tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ilkka Niemeläinen

Ilkka Heikki Niemeläinen (9. maaliskuuta 1956 Imatra – 6. lokakuuta 2022 Espoo) oli suomalainen säveltäjä, kitaristi ja tietokonetaiteilija. Niemeläinen erikoistui tietotekniikan hyödyntämiseen taiteen välineenä: anturisoitinkehitystä, äänen ja visuaalisten elementtien lainalaisuuksien tutkimista ja synkronointia, generatiivisten elementtien tutkimista ja soveltamista kompositioiden rakentamisessa sekä elävissä esityksissä että vuorovaikutteisissa installaatioissa.
Kooste taiteellisesta toiminnasta.
- Opinnot Helsingin konservatoriossa 1972 - 1979
- Pohjoismaiden ensimmäisen elävää elektronimusiikkia soittavan yhtyeen perustajajäsen yhdessä Esa Kotilaisen ja Otto Romanowskin kanssa (NEUM 1974).
- Sävellyksiä omille pienyhtyeille: Wasama Quartet (ylennysmerkki, vuoden yhtye 1981), Instinct (vuoden levy 1987, Rytmi lehti), IN2a3, Cartes Art Machine, Unio.
- Radio- ja TV -esiintymisiä, konsertteja kotimaassa ja ulkomailla (mm. Pori jazz pääkonsertit 1983, 1990 ja USA KOOL-jazz festivaali).
- Useita levytyksiä omien yhtyeiden kanssa ja lisäksi mm. mainostoimisto Erva-Latvalan (myöhemmin Vera) julkaisema 8:n cd -levyn sarja sovituksia klassisen musiikin teoksista elektroniselle orkesterille ja improvisoiville solisteille (Juhani Aaltonen, Pentti Lahti, Maija Hapuoja, Mikko-Ville Luolajan-Mikkola, Marko Ylönen).
- YLEn Radio Mafian tuotantona laajamuotoisia hybridisävellyksiä perinteiselle- ja elektroniselle orkesterille (mm. Ktema Eis Avanti! kamariorkesterille) ja solisteille.
- 1997-2008 residenssitaiteilijana ja tuotantovastaavana Espoon taide- ja tietotekniikkasäätiössä (CARTES, perustajat Espoon kaupunki, Sibelius-Akatemia ja Teknillinen korkeakoulu) jossa kehitti mm. anturiteknologiaan perustuvia soittimia ja sävelsi ja tuotti monitaideteoksia erilaisissa kombinaatiossa perinteiselle orkesterille (Tapiola sinfonietta), elektroniselle orkesterille, kuoroille (Tapiolan kuoro, Dominante), tanssijoille, videolle, tietokonegrafiikalle, teollisuusroboteille ja solisteille mm. SynChronos Helsingin Juhlaviikoille 1997, MetaSYNK Helsingin kulttuuripääkaupunkivuoteen sekä avajaisteoksia mm. TKK:n tietotekniikkataloon Otaniemessä 1998, Heurekan musiikkinäyttelyyn 2005 (jossa esillä myös vuorovaikutteinen anturisoitininstallaatio) ja WeeGee -taloon Espoossa 2006. 
- Uudet anturisoittimet (Musicmakers Oy:ssä), installaatio esillä Milanon design weekillä 2009
- 2011 monitaideteos ja installaatio ENERGO Turun kulttuuripääkaupunkivuoteen (solisteina mm. lauluyhtye Rajaton)
- KOTA, vuorovaikutteinen installaatio yhteistyössä mediasuunnittelija Teemu Määttäsen kanssa, Askon säätiön tilausteos Helsingin designpääkaupunkivuoteen 2012.
Fredrik Suuren ratsastajapatsas

Fredrik Suuren ratsastajapatsas on Berliinin keskustassa Unter den Linden -puistokadulla sijaitseva patsas, joka esittää Preussin kuningasta Fredrik Suurta ratsastamassa hevosella. Se sijaitsee keskellä katua Humboldt-yliopiston päärakennuksen ja Altes Palaisin kohdalla. Lehmuksia kasvava puistokäytävä alkaa sen takaa.
Monumentaalisen veistoksen toteutti kuvanveistäjä Christian Daniel Rauch, ja se paljastettiin vuonna 1851. Rauch oli saanut toimeksiannon muistomerkin suunnittelusta jo vuonna 1839. Fredrik Suuren ratsastajapatsas on pääteaiheena Brandenburgin portilta Berliinin kaupunkilinnalle kulkevalle paraatikadulle. Se on Rauchin tunnetuin työ ja toimi 1800-luvulla monien muiden muistomerkkien esikuvana. Sen esikuvana voidaan pitää Andreas Schlüterin veistämää kuuluisaa suuren vaaliruhtinaan ratsastajapatsasta Charlottenburgin linnan edessä.
Muistomerkin kokonaiskorkeus on 13,5 metriä, josta itse ratsastajapatsas muodostaa 5,66 metriä ja jalusta 7,84 metriä. Veistos esittää Fredrik Suurta hevosen selässä, pukeutuneena historialliseen univormuun ja kolmikolkkahattuun. Ikääntyneenä kuvattu kuningas pitelee oikeassa kädessään kävelykeppiä. Jalustan sivuilla on pienempiä patsaita, jotka esittävät luonnollisessa koossa lukuisia Fredrik Suuren aikalaisia, kuten kenraaleita, virkamiehiä, taiteilijoita ja oppineita. Jalustan reliefit esittävät kuninkaan elämänvaiheita totta ja tarua yhdistellen. Kymmenien jalustahahmojen joukossa ovat muun muassa filosofi Immanuel Kant, arkkitehti Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff sekä runoilijat Gotthold Ephraim Lessing ja Ewald Christian von Kleist.
Patsas ei vaurioitunut toisessa maailmansodassa, koska sen suojaksi rakennettiin betoninen kehikko. DDR:n aikana patsas siirrettiin vuonna 1950 pois paikaltaan ja pystytettiin vuonna 1963 Potsdamissa sijaitsevan Sanssoucin palatsin puiston Hippodromille. DDR:n virallisen historiankirjoituksen mukaan Fredrik Suuri oli ollut yksinvaltainen ja julma tyranni. Vuosina 1979–1980 toteutettiin kuitenkin täyskäännös, kun Preussin historia pyrittiin esittämään positiivisessa valossa DDR:n omana esihistoriana. Fredrik Suuri sai kunnianpalautuksen ja hänet julistettiin uudistajaksi, joka ”toteutti tahtomattaan historiallisen materialismin lakeja ja edisti porvarillista vallankumousta”. Näin myös ratsastajapatsas palautettiin Unter den Lindenille joulukuussa 1980. Se tosin sijoitettiin kuusi metriä itään päin alkuperäisestä sijoituspaikastaan. Vuosien 1997–1999 kunnostuksen yhteydessä se sijoitettiin täsmälleen alkuperäiselle paikalleen.
Marjaana Heikkinen

