tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Leo Lehto (lavastaja)

Leo Pietari Lehto (26. kesäkuuta 1912 Jämsänkoski – 18. lokakuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen lavastaja. Hän toimi muun muassa Kansallisteatterin päälavastajana.
Lehto aloitti lavastajan uransa jo nuoruudessaan osallistuessaan Tampereen Sosialidemokraattisen Nuorisoseuran toimintaan, jolloin hän teki lavastuksia seuran ohjelmallisiin tilaisuuksiin. Myöhemmin hän loi pitkän uran lavastajana suomalaisissa laitosteattereissa.
Lehto on tunnustettu monipuolisena lavastajana, joka kehitti ja kokeili ennakkoluulottomasti eri lavastusmateriaaleja ja oli näissä kokeiluissaan aikaansa edellä. Hänen lavastuksensa olivat tyyliteltyjä ja viitteellisiä, minkä johdosta näyttämölle on sanottu syntyneen usein vahva epätodellisen vaikutelma. Hän käytti runsaasti hyväkseen myös valaistuksen eri keinoja ja nopeita lavastuksen vaihtoja.
Lehdon merkittäviin lavastustöihin kuuluvat muun muassa sadunomaista illuusiota luonut lavastus Shakespearen näytelmään "Myrsky" Turun Kaupunginteatterissa vuonna 1946 sekä konstruktivistinen lavastus Mika Waltarin näytelmään "Miljoonavaillinki" Suomen Kansallisteatterissa vuonna 1959. Kummankin näytelmän lavastuksesta on näyttelyaineistoa Teatterimuseon kokoelmissa. 
Kun 1960-luvulla ohjaajienkin kiinnostus lavastuksen ja valonkäytön mahdollisuuksiin alkoi lisääntyä, lavastajien ja ohjaajien keskinäinen yhteistyön tuloksena näyttämöille syntyi uudenlaista ilmettä. Lehto teki uransa loppupuolella hedelmällistä yhteistyötä myös uuden polven ohjaajien kuten Kalle Holmbergin kanssa.
Lehto ja Tampereen Pyynikin kesäteatterin toiminnanjohtaja Reino Kalliolahti ideoivat kesäteatteriin pyörivän katsomon, joka otettiin käyttöön vuonna 1959 ja jota on pidetty kansainvälisestikin merkittävänä näyttämöratkaisuna.
Lehto voitti vuonna 1949 parhaan lavastuksen Jussi-palkinnon elokuvasta "Prinsessa Ruusunen".
Kari Viisterä

Kari Viisterä (9. kesäkuuta 1967 – 8. tammikuuta 2012) oli suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja. Hän aloitti ohjastamisen 16-vuotiaana ja ajoi 1983 alkaneella urallaan yli 7 000 starttia, joissa saavutti lähes 800 voittoa. Viisterä piti omaa valmennustallia Mikkelin raviradalla vuodesta 1989. Syksystä 1992 lähtien hän valmensi Saksassa, kunnes palasi keväällä 1996 takaisin Suomeen. Viisterä perusti Mikkelin raviradalle kengitys- ja ohjastuspalvelun. Hän oli suosittu lainaohjastaja, joka kuului suomalaisten ohjastajien kärkijoukkoon vuosituhannen vaihteessa, parhaana vuonna hän ohjasti 91 voittoa. Vuonna 2002 Viisterä osti Mikkelistä tilan ja vähensi ohjastusta keskittyen enemmän valmentamiseen.
Viisterän viimeisin menestyshevonen oli jalkapallomaalivahti Jussi Jääskeläisen omistama lämminverinen Lucky Twotwo. Sillä hän voitti muun muassa Kymenlaakso-ajon Kouvolassa vuonna 2010.
Viisterä menehtyi kotonaan sydänkohtaukseen 44-vuotiaana tammikuussa 2012.
Kari Viisterän isä oli Martti Viisterä, joka oli hevosalan vaikuttaja sekä hevosten ohjastaja, valmentaja ja kasvattaja.
Carterton

Carterton on pikkukaupunki Uuden-Seelannin Pohjoissaarella. Se sijaitsee noin 80 kilometriä Wellingtonista koilliseen. Asukasluku on 4 686 ("2013"). Kaupunki on perustettu vuonna 1857 nimellä Three Mile Bush, ja sitä asuttivat Wellingtonin ja Mastertonin välisen tien rakentajat. Se nimettiin uudelleen englantilaislähtöisen poliitikon Charles Rooking Carterin mukaan, joka rakennutti sillan Waiohinejoen yli.
Carterton esittäytyy narsissikaupunkina ja siellä järjestetään vuosittain narsissijuhlia.
Cartertonissa väitetään olevan maailman ensimmäinen transsukupuolinen pormestari Georgina Beyer. Menestynyt golfinpelaaja Sir Bob Charles on syntynyt Cartertonissa.
Cartertonissa sattui 7. tammikuuta 2012 kuumailmapallo-onnettomuus, jossa ohjaaja ja kymmenen matkustajaa sai surmansa.
Jadeiittikaali

Jadeiittikaali () on jadeiitista kaiverrettu kiinankaalia esittävä veistos. Veistokseen on kaiverrettu myös heinäsirkka ja hepokatti piileskelemään lehtien sekaan. Se kuuluu Taipein kansallisen palatsimuseon kokoelmiin. 
Kuvaus.
Jadeiittikaali on pieni veistos. Sen korkeus on 18,7cm, leveys 9,1cm ja paksuus 5,07cm. Se on noin ihmiskäden kokoinen.
Lehtien poimuinen osittain läpinäkyvä ulkoasu on jaden luonnollisten värivaihteluiden ansiota. Veistos on tehty yhdestä osin valkoisesta, osin vihreästä jadeiittipalasta, jossa oli lukematon määrä epätäydellisyyksiä, kuten halkeamia ja värivaihteluita. Nämä virheet on käytetty hyödyksi veistosta tehtäessä ja ne muodostavat kaalinlehtien suonet. 
Veistosta pidetään naisellisen hyvyyden vertauskuvana. Valkoisen juuren katsotaan symbolisoivan puhtautta, lehdet kuvastavat hedelmällisyyttä ja runsautta. Heinäsirkka ja hepokatti kuvastavat lapsia. 
Historia.
Jadeiittikaalin tekijä on tuntematon. Se oli ensimmäisen kerran näytteillä Kielletyssä kaupungissa Qing-dynastian Guangxu-keisarin vaimon keisarinna Jinin palatsissa. Hän ilmeisestikin sai veistoksen osana myötäjäisiään vuonna 1889. Qing-dynastian hajoamisen jälkeen vuonna 1911, veistos päätyi Palatsimuseon kokoelmiin Kiellettyyn kaupunkiin. Veistos säilyi toisesta maailmansodasta ja Kiinan sisällissodasta ja päätyi lopulta Taiwanin kansalliseen palatsimuseoon. 
Merkittävyys.
Jadeiittikaalia on sanottu kansallisen palatsimuseon kuuluisimmaksi mestariteokseksi. Lihanmuotoisen kiven, Mao gong Dingin ja jadeiittikaalin katsotaan muodostavan museon kolme arvokkainta esinettä. Museon kävijät ovat valinneet jadeiittikaalin museon merkittävimmäksi kohteeksi. Vuonna 2009 syntyi kiistaa, kun kävi ilmi, että museossa myydyt jadeiittikaalia esittävät matkamuistot oli valmistettu manner-Kiinassa Taiwanin sijasta.
Vapaudensilta (Budapest)

