tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Maasto- ja ampumahiihtokeskus Laura

Maasto- ja ampumahiihtokeskus Laura on hiihtokeskus Psehakovuorten rinteillä Krasnaja Poljanan taajaman lähettyvillä Sotšissa Venäjällä.
Nimensä hiihtokeskus on saanut läheiseltä joelta. Laura valmistui vaiheittain vuosien 2008–2013 välillä. Vuoden 2014 talviolympialaisten maastohiihto ja ampumahiihto käytiin hiihtokeskuksessa. Hiihtokeskukseen kuuluu kaksi stadionia ja niiden maali- ja lähtöalueet. Yhteensä kilpalatuja keskuksessa on noin 15 kilometriä.
Bellagio

Bellagio on kunta Pohjois-Italiassa Comon maakunnassa Lombardian alueella. Bellagio sijaitsee Comojärven rannalla olevan niemen kärjessä, joka jakaa tämän Y-kirjaimen muotoisen järven kolmeen osaan. Bellagio on turistien suosima kaupunki, missä on lukuisia hotelleja ja ravintoloita. Kaupunkia kutsutaan myös Comon helmeksi. Bellagion korkein kohta on 1 686 metrin korkeuteen kohoava Monte San Primo. 
Vuonna 2014 Bellagion kuntaan liitettiin pieni 747 asukkaan kunta Civenna.
Nähtävyyksiä.
Bellagion nähtävyyksiä on 1800-luvun alussa rakennettu kesähuvila Villa Melzi d'Eril. Sen rakennutti Francesco Melzi d’Eril, joka oli Napoleonin nimittämä Lodin herttua ja Italian tasavallan varapresidentti. Huvilan puutarhassa on paljon eksoottisia puita, japanilainen lampi lumpeineen sekä runsaasti keväällä kukkivia alppiruusuja. Puutarhassa on myös egyptiläisiä veistoksia ja roomalaisia patsaita. Huvilan kappeli, museo ja puutarha ovat yleisölle avoimia.
Tremezzina

Tremezzina on kunta Pohjois-Italiassa Comon maakunnassa Lombardian alueella. Kunta perustettiin vuonna 2014, kun neljä Comojärven rannalla sijainnutta kuntaa, Lenno (1 833 asukasta), Mezzegra (1 014), Ossuccio (973) ja Tremezzo (1 258), yhdistyivät muodostaen Tremezzinan kunnan. 
Giulinon kylässä, joka kuului ennen kuntaliitosta Mezzegran kuntaan, partisaanit teloittivat Benito Mussolinin ja hänen rakastajattarensa Clara Petaccin 28. huhtikuuta 1945.
Timorinmedestäjä

Timorinmedestäjä ("Cinnyris solaris") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Timorinmedestäjää tavataan Indonesiassa ja Itä-Timorissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Henry Rawlinson (kenraali)

Henry Seymour Rawlinson, paroni Rawlinson of Trent (20. helmikuuta 1864 – 27. maaliskuuta 1925 New Delhi) oli brittiläinen kenraali, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa. Hänen isänsä oli kuuluisa diplomaatti ja orientalisti Henry Rawlinson.
Elämäkerta.
Rawlinson valmistui jalkaväen upseeriksi vuonna 1884, osallistui sotaretkiin Burmassa 1886–1887 ja Sudanissa 1898 sekä buurisotaan 1899–1902. Hän toimi armeijan yleisesikuntakoulun johtajana 1903–1906. Vuonna 1909 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja 1910–1914 hän toimi divisioonankomentajana. 
Maailmansodan puhjettua Rawlinson nimitettiin lokakuussa 1914 Belgiaan sijoitetun neljännen armeijakunnan komentajaksi. Vuodenvaihteessa 1915–1916 hänet siirrettiin kenraaliluutnantiksi ylennettynä uuden neljännen armeijan johtoon. Rawlinsonilla ja hänen armeijallaan oli keskeinen rooli heinäkuun ja marraskuun 1916 välillä käydyssä Sommen taistelussa. Ylipäällikkö Douglas Haig oli suunnitellut Sommen hyökkäyksestä suurta läpimurtoa, mutta se päättyi epäonnistumiseen. Rawlinsonin ura kuitenkin jatkui, ja seuraavana vuonna hänet ylennettiin kenraaliksi. Helmi–maaliskuussa 1918 Rawlinson oli Britannian edustajana ympärysvaltojen ylimmässä sotaneuvostossa, ja palasi sitten neljännen armeijan johtoon sodan loppuun saakka. Elokuussa 1918 neljäs armeija onnistui murtamaan saksalaisten linjat Saint-Quentinin ja Cambrain välillä.
Vuonna 1919 Rawlinson aateloitiin ja lähetettiin johtamaan Pohjois-Venäjällä olleita brittijoukkoja, jotka olivat tehneet intervention Venäjän sisällissotaan. Vuodesta 1920 kuolemaansa asti hän toimi Intiaan sijoitettujen joukkojen komentajana.
Banaanimedestäjä

Banaanimedestäjä ("Cinnyris notatus") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Banaanimedestäjää tavataan Komoreilla, Madagaskarissa ja Mayottella. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Seychellienmedestäjä

Seychellienmedestäjä ("Cinnyris dussumieri") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Seychellienmedestäjää tavataan kotoperäisenä Seychelleillä. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Komorienmedestäjä

Komorienmedestäjä ("Cinnyris humbloti") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Komorienmedestäjää tavataan Komoreilla ja Mayottella. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nzwaninmedestäjä

Nzwaninmedestäjä ("Cinnyris comorensis") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Nzwaninmedestäjää tavataan Komoreihin kuuluvalla Anjouanin saarella. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mayottenmedestäjä

Mayottenmedestäjä ("Cinnyris coquerellii") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mayottenmedestäjää tavataan kotoperäisenä Mayottella. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Isomalabarinmedestäjä

Isomalabarinmedestäjä ("Cinnyris lotenius") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Isomalabarinmedestäjää tavataan Intiassa ja Sri Lankassa. Lajin on kuvattu olevan pääasiassa yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kruunupäitä ja hyviä sydämiä

Kruunupäitä ja hyviä sydämiä ("Kind Hearts and Coronets") on vuonna 1949 ensi-iltansa saanut musta komediaelokuva, jonka ohjasi Robert Hamer. Siinä Alec Guinness esittää kahdeksaa eri roolia.
Juoni.
Louis Mazzinin äiti kuuluu D’Ascoynen aatelissukuun, mutta on joutunut sukunsa hylkäämäksi karattuaan italialaisen oopperalaulajan mukaan ja on sittemmin vajonnut köyhyyteen. Aikuistuttuaan Louis päättää kostaa äitinsä puolesta ja varmistaa, että herttuan arvo päätyy lopulta hänelle. Tämä edellyttää kahdeksan perimysjärjestyksessä häntä edellä olevan D’Ascoynen suvun jäsenen eliminoimista.
Myöhempi arvostus.
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä "Kruunupäitä ja hyviä sydämiä" äänestettiin kaikkien aikojen kuudenneksi parhaaksi brittielokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisioammattilaista."The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi sen kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Puna-ampiainen

