tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tasmaninmeri

Tasmaninmeri on Tyynenmeren reunameri Tasmanian, Australian ja Uuden-Seelannin välillä. Sen syvin kohta on 5 200 metriä. Meri on saanut nimensä sitä tutkineelta hollantilaiselta Abel Tasmanilta.
Sijainti ja koko.
Tasmaninmeri on Tyynenmeren lounainen reunameri, jonka länsiranta on Australian mantereen kaakkoisosassa ja Tasmanian saarella. Itäraja kulkee Norfolkin selännettä, Uuden-Seelannin länsirannikkoa ja Macquarien selännettä pitkin. Meren pohjois- ja etelärajat ovat huonosti määriteltyjä.
Australian ja Tasmanian välissä oleva Bassinsalmi yhdistää Tasmaninmeren Intian valtamereen ja Uuden-Seelannin pääsaarten välissä oleva Cookinsalmi Tyyneenmereen. Tasmaninmeren pohjoispuolella on puolestaan Korallimeri.
Tasmaninmeri on 2 250 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,3 miljoonaa neliökilometriä.
Hydrologia ja geologia.
Australian rannikolla vaikuttaa Itä-Australian virta, joka saa voimansa pasaatituulista ja Eteläiseltä päiväntasaajan virralta. Sen vaikutus on pienimmillään heinäkuulta joulukuulle, jolloin etelästä pääsee virtaamaan kylmempää vettä jopa 32:lle eteläiselle leveyspiirille asti.
Itäistä Tasmaninmerta hallitsee tammikuulta kesäkuulle läntiseltä Tyyneltämereltä tuleva merivirta, mutta heinäkuulta joulukuulle sinne virtaa Cookinsalmen kautta kylmempää vettä subantakrtiselta alueelta.
Tasmaninmeren syvin kohta on 5 200 metrissä.
Historia ja käyttö.
Tasmaninmeri on saanut nimensä hollantilaiselta merenkävijältä Abel Tasmanilta, joka purjehti meren halki vuonna 1642. Ensimmäisenä Uuden-Seelannin ja Australian rannikoita tutki puolestaan 1770-luvulla James Cook ja muut tutkimusmatkailijat.
Tasmaninmereä liikennöivät monet laivat, jotka kulkevat Australian kaakkoisosan ja Uuden-Seelannin välissä. Merestä saadaan kalaa, Bassinsalmen itäosista Gippslandin altaassa öljyvaroja.
Ella ja Aleksi

Ella ja Aleksi on Teleks-yhtyeen Markus Koskisen ja Egotrippi-yhtyeen Sampo Haapaniemen musiikkiprojekti.
Ellalta ja Aleksilta ilmestyi vuonna 2004 albumi "Lenni Lokinpoikanen", joka myi platinaa ja pysyi Suomen virallisen albumilistan ensimmäisellä sijalla neljä viikkoa vuodenvaihteessa 2004–2005. Emma-gaalassa 2005 Ella ja Aleksi palkittiin vuoden yllättäjinä. "Lenni Lokinpoikanen" sai jatkoa syksyllä 2005, jolloin julkaistiin "Kolme muskettisopulia" -albumi. Kummallakin albumilla on 13 kappaletta, joka on Ellan ja Aleksin mielestä ainoa oikea määrä. Vuonna 2008 ilmestyi 14 kappaleen levy nimeltään "Talventörröttäjät".
Ellan ja Aleksin tuotanto on konemusiikkipohjaista ja taustojen päälle räppäävät oikeat lapset, jotka ensilevyn aikaan olivat nelivuotiaita. Lasten henkilöllisyyttä ei paljastettu heidän suojelemisekseen julkisuudelta. Heidän oikeat nimensä eivät ole Ella ja Aleksi. Itse asiassa vuonna 2008 ilmestyneelle kolmannelle levylle oli valittu uudet artistit (Pop-Talk , osa 50, Sampo Haapaniemi). Kahden ensimmäisen levyn tyttölaulaja esittäytyi aikuisena naisena Siiriksi.
Kappaleiden sanoitukset koskevat ihmissuhteita, perheitä ja lähiympäristöä. Esimerkiksi radiohitin ”MC koppakuoriainen” sanoitukset kertovat kotikasvatuksen tärkeydestä ja kehottavat olemaan kiusaamatta. Koskinen ja Haapaniemi ovatkin kertoneet tuoreen isyytensä vaikuttaneen sanoitusten näkökulmiin.
Projekti sai alkunsa Helsingin kaupungin rakennusviraston ympäristöaiheiselle lastenlevylle, ”Siistin stadin snadeille”, tehdystä kappaleesta ”Laulu kaupungin puista”. Suomen Ympäristökasvatuksen Seura ry antoi Koskiselle ja Haapaniemelle levystä vuoden 2005 ympäristökasvatuksen ruusun.
Sekstantti (tähdistö)

Sekstantti (latinaksi "Sextans", genetiivi "Sextantis") on vaatimaton tähdistö Leijonan alla. Nimityksen antoi Johannes Hevelius tulipalon tuhottua hänen laitteensa vuonna 1679, joiden joukossa oli sekstantti. Tähdistöä on vaikea havaita, koska yksikään tähdistä ei ole +4,5 magnitudia kirkkaampi.
Tähdistö sijaitsee Eläinradan tähdistön Leijonan ja Vesikäärmeen välissä ja on Suomessa nähtävissä Tammi- Toukokuussa. Sen etsinnässä α Leonis l. Regulus sekä α Hydrae l. Alphard ovat hyvä apu.
Tähdistön suunnassa on kaukoputkella näkyvä galaksi NGC 3115 jonka kirkkaus on +10 magnitudia ja joka näkyy suoraan sivulta linssin muotoisena.
Eurodance

Eurodance on elektronisen tanssimusiikin tyylilaji, joka syntyi Euroopassa 1990-luvun alussa. Eurodancelle on luonteenomaista syntetisaattori-riffien ja yksinkertaisten mutta tarttuvien melodioiden käyttö, korkeaääninen naislaulaja ja räppäävä miesääni tai joskus mieslaulaja, sekä niiden lisäksi tasainen, nopeudeltaan 110–150 iskua minuutissa oleva tahti. Eurodance oli erittäin suosittu ja kaupallisesti menestyksekäs genre varsinkin 1990-luvun puolivälissä. Eurodancea tuotettiin eniten Saksassa, Ruotsissa, Alankomaissa ja Italiassa. Eurodance tarkoittaa lähes samaa kuin "europop". Pop-henkisiä trance-artisteja (esimerkiksi Sash! ja Antiloop) on puolestaan kutsuttu "eurotranceksi".
Musiikkikriitikot eivät yleensä arvostaneet kaupallista eurodance-musiikkia. Kitaravetoista pop- ja rock-musiikkia suosivat ihmiset halveksuivat sitä massaihmisille tarkoitettuna roskana. Eurodance muistutti tässä mielessä, kuten osittain musiikillisestikin, 1970-luvun diskobuumia. Yksi parhaiten menestyneitä eurodance-yhtyeitä oli hollantilainen 2 Unlimited. Suomalaisista eurodance-yhtyeistä menestyksekkäin on Waldo's People. Suomen sisällä suosiota sai Movetron. Myös osa Aikakoneen ja Dance Nationin musiikista voitaneen luokitella eurodance-genreen.
1990-luvun eurodance-yhtyeet olivat 1970-luvun diskoyhtyeiden tapaan tyypillisesti DJ-tuottajien hankkeita. Tuottajat kokosivat kappaleitaan esittämään sopivat laulajat ja tanssijat. Jotkut tuottajat, kuten ruotsalainen Max Martin ja tanskalainen Johnny Jam, olivat useiden yhtyeiden takana. Eurodancen kaupallinen luonne näkyi myös siinä, että yhtyeen esiintyjien muuttuessa liian vaativiksi tuottajat vaihtoivat heidät helposti uusiin jäseniin. Monet yhtyeet julkaisivat vain yhden levyn ja katosivat sen jälkeen täysin julkisuudesta. Nämä kaupalliset piirteet ovat tuttuja jo 1960-luvulta asti musiikkituottajien johdolla tehdyssä listamusiikissa.
Monilla yhtyeillä oli erityisesti suunniteltu humoristinen imago. Esimerkkejä tästä ovat Captain Jack ja Dr. Bombay. Jatkuvasti uudelleen esille nousevan countrydance-teeman herätti 1990-luvun puolivälissä henkiin ruotsalainen Rednex, kun tyylin 1980-luvulla oli luonut brittiyhtye The Grid. Saksalainen E-Rotic käytti eroottisia teemoja kappaleissaan ja musiikkivideoissaan. Monien yhtyeiden naislaulaja oli valittu enemmän ulkonäön kuin laulutaidon perusteella. Näissä tapauksissa saatettiin käyttää ulkonäöltään parempaa laulajaa lavaesiintymisissä ja parempaa laulajaa studioissa. Yhtyeen ulkopuolelta saatettiin ottaa myös rap-osuuksien esittäjä. Eurodance-artistien live-esiintymiset toteutettiin usein taustanauhan avulla. Yksi eurodancen kliseistä oli kertosäkeiden sanoituksen yksinkertaisuus ja merkityksettömyys, kuten Dazen hitissä "Superhero" kuultava "Um-bap-paa-eo-eo Um-bap-paa-oo".
Albumien lisäksi eurodancemusiikkia julkaistiin lukuisilla kokoelmalevyillä. Joistakin kokoelmalevyistä julkaistiin useita osia, kuten Suomessa "F1", "Hitti Buumi" ja "Techno &amp; Dance".
Sisilisko (tähdistö)

