 1539. Sitä rakennettiin sata vuotta ja valmistuttuaan kuningas Henrik IV sanoi sen olevan valtakuntansa kaunein kirkko. Kunnan keskusta tuhoutui pahoin tulipalossa vuonna 1940, mutta kirkko ja muutamat muut talot kirkon lähellä pelastuivat.
"Maison des Templiers" on rakennus, jossa sijaitsee kotiseutumuseo "Musée Biochet-Bréchot". Museossa kerrotaan kunnan historiasta, kuten sitä aikoinaan koetelleista tuhoisista vuoksiaalloista.
Hyperventilating

Hyperventilating on Ronyan debyyttialbumin toinen single, joka julkaistiin digitaalisesti 2. huhtikuuta 2012. Radio ensisoittonsa sai kuitenkin jo 26. maaliskuuta 2012, kun se kuultiin YleX -kanavan Uuden musiikin iltavuorossa. Kappale lähti julkaisunsa jälkeen pian leviämään sosiaalisessa mediassa ja se noteerattiin myös brittiläisellä Scandipop -sivustolla.
Musiikkivideo.
Kappaleen musiikkivideo kuvattiin Portugalissa ohjaaja Mikko Harman ohjauksessa. Videolla Ronya kävelee ympäri kaupunkia laulaen kappaletta. Videota kuvattiin myös paikallisella metroasemalla ja metrossa.
Canon EOS 1100D

Canon EOS 1100D on japanilaisyhtiö Canonin valmistama digitaalinen järjestelmäkamera. Pohjois-Amerikassa kamera tunnetaan nimellä EOS Rebel T3 ja Japanissa nimellä EOS Kiss X50. Kamera julkaistiin helmikuussa 2011 Canon EOS 1000D:n seuraajaksi. Kamera on yhteensopiva EF- ja EF-S -objektiivien kanssa.
Kameralla on mahdollista ottaa myös teräväpiirtovideokuvaa 1 280 × 720 pikselin resoluutiolla. Kamerassa on HDMI-liitäntä, mikä mahdollistaa valokuvien ja videoiden näyttämisen television kautta. Eye-Fi- muistikortilta voi siirtää kuvia tietokoneeseen langattomasti.
Canon EOS-1D Mark IV

Canon EOS-1D Mark IV on japanilaisyhtiö Canonin valmistama digitaalinen järjestelmäkamera. Kamera julkaistiin lokakuussa 2009 Canon EOS-1Ds Mark III:n seuraajaksi, mutta Suomessa sen myynti aloitettiin marras-joulukuussa 2009.
Kameralla on mahdollista ottaa Full-HD -videokuvaa 1 920 × 1 080 pikselin resoluutiolla. Kamera on yhteensopiva EF-objektiivien sekä Speedlite EX -salamoiden kanssa. Pölyltä ja kosteudelta suojatussa rungossa on 76 kumitiivistettä.
Heckler &amp; Koch G41

G41 on saksalaisen aseyhtiön Heckler &amp; Kochin 1980-luvun alussa kehittämä ja valmistama rynnäkkökivääri.
Jesús Murgui Soriano

Jesús Murgui Soriano (s. 17. huhtikuuta 1946 Valencia) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Valencian arkkihiippakuntaan 21. syyskuuta 1969 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Leten titulaaripiispaksi 25. maaliskuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Agustín García-Gasco y Vicente, jota avustivat Ricardo María Carles Gordó ja Lajos Kada.
Murgui Soriano sai 27. joulukuuta 2003 nimityksen Mallorcan piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 21. helmikuuta 2004.
Valentín Comellas y Santamaría

Valentín Comellas y Santamaría (5. kesäkuuta 1861 Casserres – 19. maaliskuuta 1945) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 28. helmikuuta 1885 ja nimitettiin Solsonan hiippakunnan apostoliseksi hallitsijaksi sekä Amathus in Palaestinan titulaaripiispaksi 18. joulukuuta 1919. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. toukokuuta 1920. Pääkonsekraattorina toimi Francesco Ragonesi, jota avustivat Francisco de Asís Vidal y Barraquer ja Luis José María Amigó y Ferrer. 
Comellas y Santamaría sai 5. syyskuuta 1933 nimityksen Solsonan piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 83-vuotiaana virassa.
Manuel Borrás Ferré

