tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Australopithecus sediba

Australopithecus sediba eli malapanapinaihminen on varhainen ihmisapinalaji, joka eli noin kaksi miljoonaa vuotta sitten. Lajin ensimmäiset fossiilit löydettiin Etelä-Afrikan Malapan suojelualueelta 2008, ja yksilöitä oli vuoteen 2012 mennessä löydetty neljä. Niiden tarkaksi iäksi on saatu 1,98 miljoonaa vuotta. Löytäjä Lee Berger tutkimusryhmineen arveli, että laji voisi olla "A. africanuksen" ja "Homo habiliksen" välimuoto, sillä siinä on sekä apinaihmisten että ihmisten ominaisuuksia.
Edmond Debeaumarché

Edmond Debeaumarché (15. joulukuuta 1906 Dijon – 28. maaliskuuta 1959 Suresnes) oli yksi Ranskan vastarintaliikkeen tunnetuimmista johtajista toisen maailmansodan aikana.
Debeaumarché oli töissä postissa. Sodan aikana hän järjesti vastarintaliikkeen postiliikenteen salakuljetuksen. Myöhemmin hän osallistui saksalaisten yhteyksien sabotointiin. Gestapo vangitsi hänet elokuussa 1944.
Christer Laurén

Hans Christer Laurén (3. heinäkuuta 1942 Helsinki – 19. syyskuuta 2022 Mustasaari) oli suomalainen ruotsin kielen professori. Hänen tutkimusalaansa olivat muinais- ja nykyruotsi, mutta kielitieteellinen tutkimus sai myöhemmin väistyä kielenhuollon, ammattikielen ja kielikylvyn tieltä.
Laurén valmistui ylioppilaaksi vuonna 1961 Kokkolan ruotsinkielisestä yhteislyseosta. Filosofian tohtoriksi Laurén valmistui vuonna 1972 Åbo Akademista väitöskirjalla "Jöns Budde, Predikanten som översättare". Vuosina 1966–1970 hän oli ruotsin ja latinan kielten lehtorina Kokkolan ruots. yhteislyseossa. Hän oli apulaisprofessorina Vaasan kauppakorkeakoulussa 1970–1975 ja professorina 1976–2009 sekä Åbo Akademin dosenttina vuodesta 1973 alkaen. Hän toi suomeen kielikylpyajatuksen tienä monikielisyyteen. Laurén johti suomenruotsalaista kielilautakuntaa vuosina 1985–1994 ja oli jäsenenä Ruotsin kielilautakunnassa 1986–1994.
Ragni Rissanen

Ragni Mirjam Rissanen (o.s. Task; 12. lokakuuta 1931 Pietarsaari – 9. heinäkuuta 2023 Kööpenhamina) oli suomalainen ravintola- ja hotellialan yrittäjä. Suomalaisen ravintolatoiminnan ”grand old ladyksi” kutsuttu Rissanen tunnetaan etenkin vuonna 1962 Helsinkiin perustamastaan Rivoli-ravintolasta ja 1980-luvun lopun samannimisestä hotelliketjusta. 
Rissasen muita ravintoloita olivat Bellevue Katajanokalla, Svenska Klubben Kruununhaassa, Kala-Rivoli sekä Lehtisaaren Rivoli, Marmorikujan Punainen Hattu, Stockmannin Vintti, Mannerheimintie 6:n Mikadon salongit sekä Makkaratalon Il Treno ja Suomenlinnan Walhalla. Rissanen perusti 1970-luvun alussa Helsingin ensimmäisen pizzerian. Suurimmillaan Rissasen yrityksellä oli 1980-luvulla kahdeksan ravintolaa sekä Rivoli-hotelliketju. Ensimmäinen hotelli oli Kasarmikatu 40:n sisäpihalla vuonna 1984 avattu Rivoli Jardin. 1990-luvulle tultaessa Rivoli-hotelli oli myös Järvenpäässä, Tampereella, Oulussa ja Kuopiossa.
Rissanen kertoo aloittaneensa yrittäjäuran jo alle kymmenvuotiaana, kun myi naapurintädin kukkia Pietarsaaren torilla. Teini-iässä hän asui äitinsä kanssa Porvoossa ja kulki Helsingissä työssä pankissa ja suoritti samalla iltalukiossa ylioppilastutkinnon. Hän pyrki tuloksetta opiskelemaan hammaslääkäriksi ja ekonomiksi. Varsinaisesti hän aloitti yrittäjäuransa perustamalla kahvilan Helsingin Malmille vuonna 1956. Pian hän piti baareja (kuten kahviloita tuolloin kutsuttiin) myös Lauttasaressa ja Leppäsuolla. Vuonna 1962 hän perusti Helsingin Albertinkadulle ranskalaiseen keittiöön erikoistuneen ravintola Rivolin. Sinne hän alkoi tuoda ulkomailta lentorahtina tuoreita ostereita ja muita äyriäisiä. Rivoli toi Suomeen 1980-luvun "nouvelle cuisinen" ja "sous vide" -tyhjiökypsennyksen.
1990-luvun alun lamassa Rissasen yritys koki konkurssin. Miltei kaiken menettänyt Rissanen jatkoi yrittäjätoimintaansa ryhtymällä muun muassa myymään uuniperunoita torilla.
Vuonna 1986 Rissasen Rivoli-Yhtiöt sai valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon. Vuonna 2014 Ragni Rissanen sai Heinon Tukku Oy:n 100-vuotisjuhlarahaston apurahan ja tunnustuspalkinnon suomalaisen ravintolakulttuurin edelläkävijänä.
Rissanen asui 2020-luvulla Espanjassa.
Yolandi Visser

Yolandi Visser (muotoiltuna ¥o-landi Vi$$er, oik. Anri du Toit) (s. 1. joulukuuta 1984 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka) on laulaja eteläafrikkalaisessa zef-musiikkia soittavassa yhtyeessä Die Antwoord.
Visserilla on Sixteen Jones -niminen tytär Watkin Tudor Jonesin kanssa.
Wang Hongwen

Wang Hongwen (; 1935 Changchun, Liaoning – 3. elokuuta 1992 Peking) oli kiinalainen työväenjohtaja ja kommunistipoliitikko, joka kuului kulttuurivallankumouksen aikana 1960–1970-luvuilla niin sanottuun neljän koplaan.
Wang Hongwen oli lähtöisin köyhästä maatyöläisperheestä. Hän liittyi alaikäisenä Kansan vapautusarmeijaan ja osallistui vapaaehtoisena sotilaslähettinä Korean sotaan. Sen jälkeen hän työskenteli puuvillatehtaassa Shanghaissa. Ennen kulttuurivallankumouksen käynnistymistä vuonna 1966 hän oli täysin tuntematon työläinen. Kesäkuussa 1966 Wang ja kuusi muuta työläistä julkistivat seinälehden, jossa vaadittiin heidän tehtaansa johtoa eroamaan. Itse Mao Zedong ylisti myöhemmin tätä seinälehteä ”kulttuurivallankumouksen ensimmäiseksi merkittäväksi seinälehdeksi”. Vieraillessaan Pekingissä syyskuussa 1966 Wang sai tavata muun muassa Maon ja Lin Biaon. Hän valitti Shanghain paikallisen puoluejohdon pyrkivän kapinallisten tukahduttamiseen ja Kulttuurivallankumouksen pienryhmä ilmoitti tukevansa häntä. Shanghaihin palattuaan Wang osallistui paikallisen johdon syrjäyttämiseen ja vuoden 1967 alussa lyhytikäisen Shanghain kommuunin perustamiseen. Hän asettui tukemaan paikallisen propagandajohtajan Zhang Chunqiaon pyrkimyksiä. Shanghain kommuuni korvattiin Maon toiveiden mukaisesti vallankumouskomitealla, jonka varapuheenjohtajaksi Wang valittiin.
Wang, Zhang Chunqiao, Jiang Qing ja Yao Wenyuan tultiin tuntemaan niin sanottuna neljän koplana. Wang oli nuorin neljän koplan jäsenistä. Nuorekkaan Wangin kerrottiin olevan erityisen läheinen Jiang Qingin kanssa. Wang alkoi kulttuurivallankumouksen myötä kohota Kiinan kommunistisen puolueen hierarkiassa. Hänet valittiin vuoden 1969 puoluekokouksessa keskuskomiteaan ja hän toimi 1971–1976 Shanghain puoluekomitean johtajana. Vuonna 1973 hänet valittiin koko puolueen varapuhemieheksi. Vuoden 1973 puoluekokouksessa Wang kuvattiin suoraan Maon rinnalla, ja hänestä oletettiin tuolloin kaavailtavan jopa Maon seuraajaa. Maon kuoleman jälkeen Wang ja muut neljän koplan jäsenet kuitenkin pidätettiin Hua Guofengin määräyksestä lokakuussa 1976 ja erotettiin puolueesta. Wang tuomittiin tammikuussa 1981 elinkautiseen vankeuteen. Hänet siirrettiin vuonna 1986 vankilasta sairaalaan etenevän maksasyövän vuoksi, johon hän kuoli 1992.
Lei Feng

