tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Asine (Argolis)

Asine () oli mykeneläisaikainen ja antiikin aikainen kaupunki Argoliin maakunnassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Náfplion kunnassa Kastrákin ja Barboúnan kukkuloilla lähellä kohteesta nimensä saanutta Asínin kylää, noin kahdeksan kilometriä kaakkoon Náfpliosta ja noin kilometri koilliseen Tolósta.
Historia.
Asine oli asuttuna mykeneläisellä pronssikaudella 1000-luvun eaa. alusta alkaen sekä vielä geometrisella kaudella. Varhaisin kirjallinen maininta kaupungista on Homeroksen "Iliaan" Laivaluettelosta. Ensimmäisessä messenialaissodassa noin 740–710 eaa. Asine oli liittoutunut Spartan kanssa, mikä teki Argoksesta sen vihollisen. Argos tuhosi kaupungin noin vuonna 700 eaa. ja sen asutus taantui, mutta se ei ilmeisesti autioitunut kokonaan.
Asine asutettiin uudelleen hellenistisenä aikana noin vuonna 300 eaa., minkä jälkeen se oli asuttuna roomalaiselle ajalle saakka. Hellenistisenä aikana kaupungin ympärille rakennettiin torneilla varustettu muuri todennäköisesti Demetrios Poliorketeen käskystä. Pausaniaan mukaan kaupungissa oli Apollon Pythaiokselle omistettu temppeli.
Arkeologiset kaivaukset alueella on suorittanut Ruotsin Ateenan-instituutti. Kaivausprojekti sai alkunsa, kun kruununprinssi Kustaa Aadolf vieraili paikalla vuonna 1920. Kyseessä olivat ruotsalaisten ensimmäiset laajemmat kaivaukset Kreikassa.
Rakennukset ja löydökset.
Alueelta on löydetty rakennusten osia kaikista sen asutusvaiheista. Näihin kuuluu muun muassa helladisten ja geometristen kausien rakennusten osia, mukaan lukien merkittävä, vähintään yhdeksän huonetta käsittänyt myöhäisen mykeneläisen ajan rakennus; hellenistisellä ajalla rakennettua kaupunginmuuria, joka on säilynyt suhteellisen hyvin; roomalainen kylpylä sekä lukuisia hautoja.
Merkittävimmät esinelöydöt ovat Náfplion arkeologisessa museossa sekä museoissa Uppsalassa ja Tukholmassa.
Rey Manaj

Rey Aldo Manaj (s. 24. helmikuuta 1997 Lushnjë) on albanialainen jalkapalloilija, joka edustaa turkkilaisseura Sivassporia. Pelipaikaltaan molempijalkainen Manaj on hyökkääjä. Hän on pelannut Albanian A-maajoukkueessa vuodesta 2015.
Seurajoukkueura.
Manaj aloitti ammattilaisuransa kaudella 2014–2015 Italian Lega Pron US Cremonesessa. Hän pelasi kauden aikana 22 ottelua viimeistellen kaksi maalia. Heinäkuussa 2015 Manaj siirtyi Serie A:n Internazionaleen. Hän debytoi pääsarjatasolla Serie A:n avauskierroksella elokuussa 2015 Atalantaa vastaan.
Manaj on sittemmin edustanut useita seuroja. Pääsarjatasolla hän on pelannut Italian Serie A:n Pescarassa ja Speziassa sekä Turkin Superliigan Sivassporissa.
Maajoukkueura.
Manaj on edustanut Albaniaa nuorten maajoukkueissa. Albanian jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi marraskuussa 2015 epävirallisessa ystävyysottelussa Kosovoa vastaan ja onnistui heti maalinteossa. Ensimmäisessä virallisessa maaottelussa marraskuussa 2015 vastustajana oli Georgia.
Manaj on pelannut huhtikuun 2024 loppuun mennessä 31 virallista A-maaottelua, joissa hän on ollut 22 kertaa avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt näissä otteluissa kuusi maalia: lokakuussa 2019 EM-karsintaottelussa Moldovaa, marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Andorraa, marraskuussa 2020 Kansojen liigan otteluissa Kazakstania ja Valko-Venäjää, maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa San Marinoa sekä syyskuussa 2021 jälleen MM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan.
Itanos

Itanos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kreetan saaren itäpään rannikolla Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Siteían kunnassa Lasíthin alueyksikössä Váin palmurannan pohjoispuolella.
Itanos oli asuttuna minolaiselta ajalta aina bysanttilaiselle ajalle saakka. Antiikin ajalla se oli yksi Kreetan merkittävimmistä kaupungeista ja kukoisti erityisesti 600-luvulla eaa. Se oli merkittävä satamapaikka ja kävi kauppaa koko itäisen Välimeren alueella. Itanos oli toistuvasti sodassa ensin Praisoksen ja sitten Hierapytnan kanssa. Kiista koski muun muassa nykyisessä Palaíkastrossa sijainneen Zeuksen temppelin hallintaa.
Itanos hylättiin vasta 1400-luvulla toistuvien merirosvojen hyökkäysten vuoksi. Paikalla on suoritettu arkeologisia kaivauksia, mutta suurta osaa kaupungista ei ole vielä kaivettu. Paikalla on rakennusten ja muurin jäänteitä sekä muun muassa bysanttilaisaikaisen basilikakirkon rauniot. Osa kaupungista on nykyisin meren alla, koska Kreetan itäpää laskee hitaasti samalla kun länsipää nousee.
Lato (kaupunki)

Lato () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Ágios Nikólaoksen kunnassa noin 2,5 kilometriä pohjoiseen Kritsán kylästä.
Historia.
Laton perustivat doorilaiset 700-luvulla eaa., vaikkakin paikka on saattanut olla asuttu jo paljon aiemmin, sillä siihen viitataan mahdollisesti lineaari-B-tauluissa nimellä "ra-to". Kaupunki rakennettiin kahden kukkulan väliin ja sai nimensä Apollonin ja Artemiin äidistä Letosta nimen doorilaisen murteen mukaisessa muodossa. Kaupungissa palvottiin kuitenkin ennen kaikkea Eileithyiaa.
Lato oli yksi Kreetan merkittävimmistä kaupungeista. Se osallistui kreetalaisten kaupunkien liittoon ja oli liitossa eri vaiheissa myös Rhodoksen, Teoksen ja Pergamonin kanssa. Sen vihollinen oli puolestaan läheinen Olus. Laton satama oli Lato pros Kamara nykyisen Ágios Nikólaoksen paikalla. Kaupungin tiedetään lyöneen omaa rahaa. Lato oli muun muassa Nearkhoksen kotipaikka.
Rakennukset ja löydökset.
Laton akropolis eli linnavuori sijaitsi kaupungin kahdella kukkulalla ja se oli linnoitettu muurein. Pääportilta johti katu agoralle, jossa oli mm. pienempi temppeli ja doorilaista tyyliä edustanut stoa. Kadun varrella oli suuri joukko asuin- ja työpajarakennuksia, mm. värjäämö.
Agoran pohjoislaidalla oli prytaneion. Osa siitä muistutti teatterirakennusta, jossa oli tilaa 80 hengelle; toinen osa muodosti varsinaisen prytaneionin, jossa oli kokoontumis- ja ruokailupaikat kahdeksalle prytanille ("kosmoi"). Prytaneionin pohjoispuolella oli kaksi taloa, joissa toimi kaupungin arkisto.
Agoran eteläpuolella oli suurempi temppeli, jonka koko oli 10 × 16 metriä. Sieltä löydettiin mm. kulttikuvan jalusta. Temppelin itäpuolella oli teatteri, johon mahtui 350 katsojaa. Sen katsomo oli osin kaiverrettu rinteeseen ja osin rakennettu. Sen lähellä oli myös eksedra.
Kaupungin talot oli rakennettu rinteeseen porrastetusti. Sadevettä kerättiin maanalaisiin vesisäiliöihin.
Mánika

