tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tōno

Tōno () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Iwaten prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Kitakamivuorilla. Kaupungin keskusta on rakentunut Tōnon allaslaaksoon. Pohjoisessa kaupungin alue nousee Hayachinevuorelle. Tōnossa on 26 116 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 825,97 neliökilometriä.
Tōno kehittyi Edo-kaudella vuodesta 1627 lähtien pienenä linnanaluskaupunkina. Vanhastaan alue tunnettiin hevosten kasvatuksesta. Sen kautta kulki Tyynenmeren rannikolle johtanut tiereitti. Kaupunkioikeudet Tōno sai vuonna 1954, kun Tōnon maaseutukaupunkiin liitettiin seitsemän ympäristön kyläkuntaa. Alue on luonteeltaan maaseutumainen, ja tärkeitä elinkeinoja ovat riisin, humalan ja tupakan viljely, metsätalous ja maidon tuotanto. Kaupunki laajeni vuonna 2005, kun siihen yhdistettiin Miyamorin kyläkunta.
Tōno tunnetaan rikkaasta kansanperinteestään, jota tutkija Kunio Yanagita on kuvannut teoksessaan "Tōno monogatari". Kaupungin nähtävyyksiä ovat esimerkiksi Tōnon kaupunginmuseo, Fukusen-jin buddhalainen temppeli ja Denshōenin ulkomuseo, jossa sijaitsee muun muassa historiallinen Kikuchi-suvun asuintalo 1700-luvulta. Hayachinevuoren ympäristö kuuluu Hayachinen puolikansallispuistoon. Tōnoa palvelee JR Higashi-Nihonin Kamaishi-linja.
Muulon silta

Muulon silta eli Bastvikinsilta () on Espoon­lahden yli johtava silta Espoon ja Kirkko­nummen rajalla. Silta valmistui vuonna 1937 osana Helsingistä länteen johtanutta Jorvaksentietä, joka oli osa kanta­tietä 51. Silta on 133 metriä pitkä, ja se on Suomen pisin maailman­sotien välisenä aikana valmistunut teräs­levy­palkki­silta.
Muulon silta on Tiehallinnon sillasta käyttämä nimi, joka johtuu läheisen Muulon kylän nimestä. Espoossa sillasta käytetään myös nimeä Bastvikinsilta..
Vuosina 1944–1956 Espoonlahti oli Neuvosto­liiton hallinnassa olleen Porkkalan vuokra-alueen itä­rajana, ja tällöin Muulon silta toimi tiukasti vartioituna rajanylityspaikkana. Kun Porkkalan alue 26. tammikuuta 1956 palautettiin Suomelle, raja­puomi nostettiin klo 15, minkä jälkeen suomalaiset sotilaat marssivat sillan yli palautetulle alueelle. Tapahtumaa seuraamaan sillan Espoon-puoleiseen päähän oli kokoontunut pari­sataa lehti­miestä, radio- ja televisiotoimittajaa sekä suuri joukko yleisöä. Silta esiintyy­kin lukuisissa Porkkalan vuokra-aikaa käsittelevissä filmeissä, valokuvissa ja dokumentti­taltioinneissa.
Espoon alueella Jorvaksen­tie levennettiin 1960-luvulla moottoritieksi, joka rakennettiin osittain vanhan tien kohdalle, osittain hieman sen pohjois­puolelle. Vuonna 1969 moottori­tie, Länsiväylä, oli valmis Espoon­lahdelle saakka, ja sen länsi­päähän, vanhan sillan pohjois­puolelle rakennettiin uusi silta. Vanha Muulon silta jäi tällöin vähä­liikenteiseksi rinnakkais­tien sillaksi, jolle johtavan tien nimi Espoon puolella on nykyisin Vanha Jorvaksen­tie.
Vuonna 2008 alettiin rakennus­työt moottori­tien jatkamiseksi Kirkko­nummelle. Alku­peräisen suunnitelman mukaan vanha Muulon silta olisi purettu ja tilalle rakennettu uusi paikallis­liikenteen silta moottoritie­sillan viereen. Museovirasto piti vanhaa siltaa kuitenkin historiallisesti arvokkaana, osittain rakennus­historiallisista mutta ennen kaikkea Porkkalan vuokra-alueen historiaan liittyvistä syistä, minkä vuoksi suunnitelmaa muutettiin. Länsiväylän Espoonlahdensilta päätettiin siirtää hieman entistä pohjoisemmaksi, jolloin sen ja Muulon sillan väliin mahtuu vielä uusi paikallis­liikenteen silta. Alkuperäinen Muulon silta on suojeltu. Silta on nykyään käytössä jalankulun ja pyöräilyn väylänä.
Aizu-Wakamatsu

Aizu-Wakamatsu () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Fukushiman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin länsiosassa Aizun allaslaakson eteläreunalla. Idässä kaupunki rajautuu Inawashirojärveen, etelässä se käsittää laajoja vuoristoalueita. Kaupungin läpi virtaa Agajoki. Aizu-Wakamatsussa on 118 448 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 382,99 neliökilometriä.
Aizu-Wakamatsu on Aizun historiallisen alueen keskuskaupunki.
Historia.
Nykyisen Aizu-Wakamatsun kantakaupungin muodostaa vanha Wakamatsun kaupunki, jonka historia ulottuu 1300-luvun loppupuolelle. Alun perin paikkakunta tunnettiin nimellä "Kurokawa" (黒川) kaupungin läpi virtaavan joen, nykyisen Yujoen, mukaan. 1580-luvulla kaupungin sai haltuunsa Gamō Ujisato, joka nimesi sen Wakamatsuksi ja uudisti sen linnoitusta. Ujisato loi perustan nykyisen kaupungin rakenteelle ja toi sinne mukanaan kauppiasväestöä kotiprovinssistaan Ōmista. Sittemmin Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla kaupunkia hallitsi muun muassa Matsudaira-klaani. Boshin-sodan yhteydessä kaupunki paloi pahoin.
Meiji-restauraation jälkeen kaupunki koki suuria muutoksia: sen linnoituksia purettiin ja katuverkkoa uudistettiin, mutta se on kuitenkin säilyttänyt monia vanhoja piirteitään nykypäivään saakka. Japanin nykyisen kunnallishallinnon perustamisen yhteydessä vuonna 1889 Wakamatsusta tehtiin maaseutukaupunki. Kaupunkioikeudet sille myönnettiin vuonna 1899. Samana vuonna kaupunki sai rautatieyhteyden. Kun kaupunkiin yhdistettiin useita ympäristön kyläkuntia vuoden 1955 kuntaliitoksessa, se muutti nimensä Aizu-Wakamatsuksi. Kaupunki laajeni 2000-luvun puolivälissä, kun siihen liitettiin Kita-Aizun kyläkunta ja Kawahigashin maaseutukaupunki.
Talous.
Aizu-Wakamatsun perinteisiä elinkeinoja ovat saken valmistus ja "urushi"-lakkatyöt. Lakkaesineiden tuotanto on edelleenkin merkittävä teollisuudenala. Kaupungissa on myös elektroniikkateollisuutta. Ympäröivällä maaseudulla tuotetaan riisin lisäksi kasviksia ja hedelmiä, kuten tomaatteja, kurkkuja, ginsengiä, kakeja, omenoita ja viinirypäleitä.
Liikenne.
Aizu-Wakamatsua palvelevat JR Higashi-Nihonin Ban’etsu-länsilinja ja Tadami-linja sekä Aizu-rautatien Aizu-linja.
Kulttuuri ja nähtävyydet.
Aizu-Wakamatsun rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Wakamatsun linna eli Tsurugan linna, jonka torni toimii paikallismuseona, historiallinen majatalo Takizawa-honjin, Hachiyō-jin ja Enmei-jin buddhalaiset temppelit sekä Iimorivuoren juurella sijaitseva, Shōsō-jin temppelille kuulunut Sasaedō-halli. Iimorivuori tunnetaan Byakkotai-samuraijoukon kuolinpaikkana, ja sinne on rakennettu joukolle omistettu museo. Oyaku-en on historiallinen Matsudaira-klaanin puutarha.
Tunnettu paikallinen tuote on lehmän muotoinen "akabeko"-lelu. Historiallisten nähtävyyksien lisäksi vierailijoita kaupunkiin houkuttelevat myös Ashinomaki-onsenin ja Higashiyama-onsenin kuumat lähteet. Osa kaupungin alueesta kuuluu Bandain–Asahin kansallispuistoon.
On the Floor

