tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mika Manninen

Mika Manninen (s. 18. kesäkuuta 1971 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Hän torjui yhteensä 75 runkosarja- ja viisi playoff-ottelua SM-liigassa, Tampereen Ilveksen paidassa. Uransa lopulla Manninen pelasi myös Saksassa ja Ruotsissa.
Ura.
Manninen sai ensimmäisen kerran pelituntumaa miesten peleistä jo 17-vuotiaana Ikurin Viren II-divisioonajoukkueesta kaudella 1989–1990. Kaudeksi 1990–1991 hän siirtyi Tampereen Ilvekseen, joille Manninen torjui kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden. Kaudella 1991–1992 Manninen debytoi SM-liigassa pelaten kaksi runkosarjaottelua. Hän torjui Ilveksen A-nuorille SM-hopeaa.
Kaudella 1992–1993 Manninen torjui 10 runkosarjaottelussa, mutta nousi pudotuspeleihin Ilveksen vastuunkantajaksi, kun Jukka Tammi loukkaantui. Hän torjui neljässä puolivälieräottelussa, jotka joukkue hävisi TPS:lle otteluvoitoin 3-1. Manninen jatkoi Ilveksen kakkosmaalivahtina Tammen parina vielä kaksi seuraavaa kautta. Kauden 1995–1996 hän aloitti joukkueen ykkösmaalivahtina, kun Tammi siirtyi TuToon. A-nuorissa edelliskauden pelannut Vesa Toskala nousi kuitenkin Mannisen ohi Ilveksen ykkösmaalivahdiksi. Manninen jätti joukkueen ja siirtyi loppukaudeksi Saksan DEL-liigassa pelanneeseen Kaufbeurer Adleriin.
Uransa viimeisen kauden 1996–1997 Manninen pelasi Ruotsissa Ruotsin I-divisioonajoukkue Rögle BK:n ja Elitserien-joukkue HV71:n riveissä. Jälkimmäisenä mainitussa joukkueessa hän toimi Boo Ahlin kakkosmaalivahtina.
Aiheesta muualla.
Kiekkouran jälkeen Manninen on toiminut verkostomarkkinoinnin parissa ja viimeksi Finlandia Group -nimisen rahastosijoitusyhtiön hallituksen puheenjohtajana.
Pihla (tuotemerkki)

Pihla on suomalainen ikkuna- ja ovivalmistaja, jonka omistaa Pihla Group Oy. Aiemmin se oli itsenäinen yritys nimellä Pihlavan Ikkuna Oy. Pihla Group on osa pohjoismaista ikkuna- ja ovikonserni Inwidoa. Pihla valmistaa puualumiini-ikkunoita, terassi- ja parvekeovia sekä ulko-ovia. 
Pihlavan Ikkuna Oy perustettiin 1991 ja siitä tuli 2000-luvun alussa yksi Suomen suurimmista ikkunavalmistajista. Tunnustuksena hyvästä työpaikasta yritys sai vuonna 2005 Hyvän Työnantajan Palkinnon. Vuonna 2014 liikevaihto oli 69,9 miljoonaa euroa ja yritys työllisti suoraan 296 henkeä. 
Pihlan historia alkoi vuonna 1976, jolloin Raimo Pihlava perusti kotikuntaansa Ruoveden rakennuspuusepät -yhtiön. Tuotannossa oli alusta alkaen erilaisia rakentamiseen liittyviä tuotteita, kuten ikkunanpuitteita ja karmeja, ovia ja portaita. Yrityksen nimi muuttui Pihlavan Puuksi vuonna 1980 ja runsas vuosikymmen myöhemmin Pihlavan Ikkunaksi.
Vuodesta 2005 Pihla Group on ollut osa Inwido AB:ta, joka on Euroopan suurin ikkuna- ja ovivalmistaja. Inwidon liiketoimintakonseptina on kehittää ja myydä markkinoiden parhaita räätälöityjä ikkuna- ja oviratkaisuja. Keskittyen kuluttajavetoisiin markkinoihin Inwido luo pitkän ajan kestävää kasvua sekä orgaanisesti että yritysostojen kautta.
Inwido koostuu 29 liiketoimintayksiköstä ja työllistää noin 4600 työntekijää 11 eri maassa. Vuonna 2021 Inwidon liikevaihto oli 770 miljoonaa euroa ja liikevoitto 11,7 prosenttia. Inwido on ollut listattuna Tukholman pörssiin vuodesta 2014.
Käy yrttitarhasta polku

Käy yrttitarhasta polku on ruotsalaisen Carl Gotthard Lianderin kirjoittama Jeesuksen kärsimystä kuvaileva virsi.
Virsi on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virsi numero 77 ja yksi lauletuimmista kiirastorstain ja pitkäperjantain virsistä. Virren on säveltänyt ja sanoittanut ruotsalainen Carl Gotthard Liander (1847–1916). Virren ruotsinkielinen teksti alkaa sanoin "Från örtagården leder"; alkuperäisten alkusanojen (1889) mukaan: "Det går från örtagården". Virsi lauletaan usein Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa kiirastorstain messun päätteeksi. 
Laulu on Ruotsin kirkon suomenkielisessä virsikirjassa numerolla 715. Sen suomen- ja ruotsinkieliset tekstit ovat samassa muodossa kuin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjoissa. Se on myös "Hengellisessä laulukirjassa" laulu 91 sekä "Seurakunta laulaa" -kirjassa laulu 149. Suomen kirkon ruotsinkielisessä virsikirjassa se on virsi 77. Ruotsissa laulu esiintyy vain muutamassa herätysliikkeen laulukirjassa.
Laulu julkaistiin alun perin ruotsalaisen herätysliikkeen Evankelisen Isänmaansäätiön, Evangeliska Fosterlandsstiftelsenin (EFS) laulukirjassa "Sionstoner" vuonna 1889. Virren suomensi Martti Ruuth vuonna 1903, virsikirjaan se hyväksyttiin vuonna 1986. Suomeksi virren ovat levyttäneet muun muassa Samuli Edelmann, Viktor Klimenko ja Kalevi Korpi. Muun muassa viimeisen säkeistön teksti on vanhemman käännöksen muodossa: "Niin opit uuden laulun / sen uuden armahan, / mit' taivaan joukot laulaa / siell' eessä Karitsan. / Hän täytti kaikki eestämme, / mutta tuskien tie ol' se."
Peter Turang

Peter Turang (23. helmikuuta 1947 – 4. huhtikuuta 2025) oli indonesialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 18. joulukuuta 1974 ja nimitettiin Kupangin koadjuuttoriarkkipiispaksi 21. huhtikuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Julius Riyadi Darmaatmadja, jota avustivat Pietro Sambi ja Gregorius Manteiro.
10. lokakuuta 1997 Turangista tuli Kupangin arkkipiispa. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2024.
Michael Kurt

Michael Kurt (s. 2. huhtikuuta 1980 Wiedlisbach) on sveitsiläinen koskimeloja. Hän edustaa seuratasolla Solothurner Kajakfahreria.
Kurt sai EM-kisoista 2000 pronssia kajakkiyksikköjen joukkuekilpailusta ja oli voittamassa lajin maailmanmestaruutta kesällä 2003. Hän sijoittui Ateenan olympialaisissa 2004 kajakkiyksiköissä 20:nneksi oltuaan aiemmin karsintakierroksen paras, mutta sai kyseisellä kaudella joukkuekilpailusta Euroopan-mestaruuden Skopjessa pidetyistä kisoista. Vuonna 2008 Kurt oli joukkuekilpailussa toistamiseen EM-kisojen pronssilla ja osallistui olympialaisiin, joissa hän putosi karsinnassa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui 13:nneksi. Hän voitti kajakkiyksikön henkilökohtaisen Euroopan-mestaruuden Krakovassa 2013.
Teijon kartano

Teijon kartano on vuonna 1770 valmistunut ruukinkartano Salon kaupungin Perniössä Varsinais-Suomessa.
Turun ja Porin läänin maaherra Lorenz Creutz nuorempi sai Ruotsin kuninkaalta luvan perustaa alueella rautaruukin vuonna 1686. Kartanon nykyinen päärakennus rakennettiin vuorineuvos Johan Jakob Kijkin aikana. 
Kartanon tärkeimmät rakennukset on piirtänyt Christian Friedrich Schröder, joka suunnitteli myös Fagervikin kartanon. Kartanomiljöö on hyvin säännöllinen pitkine käytävineen ja ranskalaisine puutarhoineen. Rokokoo-tyyliä edustavan päärakennuksen tunnusomainen piirre on kahteen kertaan katkaistu mansardikatto.
Teijon ruukinkartanon ympärille syntyi kokonainen yhdyskunta, Teijon kylä. Vuonna 1830 sinne rakennettiin erikoinen pagodityylinen Teijon kirkko.
Teijon kartano on yksityisomistuksessa.
Michael Fassbender

Michael Fassbender (s. 2. huhtikuuta 1977 Heidelberg, Baden-Württemberg) on saksalais-irlantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa "Kunniattomat paskiaiset" (2009), "Prometheus" (2012), "12 Years a Slave" (2013) ja "Steve Jobs" (2015), josta hän sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta miespääosasta. Lisäksi hän on näytellyt "X-Men"-elokuvasarjassa Magnetoa vuodesta 2011 lähtien.
Fassbender aloitti kilpailemisen autourheilussa vuonna 2017.
Yksityiselämä.
Fassbender syntyi Heidelbergissä silloisessa Länsi-Saksassa. Hänen äitinsä on pohjoisirlantilainen ja isänsä saksalainen. Fassbenderin ollessa kaksivuotias perhe muutti Irlantiin, jossa he pitivät arvostettua ravintolaa. 19-vuotiaana Fassbender muutti opiskelemaan Lontooseen. 
Fassbender on naimisissa ruotsalaisen näyttelijän Alicia Vikanderin kanssa.
Ura.
Fassbender aloitti uransa teatterissa vuonna 1994. Vuonna 2001 hän teki televisiodebyyttinsä sarjassa "Taistelutoverit". Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vuonna 2007 fantasiaelokuvassa "300". Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Hunger" (2008), "Fish Tank" (2009), "Kunniattomat paskiaiset" (2009), "" (2011), "Shame" (2011), "Prometheus" (2012), "12 Years a Slave" (2013) ja "Tappaja" (2023).
Kilpa-autoilu-ura.
Fassbender on ilmaissut kiinnostuksensa moottoriurheiluun nuoruudestaan ​​lähtien ja sanoi vuonna 2020: "Jo ennen kuin aloin näyttelemään, minulla oli suuri unelma lähteä kilpailemaan." 
Hänen uransa alkoi Ferrari Challenge -luokassa vuonna 2017. Seuraavana vuonna hän ajoi Pohjois-Amerikan Ferrari Challenge -sarjaa. Vuonna 2019 Fassbender siirtyi Porscheihin ajaen Saksan Porsche Carrera Cup -sarjassa. Vuosina 2020-2023 Fassbender ajoi European Le Mans Series -sarjaa. Fassbender on ajanut vierasautolla Porsche Supercup -sarjassa. Hän on osallistunut myös Le Mansin 24 tunnin ajoon vuonna 2022 ja 2023.
Salaattipiikkiputki

Salaattipiikkiputki eli culantro ("Eryngium foetidum") on trooppinen monivuotinen kasvi sarjakukkaisten heimosta. Luonnostaan sitä esiintyy Meksikossa ja Etelä-Amerikassa, mutta sitä viljellään yleisesti muuallakin.
Käyttö.
Salaattipiikkiputkea käytetään paljon mausteena ja marinadeissa Länsi-Intiassa. Sitä käytetään myös Kambodžassa, Thaimaassa, Intiassa, Vietnamissa ja muissa Aasian osissa, ja sillä on laajalti käyttöä kulinaarisena yrttinä. Laji säilyttää värinsä ja makunsa hyvin kuivattaessakin. Toisinaan sitä käytetään korianterin sijasta, mutta sen maku on paljon vahvempi. Ne eivät ole keskenään sukua. 
Lääkinnässä käytetään kasvin lehtiä ja juurta teejuomana herättämään ruokahalua, edistämään ruoansulatusta, koliikin hoidossa, mahavaivojen lievittämiseksi, ilmavaivojen hoitamisessa ja afrodisiakumina.
Panamahattu

Panamahattu on panamapalmun ("Carludovica palmata") lehtiliuskoista punottu lierihattu. Nimestään huolimatta panamahattu on kotoisin Ecuadorista, joka on myös sen tärkein valmistusmaa. Panamahattu tuli kuitenkin tunnetuksi maailmalla Panaman kautta: joko Panaman kanavan rakennustöiden yhteydessä tai hatun kauppareitin välisataman nimestä.
Panamahattu on kevyt ja ilmava kesäpäähine, joka on tuttu näky muun muassa Wimbledonin tennisturnauksen katsomoissa. Se soveltuu erityisen hyvin vaalean puvun kanssa käytettäväksi. Panamahattu on myös kätevä matkahattu, sillä sen voi kääriä rullalle. Tropiikissa panamahattu on säilyttänyt käytännöllisyytensä vuoksi suosionsa arkipäähineenäkin.
Aidon hyvälaatuisen ecuadorilaisen panamahatun valmistaminen voi kestää yhdestä neljään kuukautta.
Vicente Rodrigo Cisneros Durán

Vicente Rodrigo Cisneros Durán (23. helmikuuta 1934 – 29. joulukuuta 2017) oli ecuadorilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 17. heinäkuuta 1957 ja nimitettiin Guayaquilin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tigisi in Mauretanian titulaaripiispaksi 1. joulukuuta 1967. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. tammikuuta 1968. Pääkonsekraattorina toimi Bernardino Carlos Guillermo Honorato Echeverría Ruiz, jota avustivat Pablo Muñoz Vega ja Manuel de Jesús Serrano Abad.
Cisneros Durán sai 4. heinäkuuta 1969 nimityksen Ambaton piispaksi ja 15. helmikuuta 2000 Cuencan arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 20. huhtikuuta 2009.
Germán Trajano Pavón Puente

Germán Trajano Pavón Puente (28. lokakuuta 1936 Quito – 22. helmikuuta 2025) oli ecuadorilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1960 ja nimitettiin Tulcánin hiippakunnan piispaksi 28. tammikuuta 1989. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. helmikuuta 1989. Pääkonsekraattorina toimi Antonio José González Zumárraga, jota avustivat Luigi Conti ja Bernardino Carlos Guillermo Honorato Echeverría Ruiz.
19. huhtikuuta 2001 Pavón Puente sai nimityksen Ambaton piispaksi. Hän jäi eläkkeelle tammikuussa 2015.
Lars G. Thelestam

Lars G. Thelestam (4. heinäkuuta 1939 Helsinki) on suomenruotsalainen teatteri- ja elokuvaohjaaja. Thelestam on ohjannut kolme pitkää elokuvaa sekä televisiosarjoja ja televisioelokuvia sekä Suomessa että Ruotsissa.
Yleisradion televisio- ja radio-ohjaajakoulutuksen saanut Thelestam opiskeli elokuva-alaa Tukholman elokuvakoulussa vuosina 1966–1968. Ruotsissa valmistui myös esikoisohjaus "Gangsterfilmen" (1974), joka oli mukana Berliinin elokuvajuhlien parhaan elokuvan kilpailusarjassa (Kultainen karhu) ja joka palkittiin parhaan ulkomaalaisen elokuvan Jussilla. Thelestamin ainoa Suomessa ohjattu elokuva on Mauri Sariolan Susikoski-poliisiromaaniin perustuva "Tuntematon ystävä" (1978).
Myös teatteria Thelestam on tehnyt niin Suomessa kuin Ruotsissakin – Suomessa muun muassa Svenska Teaternissa, Suomen Kansallisteatterissa ja viimeisimpänä Tornionlaakson Teatterissa.
Marco Pérez Caicedo

Marco Pérez Caicedo (s. 14. heinäkuuta 1967) on ecuadorilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Guayaquilin arkkihiippakuntaan Juan Ignacio Larrea Holguín 19. maaliskuuta 1992. Hänet nimitettiin sen vihkipiispaksi ja Traiectum ad Mosamin titulaaripiispaksi 10. kesäkuuta 2006. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Arregui Yarza, jota avustivat Giacomo Guido Ottonello ja Raúl Eduardo Vela Chiriboga.
Pérez Caicedo sai 10. helmikuuta 2012 nimityksen Babahoyon piispaksi.
Luis Alberto Luna Tobar

Luis Alberto Luna Tobar OCD (15. joulukuuta 1923 Quito – 7. helmikuuta 2017 Quito) oli ecuadorilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. 
Hänet vihittiin papiksi 23. kesäkuuta 1946 ja nimitettiin Quiton arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Mullin titulaaripiispaksi 17. elokuuta 1977. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pablo Muñoz Vega, jota avustivat Antonio José González Zumárraga ja José Gabriel Diaz Cueva.
Luna Tobar sai 7. maaliskuuta 1981 nimityksen Cuencan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 15. helmikuuta 2000.
Hirvensalon Heitto

Hirvensalon Heitto on Hirvensalossa toimiva urheiluseura. Seura on perustettu vuonna 1926 jatkamaan aiemmin paikallisen työväenyhdistyksen alaisena toimineen Sorron Veikkojen toimintaa. Työväen Urheiluliiton jäseneksi se hyväksyttiin vuotta myöhemmin. Alkuperäisinä lajeina seuralla olivat voimistelu, yleisurheilu, hiihto ja nyrkkeily.
Seura lakkautettiin vuonna 1931 kommunistisena järjestönä. Ajatus omasta seurasta jäi kuitenkin edelleen itämään ja seura perustettiinkin uudelleen loppuvuodesta 1944. Seuraavana vuonna toimintansa aloittivat urheilujaoston alaisuudessa jalkapallo, yleisurheilu, hiihto ja nyrkkeily. 1970-luvulta lähtien seuran päälajeina olivat jalkapallo ja suunnistus. Nykyisin seura on paljolti keskittynyt kuntoliikunnan järjestämiseen, mutta sen riveissä voi silti harrastaa kilpailumielessä tanssia ja voimistelua, suunnistusta sekä salibandya.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1922

Jalkapallon SM-kilpailu 1922 järjestettiin neljättätoista kertaa Suomen historiassa. Suomen jalkapallomestaruuden voitti Helsingin Palloseura.
Kaikkiaan 19 joukkuetta oli ilmoittautunut mukaan kilpailuun. Turusta IFK, Urheiluliitto ja Riento, Viipurista VBJS, Reipas ja Viipurin Venäläinen Yhdistys, Vaasasta Vasama, IFK ja Vasa IS, Helsingistä HPS, IFK, KIF ja HJK. Lisäksi mukana olivat Tampereen Palloilijat, Gamlakarleby IF, Pietarsaaren Drott, Oulun Partiolais-Palloilijat, Lappeenrannan Luistinseura ja Kotkan Into. Osanottajalistaan tuli kilpailun kuluessa joitakin muutoksia.
Suomen mestarit.
Saldo koko kaudelta
Suomen mestarit.
HPS:n joukkue: Harald Belewicz; Niilo Koskinen - Sven Lydman; Alexander Karjagin - Hugo Mantila - Lauri Virta; Yrjö Tornivuori - Vilho Hirvonen - Bruno Mantila - Arvi Katajavuori - Aarne Linna.
Rovaniemen Kanuunat

Rovaniemen Kanuunat on vuonna rovaniemeläinen, vuonna 1979 perustettu jalkapalloseura. Yhdistysrekisteriin Kanuunat virallistettiin vuonna 1983. Seuran perustamisen alkuperäisenä tarkoituksena oli tarjota aktiivisen pelaamisen jo lopettaneille pelaajille mahdollisuus pitää taitojaan yllä samanmielisessä seurassa ilman paineita menestymisestä. Parhaimmillaan Kanuuna pelasi Kakkosessa kaudet 1996-1998, kunnes seuran edustusjoukkueen toiminta lopetettiin toistaiseksi vuosituhannen vaihteessa.
Vuosien 2001-2004 aikana seura keskittyi pelkästään junioritoimintaan, kunnes toiminta jälleen loppui ja seuran juniorit siirtyivät pelaamaan joko Rovaniemen Palloseuran tai FC Lynxin juniorijoukkueisiin.
Vuodesta 2007 lähtien seura on panostanut futsaliin ja seuran edustusjoukkue pelasi kaudella 2010-2011 futsalin Ykköstä.
Tunnettuja seuran riveissä pelanneita pelaajia ovat mm. Keith Armstrong, Mika Lumijärvi, Ridvan Zeneli ja Juha Majava.
Aiheesta muualla.
Seuran kotisivut
Myrtidiótissan luostari

Myrtidiótissan luostari (, myös Μονή Μυρτιδίων, "Moní Myrtidíon") on ortodoksinen luostari Kytheran saarella Kreikassa. Luostari on saaren suurin, ja se sijaitsee muutaman kilometrin päässä Myrtídian Kalokairinéksen kylästä länteen, saaren länsiosassa. Luostarissa on 26 metriä korkea kalkkikivestä rakennettu kellotorni.
Vuonna 2011 luostarissa oli yksi vakituinen asukas.
Ihmeitätekevä ikoni.
Luostarissa on säilytetty vuosisatojen ajan Panagía Myrtidiótissan () eli ”myrtin Neitsyt Marian” ihmeitätekevää ikonia. Tämä ikoni on kuvastanut tuhansille kytheralaisille ortodoksista uskoa sen löytymisestä lähtien. Myös saarelta lähteneet siirtolaiset pitävät ikonia siteenä Kytheraan.
Legendan mukaan eräs paimen oli paimentamassa lampaitaan alueella, kunnes eräänä päivänä hän eläimiä juomapaikalle viedessään löysi Neitsyt Marian ikonin läheltä pientä myrttipuuta. Paimen vei ikonin mukanaan kotiinsa, mutta yön aikana ikoni palautui takaisin myrttipuun ääreen. Paimen näki unessaan enkelin, joka kertoi Neitsyt Marian haluavan paimenen rakentavan pienen kirkon myrttipuun viereen. Paimen rakensi kirkon ja sijoitti ”Myrtidiótissaksi” nimeämänsä ikonin sinne. Tämä kirkko ikoneineen sijaitsee uudemman vuonna 1857 valmistuneen Panagía Myrtidiótissan kirkon alapuolella luostarin alueella. Merirosvojen tehdessä hyökkäyksiä saarelle ikonia säilytettiin turvallisuussyistä eräässä kirkossa Chóran linnoituksessa.
Ikoni on asetettu löytymisensä jälkeen puisten kehysten sisään, ja vuonna 1837 taiteilija Nikólaos Spithákis koristeli sitä kullalla. Nykyisin vain ikonissa olevat kasvojen kohdat ovat alkuperäisasussaan, vaikkei niistäkään käy enää ilmi kasvonpiirteet. Kultaisen koristelun alaosassa on esitetty kolme Panagía Myrtidiótissan ansioksi luettavaa ihmettä, jotka ovat ikonin löytyminen, halvaantuneen parantuminen ja Chóran linnoituksen pelastuminen salamaniskulta vuonna 1829.
Tapahtumat.
Vuosittain 1.–15. elokuuta, väliseksi ajaksi sadat uskovaiset menevät johonkin saaren kolmesta luostarista eli Myrtidiótissaan, Agía Móniin tai Agía Elésaan paastoamaan ja elämään luostarien päiväohjelman mukaan. 15. elokuuta on Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen muistopäivä. Vuosittain 24. syyskuuta luostarissa juhlitaan ikonin löytymistä. Vuosittain suuren paaston ensimmäisestä sunnuntaista lähtien ikoni kuljetetaan 15. päivän kuluessa luostarista Chóraan. Saattue kulkee useimpien Kytheran kylien läpi ja monet uskovaiset seuraavat ikonisaattuetta koko matkan alusta loppuun.
Kuuman kaakaon ilmiö

Kuuman kaakaon ilmiö on ilmiö, jossa kuumaan nesteeseen lisätty liukeneva pulveri muuttaa astian kopauttamisesta kuultavan äänen taajuutta. Ilmiö havaitaan tyypillisesti valmistettaessa kuumaa kaakaojuomaa tai pikakahvia. 
Ilmiö voidaan selittää nesteen kuplatiheyden vaikutuksella nesteen äänen nopeuteen. Astiasta kuultavan äänen taajuus on seisova aalto, jonka aallonpituus on neljäsosa astian pohjan ja nesteen pinnan välimatkasta.
Kun nestettä sekoitetaan, kaasukuplat alentavat äänen nopeutta nesteessä laskien taajuutta. Kun kuplat vähenevät, palautuu taajuus takaisin ennalleen.
Ilmiö dokumentoitiin ensimmäisen kerran vuonna 1982.
Pryluky

Pryluky () on keskikokoinen kaupunki Ukrainan pohjoisosissa Tšernihivin alueella, runsas 130 kilometriä Kiovasta itään. Hallinnollisesti Pryluky on suoraan Tšernihivin alueen ohjauksessa oleva kaupunkialue. Vuoden 2001 väestönlaskennan aikaan kaupungissa asui 64 861 henkeä. Kaupunki toimii myös ympäröivän, 38 800 asukkaan Prylukyn piirin hallintokeskuksena.
Historiaa.
Paikkakunta mainitaan jo Kiovan Rusin aikana vuonna 1092 suojavarustuksena. Vuodesta 1362 se kuului Liettuan suuriruhtinaskunnan alaisuuteen ja vuodesta 1569 Puolan alaisuuteen. Kaupunkioikeudet se sai 1783. Maatalous ja tupakkateollisuus olivat paikkakunnan pääelinkeinoja ennen laajempaa Neuvostoliiton ajan teollistumiskehitystä 1930-luvulta lähtien. Sittemmin se kehittyi teollisuus- ja rautatiekaupunkina. Kaupungissa on koneenrakennusta, kemian ja petrokemian teollisuutta, rakennusmateriaalituotantoa ja puunkäsittelyyn, tekstiilituotantoon ja ruuanvalmistukseen sekä tupakkaan keskittynyttä teollisuutta.
Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu useita barokkityylisuuntaan luettuja kirkkoja ja muita rakennuksia 1700- ja 1800-luvuilta.
Liikenneyhteydet.
Pryluky sijaitsee maan päärautatieverkon varrella; kaupungissa on uusi rautatieasema. Maantieyhteyksistä merkittävimpiin kuuluu Kiovan suunnalta saapuva kantatie H-07 (Brovary–Pryluky–Romny–Sumy–Venäjän raja). Satelliittikuvissa näkyy 5 kilometriä kaupungin länsipuolella sijaitseva (entinen sotilas)lentokenttä.
Jermyn Street

Jermyn Street on kauppakatu Westminsterin kaupunginosassa Lontoossa, lähellä Piccadillya. Katu tunnetaan laadukkaita miestenvaatteita myyvistä liikkeistään, erityisesti kauluspaidoista. Kadun varrella on myös tunnettujen kenkävalmistajien liikkeitä kuten John Lobb, Crockett &amp; Jones ja Church's. Näiden lisäksi Jermyn Streetiltä löytyy tunnettuja räätälinliikkeitä, partureita, sikarikauppoja ja myös Britannian vanhin juustoputiikki "Paxton &amp; Whitfield." 
Kadun perusti ja nimesi St Albansin ensimmäinen jaarli Henry Jermyn noin vuonna 1664.
Jermyn Streetin paitaliikkeitä.
Lähde:
Eisensteinin lause

Eisensteinin lause on saksalaisen matemaatikko Gotthold Eisensteinin mukaan nimetty matemaattinen lause, joka koskee potenssisarjojen kertoimia, jotka ovat rationaalikertoimisia algebrallisia funktioita. Lauseella voidaan näyttää, että eksponenttifunktio on transkendenttinen.
Oletetaan, että
formula_1
on formaali potenssisarja, jossa kertoimilla "a""n" on nollasta poikkeava suppenemissäde kompleksitasossa, ja että se esittää analyyttistä funktiota, ja olkoon "d""n" luvun "a""n" nimittäjä, jossa murtoluku on loppuun supistetussa muodossa. Tällöin Eisensteinin lauseen mukaan on olemassa äärellinen joukko "S" alkulukuja "p" siten, että jokainen luvun "d""n" nimittäjä sisältyy "S":ään.
Eddie and the Cruisers

Eddie and the Cruisers on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka ohjasi Martin Davidson. Hän myös käsikirjoitti elokuvan yhdessä Arlene Davidsonin kanssa. Pääosassa esiintyvät Tom Berenger, Michael Paré, Joe Pantoliano ja Matthew Laurance.
Juoni.
Toimittaja Maggie Foley haastattelee Eddie and the Cruisers -rock-yhtyeen elossa olevia jäseniä. Yhtyeen muistot palaavat takaisin laulaja Eddie Wilsonista, kun sanoittaja Frank Ridgeway palaa takaisin yhtyeen jäsenten seuraksi. Eddien oletettiin kuolleen auto-onnettomuudessa, mutta epäilyt alkavat kasvaa, kun eräs henkilö etsii yhtyeen viimeisintä ja julkaisematonta levyä.
Vastaanotto.
Elokuva sai ensi-iltansa syyskuussa 1983 ja tuotti avausviikolla 1.4 miljoonaa dollaria ja kaiken kaikkiaan 4.7 miljoonaa dollaria Pohjois-Amerikassa. Se otettiin huonon menestyksen vuoksi pois teattereista kolmen viikon jälkeen ja kaikki mainokset jo ensimmäisen viikon jälkeen.
Vuonna 1984 Eddie and the Cruisers esitettiin HBO televisiokanavalla ja suuren suosion myötä Embassy Pictures päätti julkaista elokuvan viikon verran teattereihin. Se ei kuitenkaan menestynyt lipputuloissa. Sittemmin elokuva nousi kulttimaineeseen VHS myynnin kautta.
Alfred Gonti Pius Datubara

Alfred Gonti Pius Datubara (12. helmikuuta 1934 – 17. lokakuuta 2025 Medan) oli indonesialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki kapusiinien papiksi Antoine Henri van den Hurk 22. helmikuuta 1964. Hänet nimitettiin Medanin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi ja Novin titulaaripiispaksi 5. huhtikuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta; pääkonsekraattorina toimi Justinus Darmojuwono, jota avustivat Antoine Henri van den Hurk ja Raimundo Cesare Bergamin.
24. toukokuuta 1976 Datubara sai nimityksen Medanin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 12. helmikuuta 2009.
José Mario Ruiz Navas

José Mario Ruiz Navas (20. heinäkuuta 1930 – 10. joulukuuta 2020) oli ecuadorilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 17. huhtikuuta 1954 ja nimitettiin Latacungan hiippakunnan piispaksi 5. joulukuuta 1968. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. tammikuuta 1969. Pääkonsekraattorina toimi Giovanni Ferrofino, jota avustivat Pablo Muñoz Vega ja Bernardino Carlos Guillermo Honorato Echeverría Ruiz.
Ruiz Navas sai 6. elokuuta 1989 Portoviejon piispaksi ja 25. helmikuuta 1994 arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 6. elokuuta 2007.
Set Me Free (The Kinksin kappale)

Set Me Free on Ray Daviesin kirjoittama ja The Kinks -yhtyeen esittämä kappale ja single vuodelta 1965. Singlen ilmestymisen myötä yhtye siirtyi hetkeksi totuttua kevyempään ja melodisempaan ilmaisuun. Kappale ylsi yhtyeen kotimaassa Britanniassa sijalle yhdeksän, Yhdysvalloissa sijoitus oli 23. Kappale sisältyy "Kinda Kinks" -albumin Yhdysvaltain-painokselle.
Laulun synty.
Kappaleen on sanottu todistaneen, että yhtye pystyi tuottamaan myös melodisia pop-lauluja. Yhtyeen kitaristi Dave Davies on pitänyt musiikillisen linjan muutosta rockista poppiin luonnollisena, sillä hänellä ja veljellään Raylla oli jo teini-iässä tapana kuunnella niin Elvis Presleyta kuin Perry Comoakin. Kappale äänitettiin 13. ja 14. huhtikuuta 1965 Pye Studiosin ykkösstudiossa Lontoossa.
Julkaisu ja vastaanotto.
Shel Talmyn tuottama single ”Set Me Free” B-puolenaan ”I Need You” ilmestyi Britanniassa 21. toukokuuta 1965. Singlen julkaisi Pye Records tunnuksella 7N 15854. Se ylsi Record Retailer -listan sijalle yhdeksän ja säilyi listalla yksitoista viikkoa. Kappale saavutti top 10 -sijoitukset myös Discin, Melody Makerin ja New Musical Expressin listoilla. 
Yhdysvalloissa ”Set Me Freen” julkaisi singlenä Reprise Records 26. toukokuuta 1965 tunnuksella 0379. Kappale ylsi Billboard Hot 100 -listan sijalle 23 ja pääsi myös Cashboxin ja Record Worldin listoille. Britannian ja Yhdysvaltojen lisäksi kappale nousi listalle Kanadassa (2.) ja Alankomaissa (12.)
Kappale ilmestyi myös "Kinda Kinks" -studioalbumin Amerikan-painoksella 11. elokuuta 1965. Se oli albumin viides raita ja päätti sen A-puolen.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Muut versiot.
Kappaleesta ovat tehneet cover-version muun muassa Sonny and Cher (1966), Bedlam (jossa soitti rumpali Cozy Powell) (1973), Graham Bonnet (1981), sekä The Ordinary Boys (2005). Suomeksi kappaleen levytti Clifters-yhtye vuonna 1987 nimellä ”Et mua saa”. Tekstin oli kirjoittanut Jaana Rinne.
Unkarin parlamentti

Unkarin parlamentti () on Unkarin yksikamarinen parlamentti, joka valitaan vaaleilla neljän vuoden välein. Parlamentissa on 199 edustajainpaikkaa. Paikkajako ratkaistaan suhteellisen vaalitavan ja enemmistövaalin yhteistuloksella.
Parlamentin puhemies on edustajainhuoneen ylin viranomainen. Hän johtaa parlamentin istuntoja ja edustaa parlamenttia sen kansainvälisissä suhteissa. Nykyisenä puhemiehenä toimii László Kövér, joka on valittiin virkaan ensimmäisen kerran elokuussa 2010.
Parlamentaarista työtä tehdään 14 pysyvässä valiokunnassa.
Viimeisimmät vaalit pidettiin huhtikuussa 2022. Fidesz voitti vaalit ja lisäsi hieman kannatustaan huolimatta siitä, että suurin osa oppositiopuolueista muodosti yhteisen vaaliliiton tätä vastaan.
Kansanedustajat.
Parlamentin työkieli on unkari, mutta edustajat voivat lähettää dokumentteja myös omalla äidinkielellään, mikäli niiden mukana lähetetään myös unkarinkielinen käännös. Istuntosalissa voidaan käyttää myös unkarilaista viittomakieltä.
Vuonna 2020 edustajien palkkoja nostettiin 1 103 400 forinttiin kuukaudessa. Palkka on sidottu Unkarin keskipalkkaan siten, että kansanedustajien palkat ovat kolme kertaa maan keskipalkkaa suurempia. Parlamenttiryhmien puheenjohtajille maksetaan kaksinkertainen palkka (2 206 800 forinttia) ja puhemiehelle 2 979 180 forinttia kuukaudessa.
Pimmeyvven ruhtinas

Pimmeyvven ruhtinas (kirjakielellä "pimeyden ruhtinas") on kuopiolaisen yhtyeen Verjnuarmun albumi joka sisältää yhtyeen vuonna 2002 ilmestyneen esikoisdemon "Verjnuarmu" kokonaisuudessaan. Lisäksi levy sisältää vuonna 2012 äänitetyn uuden version yhtyeen ensimmäisen demon kappaleesta "Pimeyvven Ruhtinas" (nimetty uudelleen otsikolla "Pimmeyvven Ruhtinas Palluu"), live-tallenteet kappaleista "Mustan Virran Silta", "Kuuvven Sylen Syvvyyvessä" ja "Itkuvirsj'", "Muanpiällinen helevetti" -albumin sessioissa äänitetyn, julkaisematta jääneen kappaleen "Haavvan Takkoo", sekä kaksi vuonna 2012 äänitettyä cover-kappaletta, "Lentävä Kalakukko" ja "Kallavesj'".
Football League War Cup

Football League War Cup oli jalkapallokilpailu, jota pelattiin Englannissa vuosina 1939-1945 FA Cupin sijaan.
Toisen maailmansodan sytyttyä liigatoiminta keskeytyi, kun lukuisat jalkapalloilijat lähtivät sotaan ja matkustamiselle asetetut rajoitukset estivät koko maan laajuisen sarjan pelaamisen. Football League War Cup kehitettiin loppuvuodesta 1939 korvaamaan FA Cup, joka oli liigan ohella peruttu. Sotatoimet Englannissa eivät olleet vielä alkaneet, kun ensimmäiset ottelut pelattiin, mutta ensimmäinen loppuottelu jouduttiin pelaamaan Wembleyllä pommitusuhan alla. Myös vuoden 1941 finaali pelattiin Lontoossa vaikka pommitukset vielä jatkuivat.
Vuonna 1942 loppuottelu pelattiin kaksiosaisena ja 1943–1945 kilpailu jaettiin etelän ja pohjoisen alueisiin, joiden voittajat kohtasivat finaalissa.
Insinööritoimisto Ratas

Oy Insinööritoimisto Ratas oli Helsingissä 1940-luvun alussa toiminut yritys, joka toimi myös suomalaisten SS-vapaaehtoisjoukkojen kokoamisen ja huoltamisen peiteorganisaationa. 
Historia.
Insinööritoimisto Ratas perustettiin Helsinkiin vuonna 1938. Toimiston toimialana oli suunnitella myllyjä, viljavarastoja ja leipomoita. Saksan armeijaan värväystoiminnan johtoon nimitettiin jääkärivärväri ja kalterijääkäri, majuri ja hallitusneuvos, etsivän keskuspoliisin entinen päällikkö Esko Riekki . Hallitus pani hänet siten hoitamaan yksityistä värväystä. Värväystoimistoksi otettiin diplomi-insinööri ja kalterijääkäri Harry Backbergin osittain omistama Oy Insinööritoimisto Ratas. Toimistonhoitajana SS-vapaaehtoisten asioita hoiti rouva Siiri Tuomola 1. heinäkuuta 1941 alkaen. SS-aseveljien asioita Insinööritoimisto Ratas hoiti aina vuoteen 1942, jolloin se muutti nimensä SS-Vapaaehtoistoimistoksi.
Toiminta.
SS-vapaaehtoisten värvääjinä toimi muun muassa IKL:n, Akateemisen Karjala-Seuran ja suojeluskuntien aktiiveja. Aluevärvärit lähettivät hakemukset Rataksen toimistoon, jossa ne käsiteltiin. Hyväksytyt hakijat kutsuttiin kahden SS-lääkärin ja kahden SS-upseerin syyniin. 
Insinööritoimisto Ratas toimi osoitteessa Temppelikatu 4B Helsingin Etu-Töölössä. Sisäänkäynti toimistoon tapahtui talon porttikäytävän vasemmalla puolella olevasta ensimmäisestä ovesta. Itse toimisto sijaitsi rakennuksen kolmannessa kerroksessa. Vapaaehtoisiksi värvättyjen tuli ilmoittautumaan mennessään sanoa tunnussana ”Ratas”. Mainittakoon myös, että insinööri Backbergin kaksi omaa poikaa värväytyivät vapaaehtoisiksi Saksaan, kuten myös toinen Riekin pojista.
Joukkojen värväyksen jälkeen toimisto hoiti värvättyjen asioita ja postiliikennettä. SS-vapaaehtoisjoukkojen toiminnan alkuaikoina aina 27. toukokuuta 1942 asti leimattiin kaikki SS-vapaaehtoisille mennyt kenttäposti ”O.Y Insinööritoimisto Ratas” -leimalla.
Raiskauskriisikeskus Tukinainen

Raiskauskriisikeskus Tukinainen on voittoa tuottamaton yhdistys, jonka päärahoittajana on Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus. Se on toiminut vuodesta 1993 läntien ja se on SOSTEn jäsenjärjestö. Raiskauskriisikeskus antaa tukea, apua ja neuvontaa seksuaalista väkivaltaa kohdanneille. Raiskauskriisikeskuksen päätoimipaikka sijaitsee Helsingissä ja sillä on alueelliset toimipisteet Jyväskylässä ja Rovaniemellä. Yhdistys ylläpitää päivystys- ja neuvontapuhelimia sekä järjestää erilaisia ryhmiä seksuaalista väkivaltaa kohdanneille.
SS-Vapaaehtoistoimisto

SS-Vapaaehtoistoimisto oli Helsingissä 1942–1944 toiminut toimisto, joka huolehti suomalaisten SS-vapaaehtoisjoukkojen tarpeista. 
Toiminta.
SS-vapaaehtoistoimisto jatkoi SS-pataljoonaan vapaaehtoisten asioiden hoitamista insinööritoimisto Rataksen suojissa tapahtuneen toiminnan käynnistämisen jälkeen. Toimisto perustettiin 28. toukokuuta 1942 Helsingin suojeluskuntatalon viidenteen kerrokseen, osoitteeseen Döbelninkatu 2 huone 37. Toimistonhoitajana toimi rouva Siiri Tuomola. SS-Vapaaehtoistoimisto oli tällöin jo julkisesti toimiva instanssi ja jatkoi vakiintunutta huoltotyötä. SS-Vapaaehtoistoimiston toiminta Döbelninkadulla päättyi 31. maaliskuuta 1944. Tämän jälkeen toimintaa jatkoi SS-Aseveljet ry.
SS-Aseveljet

SS-Aseveljet ry oli vuosina 1942–1944 toiminut suomalainen järjestö, joka toimi suomalaiseen SS-vapaaehtoispataljoonaan kuuluneiden asevelijärjestönä ja loppuvaiheessa myös heidän tarpeitaan hoitavana toimistona. 
Toiminta.
SS-aseveljet ry perustettiin 1. marraskuuta 1942 Berliinissä suomalaisten Waffen-SS-vapaaehtoisten yhdyssiteeksi ja sen tehtäväksi määriteltiin heidän asevelihenkensä ylläpitäminen sekä saksalais-suomalaisen aseveljeyden lujittaminen. Jäseniksi yhdistykseen pääsivät vähintään puolen vuoden ajan Waffen-SS:ään kuuluneet suomalaiset. Yhdistyksen puheenjohtajana toimi jääkärieverstiluutnantti ja kirkkoherra Kalervo Kurkiala. Suomessa yhdistys rekisteröitiin helmikuussa 1943, ja sille järjestettiin toinen perustava kokous Tampereella kesäkuussa 1943, jotta toimintaa saataisiin laajennettua. Yhdistyksen alkuperäisenä sihteerinä oli toiminut Unto Boman ja varapuheenjohtajana Jouko Itälä, mutta heidän jäätyään Saksaan Tampereen kokous valitsi heidän tilalleen sihteeriksi Jukka Tyrkön ja varapuheenjohtajaksi Karl-Erik Ladaun. Rahastonhoitajana toimi Olli Somersalo. Myös Isänmaallisen Kansanliikkeen IKL:n kansanedustaja R. G. Kallia oli eri tavoin mukana järjestön toiminnassa.
Helmikuusta 1944 alkaen SS-Aseveljet myös jatkoi SS-Vapaaehtoistoimiston toimintaa. Järjestön toimisto sijaitsi Helsingissä IKL:n talon kolmannessa kerroksessa, osoitteessa Kansakoulukatu 8 A 5. Vapaaehtoisena Saksassa palvellut Mika Hellemaa hoiti toimistoa arkisin kello 10–15.
Järjestö lakkautettiin valtioneuvoston päätöksellä syksyllä 1944, sillä Moskovan välirauhansopimuksen 21. artikla edellytti Suomea lakkauttamaan kaikki fasistiset järjestöt. SS-aseveljet kuului niihin järjestöihin, jotka Urho Castrénin hallitus lakkautti heti ensimmäisinä 23. syyskuuta, välittömästi rauhansopimuksen astuttua voimaan.
Savon Pallo

Savon Pallo (SaPa) on Pieksämäellä toimiva jalkapalloseura. Se on perustettu vuonna 1935, jolloin seuran lajivalikoimaan kuului myös jääkiekko. 
Vuonna 1963 SaPa ja Pieksämäen Pallo-Sepot tekivät yhteistyösopimuksen, jossa sovittiin SaPan keskittyvän jalkapalloon ja Pallo-Seppojen jääkiekkoon. Kaudella 2021 seura pelaa Kolmosessa. Parhaimmillaan SaPa on onnistunut kapuamaan Kakkoseen, jossa se esiintyi pariin otteeseen 1980-luvulla. 
Tunnettuja seuran riveissä pelanneita jalkapalloilijoita ovat muun muassa Suomen maajoukkuettakin urallaan edustanut Raimo Kuuluvainen sekä Walesista Suomeen pelaamaan saapunut Mark Joseph. Myös Naisten Liigan kaikkien aikojen paras maalintekijä Anna Auvinen on Savon Pallon kasvatti.
Pateniemen Vesa

Pateniemen Vesa on Oulussa, aiemmin Haukiputaan kunnassa, Pateniemen kylässä toimiva urheiluseura. Se on perustettu vuonna 1921. Aluksi seura toimi paikallisen työväenyhdistyksen alaisuudessa, ja yhdistysrekisteriin se hyväksyttiin vuotta myöhemmin. 
Vesan alkuperäisiä lajeja olivat hiihto, yleisurheilu ja voimistelu, mutta myös paini tuli mukaan hyvin pian toiminnan alettua. Lapuan liike lakkautti 1930-luvun alkuvuosina seuran toiminnan laittomana, mutta toiminta aloitettiin uudelleen sotien jälkeen yli kymmenen vuotta tauon jälkeen.
Lentopallosta tuli seuran päälaji 1950-luvun alkupuolella, ja kun Vesan lajivalikoimaan tulivat vuonna 1955 lisäksi myös jalkapallo ja jääpallo, alkoi seuran toiminta keskittyä yhä enenevissä määrin palloilulajien ympärille. Jalkapallossa seura nousi parhaimmillaan Kakkoseen vuonna 1980. Lentopallossa seuran naisten edustusjoukkue voitti Työväen Urheiluliiton mestaruuden vuonna 1953. Jääpallossa miehet olivat parhaimmillaan kaudella 1967-1968, jolloin seura pääsi karsimaan pääsystä Mestaruussarjaan, mutta nousu jäi kuitenkin niukasti saavuttamatta.
Nälkäpeli (täsmennyssivu)

Nälkäpeli ("The Hunger Games") on Suzanne Collinsin kirjoittama nuortenromaani.
Nälkäpeli voi viitata myös:
Otto Wilhelm Ramsay

Otto Wilhelm Ramsay (5. heinäkuuta 1743 Lövkoski – 2. lokakuuta 1806 Espoo) oli suomalainen sotilas ja maaherra. Hän kävi Haapaniemen Kadettikoulun ja sai vänrikin arvon 1761 Uudenmaan ja Hämeen rykmentissä. Osallistui Pommerin sotaan 1761–1762, sai kapteenin arvon Savon rykmentissä 1770 ja everstin arvon 1784 ja nimitettiin Kymenkartanon läänin maaherraksi 1789, josta virasta hän erosi 1793. Hän kuoli 1806 Espoon kartanossa.
Ramsay kuului Ramsayn aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat luutnantti Gustaf Wilhelm Ramsay ja Anna Juliana Taube. Hän meni 1775 naimisiin serkkunsa Sofia Lovisa Ramsayn kanssa. Hänestä tuli näin vaimonsa perintöön kuuluvien kartanoiden isäntä, joihin kuuluivat muun muassa Jakkarilan kartano Porvoon pitäjässä sekä Espoon kartano. Perhe asui vuodesta 1801 Espoon kartanossa, jonne valmistui tuolloin uusi päärakennus. Otto Wilhelm ja Sofia Ramsayn poikia olivat Suomen sodassa kaatuneet majuri Anders Wilhelm Ramsay ja luutnantti Carl Gustaf Ramsay, jotka muistetaan J. L. Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinoiden" runon "Matkamiehen näky" innoittajina. Viimeinen eloon jäänyt poika Adolf Henrik Ramsay muutti myöhemmin ruukinpatruunaksi Ruotsiin.
Deadly Warrior

Deadly Warrior ("9 Deaths of the Ninja") on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Emmett Alston. Pääosassa esiintyy Shō Kosugi.
Juoni.
Yhdysvaltalainen senaattori ja ryhmä turisteja otetaan panttivangiksi Lähi-idän matkalla. Kidnappaajat vaativat, että vaarallinen terroristi on vapautettava. Kansainvälinen suurselkkaus uhkaa ja Yhdysvaltainhallitus asettaa toimintaan DART anti-terroristiryhmän, jonka erikoisuutena on panttivankien vapauttaminen.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa tusinaninjailuksi ja antaa sille tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
HMS Avon (1896)

HMS Avon oli Britannian kuninkaallisen laivaston Avon-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 23. joulukuuta 1895 osana vuosien 1895-1896 laivasto-ohjelmaa Vickersin telakalta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 17. helmikuuta 1896 telakkanumerolla 249. Alus laskettiin vesille 10. lokakuuta 1896 ja valmistui helmikuussa 1899. Aluksen tarjoukseen perustunut hinta oli 52 905 puntaa.
Palvelus.
"Avon" palveli koko uransa Britteinsaarilla ja se myytiin 1. heinäkuuta 1920 romutettavaksi Castlelle Plymouthiin.
HMS Bittern (1897)

HMS Bittern oli Britannian kuninkaallisen laivaston Avon-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 23. joulukuuta 1895 osana vuosien 1895-1896 laivasto-ohjelmaa Vickersin telakalta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 18. helmikuuta 1896 telakkanumerolla 250. Alus laskettiin vesille 1. helmikuuta 1897 ja valmistui 1. huhtikuuta 1897.
Palvelus.
"Bittern" palveli koko uransa Britteinsaarten vesillä. Alus upposi törmättyään Kanaalissa "SS Kenilworthin" kanssa 4. huhtikuuta 1918.
Italian–mahdistien sota

Italian–mahdistien sota oli Italian ja mahdistien välistä sodankäyntiä 1880-luvulla nykyisten Eritrean ja Sudanin alueella 1890-luvulla. Sodankäynti koostui pääasiassa mahdistien silloiseen Italian siirtomaa-alueeseen Eritreaan tekemistä hyökkäyksistä. Sodankäynti päättyi lopulta kokonaan brittien kukistettua mahdistien vallan Sudanissa vuonna 1898, vaikkakin viimeiset merkittävimmät mahdistihyökkäykset tapahtuivat jo 1896.
Historia.
Ensimmäinen mahdistien hyökkäys Eritreaan tapahtui vuonna 27. kesäkuuta 1890, kun noin 1 000 mahdistisoturia hyökkäsi italialaisten suojeluksessa ollutta beni amer -heimoa vastaan. Hyökkäyksen jälkeen mahdistit etenivät Agordatiin, jossa kaksi italialaista askarikomppaniaa yllätti ja voitti heidät. Taistelussa italialaiset menettivät vain kolme kuollutta ja kahdeksan haavoittunutta. Mahdistien puolella surmansa sai puolestaan noin 250 henkilöä. Mahdistit hyökkäsivät jälleen vuonna 26. kesäkuuta 1892, mutta 120 askaria ja 200 barisoturi voittivat heidät jälleen, mutta italialaiset kärsivät jälleen vain pienet tappiot. Italialaiset menettivät kolme kuollutta ja 10 haavoittunutta, kun taas mahdistit menettivät noin tuhannen soturin joukostaan sata kuolleena ja haavoittuneena. Mahdistien varhaisiin tappioihin vaikutti suuresti heidän alkeellinen aseistuksensa ja joukkojen huono tulikuri.
Ensimmäinen suurempi taistelu käytiin jälleen Agordatissa 21. joulukuuta 1893, jossa noin 12 000 mahdistia kohtasi 2106 askarista, 65 italialaisesta ja kahdeksasta tykistä koostuneen italialaisjoukon. Italialaisten onnistui jälleen lyödä mahdistien hyökkäys takaisin, mutta tällä kertaa he myös kärsivät suuremmat tappiot. 104 ascaria ja kolme italialaista kuoli 121 askarin haavoittuessa. Mahdistit menettivät noin 2 000 soturia haavoittuneina ja kuolleina, joiden lisäksi italialaiset ottivat heistä 180 vangeiksi.
Uusien mahdistihyökkäysten alettua keväällä 1894 italialaiset päättivät ottaa aloitteen käsiinsä ja vallata Kassalan tärkeän mahdistikaupungin. Hyökkäykseen osallistui 97 italialaista ja 2 526 askaria. Paikan päällä 27. heinäkuuta 1894 he kohtasivat 2 000 mahdistisoturia ja 600 baggararatsumiestä. Italialaiset muodostivat joukkonsa neliömuodostelmiin, jotka löivät mahdistien massahyökkäykset, minkä jälkeen heidän vastahyökkäyksensä johti lopulta taistelun voittoon. Italialaiset menettivät 28 miestä kuolleina ja 41 haavoittuneina. Mahdistit menettivät suurimman osan joukoistaan, noin 1 400 haavoittuneena ja kuolleena. Murskatappio lopetti mahdistihyökkäykset kahdeksi vuodeksi. Vielä vuonna 1896 he tekivät useita hyökkäyksiä Eritreaan, mutta ilman menestystä. Lopullisesti heidät kukistettiin brittien hyökkäyksellä Sudaniin vuonna 1898. Huonosti sujunut sota italialaisia vastaan vaikutti osaltaan heidän tappioonsa brittejä vastaan.
Gustaf Zitting

Gustaf Zitting (2. helmikuuta 1860 Tukholma – 15. heinäkuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos ja insinööri, jonka perustama yritys "Insinööritoimisto Zitting &amp; Co" oli 1900-luvun alussa johtava teollisuuden koneiden maahantuoja ja välittäjä.
Zittingin vanhemmat olivat Mustialan maatalousoppilaitoksen rehtori, kanslianeuvos Carl Anders Zitting ja Johanna Elisabeth Askergren. Hän kävi Helsingin reaalikoulua ja valmistui insinööriksi Helsingin polyteknisestä opistosta 1882. Zitting oli insinööritieteiden opettajan apulaisena Polyteknillisessä opistossa 1882–1883 ja hän otti osaa rautatielinjan tutkimukseen Porista Urjalaan 1883. Saatuaan valtion kolmivuotisen jatko-opiskelustipendin Zitting opiskeli rautatie- ja sillanrakennustekniikkaa ensin Berliinissä ja Itävallan Tirolissa sekä viimeksi hän opiskeli sillanrakennusta 1884–1886 Englannissa. Suomeen palattuaan Zitting oli 1886–1890 radanrakennusinsinöörinä Tampere-Vaasa ja Kuopio-Kouvola-Kotka -ratojen työmailla. Sen jälkeen hän oli konttoripäällikkönä Karhulan konepajan palveluksessa 1890–1892 kunnes perusti oman "Insinööritoimisto Zitting &amp; Co"-nimisen agentuuriliikkeen 1892.
Zittingin yritys toi maahan kapearaiteisten rautateiden kalustoa ja tarvikkeita sekä vuodesta 1895 alkaen ruotsalaisen ASEAn sähkökoneita ja tarvikkeita. Vuonna 1898 Zitting perusti yhdessä ASEAN kanssa "Finska Elektriska" -nimisen yrityksen, jolla oli generaattori- ja moottoritehdas Helsingissä sekä asennuspaja Tampereella. Yrityksen tarkoitus oli toimittaa sähkökoneita Suomen ja Venäjän markkinoille, mutta kun toiminta ei kehittynyt odotetusti, yritys lopetettiin 1904. Zitting edusti tämän jälkeen ASEA:a Suomessa vielä vuoteen 1913 saakka. Zittingin yritys toimitti useiden suomalaisten voimalaitosten koneistot, ja sillä oli myös oma kaapelipunomo Helsingin Malmilla. Ensimmäisen maailmansodan aikoihin yrityksessä oli noin 100 työntekijää, joista 10 insinöörejä. Yritys muuttui osakeyhtiöksi 1925, mutta sen toiminta päättyi jo 1930-luvun alussa.
Gustaf Zitting sai vuorineuvoksen arvon 1923. Hän kuului useiden suomalaisyritysten, (Forssa Oy, Walkiakoski Oy, Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy, Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö), hallintoneuvostoihin ja johtokuntiin. Hän oli myös Ab Granit Oy:n toimitusjohtaja 1908–1934 ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1900–1909.
Gustaf Zitting oli naimisissa 1895–1908 Anni Emilia Lagerborgin kanssa. Liitto päättyi avioeroon.
Jen Ledger

Jennifer Carole "Jen" Ledger (s. 8. joulukuuta 1989 Coventry, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen rumpali ja taustalaulaja, joka soittaa Skillet -yhtyeessä. Hän muutti Yhdysvaltoihin 16-vuotiaana.
Ledger liittyi Skilletin rumpaliksi vuonna 2008, jolloin hän oli 18-vuotias.
Hän soitti rumpuja Skilletin "Comatose Tour" -kiertueella, jolla hän myös lauloi soolon kappaleessa "Yours to Hold".
Ledger lauloi kappaleet "Hero" ja "Awake and Alive" albumilla "Awake".
Consolidated B-32 Dominator

Consolidated B-32 Dominator oli yhdysvaltalainen raskas strateginen pommikone. B-32 oli Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien (USAAF) toissijainen valinta, jonka kehittelyä jatkettiin siltä varalta ettei Boeing B-29 Superfortress olisi menestynyt. Sen ensilento lennettiin 7. syyskuuta 1942, kaksi viikkoa ennen Boeing B-29:ää.
Dominatoreilla lennettiin vuonna 1945 muutamia taistelulentoja, mutta toisen maailmansodan päättyessä koneet vedettiin pois palveluskäytöstä. Myös koneen valmistustilaukset peruutettiin, ja jo vuonna 1947 suurin osa valmistuneista ja keskeneräisistä koneista oli romutettu. Yhtään kokonaista konetyypin edustajaa ei ole säilynyt.
Nelimoottorisessa kaukopommittajassa oli samat 2 200 -hevosvoimaiset "Wright R-3350 Duplex-Cyclone" -kaksoistähtimoottorit kuin B-29:ssä. Turboahdetut moottorit aiheuttivat huoltoon ja käytettävyyteen liittyneitä ongelmia kummallakin konetyypillä.
Niin kutsutusti ylätasoisessa (siipien sijainti rungon yläosassa) B-32 Dominatorissa oli 10 hengen miehistö, ja sen edeltäjä oli B-24 Liberator ja seuraaja B-36 Peacemaker. Dominator-konetyyppiä valmistettiin 115 lentokonetta, ja niistä 40 oli TB-32-koulutusversioita. Toisen maailmansodan loppuun mennessä Dominator-kalusto oli vain kahden laivueen käytössä. Ne olivat 312. pommitusrykmenttiin kuuluneet 386. ja 387. pommituslaivueet.
Suoritusarvollisesti ei B-32 oleellisesti hävinnyt B-29:lle, joissain kohdin jopa ylitti tämän suoritusarvot. Koneissa kokeiltiin koelentovaiheessa yhdistelmäaseistusta, johon kuului 20 mm tykkejä ja 12,7 mm konekivääreitä, mutta tuotantoon päässeissä koneissa oli 10 kpl 12,7 mm konekivääreitä. Aseet oli sijoitettu viiteen torniin, joista kaksi oli asennettu rungon yläpintaan ja loput kolme koneen nokkaan, pohjaan ja perään. Tornit oli alun perin suunniteltu B-29:n tapaan keskuslaskimen avulla kauko-ohjatuiksi, mutta ne muutettiin teknisten vaikeuksien takia kuhunkin torniin sijoitetun ampujan ohjattaviksi.
Saburo Sakai kuvaa kirjassaan "Samurai" viimeisessä luvussa suuren amerikkalaisen pommikoneen alasampumisen. Vaikka hän oletti kyseessä olleen B-29 Superfortress, kyseessä oli B-32 42-108532 "Hobo Queen II", josta tuli viimeinen sodassa alasammuttu amerikkalainen pommikone.
Matinkylän urheilupuisto

Matinkylän urheilupuisto on Espoon Matinkylän koilliskulmassa sijaitseva alue, jossa on muun muassa jalkapalloseura Etelä-Espoon Pallon kotikentät, Matinkylän tekonurmet 1 ja 2 . Lisäksi alueella on jääkiekkohalli ja jääkiekon harjoitushalli. Matinkylän jäähalli "lato" toimi jääkiekkoseura Kiekko-Espoon kotihallina seuran noustessa SM-liigaan.
Tekonurmen reunalle rakennettiin istumakatsomo EsPan noustua Kakkoseen kaudella 2011.
RIM-24 Tartar

RIM-24 Tartar oli Convairin kehittämä ja valmistama yhdysvaltalainen ilmatorjuntaohjus. Se lähinnä modifioitiin RIM-2 Terrieristä. 
Tartar oli tarkoitettu lyhyen kantaman asejärjestelmäksi. Kevyempänä sitä saattoivat käyttää pienemmät laivaston alukset. Lisäksi se soveltui poistamaan matalalta torjuntakatvetta ja ammuntaan pintamaaleja vastaan.
Ohjuksen prototyyppi syntyi vuonna 1958. Käyttöönotto aloitettiin vuodesta 1962. B-versio valmistui vuonna 1965.
"Tartar"-ohjuksen ohjausjärjestelmä poikkesi kantaisästään, ja se oli puoliaktiivinen. 
Myöhemmin tämän niin kutsutun 3T-ohjusperheen jäsenen korvasi RIM-66 Standard.