tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kissaeläimet

Kissaeläimet (Felidae) on petoeläinten lahkoon kuuluva heimo, joka jakaantuu kahteen alaheimoon: ”pieniin” kissoihin ja ”isoihin” kissoihin.
Kuvaus.
Kissat ovat voimakkaita ja ketteriä eläimiä. Vaikka heimon lajeilla on merkittäviä kokoeroja, kaikki lajit muistuttavat ulkonäöltä toisiaan. Kissaeläinten urokset ovat naaraita suurempia ja lihaksikkaampia. Lajien koko vaihtelee noin kahden kilogramman painoisesta mustajalkakissasta noin 300 kilogramman painoiseen tiikeriin.
Kissaeläinten väritys vaihtelee mustasta, oranssiin ja valkoiseen. Monella lajilla on turkissaan naamioitumista helpottavia kuvioita, kuten ruusukkeita, täpliä ja raitoja. Melanistiset kokomustat yksilöt ovat joillan lajeilla yleisiä, mutta kokovalkoiset yksilöt ovat harvinaisia. Lajien sisällä värivaihtelu on runsasta, ja vastasyntyneet ovat usein erivärisiä kuin täysikasvuiset yksilöt. Vatsapuoli on yleensä valkoinen ja kasvoissa, hännissä ja korvien takana mustia tai valkoisia jälkiä.
Kissaeläinten hampaisto on sopeutunut liharavintoon, ja sen peruskaava on 3+3 poskihammasta, 1+1 kulmahammasta, 2+3 välihammasta ja 1+1 poskihammasta. Kissaeläinten raateluhampaat ovat hyvin kehittyneet, ja niiden poskihampaat ovat erikoistuneet leikkaamiseen. Kulmahampaat ovat puolestaan pitkät ja kartiomaiset ja ihanteelliset saaliseläinten lävistämiseen pienellä voimalla. Ruoan kissaeläimet hienontavat lopullisesti sarveisnystyillä pinnoitetulla kielellä. Hampaiden lisäksi kissaeläinten kynnet soveltuvat erityisen hyvin saalistamiseen. Kävellessä kynnet eivät kosketa maata, sillä jänteet vetävät varpaiden viimeisiä niveliä ylöspäin. Kissoilla on etukäpälissä viisi varvasta, mutta peukalovarvas on niin lyhyt, ettei siitä jää jälkeä maahan. Takakäpälien peukalovarvas on sen sijaan surkastunut. Jaloissa on myös pehmeät polkuanturat, joiden ansiosta kissat liikkuvat äänettömästi.
Kissaeläinten kuulo- ja näköaistit ovat kehittyneitä. Ne pystyvät havaitsemaan heikonkin äänen kaukaa, luokittelemaan sen ja määrittämään suunnan. Kissat myös erottavat lähietäisyydellä pienenkin liikkeen erittäin hyvin. Silmäterä laajenee pimeässä hyvin suureksi. Kissan silmä on noin kuusi kertaa ihmissilmää herkempi valoärsytykselle, sillä verkkokalvon takana on valoa heijastava "tapetum lucidum" -niminen heijastava kerros. Kissojen tuntoaisti on erityisen herkkä ylähuulten ja silmäkulmien pitkien viiksikarvojen juurissa.
Levinneisyys ja elinympäristöt.
Luonnonvaraisia kissaeläimiä tavataan Australiaa ja Etelämannerta lukuun ottamatta kaikilta mantereita. Kotikissoja asuu kaikkialla, mutta luonnonvaraiset kissat puuttuvat Australiasta, Uudesta-Seelannista, Japanista, Madagaskarilta, napa-alueilta ja monilta valtamerten eristäytyneiltä saarilta.
Kissaeläimiä elää puuttomaa tundraa ja napajäätiköitä lukuun ottamatta lähes kaikista elinympäristöistä. Monet lajit ovat generalisteja ja elävät useissa eri elinympäristöissä. Jotkut lajit puolestaan ovat sopeutuneet tiettyihin ympäristöihin, kuten aavikoilla elävä hietakissa.
Alaheimot, suvut ja lajit.
Luokittelu "A revised taxonomy of the Felidae" -teoksen (2017) mukaan:
Sieppijärvi

Sieppijärvi on entinen hallinnollinen keskus ja taajama Kolarissa Lapin maakunnassa. Vuoden 2021 lopussa taajaman väkiluku oli 215 ja pinta-ala 1,40 km². Vuonna 2005 väkiluku oli 345 ja pinta-ala 2,2 km². Kylän länsipuolella on Sieppijärven rautatieasema. Sieppijärvellä sijaitsee myös kotiseutumuseo. 
Kunnassa on myös kaksi Sieppijärvi-nimistä järveä, Sieppijärvi ja Ylinen Sieppijärvi.
Historia.
Sieppijärven ensimmäiset asukkaat muuttivat 1600-luvulla asumaan Sieppijärvelle. 
Sieppijärven koulu rakennettiin vuonna 1910, mutta se tuhoutui Lapin sodan aikana. Koulu rakennettiin uudelleen 1950-luvulla. 
Sieppijärvi poltettiin melkein kokonaan maan tasalle Lapin sodan aikana vuonna 1944. 
Sieppijärven kirkko rakennettiin vuonna 1956 Sieppijärven kylään.
Juutinrauman silta

Juutinrauman silta (tanskaksi "Øresundsbroen", ruotsiksi "Öresundsbron"; siltayhtiö käyttää yhdistelmänimeä "Øresundsbron") on yhdistetty rautatie- ja maantiesilta Juutinrauman salmen yli. Silta- ja tunneliyhteys yhdistää kaksi metropolialuetta, Tanskan pääkaupungin Kööpenhaminan ja Ruotsin kolmanneksi suurimman kaupungin Malmön.
Juutinrauman sillan pituus on 7 845 metriä ja suurin jänneväli 490 metriä. Silta on maailman pisin yhdistetyssä rautatie- ja maantieliikenteen käytössä oleva vinoköysisilta. Sillan ylemmällä kannella kulkee nelikaistainen moottoritie E20, alemmalla kaksiraiteinen rautatie. Sillan pylonit kurottuvat 204 metrin korkeuteen.
Tanskan puolelta yhteys lähtee Amagerista neljän kilometrin matkalle merenalaiseen tunneliin, joka johtaa keskellä Juutinraumaa sijaitsevalle neljän kilometrin pituiselle Peberholmin tekosaarelle. Tunnelissa rautatie ja maantie kulkevat samassa tasossa, Peberholmista ne nousevat sillan eri tasoille. 
Koska Ruotsin ja Tanskan rautateillä käytetään eri sähköistys- ja opastinjärjestelmää, sillan yli liikennöivät junat ovat kaksijärjestelmätoimisia. Järjestelmien rajakohta sijaitsee valtioiden rajalla.
Ruotsin ja Tanskan yhdistävän silta- ja tunneliyhteyden kokonaispituus on 16 kilometriä, ja se otettiin käyttöön 1. heinäkuuta 2000. Molemmilla puolilla salmea tehtyine maatöineen yhteys maksoi 30,1 miljardia Tanskan kruunua (vuoden 2000 rahassa). 
Silta joudutaan aika ajoin sulkemaan myrskysäällä, kuten marraskuun lopulla 2011.
Televisiosarja "Silta" sijoittuu Malmöhön ja Kööpenhaminaan, jotka Juutinrauman silta yhdistää.
Ateria

Ateria on syömishetki, jolloin nautitaan ruokaa. Aterioille on yleensä varattu tietty hetki päivästä. Aterioita tarjoillaan kotona, ravintoloissa tai kahviloissa. Myös erikoistilaisuuksissa, kuten syntymäpäivillä, häissä ja vuosijuhlissa tarjoillaan yleensä ateria. Suomessa myös kouluissa tarjoillaan oppilaille vähintään yksi ateria päivässä.
Päivittäiset ateriat.
Eri hetkinä nautituilla aterioilla on eri nimet:
Aterioiden ajankohdissa on maantieteellisiä eroja. Esimerkiksi espanjalaiset lounastavat kello 14 ja päivällinen nautitaan yleensä vasta kello 21 jälkeen.
Monen ruokalajin ateria koostuu useista ruokalajeista, jotka nautitaan eri järjestyksessä. Ruokalajien määrä ja järjestys vaihtelee paikallisen kulttuurin ja tapojen mukaan. Alla on listattuna yksi mahdollinen menu.
Ruokalajien välillä voidaan tarjota esimerkiksi sorbettia.
Eyuphuro

