Niger

Nigerin tasavalta eli Niger on sisämaavaltio Länsi-Afrikassa. Sen rajanaapureita ovat Nigeria, Tšad, Libya, Algeria, Mali, Burkina Faso ja Benin. Maa itsenäistyi vuonna 1960, ja se oli sotilaiden hallitsema ja sillä oli yksipuoluejärjestelmä vuoteen 1991 asti.
Suurin osa Nigerin 1,27 miljoonan neliökilometrin pinta-alasta on Saharan autiomaata ja Sahelia. Niinpä arviolta 22-miljoonainen väestö keskittyy maan eteläosaan. Nigerillä on suuret uraanivarat, mutta se on silti maailman köyhimpiä ja vähiten kehittyneitä maita.
Niger kuuluu vuonna 2024 virallistettuun Sahelin liittoon.
Maantiede.
Pinnanmuodot ja vesistöt.
Nigerin pinta-ala on 1 267 000 neliökilometriä. Se on pohjois-eteläsuunnassa noin 1 200 kilometriä ja itä-länsisuunnassa noin 1 460 kilometriä pitkä. Se on pinnanmuodoiltaan varsin tasainen valtio. Pohjoisosassa on useita ylänköalueita, joita halkovat vadien laaksot. Nigerin keskiosissa on Algerian rajalta etelään kulkeva Aïrvuoristo. Massiivi on jakautunut laaksojen eristämiksi vuorisaariksi. Sen ja samalla koko Nigerin korkein kohta on 2 022 metriin kohoava Mont Idoukal-n-Taghès. Aïrin länsi-, etelä- ja itäpuolella on aavikkomaista tasankoa. Idässä oleva Saharan Ténéré käsittää yli puolet koko maan pinta-alasta. Nigerin koillisosassa on 800–1000 metrin korkuinen Djadon ylänkö ja keskisissä itäosissa yli 700 metriin kohoava Termit.
Nigerin tärkein vesistöalue on maan lounaisosassa, jossa Nigerjoki virtaa sen halki 550 kilometrin matkan. Nigerissä jokeen virtaa sivujokia sen etelärannalta, kun taas pohjoisessa on pääosin vanhoja harvoin täyttyviä jokiuomia. Toinen merkittävä vesistöalue on maan kaakkoisosassa, joka kuuluu Tšadjärven valuma-alueeseen. Nigerin ja Nigerian rajalla virtaava Yobe kuljettaa järveen vettä sadekaudella. Tšadjärven pinta-ala vaihtelee huomattavasti vuodenajan mukaan. Kun järvi on suurimmillaan, Nigerin puolelle siitä ulottuu 2 800 neliökilometriä. Järven pinta-ala on kuitenkin pienentynyt 50 vuodessa 90 prosentilla 1960-luvun jälkeen.
Ilmasto.
Kaksi kolmasosaa Nigerin pinta-alasta on Saharan autiomaata, ja loppu kuuluu Sahelin alueeseen. Suurin osa maasta kuuluu siis kuivaan aavikkoilmastoon. Sahelin ilmastovyöhykkeeseen taas kuuluu yksi lyhyt sadekausi. Tammi-helmikuussa Saheliin puhaltaa aavikolta kuiva harmattan, mutta huhti-toukokuussa alueella alkaa vaikuttaa Atlantilta puhaltavat pasaatituulet, jotka ennustavat sadekauden alkua. Sadekausi kestää kuukaudesta neljään kuukauteen, ja elokuu on useimmilla alueilla sateisin kuukausi.
Nigerin lämpötilat kuuluvat maailman korkeimpiin, ja toukokuussa vuorokauden ylin lämpötila ylittää 40 astetta koko maassa. Tammikuu on viilein kuukausi, mutta päivän korkeimmat lämpötilat ylittävät silloinkin 30 astetta lähes kaikilla mittauspisteillä. Aavikkoalueilla lämpötila voi kuitenkin öisin laskea nollan tienoille.
Oheinen Niameyn ilmastotaulukko on edustava maan eteläosalle.
Luonto.
Saharan alueella kasvillisuus on hyvin niukkaa, mutta pohjoisen vuoristoisilla alueilla on enemmän välimerellistä ja Afrikan vuoristokasvillisuutta. Sahelin pohjoisosassa kasvillisuus on ruohikkoa, mutta alueen eteläosassa kasvillisuuteen tulee mukaan myös puita. Aivan eteläisin osa Nigeristä kuuluu metsäisempään Sudanin kasvillisuusalueeseen, jossa kasvaa muun muassa apinanleipäpuita ja Combretaceae-heimon puita. Nigerjoen varrella on etiopianpalmyrapalmuja.
Historia.
Ennen siirtomaa-aikaa.
Varhaisimmat arkeologiset löydöt Aïrin vuoristosta, Ténérén autiomaasta ja Agadezin kaupungin läheltä ovat neoliittiselta kivikaudelta. Muinaisten asukkaiden elinkeinoja olivat metsästys ja keräily; kalliomaalaukset kertovat karjanhoidosta. Ensimmäisellä vuosituhannella eaa. Etelä-Libyassa asuneet garamantit tekivät ryöstöretkiä alueella asuneiden negridiheimojen keskuuteen. Roomalaiset tunkeutuivat Saharan eteläpuolelle ajanlaskumme ensimmäisinä vuosisatoina. Antiikin lähteiden mukaan he saavuttivat 100-luvun alussa ”Agisimban etiopialaisen maan”, jota monet tutkijat pitävät Aïrin ylätasankona. Saharan ylittävä vilkas karavaanikauppa johti kaupunkien (Marendet, Agadez, Tahoua, Zinder, Maradi) syntyyn. Pohjois-Afrikasta tuotiin käsityötuotteita, taateleita, viikunoita ja rusinoita, trooppisesta Afrikasta kultaa, norsunluuta ja orjia. Arabi- ja berberikauppiaiden mukana alueelle levisi islam.
