tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Äldre svenska frälsesläkter

Äldre svenska frälsesläkter, tavallisesti lyhettynä ÄSF, on perusteos ruotsalaisesta keskiajan rälssisuvuista. Työn on rahoittanut Riddarhusdirektionen. Sen ovat toimittaneet Folke Wernstedt, Pontus Möller, Hans Gillingstam ja Lars-Olof Skoglund. Teoksessa esitellään 103 keskiajan Ruotsin sukua. 
Julkaisu on huolellisesti tehty ja tieteellisesti pätevä, mutta siitä puuttuu sukuja.
Suvut on rälssisukuja, jotka sammuivat ennen Ruotsin ritarihuoneen (Riddarhuset) perustamista 1626. ÄSF:ssä esitellään seuraavat silloisen Ruotsin itäosan suomalaiset suvut:
Pielilä

Pielilä () on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Siiverskan kaupunkikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Ortesjoen rannalla 3,5 kilometriä Siiverskan asemalta itään. Kylässä on 2 300 asukasta (vuonna 2012).
Paikkakunta on saanut alkunsa 1700-luvun lopulla rakennetusta Frantz Böllin aateliskartanosta, jota kutsuttiin aluksi nimellä "Gorka" ja myöhemmin perustajansa mukaan "Belogorka". 1800-luvun lopulla seudulle syntyi huvila-asutusta. Vuonna 1912 Belogorkan päärakennuksen paikalle pystytettiin Jelisejevin kauppiasperheen tyttären jugendtyylinen kartano. 1920-luvulla sinne perustettiin maatalouden tutkimuslaitos.
Nykyään Pielilässä toimii Venäjän maatalousakatemian tutkimusinstituutti sekä meteorologinen tutkimuslaitos. Kylä koostuu etupäässä viisikerroksisista asuintaloista. Palveluihin kuuluvat lastentarha, alakoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja lääkintäasema. Pielilään on linja-autoyhteys Siiverskan asemalta.
Ortesjoella käytöstä poistetun voimalaitoksen lähellä on luonnonmuistomerkkinä suojeltu devonikauden kalafossiileja sisältävä kalliomuodostelma. Patoaltaan rannalla sijaitsee myös 1000–1300-luvun kurgaanihauta. Kylän rakennusmuistomerkkejä ovat 1990-luvulla raunioitunut Jelisejevan kartano (arkkitehti Vladimir Tavlinov) sekä restauroitu, mutta torninsa ja kupolinsa menettänyt Pyhän Nikolauksen kirkko (Stepan Ovsjannikov, 1904–1906).
RFA Appleleaf (A79)

RFA Appleleaf (viirinumero A79) oli Royal Fleet Auxiliaryn Leaf-luokan laivaston tankkeri, jollaisena sen tärkein tehtävä oli tankata muita laivaston aluksia merellä.
Valmistus.
Alus tilattiin Cammell Lairdilta Birkenheadistä. Se laskettiin vesille 24. heinäkuuta 1975 nimellä "Hudson Cavalier". Alus makasi vesille laskun jälkeen ankkurissa Merseyssä. Se matkasi 10. joulukuuta 1978 ylös Tyne-jokea muutettavaksi RFA:n palvelukseen ottoa varten ja alus määrättiin palvelukseen otettavaksi helmikuussa 1979. Alus lunastettiin lontoolaiselta Matheson and Companyltä ja se nimettiin "RFA Appleleafiksi".
Palvelus.
Alus myytiin 1989 ja se nimettiin "Westraliaksi". Se myytiin uudelleen 2007 nimettynä "Shiraziksi".
Kurovitsa

Kurovitsa () on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Siiverskan kaupunkikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee laajan peltoaukean keskellä 5,5 kilometriä Siiverskan asemalta koilliseen. Kylässä on reilut 700 asukasta (vuonna 2012).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Venäjän vallattua Inkerin takaisin Ruotsilta Pietari I lahjoitti Kurovitsan kartanon kylät pojalleen Alekseille. 1860-luvulle saakka Kurovitsan asukkaat olivat tilanomistajien maaorjia. Vuonna 1897 kylässä oli 579 asukasta, joista 470 oli ortodokseja ja loput vanhauskoisia.
Nykyään Kurovitsa koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista, kunnallisista asuintaloista ja huviloista. Sen kautta kulkee Hatsinan ja Siiverskan välinen maantie sekä Pietarista etelään johtavat valtatiet yhdistävä Kemppaalan ja Hattulan välinen maantie R40. Kylässä sijaitseva karjatila on lopettanut toimintansa. Nähtävyyksiin kuuluu vanhalla suomalaisella hautausmaalla sijaitseva 1000–1200-luvun kurgaaniryhmä sekä vuonna 1873 rakennettu Kazanin Jumalanäidin tsasouna.
Verneri Veistäjä

Veijo Verneri Veistäjä (vuoteen 1947 Vesterdahl; 12. helmikuuta 1913 Sortavala – 6. helmikuuta 1968 merellä Turun edustalla) oli suomalainen teatterihistorioitsija ja filosofian kandidaatti. Hän oli Teatterijärjestöjen keskusliiton toiminnanjohtaja 1949–1951, asiamies vuodesta 1955, "Teatteri"-lehden päätoimittaja 1945–1951, Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterin pääjohtaja 1951–1955. Hän hoiti myös monia luottamustoimia.
Ollessaan matkalla Tukholmasta Turkuun Veistäjä katosi matkustajalaiva Ilmattarelta aamulla 6. helmikuuta 1968 hieman ennen Turun satamaan saapumista. Hänen ruumiinsa löydettiin merestä satama-alueelta jäälohkareiden seasta 29. maaliskuuta. Hänen todettiin kuolleen hukkumalla.
Veistäjän vanhemmat olivat Albert Verneri Vesterdahl ja Karin Teresia Rundqvist. Hänen veljensä oli kulttuuritoimittaja Olavi Veistäjä.
Ventspilsin satama

Ventspilsin satama tai Ventspilsin vapaasatama (, , LOCODE: LV VNT) on Ventspilsissä Latvian länsiosissa, Ventajoen suuaukolla sijaitseva maan toiseksi suurin satama.
Vapaasatama on liikennöitävissä vuoden ympäri; tämä Itämeren keskiosissa sijaitseva satama on vapaa jäästä miltei joka talvi. Satama voi ottaa vastaan syväykseltään enintään 15-metrisiä aluksia. Satama-alueen laiturien kokonaismitta on 11,0 kilometriä.
Liikenteen määrä.
Ventspilsin vapaasataman vuosittainen rahtimäärä.
Yli puolet vapaasataman rahdista liittyy raakaöljyn ja öljytuotteiden siirtämiseen (tammi-heinäkuussa 2012 osuus rahdista 53 %). Myös kivihiiltä kuljetetaan paljon (tammi-heinäkuussa 2012 osuus 27 % rahdista).
&lt;br&gt;
Lauttaliikenne.
Vuonna 2011 Ventspilsin sataman lauttaliikenne kuljetti yhteensä runsas 53 tuhatta matkustajaa. Satamaan liikennöi syksyllä 2012 kolme myös matkustajaliikennettä palvelevaa lauttalinjaa:
Sanka