"On the Floor" on yhdysvaltalaisen näyttelijä ja poplaulaja Jennifer Lopezin ja rap-muusikko Pitbullin kappale, joka julkaistiin Lopezin seitsemännen studioalbumin "Love?" toisena singlenä 11. helmikuuta 2011. 
Kappaleen on tuottanut RedOne.
Kappale sisältää melodian kappaleesta "Llorando se fue", jota Kaoma-yhtye on lainannut kappaleessa "Lambada" vuonna 1989.
Vetyräjähdys

Vetyräjähdys on tilanne, jossa kaasuuntunut vety räjähtää hallitsemattomasti yhtyessään happeen. Sitä ei pidä sekoittaa vetypommin räjähdykseen, jossa tapahtuu ydinfuusio.
Vedyn ja ilman sekoitus räjähtää hyvin pienillä energioilla, kymmenesosalla siitä, mitä tarvitaan bensiini–ilma-seoksen räjähtämiseen. Jopa staattisen sähkön aiheuttama näkymätön kipinä ihmisen yllä olevissa keinokuituvaatteissa voi aiheuttaa räjähdyksen.
Räjähdysvaara lyijyakkua ladatessa.
Täyteen latautunutta lyijyakkua yliladatessa suljetussa tilassa latausvirta alkaa hajottaa vettä hapeksi ja vedyksi. Nämä lisäävät suljetun akun sisällä painetta ja kun kaasut pääsevät ulos akusta, suljetun tilan happi- ja vetypitoisuudet voivat kasvaa vetyräjähdyksen mahdollistamiin pitoisuuksiin.
Sula rauta ja vesi.
Rauta sulaa 1 538 °C lämpötilassa. Jos sulan raudan päälle joutuu vettä, se höyrystyy välittömästi ja rauta kaappaa vedeltä hapen vapauttaen vetyä, joka räjähtää.
formula_1
Tätä rauta-vesihöyry reaktiota käytti ranskalainen kemisti Antoine Lavoisier vuonna 1784 todistaakseen veden koostuvan vedystä ja hapesta. Kokeessaan hän käytti punahehkuun kuumennettua tykin piippua. 
Termiitin palaessa ~2 500 °C lämpötilassa tapahtuu reaktio
formula_2
joka vapauttaa sulaa rautaa. Reaktion tuottama lämpöenergia riittää katkaisemaan vesimolekyylien sisäiset sidokset, joten palavaan termiittiin lisätty vesi hajoaa vedyksi ja hapeksi, kiihdyttäen reaktiota. Veden lisääminen saattaa myös aiheuttaa seoksen räjähtämisen.
Vetyräjähdys ydinvoimalassa.
Vetyräjähdyksen tarvitsemaa vetyä voi muodostua ydinvoimalassa, jos reaktorin tai käytetyn polttoaineen varastoaltaan jäähdytysjärjestelmä pettää. Tällöin reaktorin tai käytettyjen polttoainesauvojen jälkilämpö kiehuttaa vettä pois ja vedenpinta laskee. Kun polttoainesauvat paljastuvat, ne kuumentuvat entisestään. Polttoaine on ydinvoimaloissa zirkoniummetallisten putkien sisällä. Niiden kuumentuessa ne alkavat hapettua, eli zirkoniumetalli hajottaa vesimolekyylin kaapaten hapen ja vapauttaen vedyn. Kun vedyn osuus ilmasta nousee tarpeeksi, tapahtuu vetyräjähdys.
formula_3
Tämä eksoterminen reaktio on hidas alle 1 000 °C lämpötiloissa, mutta nopeutuu lämpötilan noustessa korkeammalle . Vetyräjähdyksiä pyritään estämään poistamalla vetyä suojarakennuksesta rekombinaattoreilla.
Korkia-Mauran jääluola

Korkia-Mauran jääluola on Lapissa Inarijärven eteläosan saaressa sijaitseva luola, jossa jää säilyy yleensä yli kesän sulamatta. Luola on lajissaan Suomen suurin.
Sijainti.
Inarinjärven Korkia-Mauran (Korkia-maura) saari on Veskoniemen lähellä noin 18 km Ivalosta pohjoiseen ja Nanguniemestä luoteeseen. Korkia-Mauran saarelle pääsee kesällä veneellä Veskoniemen lomakylästä.
Luola.
Koko luola sisäänpääsyineen on 15 m pitkä, yli 1 ja maksimissaan 3,5 m leveä ja 1,5–4 m korkea. Luolan kattona on kivenlohkareita. Luolaan pääsee 5 m:n pituisesta tunnelista, ja itse luolan lattia on 10 m pitkä ja 3,5 m leveä.
Jää.
Huoneen lattia on 2-4 m paksu jää, jonka pituus on 9 m ja leveys 3,5 m. Myös luolan perällä olevien lohkareiden välejä on jäässä. Inarinjärven vesi jäätyy 3-4 m paksuksi talvella. Keväällä jää yhä paksunee, kun lumen sulamisvedet valuvat luolaan. Ilmaston lämpeneminen ja turistivierailut ovat sulattaneet jonkin verran jääluolan jäitä 2000-luvulla. Niinpä jää on ohentunut 2010-luvulla, jolloin järven pinnan yllä oleva sulamisvesijää on kadonnut.
Luolaa on käytetty 1600-luvulta alkaen kalakellarina.
Joidenkin väitteiden mukaan jää olisi pysynyt sulamattomana ainakin 500 vuoden ajan. Jääpeite olisi muodostunut pienenä jääkautena joka alkoi noin 1450.
Suomessa on muitakin jääluolia, mutta niiden jää pysyy sulamatta vain joinain kesinä. Esimerkiksi Posion Korouoman Karhunpesässä jääkerros, joka syntyy talvella, pysyy sulamattomana usein elokuulle ja vain joinakin vuosina vuoden ympäri.
TUL Cup 2009

TUL Cup 2009 oli 70. kerran järjestetty Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu, joka pelattiin Tammelassa Eerikkilän urheiluopistolla helmi–maaliskuun vaihteessa 2009. Mestaruuden voitti Warkauden Jalkapalloklubi, joka kukisti loppuottelussa Laajasalon Palloseuran maalein 1–0. Suomalaisjoukkueiden lisäksi turnaukseen osallistui kutsuvieraana virolainen JK Tallinna Kalev.
Pelitapa.
Vuoden 2009 TUL Cupiin ilmoittautui mukaan kutsutun JK Tallinna Kalevin lisäksi 12 joukkuetta. Porilaisjoukkueet MuSa, PiTU, RuoVi ja ToVe pelasivat 24. tammikuuta Porin Karhuhallissa oman karsintaturnauksensa, joista kolme ensin mainittua selvisi Eerikkilän turnaukseen.
Lopputurnauksen 12 joukkuetta oli jaettu neljään kolmen joukkueen lohkoon, joiden ottelut pelattiin turnauksen avauspäivänä lauantaina. Tämän jälkeen lohkovoittajat pelasivat sunnuntaina sijoitusottelut sijoista 1–4, toiseksi sijoittuneet sijoista 5–8 ja kolmanneksi jääneet sijoista 9–12. Kaikki ottelut käytiin 2×30 minuutin pituisina. Turnauksen kolme parasta joukkuetta palkittiin 1 000, 600 ja 300 euron harjoitusapurahoilla.
Viktor Ahlqvist

