tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
California Nights

”California Nights” on brittiläisen Sweet-yhtyeen esittämä kappale vuodelta 1978. Se julkaistiin yhtyeen albumilla "Level Headed" sekä erikseen singlenä, joka nousi Länsi-Saksassa listasijalle 23 ja Yhdysvalloissa sijalle 76. Se oli siten yhtyeen viimeinen hitti Billboard Hot 100 -listalla. Britanniassa ja Manner-Euroopassa singlen julkaisi Polydor Records, Yhdysvalloissa Capitol Records.
Eagles-yhtyeen tuotantoon verrattu kappale on merkitty yhdessä tekemäksi, mutta suurin osa siitä on basisti Steve Priestin käsialaa. Hän myös laulaa sen. ”California Nights” oli myös teemallisesti enteellinen, sillä Priest muutti 1980-luvulla ensin New Yorkiin ja sitten Kaliforniaan.
Singlen B-puolella on kappale ”Show Me the Way”, joka oli alkujaan "Off the Record" -albumin ”Laura Lee” -kappaleeseen tehty jatko-osa. Vaikka yhtye oli kertonut luopuneensa hard rockista, palasi se siihen vielä tällä kappaleella. Kokonainen versio ”Laura Lee (Show Me the Way)” on sittemmin julkaistu yhtyeen harvinaisuuksia sisältävillä kokoelmilla.
Yamaman taistelu

Yamaman taistelu oli vuonna 633 käyty taistelu Yamaman alueella (nykyisen Saudi-Arabian itäosassa). Taistelu oli osa profeetta Muhammedin kuoleman jälkeen muslimien ja beduiinien välillä syttyneitä Ridda-sotia. Taistelu päättyi muslimien voittoon.
Yamaman taistelu on merkittävässä roolissa islamin historiassa, sillä perimätiedon mukaan Koraani päätettiin taistelun jälkeen koota ensimmäistä kertaa kirjoitettuun muotoon. Perimätiedon mukaan taistelussa kuoli lukuisia hafizeja, eli Koraanin ulkoaosaajia, ja muslimien keskuudessa syntyi pelko siitä, että osa Koraanin osista voisi unohtua, ellei Koraania kirjattaisi pian kokonaan ylös. 
Historiatieteen näkemyksiä.
Nykyaikaisessa historiantutkimuksessa tarinan todenperäisyyttä on epäilty, koska perimätiedon mukana kulkeneissa listoissa taistelussa kuolleista muslimeista ei ole mukana nykyaikana tunnettuja hafizeja. Islamin tutkimuksen professori Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan kuitenkin jo yhden taitavan hafizin kuolema olisi voinut saada muslimit kokoamaan Koraania muistiin. 
Tarinat Ridda-sodista on myös kokonaisuudessaan asetettu kyseenalaisiksi, ja niitä on pidetty arabien myöhemmin luomana tarinaperinteenä. Orientalisti K-H Ohlig on muiden ohella huomauttanut niitä koskevien lähdetietojen myöhäisyydestä.
Exile (Hurtsin albumi)

Exile on englantilaisen synthpopduo Hurtsin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 8. maaliskuuta 2013.
Albumin pääsingle, ”Miracle”, julkaistiin 11. tammikuuta 2013. Sitä seurasi toinen single, ”Blind”, toukokuussa. Kolmas ja viimeinen single, ”Somebody to Die For”, julkaistiin heinäkuussa 2013. "Exilen" paras sijoitus Britannian albumilistalla oli yhdeksäs sija. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan toisella sijalla. Se pääsi kymmenen parhaan joukkoon myös kahdeksassa muussa maassa.
Haldor Halderson

Harold ”Slim” Halderson (7. tammikuuta 1898 Winnipeg, Manitoba, Kanada – 1. elokuuta 1965) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi kesäolympialaisissa 1920.
Halderson voitti uransa aikana olympiakultaa kaikkien aikojen ensimmäisessä olympialaisissa järjestetyssä jääkiekkoturnauksessa. Hän voitti Stanley Cupin vuonna 1925.
Erik Durm

Erik Durm (s. 12. toukokuuta 1992 Pirmasens) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigan Eintracht Frankfurtia. Hän on aiemmin edustanut Mainzia, jossa hän pääsi pelaamaan vain nuoriso- ja reservijoukkueissa, Borussia Dortmundia kausina 2012–2018 ja englantilaisseura Huddersfield Townia kaudella 2018–2019. Durm voi pelata laitapuolustajana tai laitalinkkinä.
Durm on kauden 2019–2020 loppuun mennessä pelannut Bundesliigassa 73 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia, ja Englannin Valioliigassa 28 ottelua. Hän voitti Saksan cupin Borussia Dortmundin joukkueessa vuonna 2017. Hän on pelannut Mestarien liigassa 15 ottelua ja Eurooppa-liigassa viisi ottelua.
Durm valittiin Saksan maajoukkueeseen vuoden 2014 MM-kilpailuihin vaikka oli pelannut ennen lopputurnausta vain yhden A-maaottelun. MM-turnauksessa, jossa Saksa voitti maailmanmestaruuden, hän ei päässyt kentälle. Hän pelasi vuonna 2014 kaikkiaan seitsemän maaottelua eikä ole sen jälkeen päässyt pelaamaan maajoukkueessa.
Christian Forss (albumi)

Christian Forss on Suomen "Idols"-kilpailuun ensimmäisellä tuotantokaudella osallistuneen Christian Forssin vuonna 2004 julkaistu esikoisalbumi. Albumi nousi Suomen viralliselle albumilistalle kuudeksi viikoksi, parhaimmillaan kuudenneksi (36/2004). Albumi on myynyt kultaa.
Albumilta julkaistiin kaksi singleä. Ensimmäinen single ”That's How It Goes” julkaistiin 28. toukokuuta 2004. Singlelistalle se nousi viideksi viikoksi ja oli parhaimmillaan listan 12:s (29/2004). Toinen single ”Unforgettable” nousi singlelistalle neljäksi viikoksi ja oli listalla parhaimmillaan neljäs (33/2004). Single myi lopulta kultaa. Radiosoitossa ”Unforgettable” nousi kuudenneksi soitetuimmaksi kappaleeksi.
Jänikset (suku)

Jänikset ("Lepus") on jäniseläinten suku, johon kuuluu noin 30 lajia. Lajien esiintymisalue on laaja ja taksonomia kiistanalainen, sillä ei ole selvää mitkä ovat alalajeja, mitkä varsinaisia lajeja. Niitä on aiemmin jaettu kahdeksaan alasukuun, mutta jaosta on nyttemmin luovuttu.
Ulkonäkö ja koko.
Jäniksillä on yleisesti ottaen pidemmät korvat, pidemmät takajalat ja hiukan pidempi häntä kuin muilla jäniseläimillä. Suvussa on kaksi mustaa lajia, muiden väritys on tyypillisesti ”agouti”, eli selästä harmaanruskea ja vatsapuolelta hyvin vaalea. Pohjoisen ja vuoristoalueiden lajit vaihtavat väriä talvisin valkoiseksi.
Tyypillisesti jänikset ovat suurempia kylmemmässä ilmastossa siten, että pohjoiset lajit painavat noin viisi kilogrammaa, lauhkean ilmaston jänikset noin kolme kilogrammaa ja päiväntasaajan seudun jänikset noin kaksi kilogrammaa. Suvun pienin laji on kuitenkin lumikenkäjänis, joka on 36–52 senttimetriä pitkä ja painaa noin 1,3 kilogrammaa. Suurimpiin lajeihin kuuluu napajänis, joka voi kasvaa 68 senttimetriä pitkäksi ja painaa jopa seitsemän kilogrammaa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Jäniksiä tavataan kaikkialla Euroopassa, Aasiassa, Afrikassa, Grönlannissa ja Pohjois-Amerikassa. Useimmat lajit viihtyvät aukeissa maisemissa. Perinteisen maanviljelyn aukeat maisemat ovat sopineet niille hyvin, mutta tehomaaviljelyn käyttämät aineet ovat haitaksi.
Ravinto ja käyttäytyminen.
Jänikset ovat lähes poikkeuksetta kasvinsyöjiä. Ne nöpöttävät päiväsaikaan piilossa pensaikossa ja juoksevat pakoon avoimelle alueelle vaaran uhatessa, toisin kuin kanit, jotka pakenevat koloihin. Useimmat jänisnaaraat saavat vuodessa noin kymmenen poikasta, mutta pohjoisessa on tyypillisempää, että syntyy muutamia suurehkoja poikueita, kun taas etelässä poikaset syntyvät yksi tai kaksi kerrallaan.
Lajit.
Jänisten sukuun kuuluu Animal Diversity Webin mukaan seuraavat lajit:
Viuhahdus (kappale)

 
Viuhahdus on Irwin Goodmanin levyttämä kappale, joka levytettiin vuonna 1974. Irwin Goodmanin piti osallistua kappaleella samana vuonna järjestettyyn Syksyn säveleen. Kappale ei kuitenkaan päässyt osallistumaan kilpailuun tehdyn sääntömuutoksen takia. 
Kappaleen on sanoittanut Vexi Salmi salanimellä "Emil von Retee". Kappaleen säveltäjäksi on merkitty useissa yhteyksissä Antti Hammarberg eli Irwin Goodman. Kappaletta on kuitenkin pidetty käännöskappaleena (tai mukaelmana) yhdysvaltalaisen lauluduo Dean &amp; Jeanin vuonna 1963 levytetystä kappaleesta ”Hey Jean, Hey Dean”. Mahdollisesta plagioinnista nousi kohu jo kappaleen levytysvuonna.
Kappale ei koskaan päätynyt Irwinin studioalbumeille, vaan se julkaistiin singlenä B-puolellaan ”Pannaan menemään”. Myöhemmin kappale on julkaistu lukuisilla Irwin Goodmanin kokoelmalevyillä.
Charleston (tanssi)

 
Charleston on Yhdysvalloissa syntynyt tanssityyli. Se oli 1920-luvun suosituin seuratanssi niin, että koko vuosikymmenen amerikkalaista ja länsieurooppalaista seuraelämäkulttuuria kutsutaan usein ”charleston-aikakaudeksi”.
Tanssityyli sai nimensä pianisti James P. Johnsonin samannimisestä kappaleesta, joka taas on nimetty Etelä-Carolinassa sijaitsevan Charlestonin kaupungin mukaan. 
Kappale nousi suosioon sen soitua vuonna 1923 Broadway-revyyssä "Runnin' Wild". Tanssin sanotaan saaneen vaikutteita Kap Verden saarten tanssityylistä.
Charlestonia tanssitaan dixieland- tai ragtime-musiikin tahdissa. Musiikillisessa mielessä charleston on muunnelma muista 4/4-tahtilajissa kulkevista tanssirytmeistä, kuten foxtrotista. Charlestonille on tyypillistä synkopoiva rytmi, jossa kolmannelle tahdinosalle osuva isku on siirretty kahdeksasosan verran aiemmaksi.
Charlestonissa tanssija on vuoroin varpaillaan, vuoroin kantapää maassa ja nostaa sääriään vuorotellen ilmaan polvesta taivuttaen (ns. heittoaskel). Charlestonia voidaan tanssia yksin, pareissa tai suuremmassa ryhmässä.
Charlestonin sanotaan antaneen vaikutteita muun muassa hip hop- ja street dance-tanssityyleille.
Hungry Heart

Hungry Heart on Suomen "Idols"-kilpailun ensimmäiseen tuotantokauteen osallistuneen Christian Forssin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 12. lokakuuta 2005. "Hungry Heart" ei menestynyt verrattuna kultaa myyneeseen esikoisalbumiin, sillä toinen albumi ei noussut Suomen viralliselle albumilistalle.
Albumin ensimmäinen single ”Half a Chance” julkaistiin elokuussa 2005. Kappale ei noussut singlelistalle. Toisena singlenä julkaistiin albumin nimikappale ”Hungry Heart”, josta julkaistiin myös "simlish-versio" -peliä varten. Versiolla Forss laulaa "Sims"-peleissä käytettävää simglish-kieltä, joka on todellisuudessa siansaksaa. Kolmantena singlenä julkaistiin kappale ”Enough”.
Hotelli Sointu

Hotelli Sointu oli Yle TV1:n myöhäisillassa vuosina 2000 ja 2001 esittämä musiikkiviihdeohjelma. Sitä juonsivat Essi Wuorela ja Arto Nyberg. Ohjelman vakioyhtyeessä soittivat muun muassa Pedro Hietanen sekä Tommi Lindell.
Ohjelman jokaisessa jaksossa vierailevalle artistille arvottiin aihe, josta tämän tuli neljässä tunnissa loihtia esitettävä kappale. Otsikon lisäksi artistille annettiin yksi lause, joka piti sisällyttää kappaleen sanoitukseen. Pääsääntöisesti artisti myös esitti itse tekemänsä kappaleen. Osa kappaleista jatkoi elämäänsä artistien levyillä.
"Hotelli Soinnussa" vierailivat muun muassa Juice Leskinen, Mikko Alatalo, Ismo Alanko, Tapani Kansa, Remu Aaltonen, Aki Sirkesalo, Pauli Hanhiniemi, Anna Eriksson, Tapio Liinoja ja useita muita.
Hotelli Sointu voitti vuonna 2001 Venla-palkinnon musiikkiohjelmien sarjassa. "Helsingin Sanomissa" Harto Hänninen kehui vuoden 2000 tv-katsauksessaan "Hotelli Soinnun" pikku hiljaa jämäköityneen ja ilahduttaneen ennakkoluulottomilla sovituksillaan ja duetoillaan.
The Amazing Spider-Man (vuoden 2012 videopeli)

The Amazing Spider-Man on Beenoxin kehittämä ja Activisionin julkaisema toimintapeli. Peli on julkaistu vuonna Nintendo 3DS-, PlayStation 3-, PlayStation Vita-, Windows-, Wii- ja Xbox 360 -alustoille.
Peli liittyy epilogina samannimiseen elokuvaan ja paljastaa useita juonikohtia. Pelille on julkaistu seuraaja "The Amazing Spider-Man 2".
Vastaanotto.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 7.0/10.
Myrnohrad

Myrnohrad () on hiilikaivoskaupunki Itä-Ukrainan Donetskin alueella, runsaat 50 kilometriä aluekeskus Donetskista luoteeseen. Heinäkuusta 2020 lähtien se on ollut osa Pokrovskin piiriä. 
Ukrainan tilastokeskuksen arvion mukaan Myrnohradin kaupungissa oli vuoden 2013 alussa 49 646. Maaseutuasukkaat mukaan lukien silloisen kaupunkipiirin asukasmääräksi arvioitiin 50 653 asukasta.
Ensimmäiset hiilikaivokset paikkakunnalle perustettiin 1910-luvulla (ensimmäisenä vuonna 1911 kaivos numero 1, nykyään Tsentralnaja-kaivos). Vuonna 1934 perustettiin Novyi Donbassin taajama (), ja 1935 kaksi paikkakunnan kaivoksista nimettiin tunnetun bulgarialaisen kommunistipoliitikko Georgi Dimitrovin mukaan. Vuonna 1957 koko taajaman nimeksi muutettiin Dimitrov (), ja vuonna 1965 se sai kaupungin aseman. Vuonna 2016 kaupungin nimeksi muutettiin Myronhrad.
Seudulla oli toukokuun 2014 lopulla Ukrainan hallitusvaltaa vastustavia ja yleistä järjestystä häiritseviä aseistettuja separatisteja (terroristeja), joita maan turvallisuusviranomaiset pyrkivät riisumaan aseista.
Dave Donnelly

David M. Donnelly (s. 2. helmikuuta 1962 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi urallaan NHL:ssä yhteensä 137 runkosarja- ja viisi playoff-ottelua tehopistein 15+24=39 ja keräten 150 jäähyminuuttia. Donnelly pelasi urallaan myös Suomessa ja Saksassa.
Ura.
Seuraura.
Donnelly pelasi junioriurallaan vuodet 1979–1981 AJHL-joukkue St. Albert Saintsissa. Hän sijoittui jälkimmäisellä kaudellaan 1980–1981 tehoilla 39+55=94 koko liigan pistepörssissä toiseksi edellään vain Drumheller Falconsin Peter Gerlinger. AJHL:n maalipörssissä Donnelly oli kolmas ja hän voitti myös liigan jäähypörssin 293 minuutillaan. Minnesota North Stars varasi Donnellyn toisella kierroksella 27. pelaajana . Vuodet 1981–1983 hän kävi Pohjois-Dakotan yliopistoa. Donnelly oli jälkimmäisellä kaudellaan 1982–1983 18 osumallaan joukkueensa paras maalintekijä Dusty Carrollin kanssa. Hän voitti myös UND:n sisäisen jäähypörssin 106 minuutillaan, joilla Donnelly sijoittui WCHA:n jäähypörssissä neljänneksi.
Heinäkuussa 1982 Minnesota North Stars kauppasi Donnellyn oikeudet ja Brad Palmerin Boston Bruinsille vaihdossa Brian Bellowsiin. Yliopistovuosiensa jälkeen hän vietti kauden 1983–1984 pääasiassa Sarajevon olympiakisoihin valmistautuneessa Kanadan maajoukkueessa, mutta turnauksen jälkeen Donnelly siirtyi loppukaudeksi Bruinsin NHL-joukkueen vahvuuteen. Hän teki siellä loppukaudella 16 runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa tehot 3+4=7. Kaudella 1984–1985 Donnelly pelasi NHL:ssä 38 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun tehopistein 6+8=14. Hän pelasi ison osan kaudestaan myös farmijoukkue Hershey Bearsissa, AHL:ssä.
Kaudella 1985–1986 Donnelly sai tililleen vain kahdeksan NHL-ottelua. Maaliskuussa 1986 hänet kaupattiin Detroit Red Wingsiin vaihdossa Dwight Fosteriin, mutta Donnelly ei saanut joukkueen organisaatiossa tililleen otteluakaan. Kaudeksi 1986–1987 hän siirtyi vapaana agenttina Chicago Blackhawksiin, jossa Donnelly teki uransa ainoan kokonaisen NHL-kautensa aikana 71 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa tehot 6+12=18. Lokakuussa 1987 hänet kaupattiin siirtosummaa vastaan Edmonton Oilersiin, jossa Donnelly pelasi kauden 1987–1988 aikana kuitenkin vain neljä ottelua.
Donnelly siirtyi kaudeksi 1988–1989 Eurooppaan ja SM-liigajoukkue Kalevan Pallon riveihin. Hän teki 43 runkosarjaottelussa lähes piste per peli -tahtia 42 tehopistettä. Donnelly voitti myös SM-liigan jäähypörssin 98 minuutillaan. Kauden 1989–1990 hän pelasi Saksan Eishockey-Bundesligaa EV Landshutin paidassa. Kaudeksi 1990–1991 Donnelly palasi Pohjois-Amerikkaan ja siirtyi AHL-joukkue Maine Marinersin riveihin. Hän jakoi tehoilla 21+30=51 joukkueen sisäisen pistepörssin toisen sijan Ken Hammondin kanssa. Donnelly esiintyi vielä Kanadan maajoukkueessa kaudella 1991–1992, jonka jälkeen hän lopetti pelaajauransa.
Maajoukkueura.
Donnelly edusti Kanadaa Sarajevon olympiakisoissa 1984.
Kare Eskola

Kare Eskola (s. 1977) on suomalainen freelance-toimittaja, joka on erikoistunut taide- ja kansanmusiikkiin. 
Keuruulla varttunut Eskola opiskeli aluksi Tampereen teknillisessä yliopistossa ympäristötekniikkaa, mutta vaihtoi vuoden jälkeen Turun yliopistoon opiskelemaan musiikkitiedettä ja muita humanistisia aineita. Hän tuli Yleisradion musiikkitoimitukseen alun perin kesätoimittajaksi vuosituhannen vaihteen paikkeilla.
Hän tekee Yle Radio 1 -kanavalle ohjelmaa ”Välilevyjä” ja uusia konserttimusiikin äänilevyjä arvioivaa katsausta ”Uudet levyt”. Hän on tehnyt levyarvioita ja musiikkiaiheisia juttuja myös muun muassa musiikkilehti Rondoon. Hän toimitti yhdessä Pekka Tapani Laineen ja Anu Holttisen kanssa vuonna 2016 ensiesitetyn tv- ja radio-ohjelmakokonaisuuden "Klassinen Suomi".
Kare Eskolan äiti on kirjailija ja lasten radio-ohjelmien tekijä Hannele Huovi, ja Eskola on esiintynyt lapsena Yleisradion tuottamissa ohjelmissa. Hän näytteli pääosaa Raili Ruston televisioelokuvassa "Leija" (1989) ja sivuosaa Rauni Mollbergin elokuvassa "Ystävät, toverit" (1990).
Šah’tarsk

Šah’tarsk () tai Šahtjorsk () on Itä-Ukrainan Donetskin alueen itäosissa, noin 50 kilometriä aluekeskus Donetskin itään sijaitseva hiilikaivoskaupunki ja kaupunkipiiri.
Ukrainan tilastokeskuksen arvion mukaan Šah’tarskin kaupungissa oli vuoden 2013 alussa 51 007 asukasta. Šah’tarskin kaupunkipiiriin kuului kaupungin lisäksi neljä kaupunkityyppistä taajamaa ja maaseutukylien asukkaita, joten koko kaupunkipiirin väkiluku oli 60 942. Šah’tarskin kaupunki oli myös ympäröivän 19 763 asukkaan Šah’tarskin piirin hallintokeskus.
Seudulla katsotaan olleen asutusta jo 5. vuosisadalla eaa. Vuonna 1721 seudulta löydettiin hiiltä. Ensimmäinen Venäjän keisarikunnan taajama, sloboda "Oleksijivo-Orlivku" eli "Aleksejevo-Orlovka" () seudulle perustettiin 1764, mitä vuotta pidetään paikkakunnan perustamisvuotena. Vuosina 1901-1903 paikkakunnalle perustettiin kolme pientä hiilikaivosta, jotka alkoivat tuottaa hiiltä lähiseudun teollisuudelle ja rautatielle. Sittemmin kaivoksia perustettiin lisää ja myös asutus lisääntyi. Elokuun 20. päivänä 1953 kolme seudun asutusta Oleksijivo-Orlivku, "Katyk" ja "Olh’ovtšyk" yhdistettiin kaupungiksi, joka sai nimen Šah’tarsk. Kaupungin nimi viittaa kaivoksiin (esimerkiksi = kaivoskaupunki) tai kaivosmiehiin ().
Toukokuun 2014 lopulla seudulla oli Ukrainan hallitusvaltaa vastustavia ja yleistä järjestystä häiritseviä aseistettuja separatisteja (terroristeja), joita maan turvallisuusviranomaiset pyrkivät riisumaan aseista.
Kaupungista taisteli Kansantasavaltojen liiton kanssa Ukrainan asevoimien 25. maahanlaskuprikaati.
Hetken maailma on tässä

Hetken maailma on tässä on suomalaisen poplaulaja PistePisteen esikoisalbumi, joka julkaistiin 30. elokuuta 2013. Albumi nousi neljäksi viikoksi Suomen viralliselle albumilistalle, jossa sen paras sijoitus oli 20:s. Albumin on tuottanut DJ Mobster.
Albumin ensimmäinen single ”Elän sut uudestaan” julkaistiin 2. huhtikuuta 2012. Vaikka kappaleen musiikkivideota on katsottu YouTubessa yli 1,5 miljoonaa kertaa, ei kappale kuitenkaan noussut lataus- tai singlelistalle. Toinen single ”Viljaa” julkaistiin 25. tammikuuta 2013. Albumin nimikappaleesta tehty kolmas single nousi levyn suurimmaksi hitiksi nousten parhaimmillaan lataulistan 22:nneksi sekä radioiden neljänneksi soitetuimmaksi kappaleeksi. YouTubessa kappaleen musiikkivideota on katsottu yli 900 000 kertaa. Syksyllä 2013 albumilta julkaistiin vielä singlenä ”Yksinäisyyden haudalla” -kappale.
Bret McKenzie

Bret McKenzie (s. 1976) on uusiseelantilainen muusikko, näyttelijä ja koomikko, joka tunnetaan Flight of the Conchords -duon toisena osapuolena Jemaine Clementin rinnalla. Kaksikko on pääosassa BBC:n radiokuunnelmasarjassa sekä HBO:n kahden tuotantokauden mittaisessa televisiosarjassa "Flight of the Conchords" (2007–2009). McKenzie on näytellyt Peter Jacksonin "Taru sormusten herrasta"- ja "Hobitti"-elokuvatrilogioissa ja kirjoittanut Oscar-palkitun kappaleen ”Man or Muppet” elokuvaan "The Muppets" (2011).
Ensimmäisessä "Taru sormusten herrasta" -elokuvassa, ' (2001), McKenziellä on vain parin sekunnin mittainen vuorosanaton rooli. Hän esittää Elrondin neuvonpitoon osallistuvaa haltiaa. Jotkut katsojat kiinnittivät kuitenkin huomionsa McKenzieen ja nimettömän hahmon ympärille syntyi pieni internet-ilmiö. Hahmo sai kutsumanimen Figwit, lyhenteenä hänen lyhyttä esiintymistään kuvaavasta lausahduksesta ”Frodo is grea ... who is "that"?” (suomeksi jotakuinkin ”Frodo on mahtav– – kuka "tuo" on?”). Elokuvantekijätkin huomasivat ilmiön ja McKenzie pääsi uusimaan roolinsa trilogian päätösosassa, ' (2003). Tällä kertaa hän sai myös yhden repliikin. Vuosikymmentä myöhemmin McKenzie sai roolin Lindirinä, Rivendellin haltiana, Jacksonin "Hobitti"-elokuvatrilogiassa.
Tyttöjä! Tyttöjä! Tyttöjä!

Tyttöjä! Tyttöjä! Tyttöjä! () on vuonna 1962 ilmestynyt yhdysvaltalainen musiikkielokuva, jonka pääosaa esitti Elvis Presley. Elokuvan käsikirjoituksesta vastasivat Allan Weiss ja Edward Anhalt. Weiss ja elokuvan tuottaja Hal B. Wallis tekivät yhdessä Elviksen kanssa viisi muutakin elokuvaa.
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 21. marraskuuta 1962 ja Suomessa 22. maaliskuuta 1963. Suomen TV:ssä elokuva on nähty kahdesti. Ensin TV1:ssä Mainostelevision esittämänä 23. elokuuta 1980 ja toisen kerran Kolmoskanavalla 4. heinäkuuta 1990.
Elokuva oli vuonna 1963 ehdolla Golden Globe palkinnon voittajaksi Musikaalien sarjassa. Lisäksi Laurel-palkinnon arvosteluraati listasi ko. vuonna elokuvan kolmanneksi parhaaksi musiikkielokuvaksi ja Elviksen toiseksi parhaaksi miespääosan esittäjäksi musiikkielokuvien sarjassa.
Savona

Savona on kaupunki Pohjois-Italiassa olevalla Ligurian alueella. Se on samannimisen Savonan maakunnan pääkaupunki. Kaupungilla on pitkät perinteet merenkulussa, ja se on edelleen tärkeä satamakaupunki. Se on myös usein risteilyalusten vierailupaikka. 
Nähtävyyksiä.
Kaupungin symboli on 1300-luvulta oleva torni "Torre Leon Pancaldo". Se on vanhan kaupunginmuurin ainoa jäljellä oleva osa. Se sijaitsee satamassa, ja sen seinämässä on Savonan pyhimyksen "Nostra Signora della Misericordian" marmorinen patsas.
Luís Neto

Luís Carlos Novo Neto (s. 26. toukokuuta 1988 Póvoa de Varzim) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän on viimeksi edustanut kotimaassaan Sportingia kausilla 2019–2024 ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura.
Neto on kotikaupunkinsa jalkapalloseura Varzim Sport Clubin kasvatti, jonka nuorisoakatemiaan hän liittyi 10-vuotiaana. Ensimmäisen ottelunsa edustusjoukkueessa hän pelasi 10. helmikuuta 2007, kun Varzim kohtasi Benfican Portugalin cupissa. Seuran edustusjoukkue pelasi maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Ligassa, mutta Neton peliaika jäi joukkueessa hyvin vähäiselle ensimmäisten neljän kauden aikana.
Heinäkuussa 2011 Neto siirtyi ilmaisella siirrolla pääsarjajoukkue Nacionaliin. Hän onnistui murtautumaan joukkueen avauskokoonpanoon ja herätti hyvillä esityksillään kiinnostusta muissa suurseuroissa, kuten Portossa ja Arsenalissa. Neto kuitenkin päätyi kesällä 2012 italialaiseen Sienaan, joka maksoi hänestä 1,7 miljoonan euron siirtokorvauksen.
Neto kuului Sienan avainpelaajiin kauden ensimmäisen puoliskon aikana ja teki muun muassa ensimmäisen maalinsa ottelussa Romaa vastaan. Hän siirtyi 1. helmikuuta 2013 maanmiestensä Bruno Alvesin ja Dannyn edustamaan venäläiseen Pietarin Zenitiin. Siellä hän pelasi yli kuusi vuotta mutta oli välillä kauden 2017–2018 lainalla turkkilaisseura Fenerbahçessa. Kesällä 2019 hän siirtyi Sportingiin.
Maajoukkueura.
Neto teki ensiesiintymisensä Portugalin maajoukkueessa 6. helmikuuta 2013 ystävyysottelussa Ecuadoria vastaan. Hän kuului Portugalin kokoonpanoon vuoden 2014 MM-kilpailuissa mutta ei päässyt turnauksessa pelaamaan.
Eumir Deodato

Eumir Deodato de Almeida ([ẽʊ̃ˈmiχ djoˈdatu], s. 22. kesäkuuta 1943), on brasilialainen pianisti, säveltäjä, sovittaja ja levytuottaja. Hänen tyylisuuntansa on lähinnä fuusiojazz, johon hän tuo vaikutteita brasilialaisesta musiikista, funkista ja rockista sekä usein teemoja klassisesta orkesterimusiikista. Hän tunnetaan ehkä parhaiten funkjazz-tyylisestä, 9-minuuttisesta sovituksestaan Richard Straussin "Also sprach Zarathustran" alkuteemasta, josta tuli hitti vuonna 1974.
Deodaton on tuottanut äänilevyjä muun muassa Kool and the Gangille, Björkille ja K. D. Langille. Levytyssovituksia hän on tehnyt muun muassa Wes Montgomerylle, Astrud Gilbertolle ja Frank Sinatralle (albumilla "Frank &amp; Co", 1971). Hänen muita yhteistyökumppaneitaan ovat olleet Aretha Franklin, Bette Midler, Earth, Wind &amp; Fire, Stanley Turrentine ja Antonio Carlos Jobim. Deodato on tehnyt myös paljon elokuvamusiikkia.
Soittajana Deodato tunnetaan Rhodes-sähköpianon käytöstään, yleensä ääntä hieman särkevän putkivahvistimen kautta.
Suomessa Deodato on vieraillut omine yhtyeineen ainakin vuoden 2002 Pori Jazz -festivaaleilla. Tuolloin puhallinsektiossa soittivat kolme suomalaista: trumpetisti Mika Mylläri, pasunisti Matti Lappalainen ja saksofonisti Pekka Pylkkänen.
Elämä ja ura.
Deodato syntyi Rio de Janeirossa italialais-portugalilaiseen perheeseen. Hän on muusikkona itseoppinut ja aloitti soittamisen harmonikalla 12-vuotiaana. Hän oppi eri soittimia ja sovitustekniikkaa nopeasti ja teki ensimmäisen levytyksensä jo 17-vuotiaana. Hän työskenteli pianistina ja sovittajana Rion bossa nova -yhtyeissä, mutta lähti monien brasilialaisten taiteilijoiden tavoin maanpakoon sotilashallituksen johtamasta kotimaastaan 1960-luvun lopulla.
Deodato asettui New Yorkiin ja työskenteli siellä säveltäjä Luiz Bonfán ja tuottaja Creed Taylorin kanssa sovittajana ja kosketinsoittajana.
Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa "Prelude" (1973) oli big band -tyylistä latinojazzia ja saavutti suuren suosion. Singlejulkaisu "Also sprach Zarathustra" voitti Grammy-palkinnon parhaana instrumentaalisena popkappaleena ja nousi singlelistan kakkoseksi Yhdysvalloissa ja seitsemänneksi Britanniassa. Albumi ylsi Billboard-listan kolmossijalle. Sen musiikkia käytettiin Hal Ashbyn elokuvassa "Tervetuloa, Mr. Chance!".
Toinen albumi "Deodato 2" ylsi sijalle 19 Billboard-listalla, ja siltä irrotettiin kaksi singlejulkaisua, muunnelmat Gershwinin "Rhapsody in Bluesta" ja Ravelin "Pavanesta kuolleelle prinsessalle".
Deodato jatkoi levyttämistä 1980-luvun lopulle Warner Brothers Records -levymerkille, mutta levyjen suosio hiipui. Hän sai kuitenkin Yhdysvalloissa pari Top 20 -singlehittiä kappaleilla ”S.O.S., Fire In The Sky” ja ”Are You For Real".
Elä elämäsi laulaen

Elä elämäsi laulaen on yhdysvaltalainen elokuvamusikaali vuodelta 1962. Elokuva perustuu Richard Powellin novelliin "Pioneer Go Home" ja sen pääosaa esittää Elvis Presley.
Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 24. elokuuta 1962. Elokuva on myös esitetty kahdesti Suomen televisiossa, YLE TV2:lla 13. marraskuuta 1981 ja Yle Teemalla 10. tammikuuta 2015.
Soundtrack.
Elokuvan soundtrack äänitettiin 5. heinäkuuta 1961 RCA Studio B:lla Tennesseen Nashvillessa. Elokuvaa varten äänitettiin kaikkiaan kuusi kappaletta, mutta Elvis hylkäsi yhden kappaleen ("Sound Advice") ja se julkaistiin vasta kokoelmalevyllä "Elvis for Everyone"". "Kuudes kappale ("A Whistling Tune") säästettiin seuraavaan elokuvaan "Kid Gallahad." Tässä sessiossa äänitetty versio kappaleesta julkaistiin kuitenkin vuonna 1991 kokoelmalevyllä "Collectors Gold."
Soundtrack julkaistiin huhtikuussa 1962 EP-muodossa samoihin aikoihin elokuvan ensi-illan kanssa. Levy myi 60-luvun EP:ksi todella hyvin. Levyn nimikappale ylsi radioiden 40 soitetuimman kappaleen joukkoon ja ylsi 15. sijalle Billboard Hot 100 -singlelistalla. EP oli Englannin EP-listan ykkönen peräti 20 viikkoa.
Eetu Salinin muistomerkki (Pori)

Eetu Salinin muistomerkki on vuonna 1955 paljastettu professori Aimo Tukiaisen veistos, joka sijaitsee Porin Itäpuistossa. Se on pystytetty Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen perustajajäsenen ja suomalaisen työväenliikkeen alkuaikojen keskeisen vaikuttajan Eetu Salinin muistoksi. Salin kuului työväen osuuskaupan perustajiin, ja muistomerkin läheisyydessä sijaitsi aikoinaan E-liikkeen paikallinen päätoimipiste. Läheisyydessä oleva aukio on nimetty Salinin mukaan Eetunaukioksi. 
Vesielementin sisältävä veistos kuvaa lähteestä juomaan kumartunutta työmiestä. Hahmon takana on tummasta graniitista tehty paasi, josta vasten nojaa työmiehen kuokka. Paadessa on myös Eetu Salinia esittävä reliefi. Muistomerkki on yksi Porin tunnetuimpia veistoksia ja se esiintyy myös 100-vuotiaan suomalaisen työväenliikkeen kunniaksi vuonna 1999 julkaistussa postimerkissä. Salin vaikutti Porissa 1900-luvun ensimmäisinä vuosina, toimien muun muassa kansankeittiön pitäjänä, kaupunginvaltuutettuna, kansanedustajana sekä "Sosialidemokraatti"-lehden päätoimittajana.
Etelä-Afrikan pääministeri

Etelä-Afrikan pääministeri (, ) oli vuosina 1910–1984 Etelä-Afrikan hallituksen johtaja. Pääministerin virka perustettiin vuonna 1910, kun Etelä-Afrikan unioni perustettiin. Pääministerin nimitti Britannian monarkkia edustava Etelä-Afrikan kenraalikuvernööri vuoteen 1961 asti, jolloin maasta tuli tasavalta ja valtiollisen presidentin virka perustettiin.
Etelä-Afrikan pääministerillä oli toimeenpaneva valta, ja samalla hän oli Etelä-Afrikan alahuoneen puheenjohtaja. Ensimmäinen pääministeri oli buurikenraali Louis Botha. Pääministerin valtaoikeudet perustuivat hyvin pitkälti Britannian pääministerin valtaoikeuksiin.
Virka lakkautettiin vuonna 1984, jolloin uuden perustuslain mukaan kaikki toimeenpanovalta siirrettiin valtiolliselle presidentille. Etelä-Afrikan viimeinen pääministeri oli Pieter Willem Botha, josta tuli myöhemmin valtiollinen presidentti.
Apartheidin jälkeisessä Etelä-Afrikassa Inkatha-vapauspuolue on ajanut sitä, että maahan palautettaisiin westminster-tyylinen järjestelmä, jossa pääministerillä olisi toimeenpanovalta. Tätä puolue perustelee sillä, että näin ei Etelä-Afrikasta voisi koskaan tulla yksipuoluejärjestelmä
Mount Warning

Mount Warning, Australian alkuasukkaiden kielellä Wollumbin on vuori Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa Australiassa. Se on osa valtavaa eroosion kuluttamaa muinaista kilpitulivuorta, joka purkautui viimeksi yli 20 miljoonaa vuotta sitten. Vuoren korkeus on 1 156 metriä, ja sitä ympäröivä alue on nykyään kansallispuisto, jossa on esimerkiksi etelänpyökkejä kasvavaa subtrooppista sademetsää.
Nimi.
Australian alkuperäisasukkaat antoivat vuorelle nimen "Wollumbin". Brittiläinen tutkimusmatkailija James Cook havaitsi laivastaan vuoren ensimmäisenä eurooppalaisena vuonna 1770 ja antoi sille nimeksi "Mount Warning" mikä tarkoittaa suomeksi ”varoituksen vuorta”, jotta myöhemmät merenkävijät osaisivat varoa alueen riuttoja.
Pub rock

Pub rock on rockmusiikin tyylilaji, joka kehittyi 1970-luvun puolivälissä Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Pub rock oli vastalause progressiiviselle rockille ja glam rockille. Lyhytikäisellä pub rockilla oli huomattava vaikutus, sillä pub rock -yhtyeet kieltäytyivät stadionkeikoista ja päättivät palata soittamaan pieniin pubeihin ja klubeille. 
Yhtyeiden pukeutumistyyli perustui farkku- ja ruutupaitoihin, kuluneisiin farkkuihin ja roikkuviin hiuksiin. Dr. Feelgoodin keulahahmo pukeutui puolestaan kuluneeseen valkoiseen pukuun. Pub rockin suosio rajoittui lähinnä suur-Lontoon alueelle, mutta Essexissäkin perustettiin alan yhtyeitä. Vuonna 1974 pub rock oli suosituimmillaan. 
Tunnettuja pub rock -yhtyeitä ovat esimerkiksi Brinsley Schwarz, The 101ers, Dr. Feelgood, Eddie and the Hot Rods ja Kilburn and the High Roads.
Suomessa nimitystä pub rock ei ole yleisesti käytetty musiikista, jota voisi tyyliltään verrata brittiläiseen genren musiikkiin.
John Powell (säveltäjä)

John Powell (s. 18. syyskuuta 1963 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen elokuvasäveltäjä. 
Lapsena Powell harjoitteli viulun soittoa ja sittemmin opiskeli Lontoon Trinity College of Musicissa. Tämän jälkeen hän alkoi säveltää mainoksiin, ja sen myötä hän pääsi Patrick Doylen assistentiksi. Vuonna Powell teki ensimmäisen sävellystyönsä televisiosarjaan "Stay Lucky", ja hänen ensimmäinen elokuvasävellyksensä oli vuoden 1997 toimintaelokuvassa "Face/Off – kahdet kasvot" (1997).
1990–2000-luvuilla Powell tuli tunnetuksi säveltämällä ääniraidat useisiin animaatioelokuviin ja tekemällä yhteistyötä Doug Limanin ja Paul Greengrassin kanssa. "Näin koulutat lohikäärmeesi" -elokuvan (2011) musiikista Powell sai parhaan musiikin Oscar-ehdokkuuden. Powell on ollut mukana Hans Zimmerin Remote Control Productionsissa ja sen myötä tehnyt yhteistyötä muun muassa itse Zimmerin ja Harry Gregson-Williamsin kanssa.
NONONO

NONONO on ruotsalainen vuonna 2012 perustettu kolmihenkinen yhtye, jonka muodostavat laulaja Stina Wäppling sekä kappaleiden tuotannoista vastaavat Astma ja Rocwell. Yhtye solmi levytyssopimuksen Ruotsin Warner Musicin kanssa vuonna 2012.
Yhtyeen esikoissingle ”Like The Wind” julkaistiin loppuvuodesta 2012, mutta kappale ei noussut listoille. Vasta yhtyeen seuraava single, huhtikuussa 2013 julkaistu ”Pumpin' Blood” sai huomiota. Kappale nousi Yhdysvalloissa Billboardin Alternative Songs-listan sijalle 22 sekä Billboardin rock-listan 23:nneksi. Kappale nousi singlelistoille myös Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä. Suomessa kappale sai tunnettavuutta syksyllä 2013, kun se soi MTV3-kanavalle siirtyvien Lotto-lähetyksien mainoksissa.
Esikoisalbuminsa "We Are Only What We Feel" yhtye julkaisi maaliskuussa 2014.
Yhtye soitti ensimmäisen Suomen keikkansa 27. kesäkuuta 2014 Provinssirockissa.
We Are Only What We Feel

We Are Only What We Feel on ruotsalaisen NONONO-yhtyeen esikoisalbumi. Albumi julkaistiin Ruotsissa 13. maaliskuuta 2014 ja muissa pohjoismaissa 26. maaliskuuta 2014. Yhdysvalloissa albumi julkaistiin 1. heinäkuuta 2014.
Albumin ensimmäinen single ”Like The Wind” julkaistiin loppuvuodesta 2012, mutta kappale ei menestynyt. Vasta yhtyeen seuraava single, huhtikuussa 2013 julkaistu ”Pumpin' Blood” sai huomiota ja se sijoittui singlelistoille Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä. Albumin kolmas single ”Hungry Eyes” julkaistiin 20. tammikuuta 2014.
Vares – Sheriffi

Vares – Sheriffi on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut suomalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut Hannu Salonen. Elokuva on "Vares"-elokuvasarjan yhdeksäs osa.
Suomen elokuvasäätiö myönsi elokuvalle 530 000 euron tuotantotuen. Elokuvaa kuvattiin kesällä 2014 Turussa.
Vastaanotto.
"Episodi"-lehden Esa Karell antoi elokuvalle kolme tähteä ja piti Hannu Salosen valintaa ohjaajaksi onnistuneena. Hän kiitti arviossaan erityisesti Karoliina Blackburnin roolisuoritusta: ”Kerrankin Vareksen naisrooli on uskottava ja enemmän kuin tasavertainen Jussin rinnalla.”
"Helsingin Sanomien" Nyt-liite antoi elokuvalle kaksi tähteä. Pertti Avola kritisoi tarinaa ja hahmoja, jotka tuovat hänen mukaansa mieleen ”enemmän vanhat naiivit kioskidekkarit kuin nykypäivän”. Hänen mukaansa uusi ohjaaja onnistuu kuitenkin piristämään elokuvasarjan uusinta osaa.
"Keskisuomalaisen" kriitikko Marko Ahonen ja HS:n Avola nostavat molemmat esiin elokuvan yhtäläisyydet Quentin Tarantinon ja Robert Rodriguezin tyyliin. Ahonen kritisoi elokuvan heikkoa käsikirjoitusta ja ”tarinankerronnallista sekasotkua”. Hänen mukaansa ”lopputulos on lähempänä freakshowta kuin rikosjännäriä”.
Elokuva oli Suomen katsoituin ensi-iltaviikonloppunaan (31 744 katsojaa) ja myös toisella esitysviikollaan (20 464 katsojaa).
Rolf Siilasvuo

Rolf Torsten Erland Siilasvuo (1923–1998) oli Limingan kansanopiston ja myöhemmin Limingan taidekoulun rehtori 1953–1990. Hän myös kirjoitti Limingan kansanopiston historiikin.
Siilasvuon isä oli kenraali Hjalmar Siilasvuo. Hänen veljestään Ensiosta tuli myös kenraali ja sisarestaan Rakel Siilasvuosta Oulun tyttölyseon rehtori. Rolf Siilasvuo osallistui Lapin sotaan ja oli mukana veljensä kanssa isänsä johtamassa sotilasoperaatiossa Tornion maihinnousussa lokakuussa 1944. Sodan jälkeen hän opiskeli valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistossa ja kirjoitti pro gradunsa 1952.
Seuraavana vuonna Siilasvuosta tuli Limingan kansanopiston rehtori. Vuodesta 1963 alkaen kansanopistossa järjestettiin kuvataiteen kesäkursseja ja mallipiirustuskerhoja ensin Liisa Rautiaisen ja myöhemmin Matti Mikkolan johdolla. 1966 alkaen kouluun perustettiin pysyvä kuvataidelinja, ja koulu muuttui vähitellen taidekouluksi. Siilasvuo kuvaili prosessia kirjassaan seuraavasti: ""Taidekoulu oli kuin käenpoika, joka kasvaessaan työntää muut pesästä ja niin kävi, taidekoulutus tuli, jäi ja voitti"." Siilasvuon Limingassa ollut koti oli avoin oppilaille, jotka kävivät hänen luonaan kylässä vaikkapa kuuntelemassa äänilevyjä.
Rolf Siilasvuon jäätyä eläkkeelle 1990 taidekoulun rehtoriksi valittiin Ari Karvonen.
Huppusuohaukka

Huppusuohaukka ("Circus melanoleucos") on haukkojen heimon suohaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Bangladeshissa, Bhutanissa, Kambodžassa, Kiinassa, Hongkongissa, Intiassa, Indonesiassa, Koreassa, Pohjois-Koreassa, Laosissa, Malesiassa, Mongoliassa, Myanmarissa, Nepalissa, Pakistanissa, Filippiineillä, Singaporessa, Sri Lankassa, Taiwanissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Vaeltavana sitä tavataan Bruneissa ja Japanissa
Populaation arvioidaan olevan pienenemässä elinalueiden tuhoutumisen vuoksi. Sen elinpiiriä ovat viljellyt alueet, heinäarot, erilaiset suot ja yli 8 hehtaarin järvet. Yleensä sitä ei esiinny metsissä
Saksan 14. jalkaväkidivisioona

Saksan 14. jalkaväkidivisioona () oli Saksan armeijan yhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminnen.
Wehrkreis IV perusti 1. lokakuuta 1934 Leipzigissa divisioonan peitenimellä Kommandant von Leipzig, jonka nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 14. jalkaväkidivisioonaksi. Divisioonan esikunta oli sijoitettu Leipzigiin.
Palvelus.
Divisioonassa suoritettiin liikekannallepano 3. elokuuta 1939 ja se siirrettiin Sleesiaan etelän armeijaryhmään. Divisioona ylitti Puolan rajan 1. syyskuuta 10. armeijan XVI armeijakunnan mukana. Sotatoimien päätyttyä divisioona siirrettiin Eifelin alueelle, josta se aloitti 10. toukokuuta 1940 hyökkäyksen länteen. Ranskan sotatoimien päätyttyä divisioona jäi Pariisin eteläpuolelle Fontainebleuhun, kunens se siirrettiin syyskuussa takaisin kotivaruskuntaan.
Divisioona muutettiin 15. lokakuuta 1940 14. motorisoiduksi divisioonaksi.
Gonzalo Rubalcaba

Gonzalo Rubalcaba (oik. "Julio Gonzalo Gonzalez Fonseca", s. 27. toukokuuta 1963 Havanna) on kuubalainen jazz-pianisti ja -säveltäjä.
Muusikko­perheen vesa Rubalcaba opiskeli pianon­soittoa kahdeksan­vuotiaasta asti Manuel Saumellin konserva­toriossa Havannassa ja jatkoi sitten Amadeo Roldán -oppi­laitoksessa, jossa opiskeli myös lyömä­soittimia. Myöhemmin hän sai opetusta pianisti Ñola Sahigilta ja opiskeli sävellystä Roberto Valeran ja Carlos Fariñasin johdolla. 
14-vuotiaasta saakka Rubalcaba työskenteli eri kokoon­panoissa ja palkittiin Kolumbian Bugassa vuonna 1980 pidetyillä kansain­välisillä festivaaleilla parhaasta orkesteri­sovituksesta. Vuodesta 1978 seuraavan vuosikymmenen lopulle Rubalcaba toimi oman yhtyeensä pianistina, rumpalina, säveltäjänä ja sovittajana ja soitti muun muassa Orquesta Aragónin kanssa. Hän herätti huomiota Havannan Jazz Plaza -festivaaleilla ja vuonna 1986 hän pääsi levyttämään Dizzy Gillespien kanssa albumin "Gillespie Live with Gonzalo Rubalcaba". Samana vuonna hän solmi levytys­sopimuksen saksalaisen Messidorin kanssa ja levytti sille albumit "Gonzalo Rubalcaba" (1986), "Live in Havana" (1986), "My Passion" (1987) ja "Giraldilla" (1989). 1980-luvun loppupuolella Gonzalo Rubalcaba matkusti konsertoimassa Euroopassa, Japanissa ja Kanadassa. Vuonna 1987 hän levytti Kuuban kansallis­orkesterin kanssa.
Vuonna 1992 Rubalcaba asettui asumaan Domini­kaaniseen tasa­valtaan, josta muutti vuonna 1996 Floridan Fort Lauderdaleen. Hän levytti toista­kymmentä albumia Blue Note -levymerkille, muun muassa albumit "Discovery" (1990), "The Blessing" (1991), "Suite 4 y 20" (1992), "Live in the USA" (1994–1996), "Old" (1997) ja "The Trio" (1998). Näiden ansiosta hän oli useampaan kertaan Grammy-ehdokkaana ja voitti palkinnon vuonna 2002 albumistaan "Supernova" ja 2006 albumista "Solo". Hän toimi yhdessä pianisti Chucho Valdésin kanssa Montreux’n jazz­festivaalien residenssi­taiteilijana 2002.
Rubalcaba on esiintynyt trionsa kanssa ja monien muiden kokoon­panojen jäsenenä. Hän on tehnyt yhteistyötä basisti Charlie Hadenin kanssa ja vieraillut muun muassa Isaac Delgadon, Juan Luis Guerran ja Francisco Céspedesin levyillä.
Alppihiihdon Suomen-mestaruuskilpailut

Alppihiihdon Suomen-mestaruuskilpailut on vuosittainen kilpailukokonaisuus, jossa ratkaistaan alppihiihdon Suomen mestarit. Ensimmäiset Suomen mestaruudet alppihiihdossa jaettiin Sallassa vuonna 1937, jolloin miehet kilpailivat pujottelussa ja syöksylaskussa. Sotatalvina 1940 ja 1942 kilpailuja ei käyty. Naiset kilpailivat SM-tasolla ensimmäistä kertaa vuonna 1943.
Historiaa.
Etenkin SM-kilpailuiden alkuaikoina alppihiihdon taso Suomessa oli heikohko. Esimerkiksi vuoden 1938 pujottelun mestari oli estejuoksun olympiaedustaja ja kilpa-autoilija Karl A. Ebb, jonka todettiin olevan pujottelussa vielä "turistitasolla". Alkuaikoina alppihiihdon Suomen-mestaruuskilpailuissa pärjäsivät hyvin myös urheilijat, jotka pitivät päälajeinaan mäkihyppyä tai yhdistettyä.
Kilpailulajit.
Alppihiihdon SM-kilpailuissa ei ole joka vuosi kilpailtu kaikissa alppihiihdon lajeissa. Esimerkiksi syöksylaskussa kilpailtiin vuosina 1937-1941, jonka jälkeen vuosien 1943-1955 SM-kilpailuissa laskettiin vain pujottelukilpailu. Suurpujottelu tuli ohjelmaan vuonna 1956 ja syöksylasku palasi ohjelmaan vuoden 1965 kisoissa. Paripujottelussa kilpailtiin ensimmäisen kerran vuonna 1985 ja supersuurpujottelussa vuonna 1990. Alppiyhdistetyssä on kilpailtu vain muutamina vuosina. Vauhtilajien SM-kilpailuja on 2000-luvulla pidetty Ruotsin ja Norjan mestaruuskilpailuiden yhteydessä.
Eniten mestaruuksia.
"Pääartikkeli: Luettelo alppihiihdon Suomen mestareista"
Eniten alppihiihdon Suomen mestaruuksia on voittanut Tanja Poutiainen, joka saavutti yhteensä 28 mestaruutta vuosina 1996-2014. Miehistä eniten voittoja on Janne Leskisellä, joka voitti 20 mestaruutta vuosina 1989-1998. Yli kymmeneen mestaruuteen ovat lisäksi yltäneet Raimo Manninen (14 voittoa), Riitta Ollikka (14), Kalle Palander (13), Ulf Ekstam (12) ja Nina Ehrnrooth (12).
Diketeeni

Diketeeni (C4H4O2) on tyydyttymätön laktoni ja keteenin dimeeri. Yhdistettä voidaan käyttää kemianteollisuudessa valmistettaessa polymeerejä, lääkkeitä ja väriaineita.
Ominaisuudet.
Diketeeni on huoneenlämpötilassa pistävänhajuinen väritön neste. Yhdiste sisältää sekä elektrofiilisen että nukleofiilisen ryhmän, joten se on hyvin reaktiivinen. Yhdiste polymerisoituu varastoitaessa pitkiä aikoja kiteiseksi 3-asetyyli-6-metyyli-2,4-pyraanidioniksi. Yhdiste polymeroituu helposti myös muiden kaksoissidoksia sisältävien yhdisteiden kanssa. Diketeenissä olevan neljäatomisen renkaan rengasjännitys on hyvin suuri, minkä vuoksi monissa sen reaktioissa rengasrakenne avautuu ja tämä toimii reaktioiden ajavana voimana. Tällaisia ovat eräät reaktiot muun muassa nukleofiilien kanssa, esimerkiksi vesi muodostaa tuotteena asetoetikkahappoa. Eräissä sykloadditioissa neliatominen rengasrakenne kuitenkin säilyy. Kuumennettaessa alennetussa paineessa diketeeniä 350–600 °C:n lämpötilaan siitä muodostuu keteeniä.
Valmistus ja käyttö.
Diketeeniä valmistetaan tyypillisimmin keteenin tavoin poistamalla vettä etikkahaposta, etikkahappoanhydridistä tai asetonista pyrolyysillä eli kuumentamalla korkeaan lämpötilaan. Reaktiossa muodostuva keteeni dimerisoituu erittäin helposti diketeeniksi. Katalyyttinä prosessissa käytetään trietyylifosfaattia. Diketeenin ja keteenin hyvin suuren reaktiivisuuden vuoksi tuote käytetään usein nopeasti lähellä valmistuspaikkaansa. Vuonna 2006 diketeeniä tuotettiin noin 80 000 tonnia.
Diketeenillä on useita käyttökohteita orgaanisessa synteesissä. Tärkein yhdisteen käyttökohde on asetoetikkahapon esterien eli asetoasetaattien ja asetoetikkahapon amidien valmistus. Lisäksi yhdisteestä voidaan valmistaa polymeerejä, karbonyyliyhdisteitä ja useita heterosyklisiä yhdisteitä, joita käytetään niin lääkkeinä, väreinä, säilöntäaineina kuin tuholaismyrkkyinäkin.
George Pólya

George Pólya (13. joulukuuta 1887 Budapest, Unkari – 7. syyskuuta 1985 Palo Alto, Kalifornia, Yhdysvallat) oli unkarilainen matemaatikko. Pólya opiskeli Budapestin yliopistossa ensin lakia ja kieliä, mutta päätyi viimein matematiikkaan. Pólya työskenteli matematiikan ylimääräisenä ja vakinaisena professorina Zürichin teknillisessä korkeakoulussa 1920–1940. Vuonna 1940 Pólya muutti Yhdysvaltoihin. Hän opetti ensin Brownin yliopistossa mutta asettui vuonna 1942 Stanfordin yliopistoon Palo Altoon, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 1953. Hän jatkoi opetustyötä vielä eläkkeelle jäämisensä jälkeen.
Pólya oli erittäin monipuolinen matemaatikko. Hän tutki todennäköisyyslaskentaa, analyysia, kombinatoriikkaa, geometriaa, lukuteoriaa ja algebraa. Pólya julkaisi vuonna 1925 yhdessä maanmiehensä Gabor Szégön kanssa lukijan omatoimiseen tehtävänratkaisemiseen perustuvan oppikirjan "Aufgaben und Lehrsätze aus der Analysis", jonka merkitys matemaatikkojen koulutuksessa on ollut suuri. 
Matematiikan lisäksi Pólya tutki myös heuristiikkaa sekä pohti paljon matematiikan opettamista. Pólyan tunnetuimpiin teoksiin kuuluukin kirja "How to Solve it", jonka Princeton University Press julkaisi ensimmäisen kerran vuonna 1945. Kirjan vuonna 1956 ilmestynyt toinen laitos on myös suomennettu. Tässä kirjassa Pólya esittelee matemaattisten ongelmien ratkaisumenetelmän, jonka hän jakaa neljään vaiheeseen:
Big Apple Waltz

”Big Apple Waltz” on brittiläisen Sweet-yhtyeen kappale ja single vuonna 1979 julkaistulta albumilta "Cut Above the Rest". Single ilmestyi vain Britanniassa, eikä se saavuttanut listasijoitusta.&lt;ref name="Väistö/140–141"&gt;Väistö &amp; Perttunen: s. 140–141.&lt;/ref&gt;
Kappale on country rock -tyylinen balladi, jonka tekivät yhteistössä basisti Steve Priest ja kitaristi Andy Scott. Suurimman osan teki Priest, joka on kertonut kirjoittaneensa sen tyttöystävälleen ja tulevalle vaimolleen Maureenille. Priest myös laulaa kappaleen.&lt;ref name="Väistö/69–70"&gt;Väistö &amp; Perttunen: 69–70.&lt;/ref&gt;
”Big Apple Waltz” sai kohtuullisesti radiosoittoa, mutta harva osasi yhdistää kappaletta Sweetiin. Singleä ei myöskään juurikaan markkinoitu, ja Priestin mielestä ”video, jonka bändi biisistä teki, oli aivan toivoton, joten hyvä laulu meni aivan hukkaan.” Vain yhtyeen suurimmat fanit tiesivät singlen olemassaolosta.
Singlen B-puolella on kappale ”Why Don’t You”, joka oli ollut myös edellisen ”Call Me” -singlen B-puoli.
Roger Browne

Roger Browne (13. huhtikuuta 1930 Cincinnati, Ohio – 11. lokakuuta 2024 Burbank, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.
Roger Browne aloitti näyttelijänuransa italialaisissa peplum-elokuvissa, joissa hän esitti muun muassa kahdesti sodan jumalaa Marsia. Peplumin kukoistuskauden päätyttyä hän siirtyi vakoilujännäreihin kuten "Come rubare la corona d’Inghilterra" (1967). Brownen viimeinen huomattavampi elokuva oli "Emanuelle Amerikassa" ("Emmanuelle in America") vuonna 1977. Hän toimi Roomassa myös englanninkielisten jälkiäänittäjien yhdistyksen puheenjohtajana. Myöhemmin hän muutti asumaan Los Angelesiin.
Michèle Lesbre

Michèle Lesbre on ranskalainen kirjailija. Häneltä on ilmestynyt 11 teosta, joista on toistaiseksi suomennettu vain "Punainen sohva" ("Le canapé rouge") Lurra Editionsin kustantamana vuonna 2014. Teos oli alkukielellään Goncourt-palkintoehdokkaana vuonna 2008.
Lesbren teokset ovat kerroksellisia ja usein niissä sivutaan sotaa tai muuta yhteiskunnallista mullistusta, joka muovaa ihmisen elämää peruuttamattomasti. Lesbren katse on tarkka ja runollinen ja hänen kielensä rikasta.
Piero Lulli

Piero Lulli (1. helmikuuta 1923 Firenze – 23. kesäkuuta 1991 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä. Hän on näyttelijä Folco Lullin nuorempi veli.
Lulli työskenteli teatterissa ja teki elokuvadebyyttinsä Assia Norisin rinnalla Mario Camerinin elokuvassa "Una storia d’amore" (1942). Veljestään täysin poikkeava, vaalea ja komea näyttelijä esitti toisen maailmansodan jälkeen sivurooleja lukuisissa melodraamoissa, peplum-elokuvissa ja spagettiwesterneissä. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimillä "Peter Lull" ja "Peter Carter".
Mikko Leppilampi (albumi)

Mikko Leppilampi on näyttelijä Mikko Leppilammen esikoisalbumi. Plastinka julkaisi sen 10. toukokuuta 2006. Albumi nousi julkaisunsa jälkeen kahdeksi viikoksi Suomen viralliselle albumilistalle, parhaimmillaan sijalle 24.
20. helmikuuta 2006 julkaistu albumin ensimmäisenä single ”Salaisuus” oli musiikkia elokuvasta "Saippuaprinssi". ”Salaisuus” nousi kuudenneksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi. Toisena singlenä julkaistiin kappale ”Tähti”, mutta se ei noussut listoille.
Renato Baldini

Renato Baldini (18. joulukuuta 1921 Rooma – 5. heinäkuuta 1995 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.
Baldini esiintyi fotonoveloissa ja teki pienen roolin Renato Castellanin elokuvassa "È primavera" vuonna 1949. Seuraavana vuonna hän sai pääosan Francesco De Robertisin elokuvassa "Il mulatto". Pitkä ja komea näyttelijä esitti 1950-luvulla voimakkaita ja rehellisiä henkilöhahmoja. Hän oli yleisön keskuudessa hyvin suosittu. 1960-luvulta lähtien Baldini näytteli lähinnä viihde-elokuvien sivuosissa ja työskenteli myös televisiossa.
Ykköspesiksen kuukauden pelaaja

Ykköspesiksen kuukauden pelaaja on valittu kaudesta 2008 lähtien. Palkinto on jaettu Miesten Ykköspesiksen pelaajalle kuukausittain kaudesta 2008 ja Naisten Ykköspesiksessä kaudesta 2012. Valinnan suorittaa Pesäpalloliitto. 
Useimmiten palkinnon ovat voittaneet Ilkka Hirvonen ja Emilia Itävalo, joille se on myönnetty kaksi kertaa.