tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Majd Eddin Ghazal

Majd Eddin Ghazal (s. 21. huhtikuuta 1987 Damaskos) on syyrialainen korkeushyppääjä. 
Lontoon MM-kilpailuissa 2017 Ghazal voitti pronssia tuloksella 229. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui seitsemänneksi. Hän karsiutui loppukilpailusta olympialaisissa 2008, 2012 ja 2020, MM-kilpailuissa 2009, 2011, 2013, 2015 ja 2019 sekä sisäratojen MM-kilpailuissa 2012.
Ghazal saavutti Aasian-mestaruuskilpailuissa kultaa Dohassa 2019 tuloksella 231, hopeaa Kobessa 2011 ja pronssia Bhubaneswarissa 2017. Lisäksi hän on ollut viides 2013 sekä kahdeksas 2009 ja 2015. Aasian kisoissa hän saavutti pronssia 2018 ja sijoittui kuudenneksi 2014. Sisäratojen Aasian-mestaruuskilpailuissa hän saavutti hopeaa 2008, 2014 ja 2016 sekä pronssia 2012, sisäratojen Aasian kisoissa kultaa 2009 ja 2017. Välimeren kilpailuissa hän sai kultaa 2018 ja hopeaa 2022.
Ghazal hyppäsi ennätyksensä 236 cm Pekingissä 18. toukokuuta 2016. Hallissa hän on hypännyt parhaimmillaan 228 Dohassa 19. helmikuuta 2016. Molemmat tulokset ovat Syyrian ennätyksiä.
Valeri Pronkin

Valeri Pronkin (s. 15. kesäkuuta 1994 Nižni Novgorod, Venäjä) on venäläinen moukarinheittäjä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän voitti hopeaa tuloksella 78,16. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui kahdeksanneksi.
Nuorten sarjoissa Pronkin voitti Euroopan-mestaruuden alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 ja saavutti hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015.
Pronkin heitti ennätyksensä 79,32 Žukovskissa 29. heinäkuuta 2017.
Sepänkannas

Sepänkannas (ruots. "Smedsede") on asuinalue ja kylä Kirkkonummella, Kantvikin itäpuolella. Sepänkannaksella sijaitsee muun muassa Sepänkannaksen päiväkoti, joka valmistui vuonna 2016. Sepänkankaalta Kirkkonummen keskustaan on noin 4 kilometriä.
Jevgeni Minajev

Jevgeni Minajev (21. toukokuuta 1933 Klin, Moskovan alue, Venäjä – 8. joulukuuta 1993 Klin, Moskovan alue, Venäjä) oli Neuvostoliittoa urallaan edustanut painonnoston olympiavoittaja.
Minajev saavutti olympiahopeaa alle 60 kilogramman sarjassa Melbournessa 1956. Yhteistuloksellaan 342,5 kg hän hävisi kymmenen kiloa Yhdysvaltain Isaac Bergerille. Ennen Rooman olympialaisia 1960 Minajev oli hävinnyt kuusi peräkkäistä kertaa Bergerille. Roomassa Minajev nosti punnerruksella maailmanennätystä sivuten 120 kg, tempauksella 110 kg ja työnnöllä 142,5 kg saaden yhteistulokseksi maailmanennätystä sivuavat lukemat 372,5 kg, mikä riitti kello neljään aamuyöllä kestäneessä kilpailussa kultamitaliin kymmenen kilon erolla Bergeriin.
Minajev voitti maailmanmestaruuden Teheranissa 1957 ja Budapestissa 1962, molemmissa yhteistuloksella 362,5 kg.. Hän saavutti MM-hopeaa vuosina 1958 ja 1961 häviten molemmilla kerroilla Bergerille.
Viktor Bušujev

Viktor Bušujev (18. toukokuuta 1933 Balahna, Nižni Novgorodin alue, Venäjä – 25. huhtikuuta 2003 Nižni Novgorod, Venäjä) oli Neuvostoliittoa urallaan edustanut painonnoston olympiavoittaja.
Bušujev voitti olympiakultaa alle 67,5 kilogramman sarjassa Roomassa 1960. Hänen punnerrustuloksensa oli 125 kg, tempaustuloksensa 122,5 kg ja työntötuloksensa 150 kg. Hänen yhteistuloksensa 397,5 kg oli maailmanennätys ja sillä hän voitti hopealle sijoittuneen singaporelaisen Tan Howe Liangin 17,5 kilolla. Maailmanmestaruuden Bušujev voitti Teheranissa 1957 yhteistuloksella 380 kg, Tukholmassa 1958 yhteistuloksella 390 kg ja Varsovassa 1959 yhteistuloksella 385 kg..
Aleksandr Kurinov

Aleksandr Kurinov (8. heinäkuuta 1934 Gus-Hrustalnyi, Vladimirin alue, Venäjä – 30. marraskuuta 1973 Kazan, Tataarien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta, Venäjä) oli Neuvostoliittoa urallaan edustanut painonnoston olympiavoittaja.
Kurinov voitti olympiakultaa alle 75 kilogramman sarjassa Roomassa 1960. Hänen punnerrustuloksensa oli 135 kg, tempaustuloksensa 132,5 kg ja työntötuloksensa maailmanennätys 170 kg. Hänen yhteistuloksensa 437,5 kg oli maailmanennätys ja sillä hän voitti hopealle sijoittuneen yhdysvaltalaisen Tommy Konon kymmenellä kilolla. Maailmanmestaruuden Kurinov voitti Wienissä 1961 yhteistuloksella 435 kg, Budapestissa 1962 yhteistuloksella 422,5 kg ja Tukholmassa 1963 yhteistuloksella 437,5 kg. Teheranin MM-kilpailuissa 1965 hän sai pronssia tuloksella 432,5 kg. Vuoden 1964 olympialaisiin hän ei päässyt ajauduttuaan harjoittelumetodeista erimielisyyksiin päävalmentajan kanssa.
Ireneusz Paliński

Ireneusz Paliński (13. toukokuuta 1932 Nużewo – 9. heinäkuuta 2006 Varsova) oli puolalainen painonnoston olympiavoittaja.
Paliński voitti olympiakultaa alle 82,5 kilogramman sarjassa Roomassa 1960. Hänen punnerrustuloksensa oli 130 kg, tempaustuloksensa 132,5 kg ja työntötuloksensa maailmanennätys 180 kg. Hänen yhteistuloksensa oli 442,5 kg ja sillä hän voitti hopealle sijoittuneen yhdysvaltalaisen James Georgen 12,5 kilolla. Neljä vuotta myöhemmin Tokion olympialaisissa Paliński saavutti alle 90 kilogramman sarjassa pronssia yhteistuloksella 467,5 kg. Hän oli yleensä parhaimmillaan työnnössä ja Tokiossakin hän nosti siinä olympiaennätyksen 182,5 kg.
Maailmanmestaruuden Paliński voitti alle 90 kilogramman sarjassa Wienissä 1961 yhteistuloksella 475 kg.
Olga Nazarova

Olga Vladimirovna Nazarova (, s. 1. kesäkuuta 1965 Tula) on venäläinen pikajuoksija, joka edusti suurimman osan aktiiviurastaan Neuvostoliittoa. Hän on 4 × 400 metrin viestin maailmanmestari ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän on pituudeltaan 168 cm.
Nazarova karsiutui 400 metrin välierissä Schwechatin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1983 ja Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986. Indianapolisin sisäratojen MM-kilpailuissa 1987 hän sijoittui 400 metrillä neljänneksi ajalla 52,76. Saman vuoden Rooman MM-kilpailuissa hän oli 400 metrillä kahdeksas ja juoksi toisen osuuden Neuvostoliiton hopeajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä.
Nazarova juoksi 1988 Soulin olympialaisissa 400 metrin välierässä ajan 49,11, mikä on Venäjän ennätys edelleen joulukuussa 2017. Loppukilpailussa hän saavutti pronssia ajalla 49,90. 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi toisen osuuden Neuvostoliiton joukkueessa, joka voitti kultaa edelleen voimassa olevalla maailmanennätysajalla 3.15,17.
Nazarova juoksi Tokion MM-kilpailuissa 1991 kolmannen osuuden, kun Neuvostoliitto voitti 4 × 400 metrin viestin maailmanmestaruuden ajalla 3.18,43. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän vei pitkässä viestissä kolmatta osuutta Yhdistyneen joukkueen voittaessa kultaa ajalla 3.20,20. 400 metrillä hän sijoittui neljänneksi ajalla 49,69. Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 hän karsiutui 400 metrin välierissä.
Nazarova voitti 400 metrin Neuvostoliiton-mestaruuden ulkoradoilla 1987, 1988 ja 1992 sekä hallissa 1988.
"Lähteet: Tilastopaja, IAAF
Henkilökohtaiset ennätykset.
Sisäradat.
NR = maan (Venäjän) ennätys
Vaarojen planeetta

Vaarojen planeetta (engl. "Battle Beyond the Stars") on Jimmy T. Murakamin ohjaama yhdysvaltalainen avaruusoopperaelokuva vuodelta 1980. Se on science fiction -versio Akira Kurosawan elokuvasta "Seitsemän samuraita" (1954).
"Vaarojen planeetan" on tuottanut Roger Corman ja sen erikoistehosteet on suunnitellut James Cameron. Pääosissa ovat Richard Thomas, George Peppard, Robert Vaughn, John Saxon, Sybil Danning ja Darlanne Fluegel. Robert Vaughn näytteli kaksikymmentä vuotta aiemmin myös "Seitsemän samurain" lännenversiossa "7 rohkeata miestä" (1960).
Juoni.
Malmori-planeetan paha sotapäällikkö Sador (John Saxon) uhkaa tuhota pienen ja rauhallisen Akir-planeetan. Pieni pasifistinen maatalousyhdyskunta ei kykene itse puolustautumaan. Niinpä Nuori Shad (Richard Thomas) lähetetään avaruuteen etsimään apua. Hän onnistuu värväämään kirjavan palkkasoturijoukon torjumaan Sadorin tulevan hyökkäyksen. Avaruuden palkkasoturit tekevät työn akiralaisten puolesta ja uhraavat siinä tehtävässä itsensä. Äänensä Nell-aluksen tietokoneelle antoi näyttelijätär Lynn Carlin.
Nummipiippo

Nummipiippo ("Luzula congesta") on vihviläkasvien (Juncaceae) heimoon, piippojen ("Luzula") sukuun kuuluva kasvilaji. Se muistuttaa nurmipiippoa ("Luzula multiflora"), ja joskus nummipiippo määritellään nurmipiipon alalajiksi. Lajit ovat erotettavissa toisistaan kukinnon ulkonäön perusteella.
Nummipiippo on monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka voi kasvaa noin 60 cm korkeaksi. Varret kasvavat yksittäin tai pienissä ryhmissä. Lehdet ovat tasaisia. Kukat sijaitsevat tiiviinä, yleensä perättömänä rykelmänä varren päässä. Joskus kukinto voi kuitenkin koostua yhdestä perällisestä kukkaryppäästä. Nummipiippo kukkii touko–kesäkuussa.
Nummipiippo kasvaa nummilla ja niityillä, yleensä kosteilla kasvupaikoilla.
Nummipiippoa tavataan Euroopassa, mutta ei Suomessa. Suomea lähimmät esiintymät ovat Ruotsin länsirannikolla ja Tanskassa.
Tomi Mikkelsson

Tomi Mikkelsson (s. 12. helmikuuta 1997 Pori) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Musan Salamaa.
Mikkelsson on Musan Salaman kasvatti. Hän muutti perheineen pääkaupunkiseudulle 11-vuotiaana ja siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin.
Ensimmäiset miesten sarjaottelunsa Mikkelsson pelasi HJK:n reservijoukkue Klubi 04:ssä Kakkosen kaudella 2015. Hän pelasi 17 sarjaottelua ja täydet minuutit kahdessa nousukarsintaottelussa, joissa Klubi 04 hävisi Grankulla IFK:lle yhteismaalein 1–8. Kaudella 2016 Mikkelsson pelasi Kakkosta Gnistanissa kuusi ottelua. Kauden päätteeksi Gnistan nousi Ykköseen voittamalla nousukarsinnassa Mikkelssonin kasvattajaseuran MuSan rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Mikkelsson ei ollut kokoonpanossa nousukarsintaotteluissa.
Kaudeksi 2017 Mikkelsson siirtyi HIFK:hon. Hän pelasi kauden aikana 11 Kolmosen ottelua sarjanousun saavuttaneessa seuran kakkosjoukkuessa ja onnistui maalinteossa HIFK:n 5–2-voittoon päättyneessä päätöskierroksen vierasottelussa Tikkurilan Palloseuraa vastaan. Mikkelsson teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla 28. lokakuuta 2–1 päättyneessä vierasottelussa Fc Lahtea vastaan. Ottelu oli hänen kauden ainoansa Veikkausliigassa. HIFK putosi kauden päätteeksi Ykköseen. Mikkelsson edusti kaudella 2017 myös HIFK:n A-junioreita seitsemässä SM-sarjan ottelussa. A-nuorten kanssa Mikkelsson saavutti SM-pronssia.
Mikkelsson palasi MuSaan kaudeksi 2018.
Suomen poikamaajoukkueissa Mikkelsson on pelannut 14 ottelua.
George Stephanopoulos

George Robert Stephanopoulos (s. 10. helmikuuta 1961 Fall River, Massachusetts) on yhdysvaltalainen uutisankkuri ja politiikan parissa uransa tehnyt henkilö. Hän on naimisissa näyttelijä Ali Wentworthin kanssa.
Elämä.
Stephanopoulos syntyi 10. helmikuuta 1961 Fall Riverissa, Massachusettsissa. Hän opiskeli ensin alemman korkeakoulututkinnon Columbian yliopistossa pääaineenaan politiikka ja myöhemmin maisteriksi Oxfordissa pääaineenaan teologia.
Valmistumisensa jälkeen Stephanopoulos muutti Washington D.C.:hen, jossa hän pääsi töihin kongressiedustaja Ed Feighanin (Ohio, demokraatit) avustajaksi. Myöhemmin Stephanopoulosista tuli Feighanin henkilöstöpäällikkö ("chief of staff"). Vuonna 1988 Stephanopoulos työskenteli demokraattien presidenttiehdokkaan Michael Dukakisin presidentinvaalikampanjassa. Dukakisin hävittyä vaalit demokraattien entinen puheenjohtaja Dick Gephardt palkkasi Stephanopoulosin omaan henkilökuntaansa.
Stephanopoulos osallistui presidentinvaalikampanjaan jälleen vuonna 1992, jolloin hän työskenteli Bill Clintonin presidentinvaalikampanjan johtotehtävissä. Clintonin voitettua vaalit Stephanopoulos nimitettiin presidentin vanhemmaksi neuvonantajaksi. Stephanopoulos toimi tässä virassa aina vuoteen 1996 asti.
Vuonna 1997 Stephanopoulos siirtyi puoluepolitiikasta median puolelle, missä hän työskentelee edelleen. Stephanopoulos on median puolella muun muassa toiminut ABC-televisiokanavan Washingtonin pääkirjeenvaihtajana ja Good Morning America -ohjelman juontajana.
Junkers G.38

Junkers G.38 oli suuri nelimoottorinen kuljetus- ja matkustajakone, jonka ensilento oli vuonna 1929. Se oli aikansa suurin maalta operoiva matkustajakone. Koneita valmistettiin 2 kappaletta ja ne liikennöivät toisen maailmansodan edellä Euroopassa. 1930-luvulla koneen suunnitelmat lisensioitiin Japaniin Mitsubishille, joka valmisti 6 konetta armeijalle tunnuksella KI-20.
Vuonna 1929 ensilentonsa tunnuksella D-2000 tehneessä koneessa oli kaksi 600 hevosvoiman ja kaksi 400 hevosvoiman dieselmoottorit, joilla se pystyi kantamaan 5000 kg kuorman. Liikennöinnin kone aloitti 1931 Lontoon-Berliini välillä kuljettaen maksimissa 13 matkustajaa. Moottorit vaihdettiin 1932 bensiinimoottoreihin, joiden yhteisteho oli 3200 hevosvoimaa ja kaksikerroksiseksi muutettuun matkustamoon mahtui 30 matkustajaa. Myöhemmin rakennettu sisarkone pystyi ottamaan 34 matkustajaa. Ensimmäinen kone tuhoutui koelennolla huollon jälkeen vuonna 1936 ja toisen tuhosivat brittiläiset hävittäjät Ateenan kentälle vuonna 1941.
G.38 oli tehty Junkersin kehittämällä rakenteella kokometallisena duralumiinisesta aaltopellistä. Paksulla siipirakenteella saavutettiin hyvä nostovoima ja samalla rakenne pystyttiin tekemään tukevaksi. Junkers G.38 erikoisen paksu siipirakenne mahdollisti matkustapaikkoja myös siipiin, joissa oli maisemaikkunat. Siiven sisällä päästiin myös huoltamaan moottoreita. Hugo Junkersin ideana oli rakentaa "lentävä siipi", J1000- matkustajakone, jossa kaikki matkustajapaikat samoin kuin rahtitilat olisivat olleet siivessä rungon sijasta, mutta tätä suunnitelmaa hän ei ehtinyt toteuttaa.
Helsingissä kone on vieraillut heinäkuussa 1937.
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1953

Vuoden 1953 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 18.–24. toukokuuta 1953 Varsovassa, Puolassa. Kilpailijoita oli 117 nyrkkeilijää 19 maasta. Uusia merkittäviä amatöörinyrkkeilyjoukkueita olivat Neuvostoliitto ja Itä-Saksa.
Alloksaani

Alloksaani (C4H2N2O4) on heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä ja eläinkokeissa diabetesta aiheuttavana yhdisteenä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa alloksaani on keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen ja etanoliin, asetoniin ja hieman etyyliasetaattiin, mutta ei poolittomiin orgaanisiin liuottimiin, kuten dietyylieetteriin. Alloksaani muodostaa helposti veden kanssa additiotuotteita eli hydraatteja, ja tunnetaan muun muassa alloksaanin mono- (C4H2N2O4·H2O) ja tetrahydraatit (C4H2N2O4·4H2O).
Alloksaanin on havaittu aiheuttavan diabetesta jyrsijöille. Alloksaani muodostaa glutationin läsnä ollessa vetyperoksidia sekä superoksidi- ja hydroksyyliradikaaleja. Nämä radikaalit vaurioittavat haiman β-soluja aiheuttaen niissä kuolion, jolloin insuliinin tuotanto lakkaa ja seurauksena on diabeteksen laukeaminen. Ihmiselle alloksaani ei aiheuta diabetesta.
Valmistus ja käyttö.
Alloksaania voidaan valmistaa hapettamalla barbituurihappoa tai virtsahappoa kromitrioksidin, kaliumpermanganaatin tai typpihapon avulla.
Alloksaania käytetään orgaanisen kemian synteeseissä ja diabeteksen laukaisemiseen eläinkokeissa.
Kuolleista herännyt (elokuva)

Kuolleista herännyt on vuonna 1975 valmistunut televisioelokuva, jonka ovat ohjanneet Hannu Kahakorpi ja Jukka Sipilä. Se perustuu Maiju Lassilan samannimiseen teokseen.
Elokuva oli Tauno Palon viimeinen.
Juoni.
Vähävarainen juoppo ja tyhjäntoimittaja Jönni Lumperi saa kauppaneuvos Jöns Lundbergilta lahjaksi hienot vaatteet ja arvan, jolla hän voittaa 2 000 markkaa. Kaupunkilaiset erehtyvät luulemaan Lumperin voittaneen 20 000 markkaa ja luulevat häntä varakkaaksi. Ihastuksensa kohteen Makkara-Liisan Lumperi puolestaan luulee keränneen makkaramyynnillä 20 000 markkan omaisuuden, ja pariskunta alkaa suunnitella olemattomien 22 000 markan omaisuuden turvin yhteistä tulevaisuutta, jota varten Lumperi lähtee maakuntaan ostamaan maatilaa. Eri väärinkäsitysten seurauksena Lumperi luulee voivansa myydä tulevan maatilansa vieressä olevan kosken vesivoimayhtiölle ja hänestä tulisi näin miljonääri. Lumperin rosvoama rosvojoukko luulee juottaneensa Jönnille rikkihappoa, ja Jönni jää odottamaan kuolemaa, jota kuitenkaan ei tule. Samaan aikaan maatilan ja kosken myymiseen ja ostamiseen liittyvät väärinkäsitykset alkavat selvitä, ja Lumperin varattomuus tulee tunnetuksi. "Myrkytyksestään" toipunut rahaton Jönni saa tehtäväksi valmistaa hautaristin, joka osoittautuu hänen omakseen. Lopuksi Jönni palaa arkkuineen ja risteineen Helsinkiin, jossa Lumperin luullaan jo kuolleen.
Luettelo Virolahden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Virolahden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Virolahden kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. 
Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat.
 Luettelossa on 37 kohdetta, joista 20 on kuvattu (4.8.2024).
Luettelo Kemijärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kemijärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kemijärven kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Kemijärveen on liitetty Kemijärven maalaiskunta. 
Kaupungissa on järjestetty vuodesta 1985 lähtien Kemijärven kuvanveistoviikot -tapahtuma.
Eero Koivumäki

Eero Eemeli Koivumäki (20. kesäkuuta 1924 Riihimäki – 12. lokakuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen kilpasoutaja.
Koivumäki edusti Suomea Helsingin olympialaisissa 1952 veljensä Keijon kanssa pariairokaksikossa, jossa he karsiutuivat keräilyerissä. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa Koivumäki kilpaili vuosina 1948 ja 1950 saavuttaen jälkimmäisellä kerralla pronssia.
Seuratasolla Koivumäki edusti helsinkiläistä Soutumiehiä ja Helsingin Soutuklubia. Hän voitti Suomen-mestaruuden yksikössä vuosina 1948–1951, perämiehettömässä kaksikossa 1950, pariairokaksikossa 1952–1954 sekä kahdeksikossa 1947–1948.
Kilpauransa jälkeen Koivumäki toimi muun muassa Suomen Soutuliiton valmennusvaliokunnan puheenjohtajana ja soutupäällikkönä, maajoukkueen johtajana, tuomarina ja "Airo"-lehden päätoimittajana sekä vapaana kirjoittajana.
Keijo Koivumäki

Keijo Olavi Koivumäki (4. marraskuuta 1926 Helsinki – 5. joulukuuta 2017) oli suomalainen kilpasoutaja.
Koivumäki edusti Suomea Helsingin olympialaisissa 1952 veljensä Eeron kanssa pariairokaksikossa, jossa he karsiutuivat keräilyerissä. Koivumäki kilpaili Ruotsi-maaottelussa vuosina 1952 ja 1954.
Seuratasolla Koivumäki edusti helsinkiläistä Soutumiehiä ja Helsingin Soutuklubia. Hän voitti Suomen-mestaruuden perämiehettömässä kaksikossa vuonna 1950 (Eero Koivumäen kanssa), pariairokaksikossa 1951–1954 (ensimmäinen Harri Granqvistin, muut Eero Koivumäen kanssa) sekä kahdeksikossa 1947–1948.
Kilpauransa jälkeen Koivumäki toimi muun muassa Suomen Soutuliiton tiedotussihteerinä, Soutumiesten rahastonhoitajana, puheenjohtajana ja valmentajana, "Airo"-lehden päätoimittajana sekä radion, television ja eri lehtien avustajana.
Markus Båth

Karl Markus Båth (29. heinäkuuta 1916 Katrineholm, Ruotsi – 27. lokakuuta 2000 Uppsala, Ruotsi) oli ruotsalainen meteorologi ja seismologi. Hän toi vuonna 1961 seismologian Ruotsiin itsenäiseksi akateemiseksi tieteenalaksi.
Båth suoritti ylioppilastutkinnon Norrköpingissä vuonna 1936 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Uppsalan yliopistosta vuonna 1939, filosofian maisteriksi vuonna 1940, filosofian lisensiaatiksi vuonna 1943 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1949. Hän oli Uppsalan ilmatieteen laitoksen amanuenssi vuonna 1939 ja assistentti vuosina 1940–1949. Hänestä tuli vuonna 1949 seismologian ja teoreettisen sekä kokeellisen meteorologian dosentti Uppsalan yliopistoon, jossa hän johti seismologian osastoa vuosina 1949–1961. Hänestä tuli tutkijadosentti vuonna 1954. Vuonna 1961 hänestä tuli laboraattori ja johtaja silloin perustettuun Uppsalan seismologian instituuttiin. Professoriksi hänet nimitettiin vuonna 1967. Hän toimi laitoksen johtajana vuoteen 1976 ja jäi eläkkeelle 1981. 
Båth asensi seismisiä asemia Kiirunaan (1951), Skalstuganiin (1956), Göteborgiin (1958), Uumajaan (1960), Karlskronaan (1961), Uddeholmiin (1966) ja Delaryhyn (1967). Hänen erikoisalaansa oli Fennoskandian maanjäristysten tutkimus ja energianmääritys. Båthin lain mukaan voimakkain jälkijäristys on 1,2 magnitudiyksikköä pienempi kuin pääjäristys. Hän julkaisi yli 300 artikkelia seismologian ja meteorologian alalta sekä toimitti Uppsalan seismistä tiedotetta (järistysluetteloa) vuodesta 1939, Kiirunan luetteloa vuodesta 1951 ja Ruotsin kansallisen verkon luetteloa vuosina 1956–1975.
Båth edusti Ruotsin seismologiaa Kansainvälisen geofysiikan unionin kongressissa Oslossa 1948, Brysselissä 1951, Roomassa 1954, Torontossa 1957, Helsingissä 1960, Berkeleyssä 1963 ja Zürichissä 1967. Hän oli International Association of Seismology and Physics of the Earth's Interior (IASPEI) -järjestön varapuheenjohtaja vuosina 1956–1957 ja pääsihteeri vuosina 1957–1963.
Ashley Spencer

 
Ashley Spencer (s. 8. kesäkuuta 1993) on yhdysvaltalainen pika- ja aitajuoksija. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 hän voitti naisten 400 metrin aitajuoksussa pronssia tuloksella 53,72. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän voitti kultaa 4 × 400 metrin viestissä. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui 400 metrin aitajuoksussa kuudenneksi. Sisäratojen MM-kilpailuissa 2016 Portlandissa hän voitti kultaa viestissä ja hopeaa 400 metrin juoksussa. Hän voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 400 metrin juoksussa ja 4 × 400 metrin viestissä 2012.
Spencer juoksi 400 metrin aitajuoksuennätyksensä 53,11 Sacramentossa 25. kesäkuuta 2017.
Perusaaltomagnitudi

Perusaaltomagnitudi eli runkoaaltomagnitudi (formula_1) on maanjäristyksen voimakkuutta ilmaiseva mittaluku. Se perustuu seismisten runkoaaltojen (P ja S) aiheuttaman maan liikkeen mittaamiseen. Perusaaltomagnitudia käytetään kaukana mittausasemasta tapahtuneille järistyksille.
Historia.
Ensimmäisen perusaaltomagnitudin teleseismisille runkoaalloille (P, PP, S) esitti saksalais-amerikkalainen seismologi Beno Gutenberg vuonna 1945.
Vuonna 1956 Gutenberg ja Richter julkaisivat korjausfunktion runkoaaltojen vaimenemisesta niiden kulkiessa Maapallon sisällä. He kalibroivat asteikkonsa niin, että lukemat vastasivat Richterin asteikon ja pinta-aaltomagnitudiasteikon arvoja magnitudeilla 6–7. Gutenberg ja Richter kutsuivat magnitudiaan yhtenäistetyksi magnitudiksi ("unified magnitude").
Perusaaltomagnitudia on aina käytetty erityisesti ydinkokeiden aiheuttamien seismisten signaalien mittaamiseen, sillä räjäytykset tuottavat voimakkaan P-aallon ja suhteellisen vähän pinta-aaltoja. Nykyinen tapa käyttää Gutenbergin ja Richterin korjausfunktioita juontaa juurensa Yhdysvaltain seismisten verkkojen käytännöistä 1960–1970-luvulta.
Määritelmä.
Perusaaltomagnitudi formula_1 määritellään seuraavan kaavan mukaan:formula_3missä formula_4 on P-aallon suurin amplitudi mikrometreinä seismogrammin pystykomponentilla, formula_5 värähtelyn periodi sekunneissa ("T" &lt; 3 s), formula_6 episentrietäisyys asteissa ja formula_7 lähteen syvyys. formula_8 on Gutenbergin ja Richterin (1956) korjaustermi.
Leo Telivuo

Leo Johannes Telivuo (alk. Dahlström, 14. marraskuuta 1929 Helsinki – 8. helmikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen uinnin olympiaedustaja.
Telivuo kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, joissa hän karsiutui 100 metrin vapaauinnin ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestin alkuerissä. Hän voitti Suomen mestaruuden 100 metrin vapaauinnissa vuonna 1949 sekä kahdeksan viestimestaruutta vuosina 1948–1954. Hänen ennätyksensä 100 metrin vapaauinnissa oli 1.01,8 vuodelta 1952. Vesipallossa Telivuo saavutti Helsingin Uimarien joukkueessa SM-pronssia vuonna 1948.
Urheilu-uransa jälkeen Telivuo väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi ja erikoistui anestesiologian erikoislääkäriksi. Hänen väitöskirjansa oli nimeltään "Effect of some saccharides on the recovery of the heart after elective cardiac arrest with potassium citrate" (1961). Hän toimi Suomen Urheilulääkäriyhdistyksen sihteerinä, varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana.
Bacchus (maalaus)

Bacchus on italialaisen taidemaalari Caravaggion noin vuonna 1595 maalaama öljymaalaus. Maalaus esittää antiikin kreikkalaista jumalaa Bacchusta.
Nykyisin teosta säilytetään Uffizin taidegalleriassa Firenzessä.
Itä–Länsi-ottelu 1965

Vuoden 1965 Pesäpallon miesten Itä–Länsi-ottelu pelattiin Hesperiassa 19. syyskuuta. Tämä oli kaikkiaan 31. Itä-Länsi-ottelu ja 24. joka pelattiin Helsingissä. Helsingissä pelattiin nyt 10. kerran peräkkäin, Katsojamääräksi ilmoitettiin 5305. 
Kahdeksas nuorten Itä–Länsi-ottelu pelattiin Parkanossa ja se päättyi Lännen 6–10 voittoon.
Naisten Itä–Länsi-ottelu pelattiin viidennen kerran. Hyvinkäällä 5.9. pelattu ottelu päättyi tasan 6–6.
Miesten Itä-Länsi.
Avausheiton suoritti Kenraaliluutnantti Reino Artola.
Juoksulista.
Itä aloitti sisällä.
45 vuotta