Manuel Borràs Ferré (9. syyskuuta 1880 La Canonja – 12. elokuuta 1936) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. 
Hänet vihittiin papiksi 19. syyskuuta 1903 ja nimitettiin Tarragonan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Bisican titulaaripiispaksi 19. huhtikuuta 1934. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Francisco de Asís Vidal y Barraquer, jota avustivat Valentín Comellas y Santamaría ja José Cartaña Inglés.
Borrás Ferré kuoli 55-vuotiaana virassa.
Itävallan valtionpalkinto eurooppalaiselle kirjallisuudelle

Itävallan valtionpalkinto eurooppalaiselle kirjallisuudelle (saks. "Österreichischer Staatspreis für Europäische Literatur") tai Euroopan kirjallisuudenpalkinto (saks. "Europäischer Literaturpreis"), on Itävallan valtion myöntämä kirjallisuuden palkinto, joka myönnetään kerran vuodessa eurooppalaiselle kirjailijalle. Palkinnon myöntää Itävallan opetus- ja kulttuuriministeriö. Palkinto perustettiin vuonna 1965 Wienissä. Palkinnon arvo on 25 000 euroa.
Loistokeltajäkälä

Loistokeltajäkälä ("Xanthoria elegans", "Caloplaca elegans", "Placodium elegans", "Gasparrinia elegans", "Rusavskia elegans") on jäkälälaji, joka kuuluu keltajäkäliin "Xanthoria". Lajia esiintyy maailmanlaajuisesti Euroopassa, Afrikassa, Aasiassa, Australiassa, Pohjois-Amerikassa, Etelä-Amerikassa ja Antarktiksella.
Loistokeltajäkälä muodostaa usein laajoja kasvustoja ja sen ruusukkeet ovat noin viidestä kymmeneen senttimetriä. Jäkälän yläpinta on punaoranssi ja alapinta vaalea. Lajin leväosakkaana on
viherlevä ("Trebouxia"). Se muistuttaa muista keltajäkälistä eniten usein sen seuralaisena kasvavaa ryynikeltajäkälää ("Rusavskia sorediata" syn. "Xanthoria sorediata"), joka erottuu sekovarren soraaleilla.
Loistokeltajäkälän jäkäläaineena eli sekundaarisena aineenvaihduntatuotteena esiintyy runsasti fyskionia (C16H12O5), muita antrakinoneja emodiinia (C15H10O5), fallakinaalia (C16H10O6), parietiinihappoa (C16H10O7) ja teloskistiinia (C16H12O6).
Oskari Jalkio