Sisilisko (latinaksi "Lacerta", genetiivi "Lacertae") on muutamasta himmeähköstä tähdestä koostuva pieni ja melko huomaamatonkin tähdistö pohjoisella taivaanpuoliskolla. Sitä ympäröivät Kefeus pohjoisessa, Kassiopeia koillisessa, Andromeda idässä, Pegasus etelässä ja Joutsen lännessä. Nimityksen tähdistölle antoi Johannes Hevelius vuonna 1690.
Tähdistön kirkkain tähti "α Lac" on kirkkaudeltaan +3,77m oleva optinen kaksoistähti, spektriluokka A1. β Lac on toinen kreikkalaisen aakkosen nimekseen saanut tähti, se on kirkkaudeltaan +4,43m ja spektriluokaltaan K0. "ADS 16402" on kaksoistähti , jota kiertää Jupiterin kokoinen ja erittäin pienitiheyksinen eksoplaneetta "HAT P-1".
Sisiliskossa ei ole lainkaan Messierin kohteita. Avoimet tähtijoukot NGC 7209 ja NGC 7243 näkyvät helposti kiikarilla. "BL Lacertae" on aktiivisen galaksin tähtimäinen ydin, kvasaarin ja rauhallisen galaksin välimuoto. Kirkkaus muuttuu jopa 2 magnitudia päivässä +13,1 — +16 magnitudin välillä.
Kansantauti

Kansantauti on väestössä yleinen sairaus, jolla on suuri merkitys koko väestön terveydentilalle eli kansanterveydelle. Kansantaudille ei ole yleisesti hyväksyttävää määritelmää, mutta yleisyyden lisäksi se saattaa alentaa merkittävästi väestön työkykyä, lisätä huomattavasti terveyspalveluiden tarvetta tai aiheuttaa ennenaikaista kuolleisuutta. 
Suomessa alettiin käyttää kansantautien käsitettä väestön terveysongelmista puhuttaessa etenkin 1960 ja 1970-luvuilla, jolloin Suomen väestö oli vielä poikkeuksellisen homogeeninen kulttuurisesti ja jopa geneettisesti.
Suomalaisten kroonisina kansantauteina pidetään Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen mukaan yleisesti tuki- ja liikuntaelinsairauksia, mielenterveyden häiriöitä, allergioita, muistisairauksia, syöpää, diabetesta, astmaa ja muita kroonisia keuhkosairauksia sekä sepelvaltimotautia ja muita sydän- ja verisuonisairauksia. Näistä etenkin syövät sekä sydän- ja verisuonitaudit aiheuttavat paljon työikäisten kuolemia. Aivosairauksien kustannusten arvioidaan olevan 4 miljardia euroa, tuki- ja liikuntaelinsairauksien 3–4 miljardia, diabeteksen 2–3 miljardia ja astma- sekä allergiasairauksien 1,5 miljardia.
Sosiaali- ja terveysministeriön vuonna 2023 julkaiseman muistion mukaan myös kilpirauhasen vajaatoiminta pitäisi lukea kansansairauksiin, koska se on erittäin yleinen, aiheuttaa merkittävää sairaustaakkaa ja vaatii merkittäviä terveydenhuollolta resursseja sekä edellyttää pysyvää hoitoai
Kansantautien yleisimpiä riskitekijöitä ovat epäterveellinen ruokavalio, vähäinen liikunta, tupakointi, runsas alkoholinkäyttö ja lihavuus. Sairastumista ehkäistään riskejä välttämällä. Joitain kansantauteja voidaan myös ehkäistä tarvittaessa lääkehoidolla.
Historiaa.
Tartuntataudit aiheuttivat aikaisemmin eniten kuolemia. Esimerkiksi tuberkuloosi oli yleisyytensä vuoksi Suomessa kiistaton kansantauti aina 1960-luvulle asti. Tartuntautien vähennyttyä suurimmaksi kuolleisuuden aiheuttajiksi tulivat pysyvät pitkäaikaissairaudet, joiden aiheuttama kuolleisuus on sekin vähentynyt viime vuosikymmeninä. 
Kliinistä masennusta alettiin pitää kansantautina 1980-luvulla. Uusiksi kansantaudeiksi ovat 2000-luvulla nousseet muistisairaudet, kun väestön keskimääräinen elinikä on pidentynyt.
Spermisidi

Spermisidit ovat kemiallisia aineita, joita käytetään ehkäisymenetelmänä. Ne eivät sisällä hormoneita. Spermisidejä on muun muassa puikkoina, vaahtoina ja tabletteina, jotka asetetaan emättimeen ennen yhdyntää. Spermisidit hidastavat siittiöiden kulkua, jonka jälkeen valmisteen sisältämät aineet tuhoavat siittiöt. Spermisidien ehkäisyteho ei ole hyvä, mutta tuplaehkäisynä, esimerkiksi kondomin kanssa käytettynä, se on luotettava menetelmä. Spermisidit saattavat aiheuttaa joillekin allergioita tai ohimenevää kutinaa ja kirvelyä emättimessä.
Projektiivinen testi

