tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Robert Walser

Robert Walser (15. huhtikuuta 1878 Biel/Bienne, Sveitsi – 25. joulukuuta 1956 Herisaun lähellä) oli saksankielinen sveitsiläinen kirjailija.
Walser on 1900-luvun alkupuolen saksankielisistä modernisteista kaikkein omaperäisimpiä. Hänen maineensa vakiintui kuitenkin vasta 1960-luvulla. Hänen ihailijoitaan olivat jo Franz Kafka, Hermann Hesse ja Robert Musil. Hänen tuotantonsa syntyi 1900-luvun alkuvuosikymmenillä, mutta sittemmin ura keskeytyi psykoosiin. Waldaun mielisairaalassa Walserilla diagnosoitiin katatoninen skitsofrenia. Hän lopetti kirjoittamisen 54-vuotiaana, kun hänet siirrettiin Herisaun mielisairaalaan.
Walserin tuotannosta on suomennettu valikoima "Kävelyretki ja muita kertomuksia" (Teos, 2012) ja romaani "Konttoristi" (1908, suom. 2016). Teokset on suomentanut Ilona Nykyri.
HMS Opossum (S19)

HMS Opossum (viirinumero S19) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Oberon-luokan sukellusvene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 21. joulukuuta 1961. Se laskettiin vesille 23. toukokuuta 1963 ja valmistui 5. joulukuuta 1964.
Palvelus.
Alus osallistui Persianlahden sotaan laskien maihin SBS-joukkojen sotilaita Irakiin ja miehitettyyn Kuwaitiin. Toukokuussa 1991 alus palasi "HMS Dolphiniin" maalattuna perinteisin Kaukoidän laivaston värein, mustalla ja hanhenmunan sinisellä. Aluksella liehui myös perinteinen merirosvolippu kuvaamassa onnistunutta sotapurjehdusta.
Alus poistettiin palveluksesta 1993.
HMS Oracle (S16)

HMS Oracle (viirinumero S16) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Oberon-luokan sukellusvene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 26. huhtikuuta 1960. Se laskettiin vesille 26. syyskuuta 1961 ja valmistui 14. helmikuuta 1963.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 18. syyskuuta 1993.
Operaatio Finljandija

Operaatio Finljandija on Ville Kaarnakarin kirjoittama, jatkosodasta kertova sotatrilleri. Tammi julkaisi sen vuonna 2012.
Keväällä 1944 Saksa on häviämässä sodan, ja Neuvostoliitto painostaa Suomea rauhanneuvotteluihin. Mahdollisiin rauhanehtoihin ei luoteta, suurhyökkäystä odotetaan ja Päämajassa on eriäviä käsityksiä tulevasta. Operaatiojohto eversti Nihtilän johdolla yrittää saada selville Neuvostoliiton aikeet. Tähän tarjoutuukin hyvä tilaisuus saksalaisten pyytäessä apua erikoisoperaatioon. "Operaatio"-sarjan kolmas kirja liikkuu vakoilun ja tiedustelun maailmassa Saksassa, Ruotsissa, Virossa ja rintaman takana kaukopartioiden matkassa. 
Romaanissa esitetään fiktiivinen versio siitä, mitä suomalainen tiedustelu tiesi ennen suurhyökkäystä, sekä samaten fiktiivinen versio Teheranin kokouksen päätöksistä ja Neuvostoliiton aikeista Suomen suhteen.
HMS Odin (S10)

HMS Odin (viirinumero S10) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Oberon-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 27. huhtikuuta 1959. Se laskettiin vesille 4. marraskuuta 1960 ja valmistui 3. toukokuuta 1962.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1990 ja myytiin vuotta myöhemmin romutettavaksi.
HMS Oberon (S09)

HMS Oberon (viirinumero S09) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Oberon-luokan sukellusvene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 28. marraskuuta 1957. Se laskettiin vesille 18. heinäkuuta 1959 ja valmistui 24. helmikuuta 1961.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1986 ja myytiin vuotta myöhemmin romutettavaksi.
HMS Onslaught (S14)

HMS Onslaught (viirinumero S14) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Oberon-luokan sukellusvene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 8. huhtikuuta 1959. Se laskettiin vesille 24. syyskuuta 1960 ja valmistui 14. elokuuta 1962.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1990 ja myytiin vuotta myöhemmin romutettavaksi.
HMS Ocelot (S17)

HMS Ocelot (viirinumero S17) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Oberon-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 17. marraskuuta 1960. Alus laskettiin vesille 5. toukokuuta 1962 ja valmistui 31. tammikuuta 1964. Alus oli viimeinen Chathamin telakan Kuninkaalliselle laivastolle valmistama sukellusvene.
Palvelus.
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Faslaneen Clyden laivastotukikohtaan sijoitettuun 3. laivueeseen.
Alus poistettiin palveluksesta elokuussa 1991, kun Yhdistynyt kuningaskunta oli tehnyt päätöksen luopua dieselkäyttöisistä sukellusveneistä. Alus myytiin vuonna 1992 ja entisöitiin osaksi Chatham Historic Dockyard -museota.
HMS Orpheus (S11)

HMS Orpheus (viirinumero S11) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Oberon-luokan sukellusvene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 16. huhtikuuta 1959. Se laskettiin vesille 17. marraskuuta 1959 ja valmistui 25. marraskuuta 1960.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1990 ja myytiin 1994 romutettavaksi.
HMS Olympus (S12)

HMS Olympus (viirinumero S12) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Oberon-luokan sukellusvene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 4. maaliskuuta 1960. Se laskettiin vesille 14. kesäkuuta 1961 ja valmistui 7. heinäkuuta 1962.
Palvelus.
Alus siirrettiin Kanadan laivastolle 1989.
HMS Osiris (S13)

HMS Osiris (viirinumero S13) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Oberon-luokan sukellusvene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 26. tammikuuta 1962. Se laskettiin vesille 29. marraskuuta 1962 ja valmistui 11. marraskuuta 1964.
Palvelus.
Alus myytiin 1993 romutettavaksi.
Arvo Kartano

Arvo Nikolai Kartano (18. helmikuuta 1895 Kiikka – 14. heinäkuuta 1963) oli suomalainen upseeri, joka tunnettiin Suomenlinnan kurikomppanian ja Koveron keskitysleirin päällikkönä.
Elämäkerta.
Kartano ylennettiin reservin vänrikiksi 1921 ja hän palveli 1920-luvulla ainakin Pohjois-Savon Rykmentissä Kuopiossa.
Keväällä 1933 Kartano lähetettiin lopettamaan 400 poliittisen vangin Tammisaaren vankilassa aloittamaa nälkälakkoa. Kaksitoista päivää kestänyt lakko lopetettiin kovaotteisella pakkoruokinnalla, jossa kuoli neljä vankia.
Kartano toimi 1930-luvulla Suomenlinnan Kurikomppanian eli Suomenlinnan Työvelvollisten Kurikomppanian päällikkönä Suomenlinnassa. Hän johti muun muassa heinäkuussa 1937 tapahtuneen Vallisaaren räjähdysonnettomuuden sammutustöitä.
Jatkosodan alkuvaiheissa kapteeni Arvo Kartano toimi Nikke Pärmin johtaman, pääasiassa rangaistusvangeista kootun Erillisen Pataljoona 21:n varakomentajana. Syyskuussa 1941 pataljoonaan lähetettiin vielä 288 poliittista turvasäilövankia Köyliön vankileiriltä. 
Lyhyen koulutuksen jälkeen pataljoona siirrettiin Itä-Karjalaan. Äänisen luoteispuolella pataljoona joutui heti taisteluun ja oli vähällä joutua puna-armeijan saartamaksi. Pataljoonaa vastassa oli neuvostoarmeijan valiorykmentti JR 52, joka oli koottu karjalaisista ja emigranttisuomalaisista. Puna-armeija oli tietoinen suomalaispataljoonan erikoisluonteesta, ja joukkoihin kohdistettiin kovaa propagandaa. 
Kun jo ensimmäisen viikon aikana noin 80 miestä loikkasi vihollisen puolelle tai muuten karkasi, loput jäljellä olevat noin 200 turvasäilöläistä vedettiin nopeasti pois rintamalta.
Jäljelle jääneistä noin 200 turvasäilövangista muodostettiin Erillinen Työkomppania, jonka päälliköksi Kartano nimitettiin. Vangit päätyivät Kangasjärven ja Säämäjärven kautta lopulta syyskuussa 1942 Koveraan, noin 20 kilometrin päähän Aunuksen kaupungista. 
Siellä vanhan neuvostoliittolaisen metsätyökeskuksen ympärille perustetulla leirillä he pysyivät kesään 1944 saakka. Joukon vahvuus oli aluksi noin 170 miestä. Koveriin koottiin myös vuonna 1941 Riihimäellä muista turvasäilöläisistä erotettu kahdenkymmenenviiden miehen osasto. 
Leirin olosuhteista ja vankien kohtelusta tehtyjen valitusten seurauksena kapteeni Kartano vapautettiin tehtävästään kesäkuussa 1943 ja komennettiin Aunuksen komendantiksi. 
Sotaylioikeus tuomitsi Kartanon erillisen työkomppanian päällikkönä tekemästä virkavelvollisuuden laiminlyömisestä kuudeksi kuukaudeksi vankeuteen vuonna 1947.
HMS Otter (S15)

HMS Otter (viirinumero S15) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Oberon-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin 14. tammikuuta 1960. Se laskettiin vesille 15. toukokuuta 1961 ja valmistui 20. elokuuta 1962.
Palvelus.
Alus myytiin 1992.
HMS Otus (S18)

HMS Otus (viirinumero S18) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Oberon-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin 31. toukokuuta 1961. Se laskettiin vesille 17. lokakuuta 1962 ja valmistui 5. lokakuuta 1963.
Palvelus.
Alus myytiin Saksaan, jossa se on Rügenissä museoituna.
HMS Opportune (S20)

HMS Opportune (viirinumero S20) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Oberon-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin 26. lokakuuta 1962. Se laskettiin vesille 14. helmikuuta 1964 ja valmistui 29. joulukuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 2. kesäkuuta 1993.
Tõnis Vint ja tema esteetiline universum

Tõnis Vint ja tema esteetiline universum – Tõnis Vint and his aesthetic universe on taiteilija Tõnis Vintin taidetta esittelevä laaja kirja. Se on ensimmäinen perusteellinen katsaus Vintin tuotantoon. Teos on viron- ja englanninkielinen, ja sen on vuonna 2012 julkaissut Eesti Kunstimuuseum KUMU. Se liittyy museossa kesällä ja alkusyksystä 2012 pidettyyn Vintin työtä esitelleeseen näyttelyyn "Tõnis Vint ja hänen esteettinen universuminsa".
Teoksen artikkelit:
Artikkeleiden jälkeen kirjassa on runsaat 200 sivua kuvia Vintin teoksista, laaja kirjallisuusluettelo sekä valokuvia hänen elämänvaiheistaan.
Kirjan ja näyttelyn ovat suunnitelleet Vintille alun perin tuntemattomat nuoret tekijät hänen toiveitaan noudattaen ja hänen näköisekseen: Kirjan kannet ja näyttelyn seinäelementit ovat mustat. Kirjan graafisen asun on suunnitellut Tuuli Aule. Kirjan kirjoittajista Sirje Helme ja Eha Komissarov ovat Vintin ystäviä jo tämän "valkoisen asunnon" kaudelta 1960–1970-luvulta. Elnara Taidre on näyttelyn kuraattori.
Maailman rauhanneuvoston rauhanpalkinto

Maailman rauhanneuvoston rauhanpalkinto oli Maailman rauhanneuvoston jakama anti-imperialistinen rauhanpalkinto vuosina 1950–1989. Maailman rauhanneuvosto oli Neuvostoliiton hallinnoima kylmän sodan aikainen järjestö. Moni Maailman rauhanpalkinnon saaja sai myös Leninin rauhanpalkinnon.
Vuonna 1951 Maailman rauhanneuvosto jakoi palkinnon kolmeen osaan.
Myöhemmin otettiin lisäksi käyttöön:
Humaitá (S20)

Humaitá (runkonumero S20) oli Brasilian laivaston Oberon-luokan sukellusvene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 3. marraskuuta 1970. Se laskettiin vesille 5. lokakuuta 1971 ja valmistui 18. kesäkuuta 1973.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1996.
Tonelero

Tonelero (runkonumero S21) oli Brasilian laivaston Oberon-luokan sukellusvene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 18. marraskuuta 1971. Se laskettiin vesille 22. marraskuuta 1972 ja valmistui 8. syyskuuta 1978.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1996.
Riachuelo (S22)

Riachuelo (runkonumero S22) oli Brasilian laivaston Oberon-luokan sukellusvene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 26. toukokuuta 1973. Se laskettiin vesille 6. syyskuuta 1975 ja valmistui 12. maaliskuuta 1977.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1997.
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1984

Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1984 käytiin 11.–12. toukokuuta Imatralla.
Miehissä Suomen mestaruuden 5 km matkalta voitti jälleen viime vuoden tavoin Tommy Ekblom ja mestaruuden 15 km matkalta voitti Henrik Sandström. Joukkueissa miehissä Suomen mestaruuden 5 km matkalta voitti Savonlinnan Viesti ja mestaruuden 15 km matkalta voitti viime vuoden tavoin Viipurin Urheilijat. Naisissa Suomen mestaruuden 5 km matkalta voitti viime vuoden tavoin Tuija Toivonen ja joukkueissa mestaruuden voitti Helsingin Poliisi-Voimailijat. 
Tulokset.
Lähde: 
Miesten 15 km matkan nopein oli alunperin LapVi:a edustanut Martti Vainio, mutta hänen suorituksensa hylättiin myöhemmin dopingin takia ja 15 km matkan Suomen mestaruuden voitti lopulta Henrik Sandström.
Viljamaa

Viljamaa on Orimattilan kylä, jonka eteläosasta muodostui Orimattilan kirkonkylä. Viljamaan kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1539 maakirjassa. Viljamaan eteläosassa ollut Orimattila oli aluksi Hollolan kappeli, joka itsenäistyi omaksi seurakunnaksi 1636. Viljamaan kylällä on noin kilometrin pituinen Hakalan luontopolku.
Viljamaalla lähellä Käkelää sijaitsee Orimattilan pullomuseo, jossa on pulloja 1700-luvulta 1900-luvun puoliväliin erilaisista virvoitusjuomapulloista alkoholipulloihin sekä apteekkien myrkky- ja lääkepulloihin.
Hyatt (S23)

Hyatt (runkonumero S23) oli Chilen laivaston O'Brien-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin 1969 Scotts-Lithgowilta Greenockista ja sen köli laskettiin 10. tammikuuta 1972. Alus laskettiin vesille 26. syyskuuta 1973 ja se valmistui 27. syyskuuta 1976.
Palvelus.
Aluksella tapahtui räjähdys tammikuussa 1976. Alus on poistettu palveluksesta joulukuussa 1999, jolloin se sijoitettiin sisaraluksensa "O'Brienin" varaosiksi.
Zichyújfalu

Zichyújfalu on kunta Unkarissa, Fejérin läänissä. Zichyújfaluin naapurikyliä ovat ja kaupungit Seregélyes, Pusztaszabolcs, Gárdony, Szabadegyháza.
Historia.
Ensimmäinen kirjallinen merkintä Zichyújfaluistä on 1239.
O’Brien (S22)

O’Brien (runkonumero S22) oli Chilen laivaston O'Brien-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin 1969 Scotts-Lithgowilta Greenockista ja sen köli laskettiin 17. tammikuuta 1971. Alus laskettiin vesille 21. joulukuuta 1972 ja se valmistui 15. huhtikuuta 1976.
Palvelus.
Alus varustettiin 1990-luvun puolivälissä samoin kaikuluotaimin ja elektroniikkavarustein kuin Saksasta hankitut Thomson-luokan alukset. Scorpene-luokan sukellusvene "O'Higgins" korvasi aluksen.
Seppo Jussila

Seppo Christer Jussila (s. 19. heinäkuuta 1945 Helsinki) on suomalainen entinen pikajuoksija. 
Jussila voitti Kalevan kisoissa 100 metrin juoksussa hopeaa vuonna 1964 ja pronssia vuonna 1965. Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailuissa hän voitti 4 × 100 metrillä hopeaa vuonna 1966.
Jussila juoksi 100 metrin ennätyksensä 10,5 12. kesäkuuta 1964 Riihimäellä ja se sivusi Pentti Rekolan vuonna 1959 juoksemaa Suomen ennätystä. Samana vuonna hän juoksi 200 metrin ennätyksensä 22,2. Jussila oli myös mukana juoksemassa 4 × 100 metrin viestijuoksun Suomen ennätystä 40,6 Helsingissä 28. heinäkuuta 1965.
Jussilan valmentajana toimi Yrjö Lindström ja seuratasolla hän edusti Hyvinkään Tahkoa. Jussilalla oli myös maaotteluedustuksia.
Ulf Tikkanen

Ulf Tikkanen (11. helmikuuta 1920 Helsinki – 12. helmikuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Hän oli tunnettu lintukuvien tekijänä ja oli pitkään Wäinö Aaltosen oppilaana ja työtoverina. Lintukuviinsa hän haki aiheet luonnosta viettäessään kesiä Iniössä. Ulf Tikkanen oli arkkitehti Robert Tikkasen poika ja kirjailija Henrik Tikkasen veli.
Väinönkeskus

Väinönkeskus on kauppakeskus Jyväskylässä. Keskuksessa on nelisenkymmentä eri alojen yritystä.
Väinönkeskus rakennettiin vuonna 1987, ja se sijaitsee Väinönkadun, Kävelykadun ja Puistokadun ympäröimässä korttelissa. Rakentamisesta vastasi Rakennus Tynkkynen Oy. Torikeskus, Kolmikulma ja Jyväskylän Sokos sijaitsevat kauppakeskuksen ympärillä. Väinönkeskuksen liiketarjonta keskittyy ravintoloihin, mutta tiloista löytyy myös muiden alojen lisäksi terveyteen ja kauneudenhoitoon liittyvää liiketarjontaa.
Hällefors

Hällefors on samannimisen Hälleforsin kunnan keskustaajama. Hällefors sijaitsee Örebron läänin pohjoisosassa historiallisen Västmanlandin maakunnan länsilaidalla. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 4 530 asukasta.
Hällefors oli aikaisemmin kauppalana, mutta Ruotsin siirryttyä yhtenäiseen kuntamuotoon vuoden 1971 kuntauudistuksessa kauppalat korvattiin kunnilla. Nykyinen Hälleforsin kunta on alueeltaan laajempi kuin vanha Hälleforsin kauppala.
Hällefors on myös vanhan Hälleforsin pitäjän kirkonkylä ja siellä sijaitsee Hälleforsin kirkko. Taajamassa on myös "Pihlskolan"-niminen lukio ja "Formens hus" -niminen museo. Hälleforsissa toimiva kansanopisto antaa kursseja muotoilussa, korutaiteessa, teatterissa, skenografiassa ja kulttuurissa.
Hällefors on antanut nimensä hälleforshund-nimiselle koirarodulle.
Taajaman ulkopuolella sijaitseva Krokbornsparken on Ruotsin vanhin kansanpuisto, ja se on nykyään rakennusperintökohde.
Teollisuus.
Helleforsin panimo sijaitsee Hälleforsin ja Grythyttanin taajamien välisellä alueella. Huhtikuusta 2008 se on ollut Spendrupin panimon omistuksessa. Teräskonserni Ovakolla on laitoksia paikkakunnalla. Stora Ensolla on Hälleforsissa suuri puuterminaali, jossa puuta siirretään kuorma-autoista juniin. Hälleforsista pohjoiseen sijaitsee Sångenin uimapaikka.
Vjasna

Vjasna eli Ihmisoikeuskeskus Vjasna (, "Ihmisoikeuskeskus "Kevät"") on vuonna 1996 perustettu valkovenäläinen ihmisoikeuksia puolustava järjestö.
Vjasna on kansalaisjärjestö (NGO), joka perustettiin alun perin kevään 1996 mielenosoituksessa pidätettyjen Valko-Venäjän oppositiojärjestöjen ihmisten ja heidän perheenjäseniensä auttamiseen tähtääväksi ryhmäksi nimellä Vjasna-96. Kesäkuussa 1999 ryhmä rekisteröityi nykyisellä nimellään. Järjestön keskustoimisto on Minskissä ja sillä on paikallistoimistoja useissa Valko-Venäjän suurimmista kaupungeista. Lokakuussa 2003 Valko-Venäjän korkein oikeus perui järjestön rekistöröinnin, koska "se oli osallistunut vuoden 2001 presidentinvaalien tarkkailuun". Vuonna 2004 järjestö liittyi Kansainväliseen ihmisoikeusjärjestöjen liittoon (FIDH, ).
Järjestön päämääränä on osallistua ihmisoikeuksia kunnioittavan kansalaisyhteiskunnan kehittämiseen Valko-Venäjällä, kuten yleismaailmallisessa ihmisoikeuksien julistuksessa ja Valko-Venäjän perustuslaissa on kuvattu.
Erityisesti Valko-Venäjän joulukuun 2010 presidentinvaalien jälkeen viranomaiset ovat tehneet useita ratsioita Vjasnan toimitiloihin ja puheenjohtajan kotiin. Järjestön perustaja-puheenjohtaja Ales Bjaljatski oli loppukesällä 2012 vankilassa kärsimässä 4,5 vuoden vankeustuomiota. Valko-Venäjällä oli järjestön mukaan vuoden 2012 tammikuussa ainakin 13 muutakin poliittista vankia.
Huhtikuun 2021 lopussa Vjasna raportoi Valko-Venäjällä olleen vankilossa ainakin 360 poliittista vankia, ja heidän lukumääränsä olevan kasvussa. Heinäkuun 31. päivänä 2021 lopussa poliittisia vankeja oli jo 604. Vjasnan tiedossa oli vähintään 107 ihmistä, jotka oli kuukauden aikana tuomittu poliittisina pidetyissä oikeudenkäynneissä. Syyskuun loppupuolelle tultaessa Valko-Venäjän poliittisten vankien määrä oli noussut 715:sta. Syyskuun aikana ainakin 103 ihmistä oli tuomittu poliittisissa oikeudenkäynneissä. Tämä osaltaan osoittaa, ettei oikeusvaltion perusperiaatteet toteudu maassa, sillä maan oikeusjärjestelmä ole riippumaton. Valko-Venäjän hallinto sulki jo heinäkuussa useita kymmeniä kansalaisjärjestöjä (NGO). Pidätettynä oli tuolloin ainakin 26 toimittajaa ja vangittuna tai useiden kuukausien ajaksi pidätettyinä oli myös useita ihmisoikeusjärjestö Vjasnan humanitaarista työtä tekevää työntekijää. Vuoden 2021 lopussa poliittisten vankien määrä oli 1 068, 14. maaliskuuta 2022 lukema oli 1 086, ja 7. lokakuuta 2022 poliittisia vankeja oli jo 1 348. Marraskuun 22. päivänä 2022 poliittistesti vangittujen lukumäärä oli noussut jo 1451:een. 
Marraskuussa 2012 Valko-Venäjän viranomaiset takavarikoivat Vjasnan toimiston omaisuuden ja sulkivat toimiston. Amnesty International arvosteli Valko-Venäjää tästä syystä räikeänä ihmisoikeusvelvoitteidensa rikkojana. Ihmisoikeuskeskus Vjasnan toiminta on jatkunut tästä huolimatta.
Lokakuussa 2022 järjestön perustaja, poliittinen vanki Ales Bjaljatski tuli valituksi yhdeksi Nobelin rauhanpalkinnon 2022 saajista.
Antti Tuuri (toimittaja)

