tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hatsuume (1945)

Hatsuume () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 8. joulukuuta 1944. Se laskettiin vesille 25. huhtikuuta 1945 ja otettiin palvelukseen 18. kesäkuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945. Se aloitti 1. joulukuuta kotiutettujen sotilaiden kuljetukset Japaniin. Alus luovutettiin 6. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Kiinalle, joka poisti sen alusluettelostaan 1964.
Yaezakura (1945)

Yaezakura () oli keisarillisen Japanin laivaston Tachibana-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 18. joulukuuta 1944. Se laskettiin vesille 17. maaliskuuta 1945, mutta työt keskeytettiin 23. kesäkuuta. Alus upposi 28. heinäkuuta Yokosukassa ilmahyökkäyksessä.
Yadake (1945)

Yadake () oli Keisarillisen Japanin laivaston Tachibana-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 2. tammikuuta 1945. Alus laskettiin vesille 1. toukokuuta. Alus romutettiin 1945 keskeneräisenä.
Katsura (1945)

Katsura () oli keisarillisen Japanin laivaston Tachibana-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Fujinagatan telakalta, missä köli laskettiin 30. marraskuuta 1944. Se laskettiin vesille 23. kesäkuuta 1945, mutta työt keskeytettiin 23. kesäkuuta. Alus upotettiin keskeneräisenä.
Tochi (1945)

Tochi () oli Keisarillisen Japanin laivaston Tachibana-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1945 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 23. tammikuuta 1945. Työt keskeytettiin 18. toukokuuta, jonka jälkeen alus laskettiin vesille 28. toukokuuta ja romutettiin keskeneräisenä.
Odake (1945)

Odake () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1945 hankinnoissa Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 5. marraskuuta 1944. Se laskettiin vesille 10. maaliskuuta 1945 ja otettiin palvelukseen 15. toukokuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945. Se aloitti 1. joulukuuta kotiutettujen sotilaiden kuljetukset Japaniin. Alus luovutettiin 4. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Yhdysvalloille.
Keravan Lennokkikerho Hopeasiipi KelKo

Keravan Lennokkikerho Hopeasiipi KeLKo ry:n tehtävä on edistää Keravan alueen lennokki- ja muuta vastaavaa ilmailuharrastustoimintaa. 
Kerho on perustettu 20.10.1979 ja ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Raimo Lindberg. Aluksi yhdistyksen nimi oli “Lennokkikerho Hopeasiipi”. Yhdistysrekisteriin merkitsemisen yhteydessä 4.7.1983 nimi muuttui muotoon Keravan Lennokkikerho Hopeasiipi KeLKo ry. KeLKo on keskusjärjestö Suomen Ilmailuliitto ry:n jäsen.
Kerhon vilkkain toiminta-aika osui 1980-luvun loppupuolelle, jolloin kerhoon kuului 155 jäsentä. 1990-luvun loppupuolella toiminta alkoi hiipua ja vuonna 2008 loppui lennokinrakennustoiminta, sillä kerho joutui luopumaan toimitilastaan Keravalla. 
Vuonna 2015 kerhon toiminta elpyi multikoptereiden yleistyessä. Kerho panostikin uuden kilpailulajin, FPV- racing kisojen järjestämiseen. Vuonna 2016 järjestettiin kaikille avoimia KeLKo FPV-cup kisoja Keravan Keinukallion lennokkikentällä. Hiljaiselon jälkeen kerhon toiminta on vilkastunut vuoden 2022 jälkeen. Katso ajankohtaisia tietoja kerhon verkkosivuilta http://www.kelko.fi/
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1968

Pesäpallon naisten Mestaruussarjassa kaudella 1968 pelattiin yhdeksän joukkueen yksinkertainen sarja, jonka perusteella määräytyivät suoraan lopulliset sijoitukset. Mestaruuden voitti Työväen Mailapojat joka päätöskierroksella voitti Puna-Mustat juoksuin 8–4 Sarjasta jäi pois 12-kertainen Suomen mestari ja edellisen kauden pronssimitalisti Helsingin Pallo-Toverit.
Naisten Mestaruussarja.
Mestarit: Tuula Kämäräinen,
Anja Ilonen,
Riitta Hämäläinen,
Sirkka Kämäräinen,
Tuula Rantanen,
Terttu Kämäräinen,
Raija Ahonen,
Aira Vainio,
Kaarina Kansikas,
Terttu Sarjanen,
Marja-Liisa Niemi.
Arabella (kappale)

Arabella on englantilaisen indie rock-yhtye Arctic Monkeysin kappale. Se julkaistiin viidentenä singlenä yhtyeen viidenneltä albumilta "AM". Single julkaistiin 28. tammikuuta 2013. Se oli alun perin tarkoitus julkaista 7 tuuman vinyylilevynä, mutta tätä ei tapahtunut.
”Arabella” sijoittui Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 70. Britannian indie-listalla paras sijoitus oli yhdeksäs.
Musiikkivideo julkaistiin YouTubessa 2. maaliskuuta 2014, ja on saavuttanut yli 30 miljoonaa näyttökertaa.
Miehuusvuodet

Miehuusvuodet ("Carnal Knowledge") on Mike Nicholsin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1971. Kahden eriluonteisen miehen naissuhteita 1940-luvulta 1960-luvulle seuraavan tarinan on käsikirjoittanut Jules Feiffer ja sen pääosia näyttelevät Jack Nicholson, Art Garfunkel, Candice Bergen ja Ann-Margret.
Vastaanotto ja jälkimaine.
Elokuvan suomenkielinen nimi viittaa Mike Nicholsin aiempaan menestyselokuvaan "Miehuuskoe". Elokuvan alkuperäisnimen käsite "carnal knowledge" (sananmukaisesti ”lihallinen tieto”) on vanhassa uskonnollisessa ja lainopillisessa kielessä käytetty kiertoilmaus sukupuoliyhteydestä. Vapaita esiaviollisia seksisuhteita käsittelevä elokuva aiheutti ensi-iltakierroksellaan kohuja ympäri Yhdysvaltojen maaseutukaupunkeja. Georgian osavaltion Albanyssä poliisi takavarikoi esityskopion epäsiveellisenä, mutta ratkaisu kumottiin korkeammissa oikeusasteissa myöhemmin. 
Jotkut aikalaiskriitikot arvostelivat elokuvaa pessimistisistä ja naisvihamielisistä asenteista rakkausasioita kohtaan, kun taas toiset kriitikot kiittivät amerikkalaisen miesšovinismin realistista kuvausta. Muun muassa "Chicago Sun-Times" ja "The New York Times" listasivat "Miehuusvuodet" vuoden 1971 kymmenen parhaan elokuvan joukkoon. Roger Ebert piti sitä Mike Nicholsin selvästi parhaana elokuvana siihen asti.
Ann-Margret sai roolistaan Golden Globe -palkinnon ja oli Oscar-ehdokkaana. Elokuva tuotti Golden Globe -ehdokkuudet myös miespääosan esittäjille Jack Nicholsonille ja Art Garfunkelille.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Miehuusvuodet" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Troglitatsoni

Troglitatsoni (C24H27SNO5) on tiatsolidiinidionijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on käytetty lääketieteessä diabeteksen hoitoon, mutta se vedettiin markkinoilta vuosina 1997–2000 vakavien haittavaikutusten vuoksi.
Vaikutusmekanismi ja käyttö.
Troglitatsoni sitoutuu peroksisomiproliferaattoriaktivoituihin reseptoreihin, minkä seurauksena solujen herkkyys insuliinille lisääntyy ja monien hiilihydraattien ja lipidien aineenvaihduntaan vaikuttavien geenien ilmeneminen aktivoituu. Troglitatsoni alentaa veren glukoosipitoisuutta, ja myös kolesterolipitoisuus alenee. Yhdisteellä on havaittu olevan myös tulehdusta hillitseviä ominaisuuksia. Troglitatsonia on käytetty insuliinille resistenttien diabetestyyppien hoidossa. Japanissa se tuli markkinoille vuonna 1995, Yhdysvalloissa ja Euroopassa vuonna 1997.
Haittavaikutukset.
Vakavin troglitatsonin haittavaikutus on maksavaurio, joka voi olla tappava. Maksatoksisuus johtuu maksan solujen suolapumppujen toiminnan estymisestä, ja lisäksi yhdiste voi olla glutationireduktaasin inhibiittori, mikä lisää oksidatiivista stressiä maksasoluissa. Erityisen myrkyllinen on troglitatsonista maksassa muodostuva sulfaattimetaboliitti. Troglitatsoni vedettiin Isossa-Britanniassa ja muualla Euroopassa markkinoilta vuonna 1997 vain kolme kuukautta lääkkeen markkinoille tulon jälkeen ja Yhdysvalloissa ja Japanissa vuonna 2000. Lääkkeen ovat korvanneet pioglitatsoni ja rosiglitatsoni, jotka ovat paitsi tehokkaampia, myös maksatoksisuudeltaan alhaisempia.
Pannukakkutalo

Pannukakkutalo on suomalainen pannukakkuihin erikoistunut ravintolaketju, jonka toimipisteet sijaitsevat Levillä, Oulussa ja Jyväskylässä. Ensimmäinen Pannukakkutalo avattiin Oulun kauppatorilla vuonna 2010, minkä jälkeen ketju on laajentunut franchising-toiminnan avulla. 
Pannukakkutalosta on saatavilla lähes sata erilaista suolaista ja makeaa pannukakkua, joista kaikkia saa myös laktoosittomina, gluteenittomina, munattomina ja maidottomina. Ravintoloissa on arkipäivisin tarjolla myös lounas, johon sisältyy keitto ja pannukakku.
Yrityksen perustajan mukaan ravintola sai innoituksena Alankomaista, jossa pannukakku on yksi suosituimmista herkuista.
Östanstång

Östanstång ja Västanstång ovat kaksi aluetta Itä-Götanmaan maakunnassa Ruotsissa. Niiden välisenä rajana oli Stångån-niminen joki ja pohjoisemmassa rajana toimivat Roxen-järvi ja Motalanvirta.
"Östanstång" ulottui Stångånilta itään rannikkoa kohti, mutta ei kuitenkaan ulottunut Itämereen asti. Siihen kuuluivat Norrköpingin ja Söderköpingin kaupungit sekä yhdeksän kihlakuntaa, jotka olivat Åkerbon kihlakunta, Bankekindin kihlakunta, Skärkindin kihlakunta, Östkindin kihlakunta, Lösingin kihlakunta, Memmingin kihlakunta, Bråbon kihlakunta, Hammarkindin kihlakunta ja Björkekindin kihlakunta.
"Västanstång" kattoi alueen Stångånista länteen. Siihen kuuluivat Linköpingin, Vadstenan ja Skänningen kaupungit ja yhdeksän kihlakuntaa, jotka olivat Hanekindin kihlakunta, Valkebon kihlakunta, Vifolkan kihlakunta, Göstringin kihlakunta, Lysingin kihlakunta, Dalin kihlakunta, Askan kihlakunta, Bobergin kihlakunta ja Gullbergin kihlakunta.
Magnus Vaasa oli Västanstångin herttua Vadstenan linnassa.
Vaakunat.
Alueiden vaakunoista on useampi versio. Östanstångin vaakunassa käytetään joko punaista tai sinistä. Västanstångin vaakunassa esiintyy joko lohikäärme tai lindorm-olento. Västanstångin vaakunan ruusut voivat olla myös sinisiä.
Alavan koulu

Alavan koulu on Kuopion kaupungissa toimiva sairaalakoulu. Koulu järjestää opetuksen Kuopion yliopistollisessa sairaalassa ja Niuvanniemen sairaalan NEVA-yksikössä tutkittavana tai hoidettavana oleville peruskouluikäisille lapsille ja nuorille. Lisäksi Alavan koulussa on opiskelee määräaikaisilla sairaalakoulujaksoilla polikliinisessä hoitosuhteessa olevia peruskoulun avo-oppilaita. Oppilaat opiskelevat pääsääntölisesti oman koulunsa opetussuunnitelman mukaan omista koulukirjoistaan.
Alavan koululla on neljä opetuspistettä:
Akashi (1938)

Akashi () oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1939 valmistunut korjausalus toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1934 hankinnoissa Sasebon laivastontelakalta, missä köli laskettiin 18. tammikuuta 1937. Alus laskettiin vesille 29. kesäkuuta 1938 ja otettiin palvelukseen 31. heinäkuuta 1939.
Palvelus.
Alus upposi ilmahyökkäyksessä 30. maaliskuuta 1944 Palaulla. Se poistettiin alusluettelosta 10. toukokuuta.
Ro-11 (1917)

Ro-11 () (aiemmin "sukellusvene No.19") oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1919 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1916 hankinnoissa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 25. huhtikuuta 1917. Alus laskettiin vesille 15. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 31. heinäkuuta 1919 nimellä "sukellusvene No. 19".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-11":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1932.
Ro-12 (1917)

Ro-12 (aiemmin "sukellusvene No.20") oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1919 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1916 hankinnoissa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 25. huhtikuuta 1917. Alus laskettiin vesille 1. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 18. syyskuuta 1919 nimellä "sukellusvene No. 20".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-12":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1932.
Ro-13 (1919)

Ro-13 (aiemmin "sukellusvene No.23") oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1920 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1917 hankinnoissa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 14. syyskuuta 1918. Alus laskettiin vesille 26. elokuuta 1919 ja otettiin palvelukseen 30. syyskuuta 1920 nimellä "sukellusvene No. 23".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-13":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1932.
Ro-14 (1920)

Ro-14 (aiemmin "sukellusvene No.22") oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1921 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1917 hankinnoissa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 14. syyskuuta 1918. Alus laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1919 ja otettiin palvelukseen 17. helmikuuta 1921 nimellä "sukellusvene No. 22".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-14":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. syyskuuta 1933.
Ro-15 (1920)

Ro-15 (aiemmin "sukellusvene No.24") oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1921 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1917 hankinnoissa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 12. kesäkuuta 1920. Alus laskettiin vesille 14. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 30. kesäkuuta 1921 nimellä "sukellusvene No. 24".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-15":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. syyskuuta 1933.
Vehmasmäen koulu

Vehmasmäen koulu on Vehmasmäellä, vanhan viitostien länsipuolella, noin 20 kilometriä Kuopion keskustasta etelään sijaitseva suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Kyläkoulua käy noin 140 oppilasta.
Ro-16 (1921)

Ro-16 (aiemmin "sukellusvene No.37") oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1922 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1917 hankinnoissa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 18. marraskuuta 1920. Alus laskettiin vesille 22. huhtikuuta 1921 ja otettiin palvelukseen 29. huhtikuuta 1922 nimellä "sukellusvene No. 37".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-16":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. syyskuuta 1933.
Ro-17 (1921)

Ro-17 (aiemmin "sukellusvene No.34") oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1921 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1917 hankinnoissa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 24. syyskuuta 1920. Alus laskettiin vesille 24. helmikuuta 1921 ja otettiin palvelukseen 20. lokakuuta nimellä "sukellusvene No. 34".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-17":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1936.
Kaakkolampi (Ikaalinen)

Kaakkolampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sisätön Juhtimäellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Kaakkolampi on osa Liesijoen aluetta.
Maantietoa.
Lammen pituus on 400 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 3 hehtaaria. Se sijaitsee Iso Kalajärven itäpuolella Paattiladonmäen takana olevalla ojitetulla suolla. Siihen on kaivettu yhdeksän suo-ojaa, joista lammen eteläpäässä länteen laskeva on samalla sen laskuoja. Oja laskee Iso Kalajärven itärantaan 800 metrin jälkeen. Rantaviiva on kilometrin pituinen ja rannat ovat kaikki suota. Itärannalla sijaitsee vapaa-ajan asunto, jonne johtaa tie Kaidankylälle johtavalta tieltä aivan Joutsenlammen länsipuolelta.
Nisshin (1939)

Nisshin () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1942 valmistunut vesilentokoneiden emälaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1937 hankinnoissa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 2. marraskuuta 1938. Alus laskettiin vesille 30. syyskuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 27. helmikuuta 1942.
Palvelus.
Alus upposi ilmahyökkäyksessä 22. heinäkuuta 1943 Salomoninsaarten alueella ja poistettiin alusluettelosta 10. syyskuuta.
Haukilammi (Ylöjärvi, Kaidankylä)

Haukilammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Haukilammi on osa Liesijoen aluetta ja se kuuluu Seitsemisen kansallispuistoon.
Maantietoa.
Lammen pituus on 200 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Se sijaitsee kansallispuistossa Soljastensuon pohjoisosassa Hiittehautakankaalla. Siihen on kaivettu kolme suo-ojaa. Kaakosta siihen laskee Musta-Soljasen ja Kirkas-Soljasen yhteinen laskuoja. Luoteinen oja on Haukilammen oma laskuoja, joka yhtyy 1,5 kilometrin jälkeen Liesijokeen. Rantaviivan pituus on 500 metriä ja rannat ovat pohjoisrantaa lukuun ottamatta suota. Lammelle ei johda teitä, mutta Alaiselta Särkilammelta tuleva tie ohittaa sen 250 metrin etäisyydeltä.
Musta-Soljanen

Musta-Soljanen on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Musta-Soljanen on osa Liesijoen aluetta ja se kuuluu Seitsemisen kansallispuistoon.
Maantietoa.
Lammen pituus on 550 metriä, leveys 300 metriä ja sen pinta-ala on 8,5 hehtaaria. Se sijaitsee Soljastensuon pohjoispäässä kansallispuiston eteläosissa. Siihen laskee kaksi suo-ojaa, joista länsirantaan laskee Kirkas-Soljasen 100 metrinen laskuoja. Viereisten järvien vedenpinnat ovat samalla korkeudella. Järven oma laskuoja lähtee sen pohjoispäästä ja laskee 500 metrin päästä Haukilammiin. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 128 vuorokautta. Rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä ja rannat ovat lähes kokonaan suomaata. Järvi on autio eikä sinne johda teitä. Pohjoisrannan ohittaa 250 metrin päästä Alaiselta Särkilammelta alkava tie, josta poikkeaa etelään järven itäpuolelta ohittava kävelypolku.
Vedenlaatu.
Järven vedenlaatua on tutkittu kolme kertaa vuosina 1980 (kahdesti) ja 1993. Sen veden väri on tummaa ja veden väri on vaihdellut kesällä 140 PNU:ta ja talvella 180–200 PNU:ta. Tämä viittaisi korkeaan humuspitoisuuteen, mutta humusta ei ole kuitenkaan tyypillisten suolampien sisältämiä määriä. Veden happamuustaso on kuitenkin alhainen eli vesi on hapanta. Edelliset seikat selittyvät järven ympäristöllä, joka on suota. Ainoa laskuoja tulee Kirkas-Soljaselta, johon ei laske suo-ojia. Näiden yhteensä lasketty valuma-alue on suppea, jolloin ravinteiden huuhtoutuminen on vähäistä. Typpipitoisuudet ovat alhaiset ja fosforipitoisuudet ovat lievästi rehevöityneen järven tasoa. Matalan järven happitalous on vain tyydyttävällä tasolla. Vuonna 1980 todettiin pintavesissä happivajetta, mikä on humusvesissä tyypillistä. Musta-Soljasen virkistysarvo jää välttävälle tasolle johtuen happamuudesta, humuksesta ja tummasta väristä. Happamuus on kuitenkin luontaista perua, eikä suojärvien virkistyskäyttö ole muutenkaan yleistä.
Seitsemisen kansallispuisto.
Järvelle ei johda kansallispuiston polkuja. Se onkin suojeltua aluetta 1.4–15.7 välisenä aikana.
Kirkas-Soljanen

Kirkas-Soljanen on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Kirkas-Soljanen on osa Liesijoen aluetta ja se kuuluu Seitsemisen kansallispuistoon.
Maantietoa.
Lammen pituus on 400 metriä, leveys 350 metriä ja sen pinta-ala on 7,5 hehtaaria. Se sijaitsee Soljastensuon pohjoispäässä kansallispuiston eteläosissa. Järvellä on vain yksi 100 metrinen oja, joka on samalla sen laskuoja Musta-Soljaseen. Vierekkäisillä järvillä on samat vedenpinnan korkeudet. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 1 656 vuorokautta. Rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä. Rannat ovat pääaisassa suomaata, mutta pohjoisosissa rantaan tulee kangasmetsä. Lampi on autio, vaikka luoteisrannassa on rakennuksia. Ne kuuluvat kansallispuistolle ja niille johtaa pohjoisrantaa seuraava polku. Järven ohittaa 50 metrin päästä Alaiselta Särkilammelta alkava tie, josta tulee autiotuvalle tie.
Vedenlaatu.
Veden laatua on tutkittu vuosien 1980–2001 aikana. Niiden mukaan järvi on vähäravinteinen eli karu, mutta sen vesi on väritön ja kirkas. Veden happamuustaso on alhainen ja vesi on aina hapanta. Tämä sopii yhteen sen kanssa, että vettä ei tule laskuojien myötä järveen, vaan kaikki vesi sadevesi suotuu suoturpeen läpi. Ylimääräinen vesi juoksee laskuojaa myöten Musta-Soljaseen. Koska järven valuma-alue on niin pieni ja se on verrattain syvä, vaihtuu vesi erittäin hitaasti. Kesällä ja talvella järven vesi lämpötilakerrostuu selvästi. Alusvedestä alkaa kerrostumiskauden lopussa happi loppua. Päällysvedessä happiongelmia ei esiinny. Järvi toimi aiemmin Metsähallituksen virkistyskalastusalueena, mutta se loppui Naturan myötä. Järven virkistyskäyttökelpoisuus on veden laadun ja ulkoistenkin ominaisuuksien mukaan hyvä.
Seitsemisen kansallispuisto.
Luoteisrannassa sijaitsee autiotupa, jonka voi vuokrata ja jonka viereen pääsee kesällä autolla. Samassa yhteydessä on keittokatos. Telttailualue sijaitsee 150 itäänpäin omalla nuotiopaikalla. Molemmissa paikoissa on käymälät. Järven lounaisrantaan lintutornille tulee Saari-Soljaselta kaksikilometrinen luontopolku, jonka päässä on toinen lintutorni.
Järven eteläranta kuuluu liikkumisrajoituksen piiriin. Alueella ei saa liikkua 1.4–15.7 välisenä aikana.
Me sotasankarit (elokuva)

Me sotasankarit ("Catch-22") on yhdys­valta­lainen musta komedia vuodelta 1970. Mike Nicholsin ohjaama elokuva perustuu Joseph Hellerin saman­nimiseen romaaniin, jonka pohjalta käsi­kirjoi­tuksen laati Buck Henry. Häneltä kesti pari vuotta tiivistää Hellerin monitasoinen ja polveileva romaani elokuva­käsi­kirjoitukseksi. Toisen maailmansodan pommikone­miehistöistä kertovan elokuvan pääosaa näyttelee Alan Arkin, ja muissa rooleissa nähdään muun muassa Bob Balaban, Martin Balsam, Richard Benjamin, Olimpia Carlisi, Marcel Dalio, Art Garfunkel (esikoisroolissaan), Jack Gilford, Charles Grodin, Bob Newhart, Anthony Perkins, Paula Prentiss, Martin Sheen, Jon Voight ja Orson Welles.
Vastaanotto ja jälkimaine.
"Me sotasankarit" ei menestynyt teattereissa eikä kriitikkojen arvioissa yhtä hyvin kuin samana vuonna ensi-iltaan tullut toinen musta sotilas­komedia, Robert Altmanin "M.A.S.H. – armeijan liikkuva kenttäsairaala". Sittemmin elokuvan arvostus on noussut. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Saari-Soljanen

Saari-Soljanen on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Saari-Soljanen on osa Liesijoen aluetta ja se kuuluu Seitsemisen kansallispuistoon.
Maantietoa.
Lammen pituus on 250 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 3,1 hehtaaria. Se sijaitsee Soljastensuon pohjoispäässä Soljastenkankaan luoteispuolella kansallispuiston eteläosissa. Se on Soljasten järvistä (muut Kirkas-Soljanen ja Musta-Soljanen) ainoa, jolla on saari. Saari on halkaisijaltaan 70 metriä ja se on suomaata. Järveen ei ole ojia ja sen rannat ovat suota. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 368 vuorokautta. Etelärantaan ulottuu avosuo. Rantaviivan pituus on 900 metriä. Järven länsireunaa seuraa pitkospuut, jotka kohtaavat toisen polun järven pohjoispuolella sijaitsevilla pikkulammilla. Lammen ohittaa lännessä Alaiselta Särkilammelta alkava tie, josta poikkeaa rannan lähelle tie. Länsirannalla ja tien toisella puolella sijaitsee neljä rakennusta.
Vedenlaatu.
Vedenlaatua on tutkittu lukuisia kertoja vuosien 1980–2006 aikana. Järven vesi on kirkasta ja sen humuspitoisuus on alhainen. Veden väri on lievästi värjäytynyttä, mutta se on hapanta. Happamuustaso (pH) on suoalueen huuhtoutumisesta ja vähäisestä veden vaihtumisesta johtuen vaihdellut arvojen 4,7 ja 5,1 välillä. Tämä on kaloillekin vaikea elinympäristö niin happamuuden kuin vähäravinteisuuden osalta. Typpipitoisuudet ovat karuille ja kirkasvetisille järville tyypillisen matalat. Fosforipitoisuudet ovat nekin vain 5–11 µg/l. Happitilanne on vuoden aikana yleensä melko hyvä, mutta loppukesällä pohjan lähellä on happi vähissä. Järvi muodostaa syvälle harppauskerroksen, jonka alusveteen muodostuu vähähappisuutta. Järven virkistyskäytön arvosana olisi muuten erinomainen, mutta happamuus laskee sen hyväksi. Happamuus vaikuttaa eliöihin negatiivisesti.
Seitsemisen kansallispuisto.
Saari-Soljasen länsirannalla sijaitsevat nuotiopaikka ja -katos, käymälä ja pysäköintialue asuntovaunuille ja autoille. Paikka sopii liikuntarajoitteiselle henkilölle. Järveä kiertää parikilometrinen luontopolku, jonka avosuolle johtavan polun päässä sijaitsee lintutorni. Luontopolun toinen pää ulottuu Kirkas-Soljasen rantaan, missä on toinen lintutorni.
Syyttömät silminnäkijät

Syyttömät silminnäkijät ("See No Evil, Hear No Evil") on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1989. Elokuvan on ohjannut Arthur Hiller, ja sen pääosia näyttelevät Gene Wilder ja Richard Pryor.
Juoni.
Sokea Wally Karew (Richard Pryor) ja kuuro Dave Lyons (Gene Wilder) todistavat murhan; Wally kuulee laukauksen ja haistaa ampujan parfyymin tuoksun, Dave näkee vain ampujan jalat. Wally ja Dave pidätetään, sillä Dave nähdään murha-ase käsissään. Parivaljakko pakenee poliisilaitokselta, jolloin heistä tulee poliisien takaa-ajamia. Heidän perässään ovat myös roistot Eve (Joan Severance) ja Kirgo (Kevin Spacey), jotka havittelevat Wallyn haltuun joutunutta kolikon näköistä suprajohdetta pomolleen herra Sutherlandille (Anthony Zerbe).
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi sanoo, etteivät paikoin nokkela dialogi ja muutamat huimat takaa-ajot pelasta elokuvaa keskinkertaisuudelta. "Syyttömät silminnäkijät" saa häneltä kaksi tähteä viidestä.
Esma Redžepova

Esma Redžepova () (8. elokuuta 1943 Skopje, Jugoslavia – 11. joulukuuta 2016 Skopje, Pohjois-Makedonia) oli pohjoismakedonialainen romanilaulaja. Hän aloitti laulamisen 1950-luvulla ja jatkoi uraansa 2010-luvulle saakka. Vuonna 2010 hän oli mukana omalla jaksolla yhdysvaltalaisen National Public Radion sarjassa "50 great voices", jossa esiteltiin musiikkihistorian merkittävimpiä laulajia. Redžepovalle myönnettiin Pohjois-Makedonian kansallistaiteilijan arvonimi vuonna 2013. Samana vuonna hän edusti Pohjois-Makedoniaa (tai tuolloista Makedonian tasavaltaa) Eurovision laulukilpailussa Malmössä yhdessä Vlatko Lozanoskin kanssa. Redžepova oli kaksi kertaa ehdolla Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi hyväntekeväisyystyöstään lasten ja romanikulttuurin parissa. Hänellä oli 47 adoptiolasta.
Redžepova kuoli 73-vuotiaana lyhyen sairastelun jälkeen joulukuussa 2016.
Diskografia.
Redžepovan varhaisimmat levytykset ovat 1960-luvun alusta ja uusimmat 2010-luvulta. Yhteensä julkaistuja albumeja ja singlejä on useita kymmeniä.
Middle Island

Middle Island on pieni saari Kanadassa Eriejärven länsiosassa. Sen pinta-ala on 18,5 hehtaaria. Middle Island on tärkeä muuttolintujen levähdyspaikka. Saaren yleisin lintulaji on merimetso.
Maantiede.
Middle Island on Kanadan eteläisin maa-alue: sen koordinaatit ovat 41°41'N, 82°41"W (41.685,-82.684). Middle Island sijaitsee aivan Pelee Islandin eteläpuolella ja on osa Point Peleen kansallispuistoa. Saari kuuluu Ontarion provinssiin. Saaren eteläisin piste sijaitsee noin 150 metriä Yhdysvaltain rajalta. Etäisyys Kanadan maa-alueen pohjoisimpaan pisteeseen (Cape Columbia, Ellesmere Island) on noin 4 640 kilometriä.
Middle Islandin eteläisimmän kohdan koordinaatit ovat 41°40'53". Siten esimerkiksi pohjoisin Kalifornia sijaitsee Middle Islandia pohjoisempana. Kaikkiaan kolmetoista Yhdysvaltain osavaltiota sijaitsee kokonaisuudessaan Middle Islandin pohjoispuolella: Alaska, Washington, Oregon, Idaho, Montana, Pohjois-Dakota, Etelä-Dakota, Minnesota, Wisconsin, Michigan, Vermont, New Hampshire ja Maine. Euroopan suurkaupungeista esimerkiksi Rooma sijaitsee aavistuksen Middle Islandia pohjoisempana, Barcelona sitä vastoin hieman etelämpänä.
Historia.
Vuonna 1982 tehdyt arkeologiset tutkimukset osoittivat, että Middle Island oli asutettu noin vuosina 1000–1500 jaa. Sittemmin saarella ei ole ollut vakituista asutusta, ja nykyisin se on luonnonsuojelualuetta.
Middle Islandilla oli majakka vuosina 1872–1918. Se tuhoutui tulipalossa, mutta sen perustus on yhä nähtävissä. Yhdysvaltain kieltolain aikana Middle Islandin kautta kuljetettiin alkoholia Kanadasta Yhdysvaltain puolelle. Valtiollinen Parks Canada on omistanut Middle Islandin 6. syyskuuta 2000 alkaen.
Antenorin kore

Antenorin kore ("Akropolis Kore 681") on Antenorin veistämä antiikin kreikkalainen kore-veistos, joka on löydetty Ateenan Akropoliilta. Se on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 525–500 eaa. Nykyisin veistos on sijoitettu Akropolis-museoon.
Antenorin kore on suurin Akropoliin kore-veistoksista, ja se on ollut kukkulan muiden kore-veistosten tavoin omistettu votiivilahjana Athene-jumalattarelle. Se esittää nuorta, lihaksikasta naista, jonka vasen jalka astuu hieman eteen. Neito on pukeutunut khitoniin sekä joonialaiseen himationiin. Kadonneessa oikeassa kädessä on todennäköisesti ollut jokin votiiviesine. Veistoksessa olevan piirtokirjoituksen mukaan sen omisti Athenelle Nearkhos; lisäksi piirtokirjoitus mainitsee kuvanveistäjäksi Antenorin Eumareen pojan. Veistoksen korkeus on noin kaksi metriä ja se on tehty paroslaisesta marmorista. Jalusta, jonka korkeus on noin 15 senttimetriä, on tehty Pentelikon-vuoren marmorista.
Kore löydettiin Akropoliin arkeologisten kaivausten yhteydessä kahdessa osassa: alaosa löydettiin Parthenonin itäpuolelta vuonna 1882 ja yläosa Erekhtheionin länsipuolelta vuonna 1886. Kore säilyi sen ansiosta, että se piilotettiin persialaisilta persialaissotien aikaan vuonna 480 eaa. maahan hautaamalla.
Euthydikoksen kore

Euthydikoksen kore ("Akropolis Kore 686") on antiikin kreikkalainen kore-veistos, joka on löydetty Ateenan Akropoliilta. Se on tehty myöhäisellä arkaaisella kaudella noin vuonna 490–480 eaa. Nykyisin veistos on sijoitettu Akropolis-museoon.
Veistos esittää nuorta neitoa, joka on pukeutunut khitoniin ja sen päällä olevaan himationiin. Se on ollut Akropoliin muiden kore-veistosten tavoin omistettu Athene-jumalattarelle. Veistoksen jalustan mukaan sen omisti Athenelle Euthydikos Thaliarkhoksen poika. Monista muista kore-veistoksista poiketen Euthydikoksen koren kasvoilla ei ole hymyä, ja se edustaa tältä osin jo varhaisen klassisen kauden kuvanveiston niin kutsuttua ankaraa tyylikautta. Veistos on tehty paroslaisesta marmorista ja sen jalusta Pentelikon-vuoren marmorista.
Kore löydettiin Akropoliin arkeologisten kaivausten yhteydessä kahdessa osassa: yläosa löydettiin Parthenonin itäpuolelta vuonna 1882 ja alaosa jalusta mukaan lukien Erekhtheionin läheltä vuonna 1886 tai 1887.
La Delicata -kore

La Delicata -kore ("Akropolis Kore 674") on antiikin kreikkalainen kore-veistos, joka on löydetty Ateenan Akropoliilta. Se on tehty myöhäisellä arkaaisella kaudella noin vuonna 505–490 eaa. Nykyisin veistos on sijoitettu Akropolis-museoon.
Veistos esittää nuorta neitoa, joka on pukeutunut khitoniin ja sen päällä olevaan himationiin. Se on ollut Akropoliin muiden kore-veistosten tavoin omistettu Athene-jumalattarelle. Se tunnetaan erityisesti suurista, mantelinmuotoisista silmistä (tai ”sfinksinsilmistä”), ja muutoinkin se erottuu arkaaisista kore-veistoksista kauneudellaan. Tästä se on myös saanut usein käytetyn nimensä "La Delicata" (”Herkkä”). Hiukset on kuvattu luonnollisesti, ja niin kutsuttu arkaainen hymy on lähes korvattu luonnollisemmalla ilmeellä. Alkuperäisestä värityksestä on säilynyt jäänteitä. Veistos on tehty paroslaisesta marmorista ja sen säilyneen osan korkeus on noin 0,92 metriä. Veistoksen alaosa lanteista alaspäin on kadonnut.
Kore löydettiin Parthenonin lounaispuolelta Akropoliin arkeologisten kaivausten yhteydessä vuonna 1888.
Peploforos

Peploforos tai "Peplos-kore" (, ”Peploksenkantaja”) ("Akropolis Kore 679") on peplokseen pukeutunutta neitoa esittävä antiikin kreikkalainen kore-veistos, joka on löydetty Ateenan Akropoliilta. Se on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 530–525 eaa. Nykyisin veistos on sijoitettu Akropolis-museoon. Samaa nimitystä voidaan käyttää myös yleisemmin samantyyppisistä teoksista.
Peploforos esittää kore-veistoksille tyypillistä nuorta naista, jonka khitonin päälle on puettu peplos. Se on ollut Akropoliin muiden kore-veistosten tavoin omistettu Athene-jumalattarelle. Akropoliin Peploforoksen asu on vanhakantaisempi kuin monilla muilla saman ajan kore-veistoksilla. On mahdollista, että kyseessä on tavallisen neidon sijasta Artemis-jumalatar, jolla on ollut käsissään jousi. Veistos on tehty paroslaisesta marmorista ja valmistettu Attikassa. Se on alun perin ollut maalattu. Väreistä on tehty useita vaihtoehtoisia ennallistuksia. Veistoksen korkeus on noin 1,18 metriä ja se on säilynyt nykyaikaan lähes kokonaisena, sillä ainoastaan aivan sen alaosa puuttuu.
Kore löydettiin Erekhtheionin länsipuolelta Akropoliin arkeologisten kaivausten yhteydessä vuonna 1886.
Vaalea kuroksen pää

Vaalea kuroksen pää on nimitys, jota käytetään eräästä muutoin kadonneen antiikin kreikkalaisen kuros-veistoksen päästä, joka on löydetty Ateenan Akropoliilta. Se on tehty myöhäisellä arkaaisella kaudella noin vuonna 490–480 eaa. Nykyisin kyseinen veistoksen osa on sijoitettu Akropolis-museoon.
Kuros on esittänyt lajityypille ominaiseen tapaan nuorta, todennäköisesti alastonta miestä. Ulkonäkö ja ilme muistuttaa jonkin verran niin kutsuttua Kritioksen efebiä. Veistoksen pää on säilynyt kokonaisena ja muutenkin hyvin. Pää samoin kuin koko veistos on ollut maalattu. Maalauksesta on säilynyt joitakin jäänteitä. Nimensä pää on saanut siitä, että sen paksut hiukset on ollut maalattu vaalean keltaisiksi. Pään korkeus on noin 24,5 senttimetriä.
Akropoliilta on löydetty kuros-veistoksen alempia osia, jotka ovat mahdollisesti peräisin samasta teoksesta.
Olli Auero

Olli Johannes Auero (12. toukokuuta 1926 Helsinki – 22. syyskuuta 2008) oli suomalainen diplomaatti. Hän oli koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Hän työskenteli suurlähettiläänä Lagosissa 1969–1971, oli ulkoministeriön protokollaosaston apulaisosastopäällikkö 1971–1976, suurlähettiläs Prahassa 1976–1980, Kairossa 1980–1984, ulkoministeriön protokollaosaston päällikkö 1984–1988 ja suurlähettiläs Lissabonissa 1988–1991.
Olli Aumala

Kauko Olavi (Olli) Aumala (15. lokakuuta 1939 Turku – 19. toukokuuta 2025 Tampere) oli suomalainen tekniikantutkija. Hän oli Tampereen teknillisen korkeakoulun mittaustekniikan professori vuodesta 1972. Hänen tutkimuskohteenaan oli teollisuusautomaatioon sovellettu mittaustekniikka. Hän toimi mittaustekniikan kansainvälisen järjestön IMEKOn presidenttinä 1994–1997.
Säräisniemen keramiikka 2

Säräisniemen keramiikka 2 on tutkimustekninen nimitys Säräisniemen Nimisjärven löytöpaikan mukaan nimetystä varhaismetallikauden ja rautakauden aikaisesta asbestikeramiikan tyylisuunnasta. Nimitys on nykyisessä suomalaisessa tutkimuksessa korvattu Christian Carpelanin ehdottamilla neljällä alaryhmällä, jotka ovat Luukonsaaren keramiikka, Sirnihtan keramiikka, Anttilan keramiikka ja Kjelmøyn keramiikka.
Carpelan esitti (1965), että Säräisniemen keramiikka 2 jaettaisiin kolmeen alaryhmään. Ne olivat pohjoisskandinaavinen, pohjoissuomalainen ja eteläsuomalainen ryhmä. Pohjoisskandinaavista ryhmää vastasi Kjelmøyn keramiikka, pohjoissuomalaista ryhmää Anttilan keramiikka ja eteläsuomalaista ryhmää Luukonsaaren keramiikka ja Sirnihtan keramiikka yhdessä. Myöhemmin hän erotti Säräisniemen keramiikasta yllä luetellut neljä ryhmää.
Eri Säräisniemen keramiikan ryhmät ovat hieman eriaikaisia. Vanhimmat löydöt on tehty Anttilan keramiikasta, joka sijoittuu kronologiassa aikaan 1100 eaa. – 500 eaa. Se on lyhytikäisin, ja sen valmistus näyttäisi loppuvan noin 800 vuotta ennen muita. Yhtä vanhoja olisivat Luukonsaaren keramiikka ja Kjelmøyn keramiikka 900 eaa. – 300 jaa. Sirnihtan keramiikalle saadaan ajoituksia väliltä 600 eaa. – 300 eaa.
Piirteitä.
Kaikille eri ryhmille ovat yhteisiä seuraavat piirteet:
Kaikkinäkevä silmä

Kaikkinäkevä silmä on uskonnollinen tunnuskuva tai vertauskuva. Usein tämä tunnuskuva yhdistetään siten, että silmä on kolmion sisällä ja kolmio ympyrän sisällä. 
Merkkiä alettiin käyttää renessanssin ikonitaiteessa Jumalan kolminaisuutta esittävänä kuvana. 1600-luvulla siihen maalattiin usein myös pilviä tai auringonsäteitä.
Ravello

Ravello on kunta Etelä-Italiassa Salernon maakunnassa Campanian alueella. Se sijaitsee matkailijoiden suosimalla Amalfin rannikolla, ja on yksi sen tunnetuimmista lomakaupungeista.
Historia.
Ravellon historia seurailee pitkälti Amalfin herttuakunnan historiaa, joka oli suuri meritasavalta 900- ja 1000-luvuilla. Tällöin alueen kaupankäynti oli voimakasta Bysantin satamakaupunkien kanssa itäisellä Välimerellä. Vuonna 1086 Ravello sai piispanistuimen.
Tunnettuja lomailijoita Ravellossa.
Ravello on houkutellut maisemineen taiteilijoita ja matkailijoita jo 1300-luvulla. Siellä ovat vierailleet useat julkisuuden henkilöt, kuten Giovanni Boccaccio, Leandro Alberti, Karl Eduard Ferdinand Blechen, Richard Wagner, Ferdinand Gregorovius, Andrè Gide, Edward Morgan Forster, David Herbert Lawrence, Maurits Cornelis Escher, Greta Garbo, Leopold Stokowski, Jacqueline Kennedy ja Gore Vidal.
Vihainen valkoinen mies

Vihainen valkoinen mies () on kulttuurinen stereotyyppi, joka liitetään konservatiivisena tai oikeistolaisena pidettyyn osaan Yhdysvaltojen valkoisesta miesväestöstä. Vihaisen valkoisen miehen katsotaan vastustavan esimerkiksi vapaamielistä suhtautumista etnisiin ja seksuaalisiin vähemmistöihin, sekä joitakin yhteiskunnallisia ilmiöitä, kuten positiivista syrjintää, feminismiä ja poliittista korrektiutta. 
Kulttuurissa esiintyviä esimerkkejä vihaisesta valkoisesta miehestä ovat televisiosarjan "Perhe on pahin" (1971–1979) päähenkilö Archie Bunker ja Michael Douglasin esittämä antisankari William Foster elokuvassa "Rankka päivä" (1993).
Kara Devlet Giray

Kara Devlet Giray, myös Devlet III Giray, oli Krimin kaanikunnan hallitsija, Krimin kaani vuosina 1716–1717.
Devlet syntyi 1647 Giray-sukuun, josta valittiin jokainen Krimin kaani kaanikunnan olemassaolon aikana. Hänen lisänimensä "Kara" tarkoittaa turkinsukuisissa kielissä mustaa. Hän oli "Nureddin" Adil Girayn poika, ja vuosina 1608–1610 hallinneen kaanin Selâmet I Girayn pojanpoika.
Osmanien valtakunnan sulttaani Ahmed III nimitti Devletin kaaniksi Qaplan I Girayn tilalle 1716, kun tämä ei ollut onnistunut auttamaan osmaneita näiden sodassa Hapsburgien Itävaltaa vastaan. Devletin valtakausi jäi kuitenkin lyhyeksi, koska hän ei saanut tukea muilta Krimin ylimyksiltä, vaan nämä nousivat kapinaan Qaplan I Girayn pojan Bakhti Girayn (lisänimeltään "Deli Sultan", "Hullu Sulttaani") johdolla. Hän joutui pakenemaan turkkilaisten hallitsemaan Bulgariaan, jonka jälkeen Ahmed III nimitti hänen tilalleen Saadet IV Girayn 1717. Devlet kuoli vielä saman vuoden aikana Bulgariassa. Hänet on haudattu Jamboliin.
SMP Racing

SMP Racing oli venäläinen autourheilutalli, jonka omisti venäläinen liikemies ja SMP Pankin perustaja Boris Rotenberg.
Taustaa.
SMP Racing perustettiin kouluttamaan venäläistä autourheilukulttuuria ja tuoda lupaavia venäläisiä autourheilijoita kansainvälisille kilparadoille. Tallin päämaja sijaitsi Ranskan Le Luc'ssa. Talli kilpaili eri formulaluokissa yhteistyössä muun muassa Koiranen GP:n, ADM Motorsportin, AF Corsen, Comtec Racingin, Russian Bears Motorsportin ja Euronova Racingin kanssa.
SMP Racing kilpaili myös urheiluautoluokissa kuten European Le Mans Series ja FIA World Endurance Championship -sarjoissa.
Lopulta talli vetäytyi autourheilusta kokonaan osasyynä Venäjän hyökkäyksestä Ukrainaan.
Eläinten hautausmaa

 Eläinten hautausmaa (myös lemmikkieläinten tai pieneläinten hautausmaa) on hautausmaa, johon on haudattu lemmikkieläimiä ja joskus myös muita kotieläimiä, kuten hevosia.
Suomen ensimmäinen eläinten hautausmaa perustettiin 1927 Helsinkiin Ruskeasuolle, josta se siirtyi 1947 nykyiselle paikalleen Keskuspuistoon Haagaan. Hautausmaa on Helsingin eläinsuojeluyhdistyksen (HESY ry) ylläpitämä.
Leppävirran lukio

Leppävirran lukio on Leppävirran keskustassa toimiva suomenkielinen lukio. Vuonna 2023 koulussa oli noin 80 oppilasta.
Leppävirran lukio on laadukas, kansainvälinen ja innostava lähilukio. Lukiossa on panostettu oppilaiden hyvinvoinnin edistämiseen ja kansainvälisyyteen. Leppävirran lukion on osa Kuopion seudun urheiluakatemia toimintaa ja lukio tarjoaa laadukkaat harrastamisen mahdollisuudet. 
Vuonna 2014 Leppävirran lukion opiskelijoiden puoltoäänien lukiokohtainen keskiarvo oli yli valtakunnallisen keskiarvon. Lukio menestyi hyvin Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen (VATT) tekemässä lukioiden laatuvertailussa, jossa se oli kolmen parhaiten pärjänneen lukion joukossa (muut Mynämäen ja Reisjärven lukio).
Hyytelösammaleläin

Hyytelösammaleläin ("Pectinatella magnifica") on järvisammaleläimiin kuuluva sammaleläinlaji. Se on eliöiden muodostama yhdyskunta, jollainen voi kasvaa joskus jopa puolen metrin kokoiseksi halkaisijaltaan. 
Ne muodostavat läpikuultavan massan, jonka ulkopinnalla on tähtimäisiä kukkia. Eliön tiheys on samanlainen kuin gelatiinin, ja sen voi hajottaa helposti pienempiin osiin. Sammaleläin elää kasviplanktonilla, jota se siivilöi vedestä. Eläimet lisääntyvät silmikoimalla, ja yhdyskunnan kasvaessa suureksi se voi jakaantua.
Hyytelösammaleläintä tavataan enimmäkseen Pohjois-Amerikassa ja jonkin verran Euroopassa. Se kiinnittyy usein johonkin alustaan, mutta voi myös ajelehtia irrallaan.
Talveksi se jättää jälkeensä "statoplasteiksi" kutsuttuja talvehtimisvaiheita, joista se taas keväällä aloittaa kasvamisen. Keväällä statoplastista kehittyy toukka. Aikuistuessaan toukat kiinnittyvät johonkin alustaan, kuten vesikasviin tai risuun, ja muodostavat yhdyskunnan. Yhdestä yksilöstä voi muodostua useita statoplasteja, ja jokaisesta statoplastista voi syntyä uusi yhdyskunta.
Suomessa.
Suomi on hyytelösammaleläimen pohjoisimpia esiintymisalueita. Suomessa hyytelösammaleläintä on tavattu 2000-luvun alusta alkaen, ensin Saimaan kanavasta ja sitten Vuoksen vesistön varrelta Iisalmesta ja Joensuusta saakka. Kesällä 2017 sitä tavattiin ensimmäisen kerran Vuoksen vesistön ulkopuolella, Lempäälässä Lempoisten uimarannalta. Vuosina 2018 ja 2019 sitä löytyi myös Pirkanmaan Pyhäjärven eteläosista.
Suomeen se on kulkeutunut todennäköisesti laivojen painolastiveden mukana Keski-Euroopasta. Se voi levitä myös vesilintujen ja kalojen välityksellä.
Vaikka hyytelösammaleläin on Suomessa vieraslaji, ei siitä toistaiseksi tiedetä olevan haittaa muille eliöille tai vesistöille. Hyytelösammaleläin saattaa kuitenkin olla vahingoksi viljellyille ja villinä eläville lohikalojen kannoille levittämällä munuaissairautta aiheuttavaa loiseläintä "Tetracapsuloides bryosalmonae".
Pirkanmaan ELY-keskus neuvoo estämään hyytelösammaleläinten lisääntymistä keräämällä sammaleläinten yhdyskunnat pois vedestä ennen kuin ne alkavat tuottaa lisääntymissoluja. Havaitut eläimet tulisi nostaa kuivalle maalle ja kompostoida tai haudata maahan. Sammaleläinten esiintymistä voi yrittää vähentää myös poistamalla rannasta mahdollisia kiinnittymispintoja, kuten vesikasveja ja oksia. Lisäksi kalastusvälineiden puhdistukseen toivotaan huolellisuutta.
Hyytelösammaleläin vaatii elääkseen vähintään 15-asteista vettä. Ilmaston lämpeneminen on nostanut Suomen järvien keskilämpötilaa useilla asteilla.
Tietolan koulu (Leppävirta)

Tietolan koulu oli Leppävirran keskustassa toimiva suomenkielinen erityiskoulu (luokka-asteet 0–10). Se toimi samassa pihapiirissä Leppävirran kirjaston ja Leppävirran lukion sekä kirkonkylän uuden päiväkodin kanssa. Samassa rakennuksessa on toiminut myös Leppävirran taidekoulu.
Vuonna 2005 erityiskoulua kävi 36 oppilasta. Sittemmin Tietolan koulu on yhdistetty Alapihan kouluun ja näille rakennettiin Leppäkertun koulu, joka tuli 2018 lopussa uudisrakennukseen muuttaneiden koulun nimeksi.
ByKolles Racing

ByKolles Racing (tunnetaan paremmin nimellä Kodewa GmbH &amp; Co. KG) on saksalainen autourheilutalli, jonka perustivat Romulus Kolles ja Colin Kolles vuonna 2000. Nykyään talli kilpailee FIA World Endurance Championship -sarjassa.
Talli autoihin kuuluu Le Mans Prototype -luokituksen mukainen CLM P1/01.
Kulkusammaleläin

Kulkusammaleläin ("Cristatella mucedo") sammaleläin, joka kuuluu Cristatellidae-heimoon ja on "Cristatella"-suvun ainoa jäsen.
Levinneisyys.
Lajia on esiintynyt Pohjois-Amerikan koillisosissa (Kanadassa, ja Yhdysvalloissa), Britanniassa, Alankomaissa sekä Pohjois-Euroopassa (Norja ja Suomi) merenpinnan tasosta aina 1 116 metriin saakka.
Elinalue ja ekologia.
Laji viihtyy parhaiten viileissä vesissä. Ne elävät statoplastisissa yhdyskunnissa. Ne elävät joko joissa tai järvissä ja myös keinotekoisissa vesissä, kuten sorakuopissa.
Eurooppalaiset populaatiot ovat geneettisesti melko homogeenisiä, kun taas pohjoisamerikkalaiset populaatiot ovat hyvin heterogeenisiä. On jonkin verran todisteita kahdesta päälinjasta, jotka ehkä edustavat tuntemattomia lajeja tai alalajeja, joiden hybridit ovat synnyttäneet geneettistä erilaisuutta.
Alapihan koulu

Alapihan koulu oli joulukuuhun 2018 saakka Leppävirran keskustassa toiminut suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Sen opetukseen oli loppuvaiheessa yhdistetty aiempi Tietolan koulu (erityiskoulu, luokka-asteet 0-10). 
Koulun sisäilman ilmanlaatua selvitettiin useaan otteeseen oppilaiden ja henkilökunnan oireiltua. Koulurakennuksen katsottiin olevan tiensä käyttöikänsä loppupäässä ja terveyshaitan syntymistä koululaisille pidetään mahdollisena. Ratkaisuksi pohdittiin korvaavien väistötilojen käyttöä ja uuden koulurakennuksen rakentamisesta Leppävirran keskustaan.
Joulukuussa 2018 Alapihan ja Tietolan koulut muuttivat yhdistyneenä uudisrakennukseen ja uudeksi koulun nimeksi tuli Leppäkertun koulu.
Pulkonkosken koulu

Pulkonkosken koulu on Kuopion Maaningan Pulkonkoskella toimiva suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Kyläkoulua käy noin 30 oppilasta (2022–2023).
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1967

Pesäpallon naisten Mestaruussarjassa kaudella 1967 pelattiin yhdentoista joukkueen yksinkertainen sarja, jonka perusteella määräytyivät suoraan lopulliset sijoitukset. Mestaruuden voitti Työväen Mailapojat voitettuaan Puna-Mustat uusintaottelussa.
Naisten Mestaruussarja.
Uusinta mestaruudesta: Työväen Mailapojat - Puna-Mustat 14-4
Mestarit: Tuula Kämäräinen,
Anja Ilonen,
Tuula Salonen,
Sirkka Kämäräinen,
Terttu Kämäräinen,
Mirja Virtaniemi,
Raija Ahonen,
Kaarina Kansikas,
Sirpa Malinen,
Aira Vainio.
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1966

Pesäpallon naisten Mestaruussarjassa kaudella 1966 pelattiin yhdentoista joukkueen yksinkertainen sarja, jonka perusteella määräytyivät suoraan lopulliset sijoitukset. Mestaruuden voitti Helsingin Pallo-Toverit puhtaalla pelillä.
Naisten Mestaruussarja.
Karsinta: Reisjärven Pilke – Puurtilan Kisa-Pojat 2–28
Mestarit:
Tellervo Haapaniemi,
Aulikki Pihlajamäki,
Ritva-Liisa Vainio,
Auli Liesto,
Tuula Rantanen,
Sinikka Sundberg,
Seija Happonen,
Maija Reinilä,
Riitta Hämäläinen,
Helena Lohman,
Kirsti Ristlakki.
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1965

Pesäpallon naisten Mestaruussarjassa kaudella 1965 pelattiin yhdentoista joukkueen yksinkertainen sarja, jonka perusteella määräytyivät suoraan lopulliset sijoitukset. Mestaruuden voitti Helsingin Pallo-Toverit puhtaalla pelillä.
Naisten Mestaruussarja.
Uusinta suorasta säilymisestä: Hyvinkään Tahko - Lännen Pallo 17-3
Sarjakarsinta: Pielaveden Sampo - Lännen Pallo 1-15 , LäPa säilyi mestaruussarjassa.
Mestarijoukkueessa pelasivat: Seija Happonen (10 ottelua),
Aulikki Pihlajamäki (10),
Ritva-Liisa Vainio (10),
Leena Jääskeläinen (10),
Tuula Rantanen (10),
Riitta Hämäläinen (10),
Sinikka Sundberg (9),
Eija Lohman (9),
Tellervo Haapaniemi (7),
Terttu Helminen (5),
Kirsti Ristlakki (1).
Fangchenggang

Fangchenggang (, ) on prefektuuritason kaupunki Etelä-Kiinan Guangxin zhuangien autonomisen alueen lounaisosassa. Kaupungin pinta-ala on 6 173 neliökilometriä ja väkiluku 866 927 (vuonna 2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 130 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Nanningista etelään.
Kaupunki rajoittuu luoteessa Chongzuon, pohjoisessa Nanningin, idässä Qinzhoun prefektuuritason kaupunkeihin. Etelässä naapurit ovat Vietnam ja Etelä-Kiinan meri.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla kaupunki jakautuu kahteen kaupunkipiiriin, yhteen piirikuntatason kaupunkiin ja yhteen piirikuntaan.
Kyokushinin Euroopan Open

Kyokushinin Euroopan Open ("European Open Karate Championships") on vuosittain käytävä Kyokushinin IKO-liiton Euroopan-mestaruuskilpailut. Sitä on järjestetty vuodesta 2000 lähtien ja se käydään avoimessa painoluokassa. Turnaus on pidetty usein loppuvuodesta marras-joulukuussa. Historian menestynein ottelija on ollut Alejandro Navarro, joka on turnauksen yhdeksänkertainen mestari.