tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Voyager 2

Voyager 2 on Voyager-avaruusohjelman avaruusluotain, joka laukaistiin vuonna 1977. Alun perin luotaimen piti olla Mariner-avaruusohjelman Mariner 12. Voyager 2 on identtinen Voyager 1 -luotaimen (eli "Mariner 11") kanssa. Voyager 2 seurasi kuitenkin hieman erilaista rataa ohittaessaan Saturnuksen, eikä tehnyt Titanin ohilentoa kuten Voyager 1, vaan käytti hyväkseen Saturnuksen painovoiman linkovaikutusta matkatakseen Uranukselle ja Neptunukselle. Siitä tuli ensimmäinen ja tähän asti ainoa avaruusluotain, joka on vieraillut noiden planeettojen läheisyydessä, ja ensimmäinen avaruusluotain, joka on tehnyt "Suuren planetaarisen kiertomatkan" ("Planetary Grand Tour") vieraillessaan Jupiterin, Saturnuksen, Uranuksen ja Neptunuksen luona. Tämän mahdollisti noiden neljän planeetan harvinainen keskinäinen asema, joka toistuu vain joka 175. vuosi.
Voyager 2:n lento.
Saturnus.
Ollessaan Saturnuksen takana (Maasta katsottuna) Voyager 2 suoritti tutkamittauksia Saturnuksen ulommasta kaasukehästä selvittääkseen sen lämpötilan ja tiheyden vaihteluita. Voyager 2 havaitsi, että kaasukehän yläosissa (70 millibaaria) Saturnuksen lämpötila oli 70 kelviniä, kun taas mittauksien alimmilla tasoilla (1200 millibaaria) lämpötila nousi 143 kelviniin. Pohjoisnavan havaittiin olevan 10 kelviniä kylmempi, vaikka tämä saattaa olla kausivaihteluista johtuvaa.
Uranus.
Voyager 2 havaitsi 10 ennestään tuntematonta kuuta, tutki Uranuksen ainutlaatuista kaasukehää (Uranuksen akselin kaltevuus on 97,77 °) ja sen rengasjärjestelmää.
Neptunus.
Koska Neptunus oli viimeinen planeetoista joilla Voyager 2 voisi vierailla, niin päätettiin tehdä Triton-kuun ohilento läheltä välittämättä sen vaikutuksesta luotaimen radan muuttumiseen, samoin kuin Voyager 1 teki tutkiessaan Saturnusta ja sen kuuta Titania.
Luotain havaitsi myös Suuren tumman pilkun ("Great Dark Spot") Neptunuksen eteläisellä pallonpuoliskolla, mikä muistutti Jupiterin vastaavaa ulkonäöltään ja kooltaan. Pilkku näytti muuttuvan luotaimen ohittaessa sen. Pilkun ei ajatella olevan myrsky kuten Jupiterissa, vaan reikä Neptunuksen kaasukehässä aivan kuten maapallolla on reikä otsonikehässä. Hubble-avaruusteleskooppi kuvasi vuonna 1994 Neptunusta, eikä kuvissa nähty enää pilkkua, vaikka samankaltainen pilkku oli ilmestynyt planeetan pohjoiselle pallonpuoliskolle.
Aurinkokunnasta poistuminen.
Koska luotaimen planeettatutkimusvaihe on ohi, se pyrkii nyt hankkimaan Nasaa kiinnostavaa tietoa siitä, missä Aurinkokunta loppuu (katso "heliosfääri") ja millaiset olosuhteet vallitsevat Aurinkokunnan ulkopuolisessa tähtienvälisessä avaruudessa.
30.12.2005 luotain oli noin 78,4 AU:n päässä maasta ja loittonee aurinkokunnasta noin 3,3 AU:a vuodessa (noin 15,6 km/s). Luotain on jo lähes poistunut aurinkokunnasta. Voyager 2:n oletetaan jatkavan tietojen lähettämistä aina 2020-luvulle .
GPRS

GPRS () on GSM-verkossa toimiva pakettikytkentäinen tiedonsiirtopalvelu, jota käytetään pääasiassa langattoman Internet-yhteyden muodostamiseen matkapuhelimen tai GPRS-sovittimen avulla. GPRS:llä voidaan teoriassa saavuttaa 114 kbit/s tiedonsiirtonopeus verkosta päätelaitteelle, mutta käytännössä se jää 30–40 kbit/s tasolle. Vasteaika muodostuu myös suureksi, jolloin RTT (round-trip time) on tyypillisesti 600–700 ms. GSM-yhteyden tapaan GPRS käyttää radioaaltoja tiedon siirtämiseen. Uusimmatkin puhelinmallit käyttävät edelleen myös GPRS-tiedonsiirtoa tilanteissa, joissa nopeampia 3G- tai 4G-verkkoja ei ole käytettävissä. Käyttäjän kannalta asialla ei ole muuta merkitystä, kuin se että tiedonsiirtonopeus on GPRS-yhteydellä huomattavasti alhaisempi. Seuraava kehitysvaihe GPRS:n jälkeen oli EDGE eli "Enhanced Data rates for Global Evolution".
Tietyn kaistan varaavan piirikytkentäisen datayhteyden (CSD) ja pakettikytkentäisen GPRS-yhteyden ero on siinä, että jälkimmäinen voi olla jatkuvasti päällä sen kuitenkaan kuormittamatta tai varaamatta verkkoa muulloin kuin dataa siirrettäessä. Se käyttää siis pakettimuotoista spasmista tiedonsiirtotapaa GSM-data-yhteyksien kiinteän nopeuden sijaan. Datapaketit siirretään samanlaisissa aikajakokanavoinnin kehyksissä kuin tavalliset äänipuhelupaketit. 
GPRS-tiedonsiirrosta veloitetaan siirretyn tiedon määrän perusteella. Määrään perustunut veloitus oli Suomessa aiemmin useita euroja megatavulta. 2010-luvulla suomalaiset operaattorit siirtyivät pääsääntöisesti tarjoamaan liittymäsopimuksia, joissa dataa voi oman operaattorin verkossa siirtää rajattomasti kohtuullisella kiinteällä kuukausihinnalla. Oman operaattorin verkon ulkopuolella, eli käytettäessä puhelinta ulkomailla, datasiirron hinnassa on huomattavia maakohtaisia eroja. 
GPRS-tiedonsiirron edeltäjässä, piirikytkentäisessä GSM-datapuhelussa, yhteys oli tavallisen äänipuhelun tavoin aikaveloitteinen. 
Keskeisiä GPRS-standardin suunnittelijoita olivat suomalaiset Jari Hämäläinen ja Hannu Kari. GPRS tuli mukaan GSM-standardiin alun perin saksalaisten vaatimuksesta saada käyttöön datan pakettipohjainen siirtojärjestelmä. GPRS otettiin käyttöön vuonna 2000. Nokia esitteli ensimmäisen GPRS-matkapuhelinmallinsa Nokia 6310:n maaliskuussa 2001.
Miljonääri-Jussi