Vapaudensilta on Tonavan yli kulkeva silta Budapestissa Unkarissa. Silta yhdistää Pestin Fővám térin ja Budan Gellért térin aukiot.
Historia.
Vapaudensilta oli Budapestin kolmas silta Ketjusillan ja Margitin sillan jälkeen. Sen on suunnitellut Unkarin rautateiden pääinsinööri János Feketeházy. Sillan rakentaminen aloitettiin vuonna 1894, ja se avattiin 4. lokakuuta 1896 osana unkarilaisten maahantulon tuhatvuotisjuhlallisuuksia. Sillan vihki keisari Frans Joosef, joka löi siihen viimeisen, hopeisen niitin ja jonka mukaan silta nimettiin Frans Joosefin sillaksi. Raitioliikenne sillalla alkoi 1898.
Perääntyvät saksalaiset räjäyttivät sillan 16. tammikuuta 1945. Silta ei kuitenkaan vaurioitunut kovin pahoin, ja vain sen keskiosa piti rakentaa uudestaan. Vapaudensilta avattiin sodan jälkeen 20. elokuuta 1946, ensimmäisenä Budapestin silloista. Samalla silta sai nykyisen nimensä.
Rakenne.
Vapaudensilta on kolmijänteinen palkkisilta, ja sen ristikko on rakennettu art nouveau -tyyliin. Sen kummatkin pilarit on koristeltu Unkarin vaakunoilla ja turul-linnun patsailla. Sillalla on kaksi ajokaistaa ja raitiotie niiden välissä.
Afrikaniibishaikara

Afrikaniibishaikara ("Mycteria ibis") on kattohaikaroiden heimoon kuuluva haikaralintu. 
Ulkonäkö ja koko.
Afrikaniibishaikara on 95–105 senttimetriä pitkä ja sen siipiväli on 150–165 senttimetriä.
Linnun naama on väritykseltään punainen tai joskus osittain oranssi. Nokka on keltainen ja nokan pää tummemman oranssinkeltainen. Jalat ovat punaiset. 
Linnun höyhenpuku on pääasiassa valkoinen; siivissä, hartioilla ja selässä on vaaleanpunainen sävy. Pyrstö on musta ja siipisulat mustavalkoiset.
Levinneisyys.
Afrikaniibishaikara pesii trooppisessa Afrikassa. Harhailijoita on tavattu ainakin Israelissa ja Turkissa.
Ravinto ja elintavat.
Afrikaniibishaikara kahlaa pitkillä koivillaan mutaisessa vedessä ja sieppaa sieltä nokkaansa kaloja.
IETF-kielikoodi

IETF-kielikoodit ovat kielten tunnisteita. Tunnisteessa voidaan yhdistää kieli, kirjoitusjärjestelmä ja alueellisten piirteiden täsmennys.
Esimerkiksi "en" on englannin, "pt-BR" Brasilian portugalin ja "nan-Hant-TW" Taiwanissa puhuttavan min nan -kielen koodi. Kielitunnisteen lisäksi koodissa yhdistyy alueellinen tunnus kuten "en-US" tai "en-CA" yhdysvaltalaisten ja kanadalaisten piirteiden kannalta, sekä mahdollisesti kirjoitusjärjestelmän tunnus kuten "sr-Latn", joka on serbian kieli latinalaisilla aakkosilla.
IETF-kielikoodi yhdistää määrityksiä eri standardeista kuten ISO 639 (kielet), ISO 15924 (kirjoitusjärjestelmät), ISO 3166-1 (alueet) ja UN M.49.
Koodit on määritelty :ssa ja siinä viitatussa :ssa sekä :ssä yhdessä "IANA Language Subtag Registry"n kanssa. 
Kielikoodeja käytetään useissa tietokonealan standardeissa, kuten esimerkiksi IETF:n tietoliikenneprotokollissa kuten HTTP ja W3 Consortiumin standardeissa kuten HTML, XML ja PNG.
Kielikoodiin on myös laajennokset T () ja U (): T-laajennos kuvaa muunnosta kuten kielikäännöstä ja U sisältää Common Locale Data Repository (CLDR) määrityksiä, jossa on päällekkäisyyksiä ISO/IEC 15897 -standardin kanssa. T ja U laajennoksia ylläpitää Unicode Consortium.
Nowy Dwór Królewski

Nowy Dwór Królewski on kylä Papowo Biskupien kunnassa Chełmnon piirikunnassa Kujavia-Pommerin voivodikunnassa Pohjois-Puolassa. Kylän asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 172 ja sen pinta-ala on 337 hehtaaria. Kylässä sijaitsee noin vuonna 1875 rakennettu palatsi.
Kalle Eskola

Kosti Kalervo (Kalle) Eskola (21. toukokuuta 1912 Turku – 1998) oli suomalainen taidemaalari. Hänen teoksiaan oli ensimmäisiä kertoja julkisesti esillä Viipurin taiteilijaseuran 6. vuosinäyttelyssä Viipurissa vuonna 1935.
Eskola kuului suurelta osin Otto Mäkilän ympärille syntyneeseen turkulaisten modernistien taiteilijaryhmään, joka sai nimen "Ryhmä 9". Eskola teki ryhmään myös pian liittyneen taidemaalari Kauko Lehtisen kanssa useita opintomatkoja ulkomaille, muun muassa vuonna 1949 kahden kuukauden matkan Pohjoismaihin sekä vuonna 1954 kolme kuukautta kestäneen matkan Italiaan, Sveitsiin, Ranskaan, Belgiaan ja Hollantiin. Eskola oli taiteilijana tunnettu erityisesti hyvästä värisilmästään ja muodontajustaan.
Eskolalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1968.
Tauno Miesmaa

Tauno Olavi Miesmaa (alk. Messman; 11. maaliskuuta 1891 Helsinki – 11. elokuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hänen töitään oli ensi kertaa julkisesti esillä vuonna 1923.
Miesmaa opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa vuosina 1913–1918 sekä yksityisesti Eero Järnefeltin johdolla vuosina 1918–1923. Uransa alkuvaiheissa hän työskenteli pilapiirtäjänä mutta suuntautui myöhemmin lähes yksinomaan muotokuvien maalaukseen. Hänen teostensa kohteina oli lukuisia tunnettuja henkilöitä kuten esimerkiksi presidentit K. J. Ståhlberg ja P. E. Svinhufvud. Kaikkiaan hänen tuotantoonsa kuuluu noin 600 muotokuvaa.
Miesmaalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1964 ja professorin arvonimi vuonna 1970.
Hentosätkin

Hentosätkin ("Ranunculus confervoides", syn. "R. trichophyllus" ssp. "eradicatus", "R. trichophyllus" ssp. "lutulentus", "Batrachium eradicatum") on makeassa vedessä ja murtovedessä kasvava leinikkikasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Yksivuotinen hentosätkin kasvaa 5–30 senttimetriä pitkäksi. Sen ohut, vaaleanvihreä ja läpikuultava varsi on tyvestä pensasmaisesti haarova ja tyviosan nivelistä juurehtiva. Kasvin kaikki lehdet ovat hienoliuskaisia uposlehtiä. Ne ovat 1–3,5 cm pitkiä ja useimmiten varren nivelvälejä lyhyempiä. Lehtilapa on harittava-, veltto- ja harvaliuskainen. Kukkaperät ovat pituudeltaan tavallisesti 1–3 cm, mutta jäävät usein upoksiin jolloin kukat ovat umpipölytteisiä. Verho- ja terälehtiä on viisi kappaletta. Verholehdet ovat joskus sinikärkisiä. Valkoiset ja tyvestä keltaiset terälehdet ovat 3,5–4,5 mm, joskus jopa 7 mm pitkiä. Terälehdet eivät kosketa toisiaan ja niissä on sirppimäinen mesikuoppa. Heteitä on alle 10 kappaletta, ponnet ovat 0,5–0,7 mm pitkiä. Suomessa hentosätkin kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä koostuu 1–1,5 mm pitkistä, siipipalteettomista pähkylöistä. Pähkylät ovat harvakarvaisia ja niissä on pieni ota. Hentosätkin on myrkyllinen kasvi, kuten muutkin leinikit.
Hentosätkin voi risteytyä järvisätkimen ("R. peltatus" ssp. "peltatus") kanssa.
Levinneisyys.
Hentosätkin on pohjoinen sirkumpolaarinen laji eli se kasvaa pohjoisessa maapallon ympäri ulottuvilla vyöhykkeillä. Euroopassa sitä tavataan ainoastaan Islannissa, Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Pohjois-Venäjällä sekä Kaukasian alueella. Levinneisyysalue jatkuu Venäjällä Aasian puolelle aina Tyynelle valtamerelle saakka, ja edelleen Alaskaan, Pohjois-Kanadaan ja Grönlantiin. Laji kestää varsin arktisiakin olosuhteita, joten sitä kasvaa jopa Pohjois-Grönlannin rannikolla.
Suomessa hentosätkintä voi tavata sopivista vesistöistä koko maassa, mutta tavanomainen laji on vain Pohjanlahden rannikolla Vaasan korkeudelta pohjoiseen sekä Itä- ja Luoteis-Lapissa.
Elinympäristö.
Hentosätkin kasvaa vähäsuolaisessa murtovedessä sekä neutraalivetisissä järvissä, lähteissä ja puroissa. Kasvupaikat ovat kovahkoja mineraalimaapohjia.
Jaakko Blomberg

