tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Richard (1658)

Richard oli Englannin tasavallan ja myöhemmin kuninkaallisen laivaston vuonna 1658 vesillelaskettu 70-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Woolwichin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Christopher Pett. Alus laskettiin vesille 26. toukokuuta 1658.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 1658 kontra-amiraali John Bournen lippulaivana ja sen päällikkönä oli 1660 Downsissa John Stoakes.
Kuningasvallan palauttamisen jälkeen 23. toukokuuta 1660 aluksen nimeksi muutettiin "HMS Royal James", jolloin se luokiteltiin ensimmäisen luokan linjalaivaksi. Aluksen yläkannelle tehtiin tykkiportit ja asennettiin tykit, jolloin tykkien määrä kasvoi 82:een.
Toisessa Englannin–Hollannin sodassa alus osallistui kaikkiin kolmeen merkittävimpään meritaisteluun. Lowestoftin taistelussa 3. kesäkuuta 1665 alus toimi ruhtinas Rupertin lippulaivana samoin kuin neljän päivän taistelussa 4. kesäkuuta 1666. Alus osallistui myös Pyhän Jaakon päivän taisteluun 25. heinäkuuta.
Alus oli Medwayssä Alankomaiden laivaston hyökätessä ankkuripaikalle 14. kesäkuuta 1667. Aluksen miehistö upotti aluksensa estääkseen sen valtaamisen, mutta Alankomaiden laivaston polttolaiva sytytti vedenpinnan yläpuolelle jääneet osat tuleen tuhoten aluksen lopullisesti.
HMS Royal James (1671)

HMS Royal James oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1671 vesillelaskettu 102-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva. Alus oli laivastossa vain noin neljä kuukautta ennen tuhoutumistaan Solebayn taistelussa.
Valmistus.
Alus tilattiin 22. huhtikuuta 1669 Portsmouthin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Sir Anthony Deane. Se laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1671. Valmistuskustannukset olivat 24 072 puntaa.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 18. tammikuuta 1672 Sandwichin jaarlin sinisen laivueen amiraalin Edward Montagun lippulaivana päällikkönään Richard Haddock.
Alus osallistui 7. kesäkuuta 1672 Solebayn taisteluun sinisen laivueen keskimmäisessä osastossa. Alusta vastaan hyökkäsi ensin Alankomaiden laivaston "Dolfijn" ja sitten "Groot Hollandia" ennen kuin alus joutui polttolaiva "Vreden" maaliksi. "Royal James" tuhoutui seuranneessa tulipalossa lopulta upoten. Montagu sai surmansa, mutta aluksen päällikkönä ollut Richard Haddock pelastui.
HMS Royal James (1675)

HMS Royal James oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1675 vesillelaskettu 100-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 1. huhtikuuta 1673 Portsmouthin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Daniel Furzer. Se laskettiin vesille 27. kesäkuuta 1675.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 25. maaliskuuta 1678 amiraali Sir Thomas Allinin lippulaivana päällikkönään John Wetwang, missä tehtävissä he olivat 28. elokuuta saakka. Aluksen päällikkönä oli 30. marraskuuta Sir William Jennings aluksen ollessa vartiolaivana Portsmouthissa. Alus oli 13. maaliskuuta 1683 alkaen kontra-amiraali Sir Richard Beachin lippulaivana.
Alus palautettiin palvelukseen 6. tammikuuta 1691 amiraali Sir John Ashbyn lippulaivana päällikkönään Edward Stanley, joka kuoli 19. maaliskuuta 1693. Alus nimettiin 3. maaliskuuta "HMS Victoryksi". Vuonna 1692 alus oli kontra-amiraali lordi John Berkeleyn lippulaivana. Se osallistui 19.–24. toukokuuta 1692 Barfleurin taisteluun. Huhtikuussa 1693 aluksen päälliköksi tuli Thomas Jennings ja kesäkuussa John Every, joka oli tehtävässä helmikuuhun 1694.
Aluksen uudelleen rakentaminen tilattiin 1694 Chathamin telakalta, missä työstä vastasi Robert Lee. Se laskettiin vesille 1695 ja palautettiin palvelukseen lokakuussa vara-amiraali Matthew Aylmerin lippulaivaksi päällikkönään Thomas Jennings. Tammikuussa 1696 aluksen päällikkönä oli Stafford Fairbourne, helmikuussa Gabriel Hughes ja toukokuussa Edward Whitaker. Alus poistettiin palveluksesta 6. joulukuuta 1697.
Helmikuussa 1702 alus palautettiin palvelukseen, mutta sitä ei miehitetty, päällikkönään David Greenhill. Helmikuussa 1703 aluksen päällikkönä oli Christopher Myngs ja se oli kontra-amiraali Sir John Mundenin lippulaivana. Alus poistettiin palveluksesta toukokuussa.
Alus palautettiin palvelukseen joulukuussa 1704 päällikkönään John Hartnell. Se ankkuroitiin Amiraliteetin 26. tammikuuta 1705 antaman määräyksen mukaisesti ja miehistö siirrettiin "HMS Royal Sovereignille". Alus poistettiin palveluksesta 16. helmikuuta.
Alus oli telakalla huollettavana 1709–1714. Se nimettiin 27. elokuuta 1714 "HMS Royal Georgeksi", mutta nimi palautettiin 9. syyskuuta 1715 "HMS Victoryksi". Alus telakoitiin Portsmouthissa 16. maaliskuuta 1721 romutettavaksi. Alus tuhoutui osittain tulipalossa ja romutettiin. Romuttaminen saatiin päätökseen huhtikuussa.
Subak (keinokastelu)

Subak on keinokastelujärjestelmä, jota käytettiin Balilla, Indonesiassa riisiviljelyillä. Subak edustaa Tri Hita Karana -filosofiaa, jossa luonto, henkimaailma ja ihminen tuodaan yhteen. Subak-järjestelmässä vesi valuu temppelien läpi. Subak valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2012. Suojellun alueen koko on lähes 20 tuhatta hehtaaria.
Suojeltuun osaan Balin kulttuurimaisemasta kuuluu viisi riisipengermää ja niiden temppelit ja kastelujärjestelmät. Subak-järjestelmä muodostuu kyläläisten yhdessä omistamista ja kunnossapitämistä kanavista, tunneleista ja padoista, joiden avulla voidaan kasvattaa riisiä jyrkillä, mutta hedelmällisillä tulivuorenrinteillä. Järjestelmä on noin tuhat vuotta vanha. Saarella on kaikkiaan noin 1200 subakinhoitokuntaa, ja kuhunkin kuuluu 50–400 viljelijää.
Lenggong