Anders Oskari Jalkio (alkuaan "Storbacka", sen jälkeen vuoteen 1922 Johnsson; 19. toukokuuta 1882 Teerijärvi – 13. huhtikuuta 1952) oli suomalainen vapaakirkon maallikkosaarnaja ja tietokirjailija. Hänet tunnettiin myös pasifistina ja vegetarismin kannattajana.
Småböndersin kylässä syntyneen Jalkion vanhemmat olivat Jonas Andersson Storbacka ja Serafiina Mattsdotter Karvonen. Hän kävi kansakoulun ja toimi sitten jonkin aikaa kiertokoulun opettajana kotiseudullaan.
Jalkio tapasi puolisonsa Helmi Elisabet Johanssonin (1878–1936) vuoden 1905 tienoilla. Koska Jalkio ei kuulunut valtiokirkkoon eikä Suomessa ollut silloin käytössä siviilivihkimystä, vihkiminen suoritettiin eräässä Norjan vapaakirkkoseurakunnassa. Heille syntyi 5 lasta vuosien 1910–1919 välillä. Helmi Johanssonin suku, johon kuului muun muassa arkkipiispa Gustaf Johansson, yritti tuloksetta painostaa Helmiä lopettamaan suhteen Jalkioon.
Jalkio aloitti 1904 lähetystyön Suomen romanien keskuudessa yhdessä Otto ja Ina Palmrothin kanssa. Mustalaislähetys ry perustettiin sitten 1906 Tampereella, ja se alkoi julkaista "Kiertolainen"-nimistä lehteä. Jalkio käänsi romanikielelle lauluja ja virsiä, kirjoitti artikkeleita romanikielestä sekä kokosi myös romanikielen sanastoa.
Jalkiot pitivät yllä myös orpokotia Särkisalossa, ja vuosina 1923–1925 heillä oli "Suulanlinna"-niminen terveysparantola Suulanjärven rannalla. Jalkio oli perustamassa 1929 Viljavakka-nimistä utopiasiirtokuntaa Dominikaaniseen tasavaltaan. Jalkio muutti perheineen 1930 siirtokuntaan, mutta Helmi Jalkion kuoltua 1936 he palasivat Suomeen. Jalkio jatkoi sitten Suomessa työtään mustalaislähetyksen piirissä.
Teoksia.
Nimellä "Oskar Johnsson":
Nimellä "Oskari Jalkio":
Nimimerkillä "Andreo Phaal":
Ukko Havukka

Ukko Havukka (sukunimi aik. "Falck"; 3. marraskuuta 1890 Helsinki – 10. syyskuuta 1959) oli suomalainen tanssikriitikko ja näytelmäkirjailija.
Havukka oli mukana perustamassa 1937 Suomen Tanssitaiteilijaliittoa. Hän oli Suomen Kansanomaisen Hieromaseuran puheenjohtaja ja Koulutettujen Hierojien Liitto Ry:n sihteeri-rahastonhoitaja 1947–1959.
The Elder Scrolls Online

The Elder Scrolls Online on ZeniMax Online Studiosin kehittämä "The Elder Scrolls" -pelisarjaan perustuva massiivinen monen pelaajan verkkoroolipeli. Peli julkistettiin Game Informer -lehdessä 3. toukokuuta 2012 ja julkaistiin Microsoft Windowsille ja OS X:lle 4. huhtikuuta 2014. 9. kesäkuuta 2015 peli julkaistiin myös PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle.
17. maaliskuuta 2015 julkaistiin versio, joka poisti pelistä kuukausimaksun. Samalla pelin nimeksi muutettiin The Elder Scrolls Online: Tamriel Unlimited.
Pelaaminen.
Pelin tapahtumat sijoittuvat kaikkien aiempien osien tavoin Tamrielin mantereelle, mutta sen tarina ei ole lainkaan yhteydessä aiempien pelien tarinoihin. Peli sijoittuu Toiselle Ajalle, noin tuhat vuotta ennen "in" tapahtumia. Päävihollisena on Tamrielin valloitusta suunnitteleva Daedraprinssi nimeltä Molag Bal.
Suurin osa Tamrielista on pelattavaa aluetta. Pelaaja valitsee yhden yhdeksästä rodusta, jotka ovat jakautuneet kolmeen ryhmittymään, joista kukin tavoittelee Tamrielin Keisarin valtaistuinta. Pelin ennakkotilanneet voivat valita kuuluvansa mihin tahansa ryhmittymään, mutta muille rotu määrää ryhmittymän.
Ryhmittymät:
Amazing Alex