Jaakko Pekka Blomberg (s. 26. huhtikuuta 1942 Helsinki) on suomalainen diplomaatti.
Blomberg opiskeli filosofiaa ja sosiologiaa Helsingin yliopistossa 1962–1967 ja Brandeisin yliopistossa Yhdysvalloissa 1968–1969. Hän valmistui valtiotieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1970. Blomberg on puoluetaustaltaan sosiaalidemokraatti .
1960-luvulla Blomberg oli aktiivinen Helsingin ylioppilasmaailmassa. Hän työskenteli kesätoimittajana "Suomen Sosialidemokraatissa" 1965, toimitussihteerinä "Tilanne"-aikakauslehdessä 1966, päätoimittajana "Ulkopolitiikka"-aikakauslehdessä 1967–1968 ja Suomen filosofisen yhdistyksen "Ajatus"-vuosikirjan toimittajana 1969–1973.
Blombergin ensimmäinen varsinainen työpaikka oli Suomen ylioppilaskuntien liitossa, jossa hän toimi kulttuurisihteerinä 1967–1968. Yhdysvalloista palattuaan hän toimi käytännöllisen filosofian assistenttina Helsingin yliopistossa 1969–1972 ja sen jälkeen Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1972–1973. Toimittuaan muutaman vuoden muun muassa korkeakouluneuvoston jäsenenä hänet nimitettiin opetusministeriön korkeakoulu- ja tiedeosaston (opintotoimiston) toimistopäälliköksi vuonna 1973.
Ura opetusministeriössä jäi lyhyeksi, kun Blomberg siirtyi vuonna 1974 ulkoasiainministeriöön, missä hän työskenteli vuoteen 2005 eläkkeelle siirtymiseensä saakka. Hän työskenteli toimistopäällikkönä ministeriön poliittisella osastolla 1974–1976, neuvottelevana virkamiehenä aseidenriisunta-asioissa 1977, Suomen YK-edustuston pysyvän edustajan sijaisena New Yorkissa 1978–1982 ja ministeriön poliittisen osaston apulaisosastopäällikkönä 1982–85. Suurlähettiläänä Blomberg oli Kanadassa 1985–1988, minkä jälkeen hän oli ministeriön poliittisen osaston osastopäällikkö 1988–1992 ja poliittinen alivaltiosihteeri 1992–2001. Uransa päätteeksi hän toimi suurlähettiläänä Virossa 2001–2005.
Eläkkeelle siirtymisen jälkeen Blomberg toimi Euroopan komission jäsenen Olli Rehnin erityisneuvonantajana Kyproksen kysymyksessä 2005–2007 ja sen jälkeen Suomen ja Viron pääministerien asettamana, Suomen ja Viron yhteistyön kehittämistä selvittävänä selvitysmiehenä (yhdessä Gunnar Okkin kanssa) 2007–2008.
Eino Räsänen

Eino Olavi Räsänen (24. syyskuuta 1902 Kuopio – 18. tammikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hänen töitään oli ensi kertaa julkisesti esillä Helsingissä vuonna 1926.
Räsänen opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1920–1924 ja Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1925–1927. Hän veisti mittavan määrän patsaita, muistomerkkejä ja reliefejä eri puolille Suomea. Räsäsen tunnetuimpia töitä ovat muun muassa Suur-Savon taistelupaikalla oleva Savon nuijamiesten muistomerkki (1939) ja K. A. Tavaststjernan patsas (1960) Mikkelissä, "Vonkamies"-patsas Lieksassa (1958) sekä ensimmäinen Suomeen pystytetty sisällissodassa kaatuneiden punaisten muistomerkki Nokialla (1945). Kauhajoen kirkossa on Räsäsen reliefi "Jeesus siunaa lapsia" ja "Golgata"-sarjan veistokset "Maria" ja "Johannes", jotka pelastettiin Kauhajoen vanhan kirkon tuhonneesta tulipalosta vuonna 1956. Reliefi tehtiin uusittiin vuonna 1958 valmistuneeseen kirkkoon.
Räsäsen vuonna 1958 Helsingin kaupungin taidekilpailun voittanut reliefi "Satama" on Jätkäsaaren Huutokonttorin seinällä.
Räsäselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1960.
Panttilainaaja

Panttilainaaja ("The Pawnbroker") on Sidney Lumetin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1964. Se perustuu Edward Lewis Wallantin samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Rod Steiger, Geraldine Fitzgerald ja Brock Peters.
Elokuva kertoo keskitysleiriltä selviytyneestä juutalaismiehestä Sol Nazermanista, joka pitää panttilainaamoa New Yorkin Harlemissa. Hänen kohtaamiensa asiakkaiden ahdinkotilat saavat hänet muistamaan omia traumojaan. Elokuva oli ensimmäinen Hollywood-tuotanto, joka tutki holokaustia keskitysleiriltä selviytyneen näkökulmasta.
Elokuvan musiikin teki Quincy Jones. Hänestä tuli sen myötä ensimmäinen afroamerikkalainen elokuvasäveltäjä Hollywoodissa.
"Panttilainaaja" valittiin vuonna 1993 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni.
Ikääntynyt ja katkeroitunut panttilainakonttorin pitäjä Sol on menettänyt Auschwitzin keskitysleirillä vaimonsa ja kaksi lastaan, mutta selviytynyt itse jatkamaan elämää. Nopein takaumin esitetään Solin vaiheita ennen sotaa ja sodan aikana Euroopassa sekä sodan jälkeen New Yorkin Harlemissa. 
Tuleva perheen menettämisen 25-vuotispäivä alkaa vaivata Solin mieltä. Leskinainen (Geraldine Fitzgerald) yrittää turhaan tehdä tuttavuutta Solin kanssa ja apulainen Jesus (Jaime Sanchez) ihailee työnantajaansa, mutta Sol kärsii tunteettomasta työstään, jossa hän tekee rahaa käyttämällä ihmisten hädänalaista tilaa hyväkseen. Hän tuntee menettäneensä uskonsa kaikkeen paitsi rahaan.
Vastaanotto.
Rod Steiger sai roolistaan Parhaan miespääosan Oscar-palkintoehdokkuuden.
Miia &amp; Saku