Lenggong on kaupunki Perakin osavaltiosta Länsi-Malesian pohjois-osassa. 
Alueella sijaitsee Lenggonginlaakso, josta on löydetty useita arkeologisia kohteita. Laakson vanhin Afrikan ulkopuolelta löydetty alue, jossa ihminen on asunut pysyvästi. Alueelta on löydetty paljon esineitä paloeoliittiselta kaudelta. Se valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2012. Suojellun alueen koko on noin 400 hehtaaria.
Perakjoen varrella sijaitsevista ulkoilma- ja luolakohteista tehdyt vanhimmat löydot on ajoitettu 1,83 miljoonan vuoden taakse. Tuoreimmät löydöt ovat 1700 vuoden takaa. Paleoliittiset kivityökalupajat sijaitsevat silloisen järven ja muinaisten sorapohjaisten jokien rannoilla.
1,83 miljoonaa vuotta sitten meteoriitin isku ohjasi joen uuteen uomaan, mikä säilytti paleoliittiset työkalut Bukit Bunuhissa, jossa käsikirveet ovat vanhimpia Afrikan ulkopuolella löydettyjä. Analyysit viittaavat siihen, että nämä ovat hominidien valmistamia, mikä viittaa erittäin varhaiseen hominidien läsnäoloon Kaakkois-Aasiassa.
Katastrofaalinen Toban tulivuorenpurkaus, 70 000 vuotta sitten aiheutti Kota Tampanissa sijaitsevan työpajapaikan hylkäämisen. Alueella on kolme uudempaa työpajan paikkaa. Näiden kohteiden runsaus viittaa suhteellisen suureen tai osittain paikallaan pysyvään väestöön.
Perak-mieheksi kutsuttu luuranko löydettiin Gua Gunung Runtuhin luolasta. Se on Kaakkois-Aasian vanhin ja täydellisin ihmisen luuranko. Se on radiohiiliajoitettu 10 120 BP:n ikäiseksi ja tunnistettu hominidityypiksi, joka asutti Indonesian saariston länsiosaa ja Manner-Kaakkois-Aasiaa pleistoseenin lopussa ja varhaisen holoseenin aikana.
Bukit Kepala Gajahin laajassa karstipaljastumassa on 20 luolaa. Kolmesta näistä, Gua Gunung Runtuhissa, Gua Teluk Kelawarissa ja Gua Kajangissa, on löydetty esihistoriallisia hautoja. Yhdessä nämä neljä kohdetta kahdessa kohderyhmässä edustavat alueella vertaansa vailla olevaa ihmiskunnan historian merkittävien vaiheiden sarjaa.
Bruno Taut

Bruno Taut (1880–1938) oli saksalainen arkkitehti, rakennustaiteen ensimmäisiä ekspressionisteja, professori vuosina 1929–1933 Berliinin teknillisessä korkeakoulussa ja Istanbulissa vuodesta 1937 lähtien. Hänen suunnittelemiaan ekspressionistisia lasi- ja teräsrakennuksia ovat muiden muassa hänen kaksi ensimmäistä merkittävää työtään, Leipzigin (1913) ja Kölnin (1914) rakennusnäyttelyiden konstruktiiviset lasi- ja teräspaviljongit. Hänen lasiarkkitehtuurilleen on tyypillistä, että ikkunat eivät ole väritöntä lasia vaan puiterakennelmia, joiden varaan kiinnitetyt lasinpalaset ovat värillisiä ja tämä ratkaisu synnyttää hartautta herättäviä, katedraalien lasimaalauksia muistuttavia värivaikutelmia. Taut oli mukana maansa puutarhakaupunkiliikkeessä; hänen 1910- ja 1920-luvulla suunnittelemiaan puutarhakaupunginosia sijaitsee Falkenbergissa ja Magdeburgissa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän teki utopistisia kaupunkisuunnitelmia. Taut oli Erich Mendelsohnin (1887–1953), Hans Scharounin (1893–1972), Wassili Luckhardtin (s. 1889) ja Hermann Finstlerin (1887–1973) Berliinissä vaikuttaneen ekspressionistisen suuntauksen pääedustajia. Taut ja hänen veljensä Max Taut (1884–1967) kuuluivat Berliinissä toimineeseen, spartakismiin sidoksissa olleeseen, ekspressionistiseen "Novembergruppe" -nimiseen arkkitehtien ja taidemaalarien yhteenliittymään, jonka työn tuloksena julkaistiin arkkitehtuurialbumeita ja järjestettiin näyttely vuonna 1919. Siinä määriteltiin modernin arkkitehtuurin sanasto. He olivat yhdessä Walter Gropiuksen kanssa alkuperäisjäseninä 1920-luvun alun Berliinin merkittävissä arkkitehtuurin avantgardejärjestöissä kuten Arbeitsrat für Kunstissa ja Der Ringissä. Bruno Taut olivat mukana arkkitehtiryhmässä, jonka suunnittelemia taloja rakennettiin vuonna 1927 järjestettyä näyttelyä varten perustettuun Stuttgartin Weißenhofin lähiöön, jota on pidetty nykyaikaisen arkkitehtuurin historian tärkeimpänä rakennusryhmänä. Muutenkin 1920-luvulla Bruno Taut suunnitteli funktionalistisia asuinalueita. Noihin aikoihin hän uudisti sosiaalista asuntoarkkitehtuuria.
Neliapilaliittymä

Neliapilaliittymä () on neliapilan muotoinen eritasoliittymä, jossa on neljä silmukkaramppia ja neljä suoraa ramppia. Liittymä muistuttaa rakenteeltaan nelilehtistä apilakasvia. Neliapilaliittymä on rakennuttajalle edullinen, koska yksinkertaisimpaan sellaiseen tarvitaan vain yksi silta. Suomessa täydellisiä neliapilaliittymiä on vain kaksi. Ne sijaitsevat Tampereella Hervannan valtaväylän ja Tampereen kehätien liittymäkohdassa sekä Turussa Turun kehätien ja valtatien 9 liittymäkohdassa.
Historia.
Neliapilaliittymän kehitti ja vuonna 1916 patentoi yhdysvaltalainen insinööri Arthur Hale. Suunnittelun aikana ei tunnettu moottoritien käsitettä ja siksi alkuperäinen suunnitelma on mittasuhteiltaan nykyisestä poikkeava.
Ensimmäinen neliapilaliittymä rakennettiin Avenelissa, New Jerseyssä vuonna 1929. Moottoriteiden ensimmäisinä vuosina liittymää pidettiin nerokkaana. Sen silmukan muotoisten ramppien kokoja voitiin tarvittaessa muokata, eikä liittymä vaikuttanut suuresti kaupunkimaisemaan tai projektin budjettiin.
Neliapilaliittymän ongelmat.
Neliapilaliittymän merkittävin ongelma on silmukoiden vaatima suuri tila. Lisäksi liian suurella nopeudella ajettaessa silmukoissa on vaara ajaa ulos. Tätä on korjattu ramppien halkaisijan kasvattamisella, joka vuorostaan vaatii entistä enemmän tilaa. Euroopassa liittymää on käytetty ongelmien takia harvemmin, ja sen pohjalta on kehitetty erilaisia hybridimalleja, joissa on säädelty ramppien määrää ja tyyppiä. Esimerkiksi pääliikennesuuntien rampit on saatettu toteuttaa loivasti päätien yli kaartuvina siltoina.
Pyuiden muinaiset kaupungit

Pyuiden muinaiset kaupungit on usean kaupungin muodostama ryhmä, jotka olivat osa Baganin kuningaskuntaa, joka oli nykyisen Myanmarin alueella. Kuningaskunta oli vallassa 200 eaa. – 900 jaa. Nykyään kaupungeista kolmessa on jäljellä muurit ja vallihaudat. Nämä kolme, Halin, Beikthano ja Sri Ksetra, valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2014. Kaupungeissa on jäljellä muun muassa linnakkeita, hautausmaita ja buddhalaisuuteen liittyviä stupia.
Nurmijärven Opisto