Sanka Oy oli Loviisaan vuonna 1950 perustettu muoviyritys, joka valmisti suihkukaappeja ja muita suihkutilakalusteita. 1950-luvulla Sanka tuli tunnetuksi akryylimuovisten design-valaisimien valmistajana, joiden suunnittelijoita olivat Yki Nummi, Lisa Johansson-Pape ja Svea Winkler.
Erkki Keckmanin perustama Sanka Oy aloitti valmistamalla muovisia silmälasinsankoja eli -kehyksiä, joista oli sotien jälkeen monen muun tavaran tavoin pulaa. Tästä yritys sai nimensäkin. 1950-luvulla Sanka teki muovista myös monia kirjoitus- ja toimistotarvikkeita, kuten viivaimia, paperiveitsiä ja täytekynien kuoria.
Keckman lähti Yki Nummen kanssa kokeilemaan akryylia valaisinmateriaalina 1950-luvun alkupuolella. Se ei tuntunut sopivan massatuotantoon kalleutensa ja valmistuksen hitauden vuoksi, mutta pieniin design-tuotteiden sarjoihin se oli omiaan. Se kestää myös valaisinten jatkuvaa 80—90 °C lämpötilaa ja on työstettävissä leikkaamalla, poraamalla, jyrsimällä ja liimaamalla sekä paineilmaa muttei lainkaan muotteja käyttäen.
Sanka Oy:n tunnetuimpia valaisinmalleja olivat Yki Nummen "Lokki"-riippuvalaisimet ja "Modern Art" -pöytävalaisin, joita nykyisin valmistavat Keraplast ja Innojok.
Sanka laajensi tuotantoaan 1960-luvulla puistovalaisimiin ja kattokupuihin sekä lujitemuovitekniikkaan, jolla valmistettiin huonekalujen runkoja. Sanka Oy:n tuotteiden, suihkutilakalusteiden valmistus aloitettiin 1970 ja lopetettiin 2020.
Vuonna 1983 Keckmanin perhe myi Sanka Oy:n SLO-konsernille, Vuonna 1986 Nokian kaapeli –ja koneryhmä osti koko SLO-konsernin ja Sanka Oy siirtyi Nokian ja AEG:n yhdessä omistamalle Idman Oy:lle.
Enimmillään Sangan palveluksessa oli noin 60 työntekijää. Yhtiö toimi niin sanotulla Sanganmäellä Loviisan pohjoispuolella vuoteen 1989, jolloin se siirtyi uusiin tiloihin Loviisan uudelle teollisuusalueelle. Kun Idman päättikin keskittää valaisinvalmistuksensa Mäntsälään, Sangan liikevaihto putosi 40 prosenttia.
Vuonna 1994 Tapani Myllys osti Sanka Oy:n koko osakekannan ja kiinteistön. Yhtiön vakavaraisuus ja kannattavuus paranivat, ja Sanka Oy sai noin 30 prosentin markkinaosuuden kylpytilakalustemarkkinoilla.
Syksyllä 2010 koko osakekanta myytiin pohjoismaiselle pääomasijoitusyhtiö CapManille, joka liitti Sanka Oy:n uuteen pohjoismaiseen kylpyhuonesisustukseen keskittyvään Vanna Group -konserniin, johon entuudestaan kuuluivat ruotsalaiset INR- ja Aspen-yhtiöt.
Yrityksen liikevaihto tilivuonna 2011/12 oli 4,3 miljoonaa euroa.
Hjalmar von Wendt

Hjalmar Alexander von Wendt (23. maaliskuuta 1874 Somerniemi – 24. huhtikuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja vuorineuvos.
Von Wendtin vanhemmat olivat tilanomistaja Konstantin von Wendt ja Ludovica Wilhelmina Hedenberg ja puolisot vuodesta 1900 Gerda Catharine Frey ja vuodesta 1914 Märta Fabritius. 
Von Wendt oli Finlaysonin toimitusjohtaja 1917–1934 ja sittemmin Finlayson-Forssaksi muuttuneen yhtiön toimitusjohtaja 1934–1947 eli yhteensä 30 vuotta ja aina 73-vuotiaaksi asti. Yrityksen palvelukseen hän oli tullut jo 1898. Von Wendt opiskeli kaupallista alaa Turussa ja työskenteli lasitehtaassa Miehikkälässä ennen tuloaan konttoristiksi Finlaysonille Tampereelle. Hän oli konttoristina vuoteen 1911 saakka, sitten prokuristina vuoteen 1915 ja apulaisjohtajana vuoteen 1917 saakka, jolloin hänestä tuli Finlaysonin toimitusjohtaja. Finlaysonin alkuvuosina von Wendt teki useita ulkomaan opintomatkoja toiminnan kehittämiseksi. Hänen johdossaan Finlaysonista kehittyikin merkittävä tekstiilialan yhtiö. 
Von Wendillä oli myös useita elinkeinoelämän luottamustehtäviä, esimerkiksi Suomen Kutomateollisuuden Työnantajain Liitossa. Von Wendt hankki jo 1919 Kangasalta Toosilan kartanon, jossa hän kasvatti muun muassa Ayrshire-lehmiä.
Risto Jurva

Risto Sakari Jurva (1. heinäkuuta 1888 Vaasa – 8. joulukuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen tiedemies, joka toimi Merentutkimuslaitoksen johtajana 1947–1953.
Jurvan vanhemmat olivat kamreeri Olof Kristian Jurva ja Anna Kristina Hällberg. Jurva toimi Ilmatieteellisessä keskuslaitoksessa assistenttina ja amanuenssina 1908–1911. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui 1918 ja seuraavana vuonna hänestä tuli Merentutkimuslaitoksen assistentti. Laitoksen jääosaston vt. talassologina hän toimi useaan eri otteeseen 1924–1939. Jurva valmistui filosofian lisensiaatiksi 1937 ja väitteli tohtoriksi 1938 tutkielmalla "Über die Eisverhältnisse des Baltischen Meeres an der Küsten Finnlands". Jääoaston vakinaiseksi talassologiksi hänet nimitettiin 1940 ja sitten koko Merentutkimuslaitoksen johtajaksi ja professoriksi 1947.
Jurvaa pidettiin Itämeren jääolojen asiantuntijana. Hän toimi Helsingin yliopiston seismisen aseman hoitajana ajoittain 1924–1928 ja vakinaisesti vuodesta 1929 sekä aseman valvojana vuodesta 1946. Jurva oli Helsingin yliopiston geofysiikan dosentti vuodesta 1938. Hän toimi 1926–1946 Geofyysillisen seuran ensimmäisenä sihteerinä ja puheenjohtajana vuodesta 1947. Vuodesta 1946 alkaen hän oli myös Maantieteellisen seuran sihteeri ja "Fennica"- ja "Acta Geographica" -sarjojen toimittaja sekä Terran päätoimittaja. Väitöskirjan ohella Jurva julkaisi useita muita tutkimuksia, jo vuonna 1912 meteorologian alaan kuuluvan tutkimuksen "Säätila hallaöinä Suomessa 1892–94", joka oli ensimmäinen laatuaan Suomessa. Väitöskirjaansa täydentävän arvokkaan karttateoksen hän julkaisi 1937. 
Jurvan puoliso vuodesta 1949 oli Anni Maria Siimes, toimittaja Yrjö Kauhasen leski.
Suomen tulvat 2012

Suomen tulvat lokakuun alussa 2012 saivat alkunsa usean päivän jatkuneista vesisateista. Joet tulvivat erityisesti Etelä-Pohjanmaalla ja Pohjois-Satakunnassa. Meteorologi Matti Huutosen mukaan vuorokauden aikana (5.–6. lokakuuta) satoi paikoin yhtä paljon vettä kuin normaalisti kuukaudessa. Myös tulva-alueen ulkopuolella, esimerkiksi Kokemäellä ja Porissa, mitattiin yli 30 millimetrin vuorokausisademääriä.
Ilmajoella jouduttiin sulkemaan kantatie 67 veden tulvittua tielle. Teitä suljettiin myös muualla Etelä-Pohjanmaalla. Myös Kankaanpäässä vesi nousi teille. Ilmajoella, Kauhajoella ja Lapväärtissä useita taloja joutui saarroksiin ja vettä meni kellareihin. Kauhajoella asukkaita jouduttiin siirtämään tilapäismajoituksiin.
MTV3 uutisoi 8. lokakuuta tulvatilanteen olevan jo hellittämään päin, mutta se lisäsi kestävän vielä ainakin viikon ennen kuin päästään ajankohdalle normaaleihin vedenkorkeuslukemiin. Sen sijaan Satakunnassa tulvatilanne jatkui pahana, sillä Yle uutisoi 15. lokakuuta, että sinne odotetaan vielä lisää sateita noin 20 millimetrin edestä.
Suomen ympäristökeskuksen johtavan hydrologin Bertel Vehviläisen mukaan Kyrönjoen tulva on suurin koskaan havaittu tulva Suomessa. Myös monet muut Etelä-Pohjanmaan joet nousivat ennätyskorkeuksiinsa.
Kustannukset.
Etelä-Pohjanmaan ELY-keskus arvioi tuhojen määräksi alueellaan noin kuusi miljoonaa euroa. Suurimmat vahingot sattuivat Kristiinankaupungissa ja Kauhajoella.
Antti J. Kallio

