tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kurt von Schleicher

Kurt Ferdinand Friedrich Hermann von Schleicher (, []) (7. huhtikuuta 1882 Brandenburg an der Havel – 30. kesäkuuta 1934 Potsdam) oli saksalainen jalkaväenkenraali ja Weimarin tasavallan viimeinen valtakunnankansleri.
Elämäkerta.
Schleicher eteni 1920-luvulla Reichswehrissa, ja hänestä tuli armeijan ja hallinnon virkamiesten yhteyshenkilö. Hänen tapanaan oli toimia kulisseissa käyttäen hyviä henkilösuhteitaan ja tiedonantajiaan eri hallintokunnissa.
Schleicherista tuli merkittävä taustavaikuttaja Heinrich Brüningin hallituksen aikana 1930–1932. Hän toimi puolustusministeri kenraali Wilhelm Groenerin avustajana. Myöhemmin Schleicher, joka oli solminut läheiset suhteet presidentti Paul von Hindenburgiin, riitautui Brüningin ja Groenerin kanssa. Lähinnä juuri Schleicherin juonittelu johti näiden kahden uran päättymiseen toukokuussa 1932. 
Schleicherista tuli puolustusministeri uuden valtakunnankanslerin Franz von Papenin alaisuuteen, jonka hän oli itse valinnut tehtävään. Näkemyserojensa vuoksi nämä kaksi kuitenkin ajautuivat riitaan, joka päättyi marraskuun 1932 vaalien jälkeen Papenin eroon. Schleicherista tuli Saksan 23. valtakunnankansleri.
Schleicher pyrki estämään Adolf Hitlerin valtaannousun. Hän yritti saavuttaa valtiopäivillä enemmistön muodostamalla niin sanotun "Querfrontin" (ristikkäisrintama), jossa hän voisi yhdistää Saksan erilaiset eturyhmät epäparlamentaarisen, autoritäärisen mutta keskustelevan hallinnon alaisuuteen. Niinpä hän lähestyi sosiaalidemokraattisia ja kristillisiä ammattiyhdistyksiä ja kansallissosialistisen puolueen vasemmistosiipeä, jonka johdossa oli Gregor Strasser. Strasser oli kuitenkin jo häviämässä sisäisen valtataistelun Hitlerille.
Vaikka Schleicher sai edistystä aikaan, hän alkoi joutua molempien puolten hylkäämäksi. Ulosheitetty Papen lähestyi von Hindenburgia, koska presidentillä alkoi olla epäilyksiä Schleicherin hallintotavoista ja koska Schleicher halusi työskennellä SPD:n kanssa, jota Hindenburg halveksui. Papen vaati ikääntyvää presidenttiä nimittämään Hitlerin valtakunnankansleriksi. Papenin, Hindenburgin ja Hitlerin salaisten tapaamisten jälkeen presidentti von Hindenburg erotti Schleicherin 28. tammikuuta 1933 ja Hitleristä tuli valtakunnankansleri 30. tammikuuta 1933. 
Schleicher ja hänen vaimonsa Elisabeth murhattiin pitkien puukkojen yönä 30. kesäkuuta 1934 Potsdamissa yhdessä muiden oletettujen kansallissosialistisen hallinnon vastustajien kanssa. Schleicherin 16-vuotias tytärpuoli löysi ruumiit.
Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö

Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö (engl. "Organisation for Economic Co-operation and Development" (OECD); ransk. "Organisation de coopération et de développement économiques, OCDE") on kansainvälinen järjestö, joka perustettiin vuonna 1961 yhtenäistämään ja kehittämään jäsenmaidensa talouskasvua ja vapaakauppaa sekä lisäämään yhteiskunnallista hyvinvointia. OECD on vuonna 1948 perustetun Euroopan taloudellinen yhteistyöjärjestön toiminnan jatkaja.OECD:n atomienergiajärjestö on NEA.
David Gross

David Jonathan Gross (s. 19. helmikuuta 1941 Washington, D.C.) on yhdysvaltalainen fysiikan professori Kavli Institutessa Kalifornian yliopistossa, Santa Barbarassa. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 2004 yhdessä David Politzerin ja entisen oppilaansa Frank Wilczekin kanssa. He saivat palkinnon vahvaa vuorovaikutusta koskevasta tutkimuksestaan. Gross tunnetaan myös säieteorioiden tutkimuksestaan.
Elämä.
David Gross varttui Washington D.C:n lähiöissä. Hänen isovanhempansa olivat muuttaneet Yhdysvaltoihin Itä-Euroopasta. Grossin perheen lapsia rohkaistiin lukemaan paljon ja osallistumaan älyllisiin keskusteluihin.
Vuonna 1955 perhe muutti Jerusalemiin, ja David Gross kävi siellä koulunsa loppuun heprean kielellä ja suoritti alemman korkeakoulututkinnon paikallisessa yliopistossa. Hän jatkoi opintojaan Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, joka oli siihen aikaan alkeishiukkasten tutkimuksen keskus. Sieltä hän siirtyi Harvardiin ja 1969 Princetoniin. Hän sai monia innostavia opiskelijoita kuten Frank Wilczek ja keskittyi kvanttiväridynamiikkaan. 1980-luvun alussa hän siirtyi säieteorian pariin.
Vuonna 1997 Gross aloitti Santa Barbarassa Kavli-instituutin Teoreettisen fysiikan laitoksen johtajana.
Gross on ollut kahdesti naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.
Merkitys.
Gross, Wilczek ja Polizer saivat Nobelin palkinnon löytämästään asymptoottiseksi vapaudeksi kutsutusta kvarkkien ominaisuudesta, joka on pohjana kvanttiväridynamiikan teorialle. Sen avulla fyysikot saivat täydennettyä hiukkasfysiikan standardimallin, joka kuvaa kaikki alkeishiukkaset ja niiden keskinäiset vuorovaikutukset.
Gross oli myös yksi vuonna 1987 julkaistun supersäieteorian kehittäjistä. Säieteorian mahdolliset käytännön sovellukset ovat vielä kaukana tulevaisuudessa, mutta säieteoria saattaa olla paras yritys ymmärtää maailmankaikkeuden pohjimmaista rakennetta.
David Politzer

Hugh David Politzer (s. 31. elokuuta 1949 New York) on yhdysvaltalainen teoreettisen fysiikan professori California Institute of Technologyssa Pasadenassa. Hän sai fysiikan Nobel-palkinnon vuonna 2004 yhdessä David Grossin ja Frank Wilczekin kanssa. Palkinto myönnettiin vuonna 1973 julkaistusta vahvaa vuorovaikutusta koskevasta tutkimuksesta "Reliable Perturbative Results for Strong Interactions?"
Historia.
Politzer valmistui ylioppilaaksi Bronx High School of Sciencesista 1966. Hän sai kandidaatin (bachelor) arvon Michiganin yliopistosta 1969 ja valmistui Harvardista 1974 fysiikan tohtoriksi. Nobelin palkintoon oikeutti Politzerin ensimmäinen julkaistu työ "Reliable Perturbative Results for Strong Interactions?", jonka Politzer kirjoitti väitöskirjaa valmistellessan. Se julkaistiin 1973 Physical Review Letters -lehdessä. Vuonna 1975 hän meni vierailevaksi tutkijaksi Kalifornian teknilliseen yliopistoon. Vakinaisen viran hän sai 1976 ja professorin viran 1979. Hän työskenteli fysiikan laitoksen johtajana 1986–1988.
Vuonna 1989 hän nousi muuta tietä julkisuuteen, kun hänelle tarjottiin fyysikko Robert Serberin sivuosaa elokuvassa "Salaisuuksien varjossa" ("Fat Man and Little Boy"). Ohjaaja Roland Joffe etsi ammattifyysikoita ja valitsi Politzerin, koska tämän ala oli hyvin lähellä roolihenkilön alaa.
Nobel-palkinto.
Politzer jakoi palkinnon kahden muun tutkijan, Princetonin yliopiston Grossin ja Wilczekin, kanssa. He julkaisivat tutkimuksen samasta aiheesta samoihin aikoihin. Löytö on tunnettu 31 vuotta nimellä "asymptoottinen vapaus" ("asymptotic freedom"), ja fysiikan professorit käyttävät siitä usein vertauskuvana kuminauhaa, joka venytettäessä kiristyy voimakkaasti. Mitä lähempänä kvarkit ovat toisiaan, sitä heikompi vahva vuorovaikutus niiden välillä on. Hyvin lähellä toisiaan ydinvoima kvarkkien välillä on niin heikko, että ne käyttäytyvät melkein kuin vapaat hiukkaset. Löytö vaikutti huomattavasti QCD-teorian kehittymiseen.
Gross, Wilczek ja Politzer käyttivät kynää ja paperia tutkimuksensa laskennassa. Heidän siihen aikaan käyttämänsä laskentamenetelmät olivat juuri hiljan kehitettyjä ja vaativat äärimmäistä tarkkuutta. Nykyään sama laskutehtävä annetaan usein fysiikan jatko-opiskelijoille kotitehtäväksi.
Frank Wilczek