Amazing Alex oli suomalaisen Rovio Entertainmentin mobiilipeli, joka julkaistiin iOS- ja Android-alustoille 12. heinäkuuta 2012. Se oli tyypiltään toisiinsa törmäileviin esineisiin pohjautuva ketjureaktioiden pulmapeli, ja sen pääosassa seikkailee Alex-poika.
"Amazing Alex" perustuu Snappy Touchin ja Mystery Coconut Gamesin kehittämään "Casey’s Contraptions" -peliin, johon Rovio ilmoitti ostaneensa oikeudet toukokuussa 2012. Ensimmäistä kertaa peli-idea oli toteutettu Dynamixin tuottamassa The Incredible Machinessa (PC DOS, 1993), jota Amazing Alex hyvin paljon muistuttaa. Amazing Alex oli ensimmäinen Rovion julkaisema peli suureen suosioon nousseen ja lukuisia oheistuotteita poikineen "Angry Birds" -pelisarjan jälkeen.
Pelin ensimmäinen versio sisälsi 100 kenttää. Peliin oli mahdollista luoda myös omia kenttiä ja jakaa niitä muiden pelaajien kanssa. 
Peli teki historiaa nousemalla julkaisunsa jälkeen kesällä 2012 kahdeksassa tunnissa ladatuimmaksi sovellukseksi App Storessa. Samalla se oli kaikkien aikojen nopein nousu listakärkeen Yhdysvalloissa, elokuvan tai franchising-lanseerauksen ulkopuoliselta peliltä. 
Peli sai kritiikkiä liittyen aiempaan Casey's Contraptions -peliin, jonka oikeudet Rovio osti.
Eero Järvinen

Eero Juho Järvinen (26. kesäkuuta 1860 Nurmijärvi – 16. elokuuta 1927 Rovaniemi) oli suomalainen kirjailija ja lehtimies.
Henkilöhistoria.
Eero Järvinen kävi jonkin aikaa alkeisopistoa Helsingissä ja työskenteli lehtialalla, mutta myös puhujana ja poliisina sekä julkaisi kirjoitelmia ja teoksia. Järvinen kuului Suomen kristillisen työväen liiton perustajiin ja oli toimittajana puolueen lehdissä. Hän oli ensin vuodesta 1907 Veljeys-lehden päätoimittajana Helsingissä ja kun tämä lehti lakkasi ilmestymästä hän oli päätoimittajana perustamassaan "Uusi Aika"-lehdessä ja sen jälkeen Työkansa-lehden vastaavana toimittajana Tampereella. Järvinen oli lisäksi mukana raittiustyössä pitäen esitelmiä ja julkaisten lehtikirjoituksia.
Järvinen toimi sanomalehtimiehenä muun muassa Helsingissä ja Tampereella. Hän oli myös useiden lehtien ja aikakauskirjojen avustajana ja kirjeenvaihtajana. Nuorena hän julkaisi joitakin kaunokirjallisia teoksia. 1920-luvulla Järvinen toimi herätyspuhujana ja tuli laajalti tunnetuksi uskonnollisista kirjoituksistaan. Järvinen asui viimeksi syntymäpitäjässään Nurmijärvellä. Hän kuoli elokuussa 1927 sydänkohtaukseen ollessaan vierailulla poikansa luona Rovaniemellä.
Lina Asikanus

Elina Fredrika (Lina, Liina) Asikanus, o.s. Suihko (21. elokuuta 1871 Ilomantsi – 26. maaliskuuta 1947 Joensuu) oli suomalainen näytelmäkirjailija ja kirjakauppias.
Henkilöhistoria.
Asikanuksen vanhemmat olivat Niilo Heikinpoika Suihko ja Inkeri Maria Siuhko ja puoliso eversti Johan Botols Fredrikinpoika Asikanus. Lina Asikanus kävi tyttökoulun ja työskenteli kirjakauppa-alalla. Hän omisti Schlüterin kirjakaupan Joensuussa.
Arvi Hyttinen

