Antti Kivivuori

Antti Kustaa Kivivuori (s. 14. tammikuuta 1940 Turku) on suomalainen oikeustieteilijä ja virkamies. Hän toimi oikeusministeriön lainvalmisteluosaston päällikkönä 1972–1986 ja Helsingin yliopiston siviilioikeuden professorina 1998–2003.
Kivivuori kuului 1960- ja 1970-lukujen oikeudellista radikalismia edustaviin kriittisiin oikeustieteilijöihin. Lainvalmistelijana hän on vaikuttanut keskeisesti muun muassa kuluttajansuojalainsäädännön säätämiseen.
Ura.
Akateeminen ura.
Kivivuori valmistui Helsingin yliopistosta lainopin kandidaatiksi vuonna 1961, lainopin lisensiaatiksi vuonna 1962 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1969. Hän työskenteli Helsingin yliopistossa ensin assistenttina vuosina 1963–1968 ja sitten hoiti siviilioikeuden apulaisprofessorin virkaa vuosina 1968–1971. Kivivuori nimitettiin apulaisprofessorin viran vakituiseksi haltijaksi vuonna 1971, mutta hän jäi jo seuraavana vuonna virkavapaalle siirryttyään työskentelemään oikeusministeriöön. Hän palasi yliopistolle siviilioikeuden apulaisprofessoriksi vuonna 1991, ja vuonna 1998 hänet nimitettiin siviilioikeuden professoriksi. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2003.
Tutkijana Kivivuori edusti kriittistä oikeustiedettä, joka kytkeytyi 1960- ja 1970-lukujen oikeudelliseen radikalismiin. Hän on esittänyt käsityksensä oikeustieteestä muun muassa väitöskirjassaan "Suomen vahingonkorvauslainsäädännön kehitys I" ja pamfletissa "Politische Rechtswissenschaft". Kivivuoren mukaan oikeustieteessä tulee pyrkiä selittämään lakien syntyyn osallistuvien ja niitä soveltavien toimijoiden käyttäytymistä voimassa olevan oikeuden sisällön selvittämisen sijasta. Oikeustieteen tulee tutkia oikeuden alkuperää ja vaikutuksia sekä täten oikeuden ja politiikkaan välisiä yhteyksiä. Kivivuoren lähestymistapa sai vaikutteita Georg Henrik von Wrightin filosofiasta.
Kivivuori on myös ollut aktiivinen yliopiston kirjastoasioissa, ja hän on toiminut muun muassa Helsingin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan kirjaston neuvottelukunnan puheenjohtajana ja Opiskelijakirjaston johtokunnan puheenjohtajana.
Ura lainvalmistelussa.
Vuonna 1972 Kivivuori nimitettiin oikeusministeriön lainsäädäntöosaston, vuodesta 1977 alkaen lainvalmisteluosaston, päälliköksi. Oikeusministeriön kansliapäällikkö Kai Korte vastusti nimitystä ja eduskunnnan oikeusasiamies Kaarlo Ståhlberg ei pitänyt Kivivuorta pätevänä virkaan, mutta Kivivuoren mukaan oikeusministeri Jacob Söderman oli asettanut hänen nimityksensä ehdoksi Korten nimittämiselle kansliapäälliköksi ja hänen nimittämiseensä vaikutti myös tasavallan presidentti Urho Kekkonen, joka oli Kivivuoren kummisetä. Vuonna 1986 Kivivuori siirtyi lainsäädäntöneuvokseksi, ja hän työskenteli tässä virassa oikeusministeriössä vuoteen 1991 asti.
Lainsäädäntöosaston päällikkönä Kivivuori vaikutti keskeisesti useissa merkittävissä uudistushankkeissa. Näihin kuuluivat muun muassa palkkaturvalain säätäminen vuonna 1973, vahingonkorvauslain säätäminen vuonna 1974, kuluttajansuojalain säätäminen vuonna 1978, huoneenvuokrausta koskevia riitoja käsittelevien asunto-oikeuksien perustaminen sekä rikoslain kokonaisuudistus, jota valmistelleen rikosoikeuskomitean puheenjohtajana Kivivuori toimi. Kivivuoren aikana myös kehitettiin lainvalmistelua muun muassa muuttamalla lainvalmistelukunnan kelpoisuusehtoja niin, että myös muun kuin oikeustieteellisen tutkinnon suorittanut oli kelpoinen lainsäädäntöneuvoksen virkaan.
Muu toiminta.
Kivivuori toimi markkinatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1978–1980 ja Kriminologisen tutkimuslaitoksen, vuodesta 1974 alkaen Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen, hallituksen jäsenenä vuosina 1972–1976.
Vuonna 1995 Kivivuori oli ehdolla eduskunnan oikeusasiamieheksi. Häntä tuki SDP, mutta hän hävisi eduskunnassa äänestyksen Lauri Lehtimajalle, jota tukivat porvaripuolueet ja vihreät.