Frank Wilczek (s. 15. toukokuuta 1951) on puolalais-italialaista syntyperää oleva yhdysvaltalainen fyysikko. Vuonna 2004 hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon yhdessä David Grossin ja David Politzerin kanssa vahvaa vuorovaikutusta koskevasta tutkimuksesta.
Wilczek suoritti perustutkintonsa matematiikasta Chicagon yliopistossa, ja jatkoi matematiikka pääaineenaan Princetonin yliopistossa, mutta vilkuili myös fysiikan kehitystä ja siirtyi lopulta kokonaan fyysikoksi. Hän väitteli vuonna 1974 ja jäi opiskelupaikkaansa töihin vuoteen 1981 asti.
Wilczekin uran kohokohta oli osallistuminen vahvan vuorovaikutuksen perusteorian kehittämiseen.
Wilczekillä on vaimo ja kaksi tytärtä.
Nykyisin hän on fysiikan professori yhdysvaltalaisessa Massachusetts Institute of Technologyssä.
J. M. Coetzee

John Maxwell Coetzee (alk. John Michael Cotzee; s. 9. helmikuuta 1940) on eteläafrikkalainen kirjailija. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 2003.
Coetzeen alkuperäinen nimi on "John Michael Coetzee", mutta hän muutti myöhemmin toisen nimensä. Coetzee opiskeli Kapkaupungin yliopistossa englantia ja matematiikkaa. 1960-luvulla hän muutti Lontooseen ja työskenteli IBM:n ohjelmoijana. Hän suoritti jatko-opintoja kirjallisuudessa Teksasin yliopistossa Yhdysvalloissa ja sai tohtorin arvon kirjallisuudessa. Hän opetti englantia ja kirjallisuutta Buffalon yliopistossa (SUNY) New Yorkissa vuoteen 1971 saakka. Samana vuonna hän haki pysyvää oleskelulupaa, muttei saanut sitä, koska oli osallistunut mielenosoituksiin Yhdysvaltain käymää Vietnamin sotaa vastaan. 
Coetzee palasi Etelä-Afrikkaan vuonna 1971 saatuaan englantilaisen kirjallisuuden professuurin Kapkaupungin yliopistossa. Jäätyään eläkkeelle 2002 hän muutti Adelaideen Australiaan, missä hän sai Adelaiden yliopiston englannin laitoksen kunniajäsenyyden. Maaliskuussa 2006 hän sai Australian kansalaisuuden. Syyksi muuttoon on esitetty, että oikeus asua Etelä-Afrikassa perustuu Coetzeen mukaan petokseen, siirtomaavalloitukseen, minkä voi lukea hänen teoksestaan "Kesä".
Coetzee kuvaa romaaneissaan eteläafrikkalaista apartheidia eri yhteiskuntakerrosten näkökulmasta. Hän välttelee poleemisuutta ja reportaasimaisuutta. Apartheid on kuitenkin universaalisti pahan ilmaus. Hän ankkuroi hätkähdyttävät tarinansa allegoriseen tai symboliseen kuvastoon eikä osoittele syyllisiä. Allegorisuus ei estä sitä, että Coetzeen kielellinen kuvaus on konkreettista, jopa piinallisen pikkutarkkaa. 
Coetzee on ensimmäinen kirjailija, joka on saanut Booker-palkinnon kahteen kertaan: teoksistaan "Michael K:n elämä" (1983) ja "Häpeäpaalu" (1999). Julkisuutta välttelevä Coetzee ei saapunut noutamaan palkintojaan.
Coetzee on ollut naimisissa vuosina 1963–1980.
Kompo

Kompo tai compo tulee englannin kielen sanasta "competition", kilpailu. Demoskenetapahtumissa eli demopartyillä se tarkoittaa yhtä sarjaa, johon eri ryhmät tekevät toistensa kanssa kilpailevia tuotoksia. Se on siis verrannollinen perinteisten urheilukilpailuiden lajiin. Pienempiä kompoja on toisinaan järjestetty myös demotapahtumien ulkopuolella mm. WWW-sivuilla ja IRC-kanavilla sekä 1990-luvulla BBS-järjestelmissä.
Erilaisia kompoja.
Kompoissa on usein säännöt, jotka rajoittavat demon tai muun esityksen työvälineitä ja resursseja. Näin pyritään mm. luomaan haastetta, sillä nykyisin tietokoneet ovat erittäin tehokkaita. Näyttävien demojen tekeminen ei ole yhtä haastavaa kuin demoskenen syntyajoilla, kun kaikilla oli samanlaiset, yhtä tehokkaat koneet. Ohjelmoijan piti hallita monia kikkoja, jotta hän sai puserrettua tietokoneesta kaikki sen kyvyt irti. Nykyisin grafiikkapiiri on helpottanut kolmiulotteista ohjelmointia ja nopeat suorittimet antavat anteeksi kömpelöt ohjelmointiratkaisut.
Demon tiedostokoko saattaa olla rajoitettu 64 tai 4 kilotavuun (64 kB ja 4 kB introkompot). Toinen tapa vaikeuttaa ohjelmoijan työtä on rajoittaa alusta johonkin vanhaan laitteeseen kuten Commodore 64:ään tai Atari ST:hen (oldskool-kompot) tai mobiilialustaan, eli esimerkiksi matkapuhelimeen (mobiilikompot). Partyillä on kuitenkin lähes poikkeuksetta myös vapaasarja, jossa ei ole varsinaisia rajoituksia (demokompo).
Sääntörajoitukset saattavat myös olla eksoottisempia ja luoviin ratkaisuihin kannustavia. Esimerkiksi vuoden 2004 ja 2005 Alternative Partyilla oli "dynaaminen demokompo", jossa sääntönä oli, että demon on oltava joka ajokerralla erilainen.
Demojen ja introjen ulkopuolella on myös grafiikka- ja musiikkikompoja. Näissä sarjoissa työt eivät ole ohjelmia vaan kuvia ja musiikkikappaleita, sillä myös grafiikka ja musiikki ovat demoskenen tärkeitä aloja. Piirretty ja mallinnettu grafiikka sekä tietokoneella ja instrumenteilla soitettu musiikki saatetaan erottaa omiin kompoihinsa. Kaikilla demopartyillä ei kuitenkaan ole järkevää olla kovin monta eri kompoa. Jos yleisön määrä on pieni, saattaa joihinkin sarjoihin tulla liian vähäinen määrä osanottajia.
Toimintaperiaate.
Kompon aikana eri työt näytetään valkokankaalla järjestyksessä. Tämän jälkeen yleisö äänestää parhaat esitykset. Yleensä kolme eniten pisteitä saanutta produktiota palkitaan. Online-kompoissa kukin äänestäjä katsoo tuotokset omalla koneellaan.
Halukkaiden koalitio