Karl Arvid (Arvi) Hyttinen (11. tammikuuta 1886 Kontiolahti – 18. tammikuuta 1946) oli suomalainen toimitusjohtaja ja näytelmäkirjailija.
Hyttisen vanhemmat olivat koneenkäyttäjä Johan Henrik Hyttinen ja Iida Loviisa Hiltunen. Hyttinen kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin reaalilyseosta vuonna 1904 ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1911. Hän opiskeli pääaineenaan kansantaloustiedettä. Hyttinen työskenteli vuosina 1906–1912 SOK:n neuvontatoimiston päällikkönä ja "Yhteishyvä"-lehden toimittajana. Vuosina 1912–1915 hän oli osuusliike Elannon toimitusjohtajana, ja perusti sitten oman tuonti- ja vientiliikkeen Wetterstrand &amp; Hyttisen. Vuosina 1918–1919 hän johti Suomen elintarvikkeiden tuontikonttoria Berliinissä. Vuosina 1920–1923 Hyttinen oli Kuopiossa toimineen Oy Gust. Raninin toimitusjohtajana, vuosina 1923–1926 Oy Savon ja Veljekset Peusan edustajana Helsingissä ja vuosina 1926–1929 John Barker Oy:n edustajana Turussa. Vuodesta 1929 hän oli Littoisten verkatehtaan myyntipäällikkönä ja vuosina 1931–1936 sen toimitusjohtajana. Vuodesta 1936 hän oli Lassila &amp; Tikanojan palveluksessa. Sotavuosina Hyttinen oli lisäksi Kansanhuoltoministeriön toimistopäällikkönä. Hän kuului vuosina 1912–1915 Helsingin ja myöhemmin Kuopion kaupunginvaltuustoon.
Luettelo Ruotsin kihlakunnista

Tämä artikkeli on luettelo Ruotsin historiallisista kihlakunnista jaoteltuina nykyisen läänijaon mukaisesti. Kihlakuntien rajat eivät aina ole noudattaneet nykyisin voimassa olevaa läänijaotusta, joten eräät kihlakunnat saattavat esiintyä useammassa kuin yhdessä läänissä.
Tukholman läänissä joidenkin kihlakuntien "tyyppinä" on kihlakunnan (ruots. "härad") sijaan ollut laivakunta (ruots. "skeppslag"), Örebron läänissä ja Västmanlandin läänissä puolestaan vuorikunta (ruots. "bergslag").
Pohjois-Ruotsissa ei ole ollut kihlakuntia, mutta siellä on kihlakuntajaon sijaan ollut käytössä jako käräjäkuntiin (ruots. "tingslag"). Gävleborgin, Västernorrlandin ja Jämtlandin lääneissä käräjäkuntia oli yhdistetty myöhemmin suuremmiksi kokonaisuuksiksi. Luettelossa näitä yhdistämisiä kuvaavat sisennykset; aikaisempi aluejaotus on sisennetympänä kuin uudempi alueojaotus.
Tukholman lääni.
Vuoden 1945 väestönlaskennassa silloisessa Tukholman läänissä oli seuraavat kihlakunnat:
Kihlakuntien lisäksi läänissä sijaitsi 11 kaupunkia: Nynäshamn, Södertälje, Sundbyberg, Solna, Djursholm, Lidingö, Vaxholm, Norrtälje, Östhammar, Öregrund ja Sigtuna. Tukholman kaupunki ei tuolloin kuulunut Tukholman lääniin.
Uppsalan lääni.
Vuoden 1945 väestönlaskennassa silloisessa Uppsalan läänissä oli seuraavat kihlakunnat:
Kihlakuntien lisäksi läänissä sijaitsi 2 kaupunkia: Uppsala ja Enköping.
Södermanlandin lääni.
Vuoden 1945 väestönlaskennassa silloisessa Södermanlandin läänissä oli seuraavat kihlakunnat:
Kihlakuntien lisäksi läänissä sijaitsi 7 kaupunkia: Nyköping, Katrineholm, Eskilstuna, Torshälla, Strängnäs, Mariefred ja Trosa.
Itä-Götanmaan lääni.
Vuoden 1945 väestönlaskennassa silloisessa Itä-Götanmaan läänissä oli seuraavat kihlakunnat:
Kihlakuntien lisäksi läänissä sijaitsi 7 kaupunkia: Linköping, Norrköping, Söderköping, Motala, Vadstena, Skänninge ja Mjölby.
Jönköpingin lääni.
Vuoden 1945 väestönlaskennassa silloisessa Jönköpingin läänissä oli seuraavat kihlakunnat:
Kihlakuntien lisäksi läänissä sijaitsi 8 kaupunkia: Jönköping, Huskvarna, Nässjö, Värnamo, Vetlanda, Eksjö, Tranås ja Gränna.
Kronobergin lääni.
Vuoden 1945 väestönlaskennassa silloisessa Kronobergin läänissä oli seuraavat kihlakunnat:
Kihlakuntien lisäksi läänissä sijaitsi 2 kaupunkia: Växjö ja Ljungby.
Vihtori Niemi

