tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Prithviraj Kapoor

Prithviraj Kapoor (; 3. marraskuuta 1906 Samundri – 29. toukokuuta 1972 Bombay) oli intialainen näyttelijä. Häntä pidetään uranuurtajana intialaisessa teatterissa ja hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Intian valtio palkitsi Kapoorin Padma Bhushan -palkinnolla vuonna 1969 ja Dadasaheb Phalke -palkinnolla vuonna 1971.
Kapoor kuoli syöpään 65-vuotiaana.
Perintö.
Prithviraj Kapoorin jälkeläiset ovat vaikuttaneet merkittävästi hindinkieliseen elokuvateollisuuteen. Hänen kolmesta pojastaan, Raj Kapoorista, Shammi Kapoorista ja Shashi Kapoorista, tuli näyttelijöitä ja elokuvantekijöitä. Monet näiden lapsista, kuten Randhir Kapoor, Rishi Kapoor, Rajiv Kapoor, Karan Kapoor, Kunal Kapoor ja Sanjana Kapoor, ovat työskennelleet elokuva-alalla joko näyttelijöinä tai elokuvantekijöinä. Randhirin tyttäret Karisma Kapoor ja Kareena Kapoor sekä Rishin poika Ranbir Kapoor ovat menestyneitä näyttelijöitä.
Kultasiipibulbuli

Kultasiipibulbuli ("Hemixos flavala") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kultasiipibulbulia tavataan laajalla alueella Intian niemimaan pohjoisosissa ja Kaakkois-Aasiassa. Sen on kuvattu olevan pääasiassa harvinainen ja paikallinen, mutta paikallisesti yleinen Thaimaan pohjoisosissa, Laosissa ja Vietnamissa. Lajin levinneisyysalue on kuitenkin laaja ja kannankehitys vakaa, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hemixos castanonotus

Hemixos castanonotus on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Lajia tavataan Kiinassa, Hongkongissa ja Vietnamissa. Sen on kuvattu olevan usein yleinen. Kiinan kannaksi on arvioitu 10 000–100 000 pesivää paria. Lajin kannankehitys on nouseva, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Komorienmustabulbuli

Komorienmustabulbuli ("Hypsipetes parvirostris") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Komorienmustabulbulia tavataan vain Iso-Komorin saarella Komoreilla. Se on suhteellisen yleinen, mutta populaatiotrendi on laskeva. Lisäksi laji elää melko rajatulla alueella, joten se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Réunioninbulbuli

Réunioninbulbuli ("Hypsipetes borbonicus") eli aikaisemmalta nimeltään mauritiuksenbulbuli on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Réunioninbulbulia tavataan kotoperäisenä Réunionin saarella. Sen kannaksi on arvioitu 41 000 yksilöä, ja sen kannankehitys on runsastuva. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Huume (albumi)

Huume on rap-duo Euro Crackin ensimmäinen kokopitkä albumi, joka julkaistiin Fullsteam Recordsin kautta 28. kesäkuuta 2013. Albumin kappaleesta ”Spacedout” julkaistiin musiikkivideo helmikuussa 2013, ja kappaleesta ”Douppiidouppaa” saman vuoden maaliskuussa. Toukokuussa julkaistiin albumin kolmantena näytekappaleena kappale ”Pojatonhuudeilla”, ja kolmas musiikkivideo julkaistiin kesäkuussa kappaleesta ”Kräkkäkränkkä”. Neljäs musiikkivideo julkaistiin joulukuussa 2013 kappaleesta ”Oleniinkuolet”.
Albumi julkaistiin kaiken kaikkiaan viidessä eri formaatissa: CD:nä, vinyylinä, kasettina, muistitikkuna ja digitaalisena julkaisuna, ja nimeensä viitaten sen fyysiset julkaisumuodot julkaistiin minigrip-pussissa. "Huume" nousi ilmestyttyään Suomen virallisen albumilistan seitsemännelle sijalle ja vietti listalla kahdeksan viikkoa.
Albumin kappale ”Mikskukaa” sisältää samplen Kari Tapiirin kappaleesta ”Miksi kukaan”.
Mustabulbuli

Mustabulbuli ("Hypsipetes madagascariensis") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustabulbulia tavataan Komoreilla, Madagaskarissa, Mayottella ja Seychelleillä. Sitä on kuvattu yleisestä runsaslukuiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Mustabulbuli on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Punanokkabulbuli

Punanokkabulbuli ("Hypsipetes leucocephalus") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punanokkabulbulia tavataan laajalla alueella Intian niemimaalla ja Itä- ja Kaakkois-Aasiassa. Sitä on kuvattu melko yleisestä hyvin yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sevastopol (1911)

Sevastopol oli Venäjän keisarikunnan laivaston vuonna 1911 vesille laskettu Gangut-luokan taistelulaiva, joka nimettiin vuosina 1854–1855 käydyn Sevastopolin piirityksen mukaan.
Valmistus.
Keisari Nikolai II tilasi aluksen duuman vastustuksesta huolimatta vuoden 1908 lopulla Itämeren telakalta Pietarista, missä köli laskettiin 16. kesäkuuta 1909. Alus laskettiin vesille kaksi vuotta myöhemmin 27. kesäkuuta 1911 ja valmistui 17. marraskuuta 1914.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Helsinkiin sijoitettuun 1. taistelulaivaprikaatiin, jonka tehtävänä oli suojata pääkaupunkia estämällä kulku Porkkalankapeikosta.
Ensimmäisessä maailmansodassa "Sevastopol" suojasi Suomenlahtea saksalaisten hyökkäyksiltä ja avusti miinalaivoja yhdessä sisaralustensa kanssa. Alus oli Liepājan lähistöllä 27. elokuuta, mikä oli pisin purjehdus Suomenlahden ulkopuolelle sodan aikana. "Sevastopol" ajoi karille 10. syyskuuta, minkä seurauksena alus oli korjattavana kaksi kuukautta. Aluksella syttyi 17. lokakuuta ruutipalo, joka vaati kaksi kuolonuhria, useiden muiden saadessa palovammoja. Aluksen miehistö osallistui Helmikuun vallankumoukseen liittyen bolševikkien puolelle. Brest-Litovskin rauhansopimuksen mukaan Venäjän oli evakuoitava joukkonsa Helsingistä maaliskuussa 1918 tai internoitava aluksensa itsenäiseen Suomeen. "Sevastopol" ja sen sisaralukset lähtivät Helsingistä 12. maaliskuuta ja saapuivat Kronstadtiin viisi päivää myöhemmin. Aluksen miehistö osallistui Kronstadtin kapinaan maaliskuussa 1921 kärsien tappion, minkä jälkeen se uudelleennimettiin 31. maaliskuuta 1921 "Parižskaja Kommunaksi" Pariisin kommuunin mukaan. Alus siirrettiin 22. marraskuuta 1929 Mustanmeren laivastoon.
Toisessa maailmansodassa alus oli Sevastopolissa tukien tykeillään kaupungin puolustusta, kunnes se evakuoitiin Potiin 22. maaliskuuta 1942. "Parižskaja Kommunaa" ei uskallettu siirtää merelle saksalaisten upotettua lähes koko Mustanmeren laivaston lentokoneillaan. Alus palasi Sevastopoliin 5. marraskuuta 1944 saaden palkinnoksi toimistaan Punalipun kunniamerkin 8. heinäkuuta 1945. Sodan jälkeen alus oli koululaivana 24. heinäkuuta 1954 alkaen. Alus hinattiin 17. helmikuuta 1956 romutettavaksi Kasmyshin Batiin.
Suomen rugby union -maajoukkue

Suomen rugby union -maajoukkue on Suomen kansallinen Rugby union -joukkue. Se pelasi ensimmäisen ottelunsa vuonna 1982 Sveitsin maajoukkuetta vastaan. Suomi ei ole toistaiseksi ikinä selviytynyt rugby unionin arvokisoihin. Joukkueen päävalmentajana toimii uusi-seelantilainen Isaac Visser.
Suomi on sijoittunut European Nations Cupin 2C-divisioonassa toiseksi kaudella 2018–2019 ja kolmanneksi kaudella 2017–2018.
Suomi on pelannut kesäkuuhun 2018 mennessä kaikkiaan 57 maaottelua, joista se on voittanut 13, pelannut yhden tasan ja hävinnyt 43. Suomi on kohdannut kaikkiaan 14 eri maata, joista se on kukistanut kuusi. 
Toukokuussa 2020 Suomi oli kansainvälisen rugbyliitto WR:n maailmanrankingissa 86. sijalla.
Joukkueen pelaajat läpi historian.
Etupelaajat
Takapelaajat
Golden Earring

Golden Earring oli hollantilainen rockyhtye, joka perustettiin Haagissa vuonna 1961. Uransa aikana yhtyeellä on ollut lähes 30 top ten -singleä Hollannin listalla ja vuosien varrella yhtye on tuottanut 25 studioalbumia. Viimeisin kokoonpano yhtyeessä oli: Barry Hay (laulu, kitara, huilu ja saksofoni, vuodesta 1967), George Kooymans (laulu ja kitara; yhtyeen perustaja), Rinus Gerritsen (basso ja kosketinsoittimet, perustajajäsen) ja Cesar Zuiderwijk (rummut ja lyömäsoittimet, vuodesta 1970). Vuonna 2021 yhtye lopetti toimintansa, kun kitaristi Kooymansilla todettiin ALS-tauti.
Yhtye saavutti maailmanlaajuista kuuluisuutta kansainvälisillä hiteillä: "Radar Love" vuonna 1973, "Twilight Zone" eli "When Bullet Hits Bone" vuonna 1982 ja "When Lady Smiles" vuonna 1984.
Kermit K. Beahan

Raymond "Kermit" King Beahan (9. elokuuta 1918 Joplin, Missouri – 10. maaliskuuta 1989 Clear Lake City, Texas) oli yhdysvaltalainen kenraaliluutnantti. Hän pudotti Fat Man -atomipommin Nagasakiin. Tehtävä oli monin tavoin hankala suorittaa, sillä sen aikana tapahtui useita vaikeuttavia asioita. Siksi pääkohteeksi suunniteltu Kokura välttyi pommitukselta. Pommi osui n. 5 km ohitse suunnitellusta kohteestaan, joka oli asevälinetehdas.
Kapteenin arvoisena Beahan osallistui "Silverplate-projektiin". B-29-tyypin raskas pommituskone Great Artiste nimettiin viittauksena Beahaniin. Beahanin miehistö väitti tämän osuvan korkealta hyvin pieneen kohteeseen, josta juontui nimitys: ”Suuri taitaja” (). Väitetyn kohteen koko vaihteli kurkkutynnyristä kolikkoon lähdemaininnan mukaan.
Myöhemmässä haastattelussaan Beahan mainitsi toivovansa, että hän olisi kaikkein viimeinen sotilashenkilö, joka joutuu pudottamaan atomipommin elävien ihmisten päälle.
Lähteet.
http://www.cddc.vt.edu/host/atomic/hiroshim/laurenc1.html (Luettu 21.9.2013)
http://www.nytimes.com/1989/03/11/obituaries/kermit-beahan-70-bombardier-on-plane-that-dropped-a-bomb.html
http://www.findagrave.com/cgi-bin/fg.cgi?page=gr&amp;GRid=30493177
Joutsenon Kataja

Joutsenon Kataja (JoKa) on vuonna 1929 perustettu urheiluseura Joutsenosta
. Sen naisten salibandyjoukkue nousi kaudeksi 2015–2016 Suomen korkeimmalle sarjatasolle Salibandyliigaan. Seuralla on toimintaa myös petankissa.
Historiaa.
Kataja on Suomen Työväen Urheiluliiton jäsenseura. Sen perustivat nimellä Työväen Voimistelu- ja Urheiluseura Kataja maltillisemmat sosialistit, jotka kokivat Joutsenon vanhimman urheiluseuran, vuonna 1909 perustetun Joutsenon Yrityksen äärivasemmistolaiseksi leimattuun Honkalahden työväenyhdistykseen kytkeytyneen toiminnan liian radikaaliksi. Yritys lakkautettiinkin vuonna 1930 kommunistilakien perusteella, ja Katajasta tuli merkittävä työläisurheiluseura. Seuran ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1929–1931 oli Väinö Muuri. Toinen aikalaisseura oli vuonna 1914 perustettu Joutsenon Kullervo, joka kuului Suomen Voimistelu- ja Urheiluliittoon.
Kataja oli aikoinaan yleisseura, jossa harjoitettiin monipuolisesti urheilua. Seuran menneitä lajeja ovat hiihto, jalkapallo, jääpallo, kaukalopallo, lentopallo, luistelu, moottoriurheilu, nyrkkeily, paini, painonnosto, pesäpallo, pyöräily, pöytätennis, suunnistus, voimistelu ja yleisurheilu.
Yksilölajeissa Kataja sai mainetta erityisesti painissa, yleisurheilussa ja nyrkkeilyssä. Painijat Eero Mielonen ja Kalle Pikkarainen edustivat Suomea Ruotsi-maaotteluissa, ja muita menestyneitä painijoita olivat Raimo Pöllänen, Tauno Gerdt, Olavi Tikkanen ja Teemu Hujanen. Yleisurheilijat Viljo Rantalainen, Hugo Hulke ja Valpas Korpela sekä nyrkkeilijät Matti Kostiainen, Jalo Gerd, Leo Tirronen ja Tuomas Kettunen saavuttivat menestystä TUL:n kilpailuissa. Uimari Ahti Mikkonen voitti SM-pronssia.
Jalkapallossa Kataja pelasi 1960-luvulla maakuntasarjassa ja menestyi Kullervoa paremmin. Myöhemmin maajoukkueessakin pelannut Risto Puustinen aloitti jalkapalloilun Katajassa.
Salibandy.
Katajan nykyistä päälajia salibandyä seurassa on harjoitettu vuodesta 1991 alkaen, ja ensimmäiset viralliset ottelunsa Salibandyliiton sarjoissa seura pelasi vuonna 1992. Muun muassa maajoukkueissa pelanneet Aki Seppälä, Anni-Maija Seppänen ja Inka Lampinen ovat Katajan kasvatteja. Kataja on tehnyt yhteistyötä lappeenrantalaisen NST:n kanssa.
Katajan naisten joukkue nousi kaudeksi 2013–2014 1. divisioonaan ja tyttöjen joukkue SM-sarjaan. Naisten joukkue sijoittui kaudella 2014–2015 1. divisioonan toiseksi ja pääsi liigakarsintoihin. Karsinnoissa se kukisti hämeenlinnalaisen Steelersin otteluvoitoin 3–1 ja nousi näin Salibandyliigaan kaudeksi 2015–2016.
Katajan miesten joukkue pelasi vielä kaudella 2012–2013 2. divisioonassa.
Tilat.
Katajan kotihalli salibandyssä on Joutsenon urheilukeskuksen vuonna 2009 valmistunut Joutsenohalli. Katajan liiganousun myötä tehtyjen muutosten jälkeen hallin yleisökapasiteetti salibandyotteluissa on noin 200.
Seuralla oli aiemmin Joutsenon Saimaantiellä oma, entiseen liikekiinteistöön remontoitu harjoitushalli Kataja-halli. Se otettiin käyttöön joulukuussa 1997. Vuodesta 2014 alkaen kiinteistössä on toiminut käytettyjen tavaroiden kauppa ja kirpputori.
Vanhan Kataja-hallin naapurissa sijaitsee Katajan seuratalo Kataja-tupa.
Tongan rugby union -maajoukkue

Tongan rugby union -maajoukkue, lempinimeltään `Ikale Tahi eli "Merikotkat", on Tongan kansallinen Rugby union -joukkue. Valtion pienestä koosta huolimatta joukkue on yksi lajin parhaista, ja toukokuussa 2020 se oli kansainvälisen rugbyliitto IRB:n maailmanrankingissa 13. sijalla. Rugby unionia pidetään myös Tongan kansallisurheilulajina. 
Tonga on pelannut maailmanmestaruuskilpailuissa kahdeksan kertaa. Joukkue on jäänyt ainoastaan vuoden 1991 kisojen ulkopuolelle. Lopputurnauksessa Tonga ei kuitenkaan ole onnistunut kertaakaan etenemään lohkovaihetta pidemmälle. MM-kisoissa 2011 se voitti alkulohkon ottelussa Ranskan, joka saavutti lopulta hopeaa.
Tonga on sijoittunut World Rugby Pacific Nations Cupissa toiseksi 2011, 2017 ja 2018 sekä kolmanneksi 2012, 2013, 2015 ja 2016. 
Joukkueen erityispiirre on kailao-sotatanssista muodostetun "sipi tau"n esittäminen ennen ottelun alkua.
Arvokisat.
MM-kisat.
Lähde: The-sports.org &amp; Telegraph
Sameaolkiyökkönen

Sameaolkiyökkönen ("Mythimna impura") on erittäin yleinen ja runsaslukuinen keski- ja loppukesän yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Sameaolkiyökkösen kanssa varsin samannäköisiä ovat muutamat "Mythimna"-suvun lajit, etenkin vaaleaolkiyökkönen ("Mythimna pallens") sekä ruoko-olkiyökkönen ("Mythimna straminea"), joskin sameaolkiyökkönen on näitä pienempi. Etusiivet ovat pituuteensa nähden leveähköt ja ulkoreunastaan tasaiset, joskin pyöreäkärkiset. Etusiipien pohjaväri on harmaankellertävä ja valkoiset siipisuonet antavat siivelle voimakkaasti juovikkaan ulkoasun. Ulompi poikkiviiru erottuu siivellä muutamana mustana pisteenä. Etusiiven alapinta on keskiosastaan laajalti mustahko. Takasiivet ovat jokseenkin tasaisen mustanharmaat, joskus ulkoreunasta vaaleammat, ja niitä reunustavat siipiripset ovat valkeat. Siipiväli 30–35 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajin levinneisyys ulottuu Pyreneiltä pohjoisen Keski-Euroopan ja Pohjois-Euroopan kautta Lähi-itään ja Keski-Aasian vuoristoihin ja Japaniin asti. Suomessa levinneisyysalue ulottuu etelästä likimain Kemi–Kajaani-linjalle. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun loppupuolelta elokuun lopulle huipun ollessa heinäkuun lopulla. Mahdollisesti joinakin vuosina toinen sukupolvi lentää elo-syyskuussa.
Elinympäristö ja elintavat.
Sameaolkiyökköstä tavataan etenkin avoimilla, kosteapohjaisilla paikoilla, kuten rantaniityillä, mutta myös kulttuuriympäristöissä ja se on yksilömäärältään usein runsaslukuinen. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat valolle, satunnaisemmin syötille. Keskenkasvuinen toukka talvehtii.
Ravintokasvi.
Toukka elää erilaisilla heinillä ja saroilla.
Vaaleaolkiyökkönen

Vaaleaolkiyökkönen ("Mythimna pallens") on melko yleinen keski- ja loppukesän yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Vaaleaolkiyökkönen muistuttaa varsin paljon etenkin sameaolkiyökköstä ("Mythimna impura"), mutta on yleissävyltään sitä vaaleampi ja etusiivet ovat muodoltaan enemmän pitkänomaiset. Siipien pohjaväri on oljenkellertävä, usein hieman punertavankeltainen, ja valkoiset siipisuonet antavat siiville ohuen pitkittäisviirutuksen. Ulomman poikkiviirun kohdalla erottuu joskus harvoin muutama musta piste. Alapinnoiltaan etusiivet ovat lähes valkeat. Takasiivet ovat melko valkeat, mutta ulkoreunan tuntumasta usein mustakehnäiset. Siipiväli 30–38 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Levinneisyys ulottuu Euroopasta sen pohjoisimpia osia lukuun ottamatta Pohjois-Aasian poikki Venäjän Kaukoitään. Suomessa sitä tavataan harvakseltaan ainakin Etelä-Lappiin saakka. Ensimmäinen sukupolvi lentää kesäkuun lopulta elokuun lopulle ja huomattavasti vähälukuisempi toinen sukupolvi joinakin vuosina elokuun lopulta lokakuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat.
Vaaleaolkiyökkönen viihtyy avoimilla ja kosteapohjaisilla paikoilla sekä kulttuuriympäristöissä ja muistuttaa sikäli elintavoiltaan sameaolkiyökköstä. Vaaleaolkiyökkönen on kuitenkin lukumäärältään selvästi sameaolkiyökköstä vähäisempi ja esiintymiseltään enemmän paikoittainen. Perhoset tulevat valolle, heikommin syötille. Toukka talvehtii keskenkasvuisena.
Ravintokasvi.
Toukka elää erilaisilla heinillä.
Maja Keuc

Maja Keuc (s. 16. tammikuuta 1992 Maribor) on slovenialainen laulaja. Hän nousi julkisuuteen "Slovenija ima talent" -kykyjenetsintäkilpailusta, jossa sijoittui vuonna 2010 toiseksi.
Keuc on julkaissut kaksi studioalbumia.
Eurovision laulukilpailu 2011.
Keuc edusti Sloveniaa vuoden 2011 Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan "No One". Hän selvisi semifinaalista loppukilpailuun, jossa sijoittui lopulta 13. sijalle, 96 pisteellä.
Ruoko-olkiyökkönen

Ruoko-olkiyökkönen ("Mythimna straminea") on harvinaisehko rantaruovikoiden yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Ruoko-olkiyökkönen muistuttaa väritykseltään ja kuvioinniltaan erityisen paljon sameaolkiyökköstä ("Mythimna impura") sekä vaaleaolkiyökköstä ("Mythimna pallens"). Etusiipien pohjaväri on kellertävän harmaa tai harmahtavan kellanpunainen ja etenkin siipisuonten ympärillä tasaisesti mustakehnäinen. Valkoiset siipisuonet antavat etusiiville pitkittäisjuovaisen kuvioinnin. Siiven keskiosa paksun valkoisen siipisuonen tuntumassa on värjäytynyt pitkittäissuunnassa voimakkaasti mustansävyiseksi. Ulomman poikkiviirun kohdalla siivessä on yleensä useita mustia pisteitä. Takasiivet ovat melko valkeat, mutta etenkin siipisuonten kohdalla on voimakkaasti mustaa väriä. Lisäksi hyväkuntoisilla perhosyksilöillä näkyy edestä päin katsottaessa pään takana kolme violetinsävyistä poikkijuovaa. Siipiväli 30–35 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Ruoko-olkiyökkösen levinneisyys ulottuu paikoittaisesti Keski-Euroopasta Uralille. Suomessa pohjoisimmat havainnot ovat suunnilleen Raahe–Lieksa-linjalta, mutta useimmat havainnot lajista keskittyvät Ahvenanmaalle, lounais- ja etelärannikoille sekä Keski- ja Itä-Suomen järviseuduille. Perhoset lentävät kesäkuun lopulta elokuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat.
Ruoko-olkiyökkösen elinympäristöjä ovat rantojen ruovikot, eikä sitä erityisemmin tavata niiden ulkopuolella. Perhosia houkuttavat sekä valo että syötit. Toukka piiloutuu päivisin ruokojen sisään ja talvehtii keskenkasvuisena.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat järviruoko ("Phragmites australis") sekä helvet ("Phalaris").
Mihail Pervuhin

Mihail Georgijevitš Pervuhin (; 14. lokakuuta 1904 Jurjuzan, Ufan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 22. heinäkuuta 1978 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen poliitikko ja diplomaatti. Pervuhin toimi Neuvostoliiton varapääministerinä vuosina 1940–1944 ja 1950–1955, ensimmäisenä varapääministerinä vuosina 1955–1957 sekä Neuvostoliiton suurlähettiläänä Saksan demokraattisessa tasavallassa vuosina 1958–1962.
Mihail Pervuhin allekirjoitti yhdessä Neuvostoliiton Helsingin-suurlähettilään Viktor Lebedevin sekä Suomen pääministerin Urho Kekkosen ja ulkoministeri Johannes Virolaisen kanssa Neuvostoliiton suurlähetystössä Helsingissä 26. tammikuuta 1956 asiakirjan, jonka nojalla Neuvostoliitto palautti Porkkalan vuokra-alueen Suomelle.
Pervuhin syntyi työläisperheeseen Uralilla ja liittyi kommunistipuolueeseen 15-vuotiaana. Hän opiskeli Moskovassa sähköinsinööriksi ja toimi pitkään voimalan johtajana, kunnes vuonna 1938 nimitettiin raskaan teollisuuden varaministeriksi, mistä hänen poliittinen uransa alkoi.
Kiosked

Kiosked Oy Ab on vuonna 2010 perustettu suomalainen verkkomainonnan alalla toimiva yritys. Sen pääkonttori ja tuotekehitys ovat Espoossa, ja toimipisteitä on Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Singaporessa. Yrityksen liikevaihto oli vuonna 2012 nolla. Työntekijöitä on 50.
Kiosked on valittu yhdeksi Vuoden 2012 Hopeahuipuista ja Wired.co-lehdessä Vuoden startup -yritysten joukossa viikon starupiksi. Vuoden 2012 Grand Onessa se sai Grand Prix’n ja valittiin parhaaksi b-to-b-palveluksi. Sen toimitusjohtaja on Micke Paqvalén ja kehitysjohtaja Antti Pasila. Hallituksen puheenjohtaja on Tero Ojanperä, Vision + rahaston johtaja.
Kiosked on erikoistunut automaattiseen verkkomainontaan tuottamalla älykkään alustan kautta innovatiivisia mainosformaatteja, joka integroituvat julkaisijan sisältöön. Kioskedin teknologia tunnistaa sen kohdan sisällöstä mistä sivua katsova henkilö on kiinnostunut ja tarjoaa siihen relevantin mainossisällön.
Kioskedin alustan kautta mainostajat voivat parantaa digitaalisten kampanjoidensa tehokkuutta, ja julkaisijat saavat uuden ja nopean tulolähteen.
Hännilänsalmen riippusilta

Hännilänsalmen riippusilta Nelostiellä Viitasaarella oli Keiteleen ylittävä teräsrakenteinen riippusilta. Suomen maanteille rakennettiin 1960-luvulla kuusi riippusiltaa, joista Hännilänsalmen silta oli ensimmäinen. Sillan suunnitteli DI Heimo Paavola TVH:n siltaosastolta, silta valmistui 1962. Betonikantisen sillan pääjänne oli 125 metriä ja molemmat reunajänteet 20 metriä. Hännilänsalmen silta purettiin vuonna 2010.
Ennen riippusillan valmistumista Hännilänsalmi oli ylitetty lossilla. 
Sillan purku.
Riippusilta tuli tiensä päähän 2000-luvun alussa. Raskaat ja leveät erikoiskuljetukset eivät voineet käyttää sitä. Silta korvattiin sen länsipuolelle rakennetulla teräsbetonisella ulokelaattapalkkisillalla, jonka kokonaispituus on 276 metriä. Se avattiin liikenteelle 12. lokakuuta 2009 ja vanha silta suljettiin.
Riippusilta purettiin talven 2009–2010 aikana. Murskattu betonikansi käytettiin maanrakennukseen, ja teräsosat, yhteensä noin 140 tonnia, menivät uusiokäyttöön. Osa teräspalkeista voitiin käyttää pienempien siltojen rakenteisiin. Sillan penkereet purettiin ja maisemoitiin.
Aino Siitonen

Aino Iida Inkeri Siitonen (s. 29. syyskuuta 1994) on suomalainen seiväshyppääjä. Hän edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja ja häntä valmentaa Reijo Siitonen. 
Siitosen ennätys on sekä ulko- että sisäradoilla 430 cm vuodelta 2016.
Ura.
Siitonen karsiutui loppukilpailusta Rietin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013. Hän sijoittui kymmenenneksi alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tallinnassa 2015.
Siitonen on saavuttanut hopeaa Vaasan Kalevan kisoissa 2013 tuloksella 400 cm, Porin Kalevan kisoissa 2015 uudella ennätyksellään 425 ja Oulussa 2016 tuloksella 410. Pronssille hän on sijoittunut Seinäjoen Kalevan kisoissa 2017 tuloksella 395 ja Lappeenrannan Kalevan kisoissa 2019 tuloksella 391. Sisäratojen SM-kilpailuissa Siitonen on saavuttanut pronssia vuosina 2013, 2014, 2016 ja 2018. 19-vuotiaiden Suomen-mestaruuden hän voitti ulko- ja sisäradoilla vuonna 2013 ja 22-vuotiaiden Suomen-mestaruuden ulkoradoilla vuonna 2015 ja sisäradoilla vuonna 2014 ja 2016. Suomi–Ruotsi-maaottelussa hän on kilpaillut vuosina 2013, 2014, 2015 ja 2016.
William Koskelin

Karl William (K. W.) Koskelin (16. toukokuuta 1865 Saarijärvi – 12. syyskuuta 1957 Jyväskylän maalaiskunta) oli suomalainen agronomi, pankinjohtaja, kunnallisneuvos ja kansanedustaja.
Elämä.
Koskelinin vanhemmat olivat nimismies Karl Konstantin Koskelin ja Aurora Stenbäck. Hän valmistui agronomiksi 1887. William Koskelin oli naimisissa 1898–1916 Agnes Fredrika Kahelinin (1874–1916) kanssa. Koskelin toimi Tarvaalan maanviljelyskoulun opettajana Saarijärvellä 1889–1890 ja omisti Kirrin tilan Jyväskylän maalaiskunnassa 1890–1908. Hän toimi Keski-Suomen maanviljelysseuran sihteerinä ja konsulenttina 1899–1919, Tampereen osakepankin Jyväskylän konttorin johtajana 1917–1922 ja Suomen maatalous-osakepankin Jyväskylän konttorin johtajana 1922–1936. Koskelin toimi lisäksi vt. lääninagronomina vuosina 1893 ja 1898 sekä Keski-Suomi-lehden maatalousosaston toimittajana 1901–1904. Koskelin sai kunnallisneuvoksen arvon 1922.
Koskelin oli Saarijärven tuomiokunnan edustajana talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Viimeksi mainituilla hän toimi myös talonpoikaissäädyn varapuhemiehenä. Koskelin oli Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustajana 1907–1909 ja uudelleen 1910–1911 ja 1917, edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa. Koskelin toimi myös Jyväskylän maalaiskunnan kuntakokouksen ja kunnallislautakunnan esimiehenä sekä kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Hän oli lisäksi muun muassa Maatalousseurojen keskusliiton valtuuskunnan puheenjohtajana ja Keski-Suomen maanviljelysseuran esimiehenä.
Perehe.
William Koskelinin poika oli diplomi-insinööri ja "Ylioppilaslehden" päätoimittaja Ilmari Koskiala. Hänen veljensä oli kansanedustaja Artturi Koskenkaiku.
Torbjørn Falkanger

Torbjørn Getz Falkanger (8. lokakuuta 1927 Strinda – 16. heinäkuuta 2013 Trondheim) oli norjalainen mäkihyppääjä ja olympiamitalisti.
Falkanger saavutti normaalimäen olympiahopeaa kotikisoissaan Oslossa 1952 hävittyään vain toiselle norjalaiselle Arnfinn Bergmannille. Falkanger vannoi myös Oslon talviolympialaisten urheilijoiden valan. MM-kilpailuissa Falkanger sijoittui vuonna 1950 viidenneksi ja vuonna 1954 kuudenneksi. Vuonna 1952 hänet palkittiin Holmenkollen-mitalilla. Falkanger voitti 10. tammikuuta 1954 Moskovan mäkikilpailun. Seuraavana vuonna Holmenkollenin kisoissa hän oli kolmas. Falkenger oli myös vahva ehdokas vuoden 1956 olympiakisoihin, mutta hän loukkaantui vakavasti karsintakilpailussa ja päätti uransa.
Falkanger kuoli Trondheimissa 16. heinäkuuta 2013, 85-vuotiaana.
Virran silta

Virran silta on Kausala–Jaala-maantiellä Iitissä oleva teräsrakenteinen riippusilta. Silta on valmistunut vuonna 1964. Sen suunnitteli DI Heimo Paavola TVH:n siltaosastolta. Sillan pääjänne on 114 metriä.
Silta on osa nykyistä seututietä 362. Se ylittää Kymenlaakson Pyhäjärven ja Iitin Kirkkojärven välisen salmen.
Martintorni

Martintorni on Vantaan Martinlaaksossa sijaitseva 15-kerroksinen ja 56 metriä korkea tornitalo. Se on Vantaan toiseksi korkein asuinrakennus. Korson Astrum on korkein, 59 metriä ja siinä on 16 kerrosta. 
Martintorni rakennettiin vuosina 2010–2012 Martinlaakson ostarin päälle ja se sijaitsee aivan Martinlaakson rautatieaseman ja Martinlaakson linja-autoaseman vieressä. Martintornin erikoisuus on 13. kerroksessa sijaitseva suuri kattoterassipiha, jossa sijaitsevat myös taloyhtiön sauna- ja kerhohuonetilat. 15. kerros on teknisiä tiloja varten. Asuntoja rakennuksessa on 67.
Historia.
Ennen Martintornin rakentamista paikalla sijaitsi Martinlaakson aseman liikekeskus, jonka purkaminen aloitettiin 1. kesäkuuta 2010. Martintornin rakentaminen alkoi heti Martinlaakson ostarin rakentamisen jälkeen ja tornitalo kohosi nopeasti ostarin päälle.
Norbornadieeni

Norbornadieeni (C7H8) on bisyklisiin dieeneihin kuuluva hiilivety. Sitä voidaan pitää norbornaanin ja norborneenin tyydyttymättömänä johdannaisena. Norbornadieeniä käytetään orgaanisessa synteesissä ja ligandina organometallikemiassa. 
Valmistus, reaktioita ja käyttö.
Norbornadieeniä valmistetaan syklopentadieenin ja etyynin välisellä Diels–Alder-reaktiolla. 
Norbornadieeni toisiintuu kvadrisyklaaniksi UV-säteilyn ja herkistimen, kuten asetofenonin tai katalyyttien kuten rodiumin tai palladiumin vaikutuksesta. Reaktio on Woodward–Hoffmann-sääntöjen mukaan kielletty, mutta tapahtuu säteilytyksen ja siirtymämetallikatalyytin vaikutuksesta. Reaktio on reversiibeli ja kvadrisyklaani hajoaa lämmityksen tai UV-säteilytyksen vaikutuksesta takaisin norbornadieeniksi.
Norbornadieeni muodostaa organometalliyhdisteitä lukuisten siirtymämetallien kanssa. Se on ainoa alkeeni, joka muodostaa komplekseja sekä raudan, ja ruteniumin että raskaampien siirtymämetallien, kuten hopean, rodiumin, palladiumin ja platinan kanssa. Norbornadieeni voi muodostaa komplekseja, joko molemmilla π-sidoksillaan, jolloin kompleksien rakenne on analoginen 1,5-syklo-oktadieenikompleksien kanssa tai vain toisella π-sidoksistaan. 
Norbornadieenistä voidaan valmistaa muun muassa hyönteismyrkkyjä. Esimerkiksi reaktio heksakloorisyklopentadieenin kanssa muodostaa tuotteena aldriiniä. Se on myös diamantaanin ja sumaneenin synteesin lähtöaine. Norbornadieenin reaktio dikobolttioktakarbonyylikompleksin kanssa johti Pauson–Khand-reaktion kehittämiseen.
Juho Pyy

 Johan (Juho) Pyy (19. lokakuuta 1884 Viipurin maalaiskunta – 22. maaliskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen pienviljelijä, taloustirehtööri ja kansanedustaja.
Pyy työskenteli renkinä ja kuskipoikana 1897–1901 ja oli sitten työssä naulatehtaassa vuoteen 1913 saakka. Tämän jälkeen hän oli asutustilallisena ja pienviljelijänä Viipurin maalaiskunnassa vuosina 1913–1939. Pyy toimi lisäksi Viipurin maalaiskunnassa Suurperon asutusalueen yhteismetsähallinnon kirjanpitäjänä ja oli puutavaramyyntien järjestäjänä noin 20 vuoden ajan sekä Viipurin maalaiskunnan asutusneuvojana 8 vuoden ajan. Pyy oli vangittuna poliittisista syistä Suomen sisällissodan jälkeen 1918. Pyy sai taloustirehtöörin arvon 1951.
Pyy oli sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana 1930–1933 ja uudelleen 1935–1951 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä 1930–1945, Kymen läänin läntistä vaalipiiriä 1945–1948 ja Kymen läänin vaalipiiriä 1948–1951. Pyy palasi eduskuntaan 1935 kesken edustajakautensa kuolleen SDP:n Hilja Pärssisen tilalle. Pyy oli myös presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa.
Pyy oli Viipurin maalaiskunnan kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan jäsenenä ja kuului muun muassa Karjalan liiton liittohallitukseen ja Suomen pienviljelijäin liiton hallitukseen.
Pyyn vanhemmat olivat muonamies Johan Pyy ja Marja Kurri. Juho Pyy oli naimisissa kaksi kertaa:
Elio Petri

Elio (Eraclio) Petri (29. tammikuuta 1929 Rooma – 10. marraskuuta 1982 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Petri työskenteli Italian kommunistipuoleen lehden L'Unitàn toimittajana, oli mukana käsikirjoittamassa Giuseppe De Santisin elokuvaa "Lyönnillä 11" ("Roma ore 11", 1952) ja teki useita dokumenttielokuvia. Hänen ensimmäinen näytelmäelokuvansa oli Marcello Mastroiannin tähdittämä rikoselokuva "Murhaaja saapuu" ("L’assassino") vuonna 1961. Leonardo Sciascian romaaniin perustuva mafiakuvaus "A ciascuno il suo" (”Jokaiselle omansa”, 1967) voitti neljä Nastro d’argentoa ja Cannesin elokuvajuhlien palkinnon.
Petrin parhaana elokuvana pidetään Oscarin saanutta kriittistä viranomaiskuvausta "Epäilyksen ulkopuolella" ("Indagine su un cittadino al di sopra di ogni sospetto", 1970). Mustan huumorin sävyttämä "Työväenluokka nousee taivaaseen" ("La classe operaia va in paradiso", 1971) palkittiin Cannesin Kultaisella palmulla ja David di Donatellolla vuoden parhaana elokuvana. Syöpään kuolleen ohjaajan viimeinen elokuva oli italialaista televisiota satiirisesti kuvaava "Buone notizie" (”Hyviä uutisia”) vuonna 1979.
Adrian Nepenin

Adrian Ivanovitš Nepenin (2. marraskuuta 1871 – 17. maaliskuuta 1917 Helsinki) oli venäläinen vara-amiraali, joka toimi Venäjän Itämeren-laivaston komentajana ensimmäisessä maailmansodassa vuosina 1916–1917. Helmikuun vallankumouksen puhjettua hän valvoi Suomen suuriruhtinaskunnan siirtymistä uuteen hallintoon kunnes hänet ammuttiin niin sanottujen Helsingin upseerisurmien yhteydessä.
Varhaisempi ura.
Nepenin valmistui Venäjän merikadettikoulusta vuonna 1892 ja palveli Itämeren sekä Siperian laivastoissa. Hän osallistui Venäjän–Japanin sotaan ja sai ansioistaan vuonna 1905 neljännen luokan Yrjön ristin. Nepenin toimi vuodesta 1914 Itämeren laivaston viestintäpalveluiden johtajana ja hyödynsi paljon uudenaikaista tekniikkaa. Hänet ylennettiin vara-amiraaliksi heinäkuussa 1916 ja nimitettiin Itämeren laivaston komentajaksi saman vuoden syyskuussa.
Toiminta helmikuun vallankumouksen aikana Helsingissä.
Maaliskuussa 1917 Nepenin oli komentopaikallaan Helsingissä, kun vallankumous puhkesi Pietarissa. Suomen kenraalikuvernööri F. A. Seynin määräyksestä hän yritti salata tiedon miehistöltä, mutta tieto levisi nopeasti Helsinkiin Tallinnan kautta ja Pietarista tulleiden lomalaisten mukana. Nepenin oli yksi niistä rintamakomentajista, jotka pääesikunnan päällikön Mihail Aleksejevin pyynnöstä ilmoittivat 15. maaliskuuta sähkeitse suosittelevansa keisari Nikolai II:ta luopumaan kruunusta poikansa hyväksi. Nepenin tunnusti duuman väliaikaisen komitean Venäjän uudeksi hallitukseksi ja siltä saamiensa ohjeiden mukaisesti hän pidätytti 16. maaliskuuta vastaisena yönä kenraalikuvernööri Seynin sekä senaatin talousosaston varapuheenjohtaja Mihail Borovitinovin ja lähetti heidät seuraavana iltana vankeina Pietariin. Samana päivänä hän kutsui suomalaiset puoluejohtajat lippulaivalleen "Kretšetille" ja ilmoitti heille odotettavissa olevasta olojen muuttumisesta maassa.
Itämeren laivaston matruusit kääntyivät omia upseereitaan vastaan ja surmasivat Helsingissä 16.–17. maaliskuuta lähes sata venäläistä sotilashenkilöä, mahdollisesti Pietarista saapuneiden vallankumouksellistena työläisten kiihottamina. Nepenin oli ankaran kurinpitonsa vuoksi miehistön keskuudessa epäsuosittu, joten sotilasneuvosto julisti hänet illalla 16. maaliskuuta erotetuksi komentajan tehtävistään ja hänet pidätettiin "Kretšetin" kannella. Hänen seuraajakseen valittiin amiraali Andrei Maksimov, jonka nimityksen myös Venäjän uusi hallitus vahvisti. Kun Nepenin oli iltapäivällä 17. maaliskuuta menossa sotilaidensa saattamana Rautatientorille vastaanottamaan Helsinkiin saapuneita uuden hallinnon edustajia, matruusiksi pukeutunut mies ampui häntä selkään Helsingin sotasataman portilla Katajanokan upseerikerhon edustalla.
Nepenin oli korkea-arvoisin Helsingissä helmikuun vallankumouksen yhteydessä surmatuista venäläisistä upseereista. Hänen murhaansa on arveltu vallankumouksen turvin tehdyksi henkilökohtaiseksi kostoksi, sillä monet alaiset vihasivat häntä. Nepeninin kuolinpäivänä Venäjän väliaikainen hallitus oli aikonut nimittää hänet apulaislaivastoministeriksi. Hänet on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.
Apollon Limassol

Apollon Limassol () on jalkapalloseura Limassolin kaupungista. Seura on perustettu huhtikuussa 1954. Se pelaa Kyproksen pääsarjassa Kyproksen jalkapalloliigassa. Kyproksen mestaruuden seura on voittanut kolmesti: 1991, 1994, 2006 ja 2022. Kyproksen Cupin Apollon on voittanut seitsemän kertaa ja Super Cupin kerran.
Jalkapallon ohella seuralla on myös koripallo- ja lentopallojoukkueet.
Karisalmen silta

Karisalmen silta Asikkalassa on vuonna 1969 valmistunut teräsrakenteinen riippusilta. Se on osa Pulkkilanharjua pitkin kulkevaa seututie 314:ää. Silta ylittää Karinsalmen, joka on Päijänteen Asikkalanselän ja Hinttolanselän välinen salmi. 
Karisalmen silta on teräsbetonikantinen, sen pääjänne on 125 metriä ja molemmat reunajänteet 25 metriä. Sillan suunnittelija on tekniikan lisensiaatti Hannu Myllymäki insinööritoimisto Pontek Ky:stä.
Stefano Vanzina

Stefano Vanzina (19. tammikuuta 1915 Rooma – 13. maaliskuuta 1988 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, joka muistetaan parhaiten 1950-luvun alun komedioistaan. Hänet tunnetaan taiteilijanimellä Steno.
Vanzina opiskeli lakia Rooman yliopistossa ja työskenteli pilalehti "Marc’Aurelion" kirjoittajana. 1930-luvun lopulla hän alkoi käsikirjoittaa ohjaaja Mario Mattolin ja koomikko Erminio Macarion elokuvia. Vanzinan ensimmäinen ohjaustyö oli Mario Monicellin kanssa tehty "Al diavolo la celebrità" (”Piru vieköön kuuluisuudet”, 1949). Sen jälkeen hän ohjasi muun muassa 13 Totò-elokuvaa, joihin kuuluu Italian ensimmäinen värielokuva "Totò a colori" (”Totò väreissä”, 1952). Vanzinan muista ohjaustöistä tunnetuin on Alberto Sordin tähdittämä "Un americano a Roma" (”Amerikkalainen Roomassa”, 1954). Hän teki 1980-luvulle jatkuneen uransa aikana myös useita rikoselokuvia.
Todd Bennett

Todd Anthony Bennett (6. heinäkuuta 1962 Southampton – 16. heinäkuuta 2013 Bartley, Hampshire) oli brittiläinen pikajuoksija, olympiamitalisti ja sisäratojen Euroopan mestari.
Bennett voitti 400 metrillä alle 20-vuotiaiden Euroopan mestaruuden Utrechtissa 1981. Aikuisten tasolla hän saavutti 4×400 metrin viestinjuoksun olympiahopeaa Los Angelesissa 1984. Soulissa 1988 Britannian pitkän viestin joukkue sijoittui viidenneksi. 400 metrillä Bennett ei olympiatasolla selviytynyt loppukilpailuun. Ulkoradoilla Bennett voitti pitkässä viestissä MM-pronssia Helsingissä 1983 ja EM-hopean Ateenassa 1982. Sisäradoilla Bennett saavutti 400 metrillä MM-hopeaa Pariisissa 1985 ja kaksi Euroopan mestaruutta (Pireus 1985 ja Liévin 1987). Pireuksessa Bennett teki voittojuoksussaan uuden maailmanennätyksen 45,56 sekuntia. Bennett vetäytyi kilparadoilta 1990-luvun alussa loukkaantumisten vuoksi.
Vuoden 2012 lopulla Bennettillä havaittiin syöpä. Hän kuoli syöpään Bartleyssa 16. heinäkuuta 2013, 51-vuotiaana.
Aldo Vergano

Aldo Vergano (27. elokuuta 1891 Rooma – 21. syyskuuta 1957 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Elämäkerta.
Vergano osallistui vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan, työskenteli vasemmistolehtien toimittajana ja oli vuonna 1925 mukana epäonnistuneessa suunnitelmassa Benito Mussolinin murhaamiseksi. Myöhemmin hän toimi Alessandro Blasettin "Cinematografo"-lehdessä ja teki käsikirjoituksen tämän elokuvaan "Sole" (”Aurinko”, 1929). 1930-luvulla Vergano työskenteli käsikirjoittajana ja ohjasi vuonna 1938 ensimmäisen näytelmäelokuvansa "Pietro Micca".
Partito d’azione -puolueessa toiminut Vergano osallistui toisen maailmansodan aikana Italian vastarintaliikkeeseen ja ohjasi sodan jälkeen klassisena pidetyn vastarintakuvauksen "Il sole sorge ancora" (”Aurinko nousee vielä”, 1946). Elokuva sai Kokeellisen elokuvakeskuksen palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla ja Nastro d’argenton parhaasta ohjauksesta. Verganon myöhemmät elokuvat eivät enää herättäneet huomiota. Hänen muistelmansa "Cronache di anni perduti" (”Hukkaan menneiden vuosien kronikka”) julkaistiin vuonna 1958.
Brazosjoki

Brazosjoki on Yhdysvaltain Texasin osavaltiossa virtaava joki. Se on pituudeltaan 1 352 kilometriä ja virtaa Llano Estacadosta läpi keski-Texasin ja laskee Meksikonlahteen. Brazos on Texasin pisin joki.
Historia.
Texasin alkuperäiset asukkaat caddo-intiaanit kutsuivat Brazosjokea nimellä "Tokonohono". Ranskalainen tutkimusmatkailija Robert Cavelier de La Salle käytti joesta samaa nimeä liikkuessaan Texasissa 1680-luvun aikana. 1700-luvun espanjalaiset kutsuivat Brazosjokea ensin "La Triniradiksi", myöhemmin se muuntui muotoon "Los Brazos de Dios"
Eläimistö.
Brazosjoki tarjoaa laajan elinympäristön lukuisille eri eläinlajeille. Näkyvimmät näistä ovat mississippinalligaattori, yhdeksänvyövyötiäinen, valkohäntäpeura ja pesukarhu. Lisäksi Brazosjoen alueelta ja sen varrella olevasta Brazos Bendin valtionpuistosta on tavattu 304 eri lintulajia. Läpi vuoden esiintyvistä lajeista voidaan mainita "mm." morsiosorsa, ruostehiirihaukka, mustakondori, ja kalkkunakondori.
Myös monet myrkylliset käärmeet, kuten korallikäärmeet, vesimokkasiinit ja kalkkarokäärmeet, elävät Brazosjoen tarjoamassa ympäristössä. Käärmeiden aiheuttamat myrkytykset ovat herättäneet voimakasta keskustelua niiden kannan hävittämiseksi Brazosjoen alueelta. Eläinaktivistit ovat kuitenkin nousseet puolustamaan käärmeiden asumista niiden luonnollisessa elinympäristössä.
Gordon Scott

Gordon Scott (alkuperäiseltä nimeltään "Gordon Merrill Werschkul", 3. elokuuta 1926 Portland, Yhdysvallat – 30. huhtikuuta 2007 Baltimore, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa "Tarzan"-elokuvista.
Scott opiskeli yhden lukukauden Oregonin yliopistossa, palveli armeijassa ja työskenteli sen jälkeen eri ammateissa. Vuonna 1953 pitkä ja lihaksikas mies palkattiin esittämään Tarzania Lex Barkerin luovuttua roolista. Samalla hän vaihtoi sukunimensä, joka kuulosti liikaa Weismullerilta.
1960-luvun alussa Scott siirtyi Italiaan, jossa hän esiintyi monissa peplum- ja muissa seikkailuelokuvissa, esimerkkinä Steve Reevesin kanssa tehty "Romulus ja Remus" (1961). Viimeiset elokuvat hän teki vuosikymmenen lopussa.
Australian rugby union -maajoukkue

Australian rugby union -maajoukkue, lempinimeltään Wallabies, on Australian kansallinen Rugby union -joukkue. Se pelasi ensimmäisen maaottelunsa jo vuonna 1899, ja on yksi menestyneimmistä maajoukkueista.
Australia on voittanut maailmanmestaruuden kahdesti. Vuonna 1991 se kukisti loppuottelussa Englannin 12–6 ja 1999 Ranskan 35–12. Lisäksi se sai MM-hopeaa 2003 ja 2015 sekä pronssia 2011.
Australia voitti olympiakultaa Lontoossa 1908 kukistettuaan turnauksen ainoassa ottelussa isäntämaata edustaneen Cornwellin joukkueen 32–3.
Australia on voittanut Tri Nations / The Rugby Championship -turnauksen neljä kertaa, sijoittunut 13 kertaa toiseksi ja seitsemän kertaa kolmanneksi (vuoteen 2019 mennessä).
Toukokuussa 2020 Australia oli kansainvälisen rugbyliitto World Rugbyn maailmanrankingissa seitsemännellä sijalla.
Arvokisat.
MM-kisat.
Lähde: The-sports.org
Stryn (taajama)

Stryn on taajama Strynin kunnassa, Vestlandin läänissä, Norjassa. Siellä asuu 2 240 asukasta (2012), ja se sijaitsee Nordfjordin vuonon pohjoispuolella, josta alkaa Stryneelva-joki. Taajaman keskusta kutsutaan nimellä "Tonning". Siellä on myös kunnallishallinto, Tonningin peruskoulu, urheilukenttä sekä Tonningin huonekalutehdas.
Riksvei 15 ja Fylkesvei 60 (entinen Riksvei 60) menevät Strynin läpi.
Ludvig III (Ranska)

Ludvig III (863/865 – 5. elokuuta 882) oli Länsi-Frankian (nykyinen Ranska) kuningas vuodesta 879 kuolemaansa vuonna 882 saakka. Hän oli Ludvig Änkyttäjän toinen poika. Ludvig hallitsi käytännössä veljensä Kaarloman II:n kanssa kuolemaansa saakka, jolloin valta siirtyi kokonaisuudessaan hänen veljelleen.
Ludvig syntyi, kun hänen isänsä oli vielä Akvitanian kuningas ja hänen isoisänsä, Kaarle Kaljupää, hallitsi Länsi-Frankiaa. Kun Kaarle Kaljupää kuoli vuonna 877 ja Ludvig Änkyttäjä 879, jotkut aateliset kannattivat Ludvigia ainoaksi kuninkaaksi, mutta toinen osapuoli suosi vanhaa, hyväksihavaittua systeemiä, jossa valtakunta jaettiin siten, että jokainen veli hallitsi maan eri osia. Syyskuussa 879 Ludvig kruunattiin Länsi-Frankian kuninkaaksi.
Hänen valtakaudellaan oli harmia kapinoivista aatelisista ja Länsifrankkien alueiden valtausta yrittävästä Saksien kuningas Ludvig Nuoren joukoista. Ludvig III löi viikingit Ponthieun Saucourtissa elokuussa 881, mikä keskeytti skandinaavien hyökkäykset Ranskaan vähäksi aikaa.
Ludvig III kuoli 5. elokuuta vuonna 882, mahdollisesti onnettomuuden uhrina. Koska hänellä ei ollut perillisiä, valta siirtyi kokonaan hänen veljelleen.
Gardberg

Gardberg on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Gardberg-suku on lähtöisin Vihdistä. Helsingissä toimi 1790-luvulla nahkuri Gustav Gardberg, jonka isänpuoleinen suku tuli Vihdin Kaharlan kylän Jaakkolan talosta. Sukun vaiheet liittyvät asiakirjoissa tähän taloon 1500-luvun puoliväliin asti, jolloin isäntänä oli Jacob Pålsson. Jaakkolan kylän nimestä muodostettu sukunimi Gardberg esiintyi eri aikoina muodoissa Kaharberg, Karberg, Garberg ja Gardberg.
Whataya Want from Me

Whataya Want from Me on amerikkalaisartisti Adam Lambertin single hänen debyyttialbumiltaan, For Your Entertainmentiltä. Se julkaistiin albumin toisena singlenä 24. marraskuuta 2009. Kappale sijoittui Billboard Hot 100 -listan ensimmäiselle sijalle hänen ensimmäisenä Top 10 -singlenä. Kappale sijoittui kymmenen parhaan joukkoon neljässätoista maassa.
Pop rock-kappaleen sanoittivat Pink, Max Martin ja Shellback ja sen nauhoitti Pink hänen viidennelle studioalbumille, Funhouselle, mutta sitä ei tullut albumin lopulliseen versioon. Kappale oli osa Lambertin ensimmäisen konserttikiertueen, vuonna 2010 tehdyn Glam Nation Tourin settilistaa, jossa hän esitti kappaleen akustisen version.'
Kappalelista.
CD single No. 1
CD single No. 2
Australian digital download
Remixes – (Part of Remixes album)
Carl-Rudolf Gardberg

Carl-Rudolf Gardberg (9. syyskuuta 1898 Turku – 5. lokakuuta 1972 Turku) oli suomalainen filosofian tohtori ja Åbo Akademin ylikirjastonhoitaja vuosina 1953–1966. Hän sai professorin arvonimen 1966. Sitä ennen hän oli ollut Åbo Akademin kirjastonhoitaja vuosina 1942–1953. Hänen huomattavin teoksensa on "Boktrycket i Finland" (3 osaa, 1948–1973), jonka viimeinen osa julkaistiin postuumisti hänen kuolemansa jälkeen.
Carl-Rudolf Gardbergin poika oli valtionarkeologi Carl Jacob Gardberg. Historioitsija John Gardberg oli hänen veljensä.
Tauno Niklander

Tauno Aulis Niklander (18. syyskuuta 1911 Helsinki – 14. kesäkuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja Merenkulkuhallituksen ylijohtaja.
Tauno Niklanderin vanhemmat olivat ajuri Konstantin Niklander ja Elin Katariina Tolonen. Niklander pääsi ylioppilaaksi 1930 js suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1936 sekä valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1942 ja lakitieteen lisensiaatiksi 1948. Hän sai varatuomarin arvon 1942.
Niklander toimi vuodesta 1936 tullilaitoksen palveluksessa ensin Viipurin tullikamarin tullisyyttäjänä ja viimeksi tullihallituksen sihteerinä 1943–1946. Hän oli kauppa- ja teollisuusministeriön hallitussihteerinä vuodesta 1946 ja viimeksi hän toimi merenkulkuhallituksessa merenkulkuneuvoksena 1955–1962 ja ylijohtajana 1962–1978. Hän oli mukana kehittämässä erityisesti öljyvahinko- ja veneilylainsäädäntöä.
Viimeisenä virkavuotenaan Niklander ryhtyi johtamaan vapaaehtoista toimikuntaa jonka tarkoituksena oli pelastaa perinteinen pursilippu jonka poistamista suunniteltiin lippulain uudistuksen myötä. Koska tähän toimikuntaan lähtivät mukaan Suomen vaikutusvaltaisimmat tahot, se saavutti tarkoituksensa ja pursilippu säilytti perinteisen kansallislipun asemansa, tosin hyvin paljon tiukennetuilla ehdoilla. 
Eläkkeellä ollessaan Niklander kirjoitti kirjan Suomen panssarilaivojen historiasta ("Meidän panssarilaivamme". T. Niklander, Helsinki 1996 ).
Tauno Niklander oli naimisissa vuodesta 1944 hammaslääkäri Hilma Lahja Johanna Alarannan kanssa.
Sears (auto)

Sears oli vuosina 1906-1911 valmistettu yhdysvaltalainen automerkki. Sears-autoja valmistettiin kaikkiaan 3500 kappaletta. Searsin henkilö- ja tavara-autoja valmisti Thomas B. Jeffery &amp; Co Sears Motors. Kaikissa Searseissa oli ilmajäähdytteinen kaksisylinterinen bokserimoottori ja umpikumirenkaat. Sears-autoja myytiin postimyynnin kautta ja alkuperäinen yritys on nykyään Yhdysvaltain suurin postimyyntiliike. Aikoinaan yritys oli suuri hevoskärryjen valmistaja.
Suomessa Kuopion automuseossa on vuonna 1909 valmistettu Sears Model H. Se näyttää hevosajoneuvolta matkustamon ylösvedetyn nahkakuomun vuoksi. Autoon mahtuu kaksi ihmistä. Ilmajäähdytteinen moottori tuottaa 7 kW eli 10 hv. Vaihteisto on portaaton variaattori.
Niklander

Niklander on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Oshawa Generals

Oshawa Generals on kanadalainen juniorijääkiekkoseura, joka pelaa Ontario Hockey Leaguessa. Generals on OHL:n kaikkien aikojen menestynein seura 12 mestaruudellaan. Joukkue on voittanut myös Memorial Cupin 5 kertaa. Generalsia edustaneita pelaajia on päässyt NHL:ään toiseksi eniten OHL-seuroista.
Generals-lähtöisistä pelaajista Bobby Orr ja Alex Delvecchio on valittu Hockey Hall of Fameen. Muita menestyneitä Generals-pelaajia ovat esimerkiksi Rick Middleton, Eric Lindros, Jason Arnott ja John Tavares. Suomalaisista pelaajista Petri Matikainen on edustanut Oshawaa kahden kauden ajan.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Erik Gillberg

Erik Paul Oskar Gillberg (9. lokakuuta 1926 Hämeenlinna – 21. helmikuuta 1999 Espoo) oli suomalainen vuorineuvos ja Sisu-auto Oy:n, ent. Suomen Autoteollisuus, toimitusjohtaja vuosina 1971–1983. Hän oli koulutukseltaan diplomi-insinööri. Vuorineuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1982.
Lähteet.
Sarnia Sting

Sarnia Sting on kanadalainen juniorijääkiekkoseura, joka pelaa Ontario Hockey Leaguessa. Seura pelaa kotiottelunsa Ontarion provinssin Sarniassa. Sarnia Sting on pelannut OHL:ssä kaudesta 1994–1995 lähtien. Sitä ennen seura tunnettiin nimellä Newmarket Royals.
Kenties tunnetuin Sarnia Stingsiä edustanut pelaaja on Steven Stamkos, jonka Tampa Bay Lightning . Toinen Sarnia Stingsiä edustanut NHL:n ykkösvaraus on Nail Jakupov, jonka Edmonton Oilers varasi vuonna .
SM-liigassa pelanneita Sting-lähtöisiä pelaajia ovat esimerkiksi David Nemirovsky ja Joey Tenute.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Valkopääbulbuli

Valkopääbulbuli ("Cerasophila thompsoni") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Valkopääbulbulia tavataan Myanmarissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.