Halukkaiden koalitio oli kansainvälinen liittouma joka tuki Yhdysvaltoja ja Britanniaa Irakin sodassa 2003–2011. Julkisesti liittoumaan liittyi 49 maata. Yhdysvaltain silloisen ulkoministerin Colin Powellin mukaan liittoumaan kuului monia muitakin maita, jotka eivät kuitenkaan julkisesti tahtoneet sitä tunnustaa 
Koalitioon kuuluneet valtiot.
Koalitioon kuuluneiden 49 maan nimet julkaistiin alun perin Valkoisen talon lehdistötiedotteessa 21. maaliskuuta 2003
Kaikki 49 koalitioon kuuluneet valtiot antoivat panoksensa sotaan joko suoraan sotilaallisiin operaatioihin osallistumalla, logistisen ja tiedustelun perustuvalla avulla, lähettämällä kemiallisten ja biologisten aseiden torjuntaryhmiä, myöntämällä ylilentooikeuksia, humanitaarisen ja jälleenrakennusavun kautta tai antamalla hankkeelle poliittisen tuen.
Vetäytyminen.
Yhdysvaltain presidentti Obama ilmoitti 21. elokuuta 2011 Yhdysvaltain sotatoimien olevan ohi Irakissa. Britannia veti viimeiset joukkonsa pois Irakista 22. toukokuuta 2011
Kiinanruusu

Kiinanruusu ("Hibiscus rosa-sinensis") on hibiskusten ("Hibiscus") sukuun kuuluva pensas tai pieni puu, joka on kotoisin Itä-Aasiasta, luultavasti Kiinasta. Kiinanruusu on Malesian kansalliskukka. Suomessa kiinanruusua on kasvatettu huonekasvina 1800-luvun alkupuolelta lähtien, Etelä-Euroopassa se on yleinen puutarhakasvina ja pensasaitoina.
Subtrooppisissa ja trooppisissa maissa myös muutamat muut suvun kasvit ovat yleisiä puutarhakasveja. Sukuun kuuluu kaikkiaan noin 200 lajia. Niistä sinihibiskus ("Hibiscus syriacus") on Etelä-Korean ja "Hibiscus brackenridgei" Havaijin kansalliskukka.
Tuntomerkit.
Kiinanruusun lehdet ovat tummanvihreät ja kiiltävät. Lehtien muoto ja koko voi suuresti vaihdella samassakin kasvissa. Alkuperäisessä kiinanruusussa on kirkkaanpunaiset yksinkertaiset kukat, jonka suppilosta heteet työntyvät voimakkaasti esiin. Lajista on jalostettu myös puolikerrottu- ja kerrottukukkaisia lajikkeita, joiden kukat ovat valkoisia, keltaisia tai oransseja. Kukin kukka kestää yleensä vain päivän, mutta hyvissä oloissa uusia kukkia puhkeaa jatkuvasti huhtikuusta myöhään syksyyn.
Armolahja

Armolahja on kristinuskoon käytännön seurakuntaelämään liittyvä Raamatun opettama ilmiö, joka merkitsee Pyhän Hengen lahjoittamaa erityistä kykyä hengelliseen palveluun. Raamatussa armolahjalla viitataan Jumalan ihmiselle armosta antamaan lahjaan, ei siis palkkioon tai ihmisen omaan ominaisuuteen. Armolahjoista käytetään kristinuskossa myös nimitystä "henkilahjat", koska Pyhä Henki jakaa niitä ihmisille tahtonsa mukaan.
Merkitys kristinuskon arjessa.
Laajemmassa merkityksessä armolahjaksi on ymmärretty miltei mikä tahansa ihmisen myönteiseksi katsottu taito tai ominaisuus, esimerkiksi hyvä laulutaito, kyky pitää innoittavia puheita, taito kuunnella ja auttaa tai muuta vastaavaa. Suppeammassa merkityksessä armolahjalla tarkoitetaan vain Raamatussa lueteltuja Pyhän Hengen vaikuttamia erityiskykyjä. Raamatussa armolahjoja luetellaan ja niistä opetetaan muun muassa 1. Korinttilaiskirjeen 12. luvussa, Roomalaiskirjeen 12. luvussa, Efesolaiskirjeen 4. luvussa sekä 1. Pietarin kirjeen 4. luvussa (jakeet 10-11).
Merkitys Raamatussa.
Raamatussa armolahjojen käyttö ja toiminta näkyy erityisesti Apostolien teoissa. Armolahjojen kautta Pyhä Henki vahvisti julistetun pelastussanoman ihmeiden ja merkkien avulla. Tästä apostolien käyttämästä evankeliointimenetelmästä käytetään nykyisin toisinaan nimeä voimaevankeliointi. Armolahjat saatiin Raamatussa erityisesti kätten päälle panemisen kautta.
Armolahjojen painotus eri suuntauksissa.
Armolahjojen merkitys uskonnollisessa elämässä vaihtelee huomattavasti eri kirkkokunnissa. Niin sanotuissa vapaissa suunnissa oppi armolahjoista on yleensä huomattavasti merkittävämmin esillä kuin muissa perinteisissä kirkkokunnissa. Karismaattinen liike on kuitenkin nostanut vanhoissakin kirkoissa uudenlaisen kiinnostuksen armolahjan käsitettä kohtaan.
Ludwig Stumpfegger

Ludwig Stumpfegger (11. heinäkuuta 1910 München – luultavasti 2. toukokuuta 1945 Berliini) oli SS-lääkäri, joka poistui yhdessä Martin Bormannin kanssa Adolf Hitlerin kuoleman jälkeen Führerbunkerista ja kuoli yhdessä Bormannin kanssa puna-armeijan tulitukseen. Stumpfeggerin jäänteet löydettiin rakennustyömaalta vuonna 1972.
Stumpfeggerin kerrotaan olleen isokokoinen mies ja etevä kirurgi. Hän toimi Hitlerin viimeisenä lääkärinä ja fysioterapeuttina sekä aiemmin Heinrich Himmlerin lääketieteellisenä neuvonantajana. Stumpfegger työskenteli myös natsitohtori Karl Gebhardtin vastaanotolla. Stumpfegger jakoi mitä ilmeisimmin syanidikapselit Hitlerille ja tämän vaimolle Eva Braunille. Stumpfegger auttoi Magda Goebbelsiä surmaamaan Goebbelsien kuusi lasta Führerbunkerissa 1. toukokuuta. Vielä samana iltana Joseph ja Magda Goebbels surmasivat itsensä syanidia käyttäen. 
Adolf Hitlerin tehtyä itsemurhan bunkkerissa sodan viimeisinä päivinä, Stumpfegger pakeni bunkkerista 30. huhtikuuta yhdessä Arthur Axmannin ja Martin Bormannin kanssa. Axmann joutui eroon kahdesta muusta pakenijasta ja jouduttuaan palaamaan jälkiään Axmann löysi Bormannin ja Stumpfeggerin ruumiit.
Hadroni