Viktor (Vihtori) Robert Niemi (27. maaliskuuta 1870 Luumäki – 21. huhtikuuta 1910 Kristiinankaupunki) oli suomalainen näytelmäkirjailija ja "Suupohjan Kaiun" (sittemmin "Suupohjan Sanomat") vastaava toimittaja ja "Kaskisten lehden" perustaja ja toimittaja.
Vihtori Niemi oli syntynyt Luumäellä ja hänen sukunsa on nimeltään Hirviniemi. Hän oli myöhemmin lyhentänyt nimensä Niemeksi. Merkittävän osan elämästään hän asui Kristiinankaupungissa, jossa tuli tunnetuksi myös sekä fennomaanina että raittiusmiehenä. Merkittävä osa hänen näytelmistään käsitteleekin juuri raittiuden ihannetta. Hänen vaimonsa oli Mimmi Niemi (o.s. Malin, kuollut 1912). Koulutukseltaan Vihtori Niemi oli tekniikan ylioppilas.
Niemi toimi nykyisin "Suupohjan Sanomat" nimellä ilmestyvän edeltäjän Suupohjan Kaiun vastaavana toimittajana vuoden 1901 alusta saman vuoden heinäkuun 20. päivään asti. Tänä aikana lehdellä oli kiistaa muun muassa paino-oikeuksista, minkä seurauksena Niemen sekä lehden omistajan, Vihtori Haarosen, välit tulehtuivat. Tämä johtikin lopulta Vihtori Niemen eroon. Useiden vaiheiden jälkeen Niemestä tuli kuitenkin uuden kirjapainon Kirjapaino Tapion omistaja ja niin ollen "Suupohja Kaikuakin" painaneen Kansallis Kirjapainon kilpailija. Vuodesta 1904 hän alkoi julkaista uutta "Kaskisten Lehteä", joka nimestään huolimatta oli keskittynyt enemmän Kristiinankaupunkiin ja oli siis "Suupohjan Kaiun" kilpailija. Lehti muutti nimensä "Etelä-Pohjanmaaksi" vuodesta 1906, ja se kilpaili tasaväkisesti "Suupohjan Kaiun" kanssa Vihtori Niemen vuonna 1910 tapahtuneeseen kuolemaan saakka. Vihtori Niemen vaimo Mimmi Niemi vuokrasi lehden julkaistavaksi muille, mutta lehti lopetti ilmestymisensä Mimmi Niemen kuoleman jälkeen vuonna 1912. Vihtori Niemi kuoli keuhkokuumeeseen. 
Vihtori ja Mimmi Niemellä oli kaikkiaan neljä lasta, joista ensimmäinen, Taimi Lilja Lemmikki, kuoli varhain. Muut lapset olivat Toinen Taimi Lilja Lemmikki, Vieno Tauno Tapio sekä Ilta.
The Creation

 The Creation on englantilainen rock-yhtye, joka perustettiin vuonna 1966. Alkuperäisjäsenet olivat: Kenny Pickett (laulu), Eddie Phillips (kitara), Jack Jones (rummut) ja Bob Garner (basso). Heidän tunnetuin kappaleensa on ”Painter Man”, jonka myöhemmin levytti myös Boney M. -discoyhtye. Yhtye hajosi 60-luvun lopulla, mutta palasi takaisin 80-luvun puolivälissä.