tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Juovanaamasorsa

Juovanaamasorsa ("Anas superciliosa") on sorsalintu.
Ulkonäkö.
Juovanaamasorsa on 55 cm pitkä. Se on väritykseltään ruskea ja päässä sillä on tumma silmäjuova ja siivessä vihreä siipipeili. Sukupuolet ovat samannäköiset.
Levinneisyys.
Juovanaamasorsaa tavataan laajalla alueella Kaakkois-Aasiassa, Australiassa ja Oseaniassa. Sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 8 850 000 km2. Lajin kannaksi arvioidaan 180 000–1 200 000 yksilöä. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elintavat.
Juovanaamasorsa elää monenlaisissa vesistöissä. Se kuitenkin pesii yleensä kaukana vedestä, usein puunkolossa. Laji munii yleensä 10–12 munaa. Juovanaamasorsa voi risteytyä sinisorsan kanssa.
Kadmiumsulfidi

Kadmiumsulfidi (CdS) on kadmium- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää pigmenttinä muun muassa taiteilijaväreissä ja keramiikan ja lasin värjäykseen sekä puolijohteena aurinkokennoissa. Luonnossa kadmiumsulfidia esiintyy harvinaisina greenockiitti- ja hawleyiittimineraaleina.
Ominaisuudet.
Kadmiumsulfidi on huoneenlämpötilassa valmistusprosessista riippuen kirkkaan keltaista tai punertavankeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste on polymorfista ja sillä on kaksi eri kiderakennetta. Huoneenlämpötilassa se esiintyy alkeiskopiltaan kuutiollisena ja tämä muoto muuntuu kuumennettaessa noin 700–800 °C:n lämpötilaan punaiseksi rakenteeltaan heksagoniseksi kadmiumsulfidiksi. Hapen läsnä ollessa yhdiste voi myös hapettua kuumennettaessa kadmiumsulfaatiksi tai kadmiumoksidiksi. Kadmiumsulfidi ei liukene veteen, mutta liukenee happoliuoksiin. Myös ammoniakkiliuokset liuottavat kadmiumsulfidia, koska muodostuu liukoinen kompleksi-ioni, jossa kadmium on keskusatomina. Kadmiumsulfidi on n-tyypin puolijohde ja sen valenssivyön ja johtavuusvyön välinen energiaero on 2,58 eV.
Koska kadmiumsulfidi on veteen liukenematonta, ei se ole muihin kadmiumyhdisteisiin nähden erityisen myrkyllistä akuutisti. Useat kadmiumyhdisteet ovat kuitenkin karsinogeenisia, minkä vuoksi myös kadmiumsulfidi luokitellaan todennäköisesti syöpää aiheuttavaksi aineeksi.
Valmistus ja käyttö.
Tyypillisin tapa valmistaa kadmiumsulfidia on johtaa liukoisen kadmiumsuolan vesiliuokseen rikkivetyä tai jonkin alkalimetallin sulfidin kuten natriumsulfidin avulla. Neutraalissa pH:ssa saostettuna tuote on kirkkaan keltaista ja happamissa liuoksissa punertavaa. Yhdistettä valmistetaan myös kuumentamalla kadmiumoksidia tai -karbonaattia rikin kanssa.
Cd2+(aq) + Na2S(aq) → CdS + 2 Na+(aq)
2 CdO + 3 S → 2 CdS + SO2
2 CdCO3 + 3 S → 2 CdS + 2 CO2 + SO2
Kadmiumkeltaista käytetään taiteilijamaaleissa kadmiumkeltaisen nimellä ja lisäksi sitä käytetään värjäämään muun muassa laseja, lasitteita, keramiikkaa ja muoveja. Väriaineena yhdistettä on käytetty 1800-luvulta alkaen. Sitä voidaan sekoittaa muun muassa sinkkisulfidiin, kadmiumselenidiin ja bariumsulfaattiin tai muihin pigmentteihin tai sideaineisiin. Kadmiumsulfidimaalit säilyttävät kirkkautensa pitkään ja niillä on hyvä säänkesto. Sinkkisulfidin ja kadmiumsulfidin seos on loisteaine, jota on käytetty muun muassa kuvaputkitelevisioissa. Kadmiumsulfidi on puolijohde ja sitä käytetään muun muassa aurinkokennoissa, transistoreissa, diodeissa ja lasereissa.
HMS Sultan (1870)

HMS Sultan oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1870 vesillelaskettu panssarifregatti. Alus oli paranneltu "HMS Hercules" ja siihen oli lisätty toinen panssaroitu tykkipatteri ylemmälle kannelle, millä saatiin korjattua tulen kattavuudessa havaitut puutteet.
Valmistus.
Alus tilattiin Chathamin telakalta ja sen köli laskettiin 29. helmikuuta 1868. Alus laskettiin vesille 31. toukokuuta 1870 ja se valmistui 10. lokakuuta 1871.
Suoja ja aseistus.
Panssarointi oli keskilaivassa yhdeksäntuumainen kaveten keulaan ja perään, joissa se oli kahdeksan ja kuusi tuumaa. Tykkipatterin suojana oli yhdeksän tuuman panssarointi sivuilla ja keulassa kuuden ja perässä viiden tuuman panssarilaipiot. Ylemmän patterin sivupanssarointi oli kahdeksantuumainen ja laipiot 4,5-tuumaiset. Kaikki kymmenen tuuman rihlatut, suusta ladattavat tykit olivat alemmassa patterissa, ja yläpatterissa oli yksi yhdeksän tuuman tykki kummallakin sivulla siten, että ne voitiin siirtää ampumaan joko taakse tai sivuille. Loput kaksi yhdeksäntuumaista tykkiä oli asennettu yläkannen keulan puoleiseen päähän, ja niiden suojana oli siirrettävä panssarilaipio.
Aluksen aseistusta täydennettiin vuonna 1879 seitsemällä neljän tuuman takaaladattavalla tykillä ja neljällä kuuden naulan pikatykillä. Samalla aluksen pääkannelle asennettiin neljän torpedon kuljettamiseksi tarvittavat telineet sekä kaksi etsintävalonheitintä. Aluksen ilmastointia parannettiin, ja kattilat vaihdettiin. Koeajoissa alus saavutti 15 solmun nopeuden 7 736 hevosvoimalla. Sen oli mahdollista myös kuljettaa kahta torpedovenettä.
Propulsio.
Alus oli täystakiloitu, ja sen purjepinta-ala oli 34 100 neliöjalkaa. Alus takiloitiin parkiksi vuonna 1876. Alus oli purjein hidas, mutta se oli vakaa tykkilavetti.
Palvelus.
Vuonna 1882 alus osallistui Aleksandrian tulittamiseen. Alus ajoi 6. maaliskuuta 1889 kartoittamalle karille Maltan ja Gozon välisessä Cominonsalmessa, jolloin aluksen pohja repesi. Alus täyttyi hitaasti vedellä. Voimakas aalto irrotti 14. maaliskuuta aluksen karilta, ja se vajosi pohjaan. Italialainen Baghino &amp; Co nosti elokuussa aluksen hylyn 50 000 punnalla, ja se saapui 27. elokuuta Maltalle.
Tilapäiskorjausten valmistuttua alus siirrettiin Portsmouthiin, jossa se modernisoitiin ja korjattiin vuosina 1893–1896. Aluksen neljän tuuman tykit poistettiin, ja niiden tilalle asennettiin neljä 4,7 tuuman tykkiä. Samalla aluksen höyrykone ja kattilat vaihdettiin, ja siihen asennettiin uudet savuhormit ja mastot. Alukselle rakennettiin myös uusi komentosilta savuhormien etupuolelle, ja alukselle asennettiin torpedoverkot. Aluksen vakauden parantamiseksi asennettiin yhdeksän tuuman puinen rengas vesirajaan. Modernisoinnin jälkeisessä koeajossa alus saavutti 14,6 solmun nopeuden 6 531 hevosvoimalla.
Alus sijoitettiin reserviin, josta se siirrettiin koululaivaksi nimellä "HMS Fisgard IV" vuonna 1906. Aluksen nimeksi palautettiin vuonna 1931 "HMS Sultaniksi". Toisessa maailmansodassa alus oli miinanraivaajien emälaivana Portsmouthissa. Se myytiin romutettavaksi vuonna 1947.
Ragnvald

Ragnvald ("Ragnvald Knaphövde" tai "Knaphöfde", 'Ragnvald Tuittupää') oli Ruotsin kruunun tavoittelija. Myöhäisen lähteen mukaan hän oli Olof Näskonungin poika, mutta on myös esitetty, että hän olisi ollut sama henkilö kuin kuningas Inge vanhemman poika Ragvald.
Kuningas Inge nuoremman kuoltua 1120-luvulla Ruotsissa alkoi levottomuuksien kausi, josta on niukasti tietoja. Länsi-Götanmaan lain esipuhe ja Saxo Grammaticus kertovat, että svealaiset valitsivat Ragnvaldin kuninkaaksi, mutta göötit olivat jo aikaisemmin valinneet kuninkaaksi Maunu Niilonpojan. Ragnvaldin ratsastettua Länsi-Götanmaalle paikalliset talonpojat surmasivat hänet noin vuonna 1130.
Helsingfors Segelklubb

Helsingfors Segelklubb ry eli HSK (myös Hoski) on vuonna 1899 perustettu helsinkiläinen pursiseura. Seuran kotisatama sijaitsee Lauttasaaressa saaren itäpuolella Vattunokan alueella. Jäseniä seuralla on noin 1600 ja venepaikkoja noin 500. Seuran kommodori on Erkka Ansala.
Historia.
Vuonna 1899 Helsingin länsiosien purjehduksen harrastajat perustivat yhdistyksen nimellä Helsingfors Arbetare Segelklubb. Jäseniä yhdistyksessä oli jo ensimmäisenä vuonna toistasataa ja purjeveneitä 21. Useat yhdistyksen perustajista olivat ruotsinkielisiä ja monet heistä kirjapainoalalla. Tuohon aikaan veneenomistajiksi pääsi rakentamalla veneensä itse. 
Suomen saavutettua itsenäisyytensä yhdistys merkittiin vuonna 1919 uuteen yhdistysrekisteriin eräänä ensimmäisistä, nyt nimellä Helsingfors Segelklubb. Yhdistyksen kotisatamat ovat aina sijainneet Helsingin länsilaidalla. Entiset satamat, Kellosaari ja Iso-Pässi, joiden hyväksi menneet sukupolvet työskentelivät, ovat jääneet täytemaan, liikenteen tai rakentamisen alle. 
Nykyinen kotisatama Lauttasaaren itärannalla on ollut yhdistyksen käytössä vuodesta 1959 lähtien ja se saavutti jo 1970-luvun alussa lähes nykyisen laajuutensa. Sataman alue on vuokrattu Helsingin kaupungilta, mutta rakennukset ovat yhdistyksen omat. Satama on vuosien varrella laajentunut. Tällä hetkellä veneiden laituripaikkoja on runsaat 300, ja kevytveneiden maapaikkoja toistasataa. Uusi klubitalo valmistui 2010. 
Sataman palvelut.
Sataman sijainti: 
HSK:n satamassa ja sen läheisyydessä on monipuolisia palveluita veneilijöille kuten ST1-merihuoltoasema, ravintola Blue Peter sekä monia veneliikkeitä. Vierasvenesataman sisäänajon koordinaatit ovat . Satamassa on mahdollisuus käyttää vettä ja sähköä.
Kilpapurjehdus.
HSK:lla on pitkät perinteet kilpapurjehduksessa. Tunnettuja hoskilaisia kilpapurjehtijoita ovat muun muassa Suomen purjehdusmaajoukkueeseen 2016 kuuluvat Tuuli Petäjä-Sirén, Mikaela Wulff, Kaarle Tapper, sekä veljekset Joonas Lindgren ja Niklas Lindgren. Suomen aiempia HSK:laisia olympiaedustajia ja myös -mitalisteja ovat olleet muun muassa Jouko Lindgren, Esko Rechardt ja Heikki Elomaa.
Purjehduskilpailut.
Seura on järjestänyt useita kansainvälisen tason purjehduskilpailuja. Muutamia suurimpia näistä on listattu alla.
HMS Northumberland (1866)

HMS Northumberland oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1868 valmistunut Minotaur-luokan panssarifregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin 2. syyskuuta 1861 Lontoon Millwallista Millwall Iron Worksiltä ja sen köli laskettiin 10. lokakuuta 1861. Alus laskettiin vesille 17. huhtikuuta 1866 ja se valmistui 8. lokakuuta 1868.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 14. elokuuta 1868 Devonportissa ensimmäisenä päällikkönään Roderick Dew ja se liitettiin Kanaalin laivastoon. Dewin kuoltua 24. maaliskuuta 1868 aluksen päällikkyyden vastaanotti 25. maaliskuuta 1869 Charles Henry May. Alus hinasi yhdessä "HMS Agincourtin" kanssa Bermudan kelluvan telakan Madeiralle kesäkuussa 1869.
Alus vaurioitui 25. joulukuuta 1872 pahoin aluksen ankkurin irrottua ja aluksen ajauduttua "HMS Herculeksen" keulaan. Aluksen vauriot korjattiin Maltalla, mistä se palasi palvelukseen 2. lokakuuta 1873 päällikkönään Thomas Bridgeman Lethbridge. Alus oli Kanaalin laivastossa kontra-amiraali George Hancockin ja myöhemmin kontra-amiraali lordi John Hayn lippulaivana. Alus poistettiin palveluksesta 28. heinäkuuta 1875.
Telakalla olleen aluksen takila muutettiin vuosina 1875-1879 ja sen aseistus muutettiin MLR-tykeiksi. Se palasi palvelukseen 30. lokakuuta 1879 päällikkönään Henry Rushworth Wratislaw ja sijoitettuna Kanaalin laivastoon. Aluksen päällikkyyden vastaanotti 31. joulukuuta 1880 George Stanley Bosanquet. Alus määrättiin Välimeren laivastoon, jonka mukana se osallistui Egyptin sotaan. Alus palasi Kanaalin laivastoon 15. elokuuta 1883 päällikkönään Frederick Charles Bryan Robinson. Se poistettiin palveluksesta 16. toukokuuta 1885.
Alus oli modernisoitavana vuosina 1885-1887, jolloin osa sen aseistuksesta poistettiin. Se palasi Kanaalin laivastoon 26. marraskuuta 1887 päällikkönään James Andrew Thomas Bruce. Sachaveral Darwin vastaanotti päällikkyyden 17. huhtikuuta 1888 ja alus poistettiin palveluksesta 7. maaliskuuta 1891.
Alus muutettiin vuonna 1898 varastoksi. Alus muutettiin edelleen lämmittäjien koululaivaksi ja se nimettiin maaliskuussa 1904 "HMS Acheroniksi". Se muutettiin vuonna 1909 hiiliproomuksi Invergordoniin nimellä "C.8" ja proomu nimettiin vuonna 1926 uudelleen "C.68":ksi. Alus myytiin kesäkuussa 1927 Wardille, joka myi sen edelleen nimellä "Stedmound" proomuksi Dakariin. Alus romutettiin vuonna 1935.
Haakon Punainen