Antti Tuuri (s. 26. tammikuuta 1981 Pori) on MTV Uutisten toimittaja ja uutisankkuri. Hän siirtyi Maikkarille Radio Porin toimituspäällikön tehtävästä syksyllä 2012. Tuuri ehti työskennellä Radio Porissa yli kahdeksan vuotta. Aluksi toimittajana ja viimeiset neljä vuotta toimituksen päällikkönä. Tuona aikana Radio Pori valittiin vuoden paikalliseksi radioksi 2010 ja vuoden radioksi 2011.
Otto Vuorio (kirjailija)

Juho Otto Vuorio (sukunimi aik. "Yliseppä": 8. joulukuuta 1886 Lieto – 3. helmikuuta 1932 Turku) oli suomalainen kirjailija.
Otto Vuorio syntyi köyhään perheeseen, hankki tietoja itseopiskelun avulla ja liittyi työväenliikkeeseen. Hän työskenteli ennen sisällissotaa "Sosialistin" toimittajana sekä SDP:n ja metallityöntekijäin liiton toimitsijana. Myöhemmin Vuorio toimi asianajajana ja vakuutusyhtiöiden asioitsijana.
HMCS Ojibwa

HMCS Ojibwa (viirinumero S72) oli Kanadan laivaston Oberon-luokan sukellusvene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 27. syyskuuta 1962 nimellä "HMS Onyx". Alus laskettiin vesille 29. helmikuuta 1964 ja valmistui 23. syyskuuta 1965.
Alus nimettiin yhden suurimmista irokeesiliiton jäsenheimoista mukaan. Se on ainoa nimeä kantanut Kanadan laivaston alus.
Palvelus.
Alus on poistettu palveluksesta 21. toukokuuta 1998.
Perelutši

Perelutši () on kylä Novgorodin alueen Borovitšin piirin Opetšenski Posadin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Mstajokeen laskevan Uverin suuta 26 kilometriä kuntakeskuksesta kaakkoon. Kylässä on 420 asukasta (vuonna 2012).
Perelutši on Opetšenski Posadin kunnan toiseksi suurin asutuskeskus. Vuoteen 2010 saakka se muodosti yhdessä lähikylien kanssa oman kuntansa. Kylään johtaa päällystetty maantie kuntakeskuksesta. Sieltä on linja-autoyhteys Borovitšiin. Perelutšissa toimii maatalousyritys ja puunjalostuslaitos. Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti, muutama kauppa ja bensiiniasema.
Kylä koostuu etupäässä puutarhapalstojen ympäröimistä puisista omakotitaloista sekä muutamasta yksi- ja kaksikerroksisesta kunnallisesta asuintalosta. Sen rakennusmuistomerkkejä ovat 1800-luvun toisella puoliskolla rakennettu tsasouna ja vuosisadan lopulta peräisin oleva Uverjoen pato. Lähistöllä sijaitsee 500–900-lukujen kurgaanihautoja sekä 700–1200-luvuilta peräisin oleva muinaislinna.
George Gabriel Stokes

George Gabriel Stokes, baronetti (13. elokuuta 1819 Skreen, Irlanti – 1. helmikuuta 1903 Cambridge, Englanti) oli irlantilaissyntyinen matemaatikko ja fyysikko. Hän teki koko uransa Cambridgen yliopistossa, jonka Lucas-professuurin haltija hän oli vuodesta 1849 aina kuolemaansa saakka. Stokes teki uraauurtavia tutkimuksia virtausdynamiikassa (muun muassa Navierin–Stokesin yhtälöt), optiikassa ja matemaattisessa fysiikassa (muun muassa Stokesin lauseen popularisointi).
Stokesin lause on saanut nimensä George Stokesin mukaan. Lauseen kuitenkin keksi skotlantilainen William Thomson (tunnetaan paremmin nimellä lordi Kelvin). Stokes sai lauseen Thomsonin kirjeestä vuonna 1850 ja pyysi vuonna 1854 oppilaitaan Cambridgen yliopistossa todistamaan sen oikeaksi. Vuonna 1851 Stokes esitteli ensi kerran virtausmekaniikkaan liittyvän vakion, joka myöhemmin nimettiin sen vuonna 1883 esitelleen fyysikko Osborne Reynoldsin mukaan. Näiden vuoden 1851 tutkimusten tuloksena syntyi Stokesin laki.
Stokes oli Cambridge Philosophical Societyn puheenjohtajana vuosina 1859–1861 ja Lontoon Royal Societyn puheenjohtajana vuosina 1885–1890. Vuonna 1893 Royal Society myönsi hänelle Copley-mitalin. Vuosina 1886–1903 Stokes oli Lontoon Victoria-instituutin puheenjohtaja tarkoituksenaan tutkia tieteen ja uskonnon yhtäläisyyksiä. Stokes aateloitiin vuonna 1899.
Tanssii tähtien kanssa (7. tuotantokausi)

Tanssii tähtien kanssa -televisiosarjan seitsemäs tuotantokausi esitettiin MTV3-kanavalla syksyllä 2012. Ohjelma perustuu formaattiin "Dancing with the Stars", jossa julkisuuden henkilöt opettelevat tansseja ammattilaistanssijoiden opastuksella, ja jokaisessa jaksossa yksi pari putoaa kilpailusta. Kauden kymmenen tähtioppilasta ja tanssinopettajaa paljastettiin 28. elokuuta 2012.
Sarjan ensimmäinen jakso, jossa esiteltiin tulevan kauden parit, esitettiin 16. syyskuuta 2012. Kauden finaali nähtiin 2. joulukuuta 2012, ja kausi päättyi Unicef-hyväntekeväisyyslähetykseen viikkoa myöhemmin. Voittajaksi selviytyivät koomikko Krisse Salminen ja tanssija Matti Puro, jolle voitto oli toinen perättäinen. 28. lokakuuta 2012 ohjelmaa ei esitetty vuoden 2012 kunnallisvaalien tulosillan takia.
Muotoilija Ristomatti Ratia oli parinsa Sanna-Maria Heikkilän kanssa kilpailun huonoin pari joka viikko ja pari sai kerran historian huonoimmat pisteet, mutta vastoin tuomariston tahtoa katsojat pitivät heidät mukana kilpailussa kuusi viikkoa. Tuomariston mielestä Ratian olisi pitänyt vetäytyä kilpailusta.
Tällä kaudella ohjelman juontajina jatkoi Mikko Leppilampi. Vappu Pimiän tilalle tuli Ella Kanninen. Tuomariston jäseninä olivat aiemmilta kausilta tutut Jorma Uotinen, Jukka Haapalainen ja Helena Ahti-Hallberg. Maallikkotuomarina tällä kaudella nähtiin näyttelijä Riku Nieminen.
"Katso myös Luettelo televisiosarjan Tanssii tähtien kanssa kilpailijoista
Vihreä luku tarkoittaa viikon parhainta pistemäärää.
Punainen luku tarkoittaa viikon huonointa pistemäärää. 
Pistetaulukko.
Taustavärit:
 (joukkue, joka putosi)
 (kilpailun voittajat) 
 (kilpailun 2. sija)
 (kilpailun 3. sija)
Keskiarvot.
Keskiarvoissa on otettu huomioon vain parien henkilökohtaiset suoritukset, eli keskiarvoissa ei näy swing-maratonin ja cha cha -ryhmätanssien pisteitä.
Vingåker