Antti J. Kallio (s. 21. maaliskuuta 1963) on muotoilutuottaja ja toimitusjohtaja Design &amp; Art Management Finland Oy:ssä (DAMF). Hän toimii muotoilijoiden ja taiteilijoiden asiainhoitajana.
Vuonna 2001 Kallio ohjasi, käsikirjoitti ja kuvasi Suomessa maailman ensimmäisen mobiilielokuvan kämmenmikron kamerakortilla. Mobiilileffa.netin ja Matila &amp; Röhr Production Oy:n tuottama "Maitokärry" on viiden minuutin lyhytelokuva, jonka pääosissa ovat Kai Lehtinen ja Peter Franzén. Elokuvan ovat ohjanneet ja kuvanneet Antti J. Kallio ja Kai Lehtinen Kallion käsikirjoituksen pohjalta. Vuotta myöhemmin sama ryhmä tuotti kännykkämusiikkivideon, jolla Kallio esittää J. Karjalaisen säveltämän ja Timo Kiiskisen sanoittaman kappaleen "Valo".
Ludvig Alexander Wennerström

Ludvig Alexander Wennerström (9. syyskuuta 1849 Turku – 3. lokakuuta 1909 Porvoo) oli suomalainen pappi, opettaja, toimittaja ja moninkertainen valtiopäivämies.
Henkilöhistoria.
Wennerströmin vanhemmat olivat räätäli Robert Wennerström ja Karolina Nyberg ja puolisot vuodesta 1871 Naemi Gustava Hedberg (k. 1904) ja vuodesta 1905 Katarina Elisa Wirzenius. Wennerströn tuli ylioppilaaksi 1868 ja suoritti teologian erotutkinnon ja vihittiin papiksi 1871. Hän sai rovastin arvonimen 1893. Wennerström toimi ensin pappina useissa eri seurakunnissa, Sulkavan kirkkoherra hän oli 1888–1903, Kangasniemen 1903–1907 ja Helsingin eteläisen ruotsalaisen seurakunnan vuodesta 1907. Savonlinnan tuomiokapitulin asessorina Wennerström toimi 1897–1903. Hän oli pappissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905. Wennerström toimi myös uskonnonopettajana Porvoossa usean vuoden ajan, samoin kuin toimitti "Evangelisk Tidning" -lehteä 1873–1876, "Sändebudet"-lehteä 1876–1884 ja "Menniskovännen"-lehteä 1892–1903.
Jääpallon SM-sarja 1940

Vuonna 1940 jääpallon Suomen mestaruudesta ei pelattu. Talvisota keskeytti Suomessa kaiken urheilutoiminnan. Sen sijaan Ruotsin aloitteesta pelattiin 11.helmikuuta 1940 Tukholmassa hyväntekeväisyysmaaottelu Ruotsi–Suomi. Pelaajat kutsuttiin rintamalta ottelua varten. Sota yhdisti suomalaisia ja maajoukkueeseen valittiin myös TUL:n joukkueissa pelanneita. Ottelun tulot lahjoitettiin sotaan joutuneiden suomalaisten hyväksi. Yleisöä oli paikalla 6 500 henkeä. Ottelua seurasivat myös kuningas Kustaa V ja kruununprinssi Kustaa VI Aadolf. Ottelun Ruotsi voitti 2-1, mutta suomalaispelaajat kannettiin juhlittuina sankareina kentältä. Kaksi päivää myöhemmin Suomi pelasi Oslossa ottelun Norjaa vastaan. Suomi voitti ottelun 2-1. Ottelua seurasi 11 000 katsojaa, mikä on edelleen Norjan jääpallo-otteluiden yleisöennätys.
Kaudella 1940 jääpallon SM-sarjassa oli tarkoitus pelata kaksilohkoinen sarja seuraavin lohkojaoin:
Alempi sarjataso Itä-Länsi-sarja oli tarkoitus pelata seuraavin lohkojaoin, mukana oli 29 joukkuetta:
Yrjö Vesa

Yrjö Waldemar Vesa (12. huhtikuuta 1898 Helsinki – 4. joulukuuta 1967) oli suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja. Hän sai vuorineuvoksen arvon 1947. 
Yrjö Vesa pääsi ylioppilaaksi 1917 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun koneenrakennusosastolta 1921. Vesa osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella, oli puolustuslaitoksen palveluksessa 1921–1922 ja teki sitten opintomatkan Saksaan ja Yhdysvaltoihin työskennellen eri tehdaslaitoksissa näissä maissa. Vesa oli Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n konepajainsinöörinä 1927–1932 ja sen jälkeen hän oli Kone- ja Silta Oy:n palveluksessa separaattoriosaston insinöörinä, teknillisenä johtajana ja vuodesta 1935 apulaisjohtajana.
Vesa oli Wärtsilä-yhtymä Oy Kone ja Sillan toimitusjohtaja 1937–1942, Wärtsilä-yhtymän apulaispääjohtaja 1942–1947, Valmet Oy:n pääjohtaja 1947–1954 sekä Teollisuuden Auto- ja vastuuvakuutuksen toimitusjohtaja 1954–1964. Suomen Työnantajain Keskusliiton hallituksen puheenjohtajana Vesa oli 1943–1947.
Johannes Veski

Johannes Voldemar Veski (27. kesäkuuta 1873 Kudina, Tartumaa – 28. maaliskuuta 1968) oli virolainen kielitieteilijä, Tarton yliopiston viron kielen lehtori 1919–1944, dosentti 1944–1946 ja professori 1947–1956. Hän oli Viron merkittävimpiä kielitieteilijöitä ja kehitti nykyaikaista viron kirjakieltä. Kun Tarton yliopisto alkoi vuonna 1919 toimintansa vironkielisenä, Veskin johdolla perustettiin valiokunnat kehittämään eri aloille uutta sanastoa. Hän toimitti työn tuloksena noin 25 erityissanakirjaa.
Myskiyrtti

Myskiyrtti ("Tetradenia riparia") on afrikkalainen tuoksuva pensas tai pieni puu.
Ulkonäkö ja koko.
Myskiyrtti kasvaa noin kolme metriä korkeaksi. Sen nuoret versot ovat mehikasveja muistuttavia, lehvästö on tahmea ja tuoksuu miellyttävän aromaattiselta. Lehdet ovat kirkkaanvihreitä, kapean sydämenmuotoisia ja 35-80 mm pitkiä. Niiden molempia puolia peittää ohut tummanpunainen nukka. Kukinnot ovat versojen päissä olevia haaraisia, isokokoisia terttuja. Halkaisijaltaan noin kolme millimetristen kukkien väri vaihtelee valkoisesta violettiin, myös vaaleanpunaisia kukkia tavataan.
Levinneisyys.
Myskiyrtti kasvaa joenvarsilla ja kukkuloiden rinteillä. Sitä tavataan Etelä-Afrikan itäosissa KwaZulu-Natalin, Mpumalangan ja Limpopon provinsseissa, Namibiassa, Angolassa ja Botswanassa sekä trooppisen Afrikan itäosassa.
Käyttö.
Myskiyrtti kuuluu Ruandan suosituimpiin rohdoskasveihin, ja sitä on käytetty koko esiintymisalueellaan yskän, malarian, ripulin, vatsatautien denguekuumeen, päänsäryn, hammassäryn ja joidenkin muidenkin vaivojen hoitoon. Rohdoksena käytetään tuoreita tai kuivattuja lehtiä ja nuoria versoja. Yrttiä kerätään yleensä tarpeen mukaan, sillä se mustuu herkästi ja kuivuu huonosti. Laboratoriotutkimuksissa on osoitettu, että yrtissä on ainesosia jotka todella torjuvat malariaa aiheuttavaa Plasmodium falciparum-loiseliötä kohtalaisesti. Lehdistä tehdyn uutteen on todettu estävän bakteerien kasvua.
Mikaela (Röpelinen)