600-luvulta lähtien Nigerin alue kuului keskiaikaisiin Länsi-Sudanin valtioihin: länsi- ja lounaisosat Songhaihin, itäosa Kanemiin ja myöhemmin Bornuun, ja eteläosa hausojen valtakuntiin, etupäässä Gobiriin. 1500-luvulla Songhain kulta-aikana siihen kuului myös alueen keskiosa. 1700-luvun puolivälissä lounaisosan valloittivat Aïrin tuaregit. 1800-luvun alussa fulbet kapinoivat Oman dan Fodion johdolla. Länsi- ja eteläosat liitettiin Sokotoon. Ennen eurooppalaisten tuloa alueella vallitsi feodalismi, johon liittyi orjanomistajayhteiskunnan ja alkukantaisen yhteisöjärjestelmän piirteitä.
Siirtomaa-aika.
Ensimmäiset eurooppalaiset tutkimusmatkailijat saapuivat alueelle 1700–1800-lukujen vaihteessa. 1800-luvun lopussa Ranska alkoi vallata siirtomaita Länsi-Sudanin sisäosista. Vuonna 1899 se lähetti Tšadjärvelle sotilasretkikunnan, joka hävitti asutusta ja ryösti Zinderin kaupungin. Vuonna 1900 perustettiin Ranskan Länsi-Afrikan Senegalin–Nigerin siirtomaahan kuulunut Zinderin autonominen sotilasalue, joka vuonna 1910 muutettiin Nigerin sotilasalueeksi. Asukkaiden vastarinta puhkesi usein muslimipappien johtamiksi aseellisiksi kapinoiksi. Tuaregit kapinoivat vuosina 1914–1918, minkä jälkeen ranskalaiset hävittivät Aïrin seutua. Vuonna 1922 Nigeristä tuli erillinen Ranskan Länsi-Afrikkaan kuulunut siirtomaa, jonka keskuksena toimi aluksi Zinder ja vuodesta 1926 lähtien Niamey.
Ranskalaiset hajottivat sulttaanikunnat pieniksi hallintoalueiksi, joiden johtajina toimi usein perinteisestä ylimystöstä riippumattomia henkilöitä. Syrjäseuduilla siirtomaaherrat säilyttivät kuitenkin perinteiset hallintotavat ja turvautuivat vanhan ylimystön tukeen. Väestö pakotettiin maksamaan veroja, suorittamaan pakkotöitä ja toimimaan plantaasiviljelmien ja kaivosten halpana työvoimana.
Siirtomaavallan riisto ja toistuvien kuivien kausien aiheuttamat nälänhädät synnyttivät 1920–1930-luvuilla spontaanin vastarintaliikkeen, joka alkoi järjestäytyä toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1946 perustettiin Nigerin edistyspuolue, joka liittyi Rassemblement démocratique africain -järjestöön. Samana vuonna Niger sai Ranskan yhteisön merentakaisen alueen aseman. Kuvernöörin yhteydessä alkoi toimia neuvoa-antava yleisneuvosto, johon kuului etupäässä perinteisen ylimystön jäseniä. Vuonna 1951 edistyspuolueesta irtaantui sen vasen siipi, joka perusti itsenäisyystaistelua johtaneen Nigerin demokraattisen liiton (vuodesta 1958 lähtien Sawaba). Poliittisia uudistuksia vaatineista ammattiliitoista tuli vuonna 1957 Mustan Afrikan työtätekevien liiton jäsen.
Vuonna 1956 ranskalaiset joutuivat perustamaan paikallisen väestön valitsemia kunnallishallintoja ja vuonna 1957 muodostettiin afrikkalaisten johtama hallitus. Demokraattinen liitto voitti kuntavaalit Niameyssa ja sen johtaja Djibo Bakary nimitettiin hallituksen päämieheksi. Vuoden 1958 kansanäänestyksen tuloksena Niger julistettiin Ranskan yhteisöön kuuluvaksi autonomiseksi tasavallaksi. Samana vuonna järjestetyissä kansalliskokouksen vaaleissa edistyspuolue sai enemmistön paikoista ja sen johtajasta Hamani Diorista tuli pääministeri. Vuonna 1959 hyväksyttiin tasavallan ensimmäinen perustuslaki. Lokakuussa hallitus kielsi Sawaba-puolueen ja ammattiliittojen keskusjärjestön toiminnan. Bakary ja muut Sawaban johtajat pakenivat ulkomaille, monia sen kannattajia ja ammattiyhdistysaktivisteja pidätettiin.
Itsenäisyyden aika.
Niger julistautui itsenäiseksi 3. elokuuta 1960 ja erosi Ranskan yhteisöstä. Marraskuussa kansalliskokous hyväksyi uuden perustuslain ja valitsi maan ensimmäiseksi presidentiksi edistyspuolueen pääsihteerin Hamani Diorin. Hänen aikanaan Nigeriin pystytettiin yksipuoluejärjestelmä, joka valvoi kaikkea yhteiskunnallista toimintaa. Vuonna 1961 maa solmi yhteistyösopimuksen Ranskan kanssa. Ranska piti Nigerissä joukkojaan ja hallitsi sen ulkomaankauppaa, raha-asioita, maanpuolustusta ja koulutusjärjestelmää. Taloudellisia ja yhteiskunnallisia uudistuksia pyrittiin toteuttamaan ulkomaisen avun ja pääoman avulla. Samalla kannustettiin paikallista yrittäjyyttä ja perinteinen ylimystö säilytti valtansa. Valtion virkakoneiston ylläpitoon kului yli 40 prosenttia budjettivaroista. Maanviljelijöiden ja palkkatyöläisten asema pysyi heikkona.
Vuonna 1963 sotilaat tekivät epäonnistuneen vallankaappausyrityksen. Vuonna 1964 perustettiin Sawaban johtama opposition Isänmaan demokraattinen rintama, joka kehotti kansaa aseelliseen kapinaan. Hallituksen onnistui kuitenkin tukahduttaa Sawaban aseellisten joukkojen toiminta. 1960–1970-lukujen vaihteessa maa alkoi jälleen kriisiytyä. Vuosina 1968–1974 Sahelin kuivuuden takia puolet väestöstä oli nälkäkuoleman partaalla ja virkamiehiä syytettiin korruptiosta. Vuonna 1974 upseerit kaappasivat vallan Seyni Kountchén johdolla. Samana vuonna ranskalaiset joukot vedettiin maasta ja Kountchén johtama vallankumousneuvosto onnistui muuttamaan ulkomaisten yritysten kanssa tehtyjä sopimuksia kaivannaisvarojen hyödyntämisestä.
Kountchén hallinto vakautti maata ja sai aikaan jopa pientä talouskasvua. Se päättyi 1980-luvun alussa jälleen uuteen kuivuuskauteen. Libyan kanssa välit olivat huonot. Libyalaiset radiolähetykset paikallisilla kielillä rohkaisivat tuaregeja ja hausoja kapinaan, ja syrjäytetyn presidentin poika johti Tripolissa Nigerin silloisen hallinnon vastaista ryhmää, jota Libyan kerrottiin myös rahoittavan. Maiden rajalla oli jopa aseellinen välikohtaus.
Seyni Kountché kuoli vuonna 1987. Hänen seuraajansa Ali Saibou aloitti vallan siirtämisen siviileille. Maa sai uuden perustuslain vuonna 1989. Maa siirtyi monipuoluejärjestelmään vuosina 1990–1992. 1990-luvun alkupuoliskolla maata koettelivat opiskelijalevottomuudet ja tuaregien kapina. Vuonna 1993 uudeksi presidentiksi valittiin ensimmäisillä vapailla vaaleilla Mahamane Ousmane. Kenraali Ibrahim Baré Maïnassara syrjäytti hänet 27. tammikuuta 1996 vallankaappauksessa. Maïnassara kuoli vuoden 1999 vallankaappauksessa, jossa Daouda Malam Wanké otti väliaikaisesti vallan. Saman vuoden joulukuussa uudeksi presidentiksi valittiin vaaleilla Tandja Mamadou.
2000-luvun alussa tuaregit kapinoivat toistamiseen. 18. helmikuuta 2010 Nigerissä tapahtui sotilasvallankaappaus, jossa armeija syrjäytti valtakauttaan pidentämään pyrkineen Tandja Mamadoun. Tammikuussa 2011 pidettiin vaalit mutta selkeää voittajaa ei ollut. Uusintavaaleja lykättiin useasti.
Vaalit saatiin pidettyä vuonna 2011, jolloin voittajaksi tuli Mahamadou Issoufou. Hän sai 58 prosenttia annetuista äänistä. Hän esitti vaalikampanjassaan kunnianhimoisia tavoitteita, kuten maan ravinto- ja juomavesitilanteen parantamisen, rautatien rakentamisen ja turvallisuuden parantamisen. Hänet valittiin tehtäväänsä uudelleen vuonna 2016. Hänen kautensa päättyi vaalitappioon vuonna 2021.
Niger on joutunut ottamaan vastaan kymmeniätuhansia pakolaisia eteläisestä naapurimaastaan Nigeriasta, josta ihmiset ovat joutuneet pakenemaan Boko Haram -terroristijärjestöä. Libyan suistuttua sisällissotaan vuonna 2011 ovat siellä majailleet ääriryhmät muodostuneet uhaksi myös Nigerille. Maa on saanut niiden vastaiseen taisteluun apua Ranskalta ja Yhdysvalloilta.
Nigerin vuonna 2021 tapahtunutta vallansiirtoa demokraattisesti valitulta presidentiltä seuraavalle pidettiin esimerkkinä Sahelin alueen muille valtioille. 26. heinäkuuta 2023 presidentin turvallisuusjoukot estivät presidentti Mohamed Bazoumia poistumasta presidentin palatsista. Seuraavana päivänä armeija ilmoitti ottaneensa maassa vallan huonoon turvallisuustilanteeseen vedoten. 28. heinäkuuta vallankaappaajat julistivat maan perustuslain kumotuksi ja kielsivät poliittiset puolueet. Maata johtaa Isänmaan Suojelun Kansallinen Neuvosto, jonka puheenjohtajana on entisen presidentinkaartin kenraali Abdourahamane Tchiani.
Politiikka.
Ennen sotilasvallankaappausta elokuussa 2023 Niger oli semipresidentiaalinen tasavalta, jonka valtionpäämies on vaaleilla viisivuotiskaudella valittava presidentti. Presidentti nimitti pääministerin, joka johtaa hallitusta. Yksikamarisella kansalliskokouksella oli puolestaan lainsäädännöllinen valta. Kansalliskokouksessa on 171 paikkaa. Niistä 158 valitaan suoralla kansanvaalilla, 8 edustajaa on vähemmistöillä ja 5 valitaan ulkomailla asuvien nigeriläisten äänillä.
Nigerin presidentiksi valittiin presidentinvaalien toisella kierroksella helmikuussa 2021 Mohamed Bazoum. Hän sai vallan Mahamadou Issoufoulta siirtymässä, joka oli Nigerin historian ensimmäinen demokraattinen vallanvaihto. Kansainvälisten tarkkailijoiden mukaan vaalit olivat suhteellisen vapaat, vaikka oppositio syyttikin voittanutta puoluetta vaalivilpistä, mikä nostatti protesteja ja väkivaltaa ympäri maata. Demokraattista vallanvaihtoa pidetään silti merkittävänä askeleena, sillä maassa on ollut useita sotilasvallankaappauksia. Asevoimat onkin merkittävä poliittinen taustavaikuttaja. Vuosien 1999 ja 2010 vallankaappauksissa asevoimat on kuitenkin pyrkinyt palauttamaan perustuslaillisen hallituksen eikä haalimaan valtaa itselleen.
Bazoum valitsi vuonna 2021 hallituksensa pääministeriksi Ouhoumoudou Mahamadouun, joka edustaa Nigerin demokratian ja sosialismin puoluetta (PNDS). Se sai vuoden 2020 parlamenttivaaleissa 80 paikkaa 166 valitusta. Koronapandemian takia viisi ulkonigeriläisten paikkaa jätettiin valitsematta. PNDS:n jälkeen toiseksi eniten paikkoja sai Mouvement démocratique nigérien pour une fédération africain, jolle tuli 19 edustajaa. Kaikkiaan 19 puoluetta sai edustajan parlamenttiin. PNDS ja MNSD ovat Nigerin perinteisiä puolueita, mutta puoluekenttä on yleensä varsi hajanainen eikä puolueilla ole juurikaan toimintaa isompien kaupunkien ulkopuolella. Äänestäjät valitsevatkin usein ehdokkaansa klietelististen tai henkilökohtaisten suhteiden kautta. Valtapuolue PNDS rajoittaa joissain määrin oppositiopuolueiden toimintaa.
