tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Greta Skogster

Greta Skogster-Lehtinen (22. helmikuuta 1900 Hämeenlinna – 11. helmikuuta 1994 Tampere) oli suomalainen tekstiilitaiteilija ja liikenainen. 
Elämä ja ura.
Greta Skogster syntyi Hämeenlinnassa hatuntekijä Agnes Hilbingerin ja kauppias Anders Felix Skogsterin nuorimpana lapsena vauraaseen perheeseen, jossa lapsia kannustettiin taideharrastuksiin. Käytyään Hämeenlinnassa ruotsinkielisen yhteiskoulun Skogster hakeutui perheen tuttavan Armas Lindgrenin kannustamana opiskelemaan Helsinkiin AteneuminTaideteollisuuskeskuskouluun jo 15-vuotiaana, ja valmistui sieltä vuonna 1920. Hän teki lukuisia opintomatkoja ulkomaille ja täydensi opintojaan vielä vuonna 1922 opiskelemalla kotikaupungissaan Wetterhoffin kotiteollisuusopistossa kudontaa ja sidosoppia.
Skogster perusti vuonna 1921 ensimmäisen oman kutomonsa ja tekstiilitoimiston Hämeenlinnan, jossa se toimi vuoteen 1929 asti. Sen ohella hän toimi helsinkiläisen Kotiahkeruus Oy:n taiteellisena johtajana vuosina 1924–1929. Hämeenlinnan kutomon lopetettua hän perusti Helsinkiin vuonna 1929 uuden kutomon Greta Skogster Oy. Skogster perusti avioiduttuaan uuden kutomon myös Ensoon, josta se myöhemmin muutti 1940-luvulla Helsinkiin, jossa se toimi aina vuoteen 1974 asti. 
Skogsterin monipuoliseen tuotantoon kuului kirkkotekstiilejä, julkisten tilojen monumentaalisia kuvakudoksia, huonekalu- ja vaatetuskankaita, verhoja ja mattoja. Hän suunnitteli myös sisustuksia laivojen hyteistä hotelleihin. Skogsterin suunnittelema rautatievaunun sisustus oli 1937 näytteillä Pariisin maailman näyttelyssä.
Vuodesta 1935 lähtien Skogster oli naimisissa vuorineuvos William Lehtisen kanssa. Pariskunta perusti Suomen Kulttuurirahastoon oman nimikkorahastonsa vuonna 1964. Vuonna 1968 he perustivat nimeään kantavan Greta ja William Lehtisen Säätiön, joka jakaa apurahoja eri taiteenalojen tekijöille. Säätiö hankki omistukseensa myös Firenzen lähellä sijaitsevan Castello di Pratellin, jonka se joutui kuitenkin myymään vuonna 1980. 1960-luvun keskivaiheilla pariskunta suunnitteli taidemuseota omistamaansa kiinteistöön Helsingin Kuusisaaressa, mutta hanke kariutui kaavoituskysymyksiin.
Tuotanto.
Skogsterin läpimurto oli vuonna 1931 valmistuneen arkkitehti J.S. Sirénin suunnitteleman Eduskuntatalon sisustus, johon hän osallistui suunnittelemalla huonekalujen verhoilukankaita sekä suuria teollisesti valmistettuja ja käsikudottuja mattoja.
Skogster toteutti tilaustöinä myös monia ilmaisultaan moderneja kerronnallisia kuvakudoksia, jotka saivat aiheensa muun muassa teollisuudesta ja kaupasta. Skogster käytti niiden valmistamiseen monenlaisia materiaaleja. Skogsterin tärkeimpiin töihin kuuluu Kotkan kaupungintalon valtuuston istuntosaliin vuonna 1934 valmistunut kuvakudos, jonka aiheena on Kotkan kaupunki ja sen elinkeinot. Monumentaalinen kuvakudos oli kooltaan 3,6m x 7,5m ja se kudottiin käsin kehrätystä rohdinlanka-villasekoituksesta. Skogster suunnitteli lisäksi rakennuksen ikkunaverhot.
Skogsterin tuotantoon kuuluu lisäksi tekstiilejä, joita hän suunnitteli kymmeniin kirkkoihin ja seurakuntien tiloihin. Kirkkotekstiiljä Skogsterilta tilattiin varsinkin 1930-luvulla.
Kakkosen kausi 2012

Kakkosen kausi 2012 oli Suomen jalkapallon kolmanneksi korkeimman sarjatason kausi. Kausi pelattiin neljässä 10 joukkueen lohkossa kolminkertaisena sarjana. Lohkovoittajat pelasivat kaksiosaiset karsintaottelut, joiden voittajat AC Kajaani ja Tampereen Ilves nousivat Ykköseen. Lohkojen sijalle 9 ja sitä huonommin sijoittuneet joukkueet sekä heikoin 8. sijoittunut joukkue putosivat suoraan Kolmoseen.
Pohjoislohkon Warkauden Jalkapalloklubi suljettiin sarjasta pois kesken kauden ja sen pelaamien otteluiden tulokset mitätöitiin sarjataulukosta. Warkaus JK luovutti 14. elokuuta pelattavaksi tarkoitetun ottelun TP-47 – Warkaus JK, koska sillä ei ollut tarpeeksi pelaajia otteluun. Joukkueella olisi ollut kahdeksan pelikuntoista pelaajaa, mikä olisi jalkapallosääntöjen mukaan riittänyt pelin pelaamiseen. Kilpailumääräysten mukaan joukkueiden luovutuksia ei sallita Palloliiton sarjoissa. Luovuttaneeksi katsotaan joukkue, joka ei saavu otteluun esittämättä pätevää syytä.
Koska lohkoissa oli Warkauden Jalkapalloklubin sarjasta sulkemisen vuoksi eri määrä joukkueita, heikoin 8. sijoittunut joukkue määritettiin jakolaskulla, jossa saavutetut pisteet jaettiin pelatuilla otteluilla. Heikoin kahdeksanneksi sijoittunut joukkue oli länsilohkon Sporting Kristina, joka kuitenkin sai sarjapaikkansa täydennysmenettelyn mukaan takaisin, koska Itä- ja Keski-Suomen piireistä ei ollut nousijoita.
FC Santa Claus luopui sarjasta kauden jälkeen konkurssin vuoksi.
Ykkösen nousukarsinnat.
Tampereen Ilves nousi Ykköseen yhteismaalein 5 – 1.
AC Kajaani nousi Ykköseen yhteismaalein 1 – 0.
Nils Nilsson Skum

Nils Nilsson Skum (13. huhtikuuta 1872 Jukkasjärvi – 27. joulukuuta 1951 Jällivaara) oli ruotsinsaamelainen poronomistaja ja piirtäjä. Hän kuvasi saamelaisten arkea teoksessa "Same sita – lappbyn" (1938). Postuumisti julkaistiin hänen teoksensa "Valla renar" (1955).
Skum tuli tunnetuksi piirtäjänä ja taidemaalarina, mutta hän oli myös taitava käsityöläinen ja kuvanveistäjä. Hän teki hirvi- ja poroaiheisia veistoksia. Niiden lisäksi hän valmisti hyvin paljon puukkoja. Skumin läpimurto suuren yleisön tietoisuuteen oli "Same sita – lappbyn". Se on kuvateos, joka syntyi Skumin ja Nordiska museetin intendentin Ernst Mankerin yhteistyön tuloksena. Skum piirsi teokseen satakunta lyijykynä- ja liitupiirustusta, joita täydensivät Skumin saamenkieliset tekstit ja Israel Ruongin käännökset.
Johan Skytte

