Der er et yndigt land

Der er et yndigt land on Tanskan kansallislaulu. Kun monarkki on läsnä, lauletaan kuninkaallinen sävelmä "Kong Kristian stod ved højen mast".
Laulun sanat on kirjoittanut 1819 Adam Gottlob Oehlenschläger. Laulun on säveltänyt 1835 H. E. Krøyer ja sovittaneet myöhemmin Thomas Laub ja Carl Nielsen. Kansallislaulu kappaleesta tuli 1866.
Der er et yndigt land,
det står med brede bøge
|: nær salten østerstrand :|
Det bugter sig i bakke, dal,
det hedder gamle Danmark
|: og det er Frejas sal :|
Der sad i fordums tid
de harniskklædte kæmper,
|: udhvilede fra strid :|
Så drog de frem til fjenders mén,
nu hvile deres bene
|: bag højens bautasten :|
Det land endnu er skønt,
ti blå sig søen bælter,
|: og løvet står så grønt :|
Og ædle kvinder, skønne mø'r
og mænd og raske svende
|: bebo de danskes øer :|
Hil drot og fædreland!
Hil hver en danneborger,
|: som virker, hvad han kan! :|
Vort gamle Danmark skal bestå,
så længe bøgen spejler
|: sin top i bølgen blå :|
On armahainen maa.
Suomenkieliset sanat: Heikki Klemetti
On armahainen maa,
sen pyökkirantamille
veen vehreäisen hyrskyt kuohuin vaahtoaa.
On kukkeat sen kunnahat
ja lauha joka lehto;
se maa on Tanskan maa,
ja siell' on Freijan kehto. 
Maa urhojen se on,
jo muinen se sen näytti
kun kulkemaan sai sankarsaatto pelvoton.
On urheutta vieläkin
sen rannan raatajilla;
siell' äidit hellät heill' on
ja sulo neitosilla. 
Oehlenschlägerin Isänmaan laulu.
"Der er et yndigt land" perustuu Adam Oehlenschlägerin runoon "Isänmaallinen laulu". Runon kolme ensimmäistä ja viimeinen säkeistö otettiin kansallislauluksi. Seuraavassa koko Oehlenschlägerin runo:
 Fædrelands-Sang
 "Ille terrarum mihi praeter omnes Angulus ridet." Horatius
 Der er et yndigt Land,
 Det staaer med brede Bøge
 Nær salten Østerstrand;
 Det bugter sig i Bakke, Dal,
 Det hedder gamle Danmark,
 Og det er Freias Sal.
 Der sad i fordums Tid
 De harniskklædte Kæmper,
 Udhvilede fra Strid;
 Saa drog de frem til Fienders Meen,
 Nu hvile deres Bene
 Bag Høiens Bautasteen.
 Det Land endnu er skiønt,
 Thi blaa sig Søen belter,
 Og Løvet staaer saa grønt;
 Og ædle Qvinder, skiønne Møer,
 Og Mænd og raske Svende
 Beboe de Danske Øer.
 Vort Sprog er stærkt og blødt,
 Vor Tro er reen og luttret
 Og Modet er ei dødt.
 Og hver en Dansk er lige fri,
 Hver lyder tro sin Konge,
 Men Trældom er forbi.
 Et venligt Syd i Nord
 Er, grønne Danarige,
 Din axbeklædte Jord.
 Og Snekken gaaer sin stolte Vei.
 Hvor Ploug og Kiølen furer,
 Der svigter Haabet ei.
 Vort Dannebrog er smukt,
 Det vifter hen ad Havet
 Med Flagets røde Bugt.
 Og stedse har sin Farve hvid
 Dit hellige Kors i Blodet,
 O Dannebrog, i Strid.
 Karsk er den Danskes Aand,
 Den hader Fordoms Lænker,
 Og Sværmeriets Baand.
 For Venskab aaben, kold for Spot,
 Slaaer ærlig Jydes Hierte,
 For Pige, Land og Drot.
 Jeg bytter Danmark ei,
 For Ruslands Vinterørkner,
 For Sydens Blomstermai.
 Ei Pest og Slanger kiende vi,
 Ei Vesterlandets Tungsind,
 Ei Østens Raseri.
 Vor Tid ei staaer i Dunst,
 Den hævet har sin Stemme
 For Videnskab og Kunst.
 Ei Bragis og ei Mimers Raab
 Har vakt i lige Strækning
 Et bedre Fremtids Haab.
 Ei stor, vor Fødestavn,
 Dog hæver sig blandt Stæder
 Dit stolte Kiøbenhavn.
 Til bedre By ei Havet kom,
 Ja ingen Flod i Dalen,
 Fra Trondhiem og til Rom.
 Med hellig Varetægt
 Bevare du, Alfader!
 Vor gamle Kongeslægt.
 Kong Fredrik ligner Fredegod;
 Hvor er en bedre Fyrste,
 Af bedre Helteblod?
 Hil Drot og Fædreland!
 Hil hver en Danneborger,
 Som virker hvad han kan.
 Vort gamle Danmark skal bestaae,
 Saalænge Bøgen speiler
 Sin Top i Bølgen blaa.
Oehlenschlägerin laulun otsikoksi valitsema Horatiuksen motto on suomeksi "Tämä maankolkka nauraa minulle enemmän kuin mikään muu". Runon teksti noudattaa vanhaa tanskalaista oikeinkirjoitusta.