Projektiivinen testi on lähinnä persoonallisuuden tutkimiseen käytetty psykologinen testimenetelmä, jossa haastateltavaa pyydetään tulkitsemaan moniselitteistä testiaineistoa tai tutkija tulkitsee hänen tuotoksiaan. Tulkittava materiaali saattaa koostua esimerkiksi kuvista, kuvasarjoista, musteläiskistä tai erilaisista lauseista. Monet persoonallisuustestit ovat projektiivisia testejä.
Projektiiviset testit perustuvat yleisellä tasolla ajatukseen, jonka mukaan haastateltava projisoi eli sijoittaa tulkinta-aineistoon persoonallisuutensa tiedostumattomia ominaisuuksia eli esittää testitilanteessa juuri omalle persoonallisuustyypilleen ominaisia vastauksia. Tyypillisistä vastauksista ja käyttäytymismalleista on erilaisten psykologisten teorioiden avulla johdettu testivastausten tulkintajärjestelmä. Tulkitsija arvioi vastauksia testin tulkintajärjestelmää vasten ja sen pohjalta testattavan persoonallisuutta.
Aikojen kuluessa on kehitetty monia projektiivisia testiteorioita, joista osa on ollut laajalti käytössä ja osan luotettavuus on kiistetty. Suurin osa juontaa juurensa 1900-luvun alkupuolelta. Varsinaisten testeiksi nykyään määriteltävien menetelmien lisäksi ajatukseen tiedostumattomien ominaisuuksien projisoinnista perustuvat erilaiset ilmaisuanalyysin muodot (esimerkiksi Klagesin grafologinen analyysi ja House-tree-person Technique). Nämä eivät kuitenkaan nykymääritelmän varsinaisessa mielessä ole testejä, koska niissä tutkittava tuotos ei perustu standardoituun testiaineistoon eikä niiden toimivuutta voida nykykriteerein osoittaa. Tunnetuimpia nykyään käytössä olevia testejä ovat:
Lapsille on kehitetty omia testejä, esimerkiksi:
Testien luotettavuuden välttämättömänä ehtona pidetään sitä, että tutkittava ei tiedä, mitä ominaisuuksia tutkitaan, eikä myöskään tunne teorioita, joihin vastausten tulkinta perustuu. Projektiivisia testejä on arvosteltu siitä, että niiden taustalla olevat teoriat eivät kaikilta osin täytä luotettavan tieteellisen tiedon määritelmiä eikä niiden validiteetti ja reliabiliteetti ole riittävän hyvä. Testien toimivuuden tutkimuksessa voidaan törmätä erilaisiin epistemologisiin ongelmiin, jotka liittyvät siihen, mitä tutkittavat suureet (persoonallisuuspiirteet) ylipäätään ovat ja onko niiden kvalifiointi ja kvantifiointi tutkimusta varten mahdollista. Näillä perusteilla tiettyjä projektiivisia testejä onkin arvosteltu näennäistieteeseen perustuviksi. Toisaalta monet testien käyttäjät ovat subjektiivisesti vakuuttuneita niiden toimivuudesta. Kriitikoiden mukaan tämä ei kuitenkaan oikeuttaisi pitämään niitä luotettavina, sillä pelkkä kliininen kokemus ei riitä tekemään testistä tai sen käytöstä validia ja oikeutettua. He viittaavat tässä yhteydessä niin sanottuun illusoriseen korrelaatioon eli kuviteltuun yhteyteen.
Maxx

Maxx on saksalainen eurodance-duo, jonka perustivat vuonna 1993 musiikkituottaja Juergen Wind (George Torpey) ja musiikkipäällikkö David Brunner (The Hitman). Maxx on akronyymi sanoista MAXimum X-tasy.
Maxx:in keulahahmoina olivat räppäri Gary Bokoe ja laulaja Linda Meek. Duo nousi soittolistan kärkeen singleillä "Get Away" (1993) ja "No More (I Can't Stand It)" (1994).
Ryhmä julkaisi yhden albumin nimeltä "To The Maxximum" vuonna 1994. Levyltä julkaistiin vielä single "You Can Get It". 31. lokakuuta 1994 julkaistiin uusi Maxxin kappale nimeltään "Power of Love". Kappale julkaistiin yksinoikeudella Bravo Hits -kokoelmalevyllä nimeltä "Bravo Dance X-Mas". Vuonna 1995 Maxx julkaisi To The Maxximum-levyltä vielä singlen "I Can Make You Feel Like", ja uutena kappaleena vuonna 1995 julkaistiin single "Move Your Body".
Musiikillisten näkemyserojen ja tuotanto- ja johtoryhmien välisten riitojen vuoksi Maxx lopetettiin vuoden 1995 lopussa.
Joulukuun lopulla vuonna 2016 Maxxin viralliset kotisivut ilmoittivat Meekin ja Maxxin perustajien Brunnerin ja Windin paluusta. Elokuussa 2017 Meek teki comebackin We Love the 90's Estonia -festivaaleilla Tallinnassa. Nykyään hän jatkaa esiintymistä Maxx-nimellä vaihtuvien räppäreiden kera.
Skorpioni (tähdistö)

Skorpioni (, genetiivi "Scorpii", lyhenne "Sco", tunnus
) on eläinradan tähdistö eteläisellä tähtitaivaalla. Skorpionin kautta kulkee Linnunrata. Siksi siinä on runsaasti syvän taivaan kohteita eli tähtijoukkoja ja tähtisumuja. Tähdistö todella muistuttaa skorpionia pistimineen. Tähdistön kirkkain tähti on punainen Antares. Skorpioni näkyy varsin huonosti Suomessa, jossa on kesä silloin, kun tähdistö on korkeimmillaan etelässä keskiyöllä. Antares näkyy joskus horisontissa Etelä-Suomessa.
Skorpionin tähtiä.
Antares, "Alfa (α) Scorpii", on miljardin kilometrin kokoinen punainen jättiläinen ja 9 000 kertaa Aurinkoa kirkkaampi. Se sijaitsee noin 520 valovuoden päässä maapallosta. Auringon paikalla se ulottuisi asteroidivyöhykkeelle asti.
"Beta (β) Scorpii" on kaksoistähti, jonka komponenteilla on 13,7 kaarisekunnin väli. Argentiinalainen harrastaja Sebastian Otero huomasi " δ Sco:n" kirkkauden kasvaneen muutaman kymmenyksen. Se on spektroskooppinen kaksoistähti.
Muita merkittäviä tähtiä ovat θ Sco, λ Sco, ν Sco, ξ Sco, σ Sco, τ Sco ja υ Sco.
Tähti jota aikoinaan kutsuttiin nimellä γ Sco on nykyään nimetty oikeammin nimelle σ Lib.
Skorpionin tähtisumuja.
Skorpioni on rikas tähdistö, jossa on useita Messierin kohteita, kuten pallomainen tähtijoukko M4, Perhosjoukko M6, laaja avonainen tähtijoukko M7 ja pieni pallomainen tähtijoukko M80.
Vaaka (tähdistö)

Vaaka (latinaksi "Libra", genetiivi "Librae") on eteläisen taivaan leijaa muistuttava tähdistö Skorpionin ja Neitsyen välissä. Se on yksi eläinradan kahdestatoista tähdistöstä. Vaa'an kirkkain tähti on Zubeneschamali eli Beta Librae. Suomesta käsin Vaa'an näkee helpoimmin helmi–huhtikuussa.
"Delta (δ) Librae" on Algolin kaltainen pimennysmuuttuja, jonka kirkkaus vaihtelee 4,9–5,9 magnitudin välillä 2,3 vuorokauden jaksoissa. NGC 5897 on pallomainen tähtijoukko. 
Vaaka on liitetty taruissa oikeuden jumalattareen, jonka tunnusmerkkeinä oli vaakakupit.
Vesikäärme (tähdistö)

Vesikäärme (latinaksi "Hydra", genetiivi "Hydrae", lyhenne "Hya") on hyvin pitkä tähdistö Leijonan ja Neitsyen eteläpuolella ulottuen Kravun alta Vaa'an tuntumaan. Suomeen näkyy parhaiten sen pieni tähtijoukon muodostama pää Leijonan edustalla.
Vesikäärmettä ei saa sekoittaa Etelän vesikäärmeeseen, joka on latinaksi "Hydrus, Hydri, Hyi".
"R Hydrae" on Mira-tyypin muuttuja, jonka muutoksia havaittiin jo 1600-luvulla. Kirkkaus vaihtelee 13 kuukauden jaksoissa 3,5 ja 10,9 magnitudin välillä.
"V Hydrae" on syvän punainen jättiläinen, hiilitähti jonka kirkkaus vaihtelee 6 ja 12 magnitudin välillä. Vaihtelu tapahtuu 1,5 ja 18 vuoden jaksoissa.
Vesikäärmeessä on kolme Messierin kohdetta: laaja avoin tähtijoukko M48, pallomainen tähtijoukko M68 ja kierteisgalaksi M83. Tähdistössä on myös kirkas planetaarinen sumu NGC 3242, mutta M48:aa lukuun ottamatta kohteet ovat niin alhaalla, että näkyvät Suomessa huonosti, jos ollenkaan.
Kasvinsyöjä

