tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Göran Hjelmman

Göran Hjelmman (12. lokakuuta 1898 Viipuri – 8. toukokuuta 1969 Helsinki) oli suomenruotsalainen lääkäri ja professori. 
Hjelmmanin vanhemmat olivat kamreeri Karl Albert Hjelmman ja Ella Anna Aurora Rundgren ja puoliso vuodesta 1925 hammaslääkäri Alli Anna Sofia Lillsunde. Hän tuli ylioppilaaksi 1917 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1926. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Hjelmman väitteli 1929. Hjelmman oli Helsingin yliopiston anatomian apulainen 1932–1942 ja professori (vaiht. ruotsinkielinen virka) 1942–1964. Hän julkaisi tutkimuksia anatomian, embryologian ja kirurgian alalta. 
Kirurgisten tautien erikoislääkärin oikeudet Hjelmman sai 1929 ja toimi talvisodassa 7. Sotasairaalan ylikirurgina ja jatkosodan alkuvaiheessa 36. Kenttäsairaalan A-osaston vanhempana kirurgina. Sotilasarvoltaan hän oli lääkintämajuri (1942).
Hjelmman

Hjelmman on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Gustaf Hallström

Gustaf Hallström (11. kesäkuuta 1880 Tukholma, Ruotsi − 5. lokakuuta 1962) oli ruotsalainen arkeologi, joka vaikutti suuresti 1900-luvun alkupuoliskolla Ruotsin arkeologian kehitykseen. Hän aloitti opinnot Tukholmassa vuonna 1900 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1905 Uppsalan yliopistossa. Siellä hän suoritti myös lisensiaatin tutkinnon vuonna 1913. Vuonna 1944 hänelle myönnettiin kunniatohtorin arvo. 
Yksityiselämä.
Hallström syntyi ja asui koko elämänsä Tukholmassa Södermalmilla. Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja August Hallström ja tämän vaimo Hilda Svensson, ja sisaruksensa Gunnar ja Ivar Thord. Saatuaan amanuenssin toimen Livrustkammarenissa hän meni naimisiin vuonna 1907 Astrid Bergin kanssa. Puoliso kuoli vuonna 1986.
Suomen sisällissodan aikana hän oli Ruotsalaisen prikaatin päällikkö Tukholmassa. Hän sai kolmannen luokan Vapaudenristin vuonna 1918. Hän osallistui myös vapaaehtoisena Viron vapaussotaan. Toisen maailmansodan aikana Hallström osallistui Finlandskommitténin toimintaan tiedottajana.
Ura.
Työtehtävät.
Valmistuttuaan hän toimi amanuenssina Livrustkammarenissa vuosina 1906−1908, Riksmuseetin etnograafisella osastolla vuosina 1907−1909 ja vielä Valtion historiallisessa museossa vuonna 1909. Vuonna 1925 Hallström valittiin nuoremmaksi "antikvarieksi", vuonna 1938 vanhemmaksi "antikvarieksi" Riksantikvarieämbetetiin. Vuosina 1911−1956 hän luennoi arkeologiaa ja luonnonsuojelua ("fornlämnings- och naturskyddslära") Teknillisessä korkeakoulussa, jossa hän toimi vuodesta 1935 lähtien tämän aineen erikoisopettajana. Vuonna 1925 työskenteli hän myös Riksantikvarieämbetetin palveluksessa ja jäi sieltä eläkkeelle vuonna 1945.
Erityismainintoja.
Vuonna 1925 julkaisi hän Hjalmar Stolpen jälkeenjääneistä Björkön saaren kaivauskertomuksista selostuksen sadan ensimmäisen haudan löydöistä kirjassa "Birka 1, Hjalmar Stolpes grafundersökningar" vuodelta 1913. Hän keskittyi tämän jälkeen Norlannin arkeologiaan ja siellä erityisesti Nämforsenin kalliopiirroksiin ja kaivauksiin Lillsaivisissa. Havaintojaan hän esitti julkaisuissaan "Nordskandinavisa hällristningar" (1905-07), "Kan lapparnas invandringstid fixeras" (1929) ja "Den tidigaste järnåldern i Dalarna" (1931).
Hallström teki muutamia pitkiä tutkimusmatkoja Pohjois-Skandinaviaan, Kuolan niemimaalle, Keski-Venäjälle ja Siperiaan. Vuosina 1915−1916 hän OLI Punaisen Ristin ddelgaatin sijaisena Siperiassa ja Kiinassa.
Uumajan yliopisto säilyttää suurinta osaa Hallströmin arkistosta ja valokuvista, ja sitä julkaistaan internetissä tutkija-arkistossa "Forskningsarkivet".
Harald Åkerman

Harald Christian Åkerman (27. lokakuuta 1869 Porvoo – 1. kesäkuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen upseeri ja itsenäisyysaktivisti. Hän toimi syksyllä 1917 senaattorina.
Harald Åkermanin vanhemmat olivat kartanonomistaja ja kapteeni Henrik Christian Åkerman sekä Alina Johanna Othman. Hän valmistui Haminan kadettikoulusta 1893 ja palveli Suomen Rakuunarykmentissä vuoteen 1900 – vuosina 1894–1897 Astrahanin rakuunarykmenttiin komennettuna – ja Haminan kadettikoulun komppaniaupseerina ja ratsastuksenopettajana 1900–1902, kunnes Suomen oma ratsuväki lakkautettiin kokonaan sortokauden aikana. Sen jälkeen hän viljeli Kulloon kartanoa Porvoon maalaiskunnassa ja toimi 1906–1914 vakuutusyhtiö Fennian ja vakuutuslaitos Sammon asiamiehenä Helsingissä. Pääuransa hän loi Keskuskunta Laborin toimitusjohtajana 1914–1917 ja pääjohtajana 1919–1942. Åkerman oli myös Lohjan Kalkkitehdas Oy:n hallituksen puheenjohtajana sekä Kreuger &amp; Toll Oy:n johtokunnan puheenjohtajana.
Vuoden 1905 suurlakon aikana Åkerman oli ollut vapaaehtoisen suojelukaartin komppanianpäällikkönä. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä 1914 hänet määrättiin Helsingin muonituspäälliköksi. Hän toimi samanaikaisesti myös jääkäriliikkeen taustavaikuttajana ja oli 1915 keskeisenä henkilönä mukana perustamassa niin sanottua sotilaskomiteaa. Åkerman toimi yhdyshenkilönä sotilaskomitean ja itsenäisyysliikkeen esikunnaksikin kutsutun Aktiivisen komitean välillä. Syyskuussa 1917 Åkerman nimitettiin Setälän senaattiin kamaritoimituskunnan päälliköksi ja hän sai vastuulleen elintarvikehuollon järjestämisen sekä sotilaallisen voiman luomisen senaatin käytettäväksi. Erimielisyyksien vuoksi hän jätti tehtävän jo kahden kuukauden kuluttua.
Suomen sisällissodan aikana Åkerman kuului valkoisen armeijan esikuntaan ja tammikuussa 1918 hän matkusti Tukholmaan hankkimaan armeijalle aseita ja järjestämään jääkärien kotiinpaluuta. Maaliskuussa hänestä tuli ylipäällikkö Mannerheimin yhdysupseeri Vaasan senaattiin ja toukokuussa 1918 valtionhoitaja P. E. Svinhufvudin sota-asiainkanslian päällikkö. Sodan jälkeen Åkerman ylennettiin everstiksi ja joulukuussa 1918 kenraalimajuriksi. Hän kuitenkin palasi seuraavan vuoden alussa Laborin pääjohtajaksi.
Åkerman oli Lohjan Kalkkitehdas Oy:n johtokunnan puheenjohtaja.
Pesäpallon suomensarja 1953

Pesäpallon suomensarja pelattiin yhdeksännen kerran kaudella 1953. Sarjan mestaruuden voitti Tampereen Pyrintö. Muut nousijat olivat Muhoksen Urheilijat ja Loimaan Palloilijat.
Loppuottelut.
Ensimmäisessä vaiheessa lohkovoittajat jaettiin kahteen ryhmään maantieteellistä jakoa noudattaen.
Pohjoiset markkinat.
Pelattiin Muhoksessa 12.-13. syyskuuta.
Eteläiset markkinat.
Pelattiin Hesperiassa 12.-13. syyskuuta. 
Kakkosmarkkinat.
Nousukarsinnan toinen vaihe pelattiin Vaasassa 19.-20. syyskuuta.
Tampereen Pyrintö ja Muhoksen Urheilijat nousivat suoraan mestaruussarjaan. Vaasan Maila jatkokarsintaan.
Kolmosmarkkinat.
Pelattiin Sotkamossa 26. -27. syyskuuta. Mukaan kelpuutettiin suomensarjan lopputurnauksen 3. sijoittunut Vaasan Maila sekä niiden lohkojen toiseksi sijoittuneet, joiden voittajat nousivat kakkosmarkkinoilta Mestaruussarjaan. 
Loimaan Palloilijat nousi kolmantena joukkueena Mestaruussarjaan kaudeksi 1954.
Anatoli Aleksin

Anatoli Georgijevitš Aleksin (, oikea sukunimi "Goberman", Гоберман; 3. elokuuta 1924 Moskova – 1. toukokuuta 2017 Luxemburg) oli Israelissa asunut venäläinen kirjailija.
Anatoli Aleksin syntyi Stalinin vainoissa vangitun puoluevirkailijan perheeseen. Hän valmistui Moskovan orientalistiikan instituutista vuonna 1950 ja julkaisi samana vuonna ensimmäisen lastenkirjansa "Kolmekymmentä yksi päivää: pioneeripojan päiväkirja" ("Tridtsat odin den: dnevnik pionera Saši Vasilkova"). Vuoteen 1966 saakka Aleksin kirjoitti lastenkirjoja ja sen jälkeen nuorisolle tarkoitettuja moraalikysymyksiin keskittyneitä psykologisia kertomuksia. Osa niistä julkaistiin "Junost"-kirjallisuuslehdessä, jonka toimituskuntaan Aleksin kuului vuodesta 1969. Myöhemmin hän alkoi laatia kertomuksiensa pohjalta näytelmiä. Vuodesta 1970 lähtien Aleksin toimi Venäjän kirjailijaliiton sihteeristön jäsenenä. Vuonna 1978 hän sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon, minkä jälkeen hänen kootut teoksensa ilmestyivät kolmensadan tuhannen kappaleen painoksena.
Aleksin muutti 1993 Israeliin, jossa hän kirjoitti aikuisille tarkoitettuja romaaneja sekä muistelmia.
Sergei Baruzdin

Sergei Aleksejevitš Baruzdin (, 22. heinäkuuta 1926 Moskova – 4. maaliskuuta 1991 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Sergei Baruzdin syntyi virkailijaperheeseen. Hänen ensimmäiset kertomuksensa ilmestyivät "Pioner"-lastenlehdessä vuonna 1938. Osallistuttuaan toiseen maailmansotaan Baruzdin alkoi kirjoittaa yksinkertaisia lastenrunoja ja vuodesta 1951 proosaa. Hän liittyi vuonna 1949 Neuvostoliiton kommunistipuolueeseen ja valmistui vuonna 1958 Maksim Gorkille nimetystä kirjallisuusinstituutista. Vuodesta 1966 lähtien hän työskenteli "Družba narodov" -kirjallisuuslehden päätoimittajana. Hänestä tuli 1958 Venäjän kirjailijaliiton hallituksen jäsen ja 1967 Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen sihteeri.
Baruzdinin sävyltään opettavaisista lastenkirjoista tunnetuimpia ovat Neuvostoliiton ja Intian kansojen ystävyydestä kertovat "Ravi i Šaši" (”Ravi ja Šaši”, 1956) ja "Kak Snežok v Indiju popal" (”Miten Lumipallo joutui Intiaan”, 1957). Aikuisille tarkoitettu romaani "Sinun kanssasi Nataša" ("Povtorenije proidennogo", 1964) kuvaa toisen maailmansodan nuorten sotilaiden aikuistumista. Baruzdin esiintyi myös kirjallisuushistorioitsijana, kriitikkona ja kääntäjänä. Hänen teoksiaan on julkaistu viidelläkymmenellä kielellä yli kolmenkymmenen miljoonan kappaleen painoksena.
Ivan Barkov

Ivan Semjonovitš Barkov (, 1732 – 1768 Pietari) oli rivoista runoistaan tunnettu venäläinen kirjailija.
Ivan Barkov syntyi papin perheeseen. Hän opiskeli Aleksanteri Nevskin luostarin seminaarissa, josta hänet vuonna 1748 siirrettiin Venäjän tiedeakatemian valmistavaan kymnaasiin. Vuonna 1751 Barkov erotettiin huonon käytöksen takia ja hänet määrättiin tiedeakatemian kirjapainoon latojan oppipojaksi. Myöhemmin hän toimi tiedeakatemian kirjurina avustaen muun muassa Mihail Lomonosovia.
Barkovin ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1762. Hän työskenteli tiedeakatemian julkaisujen kääntäjänä ja toimittajana laatien muun muassa Antioh Kantemirin satiirien ja runojen kokoelman. Vuonna 1763 hän julkaisi Horatiuksen satiirien ja vuonna 1764 Phaedruksen eläinsatujen käännökset, jotka olivat alkuperäisteksteille uskollisina myös tyyliltään moitteettomat. Barkov erotettiin tiedeakatemiasta lopullisesti vuonna 1766, eikä hänen viimeisistä vuosistaan ole luotettavia tietoja.
Barkovin kirjallinen maine perustuu karkeiden eroottisten ja satiiristen runojen kokoelmaan, joka tunnetaan nimillä "Sotšinenija gospodina Barkova" (”Herra Barkovin teoksia”) ja "Devitšja igruška" (”Neitosen leikkikalu”). 1800-luvun puoliväliin saakka käsikirjoituksina levinneen teoksen runoista vain osa lienee Barkovin itsensä kirjoittamia. Sen rivouksilla höystetyt burleskit ja travestiat vaikuttivat muun muassa Vasili Maikovin, Ivan Krylovin, Aleksandr Puškinin, Aleksandr Poležajevin ja Mihail Lermontovin tuotantoon ja synnyttivät lukuisia jäljitelmiä. Venäjällä tästä runouden lajista käytetään nimityksiä "barkoviana" tai "barkovštšina".
My Own Love Song

My Own Love Song on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut ranskalais-yhdysvaltalainen draamakomedia, jonka on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut Olivier Dahan. Elokuvan pääosissa ovat Renée Zellweger, Forest Whitaker, Madeline Zima ja Nick Nolte.
"My Own Love Song" on road movie, joka kertoo pyörätuolissa istuvasta entisestä laulajasta ja hänen parhaasta ystävästään, jotka lähtevät matkalle Kansasista New Orleansiin.
"My Own Love Songin" kuvaukset alkoivat lokakuussa vuonna 2008. Elokuva kuvattiin Kansasissa ja Louisianan Lafourche Parishissa, Marksvillessa, Pinevillessa ja Thibodauxissa.
Elokuva sai ensi-iltansa Ranskassa 7. huhtikuuta 2010 ja Yhdysvalloissa 22. huhtikuuta 2010 Tribecan elokuvajuhlilla. "My Own Love Song" julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:lle 3. toukokuuta 2011.
Isak Fellman

Nils Isak Fellman (10. syyskuuta 1841 Lappajärvi – 28. lokakuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä, juristi, valtiopäivämies, senaattori ja Lapin tutkija.
Isak Fellman kuului Fellmanin sivistyssukuun, ja hän oli Lapin-tutkijana tunnetun rovasti Jacob Fellmanin poika. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kuopiosta 1859, opiskeli aluksi yliopistossa kasvitiedettä ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1862 ja maisteriksi 1864. Hän julkaisi 1864–1869 kaksi tutkimusta Lapin kasveista. Hän suoritti kuitenkin myös oikeustieteelliset opinnot ja valmistui molempien oikeuksien kandidaatiksi 1871. Fellman työskenteli kanslistina Vaasan hovioikeudessa 1873–1880 ja siirtyi sen jälkeen virkamieheksi Valtiokonttoriin. Vuosina 1883–1887 hän oli Valtiokonttorin pääjohtaja. Vuodesta 1887 Fellman oli jäsenenä senaatin oikeusosastossa. Hänet valittiin myös porvarissäädyssä Kemin edustajaksi valtiopäiville 1888. Fellman katsottiin vanhasuomalaisten edustajaksi, mutta joissain senaatin sisäisissä äänestyksissä hän tuki puoluetovereistaan poiketen perustuslaillisia kannanottoja. Helmikuun manifestin julkaisemista vuonna 1899 hän kuitenkin kannatti. Fellman nimitettiin joulukuussa 1900 Vaasan hovioikeuden presidentiksi, mutta hän erosi virasta jo vuonna 1902. Hänet aateloitiin samana vuonna.
Fellman oli nuorena tehnyt tutkimusmatkoja Venäjän Lappiin, ja luovuttuaan virkaurastaan hän omistautui isänsä tavoin Lapin historian tutkimiselle. Hän julkaisi isänsä muistiinpanot vuonna 1906 neljässä osassa ja 1910–1915 itse kokoamansa niin ikään neliosaisen asiakirjasarjan "Handlingar och uppsatser angående finska Lappmarken och lapparne".
Fellman toimi vuosina 1864–1866 Societas pro Fauna et Flora Fennica -seuran sihteerinä ja vuosina 1882–1887 Juridiska föreningen i Finland -yhdistyksen. Hänet kutsuttiin Suomalaisen Tiedeakatemian kunniajäseneksi, ja hän perusti sille vaimonsa kanssa lahjoitusrahaston. Fellman oli 1876–1880 Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen ja 1880 sen puheenjohtaja. Helsingin kaupunginvaltuustoon hän kuului 1885–1887. Vuonna 1905 hän oli Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvoston puheenjohtaja.
Isak Fellmanin veli oli senaattori ja kuvernööri Gustaf Esaias Fellman, joka myös aateloitiin. Isak Fellmanin jälkeläiset muodostavat aatelisen suvun numero 275 ja G. E. Fellmanin jälkeläiset suvun numero 279.
A Shout from the Night

A Shout from the Night on suomalaisen punkyhtye Vaurion ensimmäinen ja ainoa studioalbumi. Sen julkaisi vuonna 1984 saksalaisen Rock-O-Rama Records. 
Svart Records julkaisi levyn uusintajulkaisuna levyn alkuperäisellä nimellä Huuto yöstä vuonna 2014.
Kappaleet.
B-puoli:
Madeirankiitäjä

Madeirankiitäjä ("Apus unicolor") on kiitäjiin kuuluva lintulaji.
Tuntomerkit.
Madeirankiitäjä on 14–15,5 senttimetriä pitkä ja sen siipien kärkiväli on 36–39 senttimetriä. Väritykseltään se muistuttaa suuresti tervapääskyä. Se on tummanvärinen, mutta hieman tervapääskyä vaaleampi ja pienikokoisempi. Sillä on vaalea kurkkulappu, joka on pienempi ja epäselvempi kuin tervapääskyllä. Lisäksi madeirankiitäjän pyrstö on suhteessa pitempi ja sen siivet ovat kapeammat kuin tervapääskyllä.
Madeirankiitäjän ääni kirkunaa, joka ei eronne tervapääskyn äänistä.
Levinneisyys.
Madeirankiitäjä pesii Madeiralla ja Kanarian saarilla. Laji talvehtii Luoteis-Afrikan rannikolla, mutta osa jää talveksi pesimäalueille. Madeirankiitäjäkannan kooksi on arvioitu 7500–30000 yksilöä ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
The Low Life

The Low Life on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut George Hickenlooperin ohjaama ja käsikirjoittama draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Rory Cochrane, Sean Astin, Kyra Sedgwick, Renée Zellweger, J. T. Walsh ja Ron Livingston. Elokuva kertoo Yalen yliopistosta valmistuneesta opiskelijasta, jolla on unelma ryhtyä kirjoittajaksi. Hän muuttaa Hollywoodiin, missä hän kamppailee alipalkattujen töiden, köyhyyden, romantiikan ja laiskojen ystävien kanssa.
"The Low Life" kuvattiin Kalifornian Los Angelesissa ja Santa Claritassa. "The Low Life" sai ensi-iltansa marraskuussa 1995 Floridan Fort Lauderdalen elokuvajuhlilla. New Yorkin ensi-ilta oli 28. kesäkuuta vuonna 1996 ja Los Angelesin ensi-ilta oli 11. heinäkuuta 1996. Elokuva pääsi teatterilevitykseen 12. heinäkuuta 1996.
Sean Astin voitti roolisuorituksestaan Fort Lauderdalen elokuvajuhlilla President Awardin vuonna 1995. "The Low Life" on julkaistu DVD:lle 8. helmikuuta 2005 ja 25. maaliskuuta 2008.
Audi S- ja RS-mallit

Audi S- ja RS-mallit ovat urheilullisia versioita saksalaisen Audi AG:n valmistamista autoista. S-merkinnällä viitataan saksan ja englannin kielen sanaan "Sport" (). S-mallit eroavat tavanomaisemmista malleista muun muassa moottoreiden, jousituksen, jarrujen, sisustuksen ja korin muotoilun osalta. S-mallien suunnittelufilosofia pyrkii yhdistämään tehokkaiden moottorien tarjoaman suorituskyvyn, mukavuuden ja nelivetoon perustuvan ajamisen helppouden. S-mallien yläpuolella ovat kaikkein suorituskykyisimmät RS-mallit, jotka valmistetaan omalla tuotantolinjallaan, kun taas S-mallit valmistuvat samoilta tuotantolinjoilta perusmallien kanssa.
Audin S- ja RS -malleja ei tule sekoittaa "S-line"-malleihin. "S-line" on Audin perusmalleihinsa tarjoama varustepaketti, joka tuo mukanaan lähinnä ulkonäöllisiä eroavaisuuksia.
Historia.
Audin S-autojen historian katsotaan alkavan vuodesta 1990. Audi 80:n coupé-mallista esiteltiin tällöin nelivetoinen ja viisisylinterisellä 220-hevosvoimaisella 3B-moottorilla varustettu S2-malliversio. B-ryhmän ralliauton luokitteluversiona toimineen, normaalia Audi Quattroa lyhyempiakselivälisen Sport Quattron ei katsota tämän artikkelin tarkoittamassa merkityksessä kuuluvan S-Audien ryhmään, vaikka autoon liittyvästä S1-merkinnästä näin voisi päätelläkin.
Moottorit.
S-mallien moottorit ovat melko korkeaviritteisiä ja mallista riippuen iskutilavuudeltaan 1,8–5,2 litraa. Voimanlähteet jakautuvat edelleen joko neli- tai viisisylinterisiin rivimoottoreihin ja kuusi-, kahdeksan- tai 10-sylinterisiin V-moottoreihin. Näistä 4–6-sylinteriset ovat aina joko turbo- tai kompressoriahdettuja ja kahdeksansylinteriset joko vapaasti hengittäviä (turboton/ahtamaton) tai kaksoisturboahdettuja (kaksi turboa rinnan tai peräkkäin). V10-moottorit ovat aina S-malleissa vapaasti hengittäviä. Perinteisesti bensiinikäyttöiset S-Audit saivat vuonna 2012 joukkoonsa ensimmäisen dieselmallin, Audi SQ5 TDi:n.
Voimansiirto.
S-Audit varustetaan pitkittäismoottorisissa malleissa jatkuvalla Torsen-nelivedoilla ja poikittaismoottorisissa tarpeen mukaan kytkeytyvällä Haldex-nelivedolla. Molemmista käytetään quattro-markkinointinimeä. Audin nelivetotekniikan huippua edustavaa, muun muassa RS5-mallissa käytettävää kruununhammaspyörään perustuvaa tasauspyörästöä ei ole ainakaan toistaiseksi tarjolla S-malleihin.
Vaihteistoina on käytetty mallista riippuen joko
Näkymätön mies (elokuva)

Näkymätön mies ("Invisible man") on vuonna 1933 ensi-iltansa saanut James Whalen ohjaama elokuva.
Juoni.
Kylän majataloon astuu kokonaan kääreisiin pukeutunut mies. Mies paljastuu Jack Griffiniksi, joka onnistui muuttamaan itsensä näkymättömäksi, mutta ei tiedä miten muuttaa itsensä taas näkyväksi. Ongelmia syntyy myös, kun Jack tulee hulluksi näkymättömyyden tuomasta vallasta. Samalla Jackin ystävät tekevät kaikkensa auttaakseen häntä.
Aiheesta muualla.
Alma Hjelt

Alma Evelina Hjelt (30. syyskuuta 1853 Helsinki – 15. toukokuuta 1907 Tukholma) oli suomalainen naisasialiikkeen vaikuttaja ja ensimmäisiä Suomessa fysioterapian alalla. Hän oli Suomen Naisyhdistyksen ensimmäinen sihteeri vuodesta 1884. 
Hjelt valmistui Tukholman voimistelukeskuslaitoksesta (Gymnastiska centralinstitutet) 1899.
Helsingin yliopiston Lääketieteen rahastossa on Alma Hjeltin nimikkorahasto. Hän perusti sen testamentillaan, jonka hän teki Tukholmassa 1907. Stipendien tarkoituksena oli tukea lääketieteen opettajiksi aikovia naisopiskelijoita. Testamentissaan Hjelt antoi ohjeita myös siltä varalta, että naisilta myöhemmin kiellettäisiin opiskeluoikeus Helsingin yliopistossa. Silloin stipendit tulisi jakaa naisille, jotka haluavat kouluttautua opettajiksi tai lääkäreiksi ulkomailla.
Kalevi Ruuttu

Kalevi Ferdinand Ruuttu (21. toukokuuta 1934 Viipuri – 2. huhtikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen jääpalloilija, jääpalloerotuomari ja maahockeypelaaja.
Kalevi Ruuttu pelasi jääpalloa urallaan HIFK:ssa SM-sarjassa. Alemmilla sarjatasoilla hän edusti HIFK-vuosiensa jälkeen Porin Palloseuraa ja Porin Narukerää. Aktiiviuransa jälkeen hän loi yli 20 vuotta kestäneen menestyksekkään jääpalloerotuomariuran. Hän tuomaroi useita kansallisia ja kansainvälisen tason otteluita ja MM-kilpailuissa kolmesti. Hänet nimettiin myös Suomen jääpalloliiton kunniagalleriaan. Hänen veljensä Teuvo Ruuttu loi myös pitkän uran jääpalloerotuomarina. Hän pelasi myös maahockeyta voittaen Suomen mestaruuksia ja edustaen Suomea maajoukueessa. Ruuttu kuoli aivoverenvuotoon.
Sukulaisuussuhteet.
Kalevi, Teuvo ja kolmas veljes Olavi, voittivat myös useita Suomen-mestaruuksia maahockeyssä, ja he pelasivat myös Suomen maahockeymaajoukkueessa. Veljesten isä Lauri Ruuttu pelasi jääpalloa edustaen urallaan Viipurin Susia ja Helsingin Jalkapalloklubia. Kalevi Ruutun poika Christian Ruuttu loi pitkän jääkiekkouran Porin Ässissä, HIFK:ssa ja NHL:ssä. Pojanpoika Alexander Ruuttu on myös jääkiekkoilija.
Hjalmar Hjelt

Albert Hjalmar Hjelt (21. toukokuuta 1851 Karkku – 5. joulukuuta 1925 Karkku) oli suomalainen opettaja ja kasvitieteilijä.
Hjeltin vanhemmat olivat filosofian maisteri, Karkun Järventaustan rusthollin omistaja Knut Albert Theodor Hjelt (1825–1893) ja Ida Charlotta Karolina Wegelius. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1868 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1873, filosofian lisensiaatiksi 1891 ja filosofian tohtoriksi 1892. 
Hjeltin oli Vaasan ruotsalaisen lyseon matematiikan ja fysiikan lehtorina 1880–1909 sekä kansakoulujen tarkastajana Vaasassa 1884–1887 ja 1911–1919. Hjelt sai professorin arvon 1921. Hänen pääteoksensa oli "Kännedomen om växternas utbredning i Finland med särskildt afseede å Fanerogamer och Ormbunkar" 1891. Teos sisältää kokoelmiin ja kirjallisuuteen perustuvat tiedot Suomen korkeampien kasvien levinneisyydestä, ja se oli ainutlaatuinen koko maailman kasvitieteellisessä kirjallisuudessa. Julkaisematta jäi hänen jäämistössään ollut laaja kasvifenologinen aineisto.
Hjeltin puoliso oli Hedvig Forsblom, psykologi ja kirjailija Ester Hjelt oli heidän tyttärensä. Hjeltin setä oli professori Otto Edvard August Hjelt.
Valencianrottaterrieri

Valencianrottaterrieri (, ) eli valencianterrieri on espanjalainen koirarotu. Se on FCI:n hyväksymä.
Ulkonäkö.
Rotumääritelmän mukaan valencianrottaterrieri on hännätön, ja häntä tulee rodun kotimaassa typistää joko noudattamatta tiettyä pituutta tai vaihtoehtoisesti typistää vain yksi kolmasosa pois. Karvapeitteen tulisi olla lyhyt, pituudeltaan korkeintaan 2 cm. Yleisimmät värit ovat musta-tricolor (musta-valkoinen tan-merkein) ja ruskea-tricolor (ruskea-valkoinen tan-merkein), joista molemmissa värilliset alueet ovat valkoisia dominoivammat; toiseksi yleisin on black &amp; tan (musta punaruskein merkein). Muita mahdollisia värejä ovat ruskea-valkoinen, brown &amp; tan (ruskea punaruskein merkein), kanelinruskea ja musta. Urosten sallittu säkäkorkeus on 30–40 cm (ihanne 36 cm) ja narttujen 29–38 cm (ihanne 33 cm). Molemmille sukupuolille on määritetty sama paino, joka vaihtelee 4–8 kg välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Valencianrottaterrieriä käytetään nykyisin metsästykseen, erityisesti kaniinien.
Alkuperä.
Rotu on peräisin Valencian maakunnasta, missä sitä on perinteisesti käytetty ennen kaikkea rottien ja muiden tuhoeläinten pyydystämiseen, mutta myös vahti- ja seurakoirana. Se kehittyi samaan aikaan kuin appelsiininviljely aloitettiin alueella. Sen uskotaan olleen olemassa 1500-luvulta lähtien, ja ensimmäiset maininnat siitä ovat 1800-luvulta. Sen alkuperästä on useita teorioita, joista erään mukaan brittiläinen kettuterrieri olisi sekoittunut paikallisten koirien kanssa, kun taas toiset uskovat rotujen muistuttavan toisiaan vain koska niiden jalostaminen samaan käyttötarkoitukseen on vaatinut samanlaisia ulkoisia ominaisuuksia. 
Vuonna 2004 Espanjan Kennelliitto tunnusti rodun virallisesti. FCI:n jäsenenä järjestö käyttää FCI:n luokittelua, minkä vuoksi se sijoittaa valencianrottaterrierin ryhmään 3 eli Terrierit ja alajaostoon 3.1, Isot ja keskikokoiset terrierit. 31.12.2010 mennessä Espanjan Kennelliittoon oli rekisteröity 523 yksilöä. Rodunedustaja nimeltä "Kike de Ca Batiste" voitti marraskuussa 2011 Espanjan kansallisen koiranäyttelyn best in show -tittelin, joka oli rodulle ensimmäinen.
Kesäkuussa 2022 myös FCI tunnusti rodun virallisesti, ja antoi englanninkieliseksi nimeksi "Valencian Terrier" suoran käännöksen "Valencian Ratter" sijasta.
Lauri Ruuttu

Lauri Ilmari Ruuttu (24. huhtikuuta 1911 Viipuri – 27. helmikuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen jääpalloilija. Hän edusti urallaan Viipurin Susia ja Helsingin Jalkapalloklubia. Ruuttu edusti Suomea yhdessä A- ja yhdessä B-maaottelussa.
Ruuttu pelasi Susien edustusmiehistön puolustajana ja saavutti useita SM-mitaleita.
Lauri Ruutun pojat Olavi, Kalevi, ja Teuvo edustivat Suomea maahockeymaajoukkueessa. Pojista Kalevi pelasi myös jääpalloa, ja hän loi jääpalloerotuomarina pitkän uran veljensä Teuvon kanssa.
Kalevin poika Christian, teki menestyksekkään jääkiekkouran 1980–1990-luvulla. Isoisä Lauri ei ehtinyt nähdä pojanpoikansa menestystä. Lauri Ruuttu kuoli vuonna 1981 ja hänet on haudattu Helsingissä Maunulan uurnalehtoon. Ruuttu työskenteli ylietsivänä Helsingin poliisilaitoksella.
Börek

Börek (tai burek) on yleisnimitys Lähi-idässä, Turkissa ja Balkanilla valmistetuille piiraille. Börekeja on monenmuotoisia ja eri raaka-aineista tehtyjä, muun muassa uppopaistettu sigara börek, pasteijaa muistuttava puf börek sekä pellillä tai vuoassa tehtävä tepsi börek. Täytteenä voi olla esimerkiksi jauhelihaa, fetajuustoa, kasviksia tai kaikkia näitä. Kreikkalaisessa keittiössä tunnetaan ”maito-börek” eli galaktobureko.
Allyyli-isotiosyanaatti

Allyyli-isotiosyanaatti (AITC) on orgaaninen yhdiste, joka on syttyvää, normaaliolosuhteissa väritöntä tai vaaleankeltaista öljymäistä ja pistävänhajuista nestettä. Sen kemiallinen kaava on C4H5NS ja rakennekaava CH2=CHCH2N=C=S. Allyyli-isotiosyanaatista käytetään myös nimiä "allyyli-isosulfosyanaatti", "2-propenyyli-isotiosyanaatti", "3-isotiosyanaatto-1-propeeni" ja "sinappiöljy".
Allyyli-isotiosyanaatin moolimassa on 99,154 g/mol, sulamispiste −102,5 °C, kiehumispiste 148–154 °C, suhteellinen tiheys 1,0 g/cm3, leimahduspiste 46 °C (c.c.) ja CAS-numero 57-06-7. Yhdiste liukenee huonosti veteen, mutta hyvin useisiin orgaanisiin liuottimiin.
Allyyli-isotiosyanaattia voidaan tuottaa hydrolysoimalla mustasinapin sinigriiniä. Synteettisesti sitä tuotetaan allyylikloridin ja isosyanaattien reaktiolla, isomeeristään allyylitiosyanaatista tai lähtien allyyliamiinista ja hiilidisulfidista. Allyyli-isotiosyanaattia käytetään hajusteissa, hyönteismyrkkynä, fungisidina ja muiden yhdisteiden valmistuksessa. 
Terveysvaikutukset.
Allyyli-isotiosyanaatti ärsyttää silmiä, ihoa, hengitysteitä ja aiheuttaa kyynelvuotoa. Pitkäaikainen tai toistuva altistus voi aiheuttaa ihotulehduksen. Palaessaan yhdiste muodostaa ärsyttäviä tai myrkyllisiä huuruja. Allyyli-isotiosyanaatille altistumisesta voi seurata vaikutuksia maksassa, munuaisissa, mahalaukussa, kilpirauhasessa ja virtsarakossa.
Mama (elokuva)

Mama on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Andy Muschiettin ohjaama ja Guillermo del Toron tuottama kauhuelokuva, jonka pääosassa näyttelee Jessica Chastain. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 5. huhtikuuta 2013. Neil Crossin, Andy Muschiettin ja Barbara Muschiettin käsikirjoittamassa tarinassa sisarukset Victoria ja Lilly katoavat jälkiä jättämättä, kun heidän vanhempansa menehtyvät järkyttävässä onnettomuudessa. Viisi vuotta myöhemmin etsintä tuottaa tulosta ja tytöt löydetään korven keskellä sijaitsevasta mökistä. Tyttöjen setä ja tämän tyttöystävä yrittävät auttaa tyttöjä uuteen elämänalkuun, mutta pian he huomaavat että heidän mukanaan saapuu joku tai jokin joka haluaa tytöt takaisin itselleen.
Elokuva oli suuri taloudellinen menestys ja keräsi avaustuloksenaan 28,6 miljoonaa dollaria Yhdysvalloissa.
Juoni.
Vuonna 2008 perheenisä Jeffrey surmaa työkaverinsa ja vaimonsa. Hän kaappaa kaksi pientä tytärtään pakomatkalle ja ajaa tuhoisan kolarin. Tytöt katoavat jälkiä jättämättä, mutta heidän isänsä veli Lucas yrittää etsiä näitä.
Viisi vuotta onnettomuuden jälkeen Lucasin etsintä tuottaa tulosta, ja Jeffreyn lapset löydetään syrjäiseltä mökiltä keskeltä metsää. Victoria ja Lily käyttäytyvät hyvin uhkaavasti, mutta tohtori Dreyfuss antaa Lucasille ja hänen tyttöystävälleen Annabelille luvan ottaa tytöt kotiinsa asumaan. Annabel ja Lucas alkavat ihmetellä miten pienet tytöt selvisivät niin hyvin viisi vuotta keskellä korpea. Victoria osasi jo puhua ennen onnettomuutta, mutta Lily liikkuu edelleen kissamaisesti, puhuu seinille ja sanoo "Mama".
Lucas ja Annabel yrittävät auttaa tyttöjä uuden elämän alkuun. Pian he kuitenkin huomaavat, että lasten mukana saapui joku tai jokin joka haluaa tytöt takaisin itselleen. Molemmat yrittävät kysyä kuka Mama oikein on, mutta kumpikaan tytöistä ei puhu. Mama tulee esiin ja vahingoittaa Annabellea ja Lucasia.
Viime hetkellä Victoria ei haluakaan palata Maman luokse, joten Mama vie vain Lilyn mukanaan kalliolta alas. Annabel ja Lucas surevat Lilyn kohtaloa. Silloin Victorian sormelle lentää perhonen. Victoria katsoo perhosta ja sanoo "Lily".
Chinese Zodiac

Chinese Zodiac (myös CZ12, ) on vuonna 2012 julkaistu hongkongilainen toimintaelokuva, jonka ohjasi ja käsikirjoitti Jackie Chan. Hän myös näyttelee pääosaa elokuvassa. Chinese Zodiac on jatko-osa elokuvalle "".
"Ilta-Sanomissa" Timo Kuismin luonnehti elokuvaa lapsekkaan sekoilevaksi komediakeitokseksi ja kirjoitti Aasian loikkivan ihmemiehen olevan kuusikymppisenäkin hyvässä vedossa tässä omassa ohjauksessaan, joka yhdistelee James Bond -elokuvia ja "Kadonneen aarteen metsästäjiä".
Luettelo Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen otteluista

Tämä luettelo sisältää Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen ottelut. Mukana ovat kaikki ottelut, jotka Suomen Palloliitto laskee virallisiksi A-maaotteluiksi.
1980–1989.
1989.
1 Suomi kohtasi turnauksessa myös Xiamenin kaupungin (3–0) ja Fujianin maakunnan (0–0) joukkueet.
2020–.
2025.
1 Ottelu pelattiin puolueettomalla kentällä suljetuin katsomoin Valko-Venäjän Ukrainan sotaan osallistumisen johdosta.
Uudenseelanninpunainen

Uudenseelanninpunainen eli New Zealand Red on kanirotu, joka on peräisin Yhdysvalloista 1910-luvulta.
Rotua kasvatettiin aluksi lihansa ja kauniin turkkinsa vuoksi. Rodun luomiseen käytettiin ainakin belgianjättejä ja belgianjäniksiä. Rotu tunnetaan Suomessa myös nimellä uudenseelanninpunainen ja lempinimellä “redi”. Tämä kani kuuluu suurten kanirotujen ryhmään ja sekä ihannepaino rodulla on 4,01 kilogammasta ylöspäin. Koostaan huolimatta se on erittäin ystävällinen ja rento kani. Redit ovat aina lyhytkarvaisia ja niiden pää on suuri sekä posket muhkeat.
Suurihopea

Suurihopea on kanirotu, joka kehitettiin Ranskassa Champagnen alueella 1600-luvulla. 
Rodun kanit syntyvät esimerkiksi mustina ja väri hopeoituu iän myötä. Suurihopealla hyväksytään värit musta, sininen, luonnonkeltainen, ruskea ja luonnonharmaa. Suomessa yleisin väri lienee musta ja luonnonharmaa.
Suurihopea on melko suuri kani. Näyttelyissä sen painon tulisi olla 4,21 kg, täydet pisteet saa 4,61 kilon painoisena eikä painolla ole ylärajaa. 
Rotu yleistyi alkujaan turkiseläimenä ja lihantuotannon takia. Nykyisin sitä pidetään lemmikkinä ulkonäön ja sosiaalisen luonteensa takia.
JNT

JNT (Pietarsaaren Seudun Puhelin Oy, ) on tietoliikenneyritys. Yhtiön toiminta-alue on Pohjanmaa.
Historia.
JNT perustettiin Pietarsaaressa vuonna 1887 Wilhelm Schaumanin aloitteesta. Vain 11 vuotta aikaisemmin Alexander Graham Bell oli jättänyt ensimmäisen puhelinlaitteensa patentin. Tekniikka, josta lähdettiin, rakentui L.M. Ericssonin tekniikkaan ja 9. elokuuta samana vuonna soitettiin ensimmäinen puhelu. Aluksi yhtiöllä oli 13 tilaajaa, mm. liikemiehet, Otto Malm, Felix Malm, Wilhelm Schauman, John Blomström, Eliel Ervast ja Victor Schauman. Svenolof Karlsson käsittelee tätä historiikissaan.
JNT panosti jo aikaisin internetpalveluihin. Jo vuonna 1995 aloitettiin ISP-toiminta tytäryhtiö Multi.fi Finlandin kautta. Ensimmäisten internetasiakkaiden joukossa olivat Uudenkaarlepyyn kaupunki ja JT (nykyinen Österbottens Tidning). JNT on myös Multi.fi:n ajalta jäsen Ficixissä.
Toiminta.
Nykyään puhelintekniikka rakentuu enimmäkseen Cisco Systemsin IP-pohjaiseen tekniikkaan. Tämä koskee sekä keskustekniikkaa, yritysvaihteita että kuluttajille tarkoitettuja loppuvarusteita (puhelimia). JNT tarjoaa tuotteita ja palveluita koko telekom-sektorilla sekä yksityisille että yrityksille koko Pohjanmaalla.
Puhelin- ja internetpalvelujen lisäksi yhtiö tarjoaa asiakkailleen myös TV-, kaapeli-TV- ja IPTV-palveluja. Kaapeli-TV-tekniikan puitteissa yhteistyötä tehdään Anvian kanssa, kun taas IPTV-puolella yhteistyökumppanina on Ålcom Ahvenanmaalta. IPTV-palvelua myydään nimellä Multi-TV.
JNT on alueellaan eniten kuituliittymiä rakentanut operaattori (FTTH).
Kuten monet Suomen alueelliset, itsenäiset telekom-operaattorit, myös JNT kuuluu yhteistyöorganisaatio Finnetiin.
Satiini (kanirotu)

Satiini kuuluu poikkeavaturkkisiin kanirotuihin ja sen tunnistaa kiiltävästä ja silkkikarvaisesta turkistaan. 
Rotuna satiini on kehitetty USA:ssa 1930-luvulla. Aikuinen yksilö on leveäpäinen, pystykorvainen sekä keskikokoinen kani ja ihannepainona pidetään 3,01-3,7kg. Kaikki standardinvärit ovat hyväksyttyjä satiineilla, mutta suosituin näistä Suomessa lienee valkoinen punasilmäinen. Satiini voi vaikuttaa syrjäänvetäytyvältä, mutta jos sen kanssa viettää paljon aikaa se on ystävällinen ja rauhallinen lemmikki.
Satiineillä on keskipitkä ja melko leveä ja kaareva runko. Pää on leveä ja korvat ovat pystyt.
Turkki on tiheä, silkkinen ja keskipitkä ja väreinä on hyväksytty kaikki standardin värit ja kuviot.
Satiinin ihannepaino on 3,01-3,7kg.
Leusiitti

Leusiitti on magmakivilajeissa esiintyvä valkoinen silikaattimineraali, jonka kemiallinen koostumus on KAlSi2O6. Sen kovuus on 5,5–6 ja ominaispaino 2,47. Leusiitti kiteytyy yli 600 celsiusasteen lämpötilassa kuutiollisesti ikositetraedrin muotoisina kiteinä. Alle 600 asteessa sen hilarakenne muuttuu tetragoniseksi, mutta kidemuoto pysyy valekuutiollisena. Leusiitti esiintyy hajarakeina kalipitoisissa magmakivilajeissa ja siitä tehtyä jauhetta on käytetty kalilannoitteena.
Urban Hjärne

Urban Hjärne (myös Hiärne; 20. joulukuuta 1641 Skuoritsa, Inkeri – 10. maaliskuuta 1724 Tukholma) oli ruotsalainen lääkäri, kirjailija ja luonnontieteilijä. Nevanlinnasta kotoisin ollut Hjärne opiskeli Tarton yliopistossa mutta pakeni vuonna 1656 Ruotsiin. Hänestä tuli Kaarle XI:n henkilääkäri ja hän sai vuonna 1696 nimityksen arkkiatriksi ja collegium-lääkäriksi. Hänen ansiostaan noitaoikeudenkäynnit lopetettiin, ja hän oli perustamassa Tukholmaan kemiallista laboratoriota, jonka esimies ja tutkija hän oli. Vuorikollegion asessorina hän edisti Ruotsin vuoriteollisuutta. Nuorena hän kirjoitti kaunokirjallisuutta.
Urban Hjärnestä polveutuu Hjärne-aatelissuku. Suomalainen senaattori Gustaf Hjärne oli hänen pojanpojanpoikansa.
Christian Hobin

Christian Hobin (27. marraskuuta 1816 Jurva – 20. huhtikuuta 1882 Kuopio) oli suomalainen apteekkari, tilanomistaja ja sahateollisuuden uranuurtaja. 
Elämäkerta.
Hobinin vanhemmat olivat kapteeni Gustaf Hobin ja Kristina Beata Böcker. Hobin toimi Kuopiossa apteekkari Johan August Kellgrenin palveluksessa 1831–1839 ja sitten eri apteekeissa Kuopion lisäksi Turussa ja Tampereella. Proviisoriksi valmistuttuaan hän hankki apteekkioikeudet Jyväskylästä 1847, rakensi sinne lisäksi seuraavana vuonna 30-paikkaisen sairaalan ja sen oheen terveyskylpylän. 1849 hän osti Laukaasta maatilan, jossa 1857 laskettiin olleen 162 lypsylehmää lampaiden lisäksi. Hobin hankki myös metsäomistuksia ja osuuden vesisahaan, vaikkakin keskittyi lopulta karjatalouteen ja puukauppaan. Hän tosin aloitti myös laivaveistämön ja vientihöyrysahan rakentamisen nykyisen Kotkan paikalle, mutta senaatti asetti paikan vuokraehdot niin korkeiksi, että hanke kaatui. Viljakaupoissaan Hobin velkaantui niin pahoin, että Suomen Pankki haki hänet konkurssiin 1866, ja viimeiset elinvuotensa hän toimi Kuopion läänin viinanpolttimoiden tarkastajana. 
Hobinin puoliso vuodesta 1860 oli Ida Maria Lovisa Wallenius (1827–1916).
Monnit

Monnit (Siluridae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Euroopasta ja Aasiasta makeista vesistä. Eräitä monnilajeja pidetään akvaariokaloina.
Lajit ja anatomia.
Varhaisimmat monnien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu mioseenikaudelle. Nykyään heimoon luetaan kuuluvaksi 11–12 sukua ja 94–97 lajia. Ruumiinrakenteeltaan monnilajit ovat pitkulaisia. Heimon suurin laji monni ("Silurus glanis") voi saavuttaa 3–5 metrin pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat kuonon kaksi tai kolme viiksisäieparia, hyvin pienikokoinen selkäevä ja pitkä peräevä. Monneilla ei ole rasvaevää. Vatsaevät ovat heimon kaloilla usein pienet tai puuttuvat kokonaan. "Kryptopterus"-suvun lajeilla ja nuorilla "Ompok"-suvun lajeilla ruumis on läpikuultava. 
Levinneisyys.
Monneista Euroopassa tavataan kahta lajia: monnia ("Silurus glanis"), jota tavataan Reinistä itään ja kreikanmonni ("Silurus aristotelis"). Loppuja heimon kaloista tavataan Aasiasta, jossa niiden levinneisyysalue ulottuu Pakistanista ja Intiasta Kiinaan, Japaniin ja Korean niemimaalle. Monnilajit ovat makeanveden kaloja, jotka toisinaan voivat elää myös murtovedessä. Monet niistä, kuten monni ja täplälasimonni ("Ompok bimaculatus") ovat tärkeitä ruokakaloja. Akvaarioissa suosittuja ovat "Kryptopterus"- ja "Ompok"-sukujen lajit.
P. G. Holm

Petter Gustaf Holm (2. tammikuuta 1853 – 12. maaliskuuta 1917 Killinkoski) oli oululainen vuori-insinööri, joka perusti 1880-luvulla Killinkoskelle Virtain Kehruu- ja Kutomotehtaan ja sen yhteyteen 1898 nauhatehtaan, joka jatkoi toimintaa nimellä P. G. Holm Oy. Alan pioneeriyritys P. G. Holm yhdistyi 1968 Kutomo &amp; Punomo Oy:hyn. Siitä syntyi 2000-luvulla toimintaansa nimellä Inka Oy jatkava yritys.
Holm perusti 1886 Virtain Kehruu- ja kutomatehdas Oy:n Killinkoskelle. Tehtaalla oli aluksi vain kehruukoneisto kunnes sitä laajennettiin 1890 ja aloitettiin myös kutominen. Holm luovutti sittemmin tämän tehtaan muille omistajille. Vuonna 1895 hän perusti Killinkoskelle Suomen ensimmäisen makaroonitehtaan ja sen jälkeen hän perusti 1899 lankonsa Josef Stenbäckin ja kälynsä prokuristi Edith Rönnqvistin kanssa nauhatehtaan Killinkoskelle. Vuonna 1901 muodostettiin nauhatehdas osakeyhtiöksi Ab P. G. Holm Oy ja osakkaaksi tuli myös tehtailija Neu. Tehtaan toimitusjohtajana oli Edith Neu (o.s. Rönnqvist) ja teknillisenä johtajana tehtailija Neu. Tehtaassa työskenteli aluksi vain 5 henkeä, mutta vuonna 1925 työntekijäin määrä oli jo 134. Vuonna 1919 tehdas hankki Alitalo ja Ilkka nimiset maatilat, voidakseen siten silloin vallinneen elintarvepulan aikana turvata henkilökunnalleen elintarvikkeita. Tehdas valmisti kaikkia nauhalaatuja, kuten kenkä-, koriste-, silkki-, ja muita nauhoja Suomen markkinoille. Vuonna 1925 tehtaassa oli 50 kutomatuolia ja 124 punomakonetta, jotka työskentelivät kahdessa osittain kolmessakin vuorossa.
Yrityksellä oli tuotantolaitokset Helsingissä ja Virtain Killinkoskella. Vuonna 1960 liikevaihto oli noin 400 miljoonaa markkaa, henkilökuntaa oli 360.
Killinkosken tehdasyhdyskunta kuuluu Museoviraston luokittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
P. G. Holm osti yrityksen Helsingfors Sidenväfveri (Nokiantie 2), jonka perustajista yksi oli Wilhelm Bensow. Kun Antero Stenbäck myi yhtiön vuonna 1933 P. G. Holm Oy:lle, silkkikutomoyhtiö fuusioitiin siihen 1947.
Auto GP -kausi 2013

Auto GP -kausi 2013 oli Euroseries 3000 -sarjan vuonna 2010 korvanneen Auto GP -sarjan neljäs kausi. Kausi alkoi 23. maaliskuuta Italian, Monzan radalla ja päättyi 6. lokakuuta Tšekin Brnon radalla.
Sarjan mestaruuden voitti italialainen Vittorio Ghirelli, toiseksi sijoittui japanilainen Kimiya Sato ja kolmanneksi italialainen Sergio Campana.
Kilpailukalenteri.
Kaudella ajettiin muun muassa kolme kisaviikonloppua World Touring Car Championship -osakilpailujen yhteydessä ja yksi kisaviikonloppu DTM -osakilpailun yhteydessä. Jokaisen kisaviikonlopun aikana ajettaan kaksi 35–40 minuutin tai 85 kilometrin pituista kilpailua. Jokaisessa kilpailussa kunkin kilpailijan on suoritettava pakollinen varikkopysähdys. Alkuperäisten suunnitelmian mukaan kauden neljäs viikonloppu piti kilpailla Moscow Racewayn radalla Venäjällä, mutta se korvattiin Englannin Silverstonen radalla. Alun perin oli myös tarkoitus kilpailla Alankomaissa Zandvoortin radalla, mutta se korvattiin Italian Mugellon radalla kesken kauden.
(*) = Tarkoittaa paalupaikkaa, joka on saavutettu lauantain kilpailun kahdeksannesta sijasta.
Vultee A-35 Vengeance

Vultee A-35 Vengeance on yhdysvaltalainen toisen maailmansodan syöksypommittaja. Sitä käytettiin myös paljon maalinhinaustehtäviin.
Kaksipaikkainen ja yksimoottorinen konetyyppi oli eräs suhteellisen harvoja Liittoutuneiden vastineita Natsi-Saksan Stuka-pommituskoneelle, tässä yhteydessä laivaston pommikoneet pois luettuina. Valmistajayhtiö Vultee Aircraft yhtyi vuonna 1943 Consolidated Aircraftiin, jolloin syntyi Convair. Konetyypin edeltäjä, A-31 ei ollut yhtä lailla laajassa käytössä.
Yhdysvaltain ohella tätä konetyyppiä käyttivät ainakin Vapaan Ranskan, Australian sekä Intian ilmavoimat. Lend-Lease -sopimuksen pohjalta, sitä toimitettiin myös Isolle-Britannialle.
Konetyypin nimeämiskäytäntö vaihteli: Kansainyhteisön maat käyttivät niin kutsuttuja suoria versio-nimiä: Mk I-IV. Amerikkalaiset käyttivät eriävää nimeämiskäytännettä. Siinä päätyypit olivat: A-31, A-35A sekä A-35B.
Moottori oli Wright R-2600-13 -tyypin tähtimoottori, ja se oli teholtaan 1 700 hevosvoimainen (1 268 kW). Se antoi 449 km/h huippunopeuden.
Aseistuksena oli kuusi 0.50 kaliiperin eli 12,7 mm konekivääriä edessä kiinteästi, sekä yksi takana liikuteltavasti. Pommikuorma oli enimmillään 907 kg, joka kuljetettiin koneen ulkoisesti.
Hietikkopyy

Hietikkopyy ("Ammoperdix griseogularis") on aitokanoihin kuuluva kanalintu.
Tuntomerkit.
Hietikkopyy on 22–25 senttimetriä pitkä. Koiraalla on harmaa päälaki, niska ja kurkku. Silmien ympäri kulkee musta naamari ja silmän takana sillä on valkoinen laikku. Kaulan sivuilla sillä on valkoisia pilkkuja. Selkä ja vatsa ovat hiekanruskeita ja siivillä sillä on mustaa, valkoista ja ruskeaa aaltojuovitusta. Naaras on koirasta himmeämmän värinen.
Levinneisyys.
Hietikkopyitä elää Lähi-idässä, Etelä-Aasiassa ja Keski-Aasian eteläosissa. Sitä tavataan Afganistanin, Azerbaidžanin, Intian, Iranin, Irakin, Kazakstanin, Pakistanin, Syyrian, Tadžikistanin, Turkin, Turkmenistanin ja Uzbekistanin alueilla.
Carl Emil Holmberg

 
Carl Emil Holmberg (10. kesäkuuta 1860 – 4. tammikuuta 1943) oli suomalainen diplomi-insinööri, professori ja valtiopäivämies. 
Henkilöhistoria.
Holmbergin vanhemmat olivat tehtailija Carl Johan Holmberg ja rouva Amalia Maria o.s. Tallberg. Hän oli naimisissa vuodesta 1896 Agnes Charlotta Holmbergin (o.s. Jauckens) kanssa. 
Valmistuttuaan insinööriksi Holmberg teki opintomatkoja Englantiin, Skandinavian ja Keski-Europan maihin sekä Yhdysvaltoihin ja Venäjälle. Hänet nimitettiin 1884 Polyteknillisen opiston opettajaksi. Vuosina 1886–1896 hän toimi myös Helsingin teollisuuskoulun geodesian sekä silta-, tie- ja vesirakennusopin opettajana. Helsingin apulaiskaupungininsinöörinä hän oli 1883–1889. Holmberg oli Teknillisen korkeakoulun professori 1908–1927, vararehtori 1910–1913 ja 1922–1927 sekä rakennusinsinööriosaston johtaja 1913–1927. Hän laati Tie- ja vesirakennushallituksen toimeksiannosta ehdotuksen Suomen ensimmäiseksi tarkkavaaitukseksi ja osallistui sen toteutukseen 1892 ja 1894–1895. Hän julkaisi kirjoituksia rautatierakennuksen alalta. Holmberg laati myös ehdotuksen Loviisan-Vesijärven rautatieksi ja johti tämän radan rakentamista 1896–1900.
Holmberg oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1895–1918 ja porvarissäädyssä Loviisan edustaja valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1900 ja Helsingin edustaja valtiopäivillä 1904–1905. 
Holmberg oli helsinkiläisen Arbetets Vännerin puheenjohtajana 10 vuotta. Teknillisen korkeakoulun Teknologisen yhdistyksen inspehtorina hän oli 1921–1927 ja Teknikemin päätoimittajana 1896–1931. Holmberg oli Teknologisen yhdistyksen ja Arbetets Vännerin kunniajäsen.
Avail

Avail on yhdysvaltalainen punk rock yhtye Richmondista, Virginiasta, joka perustettiin vuonna 1987. Yhtye on julkaissut kuusi studioalbumia.
Yhtye ei koskaan virallisesti lopettanut, mutta se ei julkaissut uutta materiaalia tai esiintynyt vuoden 2008 jälkeen. Vuonna 2019 yhtye teki comebackin ja se esiintyy edelleen.
Emil Holmberg

 
Emil Hjalmar Holmberg (17. toukokuuta 1882 – 11. toukokuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja sillanrakennusinsinööri. Hän oli Valtion Rautateiden siltakonstruktööri 1903–1917, ja perusti Oy Constructor Ab:n ja oli sen pääkonstruktööri ja johtaja 1917–1924. Sen jälkeen hän oli Helsingin kaupungin neuvotteleva rakennusinsinööri 1924–1954. Hän sai tekniikan kunniatohtorin arvon 1954.
Fjalar Holmberg

Tor Fjalar Holmberg (15. heinäkuuta 1911 Helsinki – 28. syyskuuta 1974) oli Fiskarsin pääjohtaja, vuorineuvos. Hän oli koulutukseltaan diplomi-insinööri ja vuosina 1955–1957 Vuoksenniskan tekninen johtaja, ja vuosina 1957–1966 Oy Fiskars Ab:n toimitusjohtaja. Hän sai vuorineuvoksen arvon 1961.
Holmberg oli uransa alussa Kone ja Sillan ja A. Ahlströmin palveluksessa, kunnes siirtyi vuonna 1942 Vuoksenniskan rautatehtaan palvelukseen Imatralle. Hänet nimitettiin 1946 sen yli-insinööriksi ja 1955 teknilliseksi johtajaksi. Hän siirtyi Fiskarsin toimitusjohtajaksi 1957 ja jatkoi tehtävässä vuoteen 1966.
Ahmed Dogan

Ahmed Demir Dogan (; s. 29. maaliskuuta 1954 Ptšelarovo) on bulgarialainen poliitikko, joka on istunut useita kausia maansa parlamentissa. Hän johti Bulgarian turkkilaisia ja muita muslimeja edustavaa Oikeuksien ja vapauksien liike -puoluetta lähes neljännesvuosisadan ajan. 25-vuotias Bulgarian turkkilainen Oktai Enimehmedov uhkasi häntä 19. tammikuuta 2013 kaasupistoolilla televisioidussa tilaisuudessa Sofiassa. Hyökkääjän hallusta löydettiin myös kaksi veistä. Hänet taltutettiin, ja Dogan selvisi vahingoittumatta. Dogan erosi puolueensa johdosta vielä samana päivänä, kuten hänen oli jo aiemmin odotettu tekevän.
Dogan on varsinaiselta ammatiltaan filosofi.
Maailmanlopun sushibaari

Maailmanlopun sushibaari on Ismo Alangon viides Ismo Alanko -nimikkeellä julkaistu studioalbumi. Albumi ilmestyi 1. maaliskuuta 2013.
Albumin kansikuvan on alun perin ottanut Esko Keski-Vähälä vuonna 2004 Saloon avatussa kauppakeskuksessa, jossa jaettiin ilmaisia sateenvarjoja. Kansikuvasta maalauksen toteutti saman levy-yhtiön kirjoilla oleva Sampsa Sarparanta.
Levyn ensimmäinen single "Harmaa on hyvä väri" julkaistiin joulukuussa 2012, ja kappaleesta julkaistiin myös video.Myös kappaleista ”Vuoden turhin laulu” ja ”Vanha nuori” on tehty musiikkivideot.
Levystä on ilmestynyt lisäksi vinyylipainos kahdella bonuskappaleella sekä CD-erikoispainos kuudella bonuskappaleella.
Henrik Holmberg

Henrik Johan Holmberg (3. tammikuuta 1818 Kökar – 23. joulukuuta 1864 Helsinki) oli suomalainen geologi ja luonnontieteilijä, Vuori-intendentinkonttorin (Vuorilaitoksen) ylimääräinen konduktööri vuodesta 1841.
Holmbergin vanhemmat olivat Tallinnan kirkkoherra Henrik Johan Holmberg (k. 1840) ja Vilhelmina Charlotta Schauman. Hän pääsi ylioppilaaksi Johan Vilhelm Snellmanin antamalla yksityistodistuksella Helsingissä 1839. Holmberg opiskeli Helsingin yliopistossa kemiaa ja mineralogiaa suorittamatta loppututkintoa.
Holmberg löysi vuonna 1845 Kemijoesta kultaa, ja hänet lähetettiin tutustamaan kullanhuuhdontaan Uraliin. Hän tutki vuosina 1847 ja 1848 Kuusamossa jokien kultapitoisuutta. Vuosina 1850–1852 hän oli Pohjois-Amerikassa Sitkan saaressa tekemässä luonnontieteellisiä ja kansatieteellisiä tutkimuksia. Hän keräsi siellä ollessaan 19 000 hyönteistä ja lahjoitti ne Helsingin yliopistolle. 1850-luvun lopulla hän tutki Ruotsin ja Norjan kalastusoloja, ja hänet nimitettiin 1860 Suomen ensimmäiseksi kalastuksentarkastajaksi vuonna 1860. Holmberg teki kalastuksentarkastajana useita virkamatkoja eri puolille Suomea ja hänen aloitteestaan perustettiin kalanviljelyslaitoksia muun muassa Kymijoelle, Tampereelle, Kruunupyyhyn ja Oulujoen ja Tornionjoen varrelle. Holmberg suomensi kaksi lohikalojen viljelyä käsitellyttä opaskirjaa. Hänen teoksensa "Förteckning och afbildningar af finska fornlemningar" (1863) oli ensimmäinen esitys Suomen kivi- ja pronssikautisista muinaislöydöistä.
Holmberg kuoli 1864 46-vuotiaana keuhkotautiin.