tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mšinskaja

Mšinskaja () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Leningradin alueen Lugan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Pietarista etelään johtavan rautatien ja maantien varrella 33 kilometriä Lugasta pohjoiseen. Taajamassa on 1 100 ja kunnassa 3 300 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus.
Mšinskajan kunnan pinta-ala on 633,52 neliökilometriä. Se rajoittuu kaakossa Lugan piirin Jam-Tjosovon ja etelässä Tolmatšovon kuntiin, lännessä Leningradin alueen Volossovan piiriin sekä pohjoisessa ja idässä Hatsinan piiriin. Pinta-alasta 73,1 % on metsää ja 23,5 % maatalousmaata.
Kunnan alueella virtaavat Laukaanjokeen laskevat Jaštšera ja Kemka, Orinanjärveen laskeva Divenka ja Lemusan sivujoki Verjažka. Suurin järvi on Stretšno. Seudulla on laajoja suo-alueita. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve. Kunnan alueella sijaitsee osa Mšinskoje boloto ja Sever Mšinskogo bolota -rauhoitusalueista.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu Krasnyi Majakin taajama sekä 18 kylää: Bekovo, Bolšaja Divenka, Bolšaja Jaštšera, Kemsk, Kuznetsovo, Lugi, Lužki, Malaja Jaštšera, Nizovka, Nizovskaja, Parušino, Pehenets, Pokrovka, Selištše, Sorotškino, Tozyrevo, Tšernetsovo ja Vladytškino. Mšinskajan ohella huomattavampia asutuskeskuksia ovat yli 800 asukkaan Krasnyi Majak, 700 asukkaan Pehenets ja noin 350 asukkaan Nizovskaja. Kunnan alueella sijaitsevat suuret Mšinskajan ja Divenskajan puutarha-alueet sekä neljätoista huvila-aluetta. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 85 000.
Historia.
Seudun kylät mainitaan ensimmäisen kerran Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. 1600-luvulla sinne siirtyi inkerikkoja Ruotsin rajan takaa. Peter von Köppen mainitsee Ylä-Laukaan inkeroiskylien joukossa Lugin ja Nizovkan. Lugi oli 1800-luvulla volostin keskus. Mšinskajan taajama on kehittynyt rautatien varrella sijainneesta Mhin kylästä. Neuvostoaikana sinne syntyi metsäteollisuutta ja turkistarhoja.
Liikenne, talous ja palvelut.
Kunnan läpi kulkee Pietarin, Pihkovan ja Valko-Venäjän rajan välinen valtatie M20 sekä Pietarin ja Pihkovan välinen rautatie, jolla on Mšinskajan ja Nizovskajan asemat sekä Rosinkan seisake. Kuznetsovon itäpuolella on maatalousyritys Avian käyttämä lentokenttä. Mšinskajasta on linja-auto- ja paikallisjunayhteydet Lugaan ja Pietariin.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat liikenne, palvelut sekä maa- ja metsätalous. Kunnassa toimii pieniä metsäteollisuus- ja maatalousyrityksiä. Osa työvoimasta työskentelee Lugassa tai muualla kunnan ulkopuolella.
Keskustaajaman palveluihin kuuluvat keskikoulu, kirjasto, pieni poliklinikka ja joukko kauppoja. Puretun kulttuuritalon paikalle on rakennettu tsasouna. Eräitä palveluita on Krasnyi Majakissa ja muissa asutuskeskuksissa.
Nähtävyydet.
Seudulta on löydetty kaksi muinaista hautapaikkaa. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Tomasovin kartano Krasnyi Majakissa sekä Jaštšeran postiasema ja kirkko.
Reg Noble

Edward Reginald Noble (23. kesäkuuta 1895 Collingwood, Ontario, Kanada – 19. tammikuuta 1962) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi kaikkiaan 17 kautta ammattilaisena National Hockey Association (NHA)- ja National Hockey League (NHL)-liigoissa. Sekä hyökkääjänä että puolustajana pelanneen Noblen seuroja olivat Toronto Blueshirts, Montreal Canadiens, Toronto St. Pats, Montreal Maroons, Detroit Cougars, Detroit Falcons ja Detroit Red Wings. Kolminkertainen Stanley Cup -voittaja Noble valittiin postuumisti Hockey Hall of Fameen. Hän oli viimeinen aktiivipelaaja, joka oli nähty jo NHL:n ensimmäisellä ammattilaiskaudella 1917–1918 ja ylipäätään 1910-luvulla.
Kaikkiaan Reg Noble pelasi NHL:ssä 509 ottelua ja teki niissä 167 maalia ja antoi 97 maaliin johtanutta syöttöä (264 tehopistettä). Jäähyminuutteja hänelle kertyi 859. NHL:n pudotuspeleissä Noble keräsi 32 ottelua ja saavutti tehot 4+4=8; jäähyminuutteja hänelle tuomittiin 61.
Dancing on Ice

Dancing on Ice on kansainväliseen formaattiin perustuva tv-showkilpailu, jossa julkisuuden henkilöt kilpailevat jäätanssissa taitoluistelijoiden parina. Vuonna 2013 ohjelmaa esitti Nelonen ja juontajina toimivat Marja Hintikka ja Lorenz Backman. Ohjelman päävalmentajana toimi kansainvälisesti taitoluistelukilpailuissa hyvin menestynyt Laura Lepistö ja vakiotuomareina taitoluistelija Mila Kajas, kansainvälinen taitoluistelutuomari Mika Saarelainen ja taitoluistelukommentaattori Anuliisa Uotila. Jokaisessa jaksossa oli myös mukana vieraileva tuomari. Ensimmäisessä jaksossa vierailevana tuomarina oli Jenni Vartiainen, joka on myös kilpaillut Suomen-mestaruustasolla.
Kilpailijat.
Laulaja Kim Herold joutui keskeyttämään kilpailun selkävaivojen takia ja hänen paikkansa otti poliitikko Antti Kaikkonen.
Harry Backberg

Harry Aatto Edvard Backberg (5. joulukuuta 1893 Helsinki – 24. helmikuuta 1965) oli suomalainen diplomi-insinööri ja kalterijääkäri, joka perusti 1938 Insinööritoimisto Rataksen. Toimiston kautta hoidettiin 1941 suomalaisten SS-vapaaehtoisten värväys.
Backbergin vanhemmat olivat Adolf Daniel Backberg (1868–1937) ja Alina Ingeborg Malmström (k. 1948). Hän oli naimisissa Lyyli Mikkolan kanssa.
Backberg toimi ensimmäisen maailmansodan aikana jääkärivärvärinä ja hän oli sen vuoksi vangittuna Pietarin Spalernajan vankilassa 1916–1917. Backberg tutustui tätä kautta myös Esko Riekkiin, joka on samaan aikaan vankina Špalernajassa. Kalterijääkärien tunnukseen kuului myöhemmin Backbergin mukaansa ottaman sellinavaimen kopio. Backberg valmistui diplomi-insinööriksi 1920 Teknillisestä korkeakoulusta.
Backbergin perustamaa ja johtamaa Insinööritoimisto Ratasta käytettiin suomalaisten SS-vapaaehtoisten värväykseen keväällä 1941. Värväystä johti Backbergin kalterijääkäritoveri Esko Riekki. Myös kaksi Backbergin omaa poikaa liittyi SS-pataljoonaan. Ratas hoiti SS-vapaaehtoisten asioita aina toukokuuhun 1942 saakka, jolloin tehtävät siirtyivät SS-Vapaaehtoistoimistolle. Sotien jälkeen Insinööritoimisto Ratas jatkoi toimintaansa vielä 1950-luvulle saakka. Ratas suunnitteli muun muassa myllyjä, viljavarastoja ja leipomoita. Rataksen toimisto sijaitsi Temppelikatu 4 B:ssä Töölössä.
Lucas van Leyden

Lucas van Leyden (1494 Leiden – 8. elokuuta 1533 Leiden) oli hollantilainen taidegraafikko, joka eli pääosan elämästään Leidenissä.
Leyden tunnetaan parhaiten enimmäkseen uskonnollisia aiheita käsittelevistä kupari- ja puupiirroksistaan, joita hän alkoi tehdä 13-vuotiaana. Niissä nähdään Albrecht Dürerin vaikutusta, mutta myös suurta omaperäistä teknistä taituruutta.
Nykypäiviin on säilynyt myös 17 Leydenin maalausta.
Marat Gramov

Marat Vladimirovitš Gramov ( 27. marraskuuta 1927 Bridino, Pihkovan kuvernementti, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 26. helmikuuta 1998 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen urheilujohtaja ja urheiluministeri.
Gramov osallistui suureen isänmaalliseen sotaan puna-armeijan upseerina vuodesta 1944. Vuodesta 1948 lähtien hän toimi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen Komsomol-johtajana Stavropolin alueella. Vuonna 1951 hänestä tuli kommunistipuolueen jäsen. Hän aloitti vuonna 1953 Stavropolin alueen Komsomol-lehden toimituksen jäsenenä. Vuonna 1955 hän aloitti myös opiskelun Saratovin alueen kommunistipuolueen puoluekorkeakoulussa, josta hän valmistui neljä vuotta myöhemmin.
Gramovin ura 1960-luvulla oli kommunistipuolueen Stavropolin johtotehtävissä. Sieltä hän siirtyi 1970-luvulla puolueen keskusjohdon palvelukseen Moskovaan, jossa ollessaan hän suoritti tohtorintutkinnon historiassa. 
1980-luvulla Gramovista tuli Neuvostoliiton näkyvin urheilupoliitikan hahmo. Hän oli yhtenä päättäjänä Neuvostoliiton johdon päättäessä boikotoida vuoden 1984 Los Angelesin kesäolympialaisia.
Gramov oli vuosina 1983–1989 Neuvostoliiton liikunta- ja urheiluministerinä sekä samanaikaisesti Neuvostoliiton olympiakomitean puheenjohtajana. Vuonna 1988 hänestä tuli myös Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) jäsen Konstantin Andrianovin seuraajana. Tässä tehtävässä hän oli Neuvostoliiton hajoamiseen asti, minkä jälkeen Venäjän federaation johto ei enää tukenut hänen jatkoaan, sillä hän oli leimautunut niin vahvasti vanhaan neuvostovaltaan. Gramovin ura KOK:ssa päättyi keväällä 1992.
Victor Hope Linlithgow

Victor Alexander John Hope, Linlithgow’n 2. markiisi (24. syyskuuta 1887 Abercorn, Länsi-Lothian, Skotlanti – 5. tammikuuta 1952 Abercorn) oli brittiläinen siirtomaahallinnon virkamies, joka toimi Intian varakuninkaana vuosina 1936–1943.
Linlithgow peri isänsä markiisin arvon vuonna 1908 ja palveli ensimmäisessä maailmansodassa länsirintamalla. Hänet nimitettiin vuonna 1922 Amiraliteetin siviililordiksi ja 1924 Konservatiivipuolueen puolueorganisaation puheenjohtajaksi. Hän erikoistui Intiaan liittyneisiin kysymyksiin toimiessaan Intian maataloutta sekä myöhemmin Intian perustuslakien uudistamista selvittäneiden komiteoiden puheenjohtajana. Hänet nimitettiin 1936 lordi Willingdonin seuraajana Intian varakuninkaaksi.
Vuoden 1935 Government of India Actin mukaan Intian maakuntien toimeenpanovalta kuului aluehallituksille, joiden tuli olla vastuussa alueellisille parlamenteille. Intian itsenäisyyttä tavoittelevalla Intian kongressipuolueella oli enemmistö viidessä yhdestätoista alueparlamentista, ja se pääsi näin käsiksi hallitusvaltaan maakunnallisella tasolla. Linlithgow sai rauhoiteltua kongressipuolueen johdon, joka pelkäsi brittiläisten kuvernöörien käyttävän veto-oikeuksiaan kongressipuolueen muodostamien aluehallitusten tekemien päätösten kumoamiseksi. Suunniteltu federalistinen hallintomalli ei kuitenkaan toiminut, sillä paikalliset ruhtinaat eivät hyväksyneet järjestelyä. Toisen maailmansodan sytyttyä Linlithgow esitti radiopuheessaan vaatimuksen kansallisesta yhtenäisyydestä, mutta onnistui loukkaamaan kongressipuolueen johtoa. Puolueen edustajat erosivat protestiksi aluehallinnosta. Puolue kieltäytyi myös osallistumasta varakuninkaan neuvostoon, vaikka Linlithgow lisäsikin intialaisten edustusta siinä.
Elokuussa 1942 kongressipuolue yritti painostaa Britannian hallitusta valtavalla kansalaistottelemattomuuskampanjalla (Quit India), jolloin Japanin hyökkäystä pelännyt Linlithgow päätti nujertaa kaiken brittihallintoon kohdistuneen vastarinnan ja vangitutti puolueen johtajat. Hän jätti tehtävänsä seuraavana vuonna.
Marhällanin majakka

Marhällanin majakka sijaitsee Ahvenanmaalla Maarianhaminaan vievän laivaväylän varrella lähellä Kobba klintarin luotsiasemaa noin 6 kilometriä Maarianhaminasta lounaaseen. Majakka rakennettiin 1938. Se oli aikaisemmin väriltään kokonaan musta mutta nykyisin se on väritykseltään puna-mustaraidallinen. Majakkatorni on 12 metriä korkea ja majakan valon korkeus on 14 metriä.
Majakka rakennettiin sen jälkeen kun lähistöllä oli tapahtunut useita haaksirikkoja, muun muassa parkki Virgon haaksirikko joulukuussa 1928 ja parkki Plussan haaksirikko joulukuussa 1933.
Marhällan oli Suomen viimeinen majakka jossa oli sumumerkinantoasema joka oli tahdistettu Korsön radiomajakan kanssa.
Ivan Zaitsev

Ivan Zaitsev (s. 2. lokakuuta 1988 Spoleto) on italialainen maajoukkuetason lentopalloilija ja lentopallon olympiamitalisti. Hän edustaa Italian A1-liigassa pelaavaa Sir Safety Umbria Volleyta. Pelipaikaltaan Zaitsev on hakkuri, vaikka pelasikin uransa alussa pääosin passarina.
Zaitsev voitti olympiapronssia Lontoon olympiaturnauksessa 2012 ja olympiahopeaa Rion olympiaturnauksessa 2016.
Perhe.
Zaitsevin vanhemmat ovat kotoisin Venäjältä. Hänen isänsä Vjatšeslav Zaitsev on entinen lentopalloilija, joka voitti Neuvostoliiton joukkueessa urallaan yhden olympiakullan sekä kaksi olympiahopeaa. Zaitsevin äiti, Irina Pozdnjakova taas on entinen huipputason uimari ja maailmanennätysuimari 200 metrin rintauinnissa.
Oravan laulu

Oravan laulu on Aleksis Kiven romaaniin Seitsemän veljestä sisältyvä oravasta kertova runo, johon monet säveltäjät ovat säveltäneet lauluja. Laulu ja runo tunnetaan myös nimillä "Makeasti oravainen" ja "Laulu oravasta". Romaanissa runolla ei ole nimeä. Sen esittää veljeksistä Timo kirjan toisen luvun lopuksi.
"Helsingin Sanomat" pyysi keväällä 2009 lukijoitaan nimeämään oman ”onnen laulunsa”, ja yli 800 ehdotetun kappaleen joukossa ”Oravan laulu” oli yksi 35:stä eniten mainintoja saaneesta. Mukaan oli laskettu kaikki runoon pohjautuvat sävelmät, joista tunnetuimpia ovat Aapo Similän ja Kaj Chydeniuksen versiot..
Emanuele Birarelli

Emanuele Birarelli (s. 8. helmikuuta 1981 Senigallia) on italialainen entinen lentopalloilija, Italian miesten lentopallomaajoukkoueen ja italialaisen Sir Safety Perugian entinen jäsen. Hän voitti hopeaa vuoden 2016 kesäolympialaisissa, pronssia vuoden 2012 olympialaisissa ja osallistui myös vuoden 2008 olympialaisiin. Lisäksi hän pelasi Maailman liigassa vuosina 2013 ja 2014 sekä saavutti EM-hopeaa vuosina 2011 ja 2013.
Ura.
Birarelli syntyi Seniglliassa. Hän debytoi Italian pääsarjassa vuonna 1998 Pallavolo Falconaran joukkueessa. Hän pelasi siellä vuoteen 2003 asti, jolloin hänellä diagnosoitiin käsivarren iskemia, mikä pakotti hänet kahden vuoden tauolle pelikentiltä.
Birarelli palasi kentille vuonna 2005, ensin Pinetossa, sitten Veronassa ja vuodesta 2007 alkaen Trentino Volleyssa. Trentinon kanssa hän voitti Italian mestaruuden vuonna 2008. Samana vuonna hän depytoi myös Italian maajoukkueessa. Vuonna 2009 hän voitti Trentinon kanssa CEV Mestarien liigan ja saavutus toistui myös seuraavana vuonna.
Birarelli saavutti pronssimitallin vuoden 2012 kesäolympialaisissa. Vuonna 2015 hän siirtyi Trentino Volleysta Sir Safety Perugiaan kahdeksan kauden jälkeen. Vuonna 2016 hän pelasi jälleen Italian maajoukkueessa ja saavutti olympiahopeaa, joukkueen hävittyä finaalin Brasilialle. Birarelli palkittiin turnauksen parhaana keskitorjujana.
Uransa päätyttyä hän ryhtyi lentopalloagentiksi ja etsii nuoria lahjakkaita pelaajia.
Kosti Huuhka

Kosti Kalervo Huuhka (19. syyskuuta 1915 Ruokolahti – 9. lokakuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen kansansivistystyön edistäjä. Hän sai professorin arvonimen 1981. Hän oli Helsingin Työväenopiston johtaja 1961–1970 ja Kouluhallituksen vapaan sivistystyön osaston osastopäällikkö 1971–1981.
Maanviljelijäperheeseen syntynyt Huuhka opiskeli Lahden kansanopistossa ja kansankorkeakoulussa vuosina 1934–1936, valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta vuonna 1943 ja väitteli kansansivistysopin tohtoriksi vuonna 1955 väitöskirjallaan "Talonpoikaisnuorison koulutie". Hän osallistui talvi- ja jatkosotaan tykistöupseerina. Huuhka oli Suomen Nuorison Liiton opintosihteerinä 1946–1948, Toimelan vapaaopiston johtajana 1948–1957, Suomen Nuorison Liiton pääsihteerinä 1957–1958, Kansanvalistusseuran toiminnanjohtajana 1958–1961, Helsingin suomenkielisen työväenopiston johtajana 1961–1970, Kouluhallituksen ylitarkastajana vuonna 1970 sekä vapaan sivistystyön osaston päällikkönä 1971–1981. Huuhka pyrki Kouluhallituksessa kehittämään varsinkin aikuisopetusta ja mahdollisuuksia jatko-opintoihin. Hän vaikutti myös urheiluopistojen ja musiikkioppilaitosten kehitykseen. Huuhka oli myös Helsingin yliopiston kasvatussosiologian dosentti vuosina 1968–1977.
Kosti Huuhkan puoliso oli toimittaja Mirja Huuhka.
Cesàron yhteenlasku

Cesàron yhteenlasku määrittelee jatkuvien sarjojen yhteenlaskua. Se tunnetaan myös nimellä "Cesàron summakaava". 
Cesàron yhteenlasku on nimetty italialaisen analyytikon Ernesto Cesàron (1859–1906) mukaan .
Määritelmä.
Olkoon {"a"n} sarja ja olkoon 
formula_1, 
sarjan
formula_2 k:s osasumma.
Sarjaa {"a"n} kutsutaan Cesàro-summautuvaksi, jos Cesàron summa formula_3, jos sen keskiarvo osasummista formula_4 lähenee formula_5:ta:
formula_6
Toisin sanoen siis äärettömän sarjan Cesàro-summa on sarjan ensimmäisten osasummien 1, ..., n aritmeettisen keskiarvon raja-arvo, kun n lähestyy ääretöntä.
Esimerkkejä.
Olkoon "a""n" = (−1)"n"+1, kun "n" ≥ 1. {"a""n"} on lukujono
formula_7
Merkitään sarjaa
formula_8 
"G":llä.
Näin ollen lukujonon osasumma {"s""n"} formula_9
on
formula_10
Nähdään, että sarja "G", (joka tunnetaan myös Grandin sarjana), ei suppene.
Toisaalta sarjan {sn} keskisarjan {tn} termit 
formula_11 termejä ovat
formula_12
joten 
formula_13
Tällöin Cesàron summa sarjalle G on 1/2.
Lähteet.
Englanninkielinen Wikipedia
Kevin Zegers

Kevin Joseph Zegers (s. 19. syyskuuta 1984) on kanadalainen näyttelijä ja malli. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "It's a Boy Girl Thing", "Frozen", "Kuolleiden aamunkoitto" ja "". Hänellä oli myös pieni rooli televisiosarjassa "Gossip Girl".
Ura ja elämänvaiheet.
Kevin syntyi Woodstockissa, Ontariossa. Hänen äitinsä Mary-Ellen on opettaja ja isänsä Jim on louhostyöläinen. Hänellä on kaksi siskoa Krista ja Katie. Kevin opiskeli Woodstockissa St Mary's -nimisessä katolisessa koulussa.
Kevin aloitti uransa 6-vuotiaana esiintymällä tv-mainoksissa. Seitsemänvuotiaana hän sai pienen roolin Michael J. Foxin komediasta "Life with Mikey". Hän pääsi pieneen rooliin myös "Salaiset kansiot" -sarjassa näyttelemällä stigmaattista lasta. Vuosien 1997 ja 2004 välillä Kevin näytteli useissa pienen budjetin kanadalaisissa elokuvissa sekä kauhuelokuvissa kuten "Nico the Unicorn", "Komodo" ja "Ihmisjahti". 
Esiinnyttyään "Dawn of the Dead" -elokuvassa, hän sai merkittävän roolin Oscar-ehdokkuudenkin saaneessa elokuvassa "Transamerica". Kevinin roolisuoritusta biseksuaalina transeksuaalina monet kriitikot kehuivat, ja hän voitti vuonna 2006 Cannesin elokuvajuhlilla Chopard-palkinnon, joka jaetaan nuorille näyttelijälupauksille.
Elokuussa 2013 Kevin meni naimisiin Jaime Feldin kanssa, jonka kanssa hän on ollut yhdessä pidemmän aikaa.
Dexter McCluster

Dexter Marquise McCluster (s. 25. elokuuta 1988 Largo, Florida) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa tällä hetkellä CFL-liigassa pelaavaa Toronto Argonautsia.
Ennen ammattilaisuraansa Mississippin yliopistossa pelannut McCluster tunnetaan erityisesti erinomaisena potkunpalauttajana.
Jamaal Charles

Jamaal RaShaad Jones Charles (s. 27. joulukuuta 1986 Port Arthur, Texas) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hänellä ei tällä hetkellä ole voimassa olevaa pelaajasopimusta.
Yliopistotasolla Charles pelasi Texasin yliopiston joukkueessa. Kansas City Chiefs varasi hänet vuoden 2008 varaustilaisuudessa. Charles edusti yhdeksän kauden ajan Chiefsiä. Kesällä 2017 hän teki yhden vuoden mittaisen sopimuksen Denver Broncosin kanssa. Kaudeksi 2018 Charles teki sopimuksen Jacksonville Jaguarsin kanssa, mutta pelasi vain kahdessa ottelussa ennen kuin Jaguars purki sopimuksen.
Charles on kilpaillut myös yleisurheilussa. Vuoden 2003 alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän saavutti 400 metrin aitajuoksussa pronssia ja oli mukana kultaa voittaneessa Yhdysvaltain joukkueessa ruotsalaisviestissä.
Dimmalætting

Dimmalætting on Färsaarten vanhin, vuonna 1878 perustettu sanomalehti, jossa julkaistaan uutisia sekä fääriksi että tanskaksi. Se on myös saarten suurin lehti, ja sen markkinaosuus on hieman yli 50 prosenttia.
Dimmalætting perustettiin vuonna 1878, ja sitä julkaistiin aluksi vain viikoittain. Sen kieli oli aluksi vain tanska. Vuosina 1910–1947 lehteä kirjoitettiin sekä tanskaksi ja fääriksi, mutta vuodesta 1948 1990-luvun alkuun lehden kieli oli fääri joitakin yksittäisiä artikkeleita lukuun ottamatta. Lehti oli alkuksi itsenäinen, mutta vuonna 1906 se sitoutui unionipuolueeseen, jonka pyrkii säilyttämään Färsaarten aseman osana Tanskaa. Lehti on kuitenkin ollut sitoutumaton 1990-luvun alusta. Vuonna 1995 lehteä alettiin julkaista neljä kertaa viikossa ja seuraavana vuonna viisi kertaa viikossa. Dimmalættingin levikki on 7 500 kappaletta.
Lehti meni konkurssiin vuonna 2013, mutta sitä alettiin julkaista uudelleen lokakuussa 2014 nettilehtenä sekä paperisena kerran viikossa. Vuodesta 2023 painettu lehti on ilmestynyt kerran kuussa.
Sasu Iivarinen

Sasu Iivarinen (s. 30. heinäkuuta 1990 Alajärvi) on suomalainen pesäpalloilija. Hän edustaa Superpesiksessä pelaavaa Imatran Pallo-Veikkoja .
Iivarinen edusti koko ammattilaisuransa Alajärven Ankkureita, kunnes siirtyi kaudeksi 2021 Imatran Pallo-Veikkojen riveihin.
Iivarinen on pelannut A-poikien Itä-Lännessä kahdesti vuosina 2010 ja 2011.
Iivarisen isä Matti Iivarinen on entinen pääsarjatason pesäpalloilija, ja kaksinkertainen vuoden lukkari. Peliuransa jälkeen hän on toiminut Superpesiksessä pelinjohtajana Vimpelin Vedon, Alajärven Ankkureiden , Kouvolan Pallonlyöjien sekä Manse PP:n riveissä.
Manuaalivaihteisto

Manuaalivaihteisto (myös käsivaihteisto) on yleisesti moottoriajoneuvoissa käytetty vaihteistotyyppi. Vaihteiston käyttämistä varten ajoneuvossa on kytkin ja vaihteenvalitsin, jolla kuljettaja valitsee käytettävän vaihteen. Kytkimellä saadaan voimansiirto moottorilta vaihteistolle katkaistua, jolloin vaihteen vaihtaminen on mahdollista. Valittu vaihde määrää välityssuhteen eli ajoneuvon moottorin ja vetävien pyörien pyörimisnopeuden suhteen. Suomessa manuaalivaihteisto on yleisin vaihteistotyyppi, mutta esimerkiksi Yhdysvalloissa manuaalivaihteisia autoja on hyvin vähän.
Henkilöautoissa.
Autoissa kytkinpoljin sijaitsee kuljettajan jalkatilassa ja käsikäyttöinen vaihteenvalitsin sijaitsee useimmiten keskikonsolissa. 1970-luvulle asti oli myös ns. rattivaihde melko yleinen eurooppalaisissa autoissa. Vaihteita oli yleensä kolme tai neljä. Nykyaikaisen henkilöauton vaihteistossa on useimmiten viisi tai kuusi vaihdetta eteenpäin ja yksi peruuttamista varten. Vaihteet on sijoitettu H-kaavion mukaisesti ja kuljettaja voi vaihtaa vaihteita missä järjestyksessä haluaa. Eteenpäin menevät vaihteet on lähes aina sijoitettu samalla tavalla, mutta peruutusvaihteen sijainti vaihtelee. Lisäksi vaihteenvalitsimessa on usein lukitus, joka estää peruutusvaihteen kytkemisen vahingossa. Peruutusvaihteen valitsemiseksi vaihteenvalitsinta on esimerkiksi painettava tai nostettava.
Moottoripyörissä.
Moottoripyörissä kytkinvipu sijaitsee ohjaustangossa ja on käsikäyttöinen ja vaihdevalitsin jalkakäyttöinen. Toisin kuin autoissa, vaihteisto ei noudata H-kaaviota, vaan on sekventaalivaihteisto, eli valittavissa on aina vain kaksi vaihdetta, seuraava ja edellinen. Jalalla vaihdevalitsina nostettaessa kytkeytyy isompi vaihde ja alas painettaessa kytkeytyy pienempi vaihde. Yleensä vaihteiden järjestys on (alhaalta laskettuna) 1–N–2–3–4–5–6. Moottoripyörän mittaristossa on usein merkkivalo joka kertoo onko vaihde vapaalla vai kytketty.
Jukka Veistola

Jukka Pertti Pellervo Veistola (10. huhtikuuta 1946 Helsinki – 30. syyskuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen graafikko ja julistetaiteilija.
Jukka Veistola opiskeli Ateneumissa, josta valmistui 1969. Veistola on julistesuunnittelun lisäksi monipuolinen graafinen suunnittelija, joka on palkittu myös logoistaan ja liikemerkeistään, pakkauksistaan ja muista muotoilutöistä. Hän oli Kyösti Variksen ohella yksi perustajaosakkaista 1970-luvun palkituimpiin kuuluneessa mainostoimistossa Varis Poteri Veistola Oy. Veistola palkittiin urastaan Platinahuippu-palkinnolla Grafia ry:n Vuoden huiput 1991 -tapahtumassa. Albert Gebhard -mitalin hän sai 1996.
Hän voitti kymmeniä palkintoja kansainvälisissä julistetapahtumissa ja -kilpailuissa. Hän toimi myös niiden tuomaristossa muun muassa Varsovassa, Yhdysvaltain Coloradossa, Pariisissa, Méxicossä ja New Yorkissa. Hän piti luentoja kansainvälisissä muotoilijakonferensseissa muun muassa Argentiinassa, Brasiliassa, Yhdysvalloissa ja Meksikossa.
Vuonna 2009 Veistolan DDT-juliste vuodelta 1969 pääsi yhtenä 120 julisteesta kirjaan, johon valittiin maailman merkittävimmät julisteet 1900-luvulta ja 2000-luvun alusta. DDT-juliste, jossa pikkulinnulla on kaasunaamari, palkittiin Varsovan julistebiennalessa 1970 ja hankittiin New Yorkin modernin taiteen museon MoMAn kokoelmiin. Juliste vaikutti osaltaan siihen, että DDT:n käyttö kiellettiin Suomessa yhtenä ensimmäisistä maista. 
Veistolan julisteita on MoMAn lisäksi muun muassa Pariisin Centre Georges Pompidoun ja Amsterdamin Stedelijk-museon kokoelmissa.
Pöyrööt

Pöyrööt on Liisa Seppälän kuvittama ja Arttu Seppälän käsikirjoittama strippisarjakuva, joka sijoittuu Etelä-Pohjanmaalle. Sarjakuva on kirjoitettu Etelä-Pohjanmaan murteella. "Pöyröö" on vanha eteläpohjalainen murresana, joka tarkoittaa hölmöä. Pöyrööt-sarjakuvasta on julkaistu kahdeksan sarjakuva-albumia, joiden kustantamisesta on vastannut Liisa ja Arttu Seppälän yhteinen yritys Avot Design Oy. Pöyrööt-sarjakuvan kuvittajalle Liisa Seppälälle myönnettiin ensimmäisenä sarjakuvapiirtäjänä Kultainen Oras -yrittäjyyspalkinto keväällä 2013.
Horns and Halos

Horns and Halos on vuonna 2013 julkaistu Michael Monroen albumi, jossa mukana mm. Backyard Babies yhtyeen kitaristi Dregen.
Liisa Seppälä

Liisa Seppälä (o.s. Peltonen; s. 19. helmikuuta 1986 Kotka) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä ja taidemaalari. Hän on "Pöyrööt"-sarjakuvan kuvittaja ja Avot design Oy:n toimitusjohtaja. Liisa Seppälä on ensimmäinen sarjakuvapiirtäjä, joka on palkittu Kultainen Oras -yrittäjyyspalkinnolla. Vuonna 2018 hänet valittiin Suomen Nuorkauppakamarin järjestämässä kilpailussa Länsi-Suomen Vuoden Nuoreksi Menestyjäksi. Hän on julkaissut yhteensä yhdeksän "Pöyrööt"-sarjakuva-albumia. Liisa Seppälä tunnetaan myös akryylimaalauksistaan, joiden aiheina ovat pohjalainen kulttuuri, luonto, ihmiset ja ilmiöt. Taulujen tunnistettava piirre on niissä toistuvat salmiakkikuviot tai jussiraita. Liisa Seppälä on naimisissa jalkapalloilija Arttu Seppälän kanssa ja heillä on kaksi lasta.
Puhelukortti

Puhelukortti on maksukortti, jota voi käyttää puheluiden soittamiseen yleisöpuhelimesta kuten puhelinkioskista.
Suomessa paikalliset puhelinyhtiöt ja Tele laskivat puhelinkortteja liikkeelle 1990-luvun alussa. Kortit olivat joko magneettiraita- tai sirukortteja. Korteille oli ennakkoon ladattu tietty määrä saldoa tai yksiköitä, jotka kuluivat puheluiden myötä.
Vuonna 1993 laskettiin liikkeelle Avant-kortti, alkuvaiheessa juuri puhelukortiksi. Myöhemmin kortin käyttöaluetta laajennettiin pysäköintiin ja muihin ostoksiin. Aluksi Avant-kortit olivat ennakkoon ladattuja. Myöhemmin laskettiin liikkeelle myös uudelleenladattavia kortteja.
Avant-kortti

Avant-kortti oli suomalainen maksukortti, joka oli tarkoitettu erityisesti pienten ostosten maksamiseen. Avant-kortti oli sirukortti.
Suomen Pankin perustama "Toimiraha Oy" laski liikkeelle ensimmäiset Avant-kortit 1993, alkuvaiheessa puhelukorteiksi. Myöhemmin kortin käyttöaluetta laajennettiin pysäköintiin. Aluksi Avant-kortit olivat ennakkoon ladattuja. Vuonna 1994 julkistettiin uudelleenladattava Avant-kortti.
Avant-kortteja sai ostaa ja ladata muun muassa R-kioskeissa. Kertakäyttökortteja myytiin 125 000 vuonna 1993 ja 336 000 vuonna 1994. Ladattavia kortteja myytiin vuonna 1994 runsaat 7 000.
Avant-kortin hallinnointi siirtyi Toimiraha Oy:ltä pankkien omistamalle "Automatia Rahakortit Oy:lle" vuoden 1995 lopulla. Kauppa johti Avant-kortin uudistamiseen vuonna 1996. Tuolloin kortti yhdistettiin osaksi pankkiautomaatti- ja pankkikorttia. Kortille saattoi ladata rahaa pankkiautomaatista. Avant-kortin käyttöaluetta laajennettiin puheluista ja pysäköinnistä myös muihin ostoksiin.
Avant-kortin tyypillisiä käyttöpaikkoja olivat yleisöpuhelinten lisäksi henkilöstöruokalat, bussit, kioskit ja parkkimittarit. Vuonna 2001 maksupisteitä oli noin 6000. Avant-korttirahaominaisuuden sisältäviä maksukortteja oli vuonna 2002 liikkeellä yhteensä 900 000. Kortin käyttö oli kuitenkin vähäistä. Tavallisempaa oli maksaa pienet ostokset pankkikortilla. Käytön vähäisyyteen saattoi vaikuttaa myös se, että rahan lataamisesta kortille perittiin erillinen maksu.
Järjestelmä lopetettiin maaliskuussa 2006. Viime vaiheessa kortti kävi enää joidenkin taloyhtiöiden pesuloissa.
Korintin kannas

Korintin kannas eli "Isthmos" () on kapea kannas, joka yhdistää Peloponnesoksen niemimaan muuhun Manner-Kreikkaan. Sen länsipuolella sijaitsee Joonianmerestä erkaneva Korintinlahti ja itäpuolella Egeanmereen kuuluva Saroninlahti.
Maantiede.
Korintin kannaksen leveys on kapeimmassa kohdassa noin 6,3 kilometriä. Pääosa kannaksesta muodostuu tasangosta, joka on keskimäärin 90 metrin korkeudella merenpinnasta. Hallinnollisesti kannas kuuluu Peloponnesoksen alueen Korinthian alueyksikköön. Pääosa kannaksesta on Loutráki-Perachóra-Ágioi Theódoroin kunnan alueella ja eteläosa Kórinthoksen kunnan alueella. Nykyinen Kórinthoksen kaupunki sijaitsee kannaksen länsirannalla, samoin kuin muun muassa Loutrákin kaupunki. Kannaksella sijaitsevat myös muun muassa Isthmían ja Kechriéen kylät.
Kannaksen poikki kulkee sen kapeimmassa kohdassa Korintin kanava. Se yhdistää Korintinlahden Saroninlahteen. Kanavan pituus on 6,35 kilometriä ja leveys 21,3–24,6 metriä.
Historia.
Antiikin aikana kannas oli merkittävä raja. Koska peloponnesolaiset ja megaralaiset kiistelivät rajoistaan, kannakselle oli pystytetty suuri kivi, jossa luki Peloponnesoksen suuntaan ”Tämä on Peloponnesos, ei Joonia” ja Megaran suuntaan ”Tämä on Joonia, ei Peloponnesos”. Antiikin aikana kannaksen alue tunnettiin muun muassa Isthmian Poseidonin temppelistä sekä Isthmian kisoista.
Kannaksella on aina ollut suuri strateginen merkitys, koska sen poikki kulkee ainoa luonnollinen maayhteys Manner-Kreikasta saaren kaltaiselle Peloponnesokselle. Näin kannaksen hallussapito on auttanut niemimaan puolustamista. Tässä läheisellä Akrokorintilla eli antiikin Korintin kaupungin linnavuorella on aina ollut historiassa tärkeä asema. Myös itse kannasta on linnoitettu historian saatossa usein erilaisilla muureilla, muun muassa persialaissotien aikaan 400-luvulla eaa. Myöhäisantiikin aikana 400-luvulla jaa. kannaksen poikki rakennettiin Heksamilion-muuri, jonka tarkoitus oli alun perin suojata Korinttia pohjoisesta hyökänneiltä visigooteilta.
Kannas on suhteellisen kapea, ja sen poikki oikaisu tarjoaa lyhyemmän merireitin Kreikan läntisten ja itäisten osien välillä ilman tarvetta kiertää koko Peloponnesoksen niemimaata. Antiikin aikana kannaksen poikki oli tehty Diolkos eli laivojen vetotie. Se oli Korintin hallussa ja merkittävä kaupallisesti ja strategisesti. Kannaksen poikki suunniteltiin myös kanavaa jo varhain. Ensimmäinen suurisuuntaisempi yritys kanavan kaivamiseksi tehtiin keisari Neron aikana vuonna 67 jaa., mutta yritys epäonnistui. Korintin kanava valmistui vasta vuonna 1893.
Cesàron keskiarvo

Matematiikassa lukujonon (an) Cesàron keskiarvot ovat termejä jonosta (cn), jossa 
formula_1
on jonon (an) n:nän ensimmäisen jäsenen aritmeettinen keskiarvo. Se on nimetty italialaisen matemaatikon Ernesto Cesàron (1859-1906) mukaan.
Yleinen tulos osoittaa, että jos
formula_2
niin myös
formula_3
Siis Cesàron keskiarvon ottaminen säilyttää suppenevien lukujonojen raja-arvot. Cesàron keskiarvojen ottaminen summamenetelmänä hajaantuvien sarjojen teoriassa perustuu tähän. Jos Cesàron keskiarvojen jono suppenee, sarjan sanotaan olevan Cesàro yhteenlaskettava. On paljon esimerkkejä, joissa Cesàron keskiarvojen jono suppenee, mutta alkuperäinen jono ei: esimerkiksi jono
 formula_4
hajaantuu, mutta keskiarvoilla on raja-arvo ½. (Katso myös Grandin sarja.)
Toinen esimerkki on jono formula_5 , jolla on Cesàron summa ½ ja Cesàron keskiarvo 0.
Cesàron keskiarvoja sovelletaan usein Fourier'n sarjoihin, sillä keskiarvot ovat tämänkaltaisten sarjojen yhteenlaskussa voimakkaampia kuin pisteittäinen suppeneminen. Vastaava ydin on Fejérin ydin, joka korvaa Dirichletin ytimen; se on positiivinen, kun taas Dirichletin ydin saa sekä negatiivisia että positiivisia arvoja. Approksimaatio identiteettien yleinen teoria pitää tämän takia Cesàron keskiarvon ominaisuuksia parempina Fourier’n sarjojen yhteenlaskuun.
Cesàron keskiarvon yleistys on Stolz-Cesàron lause.
Rieszin keskiarvo on voimakkaampi, mutta huomattavan samanlainen summamenetelmä.
Lähteet.
englanninkielinen wikipedia
Cesàron yhteenlasku
Harry Warren

Harry Warren, alk. Salvatore Guaragna (24. joulukuuta 1893 New York – 22. syyskuuta 1981 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen elokuvasäveltäjä. Hän oli erittäin tuottelias 1930- ja 1940-luvulla ja jatkoi uraansa 1950-luvulle asti. Warren teki paljon yhteistyötä Al Dubinin ja Mack Gordonin kanssa ja teki musiikkia myös monien muiden sanoittajien kanssa.
Kolme Warrenin sävellystä palkittiin parhaan laulun Oscarilla: ”Lullaby of Broadway” (1935, san. Al Dubin), ”You’ll Never Know” (1943, san. Mack Gordon) ja ”On the Atcheson, Topeka and the Santa Fe” (1946, san. Johnny Mercer). Hänen muita tunnettuja kappaleitaan ovat ”I Only Have Eyes for You” (1934), ”There Will Never Be Another You” (1942) ja ”That’s Amore” (1957).
Warren valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1971.
Filmografia.
Lähde: Allmovie.com.
Bairdintapiiri

Bairdintapiiri ("Tapirus bairdii") on tapiirien heimoon kuuluva kavioeläin.
Bairdintapiiria tavataan pääosin ainakin 3350 metrin korkeudesta alangoilta, joissa on kosteaa maastoa.
Bairdintapiirin turkki on harva ja karkea. Sen väri koostuu eri ruskean sävyistä. Sillä on harja, joka on lyhyt ja jäykkä. Harjan on arveltu suojaavan tapiiria jaguaareilta, jotka iskevät hampaansa juuri tuohon niskan seutuun, jossa harja sijaitsee.
Bairdintapiiri syö pääasiassa lehtiä, mutta myös kukat, oksat ja heinät kuuluvat tapiirin ruokavalioon.
Orimattilan Sanomat

Orimattilan Sanomat (ent. Pitäjäsanomat) on Orimattilassa, Myrskylässä ja Pukkilassa ilmestyvä paikallislehti. 
Lehti ilmestyy tiistaisin ja torstaisin. Lehti on myös luettavissa digiversiona.
Lehden päätoimittaja on Kullervo Hakama.
Lehti on perheomisteinen, ja sillä on viisi vakituista toimittajaa ja saman verran avustajia. Levikki on noin 3 440 kappaletta, vuosi 2018. Lehteä julkaisevassa Pitäjäsanomissa on kaikkiaan 11 vakituista työntekijää.
Lehden on perustanut vuonna 1951 sen pitkäaikainen päätoimittaja Valdemar Hakama yhdessä Eeva Hakaman ja Reino Räsäsen kanssa. Lehden nykyisen toimitalon paikalla Erkontiellä on sijainnut Eerakkala, josta ovat lähtöisin Erkon veljekset, muun muassa Helsingin Sanomien perustaja Eero Erkko. 
Levikkialuetta ovat Orimattila, Artjärvi, Myrskylä ja Pukkila.
Sigmund Romberg

Sigmund Romberg (29. heinäkuuta 1887 Nagykanizsa – 9. marraskuuta 1961 New York) oli unkarilaissyntyinen yhdysvaltalainen säveltäjä.
Romberg syntyi Nagykanizsan kaupungissa Itävalta-Unkarissa. Hän opiskeli Wienissä ja muutti vuonna 1909 pysyvästi Yhdysvaltoihin. Hän työskenteli aluksi pianistina New Yorkin kahviloissa. Vuonna 1914 hän pääsi vakituiseksi säveltäjäksi Broadway-tuottajaveljesten Jacob ja Lee Shubertin näytelmiin. Hän sävelsi pääasiassa wieniläistyylisiä operetteja Franz Lehárin ja Rudolf Frimlin tapaan.
Vuoden 1921 musikaaliin "Blossom Time" Romberg sovitti Franz Schubertin säveltämiä melodioita ja produktiosta tuli suuri menestys. Suurimman suosionsa Romberg saavutti 1920-luvulla, muun muassa opereteilla "Ylioppilasprinssi" (1924), "Erämaan laulu" (1926) ja "The New Moon" (1928). 1930-luvulla Romberg sävelsi paitsi teatteri- myös elokuvamusiikkia.
Stanley Donen ohjasi vuonna 1954 Rombergista kertovan elämäkertaelokuvan "Syvällä sydämessäni". Rombergin roolia näytteli elokuvassa José Ferrer.
Sigmund Romberg kuoli New Yorkissa vuonna 1961. Hänet valittiin postuumisti Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970.
Turvapuhelin

Turvapuhelin tai turvaranneke on matkapuhelinranneke, jonka avulla seniori, yksin työskentelevä tai äkillistä ulkopuolista apua tarvitseva henkilö voi soittaa joko suoraan tai välillisesti kaiutinpuhelun, vastata puheluihin ja mahdollisesti seurata sijaintiaan ja terveydentilaansa ja jakaa tietoja muille. Turvarannekkeessa saattaa olla joko sisäänrakennettu tai erillinen matkapuhelin, joka on kuitenkin yhteydessä rannekkeeseen. Turvarannekkeen avulla tehty välillinen soitto tapahtuu painamalla rannekkeessa olevaa kutsupainiketta, jolloin ranneke lähettää yhteydessä olevaan matkapuhelimeen käskyn soittaa ja lähettää tekstiviesti ennalta määriteltyyn numeroon. Markkinoilta on myös senioripuhelimia, joiden mukana toimitetaan turvaranneketyylinen kutsupainike. Toimiakseen turvapuhelin vaatii SIM-kortin ja matkapuhelinliittymän.
Ominaisuudet.
Turvapuhelimen suunnittelun päätavoite on mahdollisuus soittaa hätätilanteessa läheiselle. Turvapuhelimen virrankulutusta optimoidaan rajoittamalla mittauksia, jotta akkua säästyy hätäpuhelua varten. Turvapuhelimen akku kestää tyypillisesti 2–3 päivää. Mikäli käyttäjä unohtaa ladata akkua säännöllisesti, turvapuhelin lähettää tekstiviestinä varoituksen akun alhaisesta (10 %) varaustilasta. Tekstiviesti toimii myös herätteenä läheiselle, mikäli akkua ei ole ladattu pariin päivään niin seniorin arkirutiinit poikkeavat normaalista.
Kaikki turvapuhelin- ja turvarannekelaitteet soveltuvat kaiutinpuhelun soittoon ennalta määriteltyihin numeroihin. Turvapuhelimet lähettävät lisäksi vakiomuotoisen apukutsun SMS-tekstiviestinä ja/tai sovelluksen Push-viestinä ennalta määriteltyihin numeroihin. Apupyyntöviesti sisältää tavallisesti myös turvapuhelimen viimeisimmän GPS-paikannustiedon karttapalveluun vievänä linkkinä. Turvapuhelimeen voivat myös muut ihmiset soittaa, ja käyttäjä voi vastata puheluihin. Saapuvat puhelut voi estää numeroista, jotka eivät ole sen puhelinluettelossa tai SOS-numerolistalla.
Lisäksi turvapuhelimissa saattaa olla samoja ominaisuuksia kuin aktiivisuusrannekkeissa, kuten askelmittari, syke- ja verenpainemittaus sekä unenlaadun seuranta. Niissä saattaa myös olla paikannusominaisuus GPS-, LBS- ja WiFi-verkkoihin perustuvien sijaintitietojen perusteella ja aluerajavalvonta, joka hälyttää, jos käyttäjä liikkuu ennalta määritellyn alueen ulkopuolelle.
Markkinat.
Perinteisesti turvapuhelimien suurin ostajaryhmä on ollut kuntien ja kaupunkien kotisairaanhoito. Turvapuhelimien kehitys aktiivisuusrannekkeen kaltaisiksi kännykällä hallittaviksi terveys- ja turvarannekkeiksi on kasvattanut niiden käyttäjämääriä. Läheisten turvallisuudesta ja terveydestä kiinnostuneet kuluttajat ovatkin suuri käyttäjäryhmä.
Martin Wierig

Martin Wierig (s. 10. kesäkuuta 1987 Beckendorf-Neindorf, Saksa) on saksalainen kiekonheittäjä. Hänen ennätyksensä kiekonheitossa on 68,33 metriä, joka on heitetty Saksassa vuonna 2012. Wierig sijoittui yleisurheilun MM-kilpailuissa Moskovassa 2013 neljänneksi tuloksella 65,02 metriä jääden vain 17 senttimetrin päähän pronssimitalista. Wierig on yltänyt finaalipaikkaan kertaalleen myös olympialaisten kiekonheitossa. Tämä tapahtui Lontoon olympialaisissa 2012, joissa Wierig sijoittui kuudenneksi. EM-kilpailuissa hän on ollut seitsemäs Barcelonassa 2010 ja yhdestoista Zürichissä 2014. Dohan MM-kilpailuissa 2019 Wierig sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 64,98 m ja Münchenin EM-kilpailuissa 2022 yhdeksänneksi.
Wierig voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Debrecenissä 2007 ja saavutti samassa ikäluokassa EM-pronssia Kaunasissa 2009. Alle 20-vuotiaissa hän sai EM-pronssia Kaunasissa 2005 ja MM-pronssia Pekingissä 2006.
Saksan XIX armeijakunta

Saksan XIX armeijakunta () oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminen.
Wehrkreis XVII perusti armeijakunnan esikunnan () 1. heinäkuuta 1939 Wienissä. Armeijakunta muuttui motorisoiduksi, kun siihen liitettiin 2. ja 4. panssaridivisioona.
Osallistuminen sotatoimiin.
Armeijakunta liitettiin syyskuussa 1939 Pohjoisen armeijaryhmän 4. armeijaan ja se keskitettiin Länsi-Preussiin. Armeijakunta hyökkäsi armeijan osana Puolaan. Operaation päätyttyä armeijakunta siirrettiin marraskuussa armeijaryhmä A:han Eifeliin, jossa se oli aluksi armeijaryhmän reservinä. Armeijakunta liitettiin 12. armeijaan joulukuussa.
Saksan 12. armeijan mukana se hyökkäsi Luxemburgin ja Belgian kautta Ranskaan, jolloin se muodosti ryhmä Guderianin. Armeijakunta siirrettiin heinäkuussa maavoimien esikunnan alaiseen 18. armeijaan ja se siirrettiin Berliiniin.
Armeijakunta lakkautettiin 16. marraskuuta 1940, jolloin siitä muodostettiin 2. panssariryhmän esikunta.
Komentajat.
Armeijakunnan komentajana oli perustamisesta lakkauttamiseen kenraalieversti Heinz Guderian. Esikuntapäälliköinä olivat kenraalimajuri Walther Nehring ja 25. lokakuuta 1940 jälkeen everstiluutnantti Kurt von Libenstein.
We Can’t Stop

"We Can’t Stop" on yhdysvaltalaisen laulaja-näyttelijä Miley Cyrusin kappale sekä ensimmäinen single hänen neljänneltä studioalbumiltaan "Bangerz". Kappale julkaistiin 3. kesäkuuta 2013 ja levy-yhtiönä toimi ensimmäisen kerran RCA Records. Singlen kirjoittivat Mike L. Williams II, Pierre Ramon Slaughter, Timothy Thomas ja Theron Thomas (joka tunnetaan nimellä Rock City), Cyrus, Douglas Davis ja Ricky Walters. Singlen tuottivat Williams II ja Mike Will Made-It. Tyyliltään kappale on poppia, R&amp;B:tä ja tanssimusiikkia. Kappaleen sanat puhuvat pääasiassa kotijuhlista.
"Bangerz" on Cyrusin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin lokakuussa 2013. Vaikka Cyrusin alkuperäinen suunnitelma oli pitää taukoa musiikista, hän alkoi suunnittelemaan kyseistä albumia vuonna 2012. Albumin työstäminen jatkui vuoteen 2013, jonka aikana Cyrus jätti entisen levy-yhtiönsä Hollywood Recordsin ja siirtyi RCA Recordsiin.
Single ylsi sijalle kaksi Billboard Hot 100 -listalla. Cyrus on esittänyt kappaleen livenä useaan otteeseen ja media on antanut paljon kritiikkiä Cyrusin vieläkin radikaalimpaan suuntaan menneestä lavashow’sta ja asukokonaisuuksista. Singleä seuraa albumilta samana vuonna julkaistu ”Wrecking Ball”.
Vilsmeier–Haack-reaktio

Vilsmeier–Haack-reaktio eli Vilsmeier-reaktio on elektrofiilisiin aromaattisiin substituutioihin kuuluva reaktio, jolla elektronirikkaista aromaattisista yhdisteistä voidaan valmistaa aromaattisia aldehydejä tai ketoneja. Reaktiossa disubstituoitu amidi reagoi fosforyylikloridin ja elektronirikkaan aromaattisen yhdisteen kanssa. Reaktio on saanut nimensä kehittäjiensä Anton Vilsmeierin ja Albrecht Haackin mukaan.
Reagenssit ja reaktiomekanismi.
Vilsmeier–Haack-reaktio tapahtuu parhaiten elektronirikkaille aromaattisile yhdisteille, kuten aromaattisille amiineille, fenoleille, atsuleenijohdannaisille ja ferroseenijohdannaisille sekä elektronirikkaille heteroaromaatisille yhdisteille kuten pyraaneille, furaaneille ja indoleille. Amidina reaktiossa käytetään tyypillisesti joko dimetyyliformamidia tai N-metyyliformanilidia, mutta myös jotain muuta dialkyyli- tai diaryyliamidia voidaan käyttää. Fosforyylikloridin sijasta reaktiossa voidaan käyttää oksalyylikloridia, fosgeenia tai trifluorimetaanisulfonihappoanhydridiä käytettäessä reaktio tapahtuu myös vähemmän reaktiivisille aromaattisille yhdisteille, kuten fenantreenille tai naftaleenille.
Vilsmeier–Haack-reaktion ensimmäisessä vaiheessa fosforyylikloridi reagoi disubstituoidun amidin kanssa muodostaen kloori-iminiumkationin, joka elektrofiilisena reagoi nukleofiilisen aromaattisen renkaan kanssa elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla. Muodostuvasta tuotteesta eliminoituu kloridi-ioni ja muodostuva epästabiili iminiumioni hydrolysoituu aromaattiseksi aldehydiksi tai ketoniksi.
Jan Andersson (toimittaja)

Jan Andersson (s. 1973), on suomalainen toimittaja, joka on työskennellyt marraskuusta 2018 lähtien MTV Uutisten uutisankkurina ja vaaliohjelmien juontajana. Ennen siirtymistään MTV:lle Andersson työskenteli 21 vuoden ajan toimittajana ja ajankohtaisohjelmien juontajana Ylellä.
Ennen toimittajaksi siirtymistään Andersson toimi lukion historian opettajana.
Ylellä Andersson tuli tunnetuksi muun muassa vaalilähetysten, A-studion, A-talkin, Ajankohtaisen Kakkosen ja Aamu-TV:n juontajana. Hän oli yksi Ylen silloisen päätoimittajan Atte Jääskeläisen kriitikoista niinsanotussa Sipilä-gatessä.
Andersson puhuu äidinkielenään ruotsia, mutta on työskennellyt koko uransa ajan suomen kielellä, jota hän puhuu täydellisesti. Hänet tunnetaan tiukasta haastattelutyylistään, ja Helsingin Sanomat valitsikin hänet vuonna 2011 vuoden jankkaajaksi.
Satulapiste

Matematiikassa satulapisteellä tarkoitetaan funktion määrittelyjoukon pistettä, joka on funktion stationaaripiste, mutta joka ei kuitenkaan ole funktion paikallinen maksimi/minimi. Esimerkki satulapisteestä on vuorten välissä oleva sola tai kaksiulotteisessa koordinaatistossa toiseen suuntaan nouseva ja toiseen suuntaan laskeva käyrä.
Matemaattinen määritelmä.
Funktiolla formula_1 on satulapiste pisteessä formula_2 jos:
formula_3
formula_4 pisteessä formula_2
formula_6 pisteessä formula_2
Todistus löytyy lähteenä olevasta Widderin kirjasta.
Määritelmä Hessen matriisin avulla.
Reaaliarvoisella funktiolla ƒ ei ole satulapiste vaan paikallinen maksimi tai minimi, jos funktion Hessen matriisi on positiivisesti tai negatiivisesti definiitti matriisi.
Hessen matriisi on reaaliarvoisen funktion toinen derivaatta. Jos (kahdessa ulottuvuudessa) matriisin determinantti on negatiivinen, ovat ominaisarvot erimerkkiset ja kyseessä on satulapiste. Jos determinantti on nolla, testi ei kerro mitään kyseisestä pisteestä.
Hessen matriisi yleisessä n-ulotteisessa tapauksessa (jolloin satulapisteen käsite ei ole niin yksiselitteinen):
formula_8
Toinen tapa esittää sama asia: Merkitään edellisen matriisin determinanttia tunnuksella formula_9.
Funktion formula_10 determinantti on (kahdessa ulottuvuudessa)
formula_11
Jos formula_12, niin kyseinen piste on satulapiste.
Determinantti formula_9 voidaan tulkita myös pinnan formula_14 Gaussin kokonaiskaarevuudeksi tarkastelupisteessä formula_15 missä funktion ensimmäiset osittaisderivaatat häviävät.
Esimerkki.
Tarkastellaan funktiota formula_16.
Funktion Hessen matriisi stationaaripisteessä formula_17 on
formula_18
Nyt matriisin formula_19 determinantti formula_20, joten kyseinen piste formula_17 on satulapiste.
Sovellukset.
Dynaaminen systeemi: Dynaamisessa systeemissä satulapiste on jaksollinen piste, jonka vakaat ja epävakaat monikerrat omaavat nollasta eroavan ulottuvuuden.
Kahden henkilön nollasummapeli: Nashin tasapaino on satulapiste.
Satulapiste on matriisin ominaisuus, joka on samalla suurin elementti sarakkeessaan, sekä pienen elementti rivissään.
Mike Foligno

Michael Anthony "Mike" Foligno (s. 29. tammikuuta 1959 Sudbury, Ontario, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja jääkiekkohyökkääjä. Pelaajaurallaan hän pelasi yhteensä 15 kautta NHL:ssä ja edusti Kanadaa kolmissa maailmanmestaruuskisoissa.
Hän toimi NHL:ssä pelaavan New Jersey Devilsin apuvalmentajana kaudesta 2013–2014 kauteen 2014–2015, kunnes hän siirtyi Vegas Golden Knightsin pelaajatarkkailijaksi lopettaen uransa siellä kauteen 2017–2018. Päävalmentajana Foligno on toiminut muun muassa viiden kauden ajan 1998–2003 AHL:ssä pelaavassa Hershey Bearsissa.
Muuta.
Foligno on kanadanitalialainen. Hänen poikansa Marcus ja Nick ovat myös jääkiekkoilijoita ja pelanneet NHL:ssä.
Wallsport Areena

Wallsport Areena on Seinäjoen Jalkapallokerhon omistama sisähalli. Hallissa on kahvio, toimistotiloja, kokoustiloja, sauna sekä punttisali. SJK osti hallin vuoden 2013 alussa, mutta halli jatkaa toimintaansa edelleen omana yhtiönään.
Wallsport Areenalla on järjestetty jalkapallon vuosittainen Komia-turnaus.
Himojen puutarha (sävellys)

Himojen puutarha, "fantasia per orchestra", on Herman Rechbergerin sävellys vuodelta 1977. Hän sai siitä Teoston 1. palkinnon.
Rechberger on soveltanut siinä renessanssin piirteitä.
Sävellys on levytetty
Nadine Horchler

Nadine Horchler (s. 21. kesäkuuta 1986 Ottlar) on saksalainen ampumahiihtäjä. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 Horchler oli normaalimatkalla kahdeskymmeneskahdeksas. Hän voitti ampumahiihdon maailmancupin yhteislähtökilpailun Antholzissa kaudella 2016–2017. Tätä ennen hän oli parhaimmillaan sijoittunut maailmancupin osakilpailussa kahdesti viidenneksi. Hän on parhaimmillaan sijoittunut maailmancupin kokonaistilanteessa sijalle 25 kaudella 2012-2013. Horchler on saavuttanut ampumahiihdon EM-kilpailuissa kultaa pikakilpailussa 2016, hopeaa sekaviestissä 2019 sekä pronssia takaa-ajossa 2011 ja 2019 sekä viestissä 2011 ja 2012.
Hienohelma

Hienohelma ("Asparagus densiflorus" 'Sprengeri') on parsojen sukuun kuuluvan natalinparsan lajike.
Ulkonäkö ja koko.
Hienohelmalla ei ole varsinaisia lehtiä, vaan niiden paikalla on hyvin pieniä, neulasmaisia versoja, jotka hoitavat lehtien tehtäviä. Kasvi kukkii vain silloin tällöin. Kukat ovat valkoisia ja tuoksuvia. Hienohelman hedelmä on marja, joka on oranssi. Kasvin juuret ovat monihaaraiset.
Levinneisyys.
Kasvi on kotoisin Etelä-Afrikasta.
Elinympäristö.
Kasvi viihtyy aurinkoisella ja lämpimällä kasvupaikalla, mutta ei auringon paahteessa.
Käyttö.
Hienohelmaa käytetään huonekasvina. Sitä käytettiin entisaikaan ja jossain määrin vieläkin kukkasidonnassa ja muussa koristelussa. Sitä käytetään myös viherkasviryhmissä. Hienohelman lisääminen onnistuu paitsi siemenistä, myös jakamalla. Kasvi kestää jonkin verran leikkaamista.