tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ko Kham

Ko Kham () on pieni saari Thaimaan Tratin provinssissa Ko Mak -saaren luoteispuolella. Saari on yksityisomistuksessa ja sinne on pääsymaksu. Saarelle pääsee moottoriveneellä tai kajakilla Ko Makilta.
Ko Khamilla on mustia laavakiviä, hiekkarantoja ja koralliriuttoja. Saarella on myös keskeneräiseksi jäänyt Ananya Hideaway -niminen hotelli (vuonna 2024).
Iljušin Il-86

Iljušin Il-86 on neuvostoliittolainen keskipitkän matkan laajarunkoinen matkustajakone, jonka ensilento tapahtui 22. joulukuuta 1976.
Il-96-300 on Il-86:sta kehitetty pitkän matkan versio, jossa on lyhennetty runko ja pidempi lentomatka.
Uikut

Uikut (Podicipedidae) on uikkulintujen lahkon (Podicipediformes) ainoa heimo. Uikut ovat vesilintuja ja sopeutuneet erityisesti sukelteluun. Niiden jalat ovat ruumiin takaosassa, joten ne kävelevät kömpelösti.
Lajeista silkkiuikku, härkälintu, pikku-uikku ja mustakurkku-uikku pesivät Suomessa. Mustakaulauikku on alueella harvinainen vieras.
Suomessa pesivät uikut saapuvat pesimäpaikoilleen välittömästi jäidenlähdön jälkeen. Pesä on vaatimaton vesikasvien osista koostuva lautta, joka on kiinnitetty ruo'onkorsilla tukevasti ympäröiviin kasveihin. Uikut munivat 1–2 vuorokauden välein 2–7 munaa, tavallisesti neljä. Munien väri on aluksi valkoinen, mutta kosteat pesäainekset värjäävät ne muutamassa päivässä vaaleanruskeiksi. Muninnan huippu on toukokuussa, mahdollinen uusintapesinnän muninta jatkuu heinäkuulle. Haudonta kestää 20–29 vuorokautta. Molemmat emot osallistuvat haudontaan. Poistuessaan pesältä emot peittävät munat tuoreilla kasvinosilla suojaksi pesärosvoilta.
Ulappakeijulinnut

Ulappakeijulinnut (Procellariiformes) ovat merilintuja. Ne jaetaan albatrosseihin, keijuihin, ulappaliitäjiin ja ulappakeijuihin.
Ulappakeijulinnuilla on suora, koukkupäinen nokka ja putkimaiset sieraimet, ja niiden sierainrauhaset poistavat kehosta meriveden sisältämän suolan. Suurien lajien siivet ovat pitkät ja kapeat, ja ne voivat liitää merellä pitkiä aikoja lyömättä siivillään juuri ollenkaan. Pienimillä lajeilla siivet ovat lyhyemmät ja siiveniskut lentäessä nopeita ja lepattavia. Ulappakeijulinnut käyttävät ravinnokseen kalaa, äyriäisiä, planktonia ja nilviäisiä.
Evoluutio.
Neoaves jakautui kahteen kehityslinjaan noin 79,6 miljoonaa vuotta sitten. Yhdestä kehittyivät varpuslinnut (Passeriformes), toisesta jalohaukkalinnut (Falconiformes), rantalinnut (Charadriiformes), ulappakeijulinnut (Procellariiformes), kuikkalinnut (Gaviiformes), haikaralinnut (Ciconiiformes) ja pingviinilinnut (Sphenisciformes).
Pingviinilinnuilla ja ulappakeijulinnuilla on luultavasti yhteinen esi-isä, joka tutkijoiden mukaan eli Gondwanalla noin 71 miljoonaa vuotta sitten, kun Australia, Etelämanner ja Etelä-Amerikka olivat kiinni toisissaan ja suuri maa-alue sijaitsi etelämpänä.
Suomessa tavatut lajit.
Suomessa ulappakeijulinnut ovat harvinaisuuksia. Alueella on tavattu seuraavat lajit:
Pelikaanilinnut

Pelikaanilinnut (Pelecaniformes) on lintujen lahko. Perinteisesti siihen on luettu kuusi heimoa, mutta nykyään se käsittää luokittelusta riippuen viisi tai kymmenen heimoa.
Luokittelu.
Perinteisesti pelikaanilintuihin on luettu kuusi heimoa: pelikaanit (Pelecanidae), käärmekaulat (Anhingidae), fregattilinnut (Fregatidae), tropiikkilinnut (Phaethontidae), suulat (Sulidae) ja merimetsot (Phalacrocoracidae). Viimeaikaiset tutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet, että ryhmä ei ole monofyleettinen. Pelikaanit ovat nimittäin tosiasiassa läheisintä sukua iibiksille (Threskiornithidae), haikaroille (Ardeidae), varjohaikaroille (Scopidae) ja kenkänokille (Balaenicipitidae), jotka perinteisesti luokitellaan haikaralintuihin (Ciconiiformes). Tällöin varsinaisia haikaralintuja ovat ainoastaan kattohaikarat (Ciconiidae). Tropiikkilinnut puolestaan eivät ole sukua millekään pelikaanilinnulle, kuten aiemmin luultiin.
Taksonomisen ristiriidan ratkaisemiseksi BirdLife International ja monet tieteelliset julkaisut, kuten "Handbook of the Birds of the World", noudattavat nykyään luokittelua, jossa entisestä pelikaanilintujen lahkosta on siirretty kaikki heimot pelikaaneja ja tropiikkilintuja lukuun ottamatta uuteen Suliformes-lahkoon. Haikaralinnuista on siirretty neljä heimoa pelikaanilintuihin, ja kattohaikarat on jätetty yksin Ciconiiformes-lahkoon. Yhdessä nämä kolme lahkoa, Pelecaniformes, Suliformes ja Ciconiiformes, muodostavat ryhmän Pelecanimorphae. Seuraava kladogrammi kuvaa Pelecanimorphae-ryhmän lahkojen ja heimojen välisiä sukulaisuussuhteita:
"Howard and Moore Complete Checklist of the Birds of the World", jota Suomen Lajitietokeskus ja BirdLife Suomi seuraavat, käyttää kuitenkin erilaista luokittelua, jossa pelikaanlintujen lahkoa on laajennettu käsittämään koko Pelecanimorphae-ryhmä. Lahko jakautuu kahteen alalahkoon, joista Ciconii vastaa Ciconiiformes-lahkoa ja Pelecani vastaa Pelecaniformes- ja Suliformes-lahkoja. Alla on esitetty "Howard and Moore Complete Checklist of the Birds of the World" -teoksessa käytetty luokittelu:
Haikaralinnut

Haikaralinnut (Ciconiiformes) on suurikokoisten, lentokykyisten lintujen lahko. Siihen luokiteltiin aiemmin myös haikarat (Ardeidae) ja iibikset (Threskiornithidae), mutta nykyään siihen luetaan vain kattohaikarat (Ciconiidae). Se on suulalinnut ("Suliiformes") ja pelikaanilinnut ("Pelecaniformes") sisältävän kladin sisarryhmä.
Fylogenia.
Vasarapäähaikaran ("Scopus umbretta") asema luokittelussa on ollut epävarma, ja se on tavallisesti sijotettu omaan heimoonsa, mutta AOU lukee sen pelikaanien heimoon. HBW Alive sijoittaa sen kuitenkin omaan heimoonsa, mitä kladogrammi alla myös kuvastaa.
Jalohaukkalinnut

Jalohaukkalinnut (Falconiformes) on lihaasyövien lintujen lahko.
Luettelo.
Suomessa esiintyvät jalohaukkalinnut ja niiden lajit
Hietakyyhkylinnut