Puna-ampiainen ("Vespula rufa") on yhdyskunta-ampiaisiin kuuluva myrkkypistiäislaji.
Koko ja ulkonäkö.
Puna-ampiainen on keskikokoinen, musta-keltainen ampiaislaji. Silmän etuosaan työntyvä uloke on yläosastaan musta, alempaa keltainen. Otsalla on keltainen laikku. Leukojen yläpuolella sijaitseva suukilpi on keltainen ja työläisillä ja kuningattarilla siinä on musta, ankkurimainen kuvio, kuhnureilla vain pieni musta keskitäplä. Takaruumis on musta-keltainen, mutta kahdessa etummaisessa jaokkeessa on vaihtelevissa määrin voimakkaan punaista väriä. Takimmaisen raajaparin säärten karvat ovat lyhyitä ja väriltään vaaleita. Työläiset ja kuhnurit ovat 10–14 mm, kuningattaret 16–20 mm pituisia.
Levinneisyys.
Lajin levinneisyys ulottuu Euroopasta Aasian pohjoisosien poikki Japaniin ja Koreaan sekä edelleen Pohjois-Amerikkaan. Suomessa sitä tavataan koko maassa.
Elinympäristö ja elintavat.
Puna-ampiainen viihtyy erityisesti kosteissa ja varjoisissa metsissä, eikä se ole tyypillisimpiä kulttuuriympäristön asukkeja. Pesä on väriltään harmaa ja sijaitsee aina suojaisessa paikassa, yleensä heti maanpinnan alapuolella, mutta joskus jopa käytävän päässä syvällä maan alla, vain harvoin maanpinnan yläpuolella. Laji ei yleensä ole yhtä aggressiivinen kuin monet muut ampiaislajit.
Kuningatar aloittaa pesänrakennuksen toukokuussa ja ensimmäiset työläiset aloittavat kesäkuun alkupuoliskolla. Uusia kuningattaria ja kuhnureita tavataan heinä-elokuussa. Ainoastaan uudet, hedelmöittyneet kuningattaret talvehtivat. Pesä tuottaa noin 450 työläistä.
Puna-ampiaisen pesissä elää pesäloisena norkoampiainen ("Vespula austriaca").
The Magnet

The Magnet on brittiläinen Ealing Studios -yhtiön koko perheen komediaelokuva vuodelta 1950. Se kertoo nuoresta Johnny-pojasta, joka saa vilpin kautta käsiinsä magneetin, tulee sen avulla alueen sankariksi mutta tuntee asiasta syyllisyyttä. Elokuva oli tuolloin 11-vuotiaan James Foxin ensimmäinen pääosa (nimellä William Fox).
Juoni.
Johnny toipuu tulirokosta ja on poissa koulusta tartuntavaaran takia. Hän narraa rannalla tapaamaansa pikkupoikaa vaihtamaan tämän omistaman ison magneetin ”näkymättömään kelloonsa”. Pojan hoitaja alkaa syyttää Johnnya varkaaksi, mikä saa Johnnyn karkaamaan kotoa ja yrittämään hankkiutua eroon magneetista. Muuan isompi poika lainaa magneettia huijatakseen flipperipeliä. Johnny tapaa eksentrisen miehen, joka kerää varoja paikalliselle sairaalalle hengityskoneen hankkimiseksi. Johnny lahjoittaa rahan sijasta magneettinsa, minkä jälkeen mies alkaa kertoa Johnnystä esimerkkinä ihmisestä, joka antaa vähästään.
Palatessaan kouluun Johnny näkee taas naapurin pojan hoitajan ja kuulee tämän sanovan jonkun kuolleen murheeseen. Lastenhoitaja puhuu lemmikkieläimestä, mutta Johnny luulee tämän tarkoittavan magneetin omistanutta pikkupoikaa ja uskoo aiheuttaneensa kuoleman. Johnny pakenee pakettiauton tavaratilassa Liverpooliin, jossa pelastaa erään pojan kuolemalta satamassa. Johnny menee tapaamaan poikaa sairaalaan, jossa tämä on kytkettynä juuri siihen hengityskoneeseen jota varten rahaa kerättiin. Johnny näkee magneettinsa kiinnitettynä koneeseen lahjoitusten symbolina. Johnny tapaa uudelleen myös rahaa keränneen miehen, joka sanoo etsineensä sankaripoikaansa kaikkialta. Johnny palkitaan hengenpelastuspalkinnolla, jonka hän lahjoittaa magneetin alkuperäiselle omistajalle.
Tuotanto.
Mustavalkoisen "The Magnetin" ulkokohtaukset kuvattiin Liverpoolin lähellä ja sisäkuvia Ealing-studioilla Lontoossa.
Vastaanotto.
Elokuvaa pidetään tunnetumpiin Ealing-komedioihin verrattuna ”mietona” ja hieman turhan moralisoivana.
Caroline Lucas

Caroline Lucas (s. 9. joulukuuta 1960) on brittiläinen vihreä poliitikko. Hänet valittiin Euroopan parlamenttiin vuosien 1999, 2004 ja 2009 vaaleissa. Hän oli Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän jäsen. Vuonna 2010 hänet valittiin Britannian parlamentin alahuoneeseen Englannin ja Walesin vihreän puolueen ensimmäisenä ehdokkaana kautta aikojen parlamentin alahuoneeseen. Hän tuli valituksi Brighton &amp; Hoven Pavilionin vaalipiiristä, ja hänet valittiin uudelleen vuonna 2015.
Lucasilla on filosofian tohtorin tutkinto Exeterin yliopistosta vuodelta 1989. Hän on opiskellut myös Kansasin yliopistossa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Norkoampiainen

Norkoampiainen ("Vespula austriaca") on yhteiskunta-ampiaisiin kuuluva myrkkypistiäinen. Useimmista sukulaisistaan poiketen se ei tee omaa pesää vaan elää loisena.
Koko ja ulkonäkö.
Muiden sukulaistensa tapaan norkoampiaisen väritys on musta-keltainen. Silmän etuosan kurottuva uloke on yläosastaan musta ja alempaa keltainen. Leukojen yläpuolinen suukilpi on kuhnurilla kokonaan keltainen, harvoin mustapisteinen, kuningattarella suukilvessä on kolme mustaa täplää. Takaruumiin kuvioinnissa musta väri muodostaa keltaiselle pohjalle lajille tyypillisiä kaarevia kuvioita. Takimmaisen raajaparin karvat ovat pitkiä ja tummia. Kuningatar on 15–19 mm ja kuhnuri 13–16 mm pituinen.
Levinneisyys.
Lajin levinneisyys ulottuu Britteinsaarilta Euroopan poikki Itä-Aasiaan. Pohjoisamerikkalaiset populaatiot on nykyisin erotettu omaksi lajikseen. Suomessa sitä tavataan koko maassa.
Elinympäristö ja elintavat.
Norkoampiainen on pesäloinen, joka ei tee lainkaan omaa pesää. Tämän vuoksi sillä ei myöskään esiinny työläisiä. Isäntälajina toimii yleensä puna-ampiainen ("Vespula rufa") ja Aasiassa luultavasti myös "Vespula nursei". Talvehtinut norkoampiaiskuningatar tunkeutuu alkukesällä, isäntälajin ensimmäisten työläisten aikuistuttua, isäntälajin pesään ja joko surmaa alkuperäisen kuningattaren tai ajaa sen ulos pesästä. Tämän jälkeen se alistaa isäntälajin työläiset, jotka jatkavat pesän rakentamista ja päätyvät ruokkimaan norkoampiaista ja hoitamaan sen tuottamia munia. Kun alkuperäisen kuningattaren munimat munat ovat aikuistuneet, pesä tuottaa enää uusia norkoampiaiskuningattaria ja -kuhnureita. Norkoampiaisen loisimat pesät jäävät pienemmiksi kuin loisimattomat pesät. Loisittu puna-ampiaispesä ehtii tuottaa noin 200 puna-ampiaistyöläistä ja sen jälkeen noin 100 norkoampiaiskuningatarta ja 100 norkoampiaiskuhnuria.
Pesänvaltaus ei onnistu aina vaan joskus isäntälajin työläiset surmaavat norkoampiaiskuningattaren.
Norkoampiaisia tapaa helpoimmin keväällä, kun talvehtineet kuningattaret etsivät loisittavia pesiä. Ainoastaan hedelmöittyneet kuningattaret talvehtivat.
Šolta