Johan Skytte, ent. Schroderus, (1577–1645) oli ruotsalainen valtiomies. Hän oli ulkomailla opintomatkalla, ja sen jälkeen hänestä tuli kruununprinssi Kustaa Aadolfin opettaja. Valtaistuimelle noustuaan Kustaa Aadolf nimitti Skytten 1612 kamarin eli valtakunnan verolaitoksen johtajaksi ja 1617 valtaneuvokseksi. Hänestä tuli 1622 Uppsalan yliopiston kansleri. 1624 hänestä Tuuterin vapaaherra, ja hän oli myös Suomen laamanni. Vuonna 1629 hän sai nimityksen Liivinmaan, Inkerin ja Karjalan kenraalikuvernööriksi. Hänen ansiotaan oli päätös Tarton yliopiston perustamisesta. Hän oli 1634 Götan hovioikeuden ensimmäinen presidentti. Hän perusti Uppsalan yliopistoon Skytten professuurin.
Skytte oli aikansa merkittävimpiä hallinto- ja valtiomiehiä.
Skytten kunniaksi niin Uppsalan kuin Tarton yliopisto ovat perustaneet hänen nimeään kantavan tunnustuksen vuodesta 1995 eli 350 vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Ruotsissa Uppsalan yliopisto myöntää vuosittain valtiotieteellisen Johan Skytte -palkinnon ja Tarton yliopisto Skytte-mitalin henkilölle, joka on tukenut yliopiston toimintaa ja sen edelleenkehittämistä.
Antti Wennström

Antti Wennström (s. 1977) on suomalainen toimittaja. Hän toimi jääkiekkoa käsittelevän Jatkoaika.com-verkkolehden päätoimittajana kesäkuusta 2012 kesäkuuhun 2017. Aiemmin Wennström toimi saman lehden NHL-toimituspäällikkönä.
Jatkoaika.comin lisäksi Wennström on kirjoittanut muun muassa Hämeen Sanomiin, Iltalehteen ja Ilta-Sanomiin. Hän on myös tehnyt kirjat "Patrik Laine – NHL:n uusi suomalaistähti" (2017) ja "Sebastian Aho – Kärpistä NHL-tähdeksi" (2018), jotka on julkaissut Minerva Kustannus.
Östen

Östen on muinais­skandinaavista alku­perää oleva miehen etunimi, joka on käytössä varsinkin Ruotsissa ja Islannissa. Sen alkumuoto on ollut Eysteinn, Norjassa se esiintyy nykyisin muodossa Øystein. Nimen jälki­osa merkitsee kiveä, alku­osan merkitys on epä­varma, mutta tarkoittaa mahdollisesti onnea. Nimi on ollut myös kahdella Norjan keskiaikaisella kuninkaalla.
Suomessa nimi Östen on syyskuuhun 2025 mennessä annettu hieman yli 200 henkilölle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Östenin nimipäivä on 10. syyskuuta.
Keltiö

Keltiö eli linnunkeltiö eli nigerinsiemen ("Guizotia abyssinica") on mykerökukkaiskasvilaji, jota esiintyy Itä-Afrikassa.
Ulkonäkö ja koko.
Keltiö on yksivuotinen ruoho, joka kasvaa 10–100 cm korkeaksi. Sen varsi on vankka, mustanruskeatäplikäs, hapsi- ja nystykarvainen. Vastakkain kasvavat lehdet ovat ruodittomia, sepiviä ja suurilapaisia, harvan isohampaisia.
Mykeröstö on huiskilo. Mykeröt ovat pitkäperäisiä. Mykerön laita- ja kehräkukat ovat keltaisia. Laitakukkien kieli on leveä, 1–1,5 senttimetriä pitkä.
Hedelmä on pähkylä, noin 4 mm, litteä, 3–4-kulmainen, uurteinen, kiiltävä musta tai ruskea.
Elinympäristö.
Keltiö on kotoisin Itä-Afrikasta. Se tavataan Suomessa harvoin kaatopaikoilla ja joutomailla.
Muuta.
Keltiön siemeniä on joissakin linnunsiemenseoksissa.
Piikkisappiruoho

Piikkisappiruoho ("Xanthium spinosum") on mykerökukkaiskasvilaji, jota on kotoisin Amerikasta. Laji on levinnyt yleisesti eri puolille vanhaa maailmaa, Eurooppaan, Aasiaan, Afrikkaan ja Australiaan.
Piikkisappiruoho on yksivuotinen ruoho, joka kasvaa viidestätoista 70:een senttimetriä korkeaksi. Sen lehtiasento on kierteinen, lehtihangoissa on kolmihaaraisia piikkejä. Lehdet ovat lyhytruotisia tai ruodittomia ja suikealapaisia, osin liuskaisia. Mykeröstössä hedemykeröt sijaitsevat terttumaisissa latvahaarojen kärjissä, emimykeröt alempana yksittäin tai pieninä ryhminä. Emimykeröjen kehdoissa on kellanruskeita koukkupiikkejä.
Charlie terveyshoitolassa

Charlie terveyshoitolassa ("The Cure") on Charles Chaplinin ohjaama ja käsikirjoittama vuoden 1917 yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva.
"Charlie terveyshoitolassa" on siitä harvinainen Chaplin-elokuva, että hän ei esitä siinä kuuluisaa Kulkuri-hahmoaan. Hän esittää elokuvassa alkoholistia, joka etsii parannusta tautiinsa terveyshoitolasta. Elokuvan kuvausprosessista on jäänyt huomattavan paljon tietoa, sillä suurin osa ensikopioista ja poistetuista kohtauksista on säilynyt. Ensimmäisten sadan otoksen aikana tapahtumien paikat ja lavasteet muuttuvat useasti, mutta vielä aivan viimeisissäkin otoissa Chaplin kokeili erilaisia tilanteita, joita ei kuitenkaan sisällytetty valmiiseen elokuvaan. Elokuvan tuotanto pysähtyi myös hetkeksi, kun Chaplin vilustui uima-allaskohtauksen kuvausten jälkeen. Elokuva saapui ensi-iltaansa 16. huhtikuuta 1917, hieman myöhässä aikataulustaan.
Säiläpiisku

Säiläpiisku eli säiläraippu ("Solidago graminifolia") on monivuotinen piiskulaji, jota esiintyy Pohjois-Amerikassa.
Säiläpiisku kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Sen varren yläosa haaroo jyrkähkön yläviiston huiskilomaisesti. Lehtien lavat ovat jäykkiä, tasasoukan suikeita ja ehytlaitaisia, teräväkärkisiä, jäykkäkarvaisia. Kuperasti huiskilomaisessa mykeröstössä on lukuisia pienehköjä tahmeita vaaleankellertäviä mykeröjä.
Buurivillakko

Buurivillakko ("Senecio inaequidens") on monivuotinen villakkolaji, jota esiintyy alkuperäisenä Etelä-Afrikassa.
Buurivillakon tyveltä puutunut varsi kasvaa 30:stä 80:een senttimetriä korkeaksi. Se on kalju tai niukkakarvainen, tavalliseti runsaasti siirottavasti haarainen. Lehdet ovat melko tasasoukkia, harmahtavanvihreitä, sepiviä, suippokärkisiä. Mykerön ulkosuomujen kärki on ruskea, laita kalvomaisen ripsilaiteinen. Siirottavat kielikukat ovat kullankeltaisia.
Karheamuikio

Karheamuikio, myös muikio, karheakitkerö ja etelänkitkerö ("Helminthotheca echioides", syn. "Picris echioides") on yksivuotinen mykerökukkaiskasvi, jota esiintyy Etelä-Euroopassa. Sen haarova ja kankeakarvainen varsi kasvaa 20–50 senttimetriä korkeaksi. Lehdet sepivät paitsi alimmat. Niiden lapa on pitkulainen. Kahdesta kolmeen senttimetriin leveitä keltakukkaisia mykeröitä on runsaslukuisesti.
Suomessa karheamuikio on harvinainen satunnaistulokas, jota on joskus tavattu puutarhoissa tai pelloilla rikkakasvina.
Heinämäki (Sotkamo)

Heinämäki on kylä Sotkamossa, Kainuussa. Matkaa Sotkamon keskustaan on 14 km, Vuokattiin 19 km ja Kajaaniin 50 km.
Ensimmäinen asukas kylälle muutti vuonna 1608, ja nykyisin kylässä on noin 250 vakituista asukasta. Lisäksi Kusianjärvellä ja Matikanjärvellä on runsaasti kesäasutusta, runsaat 100 vapaa-ajan asuntoa. Kylän halki virtaa Kusianjoki, ja seututie 888 (Ristijärventie) tarjoaa nopean liikenneyhteyden Sotkamoon ja Vuokattiin sekä Ristijärvelle. Kylän pohjoisosassa sijaitsee luultavasti Sotkamon suurin, pitkänmuotoinen ja osittain rimpinen avosuo, Solansuo, joka kuuluu Natura-alueisiin ja on siten valtion luonnonsuojelualue.
Kylä on palkittu "Vuojen Kaenuulaenen kylä" -tunnustuksella vuonna 2010.
Kylätalo Heinis.
Heinämäen kyläkeskuksena toimii "Kylätalo Heinis". Heinämäen kyläseura ry:n omistama Kylätalo Heinis saneerattiin koulukartanosta kyläkeskukseksi vuosina 2005–2007.
Kylätalo on kylän vapaa-ajanviettopaikka kyläläisille, kylän vieraille ja loma-asukkaille. Päärakennuksesta löytyvät kyläsali, majoitus- ja kerhotilat (muun muassa biljardipöytä), saunaosasto sekä suurtalouskeittiö. Kilpatason (A2) frisbeegolf-kentälle 'Heinämäki DiscGolfPark' pääsee pelaamaan talon pihalta.
Talon historia.
Heinämäen kantatilasta erotettiin Toivolan tila vuonna 1907. Jormaskylältä kotoisin ollut ja ristiriitaisia tunteita herättänyt ”Herra-Heikki”, eli ankara metsätyönjohtaja Heikki Korhonen, rakensi talon tälle paikalle vuonna 1915. Kylän koulu toimi yksityistaloissa vuodesta 1915 lähtien. Kun kylälle alettiin etsiä vakituisen koulun paikkaa, huomattiin Toivolan keskeinen sijainti ja talosta tuli Heinämäen koulu vuonna 1925. Vanhassa koulurakennuksessa on lohkotuista graniittikivistä tehty perustus ja helmipaneelivuoraus julkisivussa. Pihamaan laidalla on suuri kiviholvikellari.
Uudempi koulurakennus on vuodelta 1960 ja hyvin yleistä tyyppiä. Koulutoiminta päättyi vuonna 2004 ja rakennukset siirtyivät kyläseuran omistukseen vuonna 2005.
HMS Leander (F109)

HMS Leander (viirinumero F109) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Leander-luokan fregatti, joka oli samalla luokkansa nimikkoalus.
Valmistus.
Alus tilattiin vuosien 1959-1960 hankinnoissa Harland and Wolffilta Belfastista, missä köli laskettiin 10. huhtikuuta 1959 telakkanumerolla 1591. Se laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1961 ja valmistui 27. maaliskuuta 1963.
Palvelus.
Alus siirrettiin kesäkuussa 1970 modernisoitvaksi Devonportin telakalle, mistä se vapautui tammikuussa 1973. Päivityksen jälkeen aluksen tutka- ja tulenjohtojärjestelmä koostui tyyppien 1006, 1010 ja 1011 tutkista sekä Link 10 ADAWS 5 -järjestelmästä. Elektroniseen sodankäyntiin aluksella oli UA9, tyyppien 668 ja 669 omakonetunnistimet sekä silpunheittimet. Asejärjestelminä olivat GWS222B Sea Cat tulenjohtotutkineen (tyyppi 904) sekä kaksi Boforsin 40 millimetrin 60 pituuskaliiperin ilmatorjuntakanuunaa. Sukellusveneentorjuntakyky muodostui tyyppien 162, 170, 182, 184M, 199 ja 185 järjestelmistä sekä GWS41 Ikara sukellusveneidentorjuntajärjestelmästä. Lisäksi aluksella olivat edelleen Mk10 Limbo Mod 1 sekä syvyyspommeja.
HMS Ajax (F114)

HMS Ajax (viirinumero F114) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Leander-luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 12. lokakuuta 1959. Se laskettiin vesille 16. elokuuta 1962 ja valmistui 10. joulukuuta 1963.
Palvelus.
Palvelukseen oton jälkeisenä päivänä alus lähti koeajoihin. Seuraavana päivänä sen miehistö pelasti espanjalaisen rahtialuksen "Llusanesin", joka oli joutunut merihätään Casquetsin edustalla. Kesäkuussa koeajot saatiin päätökseen, minkä aikana se muun muassa osallistui Kanaaliin pudonneen Seahawkin pelastustöihin. Alus lähti Maltalle, mistä jatkoi Kaukoitään. Alus saapui 1. heinäkuuta 1964 Singaporeen. Pari viikkoa myöhemmin se aloitti partioinnin Borneon koillisrannikolla, mikä jatkui aina vuoden loppuun lukuun ottamatta lyhyitä lepojaksoja Hongkongissa ja Bangkokissa.
Vuoden 1965 alun alus partioi jälleen Borneon koillisrannikolla, kunnes se lähti Japaniin. Alus määrättiin 13. heinäkuuta Kaukoidän asemalle. Se oli huollettavana Singaporessa lokakuusta aina helmikuuhun 1966.
Heilbronner Falken

Heilbronner Falken ("saksan ääntäminen:" ) on saksalainen jääkiekkojoukkue Heilbronnin kaupungista Baden-Württembergin osavaltiosta. Joukkue pelaa maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Oberligassa ja on perustettu vuonna 2003.
Pelaajat.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
HMS Dido (F104)

HMS Dido (viirinumero F104) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Leander-luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Yarrow and Companyltä Scotstounista Glasgow'sta, missä köli laskettiin 2. joulukuuta 1959. Se laskettiin vesille 22. joulukuuta 1961 ja valmistui 18. syyskuuta 1963.
Minttu Hukka

Minttu Karoliina Hukka (s. 31. maaliskuuta 1995 Kotka) on suomalainen, triathloniin siirtynyt estejuoksija. Hän on saavuttanut kaksi Kalevan Kisojen pronssimitalia estejuoksusta 2013 ja 2015. Hänellä on useita nuorten sarjojen Suomen mestaruuksia. Hukka edustaa Karhulan Katajaisia. 
Hukka karsiutui 3 000 metrin estejuoksun alkuerissä alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Barcelonassa 2012 silloisella ennätysajallaan 10.39,73. Seuraavana vuonna alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Rietissä hän sijoittui samassa lajissa kahdenneksitoista ja vuoden 2014 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Eugenessa myös kahdenneksitoista. Vuonna 2014 Hukka oli 3 000 metrin estejuoksun ajallaan 9.56,51 alle 20-vuotiaiden Euroopan tilaston kärjessä ja maailmantilastossa yhdeksäs. 
Nuorten arvokilpailujen lisäksi Hukka on edustanut Suomea Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2013.
Rasitusvammojen vaivaamana Hukka jätti estejuoksukilpailut ja ryhtyi harjoittelemaan triathlonia. Keväästä 2020 häntä on valmentanut australialainen Jonathan Hall. Vuonna 2022 Hukka voitti duathlonin Suomen-mestaruuden. hän voitti triathlonin keskimatkan Suomen-mestaruuden 2023. Pikamatkalla hän sai SM-hopeaa 2022. Hän sijoittui Ironman 70,3 AG -puolimatkan MM-kilpailussa kahdeksanneksi vuonna 2022 ja Augustan FPRO Ironman 70,3 -kilpailussa kuudenneksi 2023. Hän saavutti maantiepyöräilyn SM-kilpailuissa hopeaa aika-ajossa 2025.
Hukka opiskeli Yhdysvalloissa ja valmistui Boisen osavaltionyliopistosta kandidaatiksi sekä vuonna 2020 Tennesseen yliopistosta maisteriksi aineenaan liikuntafysiologia.
Pöytätennis kesäolympialaisissa 1988 – miesten kaksinpeli

Pöytätenniksen miesten kaksinpeli Soulin kesäolympialaisissa 1988 alkoi 23. syyskuuta ja finaali pelattiin 1. lokakuuta 1988. Turnauksessa pelattiin ensin kahdeksan alkulohkoa ja jokaisen lohkon kaksi parasta eteni pudotuspeleihin. Olympiakultaa voitti eteläkorealainen Yoo Nam-Kyu, joka voitti loppuottelussa maanmiehensä Kim Ki-Taikin. 
Sijoitukset.
Sijoista 5-8 käytiin sijoitusottelut.
Deltasypressit

Deltasypressit ("Glyptostrobus") on sypressikasvien heimoon kuuluva havupuusuku. Siihen kuuluu yksi nykyisin elävä laji, "Glyptostrobus pensilis" eli deltasypressi, ja useita esihistoriallisia lajeja liitukaudelta pleistoseenille. Suvun levinneisyys oli kenotsooisen maailmankauden alkupuolella huomattavasti nykyistä reliktistä levinneisyyttä laajempi. Tällöin suvun lajeja esiintyi laajalla alueella Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Nykyisin suvun ainoa elävä laji kasvaa vain pienellä alueella Kaakkois-Aasiassa ja on äärimmäisen uhanalainen.
Kuvaus.
Deltasypressit ovat kausivihantia tai puoliainavihantia puita. Oksanhaaroja on kahdentyyppisiä, pysyviä pitkähaaroja ja yksivuotisia lyhythaaroja eli lyhytversoja. Pysyvät haarat ovat ilmaraollisia ja vihreitä muutaman ensimmäisen vuoden. Niissä kasvavien lehtien johteiset lehtikannat jäävät kiinni haaroihin lehtien pudotessa. Lyhytversot taas putoavat kokonaisina lehtineen.
Lehdet ovat ruodittomia ja kierteisesti asettuneita. Suurempien pysyvien oksanhaarojen ja käpyjä kantavien haarojen lehdet ovat suomumaisia. Nuorten puiden lyhytversojen lehdet ovat neulasmaisia ja asettuneet kierteisesti, mutta kääntyneet sivuille kaksirivisesti. Vanhempien puiden lyhytversojen lehdet ovat neulasmaisia, poikkileikkaukseltaan nelikulmaisia ja asettuneet kolmeen riviin.
Deltasypressit ovat yksikotisia. Kävyt kehittyvät versojen kärkiin. Hedekävyt koostuvat 15–20 kierteisesti asettuneesta hedelehdestä. Siemeniä tuottavat kävyt ovat päärynän- tai munanmuotoisia. Käpyjen emi- ja peitinsuomut ovat kiinnikasvaneet. Kierteisesti asettuneita käpysuomuja on 20–22. Tyveä lähinnä sijaitsevat suomut ovat siemenettömiä. Muissa käpysuomuissa on kaksi siementä. Pienet siemenet ovat yksisiipisiä.
Lajeja.
Sukuun on luokiteltu useita vain fossiileista tunnettuja esihistoriallisia lajeja. Esihistoriallisia lajeja ei kuitenkaan usein ole pystytty varmuudella erottamaan toisistaan ja ne on monesti luokiteltu erillisiksi lajeiksi ainoastaan siksi, että niiden esiintymät sijaitsevat maantieteellisesti tai ajallisesti kaukana toisistaan.
Kehityshistoria.
Aikaisimmat tunnetut deltasypresseiksi tunnistettavat fossiiliset puut ovat Pohjois-Kanadasta ja Grönlannista varhaiselta liitukaudelta, jolloin suku oli levinnyt jo laajalle. Myöhäisliitukaudelta tunnetaan deltasypressejä myös Aasiasta nykyisen Kiinan ja Venäjän alueilta. Paleoseenilla deltasypressit olivat tärkeä osa pohjoisen pallonpuoliskon pohjoisosien kesävihantien metsien kasvillisuutta. Paleoseenin ja eoseenin aikana deltasypressejä kasvoi laajalla alueella Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa monenlaisissa elinympäristöissä. Niitä esiintyi myös hyvin pohjoisessa arktisilla alueilla, joiden ilmasto on nykyään liian kylmä puuvartisille kasveille.
Deltasypressien uskotaan aina olleen lähinnä lämpimien kosteikkometsien ja soiden puita. Ilmaston maailmanlaajuisen kylmenemisen ja kuivumisen eoseenikauden jälkeen uskotaan suurelta osin aiheuttaneen deltasypressien harvinaistumisen ja nykyisen reliktisen levinneisyyden. Suku on säilynyt ulkoisesti hyvin muuttumattomana paleoseenikaudelta asti, eikä ole koskaan ollut kovin monimuotoinen.
Never Say Die (Black Sabbathin kappale)

Never Say Die on Black Sabbath-yhtyeen kappale samannimiseltä albumilta, ja se julkaistiin myös singlenä kesällä 1978. Kappale oli yhtyeen ensimmäinen "varsinainen" eli heidän itsensäkin promotoima single-julkaisu sitten "Paranoid"-kappaleen vuonna 1970. Black Sabbath ei ollut niin sanottu sinkkuhittien varaan laskeva bändi, ja monet yhtyeen singlet olivat lähinnä levy-yhtiön julkaisemia. "Never Say Die" menestyikin hyvin Britanniassa nousemalla single-listan sijalle 21. ja yhtye esitti samana vuonna kappaleen kahteen kertaan BBC:n suositussa Top of the Pops-tv-ohjelmassa. 
"Never Say Die" on nopeatempoinen ja suoraviivainen hard rock-kappale, jonka sanoma on positiivinen ja periksiantamattomuutta korostava. Se oli myös albumin ainoa kappale, joka pysyi koko ajan setissä vuoden 1978 kiertueella. Myöhempinä vuosina muun muassa Megadeth-yhtye on levyttänyt kappaleen. 
Singlen b-puolella julkaistiin vuoden 1976 "Technical Ecstasy" -albumilta otettu "She's Gone" -jousiballadi. 
Kappaleet.
Kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Black Sabbath.
EV Landshut

EV Landshut on vuonna 1948 perustettu saksalainen jääkiekkojoukkue Landshutin kaupungista. Joukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-liigassa. EV Landshutin seurahistorian paras saavutus oli kaudella 1994–1995 kun joukkue ylsi DEL-liigan finaaleihin asti mutta hävisi kuitenkin finaalisarjan. Lisäksi joukkue on voittanut Landshut Cannibalsin nimellä 2. Bundesligan kerran kaudella 2011–2012. Keväällä 2019 joukkue voitti Oberligan ja nousi kaudeksi 2019–2020 takaisin DEL2-liigaan.
Pelaajat.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Anna Karenina (vuoden 2012 elokuva)

Anna Karenina on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut historiallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Joe Wright. Se perustuu Leo Tolstoin vuonna 1877 julkaistuun samannimiseen romaaniin, jonka on sovittanut käsikirjoitukseksi Tom Stoppard. Elokuvassa Anna Kareninaa näyttelee Keira Knightley ja muita pääosia näyttelevät Jude Law, Aaron Taylor-Johnson, Kelly Macdonald, Domhnall Gleeson, Ruth Wilson, Alicia Vikander, Olivia Williams ja Emily Watson.
Elokuva voitti parhaan puvustuksen Oscar-palkinnon Jacqueline Durranin puvustuksesta ja oli myös ehdolla myös parhaasta musiikista, lavastuksesta ja kuvauksesta.
Elokuva kuvattiin vanhassa Shepperton-teatterissa Iso-Britanniassa, jonne lavasteet rakennettiin. Levinin maaseututalo ja sen ympärillä tapahtuvat ulkokohtaukset kuvattiin Venäjän puolen Karjalassa lähellä Suomen rajaa, Kižin museosaarella, Äänisjärvellä.
Ranskankohokki

Ranskankohokki ("Silene gallica", syn. "S. anglica") on Etelä- ja Keski-Euroopasta kotoisin oleva kohokkikasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Yksivuotinen ranskankohokki kasvaa 10–50 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on pysty ja sen varret vaihtelevat haarattomista monihaaraisiin. Koko kasvi on karvainen, yläosasta nystykarvainen ja tahmea. Lehdet ovat varressa vastakkain. Kukinto on harvakukkainen, terttumainen ja toispuolinen. Lyhytperäisten kukkien verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on ulkoverhiötön, lieriömäinen, karvainen ja enintään senttimetrin pituinen. Terälehdet ovat 10–12 mm pitkiä ja väriltään valkoisia tai punertavia, joskus myös punaläikkäisiä. Terälehtien lavat ovat ehyitä tai lanttokärkisiä. Suomessa ranskankohokki kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on 6–9 mm pitkä kota.
Levinneisyys.
Ranskankohokki on alun perin kotoisin Etelä- ja Keski-Euroopasta. Laji on levinnyt tulokkaana muun muassa Etelä-Norjaan ja -Ruotsiin. Suomessa ranskankohokkia on tavattu maan etelä- ja keskiosista, lähinnä sisämaasta.
Elinympäristö.
Ranskankohokki on Suomessa satunnainen uustulokas, jota on tavattu lastauspaikoilla, myllyillä ja kylvönurmikoilta.
Vaikertajakyyhky

Vaikertajakyyhky ("Zenaida macroura") on pohjoisamerikkalainen kyyhkylaji.
Ulkonäkö ja koko.
Vaikertajakyyhky on 28–33 senttimetriä pitkä. Se on väritykseltään vaalean punertavanruskea, mutta yläpuolella ja niskassa on harmahtavaa sävyä. Lisäksi sillä on selkäpuolella suuria mustia täpliä. Linnun pyrstö on pitkä ja terävä ja siinä on valkoiset reunat. Vaikertajakyyhkyn jalat ovat vaaleanpunaiset ja silmä ja nokka tummat.
Vaassila Kieleväinen

Vaassila Kieleväinen (n. 1755 – n. 1840) oli tunnettu runonlaulaja ja tietäjä.
Kieleväisen isän nimi oli Ignat. Elias Lönnrot tapasi Kieleväisen Vuokkiniemen Vuonnisessa keruumatkallaan vuonna 1833. Vaikka iäkkään Kieleväisen muisti oli jo heikentynyt, Lönnrot sai häneltä talteen Väinämöisen uroteot yhdessä jaksossa, millä lienee ollut merkitystä Lönnrotin alkaessa matkalta palattuaan jäsentää "Kalevalaa" juuri Väinämöistä koskevien runojen ympärille. Tälle pienoiseepokselle Lönnrot antoi nimen "Runokokous Väinämöisestä". Myös Juhana Fredrik Cajan ja Matthias Alexander Castrén tapasivat Kieleväisen, vuosina 1836 ja 1839. Castrén sai häneltä talteen erityisesti loitsuja sekä taikoja koskevaa tietoja. Kieleväisen maine tietäjänä olikin huomattava, sen tiedetään kestäneen 1800-luvun lopulle saakka.
Kun Lönnrot haastatteli Kieleväistä, haastattelu tapahtui niin, että Kieleväinen enemmän kertoi kuin lauloi runojen sisällöstä ja keskinäisestä järjestyksestä. Kun Vaassila oli unohtanut jonkin seikan, jonka Lönnrot puolestaan keräyksiensä perusteella tunsi, hän auttoi Vaassilaa muistamaan ja niin jatkettiin eteenpäin. 
Castrénille Vaassila Kieleväinen tietäjien tavoista poiketen paljasti taikakeinojaan ja -välineitään, vaikka he eivät tunteneet toisiaan hyvin. Castrén kirjoitti:"Täällä [Vuonnisessa] sain myös nähdä jokseenkin täydellisen kokoelman loitsimisessa käytettäviä välikappaleita. Tämän kokoelman omistaja, joka oli kuuluisin noita koko Karjalassa ja nimeltään Kieleväinen, ilmaisi minulle joukon eriskummaisia taikakeinoja. Ne ovat nimittäin muodostetut määrätyistä tempuista ja niihin kuuluu muutamien sangen lyhyiden loitsulauselmain lukeminen."
A Hard Road

A Hard Road (tai Hard Road) on Black Sabbath-yhtyeen kappale ja single-julkaisu, joka on otettu albumilta "Never Say Die!". Kappale nousi Britannian single-listalla sijalle 33. syksyllä 1978. Kappaleesta kuvattiin myös promo-video, jossa yhtye nähdään konserttilavalla soittamassa kappaletta. 
Kappaleen sanomassa kehotetaan positiivisuuteen: "miksi mennä "vaikeinta kautta"? (eng. "hard road") Emmekö voi vain olla ystäviä?". Musiikillisesti kappale kulkee tasaisen kompin ja Iommin riffin myötä. Kappale on myös yhtyeen historian toistaiseksi ainoa, jossa kaikki jäsenet laulavat taustalaulua.
Singlen b-puolella julkaistiin vuoden 1975 "Sabotage"-albumilta otettu "Symptom of the Universe". Kumpaakin kappaletta on editoitu lyhemmäksi verrattuna albumi-versioihin.
Kappaleet.
Kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Black Sabbath.
Basil Williams

Basil J. Williams oli brittiläinen taitoluistelija, joka voitti yhdessä Phyllis Johnsonin kanssa pariluistelun olympiapronssia Antwerpenin kesäkisoissa 1920. Williams osallistui samoissa kisoissa myös yksinluisteluun sijoittuen seitsemänneksi.
Vuonna 1912 Williams osallistui Pariluistelun maailmanmestaruuskilpailuun Manchesterissa Edna Harrisonin kanssa sijoittuen kuudenneksi.
Mljetin kansallispuisto

Mljetin kansallispuisto sijaitsee Kroatiassa Mljetin saaressa. Kansallispuisto on kahden saarella olevan järven ympärillä ja se kattaa saaresta kolmanneksen. Järvet ovat 29 metriä syvä "Malo jezero" (pieni järvi) ja 48 metriä syvä "Veliko jezero" (suuri järvi), jossa sijaitsevassa saaressa on Pyhän Marian ("Sveta Marija") benediktiiviläisluostari. Järvet ovat kirkasvetisiä ja niiden vesi on suolaista. Suurempi järvistä yhdistyy Adrianmereen kapealla uomalla, ja siitä on taas uoma pienempään järveen. Järvissä elää suojeltuja Aurelia-meduusoja sekä Paracentrotus lividus-merisiilejä.
Retkeily.
Kansallispuiston alueella kulkee paljon polkuja, joita pitkin pääsee tutustumaan alueeseen. Saaren kylissä vuokrataan polkupyöriä, joilla pääsee ajamaan vaikka järviä kiertävän asvaltoidun reitin. Myös kanootteja vuokrataan järvien rannoilla.
Petri Lätti

Petri Lätti (s. 21. huhtikuuta 1972 Rauma) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli oikea laitahyökkääjä.
Lätti edusti kasvattajaseuraansa Rauman Lukkoa koko uransa ajan lukuun ottamatta lainapestejä Lahden Reippaassa, Uudenkaupungin Jää-Kotkissa ja Pelicansissa. Miesten otteluita hän pelasi Suomen kahdella korkeimmalla sarjatasolla. SM-liigassa Lätti teki 471:ssä runkosarjaottelussa tehot 85+79=164 ja 27:ssä pudotuspeliottelussa tehot 2+3=5. Mestiksessä ja sen edeltäjässä I-divisioonassa hän pelasi yhteensä 22 runkosarjaottelua tehoin 14+8=22.
Lätti työskentelee myyntipäällikkönä Uusi Rauma -kaupunkilehden ilmoitusmarkkinoinnissa.
Kartiokohokki

Kartiokohokki ("Silene conoidea") on Välimeren alueelta kotoisin oleva violetinpunakukkainen kohokkikasvi.
Ulkonäkö.
Yksivuotinen kartiokohokki kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on pysty, tavallisesti haaraton, lyhytkarvainen ja yläosastaan tiheään nystykarvainen. Lehdet ovat varressa vastakkain. Ylemmät varsilehdet ovat kapeita, leveämmästä tyvestään vähitellen suippenevia. Kukinto on yksi- tai vähäkukkainen. Kukkien verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on ulkoverhiötön, noin 2 cm pitkä, kartiomainen, pitkä- ja kapealiuskainen ja typäkkätyvinen. Verhiön väri vaihtelee vihreästä tumman sinipunaiseen ja se on voimakkaasti 30-suoninen. Terälehdet ovat väriltään violetinpunaisia. Suomessa kartiokohokki kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on 15–16 mm pitkä kota.
Laji muistuttaa suuresti sukulaislaji hietakohokkia ("S. conica").
Levinneisyys.
Kartiokohokki on kotoisin Välimeren alueelta ja Lounais-Aasiasta. Laji on levinnyt esimerkiksi Pohjois-Eurooppaan muun muassa apilansiemenen mukana. Pohjoismaissa lajia on tavattu ainoastaan Suomessa, jossa sitä on tavattu Etelä-Suomessa sekä pohjoisempana Pohjanlahden rannikolla.
Elinympäristö.
Kartiokohokki on Suomessa satunnainen uustulokas. Sitä on tavattu persianapilakylvöksissä, joutomailla, kaatopaikoilla ja myllyillä.
Paholaisen pennut

Paholaisen pennut on Leena Lehtolaisen kirjoittama romaani vuodelta 2012. Se päättää trilogian, joka kertoo Hilja Ilveskeron seikkailuista henkivartijana. Ilveskeron tarina sai kuitenkin jatkoa, kun vuonna 2016 ilmestyi itsenäinen jatko-osa "Tiikerinsilmä".
Maaseudun Tulevaisuuden kriitikon mukaan kirjan juoni on ohut ja sekava, se on liikaa nopeasti mielenkiinnottomiksi käyvien kioskikirjamaisten henkilökarikatyyrien varassa, kerrontaa jarruttaa tarve kerrata trilogian aiempien osien tapahtumia ja kerronnallista ongelmaa aiheuttaa kirjaan tungettu ilveshehkutus.
Carter Pann

Carter Pann (s. 1972) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän sai vuonna 2001 Grammy-ehdokkuuden pianokonsertollaan. Hänen muihin teoksiinsa lukeutuvat "Rags to Richard" (klarinettikonsertto), "Love Letters" (1. jousikvartetto), "Slalom" (orkesteriteos), "Concerto Logic" (2. pianokonsertto) ja "Mercury Concerto" (huilulle ja orkesterille). Hän on saanut palkintoja ja tunnustuksia muun muassa ASCAP:lta ja Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemialta. Hän kuuluu Coloradon yliopiston, Boulderin College of Musicin henkilökuntaan.
Pann opiskeli sekä pianonsoittoa että sävellystä. Hänen opettajiinsa lukeutuivat Samuel Adler, Joseph Schwantner, Warren Benson, David Liptak, Barry Snyder, William Bolcom, William Albright ja Bright Sheng. Hän valmistui kandidaatin arvolla Eastman School of Musicista ja maisterin arvolla Michiganin yliopistosta.
Antiloop

Antiloop oli ruotsalainen konemusiikkiyhtye, joka saavutti kohtalaista menestystä Pohjois-Euroopassa vuosina 1997–2000. Yhtyeen muodostivat lidingöläiset kaverukset Robin Söderman ja David Westerlund . 
Antiloopin tunnetuin hitti lienee vuonna 1997 julkaistu trancekappale "In My Mind", joka nousi Suomen singlelistalla korkeimmillaan sijalle yhdeksän . Yhtyeen muita singlejulkaisuja ovat muun muassa "Beauty &amp; The Beast", "Trespasser", "Believe", "Start Rockin" ja "Nowhere to Hide".
Yhtyeen toiminta hiipui vuoden 2002 jälkeen. David Westerlund on kuitenkin jatkanut DJ-keikkojen tekemistä taiteilijanimellä David West .
Kirjapaino E. Kuronen

Kirjapaino Erkki Kuronen Oy oli suomalainen 1970-luvulta vuoteen 1992 asti toiminut kirjapaino. Se tuli tunnetuksi erityisesti painamistaan musiikkialbumien ja -kasettien kansista. Kirjapaino E. Kuronen vastasi kotimaisten artistien lisäksi myös useiden ulkomaisten levyjen suomalaisten painosten kansista. 
Yrityksella oli tapana painaa oma logonsa albumien kanteen. Varsinkin ulkomaisten artistien levyjen ollessa kyseessä, herätti tapa kummastusta sekä myös ärtymystä musiikinharrastajien keskuudessa. 
Erkki Kuronen myi kirjapainonsa 1987 ja sen toiminta loppui konkurssiin vuonna 1992.
Pekka Niskanen (näyttelijä)

Pekka Niskanen (4. huhtikuuta 1889 Kuopion pitäjä – 19. lokakuuta 1952 Kuopio) oli suomalainen näyttelijä, tanssija ja teatterinjohtaja. 
Elämä ja ura.
Kuopion maalaiskunnan Jänneniemessä syntyneen Niskasen vanhemmat olivat maatyömies Elias Niskanen ja Hanna Vepsäläinen. Tultuaan ylioppilaaksi Kuopion Lyseon lukiosta 1907 hän opiskeli Helsingin yliopistossa matemaattisia ja historialliskielitieteellisiä aineita, kunnes siirtyi teatterialalle 1909 opiskellen kaksi vuotta Suomen Kansallisteatterin oppilaskoulussa. Kesällä 1911 Niskanen liittyi Ida Aalbergin kiertueeseen, jonka jälkeen Niskanen oli kiinnitettyna Viipurin Kaupunginteatteriin vuosina 1911–1914. Viipurista hän siirtyi Kuopion teatteriin toimien myös sen johtajana vuonna 1914.
Niskanen oli lyhyesti myös Kuopion Työväen Teatterin johtajana, mutta liittyi jo syksyllä 1915 Elli Tompurin kiertueteatteriin työkennellen sen jälkeen tanssinopettajana Kuopiossa. Syksyllä 1916 Niskanen oli Meri Roinin ja talvella 1917 Aarne Orjatsalon kiertueilla, ja seuraavana kesänä Vaasan kesäteatterissa. Vuosina 1917–1923 Niskanen työskenteli jälleen Viipurin kaupunginteatterissa ja 1923–1927 Tampereen Teatterissa, jossa hän oli myös apulaisjohtajana kaksi viimeistä vuottaan. Vuodet 1927–1928 Niskanen oli näyttelijänä ja apulaisjohtajana Turun Teatterissa. Porin Työväen Teatterin johtajana Niskanen toimi vuodet 1928–1930, jonka jälkeen se yhdistyi Porin Näyttämön kanssa Porin Teatteriksi. Niskanen oli sen ensimmäinen johtaja vuosina 1931–1932. Viimeiset vuotensa Niskanen työskenteli Kuopion Yhteisteatterissa.
Näyttämötehtäviä.
Niskanen oli näyttämöiden ensirakastaja ja luonnetehtävien tulkitsija. Hänen roolejaan olivat muun muassa nimiosat näytelmissä "Niilo Skalm", "Don Carlos" ja "Henrik IV" sekä Romeo klassikkodraamassa "Romeo ja Julia" ja Osvald näytelmässä "Kummittelijoita".
Titta Antti-Poika

