Bianca Jagger

Bianca Jagger (synt. Bianca Pérez-Mora Macias, s. 2. toukokuuta 1945 Managua, Nicaragua on nicaragualaissyntyinen, kansainvälinen ihmisoikeus- ja ilmastonmuutosaktivisti. Hän on Bianca Jagger Human Rights Foundation -säätiön perustaja ja puheenjohtaja, Hän on myös muun muassa Amnesty Internationalin Yhdysvaltain-osaston hallituksen jäsen. Jagger on opiskellut politiikan tutkimusta Pariisin poliittisen tutkimuksen instituutissa.
Noin 25 vuoden ajan Bianca on kampanjoinut ihmisoikeuksien, sosiaalisen ja taloudellisen oikeudenmukaisuuden sekä ympäristönsuojelun puolesta ympäri maailmaa. Työstään näillä aloilla hän on saanut lukuisia arvostettuja kansainvälisiä palkintoja, joista merkittävimpiin kuuluu Right Livelihood -palkinto, jota kutsutaan myös vaihtoehtoiseksi Nobelin palkinnoksi. 
Muihin kuuluvat muun muassa Yhdistyneiden kansakuntien Earth Day International Award, Amnesty International USA:n Media Spotlight Award for Leadership sekä World Citizenship Award, jonka myönsi The Nuclear Age Peace Foundation. Hänelle myönnettiin myös World Achievement Award -palkinto Mihail Gorbatšovilta. 
Vuonna 1971 hän meni naimisiin Mick Jaggerin kanssa.
Elämä ja ura.
Bianca syntyi nimellä Bianca Pérez-Mora Macías vuonna 1950 Nicaraguan Managuassa. Teini-ikäisenä hän näki, millaisia kauhuja Somozan kansalliskaarti aiheutti siviiliväestölle. Hän tunsi olonsa voimattomaksi, sillä ainoa keino protestoida näitä joukkomurhia vastaan oli osallistua opiskelijamielenosoituksiin. Nuoresta iästä lähtien hän todisti sen, mitä John F. Kennedy kutsui "ihmisen julmimmiksi yhteisiksi vihollisiksi: tyrannia, köyhyys, sairaus ja sota". 1960-luvun puolivälissä hän lähti kotimaastaan Ranskan hallituksen myöntämän stipendin turvin opiskelemaan valtiotiedettä Pariisiin. 
1980-luvulla Bianca aloitti pitkän yhteistyön useiden kansainvälisten ihmisoikeusjärjestöjen kanssa, erityisesti Amnesty Internationalin, Human Rights Watchin ja Washington Office for Latin American kanssa.1990-luvulla Bianca laajensi ihmisoikeus- ja ympäristötyötään kampanjoimalla Latinalaisen Amerikan alkuperäiskansojen puolesta. Hän sitoutui suojelemaan läntisen pallonpuoliskon trooppisia sademetsiä. Tämä vei hänet Nicaraguaan, Hondurasiin ja Brasiliaan. Vuonna 1991 hän oli avainasemassa, kun estettiin hakkuulupa, joka olisi uhannut Miskito-intiaanien elinympäristöä Nicaraguan Atlantin rannikolla. Vuonna 1994 hän osallistui samankaltaiseen kampanjaan, jonka tavoitteena oli suojella Pohjois-Brasilian Yanomami-kansaa kullankaivajien aiheuttamilta mailleen tunkeutumisilta, veden saastumiselta ja lukuisten heimoon kuuluneiden kuolemilta. Tunnustuksena työstään hänelle myönnettiin YK:n Earth Day International Award vuonna 1994. Vuonna 1997 Rain Forest Alliance myönsi hänelle Green Globe -palkinnon hänen "poikkeuksellisista suojelupyrkimyksistään ja saavutuksistaan viimeisen kymmenen vuoden aikana".
Vuonna 1995 Bosnian serbijoukot valtasivat YK:n "turva-alueen" Srebrenicassa. Noin 8 000 siviiliä (käytännössä koko miesväestö) tapettiin järjestelmällisesti. Bianca kampanjoi vuosia pysäyttääkseen Bosniassa tapahtuneen kansanmurhan ja saadakseen syylliset vastuuseen Jugoslavian kansainvälisessä rikostuomioistuimessa (ICTY). Hän todisti asiasta useissa yhteyksissä, muun muassa Helsingin ihmisoikeuskomissiossa, Yhdysvaltain kongressin ihmisoikeusryhmässä, kansainvälisten operaatioiden alakomiteassa sekä Britannian ja Euroopan parlamenteissa. Vuosina 1993–1996 hän evakuoi 22 lasta Bosniasta Yhdysvaltoihin saamaan lääkärinhoitoa.
1990-luvun puolivälissä Bianca alkoi kampanjoida kuolemanrangaistusta vastaan. Vuonna 1996 National Coalition to Abolish the Death Penalty (Kansallinen koalitio kuolemanrangaistuksen poistamiseksi) palkitsi hänet "Vuoden abolitionisti" -tunnustuksella "väsymättömistä ponnisteluistaan ja sankarillisesta omistautumisestaan armahduksen saamiseksi Guinevere Garcialle". Sittemmin hän on kampanjoinut useiden kuolemaantuomittujen puolesta ja jatkaa työtään kuolemanrangaistuksen lakkauttamiseksi maailmanlaajuisesti. Vuonna 2004 Bianca sai Right Livelihood -palkinnon, niin sanotun vaihtoehtoisen Nobelin, "pitkäaikaisesta sitoutumisestaan ja omistautuneesta kampanjoinnistaan ihmisoikeuksien, sosiaalisen oikeudenmukaisuuden ja ympäristönsuojelun puolesta. 
Hänen työhönsä ovat kuuluneet muun muassa kuolemanrangaistuksen vastustaminen, lapsiin kohdistuvan väkivallan ehkäiseminen, alkuperäiskansojen oikeudet elinympäristöönsä sekä aseellisten konfliktien estäminen ja niiden seurausten korjaaminen." Bianca toimi World Future Council -järjestön puheenjohtajana ja oli Coalition for International Justice -järjestön neuvonantajaneuvoston jäsen. Hän oli myös mukana Twentieth Century Task Force -työryhmässä, jonka tavoitteena oli sotarikollisten asettaminen vastuuseen, sekä People for the American Way -järjestön ja Creative-järjestön hallituksissa. Hänen kirjoituksiaan on julkaistu muun muassa seuraavissa lehdissä: "New York Times", "Washington Post", "The Guardian", "The Independent", "The Observer", "Mail on Sunday", "New Statesman" ja "Libération". Vuonna 1998 hän raportoi Kosovosta BBC2:n "Newsnight"-ohjelmaan.
Näyttelijänä.
Hänellä oli satunnainen ura näyttelijänä, ja hän esiintyi muun muassa elokuvissa "Couleur Chair" (1978), "The American Success Company" (1980), "Kanuunankuularalli" (1981) ja "C.H.U.D. II: Bud the Chud" (1989), sekä vierailija roolissa yhdysvaltalaisissa televisiosarjoissa kuten "Miami Vice" (1986) ja "The Colbys" (1987).
Yksityiselämä.
Bianca Jagger avioitui The Rolling Stones -yhtyeen laulajan Mick Jaggerin kanssa toukokuussa 1971 Saint-Tropez’n kaupungissa Ranskassa. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1978. Pariskunnalla on yksi lapsi, vuonna 1971 syntynyt tytär Jade, joka tunnetaan muun muassa korusuunnittelijana ja entisenä mallina.