Mánika () on helladisen kulttuurin aikaisen asutuksen arkeologinen kohde Euboian saarella Kreikassa. Se sijaitsee Chalkídan kaupungin pohjoispuolella. Paikan nimi on nykyaikainen. Sen muinaista nimeä ei tunneta.
Asutus ajoittuu varhaiselle helladiselle kaudelle II noin vuosiin 3000–1900 eaa. Se on ollut yksi Kreikan suurimmista pronssikautisista asutuksista, jopa suurin tähän saakka tunnetuista, ja kokonsa puolesta sitä voidaan pitää kaupunkina. Se on ollut strategisesti merkittävällä paikalla Pohjoisen Euboianlahden rannalla. Löytöjen perusteella sillä on ollut kauppayhteydet kykladisen kulttuurin alueille sekä itään. Kaupungin suurikokoisesta alueesta vain pieni osa on kaivettu esiin ja se on pääosin nykyaikaisten rakennusten peitossa. Kaupungissa on ollut säännönmukainen pohjakaava. Hautausmaan arvellaan käsittävän ainakin 5 000 hautaa, mutta suuri osa siitä on tuhoutunut rakentamisen seurauksena.
Megalopolis

Megalopolis () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Arkadiassa Kreikassa. Se oli yksi Peloponnesoksen suurimmista kaupungeista, ja perustettiin alun perin Arkadian liiton keskukseksi. Megalopoliin arkeologinen alue sijaitsee kaupungista nimensä saaneen nykyisen Megalópolin kaupungin pohjoispuolella.
Historia.
Megalopolis tarkoittaa kreikaksi ”suurta kaupunkia” ja antiikin aikana se olikin suurikokoinen. Kaupungin perusti thebalainen kenraali Epameinondas noin vuonna 371/370 eaa. Megalopoliin oli tarkoitus olla Argoksen, Mantineian ja Messenen muodostaman Arkadian liiton pääkaupunki ja vastapaino Spartalle. Kaupunkiin siirrettiin väestö 40 arkadialaisesta kylästä. Arkadian liitto rakoili jo 360-luvulla eaa. ja tuolloin osa väestöstä palasi kotiseuduilleen.
300-luvulla eaa. Megalopolis oli liitossa Makedonian kanssa. Vuonna 331 eaa. spartalaiset yrittivät vallata kaupungin, mutta Aleksanteri Suuren Makedoniaan jättämä hallitsija Antipatros kukisti heidät Megalopoliin taistelussa. 200-luvulla eaa. kaupunki liittyi Akhaian liittoon. Vuonna 223 eaa. spartalaiset polttivat kaupungin, mutta megalopolislainen Filopoimen pelasti kaupungin asukkaat. Kaupunki rakennettiin uudelleen, mutta ei saavuttanut entistä asemaansa. Pausanias vieraili paikalla 100-luvulla jaa., jolloin se oli enimmäkseen raunioina.
Kaupungin arkeologiset kaivaukset alkoivat vuosina 1890–1893. Merkittäviä kaivauksia on suoritettu myös mm. 1901 sekä 1962–1963.
Rakennukset ja löydökset.
Megalopolis sijaitsi laajalla tasangolla, jonka läpi virtaa Alfeiós-joen sivuhaara Elissónas (antiikin Helisson). Kaupungin ympäröi noin yhdeksän kilometriä pitkä muuri. Joen pohjoispuolella sijaitsivat muun muassa kaupungin agora, Zeus Soterin temppeli sekä joukko stoia ja muita julkisia rakennuksia. Joen eteläpuolella sijaitsivat muun muassa Thersileion eli Arkadian liiton kokouspaikka sekä Megalopoliin teatteri, joka oli koko antiikin Kreikan suurin teatterirakennus.
Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on esillä Megalópolin arkeologisessa museossa.
Mideia

Mideia () eli Midea () oli mykeneläisaikainen kaupunki Argoliin maakunnassa Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee Náfplion kunnassa noin 1,5 kilometriä etelään siitä nimensä saaneesta nykyisestä Midéan kylästä.
Mideia oli asuttuna varhaishelladiselta kaudelta 3000–2000 eaa. noin vuoteen 1200 eaa. Se oli Argoliin alueen kolmanneksi merkittävin mykeneläinen linnoitettu akropolis eli linnavuori Mykenen ja Tirynsin jälkeen. Antiikin aikana Mideia oli Argoksen alainen kylä.
Mideia oli rakennettu noin 270 metriä korkean kukkulan huipulle. Se sijaitsee suurin piirtein Mykenen ja Tirynsin puolessa välissä. Kaupunki oli ympäröity kauttaaltaan kyklooppimuurilla lukuun ottamatta luonnostaan jyrkkää kaakkoisosaa, ja sen alue oli noin 24 000 neliömetriä. Muurissa on kaksi porttia. Mideian hautausmaa oli nykyisen Dendrán kylän alueella.
Alueen arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1907 ja jatkuvat edelleen. Niitä suorittivat ensin saksalaiset arkeologit ja sitten Ruotsin Ateenan-instituutti.
Yangjiang

Yangjiang () on prefektuuritason kaupunki Kiinan Guangdongin maakunnan länsiosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 195 kilometriä maakunnan pääkaupunki Kantonista lounaaseen. Kaupungin väkiluku on 2,4 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 7 955 neliökilometriä.
Prefektuuri rajoittuu lännessä Maomingin, pohjoisessa Yunfun ja idässä Jiangmenin prefektuuritason kaupunkeihin. Etelässä naapurina on Etelä-Kiinan meri.
Piirikuntatasolla prefektuuri jakautuu 4 osaan. Osat ovat (numerointi kuten oheisessa kuvassa)
Olus

Olus ( tai "Olous"; , "Oloúnta") eli Olulis ( tai "Oloulis") oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee lähellä nykyistä Eloúntan kylää, noin seitsemän kilometriä pohjoiseen Ágios Nikólaoksen kaupungista.
Eloúntan alue on ollut asuttu jo minolaisena aikana. Oluksen kaupunkivaltio syntyi antiikin aikana. Sen mainitsee ensimmäisen kerran Homeros. Kaupungin nimi on esihelleeninen ja voi palautua minolaisaikaiseen nimistöön. Kaupunki sijaitsi Kalydónin eli Kolokýthan niemen muuhun Kreetaan yhdistävän, nykyisin Póros-nimellä tunnetun kannaksen kohdalla. Kaupungissa arvioidaan olleen noin 30 000 asukasta. Arkeologisiin löydöksiin kuuluu muun muassa Artemis Britomartiksen pyhäkkö ja satama. Kaupungissa palvottiin myös muun muassa Apollonia ja Zeus Tallaiosta. Kaupungin tiedetään lyöneen omaa rahaa ja olleen vihollisuuksissa läheisen Laton kaupungin kanssa.
Kaupunki kukoisti vielä roomalaisella ja bysanttilaisella ajalla. Viimeksi mainitulla ajalla kaupungissa oli kaksi basilikakirkkoa, joista toinen oli piispanistuin. Kaupunki hylättiin arabien hyökkäysten seurauksena 600-luvulla ja se upposi mereen joko maanvyörymän tai maanjäristyksen seurauksena noin vuonna 780. Osa siitä on edelleen nähtävissä meren pohjassa. Kaupunki on antanut nimensä Eloúntalle hieman muuttuneessa muodossa.
Joitakin teknokukkasia

Joitakin teknokukkasia on Eero Merimaan valotaideteos Turun Raunistulassa, Aurajokirannan ulkoilupolun varressa. Se koostuu liiketunnistimilla toimivista, tyylitellyn kukan muotoisista, polun ylle kaartuvista värivalopylväistä. Vajaan parin metrin korkeudelle kohoaviin kukkiin syttyy hämärän tullen erivärisiä valoja, kun joku kulkee ohi.
Taideteos on osa Turku 2011 -kulttuuripääkaupunkivuoden hanketta nimeltä ”Kulttuurikuntoilun keskuspuisto”, joka syntyi Turun kaupungin liikuntapalvelukeskuksen ja kulttuuriasiainkeskuksen yhteistyönä.
Onni Penttilä

