tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lellelle

Lellelle on Pirkka-Pekka Peteliuksen esittämä vuonna 1985 levytetty kappale. Se on käännöskappale brittiläisen Typically Tropical -yhtyeen tekemästä kappaleesta "Barbados". 
Kappale julkaistiin singlenä kappaleen "Tra la la" kanssa sekä samana vuonna ilmestyneellä albumilla "Pimpparauta".
Suomenkielisen käännöksen kappaleeseen on tehnyt Pirkka-Pekka Petelius. Kappaleen on tuottanut Pedro Hietanen, joka soittaa myös kappaleessa syntetisaattoria. Taustakuorossa laulaa Pave Maijanen, sähkökitaraa soittaa Janne Louhivuori, bassoa Harri Merilahti ja rumpuja Hannu ”Hande” Lemola. 
Kappale.
Kappale kertoo miehestä, joka matkustaa Helsingistä Kuopioon lentokoneella tapaamaan tyttöä nimeltä Lelle. Alkuperäisessä kappaleessa esiintyvä Coconut Airways on Peteliuksen käännöksessä savolainen "Kalakukko Airways" -niminen lentokone.
Kappaleen alussa Petelius esittää esipuheen savon murretta puhuvana lentokapteeni Hujasena. Hujanen huomauttaa matkustajille muun muassa turvavyön käytöstä, ja että matkustajat eivät polttelisi tupakkaa, ennen kuin lentokone on ilmassa.
Jouko Rantanen

Jouko Oskari Rantanen (27. huhtikuuta 1932 Hämeenlinna – 15. lokakuuta 2006) oli suomalainen keihäänheittäjä. Hän voitti SM-kultaa Kalevan kisoissa 1955 tuloksella 74,93 m.Hän edusti Tampereen Kisatovereita. Hänellä on maaotteluedustus Helsingistä vuodelta 1955, jolloin hän sijoittui toiseksi.
Rantasen uraan tuli vakava keskeytys hänen katkaistessa jalkansa kesällä 1951. Hän pääsi jatkamaan uraansa kaudella kaudella 1953, jolloin parhaaksi tulokseksi jäi 68,62 m. Hän teki ennätyksensä vuonna 1966 tuloksella 75,88 m.
Unkari olympialaisissa

Unkari on osallistunut kaikkiin nykyaikaisiin olympialaisiin lukuun ottamatta Antwerpenin kisoja 1920, joihin se ei saanut osallistua johtuen roolistaan ensimmäisessä maailmansodassa sekä Los Angelesin kisoja 1984, joita se boikotoi muiden itäblokin valtioiden kanssa. 
Unkari on saavuttanut kesäolympialaisissa 175 kulta-, 147 hopea- ja 169 pronssimitalia eli kaikkiaan 491 mitalia. Sen menestyksekkäimmät urheilumuodot ovat olleet miekkailu (37 kultaa), uinti (28), melonta (25) ja paini (19). Eniten mitaleja, kymmenen, ovat saavuttanut miekkailija Aladár Gerevich ja telinevoimistelija Ágnes Keleti.. Talviolympialaisissa maa on saanut yhden kulta-, kaksi hopea- ja neljä pronssimitalia. Kultamitali tuli kaukalopikaluistelusta ja himmeämmät mitalit taitoluistelusta. Vaikka Unkari on yksi kesäolympialaisten kaikkien aikojen menestyneimpiä maita, se ei ole ikinä isännöinyt kisoja.
Kalliohatikka

Kalliohatikka ("Spergula morisonii") on Euroopassa tavattava, kohokkikasveihin kuuluva keväällä kukkiva kasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Kalliohatikka kasvaa 8–25 cm korkeaksi. Kasvi on väriltään ruohon- tai sinertävänvihreä. Varret ovat kohenevia tai pystyjä, kukinnan jälkeen piteneviä ja kaljuja tai harvaan hapsikarvaisia. Kukinnon alla oleva varren nivelväli on tavallisesti 2–3 kertaa alempien nivelvälien pituinen. Vastakkain olevat tasasoukat lehdet ovat 5–20, joskus jopa 40 mm pitkiä. Lehdet ovat nivelvälejä selvästi lyhyempiä ja ne eivät ole kouruisia. Lehtien korvakkeet ovat kalvomaisia ja ne eivät ole niveltä ympäröivästi yhdyskasvuisia. Kukat ovat pieniä, valkoisia ja pallomaisia. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Terälehdet ovat 2,5–4 mm pitkiä, verholehtien pituisia tai niitä hieman lyhyempiä. Kalliohatikka kukkii Suomessa touko-kesäkuussa. Hedelmä on viisiliuskaisesti aukeava, munanmuotoinen kota. Siemenet ovat siipipalteisia, reunasta nuijakarvaisia ja vaihtelevat muodoltaan pallomaisista linssimäisiin.
Kalliohatikka on enimmäkseen ylitalvinen, yksivuotinen kasvi. Sen siemenet itävät jo syksyllä ruusukkeiksi, josta seuraavana keväänä kasvaa kukkavarsi.
Suomessa hyvin yleinen peltohatikka ("S. arvensis") muistuttaa melko paljon kalliohatikkaa.
Levinneisyys.
Kalliohatikan päälevinneisyysalue Euroopassa ulottuu Etelä-Ranskasta Saksaan ja Puolaan sekä Etelä-Norjaan sekä Etelä- ja Keski-Ruotsiin ja -Suomeen. Lisäksi laji kasvaa Alpeilla. Satunnaisemmin sitä tavataan Espanjassa, Englannissa, Ukrainan länsiosissa, Virossa ja Sisiliassa. Euroopan ulkopuolelta lajia on tavattu ainoastaan Marokossa. Suomessa kalliohatikka on alkuperäislaji, jota kasvaa Etelä- ja Länsi-Suomessa lähinnä linjan Vaasa–Lappeenranta eteläpuolella.
Elinympäristö.
Kalliohatikka kasvaa kuivilla ohuthumuskerroksisilla jäkäläkallioilla, etenkin niiden lakiosissa. Lajia tavataan myös hiekkakankaiden paljastuneilla hietikkolaikuilla. Suomessa laji suosii erityisesti graniittikallioita.
Calico Cat

Calico Cat on ranskalainen lippauistin, jolla pyydetään ahvenia ja haukia. Siitä on monia eri versioita: esimerkiksi koko tai lipan väri voi vaihdella, ja joissakin versioissa on jigin tyylinen kala.
Return of the Boogeyman

Return of the Boogeyman tai Boogeyman 3 on vuonna 1994 valmistunut toinen jatko-osa kauhuelokuvalle "The Boogeyman – sakset kurkulla". Elokuvan on ohjannut Deland Nurse.
Elokuva oli edeltäjänsä tavoin erittäin pahasti kritisoitu ja se sortui "" -elokuvan tavoin myös näyttämään suurimmaksi osaksi elokuvasta takaumina toimivaa kuvamateriaalia edellisistä elokuvista. Kuten kakkososa, myös tämä ilmestyi ainoastaan videolevitykseen. Yhdysvalloissa elokuvan julkaisi Sony Pictures.
Ilmatar ja sotka

Ilmatar ja sotka on suomalaisen kuvanveistäjä Aarre Aaltosen tunnetuimmaksi teokseksi mainittu teos, joka esittää maailman syntyä Kalevalan näkökulmasta. Eeppistä aihetta on kuvattu art decoon ja klassismiin viittaavalla tavalla. Patsas sijaitsee Helsingissä Sibeliuksenpuistossa, puiston halkovan Mechelininkadun itäpuolella.
Vuonna 1928 perustettu, Suomen Kulttuurirahastoon 2003 sulautettu Leo ja Regina Wainsteinin säätiö järjesti vuonna 1939 patsaskilpailun, jolla oli tarkoitus hankkia Helsinkiin Kalevala-aiheinen veistos. Aaltonen voitti kilpailun.
Pronssiin valettu veistos paljastettiin vasta sodan jälkeen vuonna 1946. Patsaan Vehmaan graniittia olevaan jalustaan on kaiverrettu "Tuuli neittä tuuitteli", säe on Kalevalan ensimmäisestä runosta, joka kuvaa Ilmatarta ja sotkaa osana maailman luomista.
Mechelininkadun länsipuolella olevassa osassa puistoa on Eila Hiltusen Sibelius-monumentti.
Erkki Ahvenniemi

Erkki Matias Ahvenniemi (18. joulukuuta 1932 Lappajärvi – 18. toukokuuta 2018) oli suomalainen keihäänheittäjä, joka voitti kultaa Kalevan kisoissa 1957 tuloksella 73,14 m. Hänen ennätyksensä on kesäkuussa 1958 heitetty 79,33 m, jolla hän sijoittui sillä hetkellä Suomen kaikkien aikojen tilastossa toiseksi ja tuon kauden maailmantilastossa seitsemänneksi.. Hänellä oli seitsemän maaotteluedustusta. Hän edusti Lappajärven Veikkoja.
Epoksidit

Epoksidit ovat heterosyklisiä eettereitä, joiden rakenteessa on kolmiatominen rengas. Epoksideja voidaan pitää etyleenioksidin eli oksiraanin johdannaisina ja niitä nimitetään myös oksiraaneiksi. Epoksidit ovat hyvin reaktiivisia steerisesti jännittyneen kolmirengasrakenteen vuoksi.
Valmistus.
Tyypillisin tapa valmistaa epoksideja on alkeenien hapetus perkarboksyylihapon, kuten perbentsoehapon, m-klooriperbentsoehapon tai trifluoriperetikkahapon avulla. Myös vetyperoksidin emäksistä liuosta voidaan käyttää. Reaktio suoritetaan lisäämällä hapetin alkeenin joukkoon. Esimerkissä styreeni hapetetaan perbentsoehapon avulla styreenioksidiksi.
Reaktiossa alkeeni on nukleofiili ja vetyperoksidi tai perkarboksyylihappo on elektrofiili. Reaktio tapahtuu yhtäaikaisprosessina. Tuotteina muodostuu epoksidi ja karboksyylihappo.
Alkeenit, joissa on useita substituentteja reagoivat nopeammin, kuin alkeenit, joissa substituentteja on vähän. Alkyylisubstituentit tekevät alkeenista nukleofiilisemmän, jolloin se reagoi nopeammin elektrofiilisen hapettimen kanssa. Epoksidointi on stereospesifinen reaktio ja cis-alkeeneista muodostuu cis-epoksideja ja trans-alkeeneista trans-epoksideja.
Epoksideja voidaan valmistaa myös halohydriineistä tai käyttämällä glysidolia. Kiraalisten eli optiivisesti aktiivisten epoksidien valmistuksessa käytetyin menetelmä on niin kutsuttu Sharpless-epoksidointi. Tässä reaktiossa katalyyttinä toimii titaani-isopropoksidin ja kiraalisen tartraattiesterin, kuten dietyylitartraatin muodostama kompleksi ja hapettimena tert-butyylihydroperoksidi tai kumeenihydroperoksidi.
Reaktioita.
Epoksidirengas on steerisesti jännittynyt ja aukeaa helposti. Aukeamista katalysoivat sekä hapot että emäkset ja tuotteena muodostuu β-hydroksiyhdisteitä. Reaktiomekanismit ovat erilaisia kummassakin katalyysityypissä ja tuotteet myös eroavat stereokemialtaan. Happokatalysoidussa reaktiossa epoksidin happiatomi protonoituu, jolloin muodostuu oksoniumioni. Tämän jälkeen nukleofiili reagoi eniten substituoidun hiiliatomin kanssa, jolloin rengasrakenne aukeaa. Emäskatalysoitu renkaan avautuminen on tyypiltään SN2-reaktio ja nukleofiili reagoi vähiten steerisesti estyneen hiiliatomin kanssa.
Jos epoksidin aukaisemiseen käytetään alkoksideja muodostuu hydroksyylieettereitä, ammoniakkia käytettäessä tuotteet ovat hydroksyyliamiineja ja fosfiinien kanssa muodostuu fosfiinioksideja. 
Epoksidit voidaan myös pelkistää alkoholeiksi käyttämällä litiumalumiinihydridiä. Myös toisiintumisreaktiot karbonyyliyhdisteiksi tai allyylialkoholeiksi ovat mahdollisia.
Hugo Vainio

Hugo Vilhelm Vainio (26. joulukuuta 1910 Riihimäki – 7. lokakuuta 1987) oli suomalainen juristi ja nuoruudessaan SM-mitaleja saavuttanut keihäänheittäjä. Vuonna 1939 hän voitti lajissa akateemisen maailmanmestaruuden.
Hugo Vainion kilpailu-ura HKV:n väreissä alkoi 1930-luvulla. Hän sijoittui hopealle Kalevan kisoissa 1936 tuloksella 67,87 m ja pronssille Kalevan kisoissa 1935 tuloksella 66,97 m ja Kalevan kisoissa 1942 tuloksella 64,94 m. Hänellä on kolme maaotteluedustusta. Hän heitti ennätyksensä 72,39 m syyskuussa 1939 Helsingissä. Vuoden 1939 maailmantilastossa hän oli viides, vuosina 1935 ja 1940 kuudes, 1938 seitsemäs, 1942 kahdeksas ja 1936 kymmenes. Hän ei saanut arvokisaedustuksia, koska ei katsastuskilpailuissa päässyt kolmen parhaan joukkoon. 
Hugo Vainio opiskeli lakia Helsingin yliopistossa ja suoritti vuonna 1941 ylemmän oikeustutkinnon. Oikeustieteen lisensiaatti-tutkinon hän suoritti vuonna 1967 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1945. Vainio toimi 1950-luvulta vuoteen 1987 Korkeimmassa oikeudessa, viimeksi kansliapäälikkönä ja esittelijäneuvoksena. Helsingin raastuvanoikeuden jäsen hän oli vuosina 1972-1980. Vuodesta 1981 hän toimi asianajajana Helsingissä.
Google Nexus

Google Nexus on sarja Android-käyttöjärjestelmää käyttäviä laitteita, jotka on valmistanut Google yhdessä muiden laitevalmistajien kanssa.
Älypuhelimet.
Nexus One on tammikuussa 2010 julkaistu HTC:n valmistama Nexus-puhelin. Julkaisuhetkellä siinä oli käyttöjärjestelmänä Android 2.1 Eclair.
Nexus S on joulukuussa 2010 julkaistu Samsungin valmistama Nexus-puhelin. Julkaisuhetkellä siinä oli käyttöjärjestelmänä Android 2.3 Gingerbread.
Galaxy Nexus julkaistiin marraskuussa 2011. Julkaisuhetkellä siinä oli käyttöjärjestelmänä Android 4.0 Ice Cream Sandwich.
Nexus 4 julkaistiin marraskuussa 2012. Julkaisuhetkellä siinä oli käyttöjärjestelmänä Android 4.2 Jelly Bean. Nexus 4 on ensimmäinen Nexus-laite, jonka akku voidaan ladata langattomasti.
 Nexus 5 julkaistiin loppuvuodesta 2013. Nexus 5:ssä on 5 tuuman näyttö. Julkaisuhetkellä siinä oli käyttöjärjestelmänä Android 4.4 Kitkat.
Nexus 6 julkaistiin 15.10.2014. Nexus 6:ssa on 5,9 tuuman 2K-näyttö ja Snapdragon 805 -prosessori. Julkaisuhetkellä siinä oli käyttöjärjestelmänä Android 5.0 Lollipop.
Nexus 5X (LG)
Nexus 5X julkaistiin syyskuussa 2015. Nexus 5X:ssä on 5,2 tuuman 1080p-näyttö ja Snapdragon 808 -suoritin. Julkaisuhetkellä siinä oli käyttöjärjestelmänä Android 6.0 Marshmallow.
Nexus 6P (Huawei)
Nexus 6P julkaistiin syyskuussa 2015. Nexus 6P:ssä on 5,7 tuuman 2K-näyttö ja Snapdragon 810 -suoritin. Julkaisuhetkellä siinä oli käyttöjärjestelmänä Android 6.0 Marshmallow.
Taulutietokoneet.
Nexus 7 on Googlen ja Asuksen valmistama taulutietokone, jonka toimitukset alkoivat heinäkuussa 2012. Laitteen hinta on alle 200 euroa, ja siitä on saatavilla 8, 16 ja 32 gigatavun mallit.
Nexus 10 on Googlen ja Samsungin valmistama taulutietokone, joka julkaistiin marraskuussa 2012. Laitteessa on 10 tuuman näyttö.
Muut laitteet.
Nexus Q on kotipalvelin, jonka avulla muista Android-laitteista pystyy siirtämään mediaa televisioihin ja kaiuttimiin. Laite oli myynnissä vain Yhdysvalloissa.
Rikhard Plantagenet

Richard Plantagenet (21. syyskuuta 1411 – 30. joulukuuta 1460) oli englantilainen York-suvun aatelinen ja Yorkin 3. herttua. Hänen kaksi poikaansa olivat Englannin kuningas Edvard IV ja Rikhard III.
Suku.
Richard Plantegenet'lla oli vahva perinnöllinen oikeus Englannin kruunuun, sillä hän polveutui isänsä Cambridgen jaarli Rikhardin (1385–1415) kautta, kahdesta Edvard III:n pojasta, Yorkin herttua Edmund Langleysta (1341–1402) ja äitinsä Anne Mortimerin (1388–1411) kautta Clarencen herttua Lionelista. Jälkimmäinen oli Edvard III:n toiseksi vanhin aikuiseksi asti elänyt poika, minkä perusteella Rikhard vaati kruunua itselleen.
Richardilla oli yksi vanhempi sisar Isabel. Richardin äiti Anne Mortimer kuoli pian pojan syntymäm jälkeen, ja isä Cambridgen jaarli Richard mestattiin vuonna 1415 osuudestaan ​​salaliitossa kuningas Henrik V:tä vastaan. Muutaman kuukauden päästä isän kuolemasta Richardin lapseton setä Yorkin herttua Edward, kaatui Azincourtin taistelussa vuonna 1415. Richard peri tittelin ja maaomistukset ja hänestä tuli Yorkin herttua. Äidinpuoleisen suvun alempiarvoinen titteli, mutta suuremmat maaomaisuudet sekä heidän vaatimuksensa valtaistuimeen lankesivat hänelle myös eno Edmund Mortimerin, Marchin jaarlin kuoltua vuonna 1425.
Kruununtavoittelija.
Vuonna 1453 hallitseva kuningas Henrik VI sairastui ja Richardista tuli Englannin lordiprotektori. Kuninkaan tervehtymisen jälkeen Richard ei suostunut luopumaan vallasta, koska väitti oman oikeutuksensa valtaistuimeen olevan voimakkaampi. Tästä alkoi Ruusujen sota, kamppailu kruunusta Lancasterin ja Yorkin sukujen välillä.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Richard Plantegenet'lla oli avioliitosta Cecily Nevillen (1415–1495) kanssa kaikkiaan 12 lasta:
Perintö.
Richardista ei koskaan tullut kuningasta, vaan hän kaatui toiseksi vanhimman poikansa Edmundin kanssa Wakefieldin taistelussa vuonna 1460. Hänen vanhin poikansa, Marchin jaarli Edvard, onnistui myöhemmin tuhoamaan koko Lancaster-suvun laillisen perimyslinjan sukupuuttoon ja nousi kuninkaaksi nimellä Edvard IV. Edvardin kuoltua hänen nuorin veljensä, Gloucesterin herttua Richard, vangitsi ja luultavasti surmasi tämän pienet pojat (niin kutsutut Towerin prinssit) ja nousi kuninkaaksi nimellä Rikhard III. Lancasterien viimeinen kruununtavoittelija Henrik VII kukisti Rikhard III:n Bosworthin taistelussa vuonna 1485 ja nai Elisabet of Yorkin, Edvard IV:n tyttären, jolloin Tudor-suku astui valtaan ja Ruusujen sota käytännössä loppui.
The Dave Clark Five

The Dave Clark Five (tunnetaan myös nimellä DC5) oli englantilainen pop rock-yhtye, joka perustettiin Tottenhamissa vuonna 1958. DC5 nautti suurta suosiota Yhdysvalloissa kuten myös kotimaassaan Englannissa. Vuonna 2008 yhtye pääsi Rock and Roll Hall of Fameen.
The Dave Clark Five nousi tunnettuuteen The Beatlesin aloittaman ”britti-invaasion” myötä myös Yhdysvalloissa 1960-luvun puolivälissä. Sen kappale ”Glad All Over” pudotti Beatlesin ”I Want to Hold Your Hand” -singlen Britannian myyntitilaston ykköspaikalta tammikuussa 1964 ja nousi Yhdysvaltojen listalla kuudenneksi huhtikuussa samana vuonna. Lyhenteellä DC5 tunnettu yhtye oli The Beatlesin jälkeen toinen brittiyhtye, joka pääsi esiintymään The Ed Sullivan Show’hun vain kaksi viikkoa myöhemmin. The Dave Clark Five olikin aluksi suositumpi Yhdysvalloissa kuin Britanniassa, mutta vuosikymmenen loppupuolella suosio kasvoi myös Euroopassa.
Historiaa.
Yhtye sai alkunsa nimellä Dave Clark Quintet vuonna 1957. Clark soitti rumpuja, Dave Sanford kitaraa, Chris Walls bassoa ja Don Vale pianoa. Vale myös sovitti yhtyeen kappaleet. Seuraavina vuosina kokoonpano vaihteli, kunnes vuonna 1961 nimeksi otettiin Dave Clark Five ja kokoonpanoksi muodostui Dave Clark (rummut), Rick Huxley (bassokitara), Mike Smith (sähköurut ja laulu), Lenny Davidson (soolokitara) ja Denny Payton (saksofonit, huuliharppu ja kitara).
Vastapainona suosioon nousseelle Merseybeat-käsitteelle Dave Clark Fivea ja muita Pohjois-Lontoon yhtyeitä alettiin markkinoida ”Tottenham sound” -nimellä. The Beatlesistä kertovaa elokuvaa "Yeah, yeah, tässä me tulemme" matkien Dave Clark Fivesta tehtiin elokuva "Catch Us If You Can", jonka ohjasi uraansa aloitellut John Boorman.
The Dave Clark Fiven muita hittejä olivat ”Bits and Pieces,” ”Can’t You See That She’s Mine,” ”Because”, ”Everybody Knows,” ”Anyway You Want It” ja ”Come Home”. Yhteensä sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa myyntilistojen kärkeen nousseita singlejä yhtyeellä oli kaksikymmentä.
Vuonna 1970 yhtye hajosi, mutta Dave Clarke ja Mike Smith kokosivat uuden yhtyeen Dave Clarke and Friends, joka esiintyi vuoteen 1973 asti. Myöhemmin Dave Clarke keskittyi musiikkialan kustannus- ja muuhun liiketoimintaan. 1980-luvun puolivälissä Clark oli yhtenä neljästä tekijästä mukana Lontoossa pari vuotta esitetyssä musikaalissa "Time". Sen pääosaa esitti aluksi Cliff Richard ja sitten David Cassidy, ja musikaalin albumiversiolla lauloivat muun muassa Dionne Warwick, Leo Sayer ja Freddie Mercury.
Yhtyeen hitit koottiin vuonna 1993 antologiaksi "The History of the Dave Clark Five".
Jalkapallo kesäolympialaisissa 2012 – naisten turnaus

Naisten jalkapallo oli viidettä kertaa olympialaisten ohjelmassa vuonna 2012. Turnaukseen osallistui 12 joukkuetta. Olympiakultaa voitti USA:n joukkue, se voitti loppuottelussa Japanin maalein 2-1. Pronssia saavutti kisojen yllättäjäjoukkue Kanada.
Alkusarja.
Lohko G.
Lohkon ensimmäisellä kierroksella tapahtui lippuskandaali, kun Pohjois-Korean lipun sijasta näytettiin ruudulla Etelä-Korean lippu.
Heikki Nummi (keihäänheittäjä)

Heikki Nummi (23. tammikuuta 1898 Kerimäki – 10. tammikuuta 1987 Lahti) oli suomalainen keihäänheittäjä.
Nummi sijoittui hopealle Kalevan kisoissa 1927 tuloksella 62,85 ja Kalevan kisoissa 1930 hopealle tuloksella 64,91. Hänellä oli yksi maaotteluedustus. Nummi voitti TUL:n mestaruuden paremmalla kädellä ja yhteistuloksessa vuonna 1919. 
Hän oli vuonna 1931 keihäänheiton maailmantilaston viides, vuonna 1930 kuudes ja vuonna 1927 kymmenes. Oma ennätys 66,84 syntyi vuonna 1930, jolloin Nummi voitti Helsingissä Suomen parhaimmiston. Nummi edusti Elisenvaaran Yritystä ja Viipurin Urheilijoita, jonka kunniajäsen hän on. Nummella oli vielä 1970-luvulla nimissään epävirallinen molempien käsien Suomen ennätys.
Nummi oli ammatiltaan konduktööri ja hänen kotikuntansa oli pitkään Pieksämäki, kunnes hän muutti Lahteen. Nummi muutti vanhempiensa ja sisarustensa kanssa Kerimäeltä Parikkalaan vuonna 1917. Parikkalasta Nummi muutti Kurkijoelle vuonna 1921, jossa avioitui Anna Maria Könösen kanssa. Nummi harrasti liikuntaa ja retkeilyä.
Luettelo J. L. Runebergin patsaista ja muistomerkeistä

Luettelo J. L. Runebergin patsaista ja muistomerkeistä sisältää J. L. Runebergin julkisilla paikoilla olevat patsaat ja muistomerkit paikkakunnittain.
Vilho Rinne

Vilho Einari Rinne (5. huhtikuuta 1895 Sysmä – 25. kesäkuuta 1980) oli suomalainen keihäänheittäjä. Hän sijoittui pronssille Kalevan kisoissa 1923 ja 1926. Ammatiltaan hän oli juustomestari.
Urheilu-ura.
Sysmän Valittulasta kotoisin ollut Vilho Rinne oli nuoruudessaan perustamassa synnyinseudulleen omaa urheiluseuraa Sysmän Sisua. Hänestä tuli Sisun edustajana Lahden piirin keihäänheittomestari vuosina 1919 ja 1920. Vuonna 1921 hän siirtyi Poriin, jossa hän edusti sikäläistä Tarmoa. Siellä hänen ensi voittonsa tuli kymmenottelussa heittäen ottelun keihäässä 55,16. Pian sen jälkeen hän paransi keihästulostaan lukemiin 59,20. Seuraavana kesänä kesäkuisissa Tampereen kisoissa hän heitti ennätyksekseen 61,01, joka nosti hänet potentiaaliseksi Pariisin olympialaisten ehdokkaaksi.
Pariisin olympialaisia edeltävä kausi ei mennyt Rinteellä odotetusti, vaikka hän saavutti SM-pronssia. Kauden tulokset jäivät alle 60 metriä. Toukokuisissa olympiakarsinnoissa ei mennyt myöskään yhtään paremmin; lopputulos 52,67 oikeutti sijaan 7 eli Rinne jäi ulkopuolelle neljän olympiamatkalle valitun. 
Seuraavina kausina Rinteen keihäänheiton taso vaikiintui yli 60 metriseksi. Hän saavutti vuoden 1926 SM-kisoissa toisen SM-pronssinsa hieman yli 60 m:n heitolla. Rinteen ennätys 62,97 syntyi Oulussa syksyllä 1927, jolloin se oli kauden maailman tilastojen yhdeksänneksi paras heitto. Hän oli Amsterdamin olympialaisten 15. tuloksella 58,05, jonka heitti kolmesta alkukilpailuheitostaan toisella heitollaan.
Amsterdamin olympialaisten jälkeen Rinne jatkoi keihäänheittoa vuoteen 1932. Vuonna 1931 hän ylitti vielä 60 metriä. Viljo Rinne uuden meijerialan työnsä vuoksi muutti kesällä 1927 Porista Pohjois-Pohjanmaalle Liminkaan. Samalla hän vaihtoi seurakseen Limingan Niittomiehet. Pian muuttamisen jälkeen hänet valittiinkin seuran puheenjohtajaksi. Tässä tehtävässä hän oli vuoteen 1936. Sen jälkeen hänet valittiin seuran kunniapuheenjohtajaksi.
Sisällissodan sotilas ja ammattina juustomestari.
Sisällissodassa Viljo Rinne kuului valkoisten joukkojen Etelä-Savon rykmentin Sysmän pataljoonaan, joka osallistui Heinolan rintaman taisteluihin helmi-maaliskuussa 1918.
Rinne toimi Oulun-Limingan seudulla Lapuanliikkeen muilututtajana. Hän oli yhtenä syytetyistä vasemmistolaisen "Pohjan Voima"-lehden toimittajan Ilmari Sormusen muiluttamisesta hänen tullessä puhujamatkalla Liminkaan. Muiluttajat kuljettivät Sormusen Ouluun kieltäen häntä tulemasta enää puhujaksi Liminkaan.
Vilho Rinne kävi kotiseudullaan nuoruudessaan Kansanopiston ja työskenteli sen jälkeen Joutsjärven ja Hartolan meijereissä. Suoritettuaan Mustialassa vuosina 1920-1921 juustonvalmistuksen harjoittelun ja juustovalmistuskurssin hän toimi vuosina 1921-1927 juustomestarina Porin ympäristön meijerissä. Porista hän siirtyi juustomestariksi Limingan osuusmeijeriin vuosiksi 1927-1939. Limingassa hän sai Limingin osuusmeijerin juustomestarina valtakunnallista tunnustusta tuotuaan meijerin tuotantoon onnistuneesti Edam-juuston valmistuksen. Limingasta hän siirtyi Valion Oulun meijeriin.
Toivo Elo

Toivo Johannes Elo (21. elokuuta 1888 Mikkeli – 12. toukokuuta 1972) oli suomalainen keihäänheittäjä ja monipuolinen yleisurheilija, joka sai kultaa sekä keihäänheitossa SM-kilpailuissa 1915 tuloksella 60,13 että keihäänheiton yhteistuloksissa tuloksella 101,74. Tulos oli ensimmäinen yli 60 metrin heitto SM-kisoissa siihen mennessä. Tulos oli samalla maailman toiseksi paras vuonna 1915. Tuolloin suomalaisilla oli maailman tilaston kolme ensimmäistä sijaa. Elo edusti Helsingin Kisa-Veikkoja ja oli myös yksi seuran perustajajäsenistä.
Ura.
Elo voitti Kalevan-ottelussa 1910 SM-kultaa 110 metrin aitajuoksussa ajalla 16,6. Hän uusi voittonsa seuraavana vuonna, tällä kertaa voittoaika oli 16,9. Vuonna 1915 Elo voitti myös korkeushypyn SM-kultaa tuloksella 178 cm.
Elo oli Kalevan-ottelussa 1911 kolmas 100 metrillä ajalla 12,3 ja vuonna 1910 400 metrillä toinen ajalla 53,0 Tahko Pihkalan voittaessa. Vauhdittomien hyppyjen SM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 1911 pituushypyssä tuloksella 287 cm ja kolmiloikassa tuloksella 906 cm (silloinen Suomen ennätys) sekä pronssia vuonna 1909 korkeushypyssä tuloksella 134 cm.
Vuonna 1911 Elo sivusi Waldemar Wickholmin 110 metrin aitajuoksun Suomen-ennätystä 16,7. He pitivät ennätystä hallussaan seuraavaan vuoteen, kunnes Lauri Karimo rikkoi sen.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1924 – miesten 3 000 metrin estejuoksu

Pariisin olympiakisojen miesten 3 000 metrin estejuoksuun osallistui 20 urheilijaa yhdeksästä eri maasta. Kilpailupäivät olivat 7. ja 9. heinäkuuta. Kilpailun voitti Suomen Ville Ritola olympiaennätysajalla.
Alkuerät.
Jokaisesta erästä kolme nopeinta loppukilpailuun.
1. erä
2. erä
3. erä
Kevätkantosieni

Kevätkantosieni ("Kuehneromyces lignicola", joskus myös "K. vernalis") on lähes kaikkialla Suomessa kasvava kantosieni. Se muistuttaa sukulaistaan, tunnettua kaupallista ruokasientä koivunkantosientä ("K. mutabilis") mutta on erikoistunut havupuulle ja tekee itiöemiä alkukesästä. Muodoltaan se eroaa myös siten, että heltat ovat hyvin ohuita ja tiheässä sekä rengas sangen huomaamaton. Kevätkantosientä ei ole suositeltu ruokasieneksi, vaikkei sitä mainita myrkylliseksikään. Kevätkantosienestä on kaksi muotoa var. "lignicola" ja var. "conicus".
Himalajansetri

Himalajansetri ("Cedrus deodara") on setrien ("Cedrus") sukuun ja mäntykasvien heimoon kuuluva suuri ainavihanta havupuulaji. Se on kotoisin eteläisen Aasian vuoristoista. Nykyisin se on myös yleinen koristepuu osissa Eurooppaa ja Pohjois-Amerikkaa.
Kuvaus.
Himalajansetri on suurikasvuinen puu. Se voi kasvaa noin 50–60 metriä korkeaksi, ja rinnankorkeusläpimitaltaan noin kolmimetriseksi. Vanhin tarkasti tunnettu himalajansetrin saavuttama ikä on 704 vuotta, on myös väitteitä vanhemmista, yli 900 vuotta vanhoista yksilöistä.
Latvus on nuorempana leveän kartiomainen, vanhemmiten pyöreämpi tai epäsäännöllinen. Latva ja oksien päädyt ovat nuokkuvia. Lehdet ovat neulasmaisia ja 3–5 senttimetriä pitkiä. Ne sijaitsevat nuorissa pitkäversoissa yksittäin kierteisesti, ja vanhemmissa oksissa lyhytversoissa säteittäin 15–30 ryhmissä.
Kävyt ovat munanmuotoisia tai tynnyrimäisiä. Ne ovat kypsänä punertavia, 7–12 senttimetriä pitkiä ja 5–9 senttimetriä leveitä. Siemenet ovat siivekkäitä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Himalajansetri kasvaa luontaisena Aasiassa Afganistanin, Intian, Pakistanin, Nepalin ja Kiinan Tiibetin alueilla Himalajan ja Hindukušin vuoristojen rinteillä 1100–3000 metrin korkeudessa. Se kasvaa yleensä sekametsissä muiden havupuiden, kuten kyynelmännyn ("Pinus wallichiana"), himalajankuusen ("Picea smithiana"), intianpihdan ("Abies spectabilis"), pindrowpihdan ("Abies pindrow"), sekä useiden tammi-, vaahtera-, koivu-, pähkinäpensas- ja hevoskastanjalajien kanssa.
Käyttö.
Himalajansetrin puuaines on laajalti käytettyä ja arvostettua varsinkin Intiassa. Lajia käytetään myös koristepuuna lauhkean vyöhykkeen ja välimerenilmaston alueilla.
Luettelo V. I. Leninin patsaista ja muistomerkeistä Suomessa

Luettelo V. I. Leninin patsaista ja muistomerkeistä sisältää V. I. Leninille omistetut, julkisilla paikoilla olevat patsaat, muistomerkit, muistolaatat ja muistopaikat Suomessa. Luettelo on kronologinen. 
Vuonna 1946 perustettu Tampereen Lenin-museo oli ensimmäinen Neuvostoliiton ulkopuolella perustettu aiheelle omistettu museo. Leninille nimettyjä muistolaattoja on Suomessa yhdeksän ja ne liittyvät Leninin asuinpaikkoihin Suomessa vuosina 1905–1918. Paraisten Kirjalantalossa on Lenin-muistohuone ja Helsingissä Lenininpuisto. 
Vuosina 2022–2023 päätettiin poistaa kaksi Leninin rintakuvaa Kotkassa ja Turussa, Kotkan rintakuvaan liittyvä veistos, sekä Lenininpuiston nimi Helsingissä.
Like Di Poggio

Like Di Poggio (s. 2005) on italialainen ravihevonen. Sen on kasvattanut Lotus SNC ja omistaa vantaalainen Scuderia Padrino Don Trotto. Se on tuotu Suomeen vuonna 2010. Vuonna 2012 se kävi kilpailemassa Ranskassa ja palasin sen jälleen takaisin Suomeen.
Suku.
Like Di Poggion emä on Car Di Poggio (14,9aly 40 368 €) ja isä on maailmanennätysravuri Varenne (09,1aly 6 038 408 €).
Kilpailu-ura.
Ori aloitti kilpailu-uransa kaksivuotiaana 26. syyskuuta 2007, voittamalla Torinossa. Sen ennätys on 11,9aly ja voittosumma kaiken kaikkiaan 116 172 euroa.
Rod Strachan

 
Rodney "Rod" Strachan () on entinen yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montréalissa olympiakultaa 400 metrin sekauinnista. Strachan ui Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa 1976 maansa ennätyksen, ja itse olympialaisissa paranteli ennätystään uusiin maailmanennätyslukemiin 4.23,68. Strachanin ennätys säilyi voimassa elokuuhun 1978 asti, jolloin hänen maanmiehensä Jesse Vassallo rikkoi sen.
Strachan voitti urallaan myös MM-hopeaa 400 metrin sekauinnissa Belgradista 1973. Seuratasolla Strachan edusti "Fullerton Area Swim Clubia". Hän on 183 senttimetriä pitkä ja painoi aktiiviurallaan 77 kilogrammaa. Nykyisin Strachan toimii lääkärinä.
Aldo de Cillo Pagotto

Aldo de Cillo Pagotto SSS (16. syyskuuta 1949 São Paulo – 14. huhtikuuta 2020) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 7. joulukuuta. Hän sai 10. syyskuuta 1997 nimityksen Sobralin koadjuuttoripiispaksi, ja hänet vihittiin piispaksi 31. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Cláudio Hummes, jota avustivat Walfrido Teixeira Vieira ja Joviano de Lima Júnior. 
De Cillo Pagottosta tuli 18. maaliskuuta 1998 Sobralin piispa. 5. toukokuuta 2004 hän sai nimityksen Paraíban arkkipiispaksi.
Stephen Edward Blaire

Stephen Edward Blaire (22. joulukuuta 1941 Los Angeles – 18. kesäkuuta 2019) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Los Angelesin arkkihiippakuntaan James Francis Aloysius McIntyre 29. huhtikuuta 1967. Hänet nimitettiin Los Angelesin vihkipiispaksi ja Lamzellan titulaaripiispaksi 17. helmikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Roger Michael Mahony, jota avustivat John James Ward ja George Patrick Ziemann.
18. tammikuuta 1999 Blaire sai nimityksen Stocktonin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 16. maaliskuuta.
Rafael Alencar

Rafael Alencar (s. 17. heinäkuuta 1978 João Pessoa, Paraíba) on brasilialainen entinen homopornonäyttelijä. Hän voitti vuonna 2010 sekä Grabby- että GayVN-palkinnon. Hän on 173-senttinen. Hän aloitti esiintymisen vuonna 2003 ja on toiminut myös ohjaustehtävissä perustamassaan Black Scorpion Entertainment-tuotantoyhtiössä. Alencar ilmoitti vuonna 2018 lopettavansa pornonäyttelijän uransa.
Andrzej Wojciech Suski

Andrzej Wojciech Suski (s. 24. joulukuuta 1941 Płock) on puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Płockin hiippakuntaan Piotr Dudziec 13. kesäkuuta 1965, ja hänet nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Pulcheriopoliin titulaaripiispaksi 12. elokuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Józef Glemp, jota avustivat Zygmunt Kamiński ja Juliusz Paetz.
Suski sai 25. maaliskuuta 1992 nimityksen Toruńin piispaksi.
Paul Youssef Matar

Paul Youssef Matar (s. 1. helmikuuta 1941) on libanonilainen maroniitteihin kuuluva katolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 5. kesäkuuta 1965 ja nimitettiin Antiokian vihkipiispaksi sekä Tarsus dei Maronitin titulaaripiispaksi 7. kesäkuuta 1991. Piispaksi vihkimien seurasi 3. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Nasrallah Pierre Sfeir, jota avustivat Roland Aboujaoudé ja Boutros Gemayel. 
Matar sai 8. kesäkuuta 1996 nimityksen Beirutin arkkipiispaksi.
Kansainvälinen kiipeilyliitto

Kansainvälinen kiipeilyliitto UIAA ("ransk. Union Internationale des Association d’Alpinisme, engl. International Mountaineering and Climbing Federation") on Chamonix’ssa, Ranskassa 1932 perustettu kiipeilijöiden ja vuorikiipeilijöiden maailmanlaajuinen kattojärjestö. Järjestöön kuuluu noin 1,3 miljoonaa jäsentä 82 kansallisen jäsenorganisaation kautta 57 eri maasta. UIAA on myös Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) tunnustama vuorikiipeilijöiden kansainvälinen kattojärjestö. UIAA:n päämaja sijaitsee Bernissä, Sveitsissä.
Eräs UIAA toimintatapa on luokitella kiipeilyreittien vaativuustasoja. .
Vuosikertomus

Vuosikertomus on järjestön tai yrityksen tuottama julkaisu, jonka tavoitteena yleensä on antaa lukijalleen kuva toiminnasta yleisesti ja toiminnan tuloksista sen julkaisemista edeltäneenä vuonna. Yhdistyksissä vuosikertomus voi myös koostua useista osista, joista yhtenä voi olla kirjanpitolain mukainen toimintakertomus. 
Pienten yhdistyksien vuosikertomuksesta käytetään edelleen usein myös nimeä "toimintakertomus". Kirjanpitolautakunnan vuonna 2006 julkaistun ohjeen mukaan tällaisesta kertomuksesta ei kuitenkaan tulisi käyttää toimintakertomus-nimeä johtuen päällekkäisyydestä kirjanpitolain mukaisen toimintakertomuksen kanssa. Kirjanpitolain mukainen toimintakertomus koskee vain taloudellisia asioita ja sitä koskevat kirjanpitolain tarkemmat sisältömääräykset.
Vuosikertomuksen sisältö.
Usein vuosikertomus tehdään kuvaamaan kuluneen kauden toimintaa toimintasuunnitelman pohjalta.
Vuosikertomuksen tarkempi sisältö riippuu yhdistyksen luonteesta ja toiminnan laadusta. Useimmiten se sisältää kuitenkin esimerkiksi seuraavia osia:
Vuosikertomuskilpailu.
Painettu vuosikertomus oli ennen internet-aikaa tärkeä viestintäväline yrityksen osakkeenomistajille ja muille sidosryhmille. Helsingin pörssin Pörssikomitea ja "Helsingin Sanomat" aloittivat 1970-luvun taitteessa vuosittaisen suomalaisyritysten vuosikertomusten paremmuuskilpailun. Sen tarkoituksena oli ”lisätä yhtiöiden ja yhteisöjen mielenkiintoa sellaisen vuosikertomuksen julkaisemiseen, joka levittää tietoa yhtiön ja yhteisön tilasta ja kehityksestä yleisölle ja edistävät kiinnostusta osakesäästämiseen”.
Arvosteluperusteina olivat annetun information luonne ja laajuus, esittämistapa ja kertomuksen painoasu. Pörssiyhtiöiden vuosikertomukset osallistuivat kilpailuun automaattisesti, ja muita kilpailusarjoja olivat pörssin ulkopuoliset osakeyhtiöt sekä muut taloudellista toimintaa harjoittavat yhteisöt. Kilpailun tuomaristo poimittiin Helsingin pörssin johtajistosta, taloustoimittajista, markkinointiviestinnän asiantuntijoista ja liiketaloustieteen professoreista.
Myöhemmin vuosikertomuskilpailua ovat järjestäneet ProCom – Viestinnän ammattilaiset ry Oma Media -kilpailun yhtenä sarjana sekä Lönnbergin Kirjapaino.
Paul Fogelberg

Paul Erik Fogelberg (s. 26. elokuuta 1935 Pori) on suomalainen maantieteilijä ja maantieteen professori emeritus. Hän toimi Helsingin yliopiston ruotsinkielistä opetusta varten perustetussa maantieteen professorin virassa vuosina 1982–1998 ja Helsingin yliopiston II vararehtorina vuosina 1992–1998.
Fogelberg tuli ylioppilaaksi Tampereen ruotsinkielisestä yhteiskoulusta (Svenska samskolan i Tammerfors) vuonna 1953. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui sieltä filosofian kandidaatiksi (1962), maisteriksi (1964), lisensiaatiksi (1966) ja tohtoriksi (FT 1970).
Huomionosoituksia.
Fogelberg on saanut useita huomionosoituksia työstään. Fogelbergille myönnettiin Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto vuonna 1975 yhdessä Stig Jaatisen ja Henrik Österholmin kanssa teoksesta "Skärgård i omvandling" (1975). Suomen Tiedeseuran jäseneksi Fogelberg valittiin vuonna 1982. Vuoden tiedetoimittajaksi hänet valittiin vuonna 1998. Vuonna 2008 hänelle myönnettiin Suomen Tiedeseuran hopeinen mitali ansioistaan seuran julkaisusarjan ("Bidrag till kännedom av Finlands natur och folk") toimittajana. Hänelle on myönnetty Suomen Leijonan ritarikunnan komentajan ja Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. luokan ritarin arvo sekä valtion virka-ansiomerkki. Helsingin yliopiston Pacius-palkinto. Hän on Helsingin yliopiston musiikkiseuran kunniajäsen (1998) ja Tiedekeskus Heurekan kunniajäsen (2002). Muutamia musiikkiin liittyviä ansioristejä.
Chen Long

Chen Long (; s. 18. tammikuuta 1989 Hubei) on kiinalainen sulkapalloilija ja olympiavoittaja. Hän aloitti sulkapallon pelaamisen kahdeksanvuotiaana. Ammattilaiseksi hän siirtyi vuonna 2007. Maailmanlistalla hän on ollut parhaimmillaan ykkössijalla vuonna 2014. Rion olympialaisissa 2016 hän voitti kaksinpelissä kultaa ja Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia. Tokion olympialaisissa 2020 hän sai kaksinpelin hopeaa hävittyään finaalissa Tanskan Viktor Axelsenille.
Ahdaskurun silta

Ahdaskurun silta on kivinen holvisilta, joka sijaitsee Enontekiön Kilpisjärvellä tullin ja valtakunnanrajan välisellä osuudella valtatietä 21. Silta on valmistunut vuonna 1943, ja se on ainoa Kilpisjärventien silta, joka säilyi Lapin sodasta. Se on museosilta ja sisältyi Museoviraston inventoimiin Valtakunnallisesti merkittäviin kulttuuriympäristöihin vuoden 1993 inventoinnissa.
Sillan kokonaispituus on 7,5 metriä, hyötyleveys 6,5 metriä ja ainoan holviaukon leveys 2,5 metriä. Pieni silta on talvella kokonaan lumen ympäröimä ja näkymättömissä.
Silta ylittää pienen kurun. Kivinen holvisilta on valmistunut vuonna 1943, sen rakennutti Tie- ja vesirakennushallitus (TVH). Lapissa olleet saksalaiset joukot osallistuivat sillan rakentamiseen. Kun saksalaiset vetäytyivät pohjoiseen, he tuhosivat takanaan liikenneyhteydet. Ahdaskurun silta säästyi huomaamattomuutensa ja syrjäisen sijaintinsa ansiosta. Silta on entisen Lapin tiepiirin alueen ainoa kiviholvisilta.
Silta on matkailullisesti hyvällä paikalla Norjaan johtavalla valtatiellä: sillan vieressä on levähdysalue ja ympärillä on kaunis tunturimaisema. Ahdaskurun sillasta tuli Suomen pohjoisin museosilta vuonna 1983.
Wang Xin (sulkapalloilija)

Wang Xin (; s. 10. marraskuuta 1985 Liaoning) on kiinalainen sulkapalloilija. Vuonna 2010 hänet valittiin BWF:n vuoden naispelaajaksi. Wang oli maailmanlistan ykkösenä vuonna 2010.
MM-kilpailuissa Wang on saavuttanut hopeaa ja pronssia.
H. A. Saintsbury

Harry Arthur Saintsbury, usein H. A. Saintsbury (18. joulukuuta 1869 – 19. kesäkuuta 1939) oli brittiläinen näyttelijä ja näytelmäkirjailija. Hänen tunnetuimpia näyttämöroolejaan oli Sherlock Holmes. Näytelmiä hän kirjoitti salanimellä Jay Nibb.
Charlie sateessa

Charlie sateessa ("Caught in the Rain") on Charles Chaplinin ohjaama vuoden 1914 yhdysvaltalainen mykkäelokuva. Chaplin kirjoitti elämäkerrassaan elokuvan olleen hänen ensimmäinen ohjaustyönsä, mutta tuon kunnia kuuluu kuitenkin todennäköisesti elokuvalle "Kaksikymmentä minuuttia rakkautta".
"Charlie sateessa" oli Keystone Studiosin menestyneimpiä elokuvia. Vaikka se noudatti pitkälti studion perussääntöjä, siinä näkyi jo Chaplin oma persoonallinen tyyli. Hän pystyi ohjaajana sijoittamaan ja ajoittamaan pilansa kuten halusi. Sivuosiin Chaplin oli valinnut Alice Davenportin ja Mack Swainin, joka elokuvan jälkeen oli yli vuosikymmenen ajan Chaplinin suosikkiavustaja.
Juoneltaan elokuva oli melko tyypillinen Chaplinin Keystonen-kauden elokuva. Chaplin esittää kulkuria, joka ihastuu puistossa näkemäänsä naiseen, jonka aviomies kehottaa kulkuria pysymään kaukana. Kulkuri lähtee kuitenkin naisen perään hotelliin, jossa pariskunta yöpyy. Hän saa vastapäisen huoneen ja erehdyksessä päätyy myös näiden huoneeseen. Nainen kävelee unissaan kulkurin huoneeseen, ja kulkuri saattaa tytön takaisin omaan huoneeseensa. Aviomies palaa tällä välin takaisin ja kulkuri jää ansaan. Hän karkaa parvekkeelle sateeseen, ja poliisi luulee tätä varkaaksi ja ajaa hahmoa takaa ympäri hotellia.
Terria

Terria on kanadalaisen multi-instrumentalistin Devin Townsendin viides sooloalbumi. Se on julkaistu elokuu 2001 Townsendin oman levy-yhtiön, HevyDevy Recordsin kautta.
Tausta.
Townsend tunsi vieroksuttaneen fanejaan edellisen albuminsa, "Physicistin", myötä, jonka jälkeen hän halusi tehdä persoonallisen ja rehellisen levyn.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Devin Townsend.
Rajoitetun painoksen bonuskappale
Scottish Football League

Scottish Football League (SFL) oli skotlantilainen jalkapalloliiga. Se perustettiin 1890 ja sen ylin sarja oli Skotlannin korkein sarjataso vuoteen 1998 asti, jolloin Skotlannin valioliiga perustettiin. Vuosina 1998–2013 SFL muodosti Skotlannin jalkapallon sarjajärjestelmän toiseksi, kolmanneksi ja neljänneksi korkeimmat sarjatasot. SFL lopetettiin vuonna 2013 Skotlannin jalkapallon sarjauudistuksen myötä. Tilalle perustettiin Scottish Professional Football League.
Historia.
Liigan 1. divisioona perustettiin 1890 ja 2. divisioona kolme vuotta myöhemmin. Vuonna 1923 liigaa laajennettiin jälleen, kun perustettiin 3. divisioona. Se lakkautettiin kolmen kauden jälkeen. Vuonna 1975 liigaa järjesteltiin uudestaan ja siitä tuli jälleen kolmiportainen. Korkeimman sarjatason nimeksi tuli valiodivisioona ja alemmat sarjaportaat olivat 1. divisioona ja 2. divisioona. Vuonna 1994 liigaan lisättiin neljäs sarjaporras, 3. divisioona. Vuonna 1998 valiodivisioonan joukkueet perustivat itsenäisen valioliigan ja muut sarjatasot jäivät SFL:n alaisuuteen.
SFL lopetettiin vuonna 2013 Skotlannin jalkapallon sarjauudistuksen myötä. Tilalle perustettiin Scottish Professional Football League, joka koostuu maan neljästä korkeimmasta sarjatasosta, jotka ovat joko ammattilais- tai puoliammattilaissarjoja. SPFL:n sarjatasot ovat valioliiga "(Scottish premiership)", Mestaruussarja "(Scottish Championship)", Ykkösliiga "(League one)" ja Kakkosliiga "(League two)". SPFL:n alapuolella on maan aluesasarjat.
Uusi työpaikka

Uusi työpaikka tai Uusi työ ("His New Job") oli Charlie Chaplinin ohjaama vuoden 1915 yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva. Se oli hänen ensimmäinen työnsä Essanay Studiosille.
Essanay Studios palkkasi vuoden 1914 lopulla Chaplinin ja antoi tälle 1 250 dollarin ja 10 000 dollarin allekirjoitusbonuksen. Chaplin matkusti joulukuun lopulla yrityksen Chicagon-studiolle tekemään elokuvaa. Hänen ensimmäiselle elokuvalle annettiin nimeksi "Uusi työpaikka". Tyyliltään se oli melko samantapainen kuin Chaplinin Keystonelle tekemät elokuvat, ja siinä hänen hahmonsa aiheuttaa epäpätevyydellään sekasortoa ja tirskuu aiheuttamaansa kaaosta. Elokuvaa varten ei todennäköisesti tehty käsikirjoitusta, ja elokuvassa Chaplin käyttää hupailuun monia erilaisia tavaroita.
"Uusi työpaikka" valmistui kahdessa viikossa, ja sen ensi-ilta oli 1. helmikuuta 1915. Siitä tuli suosittu, ja se sai enemmän ennakkotilauksia kuin yksikään aiempi Essanayn elokuva. Elokuvassa esiintyivät pienissä sivurooleissa muun muassa nuoret Gloria Swanson ja Agnes Ayres uriensa ensimmäisissä rooleissa.
Íñigo Martínez

Íñigo Martínez Berridi (s. 17. toukokuuta 1991 Ondarroa, Vizcayan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Saudi-Arabian Valioliigassa pelaavaa Al-Nassria.
Seurajoukkueura.
Martínez siirtyi Real Sociedadin junioreihin kotikuntansa Ondarroan seurasta Aurrerasta 15-vuotiaana. Hän pelasi kaudesta 2009–2010 alkaen Real Sociedadin reservijoukkueessa, jonka kanssa hän saavutti saman kauden päätteeksi sarjanousun Segunda División B:hen.
Real Sociedadin edustusjoukkueessa ja Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa Martínez debytoi 27. elokuuta 2011 kauden 2011–2012 avauskierroksen ottelussa Sportingia vastaan. Hän herätti huomiota onnistuttuaan maalinteossa joukkueensa omalta kenttäpuoliskolta 2. lokakuuta 2011 Baskimaan paikallisottelussa Athleticia vastaan. Hän teki vastaavanlaisella kaukolaukauksella maalin myös 27. marraskuuta 2011 ottelussa Betisiä vastaan. Martínez pelasi debyyttikaudellaan yhteensä 26 liigaottelussa, joista kaikki avauskokoonpanossa, ja teki kolme maalia.
Maajoukkueura.
Martínezilla on kokemusta myös Espanjan nuorisomaajoukkueista. Hän on pelannut alle 21-vuotiaiden joukkueessa karsintaotteluita vuoden 2013 EM-kilpailuihin, ja hänet valittiin vuoden 2012 kesäolympialaisten jalkapalloturnaukseen osallistuvaan joukkueeseen.
Nathalie Cardone

Nathalie Cardone (s. 29. maaliskuuta 1967 Pau) on ranskalainen näyttelijä ja laulaja. 
Cardonen isä on sisilialainen ja äiti espanjalainen. Hänellä on ollut rooli muun muassa "La Petite Voleuse" -elokuvassa. Cardonen tunnetuimpia lauluja ovat muun muassa "Populaire", "Mon Ange" ja kuuluisimpana versio "Hasta Siempre" -kappaleesta, jossa lauletaan vallankumousjohtaja Che Guevarasta.
Jääkiekko talviolympialaisissa 2014 – naisten karsinnat

Jääkiekon naisten olympiakarsinnat vuoden 2014 Sotšin turnaukseen alkoivat lokakuussa 2012. Helmikuussa 2013 järjestetyssä lopputurnauksessa olympiapaikan saivat Japani ja Saksa.
Ennakkokarsinta.
Lohko G.
Ottelut 
Lohko H.
Ottelut 
Esikarsinta.
Lohko E.
Ottelut 
Lohko F.
Ottelut 
Karsinnan lopputurnaus.
Lohko C.
Ottelut 
Lohko D.
Ottelut 
Karsiutuneiden lopulliset olympiasijoitukset.
Sijoituksilla oli merkitystä Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n maailmanrankingiin vuonna 2014.
Helge Jääsalo

Helge Iivari Jääsalo (vuoteen 1930 Grönholm; 19. syyskuuta 1909 Pielisjärvi – 16. maaliskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen meriupseeri ja merenkulkuhallituksen pääjohtaja vuosina 1964–1978.
Jääsalo valmistui meriupseeriksi merisotakoulusta 1934. Sota-aikana hän toimi päällikkönä tykkivene- ja vartiovenelaivueissa. Sotilasarvoltaan Jääsalo oli kommodori.
Ennen kuin Jääsalo siirtyi merenkulkuhallituksen palvelukseen ehti hän työskennellä kauppa-aluksilla ja merivartiolaitoksessa. Merenkulkulaitoksessa Jääsalo aloitti 1960 luotsi- ja majakkaosaston päällikkönä 1960. Pääjohtajaksi hänet nimitettiin 1964. Jääsalon erityisenä ansiona pidetään talvimerenkulun kehittämistä. Vuodesta 1971 lähtien myös Perämeren satamat on pidetty auki talviaikaan.
Jääsalolle myönnettiin Oulun yliopiston kunniatohtorin arvo 1983. Lisäksi Oulun Oritkarin satamaan johtava katu on nimetty Jääsalontieksi.
Polska Liga Futbolu Amerykańskiego

Polska Liga Futbolu Amerykańskiego eli PLFA oli amerikkalaisen jalkapallon kilpasarja Puolassa. Sarja jakautui neljään eri sarjatasoon jotka ovat "Topliga", "PLFA I", "PLFA II" ja 8 vs 8 -säännöillä pelattava "PLFA8". Topligan joukkueet kilpailivat Puolan mestaruudesta.
Vuoden 2017 jälkeen puolalainen amerikkalainen jalkapallo oli jakautunut. 20 seuraa jätti PLFA-liigan ja perustivat uuden sarjan, Liga Futbolu Amerykańskiego eli LFA:n. Vuonna 2021 PLFA ja LFA yhdistyivät uudeksi maan pääsarjaksi Polska Futbol Ligaksi.
Sinisilmät

Sinisilmät (Pseudomugilidae) on hopeakylkikalojen lahkoon kuuluva kalaheimo. Sinisilmiä tavataan Australaasian makeista ja murtovesistä, ja joitakin lajeja pidetään akvaariokaloina.
Lajisto ja ruumiinrakenne.
Sinisilmien heimoon kuuluu kolme sukua ja niissä 15 lajia. "Pseudomugil"-suvussa on 13 lajia, joiden lisäksi omat sukunsa muodostavat kuultosinisilmä ("Kiunga ballochi") ja kääpiösinisilmä ("Scaturiginichthys vermeilipinnis"). Sinisilmät ovat läheistä sukua revontulikaloille (Melanotaeniidae) ja ne luetaan toisinaan kuuluvaksi samaan heimoon alaheimona Pseudomugilinae.
Sinisilmät ovat solakoita kaloja, jotka kasvavat korkeintaan 5–6,5 cm pitkiksi. Rintaevät sijaitsevat kylkiviivan yläpuolella ja selkäeviä on kaksi. Koirailla selkäevät ovat usein pitkät. Evät muistuttavat revontulikalojen eviä, mutta eivät ole yhtä jäykät. Sinisilmien iirikset ovat kirkkaan siniset. Suu ja hampaat ovat pienikokoiset. Erityisesti koiraat ovat usein värikkäitä. 
Levinneisyys ja elintavat.
Sinisilmien levinneisyysalue on Australian pohjois- ja itäosissa, Uudessa-Guineassa ja Indonesian itäosissa. Ne ovat pääasiassa makean veden kaloja, mutta muutamia tavataan myös murtovesistä. Ne elävät puroissa, lammissa, järvissä ja mangrovesoilla. Sinisilmät ovat parvikaloja ja niiden ravintoa ovat pienet vesihyönteiset. Naarat kutevat vesikasvillisuuden joukkoon.