Eyuphuro on perinteistä afrikkalaista musiikkia länsimaiseen populaarimusiikkiin sekoittava yhtye Mosambikista. Yhtyeen kappaleet ovat laulettu pääosin macuan kielellä. Itse yhtyeen nimi tarkoittaa suomeksi "pyörremyrskyä".
Historia.
Omar Issa, Gimo Remane ja Zena Bacar perustivat Eyuphuron vuonna 1981. Eyuphuro ehti julkaista yhden levyn, "Mama Mosambiki"n, ennen kuin yhtye hajosi vuoden 1990 paikkeilla. Eyuphuro on esiintynyt myös Provinssirockissa, vuonna 1990. Vuonna 1998 yhtyeen laulaja Zena Bacar perusti Eyuphuron uudelleen. Eyuphuro teki vuonna 2001 uuden levyn, "Yellela"n.
Jäsenet.
Ensimmäisellä levyllä:
Toisella levyllä:
Toisella levyllä eräissä kappaleissa esiintyy myös yhtyeeseen kuulumattomia muusikkoja; Mariamo Mussa Hohberg (laulu), Orlando da Conceicao (saksofoni) ja Benedito Mazbuko (koskettimet).
 Samukhela / Mwanuni / Akatswela / We Awaka / Kihiyeny / Nifungo / Oh Mama / Nuno Maalani
 Ohawha / Othiawene / Muanadjulu / Yellela / Ethuila Exeni / Orera Kurrera / Masikini / Ohiyu / Africa / Ayaka
Telomeeri

Telomeeri (kreik. "telos" (loppu) ja "meros" (osa)) on eukaryoottisilla eli aitotumallisilla soluilla esiintyvä DNA-jakso kromosomien päissä. Telomeerit koostuvat toistuvista DNA-sekvensseistä; esimerkiksi nisäkkäiden telomeerit koostuvat TTAGGG-sekvenssistä (5′-3′-suuntaan) ja on 3 000–20 000 emäsparia pitkä. Kasvien telomeerien rakenne (TTTAGGG)n muistuttaa eläinten telomeereja. Prokaryoottisilla eli esitumallisilla eliöillä kromosomit ovat rengasmaisia, eikä niillä siksi ole telomeerejä.
Telomeerit muodostavat kromosomin päähän silmukoita, jotka estävät kromosomien päitä liittymästä toisiinsa. Silmukka muodostuu telomeerin päässä olevasta yksijuosteisesta osasta, joka hybridisoituu telomeerin keskellä olevan vastinjakson kanssa. Reaktio on entsyymin katalysoima, ja sama katalyytti yhdessä muiden proteiinien kanssa muodostaa kompleksin, joka stabiloi silmukan. Tärkeimpiä telomeereihin sitoutuvia proteiineja ovat TRF1- ja TRF2-kompleksit.
Telomeerien merkitys tulee esiin solunjakautumisessa. DNA:ta replikoiva entsyymi DNA-polymeraasi ei kykene monistamaan kromosomin 5'-päätä, johon jää solunjakautumisen yhteydessä RNA-alukkeen pituinen emäsvajaus. Tämä johtaisi nopeasti geneettisen tiedon katoamiseen, jos telomeerit eivät suojaisi kromosomien päitä. Telomeerejä pidentää telomeraasi-entsyymi, joka toimii käänteistranskriptaasina ja pidentää kromosomin telomeeripään DNA-juostetta. Useimmissa monisoluisissa eukaryooteissa telomeraasi on aktiivinen vain sukulinjan soluissa.
Jos telomeerit lyhenevät liikaa, ne eivät enää muodosta silmukoita, jolloin kromosomit voivat yhtyä. Normaalit solut eivät pysty korjaamaan virhettä ja ne saattavat ajautua apoptoosiin.
Telomeerien lyhentymisellä uskotaan olevan yhteys vanhenemiseen ja syöpien syntyyn. Lyhyet telomeerit liittyivät kolminkertaiseen ja keskipitkät telomeerit kaksinkertaiseen riskiin sairastua syöpään. Eräissä monogeenisissä oireyhtymissä, kuten Wernerin oireyhtymässä ja Bloomin oireyhtymässä, esiintyy telomeerien toimintahäiriötä ja ennenaikaista ikääntymistä. Myös Downin oireyhtymässä tavataan varhaista ikääntymistä, ja oireyhtymää sairastavilla henkilöillä veren valkosolujen telomeerit ovat normaalia lyhyemmät.
Liikunnan on todettu hidastavan telomeerejä lyhentymiseltä. Suojaava tekijä on telomeraasi-entsyymi, jota liikunta aktivoi.
Elizabeth H. Blackburn, Carol W. Greider ja Jack W. Szostak saivat vuoden 2009 lääketieteen Nobelin tutkimuksistaan, jotka koskevat telomeerien yhteyttä vanhenemiseen.
Kolme pistettä

Kolme pistettä eli pistekolmikko (josta käytetään joskus myös nimitystä ellipsi) on typografinen välimerkki, jota käytetään useissa kirjoitetuissa kielissä.
Kolme pistettä suomen kielessä.
Kolmea pistettä käytetään suomen kielessä seuraaviin tarkoituksiin:
 "Myymme pullia, kakkuja, leivoksia, viinereitä…"
 "”Pitäisikö tässä itkeä…”, aloittaa Roope. ”…vai nauraa?” jatkaa Johanna."
Toisin kuin esimerkiksi englannin kielessä, suomen kielessä ei käytetä kolmea pistettä osoittamaan, että sitaattia on lyhennetty, vaan siihen tarkoitukseen käytetään kahta ajatusviivaa. Kokonaisen virkkeen tai sitä pidemmän jakson poistoa merkitsevät ajatusviivat voi kirjoittaa hakasulkeisiin.
Kolme pistettä tietokoneissa.
Tietokoneissa … koodataan eri merkistöissä seuraaville arvoille. ASCII-merkistössä käytetään erillisen merkin sijasta kolmea tavallista pistettä.
 0x2E 0x2E 0x2E
 U+002E U+002E U+002E
 U+2026 (yhteensopivuusmuoto)
 codice_1
 codice_2
Aristoksenos

Aristoksenos (, n. 370–290 eaa.) oli antiikin kreikkalainen peripateettiseen kouluun kuulunut filosofi. Hänen kirjoituksensa käsittelivät lähinnä henkilöhistorioita (mm. Pythagoras, Sokrates, Platon) ja musiikin teoriaa.
Aristoksenos syntyi Taraksessa Suur-Kreikassa nykyisen Italian eteläosassa. Häntä opetti ensin hänen isänsä Spintharos, Sokrateen oppilas, ja myöhemmin Lampros ja Ksenofilos, joilta hän oppi musiikin teoriaa. Lopulta hän opiskeli Aristoteleen alaisuudessa Ateenassa. Sanotaan, että hän oli syvästi harmissaan, kun Theofrastos valittiin Lykeionin koulun johtoon Aristoteleen kuoltua.
Hänen sanotaan kirjoittaneen 453 teosta Aristoteleen tyyliin. Ne käsittelivät filosofiaa, etiikkaa ja musiikin teoriaa. Hänen empiiriset pyrkimyksensä näkyvät hänen kehittämässään teoriassa, jonka mukaan sielun suhde ruumiseen on samanlainen kuin harmonian suhde soittimeen. Ei ole säilynyt todisteita siitä, millä menetelmällä hän johti tämän teorian.
Hänen mukaansa musikaalisen skaalan nuotit tulee arvioida korvalla, eikä niiden matemaattisilla suhteilla, niin kuin pythagoralaiset opettivat. Ainoa, mikä hänen tuotannostaan on säilynyt, on kolme kirjaa hänen teoksestaan "Harmonian elementit", joka on keskeneräinen musikaalinen tutkielma. Grenfellin ja Huntin Oksyrhynkhoksesta löytämä papyrus ("Oxyrhynchus Papyri" vol. i., 1898) sisältää viisipalstaisen katkelman, tutkielman runomitasta, joka on todennäköisesti osa tätä Aristoksenoksen tutkielmaa.
Straton

Straton (, n. 330–270 eaa.) oli antiikin kreikkalainen peripateettiseen koulukuntaan kuulunut filosofi.
Straton oli kotoisin Lampsakoksesta. Hän toimi Lykeionin peripateettisen koulun johtajana 18 vuotta Theofrastoksen jälkeen. Hän testamenttasi koulun Lykonille. Tämä ei kuitenkaan ollut kovin kiinnostunut filosofiasta, ja koulun opetus alkoi vähitellen taantua.
Filosofiassa Straton laajensi Aristoteleen fysiikkaa, pannen merkille muun muassa, että putoavat objektit (kuten sadevesi talon katolta) kiihdyttävät nopeuttaan pudotessaan, sen sijaan että ne putoaisivat tasaisella nopeudella, niin kuin Aristoteles oli sanonut painovoimateoriassaan. Eräs Stratonin oppilaista oli tunnettu tähtitieteilijä ja matemaatikko Aristarkhos.
Stratonia voidaan myös pitää ensimmäisenä filosofina, joka muotoili täysin ateistisen maailmankuvan, jossa maailmankaikkeutta käsitellään mekanismina ja kaikkia yliluonnollisia voimia kuten jumaluuksia olemattomina.
Sokrateen puolustuspuhe

Sokrateen puolustuspuheet eli apologiat () ovat tietynlainen filosofisen kirjallisuuden tyylilaji. Tällaiset puolustuspuheet on kirjoitettu jälkikäteen puolustuspuheiksi länsimaisen filosofian isälle Sokrateelle, joka tuomittiin oikeudenkäynnissä kuolemaan vuonna 399 eaa. Kirjoitusten tyylilajina on oikeuden edessä pidettävä puhe.
Tunnetuimman Sokrateen puolustuspuheen kirjoitti Platon, ja muista Sokrateen aikalaisista muun muassa Ksenofon.
Apologia lajityyppinä.
Sokrates tuomittiin kuolemaan melko kevyin perustein, syytettynä nuorison turmelemisesta ja jumalanpilkasta. Yhtenä kuolemantuomion syynä on pidetty huonoa puolustusta. Ksenofonin mukaan Sokrates oli kyllä ryhtynyt suunnittelemaan puolustuspuhetta parikin kertaa, mutta hänen "daimonioninsa" oli estänyt häntä. Lysiaan kerrotaan kirjoittaneen filosofille puolustuspuheen oikeuden istuntoa varten, mutta Sokrates ei halunnut sitä käytettävän, koska piti sitä liian hienona hänelle.
Sokrateen oikeudenkäynnistä käytiin Ateenassa paljon jälkipyykkiä 390- ja 380-luvuilla eaa. Sitä ruokki muun muassa sofisti Polykrateen kirjoitus "Sokrateen syyte", joka esitti olevansa Sokratesta syyttäneen Anytoksen oikeudessa pitämä puhe. Ksenofonin on arveltu vastanneen tähän teoksellaan "Muistelmia", ja Platonin dialogillaan "Gorgias". Myös Isokrates hyökkäsi Polykrateen retoriikkaa vastaan teoksellaan "Busiris".
Varsinaisia Sokrateen puolustuspuheita 300-luvulta eaa. tunnetaan vain kaksi, Platonin ja Ksenofonin versiot. Platonin "Sokrateen puolustuspuhe" esittää olevansa se puhe, jonka Sokrates piti oikeudessa, ja Platon mainitsee kahdesti olleensa itse paikalla oikeudenkäynnissä. On kuitenkin mahdollista, että Platon käytti puhetta kirjoittaessaan kirjallista vapautta enemmän tai vähemmän. Ksenofon sen sijaan ei ollut itse paikalla. Hänen "Sokrateen puolustuspuheensa" kertoo, mitä hän oli kuullut Hermogeneeltä oikeudenkäyntiä koskien.
Myöhemmistä antiikin aikaisista kirjailijoista puolustuspuheen kirjoittivat ainakin reetori Theodektes, filosofit Demetrios Faleronlainen, Zenon Sidonlainen, Theon Antiokialainen ja Plutarkhos, sekä vielä seitsemänsataa vuotta myöhemmin reetori Libanios. Myöhemmin kirjoitetut puheet ovat enemmän retorisia harjoituksia, sen sijaan että ne esittäisivät olevansa historiallisia Sokrateen pitämiä puheita. Esimerkiksi Theodektes laittoi puheen omiin nimiinsä, eikä Sokrateen itsensä esittämäksi puheeksi.
Puolustuspuheiden kirjoittaminen oli suosittua mahdollisesti juuri siksi, että se tarjosi haasteen retorisen harjoituksen muodossa. Lajityyppi oli niin suosittu, että puolustuspuheiden laatimiselle muodostui ajan kuluessa tietynlaiset säännöt. Myöhemminkin useiden vuosisatojen aikana tällaisen puolustuspuheen kirjoittaminen on kuulunut filosofian opiskelijoiden koulutukseen. Opiskelijoiden tehtävänä on ollut perustella esimerkiksi, miksi filosofian opiskelu on tarpeellista.
Sokrateen puolustuspuheita.
Nykyaikaan on säilynyt kolme antiikin aikana kirjoitettua puolustuspuhetta Sokrateelle:
Geli Raubal

Angela Maria "Geli" Raubal ( (4. kesäkuuta 1908 – 18. syyskuuta 1931) oli Adolf Hitlerin sisarpuolen, Angela Hitlerin ja tämän miehen Leo Raubalin tytär. Hitlerin sisar ryhtyi vuonna 1928 hänen taloudenhoitajakseen, jolloin Geli Raubal eli Hitlerin kanssa samassa asunnossa Obersalzbergissa ja Wienissä. 23-vuotias Geli Raubal löydettiin kuolleena Hitlerin asunnosta Münchenistä 8. syyskuuta 1931, ammuttuna Hitlerin aseella. Hitler itse oli matkustanut Hampuriin.
Hän teki ilmeisesti itsemurhan mustasukkaisuudesta Hitlerin toista naisystävää Eva Braunia kohtaan. Vaihtoehtoinen syy Geli Raubalin itsemurhaan saattoi olla Hitlerin parafiliat häntä kohtaan. Yksi teoria väittää Gelin ampuneen itsensä riideltyään Hitlerin kanssa.
Firebird

Firebird (tai FirebirdSQL) on Firebird Foundationin kehittämä avoimen lähdekoodin relaatiotietokannan hallintajärjestelmä Linux-, Windows- ja Unix-käyttöjärjestelmille. Firebird perustuu Borlandin InterBase-tietokannan koodiin.
Historia.
Firebird 1.0.
Firebird 1.0 perustui täysin Borlandin InterBase 6.0 -tietokannan lähdekoodiin, lukuun ottamatta pieniä bugikorjauksia ja muutamaa lisättyä ominaisuutta. Sen viimeisin vakaa versio julkaistiin 4.6.2004.
Firebird 1.5.
Firebird 1.5 oli ensimmäinen Firebird 2 -koodipohjaan perustuva julkaisu 5.5.2004. Firebird 2 -haaran kehitystyön aikana koko ohjelmisto siirrettiin C-ohjelmointikielestä C++-ohjelmointikielelle ja lähdekoodi siivottiin suurelta osin.
Firebird 2.0.
Firebird 2.0 julkaistiin 12.11.2006. Interbase koodista periytynyt indeksien 255 tavun rajoitus poistui ja samoin kuin taulun 30 gikatavun rajoite. 
Firebird 2.1.
Firebird 2.1 näki päivän valon 18.4.2008. Se sisälsi monia uusia ominaisuuksia, kuten tietokannan valvonnan, globaalit väliaikaiset taulut, tietokannan triggerit ja kymmeniä uusia sisäisiä funktioita.
Firebird 2.5.
Firebird 2.5 oli seuraava suurempi päivitys, joka saatiin julkaistua kahden ja puolen vuoden päästä edellisestä 4.10.2010. Firebird 2.5:n suurin muutos oli luoda uuden säiearkkitehtuurin perusteet, jotka olivat melkein täysin yhteisiä Superserver-, Classic- ja Embedded-versioille ottaen huomioon alemman tason synkronoinnin ja säikeiden turvallisuuden yleensä.
Firebird 3.0.
Firebird 3.0 on viimeisin suurempi vakaa päivitysversio, joka julkaistiin 19.4.2006. Versiota luonnehdittiin Firebirdin laajimmaksi arkkitehtuurimuutokseksi ohjelman 14-vuotisessa historiassa. Versio toi monisäikeiset prosessit ja jaetut sivujen välimuistit. Ne mahdollistavat moniytimisten laitteistojen ja suurten osoitetilojen paremman hyödyntämisen. Versio paransi huomattavasti suorituskykyä ja säilytti samalla yhteensopivuuden vanhojen tietokantojen kanssa. Lisäksi Firebird 3.0 sisälsi useita SQL-parannuksia , parannetut suojausominaisuudet, kuten verkon ja tietokannan välinen salaus.
Hard rock