Salatut elämät: Miia &amp; Saku on ensimmäinen "Salatut elämät" -kirja. Kirjan on kirjoittanut Katri Manninen, ja se julkaistiin vuonna 2000. Tarinan päähenkilöt ovat Miia Laitela ja Saku Salin. Kirja on kirjoitettu Miian näkökulmasta.
Juoni.
Kirja kertoo pääpiirteisesti sarjan alkuaikojen tapahtumista, hieman kuitenkin televisiosarjan juonesta poiketen. Kirja alkaa ajasta hieman ennen sarjan alkua. Runoja kirjoitteleva hiljaisemman puoleinen Miia järkyttyy, kun kuulee, että Tyyne Puustinen on kuollut. Miian suuri ihastus Saku ja isoveli Kalle käyvät tutkimassa kuolleen Tyyne Puustisen asuntoa, minkä takia Saku joutuu myöhemmin vaikeuksiin poliisin kanssa. Koulussa Miian opettaja kehottaa Miiaa osallistumaan Suomen runoseuran vuosittain nuorille järjestämään runokilpailuun, mutta Miia epäröi. Sakun suhteen Miia rohkaistuu Sakun avauduttua murheistaan kellarissa ja Miia pussaa Sakua poskelle, mistä Saku hämmästyy ja välit viilenevät. Myöhemmin myös Saku alkaa osoittaa kiinnostuksen merkkejä Miiaa kohtaan ja jonkin ajan päästä pyytää tätä mukaansa Puustisen hautajaisiin. Hautajaisissa mukana olleet Puustisen murhaa tutkineet poliisit, huomaavat Miian takissa olevan arvokkaan rintakorun. Miia on saanut sen Sakulta, mutta Saku onkin varastanut sen Puustisen asunnosta. Saku ja Miia joutuvat poliisikuulusteluihin, joiden seurauksena Saku jää pariksi päiväksi putkaan. Miia käy tapaamassa Sakua vankilassa ja tapaamisen aikana Saku paljastaa haluavansa suudella Miiaa, muttei voi, koska se on kiellettyä siellä. Saman päivän iltana Miian isä Ismo lyö Miiaa kasvoihin ärsyynnyttyään siitä, että Miia oli tapaamassa Sakua. Ismo ei pidä Sakusta. Myöhemmin Miia saa Suomen runoseuralta kirjeen, jossa kerrotaan, että kaksi hänen runoaan ovat päässeet finaaliin. Miia kummastelee asiaa, sillä ei ole itse lähettänyt runojaan mihinkään. Miia on alkanut menettää toivonsa Sakua kohtaan, koska tämän tunteista kukaan ei ota selvää. Parikymppinen naapurin Jenni antaa Miialle vinkkejä, miten toimia. Miia päättää pyytää Sakua, Kallea ja Sakun pikkusiskoa Siljaa kanssaan uimaan, mutta ainoa ehdotuksesta kiinnostunut on Silja. He lähtevät uimahalliin, mutta Miia on kyllästymäisillään, kunnes paikalle saapuvat myös Saku ja Kalle, Sakun toiveesta. Myöhemmin uimahallissa Saku paljastaa Miialle vieneensä Miian runot postiin ja kehuu runoja. Hetken päästä he suutelevat pitkään ja ovat onnellisia.
Mitä kaikkea oletkaan aina halunnut tietää seksistä, mutta et ole rohjennut kysyä

Mitä kaikkea oletkaan aina halunnut tietää seksistä, mutta et ole rohjennut kysyä ("Everything You Always Wanted to Know About Sex* (*But Were Afraid to Ask)") on Woody Allenin ohjaama komediaelokuva, joka julkaistiin vuonna 1972. Elokuva perustuu löyhästi David Reubenin tietokirjaan "Kaikki mitä olet aina halunnut tietää seksistä – mutta et ole koskaan uskaltanut kysyä". Elokuva menestyi taloudellisesti hyvin – elokuva tuotti pelkästään Yhdysvalloissa 18 miljoonaa dollaria. Elokuvan budjetti oli kaksi miljoonaa dollaria.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Mitä kaikkea oletkaan aina halunnut tietää seksistä, mutta et ole rohjennut kysyä" saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Synnin jäljet

Synnin jäljet on suomalainen elokuva vuodelta 1946. Sen ohjasi Hannu Leminen. Elokuva on sukupuolitauti kupan ympärille kiertyvä opettavainen tragedia, jonka keskeiset henkilöt ovat kaksi sairaanhoitajataroppilasta (Eeva-Kaarina Volanen ja Rauha Rentola) ja toisen aviomies, kapakkalaulaja Ragnar (Tapio Rautavaara).
Enderbury

Enderbury on Tyynellämerellä sijaitseva pieni, Phoenixsaariin kuuluva asumaton atolli, joka on 1,6 kilometriä leveä ja 4,8 kilometriä pitkä. Vuosina 1939–1979 se muodosti naapurinsa Kantonin (myös nimellä "Abariringa") kanssa Kanton ja Enderbury -saarten yhteishallintoalueen. Sen jälkeen se siirtyi Kiribatin tasavallan hallintaan.
Saari on maastoltaan tasainen ja paljas, korkeus merenpinnasta vaihtelee neljästä seitsemään metriin. Kasvillisuus koostuu matalista pensaista ja muutamista palmupuuryhmistä. Linnusto on runsas, kuten myös rottakanta. Saarella on ollut aiemmin villiintyneitä kotikissoja, jotka aiheuttivat huomattavaa tuhoa alkuperäiseläimistölle, mutta sittemmin kanta on hävitetty.
Enderbury löydettiin vuonna 1823. Löydön teki valaanpyyntialus "Transitin" kapteeni James J. Coffin, joka nimesi saaren Lontoon valaanpyyntiyhtiön omistajan Samuel Enderbyn mukaan. Nimi Enderbury perustuu kirjoitusvirheeseen. Kiinnostus saareen heräsi vuonna 1860 sen guanoesiintymien johdosta.
Simpukanvartija

Simpukanvartija ("Pinnotheres pisum") on Atlantin itäreunalta ja Välimereltä kotoisin oleva pikkuriikkinen taskurapu, joka kuuluu "Pinnotheres"-sukuun ja simpukkarapujen heimoon. Nimensä mukaisesti se elää suuren osan elämästään simpukan kuoren sisällä ja saa kaiken ravintonsa isäntäeliön suodattamasta vedestä.
Ulkonäkö.
Simpukanvartija on suurin piirtein herneen kokoinen, mistä tulee sen englanninkielinen nimi "pea crab" eli ’hernetaskurapu’. Tyypillisesti naaras on huomattavasti suurempi kuin uros: naaraan läpimitta on keskimäärin 10–14 millimetriä, kun uroksen läpimitta on vain 6–8 millimetriä. Naaraan selkäkilpi on pyöreä tai kulmikas, pehmeä ja niin läpikuultava, että kellertävät sisäelimet ja punaiset sukurauhaset erottuvat selvästi sen alta. Uroksen selkäkilpi on puolestaan kovempi, pyöreä ja kellertävänharmaa, ja siinä on ruskeita läikkiä ja etuosassa selvä ulkonema.
Sakset ovat keskenään samankokoiset ja sileäpintaiset, ja niiden varressa on harjaksia. Kävelyraajojen kärjet ovat lyhyet ja käyrät. Uroksen kävelyraajat ovat jykevämmät kuin naaraalla ja niissä on pitkiä harjaksia.
Levinneisyys.
Simpukanvartija on kotoisin Välimereltä ja Atlantin valtameren itärannikolta, missä sen levinneisyysalue ulottuu Luoteis-Euroopasta Länsi-Afrikkaan.
Elinympäristö.
Simpukanvartijaa tavataan vuorovesivyöhykkeeltä noin 150 metrin syvyyteen asti. Se elää suuren osan elämästään simpukoiden, etenkin sinisimpukoiden, vaippaontelossa, missä se on turvassa saalistajiltaan. Sen haitallisuudesta isäntäeliölleen ei tiedetä juuri mitään.
Lisääntyminen.
Lisääntymiskauden alkaessa uros jättää simpukankuoren löytääkseen merestä naaraan, jonka kanssa paritella. Sitä suojelee saalistajilta selkäkilpi, joka on kalkkipitoisempi kuin naaraalla. Hedelmöityksen jälkeen naaras kantaa mätimunia kesä–elokuun ajan, kunnes niistä kuoriutuu poikasia. Poikaset kehittyvät toukista täysikasvuisiksi taskuravuiksi elo–lokakuussa.
Ravinto.
Simpukanvartija käyttää ravinnokseen planktonia, jota on tarttunut simpukan kidusliuskoihin sen suodattamasta vedestä.
Kalastus ja käyttö.
Simpukanvartijaa pidetään haitallisena eliönä alueilla, joilla simpukoita pyydetään myytäviksi.
Kuudes käsky