Haakon Punainen oli Ruotsin kuningas noin vuosina 1070–1079. Tiedot hänen hallituskaudestaan ovat hyvin niukat.
Länsi-Götanmaan lain esipuheen mukaan Haakon syntyi Länsi-Götanmaan Levenessa ja hänet myös haudattiin sinne. Adam Bremeniläisen kronikan "Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum" mukaan Haakon menin naimisiin "nuoren Olavin äidin" kanssa, mikä todennäköisesti viittaa Norjan kuningas Olav Kyrreen, mutta on mahdotonta sanoa oliko kysymyksessä Olavin äiti Tora Torbergintytär vai hänen äitipuolensa Elisabet.
Italian ympäriajo 2016

Italian ympäriajo 2016 oli järjestyksessään 99. maantiepyöräilyn Italian ympäriajo. Se alkoi Alankomaiden Apeldoornista 6. toukokuuta ja päättyi Torinoon 29. toukokuuta 2016.
Vincenzo Nibali voitti kilpailun 52 sekunnin erolla Esteban Chavesiin. Vielä 18. etapin jälkeen Nibali oli neljäntenä neljä minuuttia 43 sekuntia kilpailua johtanutta Steven Kruijswijkia jäljessä. Nibali voitti Risouliin päättyneen 19. etapin nousten kokonaiskilpailussa toiseksi 44 sekunnin päähän kilpailun johtoon siirtyneestä Chavesista. Toiseksi viimeisellä etapilla Nibali karkasi Chavesilta nousussa 15 kilometriä ennen maalia ja siirtyi kokonaiskilpailun johtoon lopullisella 52 sekunnin erolla. Alejandro Valverde sijoittui kolmanneksi. Pistekilpailun voitti Giacomo Nizzolo, mäkikirikilpailun Mikel Nieve, nuorten kilpailun Bob Jungels, aikaan perustuvan joukkuekilpailun Astana Team ja pisteisiin pohjautuvan joukkuekilpailun Etixx-Quick Step.
Etapit 1–11 Italian ympäriajossa 2016
Etapit 12–21 Italian ympäriajossa 2016
Osallistuneet joukkueet.
Kilpailussa olivat mukana seuraavat joukkueet:
Kilpailujen kehittyminen.
Lähde: Gazzetta.it
HMS Prince Consort (1862)

HMS Prince Consort oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1862 vesillelaskettu puurunkoinen Prince Consort -luokan panssarifregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin 8. huhtikuuta 1859 Pembroken telakalta 91-tykkisenä Bulwark-luokan toisen luokan linjalaivana nimellä "HMS Triumph" ja sen köli laskettiin 13. elokuuta 1860. Aluksen muutostyöt panssarifregatiksi hyväksyttiin 31. toukokuuta 1861 ja työt aloitettiin 6. kesäkuuta. Töiden aikana aluksen keskelle lisättiin seitsemän metrin jatko. Se nimettiin 14. helmikuuta 1862 uudelleen "HMS Prince Consortiksi", millä nimellä se laskettiin vesille 26. kesäkuuta. Alus valmistui 6. helmikuuta 1864.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 27. lokakuuta 1863 koeajoja varten ensimmäisenä päällikkönään Charles Vesey. Alus poistettiin palveluksesta 10, marraskuuta ja se palautettiin palvelukseen 14. tammikuuta 1864 Kanaalin laivastoon päällikkönään George Ommanney Willes. Edward Augustus Inglefield vastaanotti 10. huhtikuuta 1866 aluksen päällikkyyden. Aluksen aseistus muutettiin vuonna 1867 neljään kahdeksan tuuman ja kahteenkymmeneen seitsemän tuuman rihlattuun suustaladattavaan tykkiin (), kun se määrättiin Välimeren laivastoon.
Aluksen päällikkyyden vastaanotti 3. maaliskuuta 1868 William Armytage ja se palasi Kanaalin laivastoon 1869. Seuraavan kerran aluksen aseistusta modernisoitiin vuonna 1871, jolloin aseistukseksi tuli seitsemän yhdeksän tuuman ja kahdeksan kahdeksan tuuman tykkiä. se poistettiin palveluksesta vielä samana vuonna. Alus myytiin maaliskuussa 1882 romutettavaksi Castlelle.
HMS Caledonia (1862)

HMS Caledonia oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1862 vesillelaskettu puurunkoinen Prince Consort -luokan panssarifregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin 5. maaliskuuta 1860 Woolwichin telakalta 91-tykkisenä Bulwark-luokan toisen luokan linjalaivana ja sen köli laskettiin 1. lokakuuta. Alus muutostyöt panssarifregatiksi hyväksyttiin 31. toukokuuta 1861 ja työt aloitettiin 6. kesäkuuta. Muutostöiden aikana aluksen keskiosaan lisättiin seitsemän metriä Alus laskettiin vesille 24. lokakuuta 1862. Alus valmistui 6. heinäkuuta 1865.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 27. huhtikuuta 1865 Plymouthissa ensimmäisenä päällikkönään Fitzgerald Algernon Charles Foley Välimeren laivastoon, jossa se sijoitettiin kontra-amiraali Hastings Reginald Yelvertonin lippulaivaksi. Aluksen aseistus muutettiin vuonna 1867 neljään kahdeksan tuuman ja kahteenkymmeneen seitsemän tuuman rihlattuun suustaladattavaan tykkiin (). Aluksen päällikkönä oli 10. kesäkuuta 1867 alkaen Alan Henry Gardner ja se oli kontra-amiraali lordi Clarence Edward Pagetin lippulaivana. Alus poistettiin 31. toukokuuta 1869 palveluksesta Maltalla.
Alus palautettiin palvelukseen seuraavana päivänä päällikkönään Thomas Cochran ja päällikkyyden vastaanotti 11. toukokuuta 1871 Chandos Scudamore Scudamore Stanhope, joka kuoli 7. heinäkuuta. Aluksen päällikkyyden vastaanotti 8. heinäkuuta Charles Pringle ja 11. elokuuta Edward Henry Gage Lambert. Alus poistettiin palveluksesta 24. syyskuuta 1872 Devonportissa.
Alus palautettiin 1. lokakuuta 1872 rannikkovartioston vastaanottoaluksena Birkenheadissä päällikkönään John Eglington Montgomerie. Alus palautettiin palvelukseen 18. marraskuuta 1874 päällikkönään Edmund Hope Verney. Alus myytiin 30. syyskuuta 1886 romutettavaksi Castlelle.
Space Quest V

Space Quest V: Roger Wilco – The Next Mutation (lyhyesti Space Quest V) on Sierra On-Linen julkaisema graafinen seikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna DOS:lle. Peli eroaa "Space Quest" -sarjan edeltävistä peleistä siten, että se on parodia lähinnä "Star Trekistä" vaikka sisältääkin jonkin verran viittauksia myös muuhun fiktioon, kuten "Predatoriin", "Alieniin" ja "Kärpäseen". 
Pelaaminen.
Päähenkilön Roger Wilcon uudella jätteidenkeruualuksella (SCS Eureka) on komentosilta ja useita käskytettäviä alaisia sekä hämähäkin kaltainen inhottava olento, jolle hän antaa kutsumanimen Spike. Peli koostuu useista osista, mutta päätehtävänä on estää avaruudessa mutageenisen taudin leviäminen. Pelin lopussa tauti saastuttaa "StarConin" lippulaivan "SCS Goliathin" miehistön, jonka mutatoitunut ja pahansisuinen komentaja Raems T. Quirk hyökkää Eurekalle. Roger uhraa oman aluksensa ja pakenee miehistöineen uudella aluksellaan. 
Pelin kehitystyö.
Peli on "Space Quest" -sarjan ensimmäinen, jossa suunnittelijoina ei ollut ”Two Guys from Andromeda” -kaksikko – heistä oli mukana vain Mark Crowe. Pelin kehittäjänä ei ollut aikaisempien pelien tapaan Sierra On-Line vaan tytäryhtiö Dynamix, johon Mark Crowe siirtyi "Space Quest IV:n" julkaisun jälkeen.
Justin Trudeau