Lei Feng (; 18. joulukuuta 1940 Wangcheng, Hunan – 15. elokuuta 1962 Fushun, Liaoning) oli kiinalainen Kansan vapautusarmeijan sotamies, josta tehtiin kuolemansa jälkeen vuonna 1963 käynnistyneessä valtiollisessa propagandakampanjassa esimerkkikansalainen, epäitsekkyyden ja uhrautuvaisuuden perikuva. Ei tiedetä varmuudella, mitkä Lei Fengin elämästä kerrotut tiedot pitävät paikkansa ja mitkä keksittiin jälkeenpäin propagandistisessa tarkoituksessa. Alun perin Lei Feng -kampanja palveli myös diktaattori Mao Zedongin henkilökultin vahvistamista.
Elämänvaiheet.
Virallisen kertomuksen mukaan Lei Feng syntyi köyhään maatyöläisperheeseen Hunanissa. Japanilaiset tappoivat hänen isänsä, ja hänen äitinsä teki itsemurhan jouduttuaan paikallisen maanomistajan raiskaamaksi. Kiinan kommunistinen puolue kuitenkin adoptoi orvon Lein ja kasvatti hänet. Hän liittyi Kansan vapautusarmeijaan ja puolueeseen. Armeijassa hän toimi ryhmänjohtajana. Opiskeltuaan Maon teoksia hän oppi elämään äärimmäisen vaatimattomasti ja halusi omistaa koko elämänsä kansalleen ja vallankumoukselle. Hänen kerrottiin tehneen monenlaisia epäitsekkäitä ja hyviä tekoja varsinkin sotilastovereitaan kohtaan. Syyskuussa 1960 hänet valittiin ”taloudelliseksi mallisotilaaksi”, jolloin armeija alkoi ilmeisesti valmistella hänen käyttöään propagandassa. Lei kuoli elokuussa 1962 tapaturmaisesti Fushunin sotilastukikohdassa vain 21-vuotiaana, kun peruuttava kuorma-auto kaatoi pylvään hänen päälleen. Kuoleman yksityiskohdat olivat pitkään epäselvät ja tapahtumista liikkui monenlaisia versioita. Jopa Lei Fengin olemassaolosta on esitetty joitain epäilyjä.
Henkilökultti.
Lei Feng jätti jälkeensä päiväkirjan, joka toimi pohjana hänen ympärilleen luodulle kultille. Länsimaiset tutkijat pitävät Lein julkaistua päiväkirjaa lähes varmasti ainakin osittaisena väärennöksenä eikä hänen omana tekstinään. ”Oppikaa Lei Fengiltä” -kampanjan käynnisti Mao itse 5. maaliskuuta 1963. Lein päiväkirja julkaistiin ja hänestä tehtiin valtava määrä julisteita sekä lukuisia elokuvia ja sarjakuvia. Myös hämmentävä määrä hänestä otettuja (tai sellaisiksi väitettyjä) valokuvia ilmaantui julkisuuteen. Lei Feng on vielä 2000-luvullakin ollut näkyvästi esillä Kiinan tiedotusvälineissä ja häneen vetoamalla on puolustettu monenlaisia poliittisia linjauksia. Hänen kuviaan on alettu käyttää myös kaupallisessa mainonnassa. Joidenkin länsimaisten arvioijien mukaan tavalliset kiinalaiset eivät nykyään enää ota Lei Fengin hahmoa vakavissaan.
Lei Fengille on rakennettu Fushuniin valtava muistomerkkikokonaisuus, johon kuuluu muun muassa suuri muistohalli, veistospuisto ja näyttävä hautamuistomerkki. Ensimmäiset osat valmistuivat jo 1964.
Noe Itō

Noe Itō (; 21. tammikuuta 1895 Fukuoka – 16. syyskuuta 1923 Tokio) oli japanilainen anarkisti, kirjailija, toimittaja ja yhteiskuntakriitikko, joka oli myös yksi maan ensimmäisistä feministeistä. Japanin armeija murhasi Itōn vuoden 1923 Suuren Kantōn maanjäristyksen jälkeisen sekasorron yhteydessä.
Elämä.
Itō syntyi Kyūshūn Fukuokan prefektuurissa, josta muutti teini-ikäisenä tätinsä luo Tokioon ja opiskeli Uenon tyttölukiossa. Valmistuttuaan Itō palasi kotikyläänsä, jossa hänen vanhempansa olivat järjestäneet tyttärelleen avioliiton. Itō pakeni vain viikon avioelämän jälkeen takaisin Tokioon, jossa hän muutti yhteen kouluaikaisen ihastuksensa, myös kirjailijana tunnetun englanninopettaja Jun Tsujin kanssa. Itō erosi Tsujista vuonna 1916 ja alkoi sen jälkeen seurustella Japanin tunnetuimpiin anarkisteihin lukeutuneen Sakae Ōsugin kanssa.
Tokiossa Itō tutustui muun muassa Raichō Hiratsukan ajatuksiin naisten asemasta ja liittyi tämän perustamaan Seitōsha-järjestöön vuonna 1913. Kaksi vuotta myöhemmin Itō ryhtyi 20-vuotiaana ryhmän julkaiseman lehden päätoimittajaksi. Kieliä osaavana hän käänsi myös kirjallisuutta, kuten latvialais-amerikkalaisen anarkistin Emma Goldmanin ja venäläisen Pjotr Kropotkinin teoksia. Itōn tuttavapiirin kuului muun muassa filosofi Bertrand Russell, johon hän tutustui vuonna 1921.
Itōn oma kirjallinen tuotanto käsittää kymmeniä lehtiartikkeleita ja omaelämäkerrallisia romaaneja, jotka käsittelevät muun muassa vanhojen perhetraditioiden rikkomista ja naisten vapautumista. Vuonna 1919 hän tuli osakkaaksi teollisuustyöläisille tarkoitettuun Rōdōundō-lehteen, ja kahta vuotta myöhemmin Itō oli mukana perustamassa sosialistista naisten järjestöä Sekirankaita.
Kuolema.
Syyskuussa 1923 Tokion ja Jokohaman alueella tapahtui Suuri Kantōn maanjäristys, jonka yhteydessä kuoli arviolta 110 000 ihmistä. Järistyksen jälkeen puhkesi levottomuuksia, kun alueella levisi perättömiä huhuja maassa asuvien korealaisten tekemistä ryöstöistä ja tuhopoltoista, joihin yhdistettiin myös sosialisteja ja anarkisteja. Väkijoukot surmasivat joidenkin arvoiden mukaan jopa 6 000 – 8 000 korealaista. Japanin hallitus käytti sekasortoa hyväkseen hankkituakseen eroon poliittisista vastustajistaan ja pidätti kymmenkunta henkilöä, jotka myöhemmin surmattiin. Joukossa olivat Noe Itō ja Sakae Ōsugi sekä tämän kuusivuotias veljenpoika. Pidätyksen jälkeen heitä pahoinpideltiin, ja lopulta kaikki kolme kuristettiin hengiltä. Heidän ruumiinsa löydettiin myöhemmin eräästä kaivosta. Samaan aikaan pidätettiin myös toinen tunnettu naisanarkisti Fumiko Kaneko.
Murhien takana oli Japanin keisarillisen armeijan sotilaspoliisi Kenpeitai ja sen luutnantti Masahiko Amakasu. Amakasu sai murhista kymmenen vuoden tuomion, mutta keisari Hirohito armahti Amakasun jo neljän vuoden vankeuden jälkeen. Myöhemmin hän palveli Mantšuriassa ja teki lopulta itsemurhan Japanin antauduttua toisessa maailmansodassa. Vuonna 1969 japanilainen ohjaaja Yoshishige Yoshida teki Itōn elämästä elokuvan "Eros + gyakusatsu" (Eros + verilöyly).
Seppo Kuula