Viktor Bruno Ahlqvist-Visanko (10. helmikuuta 1868 Uusikaupunki – 5. lokakuuta 1931 Laitila) oli suomalainen suomen ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija. Hän käytti myös nimimerkkiä "Viku Leppä".
Laitilassa hän toimi monipuolisena kulttuurivaikuttajana ja oikeusasioitsijana.
Teoksia.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Viku Leppä":
Nimimerkillä "Viku Visanko":
Frans Viitanen

Frans Emanuel Viitanen (26. syyskuuta 1864 Virrat – 17. syyskuuta 1932 Uusikaupunki) oli suomalainen räätälimestari ja näytelmäkirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä "Lähteenpuro".
Henkilöhistoria.
Frans Viitasen vanhemmat olivat talollinen Santeri Viitala ja Maria Hirvelä. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1894 oli Amanda Hellnerg (k. 1896) ja toinen vuodesta 1899 Aina Maria Engdahl.Viitanen teki opintomatkoja Ruotsissa 1891–1892, vaatetusliikettä hän piti vuodesta 1894.
Viitanen siirtyi 1900-luvun alussa Uuteenkaupunkiin räatälityöntekijäksi vanhemman veljensä Aleks. Viitasen räätäliliikkeeseen, kunnes hän perusti oman liikkeensä. Hän osallistui Uudenkaupungin edistysrientoihin ja oli innokas kuorolaulaja ja Uudenkaupungin VPK:n eturivin miehiä vuosikymmenen ajan. Hän oli myös Uudenkaupungin kaupunginvaltuuston jäsenenä. Vuodesta 1900 alkaen Viitanen tunnettiin näytelmäkirjailijana. Hänen ensimmäinen yksinäytöksinen näytelmänsä "Tuli on irti" sai suuren menestyksen ja sittemmi hän julkaisi useita näytelmiä, muun muassa "Suuntalan häät", "Suuntalan käräjät" ja "Vanhan Suuntalan sähkövalo".
Näytelmiä.
Nimimerkillä "Lähteenpuro":
Aito Säästöpankki

Aito Säästöpankki on huhtikuussa 2010 perustettu suomalainen säästöpankkiosakeyhtiö. Se toimii Pirkanmaan, Satakunnan ja Etelä-Pohjanmaan talousalueilla: pankin konttorit sijaitsevat Tampereella, Pirkkalassa, Lempäälässä, Ylöjärvellä, Nokialla, Kangasalla, Pälkäneellä, Hämeenkyrössä, Ikaalisissa, Sastamalassa, Huittisissa, Porissa, Eurassa, Kauhavalla ja Seinäjoella. Aito Säästöpankilla on lähes 70 000 asiakasta ja yli 130 työntekijää.
Aito Säästöpankki kuuluu Säästöpankkiryhmään, jonka keskusjärjestönä toimii Säästöpankkiliitto.
Historia.
Aito Säästöpankki syntyi huhtikuussa 2010 Ikaalisten Säästöpankin (perustettu vuonna 1876) ja Luopioisten Säästöpankin (perustettu vuonna 1903) yhdistymisen tuloksena. Huittisten Säästöpankki (perustettu vuonna 1877) yhdistyi Aito Säästöpankkiin vuonna 2020 ja Ylihärmän Säästöpankki (perustettu vuonna 1900) vuonna 2022. Aito Säästöpankin omistavat Huittisten Säästöpankkisäätiö, Ikaalisten Säästöpankkisäätiö, Luopioisten Säästöpankkisäätiö ja Ylihärmän Säästöpankkisäätiö.
Jonne Kuusisto

Jonne Kuusisto (tunnetaan myös nimellä Kasanova) on jyväskyläläinen hip hop -artisti, joka on tullut tunnetuksi Urbaanilegenda-yhtyeestä.
Jonne Kuusisto kuuluu vuonna 1999 perustettuun Urbaanilegenda-yhtyeeseen. Urbaanilegendan jäätyä tauolle Kuusisto on suorittanut vain vierailuja muiden rap-artistien ja -yhtyeiden albumeilla. Sittemmin Kuusisto muutti Amsterdamiin opiskelemaan, eikä häneltä sen jälkeen ole kuultu kuin vierailu Joniveljen "Hallittu kaaos" -albumilla. 
Syksyllä 2010 Urbaanilegendan muut jäsenet Joniveli ja Soul Valpio vierailivat Kuusiston luona, ja yhtye alkoi äänittämään uutta albumia. Albumi äänitettiin loppuun Kuusiston vieraillessa joululomallaan Suomessa. Urbaanilegenda julkaisi 12. maaliskuuta 2011 "21 12" -comebackalbumin.
Lumikorennot

Lumikorennot (Boreidae) on pieni, kärsäkorentoihin kuuluva hyönteisryhmä. Heimon kolmeen sukuun kuuluu kolmisenkymmentä Euraasian ja Pohjois-Amerikan alueella tavattavaa lajia.
Muista kärsäkorennoista poiketen lumikorennot elävät kasviravinnolla. Toukat erityisesti sammalilla. Hyönteiset ovat pienikokoisia, vain 3–5 mm pitkiä ja niiden ruumiin väritys on tumma. Siivet ovat surkastuneet, mutta koirailla on nähtävissä molempien siipiparien tyngät, naarailla ainoastaan etusiipien tyngät. Naaraan takaruumiin kärjessä on kaareva munanasetin. Tuntosarvet ovat pitkät ja pään muoto muiden kärsäkorentojen tapaan venynyt.
Lumikorentojen esiintymisaika on hyönteisille erikoinen. Kesä kuluu toukkavaiheessa ja aikuiset korennot syntyvät useimmiten myöhään syksyllä, joskus talven aikana. Aikuiset korennot ovat psykrofiilejä. Ne elävät enimmäkseen lumen alla, mutta tulevat lauhalla säällä lumikerroksen pinnalle. Sopeutumana talvisiin olosuhteisiin hyönteisen ruumiinnestessä on jäätymisen estäviä aineita.
Useimmat lajit ovat pohjoisamerikkalaisia. Pohjois-Euroopassa lumikorentolajeja esiintyy kaksi: Lumikorento ("Boreus westwoodi") sekä "Boreus hyemalis". Suomessa "B. westwoodi" on yleinen ja laajalle levinnyt, mutta "B. hyemalis"ta ei ole toistaiseksi Suomesta tavattu.
TUL Cup 2008

TUL Cup 2009 oli 69. kerran järjestetty Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu, joka pelattiin Kotkassa Ruonalan urheiluhallissa maaliskuussa 2008. Turnaukseen osallistui kuusi joukkuetta, joista mestaruuden voitti Kotkan Työväen Palloilijat. Kyseessä oli KTP:n kymmenes TUL:n mestaruus. Myöhemmin seura valittiin voittonsa ansiosta TUL:n Kymenlaakson piirin Vuoden joukkueeksi.
Pelitapa.
Vuoden 2009 TUL Cupissa järjestettiin kolmet aluekarsinnat, joista jatkoon selvinneiden joukkueiden lisäksi lopputurnauksessa olivat mukana FC KooTeePee sekä virolainen JK Tallinna Kalev. Alkulohkot pelattiin lauantaina 2×30 minuutin pituisina otteluina ja sijoitusottelut sunnuntaina normaalimittaisina.
Aluekarsinnat.
Satakunta / Etelä-Pohjanmaa.
Karsintaturnaus järjestettiin Porin Karhuhallissa 9. helmikuuta 2008. Ottelut pelattiin 2×30 minuutin pituisina.
Pirkanmaa.
Aluekarsinnat pelattiin tammi–helmikuussa 2008.
Kaakkois-Suomi / Keski-Suomi / Itä-Suomi.
Kotkassa 9. helmikuuta 2008 järjestettyyn aluekarsintaan osallistuivat KTP, PoPo, Warkaus JK ja Huima, joista lopputurnaukseen selvisivät KTP ja Huima.
Kirsi Lindroos