Talousongelmien takia maassa on poliittisesti levotonta. Maanviljelijöiden ja paimentolaisten elintapojen välillä on jännitteitä varsinkin kuivina vuosina. Paimentolaisina elävät tuaregit kokevat tulevansa syrjityiksi ja kapinoivat. Huhtikuussa 2009 tuaregikapinallisten järjestön MNJ:n (Mouvement des Nigeriens pour la Justice) johto ja maan hallitus sopivat vihamielisyyksien lopettamisesta Libyan Tripolissa pidetyissä rauhanneuvotteluissa. Tuaregien lisäksi 2000-luvulla turvallisuushuolia ovat aiheuttaneet muslimiterroristit. Boko Haram on ollut uhkana Diffan alueella, ja Malin puolelta iskuja tekee Suur-Saharan Islamilainen valtio (ISIS).
Nigerin vallankaappaus 2023.
Heinäkuun 2023 lopulla sotilaat väittivät kaataneensa Nigerin hallinnon vallankaappauksen jälkeen, kun presidentin vartiokaartin jäsenet pidättivät demokraattisissa vaaleissa valitun presidentti Mohamed Bazoumin. 
Vallan kaapannut Kotimaan turvallisuuden kansallinen neuvosto ilmoitti 28. heinäkuuta 2023, että neuvoston puheenjohtajaksi on nimitetty kenraali Abdourahamane Tchiani, joka toimi aiemmin presidentin henkivartiokaartin komentajana.
Vallankaappauksen vuoksi Ranska veti suurlähettiläänsä Sylvain Itten pois entisestä siirtomaastaan syyskuussa. Ranskan presidentti Emmanuel Macron päätti lokakuussa 2023 vetää maansa joukot Nigeristä, mihin juntta ilmaisi tyytyväisyytensä.
Maaliskuussa 2024 Nigerin juntta katkaisi sopimuksen Yhdysvaltain joukkojen oleskelusta ja tukikohdista Nigerissä, kun Yhdysvaltain Afrikan asioiden alivaltiosihteeri Molly Phee ja kenraali Michael Langley olivat vierailleet maassa. Nigeriläisten mukaan amerikkalaiset eivät ole maassa auttamassa taistelussa aseellisia ryhmiä vastaan, vaan vastustamassa Kiinan, Venäjän, Turkin ja Iranin vaikutusvaltaa. Yhdysvallat ilmoitti joukkojensa vetäytyneen Nigeristä 16. syyskuuta 2024.
Sotilasvallan alku.
Maaliskuussa 2025 sotilasjuntta ilmoitti, että Nigerissä on voimassa "peruskirja", jonka arvo on sama kuin perustuslaki. Peruskirjassa siirtymäkauden hallinnon kesto pidennettiin 60 kuukaudella eli viidellä vuodella. Näin vallankaappauksen tekijät nostivat itsensä valtaan maaliskuuhun 2030 asti. Sen kestoa voidaan kuitenkin pidentää "riippuen turvallisuustilanteesta, uudelleen perustamisen yksityiskohdista ja Sahelin liitosta". 
Ilmoitustilaisuuden jälkeen juntan johtaja allekirjoitti määräyksen, jonka mukaan kaikki Nigerin poliittiset puolueet lakkautettiin.
Vallan kaapanneen sotilasjuntan johtajaa kutsutaan seuraavilla arvonimillä: "Nigerin tasavallan presidentti, valtionpäämies, asevoimien ylin komentaja, hallinnonjohtaja, kansallisten ritarikuntien suurmestari, armeijan kenraali Abdourahamane Tchiani."
Vapauksien kehitys.
Freedom Housen vuoden 2022 raportin mukaan Nigerissä tapahtui ensimmäinen vallansiirto demokraattisesti valittujen presidenttien välillä vuosien 2020–2021 vaaleissa, vaikkakin vaaleja sotkivat syytökset petoksista ja väkivaltaisiksi paisuneet mielenosoitukset. Taistelu aktiivisten militanttiryhmien aiheuttamia turvallisuushaasteita vastaan on toiminut hallitukselle alibina kansalaisvapauksien rajoittamiseen. Turvallisuus, avoimuus ja sukupuolten tasa-arvo eivät ole toteutuneet.
Nigerin sotilashallitus esti 13.12.2024 BBC:n lähetykset kolmeksi kuukaudeksi. BBC:n syytettiin levittävän valeuutisia, jotka voivat horjuttaa yhteiskunnallista rauhaa ja demoralisoida jihadisteja vastaan ​​taistelevia joukkoja. BBC lähettää ohjelmia maassa paikallisten radiokumppanien kautta. Niihin kuuluvat muun muassa hausa, Nigerin puhutuin kieli, ja ranska. Vuonna 2024 ohjelmat tavoittivat maassa 2,4 miljoonaa ihmistä, joka on noin 17 prosenttia aikuisväestöstä. Vaikka BBC:n radio-ohjelmat on keskeytetty, verkkosivuja ei ole estetty, ja radiota voi edelleen käyttää lyhytaaltojen kautta.
Armeija.
Nigerin asevoimat ovat saaneet paljon materiaalia lahjoituksina länsimailta, jotka ovat myös kouluttaneet Nigerin joukkoja. 1980-luvulla Yhdysvallat ja Länsi-Saksa kouluttivat maan ilmavoimat ja kunnostivat lentokentän lähellä Libyan rajaa. Ranska on perinteisesti varustanut ja kouluttanut Nigerin maavoimia. Sotilasapu ei ole pyyteetöntä, vaan sen on sanottu liittyvän naapurimaa Libyan uhkaan.
Nigerin hallitus teki vuonna 2013 sopimuksen Ranskan ja Yhdysvaltojen kanssa, että ne saavat pitää maassa pysyvää tukikohtaa. Tukikohdasta on harjoitettu muun muassa taktisilla droneilla tehtyä tiedustelua Malin alueella. Niameysta on tullut merkittävä tukikohtakaupunki Ranskan ja Yhdysvaltojen tiedustelupalveluille. Sopimus päättyi syksyllä 2023.
Venäläiset sotilasohjaajat saapuivat huhtikuussa 2024 Nigeriin kouluttamaan maan armeijaa. Niameyhyn saapuneiden armeijan asiantuntijoita nähtiin purkamassa varusteita rahtikoneesta. Yksi ohjaajista kertoi Nigerin televisiolle, että he ovat kouluttamassa Nigerin armeijaa kehittämään sotilaallista yhteistyötä Venäjän ja Nigerin välillä. Sotilasohjaajat tuovat myös ilmapuolustusjärjestelmän. Venäjän ohjaajien saapuminen oli seurausta vasta sovitusta Nigerin sotilasjuntan ja Venäjän välisestä sopimuksesta turvallisuusyhteistyön tehostamisesta. Juntta katkaisi pitkäaikaiset sotilaalliset ja diplomaattiset suhteet Ranskaan naapurimaiden Malin ja Burkina Fason tavoin kääntyen Venäjän tukeen jihadistisen kapinoiden torjunnassa.
Demokratiaa edistävän Konrad Adenauer -säätiön Sahelin alueen asiantuntija Ulf Laessing kertoi BBC:lle, että sotilastarvikkeet näyttivät olevan osa "hallinnon selviytymispakettia". Laessing tulkitsi sotilashallituksen olevan huolissaan fyysisestä puuttumisesta Nigeriin Länsi-Afrikan valtioiden poliittisen ja taloudellisen liiton Ecowasin toimesta. Hänen mukaansa tämä on luultavasti syy Venäjän ilmapuolustusjärjestelmän toimittamiseen sen sijaan, että se auttaisi tukahduttamaan islamistisia taistelijoita. Laessing sanoi: "Minulla ei ole muita selityksiä, koska jihadisteilla ei ole lentokoneita".
Nigerin viranomaisten mukaan Yhdysvallat suostui 19. huhtikuuta 2024 vetämään yli tuhat sotilastaan ​​Nigeristä.
Turvallisuus.
Vaikka jihadistit ovat olleet uhkaamassa kaikilta maan rajoilta, Niger on toistaiseksi pystynyt estämään militanttiryhmien asettumisen alueelleen.
Kaikista Sahelin alueen valtioista Niger on ainoa, joka joutuu kohtaamaan turvattomuutta kolmelta suunnalta. Näitä ovat kaakossa Nigerian rajalla Boko Haram, joka on ollut aktiivinen, lännessä jihadistiryhmät ja pohjoisessa Islamilainen valtio sekä Libyan valtion romahtamisen aiheuttama liikehdintä. Mikään Nigerin alue ei kuitenkaan ole ollut pysyvästi terroristiryhmien miehittämä lukuun ottamatta Tšadjärven Nigerin saaria.
Nigerin sietokyky johtuu suurelta osin siitä, että sen armeija on joutunut aikojen kuluessa tukahduttamaan erilaisia kapinoita, esimerkiksi vuosien 1991–1995 kapinat, jttka päättyivät Ouagadougoun rauhansopimukseen. Armeija tukahdutti myös Mouvement des Nigériensin (Nigeriläiset oikeuden puolesta) -kapinan, joka käynnistyi vuonna 2007. Nigerin asevoimat on saanut taistelukokemusta, jota se käyttää nyt hyväkseen taistellessaan islamistiterroristeja vastaan.
Myös varusteiden ja koulutuksen hankinnassa on tehty paljon työtä. Niger on useiden vuosien ajan käyttänyt 15 prosenttia vuosibudjetistaan turvallisuusmenoihin. Nigerin kansalaisyhteiskunnnan ryhmät ovat kuitenkin julkistaneet kavallusskandaaleja. Ne arvioivat, että turvallisuus- ja puolustussektorille on maksettu lähes 1,7 miljardia CFA-frangia (yli 2,6 miljardia dollaria) viimeisten 10 vuoden aikana.
Nigerin resilienssiä lisää myös operatiivinen puolustusstrategia, joka kokoaa yhteen kansallisen armeijan ja sisäiset turvallisuusjoukot. Näihin kuuluvat kansalliskaarti, santarmijoukot ja kansallisen poliisin sekä muut puolisotilaalliset joukot. Vaikka Niger on Länsi-Afrikan suurin maa pinta-alaltaan, sillä on puolustus- ja turvallisuusverkosto. Esimerkiksi kaakkoisrajalla on laaja liikkuvien ja staattisten operointipisteiden verkosto.
Niger lopetti maaliskuussa 2024 Yhdysvaltojen kanssa tehdyn yhteistyösopimuksen, jossa sallittiin yhdysvaltalaisen henkilöstön lähettämisen maahan. Sotilasjuntta on lähestynyt yhteistyössä Venäjää. Yhdysvaltain armeija työllisti Nigerissä joulukuussa 2023 noin 650 henkilöä. Yhdysvaltain armeijalla on suuri lentotukikohta Nigerissä Agadezin alueella, noin 920 kilometrin päässä Niameysta. Sitä käytetään miehitettyihin ja miehittämättömiin valvontalentoihin, joilla on paikallistettu Sahelin alueella olevia ISIL ja Jama'at Nusrat al-Islam wal Muslimeenin (JNIM) taistelijoita. Niger on ollut Yhdysvaltojen toimintojen keskus Länsi- ja Pohjois-Afrikassa. Sen lentotukikohta Nigerissä on kallein Yhdysvaltain hallituksen koskaan toteuttama rakennusprojekti. Tukikohta pystytettiin terrorismin vastaista sotaa varten, mutta se on toiminut myös Yhdysvaltain vallan suuntaamiseksi Venäjää ja Kiinaa vastaan.
Turvallisuustilanne 2024 alkaen.
Maaliskuun lopulla 2024 islamistiset terroristit tappoivat ainakin 23 Nigerin sotilasta ja haavoittivat 17 muuta hyökkäyksessä maan länsiosassa. Yli 100 aseistettua miestä ajoi moottoripyörillä ja käytti improvisoituja räjähteitä ja itsemurhapommeja sotilasyksikön väijytyksessä, kun se oli matkalla takaisin operaatiosta Tillabérin alueella lähellä Nigerin, Burkina Fason ja Malin rajaa. 30 hyökkääjää sai surmansa.
25. kesäkuuta 2024 aseilla varustetut jihadistit tappoivat 20 sotilasta ja yhden siviilin Länsi-Nigerissä.
Human Rights Watch raportoi syyskuussa 2025 että lähes 130 ihmistä on teloitettu Nigerissä siekailematta islamististen kapinallisten toimesta maaliskuun ja syyskuun välisenä aikana. Raportin mukaan aseistetut miehet tekivät sarjan raakoja iskuja, joihin kuului joukkomurha moskeijassa Tillabérin alueella kesäkuussa 2025, jossa yli 70 uskovaista ammuttiin kuoliaaksi rukousten aikana. Iskut ovat merkittävä isku Nigerin sotilasjuntan uskottavuudelle, joka lupasi hillitä terroristien kapinaa noustuaan valtaan ja syrjäytettyään vaaleilla valitun presidentti Mohamed Bazoumin vuonna 2023. 
Humanitaarinen tilanne ja turvallisuus.
Niger kärsii edelleen merkittävistä humanitaarisista tarpeista konfliktien, väestön siirtymien, ruokaturvan, lasten aliravitsemuksen ja epidemioiden vuoksi. Useita alueita koetteleva väkivalta on pakottanut 376 000 ihmistä eri puolilla maata jättämään kotinsa. Lisäksi 255 000 pakolaista on paennut maahan turvattomuutta naapurimaiden Burkina Fasosta, Malista ja Nigeriasta.
Humanitaarisen avun toimittaminen näille haavoittuville väestöryhmille on edelleen haaste jatkuvan väkivallan vuoksi.
Marraskuussa 2024 Nigerin sotilasjuntta peruutti ranskalaisen humanitaarisen kansalaisjärjestö Actedin toimiluvan entisen siirtomaahallitsijansa kanssa vallinneiden jännitteiden takia.
Hallintoalueet.
Niger jakautuu seitsemään alueeseen ("région"; luettelon numerot liittyvät oheiseen kuvaan). Lisäksi pääkaupunki Niamey muodostaa oman pääkaupunkialueensa.
Talous.
Nigerin talous on ollut lähes koko itsenäisyyden ajan kriisissä. YK:n vähiten kehittyneiden maiden listaan liittyvän arvion mukaan Niger on yksi maailman köyhimmistä valtioista.
Nigerin ruokatilanne oli erityisen huono vuoden 2004 loppupuolen kuivuuden sekä heinäsirkkatuhojen jälkeen. Otsikoihin nousi G8-kokous, jossa annettiin Nigerin velkoja anteeksi, mutta ei lainkaan käsitelty nälkäasiaa. Nälänhädän arvioitiin koskevan ainakin 2,5 miljoonaa nigeriläistä. Vuosien 2005–2008 sadot olivat hiukan parempia, mutta 2009 oli jälleen katovuosi.
Bruttokansantuote (PPP) henkeä kohti vuonna 2021 oli 1200 Yhdysvaltain dollaria, sama kuin muutamana edellisenä vuonna. Näillä lukemilla Niger on maailman kymmenen köyhimmän maan joukossa. YK:n kehitysohjelma UNDP:n laskeman Inhimillisen kehityksen indeksiksillä (Human Development Index, HDI) mitattuna Niger sijoittui vuonna 2012 viimeiselle eli 187. sijalle. Sen HDI-arvo on noussut vuosina 2000–2007 lähes neljällä prosentilla vuosittain. 
Tärkeimmät ravintokasvit ovat hirssi ja durra. Vientiin kasvatetaan papuja ja sipuleita.
Niger on yksi maailman suurimmista uraanintuottajista. Vuonna 2022 se tuotti noin viisi prosenttia maailman kaikesta uraanintuotannosta. Arlitin avolouhosta hyödynnetään yhdessä ranskalaisten kanssa, Akoutan malmi on ehtynyt 2021 mutta uutta esiintymää tutkitaan.
Merkittävimpiin luonnonvaroihin kuuluvat uraanin lisäksi kivihiili, rautamalmi, tina ja fosfaatti.
Talouden yksityissektorin on Nigerissä vaikea lähteä kehittymään. Maan sisämarkkinat ovat pienet ja yritysten on vaikea saada luottoa kehityshankkeisiinsa. Ulkomaisia investoijia ei ole juurikaan tullut, vaikka maan hallinto on yrittänyt niitä aktiivisesti houkutella.
Maan kansantuote on noussut vuosien 2016–2018 aikana 5,6 prosenttia. Kasvun on aiheuttanut investoinnit infrastruktuuriin, palveluihin ja luonnonvarateollisuuteen. Myös maatalouden tuottavuus on parantunut. Maan koulutusoloissa ja terveydenhoidossa on havaittu myönteistä kehitystä. Köyhyydessä elävien kansalaisten osuus väestöstä oli 48 prosenttia vuonna 2011, mutta enää 40 prosenttia vuonna 2016. Nuorisotyöttömyys on ollut kuitenkin nousussa: 17 prosenttia nuorista oli työttömiä vuonna 2017.
Nigerin talous kasvoi 6,3 prosenttia vuonna 2019. Talouskasvun veturina toimi maatalous, joka hyötyi hyvistä sääolosuhteista. Lisäksi maahan rakennettiin uutta infrastruktuuria. Talouden uhkana olivat naapurimaasta Nigeriasta levinneet levottomuudet ja maiden välinen raja suljettiin elokuussa 2019. 
Vuonna 2020 Nigerin taloutta uhkasivat erityisesti koronaviruspandemia, heikentynyt turvallisuus ja öljyn hinnan halpeneminen. Koronaviruspandemian jälkeen on maan talous lähtenyt jälleen kasvuun. Afrikan kehitys- ja investointipankki arvioi maan talouskasvun olevan 11,4 prosenttia vuonna 2024. Maan yksityissektori on vedonnut voimakkaasti ulkomaisten investointintien saamikseksi. Investointeja kaivattaisiin liikenneyhteyksien ja vesihuollon parantamiseen, digitalisaatioon ja naisten yrittäjyyden vahvistamiseen.Lisäksi pankkisektori kaipaa kehittämistä. Vaikeutena on, että osa Afrikan maista pitää Nigerin nykyistä sotilashallintoa laittomana. 
