tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
X Factor USA (1. tuotantokausi)

X Factor USA:n ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa FOX-kanavalla 21. syyskuuta – 22. joulukuuta 2011. Ohjelman tuomareina toimivat Simon Cowell, Paula Abdul, L.A. Reid, Nicole Scherzinger ja Cheryl Cole (vain kaksi ensimmäistä jaksoa). Ohjelman koelaulut järjestettiin kesällä 2011.
Kilpailun voittajaksi selviytyi 19-vuotias Melanie Amaro. Hän sai palkinnoksi viiden miljoonan Yhdysvaltain dollarin arvoisen levytyssopimuksen Epic Recordsin kanssa. Amaron mentorina kilpailussa toimi Simon Cowell.
Kilpailun rakenne.
Koelaulut.
Kilpailu alkoi koelauluilla, jotka järjestettiin Los Angelesissa, Miamissa, Newarkissa, Seattlessa, Chicagossa ja Dallasissa. Koelauluissa tuomaristo päätti jatkoonpääsijät, jotka etenivät kisan seuraavaan vaiheeseen. Koelauluissa oli mukana myös yleisö. Alla olevassa listassa ovat koelaulut, joissa ei ole tuomareita. Koelaulut, jossa ovat tuomarit, järjestettiin touko-kesäkuussa 2011. 
Bootcamp.
Kolmipäiväinen Bootcamp oli kilpailun toinen vaihe. Tässä vaiheessa kilpailijoita oli mukana 162. Bootcampissa kilpailijat lauloivat ryhmissä tai yksitellen. Tuomaristo päätti edelleen jatkoonpääsijät. Bootcamp esitettiin televisiossa kahdessa osassa, ensimmäinen osa 5. lokakuuta ja toinen 6. lokakuuta. 32 kilpailijaa eteni jatkoon, kahdeksan jokaisesta kategoriasta.
Tuomareiden talot.
Bootcampistä jatkoon päässeet lauloivat tuomareiden kodeissa. Jokaisella tuomarilla oli mukanaan tunnettu laulaja. Jaksot esitettiin Yhdysvalloissa 13., 16. ja 18. lokakuuta. Jokainen tuomari valitsi finaaliin neljä laulajaa, paitsi Simon Cowell, joka sai valita viidennen. Cowell tiputti alun perin jatkosta Melanie Amaron, mutta hän kävi pyytämässä häntä takaisin kilpailuun.
Finalistit.
      – Voittaja&lt;br&gt;
      – Toiseksi sijoittunut&lt;br&gt;
      – Kolmanneksi sijoittunut
Live-esitykset.
Kilpailun viimeinen vaihe oli live-esitykset. Livelähetyksia tuli yhteensä yhdeksän jaksoa. Joka jaksossa tippui yksi tai useampi kilpailija. Finaaliin selvisivät Chris Rene, Josh Krajcik sekä Melanie Amaro, joka voitti kilpailun.
Äimäruoho

Äimäruoho eli vesiäimäruoho ("Subularia aquatica") on pienikokoinen järvien ja murtovesien vesikasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Yksivuotinen äimäruoho on valkojuurinen, rönsytön vanakasvi, joka kasvaa vain 2–8 senttimetriä korkeaksi. Sen lehtiruusukkeessa on useita liereitä, äimämäisiä ja suippokärkisiä lehtiä. Vanat ovat harvakukkaisia. Kukat ovat pieniä, valkoteriöisiä tai teriöttömiä. Sekä verho- että terälehtiä on neljä kappaletta. Upoksissa kasvavien äimäruohojen kukat ovat aukeamattomia. Suomessa äimäruoho kukkii heinä-elokuussa. Kukinnan jälkeen kehittyvät lidut ovat 2–4 millimetriä pitkiä, pitkulaisen soikeita, pulleita ja aukeavia.
Levinneisyys.
Äimäruohoa tavataan pohjoisella pallonpuoliskolla, mutta sen levinneisyysalue on hajanainen. Euroopassa lajin ydinaluetta ovat Skotlanti, Norja, Ruotsi, Suomi ja Luoteis-Venäjä. Muualla Euroopassa lajia kasvaa paikoitellen Islannissa, Irlannissa, Walesissa ja Tanskassa, sekä Saksasta itään läpi Itä-Euroopan Länsi- ja Pohjois-Venäjälle. Aasiassa lajia tavataan paikoitellen Etelä-Siperiassa sekä Kamtšatkan niemimaalla, josta levinneisyysalue jatkuu Pohjois-Amerikan puolelle Länsi-Alaskaan. Pohjois-Amerikassa äimäruohon levinneisyysalue seuraa toisaalta Kalliovuoria Alaskasta aina Kaliforniaan saakka, toisaalta sitä tavataan Pohjois- ja Koillis-Kanadassa. Lajia kasvaa myös Länsi-Grönlannissa.
Suomessa äimäruohoa tavataan paikoitellen koko maassa Ahvenanmaata lukuun ottamatta.
Elinympäristö.
Äimäruohoa tavataan etupäässä makeassa vedessä, mikä selittääkin lajin levinneisyyden painopistettä esimerkiksi Euroopassa. Se viihtyy suojaisilla järvien rannoilla savi-, hiesu- ja liejupohjilla. Tavallisesti se kasvaa matalassa rantavedessä tai vähän vesirajan yläpuolella. Murtovedessä kasvaessaan äimäruohoa esiintyy etupäässä jokisuissa.
Kansallisteatteri (Budapest)

Kansallisteatteri () on Budapestin suurin ja koko Unkarin merkittävin teatteri. Se perustettiin alkujaan 1840. Teatteri on sijoinnut historiansa aikana useissa rakennuksissa, ja nykyinen rakennus avattiin vuonna 2002.
Historia.
Vuonna 1825 perustettu Unkarin tiedeakatemia pyrki saamaan juuri säädetyn unkarin kirjakielen yleisempään tietoisuuteen muun muassa kannustamalla pysyvän unkarilaisen teatterin rakentamiseen. Pestin teatteri muutti 1837 lahjoitusvaroihin rakennettuun uuteen rakennukseen. Siitä tuli Kansallisteatteri 1840, ja sen ensimmäiseksi johtajaksi tuli kriitikko József Bajza. Häntä seurasi Endre Bartay 1843. Kansallisteatterin neljän ensimmäisen vuosikymmenen merkittävin näytelmäkirjailija oli Ede Szigligeti, sillä kolmasosa teatterin esityksistä oli Szigligetiltä. Hän oli myös teatterin johtajana 1873–1878.
Kansallisteatteri muutti vuonna 1908 vanhentuneesta rakennuksesta tyhjillä olleeseen Kansan teatterin rakennukseen Blaha Lujzan aukiolle. Siellä kansallisteatteri majoittui vuoteen 1964, jolloin se joutui jättämään rakennuksen, joka oli edellisenä vuonna saanut viranomaisilta purkutuomion. Se purettiinkin seuraavana vuonna metron tieltä, ja purkua on katsottu jopa kuuluvan kommunistihallinnon yrityksiin heikentää Unkarin kansallista yhtenäisyyttä. Tämän jälkeen kansallisteatteri sijaitsi useissa rakennuksissa Pestin laitamilla.
Teatterin uudesta kodista keskusteltiin vuosikymmenten ajan, kunnes 1997 keskusta-vasemmistolainen kaupunginhallitus aloitti rakennustyöt Elisabetin aukiolle. Fidesz-johtoinen valtion hallinto veti kuitenkin seuraavana vuonna projektin jäihin liian suurten kustannusten takia. Tämän jälkeen alkoi uusi keskustelu teatterin paikasta. Samaan aikaan Elisabetin aukion työmaa oli koskemattomana kolmisen vuotta, ja paikalliset kutsuivat sitä nimellä ”Nemzeti lyuk” (). Kaupunki alkoi rakentaa 2001 paikalle kokouskeskusta. Teatteri päätettiin lopulta sijoittaa Pestin keskustan eteläpuolelle Tonavan rantaan. Mária Siklósin suunnittelema rakennus valmistui 2002.
Rakennus.
Teatterirakennus voidaan jakaa kolmeen osaan. Keskellä on lähes ympyränmuotoinen pääsali ja pienempi teatteri. Tätä osaa ympäröi yleisötilat, ja pääsalia reunustavat U:n muotoiset tekniset tilat. Koko teatterirakennuksen pinta-ala, kun myös ulkoilmateatteri otetaan huomioon, on 20 844 neliömetriä.
Päänäyttämön yleisökapasiteetti on 619, ja yleisö pääsee sinne kolmesta eri kerroksesta. Toisessa kerroksessa on lisäksi aitiot, joihin kuuluu myös kolme kuninkaallista aitiota. Päälava on 24*17,9 metriä pinta-alaltaan ja 28 metriä korkea. Siinä on 72 nostettavaa ja laskettavaa kohtaa. Pienempään teatteriin, joka sijaitsee pääsalin ja eteisaulan alapuolella, mahtuu 120–180 katsojaa.
Mike Sillinger

