tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kovasikajuttu

Kovasikajuttu (kansainvälinen englanninkielinen nimi "The Punk Syndrome") on Jukka Kärkkäisen ja J-P Passin ohjaama elokuva ”Suomen kovimmasta punk-yhtyeestä”, Pertti Kurikan Nimipäivistä. Elokuva sai ensi-iltansa 4. toukokuuta 2012 Elokuvassa seurataan Pertti Kurikan Nimipäivät -yhtyeen tietä tuntemattomuudesta suuren yleisön suosioon. 
Elokuvan jatko-osa "Tokasikajuttu" julkaistiin vuonna 2017.
Palkinnot.
"Kovasikajuttu" sai vuonna 2012 Tampereen elokuvajuhlien yleisöpalkinnon. "Kovasikajuttu" esitettiin Kotimaisen kilpailun yli 30-minuuttisten elokuvien sarjassa. Elokuva voitti huhtikuussa 2012 Sveitsissä Visions du Reel -dokumenttifestivaalin kansainvälisen kilpailun tuomariston erikoispalkinnon, joka myönnetään innovatiivisimmalle elokuvalle. Heinäkuussa 2012 elokuva voitti Puolassa T-Mobile New Horizons -festivaalin Films on Art -sarjan pääpalkinnon. "Kovasikajuttu" oli syksyllä 2012 Suomen ehdokkaana Pohjoismaiden elokuvapalkinnon saajaksi. Syksyllä 2012 elokuvan työryhmälle Jahnukainen, Kärkkäinen, Passi ja Poikselkä myönnettiin elokuvataiteen valtionpalkinto. Helmikuun 2013 Jussi-gaalassa "Kovasikajuttu" palkittiin parhaana dokumenttielokuvana ja sen leikkaaja Riitta Poikselkä parhaasta leikkauksesta. Maaliskuussa 2013 elokuva sai eniten yleisöääniä yhdysvaltalaisen South by Southwest -tapahtuman kansainvälisessä sarjassa. Lokakuussa 2013 "Kovasikajuttu" palkittiin vuoden parhaana tv-dokumenttina yleisradioyhtiöiden järjestämässä Prix Europa -kilpailussa.
Arviot.
"Varietyn" kriitikko antoi elokuvalle kiitosta: ”Poikkeuksellisen mietitty, hauska, kiehtova ja erityisen humaani”.
Yhtye.
Pertti Kurikan Nimipäivät oli vuonna 2009 perustettu punk-yhtye, joka sai alkunsa Lyhty ry:n järjestämässä kehitysvammaisille suunnatussa kulttuurityöpajassa. Yhtyeen nokkamies Pertti Kurikka kirjoitti sanoitukset yhdessä Kari Aallon (laulu) kanssa, sävelsi kappaleet ja soitti kitaraa. Pertin ja Karin lisäksi yhtyeeseen kuuluivat Sami Helle (basso) ja Toni Välitalo (rummut).
Limanpapu

Limanpapu eli voipapu ("Phaseolus lunatus" eli "Phaeolus limensis") on hernekasvien heimoon kuuluva papulaji. Papu on saanut nimensä Perun pääkaupungin Liman mukaan. Suuria limanpapuja myydään toisinaan härkäpapuina, vaikka ne ovat eri kasveja.
Ulkonäkö ja koko.
Limanpapu kasvaa joko 30–90 cm korkeana pensaana tai 2–4 m pitkinä köynnöksinä. Lehdet ovat kolmilehdykkäiset. Kukat ovat valkeat tai violetit. Juuret voivat tunkeutua kahden metrin syvyyteen.
Alkuperä ja levinneisyys.
Limanpapu elää luonnonvaraisena Guatemalassa, Meksikossa ja Perussa. Siitä on jalostettu monia lajikkeita, joita viljellään laajalti tropiikissa. Monet niistä menestyvät vuoristossa, mutta jotkut pärjäävät myös merenpinnan tason kuumuudessa. Toiset genotyypit vaativat kukkiakseen 11–12,3 tunnin päivän, toiset kukkivat olipa päivän pituus mitä vain 9 ja 18 tunnin väliltä.
Ravintoarvo.
Limanpapuja kerätään ruoaksi sekä kesken kasvun (vihreinä palkoina) että kypsinä (vaaleankeltaisina). Ne pitää aina keittää, sillä raaoissa pavuissa on myrkkyä. Kuivia papuja liotetaan ennen keittämistä. Kiinassa limanpapuja käytetään myös idätettyinä.
Limanpavussa on vähemmän proteiineja kuin tarhapavussa, mutta proteiinit ovat helpommin imeytyviä, lysiinipitoisuus korkeampi eikä raakojen papujen myrkky ole eläinkokeiden mukaan yhtä vaarallista.
Isopäistärkoi

Isopäistärkoi ("Eriocrania semipurpurella") on pieni, violetinsävyinen, päistärkoihin kuuluva perhoslaji. Se on alkeellisen heimonsa kookkaimpia, laajimmalle levinneitä ja yleisimpiä lajeja niin Suomessa kuin muuallakin Euroopassa. Tosiasiassa kyseessä on ilmeisesti useista lajeista muodostuva lajikompleksi.
Koko ja ulkonäkö.
Heimon muiden lajien tapaan isopäistärkoi on vaikeasti määritettävä perhonen, jonka erottaminen muista päistärkoilajeista vaatii yksityskohtaista tarkastelua. Lajin erottaminen erityisesti purppurapäistärkoista ("Eriocrania sangii") saattaa olla mahdotonta ilman koiraan genitaalipreparaatin tutkimista. Naaraiden määrittäminen on genitaaleistakin vaikeaa.
Etusiivet ovat pääasiassa punaisen violetit, ja niissä on hajallaan kullankeltaisia suomuja, jotka eivät muodosta erityistä kuviointia ja siivet ovat kauttaaltaan metallinkiiltoiset. Siiven takaosassa on keltainen, vaihtelevan kokoinen kiilamainen täplä. Takasiivet ovat ruskeat, ja niiden tyviosassa on pitkiä, ohuita, karvamaisia suomuja. Koiraan genitaaleissa "anelluksen" kärkiosassa on piikkejä. Naaraan takaruumiin neljännen jaokkeen vatsakilven läpikuultavat kohdat ovat suunnilleen saman kokoiset kuin viidennen jaokkeen vatsakilven feromonirauhasten nystyt. Päälaella on harmaiden karvojen muodostama tupsu. Siipiväli on 12–16 mm.
Toukka on vaalea tai kellertävä. Pää on ruskea tai musta, ja keskiruumiin ensimmäisessä jaokkeessa on iso musta täplä.
Levinneisyys ja lentoaika.
Isopäistärkoita esiintyy lähes koko holarktisella alueella, ja se puuttuu vain puuttomilta, arktisilta saarilta. Suomessa se on heimonsa laajimmalle levinnyt edustaja, ja perhosta tavataan erittäin yleisenä pohjoisinta Lappia myöten kaikkialla, missä kasvaa koivuja. Sukunsa ensimmäisinä lentäjinä perhosia tavataan huhtikuun alkupuolelta toukokuun loppupuolelle huipun osuessa vapun tienoolle. Lämpiminä keväinä lento saattaa alkaa jo maaliskuun puolella.
Elinympäristö ja elintavat.
Kaikilla koivua kasvavilla paikoilla tavattava perhonen. Perhoset lentävät päivällä eivätkä tule valolle. Naaras asettaa munat veitsimäisellä munanasettimellaan ravintokasvin lehtisilmuijen tai nuorten lehtien sisään. Toukka on lehtimiinaaja ja kovertaa touko-kesäkuussa vajaan parin viikon aikana ravintokasvin lehden reunaosaan laikkumaisen miinan, jonka sisällä se elää kunnes pudottautuu jo kesäkuussa maahan, kehrää kotelokopan ja talvehtii sen sisällä.
Tutkimukset naaraiden tuottamien feromonien tehosta koiraisiin ovat antaneet syyn epäillä, että kyseessä on yhden lajin sijasta kolmesta kryptisestä lajista muodostuva ryhmälaji.
Ravintokasvi.
Toukka elää koivuilla ("Betula").
Opus vittatum

