tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Marko Šakić

Marko Šakić (s. 13. huhtikuuta 1994 Zagreb, Kroatia) on kroatialainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan neljännellä sarjatasolla ESV Hallen kakkosjoukkueessa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura.
Seuraura.
Šakić aloitti jääkiekon kotikaupungissaan Medveščak Zagrebin joukkueessa, mutta hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa kuitenkin itävaltalaiessa Klagenfurter AC:ssä. Šakić oli kaudella 2011–2012 joukkueen A-nuorten paras pistemies tehoilla 12+31=43.
Heinäkuussa 2013 Šakić siirtyi try-outille alkavalla kaudella KHL:ään liittyneeseen Medveščak Zagrebiin. Elokuussa hän sai joukkueeseen kauden 2013–2014 kattavan sopimuksen. Šakić pelasi kauden aikana yhden KHL-ottelun ja pelasi kauden aikana myös Kroatian pääsarjaa Medveščakin kakkosjoukkueessa voittaen kauden päätteeksi mestaruuden. Kaudella 2014–2015 hän ei saanut peliaikaa KHL:stä, vaan pelasi kautensa pääosin Medveščakin A-nuorissa Itävallan A-junioriliigassa. Šakić pelasi myös seuran kakkosjoukkueessa voittaen kauden päätteeksi taas Kroatian-mestaruuden.
Kaudeksi 2015–2016 Šakić siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Saksan neljänneksi korkeimmalle sarjatasolle Regionalliga -joukkue EHC Zweibrückeniin. Joulukuussa 2015 hän siirtyi sieltä kuitenkin Itävallan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Inter-National-Leagueassa pelanneen slovenialaisjoukkue HK Slavija Ljubljanan riveihin. Kaudella 2016–2017 Šakić jatkoi uraansa Slovenian pääsarjassa Medveščak Zagrebin kakkosjoukkueessa. Hän oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 14+22=36.
Maajoukkueura.
Šakić edusti Kroatiaa IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2014, 2016 ja 2017, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Hän pelasi myös II-divisioonan A-sarjan MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin Šakić voitti kultaa. Hän pelasi myös Pyeonchangin olympiakisojen 2018 karsinnoissa, jolloin Šakić jakoi ennakkokarsinnoissa Kroatian sisäisen pistepörssin voiton Dominik Kanaetin kanssa tehoilla 1+1=2.
Šakić pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2011, 2012 ja 2013. Kaksi jälkimmäistä turnausta eteni B-sarjassa, jossa hän toimi Kroatian varakapteenina. Vuoden 2014 turnaukseen joukkue putosi II-divisioonan A-sarjaan. Šakić pelasi myös alle 18-vuotiaiden II-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2012. Vuoden 2010 turnaus päättyi A-lohkon pronssiin. Vuoden 2012 turnauksessa hän toimi Kroatian kapteenina.
Stepa Stepanović

Stepa Stepanović (11. maaliskuuta 1856 Kumodraž, Serbia – 29. huhtikuuta 1929 Čačak, Jugoslavia) oli serbialainen sotapäällikkö, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Stepanović osallistui vuosien 1876–1878 sotiin Turkkia vastaan ja vuoden 1885 sotaan Bulgariaa vastaan. Hänet nimitettiin vuonna 1903 divisioonan komentajaksi. Balkanin sotien aikana 1912–1913 hän komensi Serbian toista armeijaa ja osallistui Kumanovan taisteluun sekä Adrianopolin valtaukseen. Stepanović toimi myös Serbian sotaministerinä vuosina 1908–1909, 1911–1912 ja 1914.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Stepanović johti Serbian armeijan liikekannallepanoa ylipäällikkö Radomir Putnikin ollessa tilapäisesti vangittuna Itävalta-Unkarissa. Sen jälkeen Stepanović otti jälleen komentoonsa Serbian toisen armeijan ja löi Itävalta-Unkarin armeijan Cerin taistelussa elokuussa 1914, mikä oli ympärysvaltojen ensimmäinen voitto koko suursodassa. Hänet ylennettiin tämän myötä voivodiksi eli marsalkaksi. Stepanović osallistui armeijoineen myös voittoisaan Kolubaran taisteluun joulukuussa 1914. Keskusvaltojen yhteishyökkäyksen käynnistyttyä syksyllä 1915 Stepanovićin toinen armeija vastasi itärintamasta. Hän onnistui aluksi pysäyttämään Bulgarian hyökkäyksen, mutta lopulta joukot eivät riittäneet bulgarialaisten eikä saksalaisten pidättelemiseen. Syyskuussa 1918 Stepanovićin toinen armeija osallistui kahdella ranskalaisdivisioonalla vahvistettuna ympärysvaltojen lopulliseen hyökkäykseen Salonikin rintamalla ja sai aikaan läpimurron.
Carl Wilhelm Fontell

Carl Wilhelm Fontell (16. tammikuuta 1794 Raippaluoto – 2. syyskuuta 1862 Pietarsaari) oli Pietarsaaren piirilääkäri. Fontellin vanhemmat olivat kappalainen Sven Abraham Fontell (1756–1819) ja Anna Katarina Hultman (-1844). Hän opiskeli aluksi ylioppilaaksi Turussa, sitten muun muassa P. Afzeliuksen johdolla Uppsalassa, jonka suomalaisen osakunnan kuraattori painosti hänet väistymään 1818 käydyn valtataistelun seurauksena Adolf Ivar Arwidssonin tieltä. Turkuun palattuaan Fontellista tuli lääketieteen lisensiaatti 1822. Hän väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1832 aiheesta "Om neuralgierne i allmänhet". Kristiinankaupungin lääkärinä Fontell toimi 1832–1839 ja sitten 1832–1839 Pietarsaaren kaupunginlääkärinä ja piirilääkärinä (vuodesta 1857 Kokkolan piirin). Erityisesti viimeksi mainitussa tehtävässä Fontell tuli tunnetuksi ja arvostetuksi. Hän teki pitkiä matkoja syrjäseudulle, mutta hänen luokseen tuli potilaita kaikkialta Suomesta ja Venäjältäkin. Asessorin arvonimi Fontellille myönnettiin 1841. Fontell erosi virastaan vasta vuosi ennen kuolemaansa 1861.
Fontellin puoliso vuodesta 1829 oli Kristina Sofia Lovisa Barck (k. 1888). He saivat lapset Carolina, Sven Wilhelm ja Maria (Minchen) Blomström (nee Fontell).
Hänen haudallaan esitettiin 11.9.1862 Zacharias Topeliuksen kirjoittama ja ylioppilaitten esittämä laulu, joka koostuu kolmesta lyhyestä säkeestä ja jonka sisältö on kaunis hyvästijättö paljon töitä tehneelle rakastetulle lääkärille.
Petar Bojović

Petar Bojović (16. heinäkuuta 1858 Miševići – 19. tammikuuta 1945 Belgrad) oli serbialainen sotapäällikkö, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Bojović aloitti upseerinuransa vuonna 1876 ja osallistui sotiin Turkkia vastaan 1876–1878 sekä sotaan Bulgariaa vastaan 1885–1886. Vuonna 1901 hänestä tuli eversti. Ensimmäisen Balkanin sodan alussa lokakuussa 1912 Bojović nimitettiin Serbian ensimmäisen armeijan esikuntapäälliköksi ja Kumarovon taistelun jälkeen hänet ylennettiin kenraaliksi. Vuonna 1913 hänestä tuli sotaministeri ja 1914 Balkanin sodissa vallattujen alueiden miehitysjoukkojen komentaja. Ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa hän toimi ensimmäisen armeijan komentajana. Hän johdatti perääntyvän Serbian armeijan tammikuussa 1916 Kreikan Salonikiin. Syyskuussa 1918 Bojović ylennettiin voivodiksi eli marsalkaksi. Hän oli neljäs ja viimeinen tämän korkeimman sotilasarvon saanut serbialainen. Bojovi toimi vielä 1921–1922 Jugoslavian armeijan esikuntapäällikkönä, ja vetäytyi sitten palveluksesta.
Muuntokuidut