Nurmijärven Opisto on Nurmijärven kunnan alueella toimiva yksityinen kansalaisopisto, joka on Opetushallituksen valvonnan alainen. Nurmijärven Opiston yhteydessä toimivat Jukolan musiikkikoulu, Nurmijärven kuvataidekoulu ja Nurmijärven käsityökoulu. Vuosittain opiston kursseille osallistuu noin 15 000 kurssilaista ja opetustunteja on noin 22 500. Opistoa ylläpitää Nurmijärven Opiston kannatusyhdistys.
Historia.
Mannerheimliiton Rajamäen osaston Kasvatuskerhon pöytäkirjoista ilmenee, että ko. kerho oli kokoontunut kerhoiltaansa 20.5.1955 Rajamäen kirkon seurakuntasaliin, johon oli saapunut 34 kasvatusasioista kiinnostunutta henkilöä. Kerhon puheenjohtaja, opettaja Uuno Miettinen, johti tilaisuudessa puhetta. Kokouksen kuluista hyvän kuvan antavan pöytäkirjan kirjoitti opettaja Anna Kalliokoski. Insinööri Anna Luokola piti kerhoillassa alustuksen aiheesta "Nuorten vapaa-ajan harrastukset". Seuranneessa keskustelussa opettaja Miettinen heitti esiin ajatuksen nuorison vapaa-ajan harrastusten keskittämisestä kansalaisopistoon. Ajatus sai heti erittäin innokkaan vastaanoton ja syrjäytti kaikki muut asiat käydyssä keskustelussa. Kokouksen loppuvaiheessa päätettiin valita toimikunta kehittelemään kansalaisopistoasiaa edelleen. Toimikunnan, jota myöhemmin laajennettiin, ripeän työskentelyn ansiosta asia eteni niin nopeasti, että kansalaisopiston kannatusyhdistyksen perustava kokous pidettiin Rajamäen kansakoulun juhlasalissa marraskuun 20. päivänä 1955. Kokouksessa oli noin 300 opistoasiasta kiinnostunutta henkilöä, joiden yksimielisellä päätöksellä ja innostuneen mielialan vallitessa päätettiin perustaa Kansalaisopisto Jukolan Kannatusyhdistys, jonka tehtäväksi tulisi ylläpitää kansalaisopistoa paikkakunnalla. Opiston työ pääsi käyntiin vuoden 1956 alussa nimellä Kansalaisopisto Jukola, joten ensimmäinen työvuosi käsitti vain kevätlukukauden. Näin oli kuitenkin syntynyt kansalaisopisto Rajamäelle.
Salaliitto (yhtye)

Salaliitto on suomalainen indierock-yhtye. Levy-yhtiö Plastic Passion julkaisi yhtyeen debyyttialbumin joulukuussa 2015. Bändin nimeä kantava albumi sai hyviä arvosteluja ja yhtye nostettiin esille myös Rumban ja YleXin Tulevaisuuden Tusina -äänestyksessä. Yhtyeen toinen albumi Melankolia julkaistiin helmikuussa 2017. 
Laulaja-kitaristi Ossi Alisaari tunnetaan myös yhtyeestä Penniless, kitaristi Timo Kuismanen yhtyeestä Musta valo ja rumpali Mikko Saaristo yhtyeestä Deep Turtle. Saaristo sekä basisti Raine Hynninen ovat soittaneet myös yhtyeessä Limonadi Elohopea.
Aino Alli

Aino Sofia Alli (o.s. Neuman, 17. kesäkuuta 1879 Oulu – 9. marraskuuta 1958 Turku) oli suomalainen taidemaalari.
Hänen vanhempansa olivat tullinhoitaja Frans Johan Neuman ja Ida Maria Bergdahl ja puoliso vuosina 1901–1945 everstiluutnantti, Helsingin lääninvankilan johtaja August Alli. Alli muutti puolisoineen Turkuun vuonna 1944, kun heidän kotinsa ja suuri osa Allin maalauksista oli tuhoutunut Helsingin pommituksissa. Seuraavana vuonna Alli jäi leskeksi ja asui loppuelämänsä Turussa siskonsa kanssa.
Alli valmistui tyttökoulusta 1895, opiskeli Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa 1904–1907 ja valmistui piirustuksenopettajaksi 1908. Hän oli Eero Järnefeltin oppilas vuodesta 1908. Hän harjoitti myös musiikkiopintoja. Hän teki opintomatkoja Ranskaan 1911–1912, 1920, 1923–1924, 1926, 1928 ja 1937, Italiaan 1924, 1930 ja Englantiin 1928. Hänen maalauksiaan oli näytteillä vuodesta 1907 alkaen. Alli tunnetaan ennen kaikkea muotokuvamaalarina ja hän teki tilaustöitä monille aikansa merkkihenkilöille. Hän maalasi myös maisemia, kukka-asetelmia ja miniatyyreja. Varsinkin 1920-luvulla hän omistautui miniatyyrien tekemiseen, joiden tekemisen hän aloitti 1912. Aino Allista tuli 1920 Pariisin syyssalongin (Salon d´Automne) jäsen ja hänet valittiin 1928 salongin arvostelijalautakuntaan.
Ólafur Thors

Ólafur Tryggvason Thors (19. tammikuuta 1892 Borgarnes – 31. joulukuuta 1964 Reykjavík) oli islantilainen poliitikko. Hän oli parlamentin jäsen vuodesta 1926, oikeistolaisen itsenäisyyspuolueen puheenjohtaja vuodesta 1937 sekä Islannin pääministeri vuosina 1942, 1944–1947, 1949–1950, 1953–1956 sekä 1959–1963. Hän oli Islannin ensimmäisten itsenäisyysvuosikymmenien johtava parlamentaarikko.
Sota ja mielenrauha

Sota ja mielenrauha on Ari Matikaisen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2016.
Elokuva tutkii Suomen sotien vaikutusta koko kansakunnan mentaliteettiin. Elokuva koostuu rintaman ja kodin välillä lähetetyistä kirjeistä sekä päiväkirjamerkinnöistä. Sotilaiden henkilökohtaiset kokemukset yhdistyvät elokuvassa koko Suomen historiaan.
Elokuvan on tuottanut Kinocompany Oy ja napafilms oy / Liisa Juntunen yhteistyössä seuraavien tahojen kanssa: Suomen Puolustusvoimat, Lotta Svärd ry, Kaatuneiden muistosäätiö, Sotainvalidien veljesliitto, Suomen elokuvasäätiö, YLE, AVEK.
DocPoint - Helsingin dokumenttielokuvafestivaalin vuonna 2016 avannut Sota ja mielenrauha nähdään Tampereen elokuvajuhlien kotimaisessa kilpasarjassa maaliskuussa 2016.
Anna Blomqvist

Anna Catharina Blomqvist (27. lokakuuta 1840 Helsinki – 24. syyskuuta 1925) oli suomalainen kielten- ja musiikinopettaja ja naisasialiikkeen aktivisti.
Blomqvistin vanhemmat olivat kirjallisuuden professori Alexander Blomqvist ja Christina Charlotta Harring. Hän opiskeli kieliä ja musiikkia Ranskassa ja Sveitsissä 1856–1858, musiikkia ja kieliä Dresdenissä, Berliinissä, Pariisissa 1867, 1868, 1869 ja kieliä Berliinissä 1877. Hän oli 1858–1867 saksan, ranskan ja 1871–1909 laulunopettaja sisarensa johtamassa Blomqvistin koulussa Helsingissä, saksan kielen opettaja Helsingin ruotsalaisessa tyttökoulussa ja sen jatko-opistossa. 
Blomqvistin sisar oli Anna Charlotta Elisabeth Blomqvist.
Blomqvistien arkisto on Kansalliskirjaston käsikirjoituskokoelman musiikkiarkistoissa.
Natriumvolframaatti