Seppo Kuula (s. 1967) on suomalainen yritysjohtaja ja IT-alan vaikuttaja. Viimeisimpänä toimitusjohtajuutenaan Kuula siirtyi Cloud1:lle vuonna 2024 tekoäly-yhtiö Silo AI:n palveluliiketoiminnan johtajan tehtävästä. Aiemmin Kuula johti Siili Solutions Oyj:tä, kun se listattiin pörssiin.
Koulutus.
Kuula on koulutukseltaan tekniikan tohtori, väitellyt vuonna 2020 aiheesta Continuous co-creation of knowledge-intensive business services. Kuula valmistui koneautomaatioinsinööriksi vuonna 1992. Tämän jälkeen hän on töiden ohella valmistunut diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun tuotantotalouden koulutusohjelmasta (2008) sekä suorittanut Oulun yliopistossa kaupallisen MBA-tutkinnon (2005) ja tekniikan tohtorin tutkinnon (2020).
Ura.
Kuula työskenteli valmistuttuaan tietoliikenneyhtiö Eforessa. Tämän jälkeen työnantajia ovat olleet ADC, System Integration Services, QMC IPMedia, Elektrobit, Nethawk ja Mesaplexx.
Siili Solutionsin toimitusjohtajana Kuula aloitti vuonna 2010 ja hänen johdollaan yhtiö listattiin Nasdaq OMXH First North listalle vuonna 2012 sekä Nasdaq OMX Päälistalle 2016. Hänen aikanaan yhtiö kasvoi 65 työntekijästä 697:een. Kansainvälistymisen osalta merkittävänä askeleena oli Suomen lisäksi Puolassa toimivan Avaus Consulting Oy:n yritysosto vuonna 2014, sekä autoteollisuuden digitaalisiin ohjausjärjestelmiin laajentaminen 2015.
Kuula siirtyi Siilistä Enfo Oyj:n toimitusjohtajaksi tammikuussa 2018, Unikie Oy:n toimitusjohtajaksi tammikuussa 2021 ja Silo AI Oy:n palveluliiketoiminnan johtajaksi maaliskuussa 2023. Lisäksi Kuula on toiminut useissa hallitustehtävissä ja osallistunut aktiivisesti Boardman-hallitusammattilaisten verkostoon. 
Ohjelmistoyrittäjät ry valitsi Kuulan vuonna 2014 Vuoden ohjelmistoyrittäjäksi. TiVi (ent. Tietoviikko) -lehti valitsi hänet vuosien 2014 ja 2015 IT-alan 100 vaikuttavinta bisnes-listalle.
Jeff Cohen (näyttelijä)

Jeffrey Bertan Cohen ("Jeffrey Bertan McMahon", s. 25. kesäkuuta 1974 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen asianajaja ja entinen lapsinäyttelijä. Hän näytteli Chunkin roolin Richard Donnerin ohjaamassa seikkailuelokuvassa "Arkajalat" ("The Goonies", 1985).
Ura ja elämä.
Cohen syntyi Los Angelesissa ja käytti taiteilijanimenä äitinsä Elaine Cohenin sukunimeä. Murrosiän tullen Cohen lopetti näyttelijäntyön. Pulskan Chunkin rooli sai monet pilkkaamaan häntä vyötärön ympärysmitasta, mutta teini-ikäisenä hän aloitti amerikkalaisen jalkapallon pelaamisen ja laihtui huomattavasti. Hän jatkoi lajin parissa vielä opiskellessaan Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, eikä lapsena koettu pilkka estänyt häntä villitsemästä yleisöä otteluiden lomassa "Arkajalat"-elokuvasta tunnetulla Truffle Shuffle -tanssillaan. Berkeleyssä hän myös kampanjoi itseään oppilasneuvoston puheenjohtajaksi julisteilla, joissa oli kuva hänestä Arkajalat-ajoilta ja yksinkertainen vaalilause "Chunk for President". Hän voitti vaalin. 
Berkleyn jälkeen hän valmistui Kalifornian yliopistosta juristiksi ja erikoistui asianajajana Los Angelesin viihdeteollisuuteen. Helmikuusta 2014 alkaen hän on kirjoittanut liiketoimintaa, juridiikkaa ja politiikkaa käsitteleviä kirjoituksia CNBC:lle ja Huffington Postille.
Keuruun jäähalli

Keuruun jäähalli, markkinointinimeltään Metsä-Multia Areena on Keuruulla sijaitseva jäähalli, joka on Mestis-seura KeuPa HT:n kotihalli. 8. syyskuuta 2014 Keuruun kaupunginvaltuusto myönsi 100 000 euroa jäähallin muuttamiseksi Mestis-kuntoon.
Boombastic

Boombastic on jamaikalaismuusikko Shaggyn kappale hänen samaa nimeä kantavalta kolmannelta studioalbumiltaan. Heinäkuussa 1995 julkaistuna single saavutti valtavan menestyksen monissa maissa, mukaan lukien Irlannissa, Isossa-Britanniassa, Ruotsissa, Uudessa-Seelannissa, Australiassa sekä monissa Lähi-idän valtioissa, jossa se saavutti singlelistojen kärkisijoja. Kappale vietti viikon Yhdysvaltain "Billboard" R&amp;B-listan sekä Britannian singlelistan kärjessä. Samalla se saavutti Billboard Hot 100 -listan kolmannen sijan. Kappaleen remix-versio, jolla vierailee Sting International, sisältää samplen Marvin Gayen kappaleesta "Let's Get It On". Muut versiot ovat mukana jonkinlaisina versioina "Boombastic"-albumilla bonusraitoina. Boombastic saavutti suosiota sen jälkeen kun sitä oltiin käytetty Levi'sin televisiomainoksessa. Kappale oli mukana elokuvissa "Tallipihan bilehileet, Mr. Bean lomailee, Viidakon Ykä" ja "Villit Marjaset."
Call on Me

Call on Me on ruotsalaisen DJ:n ja musiikkituottajan Eric Prydzin kappale, joka julkaistiin singlenä syyskuussa 2004. Se saavutti suuren myyntimenestyksen ja pääsi listojen kärkeen monessa maassa. "Call on Me" tunnetaan musiikkivideostaan, joka sisältää useita naisia sekä miehen harjoittamassa aerobiciä seksuaalisesti vihjailevalla tavalla. Kappaleen ovat kirjoittaneet Eric Prydz, Steve Winwood ja Will Jennings, ja sen tuotti Prydz. Kappale oli alunperin Thomas Bangalterin ja DJ Falconin muodostaman ranskalaisen elektronisen musiikin duon Togetherin esittämä DJ-keikoilla jo vuonna 2002, käyttäen samaa samplea Steve Winwoodin kappaleesta "Valerie", mutta pyynnöistä huolimatta he eivät koskaan julkaisseet sitä.
Hikipallo

Hikipallo on urheilulaji, jota pelataan jäällä. Hikipalloa pelataan jääkiekkomailoilla, mutta pelivälineenä toimii kiekon sijasta tennispallo. Hikipallossa ei käytetä luistimia vaan kenkiä. Hikipallossa on lähes samat säännöt kuin jääkiekossa, mutta siinä ei saa ottaa kontaktia.
Historia.
Hikipallon maailmanmestaruuskilpailuja on järjestetty Ylöjärvellä vuodesta 1972 alkaen.
Edelliset maailmanmestaruuskilpailut.
Hikipallon MM-kilpailut 2016 järjestettiin Mutalan koulun kentällä 30.-31.1.2016. Kisojen järjestäjänä toimi Mutala JR. Talvien lyhenemisestä ja Mutalan koulun kentän pienentymisestä johtuen MM-kisoja ei tiettävästi enää järjestetä.
Vuonna 2017 kisat järjestetään Ylöjärven jäähallissa 29.4-17.
Maria Maria

Maria Maria on yhdysvaltalaisyhtye Santanan kappale, jolla vierailee The Product G&amp;B. Se saavutti Billboard Hot 100-listan ensimmäisen sijan 8. huhtikuuta 2000 ja pysyi siellä yhteensä kymmenen viikkoa. Vuoden 2000 Grammy-palkintogaalassa kappale voitti Grammyn kategoriassa "Paras duon/yhtyeen esitys sanoilla". Siitä huolimatta vaikka muut albumin päälaulajat voittivat palkintoja, The Product R&amp;B ei voittanut Grammyä.Marc Anthony lauloi myös kappaleesta oman versionsa.
Vuonna 2008 Billboard Hot 100-listan 50-vuotisjuhlavuotena aikakauslehti "Billboard" kokosi listan sadasta parhaasta kappaleesta listan vuosien varrelta. "Maria Maria" sijoittui tällä "Billboard: All-Time Hot 100 Top Songs"-listalla sijalle 96, sekä Top Billboard Hot 100 Latin Songs of All-Time-listan sijalle kaksi. Myöhemmin se nimettiin vuosien 2000-2009 neljänneksitoista menestyneimmäksi kappaleeksi "Billboard Hot 100 Songs of the Decade"-listalla.
Carlos Santana on tehnyt yhteistyötä Chef Roberto Santibañezin kanssa avatakseen viisi nimeä "Maria Maria" kantavaa ravintolaa. Osa niistä sijaitsee San Francisco Bay Arealla, muihin kohteisiin luokittuvat Arizona ja Teksas.
Andrei Parfjonov

Andrei Parfjonov (; s. 17. joulukuuta 1987 Troitsko-Petšorsk) on venäläinen maastohiihtäjä. Seuratasolla Parfjonov edustaa The Rochev's Clubia. Hänen parhaat saavutuksensa ovat tulleet sprinteistä.
Maastohiihdon maailmancupissa Parfjonov debytoi lokakuussa 2007 Düsseldorfin sprintissä ollen 40. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Parfjonov saavutti joulukuussa 2007, kun hän oli Tour de Skin osakilpailussa Prahassa neljäs vapaan sprintissä. Parfjonovin paras sijoitus maailmancupin henkilökohtaisessa osakilpailussa on kolmas, jonka hän saavutti tammikuussa 2015 Rybinskin ja helmikuussa 2017 Pyeongchangin sprintistä. Hän voitti jälkimmäisenä viikonloppuna parisprintin maailmancupkilpailun.
Vuonna 2010 Parfjonov voitti alle 23-vuotiaiden MM-pronssia Hinterzartenista sprintistä.
Cristian Gamboa

Cristian Esteban Gamboa Luna (s. 24. lokakuuta 1989 Liberia) on costaricalainen jalkapalloilija, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa West Bromwich Albionia. Oikeajalkainen Gamboa on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän kuuluu myös Costa Rican jalkapallomaajoukkueeseen.
Ura.
Seurajoukkueura.
Gamboa aloitti uransa kotimaansa pääsarjan Municipal Liberian riveissä, jota hän edusti 68 ottelussa vuosina 2006–2010.
Heinäkuussa 2010 Gamboa siirtyi kotimaastaan Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Fredrikstad FK:hon. Gamboa auttoi Fredrikstadia nousemaan seuraavaksi kaudeksi Tippeligaeniin, jossa Gamboa pelasi kaudella 2011 16 ottelua.
Elokuussa 2011 hän siirtyi Tanskan pääsarjan Superligaenin suurseuraan FC Kööpenhaminaan, jossa hän ei pelannut kauden 2011–2012 aikana yhdessäkään ottelussa. Niinpä hänet lähetettiin kauden 2011–2012 päätyttyä lainalle norjalaisseura Rosenborg BK:hon. Gamboa pelasi lainasopimuksen aikana kymmenen ottelua trondheimiläisseuran riveissä. Hän palasi vuoden 2012 lopulla Kööpenhaminaan, mutta Rosenborg osti Gamboan omakseen tammikuussa 2013. Kaudella 2013 Gamboa pelasi seuran paidassa Tippeligaenissa 28 ottelua ja ehti pelata seuraavalla kaudella vain kaksi ottelua, ennen kuin Valioliigan West Bromwich Albion osti hänet hyvin sujuneiden MM-kilpailuiden jälkeen. Gamboa pelasi kaudella 2014–2015 vain kymmenessä Valioliigan ottelussa.
Maajoukkueura.
Vuonna 2009 Gamboa pelasi alle 20-vuotiaiden maajoukkueen kanssa MM-kilpailuissa, joissa Costa Rica sijoittui neljänneksi. Gamboa debytoi Costa Rican jalkapallomaajoukkueessa tammikuussa 2010 Argentiinaa vastaan. Hän kuului Jorge Luis Pinton nimeämään joukkueeseen vuoden 2014 MM-kilpailuissa. Hän pelasi turnauksessa Costa Rican jokaisessa viidessä ottelussa, kun joukkue eteni sensaatiomaisesti puolivälieriin. Gamboa kirjautti turnauksessa nimiinsä yhden syöttöpisteen.
O-Nitrofenoli

o-Nitrofenoli eli 2-nitrofenoli (C6H5NO3) on orgaaninen yhdiste ja fenolin nitrattu johdannainen. Yhdistettä käytetään valmistettaessa muun muassa väri- ja lääkeaineita ja analyyttisessä kemiassa indikaattorina. o-Nitrofenoli on m- ja p-nitrofenolien isomeeri.
Ominaisuudet.
o-Nitrofenoli on huoneenlämpötilassa keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee niukasti veteen, mutta haihtuu helposti vesihöyryn mukana. Tämä johtuu yhdisteen hydroksyyli- ja nitroryhmien välisistä molekyylin sisäisistä vetysidoksista. o-Nitrofenoli liukenee hyvin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. Yhdiste on heikko happo, jonka pKa-arvo on 7,22. Se on fenolia voimakkaampi happo, mikä johtuu nitroryhmän elektroneja puoleensavetävästä vaikutuksesta ja lisäksi nitroryhmä on orto-asemassa hydroksyyliryhmään nähden ja kykenee resonanssin kautta stabiloimaan hapen negatiivista varausta.
Valmistus ja käyttö.
o-Nitrofenolia valmistetaan hydrolysoimalla o-kloorinitrobentseeniä emäksisissä olosuhteissa esimerkiksi natriumhydroksidin avulla. Reaktiolämpötila kohotetaan hiljalleen 170 °C:n. Muodostuva o-nitrofenoli saostetaan tekemällä liuos happamaksi. Toinen tapa valmistaa sitä on fenolin nitraus ja tässä reaktiossa muodostuu lisäksi p-nitrofenolia. Isomeerit voidaan erottaa toisistaan vesihöyrytislauksella.
o-Nitrofenolia käytetään valmistettaessa lääkeaineita, väriaineita, valokuvauskemikaaleja ja hyönteismyrkkyjä. Pelkistämällä siitä saadaan o-aminofenolia. Yhdistettä voidaan käyttää pH-indikaattorina ja sen alkoholiliuos muuttuu värittömästä keltaiseksi pH-alueella 5–7. Värinmuutos ei ole kuitenkaan kovin selkeä. Analyyttisessä kemiassa sitä voidaan käyttää myös reagenssina glukoosin määritykseen.
Kino Juha