Hietakyyhkylinnut tai hietakanalinnut (Pterocliformes) on lahko lintujen (Aves) luokassa. Lahkoon kuuluu 16 lajia, joita esiintyy vanhan maailman avomailla ja puoliaavikoilla. Kaikki lajit luetaan hietakyyhkyjen (Pteroclidae) heimoon, joka jakautuu kahteen sukuun. 
Hietakyyhkyt ovat läheistä sukua kahlaajille ja kyyhkyille, ja ne luokiteltiinkin aiemmin kyyhkylintujen (Columbiformes) lahkoon.
Ulkonäkö ja koko.
Hietakyyhkyt ovat keskikokoisia lintuja. Niillä on pieni pää ja lyhyt kaula sekä voimakas ja pullea ruumis. Siivet ovat pitkät ja teräväkärkiset. Useimmilla lajeilla keskimmäiset pyrstösulat ovat pitkät ja jouhimaiset.
Ravinto.
Hietakyyhkyt käyttävät ravinnokseen kasvinosia. Ne kerääntyvät aamuisin tai iltaisin pitkien matkojen päästä juomapaikoille .
Lisääntyminen.
Hietakyyhkyt munivat kaksi tai kolme munaa suoraan maahan.
Suvut ja lajit.
Hietakyyhkyt – "Pterocles".
SH=Suurharvinaisuus Suomessa
Polskie Linie Lotnicze LOT

Polskie Linie Lotnicze LOT, kansainvälinen nimi LOT Polish Airlines (yleiskäytössä usein lyhyesti "LOT"), on vuonna 1928 perustettu puolalainen lentoyhtiö. Yhtiön kotipaikka on Varsova, ja kotikenttä Varsovan lentoasema (Frederic Chopin). LOT on kuulunut vuodesta 2003 alkaen kansainväliseen Star Alliance -lentoyhtiöallianssiin ja hallinnoi tytäryhtiönään lyhyen matkan lentoihin erikoistunutta EuroLOTia. Yhtiön omistavat Puolan valtio (67,97 %), Towarzystwo Finansowe Silesia sp. z o.o. (25,1 %) ja työntekijät (6,93 %). Työntekijöitä yhtiössä on noin 3 900 (lokakuu 2009).
Historia.
Vuonna 1922 ”Aerolloyd” Polish Airlines -niminen osakeyhtiö perustettiin. 5. syyskuuta säännöllinen yhteys Gdańskista Varsovaan ja sieltä edelleen Lvoviin avattiin. 
Vuonna 1925 ”Aerolloyd” muuttui ”Aerolot”-osakeyhtiöksi ja tekniset tilat siirrettiin Gdańskista Wrzeszczin lentokentältä Varsovaan Mokotówin lentokentälle. Poznańiin perustettiin Aero Sp. z o.o. [Ltd.] -niminen lentokuljetusyhtiö, ja se aloitti keväällä säännöllisen liikenteen kolmen kaupungin välillä: Poznań–Łódź–Varsova. 
Vuonna 1928 Kuljetusministeriön alainen siviili-ilmailuosasto kehitti perustavanlaatuisia muutoksia Puolan ilmakuljetukseen ohjelmallaan, jolla kaikki yksityiset ilmakuljetusyritykset lopetettiin. Yksi valtion omistama yritys perustettiin 29. joulukuuta 1928. Sen nimeksi tuli Linje Lotnicze Sp. z o.o. [LOT Airlines Ltd.].
1. tammikuuta 1929 yhtiön säännöllinen lentotoiminta käynnistyi. Senhetkiset yhteydet lisääntyivät kahdella: Varsovasta Katowiceen ja Bydgoszcziin. Toukokuussa perustettiin erikoisyhtiö, joka lensi Varsovan ja Pozńanin väliä kansallisen yleisnäyttelyn vuoksi. Yhtiön graafisen tunnuksen suunnittelukilpailu julistettiin. Voittajaksi valittiin Tadeusz Gronowski, varsovalainen graafinen taiteilija, ja hänen muotoilemansa tyylitelty lentävä kurki. Yhtiön nimeen lisättiin adjektiivi ”Polish”.
Vuonna 1930 LOT Polish Airlines liittyi Air Transportation Association -järjestöön (IATA).
Vuonna 1937 avattiin lentoreitti Helsinkiin.
Laivasto.
Nykyinen laivasto.
Heinäkuussa 2024 LOT Polish Airlinesin laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 11,4 vuotta.
Laivaston kehitys.
Vuonna 2011 LOT oli ensimmäinen lentoyhtiö Euroopassa, joka otti käyttöönsä Boeing 787 Dreamliner -lentokonetyypin.
Boeing 787:t asetettiin alkuvuonna 2013 lentokieltoon. LOT vaati Boeingilta tämän vuoksi 33 miljoonan dollarin vahingonkorvauksia. Sanomalehti Rzeczpospolita uutisoi myöhemmin, että LOT ja Boeing olivat päässeet asiassa sopuun, mutta eivät julkistaneet sopimuksen yksityiskohtia. Yhtiö on operoinut kyseisellä myös Finnairin lentoja.
Interflug

Interflug (saks. "Interflug GmbH, Gesellschaft für Internationalen Flugverkehr mbH") oli Saksan demokraattisen tasavallan kansallinen lentoyhtiö. Se lensi enimmäkseen neuvostoliittolaisilla koneilla kuten Iljušin Il-62 ja Tupolev Tu-134, mutta loppuvaiheessa sen kalustoon kuului myös Airbusin A310-koneita. Yhtiö lakkautettiin kannattamattomana vuonna 1991 Saksan jälleenyhdistyttyä. Interflug lensi viimeiset lentonsa Berliinistä Wieniin ja takaisin Tu-134 -koneella 30. huhtikuuta 1991.
Aiheesta muualla.
CAAK

CAAK ("Chosonminhang Korean Airways") oli Pohjois-Korean valtiollinen lentoyhtiö ja Air Koryon (v:sta 1993) edeltäjä. Yhtiö perustettiin 1954 Korean sodan aikana 1950 perustelun neuvostoliittolais-korealaisen lentoyhtiö SOKAO:n seuraajaksi. 
Yhtiö aloitti toimintansa Lisunov Li-2-, Antonov An-2- ja Iljušin Il-12 -koneilla. Myöhemmin kalustoa täydennettiin neuvostoliittolaisvalmisteisella Iljušin Il-14 -mallilla.
CAAK:n ensimmäinen suihkukone oli 1975 toimitettu Tupolev Tu-154 Prahan ja Itä-Berliinin reiteille. Vuonna 1982 pitkiä matkoja varten (mm. Pjongjangin ja Moskovan väliselle reitille) hankittiin nelimoottorinen Iljušin Il-62, jolla nykyäänkin lennetään Air Koryon pitkän matkan lennot.
Yhtiöllä oli 2 500 työntekijää ja noin 25 lentokonetta, mm. An-24, Iljušin Il-18, Iljušin Il-62, Tupolev Tu-134,Tupolev Tu-154 sekä rahtikuljetuksia varten Iljušin Il-76.
Pulkovo Aviation Enterprise

Pulkovo Aviation Enterprise () on entinen venäläinen valtio-omisteinen lentoyhtiö. Nimensä se sai Pietarissa sijaitsevan Pulkovon lentoaseman mukaan. Yhtiö perustettiin Aeroflotin paikalliseksi osastoksi Leningradissa 24. kesäkuuta 1932. Lokakuussa 2006 se sulautettiin yhteen toisen, sitä pienemmän ja uudemman valtiollisen yhtiön GTK Rossijan kanssa, ja uuden yhtiön nimeksi tuli Rossija.
Reittikohteet.
Tammikuussa 2005 Pulkovo Aviation Enterprise lensi säännöllisesti seuraaviin kohteisiin:
Laivasto.
Heinäkuussa 2006:
Onnettomuudet.
22. elokuuta 2006 yhtiön Tupolev Tu-154 -matkustajakone matkalla Anapasta Pietariin syöksyi maahan lähellä Donetskia Ukrainassa . Kaikki 160 matkustajaa ja kymmenen hengen miehistö kuolivat. Matkustajista viisi oli ulkomaalaisia, heistä yksi oli 21-vuotias oululainen insinööriopiskelija, jolla oli Suomen ja Venäjän kaksoiskansalaisuus.
Onnettomuuden syyksi on kerrottu ukkosmyrsky.
Iljušin