Marjaana Heikkinen (o.s. Väisänen, ent. Huovinen, s. 19. huhtikuuta 1967 Vehmersalmi) on suomalainen vammaisurheilija, joka kilpailee keihäänheiton F34-luokassa. Hän edustaa Siilinjärven Ponnistusta ja asuu Siilinjärvellä. Aiemmin hänen seuransa oli Kuopion Reipas. Häntä on valmentanut vuodesta 2021 Olavi Parjanen. Aiemmin hänen valmentajanaan toimivat Kimmo Kinnunen ja Arttu Dahlström.
Heikkinen vammautui vuonna 2008 niskaleikkauksen komplikaatioiden vuoksi ja joutui pyörätuoliin. Hän harrasti keihäänheittoa nuorena ja aloitti sen uudelleen kesällä 2009. Vuonna 2012 hän voitti EM-hopeaa keihäänheitossa ja pronssia kuulantyönnössä. Lontoon paralympiakisoissa 2012 Heikkinen saavutti pronssia keihäänheitossa tuloksella 19,47. Hän oli samoissa kisoissa kuulantyönnössä neljäs tuloksella 7,64. Vuonna 2013 Heikkinen voitti keihäänheitossa MM-hopeaa ja vuonna 2014 EM-pronssia. Rion paralympiakisoissa 2016 Heikkinen saavutti hopeaa keihäänheitossa tuloksella 18,42. Samana vuonna 2016 hän voitti Euroopan mestaruuden Italian Grossetossa. Vuoden 2017 MM-kisoissa Lontoossa hän voitti hopeaa tuloksella 18,71. Vuonna 2018 Heikkinen voitti Euroopan mestaruuden Berliinissä ja samana kesänä heitti Euroopan ennätyksen 19,58 Lapinlahdella. Vuoden 2019 MM-kisoissa Heikkinen voitti kolmannen MM-hopean tuloksella 18,52. Tokion paralympiakisoissa vuonna 2021 Heikkinen saavutti pronssia tuloksella 17,47 ja samana vuonna EM-kultaa Puolassa. Pariisin MM-parayleisurheiluissa 2023 hän saavutti jo 13. arvokisamitalinsa, pronssia tuloksella 16,90 metriä. Pariisin paralympialaisissa 2024 Heikkinen sijoittui kuudenneksi.
Koulutukseltaan Heikkinen on diakonissa-sairaanhoitaja.
Šopska-salaatti

Shopska-salaatti tunnetaan myös nimellä "bulgariansalaatti" (bulgariaksi, makedoniaksi ja , , , , ); on bulgarialaista alkuperää oleva ruokalaji. Se kehitettiin 1970-luvulla Sunny Beachin lomaparatiisin nimikkoruuaksi. 
Shopska on suosittu salaatti eri puolilla Balkania ja Keski-Eurooppaa. Salaattiin kuuluu yleensä muun muassa kurkkua, tomaattia, paprikaa ja sipulia sekä kastikkeeseen valkoviinietikkaa, öljyä ja mausteita. Salaatin päällä on sirenejuustoraastetta. Sitä tarjoillaan myös rakian kanssa. Shopska on hieman samanlainen kuin kreikkalainen salaatti.
Jacques Schulz

Jacques Arno Schulz (s. 1. huhtikuuta 1967 Heidelberg, Länsi-Saksa) on saksalainen urheilutoimittaja.
Ura.
Schulz tunnetaan parhaiten siitä, että hän selosti Formula 1-kilpailuja Sky Deutschland-TV-kanavalla yhdessä entisen F1-kuljettajan Marc Surerin kanssa vuodesta 1996 vuoteen 2012 asti. Mediauransa vuonna 1991 aloittanut Schlulz kommentoi Eurosport-kanavalla F1-kilpailuja vuonna 1993, kunnes siirtyi silloin Premiere-nimellä toimineelle Sky Deutschlandille selostamaan vuonna 1996. Yhdessä Surerin kanssa Schulz selosti kanavalla 289 Grand Prix´iä vuosina 1996-2012. Hänen ensimmäinen kilpailunsa oli Saksan Grand Prix 1996 ja viimeinen kilpailu Brasilian Grand Prix 2012. Helmikuussa 2013 hän ilmoitti vetäytyvänsä kommentoimasta henkilökohtaisista syistä. Hänen tilalleen tuli Sascha Roos. Schulz tuli tunnetuksi siitä, että aina kolarin sattuessa hän huusi kovaan ääneen "Unfall" ().
Schulz on selostanut myös jääkiekkoa Sky Deutschlandille vuosina 2009-2010.
Interbau

Interbau oli Länsi-Berliinissä vuonna 1957 järjestetty kansainvälinen rakennusnäyttely, jossa esiteltiin modernia arkkitehtuuria. Sen yhteydessä rakennettiin Hansaviertelin kaupunginosa.
Interbau oli vastaveto Itä-Berliinissä muutamaa vuotta aiemmin rakennetulle Stalinallee-edustuskadulle, jonka rakentaminen miellettiin propagandistiseksi eleeksi. Interbaun tarkoituksena oli osoittaa, että Länsi-Berliini jälleenrakennettaisiin sodan tuhojen jäljiltä kansainvälisen modernin arkkitehtuurin mukaisesti. Samalla Interbau merkitsi irtautumista natsi-Saksan mahtailevasta arkkitehtuurista. Interbaun yhteydessä yli 50 eri kansallisuuksia edustanutta arkkitehtia sai suunnitella rakennuksia Länsi-Berliiniin. Monet tulivat maista, jotka olivat olleet sodassa Saksaa vastaan, tai he olivat natsien vallan aikana ulkomaille paenneita saksalaisia. Joukossa olivat muun muassa Walter Gropius, Max Taut, Oscar Niemeyer ja Alvar Aalto.
Interbau-näyttelyyn kävi tutustumassa lähes miljoona kävijää, joista arviolta kolmannes oli itäberliiniläisiä ja muita Itä-Saksan kansalaisia. Tuohon aikaan rajan pystyi vielä ylittämään Berliinin kaupungissa suhteellisen vapaasti.
Hansaviertelin ohella Interbaun yhteydessä rakennettiin Tiergartenin kongressihalli sekä Le Corbusierin suunnittelema Unité d’Habitation -tyyppinen Corbusierhaus. Jälkimmäinen oli suurin näyttelyn rakennuksista. Se rakennettiin erilleen Berliinin olympiastadionin lähelle, koska se ei mahtunut Hansaviertelin kokonaisuuteen.
La Grave

La Grave on kunta Kaakkois-Ranskassa Hautes-Alpesin departementissa Provence-Alpit-Rivieran alueella. Kunnan näkymiä hallitsee liki 4 000 metriä korkea vuori La Meije. Se valloitettiin Alppien vuorista viimeisenä vuonna 1877. La Gravessa järjestetään kylässä lomiaan viettäneelle säveltäjä Olivier Messiaenille omistettu musiikkifestivaali.
La Grave on valittu kauneimpien ranskalaiskylien "Les Plus Beaux Villages de France" -järjestön jäseneksi.
Corbusierhaus

Corbusierhaus on asuinkerrostalo Berliinin Westendin kaupunginosassa, lähellä Berliinin olympiastadionia. Sen suunnitteli maailmankuulu arkkitehti Le Corbusier vuoden 1957 Interbau-arkkitehtuurinäyttelyä varten. Talo rakennettiin 1956–1958.
Talo edustaa Le Corbusier’n kehittämää niin sanottua "Unité d’Habitation" -mallia, jonka mukaisia kerrostaloja hän oli jo aiemmin suunnitellut Marseilleen ja Nantesiin. Talon oli tarkoitus olla ikään kuin itsenäinen puutarhakaupunki, jossa olisi asukkaille tarpeelliset palvelut. Corbusierhaus on 17-kerroksinen ja 140 metriä pitkä. Siinä on yli 500 asuntoa, joista suurin osa on kaksikerroksisia. Se on sijoitettu erilliselle kukkulalle olympiastadionin lähelle, koska kokonsa vuoksi se ei olisi sopinut Hansaviertelin kaupunginosaan, johon muut Interbau-talot tehtiin. Talo on suunnattu auringon mukaan ja rakennettu kiilanmuotoisten tukien varaan. Alkuperäinen idea ei ole täysin toteutunut, koska rakennuksen myymäläkerroksen liikkeet ovat pääosin lopettaneet ja useat asunnoista ovat jatkuvasti tyhjillään.
Le Monêtier-les-Bains

Le Monêtier-les-Bains on kunta Kaakkois-Ranskassa Hautes-Alpesin departementissa Provence-Alpit-Rivieran alueella. Kunta on ollut tunnettu kylpyläpaikka jo roomalaisten ajoista. 
Urheilu.
Kunta on osa Serre Chevalierin laskettelukeskusta. Le Monêtier-les-Bains oli etapin lähtöpaikkana vuoden 1996 Ranskan ympäriajossa.
Mont-Dauphin

