tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Viitala (Peräseinäjoki)

Viitala on kylä Seinäjoella entisessä Peräseinäjoen kunnassa. Seinäjoen aluejaossa kylä kuuluu Keski-Seinäjoen suuralueeseen. Kylä sijaitsee Peräseinäjoen keskustasta noin 5 kilometriä pohjoiseen Seinäjoelle menevän tien varressa. Osaa kylästä nimitetään Ala-Viitalaksi, jossa sijaitsee Alaviitalan ala-aste.
Viitalan kylän asukasluku oli vuoden 2022 lopussa 513.
Viitalan kylän osa-alueita ovat vanhojen kantatilojen mukaan nimetyt Pappilanmäki, Flinkkilänmäki, Kanto, Annala ja Koivistonmäki. Seinäjokivarren kyläasutus Viitalan ja Kihniän kylissä kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Viitalan rivikylä alkaa etelässä heti Peräseinäjoen kirkonkylän pohjoispuolelta. Seinäjoen jokiuoman mutkia noudatteleva maantie kulkee kylän läpi, ja sen molemmin puolin talot ovat tiiviinä nauhana. Yhtenäisin talonäkymä sijoittuu kylän eteläosaan Pappilanmäkeen ja Koivistonmäkeen. Sen varrella sijaitsevat Pappilan päärakennus, rippikoulutupa, Peräseinäjoen ensimmäinen kansakoulu sekä 1800-luvun lopulla rakennetut Flinkkilän ja Keski-Flinkkilän päärakennukset.
Vaulammi

Vaulammi on kylä ja aiempi taajama Jokioisten kunnan länsiosassa. Taajamassa on 202 asukasta (31.12.2016), ja sen pinta-ala on 1,81 neliökilometriä. Taajaman rajat vuodelta 2013 löytyvät Lounaispaikka-palvelusta. Postinumeroalueella 31610 Vaulammi on puolestaan 464 asukasta. Jokioisten kunnan osa-aluejaossa kylää vastaa jossain määrin pienalue "169000007 Vaulammi", jossa on 241 asukasta (31.12.2012). Kylään lounaassa liittyvä Haapaniemi muodostaa oman kylän ja pienalueen. Idässä Vaulammin kylä rajoittuu Niemen kylään.
Vaulammin eteläpuolitse kulkee Turkua ja Hämeenlinnaa yhdistävä valtatie 10. Muita tieyhteyksiä ovat yhdystie 2812 Ypäjän kirkonkylän ja yhdystie 2804 Jokioisten kirkonkylän suuntaan. Alueen halki virtaa Loimijoki, jonka varrella kylästä itään on Lintupajun luhtana tunnettu linnustoalue. Lintujen tarkkailua varten alueella on ollut lintutorni vuodesta 2011 lähtien. Lisäksi Vaulammilla on luontopolku. Vaulammin itäpuolella Lintupajun luhdassa Loimijokeen laskee pohjoisesta Jänhijoki. Vaulammin länsipuolella Loimijokeen laskee etelästä Vaulammin, Haapaniemen ja Niemen kylien sivuitse virtaava, näiden kylien takamailta, Jokioisten Murronkulmalta alkunsa saava Haapajoki.
Kylällä toimii Vaulammin koulu, jossa annetaan opetusta vuosiluokilla 1–6. Vaulammilla on myös kylätoimikunta.
Lars Helge Birkeland

Lars Helge Birkeland (s. 11. helmikuuta 1988 Tønsberg) on norjalainen ampumahiihtäjä.
Birkeland osallistui ampumahiihdon MM-kilpailuissa normaalimatkoille Ruhpoldingissa 2012, Nové Městossa 2013 ja Hochfilzenissä 2017 parhaana sijoituksenaan yhdeksäs vuonna 2017. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän hiihti avausosuuden Norjan hopeajoukkueessa miesten viestissä. Normaalimatkalla hän oli 60:s. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän voitti kultaa viestissä ja sijoittui normaalimatkalla 18:nneksi.
Ampumahiihdon maailmancupissa Birkeland debytoi Östersundin pikakilpailussa kaudella 2011–2012 ollen 29:s. Hänen paras sijoituksensa on neljäs sija Kontiolahden takaa-ajossa kaudella 2013–2014, Östersundin normaalimatkalla kaudella 2016–2017 ja Canmoren normaalimatkalla kaudella 2018–2019 . Maailmancupin kokonaiskilpailussa Birkelandin paras sijoitus on 14:s kaudella 2017–2018. Normaalimatkan cupissa hän sijoittui kolmanneksi kaudella 2018–2019 ja viidenneksi 2016–2017.
Florian Graf

Florian Graf (s. 24. heinäkuuta 1988) on saksalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä.
Ampumahiihdon MM-kilpailuihin Graf on osallistunut Ruhpoldingissa 2012 ja Nové Městossa 2013.
Graf debytoi ampumahiihdon maailmancupissa Pokljukan pikakilpailussa kaudella 2010–2011. Maailman osakilpailussa Graf on ollut parhaimmillaan neljäs Östersundin pikakilpailussa kaudella 2012–2013. Maailmancupin kokonaiskilpailussa Grafin paras sijoitus on 21:s kaudella 2011–2012.
Graf voitti IBU-Cupin kokonaiskilpailun kaudella 2014–2015.
Graf lopetti uransa ampumahiihtäjänä keväällä 2018.
Keijo Kallunki

Keijo ”Keke” Kallunki (s. 29. syyskuuta 1963 Kuusamo) on suomalainen vammaisurheilija, joka edustaa Järvenpään jousiampujia. Hän on Suomen vammaisurheilun menestyneimpiä jousiampujia. Hän toimii Järvenpään jousiampujat ry:n puheenjohtajana.
Yksityiselämä.
Kallunki tutustui jousiammuntaan peruskoulussa liikuntatunnilla. Laji vei mukanaan ja sillä tiellä hän on yhä. Urheilu on itseään tarkaksi, avuliaaksi ja vaativaksi kuvailevalle Kallungille elämäntapa. Mieluisin lajiharjoitus ovat nuolitestit, joilla haetaan parempaa osumista keskelle. Hän pitää myös pitkistä käsipyörälenkeistä, joilla haetaan peruskuntoa. Kallunki on harrastanut myös yleisurheilua ja ilmapistooliammuntaa, jälkimmäistä hän harrastaa vieläkin. Vapaa-ajallaan hän valmentaa, korjaa pieniä esineitä ja koneita, asuntovaunuilee ja on mukana järjestötoiminnassa. Hän työskentelee merkanttina ja kelloseppänä.
Podborovje