Opus vittatum (, nauha) oli Antiikin Roomassa käytetty pinnoitustekniikka, jossa Opus caementiciumista valmistetun muuriytimen pinta viimeisteltin vuorottelevin tuffikuutio- ja tiilikerroksin.
Menetelmä oli suosittu 300-luvun ensimmäisellä alkukolmanneksella.
Caymansaarten vaakuna

Caymansaarten vaakuna on Caymansaarten tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se on otettu käyttöön vuonna 1958. Vaakuna on myös Caymansaarten lipussa.
Vaakunan kilvessä on ylhäällä leijona kuvaamassa yhteyksiä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Alhaalla vettä kuvaavien raitojen päällä on Caymansaarten kolmea saarta kuvaavat kolme tähteä. Vaakunan yllä on lakipunos ja kypäränkoristeena liemikilpikonna ja ananas. Kilpikonna viittaa saarten merenkulkuhistoriaan, punos kuvaa saarten köysiteollisuutta ja ananas yhteyksiä Jamaikaan.
Alhaalla nauhassa on saarten motto "He hath founded it upon the seas", suomeksi "Hän on perustanut sen merille".
Opus spicatum

Opus spicatum (, tähkä) oli Antiikin Roomassa käytetty pinnoitustekniikka, jota käytettiin ennen kaikkea lattioissa mutta myös seinissä. Siinä keskenään samanlaiset tiilenpalaset aseteltiin laastiin kalanruotokuvioksi - joka menetelmän nimen mukaisesti muistuttaa muodoltaan myös tähkää. 
Menetelmä oli käytössä 100-luvulta alkaen.
Simelius

Simelius on suomalainen suku, joka tunnettiin pitkään varsinkin pappissukuna, mutta josta on 1900-luvulla tullut muidenkin alojen vaikuttajia. Osa suvun jäsenistä on suomentanut nimen muotoon "Simojoki".
Historia.
Suku on alkujaan Pohjois-Pohjanmaalta ja sen arvellaan asettuneen noin 1400–1500-luvulla Raahen ja Saloisten tienoille, mahdollisesti jo sitä ennen Kalajokilaaksoon. Nimi on johdos vanhasta henkilön- ja talonnimestä Simi (lyhenne Simeonista) ja Saloisten Savonlahden Similän taloa on arveltu alkuperäiseksi kantataloksi, josta olisivat lähtöisin muutkin Pohjois-Pohjanmaan Simi- ja Simelius-nimiset suvut. Sen sijaan eräiden suvun jäsenten 1900-luvun alussa ottaman suomenkielisen nimen viittaus Simojokeen ei sisällä mainittavaa yhtymäkohtaa suvun historiaan.
Suvun varhaisin tunnettu jäsen on Johan Simi -niminen porvari, jonka tiedetään asuneen Raahessa vuonna 1677. Hänen pojanpoikansa Henrik Simelius (1677–1716) oli suvun ensimmäinen pappi ja myös ensimmäinen, joka käytti nimestään latinalaistettua muotoa "Simelius". Hänen jälkeläisissään oli noin 30 pappia sekä runsaasti lukkareita. Alkuperäisten pappishaarojen sammuttua 1800-luvulla suvun myöhemmät merkittävät papit olivat lukkarien jälkeläisiä. Monista muista Suomen vanhoista pappistaustaisista sivistyssuvuista poiketen pappistraditio on elänyt nykypäivään saakka Simelius–Simojoen suvussa.
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut 1997

Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1997 Rovaniemellä 15.–16. helmikuuta. Moniotteluiden Suomen mestaruuksista kilpailtiin viikkoa aiemmin Turussa 8.–9. helmikuuta. 
Moukarinheiton talvimestaruuskilpailut pidettiin Porissa 1. maaliskuuta ja kiekonheiton sekä keihäänheiton talvimestaruuksista kilpailtiin Kemissä 8.-9. maaliskuuta.
Suomen Hevosurheilumuseo

Suomen Hevosurheilumuseo on Lounais-Hämeessä Ypäjällä sijaitseva erikoismuseo. Vuonna 2006 perustetun museon tehtävänä on arkistoida, tutkia ja esitellä suomalaisen hevosurheilun historiaa. Museorakennus on Ypäjän Hevosopiston alueella, Kartanonkylän kartanon 1700-luvulla rakennetun viljamakasiinin tiloissa. 
Hevosurheilumuseon kokoelmien vanhimmat esineet ovat peräisin 1600-luvulta. Kokoelmiin kuuluu muun muassa esineistöä olympialaisista ja muista ratsastuksen arvokisoista sekä Puolustusvoimien esineistöä. Museon arkisto käsittää kirjallisuutta ja asiakirjoja 1800-luvulta nykyaikaan. Perusnäyttelyn lisäksi museolla on vuosittain vaihtuva erikoisnäyttely. Suomen Hevosurheilumuseo harjoittaa myös julkaisutoimintaa, ja sen tiloista löytyy museomyymälä.
Freddy Mansveld

Alfred ”Freddy” Mansveld (2. elokuuta 1911 – ?) oli belgialainen rattikelkkailija ja urheilutoimittaja. Hän kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Sankt Moritzissa ja oli siellä mukana saamassa hopeaa neljän miehen kelkoissa. Loukkaantuminen esti häntä kilpailemasta , jossa hänet korvattiin Max Houbenin Claude-pojalla.
Vasili Tatištšev

Vasili Nikititš Tatištšev (; 29. huhtikuuta 1686 Pihkova – 26. heinäkuuta 1750 Boldino) oli merkittävä venäläinen valtiomies ja etnografi, joka muistetaan parhaiten ensimmäisestä kattavasta Venäjän historiaa kuvaavan kirjan kirjoittajana. Töidensä kautta hän toi esille suosikki-ideaansa, että autokratia on paras hallitustapa Venäjälle.
Elämä.
Isänsä puolelta 800-luvun ruhtinas Rurikin jälkeläinen Tatištšev syntyi lähellä Pihkovaa 19. huhtikuuta 1686 (juliaanisen kalenterin mukaan). Valmistuttuaan insinöörikoulusta Moskovasta hän osallistui suureen Pohjan sotaan Ruotsia vastaan. Pietari Suuren palveluksessa hän sai Ulkoasiaintoimistosta merkittävän viran, jota hän käytti Korkeimman salaneuvoston harjoittamaa politiikkaa vastaan ja tukeakseen Annan nousua Venäjän valtaistuimelle vuonna 1730.
Keisarinna Annan uskottuna hän sai tuottoisan viran Uralin alueen tehtaiden johtajana. Tässä virassa hän perusti Permin ja Jekaterinburgin kaupungit, jotka ovat sittemmin kasvaneet Uralin alueen keskuksiksi. Baškiirisotien aikana vuosina 1735-1740 hän oli Siperian operaatioiden komentaja talvesta 1736-37 ja koko operaation johtaja keväästä 1737 alkaen. Hänet siirrettiin pois komennosta maaliskuun 1739 jälkeen nimellisesti korruption vuoksi, mutta pääasiallisesti hankkimiensa lukuisten vihollisten vuoksi. Tatištšev päätti virkamiehen uransa Astrahanin kuvernöörinä 1741-44. Hän kuoli Boldinon tilalla lähellä Moskovaa juliaanisen kalenterin mukaan 15. heinäkuuta 1750.
Teos.
Eläköidyttyään virastaan hän omistautui vanhempana valtiomiehenä tieteellisiin asioihin. Ajatellen, että Venäjän historiankirjoitus on laiminlyöty, hän löysi ja julkaisi joitakin kiinnostavia juridisia asiakirjoja, kuten Russkaja pravdan ja vuoden 1550 lakikokoelman ("sudebnik, судебник"). Hänen pääteoksensa oli ensimmäinen hahmotelma Venäjän historiasta, joka otsikoitiin "Venäjän historia varhaisista ajoista alkaen" ja joka julkaistiin viidessä osassa hänen kuolemansa jälkeen. Hän myös kokosi ensimmäisen venäjänkielisen ensyklopedisen sanakirjan.
Tatištševin teoksen tieteellinen arvo on kyseenalainen, koska jotkut historioitsijat syyttävät häntä epäluotettavien lähteiden kanssa työskentelystä. Sittemmin monet kyseenalaiset lähteet on vahvistettu luotettaviksi.
Ivo Stefanoni

Ivo Stefanoni (s. 5. kesäkuuta 1936) on italialainen entinen soutaja. Hän oli mukana voittamassa kultaa perämiehellisessä nelikossa vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa.
Stefanoni sai perämiehellisessä nelikossa lisäksi pronssia vuoden 1960 kesäolympialaisissa Roomassa. Vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa hän sijoittui joukkueineen kuudenneksi kahdeksikossa.
Romano Sgheiz

Romano Sgheiz (s. 28. kesäkuuta 1937 Colico) on italialainen entinen soutaja. Hän oli mukana voittamassa kultaa perämiehellisessä nelikossa vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa ja sai siinä lisäksi pronssia vuoden 1960 kesäolympialaisissa Roomassa.
Vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa Sgheiz oli mukana sijoittumassa perämiehettömässä nelikossa viidenneksi; vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa hän kilpaili jälleen perämiehellisessä nelikossa sijoittuen joukkueineen neljänneksi.
Myös Romanon veli Luciano Sgheiz on olympiaurheilija.
Alvaro Leonel Ramazzini Imeri

Alvaro Leonel Ramazzini Imeri (s. 16. heinäkuuta 1947 Guatemala, Guatemala) on guatemalalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 27. kesäkuuta 1971 ja nimitettiin San Marcosin hiippakunnan piispaksi 15. joulukuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1989. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Edward Idris Cassidy ja José Tomás Sánchez.
Ramazzini Imeri on toiminut alueensa alkuperäiskansojen oikeuksien turvaamiseksi, ja hänelle myönnettiin vuonna 2011 Pacem in Terris -palkinto. Hän on saanut lukuisia tappouhkauksia.
Angelo Vanzin

Angelo Vanzin (8. helmikuuta 1932 – 22. toukokuuta 2018) oli italialainen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa ja oli siellä mukana voittamassa kultaa perämiehellisessä nelikossa.
William Becklean

William Russell Becklean (s. 23. kesäkuuta 1936 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen entinen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa ja oli siellä mukana voittamassa kultaa kahdeksikossa.
Becklean valmistui Yalen yliopistosta vuonna 1958. Hän myös paini ja nyrkkeili.
Reposaaren linnakepuisto

Reposaaren linnakepuisto on Porin Reposaaressa sijaitseva 1930-luvulla rakennettu rannikkopuolustusjärjestelmä. Linnoitus on saaren eteläosassa, Reposaaren taajaman länsipuolella. Alue on kokonaisuudessaan noin 20 hehtaarin suuruinen. Linnakepuisto koostuu kahdesta tykkiasemasta, kahdesta ammusvarastosta, kolmesta miehistö- ja lääkintäkorsusta, tulenjohtoasemasta ja tähystystornista sekä näitä yhdistävistä juoksuhaudoista. Betonista rakennetut tykkiasemat, ammusvarastot ja tulenjohtoasema ovat alkuperäisiä. Puurakenteiset korsut sekä tähystystorni on rakennettu uudelleen 1990- ja 2000-luvuilla, samoin kuin yhdyshautojen puiset seinämät.
Historia.
Linnakepuisto oli alun perin Reposaaren merisuojeluskunnan rannikkopatteri ja se rakennettiin vapaaehtoisvoimin vuonna 1935. Patterin rakentamisen rahoitti kauppaneuvos Werner Hacklin, se on tiettävästi Suomen ainoa yksityisin varoin rakennettu rannikkopatteri. Sen tarkoitus oli suojata Porin satamaa, sekä myös itse kaupunkia. Patteri oli merisuojeluskunnan hallinnassa syksyn 1939 ylimääräisiin kertausharjoituksiin saakka, jolloin Puolustusvoimat otti sen komentoonsa. Samalla patteri laajennettiin linnoitukseksi.
Talvisodan aikana seudun saaristopatterit onnistuivat pudottamaan yhden venäläisen pommikoneen Reposaaren länsipuolelle. Myös Reposaaren patteri häiritsi useita kertoja miinoitus- ja pommitustehtävissä olleita vihollisen lentokonelaivueita.
Jatkosodan aikana linnoituksessa oli aseistuksena neljä ruotsalaista 76 K 02-kenttätykkiä. Linnakkeen ulkopuolella oli kolme Canet 152/45 C-rannikkotykkiä. Lisäksi lähistöllä oli kaksi 87 K 95-kenttätykkiä ja Kallon saaressa kuusi 40 ja 75 mm:n ilmatorjuntatykkiä. Niillä ei kuitenkaan osallistuttu enää sotatoimiin.
Linnake oli puolustusvoimien hallussa aina vuoteen 1964 saakka, jolloin aseistus purettiin. Jäljelle jäi kaksi Canet-tykkiä, joilla järjestettiin harjoitusammuntoja vielä 1980-luvun loppuun asti. Molemmat tykit ovat edelleen paikoillaan museoituina. Rapistunut linnoitus kunnostettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1992 ja uudelleen 2007–2008.
Hän tuli ikkunasta

Hän tuli ikkunasta on Hannu Lemisen ohjaama elokuva olympiavuodelta 1952. Vahingossa Turun lentoasemalle päätynyt uusi jääkiekkovalmentaja Tom Mack (Tauno Palo) ihastuu kahvilassa muotipiirtäjä Leila Linnaan (Helena Kara). Romanssi kehittyy, ja tarinaan liittyy myös timanttien salakuljetusta.
Tuotanto.
Elokuvan musiikki on Olli Hämeen ensimmäinen elokuvatyö. Elokuvasta leikattiin pitkiä jaksoja pois, jolloin hävisi muun muassa Maikki Länsiön tarjoilijan rooli. Elokuvaan sisältyy katkelma oman aikansa jääkiekosta, jota pelattiin ilman suojuksia. Oiva Salan esittämä homorooli on varhaisimpia suomalaisessa elokuvassa.
Vastaanotto.
Aikalaiskritiikissä vastaanotto oli etenkin juonen suhteen tyly. Helena Kara sai kuitenkin tunnustusta, ja Tauno Palon todettiin olevan elokuvan pelastus. Myöhemmin 1990-luvun televisioesityksen aikaan kriitikko kuitenkin löysi elokuvasta mielenkiintoista kulttuurihistoriallista antia ja totesi sen puolustavan paikkaansa kotimaisena screwball-komediana, jossa on aistittavissa olympialaisten kuumeisen odotuksen vaikutus tunnelmaan.
Eräässä 2000-luvun kritiikissä todetaan, että elokuvassa on liiaksi aineksia, joista ei ole saatu kootuksi kunnon tulosta. Kuvaus saa kiitosta. ("Tv-maailma" 11/2012) Henri Waltter Rehnström toteaa, että näppärän vuoropuhelun ansiosta juoni kulkee notkeasti ("Tv-maailma" 9/2014).
Jeb Ivey

Jeb Ivey (s. 7. marraskuuta 1980) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Portlandin osavaltionyliopiston kasvatti Ivey on pelannut urallaan Saksan, Suomen ja Islannin pääsarjoissa sekä Ranskassa. Ivey pitää hallussaan virallista maailmanennätystä heitettyään 177 peräkkäisessä ottelussa onnistuneen kolmen pisteen heiton.
Tammikuussa 2012 Iveysta tuli Suomen miesten pääsarjojen kaikkien aikojen tarkin vapaaheittäjä. Saman vuoden maaliskuussa Ivey siirtyi Jukka Toijalan ohi Suomen pääsarjassa peräkkäisissä otteluissa onnistunut kolmen pisteen heitto -tilaston kärkipaikalle. 16. toukokuuta 2013 mennessä hän oli onnistunut kolmen pisteen heitossa 158 peräkkäisessä Suomessa pelatussa ottelussaan. Lisäksi Iveylla on perättäin onnistuneiden vapaaheittojen Suomen ennätys. 16. toukokuuta 2013 mennessä hän oli onnistunut 50 perättäisessä vapaaheitossa.
Heinäkuussa 2016 Ivey siirtyi 3+1-vuotisella sopimuksen Suomen I-divisioona A:ssa pelanneeseen Espoo Unitediin.
Iveylla on vaimo ja kaksi poikaa.
Screwballkomedia

Screwballkomedia on alkujaan yhdysvaltalainen komediaelokuvan lajityyppi, joka tuli suosituksi 1930-luvun laman aikana ja kukoisti vielä 1940-luvun alussakin. Screwballkomediat ovat romanttisia komedioita, joille ovat ominaisia nopeat nokkelat heitot, farssimaiset tilanteet, todellisuuspakoiset aiheet ja juonenkulku, jossa on flirttiä ja avioliittoa. Screwball-komedia kuvaavat usein yhteiskuntaluokkien ristiriitaa, kuten elokuvassa "Tapahtui eräänä yönä" (1934) ja "Godfrey järjestää kaiken" (1936). Myös teattereiden farssinäytelmiä sanotaan joskus screwball-komedioiksi.
Termi "screwball" tulee baseballin kierresyötöstä, jossa heitetty pallo kaartaa yllättävään suuntaan.
Historiaa.
Screwballkomedia syntyi tarjoamaan lohtua ja naurua 1930-luvun lamavuosina. Niiden farssimaiset tapahtumat ja nopea, nokkela dialogi kritisoivat usein rikkaita ihmisiä, suurteollisuutta, liike-elämää, pikkukaupunkien ahdasmielisyyttä, vallanpitäjiä ja muita pyhinä pidettyjä instituutioita, usein myös avioliittoa. Screwballkomediat syntyivät osin rajoituksista, joita 1934 voimaan tullut Haysin ohjeisto asetti Hollywood-elokuvien kerronnalle erityisesti sukupuolimoraalin osalta. Naiset näyttäytyvät screwballkomedioissa usein älykkäinä, itsenäisinä ja tasa-arvoisina ja kykenevät aivan yhtä piikittelevään sanailuun kuin miehetkin. Juonenkäänteisiin kuuluivat miesten ja naisten vastakkainasettelun ohella mitä erikoisimmat tapahtumat, kuten kidnappaus, muistinmenetys tai elokuvan "Hätä ei lue lakia" karannut leopardi.
Screwballkomedioita tehtiin Hollywoodissa 1930-luvun alusta 1940-luvun puoleenväliin yhteensä yli 200. Niiden naispäärooleja näyttelivät usein muun muassa Rosalind Russell, Carole Lombard, Jean Arthur, Claudette Colbert, Myrna Loy ja Irene Dunne. Miespääosien suosikkeja olivat Cary Grant, Joel McCrea, Melvyn Douglas, Fred MacMurray ja William Powell. Toinen toistaan oudompia sivuhahmoja näyttelivät usein Alice Brady, Charlie Ruggles, Eugene Pallette, Eve Arden, Mischa Auer, Una Merkel, Robert Benchley, William Demerest, Franklin Pangborn, Billie Burke ja Luis Alberni. Monet heistä leimautuivat screwball-”maailman” oudoiksi tyypeiksi niin, että heidän oli vaikea saada muunlaisia rooleja.
Arvostetuimpiin screwballkomedioiden ohjaajiin kuului 1940-luvun alkupuolella Preston Sturges, joka myös käsikirjoitti itse elokuvansa. Muita screwballkomedioiden ohjaajia olivat Frank Capra, Howard Hawks, Gregory LaCava, Mitchell Leisen, Ernst Lubitsch ja Lewis Milestone. 
Suomalaisesta screwballkomediasta esimerkki on "Hän tuli ikkunasta".
Agía Pelagía (Kythera)

Agía Pelagía () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kytheran saarella ja kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 419 (vuonna 2011).
Agía Pelagía on osa Potamóksen kyläyhdyskuntaa ja sijaitsee Kytheran koillisrannikolla. Kylästä on matkaa saaren pääkaupunkiin Chóraan 20 kilometriä.
Agía Pelagía oli kalastajakylä 1950-luvulle saakka. Se alkoi kasvaa 1980-luvulla, ja nykyisin kylä keskittyy erityisesti matkailuun. Kylä on nykyisin saaren suurin matkailukeskittymä. Agía Pelagíassa on satama, useita ravintoloita, kauppoja ja hotelleja. Kylän läheisyydessä on useita rantoja, kuten Fyrí Ámmos ja Loréntso. Hieman ennen Agía Pelagíaa, Potamóksen suunnasta saavuttaessa, on juomakelpoinen lähde. Legendan mukaan lähteestä juonut tulee menemään naimisiin Kytheralla. Myös Ágia Sofían tippukiviluola sijaitsee lähellä.
Sarah Siegelaar

Sarah Elaine Siegelaar (s. 4. lokakuuta 1981 Heemstede) on alankomaalainen soutaja. Hän oli mukana saamassa kahdeksikossa pronssia vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa ja sitten hopeaa vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä. Hän on olympiamitalistisoutaja Olivier Siegelaarin sisko.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Siegelaar saavutti hopeaa perämiehettömässä nelosessa Milanossa 2003.
Olivier Siegelaar

Olivier Siegelaar (s. 24. lokakuuta 1986 Haarlem) on alankomaalainen soutaja. Hän on Sarah Siegelaarin veli.
Siegelaar kuului kahdeksikon olympiapronssia saavuttaneeseen Alankomaiden joukkueeseen Rio de Janeirossa 2016. Hän oli samassa veneluokassa neljäs vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä ja viides Lontoossa 2012. MM-kilpailuissa hän on saavuttanut kahdeksikossa pronssia 2009 ja 2015, ollut neljäs 2010 ja kuudes 2011 sekä sijoittunut perämiehettömässä nelosessa neljänneksi 2014. Junioreiden MM-kilpailuissa hän sai pariaironelosessa pronssia 2004.
John Guidetti

John Alberto Guidetti (s. 15. huhtikuuta 1992 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Celta Vigoa ja on pelipaikaltaan on hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Guidetti aloitti jalkapalloilu-uransa Brommapojkarnan junioriakatemiasta, josta hän siirtyi myöhemmin perheensä muuton myötä kenialaiseen Ligi Ndogoon. Huhtikuussa 2008 hän teki juniorisopimuksen englantilaisen Manchester Cityn kanssa, joka oli pituudeltaan kolmivuotinen.
Kesällä 2010 Manchester Cityn päävalmentaja Roberto Mancini halusi nähdä Guidettin pelaavan seuran edustusjoukkueessa, minkä ansiosta hän matkasi joukkueen mukana Yhdysvaltoihin harjoitusleirille. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa harjoituskaudella portugalilaista Sporting Lissabonia vastaan. Kaksi kuukautta myöhemmin 22. syyskuuta 2010 hän teki virallisen ensiesiintymisensä englantilaisseurassa liigacupin ottelussa West Bromwich Albionia vastaan.
25. marraskuuta 2010 Guidetti teki kuukauden lainasopimuksen Burnleyn kanssa, jonka jälkeen sitä oli mahdollisuus jatkaa. Ensimmäistä kertaa avauskokoonpanossa hän oli 26. joulukuuta 2010 ottelussa Barnsleytä vastaan, jossa syntyi myös hänen ensimmäinen ja ainoa maalinsa joukkueessa.
Kesän 2011 siirtoikkunan viimeisenä päivänä hän siirtyi kauden kestävällä lainasopimuksella alankomaalaiseen Feyenoordiin.
Miikka Sopanen