Igumenia Mikaela, siviilinimeltään Unelma Röpelinen (s. 1945 Vaasa) oli Lintulan luostarin igumenia, luostarin johtajista järjestyksessä 12. Igumeniaksi valittaessa 26 vuotta Lintulan luostarissa elänyt nunna Mikaela toimi viimeksi luostarin varajohtajana. Hän on työskennellyt aiemmin myös opettajana. Igumenia Mikaela seurasi tehtävässään kesällä 2012 kuollutta igumenia Marinaa. Vuonna 2023 hän pyysi vapautusta tehtävästään terveydellisistä syistä, ja hänen seuraajakseen nimitettiin nunna Ksenia.
Aero the Acro-Bat

Aero the Acro-Bat on Iguana Entertainmentin kehittämä ja Sunsoftin vuonna 1993 julkaisema tasohyppelypeli. Se on julkaistu Super Nintendo Entertainment Systemille, Sega Mega Drivelle, Game Boy Advancelle ja Virtual Consolelle.
Pelaaminen.
Pelin tasot ovat tyypillisiä 2D-tasohyppelykenttiä. Läpäistääkseen tason pelaajan täytyy suorittaa tiettyjä tehtäviä. Esimerkkitehtäviä ovat: vanteen läpi hyppiminen, ajaminen vuoristoradassa ja tason päällä hyppely, kunnes se katoaa. Pelissä on neljä maailmaa ja kaikissa on viisi kenttää. 
Aero voi hyökätä ampumalla tähtiä tai iskemällä ilmasta pääpuskulla.
Juoni.
Sonic the Hedgehogin innoittama Aero the Acro-Bat on punainen lepakko, joka elää ja työskentelee sirkuksessa. Hänen täytyy puolustaa sirkusta Edgar Ektorilta, joka on ilkeä ex-klovni, joka ennen työskenteli samassa sirkuksessa ja haluaa sulkea sen nyt lopullisesti. Aero joutuu myös työskentelemään hänen partnerinsa, Zero the Kamikaze Squirrelin kanssa.
Vastaanotto.
Hahmo Aero sai suosiota sen verran, että Sunsoft piti sitä maskottinaan. 
Electronic Gaming Monthly palkitsi Aero the Acro-Batin parhaaksi uudeksi hahmoksi vuonna 1993.
Lanskata

Lanskata tai Landskata on Selkämereen työntyvä niemi Porin Ahlaisissa lähellä Merikarvian kunnan rajaa. Osa siitä kuuluu vuonna 2011 perustettuun Selkämeren kansallispuistoon.
Lanskatan koillispuolella on kapea Keikveden lahti, johon laskee noin kymmenen kilometrin pituinen Pohjajoki. Sen lounaispuolinen "Lanskatanlahti" erottaa Lanskatan niemen Saanteen eli Sandön niemestä. Niemen pohjoisinta kärkeä kutsutaan nimellä "Skataudden" tai "Skatannokka".
Karulla ja louhikkoisella niemellä on lähinnä loma-asutusta sekä vuonna 1960 rakennettu Porin Metsänkävijöiden partiolippukunnan maja. 
1960-luvun alussa Lanskata ja Sandö olivat ehdolla Suomen ensimmäisen ydinvoimalan sijoituspaikaksi yhdessä Eurajoen Olkiluodon ja Pyhämaan Kettelin kanssa. Vuoden 1964 loppuun mennessä länsirannikko kuitenkin hylättiin voimalan paikkana ja ensimmäinen ydinvoimala päätettiin myöhemmin rakentaa Loviisaan.
BloodRayne (videopeli)

BloodRayne on Terminal Realityn kehittämä ja Majesco Entertainmentin julkaisema kolmannen persoonan toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin alun perin vuonna 2002, ja se on julkaistu usealle alustalle.
Peli sijoittuu vuosiin 1933–1938, aikaan juuri ennen toista maailmansotaa. Brimsone-ryhmän agenttina toimiva puolivampyyri Rayne lähetetään useisiin kohteisiin taistelemaan natsien armeijan yliluonnollisia olentoja vastaan. Pelin PlayStation 2 ja Nintendo GameCube -versiot ovat sensuroimattomia, mutta Xbox- ja Windows-versioissa kaikki natsisymbolit, kuten hakaristit, on poistettu.
Pelin jatko-osa on vuonna 2004 julkaistu "BloodRayne 2".
BloodRayne (elokuva)

BloodRayne on yhdysvaltalainen toimintaelokuva, joka perustuu vuoden 2002 videopeliin "BloodRayne". 
Elokuva julkaistiin Austin Film Festivalilla lokakuussa 2005, ja ensi-iltansa elokuva sai Yhdysvalloissa tammikuussa 2006. 
Elokuvan pääosissa esiintyvät Kristanna Loken ja Ben Kingsley. Elokuvan ohjasi Uwe Boll, joka on vastuussa myös useista muista videopeli elokuvaksi -projekteista kuten "House of the Deadista" ja "Alone in the Darkista". Elokuva sai huonoja arvioita.
Aksel Valen-Sendstad

Aksel Valen-Sendstad (1932 Norja – 10. huhtikuuta 2011 Kristiansand, Norja) oli teologian professori ja alkuperäiseltä koulutukseltaan upseeri. Hän väitteli teologian tohtoriksi vuonna 1969 Oslon yliopistossa tutkimalla Martin Heideggerin eksistentiaalifilosofiaa Rudolf Bultmannin ilmoitusteologian fundamentaaliontologiana.
Hän on toiminut alkuun uskonnonopettajana ja Nottoddenin opettajainkoulutuslaitoksen lehtorina ja systemaattisen teologian professorina Stavangerin lähetyskorkeakoulussa vuodesta 1971 lähtien ja myöhemmin Seurakuntatiedekunnassa Århusissa, Tanskassa vuodesta 1987 eläkkeelle siirtymiseen asti vuonna 1997. Hän sai tieteellisistä ansioistaan Norjan kuninkaan kultamitalin. Aksel Valen-Sendstad toimi myös julistajana ja otti kantaa teologisiin ja kirkollisiin kysymyksiin. Hän oli klassisen kristinuskon edustaja, joka perusti näkemyksensä Raamattuun. Hän sai kokea myös vastustusta
Sukulaisia.
Hänen isänsä oli pastori, filosofian tohtori Olav Valen-Sendstad, jonka varaan hän on tietoisesti rakentanut paljon filosofisten ja teologisten katsomusten suhteen. Olav Valen-Sendstad oli omaksunut ensimmäisen maailmansodan jälkeen pasifistisen maailmankatsomuksen ja aseista kieltäytymisen. Se kuitenkin karisi Norjan joutuessa natsi-Saksan miehittämäksi ja sotaan 9.4.1940. Sen jälkeen Olav omaksui luterilaisen myönteisen käsityksen asepalveluksesta ja hyväksyi siten poikansa upseerin ammatin.
Valen-Sendstadilla on kolme poikaa, jotka kaikki ovat pappeja. Hänen setänsä Fartein Valen oli Norjan 1900-luvun huomattavin säveltäjä.
Tuotanto.
Valen-Sendstadin tuotantoon kuuluu kaksi tieteellistä uskonnonfilosofian esitystä, tieteenfilosofia, etiikan yleisesitys, kaksi dogmatiikan yleisesitystä sekä yleistajuisia kirjoja ylösnousemuksesta, Pyhästä Hengestä, uskon ja tiedon suhteesta, Israelista, julistamisesta sekä muutama muu hengellinen kirja.
Hänen kirjoittama dogmatiikan oppikirja on käännetty suomeksi vuonna 1985 nimellä "Kristillinen dogmatiikka".
Mäkilitukka

