Karluk

Karluk oli Yhdysvalloissa rakennettu brigantiini, joka palveltuaan vuosia valaanpyyntialuksena siirtyi Kanadan valtion omistukseen vuonna 1913 Kanadan arktisen tutkimusretkikunnan lippulaivaksi. Matkalla retkikunnan tapaamispaikalle Herschelinsaarelle "Karluk" juuttui jäihin ja lähti sen jälkeen ajelehtimaan. Kuukausien kuluttua se murskaantui ja upposi tammikuussa 1914. Laivalla olleista 25 miehistön ja retkikunnan jäsenestä yksitoista kuoli, joko pyrkiessään maihin jäätä pitkin tai saavuttuaan tilapäiseen turvapaikkaan Wrangelinsaarelle.
"Karluk" rakennettiin 1884 Matthew Turnerin telakalla Beniciassa Aleuttien kalateollisuuden huoltoalukseksi ("karluk" tarkoittaa aleutin kielellä 'kala'). Sen pituus oli 39 metriä, leveys 7 metriä ja vetoisuus 321 bruttorekisteritonnia, 247 nettorekisteritonnia. Se oli purjelaiva, jossa oli 150 hevosvoiman hiilikäyttöinen höyrymoottori. "Karluk" muutettiin 1892 valaanpyyntialukseksi, ja sen keula ja kyljet päällystettiin 50 millimetrin paksuisella kovalla puulla "Erythrophleum chlorostachys". Alus teki 14 valaanpyyntimatkaa, viimeisen vuonna 1911.
"Karlukin" oli hankkinut vuonna 1913 tehtäväänsä Kanadan arktiselle tutkimusmatkalle retken johtaja Vilhjalmur Stefansson 10 000 dollarilla, ja se myytiin Kanadan valtiolle, joka otti vastuun retkestä. "Karlukin" kapteeniksi tutkimusretkelle nimitettiin Robert Bartlett. Hän oli huolissaan aluksen sopivuudesta tehtävään, ja hän oli sitä mieltä, ettei sitä ollut rakennettu kestämään jatkuvaa jään painetta ja että sen koneteho ei riittänyt jään läpi kulkemiseen.
Kunnostuksen jälkeenkin moottori särkyi tuon tuosta. "Karlukin" pääkonemestari John Munro luonnehti sitä ”varsinaiseksi kahvipannuksi... jota ei ole tarkoitettu toimimaan kuin enintään kaksi päivää kerrallaan.”
Etuliitteet.
Sen jälkeen kun Kanadan valtio hankki aluksen omistukseensa, sillä oli useita etuliitteitä, kuten ”HMCS” (His Majesty's Canadian Ship), ”DGS” (Dominion Government Ship), ja ”CGS” (Canadian Government Ship). On epäselvää oliko etuliite ”HMCS” virallinen; etuliitettä HMCS käytettiin Kandan laivaston Royal Canadian Navy aluksissa. Vaikka "Karlukin" kapteeni ei ollut laivaston kapteeni eikä miehistö laivaston palveluksessa, sen lippu oli Kanadan laivaston sininen lippu.
Viimeinen matka.
"Karluk" purjehti Alaskan Nomesta 13. heinäkuuta 1913 kohti Herschelinsaarta, missä sen oli määrä kohdata retkikunnan muut alukset. 13. elokuuta, edelleen yli 320 kilometrin päässä määränpäästä, se juuttui ahtojäihin ja alkoi ajelehtia hitaasti, etupäässä länteen, poispäin Herschelinsaaresta. 19. syyskuuta Stefansson ja muut retkikunnan jäsenet poistuivat laivalta kymmenen päivän metsästysretkelle. Heidän poissa ollessaan "Karlukia" ympäröivä jää alkoi liikkua länteenpäin nopeammin, niin että Stefansson seurueineen ei päässyt palaamaan laivalle. He lähtivät maitse kohti Point Barrowin lähellä olevaa Cape Smythea. Samaan aikaan "Karluk" jatkoi ajelehtimista jäiden paineen uhatessa sitä. 10. tammikuuta 1914 siihen tuli reikä ja vesi alkoi virrata sisään, ja seuraavana päivänä se upposi. Kaikki laivalla olleet 25 ihmistä – miehistö, retkikunnan jäsenet ja inuittimetsästäjät – siirtyivät jäälle. Oltuaan muutaman viikon tilapäisessä jääleirissä he lähtivät ponnistelemaan kohti Wrangelinsaarta, jota lähempänä ei ollut maata. Neljän hengen kärkiryhmä eksyi matkalla, ja heidät löydettiin monen vuoden kuluttua kuolleina Geraldinsaarelta. Toinen neljän hengen ryhmä irtautui retkikunnasta ja pyrki omatoimisessti maihin. He katosivat jäljettömiin. Niistä 17:stä, jotka pääsivät saarelle, kolme kuoli ennen kuin pelastajat saapuivat syyskuussa 1914.