tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Saksan Grand Prix 2012

Saksan Grand Prix 2012 (virallisesti Formula 1 Grosser Preis Santander von Deutschland 2012) oli Formula 1 -kauden 2012 kymmenes osakilpailu, joka ajettiin 22. heinäkuuta Hockenheimringin moottoriradalla Hockenheimissa, Saksassa.
Vapaat harjoitukset.
Williamsin testikuljettajana toiminut Valtteri Bottas pääsi ajamaan perjantain ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa Bruno Sennan tilalla. Harjoitusten lopussa Bottas ajoi ulos stadionalueella. Force Indian Jules Bianchi ajoi Paul di Restan tilalla ja HRT:n Dani Clos ajoi Narain Karthikeyanin tilalla.
Perjantain toisissa vapaissa harjoituksissa märällä radalla Michael Schumacher ajoi myös ulos stadionalueella romuttaen autonsa.
Kilpailu.
Paalupaikalta kilpailuun lähti Ferrarin Fernando Alonso, joka ajoi myös voittoon 6,9 sekunnin erolla toiseksi tulleeseen McLarenin Jenson Buttoniin. Red Bullin Sebastian Vettel oli toinen, mutta tuomaristo tuomitsi kisan jälkeen hänelle 20 sekunnin aikarangaistuksen, koska Vettelin katsottiin hyötyneen ohitettuaan Buttonin radan ulkopuolelta pari kierrosta ennen maalia. Rangaistuksen myötä Kimi Räikkönen nousi kolmanneksi ja Kamui Kobayashi neljänneksi, Vettel tippui rangaistuksensa myötä viidenneksi.
MM-pistetilanne.
Kymmenen kärki Saksan osakilpailun jälkeen.
Unkarin Grand Prix 2012

Unkarin Grand Prix 2012 (virallisesti Formula 1 Eni Magyar Nagydij 2012) oli Formula 1 -kauden 2012 yhdestoista osakilpailu, joka ajettiin 29. heinäkuuta Hungaroringin moottoriradalla Mogyoródissa, Unkarissa.
Paalupaikalta lähtenyt McLarenin Lewis Hamilton voitti kilpailun yhden sekunnin erolla toiseksi tulleeseen Lotuksen Kimi Räikköseen, joka ei päässyt ohi ohittamisen haasteellisuuden vuoksi. Kolmanneksi sijoittui Räikkösen tallikaveri Romain Grosjean.
Vapaat harjoitukset.
Williamsin kolmoskuljettaja Valtteri Bottas ajoi perjantain ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa Bruno Sennan tilalla. Force Indian Jules Bianchi ajoi Nico Hülkenbergin tilalla ja HRT:n Dani Clos ajoi Narain Karthikeyanin tilalla.
MM-pistetilanne.
Kymmenen kärki Unkarin osakilpailun jälkeen.
Avitsafoni

Avitsafoni on vesiliukoinen diatsepaamin aihiolääke, jota voidaan annostella intramuskulaarisesti.
Veren entsyymit hajottavat avitsafonin diatsepaamiksi, ja sitä käytetään pääasiallisesti vastalääkkeenä organofosfaattimyrkytykseen.
Wilson Kiprop

Wilson Kiprop (s. 14. huhtikuuta 1987) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Kiprop voitti Afrikan-mestaruuden 10 000 metrin juoksussa Nairobissa 2010 ajalla 27.32,91. Myöhemmin samana vuonna hän voitti puolimaratonin maailmanmestaruuden Nanningissa sekä henkilökohtaisessa kilpailussa ajalla 60.07 että joukkuekilpailussa. Hän voitti 2010 myös Kenian-mestaruuden 10 000 metrin juoksussa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän keskeytti 10 000 metrin juoksun. Vuoden 2014 puolimaratonin MM-kilpailuissa Kiprop sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kuudenneksi ja sai joukkuekilpailussa hopeaa.
Boogie Woogie (elokuva)

Boogie Woogie on brittiläinen komediaelokuva vuodelta 2009, jonka on ohjannut Duncan Ward. Elokuvan pääosissa näyttelevät Gillian Anderson, Alan Cumming, Heather Graham, Danny Huston ja Christopher Lee.
"Boogie Woogie" sijoittuu taidemaailmaan nykyaikaisessa Lontoossa. Elokuvan käsikirjoittajana toimi Danny Moynihan, joka oli myös kirjoittanut alkuperäisen samannimisen romaanin, joka julkaistiin vuonna 2000.
Elokuva sai ensi-iltansa Skotlannissa 26. kesäkuuta 2009 Edinburghin kansainvälisillä elokuvajuhlilla, minkä jälkeen "Boogie Woogie" pääsi rajoitettuun levitykseen Britanniassa 16. huhtikuuta 2010.
Käärmeenlaukka

Käärmeenlaukka ("Allium scorodoprasum") on laukkojen ("Allium") sukuun kuuluva sipulikasvi. Sitä esiintyy melko suuressa osassa Eurooppaa.
Käärmeenlaukalla on munanmuotoinen sipuli, josta kasvaa enintään 90 senttimetriä korkea, liereä varsi. Varren tyvellä on litteitä ja tasasoukkia, kuudesta kahdeksaantoista millimetriä leveitä lehtiä (vrt. hietalaukka "Allium vineale"). Käärmeenlaukan pallomainen latvasarja on vähäkukkainen ja kukat ovat tummanvioletteja; itusilmuja on runsaasti. Lajin kodat ovat harvoin siemenellisiä.
Kasvi tunnetaan ainakin ranskalaisen kulttuuripiirin kulinaristien parissa paremmin rokambolina, ja sitä käytetään pitkälti valkosipulin tapaan.
Tappolistalla

Tappolistalla () on brittiläis-yhdysvaltalainen trillerielokuva vuodelta 2010, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Marcus Warren. Pääosissa ovat Gary Stretch, Vinnie Jones, Christopher Lee, Shannyn Sossamon ja Sadie Frost.
"Tappolistalla" sai ensimmäisen ensi-iltansa Yhdysvalloissa jo 7. marraskuuta vuonna 2008 American Film Market -tapahtumassa, jonka jälkeen "Tappolistalla" sai oikean oman ensi-illan Isossa-Britanniassa 15.-16. huhtikuuta vuonna 2010. Yhdysvalloissa elokuva julkaistiin suoraan videolle 21. joulukuuta vuonna 2010. DVD-julkaisunsa Isossa-Britanniassa elokuva sai 4. lokakuuta 2010.
Juoni.
"Tappolistalla" kertoo kilpailusta ja petoksesta kahden veljeksen välillä. Toinen veljeksistä on pääministeriehdokas ja toinen liikemiehen kätyri. Kun on mahdollisuus kostaa muille, on tultava toimeen totuuden kanssa ja kohdattava maailma, jossa luottamusta ei ole olemassakaan ja uskollisuus harvinaista.
Varvara Lepchenko

Varvara Lepchenko (s. 21. toukokuuta 1986 Taškent, Uzbekistan) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 19 lokakuussa 2012.
Lepchenko edusti Uzbekistania syyskuuhun 2007 saakka, josta lähtien hän on edustanut Yhdysvaltoja. Hän on asunut Yhdysvalloissa vuodesta 2001 lähtien, ja hän sai maan kansalaisuuden syyskuussa 2011.
Lepchenkon paras saavutus Grand Slam -turnauksessa on neljännelle kierrokselle pääseminen Ranskan avoimissa 2012, jossa hän voitti toisella kierroksella Jelena Jankovićin ja kolmannella kierroksella Francesca Schiavonen. Neljännellä kierroksella hän hävisi Petra Kvitoválle. Myös Yhdysvaltain avoimissa 2015 hän pääsi neljännelle kierrokselle.
Lundgren

Lundgren tai Lundgrén on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Lauralle (kappale)