Kino Juha on vuonna 1958 rakennettu elokuvateatteri Nurmijärven Kirkonkylällä ja ainoa kunnan alueella toimiva elokuvateatteri. 
Elokuvateatterissa on 139 uutta istuinta ja neljä paikkaa pyörätuoleille. Salissa on esiintymislava ja äänentoistolaitteet, joten Kino Juhassa voidaan pitää myös pienimuotoisia konsertteja ja kokouksia.
Teatteri on saanut Suomen elokuvasäätiöltä useana vuonna toimintatukea. Vuonna 2012 tehdyn rakennuksen kunnostustyön on suunnitellut arkkitehtitoimisto Arkkitehdit Mustonen.
Historia.
Elokuvateatterin rakensivat kirkonkylän keskustaan Sirkka ja Veikko Säilä kirkonmiesten vastustuksesta huolimatta. He kun pitivät "elävien kuvien teatteria" synnillisenä ja mahdollisesti jopa nurmijärveläisten sukupuolisiveyttä vaarantavana laitoksena.
Säilän tytär Ulla Luukkonen perheineen jatkoi toimintaa 1980-luvun loppupuolelle asti.
Vuodesta 1997 alkaen teatteria pyöritti seuraavat 21 vuotta Pentti Niemelä aina Kino Juhan 60-vuotispäiviin asti vuonna 2018.
Vuoden 2019 alussa Kino Juha siirtyi elokuvaohjaaja Taavi Vartian yhtiön omistukseen.
Minä sinua vaan

”Minä sinua vaan” on kappale Jenni Vartiaisen kolmannelta, "Terra"-nimiseltä studioalbumilta. Se julkaistiin albumin kuudentena singlenä marraskuussa 2014. Kappaleen ovat säveltäneet Vartiainen ja Jukka Immonen, ja se on sanoittanut Mariska. 
Taustaa ja julkaisu.
”Minä sinua vaan” sisältyy 4. lokakuuta 2013 julkaistulle Vartiaisen "Terra"-albumille. Kappale valmistui albumille vasta aivan viime tipassa; se tehtiin loppuun keskellä yötä. Vartiainen on kertonut, ettei ollut tyytyväinen kappaleen alkuperäisiin sanoihin, vaan joutui pyytämään Mariskaa kirjoittamaan sanat uudelleen. Uusi sanoitus valmistui vasta juuri ennen määräaikaa. Vartiainen rupesi itkemään luettuaan koskettavat sanat. Kappaleen minä välttelee "rakkaus"-sanan käyttöä, koska pelkää sen voiman muuten vähenevän. Vartiainen on sanonut kappaleen olevan rakkauslaulu niille, joiden sanavarastoon ei kuulu sana "rakastan". 
Kappaleen akustinen versio on mukana "Terran" 3. lokakuuta 2014 julkaistulla platinapainoksella. Kappaleesta lähetettiin lyhyempi versio radiokanaville marraskuussa 2014, kun kappale valittiin albumin seuraavaksi singleksi. Kappaleen radioversioon tehtiin myös musiikkivideo, joka julkaistiin Warner Music Finlandin ylläpitämällä YouTube-kanavalla 23. joulukuuta 2014. Videolla esiintyvät artistin lisäksi muun muassa näyttelijät Taneli Mäkelä ja Jonna Järnefelt.
Vastaanotto.
Kappale sai "Terra"-albumin ilmestyessä pääosin positiivisen vastaanoton. Rumban kriitikko sanoi, että ”Minä sinua vaan” on levyn vaikuttavin kappale. Staran arvostelussa kappaletta kuvattiin ”eleettömyydessään vaikuttavaksi”. Me Naiset -lehden kriitikko valitsi sen albumin parhaiden kappaleiden joukkoon. Radiokanava Voicen toimituspäällikkö Mikko Räsänen kuvaili kertosäettä todella tarttuvaksi ja sanoi kappaleen muutenkin kuulostavan "hemmetin hyvältä". Nuorgamin arvostelussa kappale sai kuitenkin kriittisemmän vastaanoton; kappaleen idean sanottiin olevan sellainen, "johon tekee mieli huutaa äänekkäästi vastaan". 
”Minä sinua vaan” nousi "Terran" ilmestyessä lokakuussa 2014 latauslistan sijalle 14, mutta putosi jo seuraavalla viikolla pois listalta. Kappale nousi uudestaan latauslistalle tammikuussa 2015, kun kappale valittiin albumin seuraavaksi singleksi. Parhaimmillaan kappale nousi listan 18:nneksi. Tammikuussa 2015 kappale nousi myös Suomen radioiden soitetuimmaksi kappaleeksi ja oli siten ennätyksellisesti viides "Terralta" julkaistu radiolistan ykkönen.
Michael Duff

Michael James Duff (s. 11. tammikuuta 1978 Belfast) on pohjoisirlantilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän edusti pelaajana Cheltenham Townia vuosina 1996–2004 ja Burnleyä vuosina 2004–2016. Jälkimmäisessä hän pelasi kaksi kautta Valioliigassa. Hän pelasi 24 ottelua Pohjois-Irlannin maajoukkueessa. Oikeajalkainen Duff oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut valmentajana ja on toukokuusta 2024 alkaen ollut Huddersfield Townin päävalmentaja.
Seurajoukkueura.
Duffin ensimmäinen seura oli Cheltenham Town, jota hän edusti vuodet 1996–2004. Otteluita Duffille seuran paidassa kertyi 300 ja maaleja 15. Parhaimmillaan seura pelasi Englannin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. Vuosina 1996–1997 Duff oli lainalla Cirencester Townissa.
Heinäkuussa 2004 Duff siirtyi tuolloin Englannin mestaruussarjassa pelanneeseen Burnley FC:hen. Duff oli tärkeä pelaaja joukkueelleen, kunnes hän loukkaantui vakavasti Mestaruussarjan ottelussa Crystal Palace FC:tä vastaan kaudella 2007–2008. Polvivamma piti hänet sivussa kauan ja hän palasi kentille vasta joulukuussa 2009 Burnleyn noustua Valioliigaan. Hän pelasi kaudella 2009–2010 Valioliigassa 11 ottelua. Seura kuitenkin putosi kauden 2009–2010 jälkeen takaisin Mestaruussarjaan ja Duff jatkoi joukkueen avainpelaajana loukkaantumisen jälkeenkin. Burnley palasi Valioliigaan kaudeksi 2014–2015 ja seuran kanssa uuden sopimuksen tehnyt Duff oli ainoana pelaajana kauden 2009–2010 Burnleyn valioliigajoukkueesta vielä mukana. Valioliigassa Duff pelasi tuolla kaudella 21 ottelua. Hän pelasi vielä kaudella 2015–2016 mestaruussarjassa ja lopetti sitten pelaajauransa.
Maajoukkueura.
Duff debytoi Pohjois-Irlannin A-maajoukkueessa helmikuussa 2002. Hän pelasi kymmenen vuoden aikana 24 maaottelua, joissa hän oli 15 kertaa avauskokoonpanossa. Otteluista kolme kuului vuoden 2006 MM-kilpailujen karsintaan ja kahdeksan vuoden 2008 EM-kilpailujen karsintaan.
Valmennusura.
Loukkannuttuaan vuonna 2008 Duff aloitti valmennusopinnot ja suoritti vuonna 2014 arvostetun UEFA Pro Licencen.
Duff valmensi kesästä 2017 syyskuuhun 2018 Burnleyn alle 21-vuotiaiden joukkuetta. Ykkösjoukkueiden päävalmentajana hän on ollut Cheltenham Townissa syyskuusta 2018 kesään 2022, Barnsleyssa kauden 2022–2023, Swansea Cityssä heinäkuusta 2023 saman vuoden joulukuuhun ja Huddersfield Townissa toukokuusta 2024 alkaen.
Tyrnipunavarpunen

Tyrnipunavarpunen ("Carpodacus rubicilloides") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tyrnipunavarpusta tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa ja Nepalissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi tai paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Täydellinen elämä

”Täydellinen elämä” on Suvi Teräsniskan kappale hänen kuudennelta studioalbumilta "Pohjantuuli". Kappale julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä 6. syyskuuta 2013. Kappaleen on säveltänyt Petri Somer ja sen on sanoittanut Sana Mustonen. Kappaleen tuotannosta puolestaan vastaavat Leri Leskinen ja Sampo Haapaniemi.
Sanoittaja Sana Mustonen on kertonut kappaleen kertovan hänen omasta elämästään. Kappaleen on sanottu olevan ”oodi elämälle, joka valoineen ja varjoineen on täydellinen ja täynnä laulun aiheita”.
Teräsniska voitti kappaleella Syksyn sävel -kilpailun lokakuussa 2013. Hän sai puhelinäänestyksessä yli kolmasosan kaikista annetuista äänistä. Kappale valittiin myös vuoden 2013 parhaaksi iskelmäksi Iskelmä Gaalassa.
Kappale oli kolmenkymmenen ostetuimman kappaleen joukossa latauslistalla yhteensä yhdeksän viikkoa. Sen paras sijoitus oli seitsemäs (45/2013). Radiolistalla ”Täydellinen elämä” saavutti parhaan sijoituksensa helmikuussa 2014, kun se nousi toiseksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi.
Pahtapunavarpunen

Pahtapunavarpunen ("Carpodacus puniceus") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pahtapunavarpusta tavataan Aasian keskiosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tiibetinpunavarpunen

Tiibetinpunavarpunen ("Carpodacus roborowskii") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tiibetinpunavarpusta tavataan Tiibetin ylängöllä. Lajia on kuvattu harvinaiseksi ja huonosti tunnetuksi, mutta sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lukáš Fiala

Lukáš Fiala (s. 23. toukokuuta 1988) on tšekkiläinen alamäkiluistelija. Fiala on sijoittunut kahdesti kolmen parhaan joukkoon alamäkiluistelun MM-sarjan yhteispisteissä. Vuonna 2005 hän oli toinen ja vuonna 2009 kolmas. Ensimmäisen kilpailunsa Fiala kilpaili Prahassa vuonna 2005, 17-vuotiaana, ollen heti toinen. Vuoden 2011 MM-sarjassa Fiala oli kuudes sijoituttuaan Münchenin osakilpailussa kolmanneksi. Fiala on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 82 kilogrammaa.
Hän pelaa jääkiekkoa HC Letnanyssä Tšekin nelostasolla.
Eva Stenbäck

Eva Sofia Elisabet Stenbäck () oli opettaja ja tietokirjailija. 
Stenbäckin vanhemmat olivat kirkkoherra Gustaf Leonard Stenbäck ja Ulrika Eleonora Sucksdorff. Monista muista pohjalaisen Stenbäck-suvun suomalaisuusaatteen sisäistäneistä jäsenistä poiketen Eva Stenbäck kasvoi Uudellamaalla ja opiskeli, opetti ja kirjoitti ruotsiksi. Hänen isänsä oli tullut Loviisaan triviaalikoulun rehtoriksi, mutta 1844 isästä tuli kaupungin kirkkoherra. Stenbäck kävi ensin tyttökoulun ja opiskeli sitten muun muassa saksaa ja ranskaa Forsblomin neitien pensionaatissa Haminassa. 1865-1870 hän toimi valtion kustantaman Loviisan ala-alkeiskoulun apuopettajana ja uuden määräyksen apuopettajaksi hän sai vielä 1870. Stenbäck siirtyi kuitenkin 1873-1882 Loviisan yksityisen tyttökoulun johtajattareksi aina koulun lakkauttamiseen saakka. Musiikkia muun muassa Abraham Ojanperän johdolla opiskellut Stenbäck sai 1874 luvan toimia reaalikoulujen laulun- ja piirustuksenopettajana. Käytännöllisen opettajankokeen Helsingin ruotsalaisessa normaalikoulussa suoritettuaan hänestä tuli 1878 kotikaupunkinsa reaalikoulun musiikinopettaja. 1882 hän siirtyi Helsinkiin Nya svenska läröverketiin, jossa hän opetti laulua, kaunokirjoitusta, uskontoa ja ruotsia vuoteen 1916 saakka. 
Stenbäck julkaisi nimimerkillä E.S. alaltaan oppimateriaalia, "Flerestämmiga sånger för skolan och hemmet" eli "Kolmiäänisiä lauluja kotia ja kouluja varten" ilmestyi jo 1891. Hän julkaisi myös uskonnollista oppimateriaalia.
Georg Stolpe

Georg Stolpe () oli Tukholman suomalaisen seurakunnan kirkkoherra. 
Stolpen vanhemmat olivat kirjanpainaja Carl Stolpe ja Sara Wacklin, Laihian kirkkoherran tytär. Hän opiskeli Vaasan triviaalikoulussa ja Turun akatemiassa, josta hän valmistui maisteriksi 1802. Tukholman suomalaisen seurakunnan apulaiseksi hän tuli 1807, seurakunnan kirkkoherraksi hänet nimitettiin 1812. Seurakunnan lopettamista harkittiin, kun Suomi oli menetetty Venäjälle, mutta 1810 asetettu komitea ehdotti Gabriel Poppiuksen aloitteesta, että seurakunta säilytettäisiin toistaiseksi. Stolpen johdolla seurakunta toimi aina vuoteen 1835 saakka, jolloin hän siirtyi Nyköpingin kirkkoherraksi. Seurakunta jäi apulaisten hoidettavaksi ja sen toiminta supistui. 
Stolpe oli jäsenenä vuoden 1811 virsikomiteassa. Hänet valittiin siihen tosin vasta vuoden 1818 lopulla, kun komitean valmistelema virsikirja hyväksyttiin 1819. Yksi hänen muokkaamansa virsi on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa, virsi 546 "O Jesus Krist, du nådens brunn" 
Stolpen puoliso vuodesta 1878 oli Anna Kristina Slöör.
Etelä-Molukkien tasavalta

Etelä-Molukkien tasavalta (, "RMS") oli Indonesiaan kuuluneiden Molukkien saariryhmän eteläisillä saarilla vuodesta 1950 alkaen toiminut separatistinen hallitus ja tunnustamaton valtio, joka vaati saarille itsenäisyyttä. Toiminta keskittyi lähinnä Ambonin saarelle. Indonesian hallitus palautti kaikki saaret takaisin valtaansa 1960-luvun alkuun mennessä, minkä jälkeen Etelä-Molukkien tasavallan hallitus on jatkanut toimintaansa pakolaishallituksena Hollannista käsin.
Separatismin juuret liittyivät siihen, että osa Molukkien kristityistä asukkaista vastusti kuulumista islamilaiseen Indonesiaan. Huomattava osa varsinkin Ambonin asukkaista oli siirtomaa-aikana 1800-luvulla omaksunut siirtomaaisänniltään kristinuskon sekä hollannin kielen ja saavuttanut siten etuoikeutetun aseman muihin indonesialaisiin nähden. Muutamaa vuotta Indonesian itsenäistymisen jälkeen ambonilaiset julistivat perustetuksi Etelä-Molukkien tasavallan. Itsenäisyysjulistus annettiin 25. huhtikuuta 1950. Separatistihallitus sai tukea Ambonin kristityiltä, kun taas saaren muslimit tukivat Indonesian hallitusta. Yhdysvaltojen on epäilty tukeneen salaa separatisteja, koska he vastustivat samalla Indonesian presidentti Sukarnoa, joka taas teki yhteistyötä kommunistien kanssa.
Indonesian joukot valtasivat Ambonin saaren takaisin jo marraskuussa 1950, mutta Etelä-Molukkien tasavallan hallitus siirtyi jatkamaan toimintaansa läheiselle Seramin saarelle. Indonesia kukisti Etelä-Molukkien tasavallan vuonna 1955 ja sen kiinni saadut johtajat tuomittiin pitkiin vankeusrangaistuksiin. Tärkein separatistijohtaja, Etelä-Molukkien tasavallan presidentti Chris Soumokil vangittiin joulukuussa 1963 ja teloitettiin vuonna 1966. Pakolaishallitus aloitti sen jälkeen toimintansa Hollannissa J. A. Manusaman johdolla. Etelä-Molukkien tasavallan kukistumisen jälkeen kymmeniätuhansia ambonilaisia pakeni Hollantiin. Eräät ”molukkilaisista” ryhtyivät 1970-luvulla tekemään Hollannissa terrori-iskuja, jotka herättivät paljon huomiota.
Etelä-Molukkien tasavallan pakolaishallitus toimii edelleen Hollannissa. Se kuuluu Edustamattomien valtioiden ja kansojen yhteisöön.
Avdija Vršajević