Mont-Dauphin on kunta Kaakkois-Ranskassa Hautes-Alpesin departementissa Provence-Alpit-Rivieran alueella. 1600-luvun lopulla Vauban suunnitteli Mont-Dauphinin linnoituksen, ja se on kuulunut vuodesta 2008 saakka Unescon maailmanperintöluetteloon osana Vaubanin suunnittelemia linnoituksia.
Tauentzienstrasse

Tauentzienstrasse ("Tauentzienstraße") on vilkas ostoskatu Berliinin keskustan länsisosassa. Se kulkee Wittenbergplatzilta Breitscheidplatzille, mistä eteenpäin se jatkuu Kurfürstendammina, tosin ei yhdensuuntaisesti. Katu sijaitsee osin Schönebergin ja osin Charlottenburgin kaupunginosan alueella.
Tauentzienstrasse oli alkujaan osa pitempää Gürtelstrassea, jonka osat nimettiin vuonna 1864 kuninkaallisella määräyksellä Napoleonin sodissa ansioituneiden preussilaisten kenraalien mukaan. Nämä kadut muodostavat niin sanotun kenraalikulkueen ("Generalszug"). Tauentzienstrasse sai nimensä kenraali Bogislav Friedrich Emanuel von Tauentzienilta. ”Kenraalikadut” suunniteltiin eteläisen Berliinin läpi kulkevaksi valtaväyläksi, ja niiden esikuvina käytettiin Pariisin bulevardeja. Tauentzienstrassesta tuli kuitenkin aluksi tavallinen asuinkatu. Kadun varrella avattiin vuonna 1907 suosittu KaDeWe-tavaratalo, mistä alkoi sen kehitys liikekaduksi.
Kadun keskikäytävä oli aiemmin varattu raitiovaunuille, mutta nykyisin se on puistokäytävänä. Sitä koristaa vuonna 1987 Berliinin kaupungin 750-vuotisjuhlien yhteydessä pystytetty taiteilijapari Matschinsky-Denninghoffin suunnittelema suuri abstrakti veistos "Berliini", joka symboloi kaupungin silloista kahtiajakoa.
Risoul

Risoul on kunta Kaakkois-Ranskassa Hautes-Alpesin departementissa Provence-Alpit-Rivieran alueella. Se tunnetaan ennen kaikkea hiihtokeskuksestaan, missä on 108 rinnettä ja 56 hiihtohissiä.
Aleksis Salusjärvi

Aleksis Salusjärvi (s. 1980) on suomalainen kirjallisuus- ja kuvataidekriitikko. Hän on toiminut kulttuuritoimittajana Yleisradiossa ja kirjallisuuslehti Kiiltomato.netin päätoimittajana. Aiemmin Salusjärvi toimi Kritiikin Uutisten päätoimittajana vuodesta 2010. Hän toimi vuoden 2017 kaunokirjallisuuden Finlandia-palkintolautakunnan puheenjohtajana. Hän on ollut myös Tanssiva karhu -runopalkinon raadin puheenjohtaja.
Salusjärvi on valmistunut maisteriksi pääaineenaan kirjoittaminen ja suorittanut taidekritiikin jatko-opintoja Jyväskylän yliopistossa. Hän sai tammikuussa 2020 Kari Sajavaara -tunnustuspalkinnon työstään poikien ja miesten lukutaidon parantamiseksi muun muassa Sanat haltuun -hankkeessa.Vuonna 2023 Salusjärvelle myönnettiin Suomen PEN:in sananvapauspalkinto.
Salusjärven puoliso on runoilija Aura Nurmi.
Patrícia Mamona

Patrícia Mbengani Bravo Mamona (s. 21. marraskuuta 1988 Lissabon) on portugalilainen kolmiloikan Euroopan-mestari.
Mamona sijoittui Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Lignanossa 2005 kolmiloikassa viidenneksi ja karsiutui 100 metrin aitajuoksun alkuerissä. Saman vuoden Marrakechin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän oli kolmiloikassa seitsemäs ja eteni 100 metrin aitajuoksussa välieriin. Hän sijoittui kolmiloikassa neljänneksi Pekingin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2006 ja karsiutui loppukilpailusta saman ikäluokan EM-kilpailuissa Hengelossa 2007. 
Mamona sijoittui Kaunasin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailujen 2009 kolmiloikassa viidenneksi ja Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 kahdeksanneksi. Hän sai samassa lajissa 2011 hopeaa Shenzhenin universiadeissa, mutta karsiutui loppukilpailusta Daegun MM-kilpailuissa.
Mamona saavutti kolmiloikassa pronssia Helsingin EM-kilpailuissa 2012 silloisella Portugalin ennätystuloksella 14,52. Lontoon olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta. Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 hän loikki kahdeksanneksi. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 Mamona sijoittui neljänneksi. Saman vuoden Zürichin EM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta.
Mamona sijoittui 2015 Prahan sisäratojen EM-kilpailujen kolmiloikassa viidenneksi, mutta karsiutui loppukilpailusta Pekingin MM-kilpailuissa. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa 2016 maansa ennätystuloksella 14,58 m. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui kuudenneksi Portugalin ennätystuloksella 14,65. Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hän saavutti hopeaa tuloksella 14,32. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli yhdeksäs. Hän karsiutui loppukilpailusta Berliinin EM-kilpailuissa 2018. Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui neljänneksi ja saman vuoden Dohan MM-kilpailuissa kahdeksanneksi. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Toruńissa 2021 ennätyksellään 14,53. 
Mamona loikki Portugalin ennätyksen 14,66 Monacossa heinäkuussa 2021. Muutamaa viikkoa myöhemmin järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän paransi ennätyksen lukemiin 15,01 saavuttaen hopeaa. Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022 hän sijoittui kuudenneksi. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui kahdeksanneksi ja saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa viidenneksi. Hän saavutti Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 pronssia tuloksella 14,16.
Mamona on hypännyt pituutta ulkona 623 (2019) ja hallissa 640 (2020), juossut 200 metriä 24,42 (2010) ja 100 metrin aidat 13,53 (2010) sekä kerännyt seitsenottelussa 5293 pistettä (2011) ja hallissa viisiottelussa 4081 pistettä (2009).
Lina Wertmüller

Lina Wertmüller (14. elokuuta 1928 Rooma – 9. joulukuuta 2021 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, joka on tunnettu erityisesti 1970-luvun komedioistaan. 
Vuonna 1976 Oscar-ehdokkaaksi parhaasta ohjauksesta pääsi ensimmäistä kertaa naisen ohjaama elokuva. Kyseessä oli Wertmüllerin ohjaustyö "Mies joka osti elämänsä". Elokuva oli myös kolmen muun Oscar-palkinnon ehdokkaana. Huomiota herättäneiden yhteiskunnallisten komediateostensa ansiosta Wertmülleria verrattiin 1970-luvulla Federico Felliniin, jonka avustajana hän oli aiemmin ollut. Hänen myöhempi tuotantonsa jäi vähemmän tunnetuksi muun muassa levitysvaikeuksien vuoksi. Suomen suurin elokuvafestivaali Helsinki International Film Festival – Rakkautta &amp; Anarkiaa sai alun perin nimensä Wertmüllerin elokuvasta "Rakkautta ja anarkiaa".
Heerstrasse