Mike Sillinger on kanadalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija, joka toimii nykyään Edmonton Oilersin pelaajatarkkailijana. Sillinger pelasi urallaan 17 kautta NHL:ssa. Hän edusti NHL:ssä 12 eri joukkuetta, ja oli osana pelaajasiirtoa yhdeksän kertaa. Molemmat ovat NHL:n ennätyksiä (jakaa pelaajasiirtoennätyksen Brent Ashtonin kanssa).
Detroit Red Wings varasi Sillingerin WHL:sta vuonna koko tilaisuuden yhdentenätoista, jossa hän myös aloitti NHL-uransa. Hän pelasi myöhemmin joukkueissa Mighty Ducks of Anaheim, Vancouver Canucks, Philadelphia Flyers, Tampa Bay Lightning, Florida Panthers, Ottawa Senators, Columbus Blue Jackets, Phoenix Coyotes, St. Louis Blues, Nashville Predators ja New York Islanders. Näistä 12 joukkueesta Sillinger pelasi täysiä kausia vain Detroitissa, Vancouverissa, Columbuksessa ja New Yorkissa. Muihin joukkueisiin hän joko siirtyi kesken kauden, tai hänet kaupattiin niistä pois. Red Wings -aikoinaan hän voitti vuonna 1992 sekä Calder Cupin, että koko liigan maalipörssin Adirondack Red Wingsin joukkueessa ollessaan vielä tulokas AHL:ssa.
Sillinger on edustanut Kanadan maajoukkuetta kahteen otteeseen, voittaen kultaa vuoden 1991 nuorten MM-kisoissa, sekä toimien joukkueen kapteenina vuoden 2000 MM-kisoissa.
Eläkkeelle jäämisensä jälkeen Sillinger nimettiin Edmonton Oilersin pelaajatarkkailijaksi.
Muuta.
Hänen poikansa Cole Sillinger pelaa NHL joukkue Columbus Blue Jacketsissa.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1974–1975

Kausi 1974–1975 oli 35. kausi, jolloin pelattiin koripallon miesten Suomen mestaruudesta. Mestaruuden voitti Turun NMKY. 
Runkosarja.
Mestaruussarjaan nousivat Hyvinkään Tahko ja Äänekosken Huima.
Pyörösätkin

Pyörösätkin ("Ranunculus circinatus") on järvien ja murtovesien valkokukkainen leinikkikasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen pyörösätkin kasvaa 30–80 cm pitkäksi. Sen varsi on ohut, vihreä ja nivelvälit ovat lehtiä pitempiä. Kaikki lehdet ovat uposlehtiä. Lehdet ovat korvakkeellisia ja niiden ruoti on noin 5 mm pitkä. Lehtilapa on 1–3 cm pitkä, muodoltaan pyöreä tai leveän viuhkamainen sekä 3–5 kertaa hapsiliuskainen. Lehtilavan liuskat ovat kaikki samassa tasossa ja ne ovat jäykkiä, joten ne eivät mene suppuun vedestä nostettaessa. Kukat ovat vedenpinnan yläpuolella yksittäin lehtiä vastapäätä. Kukkaperät ovat tavallisesti 3–6 cm pitkiä, selvästi saman nivelen lehtiä pitempiä. Valkoiset, tyvestä keltaiset terälehdet ovat tavallisesti 6–10 mm pitkiä ja niiden mesikuoppa on sirppimäinen. Terälehdet tuskin koskettavat toisiaan. Heteitä on 15–25. Suomessa pyörösätkin kukkii kesä-heinäkuussa. Hedelmä koostuu 1–1,3 mm pitkistä, harvakarvaisista ja siipipalteettomista pähkylöistä, joissa on 0,2–0,3 mm pitkä ota. Pyörösätkin on myrkyllinen kasvilaji.
Levinneisyys.
Pyörösätkimen tarkka levinneisyys tunnetaan heikosti. Euroopassa laji on yleisin Englannissa, Tanskassa, Etelä-Ruotsissa ja -Suomessa sekä Puolan ja Baltian alueella. Lajia tavataan paikoitellen myös Länsi-, Keski- ja Itä-Euroopassa Ranskasta Venäjälle, josta levinneisyysalue jatkuu Siperian itäosiin. Pyörösätkin kasvaa myös Pohjois-Amerikan keskiosissa halki mantereen. Suomessa pyörösätkimen levinneisyysalue ulottuu rannikkoalueella Satakunnasta Ahvenanmaan kautta Kymenlaaksoon.
Elinympäristö.
Pyörösätkin kasvaa emäksisissä, rehevissä järvissä ja murtovedessä suojaisissa paikoissa liejupohjalla. Laji kasvaa tavallisesti yli metrin syvyydessä.
Auto GP World Series -kausi 2012

Auto GP World Series -kausi 2012 oli Euroseries 3000 -sarjan vuonna 2010 korvanneen Auto GP -sarjan kolmas kausi. Kausi alkoi 11. maaliskuuta Italian, Monzan radalla ja päättyi 23. syyskuuta Yhdysvaltain, Infineon Racewayn radalla. Sarjan hallitseva mestaritalli DAMS poistui sarjasta viime kauden päätteeksi.
Sarjan mestaruuden voitti brittiläinen Adrian Quaife-Hobbs. Toiseksi sijoittui norjalainen Pål Varhaug ja kolmanneksi venäläinen Sergei Sirotkin.
Kilpailukalenteri.
Kaudella ajettiin yhteensä seitsemän kisaviikonloppua World Touring Car Championship -osakilpailujen yhteydessä. Jokaisen kisaviikonlopun aikana ajettiin kaksi 35-40 minuutin tai 85 kilometrin pituista kilpailua. Jokaisessa kilpailussa kunkin kilpailijan on suoritettava pakollinen varikkopysähdys.
Tulokset.
Lisäksi:
Kuljettajien pisteet.
† Kuljettaja sai minuutin aikasakon, koska ei suorittanut varikkopysähdyksellään pakollista takerenkaiden vaihtoa.
Facu Regalia

Facundo ”Facu” Regalia (s. 23. marraskuuta 1991 Buenos Aires) on argentiinalainen moottoriurheilija. Hän muutti perheensä kanssa kahdeksanvuotiaana Madridiin, Espanjaan. Hän ajoi uransa alussa Espanjan lisenssillä, mutta vuodesta 2010 lähtien hän on edustanut Argentiinan lisenssiä.
Regalia aloitti karting-uransa vuonna 2006 ja ajoi siellä vuoteen 2007 saakka. Vuonna 2008 hän siirtyi Formula Racing -sarjaan. Samana vuonna hän ajoi Formula BMW -sarjassa, jossa hän sijoittui sarjan 16:nneksi. Vuonna 2009 hän jatkoi sarjassa sijoittuen sarjan kahdeksanneksi. Hän jatkoi vielä vuonna 2010 sijoittuen jälleen kahdeksanneksi. Vuonna 2011 Regalia ajoi Italian Formula 3 -sarjassa, jossa hän saavutti kaksi palkintokorokesijaa ja sijoittui loppupisteissä kymmenenneksi. Vuonna 2012 Regalia ajoi European F3 Open -sarjassa voittaen kolme kilpailua ja sijoittuen loppupisteissä neljänneksi. Hän ajoi myös kymmenen kilpailua Auto GP World Series -sarjassa sijoittuen sarjan seitsemänneksi sekä neljä kilpailua GP3-sarjassa saavuttamatta pisteitä.
Vuonna 2013 Regalia ajoi täyden kauden GP3-sarjassa ART -tallin kuljettajana. Hän ajoi paalulta voittoon Saksan viikonlopun ensimmäisessä kilpailussa. Toisen kilpailun hän joutui keskeyttämään auton teknisiin ongelmiin. Hän nousi kauden aikana mukaan sarjan mestaruustaisteluun ja johti sarjaa ennen kauden päätösviikonloppua. Lopulta Daniil Kvjat vei sarjan mestaruuden ja Regalia sijoittui sarjan toiseksi saavuttaen kuusi palkintokorokesijaa, yhden voiton, paalupaikan ja kisan nopeimman kierroksen. Vuonna 2014 Regalia siirtyi GP2-sarjaan Hilmer Motorsport -tallin kuljettajaksi. Hän ajoi vain kahdeksan kilpailua eikä saavuttanut yhtään pistettä. Vuonna 2015 Regalia teki paluun Auto GP -sarjaan.
Don Jessop

Donald Scott "Don" Jessop (21. kesäkuuta 1927 – 21. toukokuuta 2018) oli australialainen poliitikko. Hän syntyi Adelaidessa ja opiskeli Adelaiden yliopistossa, minkä jälkeen hänestä tuli optometristi Port Augustassa. Hän pääsi valtuutetuksi City of Port Augustassa. Vuonna 1966 hänet valittiin liberaalina Australian edustajainhuoneeseen Greyn vaalipiiristä; hän voitti istuneen Jack Mortimerin. 
Vuonna 1969 Jessop putosi edustajainhuoneesta, ja häntä seurasi siellä Laurie Wallis. Vuonna 1970 Jessop tuli valituksi Australian senaattiin, jossa hän istui, kunnes hänet voitettiin vuonna 1987.
Julma maailma

Julma maailma ("World Gone Wild") on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteistoimintaelokuva, jonka ohjasi Lee H. Katzin. Käsikirjoituksesta vastasi Jorge Zamacona. Pääosassa esiintyyvät Bruce Dern, Michael Paré, Catherine Mary Stewart ja Adam Ant.
Juoni.
Ydinpommin runteleman jäljiltä oleva maailma vuonna 2087 on veden pulassa. Ainoastaan syrjäinen Lost Wells asuinalue on selvinnyt holokaustista ja sen asukkaat yrittävät pitää hengissä olemisen lähdettä turvassa. Paha kultti on kuitenkin heidän perässään saatuaan tietää kylässä olevan vettä. Ethan huomaa ettei kyläläisistä ole suojelemaan omiaan väkivaltaisilta kulttilaisilta, joten hän pyytää apua George Landonilta, joka saa mukaansa muutaman lisävahvistuksen.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen luonnehti elokuvaa "Seitsemän samurain" ja "Mad Maxin" aineksista kootuksi, aggressiivisesti hyvän maun vastaiseksi dystopiaksi, jossa käytetään huumeita, lietsotaan homofobiaa, kidutetaan ihmisiä ja syödään skorpioneja. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä.
Kids of 88

 
Kids of 88 on new wave -musiikkiduo Aucklandista, Uudesta-Seelannista. Duoon kuuluu Jordan Arts ja Sam McCarthy.
Kids of 88:n esikoisalbumi "Sugarpills" ilmestyi elokuussa 2010. Albumi nousi Uuden-Seelannin albumilistan toiselle sijalle, ja sitä edeltänyt single kappaleesta ”My House” singlelistan kolmanneksi.
JWH-073

JWH-073 on CB1- ja CB2-kannabinoidireseptorien osittaisagonistina toimiva synteettinen yhdiste. Se sitoutuu CB1-reseptoriin noin viisi kertaa voimakkaammin kuin CB2-reseptoriin. Nimi JWH viittaa erääseen yhdisteen kehittäjistä, John W. Huffmaniin.
JWH-073 luokitellaan Suomessa huumausaineeksi.
Moll Flanders (elokuva)

Moll Flanders on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut romanttinen draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Pen Densham. Elokuva perustuu löyhästi Daniel Defoen romaaniin "Moll Flanders," joka sijoittuu 1700-luvun Isoon-Britanniaan, mutta tarinalla ei ole alkuperäisen kanssa muuta yhteistä kun aikakausi ja päähahmon nimi. 
Juoni.
Moll Flandersin äiti on kiinni jäännyt varas, joka on tuomittu kuolemaan. Hän on kuitenkin raskaana, minkä vuoksi hänen teloitustaan on siirretty siihen asti, kunnes lapsi syntyy. Flandersin syntymän jälkeen hänen äitinsä teloitetaan, ja Flanders sijoitetaan nunnaluostariin kasvatettavaksi. Hänen tullessa teini-ikään eräs pappi yrittää lähennellä häntä ja hän pistää pappia neuletyönsä puikolla. Tämän jälkeen hän pakenee huonosti käyttäytyvää pappia Lontoon vaarallisille kaduille, joilla elämä on kovaa. Se ajaa hänet hyväksymään rouva Allworthyn (Stockard Channing) tarjouksen prostituutiosta bordellissa. Rouva Allworthyn bordellissa hän tapaa Hibblen (Morgan Freeman), joka on talossa palvelijana. Hibblen avulla hän pystyy säilyttämään uskonsa tulevaisuuteen ja tapaa oudon taiteilijan (John Lynch) johon rakastuu.
Näyttelijät.
Lähde:
Noel

Noel, ranskalaisittain Noël, on henkilön­nimi, joka johtuu joulua tarkoittavasta ranskan kielen sanasta "Noël". Nimi esiintyy sekä suku­nimenä että miehen etunimenä. Keski­ajalla nimi annettiin yleensä jouluna syntyneille pojille. Sen nais­puolisia vastineita ovat Noèle, Noela ja Noelle.
Nimen ranskan­kielinen kirjoitus­asu on "Noël", muoto "Noel" esiintyy vanhastaan lähinnä englannin­kielisissä maissa. Sana esiintyy myös joulu­pukin ranskan­kielisessä nimityksessä "Père Noël", sanan­mukaisesti "Isä Joulu" tai "Isä Noël".
Treema nimessä e:n yläpuolella ("ë") osoittaa, että o ja e äännetään erillisinä, eri tavuihin kuuluvana, ja sitä käytetään lähinnä selvyyden vuoksi, erotukseksi yhdelmästä "œ", joka ääntyy kuten suomen "ö".
Suomessa nimi Noel on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 3 660 pojalle ja ainakin 40 tytölle. Suurin osa Suomen Noeleista on 2010-luvulla syntyneitä. Vuodesta 2015 lähtien Noelin nimipäivä on Suomessa sekä suomen- että ruotsin­kielisen kalenterin mukaan juuri joulun edellä, 23. joulukuuta.
Sandro Veronesi

Sandro Veronesi (1959 Firenze, Italia) on italialainen kirjailija, esseisti ja toimittaja. Häntä pidetään sukupolvensa tunnetuimpana italialaisena kirjailijana.
Veronesi valmistui arkkitehdiksi Firenzen yliopistosta. Hän käsitteli lopputyössään Victor Hugon käsityksiä entistämisestä. ja siirtyi myöhemmin kirjoittamaan. Ensimmäisen teoksensa hän julkaisi 25-vuotiaana . Se oli runokokoelma "Il resto del cielo", (1984) joka on jäänyt ainoaksi yritykseksi runon alalla. Sen jälkeen hän on julkaissut useita romaaneja, esseekokoelmaa, näytelmän, kirjoittanut johdantoja romaaneihin ja esseekokoelmiin, tehnyt haastatteluja, käsikirjoituksia ja televisio-ohjelmia. Hän on perustanut Fandango Libri -kustantamon Domenico Procaccin kanssa ja myös verkkoradion.
Veronesin teos "Midifca di La forza del passato" on palkittu Campiello-palkinnolla 2000. "Caos calmo" sai Strega-palkinnon 2006 ja Prix Femina éstranger -palkinnon 2008, ja se on käännetty parillekymmenelle kielelle. Ruotsinnos ilmestyi 2013, suomennoskin on tiettävästi tehty, suomentajana Taru Nyström, mutta sitä ei ole julkaistu.
Veronesia on kirjailijana verrattu postmodernismin salaperäiseksi erakoksi luonnehdittuun Thomas Pynchoniin, mistä Veronesi itse ei kuitenkaan pidä. Hän haluaa kuvata teoksissaan omaa aikaamme ja sanoo, että hänen tuotantoaa leimaa filosofinen käsite entropia, hajoamispiste. Kiinnostus siihen myös vei hänet pois arkkitehtuurin parista, sillä hän katsoo, että kirjallisuus tarjosi käsitteen tarkasteluun paremman alustan.
Australian avoin tennisturnaus 2012

Vuoden 2012 Australian avoin tennisturnaus pelattiin 16.–29. tammikuuta 2012 Melbournessa. Se oli kaikkiaan 100:s Australian avoin tennisturnaus ja vuoden ensimmäinen Grand Slam -turnaus.
Kaksinpelien puolustavat mestarit olivat miehissä Serbian Novak Đoković ja naisissa Belgian Kim Clijsters. Nelinpelien puolustavat mestarit olivat miehissä Yhdysvaltojen Bob ja Mike Bryan ja naisissa Argentiinan Gisela Dulko ja Italian Flavia Pennetta. Sekanelinpelin puolustava mestaripari oli Slovenian Katarina Srebotnik ja Kanadan Daniel Nestor.
Miesten kaksinpeliturnauksen voitti kolmannen kerran urallaan Novak Đoković. Naisten kaksinpelimestari oli Valko-Venäjän Viktoria Azarenka, jolle Grand Slam -mestaruus oli ensimmäinen.
Poisjäännit.
Miehistä turnauksen jättivät väliin mononukleoosista kärsivä Robin Söderling, polvivammasta toipuva Marin Čilić ja James Blake.
Acxiom

Acxiom on yhdysvaltalainen yritys, jonka toimialana ovat kohdennetun markkinoinnin palvelut. Yritys on listattu Nasdaqissa (), ja sen pääkonttori sijaitsee Little Rockissa, Arkansas’ssa. "Advertising Age" -lehti arvioi vuonna 2012 Acxiomin Yhdysvaltain toiseksi suurimmaksi mainostoimistoksi. Vuonna 2011 sen liikevoitto oli 77,26 miljoonaa dollaria. Analyytikoiden mukaan Acxiomilla on hallussaan maailman suurin kuluttajia koskeva kaupallinen tietokanta, joka sisältää yrityksen johtoportaan lausuntojen mukaan tietoja noin 500 miljoonasta henkilöstä eri puolilla maailmaa. 
Kesäkuussa 2012 Acxiomilla oli käytössään yli 23 000 tietokonepalvelinta, joiden tehtävänä on kerätä kuluttajia koskevia tietoja ja analysoida niitä. Julkisuuteen antamissaan haastatteluissa Acxiomin toimitusjohtaja Scott Howe on käyttänyt yrityksestä mieluummin termiä tiedonjalostaja () kuin tiedonlouhija (). Acxiomin asiakkaita ovat esimerkiksi tavarataloketjut, pankit ja Toyotan kaltaiset suuret autoalan yhtiöt. 
Acxiomin tuotekatalogissa on satoja erilaisia ”elementeiksi” kutsuttuja yksityiskohtia, joita ostamalla yritysasiakkaat voivat täydentää omia tietokantojaan. Elementtien avulla yritykset pystyvät löytämään talouksia, joita esimerkiksi allergiat koskettavat. Tarjolla on myös tietoja talouksien rahatilanteesta sekä yksittäisten henkilöiden etnisestä taustasta, alkuperämaasta ja kiinnostuksen kohteista, jotka on päätelty sen perusteella, millaisia ostoksia henkilö on tehnyt ja millaisia vastauksia hän on mahdollisesti antanut mielipidetiedusteluissa. Acxiomin harjoittama tiedonkeräystoiminta on laillista, mutta jotkut yksityisyydensuojan puolustajat ovat olleet huolissaan mahdollisuuksista tietojen väärinkäyttöön.
Jan &amp; Dean

Jan &amp; Dean oli yhdysvaltalainen popduo, jonka suurin suosio ajoittui 1950-luvun loppuun ja 1960-luvun alkupuoliskolle. Duon jäsenet olivat Jan Berry (3. huhtikuuta 1941 – 26. maaliskuuta 2004) ja Dean Torrence (s. 10. maaliskuuta 1940). Duo oli surfmusiikin pioneereja. Heidän menestynein kappaleensa oli Berryn ja Brian Wilsonin kirjoittama ”Surf City”, joka nousi sekä Billboardin että Cashboxin listaykköseksi vuonna 1963. Muita yhtyeen top ten -hittejä olivat ”Drag City” (1963), ”The Little Old Lady from Pasadena” (1964) ja ”Dead Man’s Curve” (1964). 
Suurimpien surf-menestysvuosien 1963–1964 jälkeen duo etsi musiikillista suuntaansa ja saavutti pikkuhittejä kuten ”You Really Know How to Hurt a Guy” ja ”I Found a Girl”. Aktiivinen musiikinteko duona päättyi Berryn auto-onnettomuuteen 12. huhtikuuta 1966. Yhtye palasi lavoille 1970-luvun alussa ja keikkaili aina vuoteen 2004, jolloin Berry kuoli.
Chris Nicholson (kilpapurjehtija)

Christopher John "Chris" Nicholson (s. 18. kesäkuuta 1969 Newcastle) on australialainen entinen kilpapurjehtija. Hänen seuransa oli Belmont Yacht Club.
Nicholson osallistui ensimmäisiin MM-kilpailuihinsa 1994, jolloin hän oli Tornado-luokassa seitsemästoista. Hän voitti kolme peräkkäistä 49er-sarjan maailmanmestaruutta vuosina 1997–1999, ja sijoittui viidenneksi MM-kisoissa 2000. Nicholson oli 49er-luokassa kuudes Sydneyn olympialaisissa 2000 ja sijoittui seitsemänneksi Ateenassa 2004.
Syväjärvi (Myrskylä)

Syväjärvi on yksi Myrskylän suurimmista järvistä. Sen rannalla on kunnan virallinen uimapaikka ja kaksi grillikatosta. Järven ympärillä on pientaloasutusta. Syväjärven valuma-alue on pääasiassa metsäinen ja peltoja on vähän. Ulkoinen kuormitus johtuu pääasiassa haja-asutuksesta ja vapaa-ajan asutuksesta.
Suunnittelukeskus on tehnyt Syväjärven alueelle vesihuollon yleissuunnitelman 1998. Syväjärvi on luokiteltavissa rehevähköksi, mutta se on yleiseltä käyttökelpoisuudeltaan tyydyttävä ja sen tilanne on parantunut 1990-luvulla. Vesien kerrostuneisuuden kaudella alusveden happipitoisuus on vähäinen.
Syväjärveä on tehokalastettu 1993 alkaen. Vuonna 1998 nuottauksissa saalis oli 2 450 kg eli 74 kg vesihehtaarilta. Myös rysällä on kalastettu talkootyönä. Vesistönhoitoon järvellä osallistuu Syväjärvi-yhdistys ry.
Syväjärvellä uimisen lisäksi järjestetään kalastuskilpailuja. Myrskylän Kalakerho ja Orimattilan Kalakerho järjestivät 31.3.2012 pilkkikilpailun, jonka Orimattilan Kalakerho voitti.
Andrew Nicholson (luistelija)

Andrew Thomas Nicholson (s. 12. heinäkuuta 1970 Auckland) on uusiseelantilainen entinen kaukalopikaluistelija ja pikaluistelija.
Nicholson osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Albertvillessä 1992, jossa hän oli mukana maansa 5 000 metrin kaukalopikaluistelujoukkueessa, joka sijoittui neljänneksi. Hän osallistui Lillehammerin kisoissa 1994 kolmeen lajiin ja sai parhaan sijoituksensa jälleen viestistä, kun Uusi-Seelanti oli kahdeksas. Nicholson kilpaili Naganon olympiakisoissa 1998 pikaluistelussa 1 000 ja 1 500 metrin matkoilla. 
Nicholson alkoi kilpailla pyöräilyssä lopetettuaan luistelu-uransa vuonna 1998. Hän osallistui muun muassa maantiepyöräilyn Uuden-Seelannin-mestaruuskilpailuihin 2001, mutta totesi, että kansalliselle huipulle kipuaminen olisi ollut hyvin haastavaa. Andrewin veli Chris kilpaili pyöräilyssä ja luistelussa.
Tuomas Tyystälä

Tuomas Tyystälä (s. 20. marraskuuta 1991) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Seuratasolla hän edustanut pääosin PS Kemiä. Tyystälä aloitti jalkapalloilun kemiläisen FC-88:n riveissä ja pelasi juniorina myös Kemin Palloseuran riveissä. Kaudeksi 2008 hän nousi PS Kemin edustusjoukkueeseen ja pelasi siellä neljän kauden ajan Ykköstä. Kauden 2011 päätteeksi PS Kemi putosi Kakkoseen, ja Tyystälä siirtyi Rovaniemen Palloseuraan. Tyystälän RoPS-pelaaminen oli loukkaantumisten sävyttämä. Keväällä 2013 Tyystälä loukkaantui keväisen Liigacupin aikaan. Sen jälkeen pelaaminen jäi vähiin. Kaudella 2013 hän pelasi RoPS:n reservijoukkueessa FC Santa Clausissa. Kaudeksi 2014 Tyystälä palasi Kakkosessa pelanneen PS Kemin riveihin ja oli nostamassa seuraa kauden jälkeen Ykköseen., 
Tyystälä on edustanut Suomea eri ikäkausimaajoukkueissa, viimeksi alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Kaikkiaan ikäkausimaaotteluita on ollut 15.
Andrew Nicholson (ratsastaja)

Andrew Clifton Nicholson (s. 1. elokuuta 1961 Te Awamutu) on uusiseelantilainen entinen kenttäratsastaja ja olympiamitalisti.
Nicholson osallistui olympialaisiin uransa aikana kuusi kertaa ja voitti kolme mitalia. Hän kilpaili joka kerta sekä henkilökohtaisessa kilpailussa, jossa hänen paras sijoituksensa oli 16. tila Barcelonasta 1992, sekä joukkuekisassa, jossa Uusi-Seelanti sai hopeaa vuonna 1992 ja pronssia Atlantassa 1996 sekä Lontoossa 2012. Nicholson voitti joukkuekilpailun MM-kultaa 1990, ja 2010 hän sai henkilökohtaisen kisan pronssia Lexingtonissa pidetyissä kisoissa, joissa Uusi-Seelanti voitti joukkuekisan pronssimitalin.
Ebrima Sohna

Ebrima Sohna (s. 14. joulukuuta 1988 Bakau) on uransa päättänyt gambialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Sohna on edustanut Gambian jalkapallomaajoukkuetta ja toiminut myös joukkueen kapteenina. Hän teki avausmaalinsa maajoukkuessa Meksikoa vastaan toukokuussa 2010.
Sohna aloitti ammattilaisuransa kasvattiseurassaan Wallidan FC:ssä ja pelasi kaksi kautta siellä. Sohna siirtyi Norjaan Sandefjordiin, jossa hän vietti viisi kautta.
Sohna siirtyi 2012 Rovaniemen Palloseuran riveihin, josta hän allekirjoitti Kuopion Palloseuran kanssa sopimuksen kesken kauden.
Sohja vietti yhden kauden Kazakstanin Valioliigassa pelanneessa FC Vostokissa, jonka jälkeen hän palasi takaisin KuPSiin kahdeksi kaudeksi.
Sohja allekirjoitti Al-Arabic SC:n kanssa kahden ja puolen vuoden sopimuksen, muttei pelannut seuralle, ja haastoi seuran oikeuteen sopimusrikkomusten takia joiden arvo oli 400 000$. Sohja allekirjoitti sopimuksen Veikkausliigassa pelaavan Vaasan Palloseuran kanssa, jossa hän vietti 2017 kauden.
Kaudeksi 2018 Sohja siirtyi Azerbaidžanin Valioliigaa pelaavaan Keşlə FK:seen. Sohja piti kauden jälkeen tauon ammattilaisjalkapallosta, palaten kentille Mosta FC:n riveissä melkein 600 päivän tauon jälkeen.
Sohna siirtyi 2021 ASEC Ndiambouriin ja samana vuonna Fortune FC:hen. Hän ilmoitti lopettavansa ammattiuransa 11. helmikuuta 2022.
Minna Laukka

Minna Marianne Laukka (s. 21. toukokuuta 1987 Jyväskylä) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja häntä on valmentanut vuodesta 2009 Petteri Jouste. Vuoteen 2008 häntä valmensi Miska Viiri ja vuosina 2008–2009 Jarmo Saastamoinen.
Ura.
SM-taso.
Laukka on saavuttanut Kalevan kisoissa 200 metrin juoksussa pronssia Vaasassa 2013 ja Kuopiossa 2014.
Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 60 metrillä pronssia 2012 ja 2013, 200 metrillä kultaa 2012 ja pronssia 2011, 2013, 2014 ja 2017 sekä viesteissä kultaa 4 × kierroksen viestissä 2014 ja 4 × 300 metrin viestissä 2016 ja hopeaa 4 × 200 metrillä 2013 ja 2017.
Viestijuoksun SM-kilpailuissa Laukka on saanut 4 × 100 metrin viestissä kultaa vuosina 2008, 2012 ja 2014 sekä hopeaa 2007, 2011 ja 2013. 4 × 400 metrin viestissä Laukka on saavuttanut kultaa 2014 ja 2016, hopeaa 2012 ja pronssia 2013.
Arvokisat ja maaottelut.
Pekingin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2006 Laukka karsiutui sekä 200 metrin juoksun että 4 × 100 metrin viestin alkuerissä. Aikuisten maaotteluissa hän on kilpaillut vuodesta 2010 lähtien.
Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Laukka osallistui Suomen joukkueessa 4 × 100 metrin viestiin, mutta joukkue karsiutui finaalista ajalla 44,65. Hän juoksi pikaviestijoukkueessa myös Zürichin EM-kilpailuissa 2014.
Ford TW -sarja

Ford TW -sarja oli sarja suuria traktoreita, joita Ford valmisti vuosina 1979-1989. Traktorit perustuivat aiempiin malleihin 8700 ja 9700, mutta ne olivat aiempaa tehokkaampia ja vahvempirakenteisia. Uusien mallien suunnittelussa oli myös otettu huomioon nelivetomallit.
Vuosina 1979-1982 valmistettiin malleja TW-10 (123 hv), TW-20 (146 hv) ja TW-30 (177 hv). Näistä TW-10 ja TW-20 olivat lähes identtisiä suurimpana erona se että TW-20:ssä oli turbo. 1983-1985 valmistettiin malleja TW-5, TW-15, TW-25 ja TW-35. Tehot olivat 118, 132, 154 ja 186 hv. TW-5:ttä lukuun ottamatta moottorit olivat turboahdettuja. Aiempiin malleihin verrattuna mm ketteryys oli parantunut uuden etuakselin ansiosta ja nostovoima oli lisääntynyt. TW-mallien kolmannessa sukupolvessa (Mark II) vuosina 1985-1989 mallimerkinnät pysyivät samoina. Muutoksia tehtiin mm ohjaamossa.
Suunnittelu.
1970-luvun aikana Fordin traktoriosastolla mietittiin tapoja saada lisää tehoa 6,6-litraisesta moottorista, jota käytettiin 100 -sarjassa. Ratkaisuksi löydettiin välijäähdytys ja Garrett AiResearchin kanssa kehitettiin uusi välijäähdytin, jonka avulla moottorista saatiin tehoa 188 hevosvoimaa.
Uusien mallien voimansiirtoa vahvistettiin ja sähköjärjestelmää parannettiin. Mallissa TW-30 oli tehostetut jarrut, lisäpolttoainesäiliö ja yleisesti pienempiä malleja järeämpi rakenne.
Esa Salminen

Esa Petteri Salminen (s. 20. heinäkuuta 1976 Espoo) on helsinkiläinen kirjailija ja kehitysyhteistyön ammattilainen. Vuonna 2020 Salminen sai Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon kirjasta "Kolmetoista kertaa kovempi – Räppärin käsikirja", jonka hän kirjoitti räppäri Palefacen kanssa.
Oman kirjoittamisensa ohella Salminen on toiminut useiden Madventures-kirjojen tausta- ja kustannustoimittajana sekä kolmantena kirjoittajana.
Salminen työskentelee viestinnän asiantuntijana oman yrityksensä kautta. Hän on koulutukseltaan antropologiaa pääaineenaan opiskellut valtiotieteiden maisteri Helsingin yliopistosta. Hän on työskennellyt myös Sambiassa ja Mosambikissa.
Kielletty rakkaus (televisiosarja)

Kielletty rakkaus ("Skilda världar") on ruotsalaisella TV4-kanavalla vuosina 1996–2002 esitetty ruotsalainen saippuasarja. "Kielletty rakkaus" on ruotsalainen versio australialaisesta "Sons and Daughters" -saippusarjasta. Sarja on Ruotsin pitkäkestoisin yhtä mittaan jatkunut sarja, sitä tehtiin yhteensä kuusi tuotantokautta ja 500 osaa. 
Suomessa sarjaa on esittänyt MTV3 kesällä 2004. Suomessa samalla konseptilla on tehty "Salatut elämät" -televisiosarjaa.
Sarjan lähtötilanne.
Sarja alussa Daniel Toivonen ja Sandra Bovalius törmäävät toisiinsa Tukholman Cityterminalenissa ja rakastuvat toisiinsa. Sarjan edetessä paljastuu, että he ovatkin keskenään kaksosia, jotka on erotettu toisistaan heidän ollessa pieniä. Bovaliukset olivat yläluokkaa ja Toivoset kuuluivat alempaan työväenluokkaan, mikä aiheutti perheiden välille kitkaa.
Esittäminen ja suosio.
Sarjaa esitettiin sen ensimmäisellä tuotantokaudella viisi kertaa viikossa, maanantaista perjantaihin. Toinen tuotantokausi ja kolmannen tuotantokauden syksy esitettiin neljä kertaa viikossa, maanantaista torstaihin. Kolmannen kauden kevätkausi esittiin jälleen viisi kertaa viikossa. Neljännestä kaudesta sarjan loppuun saakka sitä esittiin enää vain kerran viikossa, mutta yhden jakson kesto tuplaantui.
Sarja keräsi keskimäärin 1,3 miljoonaa katsojaa päivittäin. Sarjan kaikkien aikojen katsotuin jakso esitettiin 23. toukokuuta 1997. Jaksoa seurasi yli 1,5 miljoonaa katsojaa.
Kaudet.
1 Ensimmäinen jakso esitettiin ennakkoon lauantaina 21. syyskuuta 1996, mutta jakson todellinen ensi-ilta oli maanantaina 23. syyskuuta 1996.
DVD-julkaisut.
Nordisk Film aloitti sarjan julkaisemisen DVD:lle maaliskuussa 2011, jolloin ensimmäisessä erässä julkaistiin sarjan 45 ensimmäistä osaa. Tähän mennessä DVD-kokoelmia on julkaistu jaksoon 455 saakka.
Kokoelmaboksit.
Lokakuussa 2013 aiemmin julkaistuja DVD-julkaisuja aloitettiin julkaisemaan myös kokoelmabokseissa, joihin on yhdistetty aiemmin julkaistuja bokseja.
Tim Krabbé

Tim Krabbé (s. 13. huhtikuuta 1943 Amsterdam, Alankomaat) on alankomaalainen toimittaja ja kirjailija. Psykologiaa Amsterdamin yliopistossa opiskellut Krabbé on työskennellyt toimittajana ja kirjailijana vuodesta 1967 alkaen. Hänen kirjallinen tuotantonsa on pääosin fiktiivistä lukuun ottamatta hänen harrastustaan shakkia käsitteleviä teoksia. Lisäksi häneltä ilmestyi vuonna 2012 Columbinen koulusurmia käsittelevä tietoteos.
Krabbén tunnetuin romaani on "Jäljettömiin" ("Het gouden ei", 1984), josta George Sluizer on tehnyt kahdesti elokuvan. Kirja on Krabbén teoksista ainoa suomennettu. Hollantilaiseen elokuvaan "Kadonnut" Krabbé on laatinut käsikirjoituksen. Myös hänen teoksistaan "Flanagan of het einde van een beest" (1970), "Red Desert Penitentiary (1975)" ja "De grot" (1997) on tehty elokuvat.
Krabbé on peräisin taiteilijasuvusta. Hänen isänsä ja isoisänsä olivat taidemaalareita ja äiti kirjailija ja kääntäjä. Veli Jeroen Krabbé on näyttelijä.
Kreikan parlamenttivaalit 2012 (toukokuu)

Kreikan parlamenttivaalit 2012 järjestettiin 6. toukokuuta 2012. Vaaleissa valittiin Kreikan parlamentin 300 jäsentä kaudelle, joka alkoi 6. toukokuuta 2012 ja päättyi 19. toukokuuta 2012. Vaalit olivat 14. Kreikan kolmannen tasavallan aikana eli vuodesta 1974.
Vaalit olivat ensimmäiset Kreikan velkakriisin puhkeamisen jälkeen. Ne olivat ennenaikaiset ja ne jouduttiin järjestämään Kreikan väliaikaishallitusta johtaneen Loukás Papadímoksen jätettyä eronpyyntönsä huhtikuussa 2012. Papadímos halusi uudet vaalit, jotta parlamentilla olisi vaikeiden talousratkaisujen tekemiselle kansan tuki.
Vaalit voitti liberaalikonservatiivinen Uusi demokratia. Se ja toinen vanha valtapuolue Pasok kärsivät kuitenkin suuren tappion äänissä prosenttiyksiköissä laskettuna. Vasemmistoliitto Syriza palasi parlamenttiin ja nousi sen toiseksi suurimmaksi puolueeksi. Parlamenttiin nousi myös paljon uusia puolueita: kansallismielinen Itsenäiset kreikkalaiset, uusnatsipuolue Kultainen aamunkoitto ja vasemmistolainen Demokraattinen vasemmisto.
Uuden hallituksen muodostaminen epäonnistui vaalien jälkeen, joten Kreikassa järjestettiin uusintavaalit kesäkuussa. Väliajan virkatekevänä pääministerinä toimi sitoutumaton Panagiótis Pikramménos, joka johti Pikramménoksen virkaatekevää hallitusta.
Tulokset.
Vaalien tulokset olivat:
Kreikan parlamenttivaalit 2012 (kesäkuu)

Kreikan parlamenttivaalit 2012 järjestettiin 17. kesäkuuta 2012. Vaaleissa valittiin Kreikan parlamentin 300 jäsentä kaudelle, joka alkoi 17. kesäkuuta 2012 ja päättyi 31. joulukuuta 2014. Vaalit olivat 15. Kreikan kolmannen tasavallan aikana eli vuodesta 1974.
Vaalit jouduttiin järjestämään, sillä toukokuun ennenaikaisten parlamenttivaalien jälkeiset hallitusneuvottelut kariutuivat. Vaalit voitti edellisten vaalien tavoin liberaalikonservatiivinen Uusi demokratia. Myös vasemmistoliitto Syriza nosti kannatustaan. Vaalien jälkeen pääministeriksi nousi Antónis Samarás, ja muodostettiin Samarásin hallitus. Hallitusneuvottelut olivat nopeat, ja Uuden demokratia, Pasokin ja Demokraattisen vasemmiston muodostama hallitus aloitti toimintansa jo keskiviikkona 20. kesäkuuta.
Tulokset.
Vaalien tulokset olivat:
Dhanush

Dhanush (oik. Venkatesh Prabhu Kasthuri Raja; s. 28. heinäkuuta 1983 Madras, Tamil Nadu, Intia) on intialainen näyttelijä, laulaja, sanoittaja ja tuottaja, joka työskentelee pääasiassa tamilinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hän voitti parhaan miespääosan National Film Awards -palkinnon elokuvasta "Aadukalam" (2011). Dhanush teki ensiesiintymisensä hindinkielisessä elokuvateollisuudessa menestyselokuvassa "Raanjhanaa" (2013), mistä hän voitti parhaan miestulokkaan Filmfare Awards -palkinnon. Hänen ensimmäinen kansainvälinen elokuvansa oli "Fakiiri joka juuttui vaatekaappiin" (2018).
Yksityiselämä.
Dhanush on elokuvaohjaaja Kasthuri Rajan poika ja elokuvaohjaaja Selvaraghavanin veli. Hän meni naimisiin näyttelijä Rajinikanthin tyttären Aishwaryan kanssa 18. marraskuuta 2004. Heillä on kaksi poikaa, vuonna 2006 syntynyt Yatra ja vuonna 2010 syntynyt Linga. Dhanush ja Aishwarya ilmoittivat erostaan alkuvuodesta 2022.
Vertaistuotanto

Vertaistuotanto () on tuotantoa, jonka perustana on toimijoiden epähierarkkisesti organisoituva yhteistyö. Vertaistuotannon edellytyksenä toimivat yhteisresurssit eli commonsit, jollaisia voivat olla esimerkiksi vapaat tietovarannot tai yhteiset luonnonvarat. Konkreettisimmillaan vertaistuotantoa on toteuttu avoimen lähdekoodin ohjelmissa ja Wikipediassa.
Teoriaa.
Christian Siefkes määrittelee artikkelissaan The Commons of the Future vertaistuotannolle viisi keskeistä elementtiä, jotka ovat:
Slovenialainen filosofi Slavoj Žižek on jakanut commonsit kolmeen resurssiulottuvuuteen, jotka ovat ekologinen, sosiaalinen ja verkostollinen. Žižek kannustaa puolustamaan yhteisresursseja, koska hän arvioi näistä resursseista jokaisen olevan uhattuna ympäristökriisin, sosiaali- ja terveyspalveluiden heikon saatavuuden ja tiedon rajaamisen vuoksi.
Selvityksiä.
Suomessa vertaistuotantoa ovat tutkineet ja selvittäneet mm. Sitra ja Ajatuspaja e2 valtioneuvoston kanslian tilaamana. Molemmissa raporteissa vertaistuotanto nähtiin mahdollisuutena kehittää erityisesti palvelutuotantoa käyttäjälähtöisempään suuntaan ja parantaa yhteisöllisyyttä.
Töyhtölintuhaukka

Töyhtölintuhaukka ("Accipiter trivirgatus") on haukkojen heimoon kuuluva lintulaji, joka pesii Etelä-Aasiassa. Lajin elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat ja vuoristometsät sekä maaseudun puutarhat. 
Ulkonäkö ja koko.
Töyhtölintuhaukalla on lyhyet leveät siivet ja pitkä pyrstö, jotka molemmat ovat sopeutumia liikkumiseen puiden välissä. Sen pituus on 30–46 cm, ja naaras on paljon suurempi kuin koiras. Suurempi koko ja lyhyt töyhtö, joka näkyy sivusta selvästi, ovat parhaita keinoja tunnista se sukulaisestaan ruostevarpushaukasta ("A. virgatus").
Koiraalla on tummanruskea kruunu, harmaat posket ja mustat viiksi- ja kaularaidat. Vaaleaa alapuolta kuvioittavat ruosteenruskeat juovat rinnassa ja raidat vatsassa. Suuremman naaraan pää on ruskeampi, ja alapuolessa on ruskeita raitoja ja juovia. Nuorella linnulla on pääsulissa vaaleat reunukset, ja alapuolella sen perusväri on pikemminkin vaaleanruskea kuin valkoinen.
Sen lento on luonteenomaisesti ”hidasta räpyttelyä, suoraa liukumista”, kuten muillakin "Accipiter"-suvun lajeilla, esimerkiksi kanahaukalla.
Esiintymisalue ja ekologia.
Töyhtölintuhaukkaa tavataan Bhutanissa, Bruneissa, Kambodžassa, Kiinassa, Intiassa, Indonesiassa, Laosissa, Malesiassa, Myanmarissa, Nepalissa, Filippiineillä, Singaporessa, Sri Lankassa, Taiwanissa, Thaimaassa ja Vietnamissa.
Töyhtölintuhaukka on etupäässä alavien seutujen lintu eikä se ole muuttolintu, edes talvisin ylävillä alueilla Bhutanissa Himalajan esivuoristossa ja Intian Dehradunin piirin Sal-metsissä ("Shorea robusta"). Näissä maissa esiintymisalueensa pohjoisrajoilla se on kuitenkin hyvin harvinainen. Sitä tavataan lähinnä subtrooppisilla ja lämpimillä trooppisilla alueilla.
Sukulaistensa tavoin tämä salamyhkäinen metsälintu saalistaa metsän lintuja, nisäkkäitä ja matelijoita turvautuen yllätykseen, kun se lentää oksalta huomaamatta saaliinsa kimppuun. Sen rakentaa puuhun risupesän ja munii kaksi tai kolme munaa.
Töyhtölintuhaukan loisena esiintyy "ischnoceran" alalahkoon kuuluva täilaji "Degeeriella storeri"; ja toistaiseksi se on kyseisen täin ainoa tunnettu isäntälaji. Toisaalta "Kurodaia fulvofasciataa", töyhtölintuhaukassa loisivaa amblycera-alaheimoon kuuluvaa täitä, tavataan yleisesti petolinnuissa kaikkialla holarktisella alueella.
Töyhtölintuhaukka on Hongkongissa suojelun piiriin kuuluva laji. Sitä tavataan siellä Kam Shan Country Parkissa.
Alalajit.
Se jakautuu yhteentoista alalajiin:
Kriketin Euroopan-liiga 2012

Euroopan krikettiliigassa pelattiin kaudella 2012 T20-muotoisia otteluita eli normaalia lyhempiä 20 syöttövuoron pelejä. 
3. divisioona.
Kolmas divisioona pelattiin Virossa 14. - 16. kesäkuuta.
2.divisioona.
Toinen divisioona pelattiin Kreikassa 3.–8. syyskuuta. 
Osallistuvat joukkueet: Kreikka, Kroatia, Israel, Man-saari, Portugali, Espanja, Suomi, Luxemburg, Malta, Kypros, Ruotsi ja Viro.
Lohko A
Lohko B
Semifnaaleissa Mansaari voitti Istraelin ja Ruotsi Espanjan. Mansaari ja Ruotsi selisivät näin ollen kaudella 2013 käytävään 1. divisioonan turnaukseen. Loppuottelussa Mansaari voitti Ruotsin. Espanja sijoittui kolmanneksi voitettuaan pronssiottelussa Israelin. Viidennestä sijasta pelattaessa Kreikka voitti Suomen 46 juoksulla ja seitsemännen sijan otti Portugali voitettuaan Viron. Yhdeksäs oli Luxemburg, kymmenes Kroatia, yhdestoista Kypros ja peränpitäjäksi jätettiin Maltan joukkue.
Paakkilan kaivos

Paakkilan asbestikaivos toimi 1904–1975 Tuusniemen kunnan Paakkilan kylässä. Se oli aikanaan Euroopan merkittävin asbestikaivos ja sieltä louhittiin yhteensä 586 076 tonnia antofylliittiasbestimalmia. Paakkilassa toimi myös asbestinrikastuslaitos. Kaivoksen omistanut Partek lopetti kaivoksen 1975 kannattamattomana.
Kaivoksen historiaa.
Paakkilan asbestiesiintymä on tunnettu jo varhaisina aikoina sillä Juojärven seuduilta on löydetty kivikaudelta peräisin olevia saviastian sirpalaeita joissa on sideaineena asbestia.
Alkuaan Paakkilan alueen hankki omistukseensa vuonna 1900 perustettu "Suomen Asbesti Oy". Vuosina 1901–1903 saksalainen Krusenberg louhi alueelta kiveä koemielessä mutta toiminta loppui kannattamattomana. Seuraavaksi asbestia louhi 1907–1910 tanskalainen "Smith &amp; Co" toiminimi joka koetti myös rikastaa asbestia Tanskanniemeen perustamassaan rikastuslaitoksessa. Asbestikuitu ei kuitenkin ollut sopivaa yhtiön tarpeisiin ja rikastuslaitos purettiin. 
Suomen Mineraali Oy osti Paakkilan alueen 1917 ja aloitti uudelleen asbestin louhinnan ja rikastuksen joka jatkui keskeytyksettä vuoteen 1975 saakka. Ensimmäinen rikastuslaitos valmistui 1920 ja se oli käytössä aina 1940-luvun lopulle saakka. Toinen tehdas rakennettiin 1931 ja se oli toiminnassa vuoteen 1950 saakka, jolloin se tuhoutui tulipalossa. Kolmas aputehdas valmistui 1938 ja se toimi päätehtaana vuodesta 1950 alkaen aina uuden rikastamon valmistumiseen saakka. Uusin rikastuslaitos valmistui 1956 ja oli toiminnassa kaivoksen sulkemiseen saakka 1975. 
Paakkilasta louhittiin 1950–1970-luvuilla keskimäärin 15–20 000 tonnia asbestia vuodessa. Louhittu kivi pienittiin murskaajassa, kuivattiin ja murskattiin kuulamyllyssä noin 10mm raesuuruuteen. Murske meni seuloihin, joissa kevyt asbestikuitu erotettiin imurien avulla edelleen puhdistettavaksi ja lajiteltavaksi kuitujen pituuden mukaan. Lajitellut kuidut säkitettiin ja lähetettiin eteenpäin muun muassa Suomen Mineraali Oy:n Tapanilan tehtaalle.
Vuonna 1959 kaivoksen omistajaksi tuli "Paraisten Kalkkivuori Oy" (myöhempi Partek). 
Nykytilanne.
Kaivoksen kaksi avolouhosta sijaitsevat noin 100 metrin päässä toisistaan ja niitä yhdistää tunneli. Avolouhokset ovat nykyisin täyttyneet vedellä ja paikka on suosittu urheilusukelluskohde muun muassa kirkkaan veden ansiosta. Isommassa avolouhoksessa on kaivostoiminnan jäljiltä vielä pieni rautatievaunu, ajoramppeja ja muita pienempiä rakennelmia. Kaivoksen ympäristössä on edelleen maastossa asbestia joka saattaa pölytä kuivalla säällä. Maastossa oleva asbesti on peräisin kaivostoiminnasta, kuin myös asbestipitoisen maaperän luonnollisen eroosion seurausta. Vedessä ollessaan asbesti ei ole vaarallista. Vaatteiden tahriutuminen asbestia sisältävällä vedellä muodostaa kuivuessaan terveysriskin.
Kaivoksella työskennelleillä henkilöillä on todettu keuhkomuutoksia, asbestoosia ja myöhemmin keuhkosyöpää. Miesten keskimääräinen elinikä Paakkilassa oli 1970-luvulla 57 vuotta, kun koko maassa se oli 67 vuotta.
Jaana Partanen

Jaana Partanen (s. 3. huhtikuuta 1967) on suomalainen taiteilija. Hän on naimisissa arkkitehti Heikki Lamusuon kanssa ja heillä on yksi tytär. Partanen työskentelee Kuopiossa toimivassa Partanen &amp; Lamusuo Oy:llä. Vuonna 2010 Partanen palkittiin Kuopion kaupunginjohtajan tunnustuspalkinnolla ja kuvataiteen Minna-palkinnolla.
Partanen opiskeli vuosina 1987–1997 Helsingissä Taideteollisessa korkeakoulussa sekä Valokuvataiteen että Elokuvataiteen osastolla. Hän oli opiskelijavaihdossa vuosina 1993–1994 Universidad de Bellas Artes -yliopistossa Barcelonassa. Vuonna 1997 hän valmistui taiteiden maisteriksi.
Partasen "Arjen alkemiaa" sisälsi kokonaisuudet Tuhkimo, Ruusunen ja Oikea prinsessa.
"Mielen alkemiaa" -kokonaisuuteen taas kuului niin 3D-valokuvaa, ääni- ja mediateos.
Vuonna 2010 Partanen osallistui Partanen &amp; Lamusuo Oy:n kanssa Shanghain maailmannäyttelyn Suomen paviljongin media- ja äänimaailmaan sekä oppaiden puvustukseen. Näyttely esitteli suomalaista osaamista innovatiivisuutta. Jaana Partasen ja hänen miehensä ideoi myös Artistiopas –hankkeen, jossa oli mukana 16 taiteilijaa.
Rolf Dobelli

Rolf Dobelli (s. 15. heinäkuuta 1966 Luzern) on sveitsiläinen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 2011 ilmestynyt "Selkeän ajattelun taito", joka nousi ilmestyessään Saksan bestseller-listan kärkeen. Hän kirjoittaa vakituisesti myös muun muassa "Die Zeit"- ja "The Washington Post" -lehtiin.
Dobelli on perustanut ZURICH.MINDS-yhteisön tunnetuille ajattelijoille, tieteilijöille, taiteilijoille ja yrittäjille, sekä kirjatiivistelmien tuottajan getAbstract-palvelun.
Siilinjärven kaivos

Siilinjärven apatiittikaivos on Siilinjärvellä sijaitseva fosfaattikaivos. Kaivoksen omistaa norjalaisen lannoitevalmistaja Yaran tytäryhtiö Yara Suomi. Apatiittikaivos aloitti tuotannon 1980, ja se on Suomen suurin avolouhos. Louhoksen pituus on kolme kilometriä ja syvyys 150 metriä. Kaikkiaan Siilinjärven kaivos- ja tehdasalue on kooltaan noin 3 000 hehtaaria, ja sen pituus on 12 kilometriä ja leveys 2–3 kilometriä. Tunnettu esiintymä on 14,5 kilometriä pitkä ja ainakin 800 metriä syvä. Esiintymän todellista syvyyttä ei tunneta. Esiintymä on 900 metriä leveä leveimmästä kohdasta.
Siilinjärven esiintymä löytyi 1950 rakennusmestari Jorma Hakalan lähettämän kalkkikivinäytteen perusteella. Koerikastusta tehtiin paikalla 1966 sekä suuremmassa mittakaavassa 1975–1979. Vuoteen 2001 mennessä malmia oli louhittu yhteensä 144 miljoonaa tonnia.
Kaivos tuottaa apatiittirikastetta, jota käytetään kaivoksen vieressä olevan, 1969 perustetun fosforihappo- ja lannoitetehtaan raaka-aineena. Sivutuotteina syntyy myös maatalouskalkkina käytettävää kalsiittirikastetta sekä jonkin verran kiillerikastetta.
Kaivoksen vuosituotanto nousi vuonna 2009 valmistuneiden investointien jälkeen 850 000 tonnista miljoonaan tonniin ja sitä on tarkoitus vielä kasvattaa 1,3 miljoonaan tonniin. Malmin rikastuksen sivutuotteena syntyy myös flogopiittia ja karbonaattimineraaleja sisältävää rikastushiekkaa, josta osa jalostetaan maanparannusaineeksi ja loput läjitetään kaivosalueen pohjoispäässä sijaitsevalle Mustin rikastushiekan läjitysalueelle.