Mäkilitukka ("Cardamine hirsuta") on yksivuotinen ristikukkaiskasvi, ylitalvinen ruoho.
Ulkonäkö ja koko.
Mäkilitukka kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Sen erottaa muista litukkalajeista tiheän ruusukkeen ja usein monien varsien avulla. Varsi on yleensä kalju, tyveltä haarova ja miltei suora. Kasvi kasvattaa tiheän tyviruusukkeen, joka säilyy. Sen lehdet, 1–4 pariset, ruodit ovat jonkin verran karvaisia, lehdykät pyöreähköjä ja päätölehdykkä munuaismainen. Varsilehtiä on tavallisesti 1–4 ja ne ovat ruusukelehtiä pienempiä ja kapeampilehdykkäisiä. Pienet valkoiset kukat, joissa neljä verholehteä. Terälehdet ovat 2,5–3 mm pitkiä, n. 0,5 cm leveitä ja valkoisia. Heteitä on yleensä 4. Emiö on yhdislehtinen, 1-vartaloinen, 1-luottinen.
Hedelmä ja siemen: Monisiemeninen, pitkittäin aukeava, hoikka, litteä, 15–25 mm pitkä, yleensä peränsä suuntainen karvaton litu, ne ovat äkillisesti avautuvia, kärjessä pieni, usein epäselvä, enintään 0,5 mm pitkä ota. Jotka ovat kukkia alemmaksi ulottuvia. Lituperä ¼-⅓ lidun pituudesta, pystyhkö. Siemenet vaaleanruskeita, soikeahkoja tai soikeankulmikkaita, 0,9–1,3 mm pitkiä, 6–0,9 mm leveitä, litteähköjä.
Levinneisyys.
Mäkilitukkaa tavataan Länsi- ja Etelä-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Se on levinnyt paikoin myös Pohjois-Amerikkaan. Liikenteen myötä laji on levinnyt myös Etelä-Amerikkaan ja Meksikoon. Suomessa se on yleinen Ahvenanmaalla ja Lounais-Suomessa, harvinaistuu nopeasti kohti itää ja pohjoista.
Elinympäristö.
Mäkilitukan kasvupaikkoja ovat kuivat rinteet, katajakedot, laidunmetsiköt, joutomaat, louhikot ja kalliot, joskus sitä on rikkaruohona puutarhoissa tai nurmikoilla, ja usein kasvihuoneissa.
Isovahakukka

Isovahakukka ("Cerinthe major") on lemmikkikasveihin kuuluva ruohovartinen kasvi. Se on kotoisin Välimeren alueelta. Puutarhoissa viljellään ’Purpurascens’-lajiketta.
Isovahakukka kasvaa 30-50 cm korkeaksi. Sillä on soikeat, nahkeat sinivihreät lehdet joissa on valkoisia pilkkuja. Näyttävät kukat roikkuvat alaspäin. Niiden teriön väri vaihtelee vaaleankeltaisesta kirkkaankeltaiseen ja sitä reunustaa suklaanruskea kanta.
Puutarhoissa suosittu ’Purpurascens’-lajike on sinikukkainen. Sen kukkaa ympäröivät lehdet muuttuvat sinivioleteiksi.
HMS Hermione (F58)

HMS Hermione (viirinumero F58) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Leander-luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Alexander Stephen and Sonsilta Greenockista, missä köli laskettiin 6. joulukuuta 1965. Se laskettiin vesille 26. huhtikuuta 1967 ja valmistui 11. heinäkuuta 1969.
Palvelus.
Alus siirrettiin 1992 reserviin ja myytiin romutettavaksi 1997.
Helsingin Tarmo

Helsingin Tarmo on vuonna 1931 perustettu helsinkiläinen urheiluseura. Seura synntyi 1930-luvun alun TUL:n hajaannuksessa, kun Helsingin Jyryn toiminta kiellettiin. Jyryn entisiä urheiluaktiiveja perusti tämän seurauksena uuden TUL:n seuran, Helsingin Tarmon. Seuran alkuperäisen lajivalikoiman muodostivat jalkapallo, voimistelu, nyrkkeily, paini, pesäpallo ja yleisurheilu. Nykyisin lajeina ovat judo, nyrkkeily, paini, painonnosto, voimanosto ja yleisurheilu. Erityisen tunnettu Tarmo on judossa, painissa ja nyrkkeilyssä. Tunnettuja seuran riveissä urheilleita ja vaikuttaneita ovat Jorma Limmonen, Juha Salonen, Ilpo Seppälä ja Sasu Kaasinen.
1960-luvulla seura lentopalloili menestyksellä SM-sarjassa. Tunnettu Tarmon urheilujaostoista on myös judojaosto Chikara.
Seura urheilupolitiikan pyörteissä.
Helsingin Tarmo synty liittyi 1920-luvun lopun TUL:n tiukkoihin sisäisiin kiistoihin liittyen. Niissä olivat vastakkain sosiaalidemokraattien ja kommunistien kannattajat. Helsingin Jyryn siirtyessä kommunistien hallitsemaksi sosiaalidemokraattiset työläisurheilun kannattajat perustivat uuden seuran eli Helsingin Tarmon vuonna 1931.
Seuraavan kerran seura joutui urheilupoliittisten kiistojen kohteeksi 1950-luvulla. Sen seurauksena Tarmo siirtyi uuden keskusjärjestön Työväen Urheiluseurojen Keskusliiton (TUK) jäseneksi vuonna 1959. Sen puitteissa Tarmo liittyi SVUL:n alaisten lajiliittojen jäseneksi. Tämä ei olisi ollut mahdollista TUL:n puitteissa.
Kolmen liiton lentopallomestari.
1950-luvulla Tarmon miesten joukkue oli TUL:n parhaita lentopallojoukkueita saavuttaen liiton mestaruuskilpailuissa hopeaa 1953, pronssia 1955 ja viimein liiton mestaruuden 1956. Tultuaan urheilupoliittisista syistä erotetuksi Työväen Urheiluliitosta 8.11.1956 seuran jaostot liittyivät SVUL:n lajiliittoihin, muun muassa Koripallo- ja Lentopalloliittoon, jonka sisähallissa talvisarjana pelatun lentopallomestaruuden Tarmo voitti heti kaudella 1957 ja uudelleen 1959. Kun Suomen Lentopalloliitto perustettiin 1959 järjesti se seuraavasta kaudesta alkaen myös liiton mestaruuskilpailut. Tarmo voitti Lentopalloliiton mestaruuden kausilla 1960 ja 1961. Suomen mestaruutta ei Tarmo kuitenkaan onnistunut saavuttamaan, hopealla SM-sarjassa se oli 1957, 1958 ja 1959 sekä pronssilla 1960. Tarmo pelasi yhtäjaksoisesti SM-sarjassa kauteen 1967–1968 saakka, jolloin edessä oli putoaminen. Tämän jälkeen Tarmo ei ole SM-sarjatasolle palannut.
Menestyneitä tarmolaisia.
Helsingin Tarmo urheilijat ovat olleet hyvin edustettuina olympialaisissa. Vuoden 1960 olympialaisissa nyrkkeilijä Jorma Limmonen otti pronssia. 1980-luvun olympialaisissa oli useita tarmolaisia olympiaedustajia. Painonnostaja Viktor Sirkiä ja judoka Jaakko Saari olivat mukana vuoden 1980 olympialaisissa sekä judoka Juha Salonen, nyrkkeilijä Hannu Vuorinen ja painija Ilpo Seppälä vuoden 1984 olympialaisissa.
Sébastien Chardonnet

Sébastien Chardonnet (s. 17. lokakuuta 1988) on ranskalainen ralliautoilija. Hän aloitti uransa kartingissa 11-vuotiaana. Hän kilpaili myös Formula Renault-sarjoissa ennen kuin hän vaihtoi ralliin vuonna 2009. Chardonnet ajoi ensimmäisen kilpailunsa rallin MM-sarjassa vuonna 2012 Monacon rallissa Renault Cliolla. Portugalin rallista eteenpäin hän kilpaili Citroenilla. Chardonnet saavutti ensimmäiset WRC-pisteensä Ranskan rallissa sijoittumalla kymmenenneksi.
Rock Champions

Rock Champions on Black Sabbath-yhtyeen kokoelma, joka keskittyy yhtyeen I.R.S. Recordsin ja laulaja Tony Martinin aikakausiin. Kappaleet on otettu kolmelta albumilta ("Headless Cross" (1989), "Tyr" (1990) ja "Forbidden" (1995)). Albumi ei kuulu yhtyeen viralliseen diskografiaan. 
Albumin julkaisi EMI, jolla oli oikeudet yhtyeen I.R.S. Recordsin (1989-1995) materiaaleihin. Tosin albumeilta "Dehumanizer" (1992), "Cross Purposes" (1994) ja "Cross Purposes Live" (1995) ei ole otettu yhtään kappaletta tähän kokoelmaan. Lisäksi kannessa on kuva vuosien 1993-1994 kokoonpanosta Martin, kitaristi Tony Iommi, basisti Geezer Butler ja rumpali Bobby Rondinelli, vaikka Butler ja Rondinelli eivät albumilla esiinny.
HMS Jupiter (F60)

HMS Jupiter (viirinumero F60) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Leander-luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Yarrow Shipbuildersilta Scotstounista, missä köli laskettiin 3. lokakuuta 1966. Se laskettiin vesille 4. syyskuuta 1967 ja valmistui 9. elokuuta 1969.
Palvelus.
Alus siirrettiin 1991 reserviin ja myytiin romutettavaksi 1997.
Liepājan satama

Liepājan satama (, , LOCODE: LV LPX) on Latvian länsirannikolla Liepājan kaupungissa sijaitseva maan kolmanneksi suurin satama.
Erityistalousalueen ja vapaasataman asema.
Satama on kaupunkiin perustetun 39,8 neliökilometrin laajuisen (lähes 2/3 kaupungin pinta-alasta) erityistalousalueen keskeinen toimija ja nauttii tavanomaista matalampaa veroastetta. Sataman osuus erityistalousalueesta on 11,8 km2. Osalla alueesta on vapaasataman tai vapaavaraston asema (vapaa-aluetta yhteensä 20 km2). Nämä alueet on erotettu muusta satama- ja logistiikka-alueesta ja katsotaan kansallisen tulliverotuksen ulkopuoliseksi alueeksi. Myös kaupungin kansainvälinen lentokenttä kuuluu erityistalousalueeseen.
Liepājan sataman vuosittainen rahtimäärä.
Liepājan sataman oman raportonnin mukaan vuoden 2012 tammi-elokuun kuukauden aikana sen kautta kulki 4,6 miljoonaa tonnia rahtia ja 20,9 tuhatta matkustajaa. Molemmat luvut merkitsevät roimaa kasvua edellisvuoteen ja ennakoivat satamalle määrällisesti parasta vuotta vuosikymmeneen.&lt;br&gt;
SFML

SFML ("Simple and Fast Multimedia Library", suom. "Yksinkertainen ja nopea multimediakirjasto") on helppokäyttöinen ja monialustainen ohjelmointirajapinta multimediaohjelmointiin. SFML on kirjoitettu C++:lla, mutta sitä voi käyttää muidenkin ohjelmointikielten kanssa, kuten C, C#, D, Euphoria, Go, Haskell, Java(kehitys keskeytetty), OCaml, Pascal, Python, Ruby, Rust, ja Visual Basic. SFML voidaan sanoa oliopohjaiseksi vaihtoehdoksi SDL-kirjastolle.
SFML tarjoaa laitteistokiihdytetyn tuen 2D-grafiikalle käyttäen OpenGL:ää sekä useita moduuleita helpottamaan erityisesti pelien ja multimedian ohjelmointia. SFML-piirtokontekstit ovat aina OpenGL-konteksteja, joten niihin voidaan piirtää SFML:n omien funktioiden lisäksi myös suoraan myös OpenGL-komennoilla.
Kirjasto on saatavilla Linuxille, macOS:lle ja Windowsille 32- ja 64-bittisille versioille.
SFML on lisensoitu avoimen lähdekoodin zlib/png-lisenssillä.
Moduulit.
Tällä hetkellä saatavilla olevat moduulit ovat:
Kaikkia moduuleita voidaan käyttää itsenäisenä, paitsi grafiikkamoduulia joka tarvitsee ikkunamoduulin toimiakseen, sekä kaikki moduulit jotka tarvitsevat toimiakseen järjestelmämoduulia.
Esimerkkiohjelma.
Luodaan uusi ikkuna johon piirretään vihreä ympyrä.
int main()
 sf::RenderWindow window(sf::VideoMode(800, 800), "Ensimmäinen SFML-ohjelmani");
 sf::CircleShape shape(100.f);
 shape.setFillColor(sf::Color::Green);
 while (window.isOpen())
 sf::Event event;
 while (window.pollEvent(event))
 if (event.type == sf::Event::Closed)
 window.close();
 window.clear();
 window.draw(shape);
 window.display();
 return 0;
The Devil Cried

The Devil Cried on Black Sabbathin kappale ja single-julkaisu "The Dio Years"-kokoelmalta vuodelta 2007. Se on yksi kolmesta uudesta kappaleesta, jotka tehtiin kokoelmaa varten. Kokoelman julkaisun myötä vuosien 1980-1982 ja 1990-1992 kokoonpano (laulaja Ronnie James Dio, kitaristi Tony Iommi, basisti Geezer Butler ja rumpali Vinny Appice) teki comebackin, tosin nimen Heaven and Hell alla. 
Kappale on yhtyeelle tyypillisesti raskastempoinen. Laulaja Dion mukaan lyriikka kertoo mahdollisuudesta "nousta helvetistä taivaaseen, jos saa Saatanan itkemään". Kappaleen ovat säveltäneet Butler, Dio ja Iommi. Se julkaistiin digitaalisessa muodossa.
Henrique Capriles

Henrique Capriles Radonski (s. 11. heinäkuuta 1972) on venezuelalainen poliitikko ja asianajaja. Hänet valittiin Mirandan osavaltion kuvernööriksi marraskuussa 2008. Capriles oli opposition ehdokkaana vuoden 2012 presidentinvaalissa. Capriles keräsi vaaliviranomaisten mukaan hieman alle 45 prosentin äänisaaliin. Istuva presidentti Hugo Chávez sai runsaat 54 prosenttia äänistä.
John Gurdon

John Bertrand Gurdon (2. lokakuuta 1933 – 2025) oli brittiläinen kehitysbiologi ja solubiologian professori. Gurdon toimi nimeään kantavassa instituutissa Cambridgen yliopistossa. Gurdon sai vuoden 2012 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon yhdessä Shinya Yamanakan kanssa. He ovat tutkineet solujen kehittymistä ja erityisesti sitä, kuinka erilaistuneet solut voidaan ohjelmoida uudelleen kantasoluiksi.
Opiskelu ja uran alku.
Gurdon opiskeli Eton Collegen sisäoppilaitoksessa antiikintutkimusta, jota hän suunnitteli jatkavansa Oxfordin yliopiston Christ Churchissa. Hän ei kuitenkaan päässyt sisään ja hakikin sen sijaan lukemaan eläintiedettä.
Gurdon suoritti 1956 alemman korkeakoulututkinnon eläintieteestä, ja samana vuonna hän aloitti jatko-opinnot embryologi Michail Fischbergin laboratoriossa. Hän teki tumansiirtotutkimuksia afrikankynsisammakolla ja sai aikaan kloonattuja nuijapäitä. Gurdon esitteli löydöksensä 1958. Hän väitti, että munasolussa jo erilaistuneesta tumasta normaalin alkion. Löytö otettiin vastaan skeptisesti, sillä Robert Briggs ja Thomas King olivat aiemmin havainneet, ettei sammakkolajin "Rana pipiens" syntynyt normaaleja alkioita siirtämällä tumia osittain erilaistuneista soluista.
Gurdon väitteli Oxfordin yliopistossa vuonna 1960 ja teki post doc -opintoja Caltechissa Kaliforniassa. Hän tutki vuoden post doc -opintojensa aikana bakteriofagien geenejä. Hän palasi Oxfordiin eläintieteen lehtoriksi vuonna 1962 ja jatkoi siellä solujen erilaistumisessa tapahtuvia tumamuutoksia.
Professoriksi ja tunnustukset uralta.
Gurdon siirtyi vuonna 1972 Cambridgen yliopistoon solubiologian professoriksi ja työskenteli yliopiston molekyylibiologian laboratoriossa. Hän aloitti 1979 laboratorion solubiologian osaston johtajana. Gurdon jatkoi tutkimuksiaan tuman uudelleenerilaistumiseen liittyvien molekyylien parissa. Hän alkoi samaan aikaan saada myös tunnustusta aiemmista tutkimuksistaan, kun muut tieteilijät alkoivat havaita samoja ilmiöitä. Gurdon siirtyi 1989 syöpätutkimusinstituuttiin, joka nimettiin 2004 hänen mukaansa Cancer Research UK Gurdon Instituteksi. Hän johti instituuttia vuoteen 2001 ja keskittyi sen jälkeen täysipäiväisesti vain tutkimustyöhön.
Gurdon sai 2012 Nobelin lääketieteen palkinnon työstään solujen erilaistumisen parissa. Ennen hänen tutkimuksiaan tieteilijät uskoivat, että erilaistumista ei pysty enää purkamaan. Gurdonin tutkimustulokset ovat olleet modernin kantasolubiologian ja regeneratiivisen lääketieteen pohjalla. Hän jakoi Nobelin Shinya Yamanakan kanssa. Gurdon sai urallaan lisäksi monia muita palkintoja, Royal Societyn Royal Medalin 1985, Copley-mitalin 2003 ja Albert Lasker -palkinon lääketieteellisestä perustutkimustyöstä 2009.
Gurdon kuului vuodesta 1971 Royal Societyyn, vuodesta 1980 ulkomaalaisena jäsenenä Yhdysvaltain kansalliseen tiedeakatemiaan ja vuodesta 1991 Academia Europæaan.
Pihtihanhio

Pihtihanhio eli kaksiliuskahanhikki ("Sibbaldianthe bifurca") on ruusukasvien heimoon ja hanhioiden eli kaksiliuskahanhikkien sukuun kuuluva kasvilaji, jota esiintyy luonnonvaraisena Itä-Euroopassa ja Aasiassa. Aiemmin laji on luokiteltu hanhikkien ("Potentilla") sukuun.
Pihtihanhion alalajiksi on kuvattu idänpihtihanhio ("Sibbaldianthe bifurca" subsp. "orientalis", syn. "S. orientalis"), jota voidaan pitää myös eri lajina.
Ulkonäkö ja koko.
Pihtihanhio on 20–40 senttimetrin korkuiseksi kasvava monivuotinen ruohokasvi, jonka tyviosa on puutunut. Sen lehdissä on kolmesta viiteen paria lehdyköitä ja päätölehdykkä. Lehdykät ovat suikeita, ehyitä tai kaksiliuskaisia, päätölehdykkä on kolmiliuskainen. Kukinto on monikukkainen, harsu huiskilo. Keltaiset terälehdet ovat hieman verholehtiä pitempiä.
Kalervo Siikala

Jorma Veli Kalervo Siikala (23. marraskuuta 1932 Kemi – 10. lokakuuta 2009 Lohja) oli suomalainen keskustapoliitikko ja opetusministeriön kansainvälisten asioiden ylijohtaja.
Siikala pääsi ylioppilaaksi 1951 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1956. Hän aloitti uransa Suomen Unesco-toimikunnan pääsihteerinä 1957, tuli opetusministeriön kansainvälisten asiain osaston päälliköksi 1966 ja oli eläkkeelle jäädessään 1997 opetusministeriön kansainvälisten asioiden ylijohtaja. Siikala sai pääkonsulin arvonimen 1990.
Siikala oli taiteen keskustoimikunnan, valtion kirjallisuustoimikunnan ja Hanasaaren kulttuurikeskuksen johtokunnan puheenjohtajana. Hän oli myös Lontoon ja Pariisin Suomi-instituuttien, Suomi–Neuvostoliitto-Seuran sekä Paasikivi-seuran johtokunnan jäsen.
Siikala oli Keskustapuolueen puoluevaltuuskunnan jäsen ja puolueen Helsingin piirin puheenjohtaja. Hän oli 1960-luvun alussa pääministerin sihteerinä V. J. Sukselaisen hallituksessa. Rohkaistakseen silloista Maalaisliittoa uudistumaan Siikala osallistui 1960-luvun alussa Suomen Keskustapuolueen perustamiseen, minkä ajoi hänet erimielisyyksiin Maalaisliiton K-linjan kanssa.
Kalervo Siikalan veli on toimittaja Tapio Siikala.
Okakrotit

Okakrotit (Brachionichthyidae) on krottikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Etelä-Australian läheisyydestä.
Lajit ja anatomia.
Varhaisimmat okakrottien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Nykyään heimoon katsotaan kuuluvan lähteestä riippuen 2–5 sukua ja 4–14 lajia. Lajeja ovat muun muassa tasmanianokakrotti ("Brachionichthys hirsutus") ja tuliokakrotti ("Brachionichthys"/"Sympterichthys" /"Thymichthys" "politus"). Ne ovat pienehköjä kaloja, jotka saavuttavat korkeintaan noin 15 cm:n pituuden. Okakrottien ensimmäinen selkäruoto on rihmamainen ja lyhyehkö ja toinen ja kolmas selkäevän ruoto ovat yhteydessä toisiinsa kalvon välityksellä ja muodostavat purjemaisen ensimmäisen selkäevän ja toinen selkäruoto on piikkimäinen. Taaempi selkäevä on pidempi. Rinta- ja vatsaevät sijaitsevat pienen varren päässä ja muistuttavat muodoltaan kättä. Kuoriutuessaan munista nuoret okakrotit muistuttavat ulkonäöltään aikuisia kaloja. Heimon kalojen iho voi olla suomuton, jolloin siinä usein on nystyröitä ja osittain suomupeitteinen.
Levinneisyys ja elintavat.
Okakrottilajeja tavataan eteläisen Australian läheisyydessä ja erityisesti Tasmaniasta. Ne elävät matalista vesistä aina 60–280 metrin syvyyteen. Heimon kalat käyttävät vatsa- ja rintaeviään pohjalla liikkumiseen ja näyttävät pikemminkin kävelevän kuin uivan. Okakrottilajien naaraat kutevat syys-lokakuussa ja munat ovat suurikokoisia, kapseloituja ja yhteydessä toisiinsa säikeiden välityksellä.
Midianilaiset

Midianilaiset olivat muinainen seemiläinen kansa. He asuivat todennäköisesti Jordan-virran itäpuolella ja entisellä "Siinain niemimaalla", eli nykyisellä Arabian niemimaalla. (Gal. 4:25) Raamatun mukaan midianilaiset olivat usein sodassa Israelin heimoja vastaan.
Maininnat Raamatussa.
Midianilaisten kantaisänä pidetään Midiania, joka Ensimmäisen Mooseksen kirjan mukaan oli Abrahamin ja hänen vanhoilla päivillään ottamansa uuden vaimon, Keturahin poika.
Kansana tai heimona midianilaiset mainitaan Raamatussa ensimmäisen kerran 1. Mooseksen kirjan 37. luvussa. Sen mukaan Joosefin veljet myivät hänet midianilaisille kauppiaille heidän kulkiessaan ohi, ja nämä kuljettivat hänet Egyptiin.
Kun faarao määräsi Mooseksen teloitettavaksi, tämä pakeni Midianin maahan. Siellä hän tapasi midianilaisen papin, Jetron, jota hän palveli lammaspaimenena, kunnes myöhemmin palasi Egyptiin. Midianissa ollessaan hän otti vaimokseen Jetron tyttären.
Neljännen Mooseksen kirjan mukaan midianilaiset ahdistelivat israelilaisia heidän palatessaan Egyptistä Kanaanin maahan, minkä vuoksi Jahve käski israelilaisten tuhota heidät. Israelilaiset ryhtyivätkin sotaan heitä vastaan, jolloin Mooses käski surmata sotavangeiksi saadut midianilaiset miehet mutta jättää naimattomat naiset henkiin.
Tuomarien kirjan mukaan israelilaiset joutuivat vuoden 1100 eaa. aikoihin seitsemäksi vuodeksi midianilaisten valtaan. Joka kerta kun israelilaiset olivat kylväneet, midianilaiset ja amalekilaiset hyökkäsivät heitä vastaan ja ryöstivät sadon. Näin jatkui, kunnes israelilaiset olivat Gideonin johdolla voittaneet midianilaiset.
Häntänokkonen

Häntänokkonen ("Urtica membranacea") on Välimeren seudulta kotoisin oleva yksivuotinen nokkoslaji.
Baleaareilla ei kasva lainkaan tavallista isonokkosta, joten häntänokkonen on siellä yleisin nokkoslaji.
Nokkosen ravintoarvo on suuri, sitä voi valmistaa ruoaksi samaan tapaan kuin pinaattia. Se suojaa anemialta ja sisältää A-, C- ja E-vitamiinia. Siinä olevat tanniinit suojaavat ripulilta.
Tecmo

Tecmo Inc. () on japanilainen videopeliyhtiö, joka on perustettu vuonna 1967. Yhtiö on perustettu nimellä Tehkan ja se on nimetty uudelleen vuonna 1986.
Vuonna 2009 se fuusioitui japanilaisen Koein kanssa muodostaen holdingyhtiön Tecmo Koei Holdings. 
Pelit.
Yritys tunnetaan parhaiten videopelisarjoista Star Force, Dead or Alive, Ninja Gaiden, Deception, Monster Rancher, Rygar, Tecmo Bowl ja Fatal Frame.
Christian von Steven

Christian von Steven (; 30. tammikuuta 1781 Hamina – 30. huhtikuuta 1863 Simferopol) oli suomalaissyntyinen kasvitieteilijä ja entomologi, joka teki elämäntyönsä Etelä-Venäjällä ja Krimillä. 
Steven syntyi tuolloin Venäjän Viipurin kuvernementtiin kuuluneessa Haminassa. Hänen vanhempansa olivat Haminan tullitirehtööri, kollegineuvos Christian Daniel Stewen ja tämän ensimmäinen vaimo Anna Wulffert. Steven aloitti opiskelun Turun Akatemiassa ja jatkoi Pietarissa ja Jenassa. Vuonna 1799 hän valmistui Pietarissa lääkäriksi. Hän osallistui luonnontieteellisiin tutkimusretkiin Etelä-Venäjällä ja Ukrainassa ja sai sen jälkeen tehtäväkseen perustaa Nikitan kasvitieteellisen puutarhan Krimille Jaltan läheisyyteen. Hän toimi tämän merkittävän puutarhan johtajana 1812–1827. Vuosina 1826–1841 hän toimi Venäjän silkintuotannon ylitarkastajana, vuosina 1841–1851 Etelä-Venäjän koko maatalouden ylitarkastajana ja jäi sitten eläkkeelle. Venäläisen aatelisarvon Steven sai vuonna 1817. Hänet kutsuttiin vuonna 1840 Suomen Tiedeseuran jäseneksi. Samana vuonna hänet vihittiin Helsingin yliopiston kunniatohtoriksi.
Steven kirjoitti kasveista, hyönteisistä ja silkintuotannosta kaikkiaan 72 artikkelia ja kirjaa, joista merkittävin lienee 1856–1857 julkaistu 400-sivuinen Krimin luonnonvaraisten kasvien kasvio "Verzeichnis der auf der taurischen Halbinsel wildwachsenden Pflanzen". Hän kuvasi myös kymmeniä uusia kasvilajeja sekä keräsi suuren herbaarion, jonka hän lahjoitti Helsingin yliopistolle vuonna 1860. Tämä 60 000 – 120 000 kasvinäytettä käsittävä kokoelma muodostaa Helsingin kasvimuseon kansainvälisen putkilokasvikokoelman perustan ja on yhä sen arvokkain osa.
Stevenin mukaan on nimetty lukuisia kasvilajeja sekä kaksi sukua, ristikukkaisiin kuuluva "Stevenia" ja kämmekkäsuku "Steveniella".
Stevenin veli oli kenraaliluutnantti Alexander Stewen-Steinheil ja velipuoli Viipurin läänin kuvernööri Fredrik Stewen. Stevenin poika Aleksandr Steven oli Venäjän valtakunnanneuvoston jäsen ja vaikuttaja Krimillä.
Etelänsaarni

Etelänsaarni eli kapealehtisaarni ("Fraxinus angustifolia") on Etelä- ja Keski-Euroopassa kasvava puu.
Sen lehdet ovat 20–30 cm pitkät ja muodostuvat 7–11 lehdykästä. Puu kukkii keväällä ennen lehtien puhkeamista, hedekukat ovat punaruskeita, emikukat vaaleanvihreitä.
Joonas Siikala

Joonas Siikala (s. 13. lokakuuta 1983 Lohja) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Veikkausliigan lisäksi Siikala on pelannut myös Yhdysvaltojen yliopistosarjaa Northwoodin yliopistossa 2006–2008.
Zombie Apocalypse

Zombie Apocalypse on ladattava räiskintäpeli. Sen kehitti Nihilistic Software ja julkaisi Konami. Se julkaistiin Pohjois-Amerikassa Xbox 360:lle 23. syyskuuta 2009 ja PlayStation Networkiin 24. syyskuuta 2009.
Vuonna 2011 pelille julkaistiin jatko-osa .
Läpipeluu.
Zombie Apocalypse on räiskintäpeli, jossa pelaaja ohjaa yhtä neljästä hahmosta 55 tason läpi seitsemällä eri alueella. Pelaajan täytyy pelastaa eloonjääneitä ja tappaa zombeja käyttäen erilaisia aseita ja liikkuen erilaisessa ympäristössä. Joka viidennestä taposta saa palkinnoksi kaksinkertaisen pistekertoimen, joka palauttaa yhden jäsenen kuolleesta. Pelin tiloja pystyy tutkimaan yksin- ja moninpeliin.
Pelissä on 12 trophya/saavutusta saatavilla. Pelaamalla läpi pelin avaa uusia tiloja.
Vilshofen an der Donau

Vilshofen an der Donau on kaupunki Passaun piirikunnassa Ala-Baijerissa Saksassa. Sen asukasluku oli vuoden 2021 lopussa 17 240. Kaupungin pinta-ala on 86,29 neliökilometriä, ja sen pormestarina toimii Florian Gams. Vuonna 2022 kaupunkilaisista 63 % oli roomalaiskatolisia ja 7 % protestantteja.
Bad Griesbach im Rottal

Bad Griesbach im Rottal on kaupunki Passaun piirikunnassa Ala-Baijerissa Saksassa. Kaupungilla on pinta-alaa 70,18 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuoden 2020 lopussa 8 994.
Nimellä "Burg Griesbach" kaupunki on mainittu ensi kerran vuonna 1076. Kurpfalzin ruhtinaskunnan joukot tuhosivat paikkakunnan vuonna 1504. Bad Griesbachista tuli kaupunki 1953. Tettenweis pakkoliitettiin siihen 1978, mutta se irtautui itsenäiseksi kunnaksi 1990.
Sortavalan Ponnistus

Sortavalan Ponnistus oli vuonna 1904 Sortavalassa Työväenyhdistyksen aloitteesta perustettu urheilun yleisseura. Seuran perustava kokous pidettiin 6. marraskuuta 1904. Seura kuului aluksi SVUL:n Viipurin ja vuodesta 1910 uuteen Itä-Karjalan piiriin. Työväenyhdistyksen alaisuudesta seura erosi vuonna 1911. Työväen Urheiluliiton jäseneksi seura tuli 11. joulukuuta 1919. Seura on rekisteröity 8. tammikuuta 1921.
Erikoisen vahvaan asemaan seurassa nousi paini. Antti Hyvönen saavutti maailmanmestaruuden vuonna 1911 ja voitti samana vuonna vielä Venäjän mestaruudenkin. 
Jatkosodan aikana Ponnistus, Sortavalan Viritys ja varuskunta muodostivat yhdessä kaupungin urheilutoimikunnan. Seura kokoontui viimeisen kerran Kuopiossa 6. tammikuuta 1945, jolloin sen toiminta päätettiin lopettaa. Seura mainitaan kuitenkin vielä TUL:n toimintakertomuksessa 1946. Kyseisen vuoden päättyessä siinä on ollut 77 jäsentä, kuten vuotta aiemminkin.