Kasvinsyöjä eli herbivori on eläin, jonka ravinto koostuu yksinomaan tai pääasiassa kasveista. Lihansyöjiin ja sekaravintoa käyttäviin eläimiin verrattuna kasvinsyöjille on tyypillistä mutkikas ja perinpohjainen ruoansulatus, jotta kasvien sisältämät ravintoaineet tulisivat kunnolla hyödynnetyiksi. Kasvinsyöjät muodostavat tärkeän osan ravintoketjusta, koska ne siirtävät syömiensä kasvien varastoimaa Auringon energiaa eteenpäin niitä saaliina käyttäville petoeläimille.
Kasvinsyöjät voidaan luokitella ruokavalion mukaan ekologisesti muun muassa frugivoreihin (hedelmänsyöjät), folivoreihin (lehtiensyöjät) ja granivoreihin (siementensyöjät). Nämä luokitelmat eivät kuitenkaan aina päde, koska pääasiallisesti hedelmiä tai lehtiä syövät eläimet käyttävät ravinnokseen muitakin kasvin osia, kuten siemeniä ja juuria. Kasvinsyöjien ravintotottumukset vaihtelevat vuodenaikojen mukaan varsinkin lauhkealla ilmastovyöhykkeellä.
Herbivori-selkärankaisten ruoansulatuskanava on kasviravinnon hankalan sulavuuden takia yleensä hyvin pitkä, vaikka poikkeuksiakin löytyy (esimerkiksi isopanda). Nisäkkäillä ruuan huono sulavuus on johtanut useiden monimutkaisten ominaisuuksien, kuten märehtijöiden nelimahaisen ruoansulatuskanavan, kehittymiseen.
Kasvinsyöjätkin voivat olla vaarallisia ihmiselle. Esimerkiksi norsut ja virtahevot tappavat kummatkin noin 500 ihmistä vuodessa.
Kasvinsyöjiä.
Nämä eläimet ovat pääasiassa kasvinsyöjiä. Jotkut niistä voivat syödä eläimen osia (esimerkiksi luita) täyttääkseen ravinteiden puutetta. Useimmat pystyvät sulattamaan lihaa, ja jotkut syövät avuttomia eläimiä. Jotkut lampaat ovat syöneet linnunpoikasia.
Yksisarvinen (tähdistö)

Yksisarvinen (latinaksi "Monoceros", genetiivi "Monocerotis") on ekvaattorin molemmin puolin sijaitseva heikko tähdistö Orionin itäpuolella. Linnunrata kulkee Yksisarvisen läpi.
Messierin kohteista Yksisarvisessa on avoin tähtijoukko M50. Tämän lisäksi tähdistön alueelta löytyy Kartiosumu ja Joulukuusijoukko (yhdessä NGC 2264) sekä Rosette-sumu (NGC 2237), johon sisältyy avoin tähtijoukko NGC 2244.
R Monocerotis on epäsäännöllisesti muuttuva tähti, jonka läheisyydessä on muuttuva Edwin Hubblen löytämä muuttuva heijastussumu NGC 2261.
Ydinreaktio

Ydinreaktio on prosessi, jossa atomiydin muuntuu toiseksi törmätessään yhteen toisen ytimen tai alkeishiukkasen kanssa (vrt. kemiallinen reaktio). Mikäli törmäyksessä ei tapahdu muutoksia ytimessä, ei kyseessä ole ydinreaktio vaan elastinen sironta. Jos taas ydin hajoaa spontaanisti ilman törmäystä, on kyseessä radioaktiivinen hajoaminen. Tunnetuimpia esimerkkejä ydinreaktioista ovat fissio ja fuusio. Muunlaisia ydinreaktioita hyödynnetään ydinfysiikan tutkimuksessa, ja niitä tapahtuu myös luonnossa, esimerkiksi kosmisten säteiden osuessa ilmakehään.
Erilaisia ydinreaktioita.
Fissiossa ydin hajoaa kahdeksi tai useammaksi kevyemmäksi ytimeksi joko spontaanisti tai absorboituaan törmäävän hiukkasen, esimerkiksi neutronin. Käytössä olevien ydinvoimaloiden energiantuotanto perustuu hallittuna ketjureaktiona etenevään fissioon. Hallitsematonta fissioketjureaktiota käytetään ydinaseissa.
Fuusiossa kaksi ydintä yhdistyy yhdeksi raskaammaksi vapauttaen energiaa ja pienempiä hiukkasia. Fuusioreaktorista on kaavailtu tulevaisuuden energiaratkaisua, mutta laboratorio-oloissa ei ole pystytty toteuttamaan pitkää, hallittua fuusioreaktiota. Tähtien säteily on peräisin fuusioreaktioista, jotka muuttavat vetyä heliumiksi ja tähden elinkaaren myöhemmissä vaiheissa myös raskaammiksi alkuaineiksi (ks. tähden nukleosynteesi). Vetypommin toiminta perustuu fissiopommilla käynnistettävään fuusioreaktioon.
Spallaatio on ydinreaktio, jossa ytimeen osuva suurienergiainen hiukkanen pirstoo ytimestä ulos useita pienempiä palasia tai hajottaa koko ytimen pienemmiksi palasiksi.
Siirtoreaktioissa kahden törmäävän ytimen välillä tapahtuu nukleonien vaihtoa. Ensimmäinen tarkoituksellisesti aikaansaatu ydinten transmutaatio vuonna 1919 on esimerkki tällaisesta reaktiosta.
Epäelastisessa sironnassa ytimeen törmäävä hiukkanen luovuttaa ytimelle energiaa ja virittää sen siten jollekin viritystilalleen. Tarkastelemalla esimerkiksi protonien, elektronien tai alfahiukkasten siroamista ytimistä saadaan tietoa esimerkiksi ytimen muodosta, koosta ja viritystiloista.
Advanced Composition Explorer

ACE ("Advanced Composition Explorer") on Aurinkoa tutkiva NASAn avaruusluotain, joka laukaistiin 25. elokuuta 1997 Delta II -kantoraketilla Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 17A:sta, Floridasta.
Luotaimen toteutti Johns Hopkinsin yliopiston Applied Phyciscs Laboratory NASAn Goddard Space Flight Centerin alaisuudessa. Se on Explorer-luokan avaruuslento, joten sen kustannuskatto on 150 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Sen satelliittirunko perustuu useisiin Johns Hopkinsin yliopiston toteuttamiin avaruusaluksiin, ja sen tieteelliset instrumentit ovat vanhempien avaruuslentojen varalaitteita.
ACE lentää Lagrangen L1-pisteessä 1,5 miljoonaa kilometriä Maasta Aurinkoon päin.
Braggin laki

Braggin laki eli Braggin ehto kuvaa kuinka sähkömagneettinen säteily siroaa kiteestä. Klassisessa kuvassa kiteen eri kerroksista heijastunut sähkömagneettinen säteily interferoi konstruktiivisesti vain, jos säteiden kulkemat matkat eroavat toisistaan aallonpituuden monikerralla:
formula_1,
missä
formula_2 on heijastustasojen välimatka,
formula_3 on säteen tulokulma pintaan verrattuna eli kiiltokulma,
ja formula_4 on tulevan säteilyn aallonpituus.
Kvanttimekaanisesti kyse on kuitenkin todennäköisyyksistä, joten myös yksi ainut säde voi diffraktoitua, eikä kahden säteen tarvitse yhtäaikaisesti tulla kiteeseen. Siispä säteilyn ei tarvitse olla koherenttia, jotta diffraktio tapahtuisi.
Braggin lakia käytetään muun muassa röntgen-, neutroni- ja elektronidiffraktiomenetelmissä aineen rakenteen tutkimuksessa. Braggin lailla voidaan laskea sirottavien tasojen välinen välimatka ja yleisemmin kiderakenne, kun tunnetaan säteilyn aallonpituus ja diffraktiomaksimien paikat (eli säteen tulokulma).
Kosmos-rakettiperhe