Kirsi Marianne Lindroos (vuoteen 1998 Lindroos-Himberg, s. 9. elokuuta 1958 Lohjan maalaiskunta) on suomalainen opetushallinnon virkamies ja poliitikko. Lindroos on aiemmin edustanut Suomen Sosialidemokraattista Puoluetta, mutta vuoden 2011 alusta lähtien hän on ollut puolueisiin sitoutumaton. 
Lindroos on syntyjään Lohjan Virkkalasta. Hänen isänsä oli ammatiltaan hitsaaja ja äiti kotiavustaja. Lindroos valmistui kasvatustieteiden maisteriksi vuonna 1983 ja toimi 1980-luvulla peruskoulun rehtorina Lohjalla. Hän oli Suomen Kunnallisliiton yleissivistävän koulutuksen päällikkönä vuosina 1991–1993 ja Suomen Kuntaliiton erityisasiantuntijana vuosina 1993–1999 sekä kehityspäällikkönä 1999–2000. Lindroos oli opetusministeriössä johtajana vuosina 2000–2003 ja Opetushallituksen pääjohtajana vuosina 2003–2007. SDP:n jäätyä oppositioon Lindroosia ei nimitetty toiselle kaudelle Opetushallituksen johdossa. Vuoden 2008 alussa hän palasi opetusministeriöön kansainvälisyys- ja kehitysjohtajaksi.
Lindroos siirtyi 1. syyskuuta 2009 Suomen pysyvään OECD- ja Unesco-edustustoon Pariisiin vastaamaan koulutusasioista ynnä muusta, missä tehtävässä hän oli vuoteen 2014. Sen jälkeen hän toimi suuren EU Twinning -hankkeen RTA:na (Resident Twinning Adviser) Kosovossa. Support Implementation of Kosovo Education Strategic Plan 2011–2016 -hanke päättyi vuoden 2017 alussa, johon saakka Lindroos oli virkavapaalla opetus- ja kulttuuriministeriön johtajan tehtävistä. Hän haki vuonna 2016 uudelleen Opetushallituksen pääjohtajan tehtävää, mutta ei saanut sitä.
Lindroosille myönnettiin vuonna 2017 uudelleen virkavapaata johtajan virastaan opetus- ja kulttuuriministeriössä hänen siirtyessään Euroopan komission naapuruus- ja laajentumispääosaston Ukraina-tukiryhmän koulutuksen, tieteen ja sosiaalipolitiikan tiiminvetäjäksi Suomen hallituksen nimittämänä kansallisena asiantuntijana. Virkavapaata jatkettiin vuonna 2019.
Lindroos valittiin ensi kerran Lohjan kunnanvaltuustoon SDP:n edustajana vuoden 1988 vaaleissa. Myöhemmin hän oli Tammisaaren ja Raaseporin valtuustoissa ja Raaseporin kaupunginhallituksessa. Lindroos oli myös SDP:n ehdokkaana vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa, joissa hän sai 1 505 ääntä eikä tullut valituksi.
Risto Koskikangas

Risto Koskikangas (s. 22. marraskuuta 1969 Taivalkoski) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Koskikangas edusti urallaan PPT:ta, FC Jazzia ja Pallo-Iiroja. Peliuransa jälkeen hän on toiminut taustatehtävissä valmentaen muun muassa PoPaa ja MuSaa.
Suomen Palloliiton Satakunnan piiri palkitsi Koskikankaan Satakunnan vuoden poikajuniorina 1986 ja Satakunnan Kultakenkä -palkinnolla vuonna 1988. Hän voitti Suomen-mestaruuden FC Jazzissa kausina 1993 ja 1996. Suomen poikamaajoukkueissa Koskikangas pelasi yhteensä 13 ottelua.
Cynthia Denzler

Cynthia Jennifer "Cici" Denzler (s. 12. toukokuuta 1983 Santa Ana, Yhdysvallat) on kolumbialainen alppihiihtäjä. Hän edusti kauteen 2007–2008 asti Yhdysvaltoja.
Denzler osallistui MM-kisoihin ensimmäistä kertaa vuonna 2009. Tuolloin hän osallistui sekä pujotteluun että suurpujotteluun, mutta keskeytti molemmissa jo ensimmäisellä kierroksella. Denzler oli Kolumbian ainoa kilpailija ja toimi täten myös maansa lipunkantajana Vancouverin olympialaisissa 2010. Hän oli kisoissa pujottelun 51., mutta keskeytti suurpujottelussa.
Christóforos Papamichalópoulos

Christóforos ”Chrístofer” Papamichalópoulos (; s. 5. huhtikuuta 1988 Ateena, Kreikka) on kyproslainen alppihiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla larnakalaista Ski Club Larnacaa.
Papamichalópoulos osallistui MM-kisoihin ensimmäistä kertaa vuonna 2007. Tuolloin hän oli pujottelussa 43., muttei saanut sijoitusta suurpujottelusta. Papamichalópoulos kilpaili samoissa lajeissa myös Val d'Isèren kisoissa 2009, muttei päässyt tuolloin maaliin kummassakaan niistä. Hän toimi maansa lipunkantajana Vancouverin olympialaisissa 2010, mutta keskeytti sekä pujottelussa että suurpujottelussa.
Myös Papamichalópouloksen sisko Sofía Papamichalopoúlou on alppihiihtäjä.
StepUp

StepUp Oy on vuonna 1987 Marco Bjurströmin, Tiina Kaivolan ja Ari-Pekka Saanion perustama showtuotantoyhtiö. StepUpin juuret ovat Aira Samulinin Rytmikkäät -ryhmässä, jossa kaikki perustajat tanssivat. StepUp Oy aloitti showtanssiryhmänä ja mallitoimistona. Nykyään StepUp tuottaa monipuolisia ohjelmapalveluilta. Ohjelmistoon kuuluvat mm. Jarkko Valteen ja Osku Heiskasen ShoWhat drag-show. StepUpilla on myös oma tanssikoulu StepUp School.
Bromont-Lamothe

Bromont-Lamothe on kunta keskisessä Ranskassa, Auvergnen alueella Puy-de-Dômen departementissa. Vuonna 2008 kunnassa oli 943 asukasta.
Kalkkimaannos

Kalkkimaannos on maannos, jossa on keskimääräistä enemmän kalkkia. Monesti kalkki irtoaa alla olevasta rapautuvasta kalliosta, saapuu veden kuljettamana tai kulkee pölynä tuulen mukana kauempaa. Yleensä kalkki parantaa maaperää neutraloimalla sitä ja edistämällä monien kalkinsuosija- ja kalkinvaatijakasvien kasvua. Niinpä kalkkimaaperä on monesti neutraali ja ravinteikas. Toisaalta taas runsaskalkkisilla alueilla kalkki saattaa olla ongelma kalkkia vieroksuville kasveille. Kalkkimaa saattaa olla myös altis kuivumiselle. Suomen kallioperä koostuu suureksi osaksi niukkaravinteista kivistä ja suuri sademäärä hapattaa maaperää laajalti. Tällöin maa on monesti kalkki- ja ravinneköyhää.
Ravinteiset kivilajit.
Ravinteiset kivilajit sisältävät kasvien kasvua auttavia kivennäisaineita. Kalkkikiven lisäksi runsasravinteisia kivilajeja ovat yleisesti ottaen karboniitit, ultraemäksiset kivet, emäksiset vulkaniitit, amfiboliitit, gabrot ja diabaasit. Esimerkiksi otiitti-niminen mineraali edistää kasvien kasvua. Kasvien kasvua edistävät kalkkikivet, dolomiitti, diabaasi, nefeliinisyeniitti. Myös fylliitti, dioriitti, gabro, amfiboliitti, uraliittiporfyriitti ja vulkaniitti sekä ultraemäksiset duniitti, peridotiitti, serpentiini, kloriittiliuske, talkkiliuske ja vuolukivi. Suomessa kalkkikiveä on vain tuhannesosa kallioperän alasta ja emäksisiä kiviä vain 8,2 %:ssa. Esimerkiksi Kuopion seudun lehdot ja letot ovat kalkkimaan synnyttämiä. Somerniemellä Hämeessä taas lehtoisuutta aikaansaavat amfiboliitti ja dioriitti. Ravinteisen maan vyöhykkeet ovat Suomessa toimineet vaateliaiden kasvien leviämisreitteinä pohjoiseen. Monet kasvilajit ovat pohjoisrajoillaan kalkista riippuvaisia. Skandinaviassa kalkkikiveä löytyy Skandeilta, ja muualla maailmassa kalkkikiveä on enemmän pohjoisella kuin eteläisellä pallonpuoliskolla, muun muassa Euroopassa, Itä-Siperiassa, Taimyrin niemimaan vuorilla, Alaskassa ja Kanadassa esimerkiksi Victoriansaarella.
Jalkapallon Itä–Länsi-sarjan kausi 1937

Jalkapallon Itä-Länsi-sarja 1937, oli toinen kausi jolloin sarjaa pelattiin. Idässä mestaruuden voitti Kuopion Pallotoverit ja lännessä Vaasan Palloseura. Sarjan mestaruusottelussa KPT voitti VPS:n kahden ottelun yhteistuloksella 5-2, ja nousi suoraan ensi kauden Mestaruussarjaan. VPS karsi sarjanoususta mestaruussarjan 7:nneksi sijoittunutta vastaan. Karsinnoissa VPS voitti paikalliskilpailijansa Vasa IFK:n ja nousi myös mestaruussarjaan.
Itä-Länsi-sarja.
Länsi.
PoPa, KoPS ja HBK putosivat aluksi sarjasta, mutta Suomen Palloliitto päätti laajentaa Suomensarjan nelilohkoiseksi sarjaksi kaudeksi 1938, jolloin seurat saivat pitää sarjapaikkansa.
Nousukarsinnat.
KPT nousi suoraan. VPS karsintaan Mestaruussarjan 7. sijoittuneen kanssa. 
VPS nousi mestaruussarjaan, josta VIFK putosi.
Musiikkiteatterikoulu Skene

Skene on vuonna 2006 perustettu helsinkiläinen musiikkiteatterikoulu, joka tarjoaa opetusta lapsille, nuorille ja nuorille aikuisille. Skenen perustajat Sinikka Sokka ja Marco Bjurström toimivat koulun opettajina yhdessä muun muassa Peter Pihlströmin, Tuomas Kesälän, Jenny Jumppasen, Linda Hasanin, Jyri Nummisen, Sari ”Sarppa” Seppäsen, Sanni Järveläisen ja Pauliina Kiurun kanssa.
Opiskelu Skenessä kestää yhden lukuvuoden. Opiskelu ei ole päätoimista eikä se valmista ammattiin. Se kuitenkin tarjoaa mahdollisuuden musiikkiteatterista kiinnostuneille lapsille ja nuorille kehittää taitojaan musiikkiteatterin ammattilaisten kanssa. Skenestä valmistuneita esiintyjiä on nähty mm. Helsingin Kaupunginteatterin musikaaleissa High School Musical on Stage! (2008), High School Musical 2 on Stage! (2009), Spring Awakening (2009), Maija Poppanen (2009), Tohtori Zivago (2013), Tarzan (2014), Billy Elliot (2015), Shrek (2016) ja Kirka (2017) sekä Marco Bjurströmin tuottamassa musikaalissa RENT (Aleksanterin teatteri 2012). 
Skenen lukuvuosi huipentuu kokoillan musikaalin esittämiseen. 
Skene on osa StepUp Schoolia.
Pat O’Brien (muusikko)

Patrick ”Pat” O’Brien (s. 15. joulukuuta 1965 Kentucky, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hän oli death metal -yhtye Cannibal Corpsen kitaristi. Hän asuu nykyisin Floridassa. O'Brien on National Rifle Associationin jäsen.
Paul Mazurkiewicz

Paul Mazurkiewicz (s. 8. syyskuuta 1968) on yhdysvaltalaisen death metal -yhtye Cannibal Corpsen rumpali. Hän on yhtyeen ainoa alkuperäisjäsen basisti Alex Websterin ohella.
Mazurkiewicz perusti alkuvuodesta 2020 uuden yhtyeen nimeltä Umbilicus.
Rémy Di Grégorio

Rémy Di Grégorio (s. 31. heinäkuuta 1985 Marseille) on ranskalainen maantiepyöräilijä, ajajatyypiltään mäkimies. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2005 Française des Jeux -tallissa, josta siirtyi Astana Teamiin kauden 2011 alusta. Kaudella 2012 hän edusti Cofidis-joukkuetta, 2013 Martigues Sport Cyclismeä ja viimeisillä ammattilaiskausillaan 2014–2018 ranskalaistallia, nimeltään viimeksi Delko–Marseille Provence-KTM.
Di Grégorio voitti aika-ajon junioreiden Ranskan-mestaruuden 2003 ja Tour de l'Avenir -kilpailun kahdeksannen etapin 2006. Hän voitti mäkikirikilpailun Critérium du Dauphiné Libéréssä 2007. Espanjan ympäriajossa 2010 hän sijoittui 19:nneksi. Pariisi–Nizza-ajossa 2011 hän voitti seitsemännen etapin. Hän voitti kolmannen etapin Vuelta a Asturias -kilpailussa 2012.
Poliisi pidätti Di Grégorion Ranskan ympäriajon 2012 välipäivänä löydettyään häneen yhdistetystä autosta dopingepäilyitä herättäneitä tuotteita. Hovioikeus kumosi hänen saamansa kilpailukiellon huhtikuussa 2013 tuotteiden osoittauduttua vitamiineiksi.
Di Grégorio voitti Bulgarian ympäriajon kokonaiskilpailun ja kolmannen etapin 2013. Hän voitti Taiwanin ympäriajon kokonaiskilpailun ja Tour Alsacen mäkikirikilpailun 2014. Hän voitti 2016 mäkikirikilpailut Tour Cycliste International La Provencessa ja Critérium Internationalissa. Vuonna 2018 hän voitti Etoile de Bessègesin mäkikirikilpailun ja Tour Cycliste International La Provence -kilpailun toisen etapin.
Di Gregorio sai neljän vuoden kilpailukiellon jäätyään kiinni EPO-hormonin käytöstä vuoden 2018 Pariisi–Nizza-ajossa. Hän ei jatkanut uraansa kilpailukiellon jälkeen.
Date (Fukushima)

Date () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Fukushiman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Fukushiman allaslaakson itäreunalla. Kaupungin länsiosissa virtaa Abukumajoki, ja idässä sen alue nousee Abukumavuorille, kuten Ryōzenvuorelle. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Miyagin prefektuuriin. Datessa on 58 628 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 265,12 neliökilometriä.
Date on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2006 liittämällä yhteen aiempi Daten maaseutukaupunki sekä Hobaran, Ryōzenin, Tsukidaten ja Yanagawan maaseutukaupungit. Tärkeä perinteinen elinkeino alueella oli silkinviljely.
Datea palvelevat JR Higashi-Nihonin Tōhoku-päälinja ja Abukuma kyūkō -yhtiön Abukuma kyūkō -linja.
Madhuri Dixit