Kuudes käsky on Orvo Saarikiven ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1947. Jatkosodan aikaan sijoittuva melodraama kertoo maanviljelijästä, joka rakastuu naapurin emäntään.
Elokuvan nimi viittaa Raamatun kuudenteen käskyyn, joka elokuvan tekoaikaan käytössä olleessa kirkkoraamatun käännöksessä kuului ”älä tee huorin”, nykyisin ”älä tee aviorikosta”.
Elokuva jäi Toini Havun ainoaksi käsikirjoitustyöksi. Ohjaaja Saarikivi piti tulosta epäonnistuneena ja viittasi yhtenä syynä tuottajan valitsemaan nimeen. Havun alkuperäisnimi käsikirjoituksessa oli "Sovitus", työnimenä oli "Elämä voittaa". Tapio Rautavaaran haastattelussa esittämän näkemyksen mukaan aihe olisi ollut ajankohtainen 30 vuotta aikaisemmin.
Arviot.
Heikosti menestynyttä elokuvaa moitittiin turhasta dramaattisuudesta. Raoul af Hällström ("Uusi Suomi") teki vioista luetteloa: ”hitaus ja jäykkyys, liikapateettisuus, teeskennelty tuijottaminen ja liian brutaalien tehokeinojen käyttö”. Juha Nevalainen ("Ilta-Sanomat") kiitti kuitenkin, että yksi suomalaisen elokuvan helmasynti elokuvasta onneksi puuttuu: sikahumala, on selvitty ”jopa kerrassaan ilman viinan voimaa”.
Näyttelijätyöstä Siiri Angerkosken tulkinta sai kiitosta Olavi Vesterdahlilta ("Aamulehti"). Naispääosan esittäjässä Ghedi Lönnbergissä Hällström näki ”maalaisen tervettä ja uhkeata kauneutta” ja kiitti muutenkin tämän roolisuoritusta uskottavaksi.
Televisiokriitikko Arto Pajukallio luonnehtii elokuvaa kankeaksi.
A Man Called Adam

A Man Called Adam on yhdysvaltalainen musikaalinen draamaelokuva vuodelta 1966. Elokuvan pääosaa, vaikeuksista kärsivää jazzmuusikkoa esittää Sammy Davis Jr., ja muissa keskeisissä osissa näyttelevät Ossie Davis, Cicely Tyson, Louis Armstrong, Frank Sinatra Jr., Peter Lawford, Mel Tormé ja Ted Beniades. Morgan Freeman tekee elokuvassa pienen cameoroolin. Elokuvan on ohjannut Leo Penn. Elokuva oli Lola Falanan ensimmäinen.
Näyttelijät.
Lähde: 
Elokuva mainitaan usein Sammy Davisin onnistuneimpana roolisuorituksena.
Line Marsa

Annetta Giovanna Maillard, taiteilijanimeltään Line Marsa (4. elokuuta 1895 Livorno, Italia – 6. helmikuuta 1945 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen laulaja, joka tunnetaan parhaiten laulaja Édith Piafin äitinä.
Hän työskenteli sirkuksessa ratsutyttönä, nuorallatanssijana ja kabareelaulajana. 
Hänen vanhempansa olivat Eugène Maillard ja Emma Saïd Bin Mohammed, jotka molemmat olivat sirkustaiteilijoita. 
Line Marsa kuoli 49 vuoden ikäisenä.
Sininen uni

Sininen uni ("Joka ilta kun lamppu sammuu") on Nukkumatista kertova lastenlaulu, jonka Tapio Rautavaara on säveltänyt P. Mustapään (Martti Haavio) runoon ”Laulu Nukkumatista”. Rautavaaran levytys siitä ilmestyi vuonna 1952 Triola-levymerkillä, ja sen sovituksen on tehnyt George de Godzinsky.
Tapio Rautavaara kertoi Juha Nummisen toimittamassa muistelmateoksessaan saaneensa idean laulusta syksyllä 1952: ”Tyttäreni Marja kävi Oulunkylän kansakoulua ja luki runokirjasta ääneen P. Mustapään runoa 'Nukku-Matti'. Minä kuuntelin sitä ja sanoin, että mikäs tuo on, annas tänne se kirja. Menin vinttikamariin, ja sävel tuli ulos viidessätoista minuutissa.” Rautavaaran elämäkerran kirjoittajan Lasse Erolan haastattelema Marja Rautavaara ei muistanut tapausta ja epäili vahvasti tarinan todenperäisyyttä, sillä hän oli syksyllä 1952 vasta kuusivuotias, kävi kansakoulun ensimmäistä luokkaa eikä ollut voinut saada runon lukemista kotitehtäväkseen. Myös kolme vuotta vanhempi sisar Irma Rautavaara on kiistänyt olleensa runon lukija.
Sen sijaan lienee Lasse Erolan mukaan totta, että sävelmän tehtyään Rautavaara soitti Martti Haaviolle ja kysyi lupaa laulun nimen muuttamiseen: ”Levytin viime vuonna sen nimisen Malmsténin tekemän lastenlaulun, joten tämän nimi pitäisi muuttaa. Voinko tehdä sen? 'Miksikä?' Haavio kysyi. 'Sininen uni'. 'Sen kun muutat.'” Levytystä varten Rautavaara kehotti George de Godzinskya tekemään sovituksen kuin omalle pojalleen; de Godzinskyn poika oli tuolloin kolmivuotias. 
Myöhemmin kappaleen ovat levyttäneet muiden muassa Katri Helena, Vesa-Matti Loiri ja Amanda Löfman.
(137108) 1999 AN10

(137108) 1999 AN10 on Maata lähelle tuleva Apollo-asteroidi. LINEAR löysi sen 13. tammikuuta 1999. Asteroidi ohittaa Maan 7. elokuuta 2027 enintään 388 960 kilometrin etäisyydeltä. Asteroidin kirkkaudeksi arvioidaan 7,3 ja se olisi nähtävissä kiikareilla.
1999 AN10:n rata on tarkkaan kartoitettu. Sen löysivät Andreas Doppler ja Arno Gnädig valokuvista, joita on otettu vuodesta 1955. Sitä on voitu havainnoida niistä 166 kertaa vuosien 1955 ja 2006 välillä. 
Tutkijoiden Andrea Milanin, Steven R. Chesleyn ja Giovanni B. Valsecchin mukaan on olemassa mahdollisuus (yksi kymmenestä miljoonasta), että asteroidi törmää Maahan vuonna 2039.
Presentor

Presentor (Oy CDQ Solutions Ltd) on suomalainen animaatiovideoihin ja presentaatioihin erikoistunut yritys. 
Yritys lähti aikanaan vuonna 1997 kehittämään digitaalista moniraitamiksausohjelmistoa näkövammaisille, mutta siirtyi jo alkuvuosinaan tuotantoliiketoimintaan kehittäen multimediaohjelmia sekä 3d-animaatiovideoita muun muassa Euroopan avaruusjärjestö ESAlle.
Yritys onkin käytännössä koko elinikänsä tutkinut, suunnitellut ja toteuttanut tehokkaampia tapoja esitellä yksinkertaisessa ja kompaktissa muodossa monimutkaisia tuotteita ja ratkaisukokonaisuuksia.
Presentor on alusta asti ymmärtänyt laadukkaan myynti- ja markkinointiaineiston tärkeyden ja nähnyt sen merkityksen asiakkaidensa suurten yrityskauppojen ja projektien toteutuessa.
Yritys kehitti jo 2000-luvun alussa esitysohjelmiston, jolla voitiin tuottaa visuaalisesti yhtenäisiä multimediaesityksiä, muokata sisältöä master-käyttäjien toimesta ja jalkauttaa päivittyneet sisällöt käyttäjäryhmille internetin välityksellä. Esitysohjelmistoa käyttäneitä edelläkävijäyrityksiä olivat mm. Lemminkäinen, MariGroup, Helsingin Energia, Onninen, Pivatic, Ulkoministeriö, Lindström, Saarioinen ja Suomen Akatemia.
Yrityksen missio on edelleenkin auttaa asiakkaitansa myymään vakuuttavasti ja ymmärrettävästi havainnollisten ja vaikuttavien esitysmateriaalien ja -työkalujen avulla.
Animaatiovideot.
Animaatiovideot, ja nimenomaan 3d-tekniikalla toteutetut 3d-animaatiot, ovat olleet yrityksen kivijalka alusta lähtien. Laadukas 3d-animaatiovideo esittelee monimutkaisenkin asian ymmärrettävästi ja vakuuttavasti ja näyttää kuinka asia toimii, mitä hyötyä siitä on ja miksi se pitäisi ostaa. 3d-animaatiovideon avulla tuote, ratkaisu, innovaatio tai palvelu voidaan esittää ymmärrettävästi jo silloin kuin se on vasta prototyypin asteella, tai silloin, kun perinteinen videokuvaaminen on mahdotonta. 3d-animaatiossa pystytään keskittymään olennaiseen ja muokkaamaan todellisuus juuri halutunlaiseksi.
Parin minuutin animaatiovideo havainnollistaa kilpailuedut ja antaa nopeasti perustiedot asiasta luoden pohjan myynnin onnistumiselle.
Yritys on toteuttanut satoja animaatiovideoita eri alojen yrityksille, kuljettaen katsojaa valtamerten pohjista avaruuksien ääriin.
Esitystyökalu.
Yrityksen kehittämä Sales Presentor kokoaa asiakasyrityksen parhaan myynti- ja markkinointimateriaalin yksiin kansiin helposti esitettävään ja brändinmukaiseen muotoon. Esitettävä materiaali on helposti löydettävissä ja käytettävissä selkeän, kustomoitavan rakenteen ansiosta. Kaikki materiaali on automaattisesti päivittyvää ja aina ajan tasalla.
Esitystyökalu toimii iOS-, Android-, PC- ja Mac-ympäristöissä.
San Franciscon niemimaa

San Franciscon niemimaa () on San Franciscon lahden ympäristössä oleva niemimaa, joka erottaa San Franciscon lahden Tyynestämerestä. Sen pohjoiskärjessä ovat San Franciscon kaupunki ja piirikunta. Niemimaan tyvessä etelässä on Santa Claran piirikuntaa, muun muassa Palo Alton, Los Altosin, ja Mountain View'n kaupungit. Suurin osa niemimaata eli San Franciscon ja Santa Claran piirikuntien välinen osa kuuluu San Mateon piirikuntaan. Siinä sijaitsevat Athertonin, Belmontin, Brisbanen, Burlingamen, Colman, Daly Cityn, East Palo Alton, El Granadan, Foster Cityn, Hillsborough La Hondan, Menlo Parkin, Millbraen, Montaran, Pacifican, Pescaderon, Portola Valleyn, Redwood Cityn, San Brunon, San Carlosin, San Gregorion, San Mateon, South San Franciscon ja Woodsiden kaupungit.
Vaikka sana niemimaa tarkoittaa maantieteellisenä käsitteenä koko San Franciscon niemimaata, paikallisessa kielenkäytössä San Franciscon kaupunkia ei lueta mukaan "niemimaahan".
Francesco Minerva

Francesco Minerva (31. tammikuuta 1904 – 23. elokuuta 2004) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 16. huhtikuuta 1927 ja nimitettiin Nardòn hiippakunnan piispaksi 16. syyskuuta 1948. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ferdinando Bernardi.
Minerva nimitettiin Leccen piispaksi 17. joulukuuta 1950; kun Lecce korotettiin arkkihiippakunnaksi, Minerva nimitettiin sen arkkipiispaksi 20. lokakuuta 1980. Hän jäi eläkkeelle 27. tammikuuta 1981. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kuoli satavuotiaana.
Sapa

Sapa ("Abramis sapa") on lahnan sukuinen särkikalalaji. Se elää alkuperäisenä Mustaanmereen laskevissa joissa kuten Tonavan, Donin ja Dneprin vesistöissä sekä Kaspianmereen laskevan Volgan ja Araljärven vesitöalueilla. Se esiintyy siirrettynä Laatokkaan laskevassaa Olhavanjoessa ja myös Itämereen laskevan Veikselin vesistössä, jonne se on levinnyt kanavien kautta. Suomessa sitä ei ole tavattu.
Sapa on pienikokoinen pohjakala, joka syö lähinnä äyriäisiä ja simpukoita pohjasta. Sillä on taipumusta vaeltaa.
Sapa on syöntikelpoinen, mutta vähäarvoinen.
Ráckeve

Ráckeve on kaupunki Unkarissa, Pestin läänissä. Siellä oli 9 952 asukasta vuonna 2010.
Maantiede.
Ráckeve sijaitsee alle 50 kilometriä Budapestistä etelään lähellä Csepelsaaren eteläkärkeä, Tonavan rannalla. Kunnan pinta-ala on 64,09 neliökilometriä, ja siitä varsinainen kaupunkialue käsittää 9,68 neliökilometriä.
Historia.
Ráckeve nimi kertoo kaupungin serbihistoriasta, sillä sanalla "raci" viitattiin serbeihin. Turkkilaisia paenneet serbit asettuivat kaupunkiin 1400-luvulla. He rakensivat kaupunkiin Serbian ortodoksisen kirkon, joka on Unkarin vanhin. Eugen Savoijilainen osti Ráckeven 1600-luvulla. Hän onnistui kukistamaan turkkilaiset Zentan taistelussa 1697. Tämän jälkeen Eugen rakennutti kaupunkiin palatsin, jonka suunnitteli Johann Lukas von Hildebrandt. Se on Unkarin vanhin barokkipalatsi.
Ensimmäisessä maailmansodassa romanialaisjoukot valtasivat hetkellisesti kaupungin, ja neuvostojoukot miehittivät kaupunkia toisessa maailmansodassa. Kaupunki kehittyi 1960- ja 1970-luvuilla, jolloin kaupungissa tehtiin huomattavia korjaus- ja rakennustöitä. Kaupunginoikeudet Ráckeve sai 1989.
Nähtävyydet.
Kaupungin keskustassa on Serbian ortodoksinen kirkko, joka rakennettiin alkujaan 1487. Sitä kuitenkin laajennettiin seuraavalla vuosisadalla kahdella renessanssityylisellä sivukappelilla, ja vuonna 1758 sen yhteyteen rakennettiin kellotorni. Kirkon katossa ja seinissä on serbitaiteilijan tekemiä freskoja, jotka maalattiin 1765–1771. Ne esittävät kohtauksia Vanhasta ja Uudesta testamentista sekä pyhimyksiä. Eugen Savoijilaisen rakennuttama palatsi sijaitsee Tonavan rannalla. Se on nykyään 30-huoneinen hotelli nimeltä Savoyai Kástely Hotel. Se muutettiin hotelliksi ja konferenssikeskuksessa vuoden 1982 korjaustöissä. Palatsin lähellä on Árpád-museo, jossa on monia Tonavaan liittyviä näyttelyitä.
Raúl Rodríguez

Raúl Rodríguez Navarro (s. 22. syyskuuta 1987 Vilassar de Mar, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa yhdysvaltalaista Houston Dynamoa ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura.
Rodríguez aloitti ammattilaisuransa vuonna 2007 Gramenetista, joka pelasi Segunda División B:ssä. Kesäkuussa 2010 hän teki sopimuksen Espanyolin kanssa ja siirtyi pelaamaan seuran reservijoukkueeseen. 
Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa 27. marraskuuta 2010 Atlético Madridia vastaan. Ensimmäisen kautensa aikana Rodríguez pelasi yhteensä 10 ottelua, joista kahdeksassa hän aloitti avauskokoonpanossa.
ATG

Aktiebolaget Trav och Galopp (lyh. ATG) on vuonna 1974 perustettu ruotsalainen rahapeliyhtiö. Yhtiön omistavat Ruotsin raviurheilun keskusliitto Svensk Travsport (STC) ja laukkaurheiluliitto Svensk Galopp (SG). Sen tehtävänä on järjestää ja markkinoida erilaisia totopelejä Ruotsin ravi- ja laukkakilpailuissa. ATG:llä on yksinoikeus hevosurheilun vedonlyöntiin Ruotsissa, se järjestää myös totopelit Maarianhaminan raviradalla. Ravi- ja laukkaratojen lisäksi ATG:llä on lähes 2 000 myyntipistettä ja pelaaminen on mahdollista myös internetissä. ATG tulouttaa liikevaihdostaan 13 % Ruotsin hevosurheilulle. 
Vuonna 2011 ATG:n pelien kokonaismyynti oli 13,11 miljardia Ruotsin kruunua eli noin 1,49 miljardia euroa, joka on 31 % kaikesta rahapelien myynnistä Ruotsissa. Vastaavasti Fintoton ja Veikkauksen järjestämien hevospelien myynti Suomessa oli vuonna 2010 yhteensä 0,24 miljardia euroa. Ulkomailta ATG:lle tulevan pelin osuus oli noin 2,1 miljardia kruunua kokonaismyynnistä. Suomesta ATG:lle suuntautuva pelaaminen tapahtuu Veikkauksen kautta. 
Yhtiön päätuote on lauantaisin pelattava V75-peli, joka on Ruotsin toiseksi suosituin rahapeli Jack Vegas -kolikkoautomaattien jälkeen. Vuonna 2010 sitä pelattiin noin 4,8 miljardilla kruunulla. 
ATG:n tytäryhtiö Kanal 75 tuottaa ruotsalaisen ravi- ja laukkaurheilun televisioinnit. Se lähettää niitä omalla kanavallaan ja toimittaa ohjelmaa myös TV4:lle.
ATG:n kansainvälisten toimintojen johtajana oli lokakuusta 2010 lähtien entinen Fintoton toimitusjohtaja Ilmari Halinen.
PMU

Pari mutuel urbain (lyh. PMU) on ranskalainen hevosvedonlyöntiä järjestävä rahapeliyhtiö. Vuodesta 2010 lähtien yhtiöllä on ollut oikeus järjestää myös urheiluvedonlyöntia sekä nettipokeria. Ne vastaavat kuitenkin vain parin prosentin osuutta yhtiön liikevaihdosta. PMU on perustettu vuonna 1930. Se on Ranskan lainsäädännön mukaan voittoa tavoittelematon yleishyödyllinen yhteisö "(groupement d'intérêt économique)".
PMU:n omistavat Ranskan raviurheilun keskusliitto "Cheval Français" ja laukkaurheilun keskusliitto "France Galop". Yhtiöllä on yli 10 000 pelipistettä Ranskassa ja maan merentakaisilla alueilla. Pelaaminen on mahdollista myös internetin kautta. PMU on Euroopan suurin ja maailman toiseksi suurin hevospelien järjestäjä.
Vaikka PMU:lla on yksinoikeus järjestää hevosvedonlyöntiä Ranskassa, yhtiöllä on kuitenkin internetissä toimiva kilpailija, "Zeturf". Se tarjoaa vedonlyöntiä ranskalaisiin hevosurheilukohteisiin samoilla pelimuodoilla kuin PMU. Ranskalaiset oikeusistuimet ovat todenneet yhtiön toiminnan laittomaksi ja se on siirtänyt kotipaikkansa Maltalle, kuten useat muutkin internetissä toimivat vedonlyöntiyhtiöt.
Suomesta on mahdollisuus pelata viikoittain muutamiin PMU:n järjestämiin ravikilpailuihin Veikkauksen kautta.
Vuodesta 1991 lähtien PMU on sponsoroinut [[Ranskan ympäriajo]]n pistekilpailua johtavan pyöräilijän pitämää ns. [[Maillot vert|Vihreää paitaa]].
Aiheesta muualla.
[[Luokka:Rahapeliyhtiöt]]
[[Luokka:Ranskalaiset yritykset]]
[[ja:パリミュチュエル方式]]
[[ko:패리뮤추얼 제도]]
[[zh:同注分彩法]]
Valko-otsapöllönen

Valko-otsapöllönen ("Otus sagittatus") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Tenasserimissa Myanmarissa, Lounas-Thaimaassa ja Malakan niemimaalla. Taiwanilla sitä tavataan vaelluslintuna.
Valko-otsapöllösen vähän tunnettu populaatio on pieni ja supistuu jatkuvasti. Se on riippuvainen alavista rinnemetsistä, jotka ovat nopeasti häviämässä. Valko-otsapöllöstä pidetään uhanalaisena, ja sen populaation suuruus on noin 2 500–10 000 yksilöä. Sen elinalue kattaa 149 000 km² metsää 700 metrin korkeuteen. Valko-otsapöllösen pääasiallinen uhka on elinalueiden häviäminen. Sitä arvellaan esiintyvän elinalueellaan harvakseltaan, mutta sen todellinen status ei ole varma, sillä sitä on vaikea havaita. Lajin elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät.
Valko-otsapöllösellä on kaksi ulkonäköä. Se voi pullistaa höyhenensä, niin että se kasvaa kolminkertaiseksi. Lisäksi se voi venyttää ja taivuttaa vartaloaan sen suuntaan, miltä se haluaa piiloutua. Näin se pyrkii näyttämään hyvin kapealta ja olemaan lähes näkymätön. Yleensä se tekee näin suojautuakseen tai suojatakseen puolisoaan tai poikuettaan. Valko-otsapöllönen painaa noin 120 grammaa.
Charlottetown Islanders

Charlottetown Islanders on kanadalainen QMJHL-junioriliigassa pelaava jääkiekkoseura. Sen kotipaikka on vuodesta 2003 lähtien ollut Charlottetown, Prinssi Edwardin saaren provinssin pääkaupunki. 
Joukkueen aiempi nimi oli P.E.I. Rocket.
Joukkue.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Greg Kihn Again

Greg Kihn Again on ko. yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi Greg Kihnin studioalbumi vuodelta 1977. Sen ovat tuottaneet Matthew King Kaufman ja Glen Kolotkin.
LP-levyjä on valmistanut ja jaellut yhdysvaltalaisen Beserkley Recordsin Euroopan osasto, jonka osoite on ollut 97 Kingston Hill, Kingston-upon-Thames, Surrey. Hollannissa valmistettuja LP-levyjä on markkinoinut ja jaellut Ariola, Benelux B.V. Haarlem. Suomessa levyjen maahantuoja on ollut Scandia.
Kappaleet.
Albumin hitaimmat kappaleet ovat "Last of Me" ja "If You Be My Love". Kappaleessa "Island" on vaikutteita Karibianmeren saarten musiikista ja "Untie My Hands" on soitinkappale.
Tuotantotiedot.
Takakannen valokuvassa yhtyeen jäsenet ovat hyväntuulisina keltaisessa kuplavolkkarissa. Se kuvaakin albumin musiikkia paremmin kuin varsinainen kansikuva.
Singlet.
Albumilta on julkaistu single "For You" / "Mood Mood Number" (Beserkley BZZ 4), joka erään arvion mukaan on todellista jukebox-musiikkia ja sisältää klassisen popmusiikin aineksia. "For You" on tekijänsä eli Bruce Springsteenin albumilta "Greetings from Asbury Park, N.J." vuodelta 1973.
Love’s Made a Fool of You

”Love’s Made a Fool of You” on Buddy Hollyn ja Bob Montgomeryn tekemä kappale. Se on äänitetty Norman Pettyn studiolla New Mexicon Clovisissa heinä-elokuussa 1958. Buddy Hollyn (laulu, rytmikitara) lisäksi levytyskokoonpanossa on Pettyn studiomuusikoita: Tommy Allsup (soolokitara), George Atwood (basso) ja Bo Clarke (rummut).
Kappale oli tarkoitettu Hollyn ystäville The Everly Brothersille levytettäväksi, ja Hollyn levytys noudatteleekin veljesyhtyeen tyyliä. Kappale on siis eräänlainen tavallista parempi demoäänitys. Everly Brothersin manageri ja Acuff-Rose-musiikkikustantamon johtaja Wesley Rose ei kuitenkaan suostunut tähän ystävänpalvelukseen.
Kappale ilmestyi Yhdysvalloissa vasta huhtikuussa 1964 Hollyn albumilla "Showcase" (Coral CRL 57450) ja myöhemmin tupla-albumilla "A Rock and Roll Collection" (MCA 2-4009) elokuussa 1972. Yhdistyneessä kuningaskunnassa "Showcase" (Coral LVA 9222) ilmestyi kesäkuussa 1964 ja myöhemmin MCA-merkillä (MUP 315) heinäkuussa 1968. Kappale julkaistiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa myös singlenä ”Love’s Made a Fool of You/You're the One” (Coral 72475) 4. syyskuuta 1964 ja sen korkein listasijoitus oli #39.
Kappale on myös usean LP-levyn kokoelmalla "The Complete Buddy Holly Story" (U.K., kuusi levyä, Coral CDLM 807 / Saksa, yhdeksän levyä, Coral COPS 7100), joka on julkaistu maaliskuussa 1979. Kappaleesta on tehnyt oman versionsa vuonna 1977 Greg Kihn albumillaan "Greg Kihn Again".
Metsän sanomia joka vuodelle

Metsän sanomia joka vuodelle () on Vitali Biankin ensipainoksena vuonna 1928 ilmestynyt kalenterimainen kuvakirja lapsille. Se on ilmestynyt seitsemänä koko ajan kehitettynä ja laajennettuna painoksena. Se noudattaa vuodenkiertoa, ja kirjan ideana onkin olla sama vuodesta toiseen. Koko vuodenkierto on jaettu kuukausiin, jotka eivät ole samat kuin kalenterikuukaudet. Joka kuukauden kohdalla on luontoaiheisia juttuja. Julkaisun ideana oli opettaa lapsille kevyessä muodossa luonnontiedettä, erityisesti eläin- ja kasvioppia. Vakituiset metsäavustajat saavat juttunsa ikään kuin uutisina lehteen. Metsän sanomiin kuuluu myös muun muassa osuus metsästyksestä kuukausittain, ja tässä seurataan kokenutta metsästäjää Sysoi Sysoitšia. Onpa joukossa jopa joutsenen kevätmetsästyskin, joka kuuluu olleen ankarasti kiellettyä jo kirjan julkaisuaikoihin. 
Teos on julkaistu suomeksi Petroskoissa 1955. Julkaisusta on aiempikin, Suomessa SMIA-kustantamon julkaisema Elsie Reschin suomennos nimellä Metsäsanomat joka vuodelle, vuodelta 1945, joka on sisällöltään suppeampi. Siitä puuttuvat muun muassa radioamatöörien tiedotteet eri puolilta Neuvostoliittoa, esimerkiksi tiedote Mustanmeren iloisten delfiinien pyyntiajasta.
Venäjänkielistä alkuperäisteosta on saatavissa myös äänikirjana.
Fairytale – keijukaisten maailma

Fairytale - keijukaisten maailma () on Charles Sturridgen ohjaama yhdysvaltalainen fantasiaelokuva vuodelta 1997. Elokuvan pääosia esittävät Florence Hoath, Elizabeth Earl ja Peter O'Toole. Elokuva perustuu sir Arthur Conan Doylen muistiinpanoihin Cottingleyn keijukaisista.
RFA Tidespring

RFA Tidespring (viirinumero A75) oli Royal Fleet Auxiliaryn Tide-luokan laivaston tankkeri, jollaisena sen tärkein tehtävä oli tankata muita laivaston aluksia merellä. Aluksella oli pitkä ura 1960-luvun alusta aina palveluksesta poistoonsa 1991 saakka.
Valmistus.
Alus tilattiin 28. helmikuuta 1961 Hawthorn Leslie and Companyltä, missä köli laskettiin 24. heinäkuuta. Alus laskettiin vesille vuotta myöhemmin 3. toukokuuta ja valmistui 18. tammikuuta 1963.
Palvelus.
Alus osallistui toiseen ja kolmanteen turskasotaan. Se otti osaa Falklandin sotaan, vaikka sen palveluksen piti päättyä samana vuonna. Se kuului Etelä-Georgialle hyökänneeseen osastoon. Hyökkäyksen aikana alukselle oli sijoitettuna kapteeni Chris Nunnin merijalkaväen 42 kommandon M-komppania.
Alus poistettiin palveluksesta 13. joulukuuta 1991. Se hinattiin 20. maaliskuuta 1992 Portsmouthista ja saapui 2. heinäkuuta Port Alangiin Intiaan romutettavaksi.
Lars Lennart Forsberg

Lars Lennart Forsberg, myös "Lasse Forsberg" (31. heinäkuuta 1933 Tukholma, Ruotsi – 3. tammikuuta 2012 Ystad, Ruotsi) oli ruotsalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, säveltäjä ja elokuvatuottaja. Hänen uransa kesti yli 50 vuotta, ja hän ohjasi sekä näytelmäelokuva että dokumentteja. Viime vuotensa hän asui Löderupissa Österlenissä.
Forsberg lisäsi itselleen toisen etunimen, jotta häntä ei sekoitettaisi elokuva-alalla työskentelevään kaimaansa.
Elämä ja ura.
Forsbergille myönnettiin ruotsalainen elokuvapalkinto Guldbagge vuonna 1969 parhaan ohjauksen sarjassa esikoiselokuvasta "Misshandlingen". Hän sai Guldbaggen myös 2000 dokumenttielokuvasta "Min mamma hade fjorton barn", joka perustuu hänen oman perheensä historiaan 1920-1940-luvulta ja käsittelee äitiä Märta Doroteaa, joka oli raskaana yhteensä 23 vuotta. Puhutuin hänen tuotannostaan on ollut Stig "Slas" Claessonsin "Vem älskar Yngve Frej?" pohjalta tehty elokuva, jonka pääosassa näyttelee Janne "Loffe" Carlsson. Forsberg ohjasi ruotsin televisiolle joulukalenterin vuonna 1971, "Broster, Broster!", jonka pääosissa olivat Claire Wikholm ja Carl-Gustaf Lindstedt. Sitä arvosteltiin liian vasemmistolaiseksi ja liian vähän jouluiseksi.
Forsbergilla todettiin syksyllä 2011 syöpä. Hän teki vimeiseen asti Ruotsin televisiolle dokumenttia "Pensionärerna", jonka esitys on suunniteltu vuodelle 2012. 
Forsbergin tytär on Ebba Forsberg ja sisar Hertha Hillfon.