Uraani.
Venäjä tarjosi kesälllä 2025 Nigerille ydinvoimalan rakentamista ja hakee näin jalansijaa Ranskan tilalle uraanirikkaassa maassa. Hanke on epävarma, mutta jo lupaus vahvistaa Moskovan vaikutusvaltaa Afrikassa ja uraanimarkkinoilla. "Tehtävämme ei ole pelkästään osallistua uraanin louhintaan. Meidän on luotava kokonainen järjestelmä rauhanomaisen atomienergian kehittämiseksi Nigerissä", Venäjän energiaministeri Sergei Tsivilev julisti 28. heinäkuuta Niameyn-vierailunsa aikana. BBC:n Länsi-Afrikan asiantuntijan mukaan Venäjälle olisi hankkeesta taloudellisia hyötyjä, ja se on osa laajempaa pyrkimystä syrjäyttää länsimainen vaikutusvalta Sahelin alueelta.
Niger on perinteisesti vienyt uraania jatkojalostukseen Ranskaan, mutta tilanne on muuttumassa sotilajuntan johtaman maan katkaistua siteet entiseen siirtomaavaltaan. Ranskalaisen ydinvoimayhtiö Oranon uraanikaivostoiminta Nigerissä kansallistettiin kesäkuussa, mikä antoi Venäjälle mahdollisuuden asettua uudeksi kumppaniksi. Venäjä neuvottelee energiantuotannosta ja lääketieteellisistä sovelluksista keskittyen paikallisen asiantuntemuksen kouluttamiseen venäläisen valtionyhtiö Rosatomin ja Nigerin viranomaisten välisen yhteistyösopimuksen mukaisesti.
Öljyvarat.
Nigeristä on löydetty myös öljyesiintymiä. Vuonna 1992 yhdysvaltalainen Hunt Oil Company sai oikeuden hyödyntää Djadon ylängön öljyesiintymiä. China National Petroleum sai oikeuden hyödyntää Teneren alueen öljyvarantoja vuonna 2003. Yhtiö on luvannut hyödyntää enemmänkin Nigerin öljyvarantoja ja rakentaa jalostamon lähelle Zinderiä. Lisäksi tekeillä on öljyputki viennin helpottamiseksi. Myös venäläinen Gazprom on kiinnostunut toimimaan alueella. Öljyä on pumpattu vuodesta 2011, mutta tuotanto on mennyt omaan jalostamoon. China National Petroleum sai lisää oikeuksia vuonna 2013. Vientiliikennettä suunnitellaan Tšadin ja Kamerunin kautta. 
Öljyputki Nigeristä Beniniin oli valmistumaisillaan vuonna 2023, kun sotilasjuntta otti vallan, ja sen käyttöönotto on siirtynyt epämääräiseksi ajaksi. Kesäkuussa 2024 kapinalliset tuhosivat osan öljyputkesta Nigerissä ja vaativat syrjäytetyn presidentti Bazoumin vapauttamista. Yhteenotossa tapettiin kuusi putkea vartioinutta nigeriläistä sotilasta. 
Liikenne.
Nigerissä on 30 lentokenttää, joista kymmenen kiitotie oli päällystetty vuonna 2023. Niamey on maan kansainvälisen liikenteen keskus, mutta myös Agadezista on lentoja Pariisiin. Vesiväyliä on 300 km, Niger-joki on kulkukelpoinen Gayaan asti syyskuusta maaliskuuhun. Maanteitä on paljon, mutta vain vajaat 4 000 kilometriä on päällystetty.
Rautatietä maassa ei ollut ennen 2010-lukua. Euroopan unioni, Ranska ja romanialainen kaivosmiljonääri Frank Timiş olivat käynnistämässä ratahanketta, joka yhdistäisi Niameyn Burkina Fason pääkaupunkiin Ouagadougouhun. Hanketta ryhdyttiin valmistelemaan vuonna 2013 ja radan suunniteltiin palvelevan vientiä.
Toinen ratahanke yhdistäisi Niameyn Cotonoun satamakaupunkiin. Beninin ja Nigerin presidentit allekirjoittivat asiaa koskevan sopimuksen maaliskuussa 2014. Rautatieprojektin avajaisia vietettiin Niameyssä 7. huhtikuuta 2014, jossa paikalla olivat Nigerin, Togon ja Beninin presidentit.
Ratahanke oli osa suurempaa Länsi-Afrikan pääkaupunkeja yhdistävää ratahanketta. Rautatien oli tarkoitus yhdistää Cotonoun, Niameyn, Ouagadougoun ja Abidjanin kaupungit. Lisäksi suunniteltiin rakennettavan yhteys Loméen Togossa. Liikennöinti Niameysta Dossoon alkoi 18 kuukautta sopimuksen allekirjoittamisesta. Liikenne ei alkanut vuonna 2020 , koska rataa rakentava yritys joutui maksuvaikeuksiin eikä maksanut rakentajien palkkoja. Työntekijät eivät suostuneet työskentelemään. Tietoa rakentamisen jatkumisesta ole. Viranomaiset poistivat kiskoja haittaamasta muuta liikennettä Niameyssa lokakuussa 2024.
Helmikuussa 2021 ilmoitettiin uudesta rautatiehankkeesta, joka yhdistäisi Nigeriassa olevan Kanon kaupungin Nigerin Maradiin. Kiinalaisen China Civil Engineering Construction Corporationin oli tarkoitus aloittaa rakennustyöt vuonna 2022. Radan rakentaminen ei kuitenkaan lähtenyt liikkeelle. Vuonna 2024 hankkeessa oli myös kiinalaista rahoitusta ja maaliskuussa 2024 Nigerian hallitus ilmoitti myöntäneensä maat yhdistävälle ratahankkeelle määrärahaa 1,3 miljardia US dollaria. Hanketta pidetään tärkeänä talouden kehittymisen kannalta. Rakennustöiden piti hoitaa portugalilainen yhtiö ja radan oli määrä valmistua kahden vuoden kuluttua vuodesta 2022.
Väestö.
Nigerin tilastokeskuksen mukaan maan väkiluku 1. heinäkuuta 2019 oli 21 942 944. Nigerin syntyvyysaste ja väestönkasvuprosentti kuuluvat koko maailman suurimpiin. Samaan aikaan kuolleisuusaste on Afrikan korkeimpia. Vuonna 2015 kokonaishedelmällisyysluku oli 7,3, ja Population Reference Bureaun mukaan väestönkasvu on 3,8 prosenttia vuodessa. Väestö on myös hyvin nuorta, sillä yli puolet asukkaista on alle 15-vuotiaista. Määrä on suurempi kuin missään muualla.
Nigerin suurimmat etniset ryhmät ovat hausat (55,4 % vuonna 2001), djermat ja songhait (21,0 %), tuaregit (9,3 %), fulbet (8,5 %), kanurit ja mangat (4,7 %), gurmat (0,4 %) ja tubut (0,4 %). Nigerin virallinen kieli on ranska, mutta sitä lopulta ymmärtää vain pieni osa kansasta. Suurimmat kielet ovat hausa ja songhai. Hausa on yksi Länsi-Afrikan merkittävimpiä kieliä, ja sitä ymmärtää myös iso osa osa nigeriläisistä. Seuraavaksi suurimpia paikallisia kieliä ovat fulbejen fulani, tuaregien tamashek ja kanuri.
Noin neljä viidesosaa kansasta on sunnimuslimeja. Šiialaisten osuus on noin viisi prosenttia. Kristittyjä on jonkun verran kaupungeissa, ja se on pääosin eurooppalaisten uskonto. Perinteisen animismin seuraajien osuus on noin yhdeksän prosenttia.
Korkea lukutaidottomuus.
YK:n kehitysohjelma UNEP tilastoi Nigerin vuonna 2015 maailman alhaisimman lukutaidon maaksi. Vain 19,1 prosenttia aikuisista oli lukutaitoisia. Koulunkäynti on periaatteessa pakollista kuuden vuoden ajan, mutta osallistuminen on vähäistä. Osallistujien määrää on kuitenkin pystytty 2010-luvulla lisäämään, mutta silti yli 50 prosenttia 7–16-vuotiaista ei ole koulussa. Peruskoulun aloitti vuonna 2017 yli 74,7 prosenttia ikäluokasta, kun vuonna 2011 sen aloitti 66,5 prosenttia. Tyttöjen aloitusprosentti kasvoi noin kymmenen prosenttiyksikköä 59,8 prosentista 69,2 prosenttiin. Lukioon tai ammattikouluun meni vuonna 2017 noin 24 prosenttia ja korkeakouluihin 3,7 prosenttia ikäluokasta. Koulutuksen taso on erityisesti maaseudulla erittäin huono, eikä monin paikoin ole mahdollisuutta koulunkäyntiin. Vuonna 2017 alle kahdeksan prosenttia koululaisista sai opetusta riittävään lukutaitoon ja matematiikkaan. Vain kolmanneksella opettajista oli hyväksyttävät opetustaidot.
Terveydenhoito.
Nigerin terveydenhuolto on riittämätöntä, ja imeväiskuolleisuus on korkea. Maaseudulla terveyspalvelut ovat kuitenkin onnistuneet taistelussa unitautia ja aivokalvontulehdusa vastaan, mutta maassa esiintyy edelleen tuberkuloosia, malaria ja lepraa. Maailman nälkäindeksissä Nigerin tulos oli vuonna 2019 30,2, kun se oli ollut vuonna 2000 perät 52,1. Alle viisivuotiaiden kuolleisuus on laskenut vuosien 2000–2017 aikana 22,4 prosentista 8,5 prosenttiin. Lapsikuolleisuuden laskussa on ollut erityisen mekrittävässä osassa naisten ja lasten terveydenhuoltopalvelujen parantuminen, rokotekampanjat, hyönteismyrkyillä käsitellyt sänkyverkot ja ravinto-ohjelma. Lasten kroonista aliravitsemusta on saatu 2000-luvulla pienennettyä, mutta monien nigeriläisten ravinto on silti riittämätöntä.
Kulttuuri.
Koska Nigerin valtion rajat ovat siirtomaaisäntien vetämät, ne eivät noudattele etnisiä tai perinteisiä kulttuurien rajoja. Itsenäistymisestä alkaen hallitus on pyrkinyt luomaan yhtenäistä nigeriläistä kulttuuria.
Saharan paimentolaisheimot ylläpitävät vanhoja kulttuuriperinteitä. Monet tuaregit elävät puolinomadista elämää, ja joissakin kylissä on sekaisin savimajoja ja siirrettäviä telttoja.
Nigeriläistä perusruokaa on paksu hirssipuuro, jonka lisukkeena on kasviskastiketta, johon toisinaan lisätään vähän lihaa. Yleisemmin liha kuitenkin tarjotaan erillisenä, grillattuna tai paistettuna. Pohjoisessa hirssipuuroa keitetään myös vuohenmaitoon. Hirssin lisäksi viljoista käytetään maissia, durraa ja juhlatilanteissa riisiä.
Maan hallitus omistaa vuonna 1958 perustetun radioaseman nimeltä "La Voix du Sahel". Maassa on myös monia yksityisiä radioasemia kuten Anfani FM , Radio Sarounia ja Radio et Musique. Niissä on ohjelmia sekä ranskaksi, että paikallisilla kielillä kuten hausaksi ja djermaksi.
Urheilu.
Niger on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1972 alkaen. Issaka Daborg sai nyrkkeilyssä pronssia vuonna 1972, ja on maansa toistaiseksi ainoa olympiamitalisti. Lontoon olympiakisoissa vuonna 2012 maata edusti soutaja Hamadou Issaka sekä viisi muuta urheilijaa.
Nigerin jalkapallomaajoukkue on jäänyt yhdeksi maanosansa heikoimmista maajoukkueista. FIFAn rankingissa se on sijalla 154.