Muuntokuidut, aiemmin puolisynteettiset kuidut, ovat tekokuituja, joiden perusraaka-aineita ovat luonnosta saatavat polymeerit, esimerkiksi selluloosa ja proteiinit.
Muuntokuituja ovat viskoosi, modaali, lyocell, bambuselluloosasta valmistettu bambukuitu, alginaatti, asetaatti, triasetaatti, puuvillajätteestä valmistetut kuprokuidut sekä yleensä kaseiinista valmistetut proteiinikuidut.
Valmistus kuiduksi tapahtuu siten, että raaka-aine liuotetaan liuottimeen mutta osa molekyylirakenteesta ei muutu. Sitten liuos puristetaan reiällisen suulakkeen läpi, ja sen jälkeen tapahtuu saostuminen.
Baselin satama

Baselin satama, virallisesti eli Sveitsin Reinin-satama, on Reinin varrella sijaitseva, Sveitsin ainoa kansainvälinen satama. Satama on julkinen liikelaitos, jonka Baselin kantonit, Basel-Stadt ja Basel-Landschaft, perustivat vuonna 2008 yhdistämällä kantonien satamalaitokset.
Sijainti.
Baselin satama sijaitsee Baselin ja sen lähikuntien, Muttenzin ja Birsfeldenin, alueella, Basel-Stadtin ja Basel-Landschaftin kantoneissa, Reinin molemmilla rannoilla.
Liikenne.
Baselin sataman kautta kulkee 10–12 % Sveitsin tuonnista (arvolla mitattuna). Määrällisesti sataman kautta kulki vuonna 2012 tavaraa 5 456 laivalla yhteensä 7,2 milj. tonnia, josta noin puolet oli öljytuotteita. Tuonti (6,2 milj. tn) oli selvästi vientiä (1,0 milj. tn) suurempaa. Kontteja kulki sataman kautta noin 102 000 TEU. Jatkokuljetukset satamasta ja satamaan hoidettiin pääosin junilla (63 %), joita lähti satamasta kaikkiaan 6 990 kpl.
Historia.
Reinjoki on kulkukelpoinen Pohjanmereltä Rheinfeldeniin asti. Reitti on taattu kansainvälisillä sopimuksilla. Vapaa kulkuoikeus sovittiin ensimmäisen kerran Westfalenin rauhansopimuksessa vuonna 1648. Nykyisistä periaatteista sovittiin Wienin kongressissa vuonna 1815, jolloin alueen valtiot perustivat yhteistyöjärjestön () sopimaan Reinin kansainvälisen liikenteen käytännöistä. Komission jäsenmaita ovat nykyään Belgia, Hollanti, Ranska, Saksa ja Sveitsi.
Otto (Baijeri)

Otto (27. huhtikuuta 1848 Kuninkaallinen residenssi, München, Baijerin kuningaskunta – 11. lokakuuta 1916 Fürstenriedin linna, lähellä Müncheniä) oli Baijerin kuningas vuosina 1886–1913.
Suku ja koulutus.
Otto oli kuningas Maksimilian II:n ja kuningatar Marie Friederiken nuorempi poika. Hänen vanhempi veljensä oli Ludvig II.
Kuningasperhe eli lähellä luontoa. He suosivat erityisesti Allgäun aluetta, Berchtesgadener Landia, mutta myös Itävallan Tirolia. Luonnonläheisyys oli yksi harvoista asioista, joita kuningas ja kuningatar jakoivat poikiensa kanssa. Maksimilian ja Marie Friederike kohtelivat valtaistuimen perillistä Ludwigia erittäin ankarasti, kuten oli melko yleistä ruhtinaiden kasvatuksessa 1800-luvulla. Nuorempi veli Otto sai paljon enemmän kiintymystä äidiltään.
Hän liittyi nuorena Baijerin armeijaan ja osallistui Preussin–Itävallan sotaan vuonna 1866 sekä Saksan–Ranskan sotaan vuosina 1870–1871. Hän osallistui Versailles'n palatsin Peilisalissa Saksan valtion synnyn julistamiseen veljensä sijaisena vuonna 1871. Tämän jälkeen hänen henkinen tilansa huononi nopeasti.
Hänet todettiin vuonna 1872 mielisairaaksi ja vuodesta 1880 lähtien hän joutui elämään jatkuvan tarkkailun alaisena. Myös hänen vanhempi veljensä, kuningas Ludvig II oli mielisairas. Heidän isällään Maksimilian II:lla oli ollut koko elämänsä ajan neurologisia oireita, masennusta ja jatkuvaa migreeniä, jotka ovat voineet johtua pitkittyneestä aivokalvontulehduksesta, aivokupasta tai epäonnistuneesta selkärangan leikkauksesta.
Kuningas.
Otto tuli hallitsijaksi Ludvigin kuoltua 13. kesäkuuta 1886, mutta todellisuudessa hallitsijana toimi hänen setänsä, sijaishallitsija prinssi Luitpold. Hän asui aluksi Nymphenburgin linnassa, sitten Schleissheimin linnassa ja lopuksi Fürstenriedin metsästyslinnassa, joka rakennettiin erityisesti häntä varten.
Luitpoldin kuoltua 12. joulukuuta 1912 sijaishallitsijaksi tuli tämän vanhin poika prinssi Ludvig, joka 5. marraskuuta 1913 kruunautti itsensä kuninkaaksi nimellä Ludvig III, syrjäyttäen näin serkkunsa Oton. Otto kuitenkin säilytti tittelin "Baijerin kuningas" yli 30 vuotta kuolemaansa asti. 
Otto kuoli 68-vuotiaana kolme vuotta myöhemmin Fürstenriedin metsästyslinnassa lähellä Müncheniä. 
Perintö.
Otto, joka ei hallinnut päivääkään, oli Baijerin laillinen kuningas yli 27 vuoden ajan, pidempään kuin kukaan muu.
Hänet on haudattu veljensä Ludvig II:n viereen St. Michaelin jesuiittakirkon kryptaan Müncheniin.
Ruohikkoruusupeippo

Ruohikkoruusupeippo ("Lagonosticta rara") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ruohikkoruusupeippoa tavataan Senegalista Keski-Afrikan tasavallan kautta Keniaan ulottuvalla alueella. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lesnaja

Lesnaja () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Novgorodin ja Šimskin välisen maantien varrella 34 kilometriä Novgorodista lounaaseen. Asukkaita on 2 000 henkeä (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus.
Lesnajan kunnan pinta-ala on 89,5 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Novgorodin piirin Borkin kuntaan, idässä Ilmajärveen sekä etelässä ja lännessä Novgorodin alueen Šimskin piiriin. Pinta-alasta 47,1 % on maatalousmaata ja 45,9 % metsää. 
Seutu kuuluu Ilmajärven–Olhavanjoen tasankoon. Lesnajan kylä on kunnan ainut asutuskeskus.
Talous ja palvelut.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat maa- ja metsätalous (58,0 % vuonna 2009) sekä erilaiset julkiset palvelut. Kunnan alueella toimii noin 70 yksityistilaa. Suunnitteilla on kasvihuoneviljelmän rakentaminen. Yli puolet työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella, lähinnä Novgorodissa ja Pietarissa.
Lesnaja koostuu etupäässä mukavuuksilla varustetuista matalista asuintaloista. Julkisiin palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto, posti ja pankki. Kylässä on joukko kauppoja ja kolme kahvilaa. Sieltä on linja-autoyhteydet Novgorodiin, Šimskiin ja Soltsyyn.
Buddhalainen temppeli