Hadroneiksi sanotaan hiukkasia, jotka koostuvat vahvaa vuorovaikutusta välittävien gluonien yhteensitomista kvarkeista. Hadronit voidaan jakaa kvarkkilukumääränsä mukaan kahteen alaluokkaan: baryoneihin ja mesoneihin. Esimerkiksi protoni on baryoni.
Baryonit.
Baryonit koostuvat kolmesta kvarkista ja antibaryonit kolmesta antikvarkista.
Baryonit voidaan jakaa spin-luvun mukaan vielä kahteen alaluokkaan spin 1/2 ja spin 3/2 -baryoneihin. Spin 1/2 -baryoneilla kahden kvarkin spin on samansuuntainen ja kolmannen kvarkin erisuuntainen. Spin 3/2 -baryonien kaikkien kvarkkien spinit ovat samansuuntaiset. Koska baryonien spin on puoliluku, ne kuuluvat fermioneihin.
Tunnetuimmat ja pysyvimmät (eivät hajoa heti muiksi hiukkasiksi) baryonit ovat kahdesta ylös-tyypin kvarkista ja yhdestä alas-tyypin kvarkista koostuva protoni sekä kahdesta alas-tyypin ja yhdestä ylös-tyypin kvarkista koostuva neutroni. Ylös-kvarkin varaus on +2/3 ja alas-kvarkin –1/3. Näin protonin varaukseksi tulee +1 ja neutronin varaukseksi 0.
Vuosina 2003 on nähty joitain kokeellisia viitteitä neljästä kvarkista ja yhdestä antikvarkista koostuvasta baryonista. Tuoreimmat kokeet ovat saattaneet nämä tulokset epäilyksen alaisiksi. Tiedeyhteisö pitää todennäköisempänä, että löydöt ovat olleet vain tilastollista harhaa.
Mesonit.
Mesonit koostuvat kvarkki-antikvarkkiparista.
Mesonit voidaan jakaa spinien perusteella spin 0 ja spin 1 -mesoneihin. Koska niiden spin on kokonaisluku, kuuluvat ne bosoneihin. Spin 0 -mesoneilla kahden kvarkin spinit ovat erisuuntaiset ja spin 1 -mesoneilla samansuuntaiset. Mesoneista kevyimmät ovat pionit, joita on kolme (sähkövarauksin +1,0 ja –1). Pysyviä mesoneja ei ole, vaan ne hajoavat kevyemmiksi hiukkasiksi erittäin nopeasti.
Tutkimus.
CERN:in vuonna 2008 valmistuneella Large Hadron Colliderilla tullaan raskaita alkuaineita (lyijy) törmäyttämällä tutkimaan niiden perimmäistä rakennetta. Nykyisin kvarkkien oletetaan olevan jakautumattomia, tulevien kokeiden hadroni-kiihdyttimellä odotetaan tuovan lisätietoa asiasta.
Vapaa demokraattinen puolue

Vapaa demokraattinen puolue (, lyh. FDP) on keskusta-oikeistolainen klassista liberalismia edustava puolue Saksassa. FDP on ollut usein mukana joko kristillisdemokraattien tai sosiaalidemokraattien johtamissa hallituksissa. Puolue saavutti vuoden 2009 liittopäivävaaleissa historiansa parhaimman tuloksen, mutta kärsi heti seuraavissa, vuoden 2013 vaaleissa, historiansa pahimman vaalitappion menettämällä kokonaan edustuksensa liittopäivillä, jonne puolue pääsi palaamaan taas seuraavissa liittopäivävaaleissa vuonna 2017.
Vapaa demokraattinen puolue edustaa arvo- ja talousliberalismia. Historiallisesti puoluetta on pidetty enemmän keskustalaisena, mutta 1980-luvulta alkaen se on siirtynyt enemmän oikeistoon päin, ja nykyään FDP luetaan vahvasti oikeistolaiseksi puolueeksi. Historiallisesti FDP:tä on pidetty selkeästi Eurooppa-myönteisenä, mutta euroalueen velkakriisin myötä puolueessa nousi esiin myös lievää euroskeptistä suuntausta edustanut "kansallisliberaali" vähemmistö.
Vaalimenestys.
FDP:n kannatus on valtakunnallisissa vaaleissa ollut 4,3 ja 14,6 prosentin välillä.. Se on osallistunut apupuolueena kolmea lukuun ottamatta kaikkiin sodan jälkeisiin hallituksiin joko kristillisdemokraattien ja sosiaalidemokraattien kanssa ja ollut vuoden 1949 jälkeen hallituksen ulkopuolella vain kahdeksan vuotta.
FDP sai 6,2 prosenttia äänistä ja 43 paikkaa liittopäiville vuonna 1998. Guido Westerwelle nousi vuonna 2001 puolueen johtoon ja puolue sai 2002 7,4 prosenttia äänistä ja 2005 9,8 %, 61 paikkaa. Vuoden 2013 liittopäivävaaleissa puolueen kannatus kuitenkin laski 4,8 prosenttiin, eikä se viiden prosentin kannatusrajan vuoksi saanut edustusta liittopäiville.
Vuonna 2009 FDP sai kaikkien aikojen suurimman vaalivoittonsa (14,6 %) lupaamalla kevennetyn verojärjestelmän. Puoluejohtaja Guido Westerwelle ei saanut neuvoteltua verokevennyksiä hallitusohjelmaan, mistä alkoi puolueen kannatuksen lasku, ja FDP:n putosi liittopäiviltä vuonna 2013 sekä sitä ennen useimmista osavaltioparlamenteista.
Vuoden 2017 liittopäivävaaleissa FDP teki vahvan paluun liittopäiville ja sai 10,7% annetuista äänistä.
Vuoden 2025 liittopäivävaaleissa FDP kärsi vaalitappion, eikä saanut yhtään edustusta liittopäiville. Puolueen kannatus jäi alle viiden prosentin.
Sosiaalidemokraattinen puolue (Portugali)

Sosiaalidemokraattinen puolue (, eli "PSD") on portugalilainen keskusta-oikeistolainen puolue, joka ei nimestään huolimatta ole sosiaalidemokraattisen aatteen mukainen puolue. Sosiaalidemokraattinen puolue on toinen Portugalin pääpuolueista keskusta-vasemmistolaisen Sosialistipuolueen ohella.
Portugalin sosiaalidemokraattisen puolueen kansainvälisesti tunnetuin poliitikko on ollut José Manuel Barroso, joka toimi puolueen johdossa vuosina 1999-2004, Portugalin pääministerinä vuosina 2002-2004 ja Euroopan unionin (EU) komission puheenjohtajana vuosina 2004-2014.
Oppositiossa ollut sosiaalidemokraattinen puolue voitti 5. kesäkuuta 2011 pidetyt ennenaikaiset parlamenttivaalit Pedro Passos Coelhon johdolla. Vuoden 2015 vaaleissa sosiaalidemokraattinen puolue piti asemansa suurimpana puolueena, mutta sen johtama hallituskoalitio menetti enemmistönsä parlamentissa. Vaalien jälkeen Portugalin presidentti Aníbal Cavaco Silva nimitti sosiaalidemokraattisen puolueen johtaman vähemmistöhallituksen, joka kuitenkin kaatui muutamaa viikkoa myöhemmin hallituksen luottamusäänestyksessä parlamentin vasemmistopuolueiden sovittua sosialistien johdolla yhteistyöstä.
Lokakuussa 2017 järjestettyjen paikallisvaalien jälkeen Passos Coelho erosi puolueen johdosta. Paikallisvaalien tulos oli sosiaalidemokraattien historian huonoin ja hänen mukaansa puolueen tulisi löytää "uusi polku tulevaisuuteen".
Porton kaupungin entinen pormestari Rui Rio valittiin Passos Coelhon seuraajaksi tammikuussa 2018. Häntä pidetään puolueen keskustalaisemman linjan edustajana. Rio sai jäsenäänestyksessä 54 prosenttia äänistä ja päihitti konsevatiivisempana ehdokkaana pidetyn entisen pääministerin Pedro Santana Lopesin.
Alternative Party

Alternative Party on suomalainen demoskenetapahtuma ("demoparty") ja digitaalisen kulttuurin festivaali, jota on järjestetty vuodesta 1998 lähtien. Tapahtuman kasvaessa sen taustalle perustettiin keväällä 2001 rekisteröity yhdistys, Alternative Party ry. Vuodesta 2007 tapahtumaa on järjestetty Helsingin Kaapelitehtaalla ja sen mielenkiintoinen ja luova profiili alkaa olla muotoutunut. Tapahtumalla on vuosittain vaihtuva teema, joka määrittää tapahtuman tunnelmaa, koristelua jne.
Taustaa.
Alternative Party on Suomen suurin vain demoskeneen keskittynyt tapahtuma ja toiseksi suurin tietokonefestivaali Assembly-tapahtuman jälkeen. Alternative Partyilla osanottajia kannustetaan – käytetystä laitteistosta riippumatta – luovuuteen ja ennakkoluulottomuuteen tietokoneproduktioissaan, ja tapahtuma onkin tunnettu erikoisista kompoistaan. Pääpaino on vanhoissa ja vaihtoehtoisissa tietokoneissa, vaikka myös nykyaikaisilla laitteilla voi osallistua kilpailuihin.
Tapahtuman juuret ulottuvat Assembly-tapahtumaan ja vuoden 1995 tienoille, kun Alternative Partyn nykyinen pääjärjestäjä, silloinen Atari-tietokoneen käyttäjä Kristoffer "Setok" Lawson harmistui tämän suuren tapahtuman kilpailujen säännöistä, jotka eivät sallineet osanottoa muilla laitteilla kuin Commodore 64:lla, Amigalla ja PC:llä. Pääsiäisenä 1998 järjestettiin ensimmäinen Alternative Party -tapahtuma.
Sisältö.
Alternative Party tunnetaan laajalti myös perinteisestä ensimmäisen illan konsertistaan, jossa on esiintynyt lukuisia demoskene- ja musiikkimaailman uusia tai vanhoja nimiä, kuten Tero, Yrjänä Sauros, David Hasselhoff Big Band, Lackluster, Grey Park ja dA JoRMaS. Alternative Partyjen kilpailuissa ovat menestyneet vuosien varrella erityisen hienosti demoryhmät PWP ja Bandwagon. Myös kuvataiteilija Pilvari "Nosfe" Pirtolan teokset ja tempaukset muistetaan.
Tapahtuman erikoisvieraina on ollut tietokone- ja pelimaailman vaikuttajia, kuten pelisuunnittelija Jeff Minter, Leisure Suit Larry -pelin isä Al Lowe ja kansanedustaja Jyrki Kasvi.
Myös Assembly-tapahtuman järjestäjien tiedetään seuraavan Alternative Partyn uusia innovaatioita tarkasti – monet pitävät "oldskool-koneiden" ottamista mukaan Assemblyn kilpailuihin osaltaan Alternative Party -tapahtumien ansiona.
Aikaisemmat voittajat.
Alla olevassa taulukossa on voittajat pääasiallisissa demo- ja videokilpailuissa, joskin säännöt sekä videokilpailun teemat ovat vuosien varrella vaihdelleet.
Järjestetyt tapahtumat.
Viralliset
Epävirallisemmat
GNU Hurd

GNU Hurd on GNU-projektin kehittämä joukko käyttöjärjestelmää varten toteutettuja palveluja, jotka suoritetaan GNU Mach -mikroytimen päällä.
GNU Mach on GNU-projektin oma toteutus Mach-mikroytimestä. Hurd pyrkii laajentamaan perinteistä Unix-käyttöjärjestelmän toiminnallisuutta pysyen kuitenkin POSIX-yhteensopivana.
Hurd käyttää asiakas-palvelin-arkkitehtuuria ja on julkaistu vapaana ohjelmistona.
Hurd-nimi on rekursiivinen akronyymi sanoista "Hird of Unix-Replacing Daemons" ("joukko Unixin korvaavia taustaprosesseja"), ja "HIRD" puolestaan on määritelty akronyymiksi sanoista "Hurd of Interfaces Representing Depth" ("joukko syvyyttä edustavia ohjelmointirajapintoja"). Sanoina sekä "HURD" että "HIRD" ovat vain tätä varten keksittyjä muunnelmia englannin sanasta "herd", joka tarkoittaa laumaa — kaikki sanat lausutaan [həːd]. Koko nimi "GNU HURD" on siis gnuulaumaan viittaava sanaleikki.
GNU-projekti on kehittänyt Hurd-ydintä vuodesta 1990 alkaen. Hurdin kehitys hidastui, kun Linus Torvaldsin alulle panema Linux vei kehittäjien huomion teknisillä ominaisuuksillaan. Hurdin varaan on voitu jo koota toimivia ohjelmistojärjestelmiä, mutta se on edelleen kehitysvaiheessa, eikä yhtään vakaata versiota ole vielä julkaistu. Hurd toimii ainoastaan IA-32-arkkitehtuurilla, mutta GNU Mach -ydin toimii jo 64-bittisellä x86-suorittimella ja tuki 64-bittiselle alustalle on kehityksen alla.
Hurdin nimen piti alun perin olla Alix naisen nimen mukaisesti. Samalla se olisi ollut sanaleikki Unixista.
Pinja (nimi)

Pinja on suomenkielinen naisen etunimi. Nimi lisättiin Suomen almanakkaan vuonna 1995. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Pinja on lokakuuhun 2025 mennessä annettu noin 5 960 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt vuoden 1990 jälkeen. Ennen vuotta 1940 nimeä ei ollut annettu kenellekään, ennen vuotta 1970 vain muutamalle henkilölle.
Nimen alkuperä.
Pinja on Välimeren maissa kasvavan pinjan ("Pinus pinea") suomenkielinen nimi. Sitä on pidetty pitkäikäisyyden ja kuolemattomuuden symbolina. Lähes samaan tapaan äännettävä portugalin sana "pinha" tarkoittaa käpyä ja espanjan sana "piña" ananasta.
Leikkaa, kopioi ja liitä

Leikkaa, kopioi ja liitä ovat tietokoneen toimintoja, joilla esimerkiksi tekstiä tai kuvia voidaan väliaikaisesti tallentaa leikepöydälle ja sitten liittää jonnekin muualle. Yleensä toiminnolla kopioidaan tekstiä, kuvia, taulukoita tms. nopeasti sovellusohjelmassa (yleensä tekstinkäsittelyohjelmassa) tietyn asiakirjan sisällä paikasta toiseen tai asiakirjasta toiseen. Tekstiä ja sen osia sekä muita elementtejä voi yleensä kopioida myös sovelluksesta toiseen.
Lawrence G. Tesler siirsi ensimmäisenä ”leikkaa ja liimaa” -ajatuksen tietokonepohjaiseen tekstinkäsittelyyn työskennellessään Xerox PARCissa 1974–1975. Pian sen jälkeen tuli käyttöön tekstinkäsittelyohjelmia, joissa tällä tavoin voitiin siirtää tai kopioida käsiteltävänä olevan tiedoston sisällä tekstin osia paikasta toiseen. Applen tietokoneet Lisa (1981) ja Macintosh (1984) tekivät toimintoa tunnetuksi.
Toiminnon taustalla on ikkunointijärjestelmän ominaisuus, jossa tekstiä voi kopioida ("copy") aktivoimalla eli valitsemalla se ensin joko hiiren tai nuolinäppäinten avulla ja liittämällä ("paste") se sitten joko toiseen paikkaan samassa asiakirjassa tai nyt myös kokonaan toiseen asiakirjaan tai sovellukseen.
Toimintoa voi käyttää myös kokonaisten tiedostojen ja kansioiden kopiointiin käyttöjärjestelmän tiedostonhallinnasta käsin.
"Copypaste"-toiminnon voi suorittaa Windows-käyttöjärjestelmässä näppäinyhdistelmillä Ctrl+C ("copy", kopioi) Ctrl+X ("cut", leikkaa) ja Ctrl+V ("paste", liitä). MacOS-käyttöjärjestelmässä samaan toimintoon voi käyttää pikanäppäinkomentoa Komento+C (kopioi) ja Komento+V (liitä).
Windowsin nykyiset näppäinyhdistelmät on lainattu MacOS:sta. OS/2 ja aiemmat Windows-versiot käyttivät näppäinyhdistelmiä Ctrl-Del (leikkaa), Ctrl-Insert (kopioi) ja Shift-Insert (liitä).
"Copypaste"-toiminnon kanssa samankaltainen on ns. raahaa ja pudota -toiminto ("drag and drop"), jossa hiiren avulla valitaan kopioitava elementti ja ”raahataan” se sitten hiiren oikeanpuoleista nappia alhaalla pitäen haluttuun paikkaan. (Hiiren oikeanpuoleisen näppäimen vapauttaminen merkitsee tässä samaa kuin edellä liitä-komento eli Ctrl+V.)
Termiä käytetään myös tilanteissa, joissa kopioidaan valmiista tuotoksesta ja julkaistaan se uutena.
Armeijakenraali (Yhdysvallat)

”Armeijakenraali”, "General of the Army", on Yhdysvaltain maavoimien korkein sotilasarvo, joka vastaa Suomessa lähinnä sotamarsalkkaa. Yhdysvaltain ilmavoimissa vastaava sotilasarvo on "General of the Air Force", ilmavoimien kenraali ja laivastossa "Fleet Admiral", laivastoamiraali. Arvoja käytetään lähinnä erityisenä erikseen myönnettävänä arvonimenä tai se voi olla puolustushaarojen komentajien arvo. Muilla puolustushaaroilla eli merijalkaväellä, rannikkovartiostolla ja avaruusvoimilla ei ole vastaavia sotilasarvoja.
Yhdysvaltain kongressi perusti "General of the Army" -arvon 25. heinäkuuta 1866 Ulysses S. Grantia varten, ja se myönnettiin symbolisesti muutamille henkilöille:
Arvonimellä palkitut kenraalit käyttivät edelleen kenraalin neljän tähden arvomerkkejä.
Yhdysvaltain Euroopassa olevien joukkojen ylipäällikölle ensimmäisessä maailmansodassa, kenraali John J. Pershingille, myönnettiin 1919 sotilasarvo "General of the Armies of the United States", Yhdysvaltain armeijoiden kenraali. Tätäkin arvonimeä pidettiin vain symbolisena, mutta kun viiden tähden kenraalin arvo perustettiin 1944, uusien kenraaleiden päätettiin olevan Pershingiä alempiarvoisia. Vuonna 1976 presidentti Gerald Ford myönsi George Washingtonille armeijoiden kenraalin arvon, ja hänen julistettiin olevan ikuisesti Yhdysvaltain korkeinta sotilaallista arvonimeä kantava henkilö. 
Yksi henkilö on saanut tätä vastaavan merivoimien amiraali arvon. ("Admiral of the navy") 
Näiden niin sanottujen kuuden tähden sotilasarvojen keskinäinen arvojärjestys määräytyy myöntämispäivän mukaan samoin kuin viiden tähdenkin. 
Viiden tähden kenraaleiksi ("General of the Army") ylennetyt henkilöt:
Viiden tähden amiraalin arvon ("Fleet Admiral") saaneet henkilöt:
Yksi henkilö on saanut "General of the Air Force" -arvonimen Yhdysvaltain ilmavoimien perustamisen 1947 jälkeen:
Allah

Allāh ( ) on arabian kielen sana, joka tarkoittaa jumalaa. Muissa kielissä, esimerkiksi suomessa, sanalla viitataan usein erityisesti islaminuskon Jumalaan.
Sana on luultavasti kontraktio eli lyhennys sanasta "al-ʾilāh", joka on sanan "ʾilāh" määräinen muoto. Sana "ʾilāh" tarkoittaa jumalaa yleisesti, kuten suomen kielen sana jumala pienellä alkukirjaimella kirjoitettuna. Sana liittyy seemiläisten kielten jumalaa tarkoittavien sanojen perheeseen (arab. "ilah", hepr. "el, elohim", akkadi "ilu"). Arabiassa ei ole versaaleja eli isoja kirjaimia, joten sana voidaan translitteroida myös pienellä alkukirjaimella. 
Allah vai Jumala?
Arabian kielen sana "allah" voidaan kääntää suoraan sanaksi ”jumala”. Arabian kielessä sanaa käytetään viittaamaan myös juutalaisuuden ja kristinuskon Jumalaan. Suomen kielessä on perusteltua käyttää suomenkielistä sanaa Jumala, koska "allah" on arabiaa eikä ole erisnimi.
Allah-sanaa käytetään kristinuskon Jumalasta kaikissa arabiankielisissä Raamatuissa. Malaijinkielisissä Raamatuissa kristityt ovat käyttäneet sanaa vuodesta 1629 asti. 
Malesiassa muslimit ovat vaatineet, että "allah" saa tarkoittaa vain islamin jumalaa. Vuonna 2007 maan sisäministeriö kielsi katolista sanomalehteä käyttämästä kristinuskon Jumalasta sanaa Allah. Myöhemmin valtio takavarikoi malaijinkielistä Raamattua Allah-sanan ”väärinkäytön” vuoksi. Vuonna 2009 malesialainen oikeusistuin kuitenkin päätti, että Allah-sanan käyttökielto kumotaan. Päätöksen herättämä kiukku johti polttopullohyökkäyksiin kristittyjen kirkkoja vastaan.
Alli Vaittinen-Kuikka

Alli Ester Vaittinen-Kuikka (o.s. Vaittinen, 8. toukokuuta 1918 Impilahti – 3. joulukuuta 2006 Joensuu), lempinimeltään ”Mato-Alli”, oli suomalainen sairaanhoitojohtaja, sosiaalineuvos ja poliitikko, joka toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1966–1979. Hänet tunnetaan myös lapamatotaudin vastaisesta työstään 1950- ja 1960-luvuilla.
Elämä.
Alli Vaittinen-Kuikka valmistui Kätilöopistosta vuonna 1942. Tämän jälkeen hän toimi opiston valmistavan koulun opettajana ja johtajana vuoteen 1949. Tällöin hänestä tuli lääkintöhallituksen määräämä Nokian suuren kulkutautisairaalan organisoija. Varsinaisen taistelun lapamadon hävittämiseksi Vaittinen-Kuikka aloitti vuonna 1953 toimiessaan Suomen Punaisen Ristin piiriterveyssisarena Joensuussa. Tuolloin arvioitiin jopa viidenneksen suomalaisista olevan lapamadon kantajia ja tautia oli siihen saakka hoidettu erilaisin poppakonstein. Vielä 1960-luvulla Vaittinen-Kuikka kiersi Suomea lääketehdas Medican tieteellisenä assistenttina valistamassa hankalasta suolistoloisesta. Valistusmatkoillaan hänellä oli aina mukanaan matolääkettä. Määrätietoisella työllään hän saikin lapamatotaudin kuriin. Tästä hän sai lempinimensä.
Kokoomuslainen Vaittinen-Kuikka valittiin eduskuntaan vuonna 1966 Pohjois-Karjalan vaalipiiristä, ja hän toimi kansanedustajana vuoteen 1979. Kansanedustajana hän tuli tunnetuksi vastustaessaan pornografisina pitämiään julkaisuja. Hän toimitti vuonna 1971 oikeusministeriöön 60 kansanedustajan allekirjoittaman kirjelmän ja nipun alan lehtiä (muun muassa "Hymy", "Nyrkkiposti", "Jallu" ja "Stump"). Vaadittuja syytteitä ei kuitenkaan nostettu, vaikka hän toivoi Suomeen pornonkieltolakia. 
Vaittinen-Kuikka oli 1970-luvulla myös näkyvä ja jyrkkä vapaan abortin, e-pillerin ja avoliiton vastustaja. Hän vastusti myös puoluetukea, ”kulkutaudin tavoin leviävää epideemistä rahaa”. Suomen liikenneturvallisuus oli 1960-luvulla ja 1970-luvun alkupuolella heikolla tasolla, minkä vuoksi Vaittinen-Kuikka vaati ensiapulaukkua autojen pakolliseksi varusteeksi. Lihavia kansanedustajakollegojaan hän patisti jouluna 1966 syömään kanaa, kalkkunaa ja kasviksia sekä korvaamaan herkuttelun kuntovoimistelulla. Vuonna 1973 Vaittinen-Kuikka oli yksi kokoomuksen 15 kansanedustajasta, jotka vastustivat presidentti Urho Kekkosen virkakauden pidentämiseksi kaavailtua poikkeuslakia.
Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1968 ja 1978. Hänelle myönnettiin sosiaalineuvoksen arvo vuonna 1974.
Alli Vaittisen puoliso vuodesta 1972 oli rakennusmestari Esko Kalervo Kuikka.
Vuonna 2004 järjestetyssä Suuret suomalaiset -äänestyksessä Vaittinen-Kuikka sijoittui 73. tilalle.
Perinnöllisyystiede