Miikka Sopanen (s. 25. lokakuuta 1973) on suomalainen koripallovalmentaja. Sopanen on palkittu Naisten Korisliigan vuoden valmentajana vuosina 2010 ja 2017, jolloin hän voitti myös naisten Suomen mestaruudet. Lisäksi hänen valmentamansa joukkueet ovat saavuttaneet kaksi naisten SM-pronssia.
Valmentajaura.
Sopanen toimi Pyrbasketin apuvalmentajana vuosina 1999–2002 Jarmo Laitisen alaisuudessa, kunnes siirtyi joukkueen päävalmentajaksi kauden 2002–2003 ajaksi. Kyseisenä kautena Pyrbasket oli 12:s 14 joukkueen sarjassa.
Pyrbasketin jälkeen Sopanen valmensi I-divisioonassa Korikobria ja BC Jyväskylää. Kaudeksi 2008–2009 Sopanen siirtyi takaisin pääsarjatasolle KTP:n päävalmentajaksi, mistä tehtävästä hänet vapautettiin maaliskuussa.
Kaudella 2009–2010 Sopanen toimi Lappeenrannan Catzin päävalmentajana ja voitti joukkueineen naisten Suomen mestaruuden. Lisäksi hänet valittiin samalla kaudella naisten SM-sarjan vuoden valmentajaksi. Sopanen ei jatkanut seuraavalla kaudella Catzin päävalmentajana.
Sopanen piti valmentajantehtävistä kaksi välivuotta, kunnes hän teki Kaudeksi 2012–2013 1+2-vuotisen päävalmentajasopimuksen Korisliigaan nousseen FoKoPo:n kanssa. Lisäksi hän toimi neuvonantajana seuralle muun muassa sen juniorityössä. Sopanen on myös valmentanut usean vuoden ajan Suomen nuorisomaajoukkueita.
Sopanen siirtyi yhden FoKoPo-kauden jälkeen Tampereen Pyrinnön organisaatioon. Hän toimi seuran koripallojaoston valmennuspäällikkönä, kaudella 2014–2015 Pyrintö II:n päävalmentajana ja seuraavalla kaudella joukkueen apuvalmentajana. Sopanen sai myös SM-hopeamitalin keväällä 2016 Pyrinnön miesten edustusjoukkueen saavutuksen myötä.
Toukokuussa 2016 Sopanen siirtyi Naisten Korisliigan edelliskauden hopeajoukkue Hyvinkään Pontevan päävalmentajaksi 1+2-vuotisella sopimuksella. HyPo voitti Sopasen alaisuudessa Suomen mestaruuden vuonna 2017, jolloin Sopanen valittiin toistamiseen sarjan vuoden valmentajaksi, ja SM-pronssia vuosina 2018 ja 2019.
Keväällä 2020 Sopanen teki yhden kauden mittaisen päävalmentajasopimuksen Pyrinnön miesten edustusjoukkueen kanssa palaten kyseiseen pestiin miltei 18 vuoden tauon jälkeen. Hän halusi nähdä Pyrinnön olevan yhtenäinen ja taisteleva joukkue, ja sen pelaajien kehittyvän kauden aikana. Pyrintö pelasi kauden yleisiä ennakko-odotuksia paremmin ja herätti huomiota poikkeuksellisella pelitavallaan. Helmikuussa 2021 Sopanen ja Pyrintö tekivät yhden kauden mittaisen jatkosopimuksen, ja Suomen cupissa Pyrintö eteni loppuotteluun jossa hävisi niukasti Helsinki Seagullsille.
Saavutukset.
Naiset
Miehet
Yksityiselämä.
Sopanen on asunut Hämeenlinnassa.
Bonnie Dunbar

Bonnie Jeanne Dunbar (s. 3. maaliskuuta 1949) on yhdysvaltalainen insinööri ja entinen NASAn astronautti. Hän on viiden avaruussukkulalennon veteraani.
Koulutus.
Dunbarin materiaalitieteen ja fysiologian väistöskirja käsitteli simuloidun avaruuslennon vaikutuksia luuston vahvuuteen ja murtumakestävyyteen.
Dunbar työskenteli Rockwell Internationalilla Kaliforniassa avaruussukkulan lämpöeristyksen parissa. Dunbarilla on yksityislentäjän lupakirja. Dunbar oli naimisissa astronauttikollega Ronald Segan kanssa. Heillä ei ole lapsia. 
Ura NASAssa.
Dunbar työskenteli hyötykuormavirkailijana/lennonjohtajana Johnsonin avaruuskeskuksessa vuonna 1978. Hän työskenteli lennonjohtajana Skylabin tuhoutuessa ilmakehässä 1979 minkä jälkeen hän työskenteli avaruussukkulan hyötykuormien integroinnin parissa.
Dunbarista tuli NASAn astronautti elokuussa 1981. Helmikuussa 1994 hän harjoitteli Tähtikaupungissa, Venäjällä 13 kuukautta venäläisen avaruusasema Mirin kolmikuukautisen lennon varamiehistössä. Maaliskuussa 1995 hän sai Kosmonauttien koulutuskeskus Juri Gagarinissa pätevyyden pitkäkestoisten Mir-miehistöjen lennolle. 
Viiden avaruussukkulalennon veteraanina Dunbar on viettänyt yli 1 208 tuntia (50 päivää) avaruudessa. Dunbar toimi tehtäväspesialistina avaruussukkulalennoilla STS-61-A "Challenger" (Spacelab-missio) 30.10.–6.11.1985, STS-32 "Columbia" 9.–20.1.1990 ja STS-71 "Atlantis" 27.6.–7.7.1995 (ensimmäinen avaruussukkulan telakointi Miriin ja miehistöjen vaihto), ja toimi hyötykuormasta vastaavana sukkulalennoilla STS-50 "Columbia" 25.6.–9.7.1992 ja STS-89 "Endeavour" 22.–31.1.1998.
Lähdettyään NASAsta syyskuussa 2005 Dunbar työskenteli yksityisen seattlelaisen avaruus- ja ilmailumuseon "Museum of Flight"in johdossa huhtikuuhun 2010.
Tampereen Energia

 
Tampereen Energia Oy (aiemmin Tampereen Sähkölaitos Oy) on Tampereen kaupungissa toimiva ja kaupungin omistama energiayhtiö. Se tuottaa ja myy kaukolämpöä, kaukojäähdytystä ja sähköä. Sen pääkonttori sijaitsee Ratinan kaupunginosassa Tampereen keskustan tuntumassa. Tampereen Energia on Suomen vanhin kunnallinen energiayhtiö. Se on perustettu vuonna 1888.
Pääosa kaukolämmöstä ja sähköstä tuotetaan Naistenlahden, Lielahden ja Tammervoiman voimalaitoksissa yhteistuotantona, mutta osa kaukolämmöstä tuotetaan erillistuotantona ympäri kaupunkia sijoittuvissa lämpölaitoksissa. Vesivoimalla tuotetaan sähköä kolmessa Tammerkosken vesivoimalaitoksessa: Finlaysonin, Tampellan ja Keskiputouksen vesivoimalaitoksessa. Vuodesta 2023 lähtien kaukolämpöä on tuotettu myös Lielahden voimalaitoksella toimivassa sähkökattilassa. 
Tampereen suurin ilmastoteko, Naistenlahti 3 -biovoimalaitos, rakennettiin vuosina 2020–2023. Laitos vähentää koko Tampereen CO2-päästöistä noin 20 %. 
Jo vuonna 2013 Tampereen Sarankulmassa otettiin käyttöön pellettilaitos, joka oli valmistuessaan Suomen suurin. Vuonna 2017 otettiin käyttöön Kaupinojan kaukojäähdytyslaitos, jossa tuotetaan jäähdytystä Näsijärven syvänteiden kylmyyden avulla. Laitos on Suomen ja Euroopan suurin järvijäähdytyslaitos. Kaukojäähdytyksen liiketoiminta aloitettiin jo 2015, kun aluksi jäähdytys tuotettiin siirrettävillä konteilla. Kesällä 2018 rakennettiin Tarasteelle aurinkopuisto.
Tampereen Energia -konserniin kuuluu emoyhtiö Tampereen Energia Oy:n lisäksi Tampereen Energia Sähköverkko Oy, Tampereen Vera Oy sekä Tammervoima Oy, jonka toinen omistaja on Pirkanmaan Jätehuolto.
Historia.
Torstaina, marraskuun 15. päivän iltana 1888 Tampereen kaupungin oma sähkölaitos ensi kertaa valaisi kaupunkia. Tällöin myös maan ensimmäinen kunnallinen sähkölaitos aloitti toimintansa. Se toimi vuosina 1888–2008 Tampereen kaupungin omistamana energialiikelaitoksena. Tampereen Sähkölaitos yhtiöitettiin vuoden 2009 alusta. 
Tampereen Sähkölaitos Oy:n nimi muutettiin Tampereen Energia Oy:ksi elokuussa 2023.
Voimalaitokset.
Lielahden voimalaitos.
Lähde:
Tammervoiman hyötyvoimalaitos.
Lähde:
Tammerkosken keskiputouksen vesivoimalaitos.
Lähde:
Tampellan vesivoimalaitos.
Lähde:
Finlaysonin vesivoimalaitos.
Lähde:
Voimalaitosten lisäksi Tampereen Sähkölaitoksella on 13 kiinteää lämpölaitosta, joissa tuotetaan kaukolämpöä.
Aladdin (musikaali)

Aladdin on Disneyn samannimiseen animaatioelokuvaan pohjautuva musikaali, joka sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa Seattlen 5th Avenue Theatressa heinäkuussa 2011. Musikaalia alettiin esittämään myös Broadwaylla New Amsterdam Theatressa maaliskuussa 2014. Musikaali sai viisi Tony-ehdokkuutta.
Teoksen musiikista vastaa Alan Menken ja sanoituksista Howard Ashman, Tim Rice ja Chad Bequelin. Tarina seuraa taikalampun löytävän köyhän nuoren miehen, Aladdinin, elämää.
Suomalainen versio.
Suomessa musikaali sai ensi-iltansa Polar Illusionsin tuottamana kaksikielisenä versiona Aleksanterin teatterissa syksyllä 2012, missä sitä esitettiin noin kahden kuukauden ajan, elokuusta lokakuuhun. Teoksen käsikirjoitus oli eri kuin Broadway-versiossa. Musikaalin pääosissa nähtiin Jon-Jon Geitel sekä Anna Victoria Eriksson ja sen ohjasi Samuel Harjanne.
DNA-sekvensseri

DNA-sekvensseri on tieteellinen tutkimuslaite, jota käytetään . Kun laitteeseen sijoitetaan tutkittavaa DNA:ta sekvensseri selvittää siitä adeniinin, guaniinin, sytosiinin ja tymiinin järjestyksen. Laite tuottaa DNA:n emäsjärjestyksestä tekstiraportin. 
DNA-molekyyli on ollut tunnettu aines ihmisen soluissa jo 1800-luvun lopulla. Ensimmäisen nukleiinihapon eristi Friedrich Miescher (1844-1895). Vuonna 1927 geneetikot esittivät teorian, että perimää ohjaa solun tumassa oleva toimiva kemiallinen mekanismi. Vuonna 1953 James D. Watson (s. 1928), Francis Crick (1916-2004) ja Rosalind Franklin (1920-1958) ratkaisivat DNA:n kaksoiskierrerakenteen. Genomin perusrakenteen tunteminen oli ensimmäinen askel geneettisen koodin avaamisessa. Aikaisemmat menetelmät DNA:n emäsjärjestyksen avaamiseksi olivat työläitä ja vaativat myrkyllisten kemikaalien sekä radioaktiivisten materiaalien käyttöä. Vuonna 1986 Leroy Hood (s. 1938) kehitti ensimmäisen sekvensointikoneen. Tämä puoliautomaattinen kone käytti nukleoidiemästen tunnistuksessa neljää fluoresoivaa väriainetta. Prototyyppi lisensoitiin Applied Biosystemsille, joka vuonna 1987 esitteli ensimmäisen automaattisen DNA-sekvensserin, mallimerkiltään ABI 370A. Se hyödyntää Sangerin sekvensointimenetelmää. Tätä tekniikkaa hyödynsivät ensimmäisen sukupolven sekvensserit. Uuden menetelmän avulla ihmisen perimän selvitysprojekti nopeutui ja uusien sekvensserimallien avulla DNA:n sekvensointi on nopeutunut edelleen. Kun koko ihmisen perimän selvittäminen maksoi vuonna 2003 noin 3 miljardia dollaria, niin vuoteen 2014 mennessä hinnan odotetaan laskevan 1000 dollariin.
Kosti Rasinperä

Kosti Antti Vilhelm Rasinperä (s. 18. heinäkuuta 1931) on suomalainen urheiluvaikuttaja, joka toimi Suomen olympiakomitean pääsihteerinä vuosina 1977–1996. Rasinperä on koulutukseltaan voimistelunopettaja, ja hän työskenteli 20 vuotta Kauhavan yhteiskoulun rehtorina. Lisäksi Rasinperä on toiminut useissa luottamustehtävissä, muun muassa Kuortaneen urheiluopiston johtokunnan puheenjohtajana.
Kuortaneelta kotoisin oleva Rasinperä oli omalla urheilu-urallaan maaottelutason pikajuoksija, joka edusti Kuortaneen Kuntoa ja Helsingin Kisa-Veikkoja. Hän voitti 100 metrin SM-pronssia vuoden 1956 Kalevan kisoissa. 
Vuonna 1996 Rasinperälle myönnettiin kanslianeuvoksen arvonimi. Vuonna 2014 hän sai Pro Urheilu -mitalin.
Kahden miehen helvetti

Kahden miehen helvetti ("Hell in the Pacific") on John Boormanin ohjaama elokuva vuodelta 1968. Se kuvaa toisen maailmansodan aikaisia tapahtumia, sodan mielettömyyttä, tapahtumapaikkanaan nimeämätön Tyynenmeren saari. 
Elokuva rinnastetaan Robert Aldrichin maineikkaaseen "Likaiseen tusinaan" mutta on jäänyt vaille samanlaista huomiota, kriitikon arvion vuoksi siksi, että se on ”huomattavasti epähollywoodmaisempi”.
Elokuvassa esiintyy vain kaksi henkilöä. He puhuvat eri kieltä eivätkä pysty siten kommunikoimaan puheen tasolla. Ohjaaja on ulkoisten ainesten vähyydestä huolimatta silti elokuvallisin keinoin onnistunut kertomaan tarinan, sodankäynnin mielettömyyden kuvauksen.
Henkilöt haaksirikkoutuvat autiolle saarelle yhtä aikaa. Aseettomat miehet tajuavat vihollisuuksista huolimatta, että päästäkseen pois heidän on tehtävä yhteistyötä, ja vähitellen univormujen repaleistuessa he muuttuvat sotilaista ihmisiksi. Paluu sotilaaksi tapahtuu uusien univormujen myötä. Kriitikko antaa ansion elokuvan voiman syntymisestä kahdelle näyttelijälegendalle. Elokuvan on sanottu toimivan parhaiten, kun siinä ei ole tekstitystä eikä katsoja ymmärrä kieltä.
Elokuva on kuvattu Tyynenmeren Palaun saarella lähellä Filippiinejä. Molemmat näyttelijät palvelivat toisessa maailmansodassa, Marvin Yhdysvaltain merijalkaväessä Tyynellämerellä, missä hän haavoittui. Hän sai ansioistaan Purple Heart -mitalin. Mifune palveli Japanin ilmavoimissa.
Elokuvan loppua muutettiin alkuperäisestä versiosta, kun se julkaistiin DVD:nä. Teatteriversion loppua on pidetty epäonnistuneena, siinä molemmat miehet saavat surmansa räjähdyksessä. Suomessa esimerkiksi TV2:ssa maaliskuussa 2012 nähtävässä versiossa on tarinan kannalta onnistuneempi loppuratkaisu.
HMS B.11

HMS B.11 oli Britannian kuninkaallisen laivaston B-luokan sukellusvene. Alus oli toiminnassa vesillelaskustaan vuonna 1906 aina vuoteen 1919 asti, jolloin se myytiin romutettavaksi.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuosien 1904-1905 laivasto-ohjelmaa Vickers, Sons &amp; Maximilta Barrow-in-Furnessista. Alus laskettiin vesille 24. helmikuuta 1906 ja valmistui puoli vuotta myöhemmin 11. heinäkuuta.
Palvelus.
Vuoteen 1912 "B.11" viipyi Britteinsaarilla lähinnä rannikonvalvontatehtävissä, minkä jälkeen se siirrettiin sisaralustensa "HMS B.9" ja "HMS B.10" kanssa Maltalle. Sen tehtävänä oli partioida Dardanellien alueella ja se upotti joulukuussa 1914 Turkin laivaston taistelulaivan "Mesudiyen". Italian liityttyä 1915 sotaan alus siirtyi Venetsiaan, jonka edustalla se partioi. Sodan lopulla alus muutettiin vartioveneeksi. Se myytiin 1919 romutettavaksi.
Riot grrrl

Riot grrrl on underground-feministinen punk rock -liike, joka sai alkunsa Yhdysvalloissa 1990-luvulla. Se on usein liitetty kolmannen aallon feminismiin. Ryhmän käsittelemiä teemoja ovat muun muassa raiskaus, perheväkivalta, seksuaalisuus, rasismi, sekä yhteiskunnan patriarkaaliset ja naista alistavat rakenteet.
Tunnetuimpia suuntauksen yhtyeitä ovat Bikini Kill, Jack Off Jill (myöhempi Scarling), Bratmobile, Adickdid, Bangs, The Butchies, Calamity Jane, Emily's Sassy Lime, Excuse 17, Fifth Column, The Frumpies, Heavens to Betsy, Huggy Bear, Sleater-Kinney sekä myös queercore-yhtye Team Dresch.
Riot grrrl on paitsi indie-tyylisuunta myös alakulttuuri, omaehtoista toimintaa, fanzine-julkaisutoimintaa, taidetta, poliittista ja muuta aktivismia sekä naismuusikoiden tukiverkosto.
C-luokka (sukellusvene, Britannia)

C-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut sukellusveneluokka, johon kuului 38 Vickersin 1905–1910 valmistamaa alusta. Aluksista menetettiin kymmenen ja loput romutettiin sodan päätyttyä.
Alukset.
Luokka tilattiin neljässä osassa. Kaksi ensimmäistä tilausta vuosien 1905-1906 (C.1-C.11) ja 1906-1907 (C.12-C.18) laivasto-ohjelmissa on niin kutsuttu Group I ja loput vuosien 1907-1908 (C.19-C.30) ja 1908-1909 (C.31-C.38) laivasto-ohjelmissa tilatut veneet muodostivat Group II:n.
HMS Violet (1897)

HMS Violet oli Britannian kuninkaallisen laivaston Violet-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin William Doxford and Sonsilta Sunderlandista, missä köli laskettiin 13. heinäkuuta 1896. Alus laskettiin vesille 3. toukokuuta 1897 ja valmistui kesäkuussa 1898, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 54 117 puntaa.
Palvelus.
"Violet" palveli Britteinsaarilla ja se myytiin 7. kesäkuuta 1920 romutettavaksi J. Houstonille Montroseen.
HMS Sylvia (1897)

HMS Sylvia oli Britannian kuninkaallisen laivaston Violet-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin William Doxford and Sonsilta Sunderlandista, missä köli laskettiin 13. heinäkuuta 1896. Alus laskettiin vesille 3. heinäkuuta 1897 ja valmistui tammikuussa 1899, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 55 778 puntaa.
Palvelus.
"Sylvia" palveli Britteinsaarilla ja se myytiin 23. heinäkuuta 1919 romutettavaksi Wardille New Hollandiin.
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut 1996

Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1996 Kuopiossa 17.–18. helmikuuta. Moniottelukilpailut käytiin Tampereella 3.–4. helmikuuta. 
Moukarinheiton talvimestaruuskilpailut pidettiin Porissa 24. helmikuuta ja kiekonheiton sekä keihäänheiton talvimestaruuksista kilpailtiin Kajaanissa 3. maaliskuuta.
Vuohinen

Vuohinen on hevosen, muiden suurten eläinten ja joskus koirien jalan metakarpofalangiaali- (MCPJ) ja metatarsofalangiaalinivel (MTPJ). Sen muodostavat kolmannet metakarpaali- (etujalka) tai metatarsaaliluut (takajalka). Parilliset proksimaaliset sesamoidiluut niveltyvät kolmansien metakarpaali/-tarsaaliluiden kämmen- tai jalkapöytäluiden distaalipinnalle ja kiinnittyvät jäykästi proksimaalisen sormi-/varvasluun reunaan.
Vuohinen on sarananivel ("ginglymus"), joka taipuu eteen- ja taaksepäin muttei kierry, adduktoidu tai abduktoidu.
Vuohista kutsutaan joskus "nilkaksi", mutta tämä nimitys on virheellinen, koska vuohisnivel vastaa ihmisen rystystä tai jalan päkiää.
Vuohiskarvoilla tarkoitetaan hevosen vuohisessa ja jalan alaosassa kasvavaa muuta karvapeitettä pidempää karvaa.
Mukul Roy

Mukul Roy (; s. 17. huhtikuuta 1954 Kanchrapara, Länsi-Bengali) on intialainen poliitikko, joka toimi maansa parlamentin ylähuoneen jäsenenä, edustamassa Länsi-Bengalin osavaltiota vuosina 2012–2017. Hän joutui eroamaan virastaan ja All India Trinamool Congress -puolueen jäsenyydestä vuonna 2017 mentyään tapaamiseen Intian kansanpuolueen Arun Jaitleyn kanssa. 
Roy on toiminut All India Trinamool Congressin pääsihteerinä. Hän oli Manmohan Singhin hallituksessa merenkulkuministerinä keväästä 2009 maaliskuuhun 2012. Kun rautatieministeri Mamata Banerjee erosi virastaan siirtyäkseen Länsi-Bengalin pääministeriksi, Roy hoiti vuoden 2011 toukokuusta heinäkuuhun myös rautatieministerin virkaa. Rautatieministeriksi valittiin tämän jälkeen saman puolueen poliitikko Dinesh Trivedi, joka erosi tehtävästään maaliskuussa 2012. Trivedi joutui eroamaan matkustajalippujen hintojen korotuksen sisältäneen rautatiebudjetin julkaisemisen jälkeen. Trivedin edustaman puolueen puheenjohtaja, Mamata Banerjee, vastusti korotusta. Trivedi erosi 18. maaliskuuta ja Roy vannoi valan kaksi päivää myöhemmin.
Carl-Gustaf Ehrnrooth (sijoittaja)

Carl-Gustaf Casimir Ehrnrooth (s. 5. elokuuta 1969) on suomalainen sijoittaja. Hän toimi Solomon R. Guggenheimin säätiön hallituksessa 2008–2020. Ehrnrooth on Nykytaiteen museo Kiasman Tukisäätiön perustaja ja säätiön hallituksen varapuheenjohtaja. Hän on Ekoport Oy:n hallituksen puheenjohtaja.
Carl-Gustaf Ehrnrooth osakkaana sukunsa omistamissa sijoitusyhtiöissä, jotka omistavat muun muassa konsultti- ja insinööritoimisto Pöyryä, Fennogens Investments S.A.:ta, ja tekstiili- ja vaatetusalan yhtiötä Marimekkoa. Hän on myös Confido Capitalin hallituksen jäsen, sekä oli aikaisemmin Amanda Capital Private Equity Fund ja Mandatum-pankin johtokuntien jäsen.
Koulutus.
Ehrnrooth opiskeli taloustiedettä Svenska handelshögskolanissa, sekä liikehallintoa, tietotekniikkaa ja ympäristölainsäädäntöä Helsingin yliopistossa.
Yksityiselämä.
Ehrnrooth on toiminut myös läheisessä yhteistyössä Villa Mairean ja Maire Gullichsenin säätiöiden kanssa, joiden johtokunnissa hänen vaimonsa Maire Gullichsen-Ehrnrooth on; molemmat valvovat tärkeitä kansainvälisiä taidekokoelmia. Ehrnrooth on kerännyt suomalaista ja pohjoismaista 1900-luvun taidetta kahdenkymmenen vuoden ajan. Hänen oma taidekokoelmansa koostuu yli 500 teoksesta, pääasiassa suomalaisesta, ruotsalaisesta, norjalaisesta, tanskalaisesta ja islantilaisesta taiteesta, johon hän on alkanut lisätä eurooppalaista ja yhdysvaltalaista nykytaidetta. Osa Ehrnroothin suomalaisista teoksista oli esillä Pro Artibus taidemuseossa Tammisaaressa syyskuussa 2008.
Hänen isä oli vuorineuvos Casimir Ehrnrooth.
Ehrnrooth asuu perheineen Helsingissä ja Etelä-Ranskassa.
Omakuva (Elin Danielson-Gambogin maalaus)

Omakuva on Elin Danielson-Gambogin (1861–1919) öljymaalaus vuodelta 1900. "Omakuva" on kooltaan 96 × 65,5 cm ja se oli syntyessään suurimpia omakuvia mitä siihen mennessä Suomen maalaustaiteen historiassa tunnettiin. Maalauksen omistaa nykyään Ateneumin taidemuseo. Se talletettiin vuonna 1903 Antellin kokoelmiin.
Maalaus.
"Omakuva" kuvaa mustapukuista taiteilijaa ateljeessaan väripaletti ja sivellin käsissään. Taiteilija istuu maalauksessa huoneessa, jonka ruutuikkunoiden alaosassa on harso. Tuo harso pehmentää ikkunoista tulevaa valoa ja luo kuin "pyhän" sädekehän taiteilijan pään ympärille. Taiteilija on maalauksessa elinvoimaisen näköinen istuessaan suoraryhtisenä punaisine poskineen hiukset löysästi nutturalla.
"Omakuva" on kaudelta, jolloin Danielson-Gambogin maalauksia huomattiin myös Italiassa. Italian kuningas Umberto I esimerkiksi oli ostanut hänen maalauksensa "Kesä" Firenzen näyttelystä vuonna 1899. Danielson-Gambogi oli osallistunut samana vuonna myös Venetsian biennaaliin. 
"Omakuva"-maalaus sai myös tunnustusta. Danielson-Gambogi sai sillä hopeamitalin Firenzessä vuonna 1900.
Italiaan Elin Danielson-Gambogi oli asettunut vuonna 1898. Hän meni naimisiin toscanalaisen taiteilija Raffaello Gambogin kanssa. Tätä ennen Danielson-Gambogi oli asunut muun muassa Pariisissa, Bretagnessa ja Ahvenanmaan Önningebyssä.
Lähteet.
Leena Ahtola-Moorhause: Elin Danielson-Gambogi: Omakuva. Teoksessa Ateneum-Opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 68.
Johtosävel

Johtosävel on musiikkitermi, jolla tarkoitetaan tavallisesti duuri- tai mollisävelasteikon VII asteen säveltä
, joka on puolisävelaskelen toonikan alapuolella. Johtosäveltä vastaa duuriasteikolla solmisaatiotavu ti (si) ja molliasteikolla "so". Esimerkiksi C-duurin johtosävel on nuotti H, a-mollissa (harmonisessa tai melodisessa) nuotti Gis.
Luonnollisen molliasteikon seitsemättä säveltä eli alennettua 7. astetta (esim. a-mollissa nuotti G), joka on kokosävelaskelen toonikaa alempana, nimitetään tavallisesti subtoonikaksi.
Martino

Martino tai Di Martino on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kokemäenjoen luodot

Kokemäenjoen luodot eli Porin luodot ovat Kokemäenjoen suuhaarojen eli juopien väliin jääviä suistosaaria Porissa, heti Porin keskustan pohjoispuolella. Suurimpia luotoja ovat Hevosluoto, Kvistiluoto ja Hanhiluoto sekä sen kanssa yhteen kasvaneet Raatimiehenluoto ja Kirjurinluoto. Pienempiä luotoja ovat Liljanluoto, Pajukarit ja Polsanluoto. Mantereeseen maankohoamisen myötä yhtyneisiin luotoihin kuuluu lisäksi muiden muassa Pormestarinluoto. Luodot ovat osa Porin kansallista kaupunkipuistoa ja ne muodostavat myös yhden Museoviraston määrittelemistä Valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. 
Luodot toimivat merkittävänä vapaa-ajan ja virkistysalueena heti kaupungin keskustan ja vanhojen teollisuusalueiden välittömässä läheisyydessä. Kulttuurihistoriallisesti arvokkaita kohteita alueella ovat Kirjurinluoto, joka on tunnettu etenkin Pori Jazz -tapahtumastaan sekä Huvilajuovan 1900-luvun alun vuosikymmeninä muodostunut huvila-alue. Kirjurinluoto on vanha kaupunki- ja kansanpuisto, joka syntyhistorialtaan muistuttaa Kuopion Väinölänniemeä, Oulun Hupisaaria tai Helsingin vanhoja kansanpuistoja. Nykyään alueella on lisäksi kaupunginpuutarha, kahviloita, kesäteatteri, uimaranta, leikkikenttiä, pienoisgolfrata sekä esiintymislava ja konserttiareena. Myös siirtolapuutarha-alue Hevosluodon eteläkärjessä on merkittävä.
Vakituista asuinrakentamista ei itsenäisinä saarina olevilla luodoilla toistaiseksi ole, mutta Porin kaupunki on hakemassa vuoden 2017 asuntomessuja. Hevosluotoon on tarkoitus rakentaa omakoti- ja vapaa-ajanasuntoja sekä siirtolapuutarha. Lisäksi joen ylitse tulee uusi silta. 
Paitsi kulttuurihistoriallisesti, luodot ovat arvokkaita myös luonnoltaan ja maisemiltaan. Ne ovat osa koko Suomen edustavinta suistomuodostumaa ja arvokas myös lintuvetenä. Näillä on merkitystä sekä ekologisena käytävänä että viljelymaisemana. 
Luodoiksi nimitettyjä saaria on Kokemäenjoessa myös Porin luodoista sisämaahan päin, muun muassa Ulvilassa Kirkkojuovan mantereesta erottama Saarenluoto sekä Kokemäellä muun muassa Vitikkalanluoto ja Kiettareenluoto. Uusia suistosaaria, kuten Täiluoto ja Tukkiluoto on myös muodostunut ja muodostuu koko ajan joen nykyisessä suistossa Porin luotojen pohjoispuolella.
Lasse Nousiainen

Lasse Nousiainen on suomalainen kirjailija, jonka esikoisteos "Konttaava koomikko" julkaistiin tammikuussa 2017. Nousiaisen toinen kirja "Itärajatapaus" julkaistiin elokuussa 2019. Kolmas romaani "Rakkauden lähettiläs" julkaistiin 2021. Nousiainen on myös toimittaja, käsikirjoittaja ja komediantekijä. Parhaiten hänet tunnetaan Yleisradion "Radio Millennium" -ohjelmasta. Nousiainen on toiminut muun muassa näyttelijänä ja käsikirjoittajana "Radio Millenniumin" suosituissa musiikkivideoparodioissa sekä Ylen Nenäpäivä-tiimissä. Hän on tehnyt myös YleX:lle: "Keskusradio"- ja "Luontoradio"-ohjelmia yhdessä Tero Saleniuksen kanssa. Tällä hetkellä Nousiainen työskentelee Yle Kulttuurissa.