Buddhalainen temppeli on buddhalaisuuden pyhä paikka.
Temppeleiden rakenteissa on suuria alueellisia eroja.
Intiassa on monenmuotoisia temppeleitä, osa on puoliksi maan alla ja niiden oviaukko on koristeltu kaiverruksin, mutta temppelissä voi olla myös yksittäinen kaiverrettu torni tai patsas. Kiinan buddhalaiset rakentavat yleensä yksikerroksisia rakennuksia, joiden runsaasti koristellut puurakenteet reunustavat rukouspaikkana käytettyä atriumia. Japanilaiset noudattavat samaa mallia. Toisinaan temppeliksi rakennetaan pagoda monikerroksine kattoineen. 
Nykyisinkin buddhalaisia temppeleitä rakennetaan perinteiseen tyyliin. Suuret temppelit Yhdysvalloissa ja Australiassa jäljittelevät vanhaa kiinalaista rakennustapaa.
Luolatemppelit ovat oma buddhalaisten temppeleiden lajinsa. Niitä rakennettiin 400-luvulta 1400-luvulle. Luolat on kaiverrettu kallionkylkeen, ja niiden siällä on taidokkaita patsaita ja maalauksia.
Velily

Velily () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Marjovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Runajoen varrella 20 kilometriä Marjovosta lounaaseen. Kylässä on 76 ja kunnassa 532 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja asutus.
Velilyn kunnan pinta-ala on 395,07 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa ja koillisessa Marjovon piirin Moisejevon kuntaan, kaakossa Tverin alueeseen sekä lounaassa Novgorodin alueen Holmin ja luoteessa Poddorjen piireihin. Pinta-alasta 87,0 % on metsää ja 12,0 % maatalousmaata.
Seutu kuuluu Valdain ylänköön. Suurimmat joet ovat Pola ja Runa. Hyötykaivannaisia ovat hiekka, sora ja turve. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Velilyn karpalosuo ja Krasnenki Borin metsäalue.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Pogorelušan asutus ja 28 kylää: Andrejevštšina, Bolšaja Osjanka, Bor, Durnevo, Fjodorovštšina, Gajovo, Goršok, Grigornoje, Jam, Jastrebovštšina, Kloptsy, Koškino, Krasnoje, Lisitšino, Lunjovo, Lutški, Mankino, Nevzorovo, Osinovik, Ovsjanikovo, Pogoreluša, Runitsy, Sedlovštšina, Skagorodje, Staritsa, Vjoški, Zaretšje ja Želonka. Suurin asutuskeskus on noin 250 asukkaan Sedlovštšina. Kahdessatoista kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Historia.
Velily mainitaan 1400-luvulla yhtenä Novgorodinmaan etelärajan kaupungeista. Myöhemmin se oli Novgorodin Derevan viidennekseen kuuluneen volostin keskus. Sen kautta kulki kauppareitti Polajoelta Väinäjoelle ja Volgalle. Vuodesta 1824 lähtien Velilyn volosti oli osa Novgorodin läänin Demjanskin kihlakuntaa. Neuvostoaikana se kuului aluksi Molvotitsyn ja myöhemmin Marjovon piiriin. Toisen maailmansodan aikana seutu oli saksalaisten miehittämä.
Liikenne, talous ja palvelut.
Velilyn kautta kulkee Demjanskin, Marjovon ja Holmin välinen maantie.
Seudun pääelinkeino on Neuvostoliiton] hajoamisen jälkeen kriisiytynyt maa- ja metsätalous. Kunnassa toimii karjatalouteen erikoistunut maatalousyritys Runa sekä Marjovon metsätalouden Velilyn metsänhoitoalue.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lääkintäasema ja kaksi kauppaa. Sedlovštšinassa on lastentarha, peruskoulu, kerhotalo ja kirjasto.
Nähtävyydet.
Seudulta on löydetty useita muinaisia hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkejä ovat Velilyn kirkko ja kylän kartanoiden puistoalueet. Historialliset kohteet liittyvät toiseen maailmansotaan.
Krasnofarfornyi

Krasnofarfornyi () on Gruzinon kunnan keskustaajama Novgorodin alueen Tšudovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Olhavanjoen rannalla 12 kilometriä Tšudovosta itään. Taajamassa on 1 600 asukasta (vuonna 2009).
Historia.
Taajama on saanut alkunsa Botanovkan kylään 1800-luvun lopussa perustetusta fajanssi- ja posliinitehtaasta. Tehdas tuhoutui toisen maailmansodan aikana, mutta se rakennettiin sodan jälkeen uudelleen. Krasnofarfornyilla oli kaupunkimaisen taajaman status vuosina 1938–2009.
Liikenne, talous ja palvelut.
Krasnofarfonyin ohi kulkee Tšudovon, Gruzinon, Oskuin ja Budogoštšin välinen maantie. Taajamasta on linja-autoyhteys Tšudovoon.
Nykyään Novgorodskaja farforovaja manufaktura -yhtiölle kuuluva posliinitehdas aloitti toimintansa uudelleen lokakuussa 2010. Taajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, peruskoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto, lastenkoti, posti, pankki, joukko kauppoja ja baari.
Nähtävyydet.
Paikallisia nähtävyyksiä ovat 1800-luvun lopussa pystytetyt tehdasrakennukset.
Leopold (Baijerin prinssi)

Leopold (9. helmikuuta 1846 München, Baijeri – 28. syyskuuta 1930 München, Saksa) oli Baijerin kuningaskunnan prinssi ja keisarillisen Saksan sotamarsalkka, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa. Hän oli Baijerin sijaishallitsija Luitpoldin toinen poika ja vuonna 1913 kuninkaaksi julistetun Ludvig III:n nuorempi veli.
Leopold lähti jo nuorena sotilasuralle ja osallistui vuoden 1866 sotaan yliluutnanttina sekä vuosien 1870–1871 sotaan tykistökapteenina. Hän yleni 1873 everstiksi ja tykistörykmentin komentajaksi, 1875 kenraalimajuriksi ja ratsuväkiprikaatin komentajaksi, 1881 kenraaliluutnantiksi ja divisioonankomentajaksi sekä 1887 ratsuväenkenraaliksi ja armeijakunnan komentajaksi. Vuonna 1892 Leopoldista tuli neljännen sotilaspiirin tarkastaja ja 1905 hän sai sotamarsalkan arvon.
Leopold oli jo jäänyt eläkkeelle armeijasta ennen maailmansodan puhkeamista, mutta palasi vielä sodan aikana takaisin palvelukseen melko korkeasta iästään huolimatta. Hänestä tuli huhtikuussa 1915 itärintamalle sijoitetun Saksan yhdeksännen armeijan komentaja. Leopoldin armeija onnistui valtaamaan Varsovan 4. elokuuta 1915. Sen jälkeen hänen komentoonsa annettiin itärintaman keskiosan saksalaisista ja itävaltalaisista armeijoista muodostettu ”armeijaryhmä Leopold”. Kun Paul von Hindenburg siirtyi elokuussa 1916 päämajaan esikuntapäälliköksi, Leopoldista tuli koko itärintaman ylipäällikkö. Samalla hän sai myös Preussin armeijassa kenraalisotamarsalkan arvon. Itärintaman sotatoimet päättyivät maaliskuussa 1918 solmittuun Brest-Litovskin rauhansopimukseen, jolloin Leopold vetäytyi uudelleen eläkkeelle. Rauhanneuvottelut hän jätti esikuntapäällikkönsä Max Hoffmannin harteille.
Leopoldin puoliso oli vuodesta 1873 arkkiherttuatar Gisela, Itävallan keisari Frans Joosefin tytär.
Muppet-elokuva

Muppet-elokuva on vuonna 1979 ensi-iltansa saanut James Frawleyn ohjaama Muppet-nukke-elokuva.
Suomenkielisen toteutuksen on tehnyt PVP Voice Oy. Suomenkielisinä ääninä mm. Elise Langenoja ja Pauli Virta.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen moittii elokuvaa sekavaksi monine vierailijoineen ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla.
Muuntorangaistus

Muuntorangaistus tarkoittaa Suomen lainsäädännössä rangaistusta, jonka sakkoon tuomittu joutuu kärsimään vankeutena, jos hän ei ole maksanut sakkoja.
Vankeudeksi voidaan muuntaa vain tuomioistuimen määräämät sakot, ei poliisin rangaistusmääräysmenettelyssä antamia sakkoja. 1.1.2021 lähtien rangaistusmääräystä ei kuitenkaan voida käyttää, jos henkilö on vuoden sisällä saanut sakon rangaistusmääräyksenä kuudesta samanlaisesta rikoksesta. Tällöin seitsemäs rikos käsitellään tuomioistuimessa, jolloin sakko voidaan muuntaa vankeudeksi.
Lyhyin muuntorangaistuksen pituus on viisi päivää ja enimmäismäärä muuntorangaistusta on 40 päivää. Neljä päiväsakkoa vastaa yhtä päivää vankeudessa. Kun uhkasakko muunnetaan vankeudeksi, jokaista täyttä 30 euron määrää vastaa yhden päivän vankeus. 
Jos vankilassa oleva määrätään kärsimään muuntorangaistusta, ennen sen täytäntöönpanoa sakon maksamiselle voidaan myöntää maksuaikaa enintään kaksi kuukautta. Maksuaikaa ei saa myöntää niin pitkäksi ajaksi, että muuntorangaistuksen täytäntöönpanoa ei voitaisi aloittaa ennen vangin vapautumista vankilasta. Jos sakon muuntorangaistus on jo pantu toimeen, on tuomitulla viisi arkipäivää vankilaan saapumispäivästä laskien aikaa maksaa sakko kokonaisuudessaan pois, jolloin muuntorangaistus raukeaa.
Šintolainen pyhäkkö

Šintolainen pyhäkkö on japanilainen rakennus, jossa palvotaan yhtä tai useampaa šintolaista kamia. Pyhät esineet, jotka kuvastavat kamia, pidetään pyhätön sisimmässä osassa jossa niitä ei näe. Pyhäkössä käydään osoittamassa kamille kunnioitusta tai rukoilemassa hyvää onnea. 
Pyhäkön portti "torii" merkitsee rajaa maallisen ja pyhän alueen välillä. Pyhäkön sisin on maja nimeltä "honden" tai "shinden". Niitä on erityyppisiä Japanin eri alueilla. Pyhäkön alueella on muitakin rakennuksia, mutta niitä ei ole järjestetty minkään yleisen mallin mukaan. Näihin kuuluvat haiden, jossa järjetetään seremonioita ja joissa voi käydä muutenkin rukoilemassa, ja uhrihalli eli heiden.
Jokaisessa japanilaisessa kylässä on šintopyhäkkö, josta kyläläiset itse huolehtivat. Pyhäköstä ja sen jumalasta huolehtii kyläyhteisö eli seurakunta, "ujiko" tai "miyaza". Tällainen pienen pyhäkön jumala kuuluu vain paikallisyhteisölleen, ja pyhäkön suojelukseen kuuluva alue on tarkasti tiedossa. Jotkin suurten kaupunkien suuret pyhäköt katsotaan kuitenkin kuuluvaksi koko Japanille. Pyhäkköšintolaisuuden organisaatiot ovat vuoden 1945 jälkeen olleet kokonaan kylien valvonnan alaisia: sitä ennen ne olivat vielä valtion laitoksia. Pyhäkköšintolaisuuden keskusjärjestö Jinja Honcho perustettiin 1946, ja siihen kuuluvat useimmat pyhäköt, yhteensä noin 80 000. Myös alueellisia pyhäkköjen yhteenliittymiä on olemassa.
Šintolaispyhäköt on yleensä pystytetty puilla ja pensailla reunustettuihin lehtoihin vuorten tai mäkien rinteille. Niissä on oveton portti "torii", joka erottaa kamin asunnon profaanista maailmasta. Toriin muodostavat kaksi pystypaalua ja kaksi poikkipaalua. Vuodesta 1884 toriita ovat käyttäneet vain valtion šintolaispyhäköt sekä kaksi lahkoa. Šintolaispyhäköihin johtavat pitkät ja lyhdyin koristellut kujat. Pyhäkköjä vartioivat riisinolkiköydet ("shimenawa"), jotka pitävät pahat voimat ja epäpuhtaat asiat loitolla.
Pyhäkkö on puinen ja rakennettu pylväiden varaan. Se on pelkistetty ja muistuttaa asuintaloa. Uudet pyhäköt maalataan nykyisin punaisiksi. Pyhäkössä on kaksi osaa: sisempi, jossa jumalan ajatellaan oleskelevan, sekä rukoushuone, jossa suoritetaan riitit ja uhraamiset. Varhaisimmat pyhäköt rakennettiin luultavasti 500-luvulla. Pyhäköt on tapana koota uudelleen joka kahdeskymmenes vuosi, jotta ne säilyttäisivät puhtautensa ja kulumattoman muotonsa. Nykyisin šintolaispyhäkköjä on Japanissa noin 100 000.
Putous (5. tuotantokausi)

Putouksen viides tuotantokausi esitettiin MTV3-kanavalla 11. tammikuuta – 8. maaliskuuta 2014. Kausi koostui kahdeksasta pääjaksosta sekä kauden päätteeksi esitetystä "Putous-UNICEF" -lähetyksestä.
Edellisellä kaudella mukana ollut Jaakko Saariluoma jatkoi juontajana myös viidennellä tuotantokaudella. Kaudella jatkoivat kaikki edelliskauden näyttelijät. Uutuutena oli "Putous Idiots" -osio, jossa näyttelijät imitoivat tunnettuja suomalaisia artisteja ennalta nauhoitetuissa sketseissä.
Kesken kauden sarjan alusta asti mukana olleet Jaakko Saariluoma ja Aku Hirviniemi sekä kolmannella kaudella mukaan tullut Armi Toivanen kertoivat, etteivät he jatka sarjassa enää kauden jälkeen. "Vuoden sketsihahmo" -kilpailun finaalin jälkeisellä viikolla myös Krista Kosonen kertoi jättävänsä ohjelman. Myöskään ohjelmaa kaikilla aiemmilla kausilla tuottanut Tuomas Summanen ei jatka ohjelmassa. Huhtikuussa 2014 kanava ilmoitti, että koko näyttelijäkaarti vaihdetaan uuteen seuraavalle tuotantokaudelle.
"Vuoden sketsihahmo -kilpailun" voitti Jussi Vatasen esittämä imatralainen kotirouva Antsku.
Kausi julkaistiin DVD:llä 7. toukokuuta 2014.
Tulikoe ja Näytön paikka.
Armi Toivanen ei joutunut kaudella kertaakaan näytön paikkaan. Viimeisessä jaksossa juontaja Jaakko Saariluoma esitti näyttelijöille jäähyväisrapin "Kuka muu muka", sillä viides kausi oli hänen viimeisensä sarjassa. 
Katsojaluvut ja yllätystehtävät.
Viides tuotantokausi keräsi jaksoa kohden keskimäärin 1,83 miljoonaa katsojaa, mikä teki kaudesta ohjelman kaikkien aikojen katsotuimman. Kauden loppua kohden katsojia oli hieman alkukautta vähemmän, johon osasyynä saattoi olla samaan aikaan kisatut Sotšin talviolympialaiset.
Privacy International

Privacy International (nimi kirjaimelisesti suomennettuna 'Yksityisyys Kansainvälinen', lyhenne 'PI') on Isossa-Britanniassa perustettu hyväntekeväisyysjärjestö. PI on toiminut yli 50 maassa ja sen päämaja on Lontoossa. Sen avainhenkilöt ovat Gus Hosein (nykyinen johtaja) ja Simon Davies.
Vuonna 1990 40 eri maan asiantuntijoita ja ihmisoikeusjärjestöä otti askeleita muodostaakseen yksityisyyttä turvaavan kansainvälien järjestön. Nämä kokoontumiset tehtiin Privacy International-nimen alla. Toiminta on tehostunut viime vuosina.
Toiminta.
Privacy International on mm. julkaissut maailman yksityisyysluokituksen.
Ontananga

Ontananga oli vuodesta 1900 lähtien Suomen Lähetysseuran lähetysasemana Ambomaalla Ondongan kuningaskunnassa, nykyisessä Namibiassa. Siellä kastettiin ensimmäinen Ondongan kuningas vuonna 1912.
Ontanangan perustaminen.
Ontananga perustaminen liittyi vuonna tapahtuneeseen lähetysjohtaja Jooseppi Mustakallion tarkastusmatkaan Ambomaalla. Ondongaan oli toivottu uutta lähetysasemaa jo pidemmän aikaa, ja Mustakallion vierailun aikana tehtiin päätös perustaa asema Ontanangaan, n. 5,5 km kaakkoon Olukondasta, lähelle entistä Ondjumban (1872–76) lähetysasemaa.
Ondongan kuninkaan Kambonde Mpingananpojan vanhemmat Mpingana ja Namupala asuivat Ontanangan välittömässä läheisyydessä, ja he toivottivat suomalaiset tervetulleiksi ja osoittivat paikan, mihin lähetysasema voitaisiin rakentaa. Rakentajaksi ryhtyi Juho Wehanen syyskuussa 1900. Vaikka Mpingana oli piintynyt pakana, hän “lähetti liudan lapsia tiiliä kantamaan”. Joulukuussa samana vuonna Wehanen pääsi asettumaan pysyvästi Ontanangaan ja toimitti siellä ensimmäiset kasteet.
Mpingana ja Namupala olivat pakanoita ja vastustivat kristinuskoa, vaikka ulkonaisesti esiintyivätkin lähetyssaarnaajien ystävinä. Erityisesti kuninkaan isä Mpingana oli aiheuttanut paljon ikävyyksiä suomalaisille. Kun kuninkaan äiti Namupala kuoli syyskuussa 1904, loppui Mpinganan mahti siihen, sillä valta periytyy ambolaisten yhteiskunnassa äitien kautta, ja Mpinganan vaikutusvalta oli pohjautunut siihen, että hän oli ollut miehenä naisella, jonka kautta valta periytyi.
Kuninkaan kaste.
Kambonde Mpingananpojan (1884–1909) jälkeen hallitsijaksi tuli Kambonde Angulanpojan (1909–1912). Hän ei ollut laillinen vallanperijä, mutta sai vallan, koska vallanperijä oli maanpaossa. Angulanpoika onnistui palauttamaan järjestyksen valtakuntaansa, mistä oli suomalaisillekin hyötyä.
Kambonde Angulanpoika ilmoittautui vuonna kesäkuussa 1912 kasteoppilaaksi, mutta syyskuussa hän sairastui vakavasti. Hän pyysi päästä Ontanangaan Wehasten hoidettavaksi, ja siellä pyysi useaan kertaan saada tulla kastetuksi. Kun Wehanen sitten hänet kastoi, hän eli sen jälkeen enää muutaman tunnin. Näin ensimmäinen Ondongan kuningas oli kääntynyt kristityksi.
Kirjapaino Ontanangassa.
Lähetyssaarnaajien kirjapaino toimi jonkin aikaa Ontanangassa vuodesta 1920 alkaen, kun Oniipaan oli perustettu seminaariin pappien valmennuskurssi, eikä kirjapainolle ollut siellä tilaa.
Tokion Disney Resort

Tokion Disney Resort () on lomakeskus Japanissa Tokion itäpuolella. Siellä on hotelleita, ostoskeskus, ravintoloita ja kaksi huvipuistoa: Tokion Disneyland ja Tokion DisneySea. Alueen ympäri kulkee yksiraiteinen rautatie.
Keskus sijaitsee Urayasun kaupungissa Chiban prefektuurissa lähellä Tokiota. Se on rakennettu mereltä vallatulle maa-alueelle. Alueen suunnittelu alkoi jo 1974. Tokyo Disneyland avattiin 1983. Nimike Tokyo Disney Resort julkisettiin 1998 ja vuonna 2000 avattiin useita hotelleja. Tokion DisneySea-puisto avattiin 2001, ja samana vuonna yksiraiteinen juna aloitti liikenteen.
&lt;mapframe width="250" height="250" latitude="35.629722" longitude="139.882778" zoom="14" text="Disneyland ja DisneySea Disney Resortin sisällä."&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geomask",
 "ids": "Q605492",
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoshape",
 "ids": "Q843997",
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoshape",
 "ids": "Q1202341",
 
&lt;/mapframe&gt;
Abdou Talat

Abdou ”Dalla” Talat (s. 25. toukokuuta 1961 Kairo) on suomalais-egyptiläinen jalkapallovalmentaja. 
Kaudella 2004 Talat toimi FC Hongan päävalmentajana, ja hänet valittiin Ykkösen parhaaksi valmentajaksi. Talat siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin vuonna 2005, jossa hän toimi Keith Armstrong kakkosvalmentajana ja reservijoukkue Klubi 04:n päävalmentajana. Kaudella 2005 HJK voitti SM-hopeaa ja Klubi 04 nousi Talatin johdolla Ykköseen. Myös kaudella 2006 HJK sijoittui toiseksi. Talat valmensi HJK:ssa vuoteen 2007 asti, minkä jälkeen hänet valittiin Ykkösessä pelaavan Atlantiksen päävalmentajaksi. Talat erosi elokuussa 2008 heikosti menneen kauden vuoksi. Atlantiksen jälkeen hän palasi HJK:iin, jossa hän toimi ensin B-juniorien päävalmentajana ja vuosina 2011–2014 Klubi 04:n päävalmentajana. Vuonna 2015 Talat siirtyi Käpylän Pallon päävalmentajaksi, jona hän toimi vuoteen 2018 asti.
Regatta

Regatta on veneiden nopeuskilpailu, yleensä purje- tai soutuveneiden välinen. Se voi koostua yhdestä tai useammasta lähdöstä, jotka purjehditaan rajatun ajan sisällä. Regataksi voidaan kutsua myös kilpailusarjan päätösjuhlallisuuksia.
Suomen suurimpiin regatoihin kuuluvat
Britanniassa on järjestetty soutamisen ammattilaissarjassa regatoita jo 1700-luvulla.
Purjehduksessa vanhin on Cowesin regatta, jota on järjestetty vuodesta 1826. Se kestää viikon, ja siihen osallistuu nykyisin noin tuhat venekuntaa. Se purjehditaan Wightsaaren lähivesillä Englannin etelärannikolla. Viikko päättyy ilotulitukseen ja kerää satatuhatta katsojaa vuosittain.
Hukka ja Mama

Hukka ja Mama oli vuonna 2010 perustettu, alun perin Vääksystä kotoisin oleva ja sittemmin helsinkiläistynyt, popduo, jonka muodostivat laulaja Martina Myllylä ja laulaja-kitaristi Lasse Hukka. Yhtye oli mukana vuoden 2014 Uuden Musiikin Kilpailussa kappaleellaan ”Selja”. Tammikuussa 2014 duo solmi levytyssopimuksen Fried Music -levy-yhtiön kanssa.
Yhtye ilmoitti hajoamisestaan Facebookissa 8. syyskuuta 2016 ja Hukan jatkavan musiikin tekemistä yksin. Hukka ja Mama esiintyi viimeisen kerran Lahden Torvessa 24. syyskuuta 2016.
Ikkō-ikki

Ikkō-ikki () oli maanviljelijöiden, buddhalaisten munkkien, šintolaisten pappien ja aatelisten muodostama ryhmittymä, joka nousi vastustamaan samuraiden valtaa 1400- ja 1500-luvun Japanissa. 
Ikkō-ikkin tausta on 1400-luvulla, jolloin pieni Jōdo Shinshū -buddhalaisuutta seurannut ryhmä yhdistyi. He uskoivat, että vain täysi omistautuminen Amitabhalle voisi tuoda pelastuksen. Heidän vaikutusvaltansa oli suurimmillaan vuodesta 1488 lähtien, jolloin he saivat haltuunsa koko Kagan provinssin.
Ikkō-ikki laajeni 50 vuoden ajan, kun siihen liittyi monia maanviljelijöitä, jotka jakoivat ryhmän ajatukset. Ikkō-ikki käynnisti 1563 laajan hyökkäyksen heiltä verotusta vaatinutta Tokugawa Ieyasua vastaan. Ieyasulla meni kuusi kuukautta hyökkäyksen pysäyttämiseen. Ikkō-ikki jatkoi taistelua myös Oda Nobunagaa vastaan, joka pyrki yhdistämään Japanin. Taisteltuaan 11 vuotta ryhmittymää vastaan Nobunaga hyökkäsi suoraan heidän nagashima-nimellä tunnettuihin temppelilinnoituksiin. Lopullisesti Nobunaga kukisti ikkō-ikkin 1580, jolloin hän tuhosi Osakan lähellä sijainneen Ishiyama Hongan-jin temppelilinnoituksen.
Cosmo Tower

Cosmo Tower (コスモタワー Kosumo Tawā) on pilvenpiirtäjä Japanissa Osakan kaupungissa. Siinä on kolme kerrosta maan alla ja kaikkiaan 55 maanpinnan yläpuolella. Sen korkeus on 256 metriä.
Rakennus on teräsrunkoinen ja sen julkisivu on lasia.
Päivät kuin unta (elokuva)

Päivät kuin unta on Elias Koskimiehen ohjaama ja käsikirjoittama televisioelokuva vuodelta 2010. Sen ensiesitys oli Yle TV1:ssä 29. maaliskuuta 2010 ja uusinta esitettiin 2. huhtikuuta 2010. Elokuva näytettiin uudestaan Yle TV2:ssa 18. joulukuuta 2013. Elokuva palkittiin Tampereen lyhytelokuvajuhlilla vuonna 2011.
Juoni.
Drag queenit Miss Tampax (Jani Toivola), Marion Monroe (Jarkko Tamminen) ja Moonis Melon (Aku Hirviniemi) kaappaavat homofobisia lausuntoja jakelevan poliitikko 
Markku Wenningin (Juha Varis) raskaana olevan vaimon Kitty Wenningin (Sanna Stellan).
Lähteet.
http://www.imdb.com/title/tt1863358/
http://www.elonet.fi/fi/elokuva/1500052
http://tv1.yle.fi/juttuarkisto/kotimainen-draama/kotikatsomo-paivat-kuin-unta
Šušenskoje

Šušenskoje () on kaupunkityyppinen taajama ja Šušenskojen piirin keskus Krasnojarskin aluepiirin eteläosassa Venäjän Siperiassa, 721 kilometriä Krasnojarskista etelään.
Lähistöllä on jäänteitä 1718 Jenisein yläjuoksulle perustetusta venäläisestä linnoituksesta. Kylä itsessään katsotaan venäläiskasakoiden perustamaksi 1728; se pysyi kylänä vuoteen 1960 saakka. Šušenskoje tunnetaan myös V. I. Leninin karkotuspaikkana vuosina 1897-1900, jolloin kylä oli osa Venäjän impeurimin Jeniseiskin kuvernementtiä. Leninin ohella samaan aikaan Šušenskojeen oli karkotettuna myös suomalainen vallankumouksellinen Oskar Engberg. Nykyisin piirin eteläosissa on RusHydron suuri Sajano-Šušenskajan voimalaitos ja "Šušenskaja Borin kansallispuisto" (Шушенский бор). 
Taajamassa oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 17 513 ja koko Šušenskojen piirissä 33 216 asukasta.
Warm Your Heart

Warm Your Heart on yhdysvaltalaisen rhythm and blues- ja soul-laulaja Aaron Nevillen studioalbumi vuodelta 1991.
Nevillen lisäksi albumilla on mukana sellaisia levyttäneitä artisteja kuin Larry Carlton, Ry Cooder, Rita Coolidge, Dr. John, David Lindley, Linda Ronstadt ja Bob Seger.
Lauluntekijöinä esiintyvät Burt Bacharach ja Bob Hilliard; Jimmy Buffett; Tom Dowd, Jerry Wexler ja Ahmet Ertegun; John Hiatt; Randy Newman; Allen Toussaint ja Chuck Willis.
Kokoonpanot.
 Louisiana 1927 (Randy Newman)
 Everybody Plays the Fool (R. Clark, J.R. Bailey / K. Williams)
 It Feels Like Rain (John Hiatt)
 Somewhere, Somebody (Andrew Kastner / Larry McNally / Max Gronenthal)
 Don’t Go Please Stay (Burt Bacharach / Bob Hilliard)
 With You in My Mind (Allen Toussaint)
 That’s the Way She Loves (Allen Toussaint)
 Angola Bound (Aaron Neville / Charles Neville)
 Close Your Eyes (Chuck Willis)
 La vie dansante (Jimmy Buffett / Michael Utley / Will Jennings)
 Warm Your Heart (Tom Dowd / Jerry Wexler / Ahmet Ertegun)
 I Bid You Goodnight (perinteinen bahamalainen gospel-laulu)
 Ave Maria (P.D., sovitus: Linda Ronstadt)
Kokoonpano.
Suluissa on mainittu kuinka monella kappaleella artisti esiintyy.
The Grace Episcopal Choir johtajanaan Dr. John Fenstermaker (2):
The Skywalker Symphony Orchestra:
Torvisektio (Epic Recordsin artisteja) kappaleella "Somewhere, Somebody":
Aksolotlit

Aksolotlit (Ambystomatidae) on pyrstösammakkojen lahkoon kuuluva heimo. Siihen laskettiin alun perin suvut "Ambystoma", "Dicamptodon" ja "Rhyacotriton". Kaksi jälkimmäistä kuitenkin erotettiin omiksi heimoikseen, jotka olivat lännenaksolotlit (Dicamtodontidae) ja Rhyacotritonidae. Vuonna 2006 "Dicamptodon" siirrettiin takaisin aksolotleihin kladististen tutkimusten perusteella. Suurin osa tämän heimon lajeista kuuluu sukuun "Ambystoma".
Ulkonäkö ja koko.
Heimon lajeilla on yleensä vahva keskiruumis ja jalat sekä lyhyt pää. Silmät ovat pienet. Häntä on litteä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Heimon lajeja tavataan suurimmassa osassa Pohjois-Amerikkaa. Aksolotlit oleskelevat enimmäkseen lehtien alla tai kuopissa.
Lisääntyminen.
Yksilöt palaavat aina uudestaan lammille ja virroille lisääntymään.
Dukezong

Dukezong on tiibetiläinen kaupunki Kiinassa Yunnanin maakunnan Dêqênin prefektuurin Shangri-Lan piirikuntatason kaupungissa. Käytännössä Dukezong on nykyisin Shangri-Lan kaupungin eteläinen kaupunginosa, siihen kiinni kasvanut, 2000-luvulle tultaessa turistinähtävyydeksi muutettu historiallinen kylä.
Historia.
Kaupunki on yli 1300 vuotta vanha. Siellä syttyi tammikuussa 2014 kymmenen tuntia kestänyt tulipalo, joka tuhosi lähes koko kaupungin. Tiedossa ei ole loukkaantumisia eikä kuolemantapauksia, mutta kaupungista jouduttiin evakuoimaan yli 2 600 asukasta. Rakennuksia tuhoutui runsaasti ja myös 1600-luvulta peräisin oleva patsas.
Silkkitien varrelle rakennetusta suositusta matkailukohteesta tuhoutui tammikuussa 2014 lähes 300 arvokasta puurakennusta, noin viidennes Dukezongin suojellusta rakennuskannasta, toisen lähteen mukaan kaksi kolmasosaa kaupungin rakennuksista vaurioitui. Rakennuksia ryhdyttiin korjaamaan keväällä 2014. Uudelleenrakentamisen ja restaurointityön on suunniteltu valmistuvan vuonna 2016. Korjaushankkeen on arvioitu maksavan lähes 200 miljoonaa dollaria.
Suosittu matkailukohde kylästä tuli, kun James Hilton kirjoitti vuonna 1933 romaanin "Sininen kuu" tarunhohteisesta Shangri-lasta. Lähinnä tiibetiläisten asuttama "Zhongdian"in piirikunta uudelleennimettiin vuonna 2001 Shangri-La matkailijoiden määrän lisäämiseksi. Kirjassa kuvattu Shangri-la on kuitenkin mielikuvituskaupunki.
Sininen kuu (James Hiltonin kirja)

Sininen kuu () on brittiläisen kirjailijan James Hiltonin kirjoittama menestysromaani vuodelta 1933. Se kertoo tarunhohteisesta onnenmaasta Shangri-lasta, jonne Intian poliittisten kuohujen keskeltä paennut joukko päätyy.
Kirjan pohjalta on tehty elokuva "Sininen kuu" ("Lost Horizon") (1937), jonka on ohjannut Frank Capra. Myöhemmin romaanin pohjalta on tehty Charles Jarrottin ohjaama musikaali "Shangri-la" ("Lost Horizon") (1973) Burt Bacharachin ja Hal Davidin musiikilla.
Zhongdianin piirikunta Kiinassa Tiibetissä nimettiin vuonna 2001 matkailijoiden houkuttelemiseksi kirjan mukaan Shangri-Laksi.
Chake Chake

Chake Chake on kaupunki Tansaniassa, Pemban saarella. Vuonna 2012 siellä oli 27 700 asukasta. Pemba kuuluu Etelä-Pemban alueeseen ja on Chake Chaken piirikunnan hallinnollinen keskus.
Pemban saaren ainoa lentokenttä sijaitsee noin 7 kilometriä kaakkoon Chake Chakesta, Pujinin kylässä. Lentokentän läheisyydessä sijaitsee myös Mkama Ndumen linnakkeen historialliset rauniot.
Chake Chakessa sijaitsee öljytislaamo Pemba Essential Oil Distillery, joka tuottaa muun muassa hajuvesiä sekä muita eteerisiä öljyjä ja esansseja.
All Is Love

All Is Love on saksalaisyhtye Sash!:n kappale. Sen julkaisi Tokapi Records singlenä 31. toukokuuta 2010. Kappaleesta on julkaistu myös EP-versio, jonka raidoilla duetoi myös Jessy. Se julkaistiin digitaalisesti ladattavana 30. elokuuta 2013. Kappale pääsi listoille Belgiassa, jossa sen paras saavutus oli listan 16. sija.
Kappaleet.
Digitaalinen lataus
EP
Softengine

Softengine on vuonna 2011 perustettu suomalainen rock-yhtye. Yhtye valittiin edustamaan Suomea vuoden 2014 Euroviisuihin Kööpenhaminaan. Softengine teki usean albumin kattavan levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa samana vuonna.
Yhtye ei ole julkaissut uutta musiikkia vuoden 2016 jälkeen.
Historia.
Softengine perustettiin Seinäjoella vuonna 2011. Vuonna 2012 Softengine voitti Suomen Lions-liiton järjestämän nuorille tarkoitetun valtakunnallisen SKEBA-skaban. Valtakunnallisessa Nuori Kulttuuri Sounds 2012 -tapahtumassa Softengine sai 500 euron palkinnon. Yhtye julkaisi vuonna 2012 omakustannealbumin.
2014: Euroviisut ja esikoisalbumi.
Vuonna 2014 yhtye teki usean albumin kattavan levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa.
Softengine osallistui vuoden 2014 Uuden Musiikin Kilpailuun kappaleella ”Something Better” ja eteni suoraan karsinnasta finaaliin. Yhtye voitti kilpailun ja pääsi näin edustamaan Suomea vuoden 2014 Eurovision laulukilpailuihin Kööpenhaminaan.
Softengine selvisi kilpailun finaaliin, joka käytiin 10. toukokuuta 2014. Siellä se saavutti 11. sijan, mikä oli osallistujamäärään suhteutettuna Suomen siihen astisen viisuhistorian toiseksi paras sijoitus. Ainoastaan kilpailun vuonna 2006 voittanut Lordi oli onnistunut jättämään enemmän kilpailijoita taakseen. Vuonna 2021 Blind Channel sijoittui kilpailun kuudenneksi.
Softenginen toinen single, ”Yellow House”, julkaistiin 13. kesäkuuta 2014. Kappale voitti julkaisuviikollaan YleX:n Rytmibarometrin. Esikoisalbumi "We Created the World" julkaistiin 17. lokakuuta 2014.
Syyskuussa 2014 yhtye kutistui nelimiehiseksi, kun basisti Eero Keskinen erosi yhtyeestä. Keskinen kertoi eron syyksi taiteelliset erimielisyydet.
2015–2016: Uutta musiikkia.
Alkuvuodesta 2015 Softengine oli aloittanut kirjoittamaan kappaleita seuraavalle albumilleen. Ensimmäinen esikoisalbumin ulkopuolinen single, ”All About You &amp; I”, julkaistiin 17. kesäkuuta 2015. Albumi oli tarkoitus julkaista kahdessa osassa kahtena erillisenä EP:nä. Ensimmäinen osa, "From Earth, From Ashes, From Dust", julkaistiin 4. joulukuuta 2015. Toista osaa ei kuitenkaan toistaiseksi ole julkaistu. Laulaja-kitaristi Topi Latukan mukaan yhtyeen musiikkityyli uudistui EP:llä esikoisalbumiin verrattuna.
Yhtye julkaisi elokuussa 2016 singlen ”Free Rider”, joka tulee sisältymään myöhemmin julkaistavalle EP:lle. EP:n toinen single ”She Is My Messiah” julkaistiin marraskuussa 2016.
Toukokuussa 2017 kosketinsoittaja Henri Oskár erosi yhtyeestä. Samalla muu yhtye ilmoitti jatkavansa triona.
Geita

Geita on kaupunki Pohjois-Tansaniassa lähellä Victorianjärveä. Se on Geitan alueen pääkaupunki ja Geitan piirikunnan hallinnollinen keskus. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 99 795 asukasta. Geitan alue perustettiin vuonna 2012, jota ennen Geitan piirikunta kuului Mwanzan alueeseen.
Geita nousi huomattavaan asemaan Saksan Itä-Afrikan kultakaivostoiminnan myötä. Ensimmäiset kultahavainnot nykyisen Geitan kaupungin alueella tehtiin 1800-luvun lopulla, jonka jälkeen kaupunki on rakentunut kaivostoiminnan ympärille. Geitan kultakaivos on Tansanian suurin kullantuottaja.
Tōru Hashimoto

Tōru Hashimoto (, 29. kesäkuuta 1969 Hatagaya, Japani) on japanilainen poliitikko.
Hashimoto syntyi Tokion alueella. Hänen vanhempiensa eron jälkeen, hänen äitinsä kasvatti Tōrun Osakan köyhällä alueella, jossa asui pääasiassa syrjittyjä burakulaisia. Tōru ei tuntenut isäänsä, joka kuului yakuzaan ja joka tappoi itsensä Tōrun ollessa vielä pieni pelivelkojen takia. Taustastaan huolimatta Tōru Hashimoto pääsi opiskelemaan oikeustiedettä arvostettuun tokiolaiseen yksityisyliopistoon, Wasedan yliopistoon. Ennen poliittista uraansa Hashimotosta tuli suosittu televisioesiintyjä, kun hän antoi lainopillisia vihjeitä alueellisella televisiokanavan ohjelmassa.
Hashimoto valittiin tammikuussa 2008 Osakan prefektuurin kuvernööriksi. Hän sai 54 prosenttia äänistä, ja hänestä tuli 37-vuotiaana Japanin nuorin kuvernööri. Kuvernöörinä hän alkoi ajaa Osakan prefektuurin yhdistämistä yhdeksi kaupungiksi. Hashimoton mukaan Osakan kaupunginvaltuuston ja prefektuurintoimiston tehtävät menevät toistensa päälle.
Hashimoto päätti jättää kuvernöörin virkansa vuonna 2011 pyrkiäkseen Osakan pormestariksi. Hän voittikin selvästi edellisen pormestarin Kunio Hiramatsun marraskuussa 2011 käydyissä vaaleissa.
Umeda Sky Building

Umeda Sky Building () on vuonna 1988 rakennettu 173 metriä korkea pilvenpiirtäjä Kitan alueella Osakassa. Se käsittää kaksi korkeaa tornia ja niitä yhdistävän ”leijuvan puutarhaobservatorion”. Sen suunnitteli arkkitehti Hiroshi Hara. Rakennuksen ensimmäisessä kellarikerroksessa on ravintolakeskus, joka on rakennettu kopioksi Shōwa-kauden japanilaisesta kadusta. Muissa kerroksissa on pääasiassa toimistoja.
Umeda Sky Buildingin rakensi alun perin Toshiba, mutta vuonna 2008 enemmistöosuus rakennuksen omistusoikeudesta myytiin Nomura Holdingsille.
James Hilton

James Hilton (9. syyskuuta 1900 Leigh, Lancashire, Britannia – 20. joulukuuta 1954 Long Beach, Kalifornia, Yhdysvallat) oli brittiläinen kirjailija. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on Tiibetissä sijaitsevasta kuvitteellisesta onnenmaasta Shangri-Lasta kertova romaani "Sininen kuu" ("Lost Horizon", 1933).
Hiltonin isä oli rehtori. Perhe muutti Lontooseen, jossa Hilton kävi useita kouluja ja siirtyi sitten Cambridgeen The Leys Schooliin, jossa hän kirjoitteli koulun lehteen. Opiskelun alkuaikoina Christ's Collegessa Hilton sai artikkelin Manchester Guardianiin, ja hänen ensimmäinen romaaninsa "Catherine Herself" ilmestyi 1920.
Hilton päätti opintonsa 1921 ja siirtyi toimittajaksi The Irish Independentiin, ja kun toimeentulo oli turvattu, hän kirjoitti 1920-luvulla muutamia romaaneja. Kun "And Now Goodbye" sai 1931 hiukan menestystä, hän jäi täysipäiväiseksi kirjailijaksi. Menestyksekäs "Sininen kuu" ilmestyi 1933 ja sai seuraavana vuonna Hawthornden Prizen. Seuraava menestys syntyi kun häneltä tilattiin kertomus. Hän pohti aihetta pyöräretkellä, ja sen aikana koko tarina syntyi välähdyksenomaisesti hänen päässään. Neljässä päivässä hän kirjoitti rehtorista kertovan tarinan "Goodbye, Mr Chips" (suom. "Hyvästi, Mr. Chips", 1935). Menestyksen ansiosta myös hänen aiemmat teoksensa julkaistiin uudelleen.
Hilton avioitui 1935 Alice Brownin kanssa. He siirtyivät Hollywoodiin, jossa Hilton ihastui kaupungin loistoon. Hän oli suosittu käsikirjoittaja, ja hänen teoksistaan tehtiin useita elokuvia. Avioliitto päättyi 1937 eroon, ja jo viikon kuluttua hän avioitui Galina Kopineck -nimisen tähtösen kanssa. Kahdeksan vuoden kuluttua sekin avioliitto päättyi. Hilton sairastui maksasyöpään, ja sairastelun aikana hänen ja entisen vaimon Alice Brownin välit kohenivat, ja Brown hoiti häntä loppuun asti.
DiMarzio

DiMarzio Inc. (alkuperäiseltä nimeltä DiMarzio Musical Instrument Pickups, Inc.) on yhdysvaltalainen mikrofonivalmista joka valmistaa sähkömagneettisia mikrofoneja kitaroille ja bassoille. Yhtiö valmistaa myös muita kielisoitinten lisävarusteita kuten kaapeleita ja hihnoja.
Yhtiö tuli tunnetuksi "Super Distortion" -kitaramikrofonimallista, joka tuotiin markkinoille vuonna 1972, ja joka on edelleen yhtiön yksi tunnetuimmista malleista.
Super Distortionin ulostulo oli tuon ajan muita saman kokoluokan mikrofoneja voimakkaampi. Sillä on osapuilleen kaksinkertainen impedanssi verrattuna tavallisiin PAF-mikrofoneihin (esim. Gibsonin valmistamat ja patentoimat mikrofonit), ja siinä on keraaminen magneetti. Mikrofonin voimakas ulostulo saa vahvistimen helpommin säröytymään.
DiMarzio tunnetaan kahdesta yhtiön kehittämästä tekniikasta:
Ilkka Saraviita

Ilkka Juhani Saraviita (13. elokuuta 1940 Helsinki – 25. joulukuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteilijä, joka toimi Lapin yliopiston julkisoikeuden professorina vuosina 1981–2008.
Saraviita suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1964 ja oikeustieteen tohtorin tutkinnon vuonna 1972. Saraviita toimi ensin apulaisprofessorina Tampereen yliopistossa ja Helsingin yliopistossa, kunnes Urho Kekkonen nimitti hänet yhdeksi Lapin yliopiston ensimmäisistä professoreista. Lapin yliopistossa hän toimi myös kahdesti oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina yhteensä lähes 20 vuoden ajan sekä yliopiston hallituksen jäsenenä. Lisäksi Saraviita toimi useissa muissa luottamustehtävissä, kuten Suomen Demokraattisten Lakimiesten puheenjohtajana vuonna 1979 ja professoriliiton Lapin paikallisosaston puheenjohtajana, ja hänet palkittiin useilla valtiollisilla ansiomerkeillä.
Saraviita oli erikoistunut valtiosääntöoikeuteen sekä perustuslaki- ja perusoikeuskysymyksiin. Hänen väitöskirjansa käsitteli lakiehdotusten lepäämään jättämistä, ja hänen muihin merkittäviin teoksiinsa kuuluvat Suomen perustuslain kommentaariteos "Perustuslaki 2000" (2000) ja Suomen valtiosäännön englanninkielinen esittely "Constitutional Law" (2004). Saraviita kuului 1900-luvun jälkipuolella eduskunnan perustuslakivaliokunnan eniten kuulemiin asiantuntijoihin yhdessä Mikael Hidénin ja Antero Jyrängin kanssa, joita yhdessä kutsuttiin eduskunnassa "Tupuksi, Hupuksi ja Lupuksi". Hän oli perustuslakivaliokunnan toiseksi eniten käyttämä asiantuntija ajanjaksolla 1945–2002, ja kaikkiaan hän antoi valiokunnalle yhteensä 467 lausuntoa.