Vingåker on samannimisen Vingåkerin kunnan keskustaajama. Vingåker sijaitsee Södermanlandin historiallisessa maakunnassa ja Södermanlandin läänisä. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 4 282 asukasta.
Vingåkerin taajaväkinen yhdyskunta perustettiin vuonna 1903 ja lakkautettiin vuonna 1962.
Varhaiskeskiajalta lähtien Vingåker oli Vingåkerin pitäjän kirkonkylä. Vuonna 1666 Gustaf Sparre rakennutti paikkakunnalle Sävstaholmin linnan (kirjoitetaan joskus myös muodossa "Säfstaholm"). 1800-luvulla linnan omisti Gustaf Trolle-Bonde. Vuonna 1851 pieni omenapuu pelastettiin kaatamiselta, ja nykyisin se tunnetaan Sävstaholm-nimisenä omenalajikkeena. Vuodesta 1921 kyseinen omenapuu on ollut rauhoitettu. Säfstaholmin linnaa käytettiin vuosien 1934 ja 1967 välillä poikien koulukotina. Sen jälkeen kunta osti linnan, joka sittemmin kunnostettiin valtion ja kunnan avustuksella. 
Aluksi paikkakunnan asutus oli vahvasti keskittynyt Västra Vingåkerin kirkon tienoille, mutta Västra stambanan -rautatien rakentamisen jälkeen vuonna 1862 yhdyskunta alkoi laajentua etelään päin. Taajaman keskus siirtyi kirkon luota rautatieasemalle. Yhdyskuntaa kutsuttiin tuolloin nimellä "Bondestad". Nykyään Vingåkerin keskusta sijaitsee Skräddartorgetilla, joka sijaitsee kirkkoa kohti vievän tien varrella rautatieasemalta pohjoiseen. Skräddartorgetin () nimi muistuttaa paikkakunnan perinteisesti merkittävästä asemasta tekstiiliteollisuuden keskuksena. Torin lähistöllä sijaitsee useita kauppoja, ja sinne on sijoitettu myös Vingåkerin ystävyyskuntiin etäisyydet ilmoittava tienviitta.
Albert Kivikas

Albert Kivikas (6. tammikuuta 1898 Suure-Jaani, Viljandimaa, Viro – 19. toukokuuta 1978 Lund, Ruotsi) oli virolainen kirjailija ja toimittaja. 
Kivikas pakeni 1943 Virosta Suomeen ja 1944 edelleen Ruotsiin. Hän kirjoitti todenmukaisia maalaiskuvauksia, joista tärkeimpänä on pidetty Viron vapaussodan jälkeistä maareformia kuvaavaa trilogiaa "Jüripäev" (1921), "Jaanipäev" (1924) ja "Mihklipäev" (1924). Kivikas on kirjoittanut futurismista innoittuneena myös teoksen "Lendavad sead" (1921).
Elokuva "Nimet marmoritaulussa" perustuu Kivikasin samannimiseen romaaniin vuodelta 1936. Kivikas on kääntänyt viroksi muun muassa Hella Wuolijoen näytelmän "Niskavuoren leipä".
Jura Movsisjan

Jura Movsisjan (, s. 2. elokuuta 1987 Baku, Azerbaidžanin SNT) on armenialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on seuratasolla edustanut Yhdysvalloissa Kansas City Wizardsia, Real Salt Lakea ja Chicago Firea, Tanskassa Randersia, Venäjällä FK Krasnodaria ja Spartak Moskovaa sekä Ruotsissa Djurgårdenia. Armenian maajoukkueessa hän on vuodesta 2010 alkaen pelannut 38 ottelua ja tehnyt niissä 15 maalia.
Ura.
Movsisjan syntyi armenialaisperheeseen Bakussa, Azerbaidžanin sosialistisessa neuvostotasavallassa. Muutaman vuoden ikäisenä perhe muutti Yhdysvaltoihin, Los Angelesiin, jossa on laaja armenialaisyhteisö. Movsisjan kävi koulua Pasadena High Schoolissa ja pelasi jalkapalloa koulun joukkueessa. 
Ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Movsisjan solmi vuonna 2006.
Juuso Kivimäki

Juuso Jalo Teofilus Kivimäki (19. huhtikuuta 1893 Vesilahti – 30. heinäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen kirurgi ja hammaslääkäri sekä Helsingin yliopiston professori.
Kivimäen vanhemmat olivat opettaja Frans Mikael Kivimäki ja Matilda Josefina Broman ja puoliso vuodesta 1924 hammaslääkäri Taimi Elin Kari. T. M. Kivimäki oli hänen veljensä. Kivimäki tuli ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1911, suoritti hammaslääketieteen kandidaattitutkinnon 1915, lääketieteen kandidaattitutkinnon 1916, hammaslääketieteen lisensiaattitutkinnon 1918 ja lääketieteen lisensiaattitutkinnon 1926. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Kivimäki väitteli hammaslääketieteellisestä aiheesta 1930 ja hänelle myönnettiin erikoislääkärin oikeudet kirurgiassa 1943 ja leukakirurgiassa 1949. Kivimäki toimi yliopiston hammaslääketieteen laitoksen esimiehenä vuonna 1954 ja vuodesta 1959, vuodesta 1933 hän oli toiminut hammaskirurgian opettajana ja laitoksen kirurgisen osaston esimiehenä. Suu- ja leukakirurgian professorina (alkuun nimikkeenä hammaskirurgian professori) hän oli 1957–1963. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1945. 
Sotilasarvoltaan Kivimäki oli lääkintämajuri (1943). Hänelle myönnettiin kunniamerkkeinä sodanaikaisista lääkinnällisistä ansioista Vapaudenristin 3. luokka 1940 ja uudelleen 1942 sekä Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan ritarin merkki 1940. Talvi- ja jatkosodan aikana Kivimäki toimi sotasairaaloiden leukavammaosastojen ylilääkärinä Hämeenlinnassa (35. sotasairaala) ja Helsingissä, 53. ja sittemmin 1. sotasairaalassa. Hän julkaisi myöhemmin kokemuksiaan sota-aikaisten leukavammojen kirurgisesta hoidosta (mm. teoksessa "Sotakirurgisia kokemuksia", 1946, Suomen Hammaslääkäriseuran toimituksia -aikakauskirjassa sekä Nordisk Medicin -lehdessä). Vapaussodan ansioista Kivimäelle oli myönnetty Vapaudenristin 4. luokka 1918.
Kivimäki oli Suomen Hammaslääkäriseuran puheenjohtaja 1936–1945 ja 1950–1952. Hän oli skandinaavisen hammaslääkäriyhdistyksen Suomen-osaston puheenjohtaja 1936–1956 ja koko järjestön presidentti 1947–1949. Hän oli Halle-Wittenbergin yliopiston kunniatohtori.
Lauri Kivinen (vuorineuvos)

Lauri Kivinen (8. toukokuuta 1895 Liperi – 20. elokuuta 1955 Kemi) oli suomalainen metsänhoitaja, joka toimi Veitsiluoto Oy:n johtajana ja Sotakorvausteollisuuden valtuuskunnan (Soteva) puheenjohtajana. Vuorineuvoksen arvon hän sai 1942.
Kivisen vanhemmat olivat opettaja Kalle Konstantin Kivinen (Stenholm) ja Amanda Vilhelmina Peltonen. Kivisen veli oli Ilmari Kivinen eli kirjailijanimimerkki Tiitus. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1921 oli Helmi Huhtala ja toinen vuodesta 1924 Aili Irene Norvasalo. "Helsingin Sanomien" toimittaja ja kolumnisti Olli Kivinen (1939–2014) oli Kivisen poika toisesta avioliitosta. Kivinen tuli ylioppilaaksi 1913 Joensuun klassillisesta lyseosta ja suoritti metsänhoitotutkinnon 1918. Kiviniemen Sahan palveluksessa hän työskenteli 1913–1914. Metsäkonduktööri Kivisestä tuli 1919, minkä jälkeen hän toimi eri hoitoalueilla sekä muun muassa Kevätniemen sahalla ja Kotkan lautatarhassa. Veitsiluoto Oy:n apulaisjohtaja ja metsäpäällikkö Kivinen oli 1922–1930 ja vuodesta 1932 hän oli yrityksen toimitusjohtaja. Metsäneuvos ja metsähallituksen liikeosaston päällikkö hän oli 1930–1932 ja valtakunnan metsäpäällikkö 1942–1944. 
Kivinen osallistui Suomen sisällissotaan ja heimosotiin valkoisten riveissä. Vuonna 1919 hän julkaisi teoksen "Karjalan puolesta. Muistelmia Vienan Karjalan toisen retkikunnan vaiheista". Pohjois-Suomen evakuoinnin päällikkö Kivinen oli Lapin sodan yhteydessä 1944 ja Sotevan puheenjohtaja 1944–1948.
Könni (Ilmajoki)

Könni on Ilmajoen kunnan pohjoisosassa, niin sanotussa Ilmajoen Alapäässä Seinäjoen rajalla sijaitseva kylä. Kylä tunnettiin 1700–1800-luvuilla kellokoneistoja ja ajokaluja valmistaneista sepistä, Könnin mestareista.
Könni sijaitsee noin kuuden kilometrin päässä Ilmajoen keskustasta Seinäjoen Ylistaroon johtavan yhdystie 7000:n varressa. Kyrönjoen pohjoisrantaa seuraava tie erkanee Nikkolan sillan kohdalla joesta ja kulkee Vaivaistennevan pitkän ja suoran koivukujan läpi kohti Könniä ja Ylistaroa.
Könniksi käsitetään usein kolme lähekkäistä kylää: Könni, Harjunmäki ja Kiikeri. Esimerkiksi paikallinen Könnin kyläseura ry toimii kaikkien kolmen kylän alueella. 
Könnin maisema vaihtelee Alajoen lakeuksista Oksivuoren rinteille, jonka näkötornista voi nähdä Ylistaron kirkolle asti. Alueella on runsas 300 asukasta ja peltopinta-alaa noin 1500 hehtaaria.
Könnien talot kuuluvat Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Lisäksi Könnin kylä kuuluu Alajoen valtakunnallisesti arvokkaaseen maisema-alueeseen.
Historiaa.
Ilmajoen suurseurakunnan kirkkoherrana 1699–1723 toiminut Bartholdus Vhaël kiinnostui aution Könninluoman alueen viljelysmahdollisuuksista ja perusti sinne 1710-luvulla uudistilan, jolle sai määrävuosiksi kruunun myöntämän verovapauden.
Isonvihan alussa 1714 Vhaël pakeni Ruotsiin ja kuoli pian sieltä palattuaan 1723. Leski Margaretalta tila siirtyi kirkkoherra Salomon Hanneliukselle (Ilmajoen Hannukseloita), jonka vuokrasi sen lampuoti Juho Mikonpojalle. Tämän ja poikansakin kuoltua Hannelius myi vuonna 1757 Könnin tilan seppä Jaakko Jaakonpoika Ranto-Strandille, joka tilan nimen mukaan otti nimekseen Königsbäck. Ei ole varmuutta, tuliko Könni-nimi tästä vai oliko se ollut paikan alkuperäinen nimi jo ennen Vhaëlia.
Jaakko Jaakonpoika, joka oli myös ase- ja kelloseppä, sai kaupan myötä uudistilan jäljellä olevat 17 verovapausvuotta ja aloitti Könnin tilalla tarmokkaan pellonraivauksen ja metsänhoidon niin, että Könnistä tuli pian huomattava viljelystila. Hänen ja vanhimman poikansa Juho Jaakonpojan kuoltua kaksi tämän vanhinta poikaa, kolmannen polven kellomestarit Jaakko ja Juho lunastivat muilta sisaruksilta heidän osuutensa ja jakoivat Könnin tilan Ala- ja Yli-Könniksi vuonna 1816.
Könnillä valmistettiin isoja kellokoneistoja huomattaviin julkisiin rakennuksiin ympäri Suomea, muiden muassa Helsingin ja Oulun tuomiokirkkoihin, Senaatintaloon, ja Porin, Haminan ja Lappeenrannan raatihuoneisiin. Kelloja ja muita sepäntuotteita tehtiin Könnillä neljässä sukupolvessa, lopulta koneiden ja henkilökunnan määrän kasvaessa yhä teollisemmin. Könnin kellovalmistus päättyi 1860-luvulla halpojen tuontikellojen tullessa markkinoille, eikä työn jatkajaksi ollut miespuolista perillistä.
Arttu Hirvonen

Arttu Matias Hirvonen (s. 21. tammikuuta 1989) on suomalainen aitajuoksija. Hän edustaa Oulun Pyrintöa ja häntä valmentaa Kalle-Pekka Tiihonen.
Päälajissaan 110 metrin aitajuoksussa Hirvonen on saavuttanut SM-hopeaa Kalevan kisoissa Porissa 2015 ja Oulussa 2016 sekä pronssia Lahdessa 2012, Vaasassa 2013 ja Kuopiossa 2014. Hän juoksi ennätysaikansa 13,87 Zürichin EM-kilpailuissa 2014.
Sisäratojen SM-kilpailuissa Hirvonen on voittanut SM-kultaa 60 metrin aidoissa vuonna 2013 ja pronssia vuonna 2010.
HMCS Onondaga

HMCS Onondaga (viirinumero S73) oli Kanadan laivaston Oberon-luokan sukellusvene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Chathamin telakalta, missä köli laskettiin kesäkuussa 1964. Alus laskettiin vesille 25. syyskuuta 1965 ja valmistui 22. kesäkuuta 1967.
Alus nimettiin kuudesta Ontario-järven alueen irokeesiliiton jäsenheimosta mukaan. Se on ainoa nimeä kantanut Kanadan laivaston alus.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 28. heinäkuuta 2000.
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1984

Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1984 käytiin Pietarsaaressa 18.–19. elokuuta 1984.
Miehet.
3 x 5 000 metrin kävely.
Kävelyviestit kisattiin Lahdessa 18. elokuuta.
Naiset.
3 x 3 000 metrin kävely.
Kävelyviestit kisattiin Lahdessa 18. elokuuta.
HMCS Okanagan

HMCS Okanagan (viirinumero S74) oli Kanadan laivaston Oberon-luokan sukellusvene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Chathamin telakalta, missä köli laskettiin maaliskuussa 1965. Alus laskettiin vesille 17. syyskuuta 1966 ja valmistui 22. kesäkuuta 1968.
Alus nimettiin yhden Brittiläisen Columbian Interior Salish -kansakunnan jäsenheimoista mukaan. See on ainoa nimeä kantanut Kanadan laivaston alus.
Palvelus.
Alus on poistettu palveluksesta 14. syyskuuta 1998. Palveluksessa olon 30-vuotisjuhlallisuudet ja virallinen palveluksestapoistotilaisuus pidettiin 28. syyskuuta.
Erik Klami