Hard rock on musiikkigenre, joka kehittyi garage rockista ja blues rockista 1960-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Hard rockille ovat tyypillisiä aggressiiviset tulkinnat, kitaran särö sekä voimasoinnut. 
Merkittäviä alkuaikojen hard rock -yhtyeitä olivat Cream, Deep Purple, The Who ja Led Zeppelin.
Hard rockia hyökkäävämpää ja raskassointisempaa musiikkia kutsutaan metallimusiikiksi ("heavy metal").
Hard rockin ja metallimusiikin suhde.
Hard rock -termiä käytetään usein kevyehkön metallimusiikin synonyyminä. Käsitteet on kuitenkin yritetty eriyttää toisistaan siten, että varsinainen metalli olisi raskaampaa ja sanoituksiltaan hard rockia synkempää. Musiikillisesti hard rock edustaa metallimusiikkia selkeämmin 1960-luvun rhythm and blues -pohjaisen rockmusiikin jatkumoa.
Hard rockin historia.
Hard rockin juuret ovat muun muassa blues rockissa, The Whon tuotannossa, sellaisissa 1960-luvun rock-kappaleissa kuin ”You Really Got Me” (The Kinks) ja ”Helter Skelter” (The Beatles) sekä garage rockissa. Tunnettuja 1970–1980-luvun hard rock -yhtyeitä olivat muun muassa AC/DC, Aerosmith, KISS, Rainbow, Status Quo, Thin Lizzy, Van Halen ja Scorpions. Varsinkin Aerosmith ja KISS omaksuivat imagoonsa voimakkaita vaikutteita myös glam rockista. Vastaavasti glam rock -yhtyeiden, kuten Alice Cooperin, Sladen ja Queenin, kappaleissa oli usein hard rock -vaikutteita.
1980-luvulla sellaiset glam-henkiset hard rock -yhtyeet kuin Whitesnake, Guns N' Roses, Def Leppard, Skid Row ja Europe saavuttivat suurta suosiota. Uuden sukupolven hard rock -yhtyeistä tunnetuimpiin lukeutuvat esimerkiksi Velvet Revolver, The Answer, Buckcherry ja Airbourne.
Heavy-rock Suomessa.
Suomen ensimmäiseksi heavy rock -yhtyeeksi on mainittu 1970-luvulla aloittanut seinäjokelainen Hard Rock Sallinen. Suomalaisia hard rock -yhtyeitä ovat olleet muun muassa Zero Nine, Peer Günt ja Hanoi Rocks sekä 1980-luvun puolivälissä esille tullut suomenkielinen hard rock -yhtye O.S.S.Y.
Plesetsk

Plesetsk () on kaupunkimainen taajama, kaupunkikunta ja Plesetskin piirin hallinnollinen keskus Arkangelin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Konošan ja Obozerskin välisen rautatien varrella 290 kilometriä Arkangelista etelään. Taajamassa on 11 000 ja kunnassa 11 900 asukasta (vuonna 2012). Taajaman lähellä Mirnyin suljetussa kaupungissa toimii Plesetskin avaruuskeskus.
Maantiede, ilmasto ja asutus.
Plesetskin kunnan pinta-ala on 596,32 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Plesetskin piirin Oksovskin, pohjoisessa Savinskin ja idässä Puksoozeron kuntiin, etelässä Arkangelin alueen Njandoman piiriin ja koillisessa Mirnyin kaupunkipiirikuntaan. Pinta-alasta 95,1 % on metsää, 2,1 % asuinaluetta ja 2,0 % maatalousmaata.
Kunnan alue on kumpuilevaa tasankoa. Suurempia jokia tai järviä ei ole. Seudulla on paljon karsti-ilmiöitä ja soita. Hyötykaivannaisiin kuluvat savi, hiekka ja sora.
Seudun ilmasto on leudon mannermainen. Talvi on melko kylmä, pilvinen ja tuulinen, kesä kohtalaisen lämmin ja sateinen. Tammikuun keskilämpötila on –12,5 ja heinäkuun +17,4 astetta.
Plesetskin lisäksi kuntaan kuuluu Puksan taajama, jossa on reilut 800 asukasta.
Taajaman asukasluvun kehitys
Historia.
Arkangelin kuvernementin Onegan kihlakunnan Navolokin volostiin kuulunut paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1894. Se on saanut nimensä entisestä Plesetskajan kylästä sekä lähellä sijaitsevasta Plestsyn järvestä. Vuonna 1897 Vologdan ja Arkangelin väliselle rautatielle rakennettiin Plesetskajan asema. Vuonna 1926 asemasta tuli volostin ja vuonna 1929 Pohjoisen aluepiirin Arkangelin piirikuntaan kuuluneen piirin keskus. Asemakylä sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja nimen Plesetsk vuonna 1932.
Liikenne, talous ja palvelut.
Kunnan läpi kulkee etelästä Arkangeliin johtava rautatie, jolla on Plesetskajan ja Puksan asemat. Plesetskin kautta kulkee myös Arkangelin ja Kargopolin välinen asfaltoitu maantie. Taajamasta on linja-autoyhteydet piirin tärkeimpiin asutuskeskuksiin ja Arkangeliin. Plesetskin lentotukikohta (Plesetskin lentoasema) sijaitsee noin 11 kilometriä Mirnyistä itäkaakkoon.
Seudun pääelinkeinot ovat metsäteollisuus ja liikenne. Kunnassa toimii useita puunhankintaa ja -jalostusta harjoittavia yrityksiä, kaksi metallipajaa, leipomo, kaasu- ja öljyalan laitoksia, tielaitos ja kaksi maatalousyritystä.
Keskustaajaman palveluihin kuuluvat keskikoulu, ammattikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja piirisairaala poliklinikkoineen. Julkisia palveluja on myös Puksassa.
Convair B-58 Hustler

Convair B-58 Hustler oli ääntä nopeampi Yhdysvaltain ilmavoimien Strategic Air Commandin pommikone, joka kehitettiin 1950-luvulla. Se oli käytössä vuodesta 1960 16. tammikuuta 1970 asti.
B-58 on pyrstötön deltasiipinen lentokone. Siiven etureunan delta-kulma on 60 astetta. Lentokoneessa on neljä General Electric J79-GE-5 tai -5A suihkumoottoria. Kone pystyi lentämään jatkuvasti kaksinkertaisella äänennopeudella. Se soveltui myös nopeaan, alisooniseen matalalentoon. Siinä oli kolmen hengen miehistö: ohjaaja, pommittaja/navigaattori ja omasuojausoperaattori. Sen pelastautumismenetelmänä oli ohjaamokapseli, jossa miehistö pystyi erkanemaan lentokoneesta jopa sen lentäessä 21 kilometrin korkeudessa 2 450 km/h lentonopeudella.
B-58 kuljetti yleensä yhden atomipommin, joka sijaitsi pohjan MB-1C-"podissa" rungon alla. 1961 alkaen koneisiin lisättiin siipiin ripustimet, joihin voitiin asettaa B43- tai B61-ydinpommi. Koneen pyrstössä oli yksi M61 Vulcan-tykki koneen puolustamiseksi.
Kone saavutti useita nopeusennätyksiä. Sen hyötykuorman kuljetuskyky ja kantama olivat kuitenkin B-52 Stratofortressia paljon huonommat ja vaati huomattavan paljon huoltoa. Vaikean suunnitteluvaiheen vuoksi rakennettiin aluksi 30 koneen koesarja ja 86 tuotantomallia B-58A. Osa koekoneista päivitettiin myös lopulliseen malliin.
26 konetta, eli 22,4 prosenttia kaikista 116 rakennetusta B-58-koneesta menetettiin erilaisissa onnettomuuksissa. B-58 Hustlerin lempinimi olikin: "James Dean-pommittaja"; "Going Fast - Dying Young".
Koneen lyhyeen elinikään vaikutti ilmatorjuntaohjusten kehitys ja Neuvostoliiton suurissa määrin käyttöönottama S-75 Dvina (SA-2 Guideline). Ratkaisu ohjusuhkaan on lentää matalalla tutkakatveessa, kun B-58 oli suunniteltu täysin vastakkaiseen käyttötarkoitukseen. Matalalla tiheämmässä ilmassa se ei pystynyt yliääninopeuksiin ja koneen lyhyt lentomatka lyheni entisestään. Hustler kärsi koko käyttöikänsä erilaisista "lastentaudeista", jotka olivat monelta osin seurausta liian monimutkaisesta teknistä toteutuksesta. Vuonna 1965 puolustusministeri Robert McNamara määräsi koneen poistettavaksi käytöstä viiden vuoden kuluessa. Viimeiset koneet poistettiin käytöstä ja varastoitiin Davis–Monthanin lentotukikohtaan, kunnes ne 1977 myytiin romuksi.
Romutettujen koneiden joitakin osia käytettiin sittemmin uusien konetyyppien prototyyppikappaleissa. Esimerkiksi YF-16 eli myöhemmän F-16 -hävittäjäkoneen tuotantoprototyyppien laskutelineissä käytettiin B-58 -koneista peräisin olleita renkaita 
Koneen seuraajaksi suunniteltiin matalalentoon tarkoitettu, siiviltään muuttuvageometrinen F-111 Aardvark.
Phil Lynott

Philip Parris ”Phil” Lynott (20. elokuuta 1949 Birmingham, Englanti – 4. tammikuuta 1986 Salisbury, Wiltshire, Englanti) oli irlantilainen rockmuusikko ja hard rock -yhtye Thin Lizzyn perustajajäsen.
Elämäkerta.
Phil Lynott syntyi vuonna 1949 Birminghamissa irlantilaisen Philomena Lynottin ja Brittiläisestä Guayanasta kotoisin olleen Cecil Parrisin lyhyestä suhteesta. Hän varttui nelivuotiaasta lähtien äitinsä vanhempien luona Crumlinissa Irlannissa.
Lynottin ensimmäinen yhtye oli The Black Eagles 1960-luvun puolivälissä. Sen lopettamisen jälkeen vuonna 1966 Lynott lauloi muutamassa muussa yhtyeessä, kunnes vuonna 1968 hän pääsi Irlannissa suosittuun Skid Row’hun. Hänet erotettiin kuitenkin jo seuraavana vuonna, koska yhtyeen muut jäsenet eivät olleet tyytyväisiä hänen laulutaitoihinsa. Opeteltuaan soittamaan bassokitaraa Lynott perusti vuonna 1969 yhtyeen nimeltä Orphanage ja seuraavana vuonna Thin Lizzyn. Siitä tuli yksi 1970-luvun loppupuolen tunnetuimmista hard rock -yhtyeistä. Lynott oli yhtyeen laulaja, lauluntekijä ja bassokitaristi.
Lynott julkaisi myös kaksi sooloalbumia: "Solo in Soho" (1980) ja "The Philip Lynott Album" (1982). Lynott julkaisi 1970- ja 1980-luvuilla myös runojaan kirjoina.
Thin Lizzy hajosi vuonna 1983. Lynott perusti uuden yhtyeen nimeltä Grand Slam, mutta se epäonnistui. Lynott sai vielä menestystä Gary Mooren kanssa levyttämällään kappaleella "Out in the Fields" (1985).
Lynott meni vuonna 1980 naimisiin ja sai kaksi tytärtä. Liitto päättyi eroon vuonna 1984.
Lynott käytti etenkin 1980-luvulla runsaasti alkoholia, kokaiinia ja heroiinia. Huumeet tekivät hänestä ärtyisän ja sekavan, mikä oli osasyynä Thin Lizzyn hajoamiseen.
Lynott kuoli tammikuussa 1986 jouduttuaan 11 päivää aiemmin rajun huumeiden ja alkoholin käytön jälkeen sairaalaan vakavan maksan ja munuaisten infektion vuoksi. Kuolinsyyksi ilmoitettiin keuhkokuume ja sydänhalvaus.
Tampereen Gunners

Tampereen Gunners on vuonna 1989 perustettu tamperelainen salibandyn erikoisseura. Keväällä 2008 miesten ja poikien toiminta siirtyi Kooveen alaisuuteen. Näin ollen seuralla on toimintaa ainoastaan naisten sarjoissa. Pietarsaarelaisen FBC Jeppiksen luovuttua sarjapaikasta naisten edustusjoukkue pelaa kaudella 2017–2018 Sisä-Suomen II-divisioonassa.
XChat

XChat on graafinen IRC-keskusteluohjelma, joka toimii useissa käyttöympäristöissä, joihin lukeutuvat BSD-, Linux-, Solaris- ja Windows-pohjaiset järjestelmät. XChat on tunnettu erikoisesta hinnoittelu- ja lisensointipolitiikastaan.
Hinnoittelu.
XChatin lähdekoodia ja ajettavia versioita jaetaan ilmaiseksi ohjelman virallisella kotisivulla. Tästä käytännöstä poikkeaa ohjelman ajettava Windows-versio, josta on jaossa vain kokeiluversio, joka on rekisteröitävä viimeistään 30 vuorokauden käytön jälkeen. Ohjelman kotisivujen mukaan rekisteröintimaksuilla rahoitetaan lähdekoodin kääntämisestä ajettavaksi Windows-versioksi aiheutuvaa työtä.
Myös Windows-versiosta on saatavilla ilmaisia versioita. Tarkempaa tietoa muiden kääntämistä versioista löytyy lisenssiointi osiosta.
Lisensointi.
Ohjelman lähdekoodi ja useimmat ajettavat versiot ovat GNU GPL -lisenssin alla julkaistuja ja kuuluvat näin ollen vapaisiin ohjelmistoihin. Poikkeuksen tähän tekee Windowsille tarjolla oleva 30 vuorokauden kokeiluversio, jonka käyttöehdot vaativat käyttöoikeuden ostamista viimeistään 30 vuorokauden käytön jälkeen. Kokenut käyttäjä voi hankkia täyden Windows-version itselleen myös ilmaiseksi kääntämällä sen ohjelman sivustolla julkaistuista lähdekoodeista. Lisäksi käyttäjä voi hankkia ajettavan ohjelman kolmannelta osapuolelta.
Maksulliseksi muuttuneen Windows-version lisensointi nostatti keskustelua siitä, oliko julkaisevalla taholla lupa käyttää kaikkien kehitykseen osallistuneiden tekemää lähdekoodia ohjelmassa, joka ei ole vapaa. GNU GPL -lisenssi ei aseta vaatimuksia ohjelman käännetyn version lisenssille, mutta GNU GPL -lisensoituja osia sisältävän ohjelman täytyy olla kokonaan GNU GPL -lisensoitu. Levitettävän käännösversion lähdekoodin saatavuudelle ei tällöin saa asettaa rajoituksia.
Soluhengitys

Soluhengitys on aerobisissa oloissa elävien solujen aineenvaihdunnallinen reaktio, jonka avulla solut vapauttavat ravinnon sisältämää energiaa käyttöönsä. Soluhengityksen keskeisimmät vaiheet ovat glykolyysi, sitruunahappokierto ja elektroninsiirtoketju.
C6H12O6 (glukoosi) + 6 O2 → 6 CO2 + 6 H2O + 36ATP
Yksinkertaistettuna soluhengityksen lähtöaineina ovat hiilihydraatti, joka on usein glukoosia, ja happi. Lopputuotteena syntyy hiilidioksidia ja vettä. Reaktioissa vapautuu ATP-molekyylien sidoksien purkautuessa energiaa (36 ATP).
Soluhengitys.
Glykolyysi.
Glykolyysi tapahtuu solulimassa. Glykolyysivaiheessa glukoosimolekyyli pilkotaan kahdeksi pyruvaattimolekyyliksi, minkä seurauksena vapautuu pieni määrä energiaa (2 ATP). Koska glykolyysi ei vaadi happea, se voi tapahtua myös anaerobisissa oloissa.
C6H12O6 (glukoosi) + 2 NAD+ + 2 Pi + 2 ADP → 2 CH3COCOOH (pyruvaatti) + 2 NADH + 2 ATP + 2 H+ + 2 H2O
Pyruvaatin oksidatiivinen dekarboksylaatio.
Pyruvaattimolekyylit hapetetaan pyruvaattidehydrogenaasikompleksin avulla, jolloin syntyvät yhdisteet ovat asetyylikoentsyymi-A ja hiilidioksidi. Reaktiot voivat tapahtua vain aerobisissa oloissa. Pyruvaatin dekarboksylaatio tapahtuu aitotumaisilla mitokondrion matriksissa. Pyruvaatin dekarboksylaatiossa ei synny ATP:tä.
Sitruunahappokierto.
Pyruvaattimolekyylien hapettamisen seurauksena syntynyt asetyylikoentsyymi-A siirtyy kahdeksanvaiheiseen reaktiosarjaan, sitruunahappokiertoon (myös Krebsin sykli tai trikarboksyylihappokierto), joka pyruvaatin dekarboksylaation tavoin on aerobisia oloja vaativa reaktiosarja ja tapahtuu myös mitokondrion matriksissa. Reaktiosarjan seurauksena syntyy vetyioneja ja elektroneja, jotka kuljetetaan vedynsiirtäjien avulla mitokondrion sisäkalvolle soluhengityksen seuraavaa vaihetta varten. Sitruunahappokierrossa vapautuu jälleen pieni määrä energiaa (2 ATP). Sivutuotteena syntyy hiilidioksidia.
C23H38N7O17P3S (asetyylikoentsyymi-A) + 3NAD+ + FAD + 2H2O + ADP + P → C21H36N7O16P3S (koentsyymi-A) - SH + 2CO2 + FADH2 + ATP + 3(NADH + H+) + 2ATP
Elektroninsiirtoketju.
Elektroninsiirtoketju tarkoittaa nimensä mukaisesti sitruunahappokierrossa syntyneiden elektronien kuljettamista elektroninsiirtäjältä toiselle mitokondrion sisäkalvolla. Se vaatii happea. Suurin osa soluhengityksessä syntyvästä energiasta (32 ATP) vapautuu elektroninsiirtoketjun aikana ja lisäksi happi pelkistyy, jolloin syntyy vettä. Yhdestä glukoosimolekyylistä saadaan näin ollen koko soluhengityksen aikana energiaa 36 ATP.
(NADH + H+) + ½O2 + 3ADP + 3P → NAD+ + 4H2O + 3ATP
FADH2 + ½O2 + 2ADP + 2P → FAD + 3H2O + 2ATP
Käyminen.
Anaerobisissa olosuhteissa soluhengitys ei pääse etenemään glykolyysivaihetta pidemmälle, jolloin tapahtuu käymistä. Käyminen voi olla joko maitohappo- tai alkoholikäymistä. Käymisessä saatavan ATP:n määrä on hyvin pieni (2 ATP) verrattuna aerobisissa oloissa tapahtuvaan soluhengitykseen.
Serkku

Serkkuja ovat keskenään henkilöt, joilla on yhteinen isoäiti tai isoisä, eli serkku (myös täysserkku) on isän tai äidin sisaruksen lapsi. Kansankielessä serkusta on käytetty nimityksiä "nepaa" ja "orpana".
Serkkupuoliksi ihmisiä voidaan kutsua silloin, kun vanhempien vanhemmista vain toinen on sama, esimerkiksi sama isänisä mutta eri isänäiti. Serkkua voidaan käyttää nimityksenä myös silloin kun ihmiset ovat keskenään verisukulaisia vain avioliiton kautta, esimerkiksi äitipuolen siskonpoika tai biologisen velipuolen biologinen serkku.
Kahden serkun lapset ovat keskenään pikkuserkkuja. Pikkuserkkua sanotaan myös toiseksi serkuksi. Tästä kaukaisempia mutta toisiinsa samassa suhteessa olevia sukulaisia ovat kolmas serkku, neljäs serkku ja niin edelleen. Kolmannen polven serkkuja kutsutaan kansankielisesti sokeriserkuiksi, neljännen sirpaleserkuiksi.
Kaksoisserkut.
Kaksoisserkkuja ovat keskenään henkilöt, joilla on yhteiset isovanhemmat sekä isän että äidin puolelta. Kaksoisserkku jakaa henkilön kanssa kaikki isovanhemmat, tädit, enot, sedät ja serkut. Kun yhden perheen sisarukset saavat lapsia toisen sisarusparin kanssa, heidän lapsensa ovat keskenään kaksoisserkkuja. Kaksoisserkut ovat keskenään geneettisesti läheisempää sukua kuin täysserkut. Täysserkun kanssa jaetaan keskimäärin 12,5 prosenttia geeneistä mutta kaksoisserkun kanssa 25 prosenttia (olettaen, että sisarukset molemmissa perheissä ovat täyssisaruksia). Kaksoisserkukset ovat keskenään geneettisesti yhtä läheisiä sukulaisia kuin sisarpuolet.
Olavi

Olavi on Suomessa yleinen miehen etunimi. Se on yleinen varsinkin toisena tai kolmantena etunimenä. Se on suomalainen muoto muinaisskandinaavisesta nimestä, joka on esiintynyt muodoissa Aleifr, Anleifr ja Olafr ja tarkoittaa esi-isien jälkeläistä, sukunsa vesaa. Nykyisin nimi esiintyy Ruotsissa ja Norjassa muun muassa muodoissa Olaf, Olav ja Olof. Suomessa nimeä Olavi käytetään myös Ruotsin, Norjan ja Tanskan kuninkaista, joiden omakielinen nimi on ollut Olav, Olof tai Oluf.
Erityisen suosituksi nimen eri muodoissaan on varsinkin pohjoismaissa tehnyt Norjan ensimmäinen kristitty kuningas Olavi Pyhä (), jonka kuolin- ja muistopäivä, Pyhän Olavin päivä 29. heinäkuuta, on nykyisinkin Olavin nimipäivä. Hänen mukaansa on saanut nimensä myös Olavinlinna.
Olavin lempinimi on usein Olli tai Ola.
1800-luvun lopulta heinäkuuhun 2025 mennessä nimi Olavi on Suomessa annettu 240 596 miehelle ja noin 30 naiselle. Kaikkein yleisin nimi on 1940- ja 1950-luvulla syntyneillä.
Olli (nimi)

Olli on suomalainen miehen etunimi. Se perustuu ruotsalaiseen nimimuotoon Olle, joka on Olof-nimen muoto. Ollin nimipäivä on 29. heinäkuuta. Se on yleinen sekä virallisena etunimenä että Olofin toisen suomalaisen muodon Olavin lempinimenä. Virallisena etunimenä Olli alkoi huomattavasti yleistyä 1950-luvulla.
Olli oli myös "Uuden Suomen" pakinoitsija Väinö Nuortevan nimimerkki.
1800-luvun lopulta heinäkuuhun 2025 mennessä nimi Olli on Suomessa annettu 23 476 miehelle ja muutamalle naiselle.
Tunnettuja Olleja.
Osa listan henkilöistä on viralliselta nimeltään Olaveja eikä Olleja.
Olli tunnettujen henkilöiden yhdysnimien alkuosana.
Olli-Matti:
Olli-Pekka:
Muita:
Aiheesta muualla.
[[Luokka:Etunimet]]
Joe Satriani

Joseph "Joe" Satriani (s. 15. heinäkuuta 1956) on yhdysvaltalainen rock-kitaristi. Satriani on saanut 15 Grammy-ehdokkuutta ja myynyt yli 10 miljoonaa levyä.
Satriania pidetään eräänä rockin teknisesti taitavimmista kitaristeista. Hän hallitsee lähes kaikki instrumenttinsa tekniikat. Hän on myös maineikas kitaransoiton opettaja, oppilaita ovat olleet esimerkiksi Steve Vai, David Bryson (Counting Crows), Kirk Hammett (Metallica), Larry LaLonde (Primus), Charlie Hunter, Alex Skolnick (Testament), Tom Morello (Rage Against the Machine) ja John Petrucci (Dream Theater).
Ura.
Jimi Hendrixin kuolemasta kuultuaan Joe Satriani vaihtoi jalkapallon vakavaan kitaransoiton harrastukseen. 1970-luvulla Satriani muutti Kalifornian Berkeleyyn, jossa toimi muusikkona. Vuonna 1986 hänen ystävänsä ja entinen oppilaansa Steve Vai ylisti Satriania useissa kitaralehtien haastatteluissa.
Vuonna 1989 Satrianin levytys "One Big Rush" (alkujaan Flying in a Blue Dreamin kappale) oli elokuvan "Loistokaveri" ("Say Anything", 1989) soundtrackilla. Vuonna 1994 Satriani liittyi Deep Purpleen korvatakseen Ritchie Blackmoren yhtyeen kiertueella. Vuonna 1996 Satriani perusti G3:n, kolmen rock-kitaristin konserttikiertueen, alkuperäisinä esiintyjinä Satriani, Steve Vai ja Eric Johnson.
Vuonna 2008 Satriani liittyi samalla perustettuun Chickenfoot-superyhtyeeseen, jossa hänen lisäkseen toimivat Van Halenin Sammy Hagar (laulu) ja Michael Anthony (basso) sekä Red Hot Chili Peppersin Chad Smith (rummut).
Satriani on mainostanut Ibanezin "JS Series" -kitaroita ja Peaveyn "JSX"-vahvistimia. Molemmat tuotesarjat on suunniteltu erityisesti Satrianin nimikkotuotteiksi.
Mega Man 2

Mega Man 2 on Capcomin vuonna julkaisema toiminta–tasohyppelypeli, joka on suoraa jatkoa ensimmäiselle "Mega Man" -pelille. Peli on hyvin suosittu retropelaajien keskuudessa ja sitä pidetäänkin yleensä NES:lle julkaistun pelisarjan parhaana pelinä.
Kehitys.
Capcom ei pitänyt ensimmäisen "Mega Man" -pelin myyntilukuja erityisen vaikuttavina. Kehitystiimi sai luvan jatko-osan kehitykseen sillä ehdolla, että he tekivät sitä muiden projektien ohessa. Lopulta pelistä tuli silti suurempi menestys kuin edeltäjästään.
Pelin musiikit sävelsi Takashi Tateishi, ja soundtrack sai hyvän vastaanoton.
Pelaaminen.
"Mega Man 2" on toiminnallinen tasohyppely kuten edeltäjänsäkin. Pelin alussa voi valita vaikeustason normaalin ja vaikean välillä. Peli myös esitteli lukuisia elementtejä, joita käytettiin sarjan myöhemmissä osissa. Näitä olivat:
Ensimmäisessä pelissä nähty pistelaskin on poistettu täysin.
Juoni ja hahmot.
Kun Mega Man voitti Tohtori Wilyn ensimmäisessä pelissä, Wily päätti kostaa tämän ja rakensi kahdeksan omaa robottiaan tuhotakseen Mega Manin.
Pelin robottimestarit nähtiin myöhemmin sarjan Game Boy -peleissä. Flash Man, Quick Man, Bubble Man ja Heat Man nähtiin ensimmäisessä Game Boyn "Mega Man" -pelissä samana vuonna. Air Man, Wood Man, Metal Man ja Crash Man nähtiin puolestaan GB-pelissä "Mega Man 2" vuonna 1992.
Kameraoperaattori

Kameraoperaattori (myös "apulaiskuvaaja") on elokuva- ja televisio-alan ammattinimike kameran käyttäjälle. Operaattori toimii usein varsinaisessa taiteellisessa vastuussa olevan kuvaajan alaisuudessa, mutta kuvaaja voi myös itse käyttää kameraa.
Louis Pasteur

Louis Pasteur (27. joulukuuta 1822 Dole, Jura – 28. syyskuuta 1895 Marnes-la-Coquette, Seine-et-Oise) oli ranskalainen mikrobiologi ja kemisti, joka osoitti bakteerien ja rokotuksen merkityksen sairauksien hoidossa. Pasteur kehitti ensimmäisen rokotteen vesikauhuun. 
Elämäkerta.
Louis Pasteur syntyi Dolessa, Juran departementissa, itäisessä Ranskassa. Hänet hyväksyttiin École normale supérieuren opiskelijaksi 1843, ja vuonna 1847 hän suoritti tohtorin tutkinnon. Pasteur ei aluksi menestynyt opinnoissaan, mutta lopulta hänestä tuli historian tuntema tiedemies. Vuonna 1852 hänet nimitettiin Strasbourgin yliopiston kemian apulaisprofessoriksi.
Pasteurin ensimmäiset tutkimukset koskivat viinihappoa ja sen suoloja. Jo ennestään tiedettiin, että viinihapon suolat ovat optisesti aktiivisia, paraviinihapon suolat sen sijaan eivät. Pasteur selitti optisen aktiivisuuden johtuvan molekyylien epäsymmetrisyydestä ja osoitti, että paraviinihapolta tämä ominaisuus puuttuu, koska se on kahden, valon polarisaatiotasoa vastakkaisiin suuntiin kiertävän aineen seos.
Myöhemmin Pasteur siirtyi tutkimaan mikrobeja. Vuonna 1857 hän osoitti, että käymisen saavat aikaan pieneliöt sen sijaan, että sitä aikaisemmin oli pidetty puhtaasti kemiallisena tapahtumana. Hän havaitsi myös, että eräät toiset mikrobit saattoivat häiritä käymisilmiötä. Tämä sai hänet päättelemään, että ne saattaisivat olla vahingollisia myös ihmisille ja eläimille. Bakteerit oli löydetty jo 1600-luvulla, ja jo ennen Pasteuria niitä oli epäilty sairauksien aiheuttajiksi, mutta vasta Pasteur sai tutkimuksillaan tiede­yhteisön asiasta vakuuttuneeksi. Tämä teki hänelle mahdolliseksi kehittää myös rokotteet paiseruttoa ja vesikauhua vastaan. Pasteur osoitti myös, että mikrobit eivät synny spontaanisti elottomasta aineesta, alku­synnyn kautta, toisin kuin hänen aikaansa saakka oli oletettu.
Pasteur ehdotti jo vuonna 1874 kirurgisten instrumenttien puhdistamista keittämällä niitä vedessä. Hän ehdotti vuonna 1878, että leikkauksissa käytettävät leikkausliinat ja kirurgien suojakaavut puhdistetaan mahdollisista bakteereista kuumentamalla niitä riittävän pitkään vesihöyryn avulla.
Pasteur keksi myös bakteereja tuhoavan lämpö­käsittelyn, pastöroinnin. Aluksi menetelmää käytettiin viinin säilymisen parantamiseksi, nykyisin tunnetuin kohde lienee maito.
Ensimmäinen Pasteurin vesikauhurokotteen pelastama ihminen, Joseph Meister (1876–1940), teki myöhemmin elämäntyönsä Pasteur-instituutin vahtimestarina. Meister eli 64-vuotiaaksi ja oli loppuun asti elävä todiste Pasteurin nerokkuudesta.
Taidemaalari Albert Edelfelt oli Pasteurin hyvä ystävä ja hän maalasi vuonna 1885 tunnetun muotokuvan Pasteurista laboratoriossaan. Edelfelt maalasi myös Pasteurin pojan Jean-Baptisten muotokuvan sekä vuonna 1896 rouva Pasteurin muotokuvan. Pasteurin työhuoneessa oli lisäksi Edelfeltin tekemä pieni maisemamaalaus ja rouva Pasteurin pikkusalongissa Edelfeltin vuonna 1888 lahjoittama joenrantamaisemaa esittävä maalaus.
Yngwie Malmsteen

Yngwie Johan Malmsteen (oikealta nimeltään Lars Johan Yngve Lannerbäck, s. 30. kesäkuuta 1963 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen kitaristi, joka saavutti 1980-luvulla mainetta soittotekniikallaan ja yhdistämällä klassisen musiikin elementtejä raskaan rockin kitaransoittoon. Hänet tunnetaan erittäin teknisestä ja nopeasta soittotaidostaan.
Lapsuus ja nuoruus.
Musikaaliseen perheeseen syntyneenä Malmsteen sai vaikutteita klassisesta musiikista jo lapsena ja aloitti kitaransoiton viisivuotiaana, kun hänen äitinsä tuli kotiin kitara mukanaan. Kun hän yhdeksänvuotiaana näki televisiosta Jimi Hendrixin hajottamassa kitaroitaan, hän ajatteli, että se oli hienoa ja alkoi soittaa kitaraa tosissaan. Kymmenvuotiaana Yngve otti myös käyttöönsä hänen äitinsä tyttönimen Malmsteen ja muutti etunimensä englantilaisempaan muotoon Yngwieksi.
Teini-ikäisenä Malmsteen tutustui viulutaituri Niccolò Paganinin musiikkiin, jota hän pitää yhtenä tärkeimmistä klassisista vaikutteistaan. Muokatessaan Paganinin kappaleita kitaralle Malmsteen kehitti tunnetun soittotaitonsa. Malmsteen pitää tärkeinä innoittajinaan myös klassisen musiikin säveltäjiä, kuten Johann Sebastian Bachia ja Antonio Vivaldia, sekä rock-muusikoita, kuten Al Di Meolaa, Genesiksen Steve Hackettia ja Deep Purplen Ritchie Blackmorea.
Musiikkiura.
Malmsteenin debyyttisooloalbumi "Rising Force" (1984) poiki Yhdysvaltain "Billboard"-listan sijoituksen nro 60 sekä Grammy-ehdokkuuden. Ura oli kuitenkin vähällä katketa vuonna 1987 vakavaan auto-onnettomuuteen, jossa kitaristin oikean käden hermot vaurioituivat. Määrätietoinen kuntoutus palautti soittokyvyn, ja vuonna 1988 sooloura jatkui albumilla "Odyssey". Sitten 1980-luvun Malmsteenin suosio Yhdysvalloissa on hiipunut, mutta muualla maailmassa hänen levynsä ja kiertueensa ovat aina löytäneet yleisönsä. Etenkin Japanissa ja Etelä-Amerikassa hänen suosionsa jatkoi nousuaan 1990-luvulla.
Vuonna 1989 Yngwie Malmsteen konsertoi Neuvostoliitossa peräti 20 kertaa peräkkäin: kymmenen kertaa Moskovassa ja toiset kymmenen Leningradissa, jossa äänitettiin albumi "Trial By Fire". Kaikkiaan konserteissa kävi yhteensä yli 240 000 kuulijaa.
Klassisen musiikin vaikutteiden kautta Malmsteen on antanut rockille oman panoksensa. Hän on neoklassisen metallin edelläkävijöitä ja esiintuojia muun muassa Randy Rhoadsin ja Eddie Van Halenin ohella. Musiikinharrastajien ja eritoten ”metallistien” keskuudessa ”Ynkkä” on jonkinlainen käsite – häneen yhdistetään usein taiturimainen nopea kitaransoitto eli tilutus.
Kitaravalmistaja Fenderin ensimmäiset nimikkomallit tehtiin Yngwie Malmsteenille ja Eric Claptonille. Malmsteenin malli on Stratocaster, jossa otelauta on koverrettu nauhojen välistä (ns. scalloping), ja hän käyttää kitaroissaan hyvin ohuita kieliä.
Yksityiselämä.
Malmsteen on naimisissa April Malmsteenin kanssa ja heillä on poika Antonio, joka on nimetty klassisen musiikin säveltäjän Antonio Vivaldin mukaan. He asuvat Miamissa Floridassa.
Pop’n Music

Pop’n Music (ポップンミュージック) on Konamin "Bemani"-sarjaan kuuluva musiikkipeli. Pelin ominaispiirteisiin kuuluu iloinen musiikki, värikkäät grafiikat ja söpöt hahmot. Vaikka peli näyttäisi olevan lapsille suunnattu, sen vaikeammat kappaleet ovat houkutelleet monia beatmanian pelaajia. Peli lanseerattiin alun perin 1998 ja pelistä on sittemmin tullut 29 koti-versiota ja 26 kolikkopeliversiota.
Biwa

Biwa (琵琶) on japanilainen lyhytkaulainen luuttusoitin. Biwan katsotaan kehittyneen kiinalaisesta pipa-soittimesta. 
Japanissa on monenlaisia biwoja. Niiden rakenne muistuttaa toisiaan. Kaikukoppa on halkaistun kananmunan muotoinen, johon kaula on liitetty. Virityskotelo taipuu noin 90 asteen kulmassa alaspäin. Länsimaiseen luuttuun verrattuna biwan otelaudan "nauhat" ovat hyvin korkeat. Soitettaessa äänen korkeutta voidaan vaihdella painamalla voimakkaammin kieltä vasemman käden sormella kahden otenauhan välissä. Soittimen ääni on hyvin erikoinen ja hieman särisevä. Biwaa soitetaan suurikokoisella viuhkan muotoisella plektralla, joka on perinteisesti valmistettu kovasta puksipuusta tai norsunluusta.
Koto (soitin)

 
Koto () on perinteinen japanilainen kielisoitin. Se on tavallisesti pituudeltaan 180 ja leveydeltään 24 senttimetriä. Koton pohjassa on kaksi ääniaukkoa ja siinä on 13 perinteisesti silkistä, mutta nykyisin keinokuiduista valmistettua kieltä.
Kotolla on yli 1000-vuotinen historia. Se on kehittynyt kiinalaisesta gŭzhēng-soittimesta 600-luvulla. Aluksi kotoa käytettiin ainoastaan japanilaisessa hovimusiikissa, mutta 1600-luvulta lähtien muussakin japanilaisessa musiikissa. Perinteisesti Japanissa kotolla on ollut vastaava asema kuin pianolla länsimaissa. Nykyisin koton soittajat jakaantuvat kahteen koulukuntaan, Yamada- ja Ikuta-haaroihin. 
Nykyään on olemassa myös 17- ja useampikielisiä kotoja sekä bassokotoja. Koton loivasti kaareva kaikukoppa on valmistettu keisaripuusta "(Paulownia tomentosa)". Kaikukopan pinta on polttokäsitelty ja kiillotettu, jolloin keisaripuun syykuvio tulee hyvin voimakkaasti esille soittimen pinnalla. Arvokkaiden soitinten syykuviointi on voimakkaasti aaltoileva. Kaikukopan yläpintaa kutsutaankin japaniksi sanalla "umi" eli meri. Soittimen pohjassa on kaksi pyöreää ääniaukkoa.
Legendan mukaan koton ulkonäön esikuvana on ollut kyyryasentoinen lohikäärme, joka on Kiinassa ja Japanissa onnen symboli. Soittimen osien nimissä lohikäärmeteema tuleekin hyvin esille. Soittimen osien nimiä ovat muun muassa lohikäärmeen kieli, sarvet ja häntä. Liikuteltavat kielisillat ovat perinteisesti norsunluuta, nykyisin muovia. Soitin viritetään siirtelemällä kielisiltoja haluttuun asemaan. Kotoa soitetaan kolmella oikean käden peukaloon, etu- ja keskisormeen kiinnitettävällä sormustinmaisella näppäimellä. Vasemmalla kädellä kielisillan vasemmalla puolella kieliä painelemalla saadaan aikaan sävelkorkeuden nousut ja laskut ja erilaiset glissando- ja vibratoäänet.
Yleisimmät koton viritystavat tunnetaan nimillä "hirachōshi" (平調子) ja "kumoichōshi" (雲井調子).