Avdija Vršajević (s. 6. maaliskuuta 1986 Tešanj) on bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija, joka edustaa turkkilaista Akhisar Belediyesporia. Oikeajalkainen Vršajević on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän pelaa myös Bosnia ja Hertsegovinan jalkapallomaajoukkueessa.
Ura.
Seurajoukkueura.
Vršajevićin ensimmäinen seura oli hänen kotikaupunkinsa TOŠK Tešanj, jota hän edusti vuodet 2003–2004.
Vuonna 2004 Vršajević siirtyi kotimaansa pääsarjan Željezničar Sarajevoon, jossa hän pelasi 24 ottelua ja teki yhden maalin vuosina 2004–2005.
Seuraavaksi Vršajević siirtyi kotimaansa pääsarjan Čelik Zenicaan tammikuussa 2006. Hän edusti seuraa vuoteen 2007 asti pelaten 18 ottelua, joissa syntyi kolme osumaa.
Zenicasta hän siirtyi Tšekin Gambrinus ligan AC Sparta Prahaan heinäkuussa 2007. Jo saman vuoden elokuussa Vršajević lähetettiin kauden 2007–2008 mittaiselle lainalle Gambrinus ligan SK Kladnoon, jossa hän pelasi kauden 2007–2008 aikana 11 ottelua. Syyskuussa 2008 Vršajević siirtyi ilman ensimmäistäkään peliä Sparta Prahassa Slovakian pääsarjan Tatran Prešoviin ensin lainasopimuksella ja tammikuusta 2009 pysyvällä sopimuksella. Vršajević pelasi slovakialaisseurassa vuosien 2008–2011 aikana 60 peliä ja teki kolme osumaa.
Elokuussa 2011 Vršajević palasi takaisin vanhaan seuraansa Čelik Zenicaan, jota hän edusti kauden 2011–2012 aikana 21 pelissä. Noissa otteluissa Vršajević osui kolmesti.
Heinäkuussa 2012 Vršajević siirtyi Kroatian pääsarjan 1. HNL:in HNK Hajduk Splitiin. Pääosin oikeana laitapakkina pelaava Vršajević sai seurassa vastuuta myös vasempana laitapakkina ja oikeana laitahyökkääjänä.
Maajoukkueura.
Vršajević pelasi vuonna 2006 Bosnia ja Hertsegovinan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa yhden ottelun, jossa hän teki yhden maalin. Bosnia ja Hertsegovinan jalkapallomaajoukkueessa Vršajević debytoi syyskuussa 2012 MM-karsintaottelussa Liechtensteiniä vastaan. Hän kuului päävalmentaja Safet Sušićin lopulliseen joukkueeseen vuoden 2014 MM-kilpailuissa. Turnauksessa Vršajević pelasi yhdessä ottelussa, Bosnia ja Hertsegovinan viimeisessä ottelussa, lohkovaiheen viimeisen kierroksen ottleussa Irania vastaan. Vršajević onnistui ottelussa myös maalinteossa, tehden maaottelu-uransa avausmaalin.
Suomen euroviisukarsinta 1996

Suomen euroviisukarsinta 1996 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1996 Eurovision laulukilpailuun. Karsinnan kilpailijat valittiin tavalla, jota ei ollut kokeiltu koskaan aiemmin: yhteistyössä levy-yhtiöiden kanssa käytiin neuvotteluja karsinnan finalisteista. Noin 70 ehdotetun kappaleen joukosta valittiin kymmenen kilpailijaa karsinnan finaaliin.
Finaali pidettiin lauantaina 3. helmikuuta Espoon kulttuurikeskuksen Tapiola-salissa ja televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 19.00–20.30 ja 21.25–22.50, lisäksi äänestystilanteesta kerrottiin lyhyesti kello 20.50. Kilpailu pidettiin samassa tilaisuudessa kuin kyseisen vuoden Emma-gaala: euroviisuehdokkaat esiintyivät ensin ja Emma-palkinnot jaettiin puhelinäänestyksen aikana. Kritiikkiä herätti se, että äänestyslinjat avattiin heti ensimmäisen kappaleen alettua, vaikka kappaleet esitettiin julkisesti ensimmäistä kertaa, ja se, että väliaikatietoja äänestyksestä julkistettiin kappaleiden esittämisen ollessa vielä kesken. Lähetyksessä oli lisäksi teknisiä häiriöitä eikä esimerkiksi Eija Kantolan esitys näkynyt televisiossa kokonaan. Äänestyksessä puhelinlinjat menivät lisäksi tukkoon eikä tulosta saatu julkistettua enää samana iltana. Finaalia seurasi 1 201 000 televisiokatsojaa.
Linjojen tukkeutumisen takia äänestysaikaa jatkettiin maanantaiaamuun asti ja tulokset oli tarkoitus julkistaa maanantai-iltana lähetettävässä erikoislähetyksessä kello 21.00–21.15. Tieto voittajasta levisi kuitenkin teksti-tv:ssä jo ennen tuloslähetystä.
Suomen euroviisukarsinta 1998

Suomen euroviisukarsinta 1998 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1998 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu pidettiin jälleen yhdistettynä kutsukilpailuna ja avoimena sävellyskilpailuna, suomalaissäveltäjiä kutsuttiin kilpailuun ja kuka tahansa saattoi lähettää oman kappaleensa avoimeen kilpailuun. Kappaleita saatiin 189, joista yhdeksän parasta valittiin karsinnan finaaliin. Niistä kuitenkin vain kaksi oli tullut avoimesta sävellyskilpailusta.
Finaali pidettiin lauantaina 14. helmikuuta Ylen tv-studiossa 2 ja televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 21.30–23.00. Väliajalla esiintyi brittiläinen sopraano Sarah Brightman, jonka esityksen jälkeen käytiin äänestys. Äänestyksessä Suomen edustajaa valitsivat tasavahvasti puhelinäänestäjät, kansainvälinen asiantuntijaraati sekä kansainvälinen euroviisufaneista koottu raati, joista jokainen antoi äänet kappaleille kaavalla 10-8-7-6-5-4-3-2-1. Jokaisella raadilla oli kuitenkin oma suosikkinsa, puhelinäänestäjien suosikki oli Jari Sillanpää, asiantuntijaraadin Edea ja euroviisufanien Nylon Beat. Finaalia seurasi 1 207 000 televisiokatsojaa. Edellisenä vuonna oli tullut kansainvälisessä loppukilpailussa voimaan sääntö, jonka mukaan taustanauhaa saa käyttää ilman lavalla tapahtuvaa soiton imitointia, ja tänä vuonna Nylon Beatin "Umm ma ma" oli historian ensimmäinen Suomen karsintakappale, joka esitettiin täysin taustanauhan varassa ilman orkesterisäestystä. Lisäksi karsinnan voittokappaleessa "Aavassa" orkesteria käytettiin ainoastaan jousiosuuksia varten.
Pistetaulukko.
Kussakin sarakkeessa on kauttaviivan vasemmalla puolella raadin laululle antamat pisteet/puhelinäänet ja oikealla puolella sijoituspisteet.
Katipunan

