Iroisemeri

Iroisemeri tai Iroise ( [i.ʁwɑz] tai [i.ʁwa], bretagneksi "Hirwazh") on Atlantin reunameri Bretagnen rannikolla Luoteis-Ranskassa. Se ulottuu etelästä Ile de Seinin saarelta pohjoiseen Ouessantin saarelle. Pohjoisessa ja lännessä sitä reunustaa Kelttimeri ja etelässä Biskajanlahti.
Iroisemeri on yksi Euroopan vaarallisimmista merialueista. Talvisin Iroisemerellä on usein voimakkaita myrskyjä ja valtavia aaltoja. Meren katsotaan samalla olevan yksi merieliöstöltään runsaimpia alueita maailmassa. Unesco liitti Iroisen biosfäärialueiden luetteloonsa 1988. Siitä tuli myös Ranskan ensimmäinen merellinen kansallispuisto lokakuussa 2007. Vuonna 2012 biosfäärialue nimettiin uudelleen: alkuperäinen nimi oli "Iroise", uusi nimi on "Iles et Mer d'Iroise".
Nimi ja laajuus.
Varhaisin kirjallinen viittaus merialueen nimeen on meriatlas "Neptune Françoisissa" vuodelta 1693 muodossa "Le Passage de L'Yroise" ("passage" = "väylä"). Nimi oli muodossa Passage de l'Iroise 1700-luvulla, muodossa Iroise 1800-luvulla ja muodossa Mer d'Iroise ("mer" = "meri") 1970-luvulta lähtien. Nimen vakiintuminen johtui ilmeisesti Brestin laivastotukikohdasta. "Passage de l'Iroise" ulottui 1700-luvun kartoissa Pointe Saint-Mathieulta Ouessantin ja Ponantin saarille. 1800-luvulta lähtien Iroise on kattanut kaikki merialueet Bretagnen länsirannikolla Ouessantin ja Ile de Seinin saarten välillä. Joissakin 1900-luvun tietolähteissä "mer d'Iroise" tarkoittaa koko Kelttimerta Irlantiin ja Englantiin saakka.
Iroise-nimen alkuperä on epäselvä, mutta nimestä on useita teorioita:
Iroise on ollut 1990-luvulta suosittu Finistèren eli Bretagnen länsikärjen alueella yritysten ja yhdistysten ym. nimissä. Esimerkiksi "Pont de l'Iroisen" silta otettiin käyttöön 1994. Suomessakin myytävä Iroisie-luonnonkosmetiikkasarja on saanut meren innoittamana nimensä.
Ympäristö, olosuhteet ja meren käyttö.
Iroisen ympäristö koostuu hyvin monipuolisista biotoopeista. Finistèren ja Iroisen saarten rannikko muodostuu lukuisista rannoista, joilla kiviaines vaihtelee hienosta hiekasta soraan ja kivilouhikoihin, jyrkästi mereen laskevista rantakallioista, hiekkadyyneistä, lahdista ja poukamista. Saarista asutusta on Seinillä, Molènella sekä Ouessantilla. Molènen saaristossa on parisenkymmentä pienempää saarta. Ympäristö on sekä saaristoista, mantereellista että merellistä, kasvisto Atlantin rannikoille tyypillistä ja rantojen, vuonojen ja laidunten lisäksi on sekä nummi- että ruohikkomaisemaa.
Iroisemerellä on runsas merieliöstö. Merialueella kasvaa noin 300 merilevälajia. Runsaimmin esiintyviä ovat rakkohauru ("Fucus vesiculosus"), kierrehauru ("Fucus spiralis") ja sormivuotakelppi ("Laminaria digitata"). Merilevää kasvaa yli 10 000 hehtaarin alueella, laajemmin kuin missään muualla Euroopassa. Levistä saatavaa algiinihappoa käytetään teollisuudessa eri tavoin ja muun muassa elintarvikkeissa ja kosmetiikassa. Merenpohjassa on myös runsaasti ajokasmättäitä ("Zostera"). Merilintuja on paljon, ja Iroise kuuluu Natura 2000:n lintudirektiivin alueisiin. Alueella tavataan jättiläishaita ("Cetorhinus maximus"), halleja ("Halichoerus grypus"), saukkoja sekä pullonokkadelfiinejä. Iroisella elää lähes kaikki Atlantilla tai Englannin kanaalissa tunnetut kalalajit ja neljännes koko Ranskan merinisäkkäistä.