Iljušin (, , ) on venäläinen lentokonesuunnittelutoimisto ja -valmistaja. Se on perustettu Neuvostoliitossa 13. tammikuuta 1933 alkujaan toisella nimellä (Tuotantolaitos 39:n kokeellisten lentokoneiden rakentamisen keskussuunnittelutoimisto). Sergei Iljušin asetettiin sen johtajaksi. Tästä sai alkunsa Iljušinin lentokoneiden suunnittelutyö, johon koostui aluksi vain seitsemän hengen suunnitteluryhmästä. Myöhempien vuosien aikana Iljušinin lentokoneita on valmistettu yhteensä yli 60 000 kappaletta. Yrityksen päätoimipaikka sijaitsee Moskovassa.
Yhtiön paljon käytettyjä siviililentokoneita ovat Iljušin Il-62 ja Iljušin Il-86. 
Yrityksen perustaja.
Yrityksen ensimmäinen johtaja ja pitkäaikainen pääsuunnittelija oli Sergei Iljušin (1894-1977). Hän toimi vuodesta 1916 lentomekaanikkona. Hän työskenteli vuodesta 1918 puna-armeijassa ensin lentomekaanikkona, sitten sotilaskomissaarina ja johti vuodesta 1921 lentokoneiden korjauslinjaa. Hän valmistui ilmavoimien teknisestä akatemiasta 1926. Vuonna 1931 hän organisoi ja ryhtyi johtamaan lentokoneiden suunnittelutoimistoa, joka ryhtyi suunnittelemaan kolmea erityyppistä lentokonetta: hävittäjää, pommittajaa ja matkustajalentokonetta. Sergei Iljušinin johdolla valmistui useita lentokonemalleja. Hänet palkittiin monin korkein ansiomerkein.
Malleja.
Iljušinin suunnittelemia lentokonemalleja, kylmän sodan ajalta on mainittu myös Nato-koodinimi lainausmerkeissä. Sitä aiemmat koneet osallistuivat toiseen maailmansotaan. Osa Iljušinin lentokoneista on matkustajalentokoneita.
Ensimmäiset yhtiön suunnittelemat lentokonemallit valmistuivat jo toisen maailmansodan aikana. Näitä lentokonemalleja olivat (sarjatuotannon käynnistämisvuoden mukaan): Iljušin DB-3 (1936/1939 DB-3F), Iljušin Il-2 (1940), Iljušin Il-4 (1941) ja Iljušin Il-10 (1944). Yhtiö suunniteli ja valmisti myös prototyyppikoneita (kuten DB-4 ja Il-6 jo toisen maailmansodan aikana), joita ei otettu tuotantoon.
Käkilinnut

Käkilinnut (Cuculiformes) on lintulahko, johon kuuluu käkien heimo ja noin 140 lajia. Lahko on kiistanalainen, ja hoatsinit ja turakot ovat olleet aiemmin osa käkilintujen lahkoa.
Suomessa on tavattu kaksi käkilintulajia: käki ja harakkakäki.
Kehrääjälinnut

Kehrääjälinnut (Caprimulgiformes) on lintujen lahko, jonka lähes kaikki lajit ovat hyönteissyöjiä ja yölintuja. Lahko on saanut nimensä kehräämistä muistuttavan äänen takia.
Kehrääjälintujen lahkoon kuuluu viisi heimoa. Varsinaisten kehrääjien (Caprimulgidae) heimon lajeja tavataan lähes kaikkialla maapallolla. Ainoa Suomessa esiintyvä laji on kehrääjä ("Caprimulgus europaeus"). Kehrääjät ovat keskikokoisia ja ne ovat sopeutuneet saalistamaan suuria lentäviä hyönteisiä hämärässä tai pimeässä ilmasta. Niillä on iso kita ja voimakkaat sukaset suupielissä, jalat ovat lyhyet ja nokka pieni. Puku on pehmeä, ruskeankirjava, pyrstöissä ja siivissä usein valkoisia signaalilaikkuja. Kehrääjät lepäävät päivällä maassa tai pitkittäin oksalla.
Uusimmissa luokituksissa kehrääjälinnut on yhdistetty pöllölintujen (Strigiformes) lahkoon.
Ala-Tikkurila

Ala-Tikkurila () on asuinalue Helsingin Suutarilan kaupunginosassa Vantaan rajalla. Piirijaossa se on koillisen suurpiirin Puistolan peruspiirin Tapulikaupungin osa-alueen pienalue. Siihen rajoittuvat Siltamäen ja Puistolan osa-alueet, ja pohjoisessa sitä rajaa Keravanjoki, jonka pohjoispuolella ovat Vantaan Viertolan ja Tikkurilan kaupunginosat. Ala-Tikkurilaa sivuaa eteläpuolelta maan vilkasliikenteisimpiin liikenneväyliin kuuluva Kehä III, jonka varrella on liike- ja toimitiloja myös Ala-Tikkurilassa sekä päärata.
Ala-Tikkurilan asuntokanta on omakoti- ja rivitalovaltaista. Ala-Tikkurilassa toimivia palveluja ovat muun muassa päivittäistavarakauppa Lidl, pikaruokaravintola McDonald’s, tavaratalo Biltema, huoltoasema St1 sekä muutama autokauppa.
Historiaa.
Ala-Tikkurila oli aiemmin Suutarilan kaupunginosan osa-alue, nykyisin pienalue. Tapulikaupungin tultua Suutarilan uudeksi osa-alueeksi Ala-Tikkurila on luettu Tapulikaupunkiin. Ala-Tikkurila liitettiin Helsinkiin suuressa alueliitoksessa 1. tammikuuta 1946.
Ala-Tikkurilan asumusto ei ole kovin vanhaa. Suuri osa Ala-Tikkurilan itäosasta oli vielä 1980-luvulla metsää, johon rakennettiin 1980-luvun lopussa ja 1990-luvun lopussa paljon muun muassa rivitaloja.
Alueen liittämisestä Vantaaseen oli puhetta vuosina 2005–2006. Kyseessä olisi ollut Helsingin kaupungin ja Vantaan kaupungin maanvaihto. Helsingin kaupunki olisi saanut Västerkullan kiilasta maa-alueen ja antanut vastalahjaksi Vantaalle Ala-Tikkurilan alueet. Alueen asukkaat kuitenkin vastustivat hanketta.
Ala-Tikkurila oli pitkään Helsingin ainoa Kehä III:n ulkopuolella sijaitseva alue, kunnes Helsinkiin liitettiin Sipooseen kuulunut Östersundomin alue vuonna 2009.
Helmikuussa 2001 alue nousi otsikoihin, kun Suomen hiihtomaajoukkueen lääkelaukku unohtui Ala-Tikkurilan Shell-huoltamolle ja asiasta sai vinkin "Helsingin Sanomien" rikostoimittaja Riku Rantala. Tästä alkoi Lahden MM-hiihtojen dopingskandaalin selvittely valtavine mediakohuineen.
Linja-autoyhteydet.
Ala-Tikkurila kuuluu Helsingin seudun liikenteen vyöhykejaossa B-vyöhykkeeseen.
Viikki