Katipunan (, ”Kansan poikien korkein ja arvostetuin seura”) oli filippiiniläisten nationalistien vuonna 1892 perustama kansallismielinen salaseura, jonka tavoitteena oli vapauttaa Filippiinit Espanjan siirtomaavallasta.
Kesällä 1892 kansallismielinen kirjailija José Rizal oli perustanut La Liga Filipina -nimisen järjestön, jonka tavoitteena oli koota filippiiniläiset yhteen vaatimaan poliittisia uudistuksia. Kun Rizal pidätettiin ja karkotettiin lähes välittömästi La Liga Filipinan perustamisen jälkeen, joukko järjestön jäseniä perusti salaa radikaalimman Katipunanin, jonka tarkoituksena oli järjestää aseellinen kapina. Keskeisin Katipunanin perustajajäsenistä oli Andrés Bonifacio. Katipunanin toiminta jäljitteli vapaamuurareita. Sen jäsenten oli vannottava uskollisuudenvala ja esiinnyttävä seuran kokouksissa naamiot kasvoillaan. Bonifacio ja Emilio Jacinto ehtivät julkaista maaliskuussa 1896 yhden numeron verran Katipunanin lehteä "Kalyaania" (”Vapaus”). Lehden julkaisemisen myötä seuran jäsenmäärän on sanottu kasvaneen hetkessä tuhannesta 20 000:een.
Katipunan aloitti kesällä 1896 kapinan, joka tunnetaan Filippiinien vallankumouksena. Aseiden hankkiminen Japanista oli osoittautunut vaikeaksi, koska varakkaat filippiiniläiset eivät olleet halukkaita lahjoittamaan varojaan siihen tarkoitukseen. Kapina jouduttiin lisäksi aloittamaan ennenaikaisesti, koska Marino Gil -niminen augustiinolaismunkki kavalsi suunnitelmat espanjalaisille. Kapina johti aluksi epäonnistumiseen, jonka seurauksena muun muassa Rizal teloitettiin. Kapina kuitenkin muuttui menestyksekkääksi, kun Katipunaniin kuulunut Emilio Aguinaldo tuli kapinallisjoukkojen komentajaksi. Katipunan lakkasi toimimasta salaseurana, kun kapinan johtajat muodostivat vuonna 1897 uuden vallankumoushallinnon.
Vedeeran taru

Vedeeran taru on Jarkko Tontin vuonna 2012 julkaistu fantasiaromaani. Teos sai valtakunnallisen LukuVarkaus -kirjallisuuspalkinnon vuonna 2013.
Itsenäinen jatko-osa "Vedeera vaarallisilla vesillä" ilmestyi syksyllä 2018. Vuonna 2022 ilmestyi kolmas Vedeera-romaani "Vedeera ja polttavan auringon maa".
Juoni.
Haltijatyttö Vedeeran ja ihmispojan kielletty ystävyys joutuu koetukselle, kun Vedeera valitaan tärkeään tehtävään. Varo ihmisiä, pysy poissa heidän mailtaan, älä koskaan luota heihin. Näin Vaahterametsän haltijavaltakunnassa asuvalle Vedeeralle on opetettu niin kauan kuin hän muistaa. Lempipaikassaan joen rannassa hän kuitenkin tapaa ihmispoika Korilin, ja nuoret ystävystyvät. Haltijoiden ja ihmisten suhteita kiristää arvokas helmisimpukkalöytö. Se kenelle simpukkasaari rikkauksineen kuuluu, ratkaistaan kilpa juoksulla vuoren huipulle. Sekä haltijoiden että ihmisten keskuudesta arvotaan yksi nuori edustamaan omaa maataan. Haltijoiden kuningatar vetää esiin Vedeeran nimen, ja äkkiä tytön käsissä on haltijavaltakunnan tulevaisuus. Mutta kehen voi luottaa, ja kenen puolesta taistella? Uskaltaako Vedeera toimia vastoin oppimiaan sääntöjä, jos tuntee ne vääriksi?
Vastaanotto.
LukuVarkaus -palkintoraati arvioi kirjan seuraavasti: "Jarkko Tontin "Vedeeran tarua" raatilaiset kuvailijat juoneltaan monipuoliseksi kirjaksi, koska siinä oli mukana iloa, surua, rakkautta, rohkeutta ja toimintaa. Kirjan jännitystä ja huumoria kiiteltiin. Yksi raatilaisista totesi, että tätä kirjaa oli pakko lukea koko ajan. Toinen raatilaisista kiitti, että kirjaa lukiessa tuntui kuin olisi ollut yksi päähenkilöistä. Kolmas raatilainen totesi, että kirja oli paras ikinä. Neljäs raatilaisista suorastaan rakastui kirjaan ja toivoi, että mahdollisimman moni lukisi kirjan, ”ihana toiminnan täyteinen seikkailu”."
Elina Syrjänen kirjoitti teoksesta "Kouvolan Sanomissa" 12.12.2012: "Haltijoiden loisteliaasta historiasta paljastuu seikkoja, jotka pakottavat Vedeeran kyseenalaistamaan kaiken aiemmin oppimansa."
"Pohjalainen"-sanomalehden arvioitsijan Maaria Rousun mukaan (5.12.2012): "Vedeeran taru on klassinen fantasiasatu."
"Tähtivaeltaja"-lehden 1/2013 mukaan: "Itse teksti on mukavan soljuvaa ja maailmanrakennus hallinnassa. Hännälliset haltiat, stereotypiasta poikkeavat peikot ja nelisormiset quirenilaiset varmistavat, ettei kirja jää vain roolipelikampanjan julkiseksi sivutuotteeksi."
PK (elokuva)

PK on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut intialainen satiirinen draamakomedia. Sen ohjasi Rajkumar Hirani, joka toimi myös elokuvan tuottajana Vidhu Vinod Chopran kanssa ja käsikirjoittajana Abhijat Joshin kanssa. Päärooleja näyttelevät Aamir Khan ja Anushka Sharma, ja sivurooleja näyttelevät Sushant Singh Rajput, Boman Irani, Saurabh Shukla ja Sanjay Dutt. Elokuva kertoo avaruusolennosta, joka tulee Maahan tutkimusmatkalle. Hän ystävystyy toimittajan kanssa ja kyseenalaistaa uskonnollista taikauskoa ja uskonkappaleita.
"PK:stä" tuli yli 6 miljardin rupian tuotollaan kaikkien aikojen eniten tuottanut intialainen elokuva.
Vastaanotto.
Box Office India julisti "PK:n" ”kaikkien aikojen jymymenestykseksi”.
Kohu.
Elokuvaa vastaan protestoitiin, koska hindunationalistit katsoivat sen loukkaavan hinduyhteisön tunteita.
Hääpuku

Hääpuku eli morsiuspuku on perinteinen asu, johon naiset pukeutuvat naimisiin mentäessä. Hääpuvun tyyli, väritys ja käyttötavat riippuvat kulttuurista.
Suomessa hääpuvun väri oli alkujaan musta. Valkoinen hääpuku yleistyi ensin ylempien säätyjen keskuudessa, ja tavallisen kansan parissa vasta 1900-luvun aikana. Valkoinen väri symboloi puhtautta, ja perinteisesti valkoiseen hääpukuun saivat pukeutua vain neitsyet.
Hääpuku oli pitkään naisten ainoa juhlapuku, jota käytettiin juhlassa kuin juhlassa niin kauan kuin nainen siihen mahtui. Kun mitat eivät enää riittäneet, puku annettiin ehkä lahjaksi tyttärelle.