Perinnöllisyystiede eli genetiikka on perinnöllisyyttä tutkiva biologian haara. Se tutkii geenien eli perintötekijöiden rakennetta, toimintaa, muuntelua ja periytymistä.
Nykyisessä muodossaan perinnöllisyystiede sai alkunsa Mendelin jo aiemmin löytämien periytymissääntöjen uudesta löytymisestä vuonna 1900 sekä myöhemmin DNA:n rakenteen ja geneettisen koodin selvittämisestä vuonna 1953. Ominaisuuksien periytymistä vanhemmilta jälkeläisille ilman ilmiön geneettisen taustan tuntemista on kuitenkin käytetty hyväksi jo esihistoriallisina aikoina esimerkiksi eläinten ja kasvien jalostuksessa.
1980-luvun puolenvälin jälkeen tapahtunut uusien molekyylibiologisten menetelmien synty on avannut mahdollisuuden DNA:n tutkimiseen suoraan ja tieteenalan voimakkaaseen kasvuun. Voimakkaimmin tähän ovat vaikuttaneet erityisesti DNA:n monistamiseen tarkoitetun polymeraasiketjureaktion (PCR) ja DNA:n sekvensointimenetelmien kehitys. Tämä on mahdollistanut muun muassa perinnöllisiä sairauksia aiheuttavien mutaatioiden entistä tehokkaamman selvittämisen sekä eläin- ja kasvijalostuksessa edullisten alleelien tunnistamisen ja lisäämisen. Myös geenitekniikan kehitys on mahdollistanut monia uusia perinnöllisyystieteen sovelluksia, tunnetuimpana ehkä muuntogeeniset elintarvikkeet ja geeniterapia.
Perinnöllisyystieteen jaottelu.
Menetelmiensä ja sovellustensa runsaudesta johtuen geneettinen tutkimus voidaan jakaa osiin usealla eri tavalla. Kenties yleisin jako perustuu siihen, millä organisaatiotasolla perinnöllisiä ilmiöitä tutkitaan. Tämän jaon mukaan geneettinen perustutkimus voidaan jakaa muun muassa seuraaviin osa-alueisiin: 
Perustutkimusta soveltavampia perinnöllisyystieteen osa-alueita ovat muiden muassa
Cubio

Cubio on vuonna 1999 perustettu venäläistaustainen puhelinoperaattori. Yhtiö on harjoittanut palveluoperaattoritoimintaa Elisan matkapuhelinverkossa Suomessa. Cubio-matkapuhelinliittymien ilmoitettiin sulkeutuvan päivän varoitusajalla 23.4.2014.
Cubio on tarjonnut asiakkailleen puhelu-, internet- ja datapalveluja. Cubion tuotteita ja palveluja ovat olleet:
Yhtiön palveluksessa toimi 31 henkilöä vuonna 2010.
Historiaa.
Cubio on perustettu 1999. Se toimi aiemmin nimellä "Nevatel Oy". Nimeksi vaihdettiin "Oy Cubio Communications Ltd" vuonna 2001.
Cubio osti "FaciliCom Finland Oy":n liiketoiminnan 2001. FaciliCom (aik. "NordNet Oy") oli ensimmäinen nk. palveluntuottajaoperaattori. Vuonna 2002 Cubio osti SuperTel-puhelinoperaattorin Ruotsissa.
Cubio välitti vuodesta 2001 alkaen ulkomaanpuheluita. Matkapuhelinliittymien tarjoamisen se aloitti 2003. Ensimmäisenä vuonna se sai 8 500 gsm-liittymäasiakasta.
Cubion mukaan se alkoi ensimmäisenä operaattorina Suomessa tarjota kiinteähintaisia matkapuhelinliittymiä. Tämän jälkeen puhepaketit yleistyivät nopeasti muidenkin operaattoreiden valikoimiin. Ulkomaanpuheluissa yhtiön markkinaosuus on sen itsensä mukaan ollut noin 10 %.
Kesäkuussa 2011 Cubiolle myönnettiin yhdessä Nokia Siemens Networksin kanssa GTB:n (Global Telecom Business) kansainvälinen innovaatiopalkinto mobiilin pilvipalvelun kehittämisestä.
"Cubio Communicationsin" liiketoiminta oli pitkään tappiollista. Yhtiö ajautui maksuvaikeuksiin 2013. Cubio Communications vaihtoi 2013 nimekseen "Octagon Telecom" ja meni konkurssiin saman vuoden syksyllä. Liiketoiminta siirrettiin 2013 uuteen "Cubio Mobile" -nimiseen yhtiöön. Uuden yhtiön hallituksessa ja omistajissa oli samoja henkilöitä kuin aiemmankin yhtiön.
Omistus.
Cubion omisti aiemmin luxemburgilainen sijoitusyhtiö "Complus Holding S.A." Omistajan taustalla oli samoja teleoperaattoreita, jotka omistivat venäläisen MegaFon-teleoperaattorin. Vuonna 2007 yhtiö ilmoitti omistajakseen virolaisen yhtiön "General DataComm International". Myöhemmin pääomistaja oli tiettävästi Imaqliq.
Esso

Esso on yhdysvaltalaisen ExxonMobil-öljy-yhtiön Yhdysvaltojen ulkopuolella käyttämä toiminimi. Aiemmin nimeä käytettiin polttonesteiden myynnissä myös Suomessa. Nimi Esso juontaa juurensa alkuperäisestä yhdysvaltalaisesta Standard Oil -yhtiöstä (SO = Esso). Suomen maanlaajuisella asemaverkostolla oli noin 15 prosentin markkinaosuus liikennepolttonesteissä. Lisäksi yhtiön toimialoihin kuuluivat muun muassa lämmitysöljy-, nestekaasu-, voiteluaine- ja ilmailupolttoainemyynti. Suomessa toimii edelleen Naantalin voiteluainetehdas, joka valmistaa Esso-tuotteita ja vie niitä myös ulkomaille.
Suomen Esso.
Suomen Esso perustettiin vuonna 1920 nimellä Nobel-Standard Osakeyhtiö Suomessa - Aktiebolaget Nobel-Standard i Finland. Sen perustajina olivat vuonna 1911 toimintansa aloittanut Nobelin Öljyntuonti Oy ja Suomen Petroleumi &amp; Bensiinikomppania Standard, joka oli yhdysvaltalaisen Standard Oilin tytäryhtiö. Ensimmäisen huoltoasemansa se avasi Helsingissä Hietalahden torilla vuonna 1921, ja 1930-luvun loppuun mennessä niitä oli 39. 
Huoltoasemien ylläpidosta vastasi tytäryhtiö Bensiini Oy. Nobel-Standardin bensiinin myynti ylitti petrolin myynnin ensimmäisen kerran vuonna 1928. Vähittäismyynnin lisäksi Nobel-Standard harjoitti maahantuontia, ja sillä oli 16 merivarastoa eri puolilla rannikkoa, lisäksi sisämaassa oli lähes 30 varastoa. Yhtiöllä oli myös omia tankkilaivoja. Vuonna 1938 yrityksen nimi muutettiin muotoon Oy Nobel-Standard Ab.
Vuonna 1952 Nobel-Standard vaihtoi nimensä Suomen Essoksi. Vuonna 1954 yhdysvaltalainen emoyhtiö Standard Oil Company osti Nobelin suvun osakkeet, ja Suomen Essosta tuli täysin amerikkalaisomisteinen yhtiö. Tunnetuksi tulleen "Tiikeriä tankkiin" -mainoslauseen tueksi Suomen Esso lahjoitti vuonna 1964 kaksi oikeaa tiikeriä juuri perustetulle Tampereen eläintarhalle, joka toimi nykyisen Tampere-talon paikalla entisellä teurastamolla vuoteen 1972 saakka. 
Esso perusti 1960-luvulla motelliketjun Ruotsiin. Tämä eurooppalaiseksi ajateltu ketju ei kuitenkaan ehtinyt Suomeen Esson luovuttua majoitusbisneksestä, mutta Esso-motelleista sai alkunsa Scandic-hotelliketju. Vuonna 1968 Suomen Esso meni mukaan Keski-Suomen maakuntaliiton käynnistämään Rantaloma Oy:hyn, joka puolestaan perusti Rantasipi-hotelliketjun. 1970-luvun puoliväliin mennessä puolet Esso-asemista oli siirtynyt itsepalveluun. 
Joulukuussa 2006 Suomen Esson osakekanta siirtyi SOK:n omistukseen, minkä jälkeen SOK myi osan Esson toiminnoista edelleen St1:lle. Lopputuloksena noin 140 Esso-asemasta tuli St1-asemia ja 44 Esso-asemaa muutettiin S-ryhmän ABC-ketjun asemiksi. Osa yrittäjävetoisista asemista on siirtynyt myös muihin ketjuihin. Suomen viimeinen Esso, Laukaan Esso, siirtyi St1:n huoltoasemaksi heinäkuun alussa 2010.
Esso käytti markkinoinnissaan 1990- ja 2000-luvuilla muun muassa sloganeita ”Esso, se ainoa oikea” ja ”Tiikeriä tankkiin!”
Länsiväylä (lehti)

