Georgian kieli

Georgia eli gruusia on kartvelilainen kieli, jota puhutaan Georgiassa ja sen lähialueilla. Georgiaa puhuu äidinkielenään noin 3,9 miljoonaa ihmistä, joista suurin osa asuu Georgiassa.
Kielellä on virallinen asema Georgiassa ja arviolta noin 86 % maan asukkaista osaa kieltä.
Luokitus ja nimi.
Georgia on eteläkaukasialainen tai "kartvelilainen" kieli. Vaikka etelä- ja pohjoiskaukasialaiset kielet usein niputetaan yhteen ryhmään, niiden sukulaisuutta ei ole pystytty osoittamaan tyydyttävällä tavalla. Eteläkaukasialaisilla kielillä ei siis ole tunnettuja sukulaisia. Georgia on ylivoimaisesti ryhmänsä suurin kieli. Kaikkien muiden eteläkaukasialaisten kielten, svanin, mingrelin ja lazin puhujamäärät jäävät alle puolen miljoonan. Mingrelin ja svanin puhujille georgia toimii "lingua francana", kun taas lazin puhujat ovat kaksikielisiä turkissa. Svanin kieli on näistä arkaaisin ja eronnut ryhmästä aikaisimmin (4 000 vuotta sitten).
Etelä-ja pohjoiskaukasialaisia kieliä yhdistävät mm. ejektiiviset konsonantit, postpositioiden käyttö, ergatiivisuus ja agglutinatiivisuus. Toisaalta näitä piirteitä voidaan pitää pitkän yhteiselon tuotoksina, ja ryhmillä on myös useita eroavaisuuksia.
Kielestä on myös käytetty nimitystä "gruusia". Georgianpuhujat itse käyttävät kielestä nimitystä "kartuli ena" ().
Alueellinen sijoittuminen.
Georgiaa puhutaan etupäässä Georgiassa Mustaltamereltä Alazanin tasangolle, mutta myös naapurimaissa, kuten Turkissa ja Azerbaidžanissa, on georgiankielisiä vähemmistöjä. Näissä maissa puhuttu kieli kuitenkin eroaa jonkin verran Georgiassa puhuttavasta georgiasta. Myös Venäjällä, jonne georgialaisia on muuttanut etenkin 1990-luvun talouskriisin aikana, on georgiankielisiä vähemmistöjä.
Historia.
Georgian uskotaan eronneen mingrelistä ja lazista 1. vuosituhannella eaa. Svanin uskotaan eronneen noin tuhat vuotta tätä aikaisemmin. Georgialla on kansanrunouden ja -laulun lisäksi erittäin suuri kirjallinen perinne. Vanhin säilynyt georgiaksi kirjoitettu teksti on Iakob Tsurtavelin kirjoittama "Pyhän kuningatar Šušanikin marttyyrius". 500-luvulta. Myös vanhoja filosofiaa käsitteleviä tekstejä on säilynyt.
Georgian kirjallisuuden rikkainta aikaa edustaa maan 1200-luvulla Šota Rustavelin kirjoittama kansalliseepos "Pantterintaljainen". Myös 1500–1800 -luvuilla on kirjoitettu paljon, ja georgialainen kirjallisuus on tänä aikana löytänyt myös eurooppalaisemman suunnan entisen bysanttilaisuuden ja persialaisuuden suuren vaikutuksen jälkeen. Kuten monissa muissa valtioissa, kirjallisuudella oli suuri vaikutus Georgian kansalliseen heräämiseen 1800-luvun loppupuolella.
Vanhaa georgiaa käytettiin yleisesti kirkon liturgisena kielenä vielä 1800-luvun alussa.
"Pääartikkeli: Georgialaiset aakkoset" 
Kirjoitusjärjestelmä.
Georgiaa kirjoitetaan omilla aakkosillaan, joissa on 33 kirjainta.
Kirjoitusjärjestelmä on yksi maailman vanhimmista jatkuvasti käytössä olleista kirjoitusjärjestelmistä. Georgian nykyinen aakkosto on nimeltään "mkhedruli" (’sotilaallinen’), joka on mahdollisesti johdettu aiemmasta "nuskhuri"-kirjoituksesta (’kirkollinen’). Käytössä on yhteensä 33 kirjainta, ja jokaista äännettä vastaa yksi kirjain – mikä voi tuottaa ongelmia roomalaisen kirjaimiston rajoitusten vuoksi georgian kielen translitteroinnissa. Kirjaimistossa ei eroteta suuria ja pieniä kirjaimia, mutta käytössä on ollut myös "asomtavruli"-aakkoset (’kapitaali’), jota käytetään nykyään lähinnä koristeena. Kaikkia kirjaimistoja kirjoitetaan vasemmalta oikealle.
Murteet.
Georgia jaetaan perinteisesti viiteen eri päämurteeseen. Karkeasti murteet jaetaan itäisiin ja läntisiin murteisiin.
Äänteet.
Konsonantit.
Georgiassa on suuri määrä konsonantteja. Kieli erottelee soinnittomat, soinnilliset ja ejektiiviset konsonantit.
1:lla ei ole ei-ejektiivistä tai soinnillista vastinetta.
Vertaa näitä samantapaisia äänteitä:
Ejektiiviset konsonantit lausutaan sulkemalla äänihuulten välinen aukko kokonaan äännettä lausuttaessa. Aspiroiduissa konsonanteissa taas äännettä seuraa pieni henkäys. Ejektiivisillä ja aspiroiduilla konsonanteilla on georgian äännejärjestelmässä tärkeä rooli, ja niiden vaihtaminen toisiinsa voi muuttaa sanojen merkitystä, kuten ფაფა ("papa", puuro) ja პაპა ("p’ap’a", isoisä). Äänne ხ (kh, x) on velaarinen (tai uvulaarinen), ja vastaa saksan ach-äännettä. ღ (gh) on sen soinnillinen vastine. Lisäksi georgiassa on myös suomen h-äännettä vastaava harvinainen äänne ჰ (h). Kielessä ei kuitenkaan ole lainkaan f-äännettä, joten se translitteroidaan lainasanoissa georgiaan aspiroiduksi p:ksi (mm. Suomi on georgiaksi ფინეთი, Pineti).
Georgia on tunnettu pitkistä konsonanttiklustereistaan, ja konsonantteja voi olla peräkkäin jopa kuusi tai enemmän (მწვრთნელი "mts’vrtneli" – kouluttaja, "prtškvna" – kuoriminen, გვფრცქვნი "gvprtskvni" – kuorit meidät).
Vokaalit.
Georgiassa on viisi vokaalia: ი (i), უ (u), ე (ɛ), ო (ɔ) ja ა (a). Pitkiä ja lyhyitä vokaaleja ei erotella. Georgiassa ei periaatteessa ole lainkaan diftongeja, joten jokainen itsenäinen vokaali muodostaa oman tavunsa. Vokaaleja voi kylläkin olla useita peräkkäin, jolloin ne myös lausutaan erikseen (გააახლა, "gaaakhla" – hän uusi sen).
Kielioppi ja sanasto.
Sanaluokat vastaavat pääsääntöisesti indoeurooppalaisia kieliä. Substantiivi taipuu seitsemässä sijamuodossa. Adjektiivi sijoittuu yleensä substantiivin edelle, mutta taipuu vain sijassa eikä luvussa. Verbien taivutus on monimutkaista ja verbit ovat yleensä pitkiä johtuen agglutinaatiosta. Sanajärjestys on lähtökohtaisesti subjekti–objekti–verbi, mutta myös muut järjestykset ovat mahdollisia tarpeen vaatiessa.
Lukusanat 1–10 georgiaksi: