tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Väinämeri

Väinämeri () on Saarenmaan, Muhun, Hiidenmaan ja Vormsin saarten sekä Viron mantereen rannikon ympäröimä matala, melkein suljettu sisämerialue. Saarten ja mantereen välissä on salmia: Voosi kurk, Hari kurk, Soela väin, Väike väin ja Suur väin. Vuosina 1894–1896 Saarenmaan ja Muhun välille Väike väinin salmen yli rakennettiin 3,6 metrin levyinen pengertie. Väinämeren itäosassa kulkee vaikea vesireitti Suomenlahdesta Riianlahteen. Reitin vaarallisuudesta kertoo sen nimi Paternoster, joka on Suur väinin suulla olevan Viirelaidin saaren keskiaikainen nimi.
Yhteydet saarilta toiselle ja mantereelle hoidetaan lautoilla.
Meren pinta-ala on 2 200 neliökilometriä. Siinä on runsaasti pieniä saaria ja lahtia. Sen keskisyvyys on viisi metriä. Vain Suur väinin syvyys on enimmillään 24 metriä. Maan kohoamisen vuoksi merelle ilmestyy uusia saaria ja olemassa olevien pinta-ala kasvaa.
Merialue on meriluontonsa puolesta ainutlaatuisen arvokas, ja se on suojeltu Itämeren ensimmäisenä erityisenä mertensuojelualueena. Se on melkein luonnontilainen. Suomen ympäristöministeriö on vuosina 1997–1999 kartoittanut Väinämeren vedenalaiset biotoopit ja kalojen tärkeimmät kutualueet.
Suojelualueita siellä on esimerkiksi Matsalun luonnonsuojelualue, joka on Euroopan merkittävimpiä lintujensuojelualueita. Lisäksi siellä on Käinanlahti–Kassarin luonnonsuojelualue ja Hiidenmaan saaren maisemasuojelualue. Lähes koko alue kuuluu Länsi-Viron biosfäärin suojelualueeseen.
Väinämeren vesikasveja ovat hapsivita, ahvenvita, meriajokas ja haurat. Siellä on irtonaisena kasvavia kääpiökokoisia rakkoleviä ja punaleväesiintymiä ja meriajokas- ja näkinpartaiskasvustoja. Ympäristö tarjoaa sekä kasveille että eläimille suotuisan elinympäristön.
Väinämerellä tehtiin elokuussa 1999 Itämeren ensimmäinen havainto vierasperäisestä meduusalajista asovanhydromeduusasta ("Maeotias marginata").
Väinämeren lahdissa vesi on kesällä poikkeuksellisen lämmintä, lähes yhtä lämmintä kuin Välimerellä. Toisaalta talvella siellä jäätilanne on hankalin koko Virossa. Talvien vaihtelevuudesta huolimatta Väinämeri jäätyy kokonaan joka talvi 2–4 kuukaudeksi. Kovina pakkastalvina saarille voi ajaa autolla jääteitä pitkin.
Saaret.
Väinämeren saaret ryhmitellään maantieteellisesti yhteentoista ryhmään:
Pentti Tulla

Pantti Raimo Olavi Tulla (15. kesäkuuta 1937 Laukaa – 12. marraskuuta 1988 Kemijärvi) oli suomalainen taidemaalari.
Tullan vanhemmat olivat Nestori Tulla ja Katri Lampinen. Hänen puolisonsa oli Riitta-Liisa Junikka, avioliitto päättyi eroon. Tulla tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta ja opiskeli opettajaksi Jyväskylän yliopistossa, Turun yliopistossa ja Helsingin yliopistossa, erikoistuen matematiikkaan. Kemijärvellä hän toimi opettajana aina vuoteen 1973 saakka, ennen kuin ryhtyi päätoimiseksi taiteilijaksi. Matemaattisuus näkyi myös Tullan taiteessa, hän tuli tunnetuksi sekä geometrisista aiheista että E-kirjain- tai kolmisakarakuviosta, jota hän hyödynsi useissa teoksissaan. Tulla maalasi myös Lapin maisemia abstraktisti, kuten teoksessa "Lapin aihe" mustia palloja valkoiselle pohjalle ja päinvastoin. Hänen pääteoksiaan on Kemijärven ammattiopiston ruokasaliin tehty seinämaalaus, joka koostuu 7 400 kuudella eri värillä maalatusta pisteestä. Teos, joka voitti valtakunnallisen taidekilpailun, valmistui 1978. Tullan teoksia on useissa eri kokoelmissa ja hän osallistui moniin eri näyttelyihin Suomessa ja ulkomailla. Tulla toimi Lapin läänintaiteilijana 1974–1983. Hän sai valtion kuvataidepalkinnon vuonna 1979.
Kiviojakankaan jätinkirkko

Kiviojakankaan jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Raahen Pattijoella sijaitseva epävarma jätinkirkko. Epävarmuus johtuu rakenteen vaillinaisuudesta, sillä vain lounais- ja luoteissuunnissa erottuu selvät kivivallit. Kohde on vain yksi monista Pattijoen jätinkirkkokohteista.
Sijainti.
Jätinkirkko sijaitsee alle 10 kilometriä Pattijoen kirkosta kaakkoon Kastellinperällä kylän eteläpuolella sijaitsevalla Kiviojakankaalla. Sekä Korvenkangas että Kiviojakangas ovat yli 15 metriä korkeita mäkiä, joiden laella on kivikkoa ja kiviröykkiöitä. Muinaismuistot sijaitsevat mäen laen itärinteessä. Kohteeseen tai sen lähelle ei johda tietä.
Jätinkirkko.
Jätinkirkko on vain yksi Raahen Pattijoella sijaitsevista kivröykkiö- ja jätinkirkkokeskittymästä. Jätinkirkon pohjoispuolella sijaitsee Lidar-keilauksen mukaan viisi röykkiötä, joissa näyttäisi olevan yhteensä viisi kuoppaa. Kuopat muistuttavat niin sanottuja rakkakuoppia. Röykkiöiden halkaisijat ovat 5–7 metriä ja korkeus noin 60 senttimetriä. Suurin kuoppa vaikuttaisi olevan halkaisijaltaan useita metrejä ja se muistuttaa enemmänkin pyöreän muotoista kehävallia tai asuinpaikkavallia.
Jätinkirkko on vain puoliksi tunnistettavissa. Lounainen ja luoteinen kivivalli ovat maastossa näkyvissä. Paikalla suoritettu Lidar-keilaus paljasti siitä osittaisen suorakulmaisen rakenteen, jonka luoteiskulmauksessa on suorakulmainen nurkkaa. Nurkasta etenee kaakkoon 40 metriä pitkä kivivalli, jonka keskeltä katkaisee raivatun näköinen kulkuväylä eli portti. Portti aukeaa jätinkirkon oletetusta keskipisteestä suoraan länteen. Nurkasta itä-koilliseen kulkee suora 21 metriä pitkä kivivalli, joka loppuu mäen jyrkkenevään rinteeseen. Jätinkirkon eteläpäässä kivivallin toinen nurkka erottuu pyöreänä, mutta sen eteläsivun kivivalli on vain kymmenen metriä pitkä. Muita jätinkirkon rakenteita ei keilauskuvasta erotu. Jätinkirkon pituusakseli osoittaa 166° pohjoisesta länteenpäin eli noin länsiluoteeseen. Vaikutelmaksi jää keskeneräinen tai osittain tuhoutunut jätinkirkko. Jätinkirkon sisäosassa puhtaaksi raivatulla alueella on jäljellä muutama suurempi kivenlohkare.
Tutkimuksia.
Kohdetta ei ole tutkittu. Vuonna 1975 kävi Paula Purhonen tarkastusmatkallaan täällä ja vuonna 1997 tutustui Mika Sarkkinen kohteeseen kunnallisen inventoinnin yhteydessä.
Bill English

Simon William ”Bill” English (s. 30. joulukuuta 1961) on uusiseelantilainen kansallispuolueen poliitikko ja maan entinen pääministeri. English nousi pääministeriksi edeltäjänsä John Keyn erottua tehtävästä vuoden 2016 lopulla. Syyskuussa 2017 pidettyjen vaalien jälkeen Kansallispuolue jäi oppositioon Työväenpuolueen Jacinda Ardernin noustessa uudeksi pääministeriksi.
Perhe ja koulutus.
English kävi Wellingtonin lähellä sijaitsevan roomalaiskatolisen St. Patrick's College -lukion, minkä jälkeen hän suoritti liiketalouden tutkinnon Otagon yliopistossa. Englishillä on myös "Bachelor of Arts" -tutkinto englantilaisesta kirjallisuudesta Wellingtonin Victoria-yliopistosta (Victoria University of Wellington).
Englishin puoliso on lääkärinä työskentelevä Mary English. Yhdessä heillä on kuusi aikuista lasta.
Poliittinen ura.
Uuden-Seelannin edustajainhuoneeseen English valittiin ensimmäisen kerran vuonna 1990. Urallaan hän on toiminut useissa ministerintehtävissä.
English johti Kansallispuoluetta myös aiemmin lokakuusta 2001 lokakuuhun 2003 saakka. Hänen johdollaan puolue kärsi sen siihen astisen historian suurimman vaalitappion vuoden 2002 vaaleissa.
Ennen nimitystään pääministeriksi English oli toiminut John Keyn hallituksessa valtiovarainministerinä ja varapääministerinä vuodesta 2008. Hänestä tuli pääministeri Keyn erottua yllättäen perhesyihin vedoten joulukuussa 2016.
Kansallispuolue ei onnistunut saavuttamaan enemmistöä syyskuun 2017 vaaleissa, minkä jälkeen English ilmoitti eroavansa puolueen johdosta. Hänen seuraajakseen Kansallispuolue valitsi helmikuussa 2018 Simon Bridgesin.
Kannanottoja.
Alun perin English äänesti samaa sukupuolta olevien avioliittoa vastaan, mutta on kertonut muuttaneen myöhemmin mieltänsä asiasta. Hän vastustaa aborttia ja eutanasiaa. Katolista uskoaan English on kommentoinut sanovan sen vaikuttavan, mutta ei määrittävän häntä.
Talouspolitiikassa English lupasi käyttää budjetin ylijäämiä veronkevennyksiin, lisäpanostuksiin infrastruktuuriin ja valtionvelan poismaksamiseen. Hän on kertonut kannattavansa monarkiaa eikä ole antanut aikataulua Uuden-Seelannin muuttamiseksi tasavallaksi. English on katsonut muutoksen tasavallaksi vaativan kansan ajamaan sitä.
Locus-palkinto

Locus-palkinto on "Locus"-lehden myöntämä palkinto. Palkinnot jaetaan lehden lukijoiden kyselyn perusteella.
Palkinto jaetaan muun muassa parhaan science fiction-, fantasia- ja kauhukirjan sarjassa.
Palkintokategoriat.
Palkintokategorioita ovat muun muassa:
Zincke-reaktio

Zincke-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa pyridiini tai pyridiinijohdannainen reagoi 2,4-dinitroklooribentseenin ja primäärisen amiinin kanssa muodostaen pyridiniumsuolan. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran Theodor Zincke vuonna 1904 ja se on nimetty hänen mukaansa. Zincke-reaktio on hyvin käytetty reaktio monien luonnonaineiden esimerkiksi alkaloidien synteeseissä.
Reagenssit ja mekanismi.
Zincke-reaktio tapahtuu useille pyridiinin johdannaisille ja primäärisille amiineille. Reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa pyridiinijohdannainen ja 2,4-dinitroklooribentseeni reagoivat nukleofiilisella aromaattisella substituutiolla, muodostaen pyridiniumsuolan, jota kutsutaan myös Zincken suolaksi. Tämä välituote on pysyvä ja voidaan eristää. Seuraavassa vaiheessa nukleofiilinen primäärinen amiini reagoi additioreaktiolla elektrofiilisen pyridiniumionin hiiliatomin kanssa. Protoninsiirron jälkeen muodostuva hemiaminaalirakenne avautuu ja muodostuu konjugoitunut tyydyttymätön iminiumioni. Toinen molekyyli primääristä amiinia reagoi tämän yhdisteen kanssa 1,6-additiolla, jota seuraa 2,4-dinitroaniliinin eliminoituminen. Tämän eliminaatioreaktion tuloksena muodostuu 5-aminopenta-2,4-dieeni-1-iminiumjohdannainen eli Königin suola. Königin suola syklisoituu elektrosyklisellä reaktiolla, muodostaen hemiaminaalin, joka aromatisoituu happamissa olosuhteissa pyridiniumsuolaksi.
Theodore Sturgeon -palkinto

Theodore Sturgeonin muistopalkinto on vuosittain myönnettävä palkinto edellisen vuoden parhaalle englanninkieliselle tieteisfiktionovellille.
Palkinto on nimetty yhdysvaltalaisen kirjailijan Theodore Sturgeonin mukaan. Se on vastine John W. Campbellin muistopalkinnolle romaanien kategoriassa ja sen jakaa sama organisaatio.
Maastohiihto talviolympialaisissa 2018

Maastohiihdossa kilpailtiin Pyeongchangin talviolympialaisissa 10.–25. helmikuuta 2018 Alpensia Cross-Country Skiing Centressä. Kisoja oli 12, joista kuusi oli miehille ja kuusi naisille.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+9)."
Seiun-palkinto

 on japanilainen fiktiivisen kirjallisuuden palkinto ja vastine Hugo-palkinnolle.
Palkinto on vanhin tieteiskirjallisuuden palkinto Japanissa. Se on jaettu vuodesta 1970 alkaen joka vuosi. Nimen käännös englanniksi on "Nebula".
Palkinto jaetaan Japanissa julkaistulle kirjallisuudelle "lyhyen" ja "pitkän" fiktion sarjoissa sekä käännetylle että alkuperäiskieliselle kirjallisuudelle.
Andy Weir

Andy Taylor Weir (s. 1972) on yhdysvaltalainen kirjailija, jonka esikoiskirja "Yksin Marsissa" on filmatisoitu samannimisenä elokuvana.
Weir voitti John W. Campbell-palkinnon parhaana uutena kirjailijana 2016.
Weir on toiminut ohjelmistoinsinöörinä. Weir on tunnettu taustatyötä vaativasta tarkkuudesta kirjoituksissaan.
Antsla (kunta)

Antsla () on entinen kunta Viron Võrumaan maakunnassa. Se sijaitsi maakunnan länsiosassa Võrun länsi- ja Valgan itäpuolella. Antslassa oli 3 325 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 270,83 neliökilometriä.
Kunnan hallinnollisena keskuksena toimi Antslan epäitsenäinen kaupunki. Sen lisäksi kuntaan kuuluu kaksi pienkauppalaa ("alevik"), Kobela ja Vana-Antsla, sekä 24 kylää: Anne, Antsu, Haabsaare, Jõepera, Kaika, Kikkaoja, Kollino, Kraavi, Litsmetsa, Luhametsa, Lusti, Madise, Mähkli, Oe, Piisi, Rimmi, Roosiku, Savilöövi, Soome, Säre, Taberlaane, Tsooru, Viirapalu ja Ähijärve.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Antslan ja Urvasten kunnat yhdistettiin uudeksi Antslan kunnaksi. 
Väestö.
Vuonna 2011 silloisessa Antslan kunnassa (Antslan epäitsenäinen kaupunki mukaan lukien) oli 3 330 asukasta, joista 3 279 (98,5 %) oli virolaisia, 21 (0,6 %) venäläisiä ja 30 (0,9 %) muita kansallisuuksia.
Lasva

Lasva () oli kunta Virossa Võrumaan maakunnassa. Se sijaitsi maakunnan pohjoisosassa Võrun itäpuolella. Lasvassa oli arviolta 1 684 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 172,26 neliökilometriä.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa vanha Võrun kunta, võrumaalaiset Lasvan, Sõmerpalun ja Vastseliinan kunnat sekä Oravan kunta Põlvamaalta yhdistettiin uudeksi Võrun kunnaksi.
Kuntaan kuului 24 kylää: Andsumäe, Hellekunnu, Husari, Kaku, Kannu, Kõrgessaare, Kääpa, Kühmamäe, Lasva, Lauga, Lehemetsa, Listaku, Madala, Mõrgi, Mäessaare, Noodasküla, Nõnova, Oleski, Otsa, Paidra, Peraküla, Pikakannu, Pikasilla, Pille, Pindi, Puusepa, Pässä, Rusima, Saaremaa, Sooküla, Tammsaare, Tiri, Tohkri, Tsolgo, Tüütsmäe, Villa ja Voki-Tamme.
Väestö.
Vuonna 2011 Lasvan kunnassa oli 1 567 asukasta, joista 1 548 (98,8 %) oli virolaisia, 12 (0,8 %) venäläisiä ja 6 (0,4 %) muita kansallisuuksia.
Juha Kuisma

Juha Kuisma (s. 1955 Lempäälä) on suomalainen tietokirjailija, toimittaja ja Suomen Keskustaa edustava poliittinen toimija. 
Opinnot ja työura.
Jyväskylän yliopistosta taloustieteen kandidaatiksi valmistunut Kuisma on työskennellyt toimittajana sanomalehdissä Lalli, Suomenmaa ja Aamulehti, toiminut kyläasiamiehenä Pirkanmaalla, ollut pääministeri Esko Ahon erityisavustajana vuosina 1993–1995, Suomen maatalousmuseo Saran ensimmäisenä johtajana vuosina 2004–2009, pääministerien Matti Vanhanen ja Mari Kiviniemi talouspoliittisena avustajana vuosina 2009–2010 ja työskennellyt Suomen Kylätoiminta ry:n hankkeissa vuosina 2011–2014. Vuosina 2009–2010 hän toimi Valtioneuvoston asettaman Biotaloustyöryhmän puheenjohtajana.
Kirjallinen toiminta.
Kuisma on vuosina 1982–2015 julkaissut ja toimittanut lukuisia tietokirjoja ja keskustelupuheenvuoroja eri aihepiireistä, joihin ovat kuuluneet muiden muassa Suomen ekohistoria, biotalous, maaseudulla asumisen oikeutus, kylätoiminta ja lähidemokratia. Helsingin Sanomien kuukausiliite, Loimaan lehti ja Maaseudun Tulevaisuus ovat julkaisseet hänen kolumnejaan.
Poliittinen toiminta.
Kuisma edustaa poliittiselta kaannaltaan Suomen Keskustaa ja on toiminut vuodesta 2013 Lempäälän kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Eduskuntavaaleissa 2015 Kuisma oli Suomen keskustan ehdokkaana Pirkanmaan vaalipiirissä mutta ei tullut valituksi.
Tunnustuksia.
Kuismalle myönnettiin Suomen tietokirjailijoiden Tietopöllö-palkinto 2006 yhdessä Kirsti Mannisen ja Jussi Kaakisen kanssa kirjasta "Suomen lasten historia".
Rõuge

Rõuge () oli kunta Virossa Võrumaan maakunnassa. Se sijaitsi maakunnan eteläosassa Võrun lounaispuolella Latvian rajalla. Rõugessa oli 2 157 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 263,24 neliökilometriä.
Kuntaan kuului Rõugen pienkauppala ("alevik") ja 103 kylää: Ahitsa, Augli, Haabsilla, Haki, Hallimäe, Handimiku, Hansi, Hapsu, Heedu, Heibri, Hinu, Horsa, Hotõmäe, Hurda, Härämäe, Jaanipeebu, Jugu, Järvekülä, Järvepalu, Kadõni, Kahru, Kaluka, Karaski, Karba, Kaugu, Kavõldi, Kellämäe, Kiidi, Kogrõ, Kokõ, Kokõjüri, Kokõmäe, Kolga, Kuklasõ, Kurgjärve, Kurvitsa, Kuuda, Kähri, Kängsepä, Lauri, Liivakupalu, Listaku, Lutika, Lükkä, Matsi, Mikita, Muduri, Muhkamõtsa, Murdõmäe, Mustahamba, Mõõlu, Märdi, Möldri, Nilbõ, Nogu, Nursi, Ortumäe, Paaburissa, Paeboja, Pugõstu, Pulli, Põdra, Põru, Pärlijõe, Püssä, Rasva, Raudsepä, Rebäse, Rebäsemõisa, Riitsilla, Ristemäe, Roobi, Ruuksu, Saarlasõ, Sadramõtsa, Saki, Sandisuu, Savioru, Sika, Sikalaanõ, Simmuli, Soekõrdsi, Soemõisa, Soomõoru, Suurõ-Ruuga, Sänna, Tallima, Taudsa, Tialasõ, Tiidu, Tilgu, Tindi, Toodsi, Tsirgupalu, Tsutsu, Tüütsi, Udsali, Utessuu, Vadsa, Vanamõisa, Viitina, Viliksaarõ ja Väike-Ruuga.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Rõugen, Haanjan, Mõnisten ja Varstun kunnat sekä osa Misson kunnasta yhdistettiin uudeksi Rõugen kunnaksi.
Väestö.
Vuonna 2011 silloisessa Rõugen kunnassa oli 1 913 asukasta, joista 1 887 (98,6 %) oli virolaisia, 9 (0,5 %) venäläisiä ja 15 (0,8 %) muita kansallisuuksia.
A. Wilh. Rankka

Adolf Wilhelm Rankka, sukunimi aik. "Kranck (Krank)" (22. marraskuuta 1873 Alajärvi – 11. heinäkuuta 1919 Turku) oli suomalainen lyseon lehtori.
Rankan vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Adolf Kran(c)k ja Kristina Sofia Hedström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Hämeenlinnan lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1898 ja maisteriksi 1900.
Rankka oli Viipurin suomalaisen klassillisen lyseon saksan ja ranskan kollegana 1901–1910 ja Turun suomalaisen klassillisen lyseon kollegana ja sittemmin vanhempana lehtorina 1910–1919.
Rankka oli naimisissa vuodesta 1906 ruotsalaisen Ebba Hallströmin kanssa.
Nkhotakotan piirikunta

Nkhotakotan piirikunta on yksi Malawin aluejaon 28 piirikunnasta. Piirikunta on osa Malawin Keskistä aluetta ja rajoittuu idässä Malawijärveen. Etelässä naapurina on Saliman, idässä Ntchisin ja Kasungun, luoteessa Mzimban sekä pohjoisessa Nkhata Bay piirikunta. Piirikunnan keskus on Nkhotakotan kaupunki (24 726 as., 2008).
Piirikunnan pinta-ala on 4 259 neliökilometriä. Väkiluku on kehittynyt väestönlaskentojen mukaan seuraavasti: 94 400 asukasta (vuonna 1977), 158 000 as. (1987), 229 500 as. (1998), 303 700 as. (2008). Vuoden 2014 väkilukuarvio oli 367 776 asukasta.
Sofia Lybecker

Sofia Lybecker, o. s. "Franzén" (27. joulukuuta 1816 Raahe – 27. kesäkuuta 1847 Helsinki) oli suomalainen kauppiaantytär ja Raahessa yhä toimivan Lybeckerin koulun (nykyinen Mediakeskus Lybecker) perustaja.
Sofia Lybeckerin vanhemmat olivat raahelainen kauppaneuvos Zachris Franzén ja Johanna Lang (1796–1826), jonka isä oli raahelainen kauppias ja laivanvarustaja Johan Lang. Hän kävi mamsellikoulua Raahessa ja asui sitten kolmen vuoden ajan Tukholmassa setänsä runoilija ja piispa Franz Mikael Franzénin luona. Hän sai 1826 perintönä huomattavan rahasumman äidiltään, joka kuoli Sofian ollessa kymmenvuotias. Sofia päätti jo varhain perustaa perintörahoilaan Raaheen koulun varattomille tytöille, jossa nämä voisivat opiskella kristinoppia, luku-, lasku- ja kirjoitustaitoa sekä hankkia kädentaitoja erilaisissa käsitöissä. Hän asetti ehdoksi naimisiinmenolle sen, että tuleva sulhanen hyväksyisi perintörahojen käytön tähän tarkoitukseen.
Sofia Lybecker meni naimisiin 1843 everstiluutnantti, myöhemmin kenraalimajuri Georg Henrik Lybeckerin (1799–1885) kanssa ja hääpäivänään 14. helmikuuta he allekirjoittivat Lybeckerin tyttökoulun lahjoitus- ja perustamisasiakirjan. Perintösummalla, joka oli 2 285 hopearuplaa 71 3/7 kopeekkaa, perustettiin rahasto, jonka korkotuloilla rahoitettiin koulun toiminta. Koulun opettajiksi Sofia Lybecker valitsi suomea puhuneet ja mamsellikoulua käyneet merimies Lindmanin tyttäret Susanna ja Liisu Lindmanin. Itse hän ei osallstunut koulun toimintaan, vaan muutti miehensä mukana Etelä-Suomeen. Koulu aloitti toimintansa vuokratiloissa vuoden kuluttua tästä. Koulu sai oman talon vuonna 1859, kun Sofia Lybeckerin nuorempi sisar Helene Bergbom osti ja lahjoitti yhdessä aviomiehensä, asessori C. G. Bergbomin kanssa koululle Reiponkadun varrelta köydenpunoja Vestbergin entisen talon. Koulu toimi tässä talossa vuoteen 1984 saakka. Kun kansakoulu aloitti Raahessa toimintansa vuonna 1872, Lybeckerin koulu keskittyi vain tyttöjen käsitöiden opettamiseen. Koulu siirtyi Raahen kaupungin omistukseen 1983 ja se sai uudet toimitilat 1984. 
Sofia Lybecker kuoli neljännen lapsensa synnytykseen 31-vuotiaana vuonna 1847. Lybeckerin neljästä tyttärestä tunnetuin oli runoilija Fanny Lybecker. Sofia Lybeckerin mukaan on nimetty Raahessa Sofia Lybeckerin katu jonka varrella Lybeckerin opisto sijaitsee nykyisin.
Kilingi-Nõmmen koulupalo

Kilingi-Nõmmen koulupalo tapahtui 20. huhtikuuta 1937, kun Kilingi-Nõmmen II alakoulussa syttyi tulipalo kesken elokuvanäytöksen. Palossa menehtyi 18 lasta palovammoihin ja myrkyllisen savun hengittämiseen, ja 65 loukkaantui.
Tapahtumat.
Kilingi-Nõmmen II alakoulun toisen kerroksen suuressa luokkahuoneessa järjestettiin onnettomuuspäivän iltana elokuvanäytös. Kello 19 alkaneessa näytöksessä oli 132 lasta. Näytöksessä pidettiin välitauko, jotta elokuvaprojektori ehtisi jäähtyä, ja näytös jatkui taas kello 20.30. Kello 20.45 ylikuumentunut nitroselluloidifilmi syttyi palamaan projektorissa. Palo levisi nopeasti projektorin vieressä olleisiin filmikeloihin ja muualle huoneeseen. Luokkahuoneen sisäänpäin aukeava ovi tukkeutui ulos pyrkivistä lapsista, kun 1 500-asteinen tulipalo aiheutti paniikin huoneessa. Palossa kuoli palovammoihin ja myrkkykaasuihin 18 lasta, joista monet vasta muutaman päivän kuluttua sairaaloissa. Huhtikuun 23. päivään mennessä uhreja oli 11, ja seuraavien kahden päivän aikana kuoli kaksi lisää. Uhreista viimeinen kuoli vasta tasan kolmen vuoden kuluttua palosta.
Tieto palosta levisi uutisten mukana maailmalle, ja esimerkiksi Yhdysvaltain Punainen Risti lähetti loukkaantuneille lapsille leluja, hedelmiä ja makeisia.
Muistomerkki.
Uhrien muistomerkki paljastettiin vuonna 1941. Paul Horman veistämä graniittinen muistomerkki sijaitsee Saarden kylän hautausmaalla, jonne onnettomuuden uhreja haudattiin.
Sputnik (yritys)

Sputnik Oy on vuonna 1987 perustettu elokuvia tuottava yritys. Yrityksen toimitusjohtaja on Aki Kaurismäki.
Zomban piirikunta

Zomban piirikunta on yksi Malawin aluejaon 28 piirikunnasta. Piirikunta on osa Malawin Eteläistä aluetta ja rajoittuu idässä Mozambikiin. Etelässä naapureina ovat Phalomben, Mulanjen ja Chiradzulun, lännessä Blantyren ja Nenon sekä pohjoisessa Balakan ja Machingan piirikunnat. Piirikunnan itäosissa sijaitsee Chilwajärvi.
Piirikunnan keskus on Zomban kaupunki (88 300 as., 2008). Kaupunki toimi brittien siirtomaahallinnon keskuksena Malawissa. Zomban kaupunki sijaitsee Zomban tasangolla, noin 72 kilometriä Blantyrestä luoteeseen ja 290 kilometriä Lilongwesta etelään. 
Piirikunnan pinta-ala on 2 580 neliökilometriä . Väkiluku on kehittynyt väestönlaskentojen mukaan seuraavasti: 352 300 asukasta (vuonna 1977), 474 900 as. , 612 600 as. ja 667 900 . Vuoden 2014 väkilukuarvio oli 779 259 ihmistä .
Paatsalu

Paatsalu on kylä Virossa Pärnumaalla Läänerannan kunnassa. Se sijaitsee Paatsalunlahden rannikolla.
Kylässä oli vuoden 2011 lopussa 65 asukasta. Entinen Illusten kylä kuuluu nykyisin Paatsalun kylään.
Voosen kartano

Voosen kartano (, ) oli Massun kartanon () sivukartano nykyisellä Pärnumaalla Virossa. Se sijaitsi nykyisessä Läänerannan kunnassa. Ennen Viron kuntauudistusta 2017 sen sijaintipaikka kuului Hanilan kuntaan Läänemaalla.
Kartano perustettiin 1600-luvulla. Sen 1870-luvulta peräisin ollut päärakennus purettiin 1920-luvulla silloin perustettujen uusien maatilojen rakennustarpeiksi. 2010-luvulla kartanon riihen savupiippua on entisöity ja sen luokse on pystytetty kartanon historiasta kertova opastaulu.
Suomenmaa (1929–1933)

Suomenmaa oli Helsingissä vuosina 1929–1933 ilmestynyt maalaisliiton sanomalehti.
Helsinkiläisen äänenkannattajan perustamisesta oli keskusteltu maalaisliitossa jo vuodesta 1918 lähtien. Ensimmäinen yritys oli puolueen eduskuntaryhmän vuonna 1920 julkaisema poliittinen viikkolehti "Maan Ääni". Päivälehden perustamista ryhdyttiin suunnittelemaan vuonna 1925, ja keväällä 1927 ilmestyi kolme "Suomenmaa"-lehden näytenumeroa. Toukokuussa 1928 perustettiin Oy Suomenmaa, mutta hankkeen toteuttamista viivästytti riittävän osakepääoman kerääminen sekä kiinteistön ja kirjapainon hankinta.
Pääkaupungin suurlehtien kanssa kilpailemaan tarkoitetun "Suomenmaan" ongelmana oli, että sen kohdeyleisö asui kaukana maakunnissa, joissa jo ennestään ilmestyi vahvoja ja hyvätasoisia maalaisliiton lehtiä. Lehti oli lisäksi perustettu lamakauden kynnyksellä, ja sen tilaaja- ja ilmoitusmäärä jäi odotettua alhaisemmaksi. "Suomenmaa" tuotti alusta lähtien suuria tappioita, jotka heijastuivat sen sisällön heikkoutena. Ongelmia aiheuttivat myös oikeistoradikalismin aiheuttamat puolueen sisäiset ristiriidat. Konkurssikypsän lehden annettiin ilmestyä vuoden 1933 eduskuntavaaleihin saakka, minkä jälkeen puolue otti sen velat vastattavakseen. Samalla purettiin vuonna 1932 perustettu kirjapainoyhtiö Oy Maa.
Vuoden 1930 alusta lähtien kuudesti viikossa ilmestyneen "Suomenmaan" levikki lienee ollut aluksi noin 14 000 kappaletta, mutta laski sittemmin puoleen siitä. Lehden päätoimittajina työskentelivät Toivo Hossola (vastaava toimittaja 1929), Kalle Teodor Jutila (1930–1931), Lassi Hiekkala (vast. toim. 1929–1931), J. A. Tamminen (1932–1933) ja Urho Kittilä (1933).
Jamie Hector

Jamie Hector (s. 7. lokakuuta 1975 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka sukujuuret ovat Haitissa. Hänet tunnetaan parhaiten Marlo Stanfieldina televisiosarjassa "Langalla" ("The Wire", 2004–2008) sekä rikostutkija Jerry Edgarin roolista Michael Connellyn romaaneihin perustuvassa televisiosarjassa "Bosch" (2014–2021). 
Hector on nähty myös televiosarjoissa "Kova laki", "", "Heroes", "Kohde", "The Strain" ja "CSI Miami" sekä elokuvissa "Max Payne", "Blackout", "Just Another Day" ja "Night Catches Us".
Didier Kiki

Didier Kiki (s. 30. marraskuuta 1995 Beninin tasavalta) on beniniläinen pikajuoksija, joka on erikoistunut 200 metrin juoksuun. Hän on edustanut maataan Rio de Janeiron kesäolympialaisissa vuonna 2016 200 metrin juoksussa. Hän sijoittui alkueränsä viimeiseksi, eli seitsemänneksi ajalla 22.27 eikä päässyt jatkoon välieriin. Hän myös osallistui yleisurheilun MM-kisoihin vuonna 2013 samalla matkalla jääden eränsä kahdeksanneksi ja viimeiseksi omalla ennätyksellään 22.01 eikä päässyt jatkoon. Hän painaa 84 kiloa ja on pituudeltaan 1.85 metriä.
Sankuru

Sankuru on yksi Kongon demokraattisen tasavallan 26 maakunnasta. Sen pääkaupunki on Lusambo. Vuoden 2005 perustuslakiin kirjatussa hallinnonuudistuksessa se erotettiin Itä-Kasain maakunnasta. Sen pinta-ala on 105 000 neliökilometriä.
Sankurun entinen piirikunta, nykyinen maakunta käsittää entisen Itä-Kasain pohjoiset osat. Sen läpi virtaa Sankuru-joki. Sademäärä on 1800–2000 mm vuodessa, ja alkuperäinen kasvillisuus on rehevää sademetsää. Polttopuun kerääminen yhdessä ilmastonmuutoksen vaikutusten kanssa on saanut alueen metsävarat vähenemään huolestuttavasti. Seutu kuuluu Kongon demokraattisen tasavallan köyhimpiin. Se kärsi vuosien 1996–2001 levottomuuksista.
Vojtěch Štursa

Vojtěch Štursa (s. 3. elokuuta 1995) on tšekkiläinen mäkihyppääjä. Seuratasolla hän edustaa Dukla Libereciä.
Maailmancupissa Štursa kilpaili ensimmäisen kerran Lillehammerissa joulukuussa 2011, ja ensimmäiset pisteensä hän saavutti Kuusamossa marraskuussa 2016. Ensimmäisen sijoituksensa kymmenen parhaan joukkoon hän saavutti Lillehammerissa joulukuussa 2016 oltuaan kymmenes. Myöhemmin samassa kuussa Engelbergissä hän saavutti toistaiseksi parhaan sijoituksen, kahdeksannen tilan.
Nuorten MM-kilpailuissa Štursa on ollut parhaimmillaan kahdesti joukkuekilpailun yhdeksäs ja henkilökohtaisessa kilpailussa 16:s. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Liberecissä 2011 hän oli joukkuekilpailussa seitsemäs.
Lomami

Lomami on yksi Kongon demokraattisen tasavallan 26 maakunnasta. Sen pääkaupunki on Kabinda. Vuoden 2005 perustuslakiin kirjatussa hallinnonuudistuksessa se erotettiin Itä-Kasain maakunnasta. Sen pinta-ala on 56 010 neliökilometriä.
Lomamin entinen piirikunta, nykyinen maakunta käsittää entisen Itä-Kasain kaakkoiset osat. Seutu kuuluu Kongon demokraattisen tasavallan köyhimpiin.
Svenska Finland

Svenska Finland oli Helsingissä vuosina 1914–1915 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Axel Lillen ja "Hufvudstadsbladetin" omistajan A. R. Frenckellin perustama "Svenska Finland" oli koko maan ruotsinkieliselle väestölle tarkoitettu ”kansanlehti”, josta yritettiin tehdä myös ruotsalaisen kansanpuolueen äänenkannattajaa. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden vastaavana toimittajana ja julkaisijana toimi Axel Lille. Lehti lopetettiin ensimmäisen maailmansodan aiheuttaman taloustilanteen heikkenemisen takia keväällä 1915.
1930- ja 1940-luvuilla "Svenska Finland" -nimellä ilmestyi katkonaisesti ruotsalaisen kansanpuolueen vaalilehti, josta myös yritettiin puolueen keskushallituksen pysyvää äänitorvea.
Kreikkalaisten kansanmurha

Kreikkalaisten kansanmurha vuosina 1913–1923 oli etninen puhdistus, jonka nuorturkkilaisten hallinto kohdisti maassa asuneisiin kreikkalaisiin. Turkkilaisten väkivaltaisten toimien syy oli halu säilyttää kutistunut ottomaanien valtakunta yhtenäisenä. Väkivalta kiihtyi, kun Kreikka ja Turkki ajautuivat sotaan. Kreikkalaiset pyrkivät luomaan Suur-Kreikan.
Turkkilaiset kostivat tämän. Kansanmurhan tuloksena kuoli yli Turkin kreikkalaista, ja yli miljoona siirtyi maasta pois. Vain noin kreikkalaista jäi asumaan Turkkiin.
Tausta.
Turkkilainen ottomaanien valtakunta kutistui varsinkin Euroopassa 1800-luvulla. Monet turkkilaisvallan alla olleet valtiot kuten Serbia ja Kreikka itsenäistyivät. Turkissa oli jo Kreikan itsenäistyessä kreikkalaisvastaisia pogromeja. Kristityt kreikkalaiset olivat islaminuskoisessa Ottomaanien valtakunnassa syrjittyjä toisen luokan kansalaisia. Kreikka valtasi myöhemmin 1800-luvun Balkanin sodissa lisää aluetta Turkilta. 1900-luvun Balkanin sodat veivät Turkilta Itä-Traakiaa lukuun ottamatta kaikki Euroopan turkkilaisalueet. Vastauksena muiden maiden tekemiin valloituksiin kansalliskiihko nousi Turkissa. Turkin armeijan nationalistit surmasivat armenialaisia jo 1890-luvulla.
He pelkäsivät muiden kansojen hajottavan valtakunnan yhtenäisyyden. Uskontojen erilaisuus loi yhden syyn murhille. Kreikkalaiset olivat pääosin ortodoksikristittyjä, turkkilaiset muslimeja.
Tapahtumat.
Kansallismieliset turkkilaiset alkoivat jo vuonna 1913 hyökätä Turkissa olevien kreikkalaisten kylien kimppuun. Nuorturkkilaiset aloittivat lehdistö- ja painostuskampanjan kreikkalaisia vastaan. Turkkilaisjoukkiot polttivat ja ryöstivät Fokaian vuonna 1914 murhaten kaupungin asukkaita.
Kun Kreikka lopulta liittyi ensimmäiseen maailmansotaan turkkilaisia vastaan, väkivalta kiihtyi. Turkkialsiet ajoivat kreikkalaisia "kuoleman marsseille". Näillä kodeistaan pois ajettuja kreikkalaisia kuoli uupumukseen ja tauteihin. Marssien päätöksinä saattoi olla murhia, raiskauksia ja pakkokäännyttämistä islamiin.
Vuonna 1919 Kreikka hyökkäsi sodan heikentämään Turkkiin. Kreikan armeija valtasi Turkista alueita. Mutta turkkilaisten armeija ajoi hyökkääjät pois. Turkkilaiset valtasivat Smyrnan (Izmirin) takaisin. Armeija ja väkijoukko murhasivat kreikkalaisia. Kaupungin armenialaiskortteleissa syttyi tulipalo, joka levisi koko kaupunkiin. Palossa kuoli ainakin ihmistä, ja sadattuhannet menettivät kotinsa.
Useimmat pogromista selvinneet kreikkalaiset pakenivat Kreikkaan. Kreikka ja Turkki vaihtoivat väestöjään 1923. Kreikan muslimeja siirtyi Turkkiin ja Turkin kreikkalaisia Kreikkaan.
Noélie Yarigo

Noélie Yarigo (s. 26. joulukuuta 1985 Beninin kansantasavalta) on beniniläinen keskimatkojen juoksija, joka on erikoistunut 800 metrin juoksuun. Hän on sisäratojen MM-mitalisti 800 metrillä. 
Yleisurheilun MM-kilpailuissa Pekingissä 2015 Yarigo sijoittui 800 metrillä alkueränsä kuudenneksi, eikä päässyt jatkoon. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 hän sijoittui alkueränsä neljänneksi ennätyksellään 1.59,12 ja pääsi jatkoon välieriin, joihin hänen tiensä päättyi hänen jäätyään eränsä viidenneksi ajalla 1.59,78. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli välieränsä kolmas ajalla 1.59,74, eikä selviytynyt loppukilpailuun. Dohassa 2019 hän karsiutui finaalista oltuaan välieränsä viides ajalla 2.00.75. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli välierässään seitsemäs ajalla 2.01,41. Myös Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän oli välieränsä seitsemäs ajalla 2.01,52 ja Budapestin MM-kilpailuissa 2023 välierän kolmas ajalla 1.59,43. Glasgow'n sisäratojen MM-kilpailuissa 2024 hän saavutti pronssia ajalla 2.03,15.
Afrikan-mestaruuskilpailuissa Yarigo on sijoittunut 800 metrillä viidenneksi 2014, kuudenneksi 2016 ja seitsemänneksi 2018 sekä Afrikan kisoissa seitsemänneksi 2019.
Hän painaa 56 kiloa ja on pituudeltaan 168 senttimetriä.
Svensk Botten

Svensk Botten oli Helsingissä vuosina 1937–1944 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Lehti perustettiin ruotsalaisen kansanpuolueen oikeistosiiven äänenkannattajaksi. Sen ydinjoukon muodostivat ensimmäisen maailmansodan aikaiset aktivistit ja jääkärit sekä nuoremman polven samanmieliset lähinnä Aktiva studentförbundetin piiristä. Kerran viikossa ja välillä joka toinen viikko ilmestynyt "Svensk Botten" oli sisällöltään lähinnä mielipidefoorumi ja muistutti paljon aikakauslehteä. Sen vastaavina toimittajina työskentelivät Torsten G. Aminoff (1937–1941), Herman Gummerus (1941–1942) ja Alf Brenner (1943–1944).
Lehti lopetettiin kesällä 1944 "Aftonposten"-lehden perustamisen yhteydessä, koska kansanhuoltoministeriö ei suostunut antamaan painopaperia molemmille.
Madison Lintz

Madison Lintz (s. 11. maaliskuuta 1999) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan Sophia Peletierin roolista kulttisarjassa "The Walking Dead" (2010–2012) sekä Maddie Boschin roolista rikosdraamasarjassa "Bosch" (2015–2021) ja sen spinoff-sarjassa "" (2022–).
Alan Rosenberg

Alan Rosenberg (s. 4. lokakuuta 1950 Passaic, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen teatteri- ja televisionäyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa 1990-luvun alkupuoliskolla Eli Levinsonin roolissa televisiosarjoissa "Civil Wars" ja "L.A. Law" kuten myös muun muassa televisiosarjoissa "C.S.I.", "House", "Bosch" sekä "Pukumiehet". 
Rosenberg toimi 120 000 näyttelijää edustaneen ammattiliitto Screen Actors Guildin (SAG) johtajana vuosina 2005–2009.
Rosenberg oli vuosina 1976–1984 naimisissa näyttelijä Robin Bartlettin kanssa ja vuosina 1989–2010 näyttelijä Marg Helgenbergerin kanssa, jonka kanssa hänellä on lapsi.
Noarootsin niemimaa

Noarootsin niemimaa (, ) on niemimaa Länsi-Viron rannikolla. Se kuuluu Noarootsin kuntaan, johon kuuluvat lisäksi kahden entisen kunnan Sutlepan ja Riguldin alueet.
Noarootsin niemimaa oli aiemmin saari, ja se on maan kohotessa yhtynyt vasta hiljattain mantereeseen. Vielä 1700-luvulla Noarootsin ja mantereen välisessä salmessa saattoi purjehtia. Esimerkiksi Pietari Suuri purjehti vuonna 1715 salmen kautta Haapsaluun. Vuonna 1782 põltsamaalainen pastori A. W. Hupel kirjoitti, että salmen vesi on korkealla vain sopivien merituulien aikaan. Muuten saareen saattoi päästä hevosella.
Pebble

Pebble oli älykelloja valmistava yritys, jonka Fitbit osti 6. joulukuuta 2016. Sen tuotteet rahoitettiin Kickstarter-kampanjoilla. Yrityksen Pebble OS -käyttöjärjestelmää käyttävät älykellot toimivat sekä Androidin että iOS:n kanssa. Lisäksi alkuperäiselle Pebble-älykellolle on saatavilla epävirallinen tuki Windows Phone -puhelimille. Pebblen kelloille on saatavilla yli 14 000 sovellusta ja vaihdettavaa kellotaulua.
Historia.
Pebblen perusti vuonna 2009 Eric Migicovsky, joka toimi myös yhtiön toimitusjohtajana. Pebble aloitti pienenä startup-yrityksenä, joka haki älykelloilleen rahoitusta Kickstarter-kampanjalla. Joukkorahoituskampanja keräsi 85 000 tilausta, mikä oli odotettua enemmän. Tämä aiheutti Pebblelle toimitusvaikeuksia. Aluksi Pebblen älykelloille sai sovelluksia vain epävirallisista sovelluskaupoista, mutta loppuvuodesta 2013 Pebble julkisti älykelloilleen virallisen sovelluskaupan. Sovelluskauppa avattiin iOS:lle 4. helmikuuta 2014 ja Androidille 8. maaliskuuta 2014. Vuonna 2014 Pebble oli maailman toiseksi suurin älykellovalmistaja 700 000 toimitettulla älykellolla. Pebble teki voittoa vuoteen 2015 asti. Apple Watchin julkistaminen ja Pebblen myöhäinen herääminen terveyttä mittaavilla ominaisuuksilla varustettuihin älykelloihin heikensivät Pebblen älykellojen myyntiä ja ajoivat yhtiön vaikeuksiin. Keväällä 2016 Pebble irtisanoi neljänneksen noin 160 työntekijästään.
Myynti ja sulkeminen.
Fitbit osti Pebblen kehittämät ohjelmistot ja niiden aineettomat oikeudet 6. joulukuuta 2016. Kauppahinta oli 34–40 miljoonaa dollaria. Vuonna 2015 Pebble sai 740 miljoonan dollarin ostotarjouksen Citizen Watchilta ja myöhemmin samana vuonna 70 miljoonan dollarin ostotarjouksen Inteliltä, mutta Pebble ei suostunut kumpaankaan tarjoukseen. Kaupan myötä Fitbitiin siirtyi ohjelmistokehittäjiä Pebbleltä. Pebble ilmoitti 7. joulukuuta 2016 lopettavansa älykellojen markkinoinnin, myynnin sekä valmistuksen. Kaupan myötä älykelloille julkaistavat säännölliset ohjelmistopäivitykset lopetettiin ja suoraan Pebbleltä ostettujen älykellojen takuu raukesi. Myös joukkorahoituskampanjassa olleet vielä julkaisemattomat laitteet peruutettiin ja niitä ennakkotilanneille maksettiin rahat takaisin. Fitbit kuitenkin lupasi pitää Pebblen älykellojen ohjelmistot ja palvelut toiminnassa vuoden 2017.
Tuotteita.
Laitteet:
Sovellukset:
Juhani Koti

Juhani (Matinpoika) Koti (17. marraskuuta 1869 Saarijärvi – 7. marraskuuta 1941 Viipuri) oli suomalainen kirjailija ja teosofi.
Pekka Ervastin teosofisesta suunnasta kiinnostunut Juhani Koti (aikaisemmin Lehto) kirjoitti ensimmäisen kirjansa vuonna 1914. Hän kustansi ja myi Pekka Ervastin vuonna 1917 nimimerkillä "Elia Vera" kirjoittaman Ervastin omakohtaisen pienen nuoruudenkertomuksen "Sydänsuru". Koti kustansi ja myi myös itse kirjoittamansa kirjat. Hän tarjosi lehdissä palvelujaan astrologiassa sekä asuntojen ja huonekalujen maalaamisessa ja verhoilussa. Koti osallistui myös lehtikirjoituksillaan teosofian suunnista käytyyn keskusteluun ja luennoi aiheistaan Suomessa.
Koti asui useilla paikkakunnilla. Vuonna 1916 hän muutti Tampereelta Helsinkiin, josta käsin esitelmöi ja myi kirjojaan. Myöhemmin Koti siirtyi Parikkalaan ja sieltä Viipurin alueelle. Viipurin kaupunkiin Koti muutti Viipurin maalaiskunnasta vuonna 1933, jossa asui useissa osoitteissa. Koti joutui poliisikuulusteluihin vuonna 1938 markkinoidessaan Etelä-Karjalassa luonnonparannuskeinoja resepteineen ja lääkkeineen. Koti kuoli Padasjoella vuonna 1941, mutta oli kuollessaan kirjoilla Viipurissa.
Teoksia.
Nimellä "Juhani Koti":
Vaarojen Sanomat

Vaarojen Sanomat on Juuassa ilmestyvä Juuan ja Kolin talousalueen sitoutumaton paikallislehti.
Juuka-Seuran julkaisema "Vaarojen Sanomat" perustettiin vuonna 1969 edistämään paikkakunnan kehitystä sekä rahoittamaan seuran kotiseututyötä. Lehti ilmestyi aluksi kerran, kahdesti ja kolmesti kuukaudessa, kunnes se vuonna 1972 muuttui viikkolehdeksi ja vuonna 1984 kaksipäiväiseksi. Lehden levikki nousi 1980-luvulla yli 5 000 kappaleen. Päätoimittajina ja toimitusjohtajina työskentelivät Ukko O. Martikainen (1969–1973), Erkki Eronen (1973–1974), Vuokko Juurisola (Räisänen, 1977–1985) ja Risto Alanko (1985–).
Nykyään "Vaarojen Sanomat" ilmestyy kerran viikossa torstaisin. Sen levikki on vajaat 3 700 kappaletta (vuonna 2015). Päätoimittajana työskentelee Pasi Karjalainen.
Nikolai Podvoiski

Nikolai Iljitš Podvoiski (; 16. helmikuuta 1880 Kunašovka, Tšernigovin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 28. heinäkuuta 1948 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen bolševikki, joka toimi Neuvosto-Venäjän ensimmäisenä sota-asiain kansankomissaarina marraskuusta 1917 maaliskuuhun 1918.
Podvoiski opiskeli vuosina 1894–1901 Tšernigovin pappisseminaarissa, josta hänet erotettiin vallankumouksellisen toiminnan takia, ja vuosina 1901–1905 Demidovin oikeustieteellisessä lyseossa Jaroslavlissa. Hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1901 ja osallistui vuoden 1905 vallankumoukseen. Seuraavina vuosina Podvoiski oli useasti pidätettynä ja karkotettuna Siperiaan sekä vuosina 1906–1907 maanpaossa Saksassa ja Sveitsissä. Hän osallistui vuosina 1911–1914 "Zvezda"- ja "Pravda"-lehtien julkaisemiseen ja oli vuosina 1915–1916 "Voprosy strahovanijan" toimittaja. Hänet pidätettiin marraskuussa 1916 mutta vapautettiin seuraavana vuonna helmikuun vallankumouksen jälkeen.
Podvoiskista tuli vuonna 1917 bolševikkipuolueen keskuskomitean alaisen sotilasorganisaation johtaja ja puolueen "Soldatskaja pravda" -lehden toimittaja sekä lokakuussa 1917 Pietarin sotilaallisen vallankumouskomitean johdon jäsen. Hän kuului lokakuun vallankumouksen totetuksesta vastanneeseen ”operatiivisen troikkaan” ja oli yksi Talvipalatsin valtauksen johtajista. Hän oli myös lyhyen aikaa Pietarin sotilaspiirin komentajana vastuullaan Kerenskin–Krasnovin kapinan torjuminen. Podvoiski toimi kansankomissaarien neuvostossa ensimmäisenä sota- ja laivastoasiain kansankomissaarina maaliskuuhun 1918 asti, jolloin Lev Trotski tuli hänen tilalleen. Podvoiski johti myös puna-armeijan perustamista valmistellutta kollegiota. Hänet valittiin vuonna 1917 perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen.
Podvoiski oli korkeimman sotaneuvoston jäsen maaliskuusta syyskuuhun 1918, vallankumouksellisen sotaneuvoston jäsen syyskuusta 1918 heinäkuuhun 1919 sekä Neuvosto-Ukrainan sota-asiain kansankomissaari tammikuusta syyskuuhun 1919. Hän johti vuosina 1919–1923 vsevobutš-sotilaskoulutusta ja oli vuosina 1920–1923 Ruumiinkulttuurin korkeimman neuvoston sekä vuosina 1921–1927 punaisen urheiluinternationaalin eli Sportinternin puheenjohtaja. Vuosina 1924–1930 Podvoiski oli NKP:n keskuskontrollikomission jäsen. Myöhemmin hän työskenteli vallankumouksen historiakomiteassa eli Istpartissa. Hän kirjoitti useita teoksia Venäjän sisällissodan historiasta. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1935.
Toisen maailmansodan aikana Podvoiski osallistui Moskovaa suojanneiden varustusten rakentamiseen ja vapaaehtoisen maanpuolustusjärjestön Osoaviahimin toimintaan.
Maniema

Maniema on yksi Kongon demokraattisen tasavallan 26 maakunnasta. Sen pääkaupunki on Kindu. Se on yksi viidestä maakunnasta, joiden alue ja pääkaupunki säilyivät ennellaan vuoden 2005 perustuslakiin liittyneessä hallinnonuudistuksessa.
Vuonna 2012 arvioitu väkiluku oli runsaat kaksi miljoonaa.
Maniemassa vallitsee kuuma ja kostea ilmasto. Vuoden sademäärä vaihtelee eteläosien 1300 millimetristä pohjoisosien 1200 millimetriin.
Kongojoki kulkee maakunnan halki etelästä pohjoiseen. Se on purjehduskelpoinen Kindun ja Ubundun välisellä osalla eli 308 km matkalla. Myös pienempiä jokia käytetään vesiväylinä, joita pitkin tuodaan esimerkiksi maataloustuotteita markkinoille. Maakunnan tieverkko on suurelta osin päällystämätöntä ja huonokuntoista. Rautatietä pitkin pääsee pääkaupunki Kindusta Katangaan ja Itä-Kasaihin. Kindussa on lentoasema, ja muualla maakunnassa kolme pienempää lentopaikkaa.
Ronja Alatalo

Ronja Aurora Alatalo (s. 20. kesäkuuta 1999 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Alatalo tunnetaan muun muassa rooleistaan Ylen draamasarjassa "Uusi päivä", jossa hän näytteli vuosina 2016–2018 ja MTV3:n saippuasarjassa "Salatut elämät", jossa hän on näytteli vuoden 2023 alusta syksyyn 2024. Keväällä 2025 hänet nähdään suomalaisen musiikkiviihdeohjelman "Tähdet, tähdet" 9. kauden tähtikaartissa.
Ura.
Alatalo teki ensimmäisen teatteriroolinsa Annie-musikaalin nimiroolissa vuonna 2012 Tampere-talossa. Alatalo on sittemmin näytellyt myös muissa musikaaleissa muun muassa Tampereen Komediateatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa, Pyynikin kesäteatterissa ja Suomen kesäteatterissa. 
Kolmevuotiaana tanssimisen aloittanut Alatalo valittiin vuonna 2011 Suomen Kansallisoopperan balettioppilaitokseen valtakunnalliseen baletin erikoiskoulutusohjelmaan. Sittemmin hän on opiskellut yliopistossa tanssipedagogiikkaa, työskennellyt tanssinopettajana ja valmistunut joogaopettajaksi. 
Kesällä 2016 lukioikäinen Alatalo perusti pop up -yrityksenä katusoittokahvilan Tampereen Hämeenkadulle elävöittääkseen kaupunkia. Hän oli ehdolla myös Tampereen Positiivisimmaksi nuoreksi ilmiöksi vuonna 2017. 
Alatalon Instagram-tiliä @rakkaudellaronja seuraa yli 27 000 suomalaista. Hän on toiminut sosiaalisen median vaikuttajana vuodesta 2016 ja kampanjoinut erityisesti naisten ja tyttöjen oikeuksien puolesta. 
Yksityiselämä.
Alatalo kirjoitti ylioppilaaksi syksyllä 2018 Tampereen yhteiskoulun ilmaisutaidon erityislukiosta. Sittemmin hän on opiskellut teatteria Lahden kansanopistossa, musiikkiteatteria Tampereen ammattikorkeakoulussa ja sosiologiaa Helsingin yliopistossa. 
Muusikko ja entinen kansanedustaja Mikko Alatalo on Alatalon isoisä. Pikkusisko Maisa Alatalo kruunattiin Miss Suomi -perintöprinsessaksi vuonna 2023.
Sõmerpalu

Sõmerpalu on pienkauppala ja entinen kunta Virossa Võrumaan maakunnassa. Se sijaitsee maakunnan pohjoisosassa Võrun länsipuolella. 
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa vanha Võrun kunta, võrumaalaiset Lasvan, Sõmerpalun ja Vastseliinan kunnat sekä Oravan kunta Põlvamaalta yhdistettiin uudeksi Võrun kunnaksi ja Sõmerpalun kunnan keskuksesta tuli Võrun kuntaan kuuluva pienkauppala.
Entinen kunta.
Sõmerpalussa oli arviolta 1 771 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala oli 182,31 neliökilometriä.
Kuntaan kuului Sõmerpalun pienkauppala ("alevik") ja 34 kylää: Alakülä, Alapõdra, Haava, Haidaku, Haamaste, Hargi, Heeska, Horma, Hutita, Hänike, Järvere, Kahro, Keema, Kurenurme, Kärgula, Lakovitsa, Leiso, Liiva, Lilli-Anne, Linnamäe, Majala, Mustassaare, Mustja, Mäekülä, Osula, Pritsi, Pulli, Punakülä, Rauskapalu, Rummi, Sulbi, Sõmerpalu, Udsali ja Varese.
Väestö.
Vuonna 2011 Sõmerpalun kunnassa oli 1 753 asukasta, joista 1 719 (98,1 %) oli virolaisia, 21 (1,2 %) venäläisiä ja 15 (0,9 %) muita kansallisuuksia.
Vapaa Karjala (1941–1944)

Vapaa Karjala oli jatkosodan aikana 1941–1944 ilmestynyt Itä-Karjalan sotilashallinnon sanomalehti.
"Vapaa Karjala" oli suomalaisten miehittämän Itä-Karjalan väestölle ja sotilashallinnon edustajille tarkoitettu propagandalehti. Sen ensimmäinen numero ilmestyi 12. elokuuta 1941. Sen sisältö koostui lähinnä artikkeleista ja sotauutisista. Aluksi Mikkelissä ja sittemmin Joensuussa painetun lehden julkaisijana toimi Itä-Karjalan Sotilashallintokunnan Valistusjaosto. Päätoimittajina työskentelivät Uuno Peltoniemi (1941–1942), Sakari Vapaasalo (1942–1943) ja Paavo Ansas (1943–1944). Lehden toimitussihteerinä toimivat Lauri Hyvämäki (1941) ja Aimo Halila (1941-1944).
Kerran viikossa ja vuonna 1944 joka toinen viikko ilmestyneen lehden painos oli 10 000–12 000 kappaletta. "Vapaa Karjala" julkaisi useita erikoisnumeroita, kuten vuonna 1942 nuoriso-, pääsiäis-, kansakoulu-, raittius- ja sosiaalinumerot sekä toisen kansanopistokurssin, Mieslahden opettajaleirin, Aunuksenlinnan, Mannerheimin 75-vuotispäivän ja Aunuksen vapauttamisen vuosipäivän numerot. Lehti sai varsin pian julkaisutoiminnan alettua kuulla, että lehti oli liian vaikeatajuinen . Aunuksen väestö ei täysin ymmärtänyt suomen kieltä. Tekstin tuli olla yksinkertaista, ja kuvia tulisi olla runsaasti.
"Vapaan Karjalan" toimituskunnan ensimmäisessä kokouksessa elokuussa 1941 itä-karjalaiset vaativat lehden päätoimittajaksi itäkarjalaista, joka voisi heidän mielestään puhua paremmin paikalliselle väestölle. Koska lehden silloinen kustantaja Sotilashallinto ei voinut suostua siihen, Karjalan vapausliikkeen johto vetäytyi lehden toimituskunnasta ja päätti perustaa oman lehden nimellä "Itä-Karjala". Sotilashallinto irrottautui keväällä 1943 "Vapaa Karjala"-lehden kustantamisesta. Tarvittava rahoitus saatiin toukokuun alusta 1943 alkaen lahjavaroina tavaranjakelua Itä-Karjalassa hoitaneelta Vako Oy:ltä.
Anita D’Orazio

Anita D'Orazio, os. "Palm", (23. syyskuuta 1936, Norrtälje, Tukholman lääni, Ruotsi), on ruotsalainen lääkäri ja maahanmuuttajien opettajana työskennellyt henkilö.
Hän on ollut pitkään mukana Tukholman turvapaikkakomiteassa ja FARR:ssa (Pakolais- ja turvapaikkakomiteoiden neuvostossa). Vuonna 1995 hän oli mukana luomassa ensimmäistä pelkästään piileskeleville pakolaisille tarkoitettua terveydenhuollon yksikköä. D'Orazio on ollut pitkään mukana myös Fristadsfondenissa, joka antaa oikeudellista tukea pakolaisille. Fristadsfondenin perusti Vasemmistopuolue vuonna 1995.
Vuonna 2008 Fokus-lehti nimesi Anita D'Orazion Vuoden ruotsalaiseksi hänen 42-vuotisen pakolaisten oikeuksien puolesta käymänsä taistelun johdosta. Ruotsalainen Teskedsorden ("teelusikkasääntökunta") antoi ensimmäisen stipendinsä D'Oraziolle 17. marraskuuta 2008.
Anita D'Orazio on taiteilija Anders Palmin ja Anna-Lisa Lyzellin tytär. Hän oli naimisissa Gaetanio D'Orazion kanssa vuoteen 1973 saakka, ja heillä on kaksi lasta; vuonna 1962 syntynyt Angela sekä vuonna 1967 syntynyt Daniele.
Meet The Searchers

Meet The Searchers on brittiläisen The Searchers -yhtyeen elokuussa 1963 julkaistu esikoisalbumi. Levy äänitettiin yhdessä päivässä. Sillä on muun muassa yhtyeen ensimmäinen hitti ”Sweets for My Sweet”, joka nousi Britannian singlelistan kärkeen. "Meet The Searchersin" toinen hitti on Yhdysvalloissa listan kolmanneksi vuonna 1965 yltänyt ”Love Potion No. 9”. Itse albumi saavutti Britannian albumilistan toisen sijan.
Yhdysvalloissa albumin julkaisi vuonna 1964 Kapp Records Britannian-versiosta eroavalla kappalelistalla ja kannella. Sille sisältyi hitti ”Needles and Pins”. Britanniassa kyseinen kappale ilmestyi vasta yhtyeen kolmannella albumilla "It’s The Searchers". Yhdysvaltain-versiolle sisältyi myös kappaleita, jotka olivat ilmestyneet Euroopassa marraskuussa 1963 levyllä "Sugar &amp; Spice".