Merenkulun historia

Merenkulun historia on merialueilla liikkumisen historiaa. Merenkulun vaiheet ovat samalla laivanrakennuksen, navigoinnin ja kaupan kehittymisen historiaa.
Merenkulun varhaisimmat vaiheet.
Austronesialaiset ja polynesialaiset.
Ensimmäisen kerran ihmisten tiedetään ylittäneen merialueita veneellä, kun austronesialaiset saapuivat ensimmäisille Tyynenmeren saarille 4000 eaa.–2500 eaa. He levittäytyivät kauemmas Tyynellemerelle ja myös Intian valtamerelle. Heistä polveutuvat polynesialaiset löysivät Havaijin 400 jaa., Uuden-Seelannin 1200-luvulla ja Chathamsaaret 1500-luvulla.
Välimeren alue.
Egyptiläiset alkoivat purjehtia Niilillä ja merellä 3500 eaa. He hallitsivat Välimeren alueen meriliikennettä 3500–1000 eaa.-luvuilla. Veneet alkoivat muistuttaa laivoja itäisellä Välimerellä 2500 eaa. Sumerilaiset keksivät vuoden 2000 vaiheilla eaa. rakentaa laivaansa kölin ja kaaripuut. Foinikialaiset alkoivat hallita merta 900 eaa. Setrimetsät antoivat heille erinomaista laivojen rakennusainetta. Kreikkalaiset kehittivät ensimmäiset varsinaiset sotalaivat noin 1000 eaa. Hellenistisellä aikakaudella Kreikassa yleistyivät kauppalaivat. Roomalaiset ottivat mallia kreikkalaisten sotalaivoista.
Pohjoisten alueiden varhainen merenkulku.
Irlannissa, missä ei ollut puita, rakennettiin varhaisina aikoina veneitä eläinten nahoista.
Viikingit.
Pohjois-Euroopassa oli viikinkiaika 700–1000-luvuilla. Viikinkien rakentamat laivat olivat sulavalinjaisia. Viikingit olivat aikansa taitavimpia merenkulkijoita ja ensimmäisiä, jotka purjehtivat Pohjois-Atlantin vaarallisilla alueilla. He purjehtivat Välimerelle saakka ja mahdollisesti myös Amerikkaan. Tunnetuimpia viikinkejä oli Leif Eerikinpoika, joka perusti siirtokunnan Grönlantiin.
Arabit.
Arabiheimot valtasivat suuren osan Pohjois-Afrikkaa 600-luvulla ja purjehtivat tuolloin Gibraltarin salmelle saakka. He levittäytyivät myös Persiaan ja Aasiaan, Filippiineille saakka.
Kiina.
Kiinassa kehitettiin 400–500-luvuilla kolmimastoinen džonkki. Sillä kuljettiin enimmäkseen Yangtse-joella, mutta sillä kuljetiin myös eteläiseen Intiaan ja Sumatralle saakka.
Suuret löytöretket.
Merenkululla oli suurta merkitystä suurten löytöretkien aikana joista ensimmäisiä oli Kolumbuksen matka Amerikkaan 1490-luvulla. Ensimmäisen purjehduksen maailman ympäri teki portugalilaisen Fernão de Magalhãesin ryhmä vuosina 1519–1521. Tunnetuimpia merenkulkijoita oli englantilainen Henry Hudson, joka tutki Skandinavian ja Siperian pohjoispuolista koillisväylää. Atlantilla ja koillisväylällä purjehtivat myös John Cabot ja Giovanni da Verrazzano.
Kolonialismi.
Merenkululla oli suuri osuus siirtomaiden valloituksessa. Yksi merkittävimmistä Espanjan kolonialismiajan konkistadoreista oli Hernán Cortés, joka johti Meksikon valloitusta.
Orjalaivat.