Šolta on Kroatialle kuuluva saari Adrianmeressä, lähellä Splitin kaupunkia.
Saari on 12 mailia pitkä, 3 mailia leveä, ja sen korkein kohta on 240 metriä. Sen pinta-ala on 59 km².
Diocletianus käytti saarta toisinajattelijoiden karkotuspaikkana. Kroatian kansallisrunoilija Marko Marulic asui saarella 1500-luvulla kirjoittaessaan pääteoksensa. Maslinican kylän lähellä on linna 1700-luvulta.
1800-luvulla taudit koettelivat saaren maanviljelyä, ja oliivipuita ja viiniköynnöksia kuoli. Monet saarelaiset muuttivat Länsi-Australiaan.
Splitistä on Šoltalle tiiviit autolautta- ja katamaraaniyhteydet. Lauttamatka kestää tunnin.
Älä nostata laineita

Älä nostata laineita ("Don’t Make Waves") on yhdysvaltalainen seksikomedia vuodelta 1967. Elokuvan ohjasi Alexander Mackendrick ja päärooleissa nähdään Tony Curtis, Claudia Cardinale, Dave Draper ja Sharon Tate.
Juoni.
Farssimainen komedia kuvaa romanttisia kolmioasetelmia 1960-luvun puolivälin Etelä-Kalifornian trendikkäissä ympäristöissä, kuten uima-altailla, kuntosaleissa, rannalla, luksusasunnoissa ja henkisten gurujen oppitunneilla.
Pekingin–Tianjinin taistelu

Pekingin–Tianjinin taistelu (myös "Beipingin–Tianjinin taistelu") oli toisessa Kiinan–Japanin sodassa Kiinan tasavallan ja keisarillisen Japanin armeijan joukkojen välinen taistelu Pekingin ja Tianjinin kaupungeista. Taistelu käytiin heinä–elokuussa 1937. Tianjin vallattiin 30. heinäkuuta ja Peking 8. elokuuta. Japanilaiset pitivät voitonparaatin Pekingissä 18. elokuuta. Kumpikin kaupunki oli japanilaisten miehittämä sodan loppuun saakka.
Castréninkatu

Castréninkatu () on katu Helsingissä Kallion kaupunginosassa. Se on nimetty 1800-luvulla eläneen suomalaisen kielitieteilijän Matthias Alexander Castrénin mukaan.
Profiili.
Castréninkatu on noin 600 metriä pitkä. Se alkaa Ensi linjan risteyksestä Helsingin Kaupunginteatterin takaa ja kulkee hieman mutkitellen koilliseen Kaarlenkadulle. Castréninkadun kanssa risteävät kadut lounaasta koilliseen:
Lounaassa Castréninkatu rajoittuu puistoihin ja entisen Sokeainkoulun kortteliin. Suuri osa Castréninkadun asuinkerrostaloista on Kalliolle tunnusomaista 1950- ja 1960-luvun rakennuskantaa. Castréninkadun vanhimmat talot sijaitsevat kadun itäisimmässä päässä korttelissa 326: vuonna 1929 valmistunut Castréninkatu 30 on A. H. Gunnar Aspelinin ja Arvi Niiniluodon käsialaa. Suomen Pelastusarmeijan talo (A. Kalma, 1937) sijaitsee samassa korttelissa. Castréninkadun varrella sijaitsevat niin ikään Kallion kirkon (Lars Sonck, 1912) puisto ja Helsingin kaupungin pelastuslaitoksen kortteli.
Aiemmin Castréninkatua reunustivat kaksikerroksiset puutalot. Viimeisimpiä puutalokauden edustajia oli Castréninkatu 13, johon valmistui nykyinen kerrostalo vuonna 1982. Toisen linjan ja Castréninkadun risteyksessä sijaitsee puutalokauden muistona Ernst Lodeniuksen piirtämä kulmatornillinen puutalo vuodelta 1893.
Ted Allan

Ted Allan (alk. Alan Herman; 25. tammikuuta 1916 Montreal, Kanada – 29. kesäkuuta 1995 Toronto, Kanada) oli kanadalainen kirjailija ja käsikirjoittaja. Hän kirjoitti uransa aikana useita näytelmiä, novelleja, romaaneja sekä elokuva-, radio ja televisiokäsikirjoituksia. Hänet palkittiin Kanadassa sekä kirjoistaan että televisiourastaan. Lisäksi Allan oli Oscar-ehdokkaana käsikirjoituksestaan elokuvaan "Isäni valheet".
Elämä.
Ted Allan syntyi Montrealissa, ja hänen alkuperäinen nimensä oli Alan Herman. Hän kiinnostui jo nuorena kommunismista ja kirjoitti kommunistisille sanomalehdille The Workerille ja Daily Clarionille. Allan tapasi 18-vuotiaana lääkärin ja tunnollisen kommunistin Norman Bethunen, jonka apulaisena hän toimi Espanjan sisällissodassa. Sitten Allan oli Kiinassa lehdistöupseerina Bethunen yksikössä, joka taisteli Mao Zedongin puolella Tšiang Kai-šekia vastaan.
Bethunen kuoltua vuonna 1939 Allan palasi Pohjois-Amerikkaan haaveenaan työstää Bethunen elämää valkokankaalle. Sydney Gordonin kanssa Allan kirjoitti Bethunen ensimmäisen elämäkerran "The Scalpel, The Sword: The Story of Dr. Norman Bethune". Vuonna 1952 julkaistu teos käännettiin 19 kielelle ja sitä myytiin yli kaksi miljoonaa kappaletta. Kanadassa Allan käsikirjoitti yli sata radiokuunnelmaa CBC:lle. Kanadan ratsupoliisi alkoi tutkia 1950-luvulla Allanin yhteyksiä kommunismiin, ja Allan päätti lähteä vuonna 1954 Britanniaan. Hän kirjoitti Britanniassa useita näytelmiä ja käsikirjoitti ohjelmia televisioon.
Allan käsikirjoitti oman novellinsa pohjalta Ján Kadárin ohjaaman vuoden 1975 elokuvan "Isäni valheet", josta Allan sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Allan muutti 1970-luvulla Los Angelesiin, jossa hän ystävystyi John Cassavetesin kanssa. Allan käsikirjoitti Cassavetesin kanssa vuoden 1984 elokuvan "Tunteiden virrat", joka sai Berliinin elokuvajuhlien Kultaisen karhun.
Allanin melkein 50 vuotta kestänyt haave Bethunesta kertovasta elokuvasta tuli lopulta toteen vuoden 1990 elokuvassa "Bethune – sankarin synty". Elokuva kärsi kuitenkin tuotantovaikeuksista, ja sen tuotanto kesti viisi vuotta. Elokuvan budjetti paisui, ja lisäksi Allan ja pääosanesittäjä Donald Sutherland joutuivat ilmiriitoihin siitä, miten Bethunea pitäisi esittää. Monien lehdistössäkin huomattujen ongelmien jälkeen elokuva menestyi todella huonosti. Elokuvan Chester Rice -niminen hahmo, jota esitti Colm Feore, perustui Allaniin itseensä.
Allan kärsi viimeisten vuosiensa aikana sydänongelmista, ja hän kuoli 79-vuotiaana hengitysvajaukseen. Hän kirjoitti elokuvien ja näytelmien lisäksi novelleja The New Yorkeriin ja Harper’siin ja lastenkirjan "Ville Hiirava pankkiirina". Hän sai uransa aikana kanadalaisen Stephen Leacock -kirjallisuuspalkinnon ja Gemini-palkinnon pitkästä urastaan Kanadan televisiossa.
Suomen Kamarimusiikkiseura

Suomen Kamarimusiikkiseura ry on vuonna 1946 perustettu yhdistys, joka pyrkii toiminnallaan edistämään kamarimusisoinnin harrastusta. Yhdistys toimii valtakunnallisesti ja sen kotipaikka on Helsinki.
Historia.
Yhdistyksen perustamisen takana vuonna 1945 oli Torsten Carlander-Reuterfelt. Hän sai koottua seuran taustavaikuttajiksi useita sen ajan vaikutusvaltaisia henkilöitä. Seuran perustavan kokouksen puheenjohtajana toimi silloinen Helsingin yliopiston rehtori Rolf Nevanlinna. Kokouksessa luettiin myös kunniajäseneksi valitun Jean Sibeliuksen tervehdys perustettavalle seuralle.
Seuralla oli laaja nuottikirjasto, joka päätyi Sibelius-Akatemiaan vuonna 1969. Seuran arkisto luovutettiin Helsingin yliopiston kirjastoon vuonna 1970.
Vuonna 1995 marraskuussa pidettiin seuran 50-vuotisjuhlakonsertti Valkoisessa salissa Helsingissä.
Heikki Hännisen aloitteesta Suomen Kamarimusiikkiseura elvytettiin vuonna 2007.
Toimintamuodoista.
Seuran toiminta alkuaikoina oli juhlaillallisia (vuoden 1948 tammikuussa oli tilaisuuden suojelijana Alli Paasikivi), illanviettoja ja konsertteja.
Seura teki yhteistyötä mm. Tampereen kamarimusiikkiseuran ja Porvoon kamariorkesterin kanssa (jälkimmäinen liittyi alaosastona seuraan vuonna 1962). Naistoimikunta toimi seurassa pari vuosikymmentä. Seuralle hankittiin Sinebrychoffin taidemuseon tiloissa oleva flyygeli.
Tiivis yhteydenpito Tukholmassa toimivan Mazerska Kvartettsällskapetin (perustettu 1849) kanssa johti siihen, että myös Nobelin palkinnon saaja Hugo Theorellista tuli kunniajäsen. Muita kunniajäseniä oli kuusi.
Nykyään jäseniä on noin viisikymmentä. Toimintamuotoja ovat klubi-illat, kotikonsertit, esiintymiset (mm. Taiteiden yön puitteissa), viikonloppusoittajaiset.
Hallituksen puheenjohtajista.
Seuran puheenjohtajia on ollut ainakin insinööri Torsten Carlander ja tohtori Olavi Vartia.
Pekka J. Korvenheimo

Pekka Juhani Korvenheimo (17. tammikuuta 1941 Helsinki – 18. huhtikuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri.
Ura.
Opiskeluaika ja politiikka.
Opiskeluaikanaan Korvenheimo oli "Ylioppilaslehden" toimitussihteeri ja vt. päätoimittaja 1961–1963, Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan pääsihteeri 1966–1967. Hän oli opiskeluaikanaan Ylioppilaiden YK-yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja.
Korvenheimo oli mukana SDP:n toiminnassa 1950-luvun lopulta alkaen. Hän oli sosiaalidemokraattinen opiskelijajohtaja ja vuosina 1967–1970 SDP:n kansainvälisten asioiden tutkimus- ja tiedotussihteeri. Korvenheimo oli ehdolla SDP:n puoluesihteeriksi vuonna 1969, mutta Jukka Seppinen väittää kirjassaan "Kalevi Sorsa, SDP:n vallan vakauttaja" (2008), että Neuvostoliitto leimasi Korvenheimon oikeistolaiseksi ja oli estämässä hänen valintansa.
Diplomaattina.
Korvenheimo työskenteli ulkoasiainministeriön palveluksessa lähetystösihteerinä Rio de Janeirossa ja Prahassa 1971–1975, Lissabonissa asiainhoitajana 1975–1978 sekä ulkoministeriön poliittisen osaston apulaisosastopäällikkönä 1978–1982 ja Brasiliassa suurlähettiläänä 1982–1987, ulkoministeriön neuvottelevana virkamiehenä 1987–1989, suurlähettiläänä Tel Avivissa 1989–1993 ja Buenos Airesissa 1993–1996. Madridissa hän oli suurlähettiläänä vuodet 1996–2001 ja Santiago de Chilessä 2003–2006.
Koko kaupungin Vinski (elokuva)

Koko kaupungin Vinski on suomalainen lastenkomedia vuodelta 1969. Mustavalkoinen, 40-minuuttinen televisioelokuva perustuu Simo Puupposen eli Aapelin samannimiseen lastenkirjaan. Elokuvan jatko-osa on vuonna 1970 samalla tuotantoryhmällä valmistunut "Vinski ja Vinsentti".
Juoni.
Vinski on vaaleatukkainen, pisamainen pikkupoika, joka viettää kesäänsä Hömpstadin puutalokaupungissa. Hän ostaa apteekista näkymättömyyspulveria, joka osoittautuukin tehokkaaksi. Näkymättömänä Vinski voi kulkea seinien läpi ja tehdä erilaisia hyviä tekoja. Hän muun muassa saa Lutikkalinnan laiskat äijät parantamaan tapansa ja pelastaa pienen tytön lukkojen takaa kellotapulista.
Vinski ja Vinsentti (elokuva)

Vinski ja Vinsentti on suomalainen lastenkomedia vuodelta 1970. Mustavalkoinen, 40-minuuttinen televisioelokuva perustuu Simo Puupposen eli Aapelin samannimiseen lastenkirjaan. Elokuva on jatko-osa vuonna 1969 samalla tuotantoryhmällä valmistuneelle tv-elokuvalle "Koko kaupungin Vinski."
Juoni.
Vinski on vaaleatukkainen, pisamainen pikkupoika, joka viettää kesäänsä Hömpstadin puutalokaupungissa. Hän löytää puhuvan harakan, jonka kanssa seikkailee ympäri kaupunkia ja muun muassa estää rikollisten puuhia. Kesän lopulla harakka sanoo kuitenkin kaipaavansa takaisin kotiin Tuupovaaraan, ja lentää tiehensä.
Vastaanotto.
"Vinski ja Vinsentti" voitti Tonavan pokaalin ensimmäisillä Bratislavan lastenelokuvafestivaaleilla vuonna 1971. Se sai myös Suomen valtion palkinnon sekä Elokuva- ja televisiokasvatuksen keskuksen kunniakirjan.
HK Riga 2000

HK Riga 2000 oli latvialainen jääkiekkoseura. Sen kotipaikka oli Riika, ja seura oli toiminnassa vuosina 2000–2009. Tuona aikana seura voitti Latvian mestaruuden viidesti.
Historia.
HK Riga 2000 perustettiin vuonna 2000. Sen runkona toimi lakkautettu Juniors Riika. Seura voitti ensimmäisenä vuotenaan Latvian mestaruuden. Seura osallistui myös Itä-Euroopan jääkiekkoliigaan sarjan lakkauttamiseen saakka 2004. Toisen mestaruutensa HK Riga 2000 voitti kauden 2003–2004 päätteeksi.
Itä-Euroopan jääkiekkoliigan lopetettua HK Riga 2000 pelasi Valko-Venäjän Ekstraligassa kaksi kautta, joiden jälkeen seura keskittyi pelkästään Latvian pääsarjaan. HK Riga 2000 oli Latvian mestari neljä kertaa putkeen 2004, 2005, 2006 ja 2007.
Kaudeksi 2008–2009 HK Riga 2000 siirtyi ainoastaan Ekstraligaan. Seura aloitti myös farmiyhteistyön uuden KHL-joukkueen Dinamo Riian kassa. Kausi jäi seuran viimeiseksi sillä seura oli ajautunut talousvaikeuksiin ja sen toiminta ajettiin alas. Useat seuran pelaajista siirtyi Dinamo Riian organisaatioon.
Venäjä talviolympialaisissa 2014

Venäjä osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014.
Neuvostoliiton jälkeisen ajan Venäjä osallistui ensimmäistä kertaa talviolympialaisiin vuonna 1994 Lillehammerissa. Venäjä oli 1994 olympialaisten mitalitaulukon kärjessä 23 mitalilla, joista 11 oli kultaa, kahdeksan hopeata ja neljä pronssia. Rattikelkkailija Alexandr Zubkov toimi Venäjän joukkueen lipunkantajana olympialaisten avajaisseremoniassa.
Aralehdet

Aralehdet ("Eleutherococcus") on araliakasvien heimoon kuuluva suku, joka käsittää lähes neljäkymmentä Itä-Aasiassa ja Himalajalla kasvavaa, kaksineuvoista tai andromonoeekkistä lajia. Suvun tunnetuin edustaja lienee rohtokasvina käytetty venäjänjuuri, joka kasvaa alkuperäisenä Pohjois-Kiinassa, Koreassa, Venäjän Kaukoidässä ja Japanissa.
Kuvaus.
Aralehdet ovat pystyjä tai tukea vasten kiipeäviä, piikkisiä pensaita, harvemmin pienikokoisia puita. Lehdet ovat sormilehdykkäiset tai kolmilehdykkäiset; korvakkeet puuttuvat kokonaan tai ovat hyvin pienet. Kukinto on varren päähän kasvava sarja tai kerrannaissarja. Pääsarjan kukat ovat kaksineuvoisia, myöhemmin puhkeavissa pikkusarjoissa voi olla myös hedekukkia. Verhiö on ehytlaitainen tai matalasti viisihampainen. Terälehtiä on viisi ja ne ovat vierilaitaiset. Heteitä on viisi ja sikiäin on 2–5-vartaloinen. Hedelmä on litteähkö luumarja.
Aidankaatajat

Aidankaatajat on suomalainen vuonna 1982 ensi-iltansa saanut musta komediaelokuva, jonka käsikirjoitti ja ohjasi Olli Soinio. Sen pääosissa nähdään Erkki Pajala, Martti Kainulainen ja Toivo Tuomainen.
Elokuvan työnimi oli "Aidankaatajat eli heidän jälkeensä vedenpaisumus".
Juoni.
Kolme vakavasti sairasta sotaveteraania pakenee syöpäsairaalasta Helsingistä maistaakseen vielä kerran elämää. He hankkiutuvat Turkuun tapaamaan yhden heistä tytärtä, joka on naimisissa varakkaan arkkitehdin kanssa. Heidän saapuessaan tytär onkin matkoilla Karibianmerellä ja talo on täynnä smokkipukuisia miehiä ja vähäpukeisia nuoria naisia. Sotkettuaan tämän herraseurueen veljeysrituaalit vanhuskolmikko jatkaa pikku hiljaa matkaansa ruotsinlaivalle.
Vastaanotto.
Noin 30 000 katsojaa kerännyt Olli Soinion esikoisohjaus "Aidankaatajat" sai aikalaisarvioissa nihkeän myönteisiä kritiikkejä. Turkulaisen salaseuran örvellys sai monien kirjoittajien mielestä liian ison roolin elokuvassa, jota ei myöskään pidetty komediana erityisen onnistuneena.
"Helsingin Sanomissa" lokakuussa 1982 elokuvatutkija Sakari Toiviainen ja elokuvatoimittaja Helena Ylänen käyttivät "Aidankaatajia" esimerkkinä epäonnistuneesta aihevalinnasta ja laajemmin suomalaiselokuvien vääristä valinnoista. Kuolevan vanhuksen tarina voisi Toiviaisen mielestä onnistua iäkkäältä Ingmar Bergmanilta tai Akira Kurosawalta, mutta nuoren ohjaajan esikoiselokuvaksi hän piti aihetta vääränä. Yläsenkin mielestä elokuva on monin tavoin epäonnistunut, mutta tehty hyvää tarkoittaen.
Pia Adlivankin

Pia Adlivankin (s. 1. helmikuuta 1967 New York, Yhdysvallat) on suomalainen yritysjohtaja. Hän on toiminut Kartanokylpylä Kaisankodin johtajana ja siirtyi 1. syyskuuta 2014 Linnanmäen toimitusjohtajaksi. Hän erosi Linnanmäen johdosta 14. kesäkuuta 2024.
Perhetausta.
Adlivankinin isä on amerikansuomalainen, jonka juuret ulottuvat osin Armeniaan. Hänen isänsä isoisä Alexander Adlivankin perusti Hotelli Tammerin Tampereelle ja johti Helsingin Seurahuonetta.
Mumbo Jumbo

Mumbo Jumbo on suomalaisen pop accappellan pioneereihin kuuluva lauluyhtye, joka teki singlen vuonna 1992 ja albumin Selecta-levymerkille vuonna 1993. Myöhemmin ilmestyi lastenlevy "Kantojen valtakunta" omalle Mumbomusic-merkille. Levy perustuu Jan-Erik Anderssonin samannimiseen taideteokseen ja tarinaan. Mumbo Jumbo teki laajoja konserttikiertueita Suomessa, joista mainittakoon Baltic Jazz, Imatra Big Band Festival ja Pori Jazz. Porissa yhtye esiintyi Rauma Factoryn, Cotton Clubin ja Kirjurinluodon konserteissa amerikkalaisen lauluyhtyeen Manhattan Transfer kanssa. Mumbo Jumbo on kiertänyt ahkerasti Suomen kouluja konserttikeskuksen järjestämissä konserteissa, jotka huipentuivat Yleisradion televisioidulle Musabusa-kiertueelle.
Yhtye vuorotteli How Many Sisters-lauluyhtyeen kanssa housebandinä Heikki Kahilan tuottamassa tv-viihdeohjelmasarjassa "Pellit auki" vuosina 1993–1994, Ohjelmasarjan kapellimestarina toimi Jari Puhakka. Monista muista tv-esiintymisistä mainittakoon "Sing Sing Sing"-ohjelmasarja, jonka tuottaja oli Matti Heinivaho. Lasten musiikkilevyltään Mumbo Jumbo on esittänyt kantolaulujaan, kuten "Aurinkokarnevaalit", mm. Pikku Kakkosessa.
Mumbo Jumbolla oli esityksissään usein mukana vieraileva naissolisti, kuten Ami Aspelund, Marjatta Leppänen, Sonja Lumme, Heidi Kyrö, Honey B ja Merja Larivaara.
Yhtyeen jäsenet käyttävät taiteilijanimiä joiden taakse kätkeytyvät yhtyeen perustaja Ari Ainasoja, sekä Dick Holmström, Pette Rissanen, Kalle Karttunen ja Risto Ala-Kaila. Myöhemmin yhtye esiintyi yleensä kvartettina ja keikkavahvuuteen liittyivät laulajat Elie Forrester ja Il Mariachi ( Elias Aarnio ja Ilmari Pirttilä). Pääosan yhtyeen lauluista on säveltänyt ja/tai sovittanut Ari Ainasoja. Yhtye on "telakalla", mutta saattaa esiintyä yhä silloin tällöin.
Diego Córdoba

Diego Omar Córdoba (s. 28. tammikuuta 1979 Villa Constitución, Santa Fe, Argentiina) on entinen argentiinalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.
Córdoba tuli suuren yleisön tietoisuuteen ensimmäistä kertaa vuonna 2000 pelatessaan Guatemalan pääsarjassa CD Marquensen riveissä. Kaudeksi 2002–03 hän siirtyi toiseen pääsarjaseuraan, Club Juventud Realtecaan, jossa hänen peliaikansa jäi kuitenkin vähäiseksi. Córdoba jatkoi uraansa Guatemalassa vielä vuoden verran toiseksi korkeimman sarjatason CD San Pedrossa. Vuonna 2004 hän palasi kotimaahansa Argentiinaan pelaamaan CA Argentino de Rosarioon, joka oli juuri noussut kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Primera B Metropolitanaan. Kauden päätteeksi joukkue kuitenkin putosi pienimmän kerätyn pistekeskiarvon johdosta.
Vuonna 2007 Córdoba siirtyi Kakkosessa pelanneeseen Pallo-Iiroihin, jossa pelasi myös hänen entinen seuratoverinsa Juventud Realtecasta, Rian de Souza. Hän oli joukkueensa paras maalintekijä yhdeksällä maalillaan. Córdoban aika Suomessa jäi lopulta vain yhteen kauteen ja hän siirtyi Venezuelan pääsarjan kauden 2008 Clausura-osaksi Monagas SC:hen. Hän pelasi myös kauden 2009 Apertura-osion pääsarjaan nousseessa Yaracuyanos FC:ssä. Uransa viimeisiksi vuosiksi hän palasi Argentiinaan, jossa edusti neljännellä ja viidennellä sarjatasolla FC Ferro Carril Sudia.
Olli Orrenmaa

Olli Matti Sakari Orrenmaa on suomalainen laulaja, säveltäjä ja sanoittaja.
Orrenmaa on vuosikymmenten mittaan tehnyt huumoripitoisia trubaduurikeikkoja ja duokeikkoja Jokke Kydön kanssa erityisesti Vaasan seudulla ja menestynyt muun muassa Tapsan tahtien ja Seinäjoen Tangomarkkinoiden lauluntekokilpailuissa. 
Varsinaisen työuransa Orrenmaa teki radiotoimittajana Yle Pohjanmaassa. 2000-luvulla hän on lukenut äänikirjoiksi muun muassa Matti Röngän ja Jarkko Sipilän teoksia.
Kaj Harju

Kaj Peter Harju (s. 14. kesäkuuta 1973 Kaskinen) on suomalainen laulaja, säveltäjä ja sanoittaja, joka on tehnyt yhden pitkäsoitton Selecta-levymerkille vuonna 1997.
Nummikuusio

Nummikuusio eli metsäkuusio ("Pedicularis sylvatica") on kuusioiden sukuun kuuluva kasvilaji. Kasvi on joko kaksi- tai monivuotinen. Varressa ei ole haaroja. Lehtilapa on kaksittain pariliuskainen ja lehtien muoto on suikea. Kukinnon muoto on harsu ja sen ympärillä on tukilehtiä. Kukkien väri on ruusun- tai vaaleanpunainen. Nummikuusiota tavataan Britteinsaarilla ja Etelä-Skandinaviassa ja sitä esiintyy soilla, metsissä ja tuoreilla nummilla. Suomessa sitä on löydetty satunnaisesti.
Diepoksibutaani

Diepoksibutaani eli butadieenidiepoksidi tai erytritolianhydridi (C4H6O2) on orgaaninen yhdiste, joka sisältää kaksi epoksidiryhmää. Yhdistettä käytetään polymeerien valmistuksessa ja orgaanisessa synteesissä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa diepoksibutaani on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee hyvin veteen, mutta hydrolysoituu vedessä muodostaen erytritolia. Diepoksibutaani on optisesti aktiivinen yhdiste ja siitä tunnetaan (+)- ja (-)-isomeerien lisäksi optisesti tehoton mesoyhdiste.
Valmistus ja käyttö.
Diepoksibutaanin raseemista seosta voidaan valmistaa usealla tavalla, muun muassa lähtemällä erytrityylikloorihydriinistä tai kuumentamalla emäksisissä olosuhteissa 1,4-dikloori-2,3-butaanidiolia tai 1,4-dibromi-2-buteenia. Yhdisteen mesomuotoa voidaan syntetisoida 1,4-dihydroksi-2-buteenista tai 3,4-epoksi-1-buteenista.
Diepoksibutaania käytetään tutkimuskemikaalina ja valmistettaessa muita yhdisteitä kuten erytritolia ja eräitä lääkeaineita. Polymeeriteollisuudessa sitä käytetään muovien kovettamiseen ja keinokuitujen ristisitomiseen. Diepoksibutaania voidaan käyttää myös mikrobien kasvua estävänä aineena.
Metaboliittina ja myrkyllisyys.
Ihmiselimistössä diepoksibutaania muodostuu maksassa 1,3-butadieenistä. Yhdiste hapettuu ensin monoepoksidiksi ja tämän jälkeen diepoksibutaaniksi. Syöpälääkkeenä käytettävä treosulfaani on aihiolääke, joka metaboloituu ihmiselimistössä ei-entsymaattisesti diepoksibutaaniksi, joka toimii varsinaisena syöpäsolujen DNA:ta alkyloivana yhdisteenä.
Rottakokeissa diepoksibutaanin on todettu aiheuttavan kasvaimia ja yhdiste on todennäköisesti karsinogeeninen myös ihmisille. Yhdiste ärsyttää ihoa ja hengitysteitä.
Black Panties

Black Panties on R&amp;B -artisti R. Kellyn yhdeksäs albumi vuodelta 2013. Albumin tuotti RCA Records.
St. Johnin yliopisto

St. Johnin yliopisto on yhdysvaltalainen yliopisto, joka sijaitsee Queensin kaupunginosassa New Yorkissa.
Yliopisto perustettiin vuonna 1870, ja nykyisin sillä on kampusalueita Queensissa, Staten Islandilla, Manhattanilla sekä Oakdalessa. Lisäksi yliopistolla on kampukset ulkomailla Roomassa sekä Pariisissa. St. Johnin yliopistolla on kaiken kaikkiaan yli sata koulutusohjelmaa eri koulutusaloilla.
Yliopistourheilussa koulu kilpailee NCAA:n I-divisioonassa, jossa se kuuluu Big East Conferenceen. Koulun joukkueista käytetään nimeä "St. John's Red Storm". Yliopisto aloitti urheilutoimintansa vuonna 1907, jolloin se aloitti toiminnan koripallossa.
Kulutusaste

Kulutusaste formula_1 on se osa yksilön tai ryhmän tuloista, joka menee kulutukseen. Jos tulo on formula_2, siitä kulutetaan summa formula_3 ja säästetään summa formula_4, niin kulutusaste on formula_5 ja säästämisaste (säästöaste) on formula_6 eli se osa tuloista, joka menee säästöön.
Kyseisen ryhmän ollessa koko kansantalous käytetään termejä kansantalouden säästämisaste ja kansantalouden kulutusaste.
Mittakaavaetujen puuttumisen olettava Solow'n kasvumalli ennustaa, että säästämisasteen pysyvä nousu nostaa talouskasvun uudelle, korkeammalla sijaitsevalle kasvu-uralle, samoin pääoman määränä työntekijää kohden. Tämän nousun (uuteen tasapainoon suppenemisen) ajan talouskasvu on korkeampi ja sen jälkeen taas sama kuin ennen mutta bruttokansantuote on siten pysyvästi korkeampi. Muutos johtuu siitä, että enempi pääoma lisää työvoiman tuottavuutta.
John R. Wooden Award

John R. Wooden Award on vuodesta 1976 lähtien yliopistokoripallossa jaettu palkinto, joka annetaan yliopistosarjojen parhaille mies- ja naispelaajille.
Valinnan suorittaa vuosittain yli tuhat äänestäjää ja viisi eniten ääntä saanutta pelaajaa valitaan lisäksi tähdistöjoukkueeseen. Valinnan suorittavat urheilitoimittajat sekä media, joiden lukumäärä määräytyy osavaltioiden asukasmäärän mukaan. Palkinnon myöntää Los Angeles Athletic Club.
Valehtelevat viettelijät (2. tuotantokausi)

Yhdysvaltalaisen televisiosarjan "Valehtelevien viettelijöiden" toinen tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 14. kesäkuuta 2011 ja Suomessa 10. marraskuuta 2013. Toinen kausi sisältää yhteensä 25 jaksoa, kolme enemmän kuin edellisellä kaudella. Alun perin 24:n jakson joukkoon lisättiin Halloween-erikoisjakso, joka on kuvattu takautumina juonen keskellä. Toisen kauden tv- ensi-ilta sai Yhdysvalloissa 3.68 miljoonaa katsojaa, mikä oli ensimmäisen kauden alkujaksoa korkeampi katsojaluku, sen jäädessä vain 2,5 miljoonaan. Halloween-spesiaalijakso ilmestyi 19. lokakuuta 2011, ja se sai kaikkiaan kaksi ja puoli miljoonaa katsojaa. Kauden toinen puolisko esitettiin Amerikassa tauon jälkeen 2. tammikuuta 2012 alkaen. Sarjaa esittää Yhdysvalloissa edelleen ABC Family ja Suomessa Sub-kanava. Sarjan toinen kausi jatkuu siitä, mihin ensimmäisellä kaudella jäätiin.
Juoni.
Toisen kauden kevään päätösjaksossa selviää salaperäisen 'A':n henkilöllisyys. Lisäksi yksi hahmo joutuu pidätetyksi Alisonin murhasta ja Emily kokee henkilökohtaisen menetyksen. Alisonin veli Jason nousee merkittäväksi hahmoksi, esiinnyttyään edellisellä kaudella vain pari kertaa. 'A' vetelee naruista ja ottaa Emilyn kohteekseen armottomassa manipuloinnissaan. Kausi paljastaa myös Alisonin murhan yksityiskohtia sekä lisää kohtalokkaan yön taustoja. Salaisuudet lisääntyvät, ja tytöillä alkaa olla vaikeuksia pitää omiaan, kun A vaikuttaa tietävän kaikesta kaiken. Päätösjakson loppuhuipentumassa tytöt kohtaavat vainoajansa silmästä silmään.
Sara Shepardin kirjoihin perustuva nuorten jännitysdraamasarja keskittyy pääasiassa Alison DiLaurentisin katoamis- ja murhamysteeriin sekä päähenkilöiden – Spencerin, Hannan, Arian ja Emilyn – yksityiselämän ongelmiin. Sarja sijoittuu kuvitteelliseen Rosewoodin kaupunkiin Pennsylvanian osavaltiossa Yhdysvalloissa.
Jaksot.
&lt;onlyinclude&gt;
Riki &amp; André

Riki &amp; André oli israelilainen lauluduo, joka teki Suomessa yhden LP-levyn Jaakko Salon orkesterin kanssa Scandia-levymerkille vuonna 1971. Levy sisältää israelilaisia lauluja, aloitusraitana ”Hava Nagila”. 
Duon jäsenet olivat Riki Magal (s. 1951) ja André Zweig (s. 1947). He tekivät 1970-luvun alussa Israelin valtion lähettäminä ”hyvän tahdon kiertueita” Suomessa ja muissa Pohjoismaissa. Levynkannen mukaan albumin tekoa tuki Israelin valtiollinen matkailutoimisto Tukholmassa..
André Zweig asettui 1980-luvun taitteessa asumaan Suomeen. Hän on toiminut muun muassa kanttorina Helsingin juutalaisen seurakunnan tilaisuuksissa ja sen Hazamir-kuoron solistina.
Can Can Heads

Can Can Heads oli suomalainen vuonna 1993 Kauhajoella perustettu marginaalimusiikkia soittava yhtye. Yhtyeen perustivat rumpali Janne Mäki-Turja (Valse Triste, MurhaMurhaItsemurha), basisti Harri Joensuu (Trash Can Records) ja kitaristi Raine Liimakka (Publick Lost, In-Walked Blank, Valse Triste, MurhaMurhaItsemurha). Jo 90-luvun puolenvälin jälkeen alkoi keikoilla ja äänitteillä esiintyä myös vokalistin virkaa hoitava Mikko Lehtonen. Vuonna 1999 basistiksi vaihtui Tomi Nuotio (Weepikes, The insult That Made A Man Out Of Mac, Lockman, Lumiraja) ja kokoonpanoon vakiintui myös saksofonisti Janne Martinkauppi (Mohel, Hetero Skeleton, Gunk). Can Can Headsin aloitellessa olivat Bad Vugum-artistit Circle, Deep Turtle, Radiopuhelimet ja Sweetheart juuri niin pinnalla kuin tuon kaltaiset yhtyeet saattoivat tuohon ajankohtaan olla, nämä neljä olivat suomalaisista artisteista juuri ne jotka vaikuttivat yhtyeen syntyyn. Alkuaikoina ulkomaisista yhtyeistä vaikuttimina toimivat muun muassa: Captain Beefheart, Minutemen, The Ex, God Is My Co-Pilot, Flying Luttenbachers, Thinking Fellers Union Local 282, Jesus Lizard, Pavement, Lounge Lizards...
Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2022. Yhtye soitti viimeisen keikkansa 7. toukokuuta Helsingin Bar Loosessa.
Taistelukamera

Taistelukamera (kansainvälisesti myös Combat Camera) on Puolustusvoimien strategisen viestinnän yksikkö, joka tuottaa audiovisuaalista materiaalia Puolustusvoimien toiminnasta.
Taistelukamerayksikkö perustettiin operatiivisena tammikuussa 2014, ja se on sijoitettu Kaartin jääkärirykmenttiin. Taistelukamerayksikön rauhan ajan tehtäviä ovat muun muassa viestinnän tukeminen, ja Puolustusvoimien toiminnan dokumentointi. Taistelukamerayksikkö koostuu 3–5 palkatusta media-ammattilaisesta ja 6–8 varusmiehestä per saapumiserä. Miehistön palvelusaika on 255 vuorokautta ja johtajien 347 vuorokautta. Taistelukameramiehet saavat kaupunkitaistelijan peruskoulutuksen, sekä olosuhdekoulutuksen Maa-, Meri- ja Ilmavoimissa. Taistelukameramiehet kuvaavat laajasti Puolustusvoimien toimintaa ja julkaisevat tuotteet Puolustusvoimien YouTube-kanavalla.
Historiaa.
Taistelukameratoiminnan juuret ovat toisen maailmansodan aikana perustetuissa tiedotuskomppanioissa (TK), joihin oli sijoitettu aikansa parhaita elokuvaajia, kirjailijoita ja ohjaajia, kuten Felix Forsman, Mika Waltari ja Olavi Paavolainen. Komppaniat kotiutettiin sodan päätyttyä. Puolustusvoimat ei nähnyt tarpeellisena jatkaa TK-kuvaajien toimintaa rauhan ajan rakenteessa.
Modernin taistelukameratoiminnan tutkiminen aloitettiin Pääesikunnan viestintäosastolla vuonna 2004. Pyrkimyksenä oli kehittää edellytykset audiovisuaaliselle tuotannolle niin rauhan, kuin sodan aikana. Taistelukameramiehille asetettiin vaatimus kyetä kuvaamaan taistelutoimintaa kaikissa puolustushaaroissa taistelujen keskellä. Heidän oli kyettävä toimimaan eri joukkojen osana siten, että heidän läsnäolonsa ei haittaisi joukon omaa toimintaa. Kokeilua varten rekrytoitiin vuodesta 2004 alkaen valtakunnallisella haulla mediakoulutettuja varusmiehiä taistelukameratehtäviin Pääesikuntaan.
Pääesikunnan päällikkö, kenraaliluutnantti Markku Koli käski vuonna 2010 perustaa projektin taistelukamerasuorituskyvyn luomiseksi Puolustusvoimiin. Projektin johtovastuu käskettiin Pääesikunnan viestintäosastolle, yliluutnantti Tommi Kangasmaalle. Projektin läpiviennin aikana Puolustusvoimat konsultoi muun muassa Ruotsin, Britannian ja Yhdysvaltain taistelukamerayksiköitä. Projekti päättyi 31. joulukuuta 2013. Vuoden 2014 alusta alkaen taistelukameramiehet toimivat Maavoimien alaisuudessa, sijoituspaikkana Kaartin jääkärirykmentti.
Kalle Lae

Kalle Lae on suomalainen kitaristi ja laulaja. Lae soitti 1970-luvulla useissa yhtyeissä kuten Oiling Boiling, The Islanders, Jussi &amp; The Boys, Help (Eero Raittinen), Karma ja Smokings. Lae oli myös sessiomuusikko, joka soitti useiden 1970-luvun solistien levyillä. Laen soittama on esimerkiksi Suomen tunnetuimmaksi kitaraintroksi mainittu Armin ja Dannyn hitti ”Tahdon olla sulle hellä”. 1980-luvulla Lae siirtyi soittamaan vain harrastusluontoisesti.
Laen omia suosikkigenrejä ovat jazz ja erityisesti blues. Matti Laipio tuotti hänen ensimmäisen sooloalbuminsa "Ominpäin" (1976). Vuonna 2022 Lae julkaisi albumin "Deep in the Blues", jossa hän jazzmuusikoiden kanssa tulkitsee suosikkisävelmiään. Lae esiintyy nykyään freelancerinä sekä oman yhtyeensä "Kalle Lae &amp; Orchestra of BluezZin" kanssa.
Mindanaonmedestäjä

Mindanaonmedestäjä ("Aethopyga primigenia") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Mindanaonmedestäjää tavataan kotoperäisenä Mindanaolla Filippiineillä. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa.
Apovuorenmedestäjä

Apovuorenmedestäjä ("Aethopyga boltoni") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Apovuorenmedestäjää tavataan kotoperäisenä Mindanaolla Filippiineillä. Laji on melko yleinen ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pasianvuorenmedestäjä

Pasianvuorenmedestäjä ("Aethopyga linaraborae") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pasianvuorenmedestäjää tavataan kotoperäisenä Mindanaolla Filippiineillä. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen levinneisyysalue on hyvin pieni, joten se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Filippiiniensäihkymedestäjä

Filippiiniensäihkymedestäjä ("Aethopyga flagrans") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Filippiiniensäihkymedestäjää tavataan Filippiineillä. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta sen ei uskota olevan vaarassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Filippiinienvuorimedestäjä

Filippiinienvuorimedestäjä ("Aethopyga pulcherrima") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Filippiinienvuorimedestäjää tavataan Filippiineillä. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sangihenmedestäjä

Sangihenmedestäjä ("Aethopyga duyvenbodei") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sangihenmedestäjää tavataan Sangihen saarella Indonesiassa. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Blue Steel (ohjus)

Blue Steel ("OR.1140") on brittiläisen Avron suunnittelema ja valmistama ilmasta maahan ammuttava ydinohjus. Kehittelytyö aloitettiin 1954–1955. Testaukset Australian Woomeran koealueella saatiin päätökseen keväällä 1961.
Ase oli tarkoitettu käytettäväksi kaukolaukaistavana hyökkäysaseena, joka voitiin laukaista maalia suojaavan ilmatorjunnan ulottumattomista. Se voitiin varustaa 1,1 megatonnin W28-ydinkärjellä. Britanniassa ohjuksen taisteluosa sai Rainbow-koodijärjestelmän mukaisen tunnuksen: "Red Snow". V-pommittajasta laukaistavan ohjuksen kantomatka oli 240 kilometriä ja se saavutti 2,3 Machin nopeuden ja 21 500 metrin lakikorkeuden.
Ase poistettiin aktiivikäytöstä vain hyvin lyhyen (7-8 vuoden) palveluskäytön jälkeen. Vuosina 1962–1963 oli Mk.1 -tyypin ohjusase saatu valmiiksi. Aluksi aiottua suorituskykyisempää Mk.2:ta ei tehty, joten Blue Steelin käyttö päättyi vuodenvaihteessa 1969–1970. Viimeinen tätä asetta käyttänyt Kuninkaallisten ilmavoimien pommituslentolaivue oli 617 "Dambusters".
Pensasampiainen

Pensasampiainen ("Dolichovespula media") on kookas kelta-musta yhdyskunta-ampiaislaji.
Koko ja ulkonäkö.
Pensasampiainen on herhiläisen jälkeen Pohjoismaiden kookkain ampiainen. Kuningattaret ovat 18–22 mm, kun työläiset ja kuhnurit ovat 15–19 mm pituisia. Työläiset ja kuhnurit ovat musta-keltaisia. Väritys vaihtelee huomattavasti, mutta työläiset ovat usein hyvin tummia eikä keltaista väriä takaruumiissa erotu ehkä kuin kapeina poikkivöinä. Keltaiset poikkivyöt voivat kuitenkin olla myös leveämpiä. Sen sijaan kuningattaren värityksessä on myös punertavan ruskeaa, mikä voi erehdyttää luulemaan sitä herhiläiseksi. Verkkosilmän alanurkan ja leukojen välissä on tuntosarven paksuuden levyinen alue. Pään etuosassa verkkosilmään työntyvä uloke on kokonaan keltainen ja erillään otsan keskellä olevasta keltaisesta laikusta. Leukojen yläpuolella sijaitseva suukilpi on keltainen. Työläisillä ja kuhnureilla suukilvessä on kapea, musta keskijuova, joka ei ulotu alareunaan saakka, kuningattarella yksi tai kaksi mustaa pistettä. Keskiruumiin sivut ovat kurttuiset.
Levinneisyys.
Lajin levinneisyys ulottuu Euroopasta ja Lähi-idästä Aasian poikki Siperiaan ja Japaniin saakka. Suomessa se on levinneisyydeltään eteläpainotteinen.
Elinympäristö ja elintavat.
Pensasampiainen elää metsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Toisin kuin lähilajeilla, jotka rakentavat pesän puunkoloon tai muuhun suojaisaan paikkaan, pensasampiaisen kookas pesä on aina paljaana ja roikkuu pensaan oksasta tai räystään alta. Tyypillisesti pesä sijaitsee 1–5 metriä maanpinnan yläpuolella ja kiinnittyy yleensä useaan erilliseen oksaan. Pesän muodostava paperiaines on vahvempaa kuin muilla yhteiskunta-ampiaisilla ja pesän sivuilla on pystysuuntaisia käytäviä, jollaisia mikään muu ampiaislaji ei pesäänsä tee. Myös kuningattaren aluksi rakentama alkupesä on erikoinen, sillä pesän pohjalla sijaitseva sisäänkäynti on aluksi varsin pitkän, pystysuuntaisen putken päässä. Laji voi olla aggressiivinen ja häirittynä puolustaa pesää jo useiden metrien päästä.