Isfara

Isfara () on kaupunki Suğdin maakunnassa Tadžikistanissa. Se sijaitsee Isfarajoen varrella 107 kilometriä alueen pääkaupungista Xudžandista kaakkoon. Kaupunkialueella oli vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan 281 166 ja varsinaisessa kaupungissa 52 431 asukasta.
Maantiede, ilmasto ja luonto.
Isfaran kaupunkialueen pinta-ala on 836 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Konibodomin kaupunkiin, pohjoisessa Uzbekistanin Ferganan alueeseen ja etelässä Kirgisian Batkenin alueeseen. Alue sijaitsee Isfaran–Lakkonin tasangolla Fergananlaakson lounaisosassa sekä Turkestan- ja Alaivuorten pohjoisrinteillä. Korkeus merenpinnasta on 3 200 metriä etelässä ja 600 metriä pohjoisessa. Isfaran kaupunki on 850 metrin korkeudella. Kaupunkialueeseen kuuluu erillinen Voruxin eksklaavi Kirgisian alueen sisällä.
Seudun ilmasto on melko lämmin. Keskilämpötila Isfaran kaupungissa on tammikuussa –1,7 ja heinäkuussa 27,7 astetta. Talvella lämpötila voi laskea 15–20 pakkasasteeseen ja kesä-heinäkuussa nousta jopa 38 lämpöasteeseen. Vuotuinen sademäärä Isfaran–Lakkonin tasangolla on 80–90 ja etelän vuorilla 400–600 millimetriä. Sateita saadaan etupäässä keväällä.
Hyötykaivannaisiin kuuluvat ruskohiili, maaöljy, maapihka, fosforiitti, rikki, maavärit, kipsi, kalkkikivi, rakennus- ja korukivet sekä kivennäisvesi. Luonnonvarainen kasvillisuus on 450–1700 metrin korkeudella puoliaavikkoa, ylempänä kasvaa katajia ja pensaita. Eläinkuntaan kuuluu käärmeitä, liskoja, jyrsijöitä, jäniksiä, kettuja, sakaaleja, susia ja villisikoja, vuorilla elää hirvieläimiä ja lumileopardeja.
Asutus ja väestö.
Kaupunkiin kuuluvat Neftobodin, Nurafšonin (entinen Kim) ja Šūrobin taajamat, yhdeksän kyläyhteisöä (Kūlkand, Lakkon, Navgilem, Šahrak, Surx, Tšilgazī, Tšorkūh, Vorux, Xonobod) ja 32 kylää. Kaupunkiväestön osuus on 22 prosenttia.
Keskustaajaman asukasluvun kehitys
Asukkaista noin 85 prosenttia on tažikkeja, runsaat 10 prosenttia uzbekkeja ja noin 3 prosenttia kirgiisejä. Alue on tiheään asuttu, ja sen väestönkasvu on muualle suuntautuvasta muuttoliikkeestä huolimatta nopeaa.
Historia.
Silkkitien varrella sijainnut Isfara (aluksi "Asbara, Isfarah, Isfarang") mainitaan ensimmäisen kerran 900-luvulla. Se oli paikallinen keskus, joka kukoisti varsinkin 1400–1700-luvuilla. 1800-luvun vaihteessa seutu kärsi Kokandin ja Buharan kaanikunnan välisistä sodista. Paikallisia elinkeinoja olivat maatalouden ohella käsityöammatit, kaivostyö ja kaupankäynti.
Isfara oli vuodesta 1927 lähtien piirikeskus, ja siitä tuli kaupunki vuonna 1952. Kaupunkiin perustettiin teollisuutta, ja varsinkin 1960- ja 1970-luvuilla sen keskustaan pystytettiin kerrostaloja ja julkisia rakennuksia. Seudulla oli 1960- ja 1980-luvuilla vesi- ja maaoikeuksiin perustuneita etnisiä konflikteja, ja Tadžikistanin ja Kirgisian itsenäistyttyä ne ovat kärjistyneet maiden välisiksi aseellisiksi yhteenotoiksi.
Talous.
Seudun pääelinkeinot ovat maatalous, teollisuus ja palvelut. Isfara on kuuluisa hedelmätarhoistaan, joissa kasvaa muun muassa aprikooseja, kvitteneitä, omenia, päärynöitä, kirsikoita, luumuja, pähkinöitä, persikoita, viikunoita, manteleita ja viinirypäleitä. Lisäksi viljellään viljaa, vihanneksia ja meloneja, harjoitetaan karjanhoitoa ja tuotetaan silkkiä. Maatalous perustuu keinokasteluun Isfaran sekä muiden jokien ja kanavien vedellä. Kirgisiassa sijaitsevan Törtkülin tekojärven rakentamisen ja Batkenin laakson viljelyskäyttöön ottamisen seurauksena Isfaran vesitilanne on heikentynyt huomattavasti.
Kaupungissa on varsinkin elintarvike-, rakennustarvike- ja kemian teollisuutta. Šūrobissa on ruskohiilikaivos ja Neftobodin ja Nurafšonin tienoilla tuotetaan öljyä. Neuvostoaikainen teollisuus on pääosin vanhentunutta ja toimii vajaateholla.
Kulttuuri ja nähtävyydet.
Isfarassa toimii lääketieteellinen oppilaitos ja Tadžikistanin teknisen yliopiston osasto. Kulttuurilaitoksia ovat musiikki- ja taidekoulut, kulttuuritalot, kotiseutumuseot, kansanteatteri sekä musiikki- ja tanssiyhtyeet. Historiallisiin kohteisiin kuuluvat 1000-luvun alussa laadittu Voruxin solan piirtokirjoitus, 1100-luvulla rakennetun Qal’ai Bolon linnoituksen rauniot Zumradin parantolan alueella, Xodžaabulhaqin mausoleumi 900–1100-luvuilta sekä Abdullohxonin moskeija ja madrasa 1500-luvulta.
Paikallislehtenä ilmestyy "Nasimi Isfara". Paikalliset radiolähetykset alkoivat vuonna 1936. Vuonna 2014 perustettiin kirjallisuus- ja kulttuurilehti "Gandži Isfara".