Natriumvolframaatti (Na2WO4) on natrium- ja volframaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa metallisen volframin ja muiden volframiyhdisteiden valmistamiseen, katalyyttinä, polttokennoissa ja tekstiiliteollisuudessa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa natriumvolframaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen. Natriumvolframaatti muodostaa kidevedettömän muodon lisäksi myös kidevedellisen dihydraatin (Na2WO4·2H2O,CAS 10213-10-2). Kidevesi poistuu rakenteesta, kun yhdistettä kuumennetaan noin 100 °C:n lämpötilaan. Natriumvolframaatin vesiliuokset reagoivat happojen kanssa muodostaen volframihappoa.
Valmistus ja käyttö.
Tyypillisesti natriumvolframaattia valmistetaan kuumentamalla volframin malmeja kuten wolframiittia tai scheeliittiä natriumkarbonaatin kanssa. Myös volframitrioksidin ja natriumhydroksidin tai natriumkarbonaatin välistä reaktiota voidaan käyttää. Jälkimmäistä tapaa käytetään erityisesti vedettömän natriumvolframaatin valmistukseen.
WO3 + Na2CO3 → Na2WO4 + CO2
Natriumvolframaattia käytetään välituotteena volframin valmistuksessa. Natriumvolframaatti uutetaan vesiliuoksestaan kerosiinia, tertiäärisiä amiineja esimerkiksi trioktyyliamiinia ja isodekanolia sisältävällä liuotinseoksella. Muodostuva liuos stripataan ammoniakkiliuoksella ammoniumparavolframaatiksi tai siitä tehdään ammoniumparavolframaattia ioninvaihdon avulla. Yhdisteestä valmistetaan veteen liukenemattomia volframiyhdisteitä kuten volframihappoa, kalsiumvolframaattia ja eräitä esimerkiksi painomusteissa käytettäviä volframipohjaisia väriaineita. Muita käyttökohteita ovat polttokennojen elektrodien valmistus, ruostumattoman teräksen valmistus, palonestoaineena tekstiileissä, hapetuskatalyyttinä orgaanisissa synteeseissä, tupakan suodattimissa ja analyyttisessä kemiassa virtsahappopitoisuuden määrittämiseen.
Aksun prefektuuri

Aksun prefektuuri (, ) on prefektuuri Kiinan Sinkiangin uiguurien autonomisen alueen keskilänsiosassa. Prefektuurin pinta-ala on 128 099 neliökilometriä ja väkiluku 2,37 miljoonaa (2010). Prefektuurin päähallintopaikka on piirikuntatason kaupunki Aksu, jonka keskusta sijaitsee linnuntietä noin 670 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Ürümqistä lounaaseen.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla prefektuuri jaetaan yhteen piirikuntatason kaupunkiin ja kahdeksaan piirikuntaan (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
Värtsilä–Matkaselkä-rata

Värtsilä-Matkaselkä on Karjalan tasavallassa Venäjällä sijaitseva rataosuus, joka oli suomalaisten aikaan osa Viipuri–Joensuu eli vanhaa Karjalan rataa.
Suomalaisten aikaan olevat liikennepaikat tällä rataosuudella olivat Matkaselän uusi ja vanha asema, Tervasalo, Pälksaari, Pälkjärvi ja Wärtsilä.
Näistä liikennepaikoista Matkaselän uusi asema ja Wärtsilä ovat nykyäänkin käytössä. Rataosalla on ainoastaan tavaraliikennettä.
Suomalainen Konkordia-liitto

Suomalainen Konkordia-liitto, aiemmin "Konkordialiitto", "Konkordia" (lat. "concordia" = sopu) on suomalainen yhdistys, joka antaa stipendejä naisille. 
Historia.
Konkordialiitto on perustettu 1885 tohtori Rosina Heikelin ja neiti Fanny Palménin aloitteesta. Alkujaan liitto jakoi stipendejä nuorille naisille, jotka haluavat harjoittaa opintoja tai hankkia itselleen tietoja valmistuakseen johonkin käytännölliseen ammattiin. Yhdistyksen kahden stipendirahaston varat olivat vuonna 1912 noin 188 000 mk. Näistä varoista päätettiin 1911, että kun ne ovat kasvaneet kahdeksisadaksituhanneksi markaksi, ne jaetaan tasan suomen- ja ruotsinkielisten kesken. Lisäksi yhdistyksellä oli tuolloin neljä lahjarahastoa: J. Ph. Palménin muistorahasto, Fanny Palménin muistorahasto, sivistyneitten hourujenhoitajain ja naislääkärien stipendirahastot, joiden varat olivat vuonna 1912 yhteensä noin 85 000 mk.
Konkordialiitto hajosi kuitenkin 1910-luvulla jakoperusteista syntyneiden sisäisten ristiriitojen vuoksi. Liiton toiminta lopetettiin vuoden 1914 vuosikokouksen äänestyksen tuloksena. Sen jälkeen syntyi kaksi liitto, joista ruotsinkielinen Svenska Konkordiaförbundet muodostettiin 1917. Suomenkieliset kääntyivät Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran puoleen, joka otti rahavarat tilapäisesti hoitoonsa. Suomalainen Konkordialiitto perustettiin 1919, ja se merkittiin yhdistysrekisteriin 4.3.1920. Käytännölliseen ammattiin valmistumisen tukemisen lisäksi tuki laajentui sittemmin koskemaan myös naisopiskelijoita. Suomenkielisen rahaston suurin rahasto oli esimerkiksi 1960-luvulla Tilma Hainarin rahasto tieteellisen työn tukemiseksi. Vuonna 1962 jaettava summa oli kaksi miljoonaa markkaa.
Nykyisin.
Nykyisin apurahoja myönnetään eri rahastoista ammattikoululaisille sekä ylemmän korkeakoulututkinnon suorittaneille naisille tieteellisiä jatko-opintoja ja ulkomaisia kongressimatkoja varten.
Pentatonix

Pentatonix (lyhenne PTX) on yhdysvaltalainen a cappella -yhtye, joka on kotoisin Arlingtonista, Texasista. Yhtyeen jäsenet ovat Scott Hoying, Kirstin Maldonado, Kevin Olusola, Mitch Grassi sekä ennen myös Avi Kaplan, joka ilmoitti lähdöstään ryhmästä 12.5.2017. Yhtyeen musiikki on yleensä popmusiikkia, joka sisältää covereita toisten artistien lauluista, joskus potpurin muodossa. Yhtyeen kappaleet sisältävät kuitenkin osia alkuperäisistä kappaleista. Pentatonixin musiikkia määrittää heidän oma laulutyylinsä, tiukka lauluharmonia, laaja laulun riffittely, matala ja vakaa bassolauluääni sekä monipuolinen vokaalisointu ja beatboxaus. Yhtye on voittanut kolme Grammy-palkintoa. 
Pentatonix syntyi vuonna 2011 ja pääsi julkisuuteen voitettuaan samana vuonna NBC:n laulukilpailun "The Sing-Offin". Voiton ansiosta he saivat 200 000 dollaria ja levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa. Laulukilpailun ja Epic-levy-yhtiöstä lähdön jälkeen, Pentatonix perusti YouTube-kanavan ja jakoi tekemäänsä musiikkia Sony Picturen omistaman levy-yhtiön Madison Gate Recordsin kautta. Yhtiö julkaisee pääosin elokuvamusiikkia. Pentatonix on yhteydessä faneihinsa monen sosiaalisen median kautta.
Pentatonixilla on YouTubessa 20 miljoonaa tilaajaa ja enemmän kuin 6 miljardia näyttökertaa. Pentatonixin virallinen YouTube-kanava PTXofficial on 13. tilatuin musiikkikanava YouTubessa ja 44. tilatuin kaikista kanavista. Heidän katsotuin musiikkivideonsa on tribuutti Daft Punkin kappaleesta, jolla on yli 233 miljoonaa näyttökertaa. Tribuutti palkittiin parhaan musiikkisovituksen Grammy-palkinnolla vuonna 2015. Yhtye voitti palkinnon myös seuraavana vuonna sovituksellaan ”Dance of the Sugarplum Fairy” -kappaleesta. Vuonna 2017 Pentatonix sai kolmannen Grammynsa, kun he voittivat parhaan duon tai ryhmän country-esityksen Grammy-palkinnon ”Jolene”-kappaleen yhteisesityksestä Dolly Partonin kanssa.
Bassolaulaja Avi Kaplan erosi yhtyeestä toukokuussa 2017. Kaplanilta on tämän jälkeen ilmestynyt soolomateriaalia. Myös Kirstin Maldonadolta on ilmestynyt soolomateriaalia samoihin aikoihin julkaisemalla soolosinglen "Break A Little" Mitch Grassi ja Scott Hoying muodostavat Superfruit-nimisen duon.
Urban Acman

Urban Acman (s. 28. maaliskuuta 1976 Maribor, Slovenian ST, Jugoslavia) on uransa lopettanut slovenialainen pikajuoksija. Acmanin henkilökohtainen ennätys 100 metrin pikajuoksissa on 10,21. Acman juoksi sen synnyinkaupunki Mariborissa 1. elokuuta 1998.
Acman osallistui yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuihin vuonna 1999. Hän juoksi alkuerässä ajan 10,56 mikä ei riittänyt jatkoon.
Acman oli osa Slovenian pikaviestijoukkuetta vuoden 2000 Sydneyn olympialaisissa. Joukkueessa juoksivat myös Boštjan Fridrih, Matic Osovnikar sekä Matic Šušteršič. Alkuerissä he juoksivat ajan 39,25 mikä oli Slovenian kansallinen ennätys ja riitti myös jatkoon. Välierissä joukkue kuitenkin hylättiin.
Sisäradoilla Acman juoksi 50 metriä parhaimmillaan aikaan 5,83 (23. helmikuuta 1999 Eaubonnessa) ja 60 metriä aikaan 6,67 (10. helmikuuta 2001 Münchenissä). Acman osallistui vuonna 2001 sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuihin.
Pancrase

Pancrase on japanilainen vapaaottelujärjestö, jonka perustivat showpainijat Masakatsu Funaki ja Minoru Suzuki. Kaksikko oli taitava koukkupainissa ja pohjauttivat organisaation pääosin showpainista tuttuihin sääntöihin, mutta toisin kuin showpainissa lopputulos ei ollut ennaltamääritetty. Perinteiden mukaan mestaruuden voittaneita kutsuttiin Pancrasen kuninkaaksi mestarin sijaan.
Historia.
Masakatsu Funaki ja Minoru Suzuki perustivat Pancrasen pian sen jälkeen, kun heidän kokeilemansa vapaaottelutapahtuma Tokio Domessa vuonna 1992 oli melko menestynyt, vaikka heidän showpainin esimiehet olivat väittäneet, etteivät ihmiset tulisi maksamaan nähdäkseen oikeaa ottelua. 21. syyskuuta 1993 järjestettiin ensimmäinen Pancrase tapahtuma . He käyttivät showpainista tuttuja sääntöjä, kuten nyrkillä lyöminen naamaan oli kiellettyä, mutta avokämmenellä sallittua, myöskään kyynärpäällä lyöminen oli kiellettyä. Lisäksi showpainista tutut pakenemiset otettiin mukaan. Jokainen ottelija sai halutessaan viisi kertaa koskea kehäköysiin, mikäli heitä yritettiin lukottaa.
Franka Anić

Franka Anić (s. 5. helmikuuta 1991 Split, Kroatian ST, Jugoslavia) on slovenialainen taekwondoin. Anić edusti vuoteen 2010 synnyinmaatansa Kroatiaa.
Anić aloitti ammattilaisuransa vuonna 2008 ja kilpaili aina vuoteen 2010 edustaen Kroatiaa. Anić on voittanut urallaan viisi Open-turnausta sekä MM-pronssia vuonna 2013 alle 67 kiloisten sarjassa.
Vuoden 2012 olympialaisissa Anić oli jaetulla viidennellä sijalla alle 67 kiloisten sarjassa.
Lavra Babič

Lavra Babič (1. tammikuuta 1987 Brezje, Slovenian ST, Jugoslavia) on entinen slovenialainen uimari.
Babič osallistui vuoden 2004 kesäolympialaisiin, ollen osa 4 × 200 metrin vapaauintijoukkuetta. Joukkueessa uivat myös Anja Čarman, Sara Isakovič ja Anja Klinar. Joukkue oli viestin lopputuloksissa sijalla 16.
Hotanin prefektuuri

Hotanin prefektuuri (, ) on prefektuuri Kiinan Sinkiangin uiguurien autonomisen alueen eteläosassa. Prefektuurin pinta-ala on 248 946 neliökilometriä ja väkiluku 2,01 miljoonaa (2010). Prefektuurin päähallintopaikka on piirikuntatason kaupunki Hotan, jonka keskusta sijaitsee linnuntietä noin 1000 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Ürümqistä lounaaseen.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla prefektuuri jaetaan yhteen piirikuntatason kaupunkiin ja seitsemään piirikuntaan (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
Tettey-Sowah Banfro

Tettey-Sowah Banfro (30. huhtikuuta 1969 Slovenj Gradec, Slovenian ST, Jugoslavia) on entinen slovenialainen käsipalloilija.
Banfro edusti Slovenian käsipallomaajoukkuetta yhteensä 71:ssä ottelussa, joissa hän teki 236 maalia. Näihin otteluihin lukeutuvat myös vuoden 2000 kesäolympialaiset. Niissä Banfro pelasi seitsemän ottelua tehden 14 maalia. Alkulohkon avausottelussa Ranskaa vastaan Banfro teki neljä maalia. Hän onnistui kolmesti sekä Australiaa että Venäjää vastaan.
Olof Widholm

Olof Eric Bernhard Widholm (30. kesäkuuta 1923 Helsinki – 25. syyskuuta 2001 Espoo) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Widholmin vanhemmat olivat insinööri Eric Widholm ja Saimi Laakkonen. Widholm tuli ylioppilaaksi Ruotsalaisesta normaalilyseosta 1942 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1950. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1953. Widholm erikoistui naistentauteihin ja synnytysoippiin sekä serologiaan ja bakteriologiaan 1957, Helsingin yliopiston naistentautien ja syunnytysopin dosentti hänestä tuli 1958. Widholm oli Helsingin yliopistollisen keskussairaalan Naistenklinikan apulaisylilääkäri 1963–1975 ja ylilääkäri 1975–1987 ja Helsingin yliopiston synnytys- ja naistentautiopin apulaisprofessori 1969–1974 ja professori 1975–1987. Hänen tutkimuskohteitaan olivat serobakteriologia, endokrinologia, obstetriikka, nuorten ja operatiivinen gynekologia sekä ultraäänitutkimus ja syöpä.
Vihko (sukunimi)

Vihko on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Luettelo Olympian kisojen voitoista paikkakunnittain

Tämä on luettelo Olympian kisojen voitoista koko antiikin ajalta paikkakunnittain. Luettelon ajanjakso on 776 eaa. – 277 jaa. Koska Olympian kisoissa palkittiin vain kunkin lajin voittaja, luettelo vastaa tavallaan tilastoa kisojen ”kultamitaleista” eli oliivinlehväseppeleistä.
Luettelo perustuu Foundation of the Hellenic World -säätiön kokoamaan tietokantaan, johon on koottu antiikin ajalta säilyneet tiedot kisojen voittajista. Säilyneet tiedot ovat epätäydellisiä. Paikkakunnaksi on luetteloitu joko kaupunki, kaupunkivaltio ("polis") tai roomalaisella ajalla esimerkiksi provinssi.
Ilona Rista

Ilona Rista (s. 1959) on suomalainen taiteilija, jonka eniten käyttämä materiaali on puu. Hän on opiskellut tyylihuonekalupuusepäksi, ja lisäksi Taideteollisen korkeakoulun koulutuskeskuksessa ja Leningradin taideakatemiassa.
Monet Ristan teoksista ovat sekä taideteoksia että akustisia seinäelementtejä. Hän hyödyntää töissään myös tietotekniikkaa.
Rista valittiin vuonna 2014 Vuoden puutaiteilijaksi.
Ristan teoksia on muun muassa Euroopan hiukkasfysiikan tutkimuskeskus CERNissä, Suomen Pariisin suurlähetystössä, Kuntien eläkevakuutuskeskuksessa ja Mäntsälän logistiikkakeskuksessa.
Rista on osallistunut lukuisiin näyttelyihin niin kotimaassa kuin ulkomailla.
Rista on valokuvaaja Simo Ristan ja taidegraafikko Kirsti Ristan tytär.
Hän sai taiteilijaeläkkeen 2025.
Rosanna Rocci

Rosanna Rocci (28. lokakuuta 1968 Solothurn, Sveitsi) on italialainen iskelmälaulaja. Sveitsissä syntynyt ja Keski-Italiassa varttunut Rocci on tehnyt ammattilaisuransa pääasiassa Saksassa. Roccin menestysiskelmiä ovat muun muassa duona esitetyt "Ciao mio amore" ja "Ich gehör zu dir" sekä "Amore, amore" ja "Un poco di amore".
Elämä ja ura.
Rosanna Rocci eli varhaislapsuutensa Sveitsissä. Nelivuotiaana hän muutti vanhempiensa ja kahden sisaruksensa mukana Italian Abruzziin. Rocci oppi soittamaan harmonikkaa jo varhain.
Ammattiuransa alussa Rocci lauloi ensisijaisesti englannin- ja italiankielisiä iskelmiä. 1990-luvun alussa hän oli mukana Tony Christien ja Umberto Tozzin kiertueella ja sai siten kansainvälistä huomiota. Hän vieraili lukuisissa hittiparaateissa ja televisiotapahtumissa. Vuodesta 1992 alkaen Rocci alkoi levyttää myös saksaksi.
Soolouransa ohella Rocci esiintyi vuodesta 1999 alkaen aviopuolisonsa, iskelmälaulaja Michael Morganin kanssa. Duon ensimmäinen menestyskappale oli Alfons Weindorfin säveltämä ja Bernd Meinungerin sanoittama "Ich gehör zu Dir", joka voitti Goldene Muse -palkinnon Deutsche Schlager-Festspiele -kilpailussa 1999.
Rocci avioitui Michael Morganin kanssa 1997. Pariskunnalla on yksi poika. Liitto päättyi eroon 2012.
Diaulos

Diaulos (, ”kaksoishuilu”) oli Olympian kisoissa ja muissa panhelleenisissä kisoissa käyty juoksukilpailu. Siinä juostiin kisapaikan juoksurata päästä päähän ja takaisin eli yhteensä 1 200 jalan matka. Näin juoksumatka oli kaksi kertaa pidempi kuin stadionjuoksussa.
Diaulos Olympian kisoissa.
Olympian kisoissa, joissa Olympian stadionin juoksuradan pituus oli 192,27 metriä, diauloksen matka oli noin 380 metriä. Diaulos otettiin mukaan kisojen ohjelmaan 14. olympiadin kisoissa vuonna 724 eaa. Laajimmassa vaiheessa kisojen muita juoksulajeja olivat stadionjuoksu, dolikhos ja hoplitodromos.
Seuraavassa luetellaan diauloksen tunnetut voittajat Olympian kisoissa. Luettelo perustuu Foundation of the Hellenic World -säätiön kokoamaan tietokantaan, johon on koottu antiikin ajalta säilyneet tiedot kisojen voittajista (katso myös: luettelo Olympian kisojen voittajista). Säilyneet tiedot ovat epätäydellisiä.
Lähteet.
Dolikhos (juoksu)

Dolikhos () oli Olympian kisoissa ja muissa panhelleenisissä kisoissa käyty pitkänmatkan juoksukilpailu. Sen juoksumatka vaihteli kisoittain.
Dolikhos Olympian kisoissa.
Olympian kisoissa dolikhoksen juoksumatka oli 20 tai 24 stadioninmittaa eli noin 3,8–4,6 kilometriä. Dolikhos otettiin mukaan kisojen ohjelmaan 15. olympiadin kisoissa vuonna 720 eaa. Laajimmassa vaiheessa kisojen muita juoksulajeja olivat stadionjuoksu, diaulos ja hoplitodromos.
Seuraavassa luetellaan dolikhoksen tunnetut voittajat Olympian kisoissa. Luettelo perustuu Foundation of the Hellenic World -säätiön kokoamaan tietokantaan, johon on koottu antiikin ajalta säilyneet tiedot kisojen voittajista (katso myös: luettelo Olympian kisojen voittajista). Säilyneet tiedot ovat epätäydellisiä.
Lähteet.
Hoplitodromos

Hoplitodromos eli "hopliittijuoksu" () oli antiikin kreikkalainen juoksulaji, joka oli mukana esimerkiksi Olympian kisojen ohjelmassa. Siinä juostiin kahden stadionin mittainen matka täydessä hopliittisotilaan sotavarustuksessa.
Hopliittijuoksu Olympian kisoissa.
Olympian kisoissa hopliittijuoksu otettiin mukaan kisaohjelmaan 65. olympiadin kisoissa vuonna 520 eaa. Koska Olympian stadionin juoksuradan pituus oli 192,27 metriä, hopliittijuoksun matka oli noin 380 metriä. Kisojen muita juoksulajeja olivat stadionjuoksu, diaulos ja dolikhos.
Seuraavassa luetellaan hopliittijuoksun tunnetut voittajat Olympian kisoissa. Luettelo perustuu Foundation of the Hellenic World -säätiön kokoamaan tietokantaan, johon on koottu antiikin ajalta säilyneet tiedot kisojen voittajista (katso myös: luettelo Olympian kisojen voittajista). Säilyneet tiedot ovat epätäydellisiä.
Pale (paini)

Pale () eli kreikkalainen paini oli antiikin kreikkalainen painilaji, joka oli mukana esimerkiksi Olympian kisojen ohjelmassa. Kreikkalaista painia ei tule sekoittaa nykyaikaiseen kreikkalais-roomalaiseen painiin.
Pale oli pystypainia, jossa kilpailijat pyrkivät kaatamaan toisensa maahan. Tätä varten urheilijoilla tuli olla vahva ylävartalo. Painia pidettiin erityisen sopivana lajina nuorisolle ja se oli keskeinen osa poikien kasvatusta. Palen nimestä tuli myös painisalin nimitys "palaistra".
Paini Olympian kisoissa.
Olympian kisoissa paini otettiin mukaan kisaohjelmaan 18. olympiadin kisoissa vuonna 708 eaa. Lisäksi kisoihin kuului poikien paini, joka otettiin ohjelmaan 37. olympiadin kisoissa vuonna 632 eaa. Lajia harjoiteltiin Olympian palaistrassa ja se suoritettiin Olympian stadionilla. Antiikin Kreikan tunnetuin painimestari oli Milon Krotonlainen, joka voitti painin viisissä Olympian kisoissa peräkkäin vuosina 532–516 eaa. ja jo tätä ennen poikien painin vuonna 540 eaa.
Seuraavassa luetellaan painin ja poikien painin tunnetut voittajat Olympian kisoissa. Luettelo perustuu Foundation of the Hellenic World -säätiön kokoamaan tietokantaan, johon on koottu antiikin ajalta säilyneet tiedot kisojen voittajista (katso myös: luettelo Olympian kisojen voittajista). Säilyneet tiedot ovat epätäydellisiä.
Rosa Bonheur

Marie-Rosalie ”Rosa” Bonheur (16. maaliskuuta 1822 Bordeaux, Ranska – 25. toukokuuta 1899 Melun, Ranska) oli ranskalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä, joka tunnetaan erityisesti eläinhahmoistaan.
Bonheur syntyi nelilapsisen taiteilijaperheen vanhimpana Bordeaux'ssa 1822. Hän alkoi keskittyä jo nuorena eläinhahmojen maalaamiseen ja veistämiseen. Bonheurin töitä esiteltiin vuosina 1841–1853 säännöllisesti Pariisin salongissa, ja ensimmäisen kultamitalinsa hän sai 1848. Kun hänen isänsä kuoli 1849, Bonheur otti jatkaakseen tämän taidekoulua. Bonheur oli vuosina 1860–1880 suosittu etenkin Englannissa. Hän sai Ranskan Kunnialegioonan suurristin vuonna 1894 ensimmäisenä naisena.
Bonheur oli epäsovinnainen: hän piti hiuksensa lyhyinä, tupakoi julkisesti ja käytti joskus miesten vaatteita. Hänen elämänkumppaninsa olivat naisia.
Hannu Vartiainen

Hannu Vartiainen (s. 10. kesäkuuta 1968 Helsinki) on suomalainen taloustieteilijä. Hän on toiminut Helsingin yliopiston mikrotalousteorian professorina vuodesta 2014 alkaen. Vartiainen on Helsingin taloustieteellisen tutkimuskeskuksen HECER:n johtaja (2010–) sekä Kansantaloustieteen valtakunnallisen jatkokoulutusohjelman johtaja (2010–). Aiemmin hän on työskennellyt Suomen Akatemian tutkijatohtorina Helsingin yliopistossa, Yrjö Jahnssonin säätiön tutkimusjohtajana (2001–2007) ja kansantaloustieteen professorina Turun kauppakorkeakoulussa. Lisäksi hän on ollut vierailevana tutkijana Northwesternin yliopistossa 1997–1998 ja MIT:ssä 2004–2005.
Koulutukseltaan Vartiainen on kauppatieteiden maisteri Helsingin kauppakorkeakoulusta (1995), valtiotieteiden lisensiaatti (1998) ja valtiotieteiden tohtori (2000) Helsingin yliopistosta. Vartiaisen väitöskirja "Studies in Mechanism Design and Game Theory" käsitteli mekanismin suunnittelua.
Airuiden ja torvensoittajien kilpailut

Airuiden kilpailu ja torvensoittajien kilpailu olivat kaksi Olympian kisoihin ja muihin panhelleenisiin kisoihin kuulunutta erikoiskilpailua. Niissä kilpailivat airuet ("kērykes"), joiden tehtävänä kisojen aikana muutoin oli kilpailijoiden ja voittajien nimien kuuluttaminen, sekä torvensoittajat ("salpinktai"), joiden tehtäviin kuului muun muassa kilpailujen lähtömerkkien antaminen.
Airuiden ja torvensoittajien kilpailut otettiin osaksi kisoja 96. olympiadin kisoissa vuonna 396 eaa. Kilpailut järjestettiin kisojen ensimmäisenä päivänä ennen varsinaisia urheilulajeja, jotka kuuluivat muiden päivien ohjelmaan. Kerrotaan, että airuet ja torvensoittajat seisoivat kilpaillessaan alttarilla, joka oli Olympian stadionin sisäänkäynnin lähellä.
Tunnetuin airuiden kilpailun voittaja oli keisari Nero, joka osallistui vuodelta 65 jaa. siirrettyihin vuoden 67 kisoihin ja lahjoi itsensä voittajaksi myös airuiden kisassa monien muiden lajien ohella. Samana vuonna Nero järjestytti voitettavakseen myös kaksi muuta erikoiskilpailua, lyyransoiton kilpailun ja tragediakilpailun, jotka olivat tuolloin ohjelmassa ainoan kerran (kymmenvaljakkoajon ohella).
Seuraavassa luetellaan airuiden ja torvensoittajien kilpailuiden tunnetut voittajat. Luettelo perustuu Foundation of the Hellenic World -säätiön kokoamaan tietokantaan, johon on koottu antiikin ajalta säilyneet tiedot kisojen voittajista (katso myös: luettelo Olympian kisojen voittajista). Säilyneet tiedot ovat epätäydellisiä.
Polona Batagelj

Polona Batagelj (7. kesäkuuta 1989 Šempeter pri Gorici, Slovenian ST, Jugoslavia) on slovenialainen maantiepyöräilijä. Hän kilpaili ammattilaisena vuosina 2010–2018. Hän voitti maantieajon Slovenian-mestaruuden jokaisella ammattilaiskaudellaan.
Hevosurheilu Olympian kisoissa

Olympian kisoihin kuului lukuisia erilaisia hevosurheilulajeja. Niistä vanhin ja arvostetuin oli nelivaljakkoajo ("dromos hippōn"), joka otettiin ohjelmaan 25. olympiadin kisoissa vuonna 680 eaa. Myöhemmin lisättiin laukkaratsastus ("kelēs", 648 eaa.) ja parivaljakkoajo ("synōris") sekä vastaavat lajit varsoille ("pōlos", 384 ja 265 eaa.). Vain jonkin aikaa ohjelmassa olivat muulien vaunuajo ("apēnē", 500–444 eaa.) sekä ravi ("kalpē") tammoilla ("thēleia hippos", 496–444 eaa.). Kymmenvaljakkoajo järjestettiin yhden kerran keisari Nerolle vuodelta 65 jaa. siirretyissä vuoden 67 kisoissa.
Seuraavassa luetellaan hevosurheilulajien tunnetut voittajat Olympian kisoissa. Luettelot perustuvat Foundation of the Hellenic World -säätiön kokoamaan tietokantaan, johon on koottu antiikin ajalta säilyneet tiedot kisojen voittajista (katso myös: luettelo Olympian kisojen voittajista). Säilyneet tiedot ovat epätäydellisiä.
Altayn prefektuuri

Altayn prefektuuri (, , ) on prefektuuri Kiinan Sinkiangin uiguurien autonomisen alueen pohjoisosassa. Prefektuurin pinta-ala on 248 946 neliökilometriä ja väkiluku 2,01 miljoonaa (2010). Hallinnollisesti se on osa Ilin kazakkien autonomista prefektuuria. Prefektuurin päähallintopaikka on piirikuntatason kaupunki Altay, jonka keskusta sijaitsee linnuntietä noin 450 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Ürümqistä pohjoiseen.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla prefektuuri jaetaan yhteen piirikuntatason kaupunkiin ja kuuteen piirikuntaan (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
Mara Venier

Mara Venier (oik. Mara Povoleri, s. 20. lokakuuta 1950 Venetsia) on italialainen televisiojuontaja ja näyttelijä. Hänet tunnetaan eritoten ohjelmasta "Domenica in".
Ura.
Mara Venier aloitti televisiojuontajan uransa 1980-luvun alussa ja on työskennellyt ensisijaisesti yleisradioyhtiö Rain palveluksessa. Hän sai lempinimen "Signora della domenica" juonnettuaan suosittua jokasunnuntaista "Domenica in" -ohjelmaa vuosina 1993–1997, 2001–2003, 2004–2006 ja 2013–2014. Vuosina 2010–2013 hän luotsasi Rai 1 -kanavan iltapäiväohjelmaa "La vita in diretta" ensin Lamberto Sposinin ja sittemmin Marco Liornin kanssa.
Ennen televisiouraansa Mara Venier niitti mainetta näyttelijänä. Valkokankailla hänet nähtiin ensi kerran 1973 Sergio Capognan elokuvassa "Diario di un italiano", jossa hän tulkitsi Wandan roolin. Venier on näytellyt myös erinäisissä televisiotuotannoissa, kuten komediasarjassa "Professione vacanze" ja jalkapallon maailmaan sijoittuvassa draamakomediassa "La voce del cuore". Venier on esiintynyt valkokankailla myös omana itsenään eli cameorooleissa, muun muassa Jerry Calàn teoksessa "Torno a vivere da solo".
Vuonna 2015 julkaistiin Mara Venierin omaelämäkerrallinen kirja "Amori della zia".
Perhe-elämä.
Mara Venierillä on tytär Elisabetta Ferracini (s. 1968). Hän oli aviossa tyttärensä isän Francesco Ferracinin kanssa kotvan aikaa. Vuosina 1984–1987 Venier oli aviossa näyttelijä Jerry Calàn kanssa. Kesäkuussa 2006 hän avioitui elokuvatuottaja Nicola Carraron kanssa.
Tachengin prefektuuri

Tachengin prefektuuri eli Tarbagatayn prefektuuri (, , ) on prefektuuri Kiinan Sinkiangin uiguurien autonomisen alueen pohjoisosassa. Prefektuurin pinta-ala on 94 891 neliökilometriä ja väkiluku 1,22 miljoonaa (2010). Hallinnollisesti se on osa Ilin kazakkien autonomista prefektuuria. Prefektuurin päähallintopaikka on piirikuntatason kaupunki Tacheng, jonka keskusta sijaitsee linnuntietä noin 490 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Ürümqistä luoteeseen.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla prefektuuri jaetaan kahteen piirikuntatason kaupunkiin, neljään piirikuntaan ja yhteen autonomiseen piirikuntaan (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
Bataan

Bataan on Filippiinien Keski-Luzonin alueella sijaitseva provinssi. Provinssin hallinnollinen keskus on Balanga. Vuonna 2015 provinssin asukasluku oli 760 650.
Maantiede.
Bataanin provinssi käsittää Filippiineihin kuuluvan Luzonin saaren länsiosassa sijaitsevan Bataanin niemimaan. Sen pinta-ala on 1 373 km². Provinssin hallinnollinen keskus on Balanga.
Hallinnollisesti Bataan jaetaan kahteen piiriin, joissa on yksitoista kuntaa ja yksi kaupunki. Kunnat ja Balangan kaupunki sisältävät edelleen 237 barangayta.
Historia.
Bataanin alue tunnettiin pitkään vain heikosti. Dominikaanit perustivat Bagacin ja Morongin vuoden 1578 paikkeilla. Provinssin länsiosassa Abucay perustettiin vuonna 1588 ja nykyinen hallinnollinen keskus Balanga vuonna 1714. Bataanin provinssin perusti espanjalainen kenraalikuvernööri Pedro Manuel Arandia vuonna 1754. Kiinalainen merirosvo Limahong hyökkäsi Filippiineille Lusongin kautta vuonna 1574 ja samaan tapaan alueelle iskeneet hollantilaiset toteuttivat Abucayn verilöylyn vuonna 1647.
Bataan tuli erityisen tunnetuksi toisen maailmansodan yhteydessä. Douglas MacArthurin johtamat amerikkalaisjoukot tekivät turhaan vastarintaa hyökkääviä japanilaisia vastaan toisessa maailmansodassa japanilaisten hyökättyä Filippiineille joulukuussa 1941. Huhtikuussa amerikkalaiset oli ajettu Bataaniin, josta he vetäytyivät edelleen Corregidorin saarelle. Amerikkalaiset ja filippiiniläiset sotavangit pakotettiin Bataanin kuolemanmarssille. Japanilaisia komentanut kenraaliluutnantti Homma Masaharu teloitettiin sodan jälkeen.
Talous.
Maataloudella on huomattava merkitys Bataanissa. Alueella on suuria plantaaseja ja monet esimerkiksi Manilassa myytävistä hedelmistä on peräisin Bataanista. Plantaaseilla kasvatetaan esimerkiksi mangoa, ananasta, banaania ja kultatähtiomenaa. Provinssin rannikolla harjoitetaan puolestaan kalastusta. Tyypillisimpiin saaliisiin kuuluvat tonnikala, sardiinit ja mustekalat. Hallinnollinen pääkaupunki Balanga on alueen kaupan keskus. Mariveles on alueen teollinen keskus ja tärkeä vientisatama.
Väestö.
Bataanin asukasluku oli vuoden 2015 elokuussa 760 650. Vuoden 2018 arvio oli 805 784. Etniseltä taustaltaan paikalliset ovat pääosin tagalogeja.
Tommi Harainen

Tommi Harainen (s. 6. huhtikuuta 1996 Hyvinkää) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä ja laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Harainen on Hyvinkään Jää-Ahmojen kasvatti. Hän siirtyi kuitenkin jo varsin varhain juniorina Riihimäen Kiekko-Nikkareihin, joiden paras pistemies ja maalintekijä Harainen oli C-nuorten I-divisioonan karsinnoissa kaudella 2010–2011 tehoilla 8+4=12. Kauden 2012–2013 hän vietti pääosin HPK:n B-nuorissa, mutta vahvisti myös seuran B2-nuoria, joissa Harainen voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kauden 2014–2015 päätteeksi hän voitti A-nuorten SM-hopeaa.
Kaudella 2015–2016 Harainen nousi HPK:n SM-liigajoukkueeseen runkosarjan lopulla joukkueen runkopelaajien lähtöjen ja loukkaantumisten myötä. Hän teki liigadebyyttinsä 24. helmikuuta 2016 Tampereen Ilvestä vastaan. Harainen sai ottelussa jääaikaa 9.31 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana kaikkiaan seitsemän SM-liigaottelua ilman tehopisteitä.
Elokuussa 2016 Harainen teki HPK:n kanssa 1+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi kaudella 2016–2017 yhden SM-liigaottelun. Harainen pelasi kautensa pääosin HPK:n A-nuorissa, joiden varakapteeniksi hän nousi. Harainen ratkaisi joukkueelle A-nuorten Suomenmestaruuden tehtyään toisessa finaaliottelussa vieraissa Porin Ässiä vastaan HPK:n 1–2-voittomaalin jatkoajalla ajassa 66.29 ohjattuaan Niclas Almarin laukauksen maaliin.
Kaudeksi 2017–2018 Harainen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Lempäälän Kisaan.
Maajoukkueura.
Harainen on pelannut yhden poikien maaottelun.
Limitless

Limitless on yhdysvaltalainen jännityssarja, joka perustuu elokuvaan "Rajaton" ("Limitless"). Päähahmo Brian Finch (Jake McDorman) elää tylsää elämää, pian kaikki kuitenkin muuttuu. Hän tutustuu salamyhkäiseen huumeeseen nimeltään NZT-48. Huume tehostaa käyttäjänsä aivotoimintaa. Syötyään pillerin Finch muuttuu huippuälykkääksi. Suomessa sarjan esittäminen alkoi 24. helmikuuta 2016 Sub-kanavalla. 25. toukokuuta 2016 ilmoitettiin ettei sarjaan tehdä lisää jaksoja.
Juoni.
Brian Finchin elämä junnaa paikallaan, kunnes hän tutustuu lääkkeeseen nimeltään NZT-48, joka tehostaa käyttäjänsä aivotoimintaa. Aineen avulla Brian muuttuu huippuälykkääksi ja muistaa kaiken mitä on elämässään kokenut. Lisäksi hän pystyy tekemään sekunneissa uskomattomia laskelmia. Hän käyttää uusia kykyjään FBI-agentti Rebecca Harriksen (Jennifer Carpenter) auttamiseen. Brian tapaa myös mystisen senaattorin (Bradley Cooper), joka on käyttänyt lääkettä neljä vuotta. Kukaan muu ei ole pystynyt käyttämään ainetta yhtä pitkään ilman sivuvaikutuksia. Senaattori on kehittänyt lääkkeen, jolla hän estää sivuvaikutukset, ja lupaa antaa Brianille lisää pillereitä sekä vastalääkettä.
Jelena Podkaminskaja

Jelena Ilinitšna Podkaminskaja (, s. 10. huhtikuuta 1979 Moskova) on venäläinen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjassa "Kuhnja" (2012–2015) ja siihen perustuvassa elokuvassa "Kuhnja v Pariže" (2014). Hän voitti "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelman venäläisversion "Tantsy so zvjozdamin" vuonna 2013.
Podkaminskaja valmistui Boris Štšukinin teatteri-instituutista vuonna 2001. Hän on kuulunut Moskovan akateemisen satiiriteatterin näyttelijäkaartiin vuodesta 2000.