Onni Penttilä (29. elokuuta 1915 Kuopion maalaiskunta – 7. helmikuuta 1986) oli suomalainen vuorineuvos ja Askon pääjohtaja. Hän oli koulutukseltaan ekonomi ja varatuomari. Hän sai vuorineuvoksen arvonimen 1968. Penttilä oli Askon Tehtaat Oy:n toimitusjohtaja 1952–1965, Asko Oy:n toimitusjohtaja 1965–1973 ja Asko-yhtymän pääjohtaja 1973–1976.
Easy A

Easy A on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. 
Juoni.
Kriitikoiden ylistämä elokuva kertoo lukiolaistytöstä nimeltä Olive, joka on kaikin puolin kunnollinen nuori nainen: hän ei ainoastaan ole siivosti käyttäytyvä ja hyvä oppilas, vaan myös vastuuntuntoinen – ja neitsyt. Välttääkseen telttaretken parhaanystävänsä Rhi'n ja tämän hippivanhempien kanssa Olive keksii hätävalheen: hän väittää menevänsä treffeille erään yliopistopojan kanssa, jota ei tietysti ole olemassakaan. Valhe kasvaa, kun Olive vielä väittää menettäneensä neitsyyden juuri tälle henkilölle. Kun koulun pahin juorukello saa tietää tämän paljastuksen, pian myös koko koulu on asiasta tietoinen. Hyväntahtoinen Olive haluaa vielä helpottaa homoystävänsä identiteettikärsimystä, ja valehtelee olleensa sängyssä myös tämän kanssa. Pian häntä aletaan pitää koulussa ”horona”, joka on muka maannut miltei kaikkien kanssa. Aluksi Olive nauttii tunnetuksi tulemisesta, mutta sillä on omat varjopuolensakin.
Vastaanotto.
Kriitikot ottivat elokuvan vastaan yksimielisin kiitoksin. Rotten Tomatoes-sivuston arvioista 85% oli positiivisia, perustuen 175 arvosteluun. Sen painotettu keskiarvo oli 7.1/10. Metacriticin 34:stä arvostelusta positiivisia oli 72%. Internet-kriitikot sekä lehtien elokuva-arvostelijat kehuivat ennen kaikkea Emma Stonen roolisuoritusta.
Elokuvan budjetti oli sangen pieni – lipputulot tuottivat sen jo pelkästään Pohjois-Amerikassa yhdeksänkertaisesti ja elokuvasta tuli taloudellinen jättimenestys.
Kari Penttinen

Kari Juhana Penttinen (17. helmikuuta 1918 Helsinki – 26. helmikuuta 2004 Espoo) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Penttisen vanhemmat olivat Martti Edvard Penttinen ja Elina Maria Nummelin ja puoliso vuodesta 1943 hammaslääkäri Marja Hellevi Rantanen. Penttinen tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1935 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1945. Tohtoriksi hän väitteli seuraavana vuonna. Penttinen oli Helsingin yliopiston bakteeriopin ja serologian dosentti vuodesta 1950, sisätautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1952. Hän työskenteli uransa alkuvuosina sekä yliopiston että Helsingin yleisen sairaalan, mutta myös muun muassa Valtion seerumilaitoksen, lääkeyritys Orionin ja Henkivakuutusyhtiö Salaman palveluksessa. Vuonna 1952 alkanut vakuutuslääkärin ura jatkui Suomi-Salaman palveluksessa aina Penttisen eläköitymiseen vuonna 1983 saakka. 
Penttinen oli 1966–1983 Helsingin yliopiston virusopin henkilökohtainen ylimääräinen professori. Hänen tutkimusalaansa olivat virusrokotteet ja verihiutaleiden käyttö immunologisissa tutkimuksissa. Hän kehitti rokotteen sikotautia vastaan.
Penttinen sai Äyräpää-palkinnon 1974. Sotilasarvoltaan hän oli lääkintämajuri.
Yunfu

Yunfu () on prefektuuritason kaupunki Kiinan Guangdongin maakunnan länsiosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 130 kilometriä maakunnan pääkaupunki Kantonista länteen. Kaupungin väkiluku on 2,37 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 7 779 neliökilometriä.
Prefektuuri rajoittuu pohjoisessa Zhaoqingin, idässä Foshanin ja Jiangmenin, etelässä Yangjiangin ja Maomingin, sekä lännessä Wuzhoun prefektuuritason kaupunkeihin.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla prefektuuri jaetaan viiteen osaan seuraavasti: ("Yunchengin ja Yun'anin piirien asukasluvut vanhojen rajojen mukaan")
Urheiluviikonloppu

Urheiluviikonloppu on Yle Urheilun urheiluohjelma. Urheiluviikonloppua esitetään Yle TV2 -kanavalla syksystä kevääseen, lähes joka viikonloppu. Lauantaisin ja sunnuntaisin esitettävä ohjelma on usean tunnin mittainen sisältäen suoria urheilulähetyksiä ja makasiiniohjelmia. Urheiluviikonlopun juontajia ovat muun muassa Kaj Kunnas, Niki Juusela, Kristiina Kekäläinen, Sinikka Rajamäki ja Inka Henelius.
Bancha

Bancha () on japanilainen vihreän teen luokka. Se koostuu teevuoden toisen ja kolmannen satokauden aikana kesällä ja syksyllä poimituista, senchan valmistuksessa hylätyistä isoista teelehdistä. Joskus banchaa luonnehditaan heikomman laatuluokan senchaksi. Joukossa on tyypillisesti satokauden alkua suuremmiksi kasvaneita ja vahvempia lehtiä ja versojen kärkiosia. Parhaan laatuinen bancha koostuu kesäkuussa (2. satokausi) kerätyistä teepensaan lehdistä. Banchan osuus japanilaisesta teetuotannosta on noin 9,8 %.
Hinnaltaan edullista, arkista banchaa haudutetaan tyypillisesti 75–88 °C:n lämpöisessä vedessä 2–3 minuuttia. Toinen näkemys on, että haudutusveden lämpötila voi olla jopa 100 °C mutta että haudutusaika on lyhyt (15–30 s).
Teejuoman makua ja tuoksua luonnehditaan paahteiseksi, länsimaalaisen teenjuojan mielestä usein miellyttäväksi muttei senchan tavoin maultaan hienostuneeksi. Maku on voimakas ja juoman väri kellertävä, (pitempään) haudutettuna kullankeltainen. Kofeiinipitoisuus (teiini) on matala, ja siksi banchaa usein suositaan iltateenä tai lastenteenä. Bancha on hyvin fluoripitoista ja siten hyväksi hampaille.
André-Louis Debierne

André-Louis Debierne (14. heinäkuuta 1874 – 31. elokuuta 1949, Pariisi) oli ranskalainen kemisti, joka tunnetaan työstään aktiniumin löytäjänä ja varhaisena radiokemian pioneerina.
Debierne opiskeli Pariisin École supérieure de physique et de chimie industrielles de la ville de Paris (ESPCI ParisTech) korkeakoulussa. Hän oli Charles Friedelin oppilas, ja läheinen ystävä Pierre ja Marie Curien kanssa, ja teki tieteellistä yhteistyötä heidän kanssaan. Vuonna 1899, hän löysi radioaktiivisen alkuaineen aktiniumin, jatkaessaan Curie-pariskunnan aloittamaa työtä pikivälkkeen parissa. Kaikki tieteenhistorioitsijat eivät ole yksimielisiä siitä, sisälsikö Debiernen alkuperäinen vuoden 1899 näyte aktiniumia, vai oliko sitä saatu vasta hänen 1904 julkaisemissaan kokeissa. Tästä syystä myös Friedrich Oskar Gieseliä, joka ensimmäisenä eristi puhdasta aktiniummetallia 1902, pidetään joissakin lähteissä myös tämän alkuaineen löytäjänä.
Pierre Curien kuoltua 1906, Debierne auttoi Marie Curieta kemian tutkimuksessa ja opetuksessa usean vuosikymmenen ajan. Vuonna 1910 he ensimmäisinä valmistivat metallista radiumia nähtävissä olevia määriä. Tätä he käyttivät muiden radiumyhdisteiden valmistamiseen ja niiden ominaisuuksien tutkimiseen.
Reichsjägerhof Rominten

Reichsjägerhof Rominten oli Hermann Göringin metsästysmaja vuosina 1936–1944 Romintenin Nummilla (; ) Itä-Preussissa. Metsästysmajan ja bunkkerin rauniot ovat nykyisellä Kaliningradin alueella. 
Historia.
Romintenin nummet olivat Saksan keisari Vilhelm II:n metsästysmaina vuosina 1890–1913. Keisarilla oli metsästysmaja, jota kutsuttiin nimellä "Jagdschloss Rominten".
Adolf Hitlerin noustua valtaan 30. tammikuuta 1933 Hermann Göringistä tuli Hitlerin valtakunnanhallituksen salkuton ministeri ja vuonna 1934 hänet nimitettiin valtakunnan jahti- ja metsänhoitomestariksi. Maanpaossa asunut keisari Vilhelm II ei sallinut Göringin käyttää tai asua Jagdschloss Romintenissa.
Vuonna 1935 Göring rakennutti oman metsästysmajansa Reichsjägerhof Romintenin muutamia kilometrejä pohjoiseen keisarin metsästysmajasta.
Suomen Marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim oli Hermann Göringin vieraana 27.–28. kesäkuuta 1942 Reichsjägerhofíssa Saksaan tekemänsä vastavierailun yhteydessä .
Venäläisten hyökkäyksen lähestyessä Itä-Preussin aluetta metsästysmajassa toimi hetken aikaa Göringin esikunta. 
Opastaulu ja uudelleenrakennussuunnitelma.
Reichsjägerhof Rominten sijaitsee Kaliningradin alueen kaakkoisosassa Venäjän ja Puolan välisellä rajavyöhykkeellä. Lähin venäläinen kaupunki on Gusev () ; ). 
Romintenin metsässä on kaksi opastaulua, joissa on muun muassa seuraavaa tekstiä: Valtakunnanmarsalkka Hermann Göring rakennutti metsästysmajansa alle bunkkerin vuonna 1940. Reichsjägerhof'issa vierailivat Ison-Britannian suurlähettiläs Sir Nevile Henderson, Puolan suurlähettiläs Jozef Lipski, Suomen Marsalkka Carl Gustav Mannerheim, Reichsführer-SS Heinrich Himmler, ulkoministeri Joachim von Ribbentrop ja Itä-Preussin gauleiter Erich Koch. Todisteita on myös Neuvostoliiton NKVD:n turvallisuusjohtaja Lavrenti Berijan neuvottelusta majassa vuonna 1940.
Lokakuun 16. päivänä 1944 Göring oli viimeistä kertaa metsäsästämässä. Lokakuun 20. päivänä 1944 puna-armeijan hyökättyä Gumbinnenin alueelle taloa vartioinut metsänvartija poltti muut Romintenin alueen rakennukset lukuun ottamatta omaa taloaan. 
Lokakuussa 2015 julkaistun saksalaisen "Königsberger Express" -lehden mukaan aluetta suunnitellaan rakennettavaksi uudelleen.
Hōjicha

Hōjicha (, ’paahdettu tee’) on japanilainen vihreän teen luokka. Väriltään ruskea tee on valmistettu paahtamalla noin 200 °C:n lämpötilassa banchaa, joskus senchaa tai kukichaa muutaman minuutin ajan.
Juoma on kehitetty Japanin Kiotossa 1920-luvulla. Tarinan mukaan paikallisella kauppiaalla oli varasto vanhoja vihreän teen lehtiä. Kauppias paahtoi ne ja näin otti lehdet jatkokäyttöön eikä heittänyt niitä menemään.
Hōjichan haudutukseen sopii 80–90 °C:n vesi, aika 1 minuutti. Tee sopii 2-3 haudutukseen. Toisen lähestymisen mukaan teelehtiä haudutetaan 100 °C:n vedessä 15–30 sekuntia.
Väriltään punaruskehtavassa, lempeäluonteisessa teejuomassa on lievä pähkinäinen, hunajainen tai paahteinen maku. Maun paahteisuus riippuu paahdon voimakkuudesta. Kitkeryys on käytännössä poissa. Kofeiinipitoisuus (teiini) on matala, ja se sopii jääteeksi ja ruokajuomaksi. Tee käy lapsille ja iäkkäämmille. Teen kerrotaan sisältävän runsaasti verisuonia vahvistavaa P-vitamiinia, ja sitä voidaan juoda lääkkeidenkin kanssa, ja siksi juomaa suositaan japanilaisissa sairaaloissa. Teelehtien paahtaminen tosin vähentää monia vihreän teen terveellisenä pidettyjä ominaisuuksia.
Juan Marén

Juan Luis Marén Delís (s. 20. maaliskuuta 1971 Santiago de Cuba) on kuubalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän edusti synnyinkaupunkinsa Cerro Pelado -seuraa.
Marén saavutti olympiapronssia 62 kg:n painoluokassa Barcelonassa 1992 kukistettuaan pronssiottelussa puolalaisen Włodzimierz Zawadzkin. Atlantan olympialaisissa 1996 hän sai samassa sarjassa hopeaa hävittyään loppuottelussa Zawadzkille. Hän saavutti olympiahopeaa 63-kiloisissa Sydneyssä 2000 hävittyään loppuottelussa venäläiselle Varteres Samurgaševille.
Marén sai MM-kilpailuissa 62 kg:n sarjassa pronssia Varnassa 1991 ja Tukholmassa 1993 sekä sijoittui kymmenenneksi Prahassa 1995. 63-kiloisissa hän oli neljäs Patraksessa 2001, viides Gävlessä 1998 ja kuudes Wrocławissa 1997. 66 kg:n painoluokassa hän sijoittui kahdeksanneksi Moskovan MM-kilpailuissa 2002.
Marén voitti junioreiden maailmanmestaruuden 58-kiloisissa 1988 ja sai nuorten MM-hopeaa 62-kiloisissa 1989. Hän voitti maailmancupissa 62 kg:n sarjan 1992 ja 1995 sekä sijoittui kolmanneksi 1996.
Marén voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa 62 kg:n painoluokassa Havannassa 1991 ja Mar del Platassa 1995, 63-kiloisissa Winnipegissä 1999 ja 66-kiloisissa Santo Domingossa 2003. Hän voitti Pan-Amerikan-mestaruuden 62 kg:n sarjassa 1991, 1992, 1993 ja 1994, 63-kiloisissa 1997, 1998, 2000 ja 2001 sekä 66-kiloisissa 2002.
Marén voitti Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa kultaa 62 kg:n painoluokassa 1990 ja 1993. Hän voitti Keski-Amerikan-mestaruuden samassa painoluokassa 1990.
Spotlight (elokuva)

Spotlight on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Tom McCarthy. Sen on käsikirjoittanut McCarthy yhdessä Josh Singerin kanssa. Elokuvan pääosissa esiintyvät Mark Ruffalo, Michael Keaton, Rachel McAdams, Liev Schreiber, John Slattery ja Stanley Tucci. "Spotlight" kertoo "The Boston Globe" -sanomalehden tutkivan journalismin ryhmästä, joka paljasti vuonna 2002 katolisen kirkon vuosikymmeniä jatkuneet lasten hyväksikäyttötapaukset Bostonissa. "The Globe" voitti reportaasillaan Pulitzer-palkinnon vuonna 2003, ja paljastus aloitti maailmanlaajuisen ilmitulovyöryn katolisen kirkon piirissä.
"Spotlight" sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 3. syyskuuta 2015 ja Yhdysvalloissa 6. marraskuuta 2015.
Vastaanotto.
"Spotlight" on saanut laajasti kehuja elokuvakriitikoilta. Arvosteluja keräävä sivusto Rotten Tomatoes on laskenut elokuvalle pistemäärän 96% perustuen 240 arvosteluun, joiden keskimääräinen arvosana on 8,9/10. Metacriticissä elokuvalla on 93 pistettä 100:sta merkiten ”yksimielisen ylistäviä” arvioita.
Palkinnot.
"Spotlight" voitti parhaan elokuvan Oscarin ja palkinnon alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Lisäksi elokuva oli ehdolla parhaan ohjauksen, miessivuosan (Mark Ruffalo), naissivuosan (Rachel McAdams) ja leikkauksen (Tom McArdle) kategorioissa.
Se oli myös ehdolla kolmeen Golden Globe -palkintoon parhaasta draamaelokuvasta, ohjauksesta ja käsikirjoituksesta.
Kriitikoiden arvioita.
"Spotlight" on ollut useiden kriitikoiden listalla yhtenä vuoden 2015 parhaista elokuvista.
Vuonna 2016 "Spotlight" äänestettiin BBC:n kyselyssä vuosisadan 100 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Goito

Goito on Italian Lombardiassa Mantovan maakunnassa sijaitseva noin 10 000 asukkaan kunta. Se sijaitsee maakunnan pohjoisosassa eli Ylä-Mantovassa ("Alto Mantovano") Minciojoen varrella. Kunnan nimen arvellaan viittaavan itägootteihin, jotka pitivät aluetta hallussaan 400-luvulla jaa.
Historiaa.
Goito on perustettu roomalaisajalla paikkaan, jossa Cremonan ja Veronan välinen tie ylittää Minciojoen. Myöhäiskeskiajalla se oli Canossa-suvun omistuksessa. 1400-luvulla siitä kiistelivät Viscontin ja Gonzagan suvut, ja kesällä 1453 kiista päättyi markiisi Ludovico III Gonzagan voittoon. Gonzaga-suku rakensi palatsinsa Goitoon ja palkkasi taiteilija Andrea Mantegnan työskentelemään siellä. 1700-luvun lopulta alkaen alue oli Ranskan ja Itävallan kiistakapula. Italian yhdistymisvaiheessa käyty Italian ja Itävallan välinen Goiton taistelu 1848 päättyi maan yhdistymistä ajaneiden piemontelaisten joukkojen voittoon.
Sabbioneta

Sabbioneta on Italian Lombardiassa Mantovan maakunnassa sijaitseva noin 4 300 asukkaan kaupunki ja kunta. Se sijaitsee Pojoen tuntumassa kolmekymmentä kilometriä Parman pohjoispuolella. Vuodesta 2008 alkaen se on kuulunut yhdessä Mantovan kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon.
Historiaa.
Sabionetan perusti 1500-luvun lopulla herttua Vespasiano I Gonzaga saadakseen itselleen asuntopalatsin ja linnakkeen. Juuri tuolloin oli julkaistu renessanssikauden kaupungin ihanteellinen rakenne (Vincenzo Scamozzin teos "L’Idea dell’Architettura Universale"), ja Vespasiano Gonzaga rakennutti kaupunkinsa tarkasti tämän mukaiseksi.
Nähtävyyksiä.
Kaupungin tärkeimmät nähtävyydet ovat "Palazzo Ducale" (herttuan palatsi, nykyinen kaupungintalo), "Palazzo del Giardino" (kesäpalatsi), "Galleria" ja sen trompe-l'oeil -freskot, "Teatro all'Antica" (ensimmäinen antiikin jälkeen rakennettu teatteritalo), juutalaiskortteli ja sen synagoga sekä kirkot "Assunta, Incoronata" ja "Carmine".
Charles Herbert

Charles Herbert Saperstein (23. joulukuuta 1948 – 31. lokakuuta 2015) oli yhdysvaltalainen näyttelijä joka loi uransa lapsitähtenä muun muassa elokuvissa "Puhelu tuntemattomalta", "Kuolemanloukku O.K. Corral" ja "Lemmenlaiva". Hän teki 20 elokuvaa ja näytteli 50 televisiosarjassa. Myöhemmin hän oli huumeriippuvainen vuosikymmeniä.
Kalle Lamberg

Kalle Lamberg (s. 11. helmikuuta 1987) on suomalainen näyttelijä. Komedian lajikseen jo nuorena ottanut Lamberg on näytellyt muun muassa Turun Linnateatterissa. Hän on työskennellyt Turun Nuoren Teatterin taiteellisena johtajana vuodesta 2012. Elokuussa 2016 Lamberg valittiin Turun Linnateatterin johtajaksi.
Myös sähköisissä medioissa Lambergin roolitehtävät painottuvat komedian, parodian ja osin farssin suuntaan. Televisiossa hän on näytellyt MTV3:n suorissa estradiviihdeohjelmissa "Saturday Night Live" ja "Kingi". Visailuohjelmassa "Stadi vs. Lande" Kalle on esiintynyt ohjelman alusta, vuodesta 2017 alkaen kaudet 1-6 toisena juontajaparina. Elokuvataiteessa hän on tehnyt lähinnä sivuosia, kuten Kallosen roolin komediassa "Luokkakokous 2 – Polttarit".
Ura.
Lamberg sai ensikosketuksensa teatteritaiteeseen pikkupoikana Sauvon kesäteatterissa, jossa hän näytteli Henrik Ibsenin klassikkonäytelmässä "Peer Gynt". Yhdeksänvuotiaana hän muutti Turkuun, missä hän meni myöhemmin Turun Nuoreen Teatteriin. Lukion jälkeen Lamberg suoritti Teatterikorkeakoulun.
Turun Linnateatterissa Lamberg on näytellyt muun muassa Aleksis Kiven klassikossa "Seitsemän veljestä", komediassa "Otto vai pano" ja "Råck". Lamberg on näytellyt myös Kotkan Kaupunginteatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa, jossa hänellä oli rooli kappaleessa "Pahuus".
Teatterin ohella Lamberg on näytellyt elokuva- ja televisiotuotannoissa, kuten Yleisradion draamadokumentissa "Jääkärit" (2015), MTV3:n draamasarjassa "Roba" (2016), MTV3:n suorassa komediasarjassa "Saturday Night Live" kevätkaudella 2016 sekä MTV3:n komediaohjelmassa "Kingi" kevätkaudella 2018. Syksyllä 2018 hän on mukana Posse-televisiosarjan viidennellä tuotantokaudella.
Lamberg valittiin kaikkien aikojen hauskimmaksi turkulaiseksi vuonna 2016.
Lamberg kihlautui viittomakielen tulkkina työskentelevän naisystävänsä, Maria Mattelmäen kanssa lokakuussa 2016. He menivät naimisiin syyskuussa 2020.
Lamberg valittiin positiivisimmaksi raisiolaiseksi vuonna 2019
PowerFlite

PowerFlite on Chrysler Corporationin vuosina 1954–1961 valmistama ja henkilöautoissaan käyttämä kaksiportainen automaattivaihteisto. Vaihteiston valmistus alkoi vuoden 1953 lopulla ja huolimatta Chryslerin kolmeportaisen TorqueFliten esittelystä vuonna 1956, yksinkertainen ja luotettava PowerFlite oli saatavilla Plymouthin ja Dodgen vaihteistoksi mallivuoden 1961 loppuun, jonka jälkeen sen valmistus lopetettiin.
Chrysler Corporation oli yksi viimeisistä ajoneuvovalmistajista Yhdysvalloissa, joka esitteli täysautomaattisen vaihteiston. General Motors oli esitellyt Oldsmobilen Hydramatic-vaihteiston jo 14 vuotta aiemmin ja Ford Motor Company oman Ford-O-Maticinsa kolme vuotta aiemmin. Packardin Ultramatic oli tullut markkinoille vuonna 1949 ja Studebakerin Automatic Drive vuonna 1950. PowerFlite oli rakenteeltaan ja toiminnaltaan yksinkertaisempi kuin markkinoilla olevat muut automaattivaihteistot. Koska mekaanisia komponentteja ja toimintoja oli vähemmän, oli vaihteisto myös hyvin luotettava ja se palveli nöyrästi niin kuutoskoneisen Plymouthin kuin Hemi V8 -moottorisen Imperialin vaihteistona. Toisin kuin muissa automaattivaihteistoissa, PowerFlitessa ei ollut ”park”-toimintoa, joka lukitsee voimansiirron auton liikkumisen estämiseksi. Tämän takia seisontajarrun käyttö oli välttämätöntä aina, kun auto pysäköitiin. Kaikkien tuon aikakauden Chrysler-tuotteiden seisontajarru oli käyttöjarruista erillinen oma yksikkönsä, jossa vaihteiston hännän jälkeen sijoitettu jarrurumpu esti kardaaniakselin pyörimisen ja piti näin auton paikoillaan.
PowerFliten ohjaus tapahtui aluksi ohjauspylvääseen siijoitetun valitsimen avulla. Vaihdekaavio oli R-N-D-L, joka poikkesi muiden valmistajien käyttämästä P-N-D-L-R-järjestyksestä. Chrysler perusteli PowerFliten muista poikkeavaa kaaviota käyttöturvallisuudella. Koska auto käynnistettiin vaihteiston asennossa N, tarvittiin vain yksi valitsimen siirto, että auto saatiin liikkeelle eteen- tai taaksepäin. Peruutusvaihteelta ajovaihteelle kytkettäessä, D-vaihteen ohittaminen vahingossa ei myöskään aiheuttanut vaaraa tai vahinkoa. Myöhemmin, kun Yhdysvaltain liittovaltion liikenneturvallisuusvirasto NHTSA "(National Highway Traffic Safety Administration)" alkoi antaa ajoneuvojen hallintalaitteita koskevia määräyksiä, Chryslerin vaihteistokaaviosta, lisättynä ”park”-asennolla (P-R-N-D-L), tuli turvallisuusvaatimusten mukainen standardi. Vuonna 1955 vaihteenvalitsin siirtyi ohjauspylväästä kojelautaan, jossa sitä käytettiin pystysuorassa kaaviossa liikutettavalla vivulla. Tässä sovelluksessa peruutusvaihde oli ylimpänä ja L alimpana. Vuonna 1956 Chryslerin kojelaudan vaihteenvalitsin muutettiin painonapeilla kytkettäväksi. Tämä toiminto oli käytössä mallivuoden 1964 loppuun, eli myös TorqueFliten kanssa.
Neuvostovalmisteinen, ZIL-111-mallissa käytetty kaksiportainen automaattivaihteisto perustuu rakenteeltaan Chryslerin PowerFliteen.
Presto-Matic

M6 Presto-Matic oli Chrysler Corporationin vuosina 1946 – 1953 valmistama puoliautomaattinen vaihteisto. Rakenteellisesti kyseessä on moottoriin nestekytkimellä kytketty, ylivaihdeyksiköllä varustettu manuaalivaihteisto. Vaikka itse vaihteistossa ei ollut kuin kaksi vaihdetta eteenpäin, ylivaihdeyksikkö tuplasi ajovaihteiden määrän neljään.
Kuljettajan oli käytettävä kytkinpoljinta aina kun vaihteenvalitsinta siirrettiin asennosta "(Low-High-Reverse)" toiseen. Kun auto oli liikkeessä eteenpäin, saatiin sähköhydraulisesti ohjattu ylivaihde kytketymään päälle kaasupoljinta keventämällä. Fluid Drive-nestekytkimen ansiosta auto voitiin pysäyttää ja pitää paikallaan jarrun avulla, ilman kytkinpolkimen painamista.
Valinnaisena varusteena toimitettua vaihteistoa myytiin monilla eri kauppanimillä: Chrysler käytti autoissaan varusteesta nimeä "Presto-Matic", DeSoto "Tip-Toe Shift" ja Dodge "Gyro-Matic", "Fluid-Matic", "Fluidtorque" tai "Gyro-Torque". Chrysleriin ja DeSotoon vaihteisto oli saatavilla vuosina 1946 – 1953, Dodge otti sen käyttöön vasta vuonna 1948. Plymouth esitteli oman puoliautomaattisen Hy-Drive-vaihteistonsa vuonna 1953, mutta täysautomaattinen PowerFlite korvasi nämä kaikki vuonna 1954.
Vaihteiston käyttö.
Presto-Maticin vaihdekaavio oli sama kuin manuaalivaihteiston, lukuun ottamatta puuttuvaa 1-vaihteen lovea.
Lähtiessään liikkeelle kuljettaja painoi kytkinpolkimen pohjaan ja valitsi joko peruutusvaihteen tai jommankumman eteenpäinajoalueista (Low tai High). Tämän jälkeen kytkinpoljin voitiin vapauttaa ja auto joko lähti liikkeelle tai se oli pidettävissä paikallaan jarrun avulla. Eteenpäin ajettaessa ylivaihde saatiin kytketymään kun riittävä ajonopeus oli saavuettu ja kuljettaja kevensi kaasupoljinta. Tällöin sähköisesti ohjattu yksikkö kytki ylivaihteen päälle. Ajovaihteita eteenpäin oli tarvittaessa neljä: Low - Low OD - High - High OD.
Nestekytkimen ansiosta liikkeellelähtö voitiin suorittaa "High"-alueella, tosin kiihtyvyys oli tällöin jopa oman aikansa mittareiden mukaan melko verkkaista. Kun auto oli saavuttanut nopeuden 15 - 20 mailia tunnissa (25–30 km/h), kuljettaja nosti jalkansa hetkeksi kaasupolkimelta, jolloin ylivaihdeyksikkö kytki "matkavaihteen" päälle. Ylivaihdeyksikkö kytkeytyi automaattisesti päältä pois aina kun auton nopeus laski alle 11 mailia tunnissa (17 km/h) tai se pysäytettiin. Parempi kiihtyvyys saatiin aikaan, jos liikkeelle lähtö tapahtui pikkualueella. Pikkualueen ylivaihde saatiin kytketymään 8:n mailin tuntinopeudessa (13 km/h) ja tällä vaihteella kiihdytettiin 25:n mailin tuntinopeuteen, jolloin valitsin siirrettiin isolle alueelle.
Rakenne oli melkoisen tilaavievä ja raskas, koska nestekytkimen lisäksi järjestelmä vaati toimiakseen myös mekaanisen kytkimen. Tämän johdosta tällä vaihteistolla varustettujen autojen tulipelti ja lattiapellitys sekä kytkinpolkimen vivusto poikkeavat manuaalivaihteistolla varustettujen autojen rakenteista.
Nuorten Ohjaamo

Nuorten Ohjaamo on alle 30-vuotiaiden nuorten matalan kynnyksen palvelupiste, jonka toimintamalli rakentuu monialaisesti tietoa, neuvontaa, ohjausta ja tukea tarjoavasta Ohjaamosta, eri hallinnonalojen peruspalveluista ja laajasta yhteistyöverkostosta.
Ohjaamon ydintoimintaan kuuluu henkilökohtainen neuvonta ja ohjaus, tuki elämänhallintaan, urasuunnitteluun, sosiaalisten taitojen ja valmiuksien kehittämiseen sekä kouluttautumisen ja työllistymisen tukeminen. Ohjaamossa työskentelevät ammattilaiset selvittävät nuoren tilanteen ja palvelutarpeen yksilöllisesti tukien nuoren omaa osallistumista. Ohjaamon käytössä on toiminnallisia palveluja, jotka sekä auttavat tunnistamaan nuoren tarpeet että vahvistavat hänen toimintakykyään ja arjessa pärjäämistään. Nuoren kanssa yhteistyössä luodaan suunnitelma sovittujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Ohjaamon palveluja käyttääkseen nuori ei tarvitse lähettävää tahoa, vaan Ohjaamo on avoinna kaikille.
Ohjaamon laajaan yhteistyöverkostoon kuuluu viranomaistahojen, oppilaitosten ja työpajojen lisäksi esimerkiksi kolmannen sektorin toimijoita, vapaaehtoistyötä tekeviä ja muita nuorten parissa toimivia tahoja. Ohjaamo toimii myös yritysyhteistyön linkkinä paikallisten yrittäjien ja yrittäjäjärjestöjen suuntaan työnantajien ja nuorten kohtaamista edistäen.
Toimintamallin tavoitteena on, että Ohjaamo toimii nuoren tukena, kunnes tilanteeseen löydetään pidempikestoinen ratkaisu esimerkiksi yhteistyöverkoston tarjoamien palveluiden kautta tai nuoren siirtyessä opintoihin tai työelämään.
Ohjaamotoiminnan kehittämistä tukee Euroopan sosiaalirahasto (ESR).
Ohjaamot Suomessa.
Ohjaamoja toimii eri puolilla Suomea, muun muassa pääkaupunkiseudulla, Jyväskylässä, Forssassa, Kokkolassa, Joensuussa ja Rovaniemellä.
Vuonna 2018 Ohjaamoja on noin 50 eri puolilla Suomea.
Aiheesta muualla.
Ohjaamot Suomessa
Kohtaamon nettisivut
Vacamatic

M4 Vacamatic oli Chrysler Corporationin vuosina 1941 – 1942 valmistama puoliautomaattinen vaihteisto. Rakenteellisesti kyseessä on moottoriin nestekytkimen välityksellä kytketty, ylivaihteella varustettu manuaalivaihteisto. Vaikka itse vaihteistossa ei ollut kuin kaksi vaihdetta eteenpäin, ylivaihdeyksikkö tuplasi ajovaihteiden määrän neljään.
Kuljettajan oli käytettävä kytkinpoljinta aina kun vaihteenvalitsinta siirrettiin asennosta "(Low-High-Reverse)" toiseen. Kun auto oli liikkeessä eteenpäin, saatiin alipaineella ohjattu ylivaihde kytketymään päälle kaasupoljinta keventämällä. Fluid Drive-nestekytkimen ansiosta auto voitiin pysäyttää ja pitää paikallaan jarrun avulla, ilman kytkinpolkimen painamista.
Chrysler käytti vaihteistosta nimeä "Vacamatic" ja DeSoto "Simplimatic". Dodgeen tai Plymouthiin tätä vaihteistoa ei ollut tarjolla.
Vaihteiston käyttö.
Vacamaticin vaihdekaavio oli sama kuin manuaalivaihteiston, lukuun ottamatta puuttuvaa 1-vaihteen lovea.
Lähtiessään liikkeelle kuljettaja painoi kytkinpolkimen pohjaan ja valitsi joko peruutusvaihteen tai jommankumman eteenpäinajoalueista (Low tai High). Tämän jälkeen kytkinpoljin voitiin vapauttaa ja auto joko lähti liikkeelle tai se oli pidettävissä paikallaan jarrun avulla. Eteenpäin ajettaessa ylivaihde saatiin kytketymään kun riittävä ajonopeus oli saavuettu ja kuljettaja kevensi kaasupoljinta. Tällöin sähköhydraulisesti ohjattu yksikkö kytki ylivaihteen päälle. Ajovaihteita eteenpäin oli tarvittaessa neljä: "Low - Low OD - High - High OD".
Nestekytkimen ansiosta liikkeellelähtö voitiin suorittaa "High"-alueella, tosin kiihtyvyys oli tällöin jopa oman aikansa mittareiden mukaan melko verkkaista. Kun auto oli saavuttanut nopeuden 15 - 20 mailia tunnissa (25–30 km/h), kuljettaja nosti jalkansa hetkeksi kaasupolkimelta, jolloin ylivaihdeyksikkö kytki "matkavaihteen" päälle. Ylivaihdeyksikkö kytkeytyi automaattisesti päältä pois aina kun auton nopeus laski alle 11 mailia tunnissa (17 km/h) tai se pysäytettiin. Parempi kiihtyvyys saatiin aikaan, jos liikkeelle lähtö tapahtui pikkualueella. Pikkualueen ylivaihde saatiin kytketymään 8:n mailin tuntinopeudessa (13 km/h) ja tällä vaihteella kiihdytettiin 25:n mailin tuntinopeuteen, jolloin valitsin siirrettiin isolle alueelle.
Rakenne oli melkoisen tilaavievä ja raskas, koska nestekytkimen lisäksi järjestelmä vaati toimiakseen myös mekaanisen kytkimen. Tämän johdosta tällä vaihteistolla varustettujen autojen tulipelti ja lattiapellitys sekä kytkinpolkimen vivusto poikkeavat manuaalivaihteistolla varustettujen autojen rakenteista.
Pyratsoli

Pyratsoli eli 1,2-diatsoli (C3H4N2) on typpeä sisältävä heterosyklinen ja aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet.
Pyratsoli on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee muun muassa veteen, etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin ja sen liuokset ovat heikosti emäksisiä. Yhdisteellä on kaksi tautomerista muotoa, jotka ovat nopeassa kemiallisessa tasapainossa. Pyratsoli muodostaa molekyylien välisiä vetysidoksia ja esiintyy dimeereinä, syklisinä trimeereinä tai lineaarisina usean molekyylin ketjuina.
Pyratsolin elektronegatiiviset typpiatomit vetävät elektronitiheyttä niihun sitoutuneilta hiiliatomeilta, mikä tekee 4-asemassa sijaitsevasta hiiliatomista nukleofiilisen. Pyratsoli reagoikin helposti tästä asemasta elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla esimerkiksi nitrauksella, sulfonoinnilla, halogenoinnilla tai Friedel–Crafts-asyloinnilla. 1-aseman typpiatomi voi myös reagoida elektrofiilien kanssa substituutioreaktioilla. Pyratsolin pelkistys natriumetoksidilla johtaa pyratsoliiniin ja vedytys muodostaa pyratsolidiinia.
Ruotsalainen lääkäri Gunnar Lundquist sai 1970-luvun alussa alustavia tuloksia, että pyratsoli muuttaisi alkoholin palamista siten, että sen haittavaikutukset vähenisivät.
Valmistus ja käyttö.
Pyratsolia voidaan valmistaa hydratsiinin ja propargyylialdehydin asetaalin eli propargyyliasetaalin välisellä reaktiolla tai etyynin reagoidessa diatsometaanin kanssa. Pyratsolia käytetään muiden yhdisteiden synteesien lähtöaineena, metalleja kelatoivana reagenssina ja eräiden liuottimien ja voiteluaineiden stabiloijana.
Alinen Penijärvi

Alinen Penijärvi eli Alinen Pienijärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Iso-Röyhiössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Alinen Penijärvi on osa Röyhiönjärven-Iso Karppajärven valuma-aluetta.
Maantietoa.
Järvi on 250 metriä pitkä, 120 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria. Se sijaitsee Penijärven peltomaan ja Niemennevan suon välissä. Siihen laskee vain yksi pelto-oja ja sen oma laskuoja lähtee järven länsipäästä. Se virtaa länteen 2,4 kilometriä ja laskee Kyrösjärven Penijoenlahteen aivan joen suistoon. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä ja rantaan on rakennettu vain yksi vapaa-ajan asunto. Järvelle johtaa tie Iso-Röyhiöstä seututieltä 276.
Lähellä sijaitseva Ylinen Penijärvi kuuluu Kyrösjärven lähialueeseen.
Historiaa.
Isojaon esittävässä kartassa, joka on vuosilta 1830-1843, järven nimi kirjoitettiin "Alanen Penijärvi". Järven länsipää oli suota ja itäpää oli avattu niitylle. Laskuojaa ei tuolloin ollut.
Ylinen Penijärvi

Ylinen Penijärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Ylinen Penijärvi on osa Kyrösjärven lähialuetta.
Maantietoa.
Järven pituus on 300 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 3,5 hehtaaria. Se sijaitsee Vääränahteenvuoren länsipuolella mäen ja peltomaiden välissä. Järelle laskee vain yksi pieni tulo-oja ja laskuoja lähtee järven eteläpäästä. Laskuoja yhtyy 150 metrin päässä ohi virtaavaan Raattaansuonojaan, joka laskee Kyrösjärven Penijoenlahteen. Rantaviiva on 850 metriä pitkä ja rantaan on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Niille ja viereiselle maatilalle johtaa tie seututieltä 276.
Lähellä sijaitseva Alinen Penijärvi kuuluu Röyhiönjärven-Iso Karppajärven valuma-alueeseen.
Historiaa.
Isojaonkartta, joka on vuodelta 1830-1848, järvi on saman niminen kuin nykyäänkin ja myös sen laskuoja on samanlainen kuin nykyään.
Luhdikas

Luhdikas on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Luhdikas on osa Kyrösjärven lähialuetta.
Maantietoa.
Järvi on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee metsikössä avosuon ympäröimänä. Siihen laskee pohjoisesta metsäoja ja kaakosta Pitkäjärven ja Sahrikkaan yhteinen laskuoja. Järven oma laskuoja lähtee sen lounaispäästä ja virtaa 1,5 kilometriä ja jatkaa siitä Raattaansuonojana Kyrösjärven Penijoenlahden pohjukkaan. Järven ympärillä on kolme maatilaa peltoineen, mutta järven rannoilla ei ole rakennuksia. Lähimmät tiet, jotka haarautuvat seututielle 276, kulkevat läheisille maatiloille.
Historiaa.
Isojaonkartassa vuosilta 1830-1848 järven nimi oli "Luhdikais". Sitä ympäröivät suot olivat tuolloin avattu lähes kokonaan niityiksi. Tulo-oja Pitkäjärveltä ja laskuoja kulkivat jo silloin kuin nykyään tekevät.
Charles Hamelin

Charles Hamelin (s. 14. huhtikuuta 1984 Lévis, Québec) on kanadalainen kaukalopikaluistelun olympiavoittaja ja maailmanmestari. 175 senttimetriä pitkä ja 71 kilogrammaa edustaa Montréal International -seuraa.
Hamelin saavutti viestin olympiahopeaa vuoden 2006 talviolympialaisista Torinosta. Vuoden 2010 talviolympialaisista Vancouverista hän saavutti kultaa 500 metriltä ja viestistä. Vuoden 2014 talviolympialaisista Sotšista Hamelin saavutti kultaa 1 500 metriltä. MM-kilpailuista hän on saavuttanut peräti yhdeksän kultamitalia, 11 hopeamitalia ja 11 pronssimitalia. Mitaleista neljä kultaa, yhdeksän hopeaa ja kaikki pronssimitalit ovat henkilökohtaisia. Erillisistä joukkueiden MM-kilpailuista Hamelinilla on lisäksi kaksi kultaa ja neljä hopeaa.
Myös Hamelinin pikkuveli François Hamelin on kaukalopikaluistelun olympiavoittaja. Hänen tyttöystävänsä Marianne St-Gelais on myös kaukalopikaluistelun olympiamitalisti.
Shizō Kanakuri

Shizō Kanakuri (, myös muodossa "Shisō Kanaguri", 20. elokuuta 1891 Tamana, Kumamoton prefektuuri – 13. marraskuuta 1983 Tamana, Kumamoton prefektuuri) oli japanilainen kestävyysjuoksija, joka kilpaili maratonilla. Häntä kutsuttiin Japanissa nimellä "maratonin isä". 
Kanakuri tunnetaan parhaiten eräästä tapauksesta vuoden 1912 kesäolympialaisissa, jotka järjestettiin Tukholmassa. Hän menetti tajuntansa 18 päivän mittaisen matkan takia kesken olympiamaratonin ja pääsi erään maanviljelijäperheen hoitoon. Tämän jälkeen Kanakuri lähti, syvästi häpeissään, ensimmäisellä laivalla takaisin Japaniin. Vuonna 1962 eräs ruotsalaislehti lähetti toimittajansa Japaniin selvittämään Kanakurin kohtaloa. Hänet löydettiinkin Japanista hyvissä voimissa, viettämässä eläkepäiviään. Vuonna 1966 Kanakuri kutsuttiin Ruotsiin ja hän juoksi jäljellä olleen osuuden vuoden 1912 olympiamaratonista. Näin ollen Kanakurin ajaksi vuoden 1912 olympiamaratonilla tuli 54 vuotta, kahdeksan kuukautta, kuusi päivää, kahdeksan tuntia, 32 minuuttia ja 20,3 sekuntia. Kanakuri kertoi maaliintulon jälkeen: "Se oli pitkä matka. Matkan aikana menin naimisiin, sain kuusi lasta ja kymmenen lastenlasta."
Kanakuri kilpaili myös vuosien 1920 ja 1924 kesäolympialaisissa. Vuonna 1920 Antwerpissä hän sijoittui sijalle 16.
Kanakuri toimi urheilu-uransa ohella maantiedon opettajana. Hän kuoli vuonna 1983, 92-vuotiaana.
Kinue Hitomi

Kinue Hitomi (, 1. tammikuuta 1907 Okayama – 2. elokuuta 1931 Osaka) oli japanilainen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hitomi oli 157 senttimetriä pitkä ja painoi 45 kilogrammaa.
Hitomi tuli Amsterdamissa järjestettyihin vuoden 1928 kesäolympialaisiin pituushypyn maailmanennätyksen haltijana. Hänelle selvisi vasta paikan päällä, että tuo laji ei ollut ohjelmassa. Niinpä Hitomi osallistui 100 metrille, korkeushyppyyn ja kiekonheittoon ilman suurempaa menestystä. 800 metrin juoksuun hän osallistui ensimmäistä kertaa elämässään, saavuttaen hopeaa Saksan Lina Radken jälkeen. Tuo mitali oli ensimmäinen japanilaisnaisen saavuttama olympiamitali. Naisten maailmankisoista Hitomi saavutti kolme kultaa, kaksi hopeaa ja kolme pronssia. Mitalit tulivat pituushypystä, kolmiloikasta, pikajuoksuista, kiekonheitosta ja keihäänheitosta.
Hitomi teki urallaan virallisen maailmanennätyksen 100 metrillä, 200 metrillä, pituushypyssä ja 1920–1930-luvuilla ennätysluettelossa olleessa kolmiottelussa (lajeina 100 m, korkeushyppy ja keihäänheitto). Lisäksi hän teki epävirallisia maailmanennätyksiä 200 metrillä, 400 metrillä, pituushypyssä ja kolmiloikassa. Hänen toukokuussa 1928 hyppäämänsä pituustulos 598 cm säilyi virallisena maailmanennätyksenä heinäkuuhun 1939 saakka.
Hitomi kuoli keuhkokuumeeseen elokuussa 1931, vain 24-vuotiaana.