Viikki () on 15 000 asukkaan kaupunginosa Koillis-Helsingissä, Vanhankaupunginlahden perukassa, noin kahdeksan kilometriä keskustasta. Osa-alueita Viikissä ovat Viikin tiedepuisto, Viikinranta, Viikinmäki ja Latokartano. Alueita Viikin ympäristössä ovat muun muassa Pihlajamäki ja Pihlajisto, Koskela, Vanhakaupunki, Länsi-Herttoniemi ja Myllypuro. 
Viikissä sijaitsee yksi Helsingin yliopiston kampusalueista, jolla on nykyään neljän tiedekunnan toimitiloja (bio- ja ympäristötieteellinen tiedekunta, farmasian tiedekunta, eläinlääketieteellinen tiedekunta ja maatalous-metsätieteellinen tiedekunta). Alueella on myös Viikin normaalikoulu, joka on yliopiston kasvatustieteellisen tiedekunnan yksikkö. Normaalikoulussa on oppilaita esikoululaisista lukiolaisiin yhteensä noin 940 ja lisäksi opettajaksi opiskelevia noin 250.
Viikissä luonto on paljon esillä erityisesti yliopiston Viikin tutkimustilan suuren peltoalueen, merkittävän Viikin arboretumin, Vanhankaupunginlahden luonnonsuojelualueen (lukuisia lintuhavaintotorneja, huomattava lintujen muutto- ja pesimäalue) sekä ekoasuntoalueen myötä. Siellä sijaitsee myös Viikinmäen jätevedenpuhdistamo.
Historia.
Viikin nimi esiintyy tilikirjoissa kylän ja neljänneskunnan nimenä vuonna 1543 muodossa "Vijch". Saman vuosikymmenen aikana kylä jaettiin Västervik- ja Östervik-nimisiin osiin. 
Viikin latokartano perustettiin 1550-luvulla kuninkaankartanon maatilaksi eli kruununtilaksi. Kartanoon liitettiin kuusi Östervikin ja kolme Västervikin kylän taloa. Vuonna 1629 latokartano lahjoitettiin ratsumestari Gert Skyttelle, peruutettiin kruunulle vuonna 1655 ja oli sen jälkeen Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherran virkatalona sekä sen jälkeen vuokrattuna eri henkilöille.
Vuonna 1946 Viikki liitettiin Helsinkiin. Viikin historia ja merkittävät henkilöt näkyvät nimistössä, joihin kuuluvat mm: Leskirouva Freytagin kuja, Laivuri Petterin katu, Lautamies Jopin katu, Vouti Björnramin kuja, Simo Klemetinpojan puisto, Erik Spåren tie, Krister Juutin polku ja Agnes Sjöbergin katu.
Liikenneyhteydet.
Lahdenväylä ja Viikintie ovat alueen tärkeimmät henkilöautoliikenteen runkoväylät. Kehä I kulkee aivan Latokartanon asuinalueen vierestä koillisessa, mutta lähin liittymä sille on Pihlajamäessä.
Viikkiin liikennöivät Munkkiniemestä ja Kontulasta bussilinja 57, keskustasta linja 78, Herttoniemestä ja Puistolasta linja 79, Meilahdesta ja Myllypurosta 506. Myös Lahdenväylän pysäkeiltä pääsee useilla HSL:n bussilinjoilla Helsingin keskustan ja Vantaan suuntiin. 
Syksystä 2023 lähtien Viikin läpi on kulkenut myös pikaraitiotie 15. 
Palvelut.
Kaupunginosan pohjoisosaan, Lahdenväylän välittömään läheisyyteen avattiin hypermarketti Prisma Viikki syksyllä 2007. Alueelle kaavaillaan 2020-luvulla lisää asutusta, palveluita ja yliopiston laajennusta.
Aiheesta muualla.
Julkiset palvelut
Asukasyhdistykset ja asukastalotoiminta
Seutula

Seutula () on Vantaan Kivistön suuralueeseen kuuluva kaupunginosa, joka sijaitsee Vantaanjoen mutkan sisäpuolella. Kaupunginosassa sijaitsevat muun muassa Katriinan sairaala, Seutulan koulu, Seutulan kappeli, Pirttirannan ”kesäkylä”, Katrinebergin kartano ja Königstedtin kartano.
Seutula on myös Helsingin pitäjän keskiaikaisperäinen maarekisterikylä, joka ulottuu pohjoisessa Rajakoskelle asti, idässä Lavankoon asti käsittäen koko Kiilan kaupunginosan ja etelässä Seutulan kylään kuuluu myös Sotilaskorpi. Sen sijaan joen mutkan läntisin osa, Königstedtin kartano ja siitä länteen, kuuluu Riipilän maarekisterikylään.
Seutulaa pidetään myös kaupunginosaa laajempana alueena, ja siellä toimii aktiivinen kyläyhdistys.
Tuusulantieltä Ruskeasannalta Seutulaan johtaneen "Seutulantien" varteen rakennettiin 1950-luvulla uusi Helsingin lentokenttä (1952), nykyinen Helsinki-Vantaan lentoasema (1977). Jo rakennusvaiheessa sitä alettiin yleisesti kutsua "Seutulan lentokentäksi", koska Tuusulantiellä oli viitta Seutulaan. Todellisuudessa lentokenttä rakennettiin noin 8 km Seutulasta kaakkoon, Veromiehenkylän ja Kirkonkylän pohjoisosiin. Nykyisin Lentokenttä on oma kaupunginosansa.
Seutula-nimi yhdistetään usein vankiloihin, vaikkei sellaista täsmällisesti ole paikalla sijainnutkaan. Mielleyhtymä johtuu siitä, että lentokentän rakentamisessa käytettiin vankityövoimaa. Lentoasemalla toimi vuoteen 2009 saakka avovankila, aikaisemmalta nimeltään Seutulan työsiirtola. Siellä kenttätyötä teki muun muassa rattijuoppoudesta vangittuja 1960-luvun julkisuuden hahmoja, muun muassa Irwin Goodman, mikä toi tämän toiminnan esiin. Irwin Goodman myös levytti aiheesta Vexi Salmen sanoittamat kappaleet ”Terveisiä Seutulasta” ja ”Autolla Kanarian saarille”.
Tampereen hiippakunta

Tampereen hiippakunta on yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon yhdeksästä hiippakunnasta. Sen tuomiokirkko on Tampereen tuomiokirkko. Tampereen hiippakunta muodostuu 38 seurakunnasta (2020). Tampereen piispana on toiminut vuodesta 2008 lähtien teologian tohtori Matti Repo.
Toiminta.
Tampereen hiippakunnan tuomiokapitulin palveluksessa työskentelee 13 henkilöä, joiden tehtävät jakautuvat hallinnollisiin sekä seurakuntien työtä tukeviin tehtäviin. Hiippakunnan tuomiokapituli sijaitsee Seurakuntien talossa Tampereella.
Historia.
Kustaa Vaasa muodosti Turun hiippakunnan itäisistä osista Suomeen toisen hiippakunnan, Viipurin hiippakunnan 1554. Hävittyään suuren Pohjan sodan joutui Ruotsi Uudenkaupungin rauhassa 1721 luovuttamaan alueita Kaakkois-Suomessa, muun muassa Viipurin, minkä vuoksi Viipurin hiippakunta siirrettiin 1723 Porvooseen. Kaksisataa vuotta myöhemmin, 1923, perustettiin Porvooseen uusi ruotsinkielinen hiippakunta ja silloinen Porvoon hiippakunta siirrettiin Tampereelle.
Tampereen hiippakuntaan kuuluivat aluksi myös Uudenmaan seurakunnat, kunnes niistä vuonna 1959 muodostettiin erillinen Helsingin hiippakunta.
Trat (provinssi)

Tratin provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista ("changwat"). Se sijaitsee maan itäosassa Kambodžan rajalla Siaminlahden rannalla. Naapuriprovinssi on koillisessa Chanthaburi. Provinssin pinta-ala on 2 819 neliökilometriä ja siellä on arviolta 274 300 asukasta (vuonna 2017). Provinssin pääkaupunki on Trat.
Maantiede.
Khao Banthat -vuoristo muodostaa rajan Kambodžan kanssa provinssin itärajalla. Thaimaan toiseksi suurin saari Ko Chang kuuluu provinssiin. Tämä saari yhdessä yli 40 pienemmän ympäröivän saaren kanssa muodostaa Mu Ko Changin merellisen kansallispuiston. Trat tunnetaan parhaiten jalokivikaivoksista ja -kaupasta. Tratin kaupungista on tullut välipysäkki turisteille matkalla Ko Changin saarelle.
Historia.
Paknamin kriisin aikana 1893 Ranskan siirtomaa-armeija miehitti Chantaburin länsiosat. Vuonna 1904 Siam luovutti Tratin Ranskan Indokiinalle saadakseen Chantaburin takaisin. Tratista tuli osa Thaimaata 23. maaliskuuta 1906 osana usean Mekongjoen itäpuolisen alueen, kuten Pratabongin, Siam Reapin ja Srisophonin, vaihtokauppaa.
Symbolit.
Provinssin sinetissä on meri ja taustalla vuori. 
Provinssin puu on mantelipuu ("Terminalai catappa"). 
Aluejako.
Provinssi jakautuu 5 piiriin ("amphoe") ja kahteen pienempään piiriin ("king amphoe"). Nämä jaetaan edelleen 38 kunnaksi ("tambon") ja 254 kyläksi ("mubaan").
Antonov

Antonov State Enterprise () on ukrainalainen lentokonesuunnittelu- ja valmistusyhtiö, jonka Oleg Konstantinovitš Antonov (1906–1984) perusti vuonna 1946. Raskaita Antonovin An-124 "Ruslan" -kuljetuskoneita käytetään muun muassa YK- ja Nato-johtoisten rauhanturvaoperaatioiden tukemiseen.
Antonov-kuljetuskoneita on sotilaskäytössä Venäjän ja Ukrainan sekä useiden Afrikan maiden asevoimien lisäksi muun muassa Kiinan Kansan vapautusarmeijan ilmavoimilla ja laivastolla.
Talvella 2021–2022 Antonov esitteli uuden rahtikoneensa Antonov An-178 ensimmäistä konetta, jota mallia Ukrainan hallitus oli tilannut aluksi kolmen kappaleen koe-erän.
Maaliskuussa 2022 Venäjä tulitti osana hyökkäyssotaansa tykistöllä Antonovin lentokonetehdasta.
Trang (provinssi)

Trangin provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista ("changwat"). Se sijaitsee maan eteläosassa Andamaanienmeren rannikolla. Naapuriprovinsseja ovat Krabi, Nakhon Si Thammarat, Phattalung ja Satun. Provinssin pinta-ala on 4 917,5 neliökilometriä ja siellä on arviolta 628 900 asukasta (vuonna 2017).
Maantiede.
Provinssi sijaitsee Andamaanienmeren rannikolla ja siihen kuuluu 46 saarta mannermaan lisäksi. Tasankoa on vain vähän ja suurin osa provinssista on kukkulaista. Khao Luang- ja Banthat-vuorijonot ovat kahden suurimmat joen, Trangjoen ja Palianjoen lähteet.
Historia.
Trangin alue oli ensimmäinen, jossa viljeltiin kumia. Kumipuut toi kuvernööri Phraya Ratsadanupradit Mahison Phakdi Malesiasta vuonna 1899.
Symbolit.
Provinssin vaakuna esittää majakan siltaa.
Provinssin kukka ja puu on vihreä eebenpuu ("Jacaranda filicifolia"). Puun toi Australiasta samainen kuvernööri, joka toi kumipuun, ja se sai nopeasti Sri-Trang-nimen paikallisten keskuudessa.
Provinssin tunnuslause kääntyy "Phraya Rasdan kaupunki; sydämellisiä kansalaisia; herkullista paistettua possua; Para-kumin synnyinpaikka; rakastettava Sri Trang -kukka; kauniit koralliriutat; hurmaavat hiekkarannat ja ihanat vesiputoukset."
Aluejako.
Trang jakautuu 9 piiriin ("amphoe") ja yhteen pienempään piiriin ("king amphoe"). Nämä jaetaan edelleen 87 kuntaan ("tambon") ja 697 kylään ("mubaan").
NHLPA

NHLPA (, ) on NHL:n pelaajien ammattiliitto, joka valvoo NHL:ssä pelaavien jääkiekkoilijoiden etuja.
NHLPA:n päämaja on Torontossa ja työllistää noin 40 henkilöä. Yhdistyksen toimitusjohtaja on Donald Fehr, joka aloitti tehtävässä vuonna 2010. Ennen aiemmin baseball-sarja MLB:n pelaajayhdistyksen MLBPA:n johdossa toiminutta Fehriä NHLPA:n toimitusjohtajana ovat toimineet Alan Eagleson vuodesta 1967, jolloin yhdistys perustettiin, vuoteen 1992, Bob Goodenow vuosina 1992–2005, Ted Saskin vuosina 2005–2007 ja Paul Kelly vuosina 2007–2009.
NHLPA myöntää pelaajille palkintoja eri virstanpylväistä. Kenttäpelaajille palkintoja ja kunnianosoituksia jaetaan 1 000:n pelatun ottelun, 1 000:n pisteen, 400:n maalin ja 600:n syöttöpisteen kunniaksi. Vastaavat virstanpylväät maalivahdeille ovat 500 pelattua ottelua, 200 voitettua ottelua ja 25 nollapeliä.
NHLPA:n perustama Ted Lindsay Award on yksi arvostetuimmista NHL-pelaajille myönnettävistä palkinnoista. Sen saa joka kausi se pelaaja, joka NHL:n pelaajien äänestyksen mukaan on ollut liigan paras pelaaja kyseisenä kautena. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran kauden jälkeen, jolloin se tunnettiin vielä nimellä Lester B. Pearson Award, ja sen on saanut kaikkein useimmin Wayne Gretzky (viisi kertaa). Palkinto sai nykyisen nimensä vuonna 2010, jolloin se nimettiin uudelleen NHLPA:n ensimmäisen puheenjohtajan Ted Lindsayn mukaan.
Yala (provinssi)

Yalan provinssi () on eteläisin Thaimaan provinssi ("changwat"). Naapuriprovinsseja (luoteesta myötäpäivään) ovat Songkhla, Pattani ja Narathiwat. Malesia sijaitsee etelärajalla. Provinssin pinta-ala on 4 521,1 neliökilometriä ja siellä on arviolta 447 700 asukasta (vuonna 2017).
Malaijiksi provinssi kirjoitetaan joskus nimellä "Jolor".
Maantiede.
Yala sijaitsee Malakan niemimaalla.
Historia.
Historiallisesti Yala on ollut osa Pattania, puoli-itsenäistä malajinmonarkiaa, mutta maksoi veroa Sukhothain ja Ayutthayan kuningaskunnille. Kun Ayutthaya kukistui vuonna 1767, Pattani saavutti täyden itsenäisyyden, mutta kuningas Rama I:n aikaan siitä tuli uudestaan Siamin alainen. Vuonna 1909 se liitettiin Siamin kuningaskuntaan osana brittiläisen imperiumin kanssa tehtyä sopimusta. Narathiwatin mukaan Yala oli alun perin osa Pattania, mutta ne jaettiin ja niistä tuli omia provinssejaan. Yalassa toimii separatistiliike, jonka toimet ajoittain ovat väkivaltaisia. Usean vuoden hiljaiselon jälkeen se aktivoitui vuonna 2004.
Väestö.
Yala on yksi neljästä Thaimaan provinssista, jossa pääosa väestöstä on muslimeja, muodostaen 68,9 % asukkaista. Lisäksi 66,1 % väestöstä on malaijeita.
Symbolit.
Provinssin vaakuna esittää kaivostyöläistä yksinkertaisten työkalujen: hakkujen, rautakankien ja korien kera. Yala oli alun perin kaivoskaupunki, jossa louhittiin tina- ja volframimalmia.
Provinssin puu on "Saraca declinata" ja provinssin kukka "Mimusops elengi".
Aluejako.
Yala jakaantuu 7 piiriin ("amphoe") ja yhteen pienempään piiriin ("king amphoe"), jotka puolestaan jaetaan 56 kunnaksi ("tambon") ja 341 kyläksi ("mubaan").
Chiang Mai (provinssi)

Chiang Main provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista ("changwat"). Se sijaitsee maan pohjoisosassa. Naapuriprovinsseja ovat Chiang Rai, Lampang, Lamphun, Tak ja Mae Hong Son. Pohjoisessa sen rajanaapurina on Myanmar. Provinssin pinta-ala on 20 107 neliökilometriä ja siellä on arviolta 1 704 000 asukasta (vuonna 2017).
Maantiede.
Alueella on lukuisia vuorijonoja, jotka yleensä ovat etelä-pohjoissuuntaisia. Pingjoki, yksi Chao Phraya -joen päähaaroista lähtee liikkeelle Chiang Dao -vuorilta. Thaimaan korkein vuori, 2 575 metrin korkuinen Doi Inthanon sijaitsee alueella. Alueella on myös useita kansallispuistoja; Doi Inthanon, Doi Suthep-Pui, Mae Ping, Sri Lanna, Huay Nam Dang, Mae Phang ja Chiang Dao.
Historia.
Chiang Main kaupunki oli Lannathain kuningaskunnan pääkaupunki sen perustamisesta lähtien vuonna 1296. Vuonna 1599 kuningaskunta menetti itsenäisyytensä ja siitä tuli osa Ayutthayan kuningaskuntaa.
Väestö.
Vuonna 2017 provinssissa oli 1,7 miljoonaa asukasta. 13,4 % provinssin väestöstä kuuluu vuoristoheimoihin, niiden joukossa hmongit, yaot, lahut, lisut, akhat ja karenit.
Aluejako.
Chiang Mai on jaettu 22 piiriin ("amphoe") ja kahteen pienempään piiriin ("king amphoe"). Alueet on edelleen jaettu 204 kuntaan ("tambon") ja 1 915 kylään.
Chiang Rai (provinssi)

Chiang Rain provinssi () on Thaimaan pohjoisin provinssi ("changwat"). Se rajautuu Phayaon, Lampangin ja Chiang Main provinsseihin sekä pohjoisessa Laosiin ja Myanmariin. Sen pinta-ala on 11 678,4 neliökilometriä ja siellä on arviolta 1 143 800 asukasta (vuonna 2017).
Maantiede.
Alueen keskikorkeus on 580 m merenpinnasta. Alueen pohjoisosa kuuluu niin sanottuun "Kultaiseen kolmioon", jossa Thaimaan, Laosin ja Myanmarin rajat yhtyvät – alue oli turvaton rajojen yli tapahtuvan huumeiden salakuljetuksen vuoksi. Mekongjoki muodostaa rajan Laosin kanssa.
Historia.
Chiang Raista tuli provinssi 1910, jota ennen se oli osa Lannathain kuningaskuntaa vuosisatojen ajan. Lannathain liityttyä Thaimaahan se pysyi autonomisena alueena, jota hallinnoi Chiang Mai. 
Väestö.
12,5 % väestöstä kuuluu vuoristoheimoihin, Pohjois-Thaimaan vähemmistöihin.
Symbolit.
Provinssin sinetti esittää valkoista elefanttia, kuninkaallista symbolia. Se muistuttaa, että Chiang Rain perusti kuningas Mengrai, legendan mukaan syynä on hänen elefanttinsa mieltymys paikkaan.
Provinssin puu on "Mayodendron" ja provinssin kukka tulitrumpetti ("Pyrostegia venusta").
Aluejako.
Provinssi jakaantuu 16 alueeseen ("amphoe") ja kahteen osa-alueeseen ("king amphoe"). Nämä edelleen jakaantuvat 124 kunnaksi ("tambon") ja 1 510 kyläksi ("mubaan").
Kesäolympialaiset 1988

Vuoden 1988 kesäolympialaiset järjestettiin Soulissa, Etelä-Koreassa 17. syyskuuta – 2. lokakuuta 1988.
Pohjois-Korea vaati järjestysoikeuden jakamista sen ja Etelä-Korean kesken, minkä osoittauduttua tuloksettomaksi maa päätyi boikotoimaan kisoja. Sosialistiset Albania, Komorit, Kuuba, Etiopia, Nicaragua ja Seychellit osallistuivat boikottiin solidaarisuudesta, mutta vetosivat rahanpuutteeseen sanktiot välttääkseen. Nicaragua oli jo ehtinyt ilmoittautua kisoihin, mutta vetäytyi ilmoittaen syyksi maassa vallinneet levottomuudet hallituksen joukkojen ja Yhdysvaltain tukemien contra-sissien välillä.
Olympiakisojen myöntäminen Etelä-Korealle syyskuussa 1981 herätti tuoreeltaan arvostelua, koska maan sisä- ja ulkopoliittinen tilanne tiedettiin epävakaaksi. Olympiaisännyys yhdisti kuitenkin eripuraisen kansan. Levottomuuksien varalta kisarauhaa turvasi liki 100 000 poliisia ja sotilasta. Kisojen järjestelyt saivat – muutamista tuomarikömmähdyksistä huolimatta – osanottajamaiden yksimielisen ja varauksettoman tunnustuksen, ja KOK:n puheenjohtaja Juan Antonio Samaranch totesi Soulin kisojen olleen "kaikkien aikojen parhaat olympialaiset". Kisat olivat myös taloudellinen menestys, sillä ne tuottivat voittoa 349 miljoonaa dollaria, mikä rikkoi kirkkaasti Los Angelesissa neljä vuotta aiemmin syntyneen ennätyksen, 223 miljoonaa dollaria.
Kisojen suurin skandaali oli laajalti ihaillun kanadalaisen pikajuoksijan, 100 metrin juoksun voittajan Ben Johnsonin jääminen kiinni dopingin käytöstä. Johnson tuomittiin menettämään saamansa kultamitali ja voittajaksi julistettiin toiseksi tullut Yhdysvaltain Carl Lewis. Kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF tuomitsi Johnsonin elinikäiseen kilpailukieltoon. Myös kaksi bulgarialaista kultamitalin saavuttanutta painonnostajaa kärysi kiellettyjen aineiden käytöstä, minkä seurauksena koko Bulgarian painonnostojoukkue matkusti kotimaahansa kesken kisojen. Kokonaisuudessaan doping-tapauksia tuli Soulissa ilmi kymmenen, mikä oli yksi vähemmän kuin Los Angelesissa 1984.
Valintaprosessi.
Kisojen pitopaikka päätettiin Baden-Badenissa, Saksassa 30. syyskuuta 1981. Samalla päätettiin myös talviolympialaisten 1988 pitopaikka.
Lajit.
Olympiaohjelmassa oli 237 tapahtumaa 23 eri urheilumuodossa.
Osallistujat.
Vuoden 1988 kesäolympialaisiin osallistui 159 maata.
Mitalitaulukko.
Kisojen menestyksekkäin maa oli Neuvostoliitto.
Kesäolympialaiset 1992

Vuoden 1992 kesäolympialaiset järjestettiin Barcelonassa, Espanjan Kataloniassa. Kilpailut avattiin 25. heinäkuuta ja päätettiin 9. elokuuta 1992. Virallisena avaajana toimi Espanjan kuningas Juan Carlos I. Valan vannoivat urheilijoiden puolesta purjehtija Luis Doreste Blanco ja tuomareiden puolesta Eugeni Asencio. Olympiatulen sytytti vammaisjousiampuja Antonio Rebollo. Barcelonan lisäksi kilpailuja järjestettiin 14 paikkakunnalla Katalonian maakunnassa, ja jalkapallo-otteluja käytiin myös Valenciassa ja Zaragozassa.
Kilpailuihin otti osaa yhteensä 9 385 urheilijaa (6 662 miestä, 2 723 naista) 169 maasta. Barcelonan olympialaiset olivat toistaiseksi viimeiset kesäolympialaiset, jotka järjestettiin samana vuonna talviolympialaisten kanssa.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Viro, Latvia ja Liettua kilpailivat kukin omina joukkueinaan. Muut entiset neuvostotasavallat kilpailivat yhdistyneellä joukkueella () olympialipun alla, ja tätä joukkuetta kutsuttiin usein Itsenäisten valtioiden yhteisön joukkueeksi, vaikka Georgia liittyi yhteisöön vasta vuonna 1993. Jugoslaviasta eronneet Slovenia, Kroatia sekä Bosnia ja Hertsegovina kilpailivat myös omina joukkueinaan. Tynkä-Jugoslavian ei sallittu kilpailla Jugoslaviana, vaan he kilpailivat riippumattomana joukkueena () niin ikään olympialipun alla. Tuossa joukkueessa kilpailivat myös makedonialaiset urheilijat.
Valintaprosessi.
Kansainvälisen olympiakomitean silloisen puheenjohtajan Juan Antonio Samaranchin kotikaupunki valittiin isäntäkaupungiksi Lausannessa, Sveitsissä lokakuussa 1986. Muut ehdolla olleet kaupungit olivat Alankomaiden Amsterdam, Jugoslavian Belgrad, Ison-Britannian Birmingham, Australian Brisbane ja Ranskan Pariisi.
Lajit.
Olympiaohjelmassa oli 257 tapahtumaa 25 eri urheilumuodossa.
Osallistujat.
Vuoden 1992 kesäolympialaisiin osallistui 169 maata.
Mitalitaulukko.
Kisojen menestyksekkäin maa oli Yhdistynyt joukkue.
Kesäolympialaiset 2000

Vuoden 2000 kesäolympialaiset järjestettiin Sydneyssä, Australiassa 15. syyskuuta – 1. lokakuuta 2000. Boikotteja ja ikäviä tapahtumia ei sattunut. Kansainvälisen Olympiakomitean puheenjohtaja Juan Antonio Samaranch kiittelikin päättäjäisissä järjestäjiä "kaikkien aikojen parhaista olympialaisista".
Valintaprosessi.
Pitopaikka päätettiin KOK:n yleiskokouksessa 24. syyskuuta 1993 Monte Carlossa, Monacossa. Kilpailujen järjestäjäksi oli viisi hakijaa. Peking johti valintaa kolmannelle kierrokselle asti, mutta Sydney otti niukan voiton äänin 45–43.
Lajit.
Olympiaohjelmassa oli 300 tapahtumaa 39 eri urheilulajissa.
Osallistujat.
Sydneyn vuoden 2000 kesäolympialaisiin osallistui 199 maata, sekä neljä itsenäistä urheilijaa.
Mitalitaulukko.
Kisojen menestyksekkäin maa oli Yhdysvallat.
Kohokohtia.
Kisojen menestynein urheilija oli sama kuin vuonna 1996 Atlantassa: venäläinen voimistelija Aleksei Nemov, joka voitti kuten Atlantassakin kuusi mitalia (2 kultaa, 1 hopea ja 3 pronssia). Kolmeen kultaan ylsivät uimarit Ian Thorpe, Lenny Krayzelburg, Inge de Bruijn ja Jennifer Thompson sekä pyöräilijä Leontien Zijlaard-van Moorsel.
Yleisurheilukilpailujen kohokohtia olivat olympiatulen sytyttäjän Australian Cathy Freemanin voitto naisten 400 metrillä sekä Haile Gebreselassien ja Paul Tergatin kaksinkamppailu miesten 10 000 metrillä, joka päättyi etiopialaisen voittoon. Keihäänheitossa Jan Železný otti kolmannen perättäisen olympiakultansa.
Soudussa Ison-Britannian Steve Redgrave ylsi historialliseen viidenteen olympiakultaan, jonka johdosta hänet myöhemmin aateloitiin. Kreikkalais-roomalaisen painin raskaassa sarjassa Yhdysvaltain Rulon Gardner yllätti Venäjän Aleksandr Karelinin, joka oli ollut voittamattomana 13 vuotta.
Suomalaismenestys jäi edellisten kisojen tavoin neljään mitaliin. Yleisurheilussa Suomelle tuli kuitenkin maan historian viimeisin olympiakultamitali, kun Arsi Harju voitti kultaa kuulantyönnössä. Suomi sai myös 20 vuoden tauon jälkeen olympiakultaa purjehduksessa, kun Thomas Johanson ja Jyrki Järvi seilasivat ykkösiksi. Ammunnassa Juha Hirvi aloitti Suomen kolmet kisat kestäneen mitaliputken tuomalla hopeaa pienoiskiväärissä.
Olympia-aatteen levittämiseksi Sydneyn kisoihin hyväksyttiin ”villillä kortilla” mukaan joukko kehittyvien maiden urheilijoita, vaikka nämä eivät olisi selvittäneet virallisia karsintarajoja.
Kisoista muistetaan yleisön sympatian kohteeksi noussut Päiväntasaajan Guineaa edustava uimari Eric Moussambani, joka miesten 100 metrin alkuerässä oli ajallaan 1.52,72 yli minuutin hitaampi kuin suurin osa muista uimareista. Hän oli oppinut uimaan vasta kahdeksan kuukautta ennen kisoja. Voimien hiipuessa yleisö yltyi kannustamaan uimaria maaliin saakka. Moussambanin aika Sydneyn satasella ylitti jopa 200 metrin ME:n. Hän teki sillä kuitenkin maansa virallisen ennätyksen.
Talviolympialaiset 1924

I talviolympialaiset järjestettiin Chamonix’ssa, Ranskassa. Kisojen avajaiset olivat 25. tammikuuta ja päättäjäiset 4. helmikuuta 1924. Muita hakijoita kisoille ei ollut.
Ennen varsinaisia talviolympialaisia joissakin talvilajeissa oli kilpailtu jo kesäolympialaisten yhteydessä. Jääkiekko ja taitoluistelu olivat olleet ohjelmassa Antwerpenissä 1920.
Talvilajeille haluttiin kuitenkin tasa-arvoa kesälajeihin nähden, ja vuonna 1921 pidetyssä Kansainvälisen Olympiakomitean kokouksessa päätettiin järjestää kansainvälinen talviurheiluviikko yhteydessä myöhemmin samana vuonna järjestettyihin Pariisin kesäolympialaisiin. Vasta jälkeenpäin kisat virallistettiin ensimmäisiksi talviolympialaisiksi, ja talviolympialaisia päätettiin ryhtyä järjestämään neljän vuoden välein.
Osallistujat.
Chamonix’n talviolympialaisiin osallistui 258 urheilijaa 16 maasta. Myös Viro oli ilmoittautunut mukaan yhdellä urheilijalla. Pikaluistelija Christfried Burmeister kantoi Viron lippua avajaisseremoniassa, muttei kilpaillut lopulta lainkaan.
Mitalitaulukko.
Ensimmäisten talviolympialaisten menestyneimmät maat olivat Norja ja Suomi.
Matkakeskus

Matkakeskus on joukkoliikenteen solmupiste, jossa pitkän matkan sekä/tai paikallisliikenteen linja-autot ja junat on sijoitettu samaan terminaaliin. Se on siis yhdistetty linja-auto- ja rautatieasema. Matkakeskuksen tavoite on, että vaihtaminen liikennevälineestä toiseen on helppoa. Matkakeskuksesta voi aikataulujen ja lipunmyynnin lisäksi löytyä myös muita palveluja.
Matkakeskukset Suomessa.
Hankkeet.
Silloinen liikenneministeriö käynnisti matkakeskushankkeen 1990-luvulla. Hankkeen tärkeimmäksi tavoitteiksi ministeriö asetti liikenteen solmupisteverkoston muodostumisen, jolla sidottaisiin tehokkailla joukkoliikenneyhteyksillä tärkeimmät suomalaiset kaupungit toisiinsa. Tarkoituksena oli rakentaa 22 matkakeskusta vuoteen 2007 mennessä. Matkakeskusten nähtiin toimivan rajapintana kaupungin ja sen vaikutusalueen sisäisten ja niiden ulkopuolelle suuntautuvien liikkumistarpeiden välillä. Lisäksi matkakeskuksille suunniteltiin palvelukonseptia, jonka toimintaympäristö sisältäisi liikenne- ja asemapalvelujen lisäksi matkakeskukset kauppapaikkoina ja julkisten palvelujen saantipaikkoina.
Vuonna 2007 aloitettu uusi matkakeskushanke tähtäsi Suomen julkisen liikenteen käytön helpottamiseen. Tavoitteena oli vuodesta 2007 lähtien toteuttaa 23 matkakeskusta ja kehittää matkakeskuksia mm. esteettömiksi.
Kritiikkiä.
Ensimmäisten matkakeskusten valmistuttua vuoteen 2004 mennessä Matkahuollon toimitusjohtaja Pekka Hongisto arvioi niiden toimivuutta ja niille asetettujen tavoitteiden toteutumista. Hänen mukaansa matkakeskuspaikkakunnilla junamatkustus oli lisääntynyt ja vastaavasti linja-automatkustus vähentynyt. Matkakeskusten rooli kaupunkien sisäisen ja niiden ulkopuolelle suuntautuvan liikenteen välillä merkitsi sitä, että linja-autoliikenteelle jäi käytännössä toimiminen junien syöttöliikenteenä. Hongiston mukaan tavoiteltuja synergiaetuja ei ollut saavutettu, koska Matkahuolto oli joutunut luopumaan monista oman linja-autoasemakonseptinsa mukaisista tulonlähteistä.
Pekka Hongiston mielestä vuoteen 2004 valmistuneet matkakeskukset eivät olleet muodostuneet myöskään kaupallisten ja julkisten palvelujen saantipaikoiksi. Matkakeskuksissa asioivat olivat matkalle lähteviä tai paikkakunnalle saapuvia kiireisiä matkustajia. Linja-autoasemat sijaitsivat perinteisesti kaupunkien keskustoissa, kun taas matkakeskukset sijoittuivat paikoin hyvinkin etäälle keskusta-alueista. Idea matkakeskuksesta myös kaupallisten ja julkisten palvelujen keskuksena toteutui Hongiston mielestä vain vuonna 2005 valmistuneessa Kampin keskuksessa.
Virta-alli

Virta-alli ("Histrionicus histrionicus") on sorsien heimoon kuuluva lintu.
Koko ja ulkonäkö.
Aikuisen koiraan höyhenpeite on pohjaväriltään tumman siniharmaa, ja siinä on valkoisia ja punaruskeita kuvioita. Naaras on ruskeanharmaa. Aikuisen linnun pituus on 38–51 cm, paino 500–800 g ja siipien kärkiväli 65 cm.
Levinneisyys.
Virta-allit pesivät Pohjois-Amerikan pohjoisosissa, Grönlannissa, Islannissa ja Pohjois-Venäjällä. Eurooppaan ne päätyvät erittäin harvoin, joko muutto­harhailijoina tai tarha­karkulaisina. Suurinta osaa Euroopan havainnoista pidetään luonnon­varaisesti harhautuneina lintuina. Suomessa tavattu vuoden 2023 loppuun mennessä kerran, 26. marraskuuta 2000 Pitkäkoskessa Helsingin ja Vantaan rajalla.
Elinympäristö.
Virta-allit viihtyvät nopeasti virtaavien jokien ja koskipaikkojen lähellä ja tyrskyisillä rannoilla.
Lisääntyminen.
Virta-alli piilottaa pesänsä huolellisesti ranta­kasvillisuuden sekaan. Munia on 3–10 kappaletta, ja alli hautoo niitä melkein kuukauden.
Ravinto.
Virta-allit sukeltavat kokonaan veden alle ja syövät pohjasta simpukoita ja kotiloita.
Amerikantavi

Amerikantavi ("Anas carolinensis") on pohjoisamerikkalainen sorsalaji. Se on Suomessa harvinainen vierailija, joka muistuttaa eurooppalaista tavia. Lajia pidetään nykyään tavin alalajina "Anas crecca carolinensis."
Koko ja ulkonäkö.
Koiras muistuttaa erittäin paljon tavia. Hartiahöyhenillä ei kuitenkaan ole valkeaa pitkittäisraitaa, ja kyljillä on valkea pystysuora viiru. Naaras on erittäin vaikea erottaa tavinaaraasta, varmoja maastotuntomerkkejä ei juurikaan ole. Tavi ja amerikantavi voivat risteytyä ja osa Euroopan havainnoista koskee hybridejä.
Uros viheltää, naaraan ääni on ”kvak”.
Levinneisyys.
Amerikantavi pesii Pohjois-Amerikan pohjoisilla rannikoilla. Se on muuttolintu, joka talvehtii etelämpänä avoveden alueilla ja joskus harhautuu muuttomatkoillaan Eurooppaankin.
Amerikantukkasotka

Amerikantukkasotka ("Aythya collaris") on pieni sukeltava sorsalintu.
Koko ja ulkonäkö.
Koiraan pää on tumma, rinta ja selkä mustat. Kupeet vaalean harmahtavat, mutta kupeiden etuosassa selvä valkoinen pystyraita. Harmaassa nokassa tumma kynsi ja vaalea kärkivyö. Naaras tukkasotkamainen, harmahtavanruskea, mutta silläkin vaalea vyö nokan kärjessä. Siipijuovat harmaat.
Pituus 37–46 cm, siipien kärkiväli 72 cm ja paino 600–1200 g 
Levinneisyys.
Amerikantukkasotka pesii Kanadassa ja Yhdysvaltojen pohjoisosissa. Se muuttaa talveksi etelämmäksi.
Euroopassa laji on harhailija, ja osa havainnoista koskee tarhoista karanneita lintuja. Suomessa amerikantukkasotka on nykyään lähes vuosittainen suurharvinaisuus.
Elinympäristö.
Puiset järvet, lammikot, joet ja lahdet. Pesimäaikana ja pesimäajan jälkeen tukkasotka suosii makea- ja matalavesisiä kosteikoita. Talvisin se elää monenlaisissa kosteikoissa, mutta sitä tavataan harvoin kosteikoissa, joiden suolapitoisuus on korkea tai joiden syvyys on yli 1,5 metriä.
Lisääntyminen.
Amerikantukkasotka tekee kuppimaisen pesän kasveista ja vuoraa sen untuvalla. Naaras munii ja hautoo 8-10 tai joskus 6-14 munaa sekä pysyy poikasten seurassa kunnes ne ovat lentokykyisiä 49-55 päivää kuoriutumisen jälkeen.
Ravinto.
Syö monien vesikasvien kuten vitojen, sarojen, ruohojen ja levien siemeniä, varsia ja juuria sekä vesihyönteisiä ja nilviäisiä.
Amerikanhaapana

Amerikanhaapana ("Mareca americana") on värikäs ja meluisa sorsalintu, joka muuttomatkoillaan joskus harhautuu Suomeenkin.
Koko ja ulkonäkö.
Amerikanhaapana muistuttaa muodoltaan haapanaa. Lennossa se on mahdollista sekoittaa myös morsiosorsaan. Soidinasussa uroksella on vaaleanpunertavat kyljet ja rinta, musta selkä ja siivet, hohtavan valkeat läikät siivessä ja valkea alavatsa. Sen pää on harmahtava, silmän takana kirkkaanvihreä läikkä ja päälaella valkea raita. Nokka on vaaleanharmaa. Naaras muistuttaa erittäin paljon haapananaarasta ja on äärimmäisen vaikea erottaa tästä. Soidinajan ulkopuolella koiras sulkii eklipsipukuun ja tällöin muistuttaa naarasta. 
Pituus 50 cm, siipien kärkiväli 80 cm. Meluisa laji, koiras viheltelee vuui-voivoi, naaras vaakkuu kvaa-ak.
Levinneisyys.
Amerikanhaapana pesii Pohjois-Amerikan luoteisosissa Alaskassa, Kanadassa, Suurilla Järvillä sekä paikoin Uudessa Englannissa. ja muuttaa talveksi etelämmäksi aina Meksikonlahdelle, Tyynen valtameren ja Atlantin rannikoille. Muuttomatkoilla amerikanhaapanoita harhautuu Eurooppaan säännöllisesti. Suomessa se on vuosittainen vierailija, lähestulkoon kaikki havainnot koskevat koiraita naaraiden vaikeasta määritettävyydestä johtuen.
Amerikanhaapana pesii myös Islannissa, joskin se on siellä harvinainen.
Elinympäristö.
Avoimet kosteikot, suot ja rantaniityt. 
Lisääntyminen.
Pesii maassa suojaisassa paikassa lähellä vesirajaa, kermanvärisiä munia tulee 6–12.
Ravinto.
Amerikanhaapana syö vesikasveja ja niiden juuria, maissa myös mehevää ruohoa, sekä toisinaan hyönteisiä ja etanoita.
Kamphaeng Phet (provinssi)

Kamphaeng Phetin provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista ("changwat"). Naapuriprovinsseja ovat (pohjoisesta myötäpäivään) Sukhothai, Phitsanulok, Phichit, Nakhon Sawan ja Tak. Provinssin pinta-ala on 8 607,5 neliökilometriä ja siellä on arviolta 772 800 asukasta (vuonna 2017).
Maantiede.
Provinssin tärkein joki on Ping, joka on yksi Chao Phraya -joen sivujoista. Jokitasanko muodostaa provinssin itäosan, kun taas lännessä on enimmäkseen metsäistä vuoristoa. 
Historia.
Kamphaeng Phet oli jo aikanaan Sukhothain kuningaskunnan kuninkaallinen kaupunki 1400-luvulla, jolloin se tunnettiin vanhalla nimellään "Chakangrao". Se muodosti tärkeän osan kuningaskunnan puolustusjärjestelmää, kuten myös myöhemmin Ayutthayan kuningaskunnan aikaan.
Symbolit.
Provinssin sinetti esittää kaupungin muureja, kaupungin nimi tarkoittaa "timanttimuuria". Provinssin puu on "Acasia catechu" ja provinssin kukka on "Mimusops elengi".
Aluejako.
Provinssi on jaettu 9 alueeseen ("amphoe") ja kahteen osa-alueeseen ("king amphoe"). Nämä on edelleen jaettu 78 kuntaan ("tambon") ja 823 kylään ("mubaan").