Erik eli Erkki Klami (8. lokakuuta 1820 Virolahti – 21. marraskuuta 1868 Kronstadt) oli suomalainen laivuri ja valtiopäivämies.
Erkki Klamin vanhemmat olivat Jaakko Matinpoika Klami ja Liisa Erkintytär ja puoliso vuodesta 1850 Liisa Eliaksentytär. Laivurina Klami kävi muun muassa Ruotsissa, Englannissa, Italiassa ja Egyptissä. Talvisin Klami piti merikoulua. Hän oli talonpoikaissäädyssä Kymin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1863–1864. Valtiopäivät kannatti Klamin anomusta, että suomen kielestä tulee virkakieli vuoden 1863 asetuksen määräajan kuluessa. Hän vaati myös kansakoulujen ja opettajaopistojen kehittämistä, kirkollisten rangaistusten poistamista ja naisen oikeuksien tunnustamista. Kun edustajia valittiin seuraaville valtiopäiville, Klami oli merillä ja saapui maihin Kronstadtiin vasta syksyllä 1868. Hän menehtyi siellä marraskuussa ja hänet on haudattu sinne. Klamintie Helsingissä, vuodesta 1954, on nimetty paitsi Erkki Klamin, myös samaan sukuun kuuluneiden merenkulkija ja valtiopäivämies Juho Klamin (1833–1898) ja kansantieteellisiä kuvauksia laatineen Erkki Klamin pojan Abel Klamin (1852–1927) kunniaksi.
Oxley-luokka

Oxley-luokka oli Australian kuninkaallisen laivaston kuuden sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset pohjautuvat Britannian kuninkaallisen laivaston Oberon-luokkaan.
Taustaa.
Australian laivastoministeri John Gorton ilmoitti 22. tammikuuta 1963 kabinetin hyväksyneen kahdeksan Oberon-luokan sukellusveneen hankinnan. Alusten tehtävänä oli korvata lakkautettava Britannian kuninkaallisen laivaston Sydneyyn sijoitettu 4. sukellusvenelaivue.
Hankinta.
Australia tilasi ensin neljä ja tehden sitten toisen neljän aluksen tilauksen, mutta peruutti jälkimmäisestä tilauksesta kaksi laivaston ilmavoimien hankintatarpeiden vuoksi. Luokan alusten elektroniikkavarustus poikkesi Britannian käytössä olleista. Alusten tulenjohtojärjestelmänä oli digitaalinen Singer/Librascope SFCS Mk 1, johon oli liitetty Krupp Atlas CSU3-41 -kaikuluotain, jossa oli aktiivinen lähetin-vastaanotin aluksen pyrstössä, passiivinen antenniryhmä uudelleen muotoillussa keulaan sijoitetussa kuvussa. Lisäksi niihin asennettiin passiivinen Sperry Micropuffs -kaikuluotain. Tutkajärjestelmänä oli tyypin 1006 tutka.
Brittiläiset Tigerfish-torpedot korvattiin yhdysvaltalaisilla Mk 48 -torpedoilla. Aluksissa oli kuuden putkissa olleen torpedon lisäksi asehuoneessa vielä 16 torpedoa. Hieman palvelukseen oton jälkeen alusten takimmaiset kaksi torpedoputkea sinetöitiin. Veneet päivitettiin 1980-luvun alussa käyttämään Harpoon-merimaaliohjuksia.
Luokan alukset muodostivat Australian 1. sukellusvenelaivueen, jonka neljä veneistä sijoitettiin Sydneyyn "HMAS Platypukseen" ja loput kaksi Länsi-Australian "HMAS Stirlingiin".
Arif Abdullayev

Arif Yadulla Abdullayev (s. 28. elokuuta 1968 Baku) on azerbaidžanilainen vapaapainija. Hän edusti uransa aikana kahta bakulaisseuraa, Neftçiä ja Dynamoa.
Abdullayev voitti vuonna 1995 pronssia alle 57-kiloisten EM-kisoissa ja toisti suorituksensa seuraavana vuonna. Hän sijoittui sarjassa kymmenenneksi Atlantan olympialaisissa 1996 oltuaan kahdeksas edellisen vuoden MM-kilpailuissa. Abdullayev oli MM-kisojen seitsemäs 1997 ja kuudes 2001. Hän sijoittui vuoden 2000 olympialaisissa 58 kilon painoluokassa yhdeksänneksi. Kaudella 2002 hän oli EM-pronssilla 60-kioisten sarjassa, ja Abdullayev voitti seuraavana vuonna luokan maailmanmestaruuden uransa viimeisissä arvokisoissa. Abdullayev on siviiliammatiltaan liikunnanopettaja.
Myös Arifin veli Namiq oli painija.
Turha on kävellä

Turha on kävellä tai Joutilas luokka ("The Idle Class") on Charles Chaplinin ohjaama ja käsikirjoittama vuoden 1921 yhdysvaltalainen mykkäelokuva.
"Turha on kävellä" tehtiin viidessä kuukaudessa vuonna 1921. Se valmistui kesäkuun lopussa, mutta sen ensi-ilta oli vasta 25. syyskuuta. Elokuvan tarina oli melko yksinkertainen, ja se muistutti Chaplinin Essanaylle tai Mutual Filmin varhaiskaudella tekemiä elokuvia. Chaplin esittää elokuvassa kaksoisroolia. Hän näyttelee sekä Edna Purviancen hahmon kiukuttelevaa aviomiestä että aviomiehen kaksoisolentoa, kulkuria.
Ryan Bailey (vesipalloilija)

Ryan Bailey (s. 28. elokuuta 1975 Long Beach) on yhdysvaltalainen vesipalloilija ja olympiamitalisti.
Bailey pelasi Yhdysvaltain maajoukkueessa ensimmäisissä arvokisoissaan 1998, jolloin USA oli MM-kisoissa seitsemäs. Hän oli seuraavalla kaudella voittamassa ensimmäistä neljästä Pan-Amerikan kisojen mestaruudestaan ja vuonna 2000 teki kolme maalia olympialaisissa, joissa joukkue sijoittui kuudenneksi. 
Bailey oli mukana Yhdysvaltain joukkueessa jälleen Ateenan olympialaisissa 2004 ja teki kaksi maalia USAn ollessa seitsemäs. Hän pelasi samalla kaudella ammattilaisena kroatialaisessa JUG Dubrovnikissa ennen kuin meni Moskovan Dynamoon. Bailey on edustanut seuratasolla myös muun muassa kreikkalaista Panioniosia sekä VK Partizan Belgradia. 
Bailey iski MM-kisoissa 2007 kahdeksan maalia ja onnistui maalinteossa myös Pekingin olympialaisten finaalissa seuraavana vuonna. Yhdysvallat sai kyseisistä kisoista hopeaa. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2009, joissa USA sijoittui neljänneksi ja oli joukkueensa paras maalintekijä 13 osumallaan Lontoon olympiakisoissa 2012.
Bailey on australialaisen ratapyöräilijä Shane Kellyn lanko.
Pikkutunneilla

Pikkutunneilla tai Kello yksi yöllä ("One A.M.") on Charles Chaplinin ohjaama yhdysvaltalainen vuoden 1916 mykkäelokuva. Chaplin esiintyy siinä käytännössä yksin.
Chaplin esittää elokuvassa humalaista, joka tulee kotiin. Chaplinin hahmo ei löydä ensin avaintaan ja sisään päästyään törmäilee kalusteiden kanssa. Elokuvan ainoa toinen näyttelijä on Albert Austin, joka esittää Chaplinin kotiin heittävää taksikuskia. Vaikka Chaplin ei elokuvassa olekaan Kulkuri, niin humalaisella hahmolla on monia yhtäläsyyksiä Kulkuriin. Hahmolla on kampaamattomat hiukset, viikset ja ylisuuret kengät.
Carl Arvid Klingspor

Carl Arvid Klingspor (1829–1903) oli ruotsalainen genealogi ja majuri. Hän oli valtakunnanheraldikko 1880–1903. Hän julkaisi kirjoja heraldiikan alalta sekä yksin että yhdessä Bernhard Schlegelin kanssa, muun muassa "Svensk heraldik" (1874).
Kristina Mladenovic

Kristina Mladenovic (s. 14. toukokuuta 1993 Saint Pol sur Mer) on ranskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-maailmanlistan sijalla 10 lokakuussa 2017 ja nelinpelissä toisena lokakuussa 2016. Hän on voittanut urallaan 19 WTA-turnausta nelinpelissä ja yhden kaksinpelissä.
Mladenovic on voittanut sekanelinpelin mestaruuden Daniel Nestorin kanssa Wimbledonissa 2013 ja Australian avoimissa 2014 sekä naisten nelinpelimestaruuden Caroline Garcian kanssa Ranskan avoimissa 2016 ja Tímea Babosin kanssa Australian avoimissa 2018.
Vuonna 2009 Mladenovic voitti Ranskan avointen tyttöjen kaksinpelin. Hän oli junioreiden maailmanlistalla ykkössijalla vuonna 2009. 5. helmikuuta 2017 Mladenovic otti uransa ensimmäisen WTA-turnausvoiton kaksinpelissä voitettuaan Pietarin turnauksen loppuottelussa Julija Putintsevan.
Ernanodon

Ernanodon antelios on sukupuuttoon kuollut nisäkäslaji, joka eli myöhäisellä paleoseenikaudella Kiinan alueella. Lajin ensimmäinen 1970-luvulla löydetty fossiili oli puutteellisesti säilynyt eivätkä tutkijat päässeet yhteisymmärrykseen siitä, mihin nisäkäsryhmään eläin kuului. Sen ajateltiin olleen joko muurahaiskarhujen ja vyötiäisten tai muurahaiskäpyjen sukulainen.
Vuonna 2012 tutkijat selvittivät Mongoliasta löytyneen fossiilin perusteella, että "Ernanodon antelios" oli luultavimmin sukua muurahaiskävyille, vaikkakin se oli erkaantunut hyvin varhain omaksi kehityshaarakseen.
Kuolemattomat (kirjasarja)

Kuolemattomat ("The Immortals") on Alyson Noëlin kirjoittama kirjasarja.
Juoni.
Kauhean onnettomuuden jälkeen Ever Bloom, joka myös menetti onnettomuudessa perheensä, on alkanut nähdä aaveita ja ihmisten auroja, lukea ihmisten ajatuksia ja pelkällä kosketuksella tuntea ihmisten tarinan. Hän alkoi vältellä ihmisiä ja heidän kosketustaan aurinkolasit ja huppu päässä sekä kuulokkeet korvilla. Ihmiset sanovat häntä friikiksi uudessa koulussaan Laguna Beachilla, mutta kaikki muuttuu Ever hän tapaa Damenin, uskomattoman ja kiehtovan uuden pojan, joka saa myös Havenin pauloihinsa.
Julia Glushko

Julia Glushko (s. 4. tammikuuta 1990 Donetsk, Ukraina) on israelilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-maailmanlistan sijalla 79 kesäkuussa 2014. Hän on voittanut urallaan kahdeksan ITF-turnausta kaksinpelissä. 
Hän aloitti pelaamisen 4-vuotiaana. Hänen vanhempansa ovat tennisohjaajia. Glushko muutti perheensä mukana vuonna 1999 Ukrainasta Israeliin, kun hän oli 9. Hän asuu nykyään Modiinissa, Israelissa. 
Glushko oli junioreiden maailmanlistalla parhaimmillaan sijalla kymmenen vuonna 2007. Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Glushko pelasi ensimmäisen kerran Yhdysvaltain avoimissa 2012 häviten ensimmäisellä kierroksella Yanina Wickmayerille.
Lusa

Lusa on paperiteollisuudessa käytetty paperin leikkaustyökalu. Perinteinen lusa valmistetaan vuolemalla mineraaliöljyssä liotetusta koivuisesta puuaihiosta, jonka syysuunta on pidemmän särmän suuntaan.
Tyypillinen lusa on noin 25 senttimetriä pitkä, 10 senttimetriä korkea ja yhden senttimetrin paksu. Myös muunmittaisia lusia käytetään muissa kohteissa. Lusia on valmistettu myös muovista ja metallista.
Ennen paperiteollisuuden aikaa lusaksi on nimitetty puista työkalua, jota käytettiin männyn nila- ja jälsikerroksen irrottamiseen pettua valmistettaessa.
Rami Tuokko

Rami Tuokko (s. 7. tammikuuta 1987) on suomalainen estejuoksija, joka edustaa Turun Urheiluliittoa. Häntä valmentaa Heikki Aalto. 
Hänellä on kaksi pronssimitalia Kalevan kisoista 2010 ja 2011 sekä hopeaa 2012. Hänen ennätyksensä 3000 metrin estejuoksussa on 8.56,12. Hänellä on maaotteluedustuksia.
Darlingtonkytkentä

Darlingtonkytkentä on kahdella transistorilla toteutettu elektroninen kytkentä, joka muistuttaa transistoria, jolla on erittäin suuri virtavahvistus. Kytkentä voi olla integroituna mikropiiriin, transistorin koteloon tai sen voi tehdä kahdesta erillisestä transistorista. Tällöin virtavahvistus lasketaan kummankin transistorin HFE:n tulona.
Kytkentää voidaan hyödyntää esimerkiksi audiovahvistimissa tai anturissa, joka toimii vesivahinkoa ilmaisevassa systeemissä. Heikko veden läpi kulkeva virta voidaan darlingtonkytkennällä vahvistaa niin isoksi, että voidaan järjestää huomiovalo vilkkumaan ja aiheuttaa voimakkaan äänimerkin.
Sajany-Hakasija

Sajany-Hakasija () on venäläinen jääpalloseura Abakanin kaupungista Hakassiasta. Seura on perustettu vuonna 1980. Vuoteen 2009 asti seura käytti nimeä Sajany, jolloin nimeen lisättiin Hakassian tasavallan nimi. Seuran nimi tulee Sajanvuorista. Sajanvuoret koristavat myös seuran logoa ja pelipaitaa.
Historia.
Sajany nousi Neuvostoliiton mestaruussarjaan ensimmäistä kertaa vuonna 1985. Se putosi 1980-luvulla pariin otteeseen takaisin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, mutta nousi aina seuraavana kautena takaisin. Seuran parhaat vuodet osuvat 1990-luvun alkuun; vuosina 1991 ja 1992 se oli Neuvostoliiton/IVY:n mestaruussarjan kuudes. Seuran historian paras saavutus on vuoden 1994 Venäjän liigan pronssi. Seura vetäytyi liigasta ja meni alemmalle sarjatasolle kaudella 2009-2010. Takaisin pääsarjaan se nousi kaudeksi 2012-13, voitettuaan toiseksi korkeimman sarjatason mestaruuden 2012.
Kaudella 2012-2013 seura sai myös suomalaisväriä, kun se hankki Marko Herajärven ja Pekka Hiltusen riveihinsä. Molemmat ovat torniolaislähtöisiä jääpalloilijoita, Herajärvi toimi maalivahtina ja Hiltunen puolustajana. Sajanyn aika pääsarjassa jäi yhteen kauteen.
Vuodet 2013-2023 seura pelasi Mestaruussarjaa. Keväällä 2023 Sajany voitti sarjan ja palasi kaudeksi 2023-2024 Superliigaan.
Saavutuksia.
Saavutuksia Venäjän liigassa: