tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Luca Cambiaso

Luca Cambiaso, myös Cambiasi ja Cangiagio (18. marraskuuta 1527 Moneglia – 6. syyskuuta 1585) oli italialainen manierismin taidemaalari.
Cambiason isä oli taidemaalari Giovanni Cambiaso. Myös Cambiason poika Orazio Cambiaso oli taiteilija.
Varhaiskypsä Cambiaso avusti isäänsä viisitoistavuotiaana tilausten maalaamisessa. Vuonna 1583 Filip II kutsui hänet Espanjaan maalamaan freskoja El Escorialiin. Kirkon holveihin maalaamastaan suuresta paratiisiaiheisesta freskosta Cambiasolle maksettiin kaksi tuhatta dukaattia, joka oli luultavasti suurin siihen mennessä maksettu palkkio yksittäisestä maalauksesta. Filip toisen kerrotaan seuranneet Cambiason työskentelyä, kun hän muutti lapsen ilmeen parilla siveltimenvedolla nauravasta itkeväksi. Cambiaso maalasi toisinaan molemmilla käsillä yhtä aikaa.
Cambiason maalauksia on genovalaisissa kirkoissa. Hänet tunnetaan lisäksi nocturnemaalauksistaan, kuten "Madonna kynttilänvalossa". Hän oli myös tuottelias piirtäjä. 1560-luvun puolivälissä hän alkoi piirtää pelkistettyä geometrista tyyliä käyttäen, inspiraationa olivat mahdollisesti toimineet Albrecht Dürerin ja muiden saksalaistaiteilijoiden samansuuntaiset teokset. Maalauksessa Cambiaso sai vaikutteita myös Correggiolta.
Lelio Orsi

Lelio Orsi(1511 Novellara, Reggio Emilia – 1587) oli italialainen manierismin taidemaalari.
Orsin tunnettuihin maalauksiin kuuluvat "Pyhän Katariinan marttyyrikuolema" ja "Pyhä Yrjö".
Orsi sai vaikutteita Antonio da Correggiolta, Parmigianinolta ja Michelangelolta.
Orsi oli opissa Giovanni Giarolan luona, joka oli Correggion oppilas. Orsi teki 1554–1555 matkan Roomaan, missä hän luultavasti tutustui muun muassa Giulio Romanon ja Michelangelon teoksiin. Orsi maalasi paljon pieniä kabinettimaalauksia, ei niinkään suuria alttaritauluja. Hänen teoksistaan monet päätyivät ferraralaisten herttuoiden kokoelmiin.
Pellegrino Tibaldi

Pellegrino Tibaldi tai vain Pellegrino (1527 Puria di Valsolda – 1596 Milano) oli italialainen manierismin taidemaalari, kuvanveistäjä ja arkkitehti.
Italiassa Tibaldi työskenteli Palazzo Poggissa Bolognassa, Roomassa, Anconassa ja Lombardiassa. Hän maalasi myös freskoja El Escorialissa Espanjassa.
Vretan luostari

Vretan luostari on Ruotsissa Linköpingin kunnan alueella sijainnut luostari. Se toimi mahdollisesti benediktiläisenä nunnaluostarina. Nykyisin siitä on jäljellä vain rauniot ja luostarin kirkko, joka on edelleen käytössä. 
Kuningas Inge vanhempi ja kuningatar Helena lahjoittivat maata luostaria varten, ja koska kuningas kuoli vuonna 1110, on luostarin päätelty olevan sistersiläisten perustamia vanhempi. Vretan luostari on mahdollisesti Ruotsin vanhin luostari ja perustettu jo sukupolven verran ennen Alvastran, Nydalan ja Varnhemin luostareita.
Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty jäänteitä rakennuksista, jotka saattavat olla peräisin vielä vanhemmasta kuninkaankartanosta.
Lastenreuma

Lastenreuma eli Stillin tauti ("Arthritis rheumatoides juvenilis") on tulehduksellinen niveltauti, johon sairastutaan yleensä alle 12-vuotiaana. Lastenreuma ei ole yksi ja yhtenäinen tauti, minkä vuoksi se luokitellaan tavallisesti seitsemään alatyyppiin. Kaikista näistä käytetään nimeä lastenreuma, juveniili idiopaattinen artriitti (JIA).
Tautiin sairastuu vuosittain Suomessa 150–200 lasta. Sen hoitona ovat yleensä metotreksaatti, nivelten paikallishoidot kortisoni-injektioilla ja fysioterapia, mutta kaikkein vaikeimpiin tapauksiin on viime vuosina tullut käyttöön tuumorinekroositekijää estävät aineet. Lasten ja aikuisten Stillin taudin pitkäaikaiseen hoitoon voidaan käyttää nykyisin anakinraa, joka kuuluu biologisten lääkkeiden ryhmään.
Tunnettu sairastunut on ruotsalainen NHL-maalivahti Anders Lindbäck, joka sairastui 19-vuotiaana mutta on pelikunnossa päivittäisen kortisoni-injektion ansiosta.
Tapani Immonen

Tapani Immonen (30. marraskuuta 1945 Helsinki – 19. syyskuuta 2011) oli suomalainen Outokummussa asunut kansakoulunopettaja ja jännityskirjailija.
Henkilöhistoria.
Immosen vanhemmat olivat opettajat, kirjailijat Lauri Immonen ja Kyllikki Pellinen. Hän kävi kuusi luokkaa oppikoulua ja sitten opettajaseminaarin. Jatko-opintoja Immonen suoritti muun muassa Turun yliopistossa. Hän toimi kansakoulun ja peruskoulun opettajana.
Toimitusinsinööri

Toimitusinsinööri on kiinteistötoimituksen (maanmittaustoimituksen) suorittamisesta vastaava kunnan tai valtion virkamies, joka tekee kiinteistötoimituksia joko yksin tai yhdessä uskottujen miesten kanssa.
Toimitusinsinöörin tulee olla Maanmittauslaitokseen tai kuntaan virkasuhteessa oleva maanmittausalan diplomi-insinööri, insinööri (amk) tai maanmittausteknikko. Diplomi-insinööri, maanmittausinsinööri (AMK) ja maanmittausteknikko voivat tehdä kaikki mahdolliset kiinteistötoimitukset.
Aiheesta muualla.
Tieoikeus

Tieoikeus eli yksityistieoikeus tarkoittaa Suomessa pysyvää, rasitteen luontoista oikeutta tehdä toisen kiinteistön alueelle yksityistie sekä käyttää sitä ja pitää sitä kunnossa.
Se, jolla on tieoikeus, on tieosakas.
Tieoikeus.
Tieoikeuteen sisältyy oikeus tienpitoon eli tien tekemiseen ja tien kunnossapitoon, oikeus liikennöimiseen tiellä ja oikeus mm. puiden ja pensaiden sekä muiden tienpitoa haittaavien luonnonesteiden poistamiseen tiehen kuuluvalla alueella. Tiehen luetaan kuuluvaksi ajorata ja tarpeen mukaan jalkakäytävä ja polkupyörätie sekä niiden käyttämistä varten tarvittavat alueet kuten esimerkiksi piennar, luiska, oja ja kohtaamis- ja kääntöpaikka. 
Vakiintuneen käytännön mukaan tieoikeudet jaotellaan "perustieoikeuksiin" ja "lisätieoikeuksiin". Perustieoikeus on uuden tien tekemistä varten annettu oikeus. Perustieoikeus tarkoittaa, että oikeus annetaan kiinteistölle siinä yhteydessä, kun perustetaan kokonaan uusi tie. Perustieoikeus voidaan perustaa vain viranomaisen tekemässä kiinteistötoimituksessa.
Lisätieoikeus tarkoittaa sitä, että uusi oikeus annetaan kiinteistölle ennestään olevaan tiehen, johon on jo aikaisemmin annettu jollekin kiinteistölle perustieoikeus. Lisätieoikeuden voi myöntää tiekunnan kokous. Tiekunta voi myöntää oikeuden oma-aloitteisesti tai uuden osakkaan hakemuksesta.
Tieoikeuksia syntyy maanmittaustoimituksissa muun muassa yksityistie-, lohkomis- ja halkomistoimituksissa. Viranomaisen tekemän kiinteistötoimituksen jälkeen tieoikeus näkyy asiakirjoissa ja kartoissa sekä kiinteistörekisterissä. Nykyään uudet tieoikeudet merkitään lisäksi kiinteistörekisterikarttaan käyttöoikeusyksikköinä, josta selviää tieoikeuden sijainti. Vanhat tieoikeudet joudutaan usein selvittämään arkistotutkimusten perusteella.
Alue.
Tieoikeus määrätään tietyn levyiseen "tiealueeseen". Tiealueen leveys voi vaihdella tien eri osissa. Kaikki tierakenteet tulee sijoittaa tiealueelle mukaan lukien ojat, kaiteet ja liikennemerkit.
Tieoikeuteen voidaan liikenneturvallisuuden vuoksi määrätä "näkemalue" esimerkiksi liittymissä ja tasoristeyksissä.
Tieoikeuteen voidaan lisäksi määrätä "suoja-alue". Suoja-alueen tarkoitus on suojata tienkäyttäjiä muun muassa suistumisissa korkeilla pengerosuuksilla ja yllättävissä kaarteissa. Suoja-alue voi ulottua enintään 12 metrin päähän tien keskilinjasta.
Tieoikeuden nojalla saa poistaa näkemää haittaavan kasvillisuuden tiealueelta, näkemäalueelta ja suoja-alueelta. Poisto-oikeus ei koske piha-aluetta.
Texas A&amp;M University

Texas A&amp;M University on julkinen yliopisto College Stationissa, Texasin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Yliopisto on perustettu vuonna 1871, ja syksyllä 2012 siellä opiskeli yli 53 000 opiskelijaa.
Texas A&amp;M on Virginia Techin ohella maan ainoa julkinen yliopisto, jossa annetaan myös laajamittaista sotilaskoulutusta.
Kitamonnit

Kitamonnit, aikaisemmalta nimeltään piilomonnit (Chacidae) on monnikaloihin kuuluva kalaheimo, jonka lajit luonnossa elävät Aasian eteläosien makeissa vesissä. Toisinaan eräitä kitamonnilajeja pidetään myös akvaarioissa.
Lajit ja anatomia.
Kitamonnien heimoon kuuluu vain yksi suku, jossa on kolme lajia: kitamonni ("Chaca chaca"), burmankitamonni ("C. burmensis") ja pikkukitamonni ("C. bankanensis"). Kitamonnit ovat ruumiinrakenteeltaan litteitä kaloja, jotka kasvavat suurimmillaan noin 24 cm:n pituisiksi. Niille on tyypillistä hyvin leveä ja litteä, muodoltaan lähes suorakulmainen, pää sekä suuri suu. Silmät ovat pienet ja kuonossa on neljä paria viiksisäikeitä. Selkäevä on pienehkö ja rasvaevä on yhtynyt pyöreähkön pyrstöevän kanssa. 
Levinneisyys ja elintavat.
Kitamonnilajeja tavataan joista ja järvistä Etelä-Aasiasta. Kitamonni elää Intiassa ja Bangladeshissä, burmankitamonni Myanmarissa ja pikkukitamonni Sumatralla ja Borneolla. Kitamonnit viettävät aikaa makaamalla joen tai järven pohjassa ja huokuttelevat saaliskaloja luokseen heiluttelemalla päänsä viiksisäikeitä.
Pohjois-Texasin yliopisto

Pohjois-Texasin yliopisto on julkinen yliopisto Dentonissa, Texasin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Yliopisto on perustettu vuonna 1890, ja vuonna 2017 siellä opiskeli yli 38 000 opiskelijaa.
NCAA:n alaisessa yliopistourheilussa yliopistoa edustavat North Texas Mean Greenin nimellä kulkevat joukkueet. Kampukselle valmistui yli 30 000 katsomopaikan amerikkalaisen jalkapallon stadion, nimeltään DATCU Stadium vuonna 2011.
Winkel tripel -projektio

Winkel tripel -projektio (Winkel III) on yksi Oswald Winkelin vuonna 1921 esittämistä kolmesta karttaprojektiosta. Projektio on tasavälisen lieriö­projektion ja Aitoffin projektion aritmeettinen keskiarvo. Sana "tripel" johtuu "kolmin­kertaista" tarkoittavasta saksan kielen sanasta ja viittaa siihen, että Winkelillä oli tarkoituksena minimoida kolme kartta­projektioissa esiintyvää vääristymää: pinta-alan, suunnan ja etäisyyden vääristymät.
Matemaattinen määritelmä.
Winkel tripel -projektiossa maan­pinnan piste, jonka leveysaste on formula_1 ja pituusaste formula_2, kuvautuu suora­kulmaisen koordi­naatiston pisteeseen, jonka koordinaatit ovat:
formula_3
formula_4
missä formula_5 on vastaavan tasa­välisen lieriö­projektion perus­leveys­piiri, jonka kohdalla se on oikea­pituinen, ja 
formula_6
Merkintä formula_7 tarkoittaa funktiota 
formula_8, kun formula_9 ≠ 0
formula_10, kun formula_9 = 0.
Winkel ehdotti perus­leveys­piirinä formula_5 käytettäväksi leveys­piiriä:
formula_13
Näiden funktioiden käänteisfunktioita ei voida esittää matemaattisilla kaavoilla, ja niiden laskeminen numeerisestikin on melko mutkikasta.
Käyttö.
Vuonna 1998 yhdys­valtalainen National Geographic Society alkoi käyttää maailman­kartoissaan Winkel tripel -projektiota aikaisemmin käyttämänsä Robinsonin projektion sijasta. Monet oppi­laitokset ja oppikirjat seurasivat esi­merkkiä ja alkoivat käyttää samaa projektiota, jota useimmat niistä käyttävät edelleen.
Aune Hämäläinen

Aune Hillervo Hämäläinen, o.s. "Laakso" (26. elokuuta 1909 Kuopio – 13. maaliskuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Aune Hämäläisen vanhemmat olivat metsänhoitaja August Oskar Laakso ja Ester Kianstén. Hän oli naimisissa 1945–1982 kirjakauppias Heikki Harald Hämäläisen kanssa.
Hämäläinen kävi Värtsilän keskikoulua ja työskenteli 1945–1965 libristinä Outokummussa.
Teoksia.
Nimellä "Aune Laakso":
Nimellä "Aune Hämäläinen":
Toini Ikonen

Toini Tellervo Tuulikki Ikonen (o.s. Pajari, myöhemmin Honkanen; 10. lokakuuta 1908 Asikkala – 3. heinäkuuta 1988 Nurmes) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Ikonen kävi keskikoulun ja Jyväskylän seminaarin vuonna 1928. Kansakoulunopettajana hän oli Pielisjärvellä, jossa asui vuosina 1938–1958. Ikonen toimi Pankajärven kyläosaston puheenjohtajana ja myös lottien Pielisjärven paikallisosaston puheenjohtajana, varapuheenjohtajana ja valistushuoltajana. 
Ikosen vanhemmat olivat Suomalaisen puolueen kansanedustaja ja kansakoulunopettaja Olli Pajari ja Maria Helena (o.s. Laatunen). Ikosen veli oli kenraalimajuri Aaro Pajari. Puoliso oli Juho Henrik Ikonen.
Juha Hintikka

Juha Hintikka (k. toukokuussa 2022) oli suomalainen pitkän linjan muusikko ja rumpali. Hän tuli tunnetuksi thrash metal -yhtye Airdashin rumpalina ja soitti sen jälkeen useissa yhtyeissä, kuten Thy Serpent, Gloomy Grim ja Barathrum. Yhtyeissä Airdash ja Corporal Punishment Hintikka käytti taiteilijanimeä ”Ykä” ja Soulgrindissa nimeä ”Agathon the Beast”.
Hintikan ensimmäinen yhtye oli Hellstorm, johon hän liittyi kitaristina vuonna 1984. Perustettuaan Gloomy Grimin vuonna 1994 Hintikka alkoi keskittyä rumpujen soittamiseen. Hän on tehnyt yhtyeen albumeille myös levynkansia.
Hintikan ensimmäisiä musiikillisia vaikuttajia olivat Venom, Hellhammer ja Bathory.
Hintikalta löydettiin aivokasvaimia loppuvuodesta 2019. Hän kuoli toukokuussa 2022.
Luettelo suomalaisista kansansääennustajista

Tämä on luettelo suomalaisista kansansääennustajista.
Merinahkiainen

Merinahkiainen ("Petromyzon marinus") on nahkiaisten heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan satunnaisesti Suomessa.
Ulkonäkö ja koko.
Merinahkiaisen erottaa helposti tavallisesta nahkiaisesta harmahtavan vihreän selkäpuolen marmorikuvioinnin ansiosta, kun taas nahkiaisen selkä on tasavärinen. Merinahkiaisen suu on pyöreä imusuu ja alaleuka puuttuu kokonaan. Lajilta puuttuu selkäranka ja luuston tilalla on rustoa. Merinahkiainen erottuu muista kaloista myös siten, että siltä puuttuu kylkiviiva-aisti ja uimarakot. Sillä on kaksi selkäevää. Merinahkiainen kasvaa 55–120 senttimetrin pituiseksi ja voi painaa 1–2,5 kiloa, joten se on suurin nahkiaislaji.
Kutu.
Merinahkiaisten kutu tapahtuu touko-heinäkuussa joissa. Naaras munii 30 000–100 000 munaa uroksen kaivamaan pesään. Sekä uros että naaras kuolevat pian kutemisen jälkeen. Toukat kaivautuvat kuoriutumisensa jälkeen pohjan sedimenttikerrokseen ja ovat siellä 3–5 vuotta. Sinä aikana ne syövät orgaanisia hiukkasia vedessä. Kasvuvaihe meressä kestää noin kolme vuotta, jonka jälkeen ne palaavat jokiin kutemaan. Laji saavuttaa sukukypsyyden 3–5 vuoden iässä.
Ravinto.
Merinahkiainen saalistaa tarttumalla imusuullaan kalojen kylkeen. Tartuttuaan se imee ja järsii saalista. Merinahkiainen erittää saaliiseen veren hyytymistä estäviä aineita.
Levinneisyys.
Merinahkiainen elää Pohjoisen Atlantin vesissä. Sitä tavataan Itämeressä harvalukuisena ja Suomen alueella satunnaisena. Laji nousee kutemaan Britannian tai Länsi-Euroopan vesiin kaikkialle Välimeren ja Pohjanmeren välille.
Uhat.
Merinahkiaista uhkaavat vesistöjen rehevöityminen, patojen ja sulkujen rakentaminen jokiin ja kalastus.
Nansen-palkinto

Nansenin pakolaispalkinto (engl. "Nansen Refugee Award", ransk. "Nansen Refugee Award") on jokavuotinen palkinto joka annetaan henkilölle tai järjestölle joka työskentelee pakolaisten hyväksi. Palkintoa on jaettu vuodesta 1954. Palkinnon myöntää Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö. Palkinto on nimetty Kansainliiton ensimmäisenä pakolaiskomisaarina toimineen norjalaisen tutkimusmatkailijan ja humanistin Fridtjof Nansen mukaan. 
Nansen loi pakolaisille oman henkilöstatuksen luomalla Nansenin passin, jolla pakolaiset voivat todistaa henkilöllisyyden. Nansen sai vuonna 1922 Nobelin rauhanpalkinnon.
Ensimmäinen rahapalkinto oli vuonna 1979, ja sen arvo oli 100 000 dollaria. Sen antavat yhdessä Sveitsin ja Norjan hallituksen edustajat.
Centro Sperimentale di Cinematografia

Centro Sperimentale di Cinematografia (CSC) on italialainen säätiö, jonka alaisuudessa toimivat Roomassa sijaitseva elokuvakoulu ja kansallinen elokuvainstituutti. Se perustettiin 1935, ja sen tehtävänä on edistää elokuvataidetta ja elokuvauksen tekniikkaa Italiassa.
Tehtävä.
Centro Sperimentale di Cinematografialla on kolme päätehtävää. Yksi sen tehtävistä on opettaa elokuva- ja audiovisuaalista taidetta sekä niihin liittyivä tekniikoita. Opetukseen liittyy tutkimustyötä, kokeiluja, tuotantoja ja harjoittelua. Toinen päätehtävä on elokuvaperinnön säilyttäminen, vahvistaminen jatkaminen sekä Italiassa että ulkomailla. Tässä tehtävässä Centro Sperimentale di Cinematografia tekee yhteistyötä muiden kulttuurisäätiöiden ja koulujen kanssa. Kolmas tehtävä on uusien metodien, tekniikoiden ja kuvakielen tutkiminen ja testaaminen.
Organisaatio.
Centro Sperimentale di Cinematografia on jaettu kahteen osastoon, Kansalliseen elokuvakouluun ja elokuva-arkistoon. Koulu tarjoaa opetusta sekä säätiön päämajassa Roomassa että sen sivutoimipisteissä L'Aquilassa, Milanossa, Torinossa ja Palermossa. Elokuva-arkisto puolestaan on säilönyt italialaista elokuvaperintöä, ja sen suojissa on noin 120 000 elokuvaa. Arkistolla on toimipiste Rooman lisäksi Ivreassa.
Historia.
Idean kansallisesta elokuvakoulusta esitti ensimmäisenä ohjaaja Alessandro Blasetti vuonna 1930. Galeazzo Ciano perusti 1934 Direzione generale per il cineman -viraston, jonka johtoon asetettiin Luigi Freddi. Freddi koki, että nuorien elokuvientekijöiden kouluttuminen oli tarpeellista. Centro Sperimentale di Cinemtaografia ja kansallinen elokuvakoulu perustettiin 1935 erään keskikoulun kellarikerrokseen. Centron ensimmäiseksi johtajaksi valittiin Luigi Chiarini.
Centro syntyi tilanteeseen, jossa Italian elokuva oli kriisissä. Monet elokuvantekijät ja -teoreetikot sekä valtio halusi keskittää ja edistää elokuvausta ja taata Italian elokuvateollisuuden tulevaisuuden, sillä 1920-luvun lopulla Italiassa tuotettiin enää vain muutamia elokuvia vuodessa. Vaikka fasistihallinto olikin perustamassa elokuvakoulua, se sai toimia melko itsenäisesti eikä sillä ollut erityisiä poliittisia päämääriä.
Centro Sperimentale di Cinematografia alkoi 1937 julkaista omaa elokuvalehteä, Bianco e Neroa ja muutti 1940 sille rakennettuun rakennelmaan Cinecittàa vastapäätä. Uuden rakennuksen olivat suunnitelleet arkkitehdit Antonio Valente ja Pietro Aschieri.
Toisen maailmansodan aikana Centro oli jonkin aikaa toimimattomana, mutta sodan jälkeen sen toiminnot palasivat. Se otti 1949 haltuunsa myös Italian elokuva-arkiston. Centron Luigi Chiarnin mukaan nimetyn kirjaston tehtäviin lisättiin virallisesti 1965 jokaisen Italiassa tuotetun elokuvan käsikirjoituksen tallettaminen. Centro muutettiin säätiöksi 1997, ja sen nimi vaihdettiin Scuola Nazionale di Cinemaksi. Alkuperäinen nimi kuitenkin palautettiin protestien jälkeen vuonna 2004.
Tokelaun lippu

Tokelaun lippu hyväksyttiin Tokelaun parlamentissa toukokuussa 2008 alueen kansalliseksi tunnukseksi. Tätä lippua ei ole vielä käytetty usein virallisiin tarkoituksiin, mutta uuden lipun julkaisua suunniteltiin lokakuulle 2009. Kenraalikuvernööri esitteli lipun Ulu-o-Tokelaulle Tokelaun ensimmäisenä virallisena lippuna 7. syyskuuta 2009. Koska Tokelau on ei-itsehallinnollinen alue Uudessa-Seelannissa, käytetään Uuden-Seelannin lippua Tokelaun virallisena lippuna.
Tokelaun asemaa käsittelevä kansanäänestys vuonna 2006 epäonnistui (ei saanut tarpeellista enemmistöä), ja toinen äänestys lokakuussa 2007 jäi 16 ääntä vajaaksi.
Vuoden 1989 ehdotus.
Vaihtoehtoisesta ja epävirallisesta lipusta kerrottiin. Lipun kolme tähteä symboloivat kolmea atollia, joista muodostuvat Tokelaun saaret.
Vuoden 2007 ehdotus.
Kesäkuussa 2007 kansallinen parlamentti päätti Tokelaun tulevasta lipusta, kansallishymnistä ja kansallisesta symbolista. Lippuehdokkaassa kuvattiin tyylitelty polynesialainen kanootti ja neljä tähteä. Tähdet symboloivat kolmea pääsaarta ja myös Tokelaun havittelemaa Swains Islandia, jota hallitsee Yhdysvallat (Amerikan Samoa). Koska riittävää enemmistöä ei saatu vuoden 2007 kansanäänestyksessä, lippua ei virallisesti hyväksytty.
Vuoden 2008 lopullinen ehdotus.
Toukokuussa 2008 Tokelaun parlamentti hyväksyi Tokelaun kansallisten symbolien lopulliset versiot. Hyväksytyn lipun tyyli perustuu vuoden 2007 ehdotukseen sisältäen pieniä muutoksia tähtien asetteluun. Etelän Ristiä käytetään saarten maantieteellisen kuvauksen sijasta. Myös kansallinen symboli hyväksyttiin tällä kertaa.
Vuoden 2009 kuninkaallinen hyväksyntä.
Kenraalikuvernööri esitteli uuden lipun Ululle Tokelaun ensimmäisenä virallisena lippuna 7. syyskuuta 2009. Uuden lipun virallista julkaisua suunniteltiin lokakuulle 2009.
Kari Hillo

Kari Antero Hillo (s. 1952 Kymi) on suomalainen laulaja, muusikko, säveltäjä ja sovittaja. Hillo liittyi 1960-luvulla haminalaisen The Strings -yhtyeen laulajaksi ja kitaristiksi, yhtyeen vaihdettua soittotyylinsä instrumentaalisesta rautalankamusiikista pop-vaikutteisemmaksi. Hän lauloi ja soitti kitaraa The Stringsin vuonna 1969 ilmestyneellä singlellä, joka sisälsi kappaleet "Hailii happamii" ja "Pikku-ukko".
The Strings -yhtyeen hajoamisen jälkeen 1970-luvun alussa Hillo perusti Matti Juvan ja Tapio Lepän kanssa psykedeelistä rock- ja popmusiikkia esittäneen Castanja -yhtyeen, joka julkaisi vuonna 1973 Satsanga -levymerkille albumin "Castanja" ja säesti muun muassa Jukka Kuoppamäkeä.
Kari Hillo on julkaissut kolme sooloalbumia, joista ensimmäinen, Jukka Kuoppamäen kappaleita kitaralla soitettuna sisältänyt "Sound of Guitar – Kari Hillo soittaa Kuoppamäkeä" ilmestyi PSO:n julkaisemana vuonna 1972. Sitä seurasivat "Kitaroiden" vuonna 1978 ja "Oi jouluyö – Joulun tunnelmaa" vuonna 1989.
Myöhemmin Hillo on toiminut studiomuusikkona eri artistien levytyksillä ja myös sovittanut runsaasti iskelmä- ja lastenmusiikkia.
Nauruun kuoleminen

Nauruun kuoleminen on harvinainen kuolemansyy. Kuolema saattaa yleensä seurata voimakkaan nauramisen aiheuttamasta sydämenpysähdyksestä tai riittämättömästä hapensaannista. Tapauksia tunnetaan Antiikin Kreikasta nykypäivään.
Historiassa tunnetaan ainakin yhdeksän tapausta, jolloin ihminen on kuollut nauruun:
Unkarin taide

Unkarin taiteeseen on monissa vaiheissa vaikuttanut sen asema poliittisten tapahtumien keskipisteessä.
Unkarin kuvataiteen historia alkaa romaanisen ajan seinämaalauksista. Gotiikan ja renessanssin aikana luotiin miniatyyrejä, alttaritauluja ja kaiverruksia. Keskiajan ja varhaisrenessanssin freskoja tunnetaan yli 550 rakennuksesta, mutta turkkilaisvalloittajat tuhosivat monia kristillisaiheisia maalauksia.
1600-luvun alttarimaalaukset ja epitafit kuvaavat usein Neitsyt Mariaa, jota pyhä Tapani oli pyytänyt Unkarin suojelijaksi. Kuvanveistäjät tekivät hautamuistomerkkejä.
1700-luvun vaihteessa alkoi maallinen kuvataide yleistyä. Varakkaampi väki kokosi itselleen gallerian esi-isiensä muotokuvista. Myös asetelmista tuli suosittuja. 1700-luvun puolella painopiste siirtyi jälleen kirkkotaiteeseen, ja etenkin jesuiitat vaikuttivat kulttuurin muovautumiseen ja toivat maahan länsimaisia vaikutteita.
Kansalliset pyrkimykset nousivat taiteessa esiin 1800-luvun puolivälissä. Kansallisromantiikkaa edusti kuvanveistäjä Miklós Izsó. Kriittisemmän realismin edustajia oli Mihály Munkácsy, ja ensimmäisiä impressionisteja oli Pál Szinyei Merse. Paljon vaikutusta oli naturalismia edustaneen Simon Hollósyn perustamalla Nagybányan taiteilijaryhmällä. 
Avantgardistiset kokeilut alkoivat saada sijaa akateemiselta taiteelta 1900-luvun alussa. Uusi taide sai Unkarissa osin radikaalimpia muotoja kuin muualla, ja monet taiteilijat joutuivat muuttamaan ulkomaille 1919 jälkeen vallankumouksen epäonnistuttua. Emigranttien ansiosta kuitenkin unkarilainen moderni taide tuli näkyville laajemmin. Kansainvälisesti tunnetuimpia modernisteja ovat László Moholy-Nagy ja Victor Vasarely, sekä arkkitehti Marcel Breuer.
Täpläselkäkoralliahven

Täpläselkäkoralliahven ("Chrysiptera brownriggii") on koralliahveniin kuuluva kala. Se kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Kalan kyljet ovat keltaiset ja selässä kulkee sininen raita, jota koristaa tummempi täplä.
Täpläselkäkoralliahvenia elää Indopasifisella merialueella. Niiden levinneisyysalue ulottuu Etelä-Afrikasta Marquesan- ja Seurasaarille, pohjoisessa Japaniin ja etelässa Australiaan asti.
Jääpallon Suomensarja 1969–1970

Jääpallon Suomensarja kaudella 1969-1970 pelattiin nelilohkoisena. Lohkovoittajat etenivät SM-sarjakarsintaan, jonka kaksi parasta nousivat SM-sarjaan seuraavaksi kaudeksi.
Sarjataulukko.
Pohjoislohko.
Uusintaottelu: Tarmo-PatV 4-2
SM-sarjakarsinta.
Akilles ja PaSa nousivat SM-sarjaan, josta putosivat KUV ja JMP.
Vihavainen

Vihavainen on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Suomihitit 2012 Vol 21

Suomihitit 2012 Vol 21 on Smurffien 21. albumi. Se julkaistiin 26. lokakuuta 2012.
Volanen

Volanen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Helmiäistonkija

Helmiäistonkija ("Geophagus brasiliensis") on kirjoahveniin kuuluva kala. Se on suosittu akvaariokala.
Helmiäistonkija kasvaa tyypillisesti 9 cm pitkäksi. Se on saanut nimensä värityksestään: harmaanvihreällä pohjalla on sinihohtoisia helmiä. Evät ovat punaiset tai punareunaiset.
Helmiäistonkija on kotoisin Etelä-Amerikasta, Etelä- ja Itä-Brasilian ja Uruguayn rannikoiden vesistöalueilta. Yhdysvaltojen Floridassa elää kanta, jonka arvellaan syntyneen akvaariokalakasvattamoilta karanneista yksilöistä.
Keltamolli

Keltamolli ("Priapella intermedia") on hammaskarppeihin kuuluva kala. Se on kotoperäinen laji Meksikossa. Keltamolli voi kasvaa 5 cm pitkäksi. Se elää kirjasvetisissä puroissa ja jokien rantavesissä.
Pirkko Talola-Aaltonen

Pirkko Anneli Talola-Aaltonen (o.s. Kunnas; s. 16. kesäkuuta 1940 Tampere) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Talola kävi koulua Vammalassa ja kirjoitti ylioppilaaksi. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa Jolanda di Maria Petrisin oppilaana ja suoritti diplomilaulajan tutkinnon vuonna 1974. Erinomaisen diplominsa ansiosta hän sai ensikonserttiinsa (1975) stipendin. Papagenan roolissa hän esiintyi 1982–1986. Suomen Kansallisoopperassa hän oli vieraileva solisti vuosien ajan.
Talola-Aaltonen on esiintynyt useissa oopperoissa, muun muassa Papagenana Savonlinnan oopperajuhlilla "Taikahuilussa" (1986). Hän on esiintynyt solistina useasti myös Singing Strings -yhtyeen kiertueilla ja konserteissa, muun muassa Valkoisessa talossa joulukuussa 1994 Bill ja Hillary Clintonin kutsumana, Torontossa vuonna 2000 ja Suomessa vuonna 2013.
Talola toimi yksinlaulun lehtorina Länsi-Uudenmaan musiikkiopistossa Lohjalla. Tästä virasta Talola on jäänyt eläkkeelle. Samanaikaisesti hän on toiminut sivuvirkaisena rehtorina Pitäjänmäen musiikkiopistossa vuodesta 1986.
Ensiesiintyminen oli "La Bohèmen" Musetta. "Don Pasqualen" Norina lienee hänen mieliroolejaan. Talola on konsertoinut eri puolilla Suomea. Mittavia kiertueita on ollut useita. Merikanto-konserttisarja kattoi parikymmentä paikkakuntaa. Mittavia konserttimatkoja hän on tehnyt Yhdysvaltojen lisäksi Australiaan. Talola on konsertoinut muun muassa Israelissa, Puolassa, Lontoossa, Espanjassa ja Neuvostoliitossa.
Yksityiselämä.
Pirkko Talola-Aaltosen veli on kirjailija Mauri Kunnas.
Talola-Aaltonen solmi avioliiton luokkatoverinsa Heikki Talolan kanssa. Liitto kesti 34 vuotta. Liitosta syntyi poika, Ville Talola, pappi, toimittaja. 
Sittemmin Talola-Aaltonen avioitui kouluttaja-pastori Tapio Aaltosen kanssa.
Synecdoche, New York

Synecdoche, New York on vuonna 2008 julkaistu Charlie Kaufmanin käsikirjoittama ja ohjaama draamaelokuva, jonka pääosassa näyttelee Philip Seymour Hoffman. Muissa rooleissa näyttelevät muun muassa Catherine Keener, Samantha Morton ja Michelle Williams. Elokuva on Kaufmanin esikoisohjaus. Elokuva ei saanut teatteriensi-iltaa Suomessa. Televisioensi-ilta oli Yle Teemalla 12. joulukuuta 2012. Elokuvan tarina kertoo sairaalloisesta newyorkilaisesta teatteriohjaajasta, jonka tuotannossa faktan ja fiktion rajat alkavat hämärtyä.
Vuonna 2016 "Synecdoche, New York" äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 20. parhaaksi elokuvaksi. Äänestäjinä oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Sami Tenetz

Sami Juhani Tenetz (s. 26. toukokuuta 1973) on suomalainen muusikko. Hän on melodisen black metal -yhtyeen Thy Serpentin perustaja. Vuodesta 2007 lähtien hän on toiminut Beheritin kitaristina.
Tenetz perusti Spinefarmin enemmän extreme metalliin keskittyvän tytäryhtiön Spikefarm Recordsin vuonna 1999. Vuonna 2009, hän ja kaksi ystävää perustivat Kvlt -levy-yhtiön ja -kaupan Helsinkiin.
ks. Thy Serpentin diskografia
Seversk

Seversk () on suljettu kaupunki (ZATO) Tomskin alueen kaakkoisosassa Venäjällä. Kaupunki perustettiin vuonna 1949 Siperian ydinvoimalaitoksen (tuotti myös plutoniumia) ja Siperian kemiallisten tehtaiden rakentamisen yhteydessä. Kaupungin palveluihin ovat kuuluneet muun muassa kaksi teatteria, museo ja eläintarha.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaisella asukasluvullaan (108 590 as.) paikkakunta on Tomskin alueen toiseksi suurin kaupunki.
Samsung Galaxy Pocket

Samsung Galaxy Pocket on Samsung Electronicsin valmistama älypuhelin, jonka käyttöjärjestelmänä on Android 2.3. Samsung Galaxy Pocket on yksi maailman pienimmistä kosketusnäyttöistä matkapuhelimista. Se tukee Bluetoothia ja Wi-Fiä ja siinä on kahden megapikselin kamera. Puhelimen mallinumero on GT-S5300. Pocketin kuoret ovat joko mustia tai valkoisia, mutta puhelimeen voi myös hankkia suojakuoret. Pocketin lataus/tietokoneliitäntä on Mini-USB. Google Play -kaupasta malliin saa suppeasti pelejä sen alhaisten ominaisuuksien takia.
Muumion kosto

Muumion kosto (televisioesityksessä käytetty nimikettä Muumio; ) on Terence Fisherin ohjaama brittiläinen kauhuelokuva vuodelta 1959. Elokuvan pääosia esittävät Christopher Lee ja Peter Cushing.
Juoni.
Kolme englantilaista arkeologia, Stephen Banning (Felix Aylmer), hänen poikansa John (Peter Cushing) ja Joseph Whemple (Raymond Huntley), avaa tuhansia vuosia sitten kuolleen prinsessa Anankan (Yvonne Furneaux) haudan ja herättää samalla henkiin kostonhimoisen Kharis-muumion (Christopher Lee).
Tuotanto.
"Muumion koston" käsikirjoituksen laati Jimmy Sangster. Michael Carreras tuotti elokuvan Hammer Film Productionsille.
Elokuvan kuvaukset alkoivat työnimellä "Terror of the Mummy" 23. helmikuuta 1959. Elokuva kuvattiin Technicolor-menetelmällä Bray Studiosilla Englannin Berkshiren Oakley Greenin kylässä ja Surreyn Sheppertonissa sijaitsevalla Shepperton Studiosilla 125 000 punnan budjetilla. Kuvaukset päättyivät 16. huhtikuuta 1959.
Muumiosta tuli Christopher Leen kolmas rooli Hammerin hirviönä.
Julkaisu.
"Muumion kosto" julkaistiin Japanissa elokuussa vuonna 1959. Kotimaan ensi-illan elokuva sai Isossa-Britanniassa 25. syyskuuta 1959. Elokuva pääsi myös teatterilevitykseen Ruotsiin 2. marraskuuta 1959, Yhdysvaltoihin 16. joulukuuta 1959, Länsi-Saksaan 31. joulukuuta 1959 ja Meksikoon 21. tammikuuta 1960. Universal Pictures toimi elokuvan levittäjänä Yhdysvalloissa.
Suomessa elokuva ei päässyt teatterilevitykseen elokuvan raaistavuuden takia. 10. marraskuuta vuonna 1960 elokuvalle asetettiin ikäraja "KK" eli kokonaan kielletty. Kieltopäätös kumottiin ja elokuva esitettiin Suomen televisiossa ensimmäisen kerran 23. heinäkuuta vuonna 1986.
"Muumion kosto" on julkaistu videolle ja DVD:lle vuosina 2001 ja 2004.
Vastaanotto.
"Muumion kosto" oli menestys sekä taloudellisesti että kriittisesti.
"Muumion kostolla" on Rotten Tomatoes -sivustolla 100 prosentin "tuore"-arvosana, joka perustuu seitsemään arvosteluun.
Raajarikkoisten auttamisyhdistys

Raajarikkoisten auttamisyhdistys () oli vuosina 1889–1948 toiminut suomalainen hyväntekeväisyysjärjestö, joka ylläpiti Helsingissä liikuntavammaisille suunnattua työkoulua ja klinikkaa. Toiminnan kohteena olivat pääasiassa lapsi-invalidit.
Yhdistys perustettiin 27. lokakuuta 1889. Perustavan kokouksen kutsui koolle Vera Hjelt ja ensimmäiset säännöt laati vaivaishoidon tarkastaja Gustaf Adolf Helsingius tanskalaisen esikuvan pohjalta. Tarkoituksena oli antaa rammoille mahdollisuus saada koulutusta ja siten myös työtä. Perustamisessa mukana olivat myös muun muassa Rosina Heikel, Cely Mechelin ja Sofia Streng. Seuraavana vuonna aloitti toimintansa yhdistyksen perustama kaksikielinen Raajarikkoisten työkoulu Helsingin Kruununhaassa. Se oli lajissaan Suomen ensimmäinen. Toiminta kohdistettiin vain lapsiin, joille annettiin koulutusta lähinnä käsityöammatteihin. Vuodesta 1897 koulu toimi Ensimmäisellä Linjalla Kallion kaupunginosassa. Yhdistys ylläpiti vuosina 1900–1916 ortopedistä klinikkaa, jonka lääkärinä oli Hjalmar Gabriel von Bonsdorff, ja 1927–1941 ortopedistä sairaalaa, jonka johtajana oli Fabian Langenskiöld. Sairaalan toimintaa jatkoi myöhemmin Invalidisäätiö. Vuodesta 1904 toimi myös yhdistyksen ylläpitämä 4–12-vuotiaille lapsille suunnattu lastenkoti. Yhdistyksen toiminta päätettiin lakkauttaa maaliskuussa 1948 ja sen tilalle perustettiin Raajarikkojen koulusäätiö, joka toimii nykyisin nimellä Vammaisten lasten ja nuorten tukisäätiö. Koulu muutti vuonna 1952 Ruskeasuolle.
Raajarikkoisten työkoulun ja ortopedisen sairaalan entiset rakennukset Kalliossa purettiin vuonna 1980 nykyisen Kuntatalon tieltä. Sitä ennen vanhoissa puutaloissa ehti toimia Kill City -niminen yhteisö.
Robert Alfred Renvall

Robert Alfred Renvall (11. marraskuuta 1829 Uskela – 8. joulukuuta 1895 Helsinki) oli kirjastomies ja matrikkeleiden laatija.
Renvallin isä oli kirkkoherra, kielentutkija ja professori Gustaf Renvall ja äiti Charlotta Revall. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1863, toimi Helsingin yliopiston kirjaston amanuenssina 1862-1890 sekä Helsingin ruotsalaisen yhteislyseon opettajana 1853-1871, samoin kuin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjastonhoitajana 1854-1876. Renvall julkaisi pari oppikirjaa, mutta ennen muuta matrikkeleita kuten elämäkerralliset teokset "Biografiska anteckningar öfver det finska universitetes lärare, embets- och tjenstemän från dess flyttning till Helsingfors" (1869), josta otettiin uusi painos nimellä "Finlands universitet 1828-90" (1891), sekä "Förteckning öfver filosofie magistrar promoverade i Åbo 1643-1827" (1882). Hän laati myös luettelon "Finlands periodiska litteratur 1771-1871".
Renvall sai filosofian tohtorin arvon vuonna 1877. Hän kuoli naimattomana.
Henrik Ganander

Henrik (Henricus) Ganander (noin 1700 – 1752 Siuntio) oli suomalainen kirkkoherra ja saamen kielen tutkija. Hän oli huomattavin suomenkielinen tietokirjailija 1700-luvulla.
Gananderin isä oli raumalainen, Turusta kotoisin ollut kankuri Johan Tomasson Ganander (k. 1738). Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1726. Ganander vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1727.
Ganander toimi Sodankylän kappalaisena vuodesta 1727 ja Härnösandin hiippakuntaan kuuluneen Enontekiön kappalaisena vuodesta 1729 astuen tähän virkaan 1731. Siuntion kirkkoherraksi hän tuli 1743. Gannader toimi myös saarnaajana pappeinkokouksessa Turussa 1746.
Ganander teki saamen kielen kieliopin "Grammatica lapponica" (ilm. 1743), joka noudattaa lähinnä tornionsaamen murretta.
Henrik Ganander oli naimisissa vuodesta 1730 Katarina Tornbergin (k. 1790) kanssa. Heidän poikansa oli Satakunnan kihlakunnan kruununvouti Henrik Ganander (1739–1818).
Night of the Big Heat

Night of the Big Heat on vuonna 1967 julkaistu Terence Fisherin ohjaama tieteis-/kauhuelokuva, jonka pääosissa ovat Christopher Lee, Peter Cushing ja Patrick Allen.
"Night of the Big Heat" perustuu John Lymingtonin samannimiseen romaaniin vuodelta 1959. Romaanin pohjalta Jane Baker, Pip Baker ja Ronald Liles laativat käsikirjoituksen. Tom Blakeley toimi elokuvan tuottajana Planet Film Productionsille.
"Night of the Big Heat" kuvattiin Buckinghamshiren Milton Keynesissä ja Pinewood Studiosilla Buckinghamshiren Iver Heathissa. Elokuva sai ensi-iltansa kotimaassaan Isossa-Britanniassa toukokuussa vuonna 1967. Yhdysvalloissa elokuva julkaistiin vuonna 1971. Yhdysvalloissa elokuvaa on levitetty nimikkeellä "Island of the Burning Damned". Elokuva julkaistiin DVD:lle vuonna 2004.
Aiheesta muualla.
Elin Sjöström

Elin Maria Sjöström (o.s. Sundeberg 19. maaliskuuta 1851 Mikkeli – 18. toukokuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen naisasioiden ajaja.
Sjöströmin vanhemmat olivat varalääninkamreeri Gabriel Wilhelm Sundeberg ja Sophie Jacobina Stenij. Hän kävi tyttökoulua ensin Heinolassa ja sitten Helsingissä ja toimi itsekin Heinolan tyttökoulun opettajana 1868-1869. Suomen naisyhdistyksessä Sjöström alkoi työskennellä heti sen perustamisen jälkeen 1884. Hän oli yhdistyksen varapuheenjohtaja 1887-1888, sihteeri 1889-1904 ja puheenjohtaja 1904-1909 Aleksandra Gripenbergin toimiessa puoluepolitiikassa. Sjöström oli myös mukana naisten kansainvälisen kattojärjestön eli "International Council of Women" -organisaation toiminnassa sekä perustamassa vuonna 1911 Suomen Naisten Kansallisliittoa. Lisäksi hän toimi muun muassa Kasvatusopillisen talouskoulun johtokunnan jäsenenä vuodesta 1891 alkaen ja puheenjohtajana 1910-1928. Hän kuului myös Helsingin tyttöjen ammattikoulun ja Konkordia-liiton johtokuntiin. Sjöström julkaisi teokset "Kasvisruokaa kaikille" (1913) ja "Kalliinajan keittokirja" (1919), minkä lisäksi hän kirjoitti paljon sanomalehtiin.
Sjöströmin puoliso vuodesta 1869 oli senaatin valtiovaraintoimikunnan apukamreeri, kamarineuvos Bernd Ferdinand Sjöström (k. 1893).
Peterborough Phantoms

Peterborough Phantoms on englantilainen jääkiekkojoukkue Peterboroughin kaupungista. Vuonna 2002 perustettu joukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National Ice Hockey Leaguessa. Sarjan joukkue on onnistunut voittamaan kertaalleen 2009.
Verisen joen rosvot

Verisen joen rosvot () on John Gillingin ohjaama brittiläinen toimintaelokuva vuodelta 1962. Elokuvan pääosissa ovat Christopher Lee, Kerwin Mathews, Glenn Corbett ja Oliver Reed.
Elokuvan käsikirjoitti Jimmy Sangster, John Hunter, John Gilling ja Anthony Nelson Keys. Keys myös tuotti elokuvan Michael Carrerasin kanssa Hammer Film Productionsille. "Verisen joen rosvot" kuvattiin Buckinghamshiren Iver Heathissä, Berkshiren Oakley Greenissä ja Surreyssa.
"Verisen joen rosvot" sai ensi-iltansa Japanissa 12. toukokuuta vuonna 1962. Elokuva julkaistiin Länsi-Saksassa ja Itävallassa ennen kuin elokuva sai kotimaan ensi-iltansa Isossa-Britanniassa 31. heinäkuuta vuonna 1962 Lontoossa. Yhdysvalloissa elokuva pääsi teatterilevitykseen elokuussa 1962. Suomessa elokuva julkaistiin 14. syyskuuta 1962.
Christopher Lee näytteli toisessa Hammerin merirosvoelokuvassa "Paholaislaivan merirosvot" vuonna 1964.
Aiheesta muualla.
Ostohyvitys

Ostohyvitys on kuluttajille maksettava, ostotapahtumaan sidottu rahapalautus, jota pidetään verotuksellisesti jälkikäteen maksettavana alennuksena.
Kauppojen, kuten S-ryhmän, Keskon ja Suomen Lähikaupan, maksamat bonukset ovat ostohyvitystä. Ostohyvitys voidaan maksaa esimerkiksi etusetelinä, tavarana tai rahana. Ostohyvitys on kuluttajalle verovapaata tuloa silloin, kun se muodostuu kuluttajan itse tekemistä ja maksamista yksityistalouden ostoista.
Ostohyvitys markkinoinnissa.
Ostohyvityspohjaiset markkinointikampanjat () ovat suosittuja erityisesti Yhdysvalloissa. Suomen lainsäädännön mukaan tällaisten tarjousten on oltava selvästi tunnistettavissa myynninedistämiseksi, niiden saamista koskevien ehtojen on oltava helposti saatavilla ja ehdot on esitettävä selkeästi ja ymmärrettävästi.
Suomessa kilpailu- ja kuluttajavirasto valvoo ostohyvityksen ja kylkiäisten käyttöä yritysten myynninedistämisessä. Perusperiaate on, että etu ei voi olla markkinoinnin pääviestinä silloin, kun markkinointi tavoittaa yleisesti kaikki kuluttajat.
Jättiläisnaisen hyökkäys (vuoden 1993 elokuva)

Jättiläisnaisen hyökkäys on vuonna 1993 ilmestynyt yhdysvaltalainen televisioelokuva, joka perustuu vuonna 1958 ensi-iltansa saaneeseen samannimiseen tieteiselokuvaan. Christopher Guestin ohjaaman uusintaversion pääosia esittivät Daryl Hannah ja Daniel Baldwin. Elokuva sai ensiesityksensä HBO:lla 11. joulukuuta 1993. Se pääsi myöhemmin teatterilevitykseen Britanniassa, Ranskassa ja Saksassa.
Juoni.
Miljonääriäitinsä omaisuuden perinyt Nancy Archer (Hannah) elää onnettomassa avioliitossa Harryn (Baldwin) kanssa. Nancyn kiinteistökeinottelija-isä (William Windom) allekirjoituttaa Nancylla päivittäin asiakirjoja, joilla Nancyn omaisuus siirtyy vähän kerrallaan isälle, joka pyrkii valtaamaan kotikaupungin rakennushankkeille.
Eräänä iltana Nancy on etsinyt Harrya motellista, jossa tämä on rakastajattarensa Honeyn (Cristi Conaway) kanssa. Nancy on matkalla kotiin, kun avaruusalus laskeutuu taivaalta ja ampuu Nancya valosäteellä. Pelästynyt Nancy hakee apua, mutta hänellä ei ole tapahtuneesta todisteita eikä kukaan usko häntä.
Harry yrittää hyödyntää Nancyn mielenterveyden järkkymiseksi epäilemäänsä tapausta saadakseen tämän suljettuun laitokseen, ja suostuu Nancyn kanssa autiomaahan etsimään avaruusalusta. Harryn yllätykseksi avaruusalus laskeutuukin taivaasta ja ampuu jälleen Nancya säteellä. Nancy katoaa säteen vaikutuksesta ja Harry pakenee.
Nancy ilmestyy kaupungissa Honeyn liikkeen katolle, ja hänet viedään kotiin. Nancyn isän ja Harryn riidellessä Nancy menettää malttinsa, jolloin hän alkaa kasvaa kunnes hänen päänsä menee sisäkaton lävitse.
Nancy majoitetaan talliin. Harry tuo paikalle lääkärin (Paul Benedict) vastoin Nancyn terapeutin (Frances Fisher) ohjeita. Lääkäri on huolissaan Nancyn sydämen jaksamisesta, ja Harry huomaa välittömästi tilaisuutensa: Nancyn järjestämällä romanttisella illallisella Harry solvaa Nancya ja rehvastelee avioliiton ulkopuolisilla suhteillaan, jolloin Nancy kiihtyy niin että pyörtyy.
Harry luulee Nancyn sydämen pettäneen, ja lähtee Honeyn luokse juhlistamaan luvassa olevaa perintöä. Nancy kuitenkin herää vihaisena ja entistäkin suurempana. Hän kävelee kaupunkiin pakokauhua aiheuttaen ja saapuu Honeyn liikkeen eteen. Nancy kehottaa Honeya pyrkimään nykyistä parempaan ennen kuin poimii Harryn käteensä ja lähtee autiomaahan uteliaat kaupunkilaiset, viranomaiset ja kansalliskaartin helikopterit perässään.
Nancy pysähtyy voimalinjojen eteen, ja hänen isänsä yrittää nuhdella häntä. Nancy torjuu isän nuhtelut ja halveksuu ääneen tämän rahanahneita hankkeita. Helikopteri avaa tulen, minkä seurauksena Nancy kaatuu voimalinjoille ja saa sähköiskun. Avaruusalus ilmestyy paikalle ja ampuu jälleen säteellä Nancya niin että tämä katoaa.
Sisällä avaruusaluksessa Nancy ja kaksi muuta jättiläisnaista katselevat pikkuruisia miehiään, jotka on suljettu säiliöön. Säiliössä miehet yrittävät keskinäisellä terapialla parantua asenteistaan.
Paholaislaivan merirosvot

Paholaislaivan merirosvot () on vuonna 1964 ensi-iltansa saanut Don Sharpin ohjaama brittiläinen seikkailuelokuva, jonka pääosissa ovat Christopher Lee, Barry Warren ja John Cairney.
Elokuvan käsikirjoitti Jimmy Sangster ja tuotti Anthony Nelson Keys Hammer Film Productionsille. Elokuvan kuvaukset alkoivat elokuussa 1963 ja kestivät lokakuuhun asti. Elokuva kuvattiin Berkshiren Oakley Greenissä sijaitsevalla Bray Studiosilla ja Maidenheadissa.
"Paholaislaivan merirosvot" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa toukokuussa vuonna 1964. Elokuva pääsi myös teatterilevitykseen Länsi-Saksaan 26. kesäkuuta, Ruotsiin 2. marraskuuta ja Suomeen 11. joulukuuta. Helsingin Night Visions Film Festivalilla elokuva esitettiin 14. huhtikuuta vuonna 2002. Elokuva julkaistiin DVD:lle vuonna 2005.
Waray-waray

Waray-waray ("winaray") on austronesialaisiin kieliin kuuluva kieli. Sitä puhutaan Samarin, Pohjois-Samarin, Itä-Samarin, Leyten (itä- ja pohjoisosissa) ja Biliranin provinsseissa Filippiineillä. 2000-luvun alussa kielellä arvioltiin olevan 4,2 miljoonaa puhujaa.
Jaakko Geet

Jaakko Sigfridinpoika Geet, "Jakob Sigfridsson Geet" (s. Keitilä, Naantali – k. 1589) oli suomalainen pappi ja lääninrovasti. Hän oli vuodesta 1550 Isonkyrön kirkkoherra, myös Kyrön suuriruhtinaaksi sanottu. Hän maksoi Isonkyrön kirkkoon tehdyt raamatulliset kalkkimaalaukset, jotka ovat ainoat Suomessa uskonpuhdistuskaudella tehdyt. Hän otti Pohjanmaalla käyttöön Juhana III:n liturgian. Hänen omavaltaisuuteensa tyytymättömät vähäkyröläiset tekivät hänestä valituksia, ja niiden seurauksena Vähäkyrö erotettiin Isostakyröstä omaksi seurakunnakseen.
Sarnano

Sarnano on kunta Maceratan maakunnassa Marchen hallintoalueella Keski-Italiassa. Kunnassa on runsaat 3 000 asukasta.
Kunnan historiallinen keskusta on usean ulkoilureitin lähtöpaikka.
Jäälin suuralue

&lt;mapframe latitude="65.0770" longitude="25.6661" zoom="12" width="300" height="500" align="right" /&gt;
Jäälin suuralue on yksi Oulun kaupungin 23 suuralueesta, ja se sijaitsee valtatien 20 varrella noin 8 kilometriä Kiimingistä Oulun suuntaan ja noin 17 kilometriä Oulusta koilliseen, Jäälinjärven rannalla. Se rajoittuu Kellon, Kiimingin ja Korvensuoran suuralueisiin. 
Jääli oli entisen Kiimingin kunnan suurin asukaskeskittymä, 5 077 (6/2011) asukkaallaan (entisen Kiimingin kuntakeskuksen väkimäärä vuoden 2011 kesäkuussa oli 4 563 henkilöä).
Rakennuskannaltaan alue on pientalovaltainen ja asuntokuntien keskikoko on suurempi kuin kaupungissa keskimäärin. Väestön tulotaso on kaupungin keskitasoa korkeampi. 
Suuralueella on 868 työpaikkaa. Merkittävin teollisuusalue on Välikylän kaupunginosassa sijaitseva yrityspuisto.
Kaupunginosat Jäälin suuralueella.
131. kaupunginosa: Jäälinkylä (Jääli)
133. kaupunginosa: Välikylä
Merkittävät liikenneyhteydet.
Valtatie 20 (Kuusamontie)
Príncipen lentoasema

Príncipen lentoasema on julkinen lentoasema São Tomé ja Príncipen saarivaltion toisella pääsaarella, Príncipellä. Lentoaseman kiitotiellä on pituutta 1 320 metriä ja leveyttä 30 metriä. Asema sijaitsee 180 metrin korkeudessa merenpinnasta. Lentoasema sijaitsee noin kolmen kilometrin päässä saaren pääkaupungista Santo Antóniosta pohjoiseen. Príncipen lentoasemalla on pieni kahvila.
Lentoasemalta on lentoja São Tomén saarella sijaitsevalle São Tomén kansainväliselle lentoasemalle. Lentoaika saarten välillä on noin 40 minuuttia. Toisinaan Príncipelle on mahdotonta laskeutua saaren yllä leijailevan sumun vuoksi.
Haapajärven varikko

Haapajärven varikko (HAAPJASEV) on Pohjois-Pohjanmaalla Haapajärven kaupungissa toimiva Suomen puolustusvoimien varikko.
Varikko on vuoden 2013 alusta puolustusvoimien Räjähdekeskuksen hallintoyksikkö. Aikaisemmin se on kuulunut Maavoimien materiaalilaitokseen.
Tehtävät.
Varikon toimialaan kuuluu ampumatarvikkeiden ja räjähdysaineiden valmistus, materiaalin huolto, lataamotoiminta sekä varastointi ja logistiikkatoiminnot. Se sijaitsee kaupungin eteläpuolella Vuortenvuoren alueella Jyväskylä–Haapajärvi-radasta haarautuvan oman sivuraiteen päässä ja sillä on parhaimmillaan työskennellyt noin 150 työntekijää.
Varikolla on myös oma palokuntansa.
Historia.
Sodan aikana varikko siirrettiin Viipurista Jepualle Pohjanmaalle. Sen jälkeen varikko toimi keskusvarikkoaikana Kokkolassa. Puhekielessä varikko on myös Vuortenvuoren varikko.
Aikaisemmat nimet.
Varikko on tunnettu aikaisemmin seuraavilla nimillä:
Organisaatio.
Toimipisteen johtajana toimii insinöörieverstiluutnantti Jouko Korkeakoski. Aikaisempia päälliköitä ovat muun muassa:
Kokkolan aikoina varikolla oli everstin arvoinen päällikkö Lars Klärichin palvellessa päällikkönä.
Iloista romanttista juhlaa

Iloista romanttista juhlaa on Erkki Junkkarisen albumi vuodelta 1979. Sen kaikki sovitukset on tehnyt Pauli Granfelt.
José Cassandra

José Cardoso dos Ramos Cassandra (s. 1964 Príncipe, São Tomé ja Príncipe) on sãotomépríncipeläinen poliitikko.
Cassandra aloitti opintonsa Principessä ja jatkoi koulutustaan São Toméssa ja Kuubassa. Hän valmistui koneinsinööriksi ja palattuaan São Toméen ja Príncipeen hän aloitti poliittisen uransa. Hän koki, että Príncipen identiteetti ja kehitys olivat uhattuina nuorten muuttoliikkeen ja muiden ongelmien vuoksi, ja halusi vahvasti edistää saaren kehitystä.
Cassandra oli Príncipen saaren paikallishallituksen ja siten myös koko Príncipen johdossa 2006–2020. Cassandra valittiin toiselle kaudelle heinäkuussa 2010 pidetyissä vaaleissa. Hän edustaa UMPP-puoluetta ("União para Mudança e Progresso do Príncipe", suom. ”"Príncipen muutoksen ja kehityksen liittouma"”), joka on kolmen neljästä suurimmasta sãotomépríncipeläisestä puolueesta tukema príncipeläinen vaaliliitto.
Cassandra vaikutti São Tomé ja Príncipen lainsäädännön ja hallinnon uudistuksiin, edisti taloudellista kehitystä ja ulkomaisia investointeja, pysäytti väestön muuttoliikkeen saarelta, toi Príncipen UNESCO:n biosfääriverkostoon ja kehitti koulutus- ja kulttuuripolitiikkaa. Hänen työnsä paransi monien asukkaiden elämää, loi toivoa ja vahvisti saaren asemaa kansallisella ja kansainvälisellä tasolla.