Intiaaniväestön romahdettua tuhkarokon ja muiden tautien myötä alettiin orjia kuljettaa Afrikasta Amerikkaan. Tunnettu orjalaivan kapteeni oli John Hawkins. Orjalaivat olivat usein ylitäynnä orjia. Alueet, joille orjia kuljetettiin eniten, olivat Karibian alue, muu Keski-Amerikka sekä Etelä-Amerikka. Orjakauppaa ryhdyttiin vastustamaan 1700-luvun puolivälissä. 1800-luvun alussa orjia ryhdyttiin vapauttamaan ja heitä kuljettiin laivalla Sierra Leoneen, johon muodostui vapautettujen orjien siirtokunta.
Merisota.
Merenkululla on ollut suurta merkitystä myös sodankäynnissä. Ateenalaisten ja spartalaisten välillä käydyssä Peloponnesolaissodassa Ateenan liittolaiset muodostivat Deloksen meriliiton ja Spartan liittolaiset Peloponnesolaisliiton. Tätä ennen Välimeren piirissä oli käyty Persialaissodat, joihin kuuluivat Egeianmerellä käydyt Salamiin taistelu ja Issoksen taistelu. Espanjalainen sotalaivasto 1500-luvun lopulla oli nimeltään Armada. Yksi tunnetuimpia sotalaivoja oli ruotsalainen Vasa. Sen jälkeen, kun Columbus löysi Amerikan, Eurooppalaiset valtiot alkoivat vallata alueita sekä Etelä- että Pohjois-Amerikassa. Tämä johti siirtomaasotiin. 1500-luvulla Espanja alkoi vallata Etelä-Amerikkaa ja Iso-Britannia Pohjois-Amerikkaa. 1600-luvulla myös Hollanti alkoi vallata siirtomaita. 1600- ja 1700-luvuilla käytiin uskonsotia ja lisäksi käytiin sotia kauppa-asemien ja siirtomaiden puolustamisen vuoksi. Eurooppalaiset valtiot sotivat myös merialueiden hallitsemisesta. Näin oli esimerkiksi Trafalgarin taistelussa, jossa Ison-Britannian sotajohtajana oli yksi kuuluisimpia merisodan johtajista, Horatio Nelson, joka johti sotaa Britannian voittaessa espanjalais-ranskalaiset joukot, mikä esti Napoleonia valtaamasta Britteinsaaria. Samalla Britanniasta tuli Atlantin aluetta hallitseva maa.
Sotalaivojen kehitys.
1300-eaa. Kreikassa doorilaiset alkoivat kehittää sotalaivoja. Keskiajalla sotalaivat olivat yleensä lyhyitä ja korkeita. Kuitenkin viikinkien sotalaivat olivat pitkiä ja korkeita. 1600-luvulla alettiin rakentaa kolmikantisia sotalaivoja. Sekä ensimmäisen että toisen maailmansodan aikana käytettiin perinteisten sota-alusten lisäksi myös sukellusveneitä ja lentotukialuksia.
Merirosvot.
Kun Euroopan valtioiden välillä oli sotia 1600–1700-lukujen vaihteessa, Euroopan ulkopuoleiset alueet jäivät poliittisen vallan osalta vähemmälle vartioinnille. Varsinkin Karibian alue jäi vähälle vartioinnille. Tämä seikka aiheutti sen, että merirosvous yleistyi. Joskus merirosvot saattoivat alun perin työskennellä laillisissa laivoissa ja ryhtyä myöhemmin merirosvoiksi.
Tyynimeri.
Tyyntämerta tutkittiin paljolti 1700-luvulla. Ranskalaiset Louis Antoine de Bougainville ja Jean-François de La Pérouse sekä englantilainen James Cook tekivät tuolloin huomattavimmat alueen kartoitukset.
Höyrylaivojen aika.
Höyrylaiva kehitettiin 1800-luvulla. Niillä kulkeminen oli monimutkaisempaa kuin purjelaivoilla ja näin ollen niihin tarvittiin enemmän työntekijöitä. Tuohon aikaan laivaliikenne runsastui ja tavaraliikennelaivat ja matkustajaliikennelaivat erotettiin toisistaan. Laivat alkoivat myös kulkea säännöllisiä reittejä pitkin noudattaen tiettyjä aikatauluja.
Viimeisin purjelaivaliikenne.
Purjelaivojen aika kesti vielä vähän aikaa höyrylaivan keksimisen jälkeen. 1800-luvulla merkittävä valaanpyynnissä käytetty purjelaiva oli nimeltään Charles W. Morgan.
1900-luku.
Metallirunkoiset laivat yleistyivät 1900-luvun alussa.
1900-luvun merkittävimpiä meritutkijoita ovat olleet ranskalainen Jacques Cousteau, joka on tehnyt merenalaisia tutkimuksia sukellusveneellä, sekä norjalainen Thor Heyerdahl, joka matkasi Perusta Polynesiaan aluksellaan Kon-Tiki.
Sukellusveneet.
Sukellusveneitä oli yritetty kehittää aikaisemminkin, mutta ensimmäiset käytännöllisesti toimivat sukellusveneet kehitettiin vasta, kun keksittiin sähköinen moottori ja siihen pystyttiin yhdistämään dieselkone. Ensimmäinen sota, jossa käytettiin sukellusveneitä, oli ensimmäinen maailmansota. Ensimmäinen ydinsukellusvene oli USS Nautilus.
Lentokoneita kantavat alukset.
Pian Wrightin veljesten lentokoneella lentämisen jälkeen ryhdyttiin ajattelemaan, että lentokoneita voisi käyttää sodassa, paitsi hyökkäykseen, myös tiedustelutehtäviin. Ensimmäisten lentokoneiden kantomatka oli varsin lyhyt ja ennen kuin ne lähtivät lentoon, ne tarvitsivat avuksi laivoja. Tällaiseen lentokoneiden avustamiseen kehitettiin erityinen laivatyyppi I Maailmansodan aikana II Maailmansodassa lentokoneiden ja niitä kantavien laivojen järjestelmä oli Välimeren ja Atlantin alueella pääasiallisin asejärjestelmä.
Kaupankäynti meriteitse.
Keskiajalla Itämeren kauppaa hallitsi saksalainen Hansaliitto.
1600-luvun puoliväliin saakka Atlantin kauppaa hallitsivat Espanja, Portugali ja Hollanti. Tämän jälkeen muut valtiot ryhtyivät haastamaan niiden asemaa.
1800-luvulla laivaliikenteen yleistyessä myös kaupankäynti meriteitse vilkastui.
Navigointilaitteiden kehitys.
Viikingit käyttivät alkeellista navigointilaitetta, jonka toiminta perustui auringon ja tähtien asentoon. Kehittyneempiä navigointilaitteita kehitettiin keskiajalla. Arabialaiset kehittivät astrolabin, jonka toimiminta perustui auringon valoon. Ensimmäinen kompassi kehitettiin 1187 Italiassa. Laivakronometri keksittiin 1700-luvulla. Sen avulla pystyttiin määrittämään pituusaste.
Keskiajalla navigoinnin kehitykseen vaikutti pitkälti matematiikka ja tähtitieteen kehitys.
Keripukki.
Menneinä aikoina merenkulkijoita vaivasi usein keripukki. Se vaivasi etenkin napaseutujen retkeilijöitä. 1790 huomattiin, että sitrushedelmien mehu auttaa torjumaan keripukkia. Myös eräs kokenut kalastaja, joka oli 1734 venäläisessä retkikunnassa Huippuvuorilla, tiesi joidenkin ruoka-aineiden auttavan keripukin torjunnassa. Tosin nämä olivat aivan eri asioita, kuin eteläisempien ihmisten havainto sitrushedelmien mehusta. Nimittäin nämä ruoka-aineet olivat raaka liha, peuran veri ja rohtokuirimo. Vasta 1900-luvulla tiedettiin, että keripukin syy on pitkäaikainen c-vitamiinin puutos.