Lauralle on Kauko Röyhkä &amp; Nartun vuonna 1984 julkaistun samannimisen studioalbumin ainoa singlenä julkaistu kappale. 
Röyhkä taustoittaa kappaletta vuonna 2004: 
Riku Mattila kuvailee kappaleen syntyprosessia vuonna 2011: 
Kappaleen säveltäjäksi on vuoden 2009 Menneisyyden taikaa etsimässä 1980–1990 -kokoelma-albumista lähtien merkitty Röyhkä ja Huldén.
David Goffin

David Goffin (s. 7. joulukuuta 1990 Rocourt) on belgialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut ATP-listan sijalla 7 marraskuussa 2017.
Lucky loserina Grand Slam -debyyttinsä Ranskan avoimissa 2012 tehnyt Goffin eteni neljännelle kierrokselle voitettuaan viidessä erässä Radek Štěpánekin ja Arnaud Clémentin. Kolmannella kierroksella hän voitti Łukasz Kubotin, mutta hävisi neljännellä kierroksella Roger Federerille.
Goffin on voittanut neljä ATP-turnausta ja pelannut niiden lisäksi seitsemässä ATP-turnauksessa loppuottelussa.
Trans

Trans on Neil Youngin kahdestoista studioalbumi. Levyn kaikki kappaleet ovat hänen kirjoittamiaan.
"Suomen Kuvalehden" Jorma Tuominen kirjoitti "Trans"-albumin laulujen olevan ennallaan, kertovan ihmissuhteista, elämäntapakysymyksistä ja yhteiskunnasta. Hänestä Young olisi voinut esittää nekin tavanomaiseen tapaansa akustisen kitaran säestyksellä, mutta näki artistin tavoitelleen urallaan uudenlaista siirtymävaihetta futuristisempaan ilmaisuun muun muassa lauluääntä vääristävää vocoder-laitetta käyttämällä. Hänestä usein niin synkkä Young tuntuu albumilla suhtautuvan teknistyvään tulevaisuuteen optimistisesti, jopa leikillisesti.
Vihertalitiainen

Vihertalitiainen ("Parus monticolus") on tiaisten sukuun kuuluva lintulaji.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Vihertalitiainen elää boreaalisissa metsissä, lauhkeissa metsissä, subtrooppisissa metsissä ja troopiikissa.
Sitä on tavattu Bangladeshissa, Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Laosissa, Myanmarissa, Nepalissa, Pakistanissa, Taiwanissa ja Vietnamissa. Vihertalitiaisen esiintymisalue on yhteensä alle 20 000 neliökilometriä. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Škoda Citigo

Škoda Citigo on Škoda Auton vuosina 2011–2020 valmistama A-segmentin automalli. Sen lähes identtiset sisarmallit ovat SEAT Mii ja Volkswagen Up.
Vuoden 2011 Euro NCAP -kolaritestistä Citigo sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Sisarmalliensa tavoin Citigon voimanlähteenä on kolmesylinterinen 1,0-litrainen bensiinimoottori, joka oli saatavana 60 tai 75 hevosvoiman tehoisena. Voimansiirtona on viisivaihteinen manuaali- tai robottivaihteisto, joista jälkimmäinen oli keväästä 2015 lähtien saatavana ainoastaan pienitehoisemman moottorin yhteyteen. Vuonna 2013 markkinoille tuli maakaasulla toimiva G-TEC-malli.
Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2017 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut Citigo, joka sai uuden konepellin, puskurin ja etusäleikön. Sisällä uudistettiin mittaristoa.
Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2019 esiteltiin täyssähköinen Citigo e iV -malli. Mallin valmistus kuitenkin lopetettiin seuraavana vuonna, eikä seuraajaa ole valmistajan mukaan suunnitteilla lähivuosina.
Year of the Horse

Year of the Horse on Neil Young &amp; Crazy Horsen livealbumi vuodelta 1997. Ohjaaja Jim Jarmusch seurasi yhtyettä heidän vuoden 1996 kiertueella, ja teki samannimisen dokumenttielokuvan yhtyeen kiertueesta.
Chino-housut

Chino-housut, lyhyemmin chinot tai chinokset, ovat puuvillatvillistä valmistetut housut. Chinoja käyttävät niin miehet kuin naisetkin.
Nimitys "chino" tulee espanjankielisestä kiinalaista merkitsevästä sanasta, sillä housujen kangasmateriaali tuotiin alun perin Kiinasta. Chinot luotiin alkujaan armeijan käyttöön 1800-luvulla. Niistä tuli suosittuja Yhdysvalloissa 1900-luvulla, ja chinot saavuttivat suosionsa huipun 1950-luvulla niitä rennompien farkkujen siistimpänä vaihtoehtona.
Chino-kangas on kevyttä ja kestävää. Chinoja saa nykyisin paitsi alkuperäisen khakin värisinä, myös lähes kaikissa väreissä.
Greendale

Greendale on Neil Youngin 27. studioalbumi ja elokuva yhdessä Crazy Horse -yhtyeen kanssa. Greendale on 10 kappaletta käsittävä rockooppera. Se julkaistiin vuonna 2003. Greendale julkaistiin myös sarjakuvaromaanina vuonna 2010.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Neil Young.
Mark Midler

Mark Petrovitš Midler (, 24. syyskuuta 1931 Moskova, Venäjän SFNT – 31. toukokuuta 2012) oli Neuvostoliittoa edustanut miekkailija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Midler voitti olympiakultaa floretin joukkuekilpailussa Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964. Hän toimi kummankin joukkueen kapteenina. Midler kilpaili yhteensä neljissä kesäolympialaisissa: Helsingissä 1952 hän ei saavuttanut kärkisijoja, ja kahden olympiavoittonsa lisäksi hän oli floretin yksilökilpailussa Melbournessa 1956 seitsemäs, Roomassa 1960 viides ja Tokiossa 1964 yhdeksäs.
MM-kilpailuista Midler voitti floretin joukkuekilpailusta kuusi maailmanmestaruutta ja kaksi MM-hopeaa. Floretin yksilökilpailusta hän saavutti MM-kilpailuista hopean ja kaksi pronssia.
Vuosien 1980–2000 välillä Midler toimi neljästi Neuvostoliiton tai Venäjän miekkailujoukkueen johtotehtävissä kesäolympialaisissa. Midler kuoli 31. toukokuuta 2012 vakavan sairastelun jälkeen.
Prairie Wind

Prairie Wind on Neil Youngin 28. studioalbumi vuodelta 2005.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Neil Young.
Dorothea Hochleitner

Dorothea ”Thea” Hochleitner (o.s. Seer, 10. heinäkuuta 1925 Bad Gastein – 11. toukokuuta 2012 Gufstein) oli itävaltalainen alppihiihtäjä ja olympiamitalisti.
Hochleitner voitti olympiapronssia suurpujottelussa Cortina d’Ampezzossa 1956. Samalla hänet palkittiin MM-pronssilla. Lisäksi Hochleitner sijoittui Cortina d’Ampezzossa syöksylaskussa seitsemänneksi ja pujottelussa 12:nneksi.
Hochleitner kuoli pitkällisen sairastamisen jälkeen 86-vuotiaana 11. toukokuuta 2012.
Re-ac-tor

Re-ac-tor on Neil Youngin yhdestoista studiolevy ja kolmas levy minkä Young teki Crazy Horsen kanssa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Neil Young.
Gerhard Hetz

Gerhard Hetz (13. heinäkuuta 1942 Hof an der Saale, Saksan valtakunta – 19. toukokuuta 2012 Barra de Navidad, Meksiko) oli saksalainen uimari ja olympiamitalisti.
Hetz teki uimarinurallaan kaksi maailman- ja 11 Euroopan ennätystä. Hän saavutti Saksojen yhteisessä olympiajoukkueessa Tokiossa 1964 hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestistä ja pronssia 400 metrin sekauinnista. 
Hetz asui myöhemmin Barra de Navidadissa, Meksikossa meksikolaisen vaimonsa kanssa. Pariskunta omisti paikkakunnalla hotellin. Hetz kuoli Barra de Navidadissa 69-vuotiaana 19. toukokuuta 2012.
She Loves You (hevonen)

She Loves You on suomalainen lämminverinen ravihevonen. Tamman on kasvattanut Ypäjällä toimiva "Classic Equine Oy" ja sen omistaa espoolainen "Talli Macapelli", jonka taustalla vaikuttaa Nokian entinen toimitusjohtaja Olli-Pekka Kallasvuo. Hevosen valmentajana toimi sen uran alkuvuosina Kokemäen raviradalla valmennustallia pitävä Janne Ranta-Krenkku.
Kolmivuotiskausi 2010.
She Loves You aloitti kilpailu-uransa voitokkaasti toukokuussa 2010 Turun Metsämäessä. Kolmivuotiskautensa aikana hevonen starttasi yhteensä 11 kertaa voittaen neljästi. Suurimmat voitot tulivat Lahden "Tammahambosta" sekä Teivossa juostusta Tammakriteriumista. Kauden pääkilpailun Kriteriumin karsinnassa tamma jäi neljänneksi, eikä selviytynyt finaaliin.
Nelivuotiskausi 2011.
Nelivuotiskaudellaan hevonen kilpaili yhteensä 12 kertaa. Voittoon niistä päättyi kahdeksan. Rahallisesti suurin oli "Villimiehen tammakilvan" voitto Lappeenrannassa, josta ansioita kertyi 33 000 euroa. Lokakuussa She Loves You voitti ensimmäisen suurkilpailunsa tamma- ja ikäluokkalähtöjen ulkopuolella, kun se oli paras Porin "St. Legerissä". Kriteriumin tavoin myös nelivuotiskauden suurin kilpailu päättyi pettymykseen, kun tamma karsiutui Derbyn loppukilpailuista. Vuonna 2011 hevonen kilpaili ensimmäistä kertaa myös ulkomailla. Vierailut Osloon ja Tukholmaan eivät kuitenkaan tuottaneet menestystä.
2012.
Vuonna 2012 tamma voitti kotimaassaan muun muassa Vermossa juostun "Arvid Åvallin tammaderbyn". Toukokuinen vierailu Osloon Bjerken raviradalle ei onnistunut, mutta kahta viikkoa myöhemmin She Loves You teki uransa toistaiseksi parhaan esityksen. Se voitti Solvallan Elitloppet-viikonloppuna suuryllättäjänä viisivuotiaille tammoille tarkoitetun "Lady Snärts lopp"-kilpailun. She Loves You juoksi kilpailussa uuden Suomessa syntyneiden lämminveristen Suomen ennätyksen 10,4a. 
Elokuussa hevosen taustavoimat ilmoittivat sen siirtyvän kilpailemaan Ranskaan Fabrice Souloyn valmennukseen. Ennen Ranskaan siirtymistä She Loves You voitti Lämminveristen Suomen Mestaruuden syyskuun alussa Vermossa. 
Viisivuotiskausi on toistaiseksi tamman uran rahakkain sen juostua vuoden aikana 164 410 euroa.
2013.
Keväällä neljän epäonnistuneen kilpailun jälkeen omistajat päättivät siirtää She Loves Youn Ruotsiin ja Jörgen Westholmin valmennukseen. Westholmilta käsin tamma on kilpaillut sekä Ruotsissa että Suomessa.
FC Wacker Innsbruck

FC Wacker Innsbruck oli vuonna 1915 perustettu itävaltalainen jalkapalloseura Innsbruckista Tirolista.
Historia.
FC Wacker Innsbruck perustettiin vuonna 1915. Vuonna 1964 seura pelasi ensimmäisen kerran Itävallan pääsarjassa ja voitti ensimmäisen mestaruutensa vuonna 1971. 20. heinäkuuta 1971 FC Wacker Innsbruck ja SV Wattens yhdistyivät ja ottivat nimen "SpG Swarovski Wattens-Innsbruck (SSW Innsbruck)". SSW Innsbruck voitti Itävallan mestaruuden viidesti (1971, 1972, 1973, 1975, 1977) ja selviytyi puolivälieriin kauden 1977–1978 Euroopan cupissa.
Vuonna 1981 SSW Innsbruck tippui ensimmäisen kerran toiselle sarjatasolle ja vuonna 1986 seura otti jälleen nimen FC Wacker Innsbruck. FC Swarovski Tirol otti kuitenkin samana vuonna haltuunsa seuran lisenssin, joten FC Wacker Innsbruck joutui pelaamaan kahdeksannella sarjatasolla, josta se kuitenkin nousi vuonna 1992 jo neljännelle sarjatasolle. Samana vuonna FC Swarovski Tirol pelasi viimeisen kautensa, ja FC Wacker Innsbruck sai siltä takaisin lisenssinsä ja pääsi UEFA-cupiin kaudeksi 1992–1993. Seura pelasi kuitenkin Itävallan pääsarjassa enää yhden kauden, kun vuonna 1993 perustettiin FC Tirol Innsbruck, jolle FC Wacker Innsbruck menetti jälleen lisenssinsä. Vuonna 1999 FC Wacker Innsbruck pelasi seitsemännellä sarjatasolla viimeisen kautensa.
Neljä ratsastajaa (vuoden 1921 elokuva)

Neljä ratsastajaa () on Rex Ingramin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1921. Elokuvan on käsikirjoittanut June Mathis, ja se perustuu Vicente Blasco Ibáñezin romaaniin "Los cuatros jinetes del Apocalipsis". "Neljän ratsastajan" päärooleja esittivät Rudolph Valentino, ohjaaja Ingramin vaimo Alice Terry, Pomeroy Cannon ja Alan Hale.
Elokuvan myötä Rudolph Valentinosta tuli suuri tähti. Erityisen tunnetuksi muodostui kohtaus, jossa Valentino tanssii tangoa tupakansavuisessa argentiinalaisessa kanttiinissa.
"Neljä ratsastajaa" sijoittui kuudenneksi "Varietyn" vuonna 1932 laatimalla listalla kaupallisesti menestyneimmistä mykkäelokuvista. Se on myös valittu yhdysvaltalaiseen National Film Registry -arkistoon, johon otetaan mukaan ”kulttuurillisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittäviä elokuvia”. Ensimmäisen ilmestymiskerran jälkeen "Neljä ratsastajaa" julkaistiin uudelleen Valentinon kuoleman jälkeen 1926, jolloin sitä lyhennettiin, ja lyhennettyä versiota esitettiin kymmenien vuosien ajan. Heinäkuussa 2010 Yhdysvaltain elokuva-akatemia järjesti kuitenkin näytöksen, jossa "Neljä ratsastajaa" esitettiin alkuperäisen pituisena restauroituna versiona.
Juoni.
Varakkaassa argentiinalaisessa perheessä varttuneen Julion (Rudolph Valentino) sukulaiset muuttavat ennen ensimmäistä maailmansotaa Ranskaan ja Saksaan. Julio itse siirtyy Ranskaan. Siellä hänellä on suhde asianajajan vaimon (Alice Terry) kanssa. Sodan syttyessä nainen liittyy Punaiseen Ristiin, ja hänen aviomiehensä lähtee armeijaan. Aluksi Julio ei halua osallistua selkkaukseen mutta jouduttuaan kohtaamaan Ilmestyskirjan neljän ratsastajan edustamien ikävyyksien vaikutuksia hän kuitenkin ryhtyy sotilaaksi. Julio menettää henkensä tuossa vaiheessa Saksan armeijan joukoissa palvelevan serkkunsa käsissä.
Jukka Koivisto

Jukka Tapani Koivisto (31. joulukuuta 1953 Pori – 20. elokuuta 2009 Rauma) oli suomalainen muusikko ja lauluntekijä. Hän tuli tunnetuksi 1980-luvulla suositun Hariolax-yhtyeen laulusolistina. Koivisto oli myös tuottelias säveltäja ja sanoittaja, joka teki kappaleita useille suomalaisille huippuartisteille.
Elämä ja ura.
Koivisto vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Porin Ruosniemessä. Lukion jälkeen hän muutti Raumalle ja aloitti luokanopettajan opinnot vuonna 1974. Valmistuttuaan vuonna 1977 hän sai viran Raumalta Uotilan koulusta. Koivisto toimi koulussa opettajana aina vuoteen 2005 saakka, jolloin hän jäi virkavapaalle.
Kosketinsoittimia ja haitaria soittanut Koivisto aloitti uransa keikkamuusikkona jo 1960-luvun lopulla. Raumalla hän liittyi vuonna 1975 laulusolistiksi Hariolaxiin, jossa oli jäsenenä yhtyeen hajoamiseen vuoteen 1990 saakka. Sen jälkeen Koivisto jatkoi esiintymisiä harvakseltaan oman "Jukka Koivisto Band"-yhtyeensä kanssa.
Omien laulujen tekemisen Koivisto aloitti vuonna 1979. Hän sävelsi kolme kappaletta raumalaisen Rauno Tuunan "Kanalim barttalt"-albumille. Koivisto teki nopeasti läpimurtonsa suomalaisten lauluntekijöiden huipulle. Jo seuraavana vuonna hän sävelsi ja sanoitti Marionille kappaleen "Riviera", joka edusti Suomea Intervision laulukilpailussa. Seuraavaksi Koivisto aloitti yhteistyön turkulaisen tuottajan Rauno Lepistön kanssa. Lepistön yhtiö Ensio Music julkaisi 80-luvun aikana kolme Hariolaxin albumia. Levyistä suosituimmaksi nousi vuonna 1984 julkaistu "Jättipotti", joka myi yli 15 000 kappaletta. Hariolaxin levyjen kaikki kappaleet olivat muutamaa coveria lukuun ottamatta Koiviston säveltämiä ja sanoittamia. Hariolaxin lisäksi hän levytti Ensio Musicille suomalaisia cover-kappaleita salanimellä "Juhana". 1980-luvulla Hariolax osallistui myös kahdesti Syksyn sävel-kilpailuun, sijoittuen neljänneksi vuonna 1984.
Vuonna 1982 Koivisto aloitti työskentelyn Chrisse Johanssonin kanssa. Hän sävelsi yhteensä noin sata Johanssonin tekstiä. Vuodesta 1987 lähtien Koivisto teki suurimman osan Rainer Frimanin albumien lauluista. Frimanin levyjä myytiin yhteensä yli 700 000 kappaletta. Vuosina 1990 ja 1992 Koivisto sävelsi, sanoitti ja sovitti Frimanin Syksyn Sävelen voittaneet kappaleet "Se on salaisuus" sekä "Virta vie, virta tuo". 1990-luvulla hän sävelsi lisäksi yli 150 Jorma Toiviaisen sanoitusta.
Rauno Lepistön kuoltua vuonna 1993 Koivisto siirtyi työskentelemään Bluebird-levy-yhtiön kanssa. Hänen laulujaan levyttivät yhtiön artisteista muun muassa Reijo Taipale, Jamppa Tuominen ja Lea Laven. Kaiken kaikkiaan Teoston rekisteristä löytyy Jukka Koiviston tekemiä kappaleita yli 650. Niistä vajaat 400 on sekä hänen säveltämiään että sanoittamiaan. Vuonna 1991 Koivistolle myönnettiin Kullervo Linna -palkinto.
Jukka Koivisto kuoli pitkäaikaiseen sairauteen Raumalla kesällä 2009.
Haamulintuhaukka

Haamulintuhaukka ("Accipiter princeps") on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Papua-Uudessa-Guineassa Uuden-Britannian saarella. Lajista tiedetään äärimmäisen vähän.
Haamulintuhaukan tunnusomaisia piirteitä ovat hoikka vartalo, terävät kynnet ja tarkat silmät. Haamulintuhaukan siipien kärkiväli on noin 80cm, joten se on sukulaistaan kanahaukkaa hieman pienempi. Kaikkien lintuhaukkojen naaraat ovat suurempia kuin saman lajin koiraat, eikä haamulintuhaukan uskota poikkeavan tästä säännöstä. Väritykseltään haamulintuhaukat ovat selkäpuolelta liuskeenharmaita ja alta valkoisia. Nuoruuspukuisia haamulintuhaukkoja ei tiettävästi ole havaittu.
Haamulintuhaukasta on kaiken kaikkiaan noin kymmenen havaintoa. Useimmat näistä on 750–1 400 metrin korkeudella sijaitsevista metsistä, mutta laji on kerran havaittu vain 200 metrin korkeudella. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alueet ja vuoristometsät. Satelliittikuvista on arvioitu, että metsät haamulintuhaukan levinneisyysalueella ovat vähentyneet noin 10% kolmen lintusukupolven aikana. Tällä perustella laji on arvioitu vaarantuneeksi. Koska ei tiedetä millä korkeuksilla sitä on eniten, kenttätutkimukset saattavat johtaa luokituksen uudelleenarviointiin.
Haamulintuhaukka on taitava saalistaja, jonka ravinto koostuu linnuista, nisäkkäistä ja matelijoista. Se on yleensä yksineläjä, mutta pesimäkaudella liikkuu pareittain. Uhat, kuten elinympäristöjen tuhoutuminen ja metsästys, ovat vähentäneet sen populaatiota, ja laji on nyt uhanalainen. Suojelutoimet keskittyvät elinympäristöjen suojelemiseen ja paikallisten yhteisöjen valistamiseen. 
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto arvioi, että luonnossa elää 2 500–10 000 aikuista haamulintuhaukkaa.
Atlantiksen perilliset

Atlantiksen perilliset on Mikko Suomen esikoisromaani. Kirja ilmestyi vuonna 2012, ja sen kustansi Kustannus HD.
Juoni.
Keskeisimpänä teemana "Atlantiksen perillisten" tarinaa kuljettaa tiivistunnelmainen aarteenmetsästys, jonka reitin vaiheet kulkevat Helsingistä halki Suomen. Kirjan päähenkilöt löytävät vahingossa salatun reitin, joka alkaa Helsingin olympiastadionin pysäköintialueen alla olevasta bunkkerista. Reitti on kätketty koodeilla ja vihjeillä tunnettuihin patsaisiin, muistomerkkeihin, taideteoksiin ja rakennuksiin. Vihjeiden ja koodien ratkaisut ohjaavat reitin seuraavalle pisteelle. Koodit sisältävät niin historiaa, taiteita, matemaattisia tehtäviä kuin seitsemää eri kieltä.
Ruokokiilakki

Ruokokiilakki eli ruokohämähäkki tai pykäläristihämähäkki ("Larinioides cornutus") on verkkoja kutova suhteellisen kookas hämähäkkilaji, jota tavataan holarktisella alueella. Naaraat kasvavat 6–14 mm:n (ruumiin pituus ilman jalkoja) kokoisiksi, kun taas koiraat jäävät hieman pienemmiksi, n. 5–9 mm:n mittaisiksi. Jalat mukaan lukien pituudeksi voi tulla jopa 35 mm.
Ruokokiilakkeja tapaa normaalisti kosteilla, rehevillä alueilla, etenkin veden läheisyydessä. Hämähäkki kutoo verkkonsa ruovikkoon, ja rakentaa sen uudelleen joka ilta. Päivisin ruokokiilakki on piiloutuneena alapuolelta avautuvassa seititetyssä pesässään, joka on naamioitu ulkopuolelta kasvi- tai eläinperäisellä materiaalilla.
Paritteluaikoina keväällä ja syksyllä koiras elää yhdessä naaraan kanssa, mutta muuten hämähäkit ovat yksineläjiä. Naaras tuottaa kolmesta viiteen munasäkkiä kesällä.
Itä-Suomen yliopiston luonnontieteiden, metsätieteiden ja tekniikan tiedekunta

Luonnontieteiden, metsätieteiden ja tekniikan tiedekunta (aiemmin "luonnontieteiden ja metsätieteiden tiedekunta") on Itä-Suomen yliopiston tiedekunta, joka tarjoaa luonnontieteen, metsätieteen ja tekniikan koulutusalojen opetusta. Tiedekunta sijaitsee kahdella kampuksella. Toinen näistä on Joensuussa ja toinen Kuopiossa. Tiedekunnassa on kuusi laitosta (fysiikka ja matematiikka, kemia ja kestävät teknologiat, teknillinen fysiikka, tietojenkäsittelytiede, ympäristö- ja biotieteet) ja yksi osasto (metsätiede). Tiedekuntaan kuuluu lisäksi Mekrijärven tutkimusasema sekä SIB Labs -infrastruktuuriyksikkö.
Tekniikan tutkimus ja koulutus käynnistyi syksyllä 2023.
Opetettavat aineet.
Pääaineista Kuopiossa opetettavia ovat
Pääaineista Joensuussa opetettavia ovat
Joensuun kampuksella tarjotaan myös matematiikan ja luonnontieteiden opettajankoulutusta, johon on myös suoravalinnat.
Molemmilla kampuksilla opetettava pääaine on tietojenkäsittelytiede.
Kuopion kampuksella on mahdollisuus suorittaa ammatillisena jatkokoulutuksena sairaalafyysikon erikoistumiskoulutus. Lisäksi tiedekunta on mukana yhteensä 18:ssa eri tutkijakoulussa, joista kuusi on Itä-Suomen yliopiston koordinoimia. Loppuja koordinoidaan jostakin muusta suomalaisesta yliopistosta.
Lisäksi tiedekunta on mukana 11:ssä eri kansainvälisessä maisteriohjelmassa.
Tutkimus.
Tiedekunnassa tehdään luonnontieteellistä perustutkimusta. Tutkimuksen erityisiä painopistealueita ovat fotoniikka, lääketieteellinen ja laskennallinen fysiikka, ilmastonmuutos, metsäekosysteemi ja bioenergia, luonnon eliöyhteisöihin ja ihmisen terveyteen kohdistuva ympäristöstressi, metsänarviointi ja metsäsuunnittelu, yhteiskuntatieteellinen ympäristötutkimus sekä uudet materiaalit. Tiedekunnassa työskentelee kaksi akatemiaprofessoria ja tiedekunta on mukana neljässä huippututkimusyksiköissä, jotka ovat kansallisia tai pohjoismaisia.
Luettelo EBBA-palkinnon saaneista

Luetteloon EBBA-palkinnon saaneista on koottu kaikki muusikot, joille on myönnetty European Border Breakers Awards -palkinto.
EBBA-voittajat 2012.
Yleisöpalkinto: Selah Sue
EBBA-voittajat 2011.
Yleisöpalkinto: The Baseballs
EBBA-voittajat 2010.
Yleisöpalkinto: Milow
Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat

Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat ("Butch Cassidy and the Sundance Kid") on George Roy Hillin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1969.
Elokuvassa auringonpaisteessa esitetystä kappaleesta ”Raindrops Keep Fallin’ on My Head” tuli suosittu.
Arviot.
Elokuva valittiin vuonna 2003 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Kriitikko Arto Pajukallion mukaan elokuva nojaa pääasiassa tilannekomediaan. Hän on myös sitä mieltä, että sen Yhdysvalloissa nauttima suosio kertoo kulttuurien erilaisuudesta ja sikäläisestä lännenromantiikan nostalgiasta.
Palkinnot.
Elokuva toi musiikistaan Golden Globen Burt Bacharachille. Se sai myös useita Oscareita ja Bafta-palkintoja.
Savolanniemi

Savolanniemi on yksi Kuopion Saaristokaupunkiin kuuluvista kaupunginosista.
Sijainti ja palvelut.
Savolanniemi sijaitsee Kuopion Saaristokaupungissa, noin 15-30 minuutin matkan päässä kaupungin keskustasta. Savolanniemen voi rajata karkeasti alueeksi Pirtinkaaresta etelään. Savolanniemen alueella ei ole palveluja, lähin kauppa (K-Market) sijaitsee noin 15 minuutin kävelymatkan päässä Savolanniemen keskiosista.
Asutusalueet.
Savolanniemen alkupäässä ei ole asutusta, kaupunki-infra on kuitenkin jo rakennettu. Asutus onkin keskittynyt keskiosiin, jossa sijaitsee lähes kaikki asutus.
Tulevaisuus.
Savolanniemi on suunniteltu rakennettavaksi loppuun viimeisenä Saaristokaupungin kolmesta muusta niemestä (Pirttiniemi, Lehtoniemi ja Rautaniemi)
Silta Rautaniemeen.
Savolanniemen päästä on suunniteltu Pölläkänlahden ylittävää siltaa Rautaniemeen ja rakennustöiden arvioidaan valmistuvan syksyllä 2013
Mauritshuis

Mauritshuis on taidemuseo Haagissa Alankomaissa. Barokkirakennus oli aiemmin kreivi Johan Mauritsin asunto. Nykyisin siinä on taidemuseo, jolla on laaja taidekokoelma, johon kuuluu muun muassa hollantilaisten maalarien, kuten Johannes Vermeerin, Rembrandt van Rijnin, Jan Steenin, Paulus Potterin ja Frans Halsin, sekä saksalaisen Hans Holbein nuoremman maalauksia. Kokoelmissa on nykyisin lähes 800 maalausta.
Mauritshuis rakennettiin vuosina 1636–1641 Jacob van Campenin ja Pieter Postin suunnittelemana. Kaksikerroksisessa symmetrisessä rakennuksessa oli neljä asuntoa ja aula. Kussakin asunnossa oli etuhuone, suurempi ja pienempi huone sekä vaatehuone. Rakennuksessa oli alun perin myös kupoli, joka – samoin kuin suuri osa rakennuksen sisätiloista – tuhoutui tulipalossa vuonna 1704. Rakennuksen restaurointi aloitettiin neljä vuotta myöhemmin.
Valtio osti Mauritshuisin vuonna 1820 taidekokoelmiaan varten. Museo avattiin kaksi vuotta myöhemmin, jolloin esillä oli kuninkaallinen maalauskokoelma ja kuriositeettikokoelma. Museo oli valtion alaisuudessa, kunnes vuonna 1995 perustettiin säätiö ja museo yksityistettiin. Rakennus on yhä valtion omaisuutta, mutta säätiö vuokraa sitä.
Ergosfääri

Ergosfääri on pyörivää mustaa aukkoa ja sen tapahtumahorisonttia ympäröivä alue. Sen sisältä on teoreettisesti mahdollista kerätä mustan aukon energiaa. Ergosfääri on ellipsin muotoinen ja on navoiltaan aivan kiinni tapahtumahorisontissa. Ergosfääri on mustan aukon "stationäärisyysraja", sillä sen sisäpuolella aika-avaruus virtaa valonnopeudella, jolloin yksikään hiukkanen ei voi pysyä levossa, vaikka olisikin tapahtumahorisontin ulkopuolella.
Koska ergosfääri on mustan aukon tapahtumahorisontin ulkopuolella, sen alueella on edelleen mahdollista paeta mustan aukon vaikutusalueelta. Kappale voi saada ergosfäärissä energiaa mustan aukon pyörimäliikkeestä ja paeta sen avulla mukanaan pieni osa mustan aukon energiaa. Energiaa ergosfääristä voisi kerätä tällä tavoin 29 prosenttia mustan aukon energiasta, sillä silloin musta aukko ei enää kykenisi pyörimisliikkeeseen ja menettäisi ergosfäärinsä.
Universitaten metroasema

Universitate on lokakuussa 1987 avattu Bukarestin metron linjan 2 asema. Se sijaitsee Piața Universității -aukiolla (”Yliopiston aukio”), Sektori 1:n alueella, Bukarestissa, Romanian pääkaupungissa.
Universitaten edeltävä asema Berceniin päin mentäessä on Piața Unirii ja Piperaan päin mentäessä puolestaan Piața Romană.
Sofia Haajanen

Sofia Haajanen (s. 15. tammikuuta 1987) on suomalainen suunnistaja ja viestin EM-mitalisti. Hän edustaa oululaista SK Pohjantähteä.
Saavutukset.
Haajanen saavutti nuorten MM-kilpailuissa 2006 pronssia viestissä. Henkilökohtaisilla matkoilla hän sijoittui tuolloin parhaimmillaan yhdeksänneksi keskimatkalla. Aikuisten arvokilpailuissa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 2010 EM-kilpailuissa, joissa hän sijoittui keskimatkalla 28:nneksi. Vuonna 2012 hän saavutti yhdessä Merja Rantasen ja Minna Kaupin kanssa viestin hopeaa Falunin EM-kilpailuissa. Keskimatkalla hän sijoittui kymmenenneksi ja pitkällä matkalla 13:nneksi. Lausannen MM-kilpailuissa hän osallistui vain sprinttiin, jolla hän sijoittui 33:nneksi.
Vuonna 2014 Haajanen oli Palmelan EM-kilpailuissa seitsemäs viestissä, kymmenes pitkällä matkalla ja 21:s keskimatkalla. Saman vuoden MM-kilpailuissa Trentinossa hän sijoittui viestissä viidenneksi ja pitkällä matkalla yhdeksänneksi. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Invernessissä hänen suorituksensa pitkällä matkalla päättyi hylkäykseen. Vuonna 2016 Jeseníkin EM-kilpailuissa Haajanen sijoittui viestissä kuudenneksi, pitkällä matkalla kymmenenneksi, keskimatkalla 18:nneksi ja sprintissä 40:nneksi. Saman vuoden MM-kilpailuissa Strömstadissa hän oli pitkän matkan lopputuloksissa 16:s. EM-kilpailuissa 2018 Haajanen sijoittui viestissä seitsemänneksi, keskimatkalla kymmenenneksi ja pitkällä matkalla 11:nneksi. Riian MM-kilpailuissa 2018 hän suunnisti ensimmäisen osuuden viestissä, jossa Suomi sijoittui viidenneksi, sekä oli pitkällä matkalla parhaana suomalaisena kolmastoista. Neuchâtelin EM-kilpailuissa 2021 Haajanen oli sprintissä 78:s ja pudotussprintin karsinnassa alkuerässään 17:s. 
Haajanen on voittanut viestin Suomen-mestaruuden vuosina 2010, 2014 ja 2018 sekä sprintin Suomen-mestaruuden vuonna 2015. Kainuun rastiviikon D21E-sarjan hän on voittanut vuosina 2008 ja 2019.
Tykinkuulameduusa

Tykinkuulameduusa ("Stomolophus meleagris") on Amerikan rannikolla elävä meduusalaji. Sen levinneisyys ulottuu Pohjois-Amerikan rannikolta Brasiliaan asti.
Tykinkuulameduusa kuuluu juurimeduusoiden lahkoon ("Rhizostomeae"), jonka lajeilla ei ole muista meduusoista poiketen ollenkaan pyyntilonkeroita. Niiden suun ympärillä olevat suuliuskat ovat muuntuneet siivilämäiseksi rakenteeksi.
Larinioides

Larinioides on ristihämähäkkien heimoon kuuluva hämähäkkisuku, johon kuuluu seitsemän lajia.
Why? (Geir Rönningin kappale)

Why? on Geir Rönningin esittämä kappale, joka edusti Suomea Euroviisuissa 2005 Ukrainan pääkaupungissa Kiovassa. Esitys jäi semifinaalissa sijalle 18 eikä päässyt finaaliin.
Suomen euroviisukarsintoihin 2005 osallistuessaan norjalaissyntyinen Rönning oli asunut Suomessa vuosia ja osallistunut karsintoihin jo kaksi kertaa aeimminkin. ”Why?” edusti tyyliltään angloamerikkalaista popmusiikkia ja Rönning oli norjalaisena helppo hyväksyä suomalaiskappaleen esittäjäksi. Silti esimerkiksi Iltalehti pyrki herättelemään yleisön mielipahaa nostamalla kanteensa otsikon ”Viisuvoittaja ei osaa suomea” ja haastattelemalla jutussa Suomalaisuuden liiton puheenjohtajaa suomen kielen tärkeydestä.
Kappale kertoo Beslanin koulukaappauksesta.
Porter Robinson

Porter Robinson (s. 15. heinäkuuta 1992 Chapel Hill, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elektronisen tanssimusiikin tuottaja ja DJ. Hän tuottaa pääasiassa electro house -genreä. Ennen vuotta 2010 hän toimi taiteilijanimellä Ekowraith.
Louis Leakey

Louis Seymour Bazett Leakey (L. S. B. Leakey) (7. elokuuta 1903 Kabete, Brittiläinen Itä-Afrikka – 1. lokakuuta 1972, Lontoo) oli kenialainen arkeologi ja luonnontieteilijä. Hänen työnsä ihmisen evoluution tutkijana on merkittävää, ja hän kuuluu Raymond Dartin ja Robert Broomin rinnalla kolmen merkittävimmän alan uranuurtajatutkijan joukkoon.
Leakeyn isä toimi lähetyssaarnaajana Keniassa. Leakey kävi koulun Britanniassa Weymouthissa ja jatkoi opintoja Cambridgen yliopiston St John’s Collegessa. Loukkaannuttuaan rugbyssa hän lähti toipilaana ollessaan British Museumin järjestämälle tutkimusretkelle etsimään dinosaurusten luurankoja. Retken seurauksena hän päätti ryhtyä fossiilien etsijäksi ja valmistui sittemmin antropologiksi.
Vuonna 1926 Leakey ryhtyi valmistelemaan tutkimusretkeä Afrikkaan tarkoituksena etsiä ihmisen kantamuotoa. Tutkijapiireissä ajatusta pidettiin hulluna, sillä ihmisen alkukoti oli tuolloisen käsityksen mukaan Eurooppa. Hän työskenteli Nairobin kansallismuseon hyväksi 30 vuotta, ja sen työn ohella keskeinen tutkimuspaikka oli Olduvain rotko, jossa hän vaimonsa Mary Leakeyn ja myöhemmin poikiensa kanssa teki hidasta tutkimustyötä. Hän nimesi yhden löydön nimelle "Homo habilis".
Hänen työtään on jatkanut hänen pojistaan Richard Leakey.
Leakey tuki Birutė Galdikasin työtä orankien, Jane Goodallin työtä simpanssien ja Dian Fosseyn työtä gorilloiden parissa.
Baltian puolustuskorkeakoulu

Baltic Defence College, epävir. "Baltian puolustuskorkeakoulu", (BALTDEFCOL tai BDCOL) on Baltian maiden sotilas- ja siviilijohtajien koulutusta antava englanninkielinen sotakorkeakoulu Viron Tartossa. Se kouluttaa upseereja lähinnä Baltian maista Virosta, Latviasta ja Liettuasta, mutta opiskelijoita on myös muista Euroopan maista kuten Ukrainasta ja Romaniasta. Korkeakoulu perustettiin jo ennen Baltian maiden Nato-jäsenyyttä. 
Perustamissopimuksen allekirjoittivat 1998 Baltian maat Viro, Latvia ja Liettua yhteisiin tarpeisiinsa, ja se aloitti toimintansa vuonna 1999. Puolustuskorkeakoulun yhtenä tavoitteena on myös jakaa sotilastietoa ja -taitoa osallistuvien maiden kesken.
Koulu sijaitsee Riia tänav 12:ssa rakennuksen oikeanpuoleisessa siivessä. Keskeiset opetustilat ovat Björn von Sydow Hall, joka on nimetty Ruotsin puolustusministerin Björn von Sydow mukaan, ja Admiral Cowan Hall, nimetty brittiläisen R. Adm. Sir Walter Cowanin mukaan, joka oli Viron ja Latvian apuna niiden itsenäisyyssodissa 1919—1920. Kolmas opetussali on Baltic Way Room, joka on saanut nimensä Baltian maita yhdistävän Baltian tien mukaan.
Opetushenkilöstö ja tuki.
Opetushenkilöstöä korkeakoulussa on Saksasta, Ranskasta, Skandinavian maista, Sveitsistä ja Yhdysvalloista. Projektia tukevat useat länsimaat ja "Baltic Sea Security Assitance Group" (BALTSEA). Ruotsilla on johtava asema projektin tukemisessa.
Kurssit.
Puolustuskorkeakoulu tarjoaa kolme erilaista kurssia. Pääpaino on JCGSC-kurssilla, joka antaa yleisesikuntaupseerikoulutuksen. Vuodesta 2004 lähtien on tarjottu HCSC-kurssia, joka on Nato-akkreditoitu OF-4/5-tason upseerikoulutus. Korkeakoulussa on myös mahdollista opiskella virkamiehille tarkoitettua turvallisuuteen ja maanpuolustukseen perehdyttävää kurssia (CSC). Opiskelijoiksi hyväksytään henkilöitä EU- ja Nato-maista sekä Nato-rauhankumppanuusmaista.
Komentajat.
Baltian puolustuskorkeakoulun ensimmäinen komentaja oli tanskalainen prikaatikenraali Michael Hesselholt Clemmesen, joka jäi eläkkeelle vuonna 2004. Siitä lähtien komentaja on vuorotellen kustakin Baltian maasta.
Inès de La Fressange