Podborovje () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Leningradin alueen Boksitogorskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Oblomna ja Lid -jokien välisellä kannaksella 105 kilometriä Boksitogorskista itään. Taajamassa on 700 ja kunnassa 1 100 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus.
Podborovjen kunnan pinta-ala on 796,6 neliökilometriä. Se rajoittuu Boksitogorskin piirin Jefimovskin, Radogoštšin ja Zaborjen kuntiin sekä Vologdan alueen Babajevon ja Tšagodoštšan piireihin. Pinta-alasta 92,5 % on metsää ja 6,2 % maatalousmaata.
Pinnanmuodostukseltaan seutu on kumpuilevaa tasankoa. Siellä virtaavat Tšagodan sivujoet Lid ja Ustenka. Suurimmat järvet ovat Savkino, Bolšoje Šuhmerovskoje, Pesotšnoje ja Olenskoje. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Vaskovon ja Turgošin taajamat sekä 15 kylää: Griškino, Ionino, Jakšino, Maksimovo, Marjino Selo, Nikolskoje, Ozero-Selo, Platanovo, Plutno, Potok, Šibalovo, Stehnovo, Vaskovo, Verhovje ja Zabelje. Podborovjen jälkeen toiseksi suurin asutuskekus on yli sadan asukkaan Vaskovon taajama.
Historia.
Podborovjen taajama on saanut alkunsa vuonna 1902 perustetusta rautatieasemasta. Sen nimi perustuu asemaa ympäröineisiin mänty- ja kuusimetsiin. Neuvostoaikana Podborovjesta kehittyi paikallinen puunjalostuksen ja maatalouden keskus. Toisen maailmansodan aikana sen kautta kulki piiritettyyn Leningradiin johtanut Elämän tie.
Liikenne, talous ja palvelut.
Kunnan läpi kulkee Sominon ja Olješin välinen päällystetty maantie sekä Olhavan ja Vologdan välinen rautatie, josta haarautuu yhdysrata Kabožaan. Podborovjen aseman kautta kulkee kaukojunia sekä paikallisjunia Pietariin, Olhavaan, Babajevoon ja Hvoinajaan. Kunnasta on linja-autoyhteys Jefimovskiin ja Zaborjeen.
Talous perustuu puunhankintaan ja pienimuotoiseen puunjalostukseen. Tärkeitä työnantajia ovat myös erilaiset palvelut. Maataloutta edustavat asukkaiden palstaviljelmät.
Keskustaajaman palveluihin kuuluvat peruskoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, yleinen sauna, posti, kahvila ja joukko kauppoja. Eräitä palveluja on myös muissa asutuskeskuksissa. Podborovjessa on vuonna 1995 rakennettu ortodoksinen kirkko.
Nähtävyydet ja matkailu.
Nähtävyyksiä ovat Potokin kylän kirkko ja toisen maailmansodan muistomerkit. Matkailijoita houkuttelevat seudun luonto sekä kalastus- ja metsästysmahdollisuudet. Turgošissa toimii lasten kesäleiri. Seudulla on pietarilaisten, tihvinäläisten, boksitogorskilaisten ja pikaljovolaisten kesäasuntoja.
Veronika Vítková

 
Veronika Vítková (s. 9. joulukuuta 1988) on tšekkiläinen uransa lopettanut ampumahiihtäjä.
Arvokisat.
Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 Vítková oli normaalimatkalla viides ja takaa-ajossa sekä yhteislähdössä kymmenes. Hanti-Mansijskin MM-kisoissa 2011 hän oli normaalimatkalla kahdeksas. Nove Meston MM-kilpailuissa 2013 Vítková hiihti pronssia saavuttaneessa Tšekin sekaviestijoukkueessa. Lisäksi hän oli kahdeksas takaa-ajokilpailussa ja kymmenes pikakilpailussa.
Sotšin olympialaisissa 2014 Vítková voitti hopeaa sekaviestistä Tšekin joukkueessa. Normaalimatkalla hän oli kuudes ja yhteislähtökilpailussa kahdeksas. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 Vitková hiihti avausosuuden kultaa voittaneessa Tšekin sekaviestijoukkueessa. Normaalimatkalla hän oli kahdeksas ja takaa-ajossa 11:s. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän oli normaalimatkalla neljäs, yhteislähdössä kuudes, pikakilpailussa seitsemäs ja takaa-ajossa kahdeksas.
Vítková saavutti Pyeongchangin olympialaisissa 2018 pronssia pikakilpailussa, oli seitsemäs takaa-ajossa ja neljästoista yhteislähdössä. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui normaalimatkalla 13:nneksi.
Maailmancup.
Maailmancupissa Vítková saavutti ensimmäisen osakilpailuvoittonsa Oberhofin pikakilpailussa kaudella 2014–2015. Hän on sijoittunut toiseksi Oberhofin takaa-ajossa kaudella 2012–2013, Hochfilzenin pikakilpailussa kaudella 2013–2014 sekä Östersundin pika- ja Oberhofin yhteislähtökilpailussa kaudella 2014–2015. Kolmas hän on ollut Ruhpoldingissa normaalimatkalla tammikuussa 2014 ja yhteislähdössä tammikuussa 2015, Nové Měston pikakilpailussa ja Holmenkollenin normaalimatkalla helmikuussa 2015 sekä Oberhofin pikakilpailussa, Ruhpoldingin yhteislähdössä ja Anterselvan pikakilpailussa tammikuussa 2018.
Maailmancupin kokonaiskilpailussa Vitková oli 16:s kaudella 2012–2013, yhdeksäs kaudella 2013–2014, neljäs kaudella 2014–2015 sekä kahdeksas kausilla 2015–2016 ja 2017–2018. Hän sijoittui kolmanneksi normaalimatkan ja pikakilpailun cupeissa kaudella 2014–2015 sekä viidenneksi pikakilpailun cupissa 2017–2018.
Muut kilpailut.
Vitkova voitti normaalimatkan "nuoremman juniorisarjan" MM-kultaa 2006. Hän sai "vanhemmassa juniorisarjassa" MM-kultaa viestissä 2009 sekä MM-hopeaa takaa-ajossa 2008 ja 2009. Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa hän sai kultaa sekaviestissä 2014 ja takaa-ajossa 2018 sekä hopeaa sekaviestissä 2018.
Punajääkärit

 
Punajääkärit tai punaiset jääkärit olivat jääkäriliikkeeseen osallistuneita, Jääkäripataljoona 27:ssä koulutettuja, vasemmistolaisesti suuntautuneita työläisjääkäreitä. Osa heistä taisteli punaisten puolella Suomen sisällissodassa. Heistä annettu kuva on sävyttynyt sisällissodan voittajapuolen kannan mukaiseksi. Tutkimusta heistä on tehty verraten vähän.
Historia.
Ruotsinkielisten pfadfindereitten ja suomenkielisten "rivijääkäreitten" välillä oli eri syistä ristiriitoja. Ns. jääkärioppositio järjestäytyi kesäkuussa 1917 pataljoonanneuvostoksi, jonka perustamiseen oli otettu vaikutteita Venäjällä samoihin aikoihin muodostuneista sotamiesneuvostoista. Pataljoonanneuvostoon kuului esimerkiksi Juho Kemppainen.
Syyskuussa 1917 joukko työläisjääkäreitä perusti "Työläisjääkärien toimeenpanevan komitean". Perustavassa kokouksessa 9. syyskuuta olivat paikalla jääkärit Heikki Repo, Artturi Kästämä, Antti Sefanias Hautamäki, Lauri Vilhelm Niiranen, Fredrik Aleksander Poltto ja kolme Hilfsgruppenführeriä: "Juho Kemppainen", Viljo Johannes Syväjärvi ja Johannes Tamminen. Kokouksen koollekutsujaa ei tiedetä. Puheenjohtajana toimi Repo. Kokouksessa tehtiin periaatepäätös palata Suomeen muiden jääkärien mukana ja tehdä siellä päätös oman puolen valinnasta mahdollisessa konfliktissa.
Heikki Repo oli tullut tunnetuksi Simon kahakan (1916) yhteydessä siitä, ettei osallistunut aktiivisesti saarretun kämpän puolustukseen muiden jääkärien rinnalla. Hänestä tuli "Simon kahakan Efialtes". Vankilasta vapauduttuaan Repo kuitenkin matkusti takaisin pataljoonaan.
Enemmistön jääkäreistä palatessa Suomeen joko etukomennuskunnissa tai 25. helmikuuta 1918, monet punajääkärit olivat vähintään henkisesti erillään tästä pääjoukosta. Osa jäi tai poliittisesti epäluotettaviksi katsottuina jätettiin siviilitöihin Saksaan, jotkut allekirjoittivat palvelusopimuksen hallituksen joukkoihin "hammasta purren", koska sitoumus takasi vapaan paluumatkan. Pääjoukkona matkusti Suomeen 900 miestä, Heikki Revon arvio jälkeenjääneistä on 400 miestä. Myöhemmin tieto Suomeen paluun ajankohdasta kirjattiin kunkin kohdalle jääkärimatrikkeliin.
Osa jälkeen jääneistä, yli 200 miestä, oli rangaistusosastoon passitettuja "bahrenfelttareita" Altona-Bahrenfeldin työkomennuskunnassa, joka toimi viheliäisissä oloissa Hampurin lähellä olleella tykistövarikolla. 
Suomeenkin palanneissa jääkäreissä oli punaisia, esimerkiksi Leo Mäkelin, joka kuitenkin kieltäytyi taisteluista sisällissodassa aatteellisiin syihin vedoten.
Mitannin indoarjalainen superstraattikieli

Mitannin indoarjalainen superstraattikieli on muinaisessa Mitannin valtakunnassa puhuttu kieli, joka uusimpien tietojen mukaan kuuluu indoeurooppalaisten kielten indoiranilaiseen ryhmään. Nimeä "arjalainen mitanni" käytetään sekaannusten välttämiseksi, sillä Mitannin pää- ja viralliset kielet olivat mitannin kieli ja hurrilaisten kieli.
Heettiläisten kuninkaan Suppiluliuma I:n ja Mitannin kuninkaan Mativatsan välisessä sopimuksessa noin vuodelta 1380 eaa. mainitaan jumalien nimiä, jotka ovat selvästi indoarjalaisia, kuten Mithra, Varuna, Indra ja Nasatja (Ashvinou). Kikkulin tekstissä, jossa puhutaan hevosten hoidosta, mainitaan sanat "aika" (sanskritiksi: "eka", yksi), "tera" (sanskritiksi: "tri", kolme), "panza" ("pancha", viisi), "satta" ("sapta", seitsemän), "na" ("nava", yhdeksän) ja "vartana" ("vartana", ympyrä). Numeraali "aika" (yksi) on erityisen tärkeä indikaattori siitä, että Mitannin arjalainen kieli oli lähempänä indoarjalaisia kieliä kuin muita indoiranilaisia kieliä.
Alijäämähyvitys

Alijäämähyvitys tarkoittaa pääomatulon hankkimisesta aiheutuneiden menojen vähentämistä verotuksessa.
Jos pääomatuloista tehtävät vähennykset ovat suuremmat kuin pääomatulot, syntyy alijäämä. Osan alijäämästä saa vähentää ansiotulojen veroista alijäämähyvityksenä. Alijäämähyvitys on 30 % pääomatulolajin alijäämästä vuonna 2013.
How We Do (Party)

"How We Do (Party)" on brittiläis-artisti Rita Oran kappale hänen "Ora"-debyyttialbumilta. Kappaleen sanoittivat Andrew Harr, Jermaine Jackson, Andre Davidson, Sean Davidson, Bonnie McKee, Kelly Sheehan, Hal Davis, Berry Gordy Jr., Osten Harvey Jr., Willie Hutch, Christopher Wallace ja Bob West, sekä tuottivat The Runners ja The Monarch. Kappale lainaa sanoituksia The Notorious B.I.G.:n vuoden 1993 singlestä "Party &amp; Bullshit". "How We Do (Party)" julkaistiin albumin johdantosinglenä Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa 20. maaliskuuta 2012. Julkaisunsa jälkeen "How We Do (Party)" on päässyt kymmenen parhaan joukkoon Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Se julkaistiin albumin toisena singlenä Irlannissa 10. elokuuta 2012, sekä Britanniassa 12. elokuuta 2012, joissa molemmissa se saavutti listojen kärkisijan.
Rämekerttuli

Rämekerttuli ("Oporornis agilis") on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Rämekerttulia tavataan pesivänä Etelä-Kanadassa ja Yhdysvaltain pohjoisosissa sekä talvehtivana Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Sen populaation koko on hyvin suuri, mutta sen kannankehitys on laskeva. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lehtokerttuli

Lehtokerttuli ("Geothlypis formosa") on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Lehtokerttulia tavataan pesivänä Yhdysvaltain itäosissa sekä talvehtivana Väli-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Lajin populaatio on hyvin suuri, mutta sen kannankehitys on laskeva. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vonozero

Vonozero (, , joskus tai "Enojärvi") on kylä Luoteis-Venäjällä Leningradin alueella. Kylä on osa Lotinapellon piiriin kuuluvaa Aljohovštšinan maalaiskuntaa. Vuonna 2007 kylässä oli 91 asukasta.
Kylässä on säilynyt vepsäläisasutusta. Siellä järjestetään vuosittain vepsäläinen kulttuurijuhla.
Korpikerttuli

Korpikerttuli ("Geothlypis philadelphia") on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Korpikerttulia tavataan pesivänä Kanadan etelä- ja keskiosissa ja Yhdysvaltain koillisosissa sekä talvehtivana Keski-Amerikan eteläosissa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Sen populaatio on hyvin suuri, mutta kannankehitys laskeva. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kelttikalat

Kelttikalat (Mugiliformes) on viuhkaeväisiin kuuluva kalalahko. Lahkon kaloja tavataan kaikista lämpimistä ja lauhkeista valtameristä. Lahkoon kuuluu ainoastaan kaksi heimoa keltit (Mugilidae) ja lasiahvenet.
Taksonomia ja anatomia.
Varhaisimmat kelttikaloihin kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu oligoseenikaudelle. Lahkon ja heimon taksonominen asema on pitkään ollut epäselvä. Aikaisemmin keltit luokiteltiin usein kuuluvaksi ahvenkaloihin. Nykyään lahkon läheisimmiksi sukulaisiksi katsotaan hopeakylkikalat. Lahkoon kuuluu 17–20 sukua ja noin 72 lajia. Kooltaan kelttikalalajit ovat keskikokoisia tai suuria kaloja. Suurimmat lajit voivat saavuttaa 90–160 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat voimakas sukkulamainen ruumis, kaksi pienikokoista selkäevää, korkealla ruumiissa sijaitsevat rintaevät, pieni suu, pienet siivilähampaat ja kookkaat suomut. Suomut peittävät koko kalaan ruumiin lukuun ottamatta eviä. Kelttikalalajeilla ei ole kylkiviivaa. Kelttikaloilla on poikkeuksellisen pitkä suolisto. Väriltään lahkon lajit ovat tyypillisesti harmaita, sinisiä, ruskeita tai vihertäviä tummin poikkijuovin. Evät ovat väriltään harmahtavia tai kellertäviä.
Levinneisyys ja elintavat.
Kelttikaloja tavataan lämpimistä ja lauhkeista vesistä rannikoiden läheisyydestä. "Liza abu" -laji elää vain makeissa vesissä. Suomen vesialueilta tavattuja kelttikalalajeja ovat ohuthuulikeltti ("Liza ramada") ja paksuhuulikeltti ("Crenimugil labrosus"). Kelttikalat liikkuvat matalissa, tyypillisesti alle 20 metrin syvyisissä, vesissä parvina. Niiden ravintoa ovat levät, pienet selkärangattomat eläimet ja kuollut orgaaninen aines. Kelttikalat ovat useilla alueilla runsaasti kalastettuja ja kaupallisestikin merkittäviä ruokakaloja.
Brave (Sara Bareillesin kappale)

Brave on amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä Sara Bareillesin kappale hänen neljänneltä, "The Blessed Unrest" -studioalbumilta. Kappaleen sanoittivat Bareilles ja Jack Antonoff Fun -yhtyeestä, sekä tuotti Mark Endert. ”Brave” julkaistiin maailmanlaajuisesti digitaalisesti ladattavana 23. huhtikuuta 2013 albumin ensimmäisenä singlenä.
”Brave” sai kriitikoilta pääosin positiivisen vastaanoton. Monet arvostelijat vertasivat kappaletta Katy Perryn vuoden 2013 ”Roar”-singleen ja monet arvostelijat "kutsuivat sitä plagioinniksi". Kappaleesta tuli Bareillesin kolmas Top 40 -kappale Yhdysvalloissa, päästen siellä korkeimmillaan 31. sijalle, sekä Kanadassa 59. sijalle ja Etelä-Koreassa 26. sijalle.
Kappaleeseen tehdyllä Rashida Jonesin ohjaamalla musiikkivideolla Bareilles laulaa julkisissa paikoissa, kuten ostoskeskuksessa, kuntosalilla, kirjastossa, ja bussipysäkillä. Bareilles on esittänyt ”Braven” myös muutamissa livetapahtumissa, kuten "The Today Showssa", sekä Taylor Swiftin kanssa hänen Red Tourilla Staples Centerissä.
Kappalelista.
Digital Download
50 Ways to Say Goodbye

50 Ways to Say Goodbye on amerikkalaisyhtye Trainin kappale heidän kuudennelta, California 37 -studioalbumiltaan. Kappale julkaistiin Yhdysvaltain radiokanavilla virallisesti 11. kesäkuuta 2012. Se pääsi korkeimmillaan Billboard Hot 100 -listan 20. sijalle. RIAA palkitsi singlen kultalevyllä 20. syyskuuta 2012.
Kappalelista.
Digital Download
CD single
Mobira Cityman 900

Mobira Cityman 900 oli Nokia-Mobiran valmistama vuonna 1987 julkaistu NMT 900 -verkossa toiminut matkapuhelin.
Puhelinmallin suunnittelivat Matti Makkonen ja Jorma Pitkonen.
Gorbatšovin puhelu Glinkalle.
Puhelin tuli kansainvälisesti tunnetuksi, kun Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov soitti lokakuussa 1989 kyseisellä puhelimella Hotelli Kalastajatorpalta Helsingistä Moskovaan Neuvostoliiton varaviestiministeri Vladimir Glinkalle. Puhelinmalli sai tästä lempinimen "Gorba". 
Gorbatšovin ja Glinkan keskustelu:Gorbatšov: Haloo. Kenen kanssa minä puhun?
Glinka: [vastaus ei kuuluvissa]
Gorbatšov: Entä missä te olette?
Glinka: [vastaus ei kuuluvissa]
Gorbatšov: Tervehdys.
Glinka: [vastaus ei kuuluvissa]
Gorbatšov: Onko tämä todellinen puhelu?
Glinka: [vastaus ei kuuluvissa]
Gorbatšov: Hyvä on. Tapaamisiin Moskovassa.
Valitut teokset 1 (Sofi Oksanen)

Valitut teokset 1 sisältää kaksi Sofi Oksasen teosta, romaanin "Stalinin lehmät" (2003) ja aiemmin julkaisemattoman näytelmän "Kun kyyhkyset katosivat". Teos on ilmestynyt 2013, ja sen on kustantanut Silberfelt.
Valittujen teosten 1. osan alussa on Oksasen esipuhe "Kymmenen vuotta kirjailijana" kehityksestään kirjailijaksi ja urastaan kirjailijana. Lisäksi mukana on Ruotsin Akatemian jäsenen Anders Olssonin puhe "Tietoisuudesta toiseen", jonka hän piti Ruotsin akatemian pohjoismaisen palkinnon luovutustilaisuudessa.
Näytelmäksi dramatisoitu "Kun kyyhkyset katosivat" sai ensi-iltansa Suomen Kansallisteatterissa 27. marraskuuta 2013.
Mobira MD25

Mobira MD25 D10 oli Mobiran valmistama vuonna 1982 julkaistu NMT 450 verkossa toiminut autoradiopuhelin.
Puhelimesta saatiin käyttölaitetta (luuri) vaihtamalla jokin seuraavista malleista:
Bill Burr

William ”Bill” Burr (s. 10. kesäkuuta 1968) on yhdysvaltalainen stand up -koomikko, näyttelijä ja podcastjuontaja. Hän on näytellyt muun muassa "Breaking Bad" -sarjassa ja "The Chappelle's Show" -ohjelmassa. Lisäksi hänellä on suosittu podcast nimeltä "Monday Morning Podcast", joka ilmestyy maanantaisin ja torstaisin.
Olle Herold

Olle Herold (vuoteen 1923 Asbukin; 7. joulukuuta 1915 Pietari, Venäjän keisarikunta – 26. lokakuuta 1989 Nyon, Sveitsi) oli venäläissyntyinen suomalainen yritysjohtaja. 
Herold valmistui ekonomiksi Åbo Akademin kauppakorkeakoulusta 1937 ja toimi Helsingin kauppakamarin toimitusjohtajana 1948–1951, Suomen Messujen toimitusjohtajana 1951–1981. Uransa alkuvuosina Herold työskenteli lehtialalla sekä Lippupalvelun toimitusjohtajana. Hän oli kansainvälisten messujärjestöjen jäsen, muun muassa Kansainvälisten Messujen Liiton puheenjohtaja ja myöhemmin kunniapuheenjohtaja. Herold vaikutti kotimaassa myös Kotimaisen Työn Liitossa, Suomen Markkinointiliitossa ja Suomen Asuntomessuissa. Kansainvälistä ystavyysseuratoimintaa hän harjoitti Suomesta muun muassa Yhdysvaltoihin ja Belgiaan. 
Heroldin aikana valmistui uusi messukeskus Helsingin Pasilaan. Hän sai useita huomionosoituksia, muun muassa kauppaneuvoksen arvon vuonna 1967.
Keir Hardie

James Keir Hardie (15. elokuuta 1856 Legbrannock, Lanark – 26. syyskuuta 1915 Glasgow) oli skotlantilainen poliitikko ja yksi Britannian työväenliikkeen perustajista. Hänet valittiin ensimmäisenä työväenliikkeen edustajana Britannian parlamenttiin ja hän toimi nykyisen Työväenpuolueen ensimmäisenä johtajana vuosina 1906–1908.
Elämäkerta.
Hardie syntyi skotlantilaisen piian aviottomana poikana. Hänen äitinsä nai myöhemmin varhaisessa ammattiyhdistysliikkeessä toimineen laivapuusepän, ja perheeseen syntyi kahdeksan lasta lisää. Perhe eli vaatimattomissa oloissa Glasgow’ssa ja Lanarkshiren hiilikaivosalueella. Hardie joutui aloittamaan työnteon jo lapsena eikä koskaan käynyt kouluja. Hän työskenteli kymmenvuotiaasta alkaen hiilikaivoksessa. Yritettyään saada kaivostyöläisiä järjestäytymään ammatillisesti Hardie irtisanottiin vuonna 1879 ja hän joutui työnantajien mustalle listalle. Tämän jälkeen hän muutti Ayriin, jossa hänet valittiin paikallisen kaivostyöläisten ammattiliiton Lanarkshire Miners’ Unionin sihteeriksi. Vuodesta 1881 hän johti kaivostyöläisten ammattiyhdistysten perustamista ja elätti itsensä lehtimiehenä. Hardie toimitti vuosina 1887–1889 "The Miner"- ja vuodesta 1889 "Labour Leader" -nimisiä lehtiä, joissa hän toi esiin kristillistä sosialismia edustaneet näkemyksensä.
Hardie pyrki vuonna 1888 huonolla menestyksellä parlamentin alahuoneeseen ja perusti samana vuonna Skotlannin työväenpuolueen ("Scottish Labour Party"). Vuonna 1892 hänet valittiin alahuoneeseen itsenäisenä ehdokkaana ja ensimmäisenä työväen edustajana. Tammikuussa 1893 hän osallistui Bradfordissa Itsenäisen työväenpuolueen (Independent Labour Party, ILP) perustavaan kokoukseen. Heikosta organisaatiostaan huolimatta ILP:llä oli edellytykset vedota Englannin maltilliseen työväenluokkaan, sillä se ei ollut leimallisesti keskiluokkaisten älykköjen hallitsema kuten Fabian Society, mutta ei myöskään edustanut vierasmaista ja ateistista marxismia.
Hardie putosi parlamentista vuoden 1895 vaaleissa, minkä jälkeen hän keskittyi ajamaan työväenliikkeen kokoamista yhteen parlamenttipuolueeseen. Helmikuussa 1900 Lontoossa järjestetyssä kokouksessa perustettiin Työväen edustajakomitea ("Labour Representative Committee"), josta vuonna 1906 tuli varsinainen Työväenpuolue ("Labour Party"). Hardie palasi alahuoneeseen vuonna 1900 Merthyr Tydfilin edustajana. Hänet valittiin vuonna 1906 Työväenpuolueen parlamenttiryhmän ensimmäiseksi puheenjohtajaksi, mutta hän jätti tehtävän jo kahden vuoden kuluttua.
Työväenliikkeen johtamisen ohella Hardie toimi Emmeline Pankhurstin johtamien militanttien suffragettien neuvonantajana. Hardie oli myös pasifismin kannattaja ja yritti ensimmäisen maailmansodan lähestyessä saada toista internationaalia sitoutumaan kansainvälisen yleislakon julistamiseen sodan estämiseksi. Tämän hankkeen epäonnistuminen ja Työväenpuolueen johdon asettuminen tukemaan Britannian osallistumista sotaan muodostuivat hänelle katkeraksi pettymykseksi.
Minsk on sankarikaupunki

Minsk on sankarikaupunki (, ) on Valko-Venäjän pääkaupunki Minskissä sijaitseva, vuonna 26. heinäkuuta 1974 kaupungille myönnettyä sankarikaupungin asemaa juhlistava muistomerkki. Muistomerkki sijaitsee pienellä kummulla Minskin kantakaupungissa, suurkatujen praspekt Маšеrava ja praspekt Peramožtsau risteyksen vierellä. 
Minskin sankarikaupungin muistomerkkiin kuuluu 45 metriä korkea obeliski ja sen juurella seisova pronssinen, voittoa ja kunniaa symbolisoiva matalampi, 5,5 metriä korkea Synnyinmaa-äidin pronssiveistos. Obeliskin yläosassa on kultainen tähti ja alhaalla Leninin kunniamerkin kuva sekä sankarikaupungin arvon myöntämisestä kertovan Neuvostoliiton korkeimman neuvoston antaman asetuksen teksti. Muistomerkin suunnitteli kuvanveistäjä Valentin Zankovitš yhdessä arkkitehtien Viktar Kramarenka, Vjatšeslav Jevsejev ja Vjatšeslav Romanenko kanssa. Teos vihittiin vuonna 1985, kun oli kulunut 40 vuotta toisen maailmansodan päättymisestä ja fasistisen Saksan tappiosta. 
Valko-Venäjän itsenäisyyspäivän (3. heinäkuuta) ja Voitonpäivän (9. toukokuuta) paraati kulkee yleensä "Minsk on sankarikaupunki" -muistomerkin editse. Valtiojohdon aitio sijaitsee tavallisesti aivan muistomerkin tuntumassa. Myös virallisia ilotulituksia ammutaan tavallisesti monumentin lähistöltä. Muistomerkki on myös eräs niistä paikoista Minskissä, jonne vastavihityt avioparit tulevat jättämään kukkia ja ottamaan valokuvia. 
Muistomerkin taakse on rakennettu huhtikuusta 2010 lähtien uusia näyttelytiloja arkkitehti, professori Viktar Kramarenkan johdolla suunnitellun "Suuren isänmaallisen sodan valtionmuseon" uudisrakennukselle. Tämä jo 70-vuotias sotamuseo sijaitsee aiemmin Lokakuun aukion laidalla. Uudet museotilat oli alkujaan tarkoitus avata Voitonpäivänä 2014. Sittemmin avajaiset lykättiin Valko-Venäjän itsenäisyyspäivään heinäkuun 2014 alussa.
Varsinais-Suomen Kansanopisto

Varsinais-Suomen Kansanopisto (VSKO) on Paimion keskustassa sijaitseva kansanopisto. Vuonna 1899 perustettu opisto on ”grundtvigilainen” eli uskonnollisesti ja poliittisesti sitoutumaton ja painottunut nykyisin taideaineiden opetukseen. Opintolinjat sisältävät valmentavaa ja jatko-opintoihin tähtäävää koulusta taiteen eri aloilta. Lukuvuoden pituisten linjojen lisäksi opistolla järjestetään eri aiheisia lyhytkursseja. Opisto on aiemmin tarjonnut myös taidealan koulutusta kehitysvammaisille.
Kansanopiston taustayhteisönä on maakunnallisista järjestöistä koostuva Varsinais-Suomen Aikuiskoulutussäätiö. Opiston vanha tunnuslause on ”Elämän totuutta etsi”.
Opistossa toimii myös Kuninkaantien Kestikartano erilaisten yksityisten tilaisuuksien pitopaikkana. Se järjestää kokous-, majoitus- ja ruokapalveluita erityisesti kesäaikaan.
Koulutus.
Varsinais-Suomen Kansanopiston yleiset linjat olivat lukuvuonna 2018-2019 teatteri/maskeeraus, pop &amp; rock, musiikkiteknologia ja elektroninen musiikki.
Lyhytkursseina opistolla on järjestetty treeniteatteria lapsille ja aikuisille, taideleiri kehitysvammaisille sekä sokraattisen dialogin, shiatsun ja taideterapian opintoja.
Aforismipäivät.
Vuosina 2004-2014 Varsinais-Suomen Kansanopistolla järjestettiin kesäisin valtakunnallisia Aforismipäiviä paimiolaisen, suomalaisen sananlaskun isänä pidetyn Henrik Florinuksen (1633–1705) hengessä. Tapahtuman luojana oli tuolloinen läänintaiteilija, runoilija Tommi Parkko. Ensimmäisen tapahtuman jälkeen perustettiin Suomen aforismiyhdistys. Vuosina 2005 ja 2008 pidettiin aforismikilpailu uusien kirjoittajien löytämiseksi. Tapahtumaan liittyvät myös aforismityöpajat ja -seminaarit. Suurelle yleisölle on tarjottu aforismien lausuntaa, kirjailijavierailuja ja paneelikeskusteluja.
Mikael Rostedt

Mikael Rostedt (myös Mickel tai Michael Rostedt, 1790 Ulvila – 1839 Luvia) oli suomalainen seppä, kellonvalaja ja maallikkosaarnaaja. 
Elämä.
Ura seppänä ja kellonvalajana.
Rostedt toimi aluksi seppänä Leineperin ruukissa. Hän hankki maatilan Luvian Peränkylästä vuonna 1814 ja perusti sinne sepän pajan 1828. Aluksi Rostedt valmisti muun muassa lehmänkelloja sekä kulkusia, kunnes alkoi valamaan kirkonkelloja. Hänen valimonsa käsitti valamiseen tarkoitetun pajan lisäksi oman masuunin sekä kellojen viimeistelyyn tarkoitetun viilaushuoneen. Rostedt oli hakenut valamiseen oppia Tukholmasta, jossa hän työskenteli jonkin aikaa paikallisessa kellovalimossa. Rostedtin kuoltua vuonna 1839, toimintaa jatkoi vielä kahdenkymmenen vuoden ajan hänen oppipoikanaan ollut Carl Ludvig Färding. Valimo sijaitsi Uusi-Sepän (myöh. Pikku-Seppä) tilalla, jossa on nykyään sen toiminnasta kertova muistolaatta.
Tunnetuimmat Rostedin valamat kellot ovat 1830-luvulla valmistuneet Turun tuomiokirkon lyömäkellot, jotka muun muassa soivat päivittäin Yleisradion lähetyksessä. Lisäksi hänen kellojaan on ainakin Asikkalan, Eurajoen, Huittisten, Kalvolan ja Pulkkilan kirkoissa sekä Luvian kirkon kappelissa.
Saarnamies.
Mikael Rostedt toimi myös hyppyherätyksenä tunnetun herätysliikkeen yhtenä johtohahmona ja saarnaajana. Hän koki itse herätyksen 1820-luvun puolivälissä ja oli sen jälkeen hyppyherätyksen johtajiin kuuluneen Johan Dahlbergin opissa. Myöhemmin liikkeen perustajan Juho Uusikartanon jäätyä syrjään, oli sekä Dahlbergilla että Rostedtilla suuri vaikutus koko Satakunnan herännäisyyteen. Papit suhtautuivat hyppyherätykseen usein kriittisesti ja erityisesti Rostedtin johtamat hartausseurat aiheuttivat pahennusta.
Aktiivi-Instituutti

Aktiivi-Instituutti on työelämän koulutus- ja kehittämiskeskus Helsingissä. Opisto toimii opetus- ja kulttuuriministeriön valvonnassa ja sen toimintaa säätelee laki vapaasta sivistystyöstä. 
Aktiivi-Instituutti kouluttaa luottamusmiehiä, työsuojeluvaltuutettuja ja -päälliköitä, järjestötoimijoita sekä muita työelämän asioista kiinnostuneita. 
Koulutukset suunnitellaan ammattiliittojen, työyhteisöjen, kansalaisjärjestöjen, yritysten ja julkisen sektorin organisaation henkilöstön tarpeisiin. 
Koulutuksissa etsitään ratkaisuja oman työpaikan työehtojen ja työolojen kehittämiseen sekä ajankohtaisiin edunvalvonnan kysymyksiin. 
Historia.
Opiston toiminta alkoi vuonna 1972. Opiston ylläpitäjä on Toimihenkilöjärjestöjen Opintoliitto ry.
Kankaanpään Opisto

Kankaanpään Opisto on Kankaanpäässä toimiva sitoutumaton ja aatetaustaltaan moniarvoisuutta korostava, vuonna 1909 perustettu kansanopisto.
Opiston koulutuslinjoja ovat arkkitehtuuri ja sisustus, kasvatus ja ohjaus, hyvinvointi ja terveyden edistäminen, johtaminen ja laatu, kädentaidot ja kulttuuri. Kankaanpään opistossa voi suorittaa käsi- ja taideteollisuusalan artesaanitutkinnon ja nuoriso- ja vapaa-ajanohjaajan tutkinnon ammatillisena perustutkintona. Ammattitutkintoon tähtäävää koulutusta Kankaanpään Opisto tarjoaa sisustusalalla, koulun iltapäivätoiminnan ohjauksessa sekä lasten ja nuorten erityisohjauksessa. Opisto järjestää johtamisen erikoisammattitutkintoon tähtäävää koulutusta Porissa ja Tampereella. Kankaanpään Opisto on järjestänyt myös avoimen yliopiston opintoja yhteistyössä Jyväskylän ja Itä-Suomen yliopiston kanssa.
Kankaanpään Opistossa on noin 70 opiskelijapaikkaa. Rehtorina toimii Marja Kallioniemi.
Lehtimäen erityiskansanopisto

Lehtimäen erityiskansanopisto on Lehtimäellä, Alajärven kaupungissa sijaitseva kehitysvammaisille tarkoitettu kansanopistomuotoinen oppilaitos. Opisto järjestää koulutusta pääasiassa vaikeavammaisille henkilöille. Opiston yhteydessä toimii terapiaosasto, joka vastaa avoterapioiden tuottamisesta ja sopeutumisvalmennuksesta sekä Suomen Ratsastajainliiton hyväksymä ratsastuskoulu.
Opinnot.
Opinnot Lehtimäen Opistossa jakautuvat kahteen 33 työviikkoa kestävään opintolinjaan:
Opintolinjoilla opiskelee vuosittain noin 80 opiskelijaa. Opistolla järjestetään pitkien opintolinjojen lisäksi myös erilaisia lyhytkursseja.
Historiaa.
Lehtimäen erityiskansanopisto perustettiin 1971. Kehitysvammaisille tarkoitettu kansanopisto piti alun perin perustaa Tampereelle, mutta ministeri Eino Uusitalo sai kannatusyhdistyksen taipumaan Lehtimäen kunnan ja siellä valtion keskikoulun tyhjäksi jääneiden tilojen kannalle. Ennen paikkakunnalle asettumista yhdistys piti kesäisin kokeilukursseja Karkussa, Jyväskylässä ja viitenä kesänä Etelä-Pohjanmaan Opistolla Ilmajoella.
Opiston rehtorina toimi Sisko Halonen perustamisvuodesta 1971 alkaen aina eläkkeelle jäämiseensä 2013 saakka. Hänen miehensä Esko Halonen toimi pitkään vararehtorina, ja heidän tyttärensä Satu Halonen on toiminut 1990-luvulta asti opistossa kuntoutuspsykologina ja ratsastusterapeuttina.
Lehtimäen opisto on vuosien varrella saanut merkittävää tukea Raha-automaattiyhdistykseltä, vuoden 2017 alusta lähtien uudelta Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskukselta.
Säntis

Säntis on vuorenhuippu Koillis-Sveitsissä, Appenzell Innerrhodenin, Appenzell Ausserrhodenin ja Sankt Gallenin kantonien rajalla. Vuori kuuluu Appenzellin Alppeihin. Sen korkeus on 2 502 metriä. 
Vuorta lähimmät isommat taajamat ovat Appenzell ja Urnäsch pohjoisessa, Nesslau lännessä ja Wildhaus etelässä. Vuorelle on köysirata luoteen suunnasta, Hundwilin kunnan Schwägalpin kylästä. Vuorella käy vuosittain noin 300 000 matkailijaa. Vuoren huipulla on runsaasti rakennuksia ja rakennelmia, muun muassa ravintola, tietoliikennetorni ja tutkimuslaitteita.
Keski-Pohjanmaan kansanopisto

Keski-Pohjanmaan kansanopisto (aiemmin nimellä "Keski-Pohjanmaan Opisto") on Kokkolan Kälviällä toimiva vuonna 1948 perustettu kansanopisto. Sen opetustoiminta on nyttemmin liitetty osaksi Keski-Pohjanmaan koulutusyhtymän tarjontaa.
Keski-Pohjanmaan kansanopisto sijaitsee Kälviän kirkonkylän läheisyydessä Kälviänjoen kahdella puolella. Sen pihapiiriin kuuluvat opiskelija-asuntolat ja kurssihotelli.
Koulutus.
Keski-Pohjanmaan kansanopisto järjestää kansanopistolinjojen ohella koulutusta ammatillisiin perustutkintoihin, ammatti- ja erikoisammattitutkintoihin, leirejä, lyhytkursseja sekä erilaista lisä- ja täydennyskoulutusta.
Nuorille opisto tarjoaa humanistisen ja kasvatusalan opintoina nuoriso- ja vapaa-ajanohjaajan sekä audiovisuaalisen viestinnän (media-assistentti) perustutkintokoulusta. Opistossa on myös laulu- ja musiikkiteatterilinjat. Liikunta-alaa edustaa tanssilinja.
Aikuislinjojen aihepiireinä ovat muiden muassa aistiohjaus, coaching, logoterapia, elämäntaitovalmennus, vammaisliikunta, viittomakieli ja valokuvaus. Sosiaali- ja terveysalan opintojen aiheisiin kuuluvat akupunktio, Alexander-tekniikka, autismi- ja dementiatyö, vyöhyketerapia, koululääketiede, ensiapu, psykoterapia, lymfaterapia, reiki, shindo, Horstmann-tekniikka, neurolingvistinen ohjelmointi, perhepäivähoito ja seksuaalineuvonta.
Huuhaa-palkinto.
Keski-Pohjanmaan kansanopisto sai Skepsis-yhdistyksen myöntämän Huuhaa-palkinnon vuonna 2016 "näennäistieteellisten kurssien sisällyttämisestä koulutusvalikoimaan". Skepsis suhtautuu kriittisesti näennäistieteellisten oppien kuten reikin, homeopatian ja kiinalaiseen hoitoperinteen rinnastamiseen tieteelliseen tietoon perustuvan lääketieteen kanssa.
Historiaa.
Keski-Pohjanmaan Opisto käynnistyi Kälviällä 25. lokakuuta 1948. Vuoteen 1956 asti se toimi Simukkalan pappilassa, kunnes se muutti nykyiseen paikkaansa Alavainiolle. Vuonna 1973 ja 1981 valmistuivat kaksi asuntolaa. Opisto laajeni toiselle puolelle jokea valmistuneeseen Ylävainion Auditorioon 1989, jota laajennettiin 2008.
Ensimmäisellä vuosikurssilla 1948 aloitti 27 nuorta rehtoripariskunnan Antti ja Liisa Tuomi-Nikulan ohjauksessa. Vuodesta 1974 vuoteen 1993 opistoa johti ”Kälviän Grundtvigiksi” kutsuttu Rauno Malviniemi. 1970–1980-luvuilla opiston pitkillä linjoilla oli parhaimmillaan 160 opiskelijaa. Malviniemen jälkeen rehtoreina ovat toimineet Olli Laurila (1993–1997), Tarja Hovila (1997–2003) ja Mervi Huttula (2003–). Keski-Pohjanmaan Opisto liittyi Keski-Pohjanmaan koulutusyhtymään 2002 ja nimeksi tuli "Keski-Pohjanmaan kulttuuriopisto". Sittemmin nimi muuttui muotoon Keski-Pohjanmaan kansanopisto. 
Teatteri-ilmaisun ohjaajia alettiin kouluttaa 1993, kunnes koulutus siirtyi Keski-Pohjanmaan ammattikorkeakoululle 2000-luvun alkupuolella. Nuoriso- ja vapaa-ajanohjaajien koulutus alkoi 1998 ja media-assistenttien 2002.
Peräpohjolan Opisto

Peräpohjolan Opisto on vuonna 1901 perustettu sitoutumaton kansanopisto Tornion Kivirannalla.
Opisto antaa eriasteista ammatillista koulutusta, aikuisten perusopetusta sekä ammatillista lisäkoulutusta kasvatus- ja ohjausalalla.
Opistossa voi suorittaa kasvatus- ja ohjausalan perustutkinnosta nuoriso- ja yhteisöohjaajan tai lastenohjaajan tutkinnon.Tietoa ammatillisesta perustutkinnosta. 
Peräpohjolan Opisto tarjoaa myös seuraavia koulutuksia: kalevalainen jäsenkorjaus, hyvinvointivalmentaja ja seksuaalineuvoja. Lisäksi opistossa voi opiskella avoimen yliopiston opintoja. 
Opiston pihapiirissä toimii myös hotelli Joentalo.
Jana Gereková

Jana Gereková (s. 27. marraskuuta 1984) on slovakialainen ampumahiihtäjä.
Hän on osallistunut Torinon 2006, Vancouverin 2010 ja Sotšin 2014 talviolympialaisiin sekä seitsemiin ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuihin. Hän sijoittui Hanti-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 takaa-ajossa kahdeksanneksi ja Nové Městossa 2013 yhteislähtökilpailussa kymmenenneksi.
Gereková on sijoittunut ampumahiihdon maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan neljänneksi Antholz-Anterselvan pikakilpailussa kaudella 2014–2015 ja cupin kokonaistilanteessa sijalle 23 kaudella 2012–2013.
Hän on saavuttanut rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa pronssia pikakilpailussa 2011 sekä sekaviestissä 2009, 2010 ja 2011.
Pohjois-Savon opisto

Pohjois-Savon opisto on Kuopion keskustan eteläpuolella Hiltulanlahden kaupunginosassa sijaitseva sitoutumaton kansanopisto, joka tarjoaa yleissivistävää ja ammatillista koulutusta. Vuonna 1895 perustetusta opistosta valmistuu nykyisin muun muassa viittomakielen ohjaajia ja Humanistisen ammattikorkeakoulun kouluttamia viittomakielen tulkkeja, yhteisöpedagogeja ja opettajia. Pohjois-Savon opistossa opetetaan lisäksi muun muassa eläintenkoulutusta, kuvataiteita ja sisustussuunnittelua.
Opisto perustettiin kauppaneuvos Gustaf Raninin lahjoittamille, omistamastaan Koivumäen kartanosta erotetuille maille. Opiston ensimmäinen ja pitkäaikainen johtaja oli Hjalmar Mikander.
Vuonna 2015 opisto ohjeisti naisopiskelijoitaan pukeutumaan peittävämmin turvapaikanhakijoiden vuoksi, mikä aiheutti hämminkiä ja uutisoitiin mediassa.
Julija Džyma

Julija Vаlentynivnа Džymа (, s. 19. syyskuuta 1990) on ukrainalainen ampumahiihtäjä.
Hän oli mukana Ukrainan hopealle sijoittuneessa naisten viestijoukkueessa Nové Měston MM-kilpailuissa 2013. Normaalimatkalla hän sijoittui 13:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 Džymа oli mukana Ukrainan naisten olympiakultaa voittaneessa viestijoukkueessa. Normaalimatkalla hän oli seitsemäs. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui takaa-ajokilpailussa yhdeksänneksi. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän hiihti toisen osuuden hopeaa saaneessa Ukrainan naisten viestijoukkueessa. Yhteislähdössä hän oli kuudes ja normaalimatkalla yhdeksäs. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti pronssia viestissä ja sijoittui normaalimatkalla 12:nneksi. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän voitti pronssia viestissä ja oli pikakilpailussa 22:s sekä takaa-ajossa 19:s. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti pronssia viestissä. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui yhteislähdössä seitsemänneksi, pikakilpailussa kahdeksanneksi, normaalimatkalla kymmenenneksi ja takaa-ajossa kolmanneksitoista. Oberhofin MM-kilpailussa 2023 hän oli takaa-ajossa neljästoista. Lenzerheiden MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui normaalimatkalla viidenneksi.
Džyma on saavuttanut EM-kilpailuissa naisten viestissä kultaa 2011, 2012 ja 2015. Vuoden 2017 EM-kilpailuissa Puolassa hän voitti kultaa pikamatkalla, hopeaa takaa-ajossa ja pronssia sekaviestissä. Sekaviestin Euroopan-mestaruuden hän voitti 2020. Hän on saavuttanut EM-kisoista lisäksi pikakilpailussa hopeaa ja viestissä pronssia 2013. Nuorten sarjassa hän sai normaalimatkalla pronssia 2009. Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa hän sijoittui toiseksi sekaviestissä 2016, takaa-ajossa ja supersprintissä 2021 sekä kolmanneksi nuorten pikakilpailussa 2011 ja naisten takaa-ajossa 2015. 
Džyma on sijoittunut ampumahiihdon maailmancupin kokonaispisteissä parhaimmillaan kahdeksanneksi ja yhteislähtöcupissa neljänneksi kaudella 2016–2017. Normaalimatkan cupissa hän oli toinen kaudella 2017–2018 ja neljäs kaudella 2020–2021. Hochfilzenin maailmancupkilpailuissa 2013 hän sijoittui pikakilpailussa viidenneksi ja takaa-ajossa toiseksi, mikä oli hänen ensimmäinen palkintosijansa maailmancupissa. Kaudella 2017–2018 hän sijoittui Östersundin normaalimatkalla ja pikakilpailussa kolmanneksi. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Pokljukan normaalimatkalla kaudella 2018–2019. Seuraavalla kaudella hän sijoittui Östersundin normaalimatkalla toiseksi. Tammikuussa 2021 hän sijoittui Anterselvan normaalimatkan kilpailussa toiseksi. Maaliskuussa 2021 hän sijoittui toiseksi Nove Meston ensimmäisessä pikakilpailussa.
Tetjana Arefjeva

Tetjana Arefjeva (; s. 9. maaliskuuta 1991) on ukrainalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 241 maaliskuussa 2012 ja nelinpelissä sijalla 182 elokuussa 2011. Hän on voittanut urallaan kaksi ITF-turnausta kaksinpelissä ja kaksi nelinpelissä.
Voiton aukio

Voiton aukio (, ) on Valko-Venäjän pääkaupunki Minskin valtaväyliin kuuluvan, keskustasta koilliseen johtavan Itsenäisyyden valtakadun () keskivaiheilla sijaitseva, nähtävyytenäkin tunnettu aukio. 
Voiton aukion näkyvin symboli on 38-metrinen Voiton monumentti, jonka huipulle on sommiteltu Neuvostoliiton korkein toisen maailmansodan sotilasansiomerkki, Voiton ritarikunnan kunniamerkki. Arkkitehtien G. Zaborski (1909–1999) ja V. Korol (1912–1980) suunnittelema monumentti vihittiin vuonna 1954, kun oli kulunut 10 vuotta kaupungin vapautumisesta fasistisen Saksan vallasta 2. maailmansodassa. Monumentin tyven neljällä sivustalla on kuvanveistäjien Z. Azgur, A. Benbel, A. Glebov ja S. Selihanov reliefiteokset. Muistomerkin juurella palaa "ikuinen tuli", joka sytytettiin heinäkuussa 1961. 
Aukion muoto oli aiemmin ympyrämäisempi ja sitä reunustavat kaksi kaarevaa asuinrakennuksta rakennettiin vuosina 1936–39; rakennukset valmistuivat lopullisesti vasta vuonna 1947 arkkitehti R. Stollerin suunnitelman mukaan. Näiden kahden rakennuksen katolla lukee: "Kansan urotyöt eivät kuole" (). Aukion uudempi arkkitehtuurinen kokonaisuus pohjautui arkkitehtien N. Androsov ja N. Trahtenberg ja kumppaneiden yleissuunnitelmaan vuodelta 1946. Monumentin ja aukion kehittämisen ohella (1954) aukion laidalle valmistui vuosina 1950–56 asuinrakennuksia, joiden suunnittelijoina olivat arkkitehdit M. Barš sekä L. ja G. Aranauskas. 
Aukion nimenä oli aluksi sen aiemman muodon vuoksi Ympyräaukio (). Vielä 1948 julkaistussa postimerkissä käytetään tätä nimeä. Aukiota ryhdyttiin kuitenkin vuoden 1958 jälkeen kutsumaan virallisissa yhteyksissä Voiton aukioksi. 
Aukiolla on nykyään soikion muotoinen, valtatien ympäröimä keskusosa. Uusi muoto syntyi vuosien 1985 (sodan päättymisen 40-vuotisjuhla) ja 2003 uudelleenrakentamisen tuloksena. Voiton monumentin edustalla olevaa kadun rajaamaa keskusosaa jatkettiin ja uusia alikulkuja rakennettiin. Vuonna 1984 muistomerkin alle avattiin Minskin metron on Voiton aukion metroasema (Ploštša Peramohi) sisäänkäynteineen (arkkitehdit B. Larchenko, B. Shkolnikov, K. Viazchik). Aukion alla kulkevaan käytävään rakennettiin ympyränmuotoinen muistohalli toisen maailmansodan uhreille ja Valko-Venäjän 566 vapautustaistelusta palkitulle, sodassa menehtyneelle Neuvostoliiton sankarille. Neuvostoliiton 12 sankarikaupungista muistuttaa graniittisen, kultaisella tähdellä koristeltujen nimilaattojen sommitelma. Voiton aukion muistomerkille pääsee valtatien alikulkuun käytettyjen ja metroasemalle johtavien alikulkukäytävien kautta. 
Voiton aukion lounaisreunasta pääsee Minskin suurimpiin puistoihin kuuluvaan Gorkin puistoon.
Kateryna Baindl

Kateryna Baindl (o.s. Kozlova, s. 20. helmikuuta 1994 Mykolajiv) on ukrainalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 62 helmikuussa 2018 ja nelinpelissä sijalla 139 lokakuussa 2012. Hän on voittanut urallaan viisi ITF-turnausta kaksinpelissä ja 13 nelinpelissä. Lisäksi hänellä on yksi WTA 125k -turnauksen voitto kaksinpelissä.
Avomaat

Avomaa on rakentamatonta maa-aluetta, jossa ei kasva metsää tai pensaikkoa. Viljelykäytössä avomaita ovat lähinnä peltoja, kasvimaita ja laitumia. Viljelyn ja laiduntamisen historialle olivat merkityksellisiä muutkin aukeat paikat, kuten niityt, rannat, hakkuuaukeat ja metsäpaloalueet. Näitä avomaaviljelyn historialle merkittäviä alueita on yhä luonnonvaraisina. Nämä alueet ovat myös lintujen suosimia alueita. Luonnonvaraiset niityt ja kosteikot ovat monien lintujen elinympäristöjä. Myös entisajan metsälaitumet, hakamaat ja lehdesniityt olivat monille linnuille hyviä elinympäristöjä.
Historiaa.
Kun ihminen oppi käyttämään tulta, alettiin pian sen avulla raivata avomaita, joilla oli helpompi havaita petoeläimet ja vieraat ihmisryhmät kuin metsän keskeltä. Avomaat olivat myös metsää suotuisampia elinympäristöjä laiduntaville riistaeläimille. Metsien polttamisen riistaeläinten laitumiksi on saattanut edeltää eläinten kesyttämistä ja siirtymistä karjan paimentamiseen.
Jääkauden jälkeen ilmasto lämpeni ja paljon riistaeläimiä siirtyi pohjoisemmaksi. Osa ihmisistä seurasi niitä pohjoiseen, mutta osa jäi etelään. Heille tuli riistaeläinten vähentyessä tarve löytää uusi elinkeino. Todennäköisesti tämä seikka johti maanviljelyksen alkuun Lähi-idässä noin 10 000 vuotta sitten. Muita varhaisia maanviljelysalueita ovat Uusi-Guinea, Kiina ja nykyisen latinalaisen Amerikan alue.
Varhaisimmin viljeltyä viljaa olivat ohra ja vehnä. Viikunaa kasvatettiin kuitenkin jo 11 400 vuotta sitten, mikä on noin tuhat vuotta ennen viljakasveja, hernekasveja tai hirssiä.
Pellot.
Peltoihin kuuluvia avomaita ovat viljapellot, puutarhat, kasvimaat, kesannot ja laitumet. Entisaikaan eläimet laidunsivat luonnonniityillä ja metsissä, mutta nykyisin ne laiduntavat maatilojen laitumilla.
Puutarhakasveista avomailla viljellään mansikkaa, vihanneksia ja juureksia. Monet puutarhakasvit kasvatetaan keväällä kasvihuoneessa ja istutetaan myöhemmin avomaalle. Avomaalla hallan uhka on suurempi kuin kasvihuoneessa. Tätä hallan uhkaa voidaan torjua käyttämällä kateharsoa.
Optinen laitos

Optinen Laitos, lyhenne "OptL", oli Suomen puolustusvoimiin kuulunut laitos, jonka toimialaan kuuluivat optisten laitteiden korjaus, kunnossapito ja valmistus. laitos valmisti sinkojen tähtäimiä ja linssejä, korjasi kiikareita, etäisyysmittareita, tähtäinkiikareita ja periskooppeja.
Optisella laitoksella myös suunniteltiin ja valmistettiin omia optisia laitteita puolustuslaitoksen käyttöön.
Laitos perustettiin vuonna 1940 nimellä Puolustuslaitoksen Optillinen Laitos, lyhenne Pl.O.L.
Laitos toimi mm. jatkosodan aikana Helsingin Katajanokalla Merikasarmilla, mutta kaupungin pommitusten vuoksi se siirrettiin länsirannikolle Kaskisiin. Katajanokan aikoina se toimi samassa rakennuksessa Huoltokoulu 1:n kanssa, jolla oli yhteyksiä Asekouluun yksiköitä yhdistävien tähtäimiin liittyvien korjaustoimien takia.
Optisen Laitoksen johtajana toimi 1955-1961 everstiluutnantti Erkki Vara laitoksen ollessa Asekoulun Optinen osasto. Itsenäisen laitoksen johtajaksi tuli hänen jälkeensä insinöörieverstiluutnantti Usko Järvinen 1961-1976. Laitoksen korjaamon johtajana toimi mm. sotilasteknikko, myöh. insinöörieverstiluutnantti, aseinsinööri Tapio Suihko.
Lakkauttaminen.
Laitoksen toiminnot yhdistettiin myöhemmin Lievestuoreen Varikkoon Laukaan Lievestuoreella.