Heerstrasse on Berliinin läpi kulkevan itä–länsi-suuntaisten katujen akselin läntinen jatke. Se ulottuu Theodor-Heuss-Platzilta aina kaupungin länsirajalle saakka, kulkien Westendin, Wilhelmstadtin ja Staakenin kaupunginosien alueella.
Westendin alueella kulkeva osa kadusta rakennettiin jo vuonna 1874 yhdistämään Charlottenburg ja Pichelsberg. Pääosa Heerstrassea rakennettiin vuosina 1903–1911, jotta pääkaupungin varuskunnille saataisiin suora kulkuyhteys Döberitziin perustetulle harjoitusalueelle, ja sen nimi oli alkujaan Döberitzer Heerstrasse. "Heerstrasse" on Saksassa yleisnimitys leveille teille, jotka on rakennettu armeijan maavoimien () joukkojensiirtoja varten, usein rajojen yli. Kertoman mukaan itse keisari Vilhelm II määräsi kadun suoran kulun ja hän myös osallistui sen avajaisiin vuonna 1911. Katu tuli osaksi Berliinin kaupunkia vuoden 1920 alueliitoksessa ja sai nimekseen An der Heerstrasse, joskin vanha nimi esiintyi virallisissa kartoissa vielä pitkään tämän jälkeen. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1950, jolloin Heerstrasseen liitettiin myös Kaiserdamm-kadun länsipää Theodor-Heuss-Platzin ja Preussenalleen väliltä.
Heerstrasse on 10,8 kilometrin pituisena yksi Berliinin pisimmistä kaduista. Se on yksi Berliinin tärkeimmistä sisääntuloväylistä ja sitä pitkin pääsee Hampurin suuntaan johtavalle maantielle. Kadun varrella sijaitsee muun muassa Heerstrassen brittiläinen sotilashautausmaa.
Aeolosaurus

Aeolosaurus oli dinosauruksiin kuulunut suku, joka eli liitukaudella. Siihen kuuluvia lajeja olivat "A. rionegrinus", "A. colhuehuapensis" ja "A. maximus". Suvun lajit olivat kasvinsyöjiä ja ainakin 14 metriä pitkiä. Aeolosaurus oli läheistä sukua gondwanatitanille. Aeolosauruksen jäänteitä on löydetty Brasiliasta ja Argentiinasta.
Karl-Liebknecht-Strasse

Karl-Liebknecht-Strasse ("Karl-Liebknecht-Straße") on katu Berliinin historiallisessa keskustassa. Se alkaa Unter den Lindenin jatkeena Schlossbrücke-sillalta, kulkee Spreeinselin saaren poikki ja jatkuu Alexanderplatzin ohi. Torstrassen risteyksestä eteenpäin kadun nimi on Prenzlauer Allee. Kadun varrella sijaitsevat muun muassa Berliinin tuomiokirkko, keskiaikainen St. Marienkirche sekä Berliinin televisiotorni.
Paikalle rakennettiin vuosina 1887–1888 Kaiser-Wilhelm-Strasse-niminen katu, joka korvasi eräitä Berliinin keskustan vanhoja katuja. Se sai nimensä Saksan keisarin Vilhelm I:n mukaan. Kadun nimi muutettiin toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1947 Liebknechtstrasseksi Saksan kommunistisen puolueen perustajiin kuuluneen Karl Liebknechtin mukaan. Itä-Berliinin keskustan katujärjestelyjä muutettiin vuonna 1969, jolloin kadun nimeksi tuli Karl-Liebknecht-Strasse ja siihen yhdistettiin Alexanderplatzin ohi historialliselle Prenzlaun tulliportille kulkenut Prenzlauer Strasse. Kadun vanha loppupää jäi sivuun uudesta linjauksesta ja nimettiin Rosa-Luxemburg-Strasseksi Rosa Luxemburgin mukaan. Kumpikin katu on saanut pitää nimensä myös Saksan yhdistymisen jälkeen.
Berliinin ilmasillan muistomerkki

Berliinin ilmasillan muistomerkki ("Luftbrückendenkmal") on arkkitehti Eduard Ludwigin suunnittelema muistomerkki vuoden 1948 Berliinin ilmasillalle, joka pelasti neuvostojoukkojen saartaman Länsi-Berliinin nääntymiseltä. Muistomerkki on sijainnut vuodesta 1951 Berliinissä Tempelhofin lentoaseman sisäänkäynnin edustalla. Muistomerkin kopiot on sijoitettu Frankfurt am Mainiin ja Celleen.
Teräsbetonista valmistettu muistomerkki on 20 metriä korkea. Sen voidaan tulkita esittävän tyyliteltyä siltarumpua, jonka läpi kulkee kolme kaarevaa palkkia. Ne symboloivat ilmasillan kolmea ilmakäytävää. Muistomerkin pronssiseen jalustaan on kirjoitettu Berliinin saarron aikana surmansa saaneiden 41 brittiläisen ja 31 amerikkalaisen lentäjän sekä kuuden saksalaisen avustajan nimet. Niiden yllä on teksti ”"Sie gaben ihr Leben für die Freiheit Berlins im Dienste der Luftbrücke 1948/1949"” (”He antoivat henkensä Berliinin vapauden puolesta palvellessaan ilmasiltaa 1948/1949”).
Länsiberliiniläiset antoivat muistomerkille lempinimen "Hungerkralle" (”Nälkäkäpälä”).
Tegelin linna

Tegelin linna on historiallinen aateliskartano Berliinin Tegelin kaupunginosassa.
Alkujaan renessanssityylisen kartanon rakennutti Brandenburgin vaaliruhtinas Joakim II:n hovisihteeri Hans Bretschneider metsästysmajakseen vuonna 1558. Vaaliruhtinas Fredrik Vilhelm teki siitä myöhemmin oman metsästyslinnansa. Rakennus vaihtoi sittemmin monta kertaa omistajaa, kunnes päätyi vuonna 1766 Humboldtin suvun haltuun. Veljekset Wilhelm ja Alexander von Humboldt viettivät siellä lapsuutensa, ja Wilhelm asui siellä uudelleen vuodesta 1797 alkaen.
Rakennus sai nykyisen ulkonäkönsä Karl Friedrich Schinkelin suunnittelemana vuosina 1820–1824. Hän otti vaikutteita sekä antiikin Kreikan arkkitehtuurista että italialaisista huviloista. Hän myös lisäsi rakennuksessa entuudestaan olleelle tornille vastineen jokaiseen neljään nurkkaan tehden rakennuksesta täysin symmetrisen. Wilhelm ja Alexander von Humboldt on kumpikin haudattu linnan puutarhaan. Schinkel suunnitteli hautamuistomerkin vuonna 1829 kuollutta Wilhelm von Humboldtin vaimoa Carolinea varten. Humboldtin suku omistaa Tegelin linnan edelleen, ja se tunnetaan myös nimellä "Humboldt-Schloss".
Friedrichsfelden linna

Friedrichsfelden linna on aateliskartano Berliinin Friedrichsfelden kaupunginosassa.
Talon rakennutti Brandenburgin vaaliruhtinaskunnan laivaston komentajana toiminut hollantilainen seikkailija Benjamin von Raule vuonna 1695 kesäasunnokseen. Sen suunnitteli arkkitehti Johann Arnold Nehring. Raulelle kävi myöhemmin huonosti, minkä jälkeen kartano vaihtoi useasti omistajaa ja sai nykyisen nimensä Preussin kuningas Fredrik I:n mukaan. Vuodesta 1731 siellä asui kuningas Fredrik II Suuren veli, prinssi August Ferdinand. Friedrichsfelden linna sai nykyisen asunsa herttuatar Katharina von Holstein-Beckin vuonna 1800 teettämien muutosten myötä. Myöhemmin rakennus oli pitkään von Treskowin suvun omistuksessa. Puna-armeija hääti heidät miehittäessään Berliinin toisen maailmansodan loppuvaiheessa. Rakennus säilyi sodasta ilman merkittäviä vaurioita. Friedrichsfelden linnan puistoon perustettiin vuonna 1955 Itä-Berliinin eläintarha.
Päärakennus restauroitiin 1970-luvulla ja sen tuhoutunut alkuperäinen sisustus korvattiin muista Brandenburgin linnoista tuoduilla esineillä. Se on nykyään Berliinin kaupunginmuseon käytössä.
Wallace Jones

Wallace Clayton Jones (14. heinäkuuta 1926 Harlan, Kentucky – 27. heinäkuuta 2014 Lexington, Kentucky) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja. NBA:ssa Jones pelasi kolme kautta vuosina 1949–1952.
Isona laitahyökkääjänä pelannut Jones pelasi Lontoossa 1948 olympiakultaa voittaneessa Yhdysvaltain joukkueessa. Jonesin varasi NBA:han kahdeksannella vuorolla Washington Capitols. Hän pelasi NBA:ssa kolme kautta Indianapolis Olympiansin joukkueessa vuosina 1949–1952.
Jones kuoli Lexingtonissa 88 vuoden ikäisenä 27. elokuuta 2014.
FBI-beat

FBI-beat (aiemmin Markus Törmälä &amp; FBI-beat) on suomalainen tanssiorkesteri, joka perustettiin vuonna 1997.
Yhtyeen pääasiallinen solisti on kosketinsoittaja Miikka Törmälä, mutta levyillä kuullaan myös komppikitaristi Jere Vilkkisen laulua. Keikoilla Vilkkisen ja Törmälän lisäksi laulaa joskus soolokitaristi Markus Törmälä.
Köpenickin linna

Köpenickin linna on aiemmin Hohenzollernien käytössä ollut linna Berliinin Köpenickin kaupunginosassa, Dahmejoen rannalla.
Linnan rakennutti silloinen Brandenburgin kruununprinssi ja tuleva Preussin kuningas Fredrik I vanhan metsästysmajansa paikalle vuosina 1677–1681. Hollantilaistyylistä barokkia edustaneen rakennuksen suunnitteli Rutger van Langervelt. Sitä laajennettiin vuosina 1682–1688 Johann Arnold Neringin suunnitelmien mukaan kahdella siipirakennuksella. Linnan sisätilat ovat ylelliset ja täynnä upeita kattomaalauksia sekä koristeellisia stukkotöitä. Linnan vaakunsalissa pidettiin vuonna 1730 kruununprinssi Fredrikin (tuleva kuningas Fredrik II Suuri) ja hänen ystävänsä Hans Hermann von Katten sotaoikeudenkäynti, kun heitä syytettiin maanpakoyrityksen valmistelusta.
Köpenickin linna on nykyisin Berliinin taideteollisuusmuseo Kunstgewerbemuseumin sivutoimipiste, jossa esitellään renessanssin, barokin ja rokokooajan koriste-esineitä ja huonekaluja.
Västmanlandin metsäpalo

Västmanlandin metsäpalo syttyi Ruotsissa Västmanlandin läänissa Salan ja Surahammarin kuntien rajalla sijaitsevalta hakkuuaukealta 31. heinäkuuta 2014. Kyseessä on maan suurin metsäpalo vuosikymmeniin, ja se levisi vain kuuden päivän aikana 150 neliökilometrin laajuiselle alueelle. Palo vaati yhden kuolonuhrin.
Metsäpalon tieltä evakuoitiin noin 1 200 ihmistä muun muassa Fagerstan kunnassa sijaitsevista Västervålan ja Ängelsbergin kylistä. Sammutukseen tuli apua myös ulkomailta, esimerkiksi Ranska lähetti paikalle kolme sammutukseen tarkoitettua lentokonetta. Palo saatiin sammutettua 11. elokuuta ja pelastustoimet lopetettiin kuukautta myöhemmin.
Glienicken linna

Glienicken linna () on Berliinin Wannseen kaupunginosassa sijaitseva entinen Hohenzollernien pienehkö palatsi. Se sijaitsee Berliinistä Potsdamiin johtavan maantien varrella, vain kivenheiton päässä Potsdamin rajasta, Haveljoesta ja Glienicker Brücke -sillasta.
Glienicken linna tehtiin Preussin prinssi Kaarlen asunnoksi. Sen suunnitteli arkkitehti Karl Friedrich Schinkel vuonna 1825. Schinkel suunnitteli tarvittavat muutostyöt paikalla sijainneeseen kartanoon, jonka oli aiemmin omistanut kansleri Karl August von Hardenberg. Rakennukseen lisättiin vielä vuonna 1829 kaksi lisäsiipeä palvelusväkeä varten. Arkkitehtuuri perustuu italialaisiin esikuviin, sillä prinssi Kaarle oli kiinnostunut Italiasta. Kaikkiaan 116 hehtaaria käsittävän englantilaistyylisen puiston suunnitteli Peter Joseph Lenné. Glienicken linnassa toimii nykyään ravintola.
Taleb Nematpour

Taleb Nematpour (, s. 19. syyskuuta 1984) on iranilainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, maailman- ja Aasian mestari sekä Aasian kisojen kultamitalisti.
Nematpour voitti 84 kg:n painoluokan maailmanmestaruuden Budapestissa 2013. Hän voitti samassa sarjassa myös Aasian kisojen kultaa vuonna 2010 ja yhden mitalin kutakin väriä Aasian-mestaruuskilpailuista.
Vuoden 2014 toukokuussa Nematpour antoi maailmancupissa Teharanissa positiivisen dopingnäytteen, ja hänet asetettiin kilpailukieltoon anabolisten steroidien käytöstä.
Gorkin puisto (Moskova)

Gorkin puisto (, "Park Gorkogo") on Moskovan kaupungin keskuspuisto. Moskvajoen varrella sijaitseva puisto on perustettu 1928 ja se nimettiin kirjailija Maksim Gorkin mukaan vuonna 1932. Puiston pääsuunnittelija oli avantgarde arkkitehti K. S. Melnikov.
Noin 250 hehtaarin laajuiseen puistoon kuuluvat muotopuutarha, Vorobjovy goryn luonnonsuojelualue, Moskovan valtionyliopiston viheralueet ja Neskuchnyn puutarha. Puistossa vierailee arkipäivisin noin 40 000 ihmistä, viikonloppuisin ja juhlapyhinä noin 250 000.
Arttu Vattulainen

Arttu Juhani Vattulainen (s. 3. joulukuuta 1991 Joensuu) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edustaa Joensuun Katajaa ja häntä valmentaa Tuomo Lehtinen.
Kalevan kisoissa Vattulainen on saavuttanut 5 000 metrillä kultaa vuonna 2018 ja hopeaa 2015 sekä 10 000 metrillä kultaa vuosina 2015 ja 2016, hopeaa vuonna 2020 sekä pronssia 2014. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 3 000 metrillä pronssia 2015. 
Viestijuoksun SM-kisoista Vattulainen on saavuttanut Joensuun Katajassa 4 × 1 500 metrillä kultaa 2015, hopeaa 2011 ja 2014 sekä pronssia 2013 ja 2018. Lisäksi hänellä on 4 × 800 metrin viestistä hopeaa vuodelta 2018 ja pronssia 2015. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut pronssia 4 kilometrillä 2018 sekä 12 kilometrillä 2014 ja 2017. Joukkuekilpailussa hän sai kultaa 4 kilometrillä 2018 ja 12 kilometrillä 2014. Puolimaratonilla hän sai hopeaa vuonna 2020 ja maratonilla kultaa 2023.
Vattulainen kilpaili 5 000 metrillä Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa 2015. Aikuisten Suomi–Ruotsi-maaotteluun Vattulainen osallistui ensimmäisen kerran 5 000 ja 10 000 metrillä Tukholmassa 2015.
Vattulainen sijoittui 10 000 metrillä 18:nneksi Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013. Hän edusti Suomea Berliinin EM-kilpailuissa 2018 10 000 metrillä sijoittuen niin ikään 18:nneksi. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän keskeytti maratonilla.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähteet
Gladys Cherono

Gladys Kiprono Cherono (s. 12. toukokuuta 1983) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Cherono voitti 5 000 metrin juoksun Kenian-mestaruuden 2012. Saman vuoden Porto-Novon Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa 5 000 metrillä ajalla 15.40,04 ja 10 000 metrillä ajalla 32.41,40. Hän voitti 10 000 metriä Kenian MM-karsinnoissa 2013. Moskovan MM-kilpailuissa hän sai samalla matkalla hopeaa ajalla 30.45,17. Hän voitti puolimaratonin maailmanmestaruuden Kööpenhaminassa 2014 ajalla 67.29. Kenia voitti myös joukkuekilpailun.
Vuonna 2015 hän voitti Berliinin maratonin ajalla 2.19.25.
Selma Tötterman