45 vuotta ("45 Years") on brittiläinen romanttinen draamaelokuva vuodelta 2015. Sen on ohjannut ja käsikirjoittanut Andrew Haigh, ja se perustuu David Constantinen novelliin "In Another Country". Pääosia esittävät Charlotte Rampling ja Tom Courtenay.
Berliinin elokuvajuhlilla 2015 elokuva oli ehdolla parhaaksi elokuvaksi, Rampling sai Hopeisen karhun naispääosastaan ja Courtenay miespääosastaan. Rampling oli myös parhaan naispääosan Oscar-palkintoehdokkaana vuoden 2016 gaalassa.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä ”"45 vuotta" on näyttelijöidensä varassa elävä ja hengittävä elokuva. Veteraaninäyttelijät Charlotte Rampling ja Tom Courtenay esittävät eläkeikäistä pääparia vereslihalla ja niin uskottavasti, että heitä voisi luulla oikeaksi aviopariksi.”
Super Star Wars

Super Star Wars on vuonna 1992 Super Nintendo Entertainment Systemille julkaistu videopeli. Se perustuu vuoden 1977 elokuvaan "Tähtien sota". Peli on SNES:in vastine NES:n "Star Wars" -pelille. "Super Star Wars" on suurimmaksi osaksi run and gun-tyylinen peli, mutta pelissä on muutama taso jossa ohjataan maakiituria tai X-siipistä. Pelissä on myös kolme pelattavaa hahmoa erilaisine kykyineen.
Peli sai kaksi jatko-osaa jotka perustuivat seuraaviin "Tähtien sota" -elokuviin: "" ja "."
Comacchio

Comacchio on kunta Italiassa. Se sijaitsee Emilia-Romagnan alueella Ferraran maakunnassa, ja siellä oli vuoden 2017 alussa 22 369 asukasta.
Historia.
Etruskit perustivat Comacchion lähelle Spinan kaupungin 500-luvulla eaa. Spina romahti 200-luvulla eaa. Seuraavat todisteet asutuksesta on vasta roomalaiskauden loppuvaiheista. Comacchion kaupunki on kasvanut roomalaisten "castran" ympärille. Ensimmäiset arkeologiset todisteet kylästä on 600–700-luvuilta.
Länsi-Rooman valtakunnan romahtamisen jälkeen Comacchio kuului Ravennan eksarkaattiin ja sen jälkeen langobardien kuningaskuntaan. Comacchio kuului vuorotellen Ravennan ja Ferraran kaupunkien vaikutuspiiriin.
Comacchio sai nykyisen muotonsa noin vuonna 1630, kun Pyhä istuin oli hankkinut alueen. Monet kivisilloista ovat tältä ajalta, kuten myös kaupungin monumentaalinen portti, Trepponti. Napeolonin vallattua vuonna 1797 kaupungin ja sitä ympäröivän laakson kaupunkilaiset kapinoivat ja tekivät sopimuksen, jonka mukaan Ranskan tasavalta myi laakson sen asukkaille.
Comacchion talous on muuttunut 1900-luvulla, kun kalastuksen rinnalle ovat tulleet maanviljely ja matkailu. Comacchiossa on seitsemän merkittävää turismirantaa.
Tabātabāei-talo

Tabātabāei-talo () on vuonna 1835 valmistunut talo, joka rakennettiin vaikutusvaltaisen Seyyed Jafar Tabātabāein perheelle. Sen suunnitteli persialainen arkkitehti Ustad Ali Maryam, joka suunnitteli myöhemmin myös läheisen Borujerdi-talon. Rakennus on noin 4 700 neliömetrin laajuinen, ja siinä on 40 huonetta. Talo on jaettu kolmeen osaan, perheenjäsenille varattuun "andaruniin", vieraille tarkoitettuun "biruniin" ja palvelijoiden alueeseen. Taloa on koristeltu kivikaiverruksin ja ikkunoiden lasimaalauksin. Talon kaikki ikkunat on suunnattu etupihalle, mikä suojaa yksityisalueita ulkopuolisilta.
Nuori sairas Bacchus

Nuori sairas Bacchus (ital. "Il Bacchino malato") on italialaisen taidemaalari Caravaggion vuosina 1593–1594 maalaama öljymaalaus. Teosta pidetään yleisesti Caravaggion omakuvana, joka esiintyy Bacchuksen hahmossa.
Maalauksen omistaa Roomassa sijaitseva Galleria Borghese.
Wat Benchamabophit

Wat Benchamabophit Dusitvanaram () on buddhalainen temppeli eli "wat" Bangkokissa, Thaimaassa.
Thaimaan kuningas Chulalongkorn määräsi temppelin rakennettavaksi vuonna 1899. Hän antoi sen suunnittelun veljelleen prinssi Narisille ja italialaiselle arkkitehdille Hercules Manfredille. Temppeli seinissä on harmaata Carraran marmoria, minkä ansiosta sen kutsumanimi on marmoritemppeli.
Wat Benchamabophit edustaa poikkeuksellista modernia thaimaalaista arkkitehtuia, sillä se yhdistää voimakkaasti thaimaalaisia ja eurooppalaisia vaikutteita. Sen sisätiloissa on punaisia mattoja, kultaisia ja valkoisia seinämotiiveja, lasimaalausmaisia seinämaalauksia ja keskeisen Buddha-kuvan tausta on maalattu kuninkaallisella sinisellä. Sisätilat tuovatkin mieleen eurooppalaisen kuninkaanpalatsin. Buddha-kuvan perustassa on kuningas Chulalongkornin tuhkat.
Kruunajaishuoneen takana olevalla pihalla on 53 Buddhan kuvaa, jotka edustavat buddhalaisuuden jokaista "mudraa".
Yrjö Miettinen

Yrjö Miettinen (8. toukokuuta 1913 Lapinlahti – 17. toukokuuta 1969 Tampere) oli suomalainen ammunnan olympiaedustaja ja MM-mitalisti.
Yrjö Miettinen oli alkuperäiseltä sukunimeltään Rosenberg mutta vaihtoi sen Miettiseksi.
Miettinen edusti Suomea Helsingin kesäolympialaisissa 1952 hirviammunnassa, jossa hän sijoittui kuudenneksi. MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa hirviammunnan kertalaukauksilla vuonna 1947 ja osallistui MM-kilpailuihin myös vuosina 1949 ja 1952. Pohjoismaiden-mestaruuden hän voitti kertalaukauksilla vuonna 1948.
Seuratasolla Miettinen edusti huippuvuosinaan Pohjois-Hämeen Ampujia. Hän voitti Suomen-mestaruuden kertalaukauksilla vuosina 1948 ja 1949, parilaukauksilla 1951 ja 1955 sekä yhdistetyssä kilpailussa 1955. Hän voitti Presidentinkilpailun parilaukauksilla vuonna 1953 ja kertalaukauksilla 1954.
Miettinen pelasi pesäpalloa Siilinjärven Ponnistuksen joukkueessa Suursarjassa (SM-sarja) 1936.
Eugent Bushpepa

Eugent Bushpepa (s. 2. heinäkuuta 1984 Rrëshen, Albania), tunnettu myös nimellä Gent Bushpepa, on albanialainen laulaja ja lauluntekijä. Hän voitti Festivali i Këngësin 56. tuotantokauden kappaleella ”Mall” (), ja edusti näin Albaniaa vuoden 2018 Euroviisuissa.
Elämä ja ura.
Lapsuus ja nuoruus.
Bushpepa syntyi 2. heinäkuuta 1984 Rrëshenissä, Albaniassa. Pienestä pitäen hän piti laulamisesta ja koulun jälkeen hän jätti Albanian muutamaksi vuodeksi ja muutti Italiaan. Palattuaan Albaniaan vuonna 2006 hän aloitti laulajana työskentelemisen "Top Channelin" keskusteluohjelmassa.
Musiikkiura.
Vuonna 2006 Bushpepa liittyi "Top Channeliin" laulajana ja on siitä lähtien ollut osa Albanian musiikkinäyttämöä. Hänestä on vähitellen tullut yksi Albanian tunnetuimmista laulajista. "TOP SHOW" -nimisessä keskusteluohjelmassa Bushpepa on pysyvä laulaja ja hän laulaa suurimmaksi osaksi kappaleiden coverversioita. Kriitikoiden mukaan Bushpepan voimakkaan ja kauniin äänen ansiosta hän on tehnyt lukuisia korkealaatuisia coverversioita. Viikonloppuisin Bushpepa ja hänen bändinsä esiintyvät tunnetuimmissa yökerhoissa. Cover-laulajan uran lisäksi hän työskentelee sooloartistina tarjoten yleisölle musiikkia, jota albaniankielinen yleisö kuvailee hyväksi ja mieleenpainuvaksi. Hänen uransa alkoi vuonna 2007, kun hän julkaisi albaniankielisen rock-kappaleensa nimeltä "Maska e Madheshtise" "Top Fest 4" -kilpailun aikana. Samassa kilpailussa Bushpepa osallistui myös "Sunrise" -nimisen rockbändin kanssa esittäen kappaleen nimeltä "Engjell". Menestyksekkään ensiesiintymisen jälkeen hän osallistui myös muihin kilpailuihin ja työskenteli uuden musiikin parissa. Bushpepa on tehnyt yhteistyötä lukuisien albanialaisten artistien kuten Rovena Dilon, Andosin ja Gledi Mikerezin kanssa.
Vuonna 2009 oli joitakin huhuja, että Bushpepa olisi italialaisen "Seven Gates" -nimisen metalbändin uuden kappaleen "Betrayerin" laulaja. Kumpikaan ei kuitenkaan vahvistanut tätä huhua. Maaliskuussa 2007 Bushpepa ja hänen bändinsä oli "Deep Purple" -nimisen rockbändin tukibändi heidän "Rapture of the Deep" -kiertueen Albanian konsertin aikana.
1. kesäkuuta 2011 Bushpepan kansainvälinen ura voimistui kun häntä pyydettiin olemaan Duff McKaganin tukibändi McKaganin "Loaded"-kiertueen Tirana-konsertin aikana. 18. elokuuta 2013 Korçën perinteisen olutfestivaalin aikana Bushpepa esiintyi Guns N’ Rosesin kitaristin Ron Thalin kanssa. Bushpepan kansainvälisen uran kohokohta tähän mennessä oli vuonna 2014 kun hän liittyi "Darkology" -nimisen bändin laulajaksi. Bändi tuki Overkillia heidän "Kill Fest 2014" Euroopan kiertueen aikana.
Bushpepa edusti Albaniaa kappaleella "Mall" vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa Lissabonissa, Portugalissa
Diskografia.
Bushpepa ei ole tähän mennessä tehnyt yhtään albumia ja on vain julkaissut pelkkiä singlejä. Hän on monta kertaa maininnut työskentelevänsä albumin parissa.
Palkinnot.
2008: Best Male Top Fest 5. Enderr Reale ft. Gledis (Gledi Merkezi)
2009: Vodafone Club Top Fest 6. Stine Dreqi
2011: Best Male Top Fest 8. Rebel pa Hije Cmimi
2015: Cmimi Honorifik #TopFestiFundit Top Fest 12. Prane Finishit
Lähteet.
Mall (Eugent Bushpepan kappale)

Mall on albanialaisen laulaja Eugent Bushpepan esittämä kappale, jolla hän voitti Festivali i Këngësin 56. tuotantokauden ja näin ollen edusti Albaniaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 184 pistettä ja saavutti sijan 11.
Lähteet.
Diana-57

Diana-57 on vuonna 1957 perustettu vaasalainen jousiammunnan erikoisseura. Seuran ensimmäinen puheenjohtaja oli Tauno Rintala. Ensimmäiseksi sihteeriksi valittiin Kyllikki Haapasilta (myöh. Loukonen) ja rahastonhoitajaksi hänen sisarensa Meri Haapasilta (myöh. Pylkkä). Jo vuonna 1961 seura järjesti Hietalahden urheilukentällä jousiammunnan SM-kilpailut. Vuonna 2025 seuran puheenjohtajana toimii Kimmo Kuusisto.
Seuran edustajista Jorma Sandelin on saavuttanut tähtäinjousella henkilökohtaisen MM-pronssimitalin 1961 ja Olavi Laurila henkilökohtaisen EM-pronssimitalin 1972. Molemmat edustivat Suomea vuoden 1972 kesäolympialaisissa. MM-kisaedustajia ovat olleet myös Paavo Pylkkä, Juha Pylkkä, Tero Lindroos ja Antti Tekoniemi. Sandelin voitti tähtäinjousen tauluammunnan henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden vuosina 1962, 1965–1967 ja 1969–1970 sekä Laurila vuonna 1977 ja Lindroos vuonna 2003. Joukkuemestaruuden Diana-57:n miehet voittivat vuosina 1969–1970 ja 2007–2010.
Gary Anderson (dartsinpelaaja)

Gary Anderson (22. joulukuuta 1970 Musselburgh, Britannia) on skotlantilainen dartsinpelaaja. Anderson on lajin kaksinkertainen maailmanmestari (2015, 2016).
Ura.
Anderson aloitti ammattilaisuransa BDO-järjestössä vuonna 2000 ja eteni BDO:n maailmanmestaruusturnauksessa parhaimmillaan vuonna 2002 välieriin. Vuosina 2007–2008 Anderson menestyi World Darts Trophy ja Grand Slam of Darts -turnauksissa päihittäen monia PDC-järjestön sen ajan kärkipelaajia. Vuoden 2009 BDO:n MM-kisojen puolivälierissä kärsityn tappion jälkeen turhautunut Anderson päätti muutaman kuukauden harkinnan jälkeen liittyä PDC-organisaatioon.
Anderson eteni 2011 toisella yrittämällään PDC:n maailmanmestaruusturnauksen finaaliin hävittyään Adrian Lewisille erin 5–7. Myöhemmin samana vuonna Anderson voitti arvostetun Premier League Darts -liigan. Saman vuoden syyskuussa Andersonin veli kuoli 35-vuotiaana sydänkohtaukseen, ja vain runsas puoli vuotta myöhemmin maaliskuussa 2012 kuoli hänen isänsä.
Parin heikomman kauden jälkeen Anderson palasi huipulle vuonna 2014 voitettuaan Players Championship Finals -turnauksen ja seuraavan vuoden tammikuussa ensimmäisen maailmanmestaruutensa. Menestys jatkui vuoden 2015 Premier League -voitolla, ja 2016 Andersonista tuli kolmas pelaaja Phil Taylorin ja Adrian Lewisin jälkeen, joka pystyy voitokkaasti puolustamaan PDC:n MM-titteliä.
Andersonista tuli 2017 kolmas pelaaja Taylorin ja Dennis Priestleyn jälkeen, joka etenee kolmesti peräkkäin PDC:n MM-finaaliin. Michael van Gerwen osoittautui loppuottelussa kuitenkin vahvemmaksi erävoitoin 3–7. Tässä turnauksessa Anderson heitti 71 kappaletta 180 pisteen heittoja, mikä tulos on voimassa oleva turnausennätys.
Susana Trimarco

Sara Susana del Valle Trimarco de Veron, tai Susana Trimarco (s. 1954) on argentiinalainen ihmisoikeusaktivisti, joka on toiminut ihmiskaupan torjumiseksi. Vuonna 2002 hänen tyttärensä katosi, ja uskottiin että tytär on joutunut kidnapatuksi ja ihmiskaupan uhriksi. Susana vietti monta vuotta etsien hänen tytärtään ja perusti myös säätiön tukemaan seksikaupan uhreja. Osaksi hänen ansiostaan Argentiinan lakiin tuli muutos 2011 jonka mukaan seksuaalisten palveluiden mainostamisen sanomalehdissä ja aikakauslehdissä on kiellettyä.
Elämä.
Susana Trimarcon tytär Marita (syntynyt María de los Ángelesissa) siepattiin pääkaupunki Tucumán maakunnassa 3. huhtikuuta 2002. Uskotaan, että hänet oli pakotettu prostituutioon.
Susana yrittää etsiä tytärtään esimerkiksi esittämällä prostituoitua. Hän onnistuu vapauttamaan muita naisia joilta vapaus on riistetty, mutta tytärtään hän ei onnistu löytämään.
Joulukuussa 2012, seitsemää miestä ja kuutta naista syytettiin Maritan kidnappauksesta, mutta heidät vapautettiin. 10 henkilöä pidätettiin Maritan kidnappaamisesta joulukuussa 2013.
Karl-Hans Riehm

Karl-Hans Riehm (s. 31. maaliskuuta 1951 Konz, Länsi-Saksa) on Länsi-Saksaa edustanut moukarinheiton olympiamitalisti ja maailmanennätysmies.
Riehm heitti ensimmäisen kerran yli 70 metrin rajan vuonna 1971. Münchenin olympialaisissa 1972 hän sijoittui kymmenenneksi. Rehlingenissä 19. toukokuuta 1975 hän paransi kolme kertaa maailmanennätystä ja heitti kaikilla kuudella heitollaan yli entisen ennätyksen: 76,70 – 77,56 – 77,10 – 78,50 – 77,16 – 77,28. Montrealin olympialaisissa 1976 hän sijoittui neljänneksi jääden vain kahden senttimetrin päähän pronssimitalista. Vuonna 1978 hän heitti Heidenheimissa maailmanennätyksen 80,32 ja saavutti Prahan EM-kilpailuissa 1978 pronssia. Moskovan olympialaisiin 1980 hän ei päässyt osallistumaan länsimaiden boikotin vuoksi.
Helsingin MM-kilpailuissa 1983 Riehm sijoittui seitsemänneksi. Los Angelesin olympialaisissa 1984 hän saavutti hopeaa tuloksella 77,98 häviten Suomen Juha Tiaiselle 10 senttimetriä.
Paroni Empainin palatsi

Paroni Empainin palatsi () on palatsi Kairon Heliopolisissa. Sen rakennutti belgialainen tehtailija, paroni Édouard Empain, joka tunnettiin myös amatööriegyptologina.
Empain rakennutti 1900-luvun alussa kymmenen kilometrin päähän Kairosta ylellisen, uuden Heliopolisin kaupungin. Empain oli ihastunut Aasian-matkallaan paikalliseen arkkitehtuuriin ja palkkasi arkkitehti Alexander Marcelin rakentamaan hindutemppelin islamilaisen kaupungin keskustaan. Marcel käytti inspiraationaan muinaista Angkor Watin temppeliä Kambodžassa. Empain toi Egyptiin indonesialaisia taiteilijoita ja kuvanveistäjiä. Marcelin kynästä ovat lähtöisin palatsin julkisivun rintakuvat, patsaat, norsut, käärmeet, Buddhat ja Krishnat.
Kävelevät koneet

Kävelevät koneet ("Mortal Engines") on ensimmäinen osa brittiläisen Philip Reeven kirjoittamasta "Kävelevät koneet -sarjasta" ("Mortal Engines Quartet"). Englanninkielinen alkuteos ilmestyi vuonna 2001 ja suomennos seuraavana vuonna. Kirjasta on tehty myös elokuvasovitus "Mortal Engines" vuonna 2018.
Pohjolan enkeli

Pohjolan enkeli on suomalaisuutta ja Hugo Simbergin maalausta "Haavoittunut enkeli" käsittelevä elokuva vuodelta 2017. "Haavoittunut enkeli" on sekä öljymaalaus Ateneumin taidemuseon kokoelmissa että fresko Tampereen tuomiokirkossa. Elokuvan on ohjannut ranskalainen Jean Michel Roux. Roux on todennut "Haavoittuneesta enkelistä", että ”On inspiroivaa käyttää tätä Simbergin arkkityyppistä kuvaa lähtökohtana ja tutkia sen avulla Suomen kansan ajatus- ja mielikuvitusmaailmaa". Elokuvassa eri ikäiset, eri aloja ja näkökantoja edustavat ihmiset kertovat, mitä maalaus heille merkitsee.
Elokuvaa on rahoitettu Koneen Säätiön apurahalla, ja Kirkon mediasäätiö myönsi sille tuotantotukea. Ylen kanssa on sopimus elokuvan esittämisestä.
Brian Goodell

Brian Stuart Goodell (s. 2. huhtikuuta 1959 Stockton, Kalifornia) on yhdysvaltalainen uinnin kaksinkertainen olympiavoittaja.
Goodell ui vuonna 1976 maailmanennätykset 400 ja 1 500 metrin vapaauinneissa jo Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa ja paransi niitä voittaessaan molemmilla matkoilla kultaa Montrealin olympialaisissa. Hänen olympiavoittoaikansa 1 500 metrillä oli 15,02,40 ja kaksi päivää myöhemmin 400 metrillä 3.51,93.
Calin MM-kilpailuissa 1975 Goodell ui hopeaa 1 500 metrin vapaauinnissa ajalla 15.39,00..
Ulrike Richter

Ulrike Richter-Schmidt (alk. Richter, s. 17. kesäkuuta 1959 Görlitz, Itä-Saksa) on Itä-Saksaa edustanut uinnin kolminkertainen olympiavoittaja.
Richter voitti Montrealin olympialaisissa 1976 kultaa 4 × 100 metrin sekauinnissa Hannelore Anken, Andrea Pollackin ja Kornelia Enderin kanssa maailmanennätysajalla 4.07,95, 100 metrin selkäuinnissa olympiaennätysajalla 1.01,83 jääden omasta ME-ajastaan 0,32 sekuntia ja 200 metrin selkäuinnissa olympiaennätysajalla 2.13,43.
MM-kilpailuissa Richter voitti 100 metrin selkäuinnissa ja 4 × 100 metrin sekauinnissa kultaa vuosina 1973 ja 1975 sekä sai jälkimmäisissä kisoissa pronssia 200 metrin selkäuinnissa. EM-kilpailuissa hän voitti kolme kultamitalia vuonna 1974 sekä kullan ja kaksi hopeaa vuonna 1977.
Bruce Furniss

Bruce MacFarlane Furniss (s. 27. toukokuuta 1957 Fresno, Kalifornia) on yhdysvaltalainen uinnin kaksinkertainen olympiavoittaja.
Furniss voitti Montrealin olympialaisissa 1976 kultaa 200 metrin vapaauinnissa maailmanennätysajalla 1.50,29 ja 4 × 200 vapaauintiviestissä maailmanennätysajalla 7,23,22.
Calin MM-kilpailuissa 1975 Furniss voitti kultaa 4 × 100 vapaauintiviestissä sekä saavutti hopeaa 200 ja 400 metrin vapaauinnissa, Länsi-Berliinin MM-kilpailuissa 1978 hän voitti kultaa 4 × 200 vapaauintiviestissä.
Jean-Michel Roux

Jean-Michel Roux (s. 1964) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja dokumentaristi.
Roux on vieraillut Rakkautta ja anarkiaa (R&amp;A) -elokuvafestivaalilla useita kertoja, ensimmäisen kerran vuonna 1998 esikoiselokuvansa "Les mille merveilles de l’univers" kanssa. Hän on tehnyt dokumentteja Islannista. Roux’n dokumentti "Pohjolan enkeli" on tutkimusmatka suomalaisuuteen. Elokuva kertoo Hugo Simbergin maalauksesta "Haavoittunut enkeli". Elokuvan ensi-ilta oli R&amp;A-festivaalilla, jossa on esitetty kaikki muutkin hänen elokuvansa.
Harold L. Ickes

Harold LeClair Ickes (15. maaliskuuta 1874 Frankstown Township, Pennsylvania, Yhdysvallat – 3. helmikuuta 1952 Washington (DC), Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja juristi. Hän toimi presidentti Franklin D. Rooseveltin hallinnon New Deal -ohjelman parissa. Ickes oli vuosina 1933–1939 Public Works Administration -viraston johtaja ja vuosina 1933–1946 Yhdysvaltain sisäministeri.
Harold L. Ickesin poika Harold M. Ickes seurasi isänsä jalanjälkiä politiikkaan ja työskenteli presidentti Bill Clintonin hallinnossa.
Rauhanenkeli ja haavoittunut soturi

 
Rauhanenkeli ja haavoittunut soturi on Suomen talvisodassa 1939–1940 ja jatkosodassa 1941–1944 kuolleitten somerolaisten sankarivainajien sankarihautojen muistomerkki. Muistomerkin on suunnitellut kuvanveistäjä Aukusti Veuro ja se paljastettiin vuonna 1949 sankarihaudoilla Someron vanhalla hautausmaalla.
Muistomerkki päätetään hankkia.
Ehdotuksen sankarimuistomerkin hankkimisesta teki kaatuneiden muistopäivänä 1948 pitämässään puheessa maisteri Tapio Horila. Muistomerkin hankkimista varten järjestettiin kaatuneiden omaisille kokous Someron seurakuntatalolla elokuussa 1948. Kokouksessa esiteltiin muistomerkiksi kolme luonnosta, joista yhden oli tehnyt arkkitehti Matti Visanti ja kaksi kuvanveistäjä Aukusti Veuro. 
Valittu ehdotus ja sen toteuttajat.
Ehdotuksista valittiin yksimielisesti toteutettavaksi Aukusti Veuron suunnitelma "Rauhanenkeli ja haavoittunut soturi". Aukusti Veuron (1886–1954) tunnettuja töitä ovat muiden muassa "Aleksis Kiven patsas" Nurmijärvellä ja "Vasikanjuottaja" Hämeenlinnassa.
Muistomerkin toteuttajaksi valittiin Someron kivenveistämö ja se päätettiin tehdä Tammelan mustasta dioriitista. Kivenveistäjä Mauno Kankaan johtama Someron kivenveistämö toteutti 1950–1960-luvuilla lukuisia vaativia muistomerkkitöitä eri puolille Suomea.
Toteutus ja julkistaminen.
Paljastusajankohdaksi muistomerkille valittiin heinäkuu 1949, joka samalla oli Someron pitäjän valmisteilla olleen 500-vuotisjuhlan ajankohta. Muistomerkin kustannukset päätettiin kattaa yleisellä keräyksellä. Kivi patsaaseen saatiin Tammelan Letkulta. 20 tonnia painava patsasaihio kuljetettiin Somerolle helmikuussa 1949, ja patsas saatiin paikoilleen sankarihauta-alueen itäreunaan keväällä 1949. 
Paljastustilaisuus järjestettiin osana Someron seurakunnan 500-vuotisjuhlia 3. heinäkuuta 1949. Tilaisuudessa puhuivat pankinjohtaja Hulda Soini ja kirkkoherra Sulo Tasanko.
Seikkailupuisto Huippu

Seikkailupuisto Huippu on Espoon Leppävaaran urheilupuistossa sijaitseva, vuonna 2015 avattu huvipuisto, jossa asiakkaat voivat kiipeillä erilaisilla köysiradoilla. Seikkailupuisto Huipun radat kulkevat 4-18 metrin korkeudessa. 
Vuonna 2016 rakennettiin lisää ratoja ja Tarzan-hyppy. Seikkailuminigolf avattiin 2019, pakohuonepelejä ja verkkoseikkailu 2021. Vuonna 2022 verkkoseikkailua laajennettiin liulla 
ja pakopeleihin tuli lisätyn todellisuudenpeli. 2024 avattiin rata, joka erottuu muista suuren korkeuseron takia. Se kulkee korkealla olevalta ylätontilta alatontille. 
Historia.
Seikkailupuisto Huipun perusti Jari Saarhelo palattuaan Keski-Euroopasta Suomeen. Itävallassa ja Saksassa seikkailupuistot olivat toimineet pitkään, mutta sellaista ei vielä ollut pääkaupunkiseudulla.
Paikka löytyi kun hiihtoputkelle varattu tontti vapautui. Radat rakensi brittiläisen Go Ape! ketjun toimittajana tunnettu ranskalainen Altus. Seikkailupuisto avattiin toukokuussa 2015 yhdessä lähellä sijaitsevien Angry Birds-leikkipuiston ja skeittipuiston kanssa.
Toukokuussa 2023 toinen seikkailuminigolfrata avattiin Oittaan uimarannalle Espooseen. Radan maisemaelementit ovat Oittaan maamerkkejä pienoiskoossa kuten frisbeegolf
-kori, soutuvene ja uimaranta. Radalla pidettiin Finnish Adventure Golf Masters-kilpailu syyskussa 2024. 
Huippu on saanut kestävän matkailun Green Key- ja Sustainable Travel Finland-merkit.
Fauni (elokuva)

Fauni () on vuonna 1917 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Febo Marin ohjaaman symbolistisen fantasian pääosia esittävät ohjaajan lisäksi Nietta Mordeglia, Helena Makowska ja Vasco Creti.
Juoni.
Kuvanveistäjä jättää mallinsa ateljeehensa ja lähtee kasinolle pelaamaan. Yöllä kuvanveistäjän faunipatsas herää eloon ja tyttö rakastuu fauniin. Seuraavana päivänä kuvanveistäjä myy patsaan rikkaalle ruhtinattarelle. Patsas putoaa kuormasta ja herää jälleen henkiin. Fauni ja tyttö karkaavat yhdessä romanttiseen paratiisiinsa. Metsästäjä ampuu faunin, joka muuttuu taas patsaaksi. Tyttö anoo turhaan patsasta takaisin ruhtinattarelta. Lopussa tyttö herää ja huomaa kaiken olleen vain unta.
Tuotanto ja vastaanotto.
Ambrosio Filmin tuottama "Fauni" on kunnianhimoinen symbolistinen pygmalionfantasia, jonka teemana on estetisoitu rakkaus ja erotiikka. Elokuvan vaikutus perustuu pitkälti sen taidokkaaseen valaistukseen ja väritykseen.
Aikalaiskriitikko piti "Faunia" taiteellisena ja hienostuneena, mutta tarinaltaan tylsänä ja elottomana ja yleisön makuun liian hitaana ja raskaana. Myöhemmin sitä on kuvattu ”herkäksi, hienovaraiseksi ja kauniisti toteutetuksi elokuvaksi, jonka tunnelmassa on jotain syvästi lumoavaa”. "Faunilla" on sanottu olleen suuri vaikutus eurooppalaiseen elokuvaan, ja ranskalaiskriitikko Louis Delluc piti sitä yhtenä mielenkiintoisimmista esimerkeistä ”italialaisen avantgarden symbolistisesta impressionismista.
"Faunia" esitettiin Suomessa syksyllä 1919. Lehtimainoksissa sitä kuvattiin ”kauniiksi satunäytelmäksi” ja ”suuremmoiseksi mestariteokseksi”. Suomessa elokuvan pituudeksi ilmoitettiin 1550 metriä.
Restaurointi.
"Fauni" on restauroitu Belgian elokuva-arkistossa vuonna 1994. Restaurointi perustuu Torinon elokuvamuseossa ja Suomen elokuva-arkistossa säilyneisiin kopioihin, joista jälkimmäinen on sittemmin luovutettu Friulin elokuva-arkistolle. Alkuperäisestä 1385 metrin pituudesta on jäljellä 1325 metriä.
Malo (pyhimys)

Pyhä Malo oli 500-luvulla elänyt walesilainen lähetyssaarnaaja ja pyhimys. Hänet tunnetaan myös nimillä Maclou, Mac'h Low, Machovius ja Machutus. Malo syntyi Walesissa luultavasti vuonna 520. Malon kasteen toimitti Pyhä Brendan. Myöhemmin Malosta tuli Brendanin suosikki, ja tämä osallistui Brendanin merimatkoille. 
Pyhä Malo on Ranskassa sijaitsevan Saint-Malon kaupungin suojeluspyhimys.