Miljonääri-Jussi oli MTV3-televisiokanavalla keväällä 2004 esitetty sarja, jossa Mikkelistä kotoisin oleva Ville Loponen, tavallinen opiskelija ja ravintolatyöntekijä, esitti miljonääriä.
14 suomalaisnaista lennätettiin Etelä-Ranskaan, jossa he tapasivat miljonäärin roolia näyttelevän Villen. Ohjelman tavoitteena oli löytää Villelle tyttöystävä, josta olisi vaimoksikin. Ville pudotti naisia yksitellen pois, kunnes jäljelle jäi hänen valittunsa. Valitulle paljastui ohjelman lopuksi, että Ville onkin tyhjätaskuinen helsinkiläinen opiskelija ja että ohjelman kansainväliset puitteet olivat pelkkää lavastusta. Kisan voitti Phuong "Funi" Bui. Voittaja pääsi Villen kanssa New Yorkiin ja Karibian-risteilylle. Ohjelman lopussa kilpailijat ja "Jussi" tapasivat Vanajanlinnassa kuvausten päättymisen jälkeen. Kisan kakkoseksi ylsi Karin Kunnari.
Ohjelma perustuu amerikkalaiseen "Joe Millionaire" -formaattiin (Suomessa "Miljonääri-Joe"). Amerikkalaisohjelma esitettiin Suomen televisiossa syksyllä 2003 samoihin aikoihin kun suomalaista Miljonääri-Jussia kuvattiin Ranskassa.
Sarjan tuotti Solar Films ja juontajana toimi Erja Häkkinen. Ohjelman tuottajana toimi Petteri Ahomaa.
Televisiokanava Sub (silloin Subtv) esitti aina ohjelman jälkeen extra-ohjelman sarjasta, joka muistutti Big Brother Extra -ohjelmaa.
Kritiikkiä.
Sarja sai osakseen runsaasti kritiikkiä, muun muassa siitä että siinä huijattiin esittämällä jotain mitä ei ole.
Nelosella esitettiin samanaikaisesti ohjelmaa "Suomen Robinson", ja MTV3 vaihtoikin "Miljonääri-Jussin" esitysajankohdaksi kello 19.30–20.30. Alun perin sitä esitettiin kello 20.00–21.00. Nelosen silloinen kanavanjohtaja Pirjo Airaksinen ihmetteli MTV3:n toimintaa, sillä "Suomen Robinsonia" esitettiin sunnuntaisin kello 19.00–20.00. Tämän takia "Suomen Robinsonin" finaalilähetystä siirrettiin viikolla, alun perin sekin olisi pitänyt esittää 25. huhtikuuta 2004, mutta päiväksi vaihtui 2. toukokuuta 2004.
Kartesiolainen dualismi

Kartesiolainen dualismi on ontologiaan liittyvä näkökulma, jonka mukaan on olemassa kahdenlaisia, toisistaan perustavalla tavalla eroavia tosiolioita: toisaalta fyysiset, aineelliset oliot, toisaalta henkiset olennot, kuten ihmisen tietoinen sielu. Opin alkuperäisversiossa, René Descartesin filosofiassa eli kartesiolaisuudessa aineen perustavimmaksi ominaisuudeksi katsottiin ulottuvuus ja hengen perusominaisuudeksi ajattelu. Ihmisellä on sekä aineellinen ruumis että henkinen sielu, joten ongelmalliseksi muodostui sen selittäminen, miten ne perustavasta erilaisuudestaan huolimatta voivat läheisesti vaikuttaa toisiinsa.
Historia.
Kartesiolainen dualismi on saanut nimensä alkuperäiseltä kehittäjältään, ranskalaiselta filosofilta René Descartesilta. Hänen alkuperäinen kysymyksensä liittyi filosofiseen ongelmaan tietoisuuden ja ruumiin suhteesta: tietoisuudella ja ruumiilla on selvä yhteys. Tietoinen päätös nostaa kahvikuppi saa käden iikkeeseen. Toisaalta ruumiimme, silmiemme havaitsema kahvikuppi piirtyy verkkokalvoillemme ja aivot rekisteröivät sen hahmon, minkä seurauksena tietoisuutemme havaitsee kahvikupin. Kartesiolaisen dualismin perusajatukset mielen ja ruumiin erosta ja niiden välisestä toiminnallisesta yhteydestä Descartes esitti teoksessaan "Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta" (1641). Mielen ja ruumiin yhteistoimintaa, erityisesti aistimuksia ja tunteita, Descartes käsitteli lähemmin teoksessa "Sielunliikutukset" (1649).
Kuinka sielu ja ruumis sitten kommunikoivat, kuului Descartesin kysymys. Hän uskoi silloisen lääketieteen löytäneen ratkaisunkin: aivojen keskiosasta löytyi käpyrauhanen, jonka hän uskoi hoitavan tämän työn. Vielä 1900-luvulla esimerkiksi Karl Popper ja John Eccles kannattivat interaktionistista dualismia.
Descartesin vastaus on nykylääketieteen valossa naiivi. Kysymys tietoisuudesta sen sijaan on yhä mielenkiintoinen. Siihen on kolme vastaustapaa:
Tietoisuus aivojen ominaisuutena voidaan vielä ymmärtää Descartesin alkuperäisessä kysymyksenasettelussa. Sen sijaan laajempi näkökulma, jossa tietoisuus on ihmisen ja ympäristön vuorovaikutuksen ilmentymä, on nykyaikaisessa filosofiassa muodostunut käsitys, joka ei alkuperäiseen kartesiolaiseen metafysiikkaan mahdu.
Monet analyyttisen filosofian perinteen vaalijat ovat peränneet kartesiolaisen dualismin lopullista hautaamista. Usko erillisen sielun olemassaoloon on 2000-luvun filosofien joukossa harvinaista – yksi harvoista on Oxfordin yliopiston professori Richard Swinburne. Toisaalta moderni funktionalismi korostaa mieltä ikään kuin aivojen ”ohjelmistona”. Tämän suuntauksen merkittävimpiä edustajia on Hilary Putnam. 
Ludwig Wittgenstein kritisoi mielen ja ruumiin erottelua ja sitä, miten kieli luo näennäisiä ontologisia ongelmia. Myös Daniel Dennett ja Richard Rorty väittivät useiden tietoisuutta tutkivien tosiasiassa juuttuneen kartesiolaiseen dualismiin.
Hyperakusia

Hyperakusia () eli sairaalloinen herkkäkuuloisuus tarkoittaa sietämättömyyttä normaaleille äänille. Sitä ilmenee normaalikuuloisilla ja niillä, joilla on kuulon alenema. Sitä esiintyy yleisesti yhdessä tinnituksen kanssa, vaikkakin näiden sairauksien toimintamekanismien arvellaan olevan erilaisia. Hyperakusiaa esiintyy myös esimerkiksi jalustinlihasheijasteen puuttuessa kasvohermohalvauksen jälkeen ja harvinaisen yläkaarikäytävän luupuutoksen yhteydessä.
Hyperakusia johtuu äänen sentraalisen prosessoinnin muuttumisesta, jolloin sisäkorva on usein täysin normaali, vaikka potilaat itse luulevat sen olevan vahingoittunut. Hyperakusiasta kärsivää ihmistä voidaan auttaa käyttäytymis- ja äänihoidolla.
Hyperakusian tutkimista varten on perustettu voittoa tavoittelematon säätiö Hyperacusis Research.
Web (selain)

Web tai GNOME Web (aikaisemmin Epiphany) on avoimen lähdekoodin vapaa verkkoselain GNOME-työpöytäympäristölle. Epiphanyn kehityksen aloitti Marco Pesenti Gritti Galeon-selaimen pohjalta, sittemmin nimi muuttui nykyiseksi. 
Web käyttää selainmoottorinaan WebKitiä. Selain tuki aiemmin myös Gecko-selainmoottoria, mutta siirtyi tukemaan ainoastaan WebKitiä. Molemmat vaihtoehdot käyttivät Cairo-kirjastoa grafiikkaan, Pango-kirjastoa renderöintiin, libsoup-kirjastoa verkkokerroksena ja GStreameriä videon ja audion käsittelyyn.
Kliimaksi (ekologia)

Kliimaksi on sukkession eli elinympäristön luontaisen, vähittäisen muuntumisen loppuvaihe, jolloin alueelle on asettunut myös pitkäikäisiä, hitaasti lisääntyviä lajeja. Kliimaksin saavuttanut eliöyhteisö on varsin vakaa, sillä sen muutokset ovat yleensä hitaita ja vähäisiä.
Metsä.
Metsätaloudessa kliimaksi eli päätemetsävaihe on metsän kehityksen ja kasvun kypsä vaihe, sen lopputila. Puuston nettokasvu on tällöin hyvin vähäistä. Sen sijaan metsäluonnon biodiversiteetti eli sen monimuotoisuus on hyvin suurta. Metsässä on erilaisia biotooppeja eli elinympäristöjä sekä monia eläin- ja kasvilajeja. Lahopuuta on runsaasti ylläpitämässä monimuotoisuutta ja puuston valtalaji Suomessa on joko mänty tai kuusi kasvupaikasta riippuen, Keski-Euroopassa usein myös pyökki. Suurikokoisimmat puulajit elävät yleensä vanhimmiksi ja täten metsien kliimaksivaiheessa metsissä valtaosan puustosta muodostavat kookkaat puulajit. 
Kliimaksi on metsän kasvun huippuvaihe ennen sukkession alkamista alusta luonnonvoimien vaikutuksesta. Sukkession vaiheiden ennustettavuutta vaikeuttavat myrskyt, metsäpalot, lumituhot, tulivuorenpurkaukset, meteoriitit, maanvyöryt, hyönteistuhot ja tautituhot, koska ei tiedetä milloin, minne, miten ja kuinka usein ne vaikuttavat. Näillä luontaisilla häiriötiloilla on kuitenkin oleellinen merkitys metsäekosysteemin uudistumisessa. Joskus yksittäisiä puita kaatuu ja latvukseen tulee lisää tilaa, jonka matalammat puut valtaavat pian. Tällöin puhutaan paikallisesti pienestä sukkessiokierrosta.
Arjalaiset

Arjalaiset olivat kansa, joka muutti Keski-Aasiasta Persiaan ja Pohjois-Intiaan neljänneltä vuosituhannelta eaa. alkaen.
Arjalaiset olivat nykykäsityksen mukaan nomadeja, jotka tulivat nykyisen Kazakstanin alueelta Uraljoen läheltä. Sieltä he siirtyivät hitaasti kohti Iranin tasankoa, minne he saapuivat ennen kolmannen vuosituhannen alkua eaa. Heitä kutsutaan myös indoiranilaisiksi. Termi "arjalainen" on muuttajien itsestään käyttämä, ja se tarkoitti vapaita, jaloja ja sivistyneitä ihmisiä. Termi mainitaan iraninkielisessä "Avestassa", missä se tarkoittaa ihmistä, joka kuulee, muistaa ja noudattaa kuulemisen ja muistamisen arvoisia asioita. Termi käsitettiin samansuuntaisesti myös Intiassa hindulaisissa ja buddhalaisissa teksteissä. Etnistä tai rodullista merkitystä termillä ei luultavasti ollut ennen 1800-lukua, paitsi että sana "iranilaiset" tulee arjalaiset-sanasta.
Intiaan muuttaneet arjalaiset eli indoarjalaiset asuttivat Indusjoen laakson, missä he kohtasivat laakson alkuperäiskansat. Arjalaisten oletetaan tuoneen alueelle sanskritin kielen. Seuraavien vuosisatojen aikana he levittäytyivät myös Gangesjoen laaksoon. Toisen vuosituhannen eaa. alkupuolella arjalaisten kulttuuri alkoi sulautua alkuperäisiin intialaisiin kulttuureihin.
Kun länsimaissa havaittiin sanskritin olevan sukua eurooppalaisille kielille, ja sanskritinkielisiä tekstejä oli 1800-luvulla alettu kääntää, arjalaiset alettiin valkoista ylivaltaa kannattavissa piireissä nähdä pohjoisesta Intiaan tulleena vaaleaihoisena kansana, joka syrjäytti Induksen tummaihoiset dravidiset alkuperäiskansat ja toi alueelle korkeakulttuurin. Arjalaisten uskottiin olleen kantaindoeurooppalaisten itsestään käyttämä nimitys. Tämä käsitys perustui lähinnä siihen, että Irlannin omakielisen nimen "Éire" luultiin olevan samaa juurta kuin sanskritin ja muiden indoiranilaisten kielten "ari"-, "arya"-, "ārya"- ja vastaavat sanat, joista ”arjalainen” johdettiin. Koska niihin aikoihin kieli yhdistettiin perimään, ja koska eurooppalaisten kuviteltiin olevan rodullisesti ylivertaisia, syntyi käsitys ylivertaisesta ”arjalaisesta” rodusta. 1900-luvulla arjalaisista puhuivat muun muassa kansallissosialistit rotuteorioissaan.
Nykyaikana arjalaisilla ei enää tarkoiteta valkoisia ihmisiä, jotka olisivat valloittaneet Intian väkivaltaisesti, vaan termin alkuperäisen merkityksen mukaisesti varhaisia indoiranilaisia ja indoarjalaisia maahanmuuttajia, jotka levittäytyivät Intiaan rauhanomaisesti.
Eulerin lause (funktioteoria)

Eulerin lause tai Eulerin kaava (nimetty Leonhard Eulerin mukaan) on kompleksianalyysiin liittyvä matemaattinen kaava, joka ilmaisee kompleksilukujen toisaalta eksponenttifunktioon ja toisaalta trigonometriaan perustuvan esityksen välisen yhteyden.
Eulerin lause sanoo, että kompleksiluvulle "e""iφ" pätee yhtälö formula_1
missä formula_2 on imaginaariyksikkö ja φ on vaihekulma radiaaneina. Luku "z1 =" "e""iφ" on kompleksitason yksikköympyrällä sijaitseva kompleksiluku ja sen itseisarvo on yksi. Sen vaihekulma eli kulma suhteessa positiiviseen reaaliakseliin on φ. Muita kuin itseisarvoltaan ykkösen suuruisia kompleksilukuja kuvataan kertoimen "r" avulla: "z2" = "reiφ." Kulmaan perustuvalla kompleksiluvun esittämisellä on yhteys esitystapaan formula_3: 
formula_4 
missä "r = |z|, x = r cos φ" ja "y = r sin φ."
Historia.
Eulerin lauseen todisti ensimmäisen kerran Roger Cotes vuonna 1714, mutta vasta Leonhard Eulerin lausetta koskeva työ vuonna 1748 toi sen lopullisesti matemaatikkojen tietoisuuteen. Kompleksilukujen esittämistä tasossa ei kuitenkaan 1700-luvulla vielä tunnettu, joten kumpikaan miehistä ei huomannut lauseen geometrista tulkintaa.
Huomioitavaa.
Geometrinen tulkinta.
Eulerin lause voidaan tulkita siten, että funktio "e""iφ" piirtää yksikköympyrän kompleksitasolle, kun "φ" kulkee vähintään 2π:n mittaisen reaalilukujoukon läpi. Tässä "φ" on kulma, jonka kompleksitason pisteeseen origosta piirretty viiva muodostaa positiivisen reaaliakselin kanssa. Kulmaa mitataan tässä yhteydessä radiaaneina. Eulerin lause pätee ainoastaan, mikäli funktiot "sin φ" ja "cos φ" on määritelty radiaaneille eikä asteille.
Eulerin lause muodostaa vahvan yhteyden analyysin sekä trigonometrian välille. Lausetta käytetään hyväksi kompleksilukujen napakoordinaattiesityksessä, ja se antaa mahdollisuuden logaritmifunktion määrittelyyn kompleksiluvuille.
Eksponenttifunktion laskukaavoista
 formula_5
ja
 formula_6
voidaan johtaa Eulerin lauseen avulla useita trigonometristen funktioiden lainalaisuuksia. Trigonometriset funktiot voidaan jopa määritellä kompleksilukujen eksponenttifunktion laajennuksina (vertaa hyperbolisten funktioiden kaavat):
 formula_7
 formula_8
Eulerin identiteetti.
Sijoittamalla 
 formula_9
saa Eulerin lause kuuluisan Eulerin identiteetiksi kutsutun muodon
 formula_10
jota on kutsuttu matematiikan kauneimmaksi kaavaksi. Se sitoo toisiinsa useat nykymatematiikan tärkeät luvut: Neperin luvun, piin, imaginaariyksikön ja perusluvut 1 ja 0. Siinä esiintyvät myös matematiikan kolme tärkeää laskutoimitusta: yhteenlasku, kertolasku ja potenssiin korottaminen.
Todistus Taylorin sarjan avulla.
Funktiot "e""x", cos("x") ja sin("x") (olettaen, että "x" on reaalinen) voidaan Taylorin sarjan avulla kirjoittaa:
 formula_11
 formula_12
 formula_13
Kompleksisille "z" määritellään vastaavat funktiot Taylorin sarjan avulla korvaten "x":t muuttujalla "iz". Havaitaan, että
 formula_14
 formula_15
 formula_16
 formula_17
SEK

SEK tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Sek voi tarkoittaa:
Viskoosi

Viskoosi (joskus "raion", "tekosilkki" tai "chardonnet-silkki", aikaisemmin tunnettiin vastaavia kuituja nimellä silla ja säteri; lyhenne CV tai VI) on muuntokuitu, joka valmistetaan valkaistusta sulfiittiselluloosasta. Selluloosan raaka-aineena käytetään tavallisesti koivua tai kuusta, mutta myös pyökkiä, eukalyptuspuuta, kaislaa tai bambua. Siitä tehdään hygieniatuotteita ja kankaita.
Viskoosin valmistusperiaatteen keksi ranskalainen kemisti, kreivi Hilaire de Chardonnet 1880-luvulla.
Suomessa viskoosikuitu tehtiin ulkomaisesta liukoselluloosasta. Valmistusprosessissa selluloosa ajetaan pulpperiin, jossa se sekoitetaan natriumhydroksidiin (NaOH). Sen jälkeen massaan lisätään rikkihiili (CS2). Rikityksen jälkeen massa liuotetaan oranssin väriseksi siirappimaiseksi liuokseksi. Sitten liuos ruiskutetaan kymmeniä tuhansia reikiä sisältävän kehruusuulakkeen eli suuttimen läpi nesteeseen, joka sisältää muun muassa rikkihappoa (H2SO4). Suuttimen läpi kulkiessa muodostuneet ohuet langat jähmettyvät laimeassa rikkihappoliuoksessa. Sen jälkeen happo huuhdellaan langoista ja ne valkaistaan sekä lopuksi kuivataan. 
Viskoosin aiempia kauppanimiä on Raion. Silla on vanhempi selluloosasta valmistettu katkokuitu, säteri on katkomaton muuntokuitu.
Viskoosin märkälujia muunnoksia ovat modaalikuidut: polynoosikuidut ja HWM eli high wet modulus -kuidut.
Pluto (koira)

Pluto on The Walt Disney Companyn piirroselokuva- ja sarjakuvahahmo. Pluto esiintyi ensimmäisen kerran vihikoirana Mikki Hiiri -piirroselokuvassa "The Chain Gang - Vankikarkuri" (1930). Sarjakuvissa Pluto esiintyi ensimmäisen kerran heinäkuussa 1931 tarinassa Pluto the Pup Floyd Gottfredsonin piirtämänä. Sittemmin Plutosta tuli Mikki Hiiren lemmikki, ja se esiintyi sivuhenkilönä lukuisissa Disneyn piirroselokuvissa, joihin kuuluu muun muassa "Fishin’ Around" vuodelta 1931. Suosion myötä Pluto sai oman elokuvasarjansa, jonka ensimmäinen piirroselokuva oli "Pluto's Quin-puplets" (1937) ja viimeinen "Cold Turkey" (1951); kaikkiaan Pluto-piirrettyjä tehtiin 48. Toisen maailmansodan aikana Pluto esiintyi sotapropagandapiirretyissä, joista tunnetuimpia lienevät "Pluto vartiossa" (1943) – maaoravat Tiku ja Taku ilakoivat tässä ensimmäistä kertaa – ja "Dog Watch" (1945). Lyhytelokuva "Lend a Paw" (1941) sai Oscar-palkinnon. Pluto ei ole antropomorfinen samassa mielessä kuin valtaosa muista Disney-sarjakuvien vakiohahmoista, joskin Pluto on huomattavasti älykkäämpi ja kasvonpiirteiltään inhimillisempi kuin oikeat koirat.
Sarjakuvissa Pluto esiintyy Mikki Hiiren koirana, mutta animaatioissa se on toisinaan nähty myös Minni Hiiren, Akun ja Hessun lemmikkinä. Pluto on tullut kuuluisaksi lähinnä lyhyistä piirroselokuvistaan. Pluto on omistajiensa tavoin eläin, mutta sen persoona on jätetty henkisesti eläimen tasolle, eikä sillä ole käsiä, joten se toimii luontevasti omistajiensa lemmikkinä. 
Pluto on väriltään haalean oranssi. Sillä on musta kuonon pää, mustat korvat ja siimahäntä. 
Vuonna 1942 julkaistussa elokuvassa "Pluto Junior" Plutolla oli pentu, jota kutsutaan pelkästään Pluto junioriksi. Sen emoksi on "Aku Ankka" -lehden toimituksen palstalla epäilty TV-koira Fifiä, jolla oli kertaallinen romanssi Pluton kanssa eräässä 1950-luvun lopun lehtitarinassa. Juniori on vilahdellut satunnaisesti lehtitarinoissa.
Pluton muistettavimpiin "roolisuorituksiin" kuuluu Aku Ankka -piirretty "The Eyes Have It" vuodelta 1945. Aku Ankka tilaa postimyynnistä hypnoosilasit, joiden avulla hän hypnotisoi Pluton erilaisiksi eläimiksi, kuten kanaksi, hiireksi ja leijonaksi.
Luonnonfilosofia

Luonnonfilosofialla voidaan tarkoittaa seuraavia asioita:
Liettuan kieli

Liettua (omakielinen nimi: "lietuvių kalba") on balttilainen kieli, ja se kuuluu indoeurooppalaiseen kielikuntaan. Sen sukukieliä ovat latvia ja sammunut muinaispreussi. 
Liettuassa kielen puhujia on noin 3 miljoonaa (80 % väestöstä), Liettuan ulkopuolella noin miljoona (merkittäviä vähemmistöjä mm. Norjassa, Saksassa, Yhdysvalloissa ja Venäjällä). Se on Liettuan virallinen kieli. Puolassa liettualla on virallinen vähemmistökielen asema. Lisäksi se on yksi Euroopan unionin virallisista kielistä. 
Kielessä on kaksi päämurretta, yläliettualainen murre ("aukštaičių tarmė") ja alaliettualainen murre ("žemaičių tarmė"). Murre-ero saattaa vaikeuttaa keskinäistä ymmärtämistä.
Fonologia.
Konsonantit.
Kaikki konsonantit lukuun ottamatta /j/ voivat esiintyä myös palatalisoituneina.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Ortografia.
Liettuaa kirjoitetaan latinalaisin aakkosin, eräitä erikoismerkkejä käyttäen. Aakkosia on 32 kappaletta:
Vanhin painettu liettuankielinen kirja on katekismuksen käännös vuodelta 1547. Raamattu käännettiin kokonaisuudessaan liettuaksi vuonna 1735.
Kielioppi.
Liettua on inflektoiva kieli, eli verbien ja nominien taivutusmuodot ovat tärkeitä ilmausten muodostamisessa. Nominien sijamuotoja on 7, sukuja kaksi, lukuja kaksi (mutta murteissa esiintyy myös duaali eli kaksikko). Verbeillä on neljä yksinkertaista aikamuotoa sekä niitä vastaavat yhdistetyt aikamuodot ja neljä tapaluokkaa; lisäksi verbien nominaalitaivutus on hyvin rikas. Liettua on SVO-kieli: lauseenjäsenten tavanomainen järjestys on subjekti–predikaatti–objekti.
Liettuassa ääntämyksessä ja kieliopissa on paljon arkaaisia piirteitä, toisin sanoen kielessä on säilynyt indoeurooppalaisen kantakielen ominaisuuksia, jotka muista kielistä ovat hävinneet. Se onkin kaikkein vanhakantaisin kaikista nykyään puhutuista indoeurooppalaisista kielistä. Tämän tähden sillä on poikkeuksellisen merkittävä sija indoeurooppalaisessa vertailevassa kielentutkimuksessa.
Sorbi

Sorbin kieli (myös: "vendin kieli") kuuluu länsislaavilaisiin kieliin. Kieltä puhutaan Lausitzissa (sorb. "Lužica"), joka sijaitsee Brandenburgin ja Saksin alueella Saksan itärajalla ja sivuaa sekä Tšekkiä että Puolaa. Kieli jakaantuu ylä- ja alasorbiin, joilla molemmilla on oma kirjakielensä.
Tšekin, puolan ja sorbin välinen sukulaisuus on ilmeinen, mutta niiden keskinäinen ymmärrettävyys on silti heikko.
Asema ja levinneisyys.
Yläsorbin kieltä (hornjoserbšćina tai hornjoserbska rěč) käytetään Ylä-Lausitzissa nykyisessä Saksin osavaltiossa. Sitä puhuu äidinkielenään noin 15 000 henkeä. Alasorbi (dolnoserbšćina tai dolnoserbska rěc) on noin 7 000 puhujan äidinkieli, ja sitä käytetään lähinnä Ala-Lausitzissa, nykyisessä Brandenburgin osavaltiossa. Lisäksi sorbin osaajia on useita kymmeniä tuhansia, mutta heidän pääkielensä on saksa. Kaikki sorbin puhujat osaavat myös saksaa. Saksan kieli on vaikuttanut sekä sanastoon että lauseoppiin.
Sekä ylä- että alasorbin asema vähemmistökielenä on tunnustettu Saksassa. Lausitzin eli Lužican kaksikielisyys on taattu Saksin ja Brandenburgin laeissa. Useissa kymmenissä alueen kouluissa sorbi on oppiaineena; eräissä kouluissa muutamia aineita opetetaan sorbiksi. Ylempää opetusta ei sorbiksi juuri ole tarjolla. Yliopistotasolla sorbia tutkitaan ja opetetaan ennen kaikkea Leipzigissa. 
Yläsorbiksi ilmestyy sanomalehti "Serbske Nowiny", alasorbiksi (ja saksaksi) ilmestyy viikkolehti "Nowy Casnik". 
Arkielämässä, kuten viranomaisten kanssa asioitaessa, sorbinkieliset käyttävät yleensä saksaa. Kielen säilyminen ei ole välittömästi uhattuna, joskin puhujamäärä saattaa olla laskussa.
Kielellä on myös jonkin verran puhujia Yhdysvalloissa Texasin Leen piirikunnassa, jossa ilmestyi vielä hiljattain sorbinkielinen sanomalehti.
Cerium

Cerium on kemiallinen lantanoideihin kuuluva alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Ce () ja järjestysluku 58 sekä CAS-numero 7440-45-1. Sen tiheys on 6,75 g/cm3, sulamispiste 1 071 K (798 °C) ja kiehumispiste 3 699 K (3 464 °C).
Cerium on teräksenharmaa, kiiltävä metalli, joka hapettuu kosteassa ilmassa. Hapot ja kuuma vesi reagoivat ceriumin kanssa, jolloin kehittyy vetyä. Puhdas cerium todennäköisesti syttyy, jos sitä raaputtaa veitsellä.
Ceriumia käytetään pyroforisissa metalliseoksissa, muun muassa sytyttimien kivissä. Lisäksi ceriumia on käytetään myös itsepuhdistavissa uuneissa ja kestomagneeteissa.
Ceriumin löysivät Jöns Jacob Berzelius, Wilhelm von Hisinger ja Martin Heinrich Klaproth vuonna 1803. Nimensä alkuaine sai kääpiöplaneetta Cereksen mukaan, joka oli löydetty pari vuotta aikaisemmin. Cerestä pidettiin alkuaineen nimeämisen aikaan vielä planeettana.
Ceriumyhdisteitä.
Cerium(IV)oksidia lisätään eräisiin lasilaatuihin, joita käytetään esimerkiksi ydinvoimaloissa, röntgenlaitteissa ja televisioissa. Ceriumoksidi suojaa lasia röntgen- ja ultraviolettisäteilyltä. Ceriumoksidia käytetään myös autojen katalysaattoreissa.
Ceriumsulfidia käytetään punaisena väriaineena, jolla värjätään laatikoita, leluja ja kotitaloustavaroita.
Ceriumnitraattia lisättiin aikoinaan kaasuvalojen sukkaan, jotta kaasu paloi puhtaammin.
Isotoopit.
Luonnossa esiintyvä cerium koostuu neljästä isotoopista: pysyvästä 140Ce (osuus 88,48 %) ja kolmesta radioaktiivisesta, jotka ovat 142Ce (11,08 %), 138Ce (0,25 %) ja 136Ce (0,19 %). Alkuaineella on yhteensä 38 tunnettua radioaktiivista isotooppia, joiden massaluvut vaihtelevat välillä 119–157 ja joiden puoliintumisajat vaihtelevat 1,02 sekunnista (151Ce) 5×1016 vuoteen (142Ce).
Kone

Kone on laite, jonka avulla voidaan aikaansaada energian muodon, vaikutustavan, -suunnan tai -kohdan säännöllisiä muutoksia. Täten koneilla voidaan muuttaa kappaleen asemaa tai muotoa. Säännöllisyyttä on se, että kone toistaa jatkuvasti tai vähintään aina samankaltaisesti toimintonsa tai toimintojensa yhdistelmän. Toistettavuus tässä rajoittuu luonnollisesti valmistustarkkuuteen. 
Tavallisimmin koneilla tarkoitetaan laitteita, joiden voidaan sanoa tekevän työtä ihmisen puolesta ja käyttävät siis energian lähteenään jotakin muuta kuin ihmisen lihasenergiaa. Sellaisia ovat esimerkiksi höyrykoneet, poltto- ja sähkömoottorit sekä kaikki niillä toimivat laitteet. Fysiikassa termiä kone käytetään kuitenkin yleisemmässä merkityksessä, jolloin koneita ovat kaikki laitteet, joilla voidaan muuntaa voiman suuruutta tai suuntaa käytännöllisemmäksi. Tässä mielessä koneita ovat myös niin sanotut yksinkertaiset koneet kuten vipu ja kalteva taso, sekä monet muut käsikäyttöiset mekanismit kuten mekaaninen ovikello tai lukko, jossa työn tekee ihminen.
Toimiakseen kone tarvitsee energialähteen ja tämä energian lähde on yleensä jokin moottori, mutta voi olla myös käyttäjä itse. Työkalun, esimerkiksi haarukan tai lapion, erottaa koneesta se, että sillä tehtävän liikkeen toistettavuus riippuu käyttäjästä. Varhemmin koneen käsitteeseen on liitetty vaatimus liikkuvista osista, mutta koska sähköliesi on myös energiaa muuntava kone ja siinä ei tarvita liikkuvia osia, niin tästä vaatimuksesta on luovuttu. Kone-termin merkitys on tullut laajemmaksi tietokoneen vuoksi, koska siinä muunnetaan informaatiota muodosta toiseen. Laajin "kone"-termin käyttö esiintyy filosofisessa väitteessä "eläin on kone", jossa koneella tarkoitetaan, että eläimen kaikki, niin mekaaniset, sähköiset ja kemialliset toiminnot toimivat luonnonlakien mukaan eli eläimeen ei sisälly mitään yliluonnollista.
Ihminen ja kone.
Ihmisen ja koneen ero on tekniikan kehittyessä tullut yhä vaikeammin erotettavaksi ja ongelmakohdaksi on tullut yhä enemmän ihmisen määrittely tässä vertailussa. Aihepiirin termeissä on siirrytty automaateista, roboteista ja androideista enemmän käsittelemään kyborgeja, "kyberneettisiä organismeja". Tekniikka ei ole enää välttämättä ihmisen suoraan käyttämä väline, vaan se saattaa olla ihmistä itseään, esimerkkinä sydämentahdistin, sisäkorvaimplantti ja tekonivel.
Koneiden jaottelu.
Koneita voidaan jaotella sen mukaan, kuinka itsenäistä niiden toiminta on. Esimerkiksi käsiporakone vaatii toimiakseen jatkuvasti ihmisen sitä käyttämään. Automatisoituun tuotantolinjaan liitetty porakone voi toimia itsenäisesti ohjelmointinsa mukaan vikaantumiseen saakka. Koneista voidaan muodostaa erilaisia laitoksia, joissa useat erilaiset koneet tekevät teollisia prosesseja kuten tuotteiden valmistusta. Koneet auttavat ihmisiä tekemään liian raskaat tai yksitoikkoiset työt ihmisten puolesta.
Koneet voidaan jaotella myös niiden käyttötarkoituksen perusteella.
Yksinkertaiset koneet.
Fysiikassa nimitetään "yksinkertaisiksi koneiksi" eräitä yksinkertaisia laitteita, joita ei yleiskielessä tavallisesti nimitetä koneiksi, mutta joita käytetään myös varsinaisten koneiden osina. Sellaisia ovat:
Darmstadtium

Darmstadtium (aiemmin "ununnilium" tai "eka-platina") on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Ds ja järjestysluku 110. Sen isotooppien massaluvut ovat välillä 267–281. Darmstadtium on keinotekoisesti valmistettu radioaktiivinen alkuaine, joka hajoaa nopeasti. Sen oletetaan olevan metallinen ja kiinteä. Darmstadtiumin tunnettujen isotooppien puoliintumisaika vaihtelee 10 mikrosekunnin (267Ds) ja 14 sekunnin (281Ds) välillä
Historia.
Ensimmäiseksi ainetta luotiin Darmstadtissa, Saksassa vuonna 1994. Ainetta ei ole koskaan nähty ja sitä on luotu vain joitain atomeja. Alkuaineen nimi hyväksyttiin virallisesti vuonna 2003. Darmstadtiumin nimeksi ehdotettiin myös policiumia, sillä alkuaineen järjestysluku 110 on myös Saksan poliisin hätänumero. Darmstadtiumia valmistettiin pommittamalla nikkeliatomeja lyijyllä:
 formula_1
Isotoopit.
Darmstadiumilla ei ole pysyviä tai luonnossa esiintyviä isotooppeja. Sille tunnetaan yhdeksän radioaktiivista isotooppia, joiden massaluvut ovat välillä 267–281. Massalukujen 268, 272, 274–276 ja 278 isotooppeja ei tunneta. Isotoopeista vakain on 281Ds, jonka puoliintumisaika on noin 14 sekuntia. Seuraavaksi stabiileimmat ovat 280Ds, jonka puoliintumisajaksi on mitattu noin 11 sekuntia, ja 280mDs (noin 1 s). Kaikkien muiden isotooppien puoliintumisajat ovat selvästi alle yhden sekunnin. Lisäksi darmstadiumilla on kolme tai neljä meta­stabiilia ydinisomeeria.
Darmstadiumin isotoopit hajoavat useimmiten alfahajoamisella ja joskus spontaanilla fissiolla. Suuren atomimassan isotoopeilla 279Ds:sta alkaen spontaani fissio on tosin pääasiallinen hajoamistapa. Taulukossa on kaikki tunnetut isotoopit, joiden olemassaolo ja puoliintumisaika on pystytty kokeellisesti varmentamaan (vuonna 2016):
Dubnium

Dubnium (ennen hahnium tai unnilpentium) on keinotekoinen alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Db ja järjestysluku 105. Dubnium on äärimmäisen radioaktiivinen alkuaine, jonka pysyvimmän isotoopin 268Db puoliintumisaika on noin 29 tuntia.
Ainetta syntetisoitiin ensimmäiseksi vuonna 1968 venäläisessä Dubnan kaupungissa olevassa ydintutkimuskeskuksessa pommittamalla amerikiumia neonilla. Samana vuonna myös Albert Ghiorson tutkimusryhmä Kalifornian yliopistossa valmisti dubniumia pommittamalla kalifornium-249 kohdetta typpi-15 isotoopin ioneilla:
249Cf + 15N → 260Db + 4 n
IUPAC katsoo kuitenkin vuoden 1970 varsinaiseksi löytövuodeksi, ja nämä molemmat tutkimusryhmät uuden alkuaineen löytäjiksi. Aineen nimeämisestä oli kiistaa, ja IUPAC valitsi pysyvän nimen "dubnium" vasta 1997. Ennen tätä dubniumia kutsuttiin myös hahniumiksi (Ha) saksalaisen fyysikon Otto Hahnin mukaan.
Isotoopit.
Dubniumilla ei ole pysyviä tai luonnossa esiintyviä isotooppeja. Sille tunnetaan 13 radioaktiivista isotooppia, joiden massaluvut ovat välillä 255–270. Näistä vakain on 268Db, jonka puoliintumisaika on 29±4 tuntia. Seuraavaksi stabiileimmat ovat 270Db, jonka puoliintumisajaksi on mitattu 2,0±1,3 tuntia, 267Db (puoliintumisaika 1,67±1 h) ja 266Db (puoliintumisaika 80±70 min). Kaikkien muiden isotooppien puoliintumisajat ovat alle minuutin, useimmiten vain joitain sekunnin murto-osia. Dubniumilla arvellaan olevan ainakin yhdestä kolmeen meta­stabiilia ydinisomeeriä.
Rannikkotykistö

Rannikkotykistö on meritse (tai muuten vesitse) tapahtuvien hyökkäysten torjuntaan tarkoitettu rannikolle sijoitettu asejärjestelmä. Rannikkotykistö on ollut osa asevoimia useimmissa Euroopan maissa, Saksassa, Skandinavian maissa, Venäjän keisarikunnassa ja Neuvostoliitossa. Rannikkotykistö on osa rannikkopuolustusta, johon osallistuvat merivoimat ja liikkuvat rannikkojoukot (muun muassa rannikkojääkärit) ilmavoimien tukemina.
Rannikkotykistön kulta-aikaa erillisenä aselajina oli 1900-luvun alku. Sen rungon muodostivat kiinteät, suurikokoiset, pitkäkantamaiset tykit ja kanuunat, jotka ampuivat räjähtäviä ammuksia. Tykkeihin liittyi monimutkainen järjestelmä liikkuviin maaleihin tähtäämiseksi. Suomessa tätä kehitysvaihetta edustaa muun muassa Helsingin edustalla Kuivasaaressa sijaitseva 12-tuumainen (305 mm) rannikkotykki (ks. Suomenlinnan Rannikkotykistökilta) ja vastaavat tykit Örössä. Toisen maailmansodan jälkeen kiinteän tykistön alttius ilma- ja ohjushyökkäyksille on vähentänyt sen merkitystä. Tykistön etu verrattuna ohjuksiin on sen edullisuus. Lisäksi tykistöä voidaan käyttää myös varoitustulen antamiseen. Kuitenkin kiinteiden asemien haavoittuvuus ja staattisuus, pieni kantama verrattuna ohjuksiin (joiden kantama jopa yli 200 km) ja suhteellinen tehottomuus ovat johtaneet siihen, että kiinteän rannikkotykistön aika on loppumassa.
Varhaiset korkeakulttuurit

Varhaiset korkeakulttuurit olivat ihmisyhteisöjä, johon kehittyi muita monimutkaisempi yhteiskuntajärjestelmä jo varhain, neoliittisen kauden alussa. Niille on yhteistä kaupunkimaisen asutuksen syntyminen, mutta niistä voidaan tunnistaa seitsemän muutakin yleistä piirrettä: järjestäytynyt hallinto, monimutkainen uskonto, eriytyneitä ammatteja, yhteiskuntaluokkia, taidetta ja arkkitehtuuria, julkisia laitoksia ja kirjoitusjärjestelmä. Varhaisin korkeakulttuuri syntyi Etelä-Mesopotamiassa Sumerissa, nykyisessä Etelä-Irakissa noin 3500 eaa. missä alettiin käyttää kuvakirjoitusta. Muita tunnettuja varhaisia korkeakulttuureja ovat faaraoiden Egypti, Indus-kulttuuri, Kiina sekä Amerikan mantereella Perun ja Mesoamerikan intiaanikulttuurit. 
Varhaisen korkeakulttuurin tuntomerkkejä ovat esimerkiksi
Varhaisia korkeakulttuureja.
Mesopotamiassa, nykyisen Etelä-Irakin alueella oli Sumerin kulttuuri n. 3500–2000 eaa. Sitä edeltsivät Ubaidin kulttuuri ja Hassuna-, Halaf- ja Samarra-kulttuuri. Sumer-kulttuuria seurasivat myös Elamin (Iran n. 3000–570 eaa.), Akkadin (Keski-Irak n. 2500–2200 eaa.), Assyrian (n. 2000–700 eaa.) ja Babylonian kulttuurit (n. 1800–500 eaa.). Egyptissä oli ensin Naqada-kulttuuri noin 3600–3000 eaa. ja myöhemmin muinainen Egypti dynastioineen noin 3100–539 eaa.
Intiassa oli ensin esiharappalaiset kulttuurit noin 3500 eaa. ja myöhemmin Indusjoen laaksossa oli Indus-kulttuuri eli Harappan kulttuuri n. 2500–1800 eaa.. 
Kiinassa oli varhain Erlitoun kulttuuri, johon kuuluivat Xia-dynastia n. 2200–1700 eaa. ja Shang-dynastia n. 1700–1050 eaa.. Erlitoun seuraajia olivat Zhou-dynastia n. 1040–221 eaa. ja Han-dynastia n. 206 eaa.–220 jaa.
Keski-Andien varhaisimpia korkeakulttureja olivat inkoja edeltävät kulttuurit, joihin kuuluivat Caral-kulttuuri (n. 3000–2800 eaa.), Moche-kulttuuri ja Nazca-kulttuuri.
Mesoamerikan eli Keski-Amerikan varhaisimpia suuria korkeakulttuureja olivat olmeekkien, zapoteekkien ja mayojen kulttuurit.
Erbium

Erbium on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Er () ja järjestysluku 68 sekä CAS-numero 7440-52-0. Erbium on harvinaisiin maametalleihin, lantanideihin, kuuluva harvinainen alkuaine, jonka Carl Gustav Mosander löysi 1843 gadoliniitista Ytterbystä, Ruotsista. Erbiumin tiheys on 9,05 g/cm³, sulamispiste 1 712 K (1 522 °C) ja kiehumispiste 3 136 K (3 409 °C).
Erbiumin suolat ovat ruusunpunaisia, ja alkuaine antaa tunnusomaisen absorptiospektrin näkyvässä, ultra­violetissa ja lähi-infrapunavalossa. Erbiumilla ei ole biologista merkitystä, mutta sen on arveltu voivan kiihdyttää aineenvaihduntaa.
Luonnossa esiintyvä erbium koostuu kuudesta pysyvästä isotoopista: 166Er (osuus 33,5 %), 168Er (26,98 %), 167Er (22,87 %), 170Er (14,91 %), 164Er (1,6 %) ja 162Er (0,14 %). Alkuaineella on yhteensä 30 tunnettua radioaktiivista isotooppia joiden massaluvut vaihtelevat välillä 142–177 ja jotka ovat verraten epävakaita koska niiden puoliintumisajat ovat lyhyitä yhdestä sekunnista (145Er) 9,4 vuorokauteen (169Er) saakka.
Erbiumia käytetään valokuvaussuotimissa, metallurgisena lisäaineena, halvoissa koruissa ja ydinteknologiassa neutronien absorbaattorina. Erbium­oksidia käytetään lasin­puhaltajien suoja­laseissa sekä vaalean­punaisena väri­aineena aurinko­laseissa. Sitä käytetään myös optisissa kuiduissa signaalien vahvistamiseksi, sillä se muuttaa muita aallon­pituuksia informaatiota kuljettavan signaalin aallon­pituudelle.
Fermium

Fermium on keinotekoisesti valmistettu alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Fm (), järjestysluku 100 ja CAS-numero 7440-72-4. Fermium on hyvin radioaktiivinen, metallinen aktinoidisarjaan kuuluva transuraaninen alkuaine. Vain pieniä määriä fermiumia on tuotettu ja eristetty, joten sen kemiallisista ominaisuuksista tiedetään vähän. Fermiumin arvellaan olevan hopeanhohtoista tai harmaata metallia. Se on nimetty fyysikko Enrico Fermin mukaan.
Fermiumia valmistetaan pommittamalla plutoniumia neutroneilla. Fermium on järjestysluvultaan korkein alkuaine, jota voidaan valmistaa reaktoreissa. Sitä raskaampia ytimiä, samoin kuin niitä fermiumin isotooppeja, joiden massaluku on suurempi kuin 257, saadaan vain hiukkaskiihdyttimistä. Fermiumista tunnetaan yhteensä 19 isotooppia, joista pysyvin on 257Fm. Sen puoliintumisaika on 100,5 päivää.
Fermium löydettiin ensimmäisen kerran vetypommiräjähdyksen jäljiltä Marshallinsaarilla vuonna 1952. Lähiatollilla analysoitiin laskeumaa, josta löytyi kahta uutta alkuainetta. Ne nimettiin einsteiniumiksi ja fermiumiksi. Fermiumia syntyi vain parisataa atomia. Näitä uusia raskaita alkuaineita syntyi, kun uraanin 238U-isotoopin atomiytimet kaappasivat räjähdyksessä neutroneja.
Tällä hetkellä fermiumille ei ole mitään tunnettua käyttöä. Isotooppia 255Fm kuitenkin tutkitaan mahdollisena syövän säteilyhoidon välineenä.
Isotoopit.
Fermiumille tunnetaan yhteensä 19 isotooppia. Niiden massaluvut ovat 242–260 välillä.
Lähde: (247a-merkitystä isotoopista ei tiedetä, onko se perustilan nuklidi vaiko isomeeri)
Nenä

Nenä on elin, jossa selkärankaisten kuten ihmisen hajuaistin sijaitsee ja joka toimii hengitystienä. Nenään kuuluu ulkoinen osa ja sisäinen osa. Ihmisen nenä sijaitsee keskellä kasvoja.
Tehtävät.
Nenällä on useita tehtäviä. Nenän kautta voi hengittää, ja nenä lämmittää, puhdistaa ja kosteuttaa sisäänhengitysilman. Nenä haistaa ilmassa leijuvat hajut. Ääni voimistuu, kun uloshengitysilma resonoi nenäontelossa.
Rakenne.
Nenän uloin ja näkyvä osa muodostuu ylempänä olevista nenäluista ja sen alapuolisesta nenärustosta. Nenän alaosassa on kaksi ruston ja sidekudoksen ympäröimää aukkoa eli sierainta. Kummankin sieraimen takana on eteinen, jonka seinämistä kasvaa nenäkarvoja. Ne pysäyttävät suuret kappaleet, kuten hyönteiset, ennen kuin ne pääsevät nenän sisään.
Sisempänä nenässä on nenäontelo, joka jakautuu väliseinällä vasempaan ja oikeaan puoliskoon. Nenäontelo on melko ahdas, joten sen kautta kulkeva ilma on kosketuksissa ontelon lämpimiin ja kosteisiin seinämiin. Epäpuhtaudet ja taudinaiheuttajat tarttuvat nenäontelon limakalvojen erittämään limaan, ja sisäänhengitysilma lämpenee ja kosteutuu. Osa limakalvojen soluista tuottaa limaa, ja osa soluista siirtää sitä taaemmas, jotta se niellään pois.
Nenäontelon yläosan hajuepiteelin aistinsolut keräävät molekyylejä, jotka hajuaisti tulkitsee hajuiksi.
Nenässä on paisuvaiskudosta, joka paisuu 30–60 minuutin välein vuorotellen eri puolilla nenää. Tällöin ilma kulkee etupäässä vain toisesta sieraimesta sisään ja ulos, ja sulkeutunut puoli saa aikaa kosteutua uudelleen.
Nenän takaosassa on kaksi aukkoa, jotka ovat yhteydessä nieluun.
Sairauksia ja oireita.
Nenästä voi vuotaa verta, jos väliseinä vaurioituu.
Nuha tarkoittaa vuotavaa tai tukkoista nenää. Se on hyvin usein esimerkiksi flunssan tai allergian oire. Tunnetuimpia nenän sairauksia ovat muun muassa nenäsyöpä ja nenän polyyppi. Anosmia taas merkitsee hajuaistin puutetta. Nenän agenesia on äärimmäisen harvinainen tila, jossa nenä on synnynnäisesti osittain tai kokonaan puuttunut.
Sormi

Sormet (lat. "digitus manus", mon. "digiti manus") ovat kädellisillä käden päässä olevia ulokkeita, joiden tärkein käyttötarkoitus on tarttuminen. Ihmisellä on syntyessään yleensä viisi sormea kummassakin kädessään, kämmen alaspäin katsottuna sisimmästä uloimpaan peukalo, etusormi, keskisormi, nimetön ja pikkusormi.
Rakenne.
Peukalo koostuu kahdesta sormiluusta, ja lopuissa neljässä sormessa on kolme luuta, kärjestä lukien sormen kärkiluu, sormen keskiluu ja sormen tyviluu.
Sormien luiden ympärillä ei ole lihaksia, vaan sormia liikuttavat kyynärvarressa sijaitsevat sormien ojentajalihakset ja sormien koukistajalihakset. Peukaloa liikuttavat omat lihaksensa, joista peukalon lyhyt loitontajalihas sijaitsee kämmenessä peukalon tyvessä.
Sormia päällystää iho. Sormenpään ihon uurteet muodostavat jokaiselle sormelle yksilöllisen sormenjäljen, joiden avulla ihminen voidaan tunnistaa. Sormissa on tuntoaisti, joka helpottaa esineisiin tarttumista ja voiman arviointia. Sokeille ja näkövammaisille sormet ovat lukemisen apuväline.
Sormien päissä on kynnet, joita ympäröi kynsinauha.
Populaarikulttuurissa.
Useissa sarjakuvissa ja animaatioissa (muun muassa Aku Ankka, Family Guy ja Simpsonit) ihmisillä ja eläimillä on neljä sormea.
From Wishes to Eternity

From Wishes to Eternity on Nightwish-yhtyeen ensimmäinen DVD, jonka Spinefarm Records julkaisi vuonna 2001. Levyn rungon muodostaa Tampereen Tullikamarin Pakkahuoneella 29. joulukuuta 2000 kuvattu ja äänitetty konsertti. Konsertti on julkaistu myös CD- ja VHS-muodossa.
Kappalelista.
Bonus-materiaali.
DVD sisältää myös:
Onoff

Onoff oli ruotsalainen kodinkoneiden vähittäisketju, joka syntyi Hans Westin johdolla, kun Telecall osti Sigges Radion 1982. Yritys meni konkurssiin 2011.
Onoff-nimellä toimii vielä virolainen verkkokauppa ja seitsemän myymälää Virossa sikäläisen toimitusjohtajan ostettua toiminnot konkurssipesältä itselleen.
Historia.
Onoff lähti liikkeelle Hans Westin radioliikkeestä, joka myi japanilaisia stereolaitteita. Yritystoiminta oli tuolloin erittäin pientä. Liiketoiminta kannatti ja Hans Westin perusti 1973 liikkeen nimeltä Telecall. Liike sijaitsi Tukholman lähellä Åkersbergassa. Varsinainen myymälän Hans aukaisi 1976 ja pian aukaistiin kaksi muuta liikettä.
Liikeketju syntyi 1982, ja sillä oli seitsemän myymälää. Vuonna 1985 rakennettiin pääkonttori. Onoff osti Resurs-ketjun 1990-luvun lopulla ja vuonna 1997 Axlin-ryhmän sekä Ljud &amp; Bildin. Suuren oston yritys teki ostettuaan BIG-ketjun 1999. Kaikkiaan ketjulla oli tuolloin yli 80 liikettä ympäri Pohjoismaita. Ruotsissa sen markkinaosuus kodinkonekaupasta oli noin 30 prosenttia.
Suomeen Onoff saapui vuonna 2001, kun se avasi kolme myymälää pääkaupunkiseudulle: Vantaalle Retail Park Vantaanporttiin, Espoon Isoon Omenaan ja Helsingin Itäkeskukseen. Vuonna 2005 ketju laajeni vasta-avattuihin Kampin ja Sellon kauppakeskuksiin.
Keväällä 2009 Onoff sulki Kampin, Itäkeskuksen sekä Sellon myymälänsä. Samaan aikaan yhtiö vähensi yt-neuvotteluissa henkilöstöään reilusta sadasta työntekijästä 25:een.
Kesällä 2011 yhtiö hakeutui konkurssiin Tukholmassa. Viikko konkurssiin ilmoittautumisen jälkeen norjalainen Expert-kodinkoneketju kertoi ostaneensa yhtiön Ruotsissa sijaitsevat liikkeet sekä keskusvaraston. Suomen ainoa jäljellä ollut Onoff-myymälä Vantaan Tammistossa suljettiin 21. heinäkuuta 2011. Verkkokauppa suljettiin hieman aiemmin.
Puolan lippu

Puolan lippu on Puolan tunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se on ollut käytössä 1800-luvun alkupuolelta asti. Valtiolippuun kuuluu vaakuna keskellä valkoista osaa. Lipun mittasuhteet ovat 5:8.
7. marraskuuta 1831 kansannousun aikana Sejm päätti Puolan kansallisvärien olevan samat kuin Puola-Liettuan vaakunassa, valkoisen ja punaisen. Itsenäisen Puolan lippu otettiin käyttöön nykymuodossaan 1. elokuuta 1919.
Puolan lipun päivää on juhlittu 2. toukokuuta vuodesta 2004 alkaen. Päivä on vapaapäivä.
Ammonios Sakkas

Ammonios Sakkas (, ; n. 175–242) oli antiikin kreikkalainen filosofi, jota pidetään uusplatonistisen koulukunnan perustajana.
Elämä.
Ammonios Sakkas oli kotoisin Aleksandriasta. Hän oli alun perin kantaja, hänen lempinimensä "Sakkas" tulee sanasta "sakkoforos", "säkinkantaja". Hänen elämänsä yksityiskohdista ei tiedetä paljoakaan. Pitkien opiskelujen ja meditaatioiden jälkeen hän avasi filosofikoulun Aleksandriassa. Hänen tunnetuimpia oppilaitaan olivat Herennios, Origenes, Kassios Longinos ja Plotinos.
Ammonios ei itse kirjoittanut mitään, ja pyrki pitämään opetuksensa salaisena pythagoralaisten tavoin. Hänen opetuksistaan tiedetään ainoastaan Plotinoksen kirjoituksista. Tutkijat, kuten Eduard Zeller, ovat kuitenkin sitä mieltä, että hänen näkemyksensä olisivat kuitenkin olleet lähempänä alkuperäisiä platonilaisia, kuin Plotinoksen ajatuksia. Hierokles, joka kirjoitti 400-luvulla, sanoo hänen keskeisimmän opetuksensa olleen eklektistä eli eri oppisuuntia yhdistävää. Hän yhdisti lähinnä platonismia ja aristotelismiä. Hänen ihailijansa sanoivat hänen saattaneen näiden koulukuntien ajatukset sopusointuun keskenään.
Ammonioksen sanotaan kuolleen joskus vuosien 240 ja 245 välillä.
Toinen, kristitty Ammonios Sakkas?
Ammonios Sakkaksen elämän yksityiskohdat ovat niin hämärän peitossa, että hänet sekoitetaan joskus samannimiseen kristittyyn filosofiin. Eusebius sanoo "Kirkkohistoriassaan", että tämä olisi syntynyt kristittynä ja pysyi uskossa koko elämänsä, ja olisi jopa kirjoittanut kaksi teosta, "Mooseksen ja Jeesuksen harmonia" ja "Diatessaron" ("Neljän evankeliumin harmonia"). Hieronymus tukee Eusebiusta tässä ajatuksessa. Porfyrios, jota Eusebius käytti lähteenä, sanoo kuitenkin hänen luopuneen uskostaan myöhemmällä iällä, jättämättä jälkeensä yhtään kirjoituksia. Tästä voidaan päätellä, että Eusebius viittaa johonkin toiseen, kristittyyn filosofiin.