Syvyyserot aiheuttavat Iroisella vahvoja virtauksia ja Englannin kanaali aiheuttaa hyvin voimakkaita koillissuuntaisia vuorovesivirtauksia, joiden nopeus voi olla jopa 3,9 m/s. Aluetta riepottelevat myös kovat lähtiset ja lounaiset tuulet. Luoteis-Atlantilla syntyvät matalapaineet luovat sykloneita, jotka säännöllisesti ylittävät Iroisemeren. Etenkin talvisin esiintyy rajuja myrskyjä, joiden vuoksi Iroisella on maine yhtenä Euroopan vaarallisimmista merialuista. 
Iroisemeri on vilkas meriväylä. Brestissä on sijainnut vuodesta 1631 lähtien Ranskan merivoimien laivastotukikohta. Brestin seudulla sijaitsee myös Île Longuen ydinsukellusvenetukikohta. Merellisiin elinkeinoihin kuuluu sekä kalastus että merilevien keruu. Purjehdus ja veneily ovat suosittuja alueen tyynemmissä osissa lähellä rannikkoa sekä Douarnenezin lahdella. Sukeltajille on tarjolla hylkyjä ja muuta merenalaista nähtävää. Turismi on alueella tärkeää. Samalla merta ja sen eliöstöä on suojeltava, joten meren käytössä on tasapainoiltava.
Merikansallispuisto.
Lokakuussa 2007 Ranska julisti Iroisemeren maan ensimmäiseksi merelliseksi kansallispuistoksi. Viralliselta nimeltään se on "Parc naturel marin d'Iroise". Sillä on kolme päätavoitetta: lisätä tietoa meriympäristöstä, suojella alueen elinympäristöä ja lajistoa sekä kehittää kaikenlaista mereen liittyvää toimintaa. Kansallispuisto on 3 550 neliökilometrin laajuinen. Alue alkaa 48°31'N leveysasteelta (Ushantin saaren pohjoisrannikko) ja päättyen 47°59'N leveysasteelle eli Ile de Sein -saaren etelärannikolle. Idässä rajana on rannikko lukuun ottamatta Brestin rediä (Rade de Brest). Länteen alue jatkuu rannikolta 22 kilometriä Ranskan aluevesillä. 
Iroisemeri kuuluu maailman tärkeimpien geobiografisten siirtymäalueiden joukkoon. Siirtymäalueella kulkee jakolinja, joka erottaa lauhkean ilmanalan sekä viileän ja kylmän ilmanalan merieläimistön toisistaan.
Meripelastus.
Ranskan viranomaiset ovat panostaneet meripelastukseen, sillä Iroisen alueella on vaativat meriolosuhteet, runsaasti liikennettä vesillä ja alueella sattuneita havereita. Vuonna 2005 otettiin käyttöön uusi 80-metrinen meripelastusalus "Abeille Bourbon", jonka kotisatama on Brest. Alus korvasi edeltäjänsä, liki 64-metrisen "Abeille Flandren". "Abeille Bourbon" pystyy avustamaan aluksia öljytankkereista suuren luokan konttialuksiin. Meripelastukseen osallistuu myös lukuisa joukko suuria SAR-aluksia, joita on muun muassa Douarnenezin, Camaretin, Le Conquetin, Molènen sekä Ouessantin (Ushant) satamissa.
Brestin rannikolla on ollut vuodesta 2006 lähtien käytössä myös HF WERA-tutka-asemat (WERA = "Wellen Radar"), joita voidaan hyödyntää meripelastuksen apuna.
Majakat.
Iroisen alueella on 29 majakkaa, joista 18 on merellä tai saarilla. Yksi kuuluisimmista majakoista on La Jument, joka sijaitsee merellä noin 300 metriä Ouessantin (englanniksi "Ushant", bretoniksi "Enez Eusa") saaren rannalta. Alueella on vaarallinen merenalainen riutta ja liikennöinti merellä on vilkasta. Vuosien 1888 ja 1904 välisenä aikana 31 alusta haaksirikkoutui Ouessantin lähellä. Höyryalus "SS Drummond Castle" upposi vuonna 1896 ja 250 ihmistä hukkui. La Jumentin majakan rakentaminen alkoi 1904 ja kesti vaikeissa olosuhteissa aina vuoteen 1911 saakka.