Inès Marie Lætitia Églantine Isabelle de Seignard de La Fressange (s. 11. elokuuta 1957 Gassin, Ranska) on malli, aristokraatti sekä muoti- ja hajuvesisuunnittelija. Hänet on nimetty myös yhdeksi maailman parhaiten pukeutuvista naisista vuonna 1998.
Elämä.
De La Fressange syntyi ranskalaisen pörssivälittäjän André de Seignard, Marquis de La Fressange (s. 1932) ja argentiinalaisen mallin Cecilia Sánchez Cirezin perheeseen. Hänen isoäitinsä Suzanne Lazard (Marquise de La Fressange, Madame Louis Jacquinot, Madame Maurice Petsche) oli Lazardin investointipankkisuvun perijätär.
1980-luvulla, 180 cm pitkä ja 50 kiloa painanut, de La Fressange oli ensimmäinen malli, joka solmi yksinomaisen mallisopimuksen Chanel-muotitalon kanssa. Hänestä tuli myös merkin suunnittelijan Karl Lagerfeldin muusa. Vuosikymmenen lopulla Lagerfeld ja de La Fressange kuitenkin riitaantuivat, minkä seurauksena de La Fressange jätti Chanelin. Todennäköisesti riita johtui de La Fressangen annettua kasvonsa Ranskan tasavallan symbolin, Mariannen, patsaalle. Tähän Lagerfeld totesi, että Marianne edustaa "kaikkea mikä on tylsää, keskiluokkaista ja maalaista" ja ettei hän aio vaatettaa historiallisia monumentteja.
Kesäkuussa 1990 de La Fressange meni naimisiin italialaisen rautatieyhtiöpomon Luigi d'Urson kanssa, joka kuoli vuonna 2006. He saivat kaksi tytärtä (s. 1994 ja 1999).
Vuoden 2009 jälkeen de La Fressange on nähty mallina yhä harvemmin. Sen sijaan hän on omistautunut vaatekauppaketjulleen, sekä työskennellyt niin suunnittelijana kuin myös konsulttina Jean-Paul Gaultierille. Hän käveli myös 51-vuotiaana Gaultierin kevät/kesä 2009 haute couture -malliston näytöksessä Pariisin muotiviikoilla. De La Fressange palasi myös jälleen kerran Chanelin catwalkille vuoden 2011 kevät/kesä -muotinäytöksessä.
Lumiapina

Lumiapina ("Rhinopithecus roxellana") on Kiinan keskiosissa elävä lehtiapinoiden alaheimoon kuuluva kädellislaji. Lumiapinoita on jäljellä vain 8 000–20 000 yksilöä, ja laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Ulkonäkö ja koko.
Lumiapinauroksen pituus on 58–68 ja naaraan 47–52 senttimetriä. Hännän pituus on 50–70 senttimetriä. Uroksen paino on 15–40 kilogrammaa (useimmiten 20) ja naaraan 6–12 kilogrammaa.
Lumiapinan turkki on useimmiten kullanvärinen, ja siinä on mukana lisäksi ruskeaa ja keltaoranssia. Hartiat, selkä ja häntä ovat harmaanmustat. Naaraat muistuttavat muuten uroksia, mutta niillä on ruskea pää. Kun uros vanhenee, sen turkki muuttuu aiempaa oranssimmaksi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lumiapinaa tavataan vain keskisen Kiinan länsiosissa Sichuanin, Gansun, Hubein ja Shaanxin provinsseissa. Lajia on huhuttu tavattavan myös Intian rajalla, mutta tälle tiedolle ei ole varmaa näyttöä.
Lumiapina elää kesällä suurissa vuoristometsissä jopa kolmen kilometrin korkeudessa. Talvella se laskeutuu alemmas. Lumiapina elää sekä lehti- että havumetsissä. Luonnonvaraiset yksilöt viettävät yli 90 prosenttia elinajastaan puissa, tarhattuna kasvatetut hieman vähemmän. Lumiapinoiden elinalueella on lunta tavallisesti joulukuusta maaliskuuhun, joskus jopa neljä kuukautta vuodessa.
Käyttäytyminen.
Muiden apinoiden tavoin lumiapinat ovat melko älykkäitä. Ne elävät laumoissa, joiden koko on kesällä yleensä korkeintaan 200 yksilöä ja talvella 20–30 yksilöä. Kesälaumat voivat yhdistyä vielä suuremmiksi 400–600 yksilön yksiköiksi. Laumat koostuvat pienemmistä perhekunnista, joista kuhunkin kuuluu johtava uros ja noin neljä naarasta. Sosiaalisten verkostojensa ansiosta lumiapinat kykenevät torjumaan petojen aiheuttamaa uhkaa. Ne pakenevat petoja korkealle puuhun.
Reviiritaisteluissaan lumiapinat uhittelevat pikemmin kuin käyvät toistensa kimppuun. Reviirihierarkiassa synnyttäneet emot ovat hedelmättömiä naaraita korkeammalla. Uroksista arvostetuimpia ovat ne, joilla on eniten kumppaneita laumassa.
Lumiapina on kasvinsyöjä, jonka ruokavalio vaihtelee vuodenajan mukaan. Se syö ympäri vuoden mäntyjen ja nuorten kuusten neulasia ja kaarnaa. Kesällä sen ruokavalioon kuuluvat myös silmut, versot, kukat, siemenet, hedelmät ja lehdet.
Lumiapinat lisääntyvät läpi vuoden, mutta useimmat poikaset syntyvät maaliskuun ja toukokuun välillä. Kantoaika on noin kuusi kuukautta, ja emo synnyttää kerralla useimmiten yhden poikasen, harvoin kaksi. Poikasta hoitaa pääasiassa sen emo, mutta myös lauman muut jäsenet osallistuvat hoitamiseen. Urokset ovat sukukypsiä noin seitsemän vuoden iässä ja naaraat neljä–viisivuotiaina. Tarhattuna lumiapinan tiedetään eläneen 23-vuotiaaksi, joten laji on melko pitkäikäinen.
Uhat.
Lumiapinan elinalueet ovat pirstaloituneet ensin jääkauden ja sittemmin hakkuiden ja asutuksen leviämisen seurauksena. Apinoita myös metsästetään niiden turkin, luiden ja lihan takia. Uhanalaisuusluokitukseltaan lumiapina on erittäin uhanalainen laji. Sen kannan vahvuus on 8 000–20 000 yksilöä, joista noin 4 000 elää vuoristossa.
Werner Polón

Karl Werner Polón (26. helmikuuta 1863 Hollola – 23. tammikuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Polón valmistui arkkitehdiksi Suomen polyteknillisestä opistosta 1884. Lisäksi hän opiskeli vuosina 1891–1892 Hannoverin teknillisessä korkeakoulussa. Polón toimi arkkitehtina yleisten rakennusten ylihallituksessa vuodesta 1886 alkaen.
Polón on suunnitellut muun muassa Raahen seminaarin vuonna 1899 valmistuneet rakennukset.
Tupsumuntjakki

Tupsumuntjakki eli tupsuhirvi ("Elaphodus cephalophus")on pienikokoinen aasialainen jalokauriiden alaheimoon kuuluva hirvieläinlaji, joka on Elaphodus-suvun ainoa laji. Tupsumuntjakki jaetaan neljään alalajiin.
Ulkonäkö.
Tupsumuntjakki on melko pienikokoinen hirvieläin. Sen pituus on enimmillään 160 senttimetriä, josta hännän osuus on 7–15 cm. Säkäkorkeus on 70 senttimetriä ja paino 17–50 kiloa. Tupsumuntjakin karvapeite on selkään asti tummanharmaa tai suklaanruskea. Karva on karkeaa ja antaa eläimelle hieman takkuisen ulkonäön. Pää ja kaula ovat harmaat, mutta huulet, korvat ja hännän alapuoli ovat lähes täysin valkoiset. Hännän valkoisen alaosan voi nähdä tupsuhirven ollessa liikkeessä, sillä eläin liikkuu häntä pystyssä. Lajilla on pienet sarvet, jotka kuitenkin jäävät mustanruskean, noin 17-senttisen karvatupsun alle.
Tupsumuntjakilla on kaksi vampyyrimaista kulmahammasta, jotka ovat samantyyppiset kuin esimerkiksi kauan sitten sukupuuttoon kuolleilla sapelihammasoravalla ja sapelihammaskissalla.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Tupsumuntjakkia tavataan Kiinan eteläosassa ja Myanmarin koillisosassa, paikoitellen myös Itä-Tiibetissä. Lajilla arvellaan olevan 300 000–500 000 yksilöä, ja sen uhanalaisuusluokitus on silmälläpidettävä. Kannan tilasta ja uhkatekijöistä tiedetään nykyisellään hyvin vähän, mutta lukumäärän arvellaan olevan pienenemässä. Laji on vuoristometsien asukas, ja se elää matalimmillaan 300 ja korkeimmillaan 4 750 metrissä. Afganistanista lajin luultiin jo hävinneen, kunnes vuonna 2014 siellä havaittiin vuosikymmenten tauon jälkeen muutamia yksilöitä.
Käyttäytyminen.
Tupsumuntjakki on hämäräeläin, ja se on aktiivisimmallaan aamunkoitteessa ja iltahämärällä, mistä johtuen sitä näkee harvoin. Tupsuhirvi kulkee kiima-aikaan lukuun ottamatta yksin tai pienissä ryhmissä.
Tupsumuntjakki syö ruohoa, ituja ja joskus pieniä haaskoja. Tupsumuntjakin sanotaan oleilevan aina veden lähellä. Sen tärkeimmät luontaiset saalistajat ovat leopardi ja vuorisusi.
Tupsumuntjakki saavuttaa sukukypsyyden 9–12 kuukauden iässä. Tupsumuntjakit parittelevat myöhään syksystä tai alkutalvella. Naaras on tiineenä 180–210 päivää ja synnyttää touko-heinäkuussa yhden vasan, joskus kaksikin.
Etymologia.
Tupsumuntjakilla on otsassa mustanruskea karvatupsu, joka peittää sen pienet sarvet. Tästä tulee myös lajin englanninkielinen nimi "Tufted deer" ja suomenkielinen nimitys tupsuhirvi. Tieteellinen nimi "Elaphodus cephalophus" tulee kreikan kielen sanoista "Elaphos" (hirvi), "odous" (hammas), "Kephale" (pää) ja "lophos" (harja).
MM-rallikausi 2012

MM-rallikausi 2012 oli rallin maailmanmestaruussarjan 40. kausi. Kausi alkoi Monte Carlon rallilla 17. tammikuuta ja päättyi Katalonian ralliin 11. marraskuuta. Ranskan rallissa mestaruutensa varmistaneen Sébastien Loebin vuodesta 2004 alkanut mestaruusputki jatkui katkeamattomana jo yhdeksättä vuotta, mutta tämä mestaruus jäi kuitenkin viimeiseksi, sillä tämä oli Loebin viimeinen täysi kausi. Mikko Hirvonen sijoittui sarjan toiseksi ja Jari-Matti Latvala sarjan kolmanneksi.
Mestaruudet.
Vuonna 2012 mestaruuksia jaettiin seuraavissa sarjoissa ja luokissa:
PWRC-sarjan kilpailuissa oli erillinen luokitus kaksivetoisille autoille, joille myönnettiin kaksivetoisten pisteitä samalla kaavalla kuin muissa sarjoissa.
WRC Academy oli nuorille kuljettajille tarkoitettu sarja, joka kaudelle 2013 nimettiin uudelleen juniorisarjaksi (JWRC).
Kilpailukalenteri.
Kauden 2012 kilpailukalenteri julkaistiin 26. syyskuuta 2011.
PWRC- ja SWRC-sarjaan kuului kahdeksan kilpailua kauden kolmestatoista kilpailusta. Kuusi nimettyä kilpailua kahdeksasta laskettiin mestaruuspisteisiin PWRC-sarjassa ja seitsemän nimettyä kahdeksasta laskettiin SWRC-sarjan pisteisiin. Muista kilpailuista PWRC- ja SWRC-sarjojen kilpailijat eivät saaneet pisteitä eivätkä voineet vähentää kilpailijoiden saamia pisteitä.
Tulokset.
Pistejärjestelmä.
Kilpailun sijoituksesta myönnettiin pisteitä kymmennelle kärkisijalle. Power Stage -erikoiskokeesta myönnettiin pisteitä kolmelle nopeimmalle.
Kuljettajien mestaruus.
Yläindeksissä olevat numerot kuvaavat Power Stagen sijoituksia kolmen parhaan osalta.
Kallio-omenasammal

Kallio-omenasammal ("Bartramia pomiformis", Hedw.) on omenasammalten ("Bartramia") sukuun ja heimoon (Bartramiaceae) kuuluva lehtisammallaji.
Kallio-omenasammal kasvaa tiheitä sinivihreitä mättäitä muodostaen ja korkeudeltaan kahdesta kuuteen senttimetriä. Sen versot ovat pystykasvuisia ja niukasti haarovia. Sen lehtien kärjet ovat kapean jouhimaisia ja kähäriä kuivina. Kallio-omenasammalen itiöpesäke on melko pyöreä ja aluksi kirkkaan vihreä.
Kallio-omenasammal elää varjoisten kallioiden ja siirtolohkareiden seinämillä. Se on elinvoimainen ja esiintyy Suomessa koko maan alueella.
Kamerunin englanninkieliset

Kamerunin englanninkieliset ovat vähemmistö Kamerunissa. He elävät pääasiassa maan Nord-Ouestin ja Sud-Ouestin maakunnissa, jotka olivat osa brittien siirtomaaimperiumia. He muodostavat noin 20 % maan väestöstä. Nimestään huolimatta heistä pääosa puhuu pieniä afrikkalaisia kieliä ja vähemmistö englantia ja ranskaa. 
Nykyinen ero muodostui Kamerunin itsenäistyttyä vuonna 1960, jolloin brittien siirtomaa Länsi-Kamerunille annettiin mahdollisuus liittyä kansanäänestyksellä joko Kameruniin tai Nigeriaan. Alueen eteläosa liittyi kansanäänestyksen seurauksena Kameruniin ja pohjoinen Nigeriaan. Liittymisen jälkeen englanninkielisten keskuudessa heräsi kuitenkin tunne siitä, että heitä kohdeltiin uudessa valtiossa toisen luokan kansalaisina ja esimerkiksi heidän määränsä hallinnossa oli suhteettoman pieni. Alueelle on tämän seurauksena sittemmin syntynyt itsenäisyysliike.