Titta Antti-Poika, oikealta nimeltään Sirkka-Liisa Määttänen, (1. lokakuuta 1950 Jyväskylä – 10. elokuuta 2012 Pori) oli suomalainen näyttelijä.
Antti-Poika valmistui Suomen teatterikoulusta 1970-luvun alussa. Hän näytteli lähes koko uransa Porin Teatterissa. Teatterin lisäksi Antti-Poika esiintyi viidessä pitkässä elokuvassa. Merkittävimmän roolinsa valkokankaalla hän teki Rauni Mollbergin elokuvassa "Paratiisin lapset". Antti-Poika oli mukana myös Timo Koivusalon "Sibelius"-elokuvassa, jossa hän esitti säveltäjän aikuista tytärtä.
Hänellä oli useita teatterialan luottamustehtäviä. Antti-Poika oli muun muassa jäsenenä Satakunnan taidetoimikunnassa.
Viimeisen roolinsa teatterinäyttämöllä Titta Antti-Poika teki keväällä 2011 Anna Krogeruksen näytelmässä "Kuin ensimmäistä päivää".
Tatjana Vasiljeva

Tatjana Grigorijevna Vasiljeva (o.s. "Itsikovitš", s. 28. helmikuuta 1947 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen näyttelijä.
Vasiljeva on esiintynyt useissa teattereissa, muun muassa Vasilevskin komediateatterissa Pietarissa sekä Moskovan Majakovski-teatterissa. Ensimmäiset roolinsa valkokankaalla Vasiljeva teki 1970-luvun alussa ja on sen jälkeen esiintynyt yli sadassa elokuvassa, mukaan lukien televisioelokuvat ja -sarjat.
Vuonna 1994 Vasiljeva esitti pääosaa Rauni Mollbergin viimeiseksi jääneessä elokuvassa "Paratiisin lapset".
HMS Aurora (F10)

HMS Aurora (viirinumero F10) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Leander-luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin John Brown and Companyltä Clydebankistä, missä köli laskettiin 1. kesäkuuta 1961. Se laskettiin vesille 28. marraskuuta 1962 ja valmistui 9. huhtikuuta 1964.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 1990.
HMS Euryalus (F15)

HMS Euryalus (viirinumero F15) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Leander-luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin 2. marraskuuta 1961. Se laskettiin vesille 6. kesäkuuta 1963 ja valmistui 16. syyskuuta 1964.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 1993.
HMS Galatea (F18)

HMS Galatea (viirinumero F18) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Leander-luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Swan Hunter and Wigham Richarsonilta Tyne and Wearista, missä köli laskettiin 29. joulukuuta 1961. Se laskettiin vesille 23. toukokuuta 1963 ja valmistui 25. huhtikuuta 1964.
Palvelus.
Alus upposi maalilaivana 1988.
HMS Arethusa (F38)

HMS Arethusa (viirinumero F38) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Leander-luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin J. Samuel White and Companyltä Cowesista Isle of Wightilta, missä köli laskettiin 7. syyskuuta 1962. Se laskettiin vesille 5. marraskuuta 1963 ja valmistui 24. marraskuuta 1965.
Palvelus.
Alus upotettiin maalilaivana 1991.
HMS Naiad (F39)

HMS Naiad (viirinumero F39) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Leander-luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Yarrow and Companyltä Scotstounista Glasgow'sta, missä köli laskettiin 30. lokakuuta 1962. Se laskettiin vesille 4. marraskuuta 1963 ja valmistui 15. maaliskuuta 1965.
Palvelus.
Alus upotettiin 1990.
HMS Cleopatra (F28)

HMS Cleopatra (viirinumero F28) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Leander-luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Devonportin telakalta, missä köli laskettiin 19. kesäkuuta 1963. Se laskettiin vesille 25. maaliskuuta 1964 ja valmistui 4. tammikuuta 1966.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 1994.
Kyllä tytöt ymmärtää

Kyllä tytöt ymmärtää on suomalaisen uuden aallon yhtyeen Korroosion esikoisalbumi. Se ilmestyi Johanna-levymerkin kautta kesällä 1982.
Albumin äänityksiä tehtiin Turussa Studio 55:ssä syksyllä 1980 ja kesällä 1981 sekä Helsingissä Finnvoxin studioilla keväällä 1982. Turun äänityksissä mukana olivat vielä alkuperäisjäsenet Joel Hallikainen (kitara) ja Heikki Riihelä (basso).
Levyn miksaajana toimi Finnvoxin Risto Hemmi ja kannen suunnitteli Kari Martiala. Äänittäjänä Finnvoxilla oli Hemmi ja Studio 55:llä Martialan lisäksi Erkki Teerimäki. 
Kappaleet.
”Hei hei hei” oli julkaistu aiemmin "Vaahtopäät"-kokoelmalla. Albumiversio on eri kuin aiempi singleversio. ”Se et ole sinä/Nuo kauniit sanat” -single (JHX 015) julkaistiin vuonna 1982.
Metsäkatkero

Metsäkatkero ("Gentiana asclepiadea") on katkerolaji, jota esiintyy Keski-Euroopasta Etu-Aasiaan ulottuvalla alueella. Se on monivuotinen ruoho joka kasvaa 30:stä 60:een senttimetriä korkeaksi. Kukat sijaitsevat tavallisesti pareittain lehtihangoissa. Teriö on torvimainen, suippoliuskainen, sininen, harvoin valkoinen, pituudeltaan 3,5–5 senttimetriä.
Metsäkatkeroa käytetään koristekasvina.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1977–1978

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1977–1978 pelattiin kahdeksan joukkueen nelinkertainen sarja, jonka jälkeen neljä parasta jatkoi mestaruuskamppailua pudotuspelein. Mestaruuden voitti Pieksämäen NMKY. 
Miesten SM-sarja.
Sarjaan nousivat Kokkolan Tiikerit suoraan ja Porin Pyrintö voitettuaan karsinnassa Salen.
Tiina menee naimisiin

”Tiina menee naimisiin” on suomalaisen popyhtye SIG:n kappale ja esikoissingle. Se julkaistiin Johanna Kustannuksen kautta kesällä 1980. Singlen tuottajana toimi Gösta Sundqvist. ”Tiina menee naimisiin” ja singlen toinen puoli ”Viipuri-pop” olivat myös mukana SIG:n esikoisalbumilla "Matkalla maineeseen". 
Singlellä kappaleen tekijätiedoiksi kerrotaan Inkinen ja SIG. ”Tiina menee naimisiin” on myös useimmilla SIG:n kokoelmalevyillä.
”Tiina menee naimisiin” on SIG:n tunnetuimipia kappaleita ja sen ovat levyttäneet SIG:n lisäksi Jukka Kotialho, Hannu Takala, Pikkis, Satu Itkonen ja Kristiina Wheeler. ”Viipuri-popin” on levyttänyt SIG:n ohella Luonteri Surf. 
Suosio.
"Suurimmat hitit" kirjan mukaan "Tiina menee naimisin" oli vuoden 1980 28. suurin hitti.
Kappale nousi ”Mitä Suomi soittaa” -kirjan mukaan hittilistalle heinäkuussa vuonna 1980. Se saavutti elokuussa sijan 7, ja pysyi listoilla viisi viikkoa.. Mutta ”Suomen vanhat singlelistat” -sivuston mukaan single julkaistiin jo toukokuussa 1980 jolloin oli sijalla 17. Kesäkuussa ”Tiina menee naimisiin” kipusi yhden pykälän ylös sijalle 16. Heinäkuussa single oli jo sijalla 9, elokuussa huipussaan sijalla 7. Suosikin mukaan levy oli syyskuussa sijalla 7. Syyskuussa ”Tiina menee naimisiin” oli yhä korkealla, sijalla 10. Sitten suosio laski: sija oli lokakuussa 17, marraskuussa 25. Suosikin myyntilistan mukaan sijoitukset olivat heinäkuu 20. sija, elokuu 9. sija, syyskuu 7. sija, mikä on esim. yhden pykälän kappaleen ”Hassisen kone” yläpuolella mutta 6. sijalla olleen Abban Winner Takes it all alapuolella. Tämän jälkeen myynti alkoi laskea: lokakuussa 8. sija, marraskuussa 10. sija. Joulukuussa 28., tammikuussa 21.. ”Sisältää hitin” -kirjan mukaan sijoitus oli huipussaan 6. Rumba-lehdessä kappale keräsi yli 1500 pistettä. Seuran "Top 50 listalla kappale oli elokuussa 1980 sijalla 6 ja syyskuussa sijalla 7, vertailun vuoksi Abban winner takes on all sijalla 6 ja Blondien Call me sijalla 8.
Soundin lukijoiden ”Vuoden piisi” -vuosiäänestyksessä ”Tiina menee naimisiin” oli sijalla 19 ja Suosikki-lehden Grand Prix-äänestyksessä sijalla 5.
Top 75 -sivuston albumi- ja single-levymyynnistä ja jukebox-soitosta lasketun painotetun keskiarvon mukaan ”Tiina menee naimisin” oli vuonna 1980 tehtyjen hittien kaikkien vuosien soittotiheydessä sijalla 28, mikä on juuri Hassisen koneen levyn ”Hassisen kone” alapuolella, ja suositumpi kuin esimerkiksi Hassisen koneen ”Rappiolla”.
"Helsingin Sanomat" pyysi kevään 2009 juttusarjassa lukijoita nimeämään oman ”onnen laulunsa”, ja yli 800 ehdotetun kappaleen joukosta ”Tiina menee naimisiin” tuli lopullisessa äänestyksessä kolmanneksi.
Kappaleet.
Singlen kuvakansissa lukee ”Viipuri-pop” ja single keskiöetiketissä ”VIIPURI POP”. ”Tiina menee naimisiin” on keskiöetiketissä nimetty ”A-puoleksi” ja ”Viipuri pop” ”1-puoleksi”.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1978–1979

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1978–1979 pelattiin kahdeksan joukkueen nelinkertainen sarja, jonka jälkeen neljä parasta jatkoi mestaruuskamppailua pudotuspelein. Mestaruuden voitti Pieksämäen NMKY. 
Miesten SM-sarja.
Sarjaan nousi Salon Viesti. Karhulan Veikot säilyi sarjassa karsittuaan Salen kanssa.
Ilona Komppa

Ilona Komppa (10. heinäkuuta 1912 Ähtäri – 8. elokuuta 2002) oli suomalainen kirjailija. Hänen kirjailijanuransa alkoi kahdesta nuorille suunnatusta tyttökirjasta, jotka julkaistiin nimimerkillä Rauni Karhia. Niiden jälkeen hän siirtyi aikuisille suunnattuihin romaaneihin ja näytelmiin, jotka julkaistiin hänen omalla nimellään. Kompan romaani "Naisen sydän" voitti Gummeruksen historiallisen romaanin kirjoituskilpailun 1972.
Teoksia.
Nimellä "Rauni Karhia":
Nimellä "Ilona Komppa":
Tyyra Leino

Tyyra Elina Lehtonen, kirjailijanimi Tyyra Leino (o.s. Leino; 18. helmikuuta 1913 Tuusula – 20. syyskuuta 2002 Turenki) oli suomalainen lastenkirjailija ja kuvataiteilija.
Tyyra Lehtosen tekemiä tauluja ovat muun muassa "Herra ja rouva Kattinen" (öljyväri 1980), "Ruoka-aika" (öljyväri 1993), "Kukkiva oksa" (öljyväri 1995), "Kulkijat" (öljyväri 2000) ja "Janakkalan kirkko" (öljyväri 1995). Lehtonen oli Janakkalan Kuvataideyhdistyksen perustajajäsen 1983 ja kunniajäsen 1988. Lehtonen oli itseoppinut naivistinen maalari. Hänen taulujensa aiheet löytyivät lähipiiristä, rakkaista kissoista, kukkasista ja leikkisästä mielikuvituksesta. Hän aloitti öljyvärimaalauksen 1965, sitä ennen hän oli maalannut vesiväreillä. 
Nuori Tyyra Leino teki vuonna 1936 Tuusulassa veljenpojalleen satukirjan, joka pian julkaistiin nimella "Katinpoika Manun seikkailut". Toinenkin hänen satukirjansa "Häät Pelto-Hiirulassa" ilmestyi. Esimerkiksi "Vaasa"-lehti kirjoittaa edellisestä lastenkirjasta arvostelun: "Tämän herttaisen kuvakirjan tekijä on nuori tyttö, joka ei koskaan ole saanut piirustuksen opetusta ja joka elättää itseään ruumiillisella työllä. Herttaisessa naivisuudessaan ja psykologisessa sattuvuudessaan nämä piirustukset ovat merkittäviä saavutuksia". Muitakin kuvituksia hän teki. Janakkalan pääkirjaston lastenosastolla on kaksi hänen suurikokoista maalaustaan. Lehtonen maalasi kysyttyjä pikkutauluja niin kauan kuin sivellin vain kädessä pysyi. Tyyra Lehtosen muistonäyttely pidettiin 2003.
Lehtosen vanhemmat olivat pienviljelijä Karl Fredrik Leino ja Alberttiina (o.s. Oksa). Puoliso oli Kustaa Villehard Lehtonen vuodesta 1948. Lehtonen kävi kansakoulun ja työskenteli palvelijana sekä tehdas- ja maataloustyöläisenä. Myöhemmän elämänsä Lehtonen asui pienessä mökissä Turengissa poikansa kanssa.
Alexandra Smirnoff

Alexandra Smirnoff (6. toukokuuta 1838 Vaasa – 25. syyskuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen pomologi ja hedelmänviljelyn uranuurtaja Suomessa. Hän on Suomessa ja Ruotsissa ainoa merkittävä hedelmänviljelytutkimusta tehnyt pomologi. Lisäksi hän Euroopan merkittävien pomologien joukossa ainoa nainen.
Smirnoffin vanhemmat olivat kauppias Michael Smirnoff ja Klara Johanna Lindeqvist. Hän kävi koulua Vaasassa ja opiskeli puutarhanhoitoa Viipurin pitäjän Saarelan kartanossa kreivitär Helena Alexandra Stewen-Steinheilin johdolla. Hän toimi ensin kreivitär Stewen-Steinheilin omistamassa Saarelan kartanossa ja opiskeli sitten Ruotsissa puutarhanhoitoa kuuluisan pomologin Olof Enerothin oppilaana, avustaen häntä Venäjän osalta teoksen "Handbok i svensk pomologi" laatimisessa. Smirnoff palasi Suomeen vuonna 1875. Suomessa hän työskenteli puutarhanhoidon hyväksi eri tavoin, matkusti ympäri maata ja julkaisi alan teoksia, kuten "Några ord om trädfruktodling och dess framtida ordande i Finland" (1892), joka myös suomennettiin. Vuodesta 1893 lähtien hän toimitti "Koti ja Yhteiskunta" -lehden kasvitarhaosastoa. Hänen päätyökseen jäi teoksen "Handbok i svensk pomologi" laajennettu ja uudistettu neliosainen laitos, joka julkaistiin 1896–1902.
Smirnoff toi Suomeen kestäviä venäläisiä omenapuulajikkeita. Tunnustukseksi ansiokkaasta toiminnasta hänelle myönnettiin valtion eläke vuonna 1907.
Hammersmithin metroasema (Circle ja Hammersmith &amp; City Line)

Hammersmith on Lontoon metron asema Hammersmith and Fulhamissa, Lontoossa, Oyster-vyöhykkeellä 2. Beadon Roadin varrella olevaa asemaa käyttävät Circle- ja Hammersmith &amp; City-linjat. Noin 60 metrin päässä, Hammersmith Broadwayn toisella puolella, on erillinen, samanniminen asema, jota käyttävät District- ja Piccadilly-linjat.
Historia.
Asema avattiin 13. kesäkuuta 1864, ja sitä siirrettiin hieman etelään 1. joulukuuta 1868.
Metropolitan Railway (nykyinen Metropolitan Line) liikennöi Hammersmithistä Richmondiin vuodesta 1877 lähtien. Liikennöinti loppui 31. joulukuuta 1906.
Circle Line alkoi liikennöidä asemalle 13. joulukuuta 2009.
Parannustyöt, joissa asemalle tehtiin uusi sisäänkäynti Beadon Roadille ja laitureita pidennettiin, valmistuivat alkuvuodesta 2015.