Länsiväylä on kaupunkilehti, joka ilmestyy Espoossa, Kauniaisissa ja Kirkkonummella painettuna ilmaiseksi kerran viikossa keskiviikkoisin sekä maksullisena verkkolehtenä. Sen kokonaistavoittavuus on yli 246 500 lukijaa (KMT 2024).
Länsiväylää julkaisee Etelä-Suomen Media joka kuuluu Keskisuomalainen-konserniin. Lehden painopaikka on Lehtisepät Oy Tuusulassa. Länsiväylän sisarlehdet pääkaupunkiseudulla ovat Helsingin Uutiset, Nurmijärven Uutiset ja Vantaan Sanomat.
Historia.
Lehden perusti vuonna 1954 Asuntosäätiö. Tuolloin lehden nimi oli "Tapiola Tänään", ja sen tarkoituksena oli toimia tiedotusvälineenä vasta rakennetun Tapiolan asuinalueen asukkaille. Tammikuussa 1969 lehden nimi muuttui Länsiväyläksi.
Vuonna 2013 Länsiväylä valittiin Sanomalehtien liiton järjestämässä Vuoden kaupunkilehti -kilpailussa Suomen parhaaksi kaupunkilehdeksi.
Länsiväylän verkkosivut muuttuivat 8. tammikuuta 2024 pääosin maksullisiksi. Painettu lehti säilyy edelleenkin maksuttomana, samoin verkossa ilmestyvä näköislehti.
Lähteet.
Viitteet.
George S. Patton

George Smith Patton, Jr. (11. marraskuuta 1885 – 21. joulukuuta 1945) oli yhdysvaltalainen kenraali toisessa maailmansodassa.
Sotilasura.
West Pointin sotilasakatemiasta valmistuttuaan Patton osallistui vuoden 1912 kesäolympialaisiin Tukholmassa. Hän sijoittui nykyaikaisessa viisiottelussa viidenneksi.
Pattonista tuli loppuvuonna 1940 vasta perustetun 2. panssaridivisioonan komentaja Charles Lewis Scottin jälkeen. Hänet ylennettiin samalla prikaatikenraaliksi.
Toinen maailmansota.
Patton komensi Yhdysvaltojen panssarijoukkoja Tunisiassa vuonna 1943. Hän johti myös Bernard Montgomeryn kanssa operaatio Huskya eli Sisilian valtausta. Pattonin oli määrä suojata Montgomeryn vasenta sivustaa tämän edetessä Messinaan. Patton kuitenkin kääntyi armeijoineen kohti Palermoa ja valloitti sen sekä Messinan ennen Montgomeryä. Patton vapautettiin seitsemännen armeijan johdosta, koska hän vieraillessaan sotilassairaaloissa kahteen eri otteeseen syytti pelkuruudesta ja löi sotapsykoosista kärsivää sotamiestä ja jälkimmäisessä tapauksessa myös osoitti tätä aseella uhaten teloituksella. Suoranaisen rangaistuksen sijaan Patton siirrettiin Yhdysvaltain ensimmäisen armeijaryhmän komentajaksi. Armeijaryhmä oli kuitenkin olemassa vain paperilla, ja sen tarkoituksena oli toimia harhautuksena Ranskaan tehtävää maihinnousua valmisteltaessa. Samalla hän sai tehtäväkseen Yhdysvaltain maavoimien 3. armeijan muodostamisen.
Normandian maihinnousun jälkeen kesällä 1944 Patton komensi 3. armeijaa Ranskassa, edeten muuta armeijaa nopeammin ja vapauttaen suuria alueita saksalaismiehityksestä. Patton olisi halunnut jatkaa etenemistä Saksan alueelle pyrkimyksenä ehtiä Berliiniin ennen neuvostoliittolaisia. Hänen polttoaine- ja ammuskuljetuksiaan kuitenkin vähennettiin samanaikaisen ja lopulta epäonnistuneen operaatio Market Gardenin vuoksi. Patton osasi myös ennakoida Saksan armeijan yllätyshyökkäyksen Ardenneilla. Lopulta Patton johdatti armeijansa Itävaltaan ja Tšekkoslovakiaan.
Kuolema.
Joulukuun 8. päivänä 1945 kenraali Patton joutui Saksan Heidelbergissä auto-onnettomuuteen ja halvaantui kaulasta alaspäin. Hän joutui sotasairaalaan ja kuoli siellä joulukuun 21. päivänä.
Patton oli sodan aikana voimakkaasti ajanut sodan jatkamista Neuvostoliittoa vastaan, ja Saksan antautumisen jälkeen hän antoi vanhojen natsivirkamiesten jatkaa viroissaan. Tämä yhdessä Pattonin tapaturmaisen kuoleman kanssa on antanut aiheen erilaisiin salaliittoteorioihin.
Perintö.
Panssarivaunut M47, M48 ja M60 Patton nimettiin Pattonin mukaan.
Franklin J. Schaffner ohjasi vuonna 1970 elokuvan "Panssarikenraali Patton", jossa pääosaa esitti George C. Scott. Elokuva voitti seitsemän Oscaria ja kasvatti Pattonin mainetta erityisesti kuuluisan avausmonologinsa ansiosta, joka on koostettu useamman hänen pitämänsä todellisen puheen osista ja muista sitaateista.
Muuta.
Patton oli kiinnostunut historiallisista taisteluista ja uskoi jälleensyntymisoppiin.
On olemassa viitteitä siitä, että Patton yritti saada Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kruununkalleudet Yhdysvaltoihin vastoin liittoutuneiden joukkojen komentajan Dwight D. Eisenhowerin periaatetta palauttaa ne Wieniin.
Promille

Promille (merkki ‰) on prosentin ja ppm:n kaltainen suhteellinen pitoisuusmitta, joka ilmaisee, kuinka monta tuhannesosaa (1/1 000) jokin on jostakin; se on prosentin kymmenesosa. Sen tunnuksena käytetään promille-merkkiä: ‰. Sana promille polveutuu latinan sanoista "per mille", jotka tarkoittavat "tuhannesta".
Puhekielessä promille viittaa usein humalatilaan, sillä veren alkoholipitoisuus ilmoitetaan promilleina.
Promillea käytetään muun muassa rautatietekniikassa kuvaamaan nousujen ja laskujen kaltevuutta. Esimerkiksi 20 promillen (20 ‰) lasku tarkoittaa alamäkeä, jossa rata laskee 20 metriä yhden kilometrin matkalla.
Promillea on myös käytetty aiemmin kuvaamaan merien suolapitoisuutta yhdessä psu:n (practical salinity unit) kanssa, mutta nykyään suolaisuudesta ei käytetä promille-merkkiä. Suolapitoisuus ilmaistaan kuten pH, ilman minkäänlaista tunnusta.