tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aleksander Kunileid

Aleksander Kunileid, ent. Aleksander Saebelmann t. Säbelmann (22. marraskuuta 1845 Audru, Pärnumaa, Viro – 27. heinäkuuta 1875 Pultava, Ukraina) oli virolainen säveltäjä. Hän on virolaisen kuoromusiikin perustajia.
Elämä ja työ.
Aleksander Peeter Karl Saebelmann syntyi Audrussa Pärnumaan maakunnassa. Hänen isänsä oli opettaja. Veljensä Friedrich August Saebelmannin tavoin hän osoittautui musikaaliseksi jo hyvin varhain. Hän sai musiikinopetusta ensin isältään, joka opetti häntä soittamaan urkuja ja pianoa. 16-vuotiaana Saebelmann aloitti opinnot Cimzen seminaarissa Valkassa. 
Saebelmann valmistui opettajaseminaarista 1865 ja sai viran Paistussa, jossa hän oli kolme vuotta. Hän soitti usein paikallisen kirkon urkuja. Hän ystävystyi Viron kansallisen heräämisen merkkihenkilöiden kanssa, muun muassa Carl Robert Jakobsonin, Johann Voldemar Jannsenin ja jälkimmäisen tyttären Lydia Koidulan kanssa. Hän otti nimen "Kunileid" saksalaiselta vaikuttavan "Saebelmannin" tilalle Jakobsonin tunnuslauseesta "Otsi, kuni leiad" ("Etsi kunnes löydät"). Vuonna 1868 hän sai apulaisopettajan paikan Cimzen seminaarista.
Jakobsonin innostamasta Kunileidista tuli keskeinen henkilö ensimmäisillä Viron laulujuhlilla 1869. Kunileid oli Jannsenin ohella juhlien pääorganisaattori ja kuoroesitysten tuomariston puheenjohtaja.
Tänä aikana Kunileid sävelsi useita kuorolauluja, kuten "Sind surmani", "Mu isamaa on minu arm" ja "Mu isamaa nad olid matnud", jotka nykyisin kuuluvat Viron kansalliseen kaanoniin. Musiikkihistorioitsija Elmar Arron mukaan Kunileid löysi innoituksen kahden ensimmäisen säveliin Karl Collanin vuonna 1854 julkaiseman kokoelman suomalaisista kansanlauluista "Kreivin sylissä istunut" ja "Paremp’ olla tyttönä". Jakobson liitti Kunileidin teoksia kuuluisaan virolaisten laulujen kokoelmaan "Wanemuine Kandle Healed" (1. p. 1869, 2. p. 1871).
Kunileid muutti 1871 Pietariin veljensä Friedrich Saebelmannin kanssa, joka oli valmistunut samasta seminaarista. He joutuivat alkuun asumaan hyvin vaatimattomissa oloissa. Kunileid oli opettajana virolaisessa koulussa Hatsinassa lähellä Pietaria ja myöhemmin Kolpinan opettajaseminaarissa. Kunileidin terveys heikkeni 1873 nopeasti, ja hän muutti opettajaksi ja urkuriksi Pultavaan sikäläisen paremman ilmaston vuoksi. Hän kuoli siellä kesällä 1875. Hänet haudattiin Pultavan hautausmaalle, joka tasoitettiin toisen maailmansodan jälkeen.
Kunileid on sivuhenkilö Jaan Krossin historiallisessa romaanissa "Professori Martensin lähtö".
Hell or High Water

Hell or High Water on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen neo-western- ja rikoselokuva, jonka on ohjannut David Mackenzie ja käsikirjoittanut Taylor Sheridan. Elokuva kertoo kahdesta veljeksestä, jotka tekevät pankkiryöstöjä pelastaakseen perheensä maatilan. Sen pääosissa ovat Chris Pine, Ben Foster ja Jeff Bridges.
"Hell or High Water" sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 16. toukokuuta 2016. Yhdysvalloissa se sai ensi-iltansa 12. elokuuta 2016. Elokuva sai neljä Oscar-ehdokkuutta vuoden 2017 gaalassa parhaasta elokuvasta, miessivuosasta (Bridges), alkuperäisestä käsikirjoituksesta ja leikkauksesta. 
Vastaanotto.
"Hell or High Water" sai erinomaisen vastaanoton kriitikoilta. Rotten Tomatoes -sivustolla 98 % kriitikoista antoi sille myönteisen arvostelun. Tulos perustuu 204 arvosteluun. Metacriticissä se sai 88/100 pistettä perustuen 45 arvosteluun.
Albu

Albu () oli kunta Viron Järvamaan maakunnassa. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa seitsemän Järvamaan kuntaa, Albu, Ambla, Imavere, Järva-Jaani, Kareda, Koeru ja Koigi, yhdistettiin Järvan kunnaksi.
Se sijaitsi maakunnan pohjoisosassa Tallinnan kaakkois- ja Paiden pohjoispuolella. Albussa oli arviolta 1 176 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala oli 257,06 neliökilometriä.
Albuun kuului 16 kylää: Ageri, Ahula, Albu, Järva-Madise, Kaalepi, Lehtmetsa, Mägede, Mõnuvere, Neitla, Orgmetsa, Peedu, Pullevere, Seidla, Soosalu, Sugalepa ja Vetepere.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Albun kunnassa oli 1 140 asukasta, joista 1 098 (96,3 %) oli virolaisia, 24 (2,1 %) venäläisiä ja 18 (1,6 %) muita kansallisuuksia.
Khammouan

Khammouan () on Laosin maakunta, joka sijaitsee maan keskiosassa. Khammouanin pääkaupunki on Thakhèk. Maakunnan pinta-ala on 16 135 neliökilometriä. Vuoden 2015 väestönlaskennassa siellä oli 392 100 asukasta. Maakunta on jaettu yhdeksään piirikuntaan: Thakhaek, Mahaxay, Nongbok, Hinboun, Nhommalath, Bualapha, Nakai, Xebangfai ja Xaybouathong.
Khammouanissa on kalkkipitoisia karstivuoria, joissa on monia luolia. Levottomina aikoina etniset vähemmistöryhmät ovat piileksineet vuoristoissa. Vuorialueet ovat niin vaikeakulkuisia, että siellä eläviä eläinlajeja löydettiin vasta 1990-luvulla. Oravan kokoinen jyrsijä "Laonastes aenigmamus" löydettiin vasta 2000-luvulla, ja se saattoi olla viimeinen tieteelle tuntematon nisäkäslaji.
Maanviljely on tärkeä elinkeino Khammouanissa.
Punaisen kuoleman naamio

Punaisen kuoleman naamio () on yhdysvaltalaisen kirjailijan Edgar Allan Poen novelli. Novellissa seurataan prinssi Prosperon pyrkimyksiä välttyä vaaralliselta rutolta, joka tunnetaan Punaisena kuolemana.
Gannett Company

Gannett Company, Inc. on yhdysvaltalainen mediayhtiö, joka toimii erityisesti sanomalehtikustantajana ja digitaalisen uutistoiminnan ja markkinoinnin parissa Yhdysvalloissa ja Britanniassa. Konsernin tunnetuin tuote on sanomalehti "USA Today".
Yhtiön osake noteerataan New Yorkin pörssissä (). Gannettin päämaja sijaitsee Tysons Cornerissa, Virginiassa, mutta yhtiön juridinen postiosoite on Virginian McLeanissa. Yhtiö oli aiemmin vahvasti mukana myös radio- ja tv-lähetystoiminnassa, mutta kesäkuussa 2015 aiempi Gannett jaettiin kahdeksi yhtiöksi, jolloin lähetystoiminta erotettiin jäljelle jääneestä Gannettista erilliseksi pörssiyhtiöksi (Tenga Inc., ).
Gannett on jakanut liiketoimintansa kolmeen liiketoiminta-alueeseen: julkaisutoiminta (Publishing), ReachLocal, sekä yrityssektori ja muut toiminnot. Toimintansa organisoimiseksi yhtiöllä on lukuisia tytäryrityksiä, kuten pienille ja keskisuurille yrityksille suunnattua digitaalista markkinointia tarjoava ReachLocal.
Konserniyhtiön tunnetuin julkaisu on Yhdysvaltain kolmanneksi suurin valtakunnallinen sanomalehti ja laajalti luettu verkkojulkaisu "USA Today", joka kuuluu USA Today International Company -tytäryhtiön julkaisuihin. Painetulla sanomalehdellä oli keväällä 2017 yli 810 000 arkitilaajaa ja noin 3,3 miljoonaa lukijaa. Tämän lisäksi lehti raportoi heidän mobiilisovellustaan ladatun yli 24 miljoonaa kertaa. Keskeinen julkaisusektorin tytäryhtiö on myös brittiläinen sanomalehti-, aikakauslehti- ja talousjulkaisukustataja Newsquest (Newsquest Media Group Ltd., UK).
USA Today -ryhmittymän ohella Gannett hallitsee 109 paikallismediaorganisaatiota Yhdysvaltain 34 osavaltiossa ja Guamin saarella, sekä yli 160 paikallisbrändiä Britanniassa. Tämä sisältää 92 muuta päivittäistä sanomalehteä Yhdysvalloissa ja 400 harvemmin ilmestyvää julkaisua. Yhtiön Yhdysvalloissa paikallisesti julkaistuihin sanomalehtiin lukeutuvat muun muassa "The Arizona Republic, The Cincinnati Enquirer, Democrat &amp; Cronicle, The Des Moines Register, Detroit Free Press, The Indianapolis Star" ja "The Tennessean".
Tallinn Music Week

Tallinn Music Week on Tallinnassa järjestettävä kaupunkitapahtuma. Se oli alun perin musiikkitapahtuma ja -konferenssi mutta sisältää nykyisin muiden alojen tapahtumia.
Tapahtuman perusti Helen Sildna virolaisen musiikin esittelypaikaksi, ja se järjestettiin ensimmäisen kerran 2009. Edelleen tapahtumaan liittyy paljon musiikkia, kuten vuosittain musiikkialan ammattilaisille suunnattu kaksipäiväinen konferenssiohjelma. Tapahtuman esiintyjät valitaan hakemusten perusteella.
Vuonna 2016 tapahtumassa oli 35  000 kävijää. Yhtyeet ja artistit esiintyvät showcase- ja ilmaiskonserteissa. Esiintymispaikkoina on julkisten tilojen lisäksi myös ihmisten koteja.
Tapahtumissa ovat esillä musiikin lisäksi muun muassa taide ja ruoka. Sen yhteydessä järjestetään eri alojen konferensseja ja keskustelutilaisuuksia. Vuonna 2016 yksi suosittu tapahtuma oli Creativity for Change Forum, jossa etsittiin ratkaisuja globaaleihin ongelmiin, kuten pakolaiskriisiin ja avoimen ja suvaitsevaisen yhteiskunnan rakentamiseen. Keskustelijoiden joukossa oli muun muassa filantrooppi, liikemies Hamdi Ulukaya
Tapahtumassa on vuosittain myös suomalaisia esiintyjiä.
Helen Sildna

Helen Sildna (s. 1978) on virolainen tapahtumajärjestäjä ja festivaalijohtaja. Hän on perustanut vuonna 2009 Tallinn Music Week -tapahtuman, jossa on musiikin lisäksi esillä muitakin kulttuurinaloja.
Sildna aloitti uransa tapahtuma- ja konserttijärjestäjä BDG:n palveluksessa (nykyisin Live Nation), jossa hän järjesti virolaisten ja ulkomaisten artistien keikkoja ja kiertueita. Hän on ollut Raadio 2 -kanavan toimittaja, kirjoittanut levyarosteluja ja toiminut konserttipromoottorina. Hänellä on oma Musiccase-niminen yritys, joka tuo Viroon ulkomaisia artisteja ja vie virolaisia artisteja ulkomaille. Se on järjestänyt Virossa erilaisia tapahtumia, kuten Kumu ÖÖ, Iceland Day, Vabaduse Laul sekä Tallinn’s Song Festivalin.
Sildna on ollut vuodesta 2010 Music Estonia -vientiorganisaatiossa kehittämässä virolaisen musiikin vientistrategiaa.
Julia Beljajeva

Julia Beljajeva (s. 21. kesäkuuta 1992) on virolainen kalpamiekkailija ja olympiavoittaja.
Beljajeva edusti Viroa Rion kesäolympialaisissa 2016, joissa hän osallistui naisten yksilökilpailuun sekä naisten joukkuekilpailuun. Hän sijoittui kalvan yksilökilpailussa sijalle 29. Tokion olympialaisissa 2020 Beljajeva oli mukana Viron joukkuessa, joka voitti kultaa kalvan joukkuekilpailussa.
Naapurustotyö

Naapurustyötyö tarkoittaa menetelmiä, joiden avulla erityisryhmien asumisyksiköt integroidaan osaksi asuinaluetta. Tavoitteena on uusien asukkaiden sopeutuminen asuinalueelle, ympäröivään yhteiskuntaan ja sen eri toimintoihin sekä naapurustojen sopeutuminen uusiin asukkaisiin sekä alueen turvallisuuden ja viihtyvyyden lisääminen. Naapurustotyöstä on puhuttu Suomessa myös asuinaluelähtöisenä ympäristötyönä tai ympäristötyönä.
Naapurustotyö Suomessa.
Naapurustotyö on kehittynyt Suomessa samanaikaisesti asunto ensin -periaatetta noudattavan pitkäaikaisasunnottomuutta vähentävän politiikan kanssa. Naapurustotyön menetelmiä ovat kehittäneet asunto ensin -periaatetta noudattavia asumisyksiköitä perustaneet organisaatiot kuten Helsingin Diakonissalaitos ja Sininauhasäätiö. Monikulttuuristen ja monimuotoisten asuinalueiden turvallisuuden ja viihtyvyyden parantamiseen pyrkivää naapurustotyötä on kehittänyt Suomen Pakolaisapu ry:n Naapuruussovittelun keskus.
Glykosidaasit

Glykosidaasit eli glykosidihydrolaasit tai glykosyylihydrolaasit ovat ryhmä hydrolaaseihin kuuluvia entsyymejä. Nämä entsyymit sekä hydrolysoivat että muodostavat polysakkaridien glykosidisidoksia. Glykosidaaseja esiintyy kaikissa eliöryhmissä ja niitä ovat muun muassa amylaasi, disakkaridaasit, invertaasi, lysotsyymi, neuraminidaasi ja sellulaasit. Glykosidaasien EC-numero on 3.2.1.x. Glykosidaaseja käytetään muun muassa elintarviketeollisuudessa ja orgaanisen kemian synteeseissä.
Glykosidaasien luokittelu.
Glykosidaasit voidaan luokitella endo- tai eksoglykosidaaseihin hydrolyysipaikan perusteella. Eksoglykosidaasit hydrolysoivat vain polysakkaridiketjun päissä olevia glykosidisidoksia, kun taas endoglykosidaasit hydrolysoivat polysakkaridiketjun keskellä olevia glykosidisia sidoksia. 
Glykosidaasit voidaan luokitella myös niiden katalysoiman reaktion mekanismin perusteella stereokemian säilyttäviin tai invertoiviin glykosidaaseihin. Stereokemian eli anomeerin säilyttävät glykosidaasit pitävät glykosidisen hiilen stereokemian samana, mikä se oli alkuperäisessä polysakkaridissa, ja invertoivat entsyymit kääntävät sen. Invertoivien glykosidaasien aktiivisen kohdan aminohapot toimivat happo-emäs-katalyytteinä. Negatiivisesti varautunut karboksyyliryhmä vastaanottaa vedeltä protonin, mikä tekee siitä nukleofiilisemman hydroksidi-ionin. Tämä ioni reagoi glykosidisen sidoksen hiilen kanssa nukleofiilisella substituutiolla, jolloin stereokemia kääntyy. Stereokemian säilyttävillä glykosidaaseilla tämä inversio tapahtuu kahdesti, jolloin lopputuloksena on alkuperäisen stereokemian säilyminen.
Invertoivien glykosidaasien reaktiomekanismi on seuraava:
Stereokemian säilyttävät glykosidaasit katalysoivat reaktiota seuraavasti:
Glykosidaasien inhibiittorit.
Glykosidaasien virheellisen toiminnan on havaittu olevan yksi tekijöistä muun muassa Alzheimerin taudissa, eräissä syövissä ja perinnöllisissä sairauksissa. Niillä voi olla käyttöä myös virustautien hoidossa sekä maatalouskemikaaleina. Monet alkaloidit ovat glykosidaasien inhibiittoreita ja näitä ovat muun muassa deoksinojirimysiini, kastanospermiini ja swainsoniini.
Haapsalun lastenkodin tulipalo

Haapsalun lastenkodin tulipalo 20. helmikuuta 2011 oli tulipalo lastenkodissa, jossa asui kehitysvammaisia lapsia ja nuoria. Talon sairastuvalla syttyneessä palossa kuoli kymmenen talon asukasta. Se on Virossa itsenäisyyden palauttamisen jälkeen eniten lapsiuhreja vaatinut onnettomuus.
Tapahtumat.
Vuonna 1950 rakennetussa yksikerroksisessa, puurakenteisessa lastenkodissa oli palon syttymishetkellä 37 lasta ja yhdeksän aikuista. Hätäkeskus sai ensimmäisen ilmoituksen palosta kello 14.30, lasten päiväuniaikaan. Samaan aikaan lastenkodista tuli myös automaattinen paloilmoitus. Palo syttyi sairastuvalla siivessä, jossa asui liikuntaesteisiä lapsia. Palomiesten saapuessa paikalle rakennus oli jo ilmiliekeissä.
Palo saatiin hallintaan kello 16.24, ja sammutustyöt lopetettiin 19.17. Tuli tuhosi rakennuksesta yhden siiven, ja muu rakennus kärsi lämpö- ja nokivahinkoja. Palossa kuolivat 21-vuotias Sergei, 20-vuotias Enar, 16-vuotias Liisi, 13-vuotiaat Jan, Sten ja Maarja, 12-vuotiaat Valeria, Björn ja Kristo sekä 7-vuotias Kevin. Lisäksi kymmenen lasta ja kaksi aikuista vietiin sairaalaan.
Lastenkodissa oli asianmukaiset paloturvallisuuslaitteet ja ne oli huollettu ja tarkastettu. Edellinen palotarkastus oli tehty kuukautta ennen paloa. Tutkimuksissa todettiin, että lastenkodin henkilökunta ei ollut syyllistynyt laiminlyönteihin turvallisuuden ja huollon suhteen. Ketään vastaan ei nostettu rikossyytteitä. Tutkimusten mukaan palon sytytti avotuli lähellä pohjoissiiven sisäänkäyntiä, mutta kenenkään ei todettu sytyttäneen paloa tahallaan tai huolimattoman tulenkäytön seurauksena. Lisätodisteiden puuttuessa tarkkaa syttymissyytä ei voitu selvittää.
Suomen Teatteriopisto

Suomen Teatteriopisto (vuoteen 2004 nimellä "Tampereen Komediateatterin oppilaskoulu") on Tampereella toimiva teatterikoulu. Se perustettiin vuonna 1995 Tampereen Komediateatterin yhteyteen. Teatteriopisto tarjoaa teatteri-ilmaisun perusopetusta niin harrastajille kuin ammattiin aikovillekin. Linjoja on kolme: näyttelijätyön peruslinja, musiikkiteatteripainotteinen näyttelijäntyön peruslinja ja näyttelijätyön jatkolinja.
Opistolla on noin 50 päiväopiskelijaa kerrallaan ja noin 150 teatteriharrastajaa viikoittain. Komediateatterin tilojen lisäksi opisto toimii lähistöllä sijaitsevassa Hovissa. Teatteriopiston rehtorina toimii vuodesta 2024 Emilia Pokkinen ja toiminnanjohtajana Maria Tolonen. 
Suomen Teatteriopiston näyttelijäntyön jatkolinjan opinnäytetöitä ovat vuosien varrella ohjanneet muun muassa Panu Raipia, Anna-Elina Lyytikäinen, Ola Tuominen, Mikko Bredenberg, Jevgeni Haukka, Seppo Kolehmainen, Ilmari Saarelainen.
Ammattiin ohjaava koulutus.
Ammattiin ohjaavassa koulutuksessa on kolme suuntautumisvaihtoehtoa: näyttelijäntyön peruslinja, näyttelijäntyön jatkolinja ja musiikkiteatteripainotteinen näyttelijäntyön peruslinja. Näyttelijäntyön peruslinjalla annetaan monipuolista näyttelijäntyön opetusta: improvisaatio, tanssi, laulu, teatterimiekkailu, akrobatia, puhetekniikka, dramaturgia, teatterihistoria sekä pääaineena näyttelijäntyö. Musiikkiteatterilinjalla opetuksen pääpaino on tanssissa, laulussa ja näyttelijäntyössä. Näyttelijäntyön jatkolinjalla syvennetään ensimmäisen vuoden opintoja sekä valmistetaan kaksi opinnäytetyötä.
Opetusta harrastajille.
Teatteri-ilmaisun opetusta annetaan harrastajille ikäryhmittäin. Alle kymmenenvuotiaat opiskelevat puolitoista tuntia viikossa ja sitä vanhemmat kolme tuntia viikossa. Suomen Teatteriopiston ryhmiä on Tampereella, Ylöjärvellä ja Lempäälässä. Vuosittain teatterin harrastajia näissä ryhmissä on yli 200.
Teatteriopiston entisiä oppilaita.
Suomen Teatteriopiston oppilaita on monissa teatterialan ammateissa. Näihin lukeutuu muun muassa Johanna Kokko, Anu Niemi, Maija Siljander, Joni Kuokkanen, Ville Orttenvuori, Heidi Niemi, Pekka Hänninen, Ella Mustajärvi, Seppo Paajanen, Helena Puska, Jere Riihinen, Pauliina Puurila, Juha Lagström, Janne Turkki, Heidi Rantakeisu, Mikko Töyssy, Armi Toivanen, Suvi Hurme, Panu Mikkola ja Antti Lang.
Do or Die (Wigwamin kappale)

Do or Die on Wigwam-yhtyeen kappale heidän "Nuclear Nightclub" -albumiltaan. Kappaleen on säveltänyt Pekka Rechardt ja sanoittanut Jim Pembroke. Siinä kuullaan Esa Kotilaisen Moog-syntetisaattorilla soittama soolo. Kappale on ollut keskeisessä osassa Wigwamin keikkasetissä ilmestymisestään lähtien. Siitä on julkaistu yli 12 minuuttia pitkä liveversio livealbumilla "Wigwam Plays Wigwam – Live". 
Virgin Records julkaisi kappaleen vuonna 1975 singlenä Japanissa b-puolenaan ”Save My Money and Name”. Kappaleen singleversion pituus on 3 minuuttia ja 20 sekuntia. Albumiversio kestää yli viisi minuuttia.
Nippernaati

Nippernaati: virolaisen kirjallisuuden antologia on vuodesta 2015 julkaistu Viron kirjallisuutta esittelevä antologiasarja. Sen 1.-3. osan päätoimittajana toimii Sanna Immanen ja 4. Nippernaatin päätoimittaja on Anniina Ljokkoi. Sarjaa julkaisee Viron instituutti, ja sitä on tarkoitus julkaista vuosittain. Antologian julkaisemista tukevat Viron kulttuuriministeriö, Viron kulttuurirahasto ja Viro-instituutin ystävät ry.
Antologiasarja on saanut nimensä August Gailitin veijariromaanin "Toomas Nippernaati" päähenkilöstä.
Painetun julkaisun lisäksi "Nippernaati" on saatavilla verkkojulkaisuna ().
Nippernaati 1 (2015).
Ensimmäisen vuonna 2015 ilmestyneen 166-sivuisen antologian sisältö on seuraava:
Ensimmäisen antologian toimitusneuvoston muodostivat Grete Ahtola, Sanna Immanen, Kätlin Kaldmaa, Anniina Ljokkoi, Hannu Oittinen ja Kerti Tergem. Suomentajina ja toimittajina olivat Varja Arola, Tuula Friman, Sanna Immanen, Jenni Kavén, Jukka Mallinen, Katja Meriluoto, Kaisu Lahikainen, Anniina Ljokkoi, Hannu Oittinen, Hanna Pippuri ja Hanna Samola.
Nippernaati 2 (2016).
Antologian syyskuussa 2016 ilmestyneen toisen osan kirjoittajat ja suomentajat (suluissa) ovat:
Päätoimittaja Sanna Immanen. 
Nippernaati 3 (2017).
Antologian vuonna 2017 ilmestyneen kolmannen osan tekstit, kirjoittajat ja suomentajat (suluissa) ovat: 
Päätoimittaja: Sanna Immanen. Toimitusneuvosto: Heidi Iivari, Sanna Immanen, Kätlin Kaldmaa, Anniina Ljokkoi, Hannu Oittinen ja Kerti Tergem. 
Nippernaati 4 (2019).
Virolaisen kirjallisuuden antologian neljäs numero ilmestyi syksyllä 2019. Tekstit, kirjailijat ja suomentaja (suluissa):
Päätoimittaja Anniina Ljokkoi, projektin johtaja Sanna Immanen (Viro-instituutti).
Ypäjän Musiikkiteatteri

Ypäjän Musiikkiteatteri ry toimii Kanta-Hämeessä, Ypäjän kunnan kotiseutumuseon alueella. 
Historiaa.
Ypäjän Musiikkiteatteri aloitti toimintansa Jokiläänin kansalaisopiston musiikkiharrastus- ja näytelmäpiirinä vuonna 1985, mutta varsin nopeasti musiikin ja kuoron johtajana toimineet Riikka Jaakkola ja Osmo Jaakkola ryhtyivät puuhaamaan ensimmäistä musiikkiteatteriesitystä. Teosten esittäminen aloitettiin ensin siten, että kutakin teosta esitettiin kahtena kesänä, jonka jälkeen pidettiin lepovuosi ja sen jälkeen aloitettiin uuden teoksen tuotanto. Työtä tehtiin talkoilla ja vain avainhenkilöille maksettiin palkkioita. Varsinaisesti Ypäjän Musiikkiteatteri ry perustettiin vuonna 1991. Ypäjän Musiikkiteatteri ry:llä on n. 220 jäsentä.
Ypäjän Musiikkiteatteri toimii Ypäjän kotiseutumuseon alueella ja se tarjoaa katsojilleen myös mahdollisuuden tutustua Ypäjän kunnan historiaan.
Esitykset.
Ypäjän Musiikkiteatteri ry on esittänyt kolme kantaesitystä. Ensimmäinen oli "Sammon tarina", johon yhdistys tilasi sävellystyön Pekka Kostiaiselta. Tämän teoksen libretto on Paavo Liskin Ypäjän Musiikkiteatterille kirjoittama. Sammon tarinaan saatiin myös Ypäjän kunnalta arvokasta tukea, kun kunta rakensi teatterin käyttöön 500 hengen maakatsomon. Tämän katsomon ylle musiikkiteatteri pystytti sadekatoksen.
Toinen teos oli "Täällä Pohjantähden alla". Musiikin sävelsi yhdistyksen musiikinjohtajana vuonna 2006 aloittanut Kari Mäkiranta. 
Kolmas oma tuotanto oli paikkakuntalaisen Matti Malin käsialaa oleva "Prättäkitti ja Yrjä Pytyn tapaus". Teoksen musiikki on Kari Mäkirannan käsialaa. Tuotanto oli päänavaus musiikkiteatterille: yhdistys tuotti Ypäjän kunnan 140-vuotisen taipaleen kunniaksi lasten musiikkinäytelmän. Ypäjän Mannisten kylään sijoittuva tarina perustui ypäjäläiseen kansanperinteeseen noita Prättäkitistä.
Ypäjän Musiikkiteatteri tekee yhteistyötä Ypäjän Hevosopiston kanssa: tavoitteena on tuoda jokaiseen esitykseen ainakin yksi hevonen. Poikkeuksen tähän ovat tehneet Prättäkitti ja Yrjä Pytyn tapaus sekä vuoden 2019 esitykset, joissa ei ollut hevosta.
Vuosi 2018 oli välivuosi teatterin toiminnassa, kun teatterin katsomoon rakennettiin uutta kattoa.
Vuonna 2019 päätettiin järjestää musiikkiteatterifestivaali ja esittää kolme eri teosta. Näin esiintyjämäärää saatiin kasvatettua huomattavasti ja esitysten määrä kasvoi aiemmasta 18 esityksestä 31:een.
Alexander Gustaf Walle

Alexander Gustaf Walle (19. huhtikuuta 1843 Hamina – 2. marraskuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen kirkkoherra, lääninrovasti ja moninkertainen pappissäädyn valtiopäivämies.
Alexander Wallen vanhemmat olivat Leppävirran kirkkoherra, rovasti Daniel Fredrik Walle (1802–1867) ja Selma Augusta Alléen (k. 1874). Walle kirjoitti ylioppilaaksi 1861 ja opiskeli jumaluusoppia Helsingin yliopistossa vuoteen 1865 jolloin hänet vihittiin papiksi. Hän toimi kirkkoherran apulaisena Leppävirralla 1865-67 ja Kaavilla 1868-75 ja kirkkoherrana sekä kappalaisena Uukuniemellä sen jälkeen. Vuonna 1884 hänet nimettiin Sortavalan rovastikunnan lääninrovastiksi.
Virkansa ohella Walle otti osaa yhteiskunnalliseen elämään kunnallispoliitikkona Uukuniemellä. Hän oli valtiopäivämies 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905. Walle toimi myös kansakoulujentarkastajana. Hän osallistui moneen valtiolliseen komiteaan kuten kirkkojen ja pappiloiden rakentamis- ja hoitokomiteaan ja toimi vuodesta 1898 mustalaiskysymysjärjestelykomitean puheenjohtana joka mm. antoi Arthur Thesleffille tehtäväksi tutkia romanien kieltä ja elämänehtoja Suomessa. Hänelle myönnettiin Pyhän Annan 3 luokan ja Pyhän Stanislauksen 2 luokan ansiomerkit.
Yorkshiren etsivät

Yorkshiren etsivät () on brittiläinen rikosdraamasarja. Sarja perustuu Reginald Hillin kirjasarjaan, jonka päähahmot, yorkshirelaiset rikospoliisit Andrew Dalziel ja Peter Pascoe, ovat esiintyneet yhdessä 19 kirjassa.
"Yorkshiren etsivät" esitettiin kotimaassaan BBC One -kanavalla vuosina 1996–2007, ja Suomessa sarjaa on esitetty Yle TV1 -kanavalla.
Juoni.
Sarja sijoittuu Yorkshiressä sijaitsevaan kuvitteelliseen Wethertonin kaupunkiin. Rikospoliisit Andrew Dalziel ja Peter Pascoe ovat toistensa vastakohtia: Dalziel on suorasukainen ja poliittisesti epäkorrekti, kun taas Pascoe on korkeastikoulutettu ja kohtelias. Kaksikko joutuu tekemään yhteistyötä tutkiessaan yhdessä murhia.
Dhakan lento-onnettomuus 1984

Dhakan lento-onnettomuus 1984 tapahtui 5. elokuuta 1984, kun Biman Bangladesh Airlinesin Fokker F.27-600 Friendship -lentokone syöksyi suohon huonossa säässä lähestyessään Dhakan Zian kansainvälistä lentoasemaa. Kone oli reittilennolla Chittagongin Patengan lentoasemalta Dhakaan. Kaikki 49 koneessa ollutta kuolivat maahansyöksyssä.
Onnettomuus on uhrien määrällä mitattuna Bangladeshin historian pahin lento-onnettomuus sekä kuudenneksi pahin F.27 Friendship -koneelle sattunut onnettomuus.
Lentokone.
Onnettomuuskone oli vuonna 1971 valmistettu Fokker F.27-600 Friendship (rekisteritunnus S2-ABJ). Onnettomuuden aikaan sille oli kertynyt 15 595 lentotuntia 24 085 lennolla.
Matkustajat ja miehistö.
Lennolla oli 44 matkustajaa ja viisi miehistön jäsentä. Matkustajista yksi oli japanilainen ja yksi britti. Matkustajista 33 oli matkalla Dhakaan noustakseen jatkolennolle Lähi-itään. Lennon kapteenina oli Bangladeshin ensimmäinen naispuolinen ammattilentäjä Kaniz Fatema Roksana.
Onnettomuus.
Sää Dhakassa oli onnettomuuspäivänä huono: oli turbulenssia, satoi kaatamalla ja näkyvyys oli huono. Miehistö yritti ensin VOR-lähestymistä kiitotielle 32. Koska kumpikaan lentäjä ei nähnyt kiitotietä, lähestyminen keskeytettiin. Seuraavaksi he yrittivät ILS-lähestymistä kiitotielle 14. Lähestyminen oli jälleen keskeytettävä. Kolmannella yrityksellä miehistö laskeutui liian matalalle ja kone osui suohon noin 550 metriä ennen kiitotien alkua.
O sebe

O sebe (, "Tällä hetkellä") on venäläisen poplaulaja Polina Gagarinan toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2010 levymerkillä ARS Records.
Wisin

Wisin (oik. Juan Luis Morera Luna, s. 19. joulukuuta 1978 Cayey, Puerto Rico, Yhdysvallat) on puertoricolainen reggaeton-artisti. Hänet tunnetaan reggaeton-musiikin tunnetuimpiin esittäjiin lukeutuvasta Wisin &amp; Yandel -duosta, mutta hän on tehnyt myös soolouraa.
Let’s Hide Away and Dance Away with Freddy King

Let’s Hide Away and Dance Away with Freddy King on yhdysvaltalaisen blueskitaristi, laulajan Freddie Kingin vuonna 1961 julkaistu albumi.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Freddie King ja Sonny Thompson, ellei toisin mainita.
Kandahar Giovanni A. Agnelli

Kandahar Giovanni A. Agnelli ja Sises ovat laskettelurinteitä Sestrieressä Italiassa.
Kandahar Giovanni A. Agnelli -rinne on nimetty Fiatin ja Sestrieren talviurheilukeskuksen perustajan Giovanni Agnellin ja Arlberg-Kandahar-kilpailujen mukaan.
Kandahar Giovanni A. Agnelli -rinteessä järjestettiin vuoden 1997 MM-kilpailuiden ja Torinon talviolympialaisten tekniikkalajikilpailut. Rinteessä on järjestetty myös alppihiihdon maailmancupin tekniikkalajiosakilpailuja. Suurpujottelukilpailuiden lähtöpaikka sijaitsee Sises-rinteessä. Vuoden 2020 parisuurpujottelukilpailu Kandahar Giovanni A. Agnelli -rinteessä oli kautta aikain ensimmäinen naisten maailmancupissa.
Billa

Billa on itävaltalainen, kansainvälisesti toimiva päivittäistavarakauppaketju. Ketjun perusti Karl Wlaschek vuonna 1953, ja nykyään sen omistaa saksalainen REWE Group.
Ketjulla on myymälöitä Itävallassa, Bulgariassa, Kroatiassa, Romaniassa, Slovakiassa, Tšekissä, Ukrainassa ja Venäjällä. Billalla on ollut myymälöitä aiemmin myös Unkarissa, kunnes alankomaalainen Spar-päivittäistavaraketju osti ne.
RISC OS

RISC OS on Acorn Computers Ltd:n kehittämä käyttöjärjestelmä ARM-pohjaisille kehitysalustoille. Alun perin vuonna 1987 julkaistu RISC OS oli suunniteltu käytettäväksi ARM-ympäristössä. Käyttöjärjestelmä julkaistiin Acorn Archimedes -tietokoneen mukana nimellä "Arthur".
RISC OS käyttää yhteistyömoniajoa, jossa yksi prosessi on kerralla aktiivisena ja prosessin pitää luovuttaa suoritusaikaa säännöllisesti, jotta muut prosessit saavat suoritusaikaa. Ydin ei käytä monisäikeistystä, mutta se toimii keskeytyksillä.
Vakaimmat versiot toimivat ARMv3/ARMv4, RiscPc, ARMv5 "Iyonix" ja ARMv7 Cortex-A8 prosessoreilla. Näillä prosessoreilla varusteltuja järjestelmiä ovat esimerkiksi Raspberry Pi, PandaBoard ja BeagleBone Black. Raspberry Pi - versio on ladattavissa laitteen muistikortille RISC OS:n verkkosivuilta tai NOOBS - työkalun kautta. Nämä versiot sisältävät myös graafisen käyttöliittymän. Raspberry Pi:n, PandaBoardin ja BeagleBone Blackin versiot RISC OS:ta on kehittänyt Castle Technologies.
Lokakuussa 2006 Castle Technologies on julkaissut jaetun lähdekoodin mallin käyttöjärjestelmäversiolle 5. Jaetun lähdekoodin projektia hallinnoi RISC OS Open Ltd (ROOL).
RISC OS 5 on julkaistu avoimen lähdekoodin lisenssillä.
Kehitys.
Archimedes-tietokoneeseen piti tulla ARX-niminen käyttöjärjestelmä, mutta se oli myöhästymässä Archimedes-koneiden julkaisusta. Tästä johtuen Acorn kääntyi omaan ohjelmistokehitykseen, jonka piti kehittää korvaava käyttöjärjestelmä tiukan aikataulun sisällä ja sai sen mukaan nimen "Arthur" ("A Risc by THURsday").
Käyttöjärjestelmään tuli yhteistyömoniajo ennakoivan sijaan: ohjelmien oli kutsuttava codice_1-järjestelmäkutsua luovuttaakseen ajovuoro toiselle ohjelmalle. Myöhempiin versioihin tuli keino lopettaa ohjelma, joka ei ollut vapauttanut suoritusaikaa.
Prince Lasha

William B. Lawsha, joka tunnetaan paremmin nimellä Prince Lasha (s. 10. syyskuuta 1929 – 12. joulukuuta 2008) oli yhdysvaltalainen jazz-muusikko, jonka soittimia olivat alttosaksofoni, huilu ja klarinetti. 
Elämä ja ura.
Lasha syntyi Fort Worthissa Texasissa, missä hän opiskeli ja esiintyi yhdessä muiden I.M. Terrel -lukion oppilaiden John Carterin, Ornette Colemanin ja Dewey Redmanin kanssa.
50-luvulla Lasha muutti Kaliforniaan, missä hän 60-luvulla tuli aktiiviseksi jäseneksi free jazz -liikkeessä, jonka pioneeri oli niin ikään Forth Worthista liikkeellelähtenyt Ornette Coleman. Lasha tunnetaan luultavasti parhaiten esiintymisistään Eric Dolphyn levytyksillä "Iron Man" ja "Conversations" vuodelta 1963, sekä Elvin Jones/Jimmy Garrison "Sextet featuring" McCoy Tyner kokoonpanon levytyksellä "Illuminations!" vuodelta 1964. Ennen näitä levytyksiä vuonna 1962 Lasha oli levyttänyt yhdessä saksofonisti Sonny Simmonsin kanssa albumin "The Cry". 
Lasha muutti Eurooppaan ja vuonna 1966 asui Kensingtonissa Lontoossa. Albumi Insight (1966) on levytetty Englannissa ja sillä esiintyy paikallisia muusikoita kuten Bruce Cale, Dave Willis, Jeff Clyne, Joe Oliver, David Snell, Mike Carr, Stan Tracey, John Mumford ja Chris Bateson. 
Palattuaan takaisiin Yhdysvaltoihin 1967, Lasha jatkoi työskentelyään saksofonisti Sonny Simmonsin kanssa, minkä tuloksena syntyi albumi "Firebirds" (1967) Contemporary Records -levy-yhtiölle, jolle esimerkiksi Allmusic on myöntänyt viisi tähteä. 
Vuonna 2005 Lasha äänitti albumin "The Mystery of Prince Lasha" Odean Pope Trion kanssa. Lasha kuoli 12. joulukuuta 2008 Oaklandissa Kaliforniassa.
Diskografia.
Sivumiehenä.
Gene Ammons
Eric Dolphy
Elvin Jones / Jimmy Garrison
Michael White
BatteryRun

BatteryRun on laskettelurinne ja -puisto Kuusamon Rukalla.
BatteryRun-rinteessä järjestettiin vuoden 2005 freestylehiihdon MM-kilpailuiden kumparelaskun ja perinteisten hyppyjen kilpailut. Siinä järjestetään myös freestylehiihdon maailmancupin kumparelaskukilpailuja.
Itä-Timorin talous

Itä-Timor on itsenäistymisensä jälkeen kohdannut suuria haasteita maan infrastruktuurin jälleenrakentamisessa, hallinnon vahvistamisessa ja työpaikkojen lisäämisessä. Maassa on merkittävät öljyvarannot, mutta toistaiseksi niistä ei ole ollut hyötyä suurimmalle osalle maan väestöstä. 
Talouspolitiikka.
Timorilla on merkittävät öljy- ja kaasuvarannot, mutta se ei ole juurikaan hyödyttänyt maaseudun asukkaita, jotka saavat elantonsa kotitarveviljelystä. Lähes puolet maan väestöstä elää äärimmäisessä köyhyydessä. Itä-Timorin öljyrahasto perustettiin vuonna 2005 ja IMF on määritellyt maan maailman öljyriippuvaisimmaksi valtioksi. Öljyrahasto kattaa lähes koko hallituksen vuosibudjetin.
Toimialat.
Maatalous.
Maatalousala työllistää 80 % maan väestöstä. Noin 67 000 itätimorilaista kotitaloutta kasvattaa kahvia. Suuri osa heistä on köyhiä. He saavat tuottoa työstään noin 3,7 USD päivässä. 11 000 kotitaloutta kasvattaa mungpapuja, useimmat heistä toimivat omavaraisviljelijöinä. Kahvi on öljyn jälkeen maan toiseksi merkittävin vientituote. Kahvi tuottaa Itä-Timorille 10 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vuodessa. Merkittävin itätimorilaisen kahvin ostaja on yhdysvaltalainen kahvilaketju Starbucks.
Teollisuus.
Maan taloutta ovat huomattavasti vahvistaneet öljyn- ja kaasun tuotannosta saadut tulot, mutta maassa ei ole tuotantolaitoksia joten ala työllistää vain vähän itätimorilaisia. Kaasu johdetaan jalostettavaksi Australiaan, mutta Itä-Timor on kiinnostunut kehittämään oman maansa jalostuskapasiteettia. Öljytulojen osuus on 90 % valtion budjetista ja siitä saatavia varoja rahastoidaan tulevaisuuden varalle. Yksityissektorin kehitys on heikkoa pääoman puutteen, heikon infrastruktuurin, epätäydellisen oikeusjärjestelmän ja tehottoman ympäristön sääntelyn vuoksi.
Infrastruktuuri.
Energia.
Itä-Timor on energiantuotannon suhteen omavarainen. Maan väestöstä vain 42 % elää sähköistetyissä kotitalouksissa. Maaseudulla 27 % kodeista on sähköistetty. Vielä vuonna 1985 sähköistettynä oli vain neljä prosenttia maasta. Maan sähköverkon kehitys oli suhteellisen nopeaa Indonesian hallitessa Itä-Timoria, mutta silloinkin Itä-Timor oli Indonesian toiseksi vähiten sähköistetty provinssi. Maan sähköverkko tuhoutui laajalti vuoden 1999 väkivaltaisuuksissa. Maan sähköntuotanto toteutuu lähes yksinomaan dieselmoottorein. Maassa on potentiaalia uusiutuvien energianlähteiden vesivoiman, tuulivoiman ja aurinkovoiman kehittämiselle mutta kehitys on vasta alussa.
Liikenne.
Itä-Timorissa on kuusi lentokenttää, joista merkittävin on pääkaupunki Dilin lentoasema. Maassa on yksi kauppasatama, joka sijaitsee Dilissä. Rautateitä maassa ei ole. Tieverkostoa maassa on noin 6000 kilometriä, ja siitä on päällystetty noin 2600 km.
Tietoliikenne.
Maan tietoliikenneverkko tuhoutui suurelta osin 1999 tapahtumien seurauksena. Maan tietoliikenne ulkomaille on hyvin rajoittunutta. Internetin käyttäjiä maassa on 165 000, runsaat 13 % maan väestöstä. Maassa on yksi julkinen TV-kanava, jonka lähetyskielet ovat tetum, indonesia ja portugali.
Charley Pride

Charley Frank Pride (18. maaliskuuta 1934 Sledge, Mississippi – 12. joulukuuta 2020 Dallas, Texas) oli yhdysvaltalainen countrymuusikko.
Charley Pride oli köyhien puuvillapelloilla työskennelleiden osuusviljelijöiden lapsi. Perheessä oli yhteensä 11 lasta. Hän kiinnostui lapsena Grand Ole Opryn radio-ohjelmista, jossa esiintyivät muun muassa Roy Acuff, Hank Williams ja Ernest Tubb. Hän innostui myös baseballista ja pyrki alkujaan urheilu-uralle.
Pride muutti vuonna 1960 Montanaan, missä hän pelasi baseballia erilaisissa amatööri- ja puoliammattilaissarjoissa. Samaan aikaan hän kuitenkin esiintyi myös paikallisissa yökerhoissa. Pride päätti lähteä hakemaan levytyssopimusta, kun countrymuusikot Red Sovine ja Red Foley olivat kannustaneet häntä musiikkialalle.
Afroamerikkalaisia oli ollut mukana countrymusiikissa jo vuosikymmeniä, mutta ennen Pridea kukaan heistä ei ollut noussut tähtiartistiksi. Pride sai vuonna 1965 RCA Victorilta levytyssopimuksen. Levy-yhtiö panosti uuteen artistiinsa, ja hänen tuottajanaan toimi muun muassa Johnny Cashin ja Jerry Lee Lewisin kanssa työskennyt Jack Clement. Priden ensimmäinen single ”The Snakes Crawl at Night” julkaistiin vuonna 1966. Priden afroamerikkalaisuus pidettiin muutaman ensimmäisen singlen kohdalla piilossa, ja hän kertoi itse myöhemmin, kuinka ensimmäisillä keikoilla yleisö meni täysin hiljaiseksi, kun hän tuli lavalle.
Priden kolmas single ”Just Between You and Me” nousi countrylistojen kymmenen parhaan joukkoon, ja hänen ensimmäinen albuminsa "Country Charley Pride" myi kultaa. Pride pysyi countrymusiikin myydympien artistien joukossa noin 20 vuoden ajan, ja hän julkaisi 50 singleä, jotka pääsivät singlelistojen kymmenen myydyimmän joukkoon. Listaykköseksi kappaleista nousi peräti 29. Hänen hittikappaleitansa olivat muun muassa ”All I Have to Offer You (Is Me)” (1969), ”Is Anybody Goin’ to San Antone” (1970), ”Kiss an Angel Good Mornin’” (1971) ja ”Someone Loves You Honey” (1978).
Pride siirtyi vuonna 1986 RCA Recordsilta 16th Avenue Records. Hän oli levy-yhtiön ensimmäinen artisti. Pride levytti yhtiölle 13 singleä, mutta niistä suurin osa ei noussut listojen kärkipaikoille. Priden viimeinen viiden parhaan joukkoon noussut single oli ”Shouldn’t It Be Easier This Time” (1987). Hän vetäytyi 1980-luvun lopulla osa-aikaiselle eläkkeelle, vaikka silloin tällöin hän levyttikin pienille, itsenäisille levy-yhtiöille.
Country Music Association antoi Pridelle useita palkintoja. Vuonna 1971 hän oli muun muassa vuoden viihdyttäjä. Countrymusiikin kunniagalleria otti hänet jäsenekseen vuonna 2000, ja vuonna 2017 hän sai Grammy-palkinnon elämäntyöstään. Pride julkaisi vuonna 1994 elämäkertansa "Pride: The Charley Pride Story", ja hän esiintyi musiikkilavoilla edelleen 2000-luvulla. Pride julkaisi vuonna 2006 albumin "Pride and Joy: A Gospel Music Collection", vuonna 2011 albumin "Choices" ja vuonna 2017 albumin "Music in My Heart".
Pride kuoli joulukuussa 2020 covid-19-taudin aiheuttamiin komplikaatioihin.
TAAG Angola Airlinesin lento 462

TAAG Angola Airlinesin lento 462 oli TAAG Angola Airlinesin reittilento Lubangon lentoasemalta Luandan Quatro de Fevereiron lentoasemalle. Lennolla 8. marraskuuta 1983 käytetty Boeing 737-2M2 syöksyi maahan pian lähdettyään lentoon Lubangosta. Kaikki 126 matkustajaa ja neljä miehistön jäsentä kuolivat onnettomuudessa.
Onnettomuus on kuolonuhrien määrällä mitattuna Angolan historian toiseksi pahin. Pahempi on vain Jamban lento-onnettomuus 1995, jossa kuoli 141 ihmistä.
Lentokone.
Onnettomuuslennolla käytetty lentokone oli huhtikuussa 1982 ensilentonsa lentänyt Boeing 737-2M2 (rekisteritunnus D2-TBN, valmistenumero 22775). Sen voimanlähteenä oli kaksi Pratt &amp; Whitney JT8D-17 -suihkumoottoria. Se oli toimitettu TAAG Angola Airlinesille uutena toukokuussa 1982.
Onnettomuus.
Lentoonlähdön jälkeen kone nousi 200 jalan korkeuteen (60 metriä), mutta alkoi sitten vajota ja kallistua vasemmalle. Koneen siipi osui lopulta maahan 800 metrin päässä kiitotien päästä, jolloin kone syöksyi maahan ja räjähti.
Sissiliike UNITA ilmoitti ampuneensa koneen alas ilmatorjuntaohjuksella protestoidakseen Angolan hallitusta vastaan. Sen mukaan lennolla oli vain sotilashenkilöstöä. Angolan viranomaiset ilmoittivat, että lennolla oli vain kaksi sotilasta. Virallinen kanta on, että onnettomuuden aiheutti tekninen vika.
Ambla

Ambla on pienkauppala ja entinen kunta Viron Järvamaan maakunnassa. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa seitsemän Järvamaan kuntaa, Albu, Ambla, Imavere, Järva-Jaani, Kareda, Koeru ja Koigi, yhdistettiin Järvan kunnaksi. Amblan kunnan keskus, Amblan pienkauppala, säilyi muutoksessa pienkauppalana.
Entinen kunta.
Amblan kunta sijaitsi maakunnan pohjoisosassa Tallinnan kaakkois- ja Paiden pohjoispuolella. Amblassa oli arviolta 2 013 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala oli 166,6 neliökilometriä.
Amblaan kuului 3 pienkauppalaa ("alevik") – Ambla, Aravete ja Käravete – sekä 10 kylää: Jõgisoo, Kukevere, Kurisoo, Mägise, Märjandi, Raka, Rava, Reinevere, Roosna ja Sääsküla.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Amblan kunnassa oli 1 935 asukasta, joista 1 836 (94,9 %) oli virolaisia, 45 (2,3 %) venäläisiä ja 51 (2,6 %) muita kansallisuuksia.
Muhammad V (Malesia)

Muhammad V, oikealta nimeltään Muhammad Faris Petra (s. 6. lokakuuta 1969 Kota Bharu, Kelantan, Malesia), oli Kelantanin sulttaani ja Malesian kuningas eli Yang di-Pertuan Agong tammikuuhun 2019, jolloin hän erosi. Hän seurasi Kelantanin sulttaanina isäänsä Ismail Petraa vuonna 2010. Hän astui Malesian kiertävään kuninkaanvirkaan vuonna 2016. Muhammad V luopui kruunusta 6. tammikuuta 2019.
Hän oli Malesian ensimmäinen Yang di-Pertuan Agong, joka on luopunut kruunusta. Hän meni naimisiin Miss Moskovan Oksana Vojevodinan kanssa marraskuussa 2018 ja heille syntyi 21. toukokuuta 2019 Ismail Leon -niminen poika. Lehtitietojen mukaan Muhammad V jätti avioerohakemuksen vaimostaan 1. heinäkuuta 2019.
Markus Fagervall

Eino Markus Fagervall (s. 5. lokakuuta 1982 Kiiruna) on ruotsalainen laulaja. Hän voitti "Idol 2006" -kilpailun vuonna 2006. 
Markus Fagervallin äiti on suomalainen ja isä on kotoisin Tornionlaaksosta Ruotsin puolelta. Hän on sukua Markus Krunegårdille, Susanna Heikille ja Suvi Teräsniskalle.
Fagervall lauloi Liquid Scarlet -rockyhtyeessä. Hän on julkaissut kaksi sooloalbumia "Echo Heart" (2006) ja "Steal My Melody" (2008). Duettoalbumi "The Silence" Tony Björkenvallin kanssa ilmestyi syyskuussa 2013.
Imavere

Imavere () oli kunta Viron Järvamaan maakunnassa. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa seitsemän Järvamaan kuntaa, Albu, Ambla, Imavere, Järva-Jaani, Kareda, Koeru ja Koigi, yhdistettiin Järvan kunnaksi.
Kunta sijaitsi maakunnan eteläosassa Paiden kaakkois- ja Põltsamaan luoteispuolella. Imaveressa oli arviolta 897 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala oli 139,61 neliökilometriä.
Imavereen kuului 13 kylää: Eistvere, Hermani, Imavere, Jalametsa, Järavere, Kiigevere, Käsukonna, Laimetsa, Puiatu, Pällastvere, Taadikvere, Tammeküla ja Võrevere.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Imaveren kunnassa oli 849 asukasta, joista 843 (99,3 %) oli virolaisia, 3 (0,4 %) venäläisiä ja 3 (0,4 %) muita kansallisuuksia.
Namakoe Nkhasi

Namakoe Nkhasi (s. 10. tammikuuta 1994) on lesotholainen kestävyysjuoksija.
Nkhasi saavutti Afrikan-mestaruuskilpailuissa Durbanissa 2016 pronssia 10 000 metrin juoksussa Lesothon ennätysajalla 28,06,33. 5 000 metrillä hän sijoittui kuudenneksi niin ikään maansa ennätysajalla 13.21,68. Saman vuoden Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui 5 000 metrin alkuerissä ajalla 13.41,92.
Anthony Ryle

Anthony Ryle (2. maaliskuuta 1927 – 29. syyskuuta 2016) oli brittiläinen lääkäri ja alkujaan psykoanalyyttisen koulutuksen saanut psykoterapeutti, joka tunnetaan parhaiten kognitiivis-analyyttisen psykoterapian (KAT) kehittäjänä.
Ryle kiinnostui mielenterveydestä toimiessaan yleislääkärinä Lontoossa. Sittemmin hän toimi muun muassa Sussexin yliopiston terveyspalvelujen johtajana (1964–76) ja Lontoon Pyhän Thomasin sairaalan (St. Thomas Hospital) konsultoivana psykoterapeuttina (1980–92) ja sai kunniajäsenen aseman alan oppilaitoksessa (Royal College of Psychiatrists).
Hänen kirjojaan ovat muun muassa
Anthony Ryle toimi myös Suomen ensimmäisen KAT-psykoterapeuttikoulutuksen luennoitsijana (1986–1988). Hänen rinnallaan kognitiivis-analyyttista psykoterapiaa kehitti myöhemmin esimerkiksi suomalainen professori Mikael Leiman.
Atlético Nacional

Atlético Nacional S. A., tunnetaan nimillä Atlético Nacional tai pelkästään Nacional, on kolumbialainen jalkapalloseura, joka on kotoisin Medellínin kaupungista. Seura on perustettu vuonna 1947 ja sen edustusjoukkue pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla Categoría Primera A:ssa. Seura on kahden muun seuran Millonariosin ja Santa Fen lisäksi ainoa, joka on pelannut läpi historiansa maan pääsarjassa.
Atlético Nacional pelaa kotiottelunsa Atanasio Girardotilla, jonka yleisökapasiteetti on 45 943. Stadionilla kotiottelunsa pelaa myös paikallisseura Independiente Medellín.
Vuonna 2016 seura voitti Copa Libertadoresin toisen kerran historiassaan. Joukkueen tie alkoi alkulohkoista, joista se selvisi puhtaalla pelillä pudostuspeleihin. Pudotuspeleissä tie kantoi lopulta aina loppuotteluun saakka, jossa vastaan asettui ecuadorilainen Independiente del Valle. Loppuottelu oli kaksiosainen, jonka ensimmäinen osa päättyi tasatulokseen 1–1 ja jälkimmäisen Nacional vie nimiinsä 1–0 varmistaen toisen mestaruutensa.
Copa Libertadoresin voiton myötä seura pääsi ottamaan osaa myös vuoden 2016 Copa Sudamericanaan, jossa tie vei niin ikään loppuotteluun saakka. Loppuottelussa Nacionalin oli määrä kohdata brasilialainen Chapecoense kaksiosaisessa otteluparissa. Ensimmäinen osa oli tarkoitus pelata 30. marraskuuta 2016 Medellínissa, mutta 28. marraskuuta 2016 sattuneen lento-onnettomuuden takia, joka vaati 19 Chapecoensen pelaajan ja yhteensä 71 ihmisen hengen, loppuottelu peruutettiin. Onnettomuuden seurauksena Nacional ehdotti Etelä-Amerikan jalkapalloliitto Conmebolille, että turnauksen voitto luovutettaisiin Chapecoenselle. Ele keräsi ihastusta ympäri maailman, ja seura palkittiin Conmebolin reilun pelin -palkinnolla tekonsa johdosta.
Alaotrajärvi

Alaotrajärvi on Madagaskarin suurin järvi. Se sijaitsee entisen Toamasinan provinssin alueella keskiylätasangon pohjoisosassa. Sen valuma-alueeseen kuuluu matalia järviä ja soita, joita ympäröi tiheä kasvillisuus. Se on maan riisinviljelyalueen keskus. Sen luonto on rikas, ja siellä on runsaasti harvinaisia ja vaarantuneita lajeja. Se on myös tärkeä kalastusalue. 
Järvelle istutettiin vuonna 1954 tummatilapiaa, ja se runsastui nopeasti, mahdollisesti siksi, että se tuli ekologiseen rakoon kasvinsyöjänä. Jo vuonna 1957 se muodosti saaliista 46 %.
Järvi on tärkeä mutta koko ajan uhanalaisemmaksi muuttuva vesilintujen elinalue. Siellä on sellainen vaarantunut laji kuin madagaskarinsorsa ("Anas melleri"). Pohjois-Madagascarissa on ollut kaksi kotoperäistä lajia, madagaskarinsotka ("Aythya innotata") ja alaotrajärvenuikku ("Tachybaptus rufolavatus"). Madagaskarinsotka on nyt äärimmäisen uhanalainen laji, eikä sitä enää ole järvessä, joskin muualla sitä on hyvin pieni määrä. Alaotrajärvenuikku julistettiin hävinneeksi lajiksi 2010. Aiemmin Alaotranjärvellä eniten. Lähes lentokyvytöntä lintua ei ehkä ole ollut koskaan muualla kuin aivan järven lähituntumassa.
Valkotöyhtöuikku

Valkotöyhtöuikku, aikaisemmalta nimeltään rollanduikku ("Rollandia rolland"), on uikkulintuihin kuuluva lintulaji. Sen levinneisyysaluetta ovat Argentiina, Bolivia, Brasilia, Chile, Falklandinsaaret (Malvinas), Paraguay, Peru ja Uruguay. Vaelluslintuna sitä tavataan Etelä-Georgiassa ja Eteläisillä Sandwichsaarilla. Sen kanta on pienenemässä.
Sitä tavataan suurissa järvissä 3 500–4 500 metrin korkeudessa.
Ulkonäkö ja koko.
Lajin koiras ja naaras ovat saman näköiset, ja niiden pituus on 27–35 senttiä. Aikuisen pesimäaikainen höyhenyksessä on niskassa selvä valkoinen töyhtö. Korvien ympärillä on suuret valkoiset höyhentupsut, mutta muuten pää, kaula ja selkä ovat viheähohtoisen mustat, ja hartia- ja selkäsulkia reunustaa ruskea. Alapuoli on tummanpunaruskea, ja siinä on usein ruskeita tai harmaita täpliä. Silmät ovat punaiset, nokka musta ja jalat harmaat tai ruskeahkot. Pesimäajan ulkopuolella aikuisen höyhenys on pikemmin tummanruskea kuin musta. Töyhtö muuttuu huomaamattomaksi, pään ja kauan sivut ovat valkoiset, ja siiven valkoiset läiskät säilyvät. Kaula rinta ovat kellanruskeat ja vaalenevat vatsassa. Nuoret linnut muistuttavat ei-pesimäasuisia aikuisia, mutta kurkku ja kaulan sivut ovat ruskeajuovaiset.
Alphonce Simbu

Alphonce Felix Simbu (s. 14. helmikuuta 1992) on tansanialainen maratoonari. 
Simbu sijoittui Maputon Afrikan kisoissa 2011 kahdeksanneksi 10 000 metrillä. Hän edusti maataan vuoden 2015 yleisurheilun MM-kisojen maratonilla, sijoittuen 12:nneksi ajalla 2.16.58, ja samana vuonna järjestetyissä maastojuoksun MM-kisoissa, missä hänen sijoituksensa oli 48. Rio de Janeiron olympialaisissa vuonna 2016 hän sijoittui maratonilla viidenneksi ajalla 2.11.15. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti uransa ensimmäisen arvokisamitalin juoksemalla maratonin kolmanneksi ajalla 2.09.51. Dohan MM-maratonilla 2019 hän oli kuudestoista. Hän saavutti samana vuonna sotilaiden maailmankisoissa hopeaa maratonilla. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui maratonilla seitsemänneksi. Hän saavutti Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa 2022 hopeaa maratonilla ajalla 2.12.29. Hän keskeytti maratonin Budapestin MM-kilpailuissa 2023. Myöhemmin samana vuonna hän saavutti puolimaratonilla hopeaa sotilaiden MM-kilpailuissa. Pariisin olympialaisissa 2024 hän sijoittui maratonilla 17:nneksi.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Ulkoradat.
Lähde:
Oksifenisatiini

Oksifenisatiini (C20H15NO3) on heterosyklinen aromaattinen yhdiste. Yhdistettä on käytetty aikaisemmin ulostuslääkkeenä, mutta se on vedetty pois markkinoilta 1970-luvulla sen maksatoksisuuden vuoksi.
Vaikutusmekanismi ja käyttö.
Oksifenisatiinin käyttö ulostuslääkkeenä perustui todennäköisesti natrium-kaliumpumpun toiminnan estämiseen. Oksifenisatiinia oli käytetty ulostuslääkkeenä yli 50 vuoden ajan kunnes vuonna 1969 julkaistu raportti osoitti yhteyden oksifenisatiinin pitkäaikaisen käytön ja akuutin ja kroonisen hepatiitin väillä. Hepatiitin syynä oli lääkeaineen aiheuttama immuunipuolustuksen reaktio. Oksifenisatiinin aiheuttaman hepatiitin oireita olivat muun muassa väsymys, keltaisuus ja anoreksia.
Valmistus.
Oksifenisatiinia valmistetaan isatiinin ja fenolin välisellä reaktiolla. Tuote voidaan myös asetyloida oksifenisatiiniasetaatiksi (C24H19NO5).