Justin Pierre James Trudeau (s. 25. joulukuuta 1971 Ottawa, Ontario) on kanadalainen poliitikko, ja maan 23:s pääministeri. Trudeau nousi Kanadan pääministeriksi liberaalien saatua enemmistön vuoden 2015 parlamenttivaaleissa.
Elämä ja ura.
Trudeau on Kanadan pitkäaikaisen pääministerin Pierre Trudeaun vanhin poika. Hän kävi muun muassa International Baccalaureate -ohjelman ja opiskeli englannin- ja ranskankielistä kirjallisuutta McGill-yliopistossa Montrealissa sekä pedagogiikkaa Brittiläisen Kolumbian yliopistossa Vancouverissa. Politiikkaan Trudeau hakeutui vähitellen isänsä kuoleman jälkeen. Hänet valittiin Kanadan parlamenttiin vuonna 2008. Liberaalipuolueen puheenjohtajana Trudeau toimi vuosina 2013–2025.
Lokakuussa 2015 pidetyissä vaaleissa Trudeaun johtama liberaalipuolue sai enemmistön Kanadan parlamenttiin. Vielä syksyllä hallitseva konservatiivipuolue, liberaalit ja Uusi demokraattinen puolue olivat mielipidetiedusteluissa tasaväkisiä. Edellisissä vuoden 2011 vaaleissa puolue oli pudonnut kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi ensimmäistä kertaa historiansa aikana. Trudeau on ilmoittanut haluavansa kasvattaa panostuksia infrastruktuuriin ja tiukentaa Kanadan ilmastopolitiikkaa. Hän on myös kertonut haluavansa laillistaa marihuanan sekä korottaa varakkaiden verotusta ja laskea samalla vähemmän ansaitsevien verotusta. 
Virkavalansa Trudeau vannoi 4. marraskuuta 2015. Trudeaun hallituksen kokoonpano herätti huomiota, sillä ensimmäistä kertaa Kanadan historiassa hallituksen ministereistä puolet oli naisia ja ministereiksi valitut olivat pääosin nuoria ja edustivat erilaisia väestöryhmiä.
Vuonna 2016 Trudeau osallistui Torontossa ensimmäisenä Kanadan pääministerinä Pride-kulkueeseen.
Trudeau ilmoitti 6. tammikuuta 2025 eroavansa sekä pääministerin että liberaalipuolueen puheenjohtajan virastaan. Lisäksi hän pyysi kenraalikuvernööriä venyttämään parlamentin koolle kutsumista maaliskuun loppuun saakka. 
Näkemyksiä.
Trudeau on julkisesti julkistanut olevansa feministi. Liberaalipuolue on myös julistanut nollatoleranssin seksuaaliselle häirinnälle.
Trudeau on eutanasian kannattaja.
Häirintäkohu.
Kesällä 2018 eräs bloggaaja julkaisi lehtileikkeen vuodelta 2000, jossa Trudeaun kerrotaan musiikkifestivaaleilla "tarttuneen naispuoliseen toimittajaan sopimattomasti". Naistoimittajan nimeä ei ole julkaistu. Trudeau ei ollut tuolloin politiikassa, mutta oli kuitenkin tunnettu henkilö entisen pääministerin poikana. Trudeau on toistuvasti joutunut puolustautumaan syytöksiä vastaan ja on sanonut ettei koe toimineensa sopimattomasti.
Yksityiselämä.
Trudeau kihlautui vuonna 2004 televisiojuontaja Sophie Grégoiren kanssa. He avioituvat vuonna 2005 ja erosivat vuonna 2023. Heillä on kolme lasta. Uskonnoltaan Trudeau on katolilainen.
HMS Ocean (1863)

HMS Ocean oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1863 vesillelaskettu puurunkoinen Prince Consort -luokan panssarifregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Devonportin telakalta ja sen köli laskettiin 23. elokuuta 1860. Alus laskettiin vesille 19. maaliskuuta 1863 ja se valmistui 6. syyskuuta 1866.
Palvelus.
Alus palveli Kiinan laivastoasemalla vuosina 1867–1872, jona aikana se ei käynyt telakalla. Se vapautti "HMS Rodneyn" aseman lippulaivan tehtävästä vuonna 1869, jolloin vara-amiraali Henry Kellett nosti lippunsa aluksella. "HMS Iron Duke" vapautti "Oceanin" lippulaivan tehtävistä vuonna 1872. Aluksen syväys oli kuitenkin liian suuri Suezin kanavan läpäisyyn ja se sai määräyksen kiertää Afrikan ympäri. Britteinsaarilla alus sijoitettiin huonon kuntonsa vuoksi reserviin ja se myytiin romutettavaksi vuonna 1882.
Sammy Oferin stadion

Sammy Oferin stadion () on monikäyttöstadion, joka sijaitsee Haifassa Israelissa. Se otettiin käyttöön 27. elokuuta 2014 ja sen nykyinen yleisökapasiteetti on 30 942. Se toimii paikallisten jalkapalloseurojen Maccabi Haifan ja Hapoel Haifan kotikenttänä. 
Kaudella 2015–2016 myös Maccabi Tel Aviv pelasi Mestarien liigan kotiottelunsa stadionilla.
Kanadan parlamenttivaalit 2015

Kanadan 42. parlamenttivaalit, virallisesti ja järjestettiin maanantaina 19. lokakuuta 2015. Niissä valittiin Kanadan 42. parlamentin edustajainhuoneen jäsenet.
Vaaleissa Justin Trudeaun johtama Kanadan liberaalipuolue voitti 184 paikkaa ja sai siten enemmistön 338-paikkaisessa edustajainhuoneessa.
Rauno Lesonen

Rauno Lesonen (s. 4. lokakuuta 1959 Kajaani) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Lesonen pelasi pääosin vasemmalla laidalla hyökkääjänä, keskikentällä, kuin myös puolustajana.
Lesonen on Kajaanin Hakan kasvatti. Hän pelasi Kokkolan Pallo-Veikoissa yhteensä 115 pääsarjaottelua ja teki niissä 19 maalia vuosina 1982–1985 ja 1990. Peliuransa jälkeen hän on toiminut muun muassa KPV:n valmennuspäällikkönä sekä valmentanut Futsal-liigassa pelannutta TP-Kaarlea vuosina 2011–2012.
Peugeot Bipper

Peugeot Bipper on Peugeot’n vuosina 2008–2017 valmistama pieni pakettiautomalli. Sen sisarmallit ovat lähes identtiset Fiat Fiorino ja Citroën Nemo. Kolmikko valittiin Vuoden pakettiautoksi 2009. Tavarankuljetusmallin lisäksi saatavana oli Bipper Tepee -niminen tila-autoversio.
Vuonna 2010 testattu Citroën Nemo sai Euro NCAP -kolaritestistä tulokseksi kolme tähteä viidestä.
Bensiinimoottori oli kahdeksanventtiilinen 1,4-litrainen (72 hv). Dieselvaihtoehdot olivat aluksi Fiatin 1,3 Multijet (75/95 hv) ja PSA:n 1,4 8V (69 hv). Vuonna 2010 jälkimmäinen moottori kuitenkin poistui valikoimasta. Viisivaihteisen manuaalivaihteiston lisäksi dieselin yhteyteen oli saatavissa viisiportainen "2-tronic"-robottivaihteisto.
Villi kortti (televisiosarja)