Kosmos () on neuvostoliittolaisten ja venäläisten kantorakettien perhe, johon kuuluvat Kosmos-1, Kosmos-3, Kosmos-3M ja Kosmos-3MU -raketit. Ne perustuvat neuvostoliittolaiseen keskimatkan ohjukseen, jonka nk. GRAU-tunnus on 8K65. Sen kehitti Mihail Jangel. 
Kehityshistoria.
Ukrainan neuvostotasavallassa toiminut KB Južnoje-suunnittelutoimisto kehitti tämän kantoraketin 1960-luvun alussa. Kaksivaiheisen 65S3-kantoraketin esisuunnittelu oli valmis huhtikuussa 1961. 
Ensimmäinen vaihe oli R-14-ohjuksen rakettimoottori, toinen vaihe S3 suunniteltiin erikseen Kosmos-kantorakettia varten. 
Kantoraketti otettiin käyttöön vuonna 1961 Meteor-, "Strela"- ja "Ptšela"-satelliittien laukaisua varten. OKB-586 suunnitelutoimisto valitsi vuonna 1962 raketin valmistajaksi OKB-10-tehtaan, joka toimi Krasnojarskin aluepiirissä Itä-Siperiassa. Paikka tunnetaan nykyisin Železnogorskina.
18. elokuuta 1964 ensimmäinen 65S3-testiraketti vei Baikonurin kosmodromilta kolme koesatelliittia avaruuteen. Vuoteen 1968 mennessä oli Baikonurista tehty 14 Kosmos-raketin laukaisua. 15. toukokuuta 1967 alkoivat Kosmos-3M-rakettien koelaukaisut Plesetskin kosmodromilta. Hyötykuormana oli Kosmos-158-tietoliikennesatelliitti. Kantoraketti pystyi viemään avaruuteen jopa kahdeksan pientä satelliittia. Vuonna 1970 Kosmos-3M-kantoraketin tuotanto siirtyi PO Poljot-yhtiölle, joka toimii Siperian Omskissa. 26. tammikuuta 1973 tehtiin ensimmäinen Kosmos-3M-laukaisu Kapustin Jarista.
Käyttö.
Raketeilla kuljettiin avaruuteen Tselina-O- (elektroninen tiedustelu), Strela 1M, 2M (sotilaallinen tietoliikenne) ja Tsiklon-satelliitteja (sotilaallisia paikannus- ja tietoliikennesatelliitteja), Taifun-1 ja 2-satelliitteja (joita käytettiin puolustuksen tutkien kalibrointiin ja maaleiksi avaruusaseille) ja "Tsikada"-navigaatiosatelliitteja.
26. heinäkuuta 1973 tankattu Kosmos-3M räjähti Plesetskin kosmodromin laukaisualustalla 133 tappaen yhdeksän ihmistä. 
1. tammikuuta 1996 mennessä oli laukaistu yhteensä 389 Kosmos 3-rakettia, Näistä 366 oli onnistunutta laukaisua. Sittemmin laukaisujen määrä on noussut yli 400:aan.
Vuonna 2010 Venäjän avaruusvoimat ilmoitti luopuvansa Kosmos-3M-kantorakettien tuotannosta.
Makedonialaissodat

Rooman valtakunta kävi Makedoniaa vastaan neljä sotaa joita kutsutaan makedonialaissodiksi.
Ensimmäinen makedonialaissota käytiin vuosina 215 eaa. — 205 eaa. Makedonian kuningas Filippos V hyökkäsi Rooman liittolaisia vastaan toisen puunilaissodan aikana. Sota loppui Rooman kannalta epätavallisesti koska Filipposta ei kukistettu lopullisesti ja hän sai pitää suuren osan valtaamistaan alueista.
Toinen makedonialaissota käytiin 200 eaa. — 196 eaa. Rooma kukisti Makedonian täydellisesti.
Kolmas makedonialaissota käytiin 171 eaa. — 168 eaa. Filippoksen kuoltua hänen poikansa Perseus yritti nousta roomalaisia vastaan. Sodan jälkeen Makedonia jaettiin neljään pienempään Rooman hallintaan kuuluvaan alueeseen. 
Neljäs makedonialaissota käytiin 150 eaa. — 148 eaa. Makedonia nousi viimeisen kerran kapinaan Andriskoksen johdolla. Hän väitti olevansa Perseuksen poika. Andriskoksen kukistamisen jälkeen Makedoniasta tehtiin lopullisesti Rooman provinssi.
Ulysses-aurinkoluotain

Ulysses oli ESAn ja NASAn yhteinen luotainhanke, joka tutki Aurinkoa. Se on saanut nimensä Odysseuksen mukaan (). Ulysses on miehittämätön luotain, ja se suunniteltiin tutkimaan Aurinkoa kaikilla leveysasteilla. Se kiersi aluksi Jupiterin kautta, jonka painovoima auttoi luotaimen saamisessa Aurinkoa kiertävälle radalle, jonka kaukaisin kohta on Jupiterin etäisyys.
Koska Ulyssesin rata kulki poissa Aurinkokunnan ratatasosta, sillä voitiin havainnoida myös Aurinkokunnassa olevia, muista tähtikunnista tai tähtienvälisestä avaruudesta peräisin olevia materiahiukkasia. Suurin osa havaituista hiukkasista oli 0,05-0,5 mikrometrin kokoisia, mutta myös usean mikrometrin kokoisia havaittiin. Luotaimen havaintolaitteet mittasivat hiukkasten massoja, kokoja ja lentosuuntia.
Historia.
Ulysseuksen taustalla oli aiottu suurempi amerikkalais-eurooppalainen Auringon napojen tutkimushanke, "International Solar Polar Mission" (ISPM). ESAn ja NASAn kummankin oli tarkoitus rakentaa oma avaruusluotain, mutta NASAn rahoitus 1970-luvulla sitoutui valtaosin avaruussukkulan kehitystyöhön, ja NASAn osuus tästä hankkeesta karsiutui. Ulysseksella on monia NASAn rahoittamia hyötykuormalaitteita, ja se laukaistiin NASAn avaruussukkulalta. Luotaimen mukana oli instrumentteja, jotka pystyivät tutkimaan kenttiä, hiukkasia ja avaruuspölyä.
Luotain piti laukaista vuonna 1986 avaruussukkulalta, mutta 28. tammikuuta Challenger-sukkula tuhoutui, joten laukaisu viivästyi vuoteen 1990.
Laukaisu tapahtui 6. lokakuuta 1990 avaruussukkula Discoveryllä (STS-41). Luotain teki Jupiterin ohilennon 8. helmikuuta 1992 450 000 km:n etäisyydellä. Tällöin luotain poistui ekliptikan tasosta ja siirtyi kohti Auringon naparataa. Vuosina 1992–1998 luotain kiersi Auringon. 1998–2003 luotain kiersi Auringon toisen kerran. Moneen kertaan jatkettu tehtävä päättyi 30. kesäkuuta 2009.
Radiometri

Radiometri on mittalaite, jollaa mitataan sähkömagneettisen säteilyn tehoa jollain aallonpituusalueeella. Siihen kuuluu vastaanotin, jolla mitataan antennin välittämä signaali ja erotetaan se taustakohinasta. Se on passiivinen laite, eli se mittaa esimerkiksi maanpinnan lähettämää sähkömagneettista säteilyä. 
Ensimmäisillä radiometreillä mitattiin kirkkaan valon säteilyn voimakkuutta. Tässä kokeessa radiometri oli laakeroitu metallilevy, joka oli lasisessa tyhjiöastiassa. Metallilevyn toinen puoli oli himmeä ja toinen hiottu kirkkaaksi. Tuleva säteily laittoi levyn pyörimään ja pyörimisnopeudesta saatiin mitattua säteilyn teho. 
Dicke-tyyppinen radiometri tuli käyttöön radioastronomiassa. 
Nykyisin mittaus tehdään elektronisella radiometrillä pääosin infrapuna-aallonpituusalueella ja mittauskohde on lämpösäteily.
Mikroaaltoradiometrit.
Radiometrillä voidaan mitata esimerkiksi meren lämpösäteilyä, ts. tällöin saadaan selville pinnan lämpötila. Meren terminen säteily ulottuu aallonpituusalueessa infrapunasta mikroaaltoihin. Täten sen lämpötila voidaan mitata millä tahansa aallonpituudella. Pitkät aallonpituudet läpäisevät pilviä parhaiten, joten se on eniten käytössä satelliiteissa. Mikroaaltoradiometrien ongelmana on se, että muun muassa meren aallokko ja suolaisuus vaikuttavat mittaustulokseen.
Väriä mittaavat radiometrit.
Meren väriä mittaavat radiometrit toimivat näkyvän valon ja lähi-infrapunan aallonpituusalueella. Ne ovat monikanavaisia, ja kukin kanava on kapea. Yhdistämällä monta kanavaa saadaan tietoa muun muassa meressä olevasta materiasta. Tällaisten radiometrien paikkaresoluutio on huono, kilometrien luokkaa. Meren väri kertoo esimerkiksi planktonista, liuenneista aineista sekä öljypäästöistä. NASA:n radiometrejä ovat esimerkiksi AVHRR (Advanced Very High Resolution Radiometer) ja ATSR (Along Track Scanning Radiometer), joilla lämpötila saadaan mitattua 0,5 K:n tarkkuudella.
Sandaali

Sandaali on yleensä koroton, avoin jalkine, jossa on vain pohja ja kiinnityshihnat jalan päällä. "Sandaletti" on sandaalin juhlavampi, korollinen muoto.
Sandaalin pohja voidaan valmistaa esimerkiksi nahasta, kumista, kudotusta kasvikuidusta, puusta tai metallista. Pohjaan kiinnitetään hihna, joka on tehty nahasta tai kuidusta.
Historia.
Sandaalit ovat mokkasiinien ohella ihmisen vanhin jalkinetyyppi. Sandaalit ovat olleet yleisiä etenkin lämpimillä ilmastovyöhykkeillä. Sandaalit ovat vilpoisat kuumalla ilmalla, mutta suojaavat samalla jalkoja kuumalta hiekalta ja kiviseltä maalta. Viileissä Pohjois-Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa ne ovat yleistyneet vasta 1900-luvulla. Sandaalit olivat yleisin jalkine antiikin Kreikassa ja Roomassa, ja niitä on käytetty yleisesti myös Afrikassa, Latinalaisessa Amerikassa, Intiassa ja Lähi-idässä sekä muualla Aasiassa. Sandaaleja on perinteisesti käytetty lähinnä ulkona, ja sisälle tultuaan ihmisillä on ollut tapa riisua jalkineensa.
Muinaisessa Egyptissä elitti käytti värjättyjä ja koristettuja sandaaleja, kun tavallinen väki käytti yksinkertaisia sandaaleja. Kuninkaalliset käyttivät kullattuja tai jalokivin koristeltuja sandaaleja.
Antiikin Roomassa sandaalit vaihtelivat yksinkertaisista ja käytännöllisistä koristeltuihin. Roomalaiset sandaalit tehtiin yleensä nahkapohjasta, joka kiinnitettiin jalkaan yksinkertaisella varvashihnalla etuvarpaan yli, tai usealla hihnalla. Kreikassa hihna kulki isovarpaan yli. Kreikan ja Rooman kurtisaanit ja eliittinaiset käyttivät korotettuja sandaaleja.
Afrikan kuumilla seuduilla sandaalit ovat edelleen yleisin jalkinetyyppi. Niitä on tehty monesta materiaalista, mutta nykyisin ovat yleistyneet kierrätetystä autonkumista tehdyt sandaalit. Myös Latinalaisen Amerikan kuumilla alueilla käytetään sandaaleita. Pohjois-Amerikan intiaanit ovat perinteisesti käyttäneet mieluummin mokkasiineja kuin sandaaleita, mutta sandaalit olivat yleisiä lounaisessa Pohjois-Amerikassa suojana kiviltä ja kaktuksilta sekä pidon antajana käveltäessä jokien yli.
Intiassa sandaalit on perinteisesti tehty punotusta ruohosta tai puusta, sillä nauta on Intiassa pyhä eläin, eikä sen nahkaa useinkaan käytetä jalkineisiin.
Aasiassa sandaalit ovat yleisiä siitäkin syystä, että ne on helppo riisua astuttaessa sisätiloihin. Lähi-idässä sandaalit tehdään joskus kamelinnahasta.
Japanin vanhin sandaalityyppi tehtiin punotuista riisinoljista.
Sandaalimuoti.
Nykyisin sandaaleita valmistetaan kaikenlaisissa tyyleissä, ja kenkäsuunnittelijoilla on omat muodikkaat sandaalimallistonsa. Euroopassa sandaaleista teki muodikkaat André Perugia 1920-luvulla. Salvatore Ferragamo keksi metallilla vahvistetut korkeakorkoiset sandaalit 1930-luvulla. Kun korkokenkiä käyttävien naisten varpaat tulivat näkyviin, yleistyi myös varpaankynsien maalaaminen. Ferragamo keksi myös nykyaikaisen korokepohjaisen sandaalin.
Yhteiskuntatieteiden standardimalli

Yhteiskuntatieteiden standardimalli (YSM) on niin sanotun Santa Barbaran koulukunnan evoluutiopsykologien esittämä nimitys teoreettiselle paradigmalle, jonka he väittävät olevan perusta suurimmalle osalle yhteiskuntatieteistä. John Tooby ja Leda Cosmides väittävät kirjassaan "The Adapted Mind", että standardimallin teoriat olettavat mielen sisällön rakentuvan enimmäkseen oppimisen kautta. Toobyn ja Cosmidesin kannattaman näkemyksen mukaan mielen sisältö ja rakenne aiheutuu huomattavasti enemmän evolutiivisista sopeumista. Santa Barbaran koulukunta puolustaa voimasta adaptationismia.
Tabula rasa

Tabula rasa (latinaa), suom. tyhjä taulu on latinankielinen metafora, jota nykyisin käytetään yleisimmin kuvaamaan empiristi John Locken esittämää käsitystä, että ihminen tulee maailmaan ilman synnynnäisiä prosessointisääntöjä havaintomaailmasta. Ymmärrys muodoista, väreistä, kausaliteetista tai moraalista syntyy puhtaasti kokemusten ja havaintojen perusteella. Näin ollen ihmisellä ei ole synnynäistä apriorista tietoa. Myöhemmin yhteiskuntatieteissä tyhjän taulun idea on myös ymmärretty niin, että ympäristö määrää henkilön identiteetin rakentumisen.
Ihmismieltä verrattiin tyhjään tauluun jo antiikissa. Tällöin ajateltiin uudelleen käytettävää vahataulua, johon kirjoitettiin puikolla. Vertausta käyttivät mm. Aiskhylos, Platon ja Aristoteles. Latinankielisen ilmaisun käyttö yleistyi 1200-luvulla.
Ihmisluonto

Ihmisluonto tarkoittaa oletettua inhimillistä olemusta tai luontoa, joka on yhteinen kaikille ihmisille. Ihmisluonnon oletetaan synnyttävän kaikille ihmisille tiettyjä ominaisuuksia, kuten sen, että kaikki ihmiset ovat joko hyviä tai pahoja.
Jaottelu.
Tarkemmin määriteltynä ihmisluonnon voi jakaa synnynnäiseksi, universaaliksi ja ainutlaatuiseksi ihmisluonnoksi.
Synnynnäinen ihmisluonto tuottaa pääosin perinnöllisesti syntyviä ominaisuuksia, kuten halu jatkaa sukua, puhua jotain kieltä tai luoda yhteistä kulttuuria. Joskus jokin kulttuurinen tekijä tai muu ympäristötekijä voi estää synnynnäisen piirteen toteutumisen.
Universaali ihmisluonto tarkoittaa oletettuja kaikille yksilöille tai kulttuureille yhteisiä ominaisuuksia. Tällaisiksi on ehdotettu esimerkiksi musiikkia, tanssia, taidetta, yhteiskunnallista työnjakoa ja uskontoa.
Ainutlaatuinen tai erityinen ihmisluonto tarkoittaa sellaisia ominaisuuksia, jotka ovat tyypillisiä ja ainutlaatuisia vain ihmislajille. Filosofit ja teologit ovat ehdottaneet tällaisiksi järkevää ajattelua, symbolista kieltä, moraalia, uskontoa ja taidetta.
Keskustelu ihmisluonnon olemassaolosta.
Ihmisluonnon olemassaolo ja sen merkitys perustuu siihen, kuinka paljon ihmisen käyttäytymistä selittää ihmisen evoluutiohistoria tai lajityypillinen psykologia. Pelkästään ympäristön ja kulttuurin muokkaama käyttäytyminen ei edellytä synnynnäisen ihmisluonnon olemassaoloa.
Sosiobiologit ovat puolustaneet ihmisluonnon käsitettä sillä perusteella, että heidän mielestään biologia ja evoluutiohistoria säätelevät ihmisessä sellaisia asioita kuten yhteiselämä, psykologia, seksuaalisuus, moraali, parinvalinta ja sukupuoliroolit.
Evoluutiopsykologien mukaan biologia säätelee kyllä ihmisen psykologisia mekanismeja mutta ei suoraan käyttäytymistä. Tämän näkemyksen mukaan ihmisaivot pyörittävät useita luonnonvalinnan tuottamia ja toisistaan riippmattomia ”ohjelmia”, ”moduuleja” tai ”työkaluja”, kuten tietokone, ja kaikilla näillä työkaluilla on oma ja tarkasti rajattu tehtävänsä. Tämän näkemyksen arvostelijoiden mukaan ihmismielessä on todellisuudessa vain yksi ”työkalu”, joka on kyky joustavaan oppimiseen.
Myös kristillinen ihmiskäsitys on perinteisesti sisältänyt vahvan käsityksen ihmisluonnosta. Esimerkiksi Tuomas Akvinolaisen mukaan ihmisellä on ainutlaatuinen kyky järkevään ajatteluun ja sosiaaliseen elämään, ja että synnynnäinen ihmisluonto asettaa luonnollisia päämääriä ja tavoittelee onnellisuutta. Monet nykyteologit ovat kyseenalaistaneet tämän perinteisen päämäärähakuisen ja ainutlaatuisen käsityksen ihmisluonnosta.
Eliö

Eliö eli organismi on erotettavissa oleva olio, jossa täyttyvät elämän tunnusmerkit: itsenäisyys, vastaaminen ärsykkeisiin, moduulirakenne, kasvu, mukautuvuus, aineenvaihdunta ja kyky lisääntyä. Eliö koostuu aina yhdestä tai useammasta solusta, joissa on sama perintöaines, DNA. Kaikki tunnetut eliöt rakentuvat orgaanisista yhdisteistä.
Eliöiden varhainen kehityshistoria on hämärän peitossa, mutta evoluutiobiologisissa teorioissa otaksutaan, että eliöt olisivat syntyneet Maan alkumerissä tai vulkaanisissa lähteissä yli kolme miljardia vuotta sitten. Aikojen kuluessa eliökunta olisi monipuolistunut ja kehittynyt evoluution myötä.
Luokittelu.
Eliökunta (Biota) on kaikkien eliölajien ja -luokkien yhteisnimitys. Eliökunta jaetaan kuuteen kuntaan (arkeonit, bakteerit, alkueliöt, sienet, kasvit ja eläimet) tai kolmeen domeeniin (bakteerit, arkeonit ja aitotumaiset).
Kuuteen kuntaan jakoa käytetään nykyään erityisesti koulubiologiassa, kun taas tieteellisissä yhteyksissä kolme domeenia on muodostunut vakiintuneeksi käytännöksi. Kolmen domeenin aitotumaiset jakaantuu edelleen kuntiin; Perinteinen jako: eläimet, sienet, kasvit ja alkueliöt. Virukset eivät ole yksiselitteisesti eliöitä, sillä isäntäsolujensa ulkopuolella ne ovat elottomia partikkeleja.
Proton

Proton () on venäläinen kantoraketti, joka kehitettiin Neuvostoliitossa 1960-luvun alussa. Sen ensimmäinen laukaisu kantorakettina tapahtui 16. heinäkuuta 1965. Protonin pohjalta on tehty uusia versioita: Proton-K, jonka ensilento oli 10. maaliskuuta 1967 ja Proton-M, jonka ensilento oli 7. huhtikuuta 2001. 
Kehityshistoria ja kaupallinen käyttö.
Helmikuussa 1962 käydyssä Neuvostoliiton rakettitekniikan hallinnon johdon kokouksessa Vladimir Tšelomei esitteli raketin ylisuurena mannertenvälisenä ydinohjuksena nimikkeellä UR-500. Tämän esikehitys oli tehty suunnittelutoimistossa ilman puolustusministeriön valtuutusta. Sen jatkokehitys tapahtui Hrutševin pojan painostuksesta Dimitri Ustinovin tahtoa vastaan.
Vuosien 1965 ja 1970 välillä käyttöön otettu Vladimir Tšelomein kehittämä raskas kantoraketti Proton oli hyvin epäluotettava. Raketin kehitys liittyi Neuvostoliiton kuuohjelmaan ja aikaan, jolloin eri rakettitehtaiden välinen kilpailu markkinaosuuksista Neuvostoliitossa oli kovaa myös poliittisena pelinä. Kehityksensä aikana se kilpaili N1-kantoraketin kanssa Neuvostoliiton suunnitteleman miehitetyn kuulennon kantoraketista 1970-luvun alkuun asti.
1970-luvulta lähtien Proton on ollut yksi kaikkein luotettavimmista kantoraketeista. 1960-luvun puolivälin jälkeen sillä on tehty 355 laukaisua, joista yli 96 % on onnistunut. 
Proton laukaisi Neuvostoliiton kuualukset. Saljut-avaruusasemat laukaistiin (tyhjänä) Protonilla, kuten myös Mir-avaruusaseman ydin. Sillä on laukaistu luotaimia kohti Kuuta, Marsia ja Venusta. 
Sen pääkäyttö on Venäjän GEO-kiertoradan satelliittien laukaisu. Sillä on viety mm. ISS-avaruusaseman ensimmäiset Zarya- ja Zvezda-moduulit. 
Venäläisen Hrunitševin, joka valmistaa raketit, ja amerikkalaisen Lockheed Martinin yhteisyritys International Launch Services (ILS) markkinoi Protonia Yhdysvalloissa. Näitä lännen kaupallisia laukaisuja on tehty vajaat 60.
Proton 8K82K-version tekniikkaa.
Kantoraketti pystyy laukaisemaan LEO-radalle noin 20 000 kg hyötykuorman. 
Protonin ajoaine on epäsymmetrinen dimetyylihydratsiini (UDMH) ja typpitetraoksidi. Neuvostoliittolainen rakettisuunnittelija Sergei Koroljov kutsui tätä ajoainetta "saatanalliseksi myrkyksi", koska ne ovat hyvin myrkyllisiä, syövyttäviä ja karsinogeenisia. Nämä ajoaineet kuitenkin palavat kosketuksessaan toisiinsa ilman sytytintä, joka yksinkertaistaa rakettimoottoria. Ne voidaan varastoida pitkiä aikoja normaalissa lämpötilassa toisin kuin esimerkiksi nestemäinen vety. Ajoaineita kutsutaankin "varastoitaviksi" (storable).
Laukaisut.
Proton laukaisuja on tehty 355 kappaletta, ohessa engl. Wikipediasta käännetty puutteellinen taulukko.
Skunkit

Haisunäädät eli skunkit (heimo Mephitidae) ovat keskikokoisia, tyypillisesti musta-valkoturkkisia nisäkkäitä. Ne ovat tunnettuja pahanhajuisesta nesteestä, jota ne käyttävät kemiallisena aseena ollessaan uhattuna. Niitä tavataan Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikassa. Skunkkeja pidetään toisinaan lemmikkeinä.
Ominaisuudet.
Kesytetyt skunkit saattavat olla turkkinsa väriltään paitsi musta-valkoisia, myös beigejä, ruskeita, harmaita tai vastaavia. Kooltaan skunkit ovat 40–70 senttimetriä pitkiä ja painavat 0,5–3 kilogrammaa.
Lemmikkinä.
Yhdysvalloissa ja Euroopassa, etenkin Saksassa ja Englannissa, skunkkia pidetään lemmikkinä. Suomessa oli vuonna 2015 joitain kymmeniä lemmikkiskunkkeja sekä sen ympärille perustettu yhdistys. "Carnivora"-lahkon petoeläimiin kuuluvana skunkin pennuttaminen ja myyminen lemmikeiksi kiellettiin kuitenkin vuoden 2016 alusta, joten nykyiset yksilöt jäävät Suomen viimeisiksi lemmikeiksi.
Luokittelu.
Skunkit ovat läheistä sukua näätäeläimille (Mustelidae), mutta niiden tarkempi tieteellinen luokittelu on osoittautunut ongelmalliseksi. Haisunäätiä eli skunkkeja on aiemmin pidetty yhtenä näätäeläinten heimon alaheimoista (Mephitinae), mutta nykyisin monet tutkijat erottavat ne omaksi Mephitidae-heimokseen. Varsinkin haisumäyrien (suku "Mydaus") taksonomisesta asemasta ollaan erimielisiä: aiemmin ne on sijoitettu näätäeläinten heimoon ja mäyrien (Melinae) alaheimoon, kun taas alla olevan lajilistan lähteenä käytetyssä "Mammal Species of the World" -teoksessa (2005) ne luetaan haisunäätien heimoon. Haisumäyrät mukaan luettuna haisunäätien heimoon kuuluu neljä sukua ja 12 lajia:
Guernica

Guernica ( eli "Gernika-Lumo"; ) on pieni kaupunki Espanjan Baskimaassa Biskajan maakunnassa. Guernican alueen luolista on löydetty maalauksia ja jälkiä ihmisistä jo esihistorialliselta ajalta noin 15 000 eaa. Guernica on tullut tunnetuksi ikivanhasta tammestaan nimeltä Gernikako Arbola (), jonka ympäristö oli tunnettu baskien kokoontumispaikka. Puu oli samalla myös baskien vapauden symboli. Puun viereen rakennettiin 1820-luvulla baskien parlamenttirakennus.
Guernican pommitus.
Guernica tuhoutui pahoin Espanjan sisällissodassa, kun Saksan ilmavoimien Legion Condor -ryhmä pommitti sitä italialaisten tukiessa 26. huhtikuuta 1937. Pommituksissa kuoli kaupungin 9 000 asukkaasta noin 1 600 ja rakennuksista tuhoutui noin 70 prosenttia. Pablo Picasso on maalannut Guernican pommituksista yhden tunnetuimmista maalauksistaan, jonka nimi on kaupungin mukaan "Guernica". Maalaus on nykyään Madridin Reina Sofia -taidemuseossa (Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía).
Kaupunki rakennettiin pommituksen jälkeen uudelleen, ja nykyisin siellä asuu (2017) asukasta. Alueella on elintarvike-, huonekalu-, metalli- ja ammusteollisuutta.
Darwin

Darwin tarkoittaa seuraavia asioita:
Henkilöitä.
Darwin on seuraavien henkilöiden nimi:
Katso myös.
Darwin-nimi esiintyy myös seuraavissa yhteyksissä:
Amiga 1000

Amiga 1000 oli Commodoren ensimmäinen Amiga-tietokone, joka julkaistiin heinäkuussa 1985. Tietokone oli suunniteltu pelikäyttöön mutta nousi nopeasti graafikoiden ja animaattoreiden suosioon.
Mallia markkinoitiin vain "Amigana" ja siitä käytettiin nimeä Amiga 1000 myöhemmin. Nimi muutettiin seuraavien mallien Amiga 500 ja Amiga 2000 julkaisun yhteydessä, joskin mallin nimi "Amiga 1000" luki jo alkuperäisessä pakkauksessa. Sen perusvarustukseen kuului itse keskusyksikkö, värimonitori (A1081), näppäimistö ja hiiri. Vakiona se sisälsi 256 kilotavua keskusmuistia, joka voitiin laajentaa 512 kilotavuun (FastRAM ulkoisilla moduuleilla 8 megatavuun) ja 3,5 tuuman levykeaseman, jonka kapasiteettina oli 880 kilotavua per levyke.
Laajennusporttien erilaisen sijoittelun takia Amiga 1000:ssa ei toimi useimmat Amiga 500:n laajennokset ja näin ollen sitä on harvinaisempana laitteena huomattavasti hankalampi laajentaa huolimatta koneiden teknisestä samankaltaisuudesta.
Kiireessä saada tietokone markkinoille Kickstart oli levykkeellä, joka oli ladattava kun tietokone käynnistetään. Tietokone latasi Kickstartin tiettyyn muistialueeseen, esti alueeseen kirjoittamisen ja käynnisti itsensä uudelleen. Tämän jälkeen tietokone oli valmis lataamaan ohjelmia kuten Workbenchin, pelin tai muun ohjelmiston.
Amiga 1000:een voi ottaa käyttöön käyttöjärjestelmän Kickstart-osan myöhemmät versiot 1.2 ja 1.3, joita käytettiin malleissa Amiga 500 ja Amiga 2000. Amiga 1000:ssa kickstart pitää ladata erikseen levykkeeltä ennen koneen käyttöä. Se latautuu sille varattuun 256 kilotavun muistiin (ohjelmallisesti on mahdollista ottaa tuo tila toiseen käyttöön). Koneeseen voidaan vaihtaa kickstart-ROM, jolloin kickstart-levykettä ei tarvita.
Mielenkiintoisena yksityiskohtana voidaan pitää, että koneen kuoren sisäpuolelle oli kaiverrettu kaikkien koneen kehitystyöhön osallistuneiden nimet (mukaan lukien erään kehittäjän, Jay Minerin koiran tassun jälki).
Phoenix Board.
Australialainen Phoenix Microtechnologies Pty. Ltd. julkaisi 1990-luvun alkupuolella vaihtoehtoisen emolevyn A1000:n alkuperäisemolevyn sijaan. Se toi laitteeseen muun muassa seuraavat parannukset alkuperäiskokoonpanoon nähden:
Lisävarusteena saatavalle tytärkortille voidaan asentaa muistia 16 ZIP-paikkaan aina 8 MB:iin asti
SCSI-ohjain, jossa autobootin tarjoava ROM
Amiga 500+

Amiga 500+ (A500+, Amiga 500 Plus) on Commodoren valmistama mikrotietokone, jossa on muutoksia alkuperäisestä Amiga 500:sta.
A500+ julkistettiin virallisesti 1992, mutta jo vuoden 1991 loppupuolella mallin tietokoneita myytiin asiasta kertomatta A500-yksikköinä. On arveltu, että Commodore oli jo myynyt jäljelle jääneet A500-varastot tyhjiksi ennen taloudellisesti kannattavaa joulusesonkia. Valmistaakseen tarpeeksi A500-koneita ennen joulua Commodore käytti uusia, A500+:een tarkoitettuja 8A-mallin emolevyjä. Monet käyttäjät eivät olleet edes tietoisia siitä, että olivat ostaneet jotain muuta kuin tavallisen A500-mallin. Vaikka A500+ oli ominaisuuksiltaan parempi kuin A500, se jäi silti lyhytaikaisimmaksi Amiga-malliksi. Amiga 500+:n tuotanto lakkautettiin ja se korvattiin Amiga 600:lla kesään 1992 mennessä.
Commodore loi A500+:n muutamasta syystä: ensinnäkin se oli halvempi valmistaa, sillä pienet muutokset emolevyssä karsivat valmistuskustannuksia. Toisekseen Commodore pystyi julkistamaan uuden version Amigan käyttöjärjestelmästä, version 2.04.
Uuden Kickstartin vuoksi muutamat suositut pelit eivät toimineet A500+:ssa, ja monet ihmiset palauttivatkin laitteensa kauppiaille vaatien alkuperäistä A500:sta, jossa oli Kickstartin versio 1.3. Kolmannen osapuolet julkaisivatkin Kickstart ROM:n vaihtopiirejä, joiden avulla A500+ saattoi käyttää Kickstart 1.2:a tai 1.3:a.
Tekniset yksityiskohdat.
A500+:n ominaisuuksiin kuului: