tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Seututie 644

Seututie 644 on Toivakan Viisarimäeltä Jyväskylän Kanavuoreen johtava seututie. Tie alkaa Viisarimäestä seututieltä 618 ja kulkee Oravasaaren kautta Kanavuoreen, jossa se yhtyy valtatiehen 4 hieman valtateiden 9, 13 ja 23 kiertoliittymän eteläpuolella.
Aiemmin tie oli osa valtatietä 4, mutta vuosina 2008–2010 valtatie siirrettiin uudelle moottoriliikennetielinjaukselle vanhan tien länsipuolelle, ja vanha tie muutettiin seututieksi 644. Nykyisin tie on etenkin paikallisliikenteen käytössä, ja tietä käytetään myös valtatien 4 rinnakkaistienä.
Tie on kokonaan päällystetty, mutta monin paikoin mutkainen.
José Dimas Cedeño Delgado

José Dimas Cedeño Delgado (s. 23. heinäkuuta 1933 Peña Blanca) on panamalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Francisco Beckmann 25. kesäkuuta 1961. Hänet nimitettiin Santiago de Veraguasin hiippakunnan johtoon 15. helmikuuta 1975, ja piispaksi vihkiminen seurasi 17. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Edoardo Rovida, jota avustivat Daniel Enrique Núñez Núñez ja Carlos Ambrosio Lewis Tullock. 
Cedeño Delgado sai 18. huhtikuuta 1994 nimityksen Panamán arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 18. helmikuuta 2010.
Remy Bonjasky

Remy Kenneth Bonjasky (s. 10. tammikuuta 1976 Paramaribo, Suriname) on surinamelais-alankomaalainen raskaansarjan potkunyrkkeilijä. Hän on voittanut kolme K-1:n raskaansarjan mestaruutta. Bonjansky aloitti potkunyrkkeilyn 18-vuotiaana, kun hänen potkunyrkkeilyä harrastanut ystävänsä otti hänet mukaansa sparratakseen hänen kanssaan. Nuori Bojansky innostui lajista niin, että päätti jatkaa sen parissa.
Héctor Julio López Hurtado

Héctor Julio López Hurtado (s. 23. heinäkuuta 1941 Tunja) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi salesiaaneihin 29. tammikuuta 1958 ja sai pappisvihkimyksensä 30. kesäkuuta 1968. Hänet nimitettiin Ariarin apostoliseksi vikaariksi sekä Elicrocan titulaaripiispaksi 15. joulukuuta 1987, ja piispaksi vihkiminen seurasi 27. helmikuuta 1988. Pääkonsekraattorina toimi Angelo Acerbi, jota avustivat Jesús María Coronado Caro ja Héctor Jaramillo Duque.
29. lokakuuta 1999 Ariarin apostolisesta vikariaatista tehtiin Granada en Colombian hiippakunta ja López Hurtado sai nimityksen sen piispaksi. 15. kesäkuuta 2001 hänet nimitettiin Girardotin piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 2018.
Camilo Fernando Castrellón Pizano

Camilo Fernando Castrellón Pizano (s. 22. syyskuuta 1942 Bogotá) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 2. joulukuuta 1972 ja nimitettiin Tibún hiippakunnan johtoon 23. huhtikuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Beniamino Stella, jota avustivat Jesús María Coronado Caro ja Héctor Julio López Hurtado.
Castrellón Pizano sai 2. joulukuuta 2009 nimityksen Barrancabermejan piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 6. maaliskuuta 2010.
Sokotranrakkeli

Sokotranrakkeli ("Onychognathus frater") on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sokotranrakkelia tavataan kotoperäisenä Sokotralla Jemenissä. Laji on saarilla laajalle levinnyt ja paikoin runsaslukuinen ja sen kannankehitys on vakaa. Siksi se on luokiteltu elinvoimaiseksi, vaikka sen levinneisyysalue onkin pieni.
Elintavat.
Sokotranrakkeli on sopeutuvainen laji ja se voi elää monenlaisissa elinympäristöissä. Sokotranrakkelit ovat sosiaalisia lintuja ja liikkuvat usein somalianrakkeleiden mukana. Sokotranrakkeli käyttää ravinnokseen hedelmiä, siemeniä ja hyönteisiä, ja etsii ravintonsa mieluummin puista kuin maasta.
Valkosiipirakkeli

Valkosiipirakkeli ("Onychognathus nabouroup") on kottaraisten heimoon kuuluva afrikkalainen varpuslintu.
Levinneisyys.
Valkosiipirakkelia tavataan laajalla alueella Angolassa, Namibiassa ja Etelä-Afrikassa. Lajin on kuvattu olevan yleinen tai runsaslukuinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kyhmyrakkeli

Kyhmyrakkeli ("Onychognathus salvadorii") on kottaraisten heimoon kuuluva afrikkalainen varpuslintu.
Levinneisyys.
Kyhmyrakkelia tavataan laajalla alueella Etiopiassa, Keniassa, Somaliassa ja Ugandassa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tähystyspallo

Tähystyspallo on sodankäyntiin kehitetty kiintopallo, jota käytettiin tulenjohdossa. Tähystyspallolla tykistön tulenjohtaja voitiin nostaa jopa useiden satojen metrien korkeuteen, mikä paransi huomattavasti tähystysmahdollisuuksia. Tähystyspallojen käyttö aloitettiin Ranskan vallankumoussodissa vuosina 1792–1802. Ensimmäinen maailmansota vuosina 1914−1918 oli tähystyspallojen kulta-aikaa. Niin ympärysvallat kuin Saksakin käytti kankaisia palloja, jotka oli alkujaan täytetty vedyllä. Räjähdysarka vetykaasu aiheutti kuitenkin satoja onnettomuuksia, joten myöhemmin niitä alettiin vedyn sijasta täyttää ei-tulenaralla heliumilla. Tähystyspallot oli tyypillisesti kytketty teräsvaijeriin, jolla ne vinssattiin oikealla korkeudelle (yleensä yli 3 000 jalkaan eli yli 900 metriin). 
Tähystyspalloja käytettiin vielä myös toisessa maailmansodassa vuosina 1939–1945, jolloin erityisesti Yhdysvaltojen laivasto käytti niitä vihollissukellusveneiden paikantamisessa. Yhdysvallat käytti tähystyspalloja myös kylmän sodan aikana Neuvostoliiton ydinkokeiden tarkkailussa sekä myöhemmin myös Irakissa ja Afganistanissa.
Jairo Samperio

Jairo Samperio Bustara (s. 11. heinäkuuta 1993 Cabezón de la Sal, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Mainzia ja on pelipaikaltaan oikea laitalinkki.
Seurajoukkueura.
Jairo on Racing Santanderin junioriakatemian kasvatti. Seuran edustusjoukkueeseen hän nousi ensimmäistä kertaa vuonna 2011 argentiinalaisen Héctor Cúperin alaisuudessa. Ensimmäisen ottelunsa edustusjoukkueessa hän pelasi 27. elokuuta 2011 Valenciaa vastaan.
21. syyskuuta 2011 Jairo oli ensimmäistä kertaa avauskokoonpanossa, kun joukkue kohtasi kotikentällään Real Madridin. Ensimmäisen maalinsa hän onnistui tekemään 25. lokakuuta 2011 ottelussa Sevillaa vastaan. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan yhteensä 25 ottelua, joista 14 avauskokoonpanossa.
21. kesäkuuta 2013 Jairo siirtyi Sevillaan, kun Racing Santander putosi jo toista vuotta peräkkäin sarjaporrasta alaspäin, nyt Segunda División B:hen.
Jurnee Smollett

Jurnee Diana Smollett-Bell (omaa sukua ja paremmin tunnettu nimellä Smollett, s. 1. lokakuuta 1986 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura.
Jurnee Smollett aloitti uransa lapsinäyttelijänä lyhytelokuvassa "Sunday in Paris" vuonna 1991. Hän esiintyi yhdessä sisarustensa kanssa televisiosarjassa "On Our Own" vuosina 1994–1995. Smollett-Bell teki varsinaisen läpimurtonsa elokuvassa "Eve's Bayou" vuonna 1997.
Smollett on vieraillut muun muassa televisiosarjoissa "Full House", "Greyn anatomia" ja "House". Hän näytteli Jess Merriweatheriä sarjassa "Unelmien kentät" vuosina 2009–2010 ja Lisa Tyleria sarjassa "The Defenders" 2010–2011. Hän alkoi näytellä sarjassa "True Blood" sarjan kuudennella kaudella. Valkokankaalla Smollett-Bell on nähty muun muassa elokuvissa "Jack", "Gridiron Gang", " The Great Debaters" ja "Temptation: Confessions of a Marriage Counselor".
Smollett näytteli myös ensi-iltansa alkuvuodesta 2020 saaneessa DC Extended Universen elokuvassa Birds of Prey.
Yksityiselämä.
Smollett-Bellillä on sisko Jazz ja neljä veljeä, Jojo, Jussie, Jake and Jocqui. Sisarukset näyttelivät yhdessä sarjassa "On Our Own". Sisarusten isä Joel Smollett Sr. on taustaltaan aškenasijuutalainen ja äiti Janet afroamerikkalainen.
Smollett oli naimisissa muusikko Josiah Bellin kanssa vuodesta 2010. Naimisiin mentyään hän vaihtoi sukunimensä Smollettista Smollett-Belliksi. Maaliskuussa 2020 Smollett haki avioeroa Bellistä.
Smollett-Bell kuuluu AIDSin vastaiseen työhön ja ihmisoikeuksiin keskittyneen Artists for a New South Africa -järjestön hallituksen jäsen. Hän osallistui Yhdysvaltain ulkoministeriön AIDSin vastaiseen kehitysapuprojektiin Etelä-Afrikassa, Botswanassa ja Swazimaassa. Hän tukee myös Children's Defend Fund -hyväntekeväisyyssäätiötä.
Luis Enrique Orellana Ricaurte

Luis Enrique Orellana Ricaurte (28. lokakuuta 1914 Quito – 16. joulukuuta 1997) oli ecuadorilainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuului jesuiittoihin. 
Orellana Ricaurte vihittiin papiksi 15. heinäkuuta 1945 ja nimitettiin Guayaquilin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Bennefan titulaaripiispaksi 26. tammikuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pablo Muñoz Vega, jota avustivat Bernardino Carlos Guillermo Honorato Echeverría Ruiz ja Ernesto Alvarez Alvarez.
Orellana Ricaurte sai vuonna 1986 nimityksen Quiton vihkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 26. marraskuuta 1994.
Pavillon Suisse

Pavillon Suisse on Pariisin Cité internationale universitaire de Paris’ssa sijaitseva Le Corbusier’n ja Pierre Jeanneret’n suunnittelema rakennus.
Historia.
Sveitsi päätti vuonna 1924 rakentaa opiskelija-asuntolan sveitsiläisopiskelijoille Pariisin kansainväliselle kampukselle. Rahaa työhön kerättiin vuosina 1925–1930, ja rakennuksen suunnittelijasta piti käydä kilpailu. Zürichin yliopiston matemaatikko Rudolf Fueter päätti kuitenkin Sveitsin yliopiston neuvoston puolesta antaa työ ilman kilpailua Le Corbusier’lle. Suunnittelutyö annettiin Le Corbusier’lle ja Pierre Jeanneret’lle lohdutuksena siitä, että he eivät olleet saaneet Kansainliiton päärakennuksen suunnittelua toteutettavakseen, vaikka he olivat voittaneet useita kierroksia. Le Corbusier oli edelleen niin pettynyt Kansainliiton päätöksestä, ettei hän aluksi ollut kiinnostunut Pavillon Suissen suunnittelusta. Arkkitehti Karl Moser ja taidekriitikko Siegfried Giedion onnistuivat kuitenkin vakuuttamaan Le Corbusier’n rakennuksen merkityksestä.
Pavillon Suissesta esitettiin joulukuun 1930 ja heinäkuun 1931 välillä neljä erilaista versiota. Asiakkaan vaatimukset olivat rajoittuneet vähäisten rahavarojen takia; 42 huonetta opiskelijoille, ruokatila, sisääntuloaula, kaksi huonetta hallinnolle ja yksi talonmiehelle. Rakennus valmistui 7. heinäkuuta 1933.
Le Corbusier on myöhemmin ollut mukana rakennuksen korjaustöissä. Osana toisen maailmansodan jälkeistä restaurointia Le Corbusier maalasi ruokasaliin muraalin. Auringonvalo oli vaurioittanut rakennusta hiljalleen, ja se kunnostettiin osittain vuosina 1957–1958 Le Corbusier’n valvonnassa. Rakennuksen arvostus on kasvanut vuosikymmenien aikana, ja se valittiin joukukuussa 1986 Ranskan historiallisten monumenttien joukkoon.
Segundo René Coba Galarza

Segundo René Coba Galarza (s. 26. syyskuuta 1957 Quito) on ecuadorilainen roomalaiskatolinen piispa. 
Hänet vihki papiksi Quiton arkkihiippakuntaan Pablo Muñoz Vega 3. heinäkuuta 1982. 
Hänet nimitettiin Quiton vihkipiispaksi sekä Vegesela in Byzacenan titulaaripiispaksi 7. kesäkuuta 2006, ja piispaksi vihkiminen seurasi 11. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Raúl Eduardo Vela Chiriboga, jota avustivat Néstor Rafael Herrera Heredia ja Julio César Terán Dutari.
Carlos Anibal Altamirano Argüello

Carlos Anibal Altamirano Argüello (13. maaliskuuta 1942 Aloasí – 25. syyskuuta 2015) oli ecuadorilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Quiton arkkihiippakuntaan 29. kesäkuuta 1966 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Ambian titulaaripiispaksi 3. tammikuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. helmikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio José González Zumárraga, jota avustivat Antonio Arregui Yarza ja Luis Enrique Orellana Ricaurte.
Altamirano Argüello sai 14. helmikuuta 2004 nimityksen Azoguesin piispaksi.
Vincente Danilo Echeverría Verdesoto

Vincente Danilo Echeverría Verdesoto (s. 19. kesäkuuta 1962 Quito) on ecuadorilainen roomalaiskatolinen piispa. 
Hänet vihki papiksi Quiton arkkihiippakuntaan paavi Johannes Paavali II 29. toukokuuta 1988.
Hänet nimitettiin Quiton vihkipiispaksi sekä Thibuzabetumin titulaaripiispaksi 7. kesäkuuta 2006, ja piispaksi vihkiminen seurasi 11. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Raúl Eduardo Vela Chiriboga, jota avustivat Néstor Rafael Herrera Heredia ja Julio César Terán Dutari.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1992

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1992 pelattiin Saksassa, Füssenin ja Kaufbeurenin kaupungeissa Baijerin osavaltiossa. Neuvostoliitto lakkasi olemasta turnauksen avauspäivänä, vuodenvaihteen jälkeiset ottelut Neuvostoliiton joukkue pelasi Itsenäisten valtioiden yhteisön nimellä, ja joukkue myös voitti turnauksen. Neuvostoliiton kansallishymnin sijasta IVY:n voittojen kunniaksi soitettiin Kansainvälisen jääkiekkoliiton hymni. Uudesta nimestä huolimatta joukkueessa pelasi edelleen myös useita IVY:n jäsenmaiden ulkopuolisia pelaajia. Turnauksessa kaikki joukkueet pelasivat kaikkia vastaan yhden ottelun.
Lopputulokset.
 A-sarja
 B-sarja
 C-sarja
Nahkuri (kovakuoriainen)

Nahkuri ("Tragosoma depsarium") on kookas sarvijääriin lukeutuva kovakuoriaislaji. Suomen lajiston kansallisessa uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN).
Koko ja ulkonäkö.
Nahkuri on punertavan tummanruskea, litteä kovakuoriainen, jonka pituus vaihtelee 22–31 mm. Ruumiin etuosa on pitkäkarvainen ja ryppyisten, heikosti kiiltävien peitinsiipien pinnalla on 3–4 pitkittäisharjannetta. Pää ja etuselkä ovat peitinsiipiin verrattuna pienet. Etuselän sivuilla on lyhyt mutta terävä piikki. Silmät ovat suuret ja ohuet tuntosarvet ovat koiraalla vain hieman ruumista lyhyemmät, ulottuen naaraallakin peitinsiipien puoleen väliin. Raajat ovat pitkät ja ohuet.
Levinneisyys.
Nahkuri on holarktinen ja boreomontaani laji, jonka levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Euroopasta ja Keski- sekä Etelä-Euroopan vuoristoista Kaukasuksen kautta Itä-Siperiaan ja edelleen Pohjois-Amerikkaan. Suomessa laji on ollut aikaisemmin laajemmin levinnyt, mutta nykyisin levinneisyys rajoittuu itärajalle Kainuun ja Pohjois-Karjalan alueella ja muutamaan paikkaan Suomenselällä.
Elinympäristö ja elintavat.
Nahkuri on täysin sidoksissa sopivaan lahopuuhun ja nykyisin Suomessa lajilla ei juurikaan ole elinmahdollisuuksia suojelualueiden ulkopuolella. Aikuiset kuoriaiset liikkuvat heinäkuun loppupuolelta elokuulle ja ovat aktiivisia öisin. Nahkurit oleskelevat öisin puiden rungoilla piilotellen päivisin kaarnan alla tai käytävissä. Laji on hyvä lentäjä ja joskus yksilöitä saattaa lentää valolle. Usein naaras munii samaan runkoon, jossa se on itse toukkana elänyt, eikä silloin poistu rungosta lainkaan.
Toukat elävät kelottuneissa männyissä, jotka ovat kaatuneet maahan ja pysyvät siksi sopivan kosteina. Puunrunko alkaa kelvata munimispaikaksi 5–10 vuotta kaatumisensa jälkeen. Kuollessaan yli 200-vuotiaissa männyissä voi kehittyä useita kuoriaissukupolvia jopa vuosikymmenten ajan, mutta alle 150-vuotiaana kuolleissa puissa sukupolvia kehittyy vain yksi. Ruotsissa lajia on tavattu myös maahan kaatuneissa kuusissa, mutta myös niissä kehittyy vain yksi sukupolvi. Toukat elävät puun sisällä suurissa tikkumaisen purun täyttämissä käytävissä. Nuoret toukat elävät lähellä puun pintaa, mutta vanhemmiten ne kaivautuvat syvälle puuhun ja aikanaan runko saattaa olla täynnä toukkien käytäviä. Toukkakehitys kestää vähintään kolmesta neljään vuotta, mutta kasvatuksessa toukkavaihe on kestänyt jopa kymmenen vuotta. Läheskään kaikki toukat eivät kehity aikuisiksi asti eikä suuressakaan rungossa ole välttämättä löydettävissä kovin montaa kuoriutumisaukkoa. Täysikasvuinen toukka tekee puun sisäosasta vinosti pinnalle ulottuvan käytävän, jossa kotelo voi liikkua edestakaisin.
Suomessa nahkuri on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN), Ruotsissa se on vaarantunut.
HC Eppan Pirates

Hockey Club Eppan Pirates on italialainen jääkiekkojoukkue Eppan an der Weinstraßen kaupungista Italiasta. Joukkue on perustettu vuonna 1981 ja se pelaa Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Italian Hockey Leaguessa.
Ålönsaari

Ålönsaari (ruots. "Ålön") on Paraisten suurin saari. Saaren nimi on ruotsinkielinen mukaelma saaren vanhasta suomenkielisestä nimestä "Ahlainen". Saaren pinta-ala on 70 neliökilometriä ja asukasluku on 930, joskin kesäasukkaita on huomattavasti enemmän. Paraisten keskusta sijaitsee pääosin Ålönsaarella. Keskustan jakaa Kirkkosalmi eli Suntti, joka erottaa Ålönsaaren Kirkkosaaresta. Mantereelta Kaarinasta alkava Seututie 180 kulkee saaren läpi Nauvon lautalle. 
Ålönsaarta ympäröivät vesialueet ovat Airisto, Vappari ja Kirkkoselkä. Keskellä saarta on 1950-luvulla padottu makeanvedenallas, jonka koillispuolella on saaren ainoat järvet Mustfinn träsket, Gräggböle träsket ja Lampisträsket. Järvet ovat merkittäviä lintuvesiä. Ålössä ei ole jokia tai luonnonmukaisia puroja. 
Kylät.
Bläsnäs, Bodnäs, Ersby, Fallböle, Finby, Grisböle, Gräggböle, Håggais, Hyvilemp, Kojkulla, Kopparö, Koupo, Kurkas (Kurckas), Lampis, Laplahti (Lapplax), Levo, Loskarnäs, Mustfinn, Mörkby, Nulto, Ontala (Åntala), Parsby, Petteby, Piukkala (Pjukala), Pyhänsuu, Sandvik, Seivis, Simonkylä (Simonby), Skräbböle, Skyttala, Skärmola, Sunnanberg, Sydmo, Sydänperä, Sysilahti (Sysilax), Såris, Tara, Tennäs, Vallis, Vannais, Vepo, Ybbersnäs.
Kaupunginosat.
Bläsnäs, Etelä-keskusta (Södra centrum), Finby, Finbynlaakso (Finbydal) Jussinniitty (Jonsäng), Kalkholmen, Kalkkivuori (Kalkberget), Keskuspuisto (Centralparken), Koulupuisto (Skolparken), Pappilanpelto (Pråstgårdsåkern), Parsby, Pohjois-keskusta (Norra centrum), Pjukala, Raivio (Rödjan), Rauhala, Skräbböle, Suurteollisuus (Storindustrin), Sysilahti (Sysilax), Vepo.
Carlos Enrique García Camader

Carlos Enrique García Camader (s. 14. elokuuta 1954 Lima) on perulainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Liman arkkihiippakuntaan 8. joulukuuta 1981 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Villamagna in Proconsularin titulaaripiispaksi 16. helmikuuta 2002. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Luis Cipriani Thorne, jota avustivat Rino Passigato ja Alcides Mendoza Castro.
García Camader sai 17. kesäkuuta 2006 nimityksen Lurínin piispaksi.
Nilton Pacheco

Nilton Pacheco de Oliveira (26. heinäkuuta 1920 Salvador – 26. kesäkuuta 2013 Rio de Janeiro) oli brasilialainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Pacheco kuului Brasilian olympiapronssia Lontoossa 1948 voittaneeseen joukkueeseen. Hän saavutti Brasilian joukkueessa myös Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailujen kultaa vuonna 1945 ja hopeaa 1947. Vuonna 1941 Brasilia sijoittui viidenneksi.
Pacheco kuoli Rio de Janeirossa 26. kesäkuuta 2013, 92-vuotiaana.
John Rosas

John Anders Rosas (30. marraskuuta 1908 Lapinjärvi – 2. maaliskuuta 1984 Turku) oli suomalainen musiikkitieteilijä, kuoronjohtaja, säveltäjä ja sellisti. Hän teki tieteellisen uransa Åbo Akademissa.
John Rosas opiskeli musiikkia Helsingin konservatoriossa ja Åbo Akademissa. Hän johti useita kuoroja, muun muassa Brahe Djäknaria sen perustamisesta (1937) lähtien vuoteen 1955. Hän toimi Åbo Akademin musiikinopettajana vuodesta 1937 ja soitti kontrabassoa Turun kaupunginorkesterissa 1938–1940.
Rosas väitteli filosofian tohtoriksi Åbo Akademissa aiheenaan Fredrik Paciuksen musiikki vuonna 1950. Vuosina 1953–1962 hän hoiti musiikkitieteen dosentuuria ja vuosina 1954–1962 väliaikaista professuuria sekä musiikkitieteen ja kansanrunoudentutkimuksen professuuria vuosina 1962–1973. Hän johti useita kuoroja ja orkestereita ja hoiti luottamustehtäviä (mm. Turun Soitannollisen Seuran puheenjohtaja 1961–1974).
John Rosasin poika on tuomari Allan Rosas.
Hervé Boussard

Hervé Boussard (8. maaliskuuta 1966 Pithiviers – 26. kesäkuuta 2013 Lésigny) oli ranskalainen ratapyöräilijä ja olympiamitalisti.
Boussard kuului Ranskan nelihenkiseen, joukkuetakaa-ajon olympiapronssia Barcelonassa 1992 voittaneeseen joukkueeseen.
Boussard kuoli Lésignyssa 26. kesäkuuta 2013, 47-vuotiaana epilepsiakohtaukseen.
Antonio José Jaramillo Tobón

Antonio José Jaramillo Tobón (31. lokakuuta 1886 Belmira – 27. huhtikuuta 1969) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 10. marraskuuta 1912 ja nimitettiin Jericón hiippakunnan johtoon 7. helmikuuta 1942. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlo Serena, jota avustivat Francisco Cristóbal Toro ja Miguel Ángel Builes Gómez. 
Jaramillo Tobón jäi eläkkeelle 31. maaliskuuta 1960 ja sai samana päivänä nimityksen Cotradan titulaariarkkipiispaksi.
Laslo Babits

Laslo Babits (17. huhtikuuta 1958 Oliver, Brittiläinen Kolumbia – 12. kesäkuuta 2013 Vancouver) oli kanadalainen keihäänheittäjä ja Pan-Amerikan kisojen kultamitalisti.
Babits sijoittui kahdeksanneksi Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984. Hän voitti Pan-Amerikan kisojen kultamitalin vuonna 1983.
Babitsin vanhemmat olivat unkarilaisia maahanmuuttajia. Hän kuoli 12. kesäkuuta 2013, 55-vuotiaana, vancouverilaisessa sairaalassa tehdyn elämänsä toisen maksansiirron jälkeen. Ensimmäinen maksansiirto Babitsille oli tehty tämän saatua myrkytyksen sienistä vuonna 2001.
Carmelo Ferraro

Carmelo Ferraro (s. 12. syyskuuta 1932 Santa Croce Camerina) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Siracusan arkkihiippakuntaan Ettore Baranzini 3. heinäkuuta 1955. Hänet nimitettiin Pattin hiippakunnan johtoon 30. maaliskuuta 1978, ja piispaksi vihkiminen seurasi 13. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Salvatore Pappalardo, jota avustivat Angelo Rizzo ja Sebastiano Rosso. Ferraro asetettiin virkaansa 27. toukokuuta.
Ferraro sai 3. marraskuuta 1988 nimityksen Agrigenton piispaksi, ja hänet asetettiin virkaan 10. joulukuuta. Agrigento korotettiin 2. joulukuuta 2000 arkkihiippakunnaksi. Ferraro jatkoi toimintaansa sen johdossa arkkipiispana, kunnes jäi eläkkeelle 23. helmikuuta 2008.
Joseph Crétin

Joseph Crétin (10. joulukuuta 1799 Montluel – 22. helmikuuta 1857) oli ranskalaissyntyinen yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin diakoniksi 4. toukokuuta 1823 ja papiksi 20. joulukuuta 1823. Hänet nimitettiin Saint Paulin hiippakunnan johtoon Minnesotaan 23. heinäkuuta 1850, ja piispaksi vihkiminen seurasi 26. tammikuuta 1851. Pääkonsekraattorina toimi Alexandre-Raymond Devie, jota avustivat Etienne Marilley ja Georges-Claude-Louis-Pie Chalandon.
Crétin kuoli 57-vuotiaana virassa, ja hänen seuraajakseen Saint Paulin piispana nimitettiin Thomas Langdon Grace.
Mykolas Romerisin yliopisto

Mykolas Romerisin yliopisto (, MRU) on Liettuan suurimpiin kuuluva yliopisto. Yliopiston tiedekunnat sijaitsevat kahdessa Liettuan kaupungissa: pääkaupungissa Vilnassa sekä Kaunasissa.
Oppilaitos on nimetty Liettuan itsenäisyysaatteen puolesta taistelleen oikeustieteen professori Mykolas Romerisin mukaan.Yliopiston pääkampus sijaitsee linnuntietä runsas kuusi kilometriä Vilnan vanhasta ydinkeskustasta pohjoiseen.
Vuonna 2015 yliopistossa julkaistiin noin 900 tieteellistä artikkelia ja järjestettiin yli 50 akateemista tapahtumaa. 
Kansainvälisyys Mykolas Romerisin yliopistossa.
Tällä hetkellä Mykolas Romerisin yliopistossa opiskelee noin 10 000 opiskelijaa 38:sta maasta.
Ulkomaalaiset opiskelijat voivat suorittaa yliopistossa kandidaatti-, maisteri- ja tohtoritason tutkintoja englannin kielellä.
Yliopisto on solminut kansainvälisiä sopimuksia yli 400:n korkeakoulun kanssa. Se on Liettuan ensimmäinen yliopisto, joka tarjoaa kansainvälisiä kaksois- ja kolmoistutkintoja (joint study programmes). Kaksois- ja kolmoistutkintoja järjestetään yhdessä brittiläisten, ranskalaisten, itävaltalaisten, suomalaisten ja eteläkorealaisten yliopistojen kanssa.
Yksi yliopiston tavoitteista koskien kansainvälisyyttä on monipuolisuus. Kansainvälisten opiskelijoiden määrä on kasvussa, ja liettualaiset ja kansainväliset opiskelijat voivat yhdessä työskennellä kansainvälisissä projekteissa laajentaen maailmankatsomuksiaan ja kulttuurillisia tietämyksiä.
Yliopiston sisällä toimivat MRU Asian Centre, Francophone Studies Centre ja King Sejong Institute, jotka järjestävät tapahtumia, konferensseja ja luentoja.
Koulutus.
Mykolas Romerisin yliopistossa on tarjolla yhteensä yli 70 kandidaatti-, maisteri- ja tohtoritason koulutusohjelmaa. Yliopiston suurimpiin koulutusaloihin kuuluvat muun muassa oikeustieteet, kauppatieteet, viestintätieteet ja taloustieteet. Liettualainen tutkinto täyttää Lissabonin sopimuksen –kriteerit, joten Liettuassa suoritettu tutkinto tunnustetaan kaikissa maissa, jotka ovat allekirjoittaneen sopimuksen.
Tutkimus ja Kehitys.
Mykolas Romerisin yliopistolla on pitkä historia yhteiskuntatieteiden tutkimisesta, mutta nykyään tutkimuksia tehdään myös biolääketieteen, tekniikan ja humanistisilla aloilla. 
Vuonna 2015 yliopiston pääkampukselle avattiin laboratoriokeskus.
Kampus.
Yliopiston pääkampus sijaitsee Vilnan pohjoisosassa. Kampukselta Vilnan keskustaan pääsee bussilla noin 25 minuutissa. Opiskelijoille on soluasuntoja.
Vanhat herrat

Vanhat herrat on vuosina 1982–2002 ilmestynyt suomalainen sarjakuva. Sen piirtäjänä toimi Pauli Heikkilä, joka myös käsikirjoitti sarjaa yhdessä Markku Paretskoin kanssa. Mustavalkoista sarjakuvaa julkaistiin "Pahkasika"-huumorilehdessä ja lisäksi vuosina 1998–1999 se ilmestyi viikoittaisena strippinä ilmaisjakelulehti "Tamperelaisessa".
Kustannusosakeyhtiö Banana Press on julkaissut neljä "Vanhat herrat" -albumia. Vuonna 2002 ilmestynyt "Taru vanhoista herroista" sisältää uuden materiaalin lisäksi kaikki vuosien 1982–2000 tarinat. Heikkilä ja Paretskoi saivat "Vanhoista herroista" Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnon vuonna 1998.
Austin Dowling

Austin Dowling (6. huhtikuuta 1868 New York – 29. marraskuuta 1930) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Providencen hiippakuntaan 24. kesäkuuta 1891 ja nimitettiin Des Moinesin hiippakunnan johtoon 31. tammikuuta 1912. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Matthew A. Harkins, jota avustivat James J. Davis ja Louis Sebastian Walsh. Dowling asetettiin virkaansa 1. toukokuuta.
Dowling sai 10. maaliskuuta 1919 nimityksen Saint Paulin arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 25. maaliskuuta. Hän kuoli 62-vuotiaana virassa, ja hänen seuraajakseen nimitettiin John Gregory Murray.
Heinolan pitäjänkirkko

Heinolan pitäjänkirkko (vuoteen 2007 Heinolan maaseurakunnan kirkko) on Heinolan kaupungin kahdesta kirkosta vanhempi. Se sijaitsee entisen Heinolan maalaiskunnan kirkonkylässä Vanhan hautausmaan laidalla. Puinen tasavartinen ristikirkko on valmistunut vuonna 1755. Heinolan kaupunki ja maalaiskunta yhdistyivät 1997, jolloin kaupunki- ja maaseurakunta muodostivat seurakuntayhtymän. Vuonna 2007 molemmat seurakunnat lakkautettiin ja perustettiin nykyinen Heinolan seurakunta. Seurakuntien yhdistymiseen asti kirkko tunnettiin Heinolan maaseurakunnan kirkkona.
Kirkko ja tapuli.
Vuonna 1755 valmistuneen kirkon rakentajana pidetään August Sorsaa. Jokaisen sakaran jatkeena on eteinen tai muu tila. Sakarat kapenevat päitään kohti. Kirkon ainutlaatuisesti kuvioitu aumattu paanukatto on tehty 1820, aikaisemmin katteena oli lautakatto. Kirkossa tehtiin vuonna 1933 huomattavia muutoksia sekä sisätiloihin että ulkonäköön. Muutostyön suunnittelija oli arkkitehti Kauno S. Kallio.
Erillisen, keskellä kirkkomaata seisovan 28 metriä korkean kellotapulin on suunnitellut Carl Ludvig Engel, tapuli valmistui 1834, rakennusmestarina oli Erkki Leppänen. Tapulin paanukatto on vuodelta 1998. Kirkonkelloja on kaksi. Aikaisempi kellotapuli oli ilmeisesti valmistunut samoihin aikoihin kuin kirkkokin.
Kirkon sisätilat.
Kirkon urut ovat pneumaattiset 16-äänikertaiset urut, jotka ovat Kangasalan urkutehdas rakensi vuonna 1920. Saarnastuolin lisäksi kirkossa on myös lukkarintuoli, jossa lukkari johti virrenveisuuta silloin, kun kirkossa ei ollut vielä urkuja. Alttaritaulu "Jeesus kantaa ristiään" on lahjoitus vuodelta 1820, sen maalaaja on ilmeisesti Lars Johan Källström. Kuorin molemmilla sivuilla on lasimaalaus. 
Kirkkoympäristö.
Kirkon ohi kulkeva maantie johti aikoinaan Heinolasta Mikkeliin. Järven rannalla olevan kirkonkylän maisemaan kuuluvat muun muassa kiviaitainen kirkkomaa, kirkko ja kellotapuli sekä maantien toisella puolella oleva 1860-luvulta peräisin oleva kirkonkylän pappila pihapiirin rakennuksineen ja puutarhoineen. Kirkkoympäristö sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Sankarihautausmaan muistomerkki "Usko tulevaisuuteen" on kuvanveistäjä Paavo Mikkolan suunnittelema graniittiveistos, joka on paljastettu 11. syyskuuta 1950.
Luis Armando Collazuol

Luis Armando Collazuol (s. 10. helmikuuta 1948 Rosario) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Rosarion arkkihiippakuntaan 29. syyskuuta 1974 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Elon titulaaripiispaksi 31. joulukuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. maaliskuuta 1998. Pääkonsekraattorina toimi Eduardo Vicente Mirás, jota avustivat Jorge Manuel López, Mario Luis Bautista Maulión ja Héctor Sabatino Cardelli.
Collazuol sai 21. heinäkuuta 2004 nimityksen Concordian piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 11. lokakuuta.
Gerald Frederick Kicanas

Gerald Frederick Kicanas (s. 18. elokuuta 1941 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Chicagon arkkihiippakuntaan John Patrick Cody 27. huhtikuuta 1967. Hänet nimitettiin Chicagon vihkipiispaksi sekä Belan titulaaripiispaksi 24. tammikuuta 1995, ja piispaksi vihkiminen seurasi 20. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Louis Bernardin, jota avustivat Alfred Leo Abramowicz ja Timothy Joseph Lyne.
Kicanas sai 30. lokakuuta 2001 nimityksen Tucsonin koadjuuttoripiispaksi Arizonaan, ja hänet asetettiin tähän virkaan 15. tammikuuta 2002. Hänestä tuli 7. maaliskuuta 2003 Tucsonin piispa.
William Otterwell Brady

William Otterwell Brady (1. helmikuuta 1899 Fall River – 1. lokakuuta 1961) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1923 ja nimitettiin Sioux Fallsin hiippakunnan johtoon 10. kesäkuuta 1939. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Gregory Murray, jota avustivat James Edwin Cassidy ja Urban John Vehr. 
Brady sai 16. kesäkuuta 1956 nimityksen Saint Paulin koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Selymbrian titulaariarkkipiispaksi. Hänestä tuli 11. lokakuuta 1956 Saint Paulin arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes kuoli 62-vuotiaana virassa. Hänen seuraajakseen nimitettiin Leo Binz.
Hilary Baumann Hacker

Hilary Baumann Hacker (10. tammikuuta 1913 New Ulm – 6. marraskuuta 1990) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 4. kesäkuuta 1938 ja nimitettiin Bismarckin hiippakunnan johtoon 29. joulukuuta 1956. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. helmikuuta 1957. Pääkonsekraattorina toimi William Otterwell Brady, jota avustivat Francis Joseph Schenk ja James Joseph Byrne. 
Hacker osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän erosi tehtävistään Bismarckin piispana 28. kesäkuuta 1982.
Alphonse James Schladweiler

Alphonse James Schladweiler (18. heinäkuuta 1902 Milwaukee, Wisconsin – 3. huhtikuuta 1996) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Saint Paulin arkkihiippakuntaan 9. kesäkuuta 1929 ja nimitettiin New Ulmin hiippakunnan johtoon 28. marraskuuta 1957. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. tammikuuta 1958. Pääkonsekraattorina toimi William Otterwell Brady, jota avustivat James Joseph Byrne ja Hilary Baumann Hacker. Schladweiler asetettiin virkaansa 30. tammikuuta. 
Schladweiler osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 23. joulukuuta 1975.
Robert Charles Morlino

Robert Charles Morlino (31. joulukuuta 1946 Scranton, Pennsylvania – 24. marraskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuului jesuiittoihin. 
Morlino sai pappisvihkimyksensä 1. kesäkuuta 1974. Hänet inkardinoitiin Kalamazoon hiippakuntaan 26. lokakuuta 1983 ja nimitettiin Helenan hiippakunnan johtoon 6. heinäkuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gabriel Montalvo Higuera, jota avustivat John George Vlazny ja Paul Vincent Donovan.
Morlino sai 23. toukokuuta 2003 nimityksen Madisonin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 1. elokuuta.
Perimetr

Perimetr () on Neuvostoliiton aikainen ydinpuolustusjärjestelmä, joka takaa vastaiskun ydinsodan sattuessa. Järjestelmä on vieläkin toiminnassa. Kyseessä on ”kuolleen miehen kytkin” -tyyppinen järjestelmä, joka laukaisee ydinaseet automaattisesti, jos maahan tehdään ydinisku ja komentohierarkia on tuhoutunut.
Thomas Joseph Tobin

Thomas Joseph Tobin (s. 1. huhtikuuta 1948 Pittsburgh, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Pittsburghin hiippakuntaan 21. heinäkuuta 1973 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Novican titulaaripiispaksi 3. marraskuuta 1992. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Donald William Wuerl, jota avustivat Anthony Gerard Bosco ja Nicholas Carmen Dattilo. 
Tobin sai 5. joulukuuta 1995 nimityksen Youngstownin piispaksi, ja hänet asetettiin uuteen virkaansa 2. helmikuuta 1996. Hänet nimitettiin 31. maaliskuuta 2005 Providencen piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 31. toukokuuta.
Charles Joseph Chaput

Charles Joseph Chaput (s. 26. syyskuuta 1944 Concordia, Kansas) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän liittyi kapusiineihin 14. heinäkuuta 1968, ja hänet vihki papiksi Cyril John Vogel 29. elokuuta 1970. Hänet nimitettiin Rapid Cityn hiippakunnan johtoon 11. huhtikuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pio Laghi, jota avustivat John Robert Roach ja James Francis Stafford.
Chaput sai 18. maaliskuuta 1997 nimityksen Denverin arkkipiispaksi, ja hänet asetettiin uuteen virkaansa 7. huhtikuuta. Hänet nimitettiin 19. heinäkuuta 2011 Philadelphian arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 8. syyskuuta.
Patrick Anthony Ludden

Patrick Anthony Ludden (4. helmikuuta 1836 Breaffy – 6. elokuuta 1912) oli irlantilaissyntyinen yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Albanyn hiippakuntaan 21. toukokuuta 1865 ja nimitettiin Syracusen hiippakunnan johtoon 14. joulukuuta 1886. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. toukokuuta 1887. Pääkonsekraattorina toimi Michael Augustine Corrigan, jota avustivat Bernard Joseph John McQuaid ja Francis McNeirny.
Ludden kuoli 76-vuotiaana virassa.
Miss Julie

Miss Julie on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Liv Ullmannin ohjaama ja käsikirjoittama draamaelokuva. Se perustuu August Strindbergin samannimiseen näytelmään vuodelta 1888. Sen pääosissa ovat Jessica Chastain, Colin Farrell ja Samantha Morton.
Elokuvan ensi-ilta oli Toronton elokuvajuhlilla vuonna 2014.
Töyhtövalkokotka

Töyhtövalkokotka ("Spizastur melanoleucus") on haukkojen heimoon kuuluva "Spizastur"-suvun ainoa laji. Sitä tavataan Etelä- ja Keski-Amerikan alueella Argentiinassa, Belizessa, Boliviassa, Brasiliassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, Guatemalassa, Guyanassa, Hondurasissa, Kolumbiassa, Meksikossa, Nicaraguassa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa, Ranskan Guayanassa, Surinamessa ja Venezuelassa. Sen määräksi arvioidaan alle 50 000 yksilöä.
Töyhtövalkokotkan elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset metsät ja kosteat savannit, toisinaan myös vuoristoalueet 1 700 metrin korkeuteen.
Lajin populaatio on pienemässä, mutta ei kuitenkaan ole lähestymässä rajaa niin, että se olisi vaarantunut. Sitä tavataan myös hyvin laajalla alueella. "Spizastur melanoleucus" (Sibley and Monroe 1990, 1993) siirrettiin IUCN:ssä sukuun "Spizaetus" SACC:n (2006) ja AOU:n (2007) ratkaisuna.
Heinolan kirkko

Heinolan kirkko (aiemmin Heinolan kaupunginkirkko) pienellä mäellä Heinolan kaupungin keskustassa on Heinolan seurakunnan pääkirkko ja entinen Heinolan kaupunkiseurakunnan kirkko. Puinen pitkänomainen kahdeksankulmainen kirkkorakennus on valmistunut vuonna 1811. Sen rakentaja on ruoveteläinen Mats Åkergren.
Kirkko ja kellotapuli.
Kirkko korjattiin sisältä perin pohjin vuosina 1925–1926, korjausten suunnittelija oli arkkitehti Josef Stenbäck. Myöhemmissä korjauksissa osa Stenbäckin muutoksista säilytettiin, kirkon väritys sen sijaan on pyritty saamaan alkuperäisen kaltaiseksi.
Erillinen kellotapuli kirkon vieressä on alkuperäisen värinen. Carl Ludvig Engelin suunnittelema kellotapuli valmistui vuonna 1842. Siinä on säilynyt myös vanha aikakello akselistoineen, viisareineen ja kellotauluineen. Vuonna 2000 tehdyssä korjauksessa kellon käynti kuitenkin automatisoitiin.
Kirkon sisätilat.
Kirkossa on kaksi alttaritaulua, "Ristintie" ja "Ylösnousemus", jotka molemmat ovat taidemaalari Robert Wilhelm Ekmanin maalaamia ja vuodelta 1863. Kirkossa on myös kaksi lasimaalausta, toinen vuodelta 1925 ja toinen 1963.
Kirkkoympäristö.
Heinolan kirkon kulttuuriympäristöön kuuluu 1852 perustetun kirkkopuiston ja siinä olevien kirkon ja kellotapulin lisäksi saman kadun varressa oleva vanha pappila 1900-luvun vaihteesta sekä kirkon rakentamisen aikoihin perustettu vanha hautausmaa kirkkopuiston pohjoispuolella. Vuonna 1963 valmistui Erkko Virkkusen suunnittelema seurakuntatalo. Kirkkoympäristö sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Xiphactinus

Xiphactinus oli jättimäinen esihistoriallinen luukala, joka eli myöhäisellä liitukaudella. Sen koko vaihteli välillä 4,5-6 m. Se saalisti kookkaita kaloja ja lintuja.
Jäänteitä "Xiphactinus"-luukaloista on löydetty Kansasista (josta lajin ensimmäinen fossiili löydettiin 1850-luvulla), Alabamasta ja Georgiasta Yhdysvalloissa sekä Euroopasta, Australiasta, Kanadasta ja Venezuelasta.
Kilimanjaron lumet (vuoden 1952 elokuva)

Kilimanjaron lumet ("The Snows of Kilimanjaro") on Henry Kingin ohjaama vuoden elokuva vuodelta 1952. Elokuva perustuu Ernest Hemingwayn novelliin "Kilimanjaron lumet" vuodelta 1936. 
Tarinassa Harry-niminen kirjailija on loukannut jalkansa safarilla ja jalka on tulehtunut. Kuolemaa odottaessaan hän keskustelee vaimonsa kanssa ja muistelee menneitä. Novellissa on esipuhe, jossa Hemingway kertoo Kilimanjaron huipulle jäätyneestä leopardista, ja se on myös elokuvassa alkusanoina ja se myös on sijoitettu itse tarinan osaksi. Elokuvan loppu poikkeaa novellista. 
Elokuvaan on ympätty tapahtumia Hemingwayn elämästä, esimerkiksi härkätaisteluja ja Espanjan sisällissotaa.
Kriitikko Timo Peltonen pitää elokuvan alkua alkusanoja lukuun ottamatta hyvin kömpelönä, mutta kokonaisuudesta muodostuu kuitenkin kiitoksen ansaitseva elokuva.
Näyttelijät.
Lähde:
Kilimandšaron lumet (novelli)

Kilimandšaron lumet, myös "Kilimanjaron lumet" ("The Snows of Kilimanjaro") on Ernest Hemingwayn novelli vuodelta 1936. Sen ovat suomentaneet Kristiina Kivivuori ja Jouko Linturi vuonna 1958 sekä Kalevi Nyytäjä vuonna 1991.
Novelli on alun perin ilmestynyt vuonna 1936 "Esquire"-lehdessä ja sen jälkeen useissa kokoelmissa. Linturin suomennos on julkaistu valikoimassa "Kilimandšaron lumet", joka ilmestyi 1958 ja on valikoima kokoelmasta "The first forty-nine stories". Nyytäjän suomennos on ilmestynyt kokoelmassa "Ensimmäiset 49 kertomusta" ("The first forty-nine stories").
Novellissa kirjailija Harry on loukannut jalkansa safarilla ja jalka on tulehtunut. Kuolemaa odottaessaan hän keskustelee vaimonsa kanssa ja muistelee menneitä. Novellissa on esipuhe, jossa Hemingway kertoo Kilimanjaron huipulle jäätyneestä leopardista. 
Novellista on myös ohjattu elokuva, "Kilimanjaron lumet" ("Snows of Kilimanjaro"), jonka on ohjannut Henry King vuonna 1952.
Chiasso

Chiasso on kaupunki Etelä-Sveitsissä, Ticinon kantonissa. Kaupungissa on noin 8 000 asukasta. Chiasso sijaitsee Italian ja Sveitsin rajalla. Italian puolen naapurikaupunki on Como.
Chiasso sijaitsee Breggiajoen varrella.
Moottoritie A2 (eurooppatie E35) kulkee kaupungin kautta. 
Gotthardin rautatie Luganosta rajan yli Milanoon kulkee Chiasson kautta. Chiassosta on suoria paikallisjunayhteyksiä Italian puolelle Comoon ja Milanon Garibaldi-asemalle sekä Sveitsissä Luganoon ja Bellinzonaan. Kaukojunat Milanon päärautatieasemalta Zürichiin, Luzerniin ja Baseliin kulkevat Chiasson kautta
Mendrisio

Mendrisio on kaupunki Etelä-Sveitsissä, Ticinon kantonissa. Kaupungissa on noin 15 000 asukasta. Nykyinen Mendrision kunta on syntynyt kymmenen kunnan (Mendrisio, Arzo, Besazio, Capolago, Genestrerio, Ligornetto, Meride, Rancate, Salorino, Tremona) yhdistyttyä vuosina 2004–2013.
Maantiede.
Mandrision alue rajoittuu pohjoisessa Luganojärveen sekä lännessä ja etelässä Italiaan. Mendrisio sijaitsee Laveggiojoen varrella.
Liikenne.
Moottoritie A2 (eurooppatie E35) kulkee kaupungin kautta. 
Gotthardin rautatie Luganosta Milanoon kulkee Mendrision kautta. Mendrisiosta on suoria paikallisjunayhteyksiä Italian puolelle Comoon ja Milanon Garibaldi-asemalle sekä Sveitsissä Chiassoon, Luganoon ja Bellinzonaan. Kaukojunat Milanon päärautatieasemalta Zürichiin, Luzerniin ja Baseliin kulkevat Mendrision kautta 
Rautatie kuululle Monte Generoso -näköalavuorelle (1 701 m mpy.) lähtee Capolagon kylästä Luganojärven rannalta. 
Kulttuuri.
Mendrisiossa on Sveitsin italiankielisen yliopiston () arkkitehtiosasto, jonka johtajana on toiminut vuodesta 2011 alkaen Mario Botta. 
Nähtävyyksiä.
Unescon maailmanperintökohde, Monte San Giorgio -vuori triaskautisine fossiileineen, sijaitsee suurelta osin Mendrision alueella.
Klorogeenihappo

Klorogeenihappo on fenolinen karboksyylihappo. Se on vesiliukoinen yhdiste.
Klorogeenihappo syntyy, kun kahvihappo ja kiinihappo muodostavat esterin. Klorogeenihapolla on antioksidanttisia vaikutuksia, koska kahvihappo toimii antioksidanttina.
Kahvi sisältää paljon klorogeenihappoa. Raakakahvissa on 6–10 % klorogeenihappoa. Kun kahvi paahdetaan, klorogeenihappo hajoaa, ja kiinihappo näin ollen lisääntyy. Paahdon aikana klorogeenihappo sekä kiinihappo muodostavat laktoneja, eli syklisiä estereitä. Tämän takia klorogeenihappo ei ole vaikuttavana tekijänä paahdossa tapahtuvassa kahvin happamuusasteen nousussa. Paahdon aikana klorogeenihappopitoisuus pienenee melko paljon.
Suurin osa ihmisistä saa tarvittavan fenolimäärän kahvista sen suuren klorogeenihappopitoisuuden vuoksi. Kupillisessa tummapaahtoista kahvia on noin 20 milligrammaa klorogeenihappoa. Vaaleapaahtoisessa kahvissa klorogeenihappoa on noin 675 milligrammaa. Monissa kasveissa, kuten esimerkiksi mustikassa, esiintyy klorogeenihappoa.
Klorogeenihapot hajoavat elimistössä kahvihapoksi, ferulahapoksi ja isoferulahapoksi
Terveysvaikutukset.
Vuonna 2017 julkaistussa tieteellisten tutkimusten systemaattisessa yhteenvedossa todettiin, että kolorogeenihapolla saattaa olla keskeinen rooli verensokerin ja elimistön rasva-aineenvaihdunnan säätelyssä sekä näihin liittyvissä sairauksissa kuten diabetes, sydän- ja verisuonisairaudet, syöpä ja rasvamaksa.
Rihmaturska

Rihmaturska ("Euclichthys polynemus") on turskakaloihin kuuluva kalalaji, jota tavataan Tyynestämerestä. Se on ainoa laji rihmaturskien (Euclichthyidae) heimossa.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan rihmaturska voi saavuttaa 35 cm:n pituuden. Ruumiinmuodoltaan se on pitkänomainen ja suippenee pyrstöä kohden. Tyypillisiä piirteitä ovat suuri suu ja suuret silmät, 2 selkäevää, joista etumainen on lyhyt ja korkea ja taaempi on pitkä ja matala. Myös peräevä on kaksiosainen. Kalan pyrstöevä on pienikokoinen ja epäsymmetrinen. Rihmaturskan vatsaevät koostuvat neljästä erillisestä pitkästä ruodosta. Suomut ovat lajilla pienet.
Levinneisyys ja elintavat.
Rihmaturskaa tavataan Tyynenmeren lounaisosista Australian, Uuden-Seelannin ja Uuden-Kaledonian läheisyydestä. Se on syvän veden laji, joka elää tyypillisesti 200–1 000 metrin syvyydessä.
Hovijasmike

Hovijasmike ("Philadelphus pubescens") on jasmikkeisiin kuuluva pensaslaji. Se on kotoisin Pohjois-Amerikan kaakkoisosasta.
Hovijasmiketta kasvatetaan puistoissa ja puutarhoissa koristekasvina. Se kasvaa 3–5 m korkeaksi ja kukkii heinäkuussa valkoisin, tuoksuvin kukin. Lehdet ovat suuret, alta karvaiset.
Hovijasmike kukkii Suomessa myöhään heinäkuussa, myöhemmin kuin monet muut jasmikelajit.
Kameliajasmike

Kameliajasmike ("Philadelphus" × "virginalis") on jasmikkeisiin kuuluva pensas. Se on jalostettu Ranskassa 1909 risteyttämällä kaksi jasmikelajia. Sen jälkeen sitä on kehitetty useita eri viljelymuotoja.
Kameliajasmiketta kasvatetaan puistoissa ja puutarhoissa koristekasvina. Se kasvaa noin kolme metriä korkeaksi ja kukkii Suomessa heinäkuun puolessavälissä valkoisin, tuoksuvin kukin. Kukinta kestää noin 10 päivää. Lehdet ovat 4–7 cm pitkiä ja 2,5–4,5 cm leveitä.
Kameliajasmikkeen kukat ovat kerrannaiset. Se menestyy Suomessa vain maan eteläisimmissä osissa.
Robert Kazinsky

Robert John Appleby, paremmin tunnettu nimellä Robert Kazinsky, (s. 18. marraskuuta 1984 Haywards Heath, West Sussex, Englanti) on englantilainen näyttelijä.
Ura.
Kazinsky valmistui Guildford School of Acting -koulusta vuonna 2005. Hän sai pian valmistumisensa osan televisiosarjasta "Dream Theam". Kazinsky näytteli Sean Slateria englantilaisessa saippuasarjassa "EastEnders" vuosina 2006–2009. Hänet erotettiin sarjasta, kun hän aiheutti skandaalin Britanniassa pommittamalla mallia sopimattomilla tekstiviesteillä ja kuvilla. 
Kazinskylla on ollut vierailurooleja sarjoissa "Kova laki: Los Angeles" ja "Perhesiteet". Vuonna 2013 hän alkoi näytellä yhdysvaltalaisessa sarjassa "True Blood". Hän on näytellyt valkokankaalla elokuvissa "Red Tails", "Timeless" ja "Pacific Rim". 
Yksityiselämä.
Kazinsky syntyi Haywards Heathissä West Sussexissa ja kasvoi Cuckfieldissä Brightonin lähellä. Hänellä on vanhempi veli Michael. Kazinsky on juutalainen ja puhuu sujuvasti hepreaa. Hänellä on puolalais-venäläiset sukujuuret.
Peter Hall

Peter Hall voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin:
Suutari (hyönteinen)

Suutari ("Monochamus sutor") on kookas, mustansävyinen sarvijäärälaji. Lajin toukat voivat vahingoittaa kuorimatonta puutavaraa.
Koko ja ulkonäkö.
Suutari on melko kookas, pikimusta kovakuoriainen, jolla on erittäin pitkät tuntosarvet. Kuoriaisen ruumiin pituus on 16–24 mm, mutta koiraan tuntosarvet ovat yli kaksi kertaa ruumiin pituiset ja naaraallakin jokin verran ruumista pidemmät. Peitinsiivet ovat mustat ja etenkin naaraalla niissä on kellertävien karvatupsujen muodostamaa kuviointia, koiraalla kuviointi on heikompaa tai voi puuttua kokonaan. Etuselän sivuilla on suuri, teräväkärkinen hammas. Peitinsiipien tyvellä keskellä selkää olevassa pienessä kilvekkeessä on karvaton keskijuova, joka ulottuu koko kilvekkeen poikki. Koiraan etummaisen raajaparin nilkkojen jaokkeet ovat leveät ja niissä on pitkiä karvoja. Takimmaisen raajaparin nilkkojen tyvijaoke on kapea.
Huomattavan samannäköisiä lajeja ovat ranskanräätäli ("Monochamus galloprovincialis") sekä idänräätäli ("Monochamus urussovii") ja lajien luotettava erottaminen toisistaan vaatii yleensä yksityiskohtien tarkastelua.
Levinneisyys.
Suutarin levinneisyys ulottuu Pohjois-Euroopasta ja Keski-Euroopan vuoristoista Siperian poikki Japaniin asti. Suomessa sitä tavataan melko yleisenä koko maassa Ahvenanmaalta ja etelärannikolta pohjoisimpaan Lappiin saakka. Kuitenkin Uudellamaalla ja Varsinais-Suomessa se on taantunut.
Elinympäristö ja elintavat.
Suutarin elinympäristöjä ovat aurinkoiset paikat, joilla on kuolleita tai vioittuneita puita, erityisesti metsien myrskytuhoalueet, metsäpalojen ja kulotusten synnyttämät aukeat sekä hakkuuaukeiden reunukset. Laji lisääntyy myös aurinkoiselle paikalle jätetyssä kuorellisessa puutavarassa. Aikuiset kuoriaiset ovat liikkeellä kesäkuun puolivälistä elokuun lopulle. Ne ovat päiväaktiivisia ja liikkuvat etenkin aurinkoisella säällä, jolloin koiraat voivat kamppailla naaraista. Kuoriaiset syövät puiden nilaa.
Naaras munii vastikään kuolleisiin kuusiin ja mäntyihin, joiden kuoreen se nakertaa suppilomaisen kuopan, jonka pohjalla on vaakasuora uurre. Munintapaikaksi kelpaavat myös kannot ja kuorellinen puutavara. Kuhunkin munintasuppiloon naaras laskee kaksi munaa. Toukka elää aluksi kuoren alla, mutta kaivertaa talveksi käytävän syvälle puun sisään. Toukkakäytävään kuuluu puun pinnalla oleva laaja, laakea allas, joka täyttyy toukan tuottamasta puupurusta, jota saattaa pursottua puun pinnalle saakka. Toukat syövät myös toisiaan. Toukkavaihe kestää yleensä kaksi vuotta, joskus vain vuoden, ja täysikasvuinen toukka koteloituu puun sisään kaivertamaansa U-kirjaimen muotoiseen käytävään lähelle puun pintaa. Toukat kykenevät tuottamaan kuorta leuoillaan raapien jopa kymmenen metrin päähän kuuluvan äänen.
Suutarin toukkien asuttama puutavara ei toukkakäytävien vuoksi kelpaa sahatavaraksi. Vahinkoja voidaan kuitenkin torjua keräämällä puutavara nopeasti pois maastosta tai kuorimalla varastoitavat rungot.