Selma Evelina Tötterman (6. heinäkuuta 1853 Lammi – 1. kesäkuuta 1902 Reposaari) oli suomalainen näyttelijä. Hän kuului SuomalaisenTeatterin varhaisimpiin näyttelijöihin.
Elämä ja ura.
Selma Töttermanin vanhemmat olivat kauppias Erik Wilhelm Tötterman ja Selma Olivia Breitholtz. Selma Töttermanin ensimmäinen aviopuoliso oli mikkeliläinen kauppias Karl Axel Lindström (1850–1892). Pariskunta avioitui elokuussa 1878, ja liitosta syntyi tytär Helmi Lindström (1879–1907). Töttermanin toinen puoliso oli Robert Georg Jankowsky.
Tötterman suoritti näyttämöopintoja Kaarola Avellanin johdolla. Hän liittyi Suomalaiseen Teatteriin heinäkuussa 1872. Ura jäi lyhyeksi, sillä hän lopetti jo vuonna 1876. Alkuun hänen ilmaisuaan hankaloitti ujous. Oskari Vilho listasi kesällä 1874 näyttelijöiden heikkouksia: Töttermania hän piti kelvollisena, mutta liialliseen tunteiluun taipuvaisena. Töttermanin vahvimpia näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat Jane ("Maria Tudor") ja Regissa ("Sven Dyringin koti").
Dobroljot

Dobroljot () on venäläinen Aeroflotin hallinnoima halpalentoyhtiö. Se on perustettu 2013 ja suoritti ensimmäiset lentonsa 1. kesäkuuta 2014. Yhtiön tukikohtana on Moskovan Šeremetjevon kansainvälinen lentoasema. Muut kohteet ovat Volgograd ja Krimillä sijaitseva Simferopol. Yhtiön toimitusjohtajana on Vladimir Gorbunov. 
Dobroljotin lentolaivastoon kuuluu yksi venäläisvalmisteinen lyhyen matkan Suhoi Superjet 100 -matkustajakone, jossa on paikat 98 matkustajalle, sekä kaksi yhdysvaltalaista Boeing 737-800NG -matkustajakonetta, kummankin kapasiteetti 189 matkustajaa. Kuusi Boeingia oli tilauksessa, ja yhtiön lentoreitistöä suunniteltiin laajennettavaksi, kunnes läntiset talouspakotteet Itä-Ukrainan kriisin vuoksi aiheuttivat sen, että yhtiön oli ajettava toimintansa alas 3. elokuuta 2014. Yhtiö ei kuitenkaan ole konkurssitilassa, vaan voi tulevaisuudessa periaatteessa jatkaa, mikäli talouspakotteet puretaan.
Kiinalainen teehuone (Potsdam)

Kiinalainen teehuone on Potsdamissa Sanssoucin palatsin puistossa sijaitseva rokokootyylinen paviljonki.
Paviljonki rakennettiin vuosina 1755–1764 Preussin kuningas Fredrik Suuren määräyksestä noin 700 metrin päähän Sanssoucin palatsista sen lounaispuolelle. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Johann Gottfried Büring. Se oli tarkoitettu ylelliseksi huviretkien viettopaikaksi. Euroopan hoveissa oli 1700-luvun puolivälissä muodissa kaikki näennäisesti kiinalaisuuteen viittaava eli "chinoiserie". 
Paviljonki on apilanlehden muotoinen ja sen sisäseiniä koristavat kullatut konsolit. Paviljongin ulkopuolta koristivat Johann Peter Benckertin ja Johann Gottlieb Heimüllerin toteuttamat kullatut veistokset, joiden hahmot eivät tosin näytä erityisen itämaisilta. Katon päällä olevan tampuurin huipulla on päivänvarjoa pitelevää kiinalaista esittävä kullattu patsas. Sisäkatossa on suuri kattomaalaus, joka esittää vallatonta kiinalaista seuruetta. Kiinalaisen teehuoneen alkuperäinen sisustus ei ole säilynyt.
Sanssoucin puistoon rakennettiin seuraavina vuosina eräitä muitakin kiinalaistyylisiä rakennuksia, kuten Büringin suunnittelema keittiörakennus ja Carl von Gontardin 1770-luvun alussa suunnittelema pagodia jäljittelevä lohikäärmetalo.
Pfaueninsel

Pfaueninsel (kirjaimellisesti ”Riikinkukkosaari”) on pieni saari Haveljoessa Berliinin lounaisnurkassa Wannseen kaupunginosan alueella, aivan Potsdamin rajan vieressä. Saarella on entinen Hohenzollernien huvilinna Schloss Pfaueninsel. Saarelle ei johda siltaa vaan sen ja mantereen välillä liikennöi lautta.
Pfaueninselin pinta-ala on 67 hehtaaria.
Historia ja rakennukset.
Preussin kuningas Fredrik Vilhelm II rakennutti saarelle linnan, koska oli nuorena käyttänyt sitä salaisena tapaamispaikkana rakastajattarensa, kreivitär Wilhelmine von Lichtenaun kanssa. Johann Gottlieb Brendelin suunnittelema linna valmistui vuosina 1794–1797 ja sitä täydennettiin vuosina 1806–1807. Valkoisen rakennuksen tunnusmerkkeinä on kaksi pittoreskia tornia, joita yhdistää pieni kävelysilta. Rakennuksesta on suora näköyhteys Potsdamin Marmoripalatsiin. Sisustus on harvinainen säilynyt esimerkki varhaisklassismin aikakauden suunnittelusta. Joukossa on paljon jäljennöksiä antiikin taiteesta ja jopa ”tahitilainen kabinetti”, jossa on bambusta tehty maja. Monet linnassa käyneet kuvailivat sitä erikoiseksi keitaaksi vieraassa ympäristössä.
Fredrik Vilhelm III rakennutti Pfaueninselille vuosina 1824–1832 useita lisärakennuksia, jotka suunnitteli Karl Friedrich Schinkel. Näiden rakennusten joukossa on muun muassa uusgoottilainen kavaljeeritalo ("Kavalierhaus"), johon liitettiin erään purku-uhan alla olleen danzigilaisen patriisitalon julkisivu. Saarelle syntyi muitakin erikoisia rakennuksia. Palmutalo tuhoutui vuonna 1881 tulipalossa. Puutarhan suunnitteli Peter Joseph Lenné vuosina 1816–1834.
Koko Pfaueninsel julistettiin luonnonsuojelualueeksi vuonna 1924. Nykyisin saari on suosittu turistikohde.
Marmoripalatsi (Potsdam)

Marmoripalatsi ("Marmorpalais") on entinen Hohenzollernien palatsi Potsdamissa niin sanotun Uuden puutarhan eli "Neuer Gartenin" alueella, Heiligen See -järven rannalla.
Marmoripalatsin rakennutti Preussin kuningas Fredrik Vilhelm II pian valtaantulonsa jälkeen, vuosina 1787–1792, vain lyhyehkön matkan päähän edeltäjänsä Fredrik Suuren rakennuttamasta Sanssoucin palatsista. Marmoripalatsin suunnitteli arkkitehti Carl von Gontard uuden klassistisen tyylin mukaisesti, mikä erottaa sen Fredrik Suuren palatseista. Punatiilinen rakennus on kaksikerroksinen ja pohjakaavaltaan neliönmuotoinen. Katolla olevasta pienestä näköalatornista voi ihailla ympäristöä. Nimi viittaa harmaaseen Sleesian marmoriin, jota on käytetty julkisivun koristeluun ja jäsentämiseen. Sisätilojen suunnittelusta vastasi Carl Gotthard Langhans. Palatsiin lisättiin kaksi siipirakennusta vuonna 1797. Johann August Eyserbeck suunnitteli palatsin ympärille puutarhan, jossa on erilaisia näköalapaikkoja ja erikoisia arkkitehtonisia kulisseja.
Saksan keisari Vilhelm II asui marmoripalatsissa kruununprinssiaikanaan vuodesta 1881 alkaen. Myös hänen poikansa Vilhelm asui siellä perheineen, kunnes heitä varten suunniteltu Cecilienhofin linna valmistui vuonna 1917. Nykyisin Marmoripalatsi on museona.
Assassin’s Creed Rogue

Assassin’s Creed Rogue (työnimeltään "Assassin’s Creed Comet") on Ubisoft Sofian kehittämä ja Ubisoftin julkaisema "Assassin’s Creed" -pelisarjaan kuuluva toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle marraskuussa 2014 sekä Microsoft Windowsille 10. maaliskuuta 2015. "Rogue" on pääsarjan kahdeksas osa. Pelin paranneltu "remastered"-versio julkaistiin PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle maaliskuussa 2018. 
Peli sijoittuu seitsenvuotisen sodan aikaiseen Pohjois-Amerikkaan. Pelialueeseen kuuluu muun muassa Pohjois-Atlantti, Appalakkien alue ja New York. Pelissä ei muista osista poiketen pelata salamurhaajalla () vaan Shay Cormac -nimisellä temppeliritarilla (.
Grunewald (metsä)

Grunewald on laaja metsäalue Berliinin kaupungin länsiosassa Haveljoen itärannalla, pääosin Grunewaldin kaupunginosan alueella.
Metsän laajuus on 32 neliökilometriä. Sen alueella sijaitsee 1500-luvulla rakennettu Grunewaldin metsästyslinna, Havelin rannalle rakennettu Grunewaldturm-näkötorni, sota-ajan raunioiden kivimurskasta kasattu keinotekoinen kukkula Teufelsberg sekä Krumme Lanke -järvi ja Grunewaldjärvi. Alueella on uimarantoja ja muita ulkoilumahdollisuuksia. Järvien välissä on Langes Luch -niminen luonnonsuojelualue. Toisen maailmansodan aikana berliiniläiset kaatoivat suuren osan metsästä polttopuiksi, mutta se on sittemmin istutettu uudelleen.
Sini Laaksonen

Sini Laaksonen (s. 5. maaliskuuta 1996) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kansallisessa Liigassa pelaavaa Turun Palloseuraa. Hän on Maskun Palloseuran kasvatti ja on pelannut myös Turun Pyrkivän riveissä. Liigadebyyttinsä Laaksonen teki keväällä 2013.
Ikäkausimaajoukkueita edustanut Laaksonen oli vuonna 2013 mukana Suomen välieriin selvinneessä joukkueessa alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa ja kuuluu myös Suomen joukkueeseen elokuussa 2014 Kanadassa pelattavissa alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa.
FS Danton (1909)

Danton oli Ranskan merivoimien Danton-luokan dreadnought ensimmäisessä maailmansodassa. Se oli Ranskan ensimmäinen turbiinimoottorein varustettu taistelulaiva. Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvene "SM U-64" upotti "Dantonin" 19. maaliskuuta 1917.
Valmistus.
Alus tilattiin Brestistä Arsenal de Brestiltä, missä köli laskettiin 9. tammikuuta 1908. Alus laskettiin vesille 4. heinäkuuta 1909 ja otettiin palvelukseen () 24. heinäkuuta 1911.
Palvelus.
Vara-amiraali de Marolles nosti 17. kesäkuuta 1911 lippunsa aluksella osallistuakseen Yhdistyneen kuningaskunnan Yrjö V kruunajaisten yhteydessä järjestettyyn laivastokatselmukseen Spitheadissä, mistä se palasi 30. kesäkuuta Brestiin. Vara-amiraali Boué de Lapeyrère nosti 5. elokuuta aluksella lippunsa. Alus lähti 10. elokuuta "Condorcetin" kanssa Brestistä. Taistelulaivat kohtasivat Croixissa panssariristeilijä "Waldeck-Rousseaun". Ne saapuivat 15. elokuuta Touloniin, missä Boué de Lapeyrère siirsi lippunsa "Voltairelle".
Hyèresissä aluksen yksi tykki räjähti vuonna 1913, mikä tappoi kolme ja haavoitti useita.
Ensimmäisessä maailmansodassa "Danton" oli amiraali Chochepratin komentamassa Ranskan Välimeren laivastossa.
Alus lähti 17. maaliskuuta Claymore-luokan hävittäjä "Massuen" saattamana Toulonista. Ne purjehtivat 19. maaliskuuta 1917 28 merimailia Sardinian San Pietrosta lounaaseen 14,5 solmun nopeudella zigzaggia, kun taistelulaivaan osui kello 13.17 Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen "SM U-64" laukaisema torpedo. Pian ensimmäisen osuman jälkeen alukseen osui toinen torpedo, jonka aiheuttama vuoto täytti kattilahuoneet 1 ja 3 vedellä. Aluksen etuosa jäi ilman sähköä. Aluksen miehistö sai sen liikkeelle kohti Bizerteä. Kymmenen minuuttia myöhemmin kallistus lisääntyi, kun vesi täytti lisää aluksen tiloista. Alus oli vajonnut merkittävästi 20 minuuttia osumista. Kello 13.30 alukselta lähetettiin avunpyyntö kaikille aluksille. Kallistuman ollessa 25 astetta aluksen päällikkö Delage käski jättää laivan. Alus kaatui kello 13.50 ja katosi kolme minuuttia myöhemmin pinnan alle.
"Massue" pelasti 15 minuutissa noin 470 upseeria ja merimiestä. Paikalle saapunut hätäkutsun vastaanottanut troolari "Louise Marguerite" pelasti lisäksi 322 miestä, jotka se laski seuraavana päivänä maihin Ajacciossa. Kello 17.00 paikalle saapunut troolari "Chauveau" pelasti ainoastaan 17 miestä merestä. Näistä kaksi kuoli saamiinsa vammoihin aluksella. Uponneella aluksella sai katosi tai surmansa 296 miestä.
Hylky.
Joulukuussa 2007 tutkimusryhmä löysi aluksen hylyn, jonka varmistettiin helmikuussa 2009 olevan "Danton".
Zorron merkki (vuoden 1940 elokuva)

Zorron merkki ("The Mark of Zorro") on Rouben Mamoulianin ohjaama elokuva vuodelta 1940. Elokuva perustuu Johnston McCulleyn romaaniin "The Curse of Capistrano", jonka myöhemmät painokset ovat ilmestyneet nimellä "The Mark of Zorro".
Tarinassa Espanjassa kouluttautunut aatelismies Don Diego Vega (Tyrone Power) palaa kotiseudulleen 1820-luvun Kaliforniaan ja ryhtyy miekkailutaitojensa avulla puolustamaan kansaa julmaa mahtimiestä vastaan.
Elokuvan ensiesitys Suomessa oli syyskuussa 1941 Capitolissa. 
Elokuva on talletettu Yhdysvaltojen Kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia.
Arviot.
Erään kriitikon mukaan Mamoulianin versio ”saattaa hyvinkin olla aiheen paras ja valloittavin seikkailu”. Kriitikko kehottaa nykypäivän tekijöitä ottamaan siitä oppia. Muuan toinen kriitikko kutsui elokuvaa sen tv-esityksen alla 1990 tyylikkääksi ja näyttäväksi seikkailuelokuvaksi, jossa Tyrone Power loistaa kuuluisimmassa roolissaan. Ohjaaja Mamoulian on saanut tämän kriitikon mielestä kaikki osaset toimimaan, ja kuvaaja Arthur Miller onnistuu myös osaltaan.
Fosforitrifluoridi

Fosforitrifluoridi (PF3) on myrkyllinen fosforin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste.
Ominaisuudet.
Fosforitrifluoridi on huoneenlämpötilassa väritöntä kaasumaista ainetta. Yhdiste liukenee poolisiin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, mutta vesi hydrolysoi sen hitaasti fosforihapokkeeksi ja vetyfluoridiksi. Emäksisissä liuoksissa hydrolyysi on nopeampaa. Yhdiste reagoi kloorattujen hiilivetyjen kanssa, jolloin klooriatomi korvautuu fluoriatomilla.
PF3 + 3 H2O → H3PO3 + 3 HF
Fosforitrifluoridi on voimakas Lewis-emäs ja muodostaa komplekseja Lewis-happojen kanssa. Tältä ominaisuudeltaan se muistuttaa huomattavasti hiilimonoksidia ja monet fosforitrifluoridin metallikomplekseista muistuttavat rakenteeltaan metallikarbonyylikomplekseja. Kompleksoitumisominaisuuteen perustuu myös fosforitrifluoridin myrkyllisyys, sillä se syrjäyttää hiilimonoksidin tavoin hemoglobiinin rautaan sitoutuneen hapen. Myrkyllisyydeltään yhdiste on verrattavissa fosgeeniin.
Valmistus.
Ensimmäisen kerran fosforitrifluoridia valmisti Henri Moissan vuonna 1884 kuparifosfidin ja lyijyfluoridin välisellä reaktiolla. Yhdistettä muodostuu fosforin ja fluorin välisessä reaktiossa, mutta nykyään sitä valmistetaan pääasiassa fluoraamalla fosforitrikloridia antimonitrifluoridin, arseenitrifluoridin, kalsiumfluoridin tai sinkkifluoridin avulla. Muodostuva tuote puhdistetaan pesemällä vedellä ja puhdistetaan jäähdyttämällä alle yhdisteen sulamispisteen.
Lenan kansallispuisto

Lenan kansallispuisto on lähes 13 000 neliökilometrin laajuinen kansallispuisto Sahan tasavallassa Venäjällä. Luonnonsuojelualueeksi alue osoitettiin vuonna 1995. Kansallispuisto lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon luontokohteeksi vuonna 2012.
Kansallispuisto tunnetaan Lena-joen rannalta kohoavista noin 100 metriä korkeista kivipilareista, jotka ovat muodostuneet alueen äärimmäisissä ilmasto-olosuhteissa. Lämpötila voi alueella vaihdella -60 Celsius-asteesta +40 asteeseen. Alueelta on löydetty myös runsaasti kambrikauden aikaisia eri lajien fossiileja.
Kamtšatkan aluepiirin lippu

Kamtšatkan aluepiirin lippu on Venäjällä sijaitsevan Kamtšatkan aluepiirin tunnus vaakunan ohella. Siinä on vaakasuuntaan kaksi erikokoista palkkia, ylempänä valkoinen ja alempana sininen. Vasemmassa yläkulmassa on aluepiirin vaakunasta muunneltu kolmea purkautuvaa tulivuorta esittävä kuvio.
Lippu otettiin käyttöön vuonna 2002 ja sen mittasuhteet ovat 2:3.
BMJ

BMJ on vertaisarvioitu lääketieteen alan aikakauslehti ja www-sivusto. BMJ:tä julkaisee brittiläinen BMJ Publishing Group, jonka omistaa British Medical Association. Lehti on englanninkielinen, ja sen toimitus sijaitsee pääosin Lontoossa. Lehti tunnettiin aiemmin nimellä "British Medical Journal".
BMJ:n printtiversio julkaistaan viikoittain, ja sen levikki on noin 122 000. Lehteä on julkaistu keskeytyksettä vuodesta 1840 lähtien. Sillä on ollut useita nimiä: "Provincial Medical and Surgical Journal" (1840–52), "Association Medical Journal" (1853–56), "British Medical Journal" (1857–1988), "BMJ" (1988–2014), ja vuodesta 2014 alkaen virallisesti "The BMJ".
Dick Smith

Richard Emerson "Dick" Smith (26. kesäkuuta 1922 New York – 30. heinäkuuta 2014 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu maskeeraaja.
Smith opiskeli Yalen yliopistossa pääaineenaan eläintiede. Viimeisenä opiskeluvuotenaan hän omistautui teatterimaskeeraukselle ja aloitti työskentelyn Yalen teatteriryhmässä. Vuosina 1945–1959 hän työskenteli NBC:n päämaskeeraajana. Smith ja Paul LeBlanc saivat parhaan maskeerauksen Oscar-palkinnon vuoden 1984 elokuvasta "Amadeus". Vuonna 2012 Smith sai Oscar-kunniapalkinnon.
Carl-Johan Boman

Carl-Johan Boman (11. marraskuuta 1883 Turku – 13. toukokuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen huonekalutehtailija ja yksi Suomen ensimmäisistä sisustusarkkitehdeista.
Carl-Johan Boman opiskeli sisustusarkkitehtuuria Berliinin kuninkaallisessa taideteollisuusopistossa ja toimi sitten vuodesta 1906 isänsä, puuseppämestari ja tehtailija Nikolai Bomanin (1845–1924) perustaman Bomanin huonekalutehtaan palveluksessa, ensin taiteellisena johtajana ja vuodesta 1919 toimitusjohtajana.
Vuonna 1871 Turkuun perustettu N. Bomanin Höyrypuusepäntehdas oli 1800-ja 1900-lukujen vaihteen johtava laatuhuonekalujen valmistaja Suomessa. Yritys oli suosittu yläluokan ja porvariston kotien sisustaja Suomessa ja myös Venäjällä erityisesti 1910-luvulla.
Carl-Johanin isän Nikolai Bomanin kuoltua poika pyrki uudistamaan tehtaan tuotevalikoimaa kertaustyylisistä porvarishuonekaluista kohti funktionalismia. Vuonna 1927 nimellä Oy N. Boman Ab tunnetulle yritykselle myönnettiin Ruotsin kuninkaallisen hovihankkijan arvonimi. Bomanin huonekalut saivat palkintoja kansainvälisissä näyttelyissä jo 1800-luvulta alkaen, ja vielä 1950-luvulla ne osallistuivat Milanon triennaaliin 1951 ja 1954 sekä skandinaavisen taideteollisuuden Pohjois-Amerikan näyttelykiertueeseen "Design in Scandinavia" 1954–1957.
Myös Carl-Johan Bomanin veljet työskentelivät perheyrityksen johdossa: Frithjof (1878–1924), Sigurd (1879–1929) ja Carl-Johanin tavoin Berliinissä huonekalualaa opiskellut Paul Boman (1885–1952), jonka vuonna 1936 perustama oma yritys Oy Paul Boman Ab toimi Kuopiossa ja Helsingissä.
Carl-Johan Boman muutti perheineen Turusta Helsinkiin vuonna 1937, mutta jatkoi edelleen Turun tehtaan toimitusjohtajana. Hän suunnitteli huonekaluja ja sisustuksia Helsingin Kalevankatu 4:ssä sijainneesta näyttelytilasta käsin. Tässä vaiheessa yrityksen nimi oli Oy Boman Ab.
Vuonna 1955 yrityksen omistajaksi tuli Wärtsilä ja se erikoistui laivasisustuksiin. Sotakorvausalusten rakentamista varten Wärtsilä oli tuolloin jo pitkään houkutellut Bomanin taitavia työntekijöitä siirtymään palvelukseensa. Yritys poistettiin kaupparekisteristä vuonna 1967 sen fuusioiduttua emoyhtiöön.
Iso-Tervo

Iso-Tervo (ruots. "stortervolandet") on 37 neliökilometrin kokoinen saari Paraisilla, Varsinais-Suomessa. Saari sijaitsee Paraisten pääsaaren Ålönsaaren eteläpuolella josta on saarelle tieyhteys Sattmarkin sillan kautta. 
Saarelta kulkee Vånon lossi Våno sundin yli Mielisholmaan.