Villi kortti on Yle TV2:lla lokakuusta 2015 joulukuuhun 2019 asti esitetty paneelishow, joka käsitteli viime aikana urheilumaailmassa tapahtuneita asioita. Ohjelman juontajana ja tuomarina toimi Riku Riihilahti. Ohjelmaa kuvattiin Mediapoliksessa Tampereen Ristimäessä.
"Villissä kortissa" on kaksi toisiaan vastaan kilpailevaa joukkuetta, keltainen ja punainen, joiden vakiopanelisteina toimivat Tommy Lindgren, Paula Noronen, Ville Myllyrinne, Pilvi Hämäläinen, Mikko Töyssy ja Kalle Palander. Lisäksi ohjelmassa on viikoittain vaihtuva julkisuuden henkilö vieraana. Aiemmin ohjelmassa ovat olleet panelisteina Tuomas Kyrö, Helena Pöllänen, Essi Hellén, Jenni Poikelus, Aki Riihilahti, Juuso Mäkilähde, Minna Kauppi ja Lotta Kaihua.
Ohjelmassa suoritetaan erilaisia tehtäviä, joiden päätteeksi joka jaksossa vaihtuva tuomarikolmikko ilmaisee korteillaan, minkä väriselle joukkueelle pisteet heidän mielestään kuuluisivat. Eniten pisteitä ohjelman lopuksi saavuttanut joukkue voittaa.
"Villin kortin" jalkapalloetkot oli 15 minuuttia kestävä lähetys, jonka tarkoitus oli virittää tunnelma valmiiksi heti ohjelman jälkeen alkavaan Mestarien liigan otteluun. Etkojen lopussa oli aina "Kalle ennustaa" -osio, jossa kilpikonna Kalle tai Kalle Palander ennusti illan ottelun tuloksen. Jalkapalloetkoissa oli poikkeuksellisesti kuuden sijasta neljä panelistia, kaikki vakiopanelisteja. Lähetystä esitettiin 2016 keväästä 2018 kevääseen, kunnes Mestarien liiga siirtyi Yleltä MTV:lle.
"Villi kortti" alkoi Yle TV2:lla 19. lokakuuta 2015. Sarjaa esitettiin aluksi maanantai-illassa, mutta vuoden 2016 alussa se siirtyi tiistai-iltaan edellisen vuoden lopussa päättyneen "Ajankohtaisen kakkosen" paikalle.
Ohjelman yllätyksellisesti loputtua syksyllä 2020 tiedoitettiin, että ohjelmasta olisi tulossa samankaltainen versio, "Penkinlämmittäjät", MTV3- kanavalla syyskuussa 2020.
Jussi Nyström

Jussi Nyström (s. 2. toukokuuta 1989) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-liigassa pelaavaa Akaa Futsalia. Nyström toimi myös seuran toiminnanjohtajana vuodet 2018-2019.
Pelipaikaltaan Nyström on pohjapelaaja. Kaudella 2016-2017 Nyström voit­ti Fut­sal-lii­gan maa­li­pörs­sin 33 osu­mal­la ja oli 39 te­ho­pis­teel­lä pörs­si­kak­ko­nen.Kaudella 2020-2021 Nyström valittiin maaliskuussa kuukauden parhaaksi pelaajaksi. Futsalmaajoukkuetta Nyström on edustanut kahdeksassa maaottelussa. 
Nyström edusti vuodet 2011–2014 Kylmäkosken Veikkoja. Vuonna 2014 futsalseura eriytyi emoseura KylVestä ja alkoi operoida uutena seurana Leijona Futsalina. Vuonna 2019 seura muutti nimekseen Akaa Futsal. Kauden 2015–2016 Nyström aloitti Ilveksessä, mutta palasi kevätkaudeksi takaisin Leijona Futsaliin.
Merivälja

Merivälja on asuinalue () Piritan kaupunginosassa Tallinnassa. Sen pinta-ala on 163 hehtaaria ja väkiluku 3 094 henkeä (1.1.2018). Vuoden 2014 alussa asuinalueen väestöstä 81 prosenttia oli virolaisia.
Idässä aluetta rajaa Mähen asuinalue ja etelässä Piritan asuinalue. Pohjoisessa sitä rajaa Viimsin kunta.
Kaarle Tapper

Kaarle Tapper (s. 19. syyskuuta 1995 Helsinki) on suomalainen kilpapurjehtija, joka edustaa Helsingfors Segelklubbia. Tapper kilpailee ILCA 7 -luokassa (entinen Laser Standard).
Tapper aloitti purjehduksen 8-vuotiaana. Hän voitti junioreiden EM-pronssia vuonna 2014. Samana vuonna hän varmisti Suomelle ensimmäisen maapaikan vuoden 2016 olympialaisiin MM-kilpailuissa Santanderissä. Tapper oli noissa kilpailuissa lopulta 45:s. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Tapper sijoittui 59:nneksi ja vuoden 2016 MM-kilpailuissa 47:nneksi.
Tapper edusti Suomea Tokion olympiakisoissa vuonna 2021. Hän sijoittui miesten laser-luokassa yhdeksänneksi. Vuoden 2022 EM-kilpailuissa Tapper sai pronssia.
Pirttijärvi (Ylöjärvi)

Pirttijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. Pirttijärvi on osa Karhejärven aluetta.
Maantieto.
Järven pituus on 400 metriä, leveys 250 metriä ja pinta-ala 5,9 hehtaaria. Järveä ympäröi karu metsämaasto, jossa on soita aivan rantaan asti. Järveen laskee kolme suo-ojaa, joista yksi tuo Majajärven vedet rautatien alitse. Järven laskuoja lähtee järven koilliskulmasta ja kulkee noin 1,5 kilometriä metsän ja peltomaan läpi Karhejärven Korpilahteen. Laskuojaan yhtyy myös Korpijärven laskuoja. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 64 vuorokautta.
Rannoilla sijaitsee melko runsaasti vapaa-ajan asuntoja, joille pääsee metsäautoteitä pitkin Majanmaankulman kautta yhdystieltä 2773. Tampere–Seinäjoki-rata ohittaa järven lounaiskulman rantaa viistäen.
Vedenlaatu.
Järven vedenlaatua on tutkittu vuonna 1990. Vesi on ruskeaa ja sisältää runsaasti humusta. Tämä selittyy valuma-alueella olevilla suo- ja metsäalueilla, joiden valumavedet ovat myös happamia. Veden happamuustaso on lähellä arvoa 6,0 ja alusvedessä on mitattu alle 6,0 olevia arvoja. Rapujen kannalta happamuuden pH-arvo tulisi pysyä yli kuuden. Järven puskurikyky happamuutta vastaan on vain välttävä, joten valuma-alueen happamuustaso säätelee vahvasti järven happamuutta. Vedessä on paljon ravinteita ja järven ravinnetaso on noussut voimakkaasti järven luontaisen tason yläpuolelle. Fosforipitoisuus oli pintavedessä 43 µg/l ja typpipitoisuus 870 µg/l. Fosforipitoisuudet ovat rehevien järvien tasolla, mutta pitoisuus on jo erittäin rehevien järvien tason (50 µg/l) tuntumassa. Typpipitoisuus oli 1,5-kertainen luontaiseen tasoon nähden. Yläjuoksulla olevassa Majajärvessä ravinnetasot ovat pienemmät, vaikka sen ympäristö on samanalinen kuin Pirttijärvessä. Syypäänä ravinnetason kohoamiseen voidaan pitää järven vapaa-ajan asutusta. Vaikka talvella 1990 happitilanne oli hyvä, voitiin todeta alusvesissä happikatoa. Hapen määrän väheneminen voimistui talven kuluessa ja oli enää tyydyttävä. Pirttijärvi soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi.
Geologia.
Viime jääkauden loppuvaiheessa, jolloin mannerjäätikkö oli sulanut ja sen reuna perääntynyt näille seuduille, paljastui alueella paksu pohjamoreenin kerrostuma. Järvi on syntynyt moreenikerrostumassa olleeseen painanteeseen. Alue oli aluksi veden alla, mutta joutui aallokon huuhtomaksi, kun maankohoaminen nosti sen pinnalle. Lähialueiden savikot syntyivät tämän huuhtoutumisen seurauksena.
Historiaa.
Järvellä oli vuoden 1955 peruskartassa vain yksi asunto. Vuoden 1982 peruskartassa niitä oli kaksi.
Majajärvi (Ylöjärvi, Niemenperä)

Majajärvi on Pirkanmaalla Ylöjärven ja Hämeenkyrön rajalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. Majajärvi on osa Karhejärven aluetta.
Maantieto.
Järvi on 750 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 12,2 hehtaaria. Järveä ympäröi karu metsämaasto ja siihen laskee kuusi metsä- ja suo-ojaa muun muassa Karhunevalta ja Pehkusolta. Karhunevan suolampi yhdistettiin samalla Majajärveen. Järven laskuoja lähtee järven pohjoiskulmasta ja se laskee puoli kilometriä alempana Pirttijärveen ja sen jälkeen Karhejärven Korpilahteen. Veden laskennallinen viipymä on 169 vuorokautta.
Rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä ja rantaan on rakennettu yli kymmenen vapaa-ajan asuntoa sekä yksi kiinteä maatila. Niille johtaa tie yhdystieltä 2773. Järven itäpään rantaa pitkin ohittaa Tampere-Seinäjoki-junarata kaksiraiteisena. Ylöjärven ja Hämeenkyrön välinen raja kulkee järven poikki siten, että yli puolet järvestä kuuluu Ylöjärven puolelle.
Vedenlaatu.
Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1990, 2002 ja 2003. Vesi on melko kirkasta, mutta väriltään ruskeaa ja siinä on runsaasti humusta. Veden happamuustaso on niin alhainen, että vesi on hapahkoa. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan on vain välttävä. Järven ravinnetaso on lievästi reheville järville ominainen. Fosforipitoisuus on vaihdellut pintavedessä 19−30 µg/l ja typpipitoisuus vastaavasti 580−680 µg/l. Ravinteita on hieman enemmän kuin luontaisesti tulisi olla ja syyksi voidaan olettaa vapaa-ajan asuntojen tuomaa lisäkuormitusta. Järven veden happipitoisuudessa ei ole suuria ongelmia, vaikka tutkimustuloksia ei olekaan käytettävissä siltä ajalta, jolloin järvessä olisi ollut veden lämpökerrostuneisuutta. Alkutalvella 1990 happitilanne oli erittäin hyvä ja joulukuussa 2002 ja toukokuussa 2003 vedenkierto oli juuri päättynyt ja tilanne oli silloinkin erinomainen. Majajärvi soveltuu virkistyskäyttöön melko hyvin.
Geologia.
Viime jääkauden loppuvaiheessa, jolloin mannerjäätikkö oli sulanut ja sen reuna perääntynyt näille seuduille, paljastui alueella paksu pohjamoreenin kerrostuma. Järvi on syntynyt moreenikerrostumassa olleeseen painanteeseen. Alue oli aluksi veden alla, mutta joutui aallokon huuhomaksi, kun maankohoaminen nosti sen pinnalle. Lähialueiden savikot syntyivät tämän huuhtoutumisen seurauksena.
Historiaa.
Järvelle rakennettiin vapaa-ajan asuntoja vasta vuoden 1962 peruskartan julkaisemisen jälkeen.
Korpijärvi (Ylöjärvi)

Korpijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärven ja Hämeenkyrön rajalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. Korpijärvi on osa Karhejärven aluetta.
Maantieto.
Järvi on 400 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 5,1 hehtaaria. Sitä ympäröi karu metsämaasto ja vain pohjoisrannalla on soistunut alue. Järveen laskee kaksi pelto-ojaa Korpijärven maatilalta, mutta ojien kautta virtaa myös läheisen suon vedet. Järven laskuoja lähtee järven länsikärjestä ja yhtyy kilometrin jälkeen Pirttijärvestä tulevaan laskuojaan. Oja laskee Karhejärven Korpilahteen. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 85 vuorokautta. Järven ympäristössä on vain kaksi maatilaa, joille pääsee yhdystieltä 2773. Ylöjärven ja Hämeenkyrön välinen raja jakaa järven lähes kahtia.
Vedenlaatu.
Järven vedenlaatua on tutkittu talvella 2001. Vesi oli erittäin ruskeaa ja humuspitoista vettä. Vesi oli hapanta ja järven puskurikyky happamoitumista vastaan oli tyystin loppu. Veden ravinnetaso vastasi rehevien järvien tasoa. Hapen kuluminen jopa pintavedessä oli voimakasta ja siellä happea esiintyi 56% normaalista. Alusveden happitilanteesta ei ole tutkittua tietoa. On kuitenkin mahdollista, että alusvedessä hapen kuluminen on vieläkin voimakkaampaa ja että siellä happitilanne laskee talvella välttävälle tasolle. Korpijärvi soveltuu virkistyskäyttöön välttävästi. Huonon happitilanteen vuoksi arvosanan voi tiputtaa huonoksikin.
Historiaa.
Vanhassa pitäjänkartassa 1840−1850-luvuilta sen nimi kirjoitettiin "Korpijärvi", kuten nykyäänkin, mutta kartturilla ei ollut vielä oikeaa käsitystä ojien virtaussuunnista.
Geologia.
Viime jääkauden loppuvaiheessa, jolloin mannerjäätikkö oli sulanut ja sen reuna perääntynyt näille seuduille, paljastui alueella paksu pohjamoreenin kerrostuma. Järvi on syntynyt moreenikerrostumassa olleeseen painanteeseen. Alue oli aluksi veden alla, mutta joutui aallokon huuhomaksi, kun maankohoaminen nosti sen pinnalle. Lähialueiden savikot syntyivät tämän huuhtoutumisen seurauksena.
Suurlammi

Suurlammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. Suurlammi on osa Karhejärven aluetta.
Maantieto.
Lampi on 200 metriä leveä, 200 metriä pitkä ja sen pinta-ala on 2,6 hehtaaria. Se sijaitsee metsässä suon keskellä ja siihen laskee kaksi suo-ojaa. Lammen laskuoja lähtee sen pohjoisrannasta ja se laskee 1,3 kilometrin jälkeen Sauninjärven itäpäähän. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 132 vuorokautta. Rantaviivan pituus on 700 metriä eikä sille ole rakennettu mitään. Lammelle johtaa kärrypolku ja sen vierestä kulkee metsäautotie, joille pääsee yhdystien 13286 ja kantatien 65 risteyksestä.
Vedenlaatu.
Lammen vedenlaatua on tutkittu vuonna 2004. Vesi oli kirkasta, ruskean väristä ja hyvin humuspitoista. Veden happamuustaso lievästi hapan, mikä johtuu valuma-alueella olevista soista ja metsämaasta. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan on vain välttävä. Järven ravinnetaso vastasi lievästi rehevöityneen järven tasoa. Alusvesien ravinnepitoisuudet olivat pintavesiä suuremmat. Järven happipitoisuus on välttävällä tasolla. Alusvedessä happipitoisuus on alhaisimmillaan, mutta se ei kuitenkaan ole kulunut kokonaan sieltäkään. Suurlammi soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi.
Geologia.
Viime jääkauden loppuvaiheessa, jolloin mannerjäätikkö oli sulanut ja sen reuna perääntynyt näille seuduille, paljastui alueella paksu pohjamoreenin kerrostuma. Järvi on syntynyt moreenikerrostumassa olleeseen painanteeseen. Alue oli aluksi veden alla, mutta joutui aallokon huuhomaksi, kun maankohoaminen nosti sen pinnalle. Lähialueiden savikot syntyivät tämän huuhtoutumisen seurauksena.
Historiaa.
Vanhassa pitäjänkartassa Ylöjärveltä järven nimi kirjoitettiin "Suurilammi". Lammella ei kartassa ollut laskuojaa.
Jamaikan kirje

Jamaikan kirje on kirje, jonka Simón Bolívar kirjoitti 6. syyskuuta 1815 ollessaan Jamaikalla maanpaossa. Kirje oli osoitettu Jamaikalla asuneelle englantilaiselle Henry Cullenille. Kirjeessä Bolívar analysoi syitä sille, miksi Etelä-Amerikan itsenäisyystaistelu päättyi tappioon 1810-luvulla. Bolívar kritisoi Eurooppaa siitä, ettei konkreettista tukea itsenäisyyspyrkimyksille tullut. Hän huomauttaa kirjeessä, että paikallisasukkaille (jotka hänen mukaansa eivät olleet toisaalta intiaaneja, mutteivät eurooppalaisiakaan) oli Espanjan alaisuudessa varattuna vain passiivisten ja orjamaisten alamaisten rooli. Täten Amerikan ja Euroopan historiat poikkeavat toisistaan merkittävästi. Bolívarin ajatuksena oli muodostaa tarkoin ja harkitusti suunniteltu yhtenäinen Etelä-Amerikan liitto Espanjaa vastaan. Vuonna 2004 muodostettu ALBA on syntynyt Bolívarin ajatusten pohjalta.
Venezuelassa vietettiin syyskuussa 2015 kirjeen 200-vuotispäivää.
Pétros Pandís

Pétros Pandís (, s. 1941 Korfu, Kreikka) on kreikkalainen laulaja ja englanninopettaja. Hän on yksi Míkis Theodorákisin "Canto Generalin" kantaesittäjistä yhdessä Arja Saijonmaan ja María Farantoúrin kanssa. Hän on myös levyttänyt useita Theodorákisin lauluja ja ollut hänen mukanaan maailmankiertueilla. Parhaiten Pandís tunnetaan juuri Theodorákisin musiikin tulkkina.
Pandís on äänialaltaan baritoni.
Arkalochórin luola

Arkalochórin luola () on luola ja minolaisaikainen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee noin 400 metrin korkeudessa Arkalochórin kaupungin keskustan lounaispuolella pienen Profeetta Elialle ("Profítis Ilías") omistetun kappelin luona.
Luolaan johtaa kapea sisäänkäynti, jonka leveys on noin 0,7 metriä ja korkeus 1,6 metriä. Sisältä luola on noin 30 metriä pitkä, mutta se on nykyisin pienempi kuin muinaisina aikoina, sillä sen katto romahti mahdollisesti maanjäristyksen seurauksena noin vuonna 1500 eaa. Luola oli minolaisena aikana luolapyhäkkönä. Sitä on käytetty ainakin 2500-luvulta eaa. lähtien. Luolasta on löydetty paljon votiiviesineitä, joista monet ovat kultaisia tai hopeisia. Suuri osa löydöistä on erilaisia aseita, kuten "labryksiä" eli kaksoiskirveitä. Tästä on päätelty, että luola on mahdollisesti ollut omistettu sodanjumalalle. Eräs löydöksistä on niin kutsuttu Arkalochórin kirves, jossa on tuntematonta kirjoitusta, mahdollisesti lineaari-A-kirjoitusta.
Luolan ensimmäiset kaivaukset suoritti Josíf Chatzidákis vuonna 1912. Järjestelmällisemmät kaivaukset suoritettiin vuosina 1934–1935 Spyrídon Marinátoksen ja Nikólaos Platónin johdolla. Luolasta tehdyt löydökset ovat Iraklionin arkeologisessa museossa.
Eileithyian luola

Eileithyian luola (; myös "Spíleo tis Ilíthiias") on luola ja arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Iraklionin itäpuolella lähellä Karteróksen kylää noin kilometri etelään muinaisen Amnisoksen paikasta. Paikallisesti luola tunnetaan myös nimellä "Neraïdóspilios" (Νεραϊδόσπηλιος, ”Haltijaluola”).
Luola oli luolapyhäkkö, joka oli omistettu myöhemmin Eileithyiaksi kutsutulle jumalattarelle, joka suojeli synnytyksiä. Lineaari-B-kirjoituksissa jumalattaren nimi esiintyy muodossa "e-re-u-ti-ja". Kreikkalaisessa mytologiassa luola oli paikka, jossa Hera synnytti Eilethyian. Paikka mainitaan myös Homeroksen "Odysseiassa" (XIX.188). Luola oli käytössä neoliittiselta kivikaudelta roomalaiselle kaudelle saakka. Erityisen merkittävä se oli minolaisella ajalla. Luola oli merkittävin Eilethyialle omistettu pyhäkkö. Paikka on ollut kulttikäytössä myös varhaiskristillisenä aikana.
Luola on 64,5 metriä pitkä, 9–12 metriä leveä ja 3–4,5 metriä korkea. Sen sisäänkäynti on idästä päin. Sisällä luolassa on eräänlainen alttari sekä stalagmiittipylväitä, joiden uskotaan olleen palvonnan kohteina ikään kuin jumalpatsaina. Luolasta on löydetty votiiviesineitä. Luolan ulkopuolella on mahdollisesti pappien käytössä olleiden rakennusten jäänteitä ajalta 1300–1200 eaa.
Luolan ensimmäiset kaivaukset suoritti Josíf Chatzidákis vuonna 1885. Järjestelmällisemmät kaivaukset suoritettiin vuosina 1929–1938 Spyrídon Marinátoksen johdolla.
Gioúchtas

Gioúchtas (; transl. myös Juktas, "Jukhtas", "Iuktas", "Ioukhtas") on vuori Kreetan saarella Kreikassa. Sen korkeimman huipun Psilí Korfín korkeus on 811 metriä. Vuori sijaitsee Kreetan keskiosissa Iraklionin kaupungin eteläpuolella lähellä saaren pohjoisrannikkoa. Gioúchtas oli merkittävä kulttipaikka minolaisena aikana ja se on arkeologinen kohde.
Historia.
Gioúchtasvuorella sijaitsi merkittävin tunnettu minolainen vuorenhuippupyhäkkö. Se on ollut käytössä noin 2100–1100 eaa. Pyhäkkö palveli Knossoksen palatsikeskusta ja sillä oli mahdollisesti yhteys myös Archáneen palatsiin. Vuori sijaitsee noin 13 kilometriä Knossoksesta etelälounaaseen ja aivan Archáneen länsipuolella. Pyhäkkö rakennettiin MM IA -kaudella noin vuonna 2100 eaa. MM III -kaudella noin 1700–1600 eaa. huipulle rakennettiin monumentaalisempi pyhäkkö samaan aikaan kun Knossoksen palatsi rakennettiin uudelleen. Paikka on ollut todennäköisesti kulttikäytössä minolaisen ajan lopulle saakka. Vuoren pohjoisrinteellä sijaitsi Anemóspilian pyhäkkö.
Ensimmäiset arkeologiset kaivaukset vuorella suoritti Arthur Evans vuonna 1909 ja kaivauksia jatkettiin vuonna 1974 Aléxandra Karétsoun johdolla. Vuorelle vuonna 1952 tehdyn linkkimaston rakentaminen on tuhonnut osan huipulla olevista muinaisjäänteistä.
Löydökset.
Paikalta on löydetty pohjois-eteläsuunnassa rakennetun kaksitasanteisen ulkoilmapyhäkön jäänteet. Sen sisäänkäynti on ollut etelästä. Rakennuksen länsipuolella on ollut alttari, joka on pystytetty vuorenhuipun reunassa olevan pystysuuntaisen halkeaman yläpäähän. Alttarista on säilynyt 4,7 meträ pitkä ja 0,5 metriä korkea osuus. Halkeamasta on tehty lukuisia votiiviesine- ja muita löytöjä.
Varsinaisen pyhäkön itäpuolelta on löydetty viisihuoneisen rakennuksen jäänteet. Pyhäkön ympärillä on ollut 735 metriä pitkä, 3 metriä paksu ja 3,5 metriä korkea kyklooppimuurin kaltainen temenos-muuri.
Kultti ja mytologia.
Tutkijoilla ei ole varmuutta siitä, mitä jumalaa pyhäkössä palvottiin. Eräs ehdotus on suuren minolaisen naispuolisen jumalattaren miespuolinen kumppani, joka tunnetaan muun muassa nimillä Velkhanos, Hyakinthos, Dias ja Zeus. Minolaisessa uskonnossa kyseessä oli kasvillisuuden kukoistuksen ja maan tarjoaman vaurauden jumala, joka yhdistettiin myöhemmin antiikin kreikkalaisen uskonnon ylijumalaan Zeukseen.
Kreetalaisissa taruissa Gioúchtas on Zeuksen hautapaikka. Iraklionista päin katsottuna vuori muistuttaa makaavan miehen kasvojen sivuprofiilia. Ajatus Zeuksen haudasta esiintyy usein antiikin ajan kreetalaisessa mytologiassa. Muut kreikkalaiset yleensä halveksivat ajatusta ylijumalan kuolemasta. Tutkijat ovat kuitenkin erimielisiä siitä, onko juuri Gioúchtasvuori esiintynyt Zeuksen hautana jo antiikin ajan kirjallisuudessa; varmuudella näkemys esiintyy vasta 1400-luvulla, mistä lähtien monet kävivät katsomassa paikkaa. Antiikin aikana hautapaikoiksi esitettiin ainakin Ídavuorta, Díktivuorta ja Knossosta.
Petsofás

Petsofás () on vuori ja minolaisaikaisen vuorenhuippupyhäkön arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Vuoren korkeus on noin 215 metriä. Se sijaitsee Siteían kunnassa Lasíthin alueyksikössä saaren itäosassa lähellä Palaíkastron kylää.
Vuorella sijaitsi yksi merkittävimmistä tunnetuista minolaisista vuorenhuippupyhäköistä Gioúchtas- eli Juktasvuoren ohella. Se palveli Rousolákoksen pronssikautista asutusta nykyisen Palaíkastron lähellä. Huipulle rakennettiin kolmihuoneinen pyhäkkö MM III -kaudella eli noin 1700–1600 eaa., mutta paikka oli ollut kulttikäytössä jo kauan ennen tätä. Pyhäköstä on jäljellä noin 1,8 metriä korkea osa seinästä. Paikalta on tehty lukuisia votiiviesinelöytöjä.
Priniátikos Pýrgos

Priniátikos Pýrgos (; myös "Priniátikos Pírgos") on minolais- ja antiikin aikaisen asutuksen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Mirampéllonlahden rannalla olevassa pienessä niemessä Ágios Nikólaoksen kunnassa Lasíthin alueyksikössä aivan Ístron kylän länsipuolella. Paikan nimi on nykyaikainen. Sen minolaisaikaista nimeä ei tunneta.
Paikka asutettiin ensimmäisen kerran neoliittisen kauden lopulla ja se on ollut pysyvästi asuttu noin 3500-luvulta eaa. Sen esihistoriallisen ajan huippukautta oli minolainen kausi, ja nimellä Priniátikos Pýrgos viitataan yleensä ennen kaikkea tuon ajan arkeologiseen kohteeseen. Antiikin aikana paikalla sijaitsi Istronin poliksen kaupunkikeskus, jonka huippukautta oli hellenistinen kausi. Paikka säilyi asuttuna roomalaisella ja bysanttilaisella ajalla ja edelleen nykypäiviin saakka. Muinaisaikana asutus oli merkittävä satama alueellaan.
Arkeologiset kaivaukset Priniátikos Pýrgoksessa aloitti Edith Hall 1900-luvun alussa. Nykyisin niitä jatkaa Irish Institute of Hellenic Studies at Athens eli Irlannin Ateenan-instituutti. Paikasta on löydetty muun muassa käsityökortteleita ja tähän liittyviä esineitä, roomalainen tie sekä varhaiskristillisen kappelin jäänteet.
Priniátikos Pýrgosta ei tule sekoittaa Kreetan etelärannikolla sijaitsevaan Mýrtos Pýrgoksen minolaiseen kohteeseen.
Sklavókampos

Sklavókampos (; myös "Sklavókambos") on minolaisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Malevízin kunnassa lähellä Týlisosta, noin 22 kilometriä lounaaseen Iraklionista. Paikan nimi on nykyaikainen. Sen minolaisaikaista nimeä ei tunneta.
Asutuksen rauniot löytyivät vuonna 1930 Týlisoksesta Anógeiaan johtavan tien rakennustöiden yhteydessä. Paikalta on tunnistettu useampikerroksinen minolaistyylinen ”huvila”, joka on rakennettu LM I -kaudella eli noin 1600–1425 eaa. Siinä on ollut ainakin 17 huonetta. Raunioista on tehty lukuisia esinelöytöjä.
Tylissos

Tylissos (, myös "Tylisos", , ) oli minolaisaikainen kaupunki ja antiikin aikainen kaupunkivaltio ("polis") Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee Malevízin kunnassa lähellä nykyistä Týlisoksen kylää, joka on saanut nimensä sen mukaan.
Asutuksen varhaisimmat rakennukset ovat peräisin EM II – MM II -kausilta eli noin vuosilta 2900–1700 eaa. Myöhemmät MM III -kauden (noin 1700–600 eaa.) rakennukset tuhoutuivat tulipalossa noin vuonna 1450 eaa. Paikka asutettiin myöhemmin uudelleen LM IIIA -kaudella noin 1390–1340 eaa. Paikan nimi palautuu todennäköisesti alkuperäiseen nimeen, joka tunnetaan mykeneläisaikaisissa lineaari-B-teksteissä muodossa "tu-ri-so". Antiikin aikana Tylissos oli itsenäinen kaupunkivaltio. Sen tiedetään muun muassa lyöneen omaa rahaa.
Tylissoksesta on löydetty muun muassa kolmen keski- ja myöhäisminolaisen niin kutsutun ”huvilan” rauniot. Vaikka paikalta ei ole löydetty palatsia, sen rakennukset ovat kuitenkin palatsin kaltaisia ja vaikuttavia rakennuksia.
Tylissoksen arkeologiset kaivaukset aloitti Josíf Chatzidákis vuosina 1909–1913. Niitä jatkoi Nikólaos Platón vuosina 1953-55 ja Athanasía Kánta vuonna 1971. Arkeologinen kohde on avoinna yleisölle.
Týlisos

Týlisos (; myös "Týlissos", "Tílisos") on Kreikan kylä sekä samanniminen Malevízin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Τυλίσου, "Dimotikí Enótita Tylísou") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Iraklionin alueyksikössä Kreetan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 2 867 ja varsinaisen Týlisoksen kylän väkiluku 933 (vuonna 2011).
Týlisoksen kylä sijaitsee linnuntietä noin 12 kilometriä Iraklionin kaupungista länsilounaaseen. Sen nimi on peräisin Tylissoksen minolaisaikaisesta asutuksesta, jonka arkeologinen kohde sijaitsee kylän koillislaidalla. Paikan nimi palautuu todennäköisesti alkuperäiseen nimeen, joka tunnetaan mykeneläisaikaisissa lineaari-B-teksteissä muodossa "tu-ri-so". Kylän lähellä sijaitsee myös toinen minolainen kohde, Sklavókampos.
Týlisos oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Malevízin kunnaksi yhdessä Gázin ja Krousónaksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Týlisoksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista: