Lääketieteellinen termistö

Lääketieteellinen termistö tarkoittaa lääketieteen tutkimuksessa ja kliinisessä käytössä tarvittavaa kieltä. Usein käytetään nimitystä lääketieteellinen latina, mutta monetkaan kantasanoista eivät tule latinasta, vaan vähintään rinnakkaisina vanhasta kreikasta, jonka tiedemiehiä, erityisesti Galenosta ja Hippokratesta pidetään modernin lääketieteen perustan laskijoina. Kielioppi pyrkii noudattamaan latinan kielioppia, mutta siihen sovelletaan käyttäjämaan kieltä, koska on alati haettava tasapainoa kansallisen ymmärryksen ja tieteellisen tarkkuuden välillä. Esimerkkinä voi pitää vaikkapa slovakinkielistä František Šimonin oppikirjaa "Latinská lekárska terminológia". Lääkäri ja kansanrunouden kerääjä Elias Lönnrot loi suomen kieleen lääketieteellistä perussanastoa. 
Yleistä.
Lääketieteellisen termistön eksaktiuden turvaamiseksi on tehty luetteloita, esimerkiksi kansainvälinen diagnoosiluettelo eli lääketieteen tautiluokitus, josta tällä hetkellä (2017) on voimassa versio ICD-10. Lisäksi lääketieteelliseen termistöön kuuluu runsaasti lyhenteitä. Sinänsä lyhentäminen loppuosasta johtuu monesti käytännössä siitä, että lääkäri ei hallitse latinan taivutussääntöjä.
Lääkeaineiden termistöstä.
Paitsi tautiluokitusta on myös lääkeaineista oma tiukka termistönsä. Lääkeaineoppi eli farmakologia sekä myrkkyoppi eli toksikologia sisältävät termistössään sekä aineiden kemialliset nimet, jotka ovat käytännössä aivan liian vaikeita muistaa, että geneeriset nimet. Näiden lisäksi kaupalliset nimet ovat yleisimmin käytössä. Aiemmin käytettiin vain luontaisia, vaihtelevasti vaikuttavia uutteita esimerkiksi kasvikunnasta, mutta nämäkin oli määritelty farmakopeassa. Nykyään käytetään koululääketieteen puolella enimmäkseen teollisesti valmistettuja ja dokumentoituja synteettisiä kemiallisia lääkeaineita. Lisäksi reseptien kirjoittamisessa on omat tarkatkin sääntönsä. Professori Ilmari Vartiaisen teos Lääkeaineoppi oli vuosikymmeniä oppikirjana myös termistössä, vastaavasti Armas Vartiaisen Reseptioppi.
Esimerkkejä lääketieteellisten termien muodostamisesta.
Esimerkiksi sydämen keskeisen tutkimuksen kansanomainen nimitys "sydänfilmi" kuvaa kyllä reaaliajassa tai rekisteröitynä sydämen toimintaa, mutta vain sen sähköistä ilmenemismuotoa. Sen paljon käytetty lyhenne "ekg" tulee sanasta "elektrokardiogrammi", jossa "elektr" tulee sähköä tarkoittavasta sanasta, "o" on sidevokaali, "kardi" viittaa sydämeen, "o" on jälleen sidevokaali ja "gram" on rekisteröintiin viittaava, loppukirjaimet tekevät sanasta suomen kieleen sopivan. Vastaavasti lääketieteen valtavirtaa edustava englannin kielen termi on "electrocardiogram" on samantapaista kantaa.
Anatomialla on oma kansainvälinen ja kansallinen termistönsä. Esimerkiksi sisäelin perna on kreikaksi "lien", latinaksi "splenum" ja englanniksi "spleen", ja nämä kaikki on syytä alalla työskentelevän tietää. 
Myös eri lääketieteellisillä toimenpiteillä on kansainvälisiä nimityksiä, jotta lääketieteellinen käytännöllinen ja tutkimuksellinen yhteistyö olisivat mahdollisia. Myös esimerkiksi kirurgian alueen työvälineiden nimitykset ovat varsin kansainvälisiä.
Toisinaan lääketieteellisillä diagnooseilla ja taudeilla on perinteisiä nimityksiä, jotka juontuvat henkilön nimestä. Näistä tunnetuimpia lienevät neurologinen Parkinsonin tauti, Alzheimerin tauti ja Aspergerin oireyhtymä. Nimitykset tulevat yleensä kunnioituksesta jotakin auktoriteettia kohtaan, esimerkiksi taudin kuvaajan mukaan, ei potilaan mukaan.
Esimerkki monimutkaisesta taudin nimen muodostumisesta on jalkapohjan kiputilalla nimeltä plantaarifaskiitti, latinaksi "fasciitis plantaris". Sitä nimitetään yhä yleisesti nimellä Calcaneus sporn. "Calcaneus" on kantaluun latinakielinen nimitys, "der Sporn" on saksaa ja tarkoittaa kannusta. Röntgenkuva viittaa "luupiikkiin", mistä ei kuitenkaan ole kysymys, vaan jalkapohjan tukisiteen eli "fascian" sairaudesta. Tilaa on pidetty tulehduksellisena, mistä johtuen nimitykseen on liitetty pääte "-itis". Nyttemmin on tultu päätelmään, että tila ei ole tulehduksellinen vaan rappeutuma eli "degeneraatio", ja nimeä mahdollisesti jälleen muutetaan.
Lääketieteen slangista.
Niin lääketieteessä kuin muillakin ammattialoilla muodostuu väistämättä tiettyjä ammatillisia slangisanoja, jotka ovat enemmän tai vähemmän onnistuneita kuvaamaan totuutta. Tämä on omiaan aiheuttamaan joskus käsityksen, että potilaat eivät saisikaan ymmärtää, mistä heidän kohdallaan on kysymys. Esimerkiksi sana luupiikki on erityisen harhaanjohtava.