Madhuri Dixit (marathiksi ja ; s. 15. toukokuuta 1967 Bombay, Maharashtra, Intia), myös Madhuri Dixit Nene, on intialainen elokuvanäyttelijä. Hänestä tuli yksi hindinkielisen elokuvateollisuuden johtavista naisnäyttelijöistä 1980-luvun lopulla ja 1990-luvulla. Hän on esiintynyt monissa menestyselokuvissa ja häntä on usein sanottu yhdeksi parhaista Bollywood-näyttelijättäristä. Hänet tunnetaan myös tanssitaidoistaan.
Dixit teki ensiesiintymisensä elokuvassa "Abodh" (1984) ja sai laajempaa huomiota elokuvalla "Tezaab" (1988). Hänen seuraaviin elokuviinsa kuuluivat kaupalliset menestykset "Ram Lakhan" (1989), "Tridev" (1989), "Parinda" (1989), "Dil" (1990), "Saajan" (1991), "Beta" (1992), "Khalnayak" (1993), "Hum Aapke Hain Koun…!" (1994) ja "Raja" (1995). Hiljaisemman jakson jälkeen hän palasi huipulle elokuvalla "Dil To Pagal Hai" (1997), ja sai ylistystä kriitikoilta suorituksistaan elokuvissa kuten "Bilaspurin naiset" (1997), "Pukar" (2000), "Lajja" (2001) ja "Devdas" (2002). Tämän jälkeen hän piti tauon elokuvista keskittyäkseen perheeseensä ja teki paluun elokuvassa "Aaja Nachle" (2007). Seuraavalla vuosikymmenellä hän työskenteli ajoittain ja sai suosiota roolisuorituksillaan mustassa komediassa "Dedh Ishqiya" (2014) ja draamakomediassa "Bucket List" (2018). Hänen tuottoisin elokuvansa oli komedia "Total Dhamaal" (2019).
Dixit on voittanut yhteensä kuusi Filmfare Awards -palkintoa, mukaan lukien erikoispalkinto 25-vuotisesta Bollywood-urasta, ja ollut ehdolla parhaasta naispääosasta ennätykselliset 14 kertaa. "Forbes" nimesi Dixitin yhdeksi viidestä vaikutusvaltaisimmasta intialaisesta elokuvatähdestä vuonna 2001. Intian valtio myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 2008.
Yksityiselämä.
Madhuri Dixit meni naimisiin kirurgi Shriram Madhav Nenen kanssa 17. lokakuuta 1999. Heillä on kaksi poikaa, vuonna 2003 syntynyt Arin ja vuonna 2005 syntynyt Raayan. Asuttuaan lähes vuosikymmenen Denverissä Yhdysvalloissa, Dixit palasi perheineen Intian Mumbaihin lokakuussa 2011.
Olga Charvátová

Olga Charvátová (s. 11. kesäkuuta 1962 Zlín) on Tšekkoslovakiaa edustanut entinen tšekkiläinen alppihiihtäjä ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Slavia Prahaa.
Charvátová kilpaili maailmancupissa vuosina 1978–1986 Hän voitti kaksi osakilpailua ja sijoittui kokonaiskilpailussa parhaimmillaan neljänneksi kaudella 1985–1986.
Charvátová osallistui MM-kisoihin ensimmäistä kertaa vuonna 1978. Tuolloin hän kilpaili alppiyhdistetyssä, jossa hän sijoittui yhdeksänneksi. Charvátová oli Schladmingin kisoissa 1982 alppiyhdistetyssä viides ja pujottelussa yhdeksäs. Hän osallistui Sarajevon olympialaisissa 1984 pujotteluun, jossa hän oli kymmenes, suurpujotteluun, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi ja syöksylaskuun, josta Charvátová voitti pronssia saaden mitalin ensimmäisenä itäeurooppalaisena alppihiihtäjänä vuoden 1956 jälkeen. Hän oli vielä seuraavan vuoden MM-kisoissa pujottelun 11. nopein.
Iwaki

Iwaki () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Fukushiman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin kaakkoisosassa Tyynenmeren rannikolla. Sisämaassa kaupunkiin kuuluu laajoja vuoristoalueita Abukuman ylängöltä. Asutus on keskittynyt muun muassa Natsui- ja Samejokien muodostamille alangoille. Etelässä kaupunki rajautuu Ibarakin prefektuuriin. Iwakissa on 337 199 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 1 232,02 neliökilometriä.
Iwaki on nimitetty yhdeksi Japanin ydinkaupungeista vuonna 1999. Se sijaitsee historiallisen Hamadōrin alueen eteläosassa.
Historia.
Iwakin kaupunki perustettiin vuonna 1966 laajalla kuntaliitoksella. Yhteen liitettiin viisi kaupunkia, neljä maaseutukaupunkia ja viisi kyläkuntaa: aiempi Iwakin kaupunki sekä Tairan, Jōbanin, Nakoson ja Uchigōn kaupungit, Hisanohaman, Ogawan, Tōnon ja Yotsukuran maaseutukaupungit sekä Kawamaen, Miwan, Ōhisan, Tabiton ja Yoshiman kyläkunnat. Kaupunki on pinta-alaltaan yksi Japanin suurimmista. Sen nykyinen keskusta sijaitsee Tairan alueella. Taira toimi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Tairan daimiokunnan keskuskaupunkina ja Meiji-restauraation jälkeen lyhytikäisen Iwasakin prefektuurin pääkaupunkina.
Iwakin rannikkoalueet kärsivät pahoin Tōhokun maanjäristyksestä ja tsunamista vuonna 2011: kaupungissa sai surmansa 436 henkeä ja 4 644 asuinrakennusta tuhoutui kokonaan. Kaupungin koillisosa sijaitsi alle 30 kilometrin etäisyydellä Fukushima daiichin ydinvoimalasta ja siten tsunamia seuranneen Fukushiman ydinvoimalaonnettomuuden omaehtoisella evakuointialueella. Kaupungissa asui vuonna 2018 vielä yli 20 000 ydinvoimalan lähialueilta evakuoitua henkilöä, ja sinne on sijoitettu myös näiden kuntien hallintoa.
Talous.
Aiemmin merkittävä elinkeino nykyisen Iwakin kaupungin alueella oli hiilen kaivu. Uchigōn alueella sisämaassa sijainnut Jōbanin hiilikaivos suljettiin lopulta vuonna 1976. Hiili tuotiin Onahaman satamaan, jonne on keskittynyt metalli-, kemian- ja paperiteollisuutta. Sisämaan alueilla on pienimittakaavaisempaa metalli-, elektroniikka- ja tekstiiliteollisuutta. Tuotannon arvolla mitattuna Iwaki on koko Tōhokun alueen tärkein teollisuuskaupunki (tilanne vuonna 2010).
Liikenne.
Iwakia palvelevat JR Higashi-Nihonin Jōban-linja ja Ban’etsu-itälinja.
Kulttuuri ja nähtävyydet.
Iwakin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu esimerkiksi Shiwamizu Amidadōn buddhalainen temppeli, joka on valittu Japanin kansallisaarteeksi. Se on rakennettu 1100-luvulla. Nishikin kaupunginosassa vietetään heinä-elokuun vaihteessa Kumanon pyhäkön "Gobōden no chigo-dengaku–fūryū" -festivaalia, joka on otettu Japanin merkittävän aineettoman kansanperinnön luetteloon. Kaupungissa on säilynyt myös buddhalainen "Jangara"-tanssiperinne.
Matkailijoita kaupunkiin houkuttelevat Spa Resort Hawaiians -kylpylä, Yumoto-onsenin kuuma lähde ja erilaiset luonnonalueet Abukuman ylängöllä, Natsuijoen laaksossa ja Tyynenmeren rannikolla. Ne kuuluvat useisiin prefektuurin luonnonpuistoihin.
Kitakata

Kitakata () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Fukushiman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin luoteisosassa Aizun allaslaakson pohjoisreunalla. Luoteessa kaupungin alue nousee Iidevuorelle, idässä Bandaivuoren reunavuorille. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Yamagatan prefektuuriin. Kitakatassa on 45 868 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 554,63 neliökilometriä.
Kitakata kehittyi historiallisesti viljavan maaseutualueen markkinapaikkana. Kaupungin ytimen muodostaa entinen Otatsukin kylä, jossa sijaitsi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla paikallinen hallintokeskus. Vuonna 1875 se liitettiin yhteen muiden läheisten kylien kanssa Kitakatan maaseutukaupungiksi. Meiji-kaudella kaupunkiin sijoittui liikenneyhteyksien parantumisen myötä muun muassa soijakastikkeen, mison, "geta"-sandaalien ja lakkaesineiden valmistusta. Sittemmin sinne on rakennettu myös metalli- ja elektroniikkateollisuutta. Kaupunkioikeudet Kitakatalle myönnettiin laajan kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1954. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2006, kun siihen yhdistettiin Shiokawan ja Yamaton maaseutukaupungit sekä Atsushio-Kanōn ja Takasaton kyläkunnat. Kaupunkia ympäröivällä maaseutualueella tuotetaan riisiä, tattaria ja vihanneksia, kuten parsaa.
Kitakatan ruokakulttuuri tunnetaan "rāmen"-nuudeleista. Kaupungin teollisen historian vuoksi siellä on säilynyt lukuisia perinteisiä varastorakennuksia ("kura"), jotka tuovat oman lisänsä Kitakatan kaupunkikuvaan. Kaupungin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat myös Shingū Kumano-jinjan šintolainen pyhäkkö ja Ganjō-jin buddhalainen temppeli. Muita nähtävyyksiä ovat Kitakatan kaupungin taidemuseo sekä Nitchū-onsenin ja Atsushio-onsenin kuumat lähteet. Osa kaupungin alueesta kuuluu Bandain–Asahin kansallispuistoon. Kitakataa palvelee JR Higashi-Nihonin Ban’etsu-länsilinja.
Whatcha Want

Whatcha Want on Michael Monroen sooloalbumi vuodelta 2003. Suurin osa albumin kappaleista on cover-versioita muiden artistien kirjoittamista kappaleista.
Rutan Quickie

Rutan Quickie (Model 54) on kotona rakennettu lentokone, jonka suunnittelivat vuonna 1977 yhdysvaltalaiset Burt Rutan ja Tom Jewett. Konetta myi vuosina 1970-1999 ainakin Quickie Aircraft Corporation ja niitä valmistettiin yli 2 000 kappaletta. Koneesta on eri versioita, esim. Q2, joka on kaksipaikkainen kanadalainen versio, jonka suunnittelivat Garry LeGare ja Quickie Aircraft Corporationin perustajat Tom Jewett ja Gene Sheehan. 
Kone omaa canard-tyyppisen korkeusvakaimen ja on komposiittirakenteinen.
Museokone Suomessa.
Suomen ilmailumuseossa on yksi Quickie.
Gratia Schimmelpenninck van der Oye

Paronitar Gratia Maria Margretha Schimmelpenninck van der Oye (10. heinäkuuta 1912 Doorn – 12. helmikuuta 2012) oli alankomaalainen alppihiihtäjä.
Schimmelpenninckin isä oli kansainvälisen olympiakomitean jäsen 18 vuoden ajan. Gratian paras sijoitus MM-kisoissa oli kuudes sija ja hän olikin ensimmäinen kansainvälisesti menestynyt alankomaalaisalppihiihtäjä. Hän sijoittui alppiyhdistetyssä neljänneksitoista Garmisch-Partenkirchenin olympialaisissa 1936 häviten voittaja Christl Cranzille 20,97 pisteellä.
Schimmelpenninck työskenteli uransa jälkeen Kansainvälisen hiihtoliiton hallintotehtävissä ja perusti menestyksekkään laihdutusyhdistyksen, joka liitettiin myöhemmin Painonvartijoihin.
Jamil El Reedy

Jamil Omar Hatem Abdulalem Jamil El-Reedy (; s. 22. lokakuuta 1965 Kairo) on egyptiläinen entinen alppihiihtäjä.
El Reedy oli maansa ainoa kilpailija Sarajevon olympialaisissa 1984. Hän väitti valmistautuneensa kisoihin viettämällä 40 päivää Egyptin autiomaassa sijaitsevassa luolassa. El Reedy osallistui olympialaisissa syöksylaskuun, jossa hän oli 60. eli kilpailun viimeinen hävittyään toiseksi viimeiselle kisaajalle yli minuutin, pujotteluun, jossa hän oli 46. eli toiseksi viimeinen maaliin päässyt ja suurpujotteluun, jossa El Reedy keskeytti ensimmäisellä kierroksella.
Simon Yam

Simon Yam Tat-Wah (s. 19. maaliskuuta 1955 Brittiläinen Hongkong) on hongkongilainen näyttelijä ja elokuvatuottaja.
Ura.
Yam aloitti uransa näyttelijänä vuonna 1977 Ga bin draamasarjassa ja esiintyi samana vuonna myös ensimmäisessä elokuvassaan Ren ce, jossa pääosassa esiintyi Chow Yun-Fat. Sittemmin Yam on esiintynyt urallaan pääosin toiminta-, draama- ja rikoselokuvissa, kuten "Bloodfight, Drunken Master Killer, Breaking News, Wake of Death, Ip Man" ja "Bodyguards and Assassins". Hänet palkittiin vuonna 2004 PTU rikoselokuvasta Golden Bauhinia -palkinnolla parhaasta näyttelijäsuorituksesta. Yam on esiintynyt viisi kertaa Donnie Yenin kanssa samassa elokuvassa, joista ensimmäinen oli vuoden 1988 rikoselokuva "Tiger Cage".
The Lay of Thrym

The Lay of Thrym on progressiivista viikinkimetallia esittävän färsaarelaisen Týr -yhtyeen kuudes studioalbumi. Sen nimi juontaa Runo -Eddan skandinaavisen mytologian tarinaan, jossa Thrym -niminen jättiläinen varastaa Mjølnerin, Thorin vasaran. Yhtye ilmoitti albumin nimen ja julkaisupäivän maaliskuussa MySpace -sivustollaan.
Kuten yhtyeen useimmilla aikaisemmillakin albumeilla, kansitaide on suomalaisen Jan Yrlundin käsialaa.
Kensington-lukko

Kensington-lukko on pääasiassa tietokoneissa, kameroissa, projektoreissa ja muissa arvolaitteissa käytettävä laitteeseen kiinnittyvä lukko, joka voidaan avata joko avaimella tai numerokoodilla. Lukkoa käytetään muun muassa elektroniikkaa myyvissä liikkeissä ehkäisemään esittelykappaleiden varkauksia.
Dean Barrow

Dean Oliver Barrow (s. 2. maaliskuuta 1951) on belizeläinen poliitikko ja maan entinen pääministeri. Hän oli maan pääministeri 2008–2020. Barrow edustaa Yhdistynyttä demokraattista puoluetta. Barrow toimi myös Belizen ulkoministerinä vuosina 1993–1998.
Rap-muusikko Shyne on Barrow'n poika.
Kōriyama

Kōriyama () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Fukushiman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Kōriyaman allaslaaksossa. Lännessä kaupunki rajautuu Inawashirojärveen, idässä sen alue nousee Abukuman ylängölle. Kōriyamassa on 330 690 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 757,20 neliökilometriä.
Kōriyama on valittu yhdeksi Japanin ydinkaupungeista vuonna 1997. Se on Tōhokun alueen kolmanneksi suurin kaupunki Sendain ja Iwakin jälkeen.
Historia.
Kōriyama oli historiallisesti Asakan piirikunnan keskus. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla se kehittyi yhtenä Ōshū-kaidō-tiereitin postiasemista ("shukuba"), jonne sijoitettiin myös Nihonmatsun daimiokunnan paikallinen hallintokeskus ("jin’ya"). Tähän aikaan se oli kuitenkin vielä ympäröiviä paikkakuntia pienempi. Kōriyama alkoi kehittyä voimakkaasti Meiji-restauraation jälkeen 1870-luvulla, kun ympäröiviä alueita alettiin raivata määrätietoisesti maanviljelyn käyttöön. Inawashirojärveltä johdettiin Kōriyamaan Asakan kastelukanava, jonka avulla tuotettiin myös vesivoimaa kaupunkiin sijoittuneelle tekstiiliteollisuudelle. Ensimmäisen maailmansodan aikaan kaupunkiin rakennettiin myös kemianteollisuutta. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Kōriyama sai vuonna 1924, kun Kōriyaman ja Kowaradan maaseutukaupungit liitettiin yhteen. 
Toisen maailmansodan jälkeen Kōriyama on kasvanut merkittäväksi teollisuus-, palvelu- ja vähittäiskaupan keskukseksi. Tärkeimmiksi teollisuudenaloiksi ovat nousseet koneteollisuus sekä lasi- ja keinokuitujen valmistus. Kaupunki on laajentunut etenkin suurissa kuntaliitoksissa vuosina 1955 ja 1965. Luotijunayhteyden Kōriyama sai vuonna 1982. Tōhokun maanjäristys vuonna 2011 aiheutti kaupungissa vahinkoja, kun 2 455 asuinrakennusta tuhoutui kokonaan ja 11 ihmistä sai surmansa.
Liikenne.
Kōriyamaa palvelevat JR Higashi-Nihonin suurnopeusjunayhteys Tōhoku Shinkansen sekä Tōhoku-päälinja, Ban’etsu-länsilinja, Ban’etsu-itälinja ja Suigun-linja.
Kulttuuri ja nähtävyydet.
Kōriyaman nähtävyyksiä ovat esimerkiksi Nyohō-jin buddhalainen temppeli ja Kaiseizanin puisto. Kaupungin alueella toimii useita kuumia lähteitä ("onsen"), joista tunnetuin on Bandai Atami-onsen. 
Eräs perinteinen kōriyamalainen tuote on "Miharu"-nukke. Kōriyama on profiloitunut myös musiikkikaupungiksi, ja sitä on kutsuttu jopa ”Tōhokun Wieniksi”. Kaupungista on kotoisin esimerkiksi popyhtye GReeeeN.
Minami-Sōma

Minami-Sōma () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Fukushiman prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren rannikolla prefektuurin koillisosassa. Kaupunki kuuluu Hamadōrin seutuun. Sisämaassa sen alue nousee Abukuman ylängölle. Minami-Sōmassa on 53 153 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 398,58 neliökilometriä.
Minami-Sōma on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2006 liittämällä yhteen Haramachin kaupunki sekä Kashiman ja Odakan maaseutukaupungit. Ne kehittyivät kaikki Edo-kaudella Tyynenmeren rannikkoa seurailevan tiereitin postiasemina ("shukuba"). Historiallisesti alue oli Sōma-klaanin hallinnassa. Merkittävin keskus on Haramachi, joka alkoi kaupungistua sinne rakennetun rautatieyhteyden myötä 1900-luvun vaihteessa. Kaupungissa on esimerkiksi elektroniikka- ja hienomekaanista teollisuutta, elintarviketeollisuutta ja paperiteollisuutta. Maaseutualueilla harjoitetaan riisin ja vihannesten viljelyä sekä koiralohen vesiviljelyä.
Minami-Sōma kärsi pahoin Tōhokun maanjäristyksestä ja sen aiheuttaman tsunamin tuhoista 11. maaliskuuta 2011. Kaupungissa sai surmansa 1 043 ihmistä, ja 2 323 asuinrakennusta tuhoutui kokonaan. Kaupungin eteläpuolella tapahtuneen Fukushima I -voimalan ydinonnettomuuden vuoksi voimalaa ympäröivä alue eristettiin, ja kaupungin etelä- ja länsiosat jouduttiin evakuoimaan. Lähes kaikki evakuointimääräykset peruttiin vuoteen 2016 mennessä, mutta vielä vuonna 2019 yli 5 000 henkeä asui evakossa kaupungin ulkopuolella.
Minami-Sōman rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat useat kofun-kauden arkeologiset kohteet, Daihivuoren kivibuddhat ja entinen Takeyama-suvun asuintalo, joka on valittu tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Kaupunki tunnetaan myös kesäisin järjestettävästä Sōma Nomaoi -festivaalista. Minami-Sōmaa palvelee JR Higashi-Nihonin Jōban-linja.
Motomiya

Motomiya () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Fukushiman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Abukumajoen varrella. Idässä kaupungin alue nousee Abukuman ylänköä ympäröiville kukkuloille, lännessä Adataravuoren reunavuorille. Motomiyassa on 30 259 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 88,02 neliökilometriä.
Motomiyan kaupunki perustettiin vuonna 2007 liittämällä yhteen Motomiyan maaseutukaupunki ja Shirasawan kyläkunta. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Motomiya kehittyi Nihonmatsun daimiokunnan paikallisena hallintokeskuksena ja postiasemana ("shukuba") Ōshū-kaidōn ja muiden tiereittien solmukohdassa.
Motomiyaa palvelee JR Higashi-Nihonin Tōhoku-päälinja.
Nihonmatsu

Nihonmatsu () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Fukushiman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Abukumajoen varrella. Lännessä sen alue nousee Adataravuorelle, idässä Abukuman ylängölle. Nihonmatsussa on 53 798 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 344,42 neliökilometriä.
Nihonmatsu kehittyi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla linnanaluskaupunkina ja Nihonmatsun daimiokunnan keskuksena Niwa-klaanin hallinnassa. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Nihonmatsu sai vuonna 1958. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Adachin, Iwashiron ja Tōwan maaseutukaupungit.
Nihonmatsua palvelee JR Higashi-Nihonin Tōhoku-päälinja.
Kustaa Eränen

Kustaa Oskari Eränen (19. helmikuuta 1872 Ikaalinen – 17. maaliskuuta 1931 Ikaalinen) oli suomalainen eläinlääkäri ja nimimerkkiä "Sepeteus" käyttänyt pakinoitsija.
Eräsen vanhemmat olivat kauppias Kustaa Nestor Eränen ja Vilhelmiina Filppula. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 Porin lyseosta ja valmistui eläinlääkäriksi Dresdenissä vuonna 1900. Eränen toimi piirieläinlääkärinä Ikaalisissa vuodesta 1900 alkaen. Lisäksi hän opetti seitsemisen vuotta eläinlääkintää Osaran maamies- ja maanviljelyskoulussa ja hoiti monia luottamustoimia Ikaalisten seudulla.
Teoksia.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Sepeteus":
Fate Marable

Fate Marable (2. joulukuuta 1890 – 16. tammikuuta 1947) oli yhdysvaltalainen pianisti ja orkesterinjohtaja, joka soitti yhtyeineen Mississippi-jokea kiertävillä höyrylaivoilla. Monet 1920-luvun jazzin huippunimistä, kuten Louis Armstrong, Johnny Dodds, King Oliver ja Johnny St. Cyr, soittivat alkuvuosinaan Marablen yhtyeessä.
Marable syntyi Paducah’ssa, Kentuckyssä ja esiintyi ensimmäisen kerran yleisölle yhdeksänvuotiaana. Höyrylaivan kapteeni John Streckfus palkkasi Marablen soittajaksi laivalleen vuonna 1907, ja tämä pysyi laivayhtiön palveluksessa aina vuoteen 1940 asti. Vuonna 1917 perusti ensimmäisen oman yhtyeensä, Kentucky Jazz Bandin. 1930-luvulla hän johti St. Louisissa yhtyeitä yhdessä Charlie Creathin kanssa. Vuonna 1940 hän joutui lopettamaan soittamisen useaksi vuodeksi tulehtuneen sormen takia. Hän kuoli vuonna 1947 keuhkokuumeeseen.
Marable oli orkesterinjohtajana tarkka ja vaati virheetöntä soittamista. Yhtye harjoitteli päivittäin kaksi tuntia, ja kapteeni Streckfus tarkkaili usein harjoituksia sekuntikellon kanssa tarkastaakseen pysyykö yhtye tempossa. Louis Armstrongin mukaan Marablen tapa rankaista soittajia virheistä oli odottaa seuraavaan päivään ja panna sitten kyseinen soittaja soittamaan väärin mennyt kohta yksinään koko yhtyeen edessä.
Marablen musiikista on jäänyt jäljelle vain kaksi nauhoitusta, Fate Marable’s Society Syncopatorsin ”Frankie and Johnny” ja ”Pianoflage” vuodelta 1924.