tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Turun synagoga (kirja)

Turun synagoga on Juhani Kostetin ja Marita Söderströmin toimittama kirja, joka kertoo Turun synagogan historiasta ja nykyisyydestä sen täyttäessä sata vuotta. Teoksen on kustantanut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, ja julkaisussa ovat olleet yhteistyössä mukana Turun Museokeskus ja Turun juutalainen seurakunta.
Teoksessa kerrotaan itse synagogan lisäksi juutalaisuuden historiasta Suomessa, Turun juutalaisesta hautausmaasta ja synagogasta suojelukohteena. Teoksen kirjoittajina ovat toimineet Jacob Seela, Janina Miriam Hasan, Kaarin Kurri ja Juhani Kostet.
Teoksen toimitustyön ongelmia olivat kulttuurin tuntemuksen puute ja aiheeseen liittyvien valokuvien vähäisyys. Teoksessa on historiallisia kuvia, synagogan piirustukset ja juutalaisuuteen ja synagogaan liittyviä nykykuvia.
Teos saa valmiiksi kuvan Suomen keskeisistä juutalaisista yhteisöistä. Tapani Harviainen antaa arviossaan Tieteessä tapahtuu -lehdessä erityiskiitoksen teoksen kuvituksesta vastanneille. Hän toteaa, että Turun juutalaista yhteisöä on ennen tätä teosta käsitelty kovin vähän, ja hän luonnehtii eri aihealojen kuvauksia ansiokkaiksi. Muutamat aiheet herättivät hänessä toiveen saada lukea niistä lisää, esimerkiksi kuinka vaatealasta tuli menestystarina ja miten painotus on yhteisössä muuttunut uskonnosta kulttuuriin, mitä heijastelee nimenmuutos Turun mooseksenuskoisten seurakunnasta Turun juutalaiseksi seurakunnaksi.
Kirja oli ehdokkaana vuoden 2013 kotiseutukirjaksi.
Undekaanihappo

Undekaanihappo (tunnetaan myös nimellä hendekaanihappo) on tyydyttynyt rasvahappo. Yhdistettä voidaan valmistaa teollisesti undekyleenihaposta. Yhdistettä käytetään kosmetiikkatuotteissa ja lääkkeiden valmistuksessa. Yhdisteen estereitä käytetään parfyymeissä. Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Käyttötarkoitus.
Undekaanihappo on hajua tai makua peittävä aine, rasvoittumista estävä aine, puhdistava aine, emulgaattori ja pinta-aktiivinen aine.
Aslı Çakır Alptekin

Aslı Çakır Alptekin (s. 20. elokuuta 1985) on turkkilainen keskipitkän matkan juoksija, jonka päämatka on 1 500 metriä.
Vuonna 2004 Çakır Alptekin osallistui alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuihin, joissa hän voitti 3 000 metrin esteissä alkueränsä ja sijoittui loppukilpailussa kuudenneksi, mutta jäi kiinni dopingin käytöstä. Kaksi vuotta (22.9.2004–21.9.2006) kestäneen kilpailukieltonsa jälkeen hän karsiutui 3 000 metrin esteiden alkuerissä sekä Pekingin olympialaisissa 2008 että Berliinin MM-kilpailuissa 2009. Vuonna 2010 hän sijoittui Barcelonan EM-kilpailuissa viidenneksi 1 500 metrillä ajalla 4.02,17. Seuraavana vuonna hän karsiutui Daegun MM-kilpailuissa 1 500 metrin välierissä.
Vuonna 2012 Çakır Alptekin saavutti 1 500 metrillä pronssia Istanbulin MM-hallikisoissa ajalla 4.08,74 ja kultaa sekä Helsingin EM-kilpailuissa ajalla 4.05,31 että Lontoon olympialaisissa ajalla 4.10,23. Hän kuitenkin menetti olympiakultansa ja Helsingissä 2012 voittamansa Euroopan mestaruuden. Urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin CAS ilmoitti elokuussa 2015, että Çakır Alptekin saa kahdeksan vuoden kilpailukiellon ja kaikki hänen tuloksensa 29. heinäkuuta 2010 lähtien hylätään. Häneltä oli löydetty epäilyttäviä veriarvoja biologisesta dopingpassista kesän 2010 ja syksyn 2012 väliltä. Turkin yleisurheiluliitto vapautti hänet dopingsyytöksistä, minkä vuoksi kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF valitti tapauksesta CAS:iin. Pitkä kilpailukielto johtui siitä, että käry oli Çakır Alptekinille jo uran toinen. Vuonna 2016 Maailman antidopingtoimisto Wada lyhensi Çakır Alptekinin kilpailukieltoa neljällä vuodella hänen tehtyään yhteistyötä dopingviranomaisten kanssa. Hänen kilpailukieltonsa päättyi 10. tammikuuta 2017. Helmikuussa 2017 Çakır Alptekin osallistui seurajoukkueiden maastojuoksun Euroopan cupiin, jossa antoi positiivisen dopingnäytteen ja sai kahdeksan vuoden kilpailukiellon ajalle 28.4.2017–27.4.2025.
Marjo Brunow-Ruola

Marjo Brunow-Ruola (s. 21. helmikuuta 1940 Lieto) on suomalainen filosofian maisteri ja kirjailija, joka on teoksissaan keskittynyt Turun historiaan. Hän on julkaissut myös kaksi lastenkirjaa yhdessä poikansa Ekapekka Ruolan kanssa.
Ennen kirjailijan uraansa Brunow-Ruola toimi kukkakauppiaana ja taideateljeen johtajana. Vuonna 2001 hän julkaisi tietokirjan "Hélène ja Augusta, porvariston elämää Turussa 1870–1920". Seuraavat teokset olivat faktaa ja fiktiota yhdistelevät romaanit "Lasikenkä" ja "Mustakangaskauppias". Vuonna 2012 Brunow-Ruola julkaisi Ruotsi-Suomen aikaan sijoittuvan romaanin "Ritaritar". Poikansa Ekapekka Ruolan (s. 1970) kanssa hän julkaisi lastenkirjat "Bosse ja Nero Kesäsaarella" ja "Bosse ja Nero Tuhkimon apureina".
Marjo Brunow-Ruolan puoliso on turkulainen kunnallispoliitikko ja yrittäjä Pekka Ruola.
Gamze Bulut

Gamze Bulut (s. 3. elokuuta 1992 Eskişehir) on turkkilainen keskipitkän matkan juoksija, jonka päämatka on 1 500 metriä.
Bulut osallistui alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuihin 2009, joissa hän karsiutui 2 000 metrin esteiden alkuerissä. 
Vuonna 2012 Bulut sijoittui 1 500 metrillä toiseksi maannaisensa Aslı Çakır Alptekinin takana sekä Helsingin EM-kilpailuissa että Lontoon olympialaisissa. Myöhemmin he molemmat menettivät mitalinsa dopingin käytön takia. Bulut sai vuonna 2017 neljän vuoden kilpailukiellon biologisen dopingpassin perusteella ajalle 30.5.2016–29.5.2020 ja hänen suorituksensa hylättiin takautuvasti 20.7.2011 lähtien.
Ratamokasvit

Ratamokasvit (Plantaginaceae) on kukkivien kasvien heimo lahkossa Lamiales. Heimoon kuuluu yli 90 sukua ja 1900 lajia. Heimon kasvit ovat lähinnä lauhkean vyöhykkeen alueiden ruohovartisia kasveja. Heimoon kuuluu joitakin tunnettuja koristekasveja, kuten sormustinkukat ja leijonankidat.
Kuvaus.
Ratamokasvit ovat yleensä pienehköjä ruohovartisia kasveja, osa on juurellisia vesikasveja. Heimoon kuuluu joitakin myös pieniä pensasmaisia ja varpumaisia puuvartisia kasveja. Heimon sukujen välillä on suhteellisen suurta morfologista vaihtelua. Lehtien tyyppi vaihtelee yksinkertaisesta monilehdykkäisiin, ja lehtiasento voi olla kierteinen tai vastakkainen, monilla lajeilla lehdet ovat kierteisesti tyviruusukkeena. Lehdet ovat yleensä vesiraollisia. Ilmarakoja on usein vain yhdellä lehden pinnalla, mutta joskus kummallakin.
Ratamokasvit ovat lajista riippuen kaksikotisia tai yksikotisia ja yleensä tuulipölytteisiä tai hyönteispölytteisiä. Kukat kasvavat yleensä tähkätyyppisissä kukinnoissa. Kukan kehä on jakaantunut selvästi erilliseen verhiöön ja teriöön; sekä verho- että terälehtiä on tavallisesti neljä. Heteitä on yleensä neljä yhdessä kiehkurassa. Emiössä on kaksi emilehteä. Hedelmä on tavallisimmin laitaluomainen kota.
Levinneisyys.
Ratamokasveja esiintyy yleismaailmallisesti Etelämannerta lukuun ottamatta kaikilla mantereilla. Suurin lajirunsaus on lauhkeilla vyöhykkeillä.
Säteisnopeusmenetelmä

Säteisnopeusmenetelmä on eksoplaneettojen havaitsemiseen käytettävä epäsuora havainnointitapa, joka perustuu keskustähden spektriä tarkkailemalla selvitetyn Doppler-ilmiön perusteella tehtyyn säteisliikkeen mittaamiseen.
22. elokuuta 2012 asti löydetyistä eksoplaneetoista yli 60 % havaittiin säteisnopeusmenetelmän avulla.
Historia.
Alun perin säteisnopeusmenetelmää käytettiin tähtien tutkimiseen. 1950-luvulla Otto Struve kuitenkin ehdotti, että sen avulla voitaisiin havaita myös tähtiä kiertäviä planeettoja. Vuonna 1993 käyttöönotettu ELODIE oli ensimmäinen spektrometri, joka kykeni havaitsemaan planeetojen säteisliikkeen. Ensimmäinen tällä menetelmällä löydetty eksoplaneetta oli vuonna 1995 löytynyt 51 Pegasi b.
Tekniikka.
Eksoplaneetan ja sen keskustähden liike yhteisen massakeskipisteen ympärillä voidaan havaita spektriviivojen jaksollisista siirtymisistä. Jos planeetta on lähellä keskustähteä, planeetan vetovoimallaan aiheuttama tähden huojuminen tapahtuu lyhyissä jaksoissa planeetan kiertoajan mukaan.
Eksoplaneetan aiheuttama heikko keskustähden huojuminen havaitaan tähdestä tulevien valon aallonpituuden muutoksina, jotka johtuvat Dopplerin ilmiöstä. Etääntyvä tähti tuottaa punasiirtymän ja lähestyvä tähti sinisiirtymän.
Tutkimus.
Useimmat eksoplaneetat on havaittu spektroskooppisella menetelmällä. Toistaiseksi (2012) eksoplaneettojen havaitsemisessa kaikkein onnistunein laite on La Sillan observatoriossa, Chilessä oleva HARPS, joka on niin sanottu echelle-hilaspektrometri.
Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta

Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta () oli lyhytikäinen itsenäinen valtio, joka syntyi vuonna 1918, kun Transkaukasian federaatio hajosi keskinäiseen kiistelyyn. Transkaukasian federaatio oli syntynyt vuonna 1918, Venäjän maaliskuun vallankumouksen jälkeen. Transkaukasian federaation muodostivat Armenia, Georgia ja Azerbaidžan. Azerbaidžanin demokraattisen tasavallan itsenäisyys päättyi vuonna 1920.
Heti Transkaukasian federaation hajottua 26. toukokuuta 1918 antoi Azerbaidžanin kansalliskomissio itsenäisyysjulistuksen, jossa uuden valtion todettiin olevan tasavalta ja että se pyrkii hyviin suhteisiin kaikkien valtioiden ja erityisesti naapureidensa kanssa. 
Azerbaidžanin kansalliskomissio lopetti työnsä 7. joulukuuta 1918, kun uusi parlamentti aloitti istuntonsa. Uusi valtio takasi ensimmäisenä islamilaisena maana maailmassa täydet poliittiset oikeudet myös naisille. Ensimmäisenä pääministerinä toimi Fatali Khan Khoyski. Merkittävä uudistus oli myös Bakun yliopiston perustaminen. 
Uusi valtio sai tunnustuksen itsenäisyydelleen monilta ulkovaltioilta, kuten Yhdysvalloilta, Ruotsilta, Italialta, Isolta-Britannialta ja Persialta. Suomikin tunnusti maan itsenäisyyden ja nimesi Bakuun konsulin.
Uuden valtion kohtaloksi koituivat sen monet aluekiistat. Armeniaa vastaan puhkesi sota vuonna 1919, pohjoisesta lähestyivät venäläisen valkoisen kenraalin Denikinin joukot, ja välit Persiaan olivat kireät. Myös bolševikkien kannattajat kapinoivat.
Vladimir Lenin julisti vuonna 1920, että hyökkäys Bakuun oli oikeutettu, sillä kaupungin työläisiä piti auttaa syöksemään vastavallankumoukselliset nationalistit vallasta. Puna-armeija ylitti rajan 25. huhtikuuta 1920 ja saapui Bakuun jo 27. huhtikuuta 1920. Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta oli tuolloin keskellä sisäpoliittista kriisiä: sen hallitus oli juuri eronnut. Armeija oli puolestaan lähes kokonaisuudessaan Armenian vastaisella rajalla. Puna-armeijan komentajat vaativat parlamentin hajottamista, mihin suostuttiin.
Maan johtoon asetettiin azerbaidžanilaisia kommunisteja johtohahmonaan Nariman Narimanov. Azerbaidžan lakkasi käytännössä olemasta itsenäinen valtio jo 28. huhtikuuta 1920.
Viimeinen kesä (kuvateos)

Viimeinen kesä on vuonna 1985 julkaistu suomalainen valokuvateos. Se koostuu kesällä 1939 Suomea kiertäneen saksalaisen valokuvaajan Hans Wagnerin ottamista värivalokuvista. Kirjan nimi viittaa viimeiseen raskaita sotavuosia edeltäneeseen kesään. Teos on myöhemmin julkaistu myös ainakin nimillä Kohtalon vuosi 1939 (1990) ja Kesä 1939 (1992).
Wagnerin vierailun taustaa.
Suomi oli saanut järjestettäväkseen vuoden 1940 kesäolympialaiset. Tehdäkseen maata tunnetuksi ennen kisoja, Suomen matkailijayhdistys päätti kutsua saksalaisen valokuvaajan Hans Wagnerin kiertomatkalle Suomeen. Tarkoitus oli myöhemmin julkaista kuvateos hänen ottamistaan väri- ja mustavalkokuvista. Matkallaan Henning testasi uusia väridiafilmejä. Värikuvaus oli vielä tuohon aikaan erittäin harvinaista Suomessa, muualla maailmallakin se alkoi yleistyä vasta 1950-luvulla.
Syksyllä 1939 syttyneen sodan vuoksi olympialaiset jäivät kuitenkin järjestämättä ja myös kirjan julkaisu peruuntui. Wagner kävi vielä vuonna 1941 kirjeenvaihtoa suomalaisen kustantajan kanssa. Hän ilmoitti, että teokseen on valmiina 40 kuvaa kuvateksteineen. Tämän jälkeen ne kuitenkin unohtuivat arkoistoihin yli neljänkymmenen vuoden ajaksi, kunnes kuvat jälleen löydettiin ja julkaistiin vihdoin kirjana vuonna 1985.
"Viimeinen kesä" koostuu lähes kahdestasadasta ainutlaatuisesta värivalokuvasta, jotka kuvaavat Suomea ja suomalaista elämänmenoa kesällä 1939. Kuvien lisäksi se sisältää kirjailija Eila Pennasen kirjoittaman 12-sivuisen katsauksen 1930-luvun Suomeen sekä tilastotietoja samalta ajalta.
Alkuperäisestä kirjasta otettiin kolme painosta. Vuonna 2019 ilmestyi kirjan neljäs uusittu painos "Viimeisen kesän maisemia : akamatkailua Suomessa 1939–2019", jonka on toimittanut Jussi Jäppinen.
Wagnerin reitti Suomessa.
Hans Wagner kiersi Suomea omalla autollaan. Kuukauden mittaisen matkansa aikana hänellä oli oppaana valokuvaaja Päivi Kosonen, joka oli jo aikaisemmin tutustunut Wagneriin ollessaan oppilaana tämän värivalokuvauskurssilla Saksassa. Matkallaan Wagner kiersi länsirannikkoa lukuun ottamatta koko Suomen.
Wagner aloitti kiertomatkansa Helsingistä, jonne hän saapui laivalla 24. kesäkuuta. Sieltä hän matkusti Suomenlahden rannikkoa pitkin Kannakselle ja Laatokan Karjalaan. Savonlinnasta Wagner jatkoi sisävesilaivalla Kuopioon ja sieltä edelleen autolla Pohjois-Karjalan ja Kainuun kautta Oulun. Oulusta matka jatkui Kemijoen vartta pitkin Rovaniemelle. Hänen reittinsä pohjoisin etappi oli Jäämeren rannalla sijaitseva Petsamo. Paluumatkallaan Wagner ajoi Keski-Suomen ja Hämeen läpi takaisin Helsinkiin. Saksaan hän palasi Ruotsin kautta, joten Wagner ehti vielä vierailemaan Turussa ja Ahvenanmaalla.
Wagnerin reitti: Helsinki – Porvoo – Kotka – Hamina – Viipuri – Lappeenranta – Imatra – Valamo – Sortavala – Punkaharju – Savonlinna – Varkaus – Kuopio – Joensuu – Kajaani – Oulu – Rovaniemi – Inari – Petsamo – Rovaniemi – Kemi – Oulu – Jyväskylä – Tampere – Hämeenlinna – Lahti – Helsinki – Turku - Ahvenanmaa.
Seppo Seppälä

Seppo Seppälä (s. 1957 Tampere) on suomalainen laulaja ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan lähinnä Tinneri-yhtyeen laulajana, perustajana ja laulunkirjoittajana.
Tinneri oli Hilse-levymerkille kappaleita tehnyt punkyhtye. Se perustettiin Tampereella vuonna 1977. Yhtyeen tunnetuin kappale lienee Hilselp-kokoelmalta löytyvä ”Mustavalkoinen Maailma”. Yhtye oli mukana Johannan Numerot-alamerkin "3 vuotta myöhemmin" -kokoelmalla.
Tinnerin hajottua 1980-luvun alussa Seppälä vaikutti laulajana ainakin yhtyeissä BBBB, Elävät Kuvat, Soviet Onion ja The Getaways, joista Soviet Onionin keikkoja nähtiin usein Pirkanmaan ulkopuolellakin.
1990-luvulla kuvioihin tuli Rubberbones, joka soitti pitkään house-bändinä Tampereen Rautatienkadulla sijainneessa Mexas-rockluolassa.
Seppälä on myös levyttänyt Raivopäät Feat. Friends -kokoonpanossa Punkrock Jukebox -kokoelmille vanhoja punk-klassikkoja.
Vuonna 2010 Tinnerin entinen basisti ja kosketinsoittaja Lauri Kannas alkoi koota Tinneria comeback-keikoille. Niitä on nähty vuosittain muutamia. Seppälä jatkaa yhtyeen pääasiallisena laulajana ja biisintekijänä. Tinnerin debyyttisingle "Kotikaupungin katupöly" ilmestyi tammikuussa 2013.
Earl Wilbur Sutherland Jr.

Earl Wilbur Sutherland Jr. (1915-1974) oli yhdysvaltalainen farmakologi ja biokemisti, joka sai vuonna 1971 Nobelin lääketieteen palkinnon hormonien toimintaan liittyvästä tutkimuksesta.
Sutherland eristi ensimmäisenä syklistä adenosiinimonofosfaattia (cAMP) ja osoitti sen osuuden monissa eläinten aineenvaihduntaan liittyvissä prosesseissa.
Dogville

Dogville on Lars von Trierin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 2003. Elokuva on ensimmäinen suunnitellusta trilogiasta "USA: Land of Opportunities". Toinen elokuva "Manderlay" valmistui vuonna 2005. Myös kolmannesta elokuvasta nimeltä "Wasington" on suunnitelmia. 
"Dogvilleä" on luonnehdittu Trierin vahvimpiin kuuluvaksi ja hänen omaperäisten elokuviensa joukossa poikkeuksellisen erikoiseksi. Elokuva on kuvattu kokonaisuudessaan studiossa Ruotsissa. Lavastus on minimalistinen: katuja ja taloja markkeeravat valkoiset viivat lattiassa, muuna lavastuksena on muutamia tavanomaisia kodin esineitä.
Suomalaiskriitikot äänestivät vuonna 2010 "Dogvillen" 2000-vuosikymmenen kolmanneksi parhaaksi elokuvaksi. Vuonna 2016 se äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan sadan parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa. 
Juoni.
Pieneen Dogvillen kaupunkiin saapuu gangstereita pakeneva Grace (Nicole Kidman), jonka suojelijaksi kirjailija Tom (Paul Bettany) suostuttelee kaupunkilaiset. Trier luo kaupunkilaisista kyynisen ryhmäkuvan.
Rodney Robert Porter

Rodney Robert Porter (8. lokakuuta 1917 – 6. syyskuuta 1985) oli brittiläinen biokemisti, joka sai vuonna 1972 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Gerald Edelmanin kanssa vasta-aineisiin toimintaan liittyvästä tutkimuksesta.
Staphylococcus hyicus

Staphylococcus hyicus on stafylokokkeihin kuuluva grampositiivinen bakteeri, joka aiheuttaa porsasrupea alle kolmen kuukauden ikäisille porsaille.
"Staphylococcus hyicus" kasvaa veriagarilla kermanvalkoisina nonhemolyyttisinä pesäkkeinä. Pesäkkeiden koko on tyypillisesti noin 1 mm, ja pesäkkeet ovat pyöreitä, sileitä, hieman kuperia ja mattapintaisia. Useimmat kannat ovat koagulaasipositiivisia.
Porsasrupi.
Porsasrupi on alle kolmen kuukauden ikäisillä porsailla esiintyvä ihotauti, joka voi johtaa kuolemaan. Tyypillisesti iholla nähdään tummia rasvaisen eritteen peittämiä alueita sekä voimakasta hilseilyä. Akuuttia muotoa taudista esiintyy tyypillisesti imeväisikäisillä porsailla. Vieroitusikäisillä taudin krooninen muoto on tavallisempi.
Jaksaa heilua

Jaksaa heilua on lastenmusiikkiyhtye Fröbelin Palikoiden viimeisin DVD, vuodelta 2012. Se sisältää lauluja albumilta "Hui hai" (2009) sekä muutamia uusia. Se julkaistiin 21. syyskuuta 2012.
Albert Claude

Albert Claude (24. elokuuta 1899 Longlier, Belgia – 22. toukokuuta 1983 Bryssel, Belgia) oli belgialainen biologi, joka sai vuonna 1974 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä kanssa Christian de Duven ja George Emil Paladen kanssa solujen rakenteeseen ja toimintaan liittyvästä tutkimuksesta.
Pjotr Silajev

Pjotr Silajev, taiteilijanimi DJ Stalingrad (s. 1985), on Suomesta turvapaikan saanut venäläinen kirjailija. Häneltä on Suomessa julkaistu kirja "Eksodus", joka herätti paljon huomiota ilmestyessään Venäjällä.
Kirja "Eksodus" kertoo venäläisistä alakulttuurin piirissä elävistä nuorista. Kirja ilmestyi aluksi omakustanteena kunnes pietarilainen kustantamo Azbuka-Attikus julkaisi sen, ja se on sen jälkeen ollut kirjallisuuspalkintoehdokkaana. Kirjan suomentanut nimimerkki Veli Itäläinen on Antti Rautiaisen pseudonyymi.
Silajev sai turvapaikan Suomesta huhtikuussa 2012. Silajev pidätettiin elokuussa 2012 Espanjassa, ilmeisesti Venäjän pyynnöstä. Espanja sai vapaasti harkita uudelleen turvapaikan tarvetta ja palauttaa Silajevin Venäjälle. Kansainväliset sopimukset kuitenkin estävät luovuttamasta jossakin EU-maassa turvapaikan saanutta maahan, jossa henkilö voisi joutua vainotuksi. Tammikuussa 2013 tuomioistuin päätti vapauttaa Silajevin ja antoi tämä palata vapaasti Suomeen.
Baanaatin bulgarialaiset

Baanaatin bulgarialaiset ovat historiallisella Baanaatin alueella nykyisessä Romaniassa asuvia bulgarialaisia. Vuoden 2002 väestönlaskennassa alueella asui 6 468 bulgarialaista.
Historia.
Baanaatin bulgarialaiset polveutuvat alueelle 1600– ja 1700–luvuilla muuttaneista bulgarialaisista. Kymmenettuhannet muuttajat perustivat muun muassa Vingan kaupungin ja useita kyliä sen ympärille. Bulgarialaisilla oli omat koulunsa ja muita toimintoja, joiden avulla heidän kulttuurinsa säilyi alueella. Vuoden 1878 jälkeen noin 7 000 heistä muutti kuitenkin takaisin Bulgariaan, jossa heidän jälkeläisensä asuvat nykyisin pääasiassa maan pohjoisosissa. Baanaatin bulgarialaiset ovat edelleen säilyttäneet oman murteensa, joka on muodoltaan monia muita murteita vanhempaa.
Itsenäiset kreikkalaiset

Itsenäiset kreikkalaiset () (lyh. ΑΝΕΛ, "ANEL") on kreikkalainen oikeistolainen ja kansallismielinen puolue. Se on perustettu vuonna 2012. Puolueen perustaja ja puheenjohtaja on Pános Kamménos.
Itsenäiset kreikkalaiset on kansalliskonservatiivinen puolue ja tukee patriotismia ja kirkon roolia perhe-elämässä ja koulutuksessa. Puolue oli Kreikan parlamentissa vuosina 2012–2019 ja Euroopan parlamentissa vuosina 2014–2019. Se ei saanut paikkoja Euroopan parlamenttiin vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa eikä osallistunut vuoden 2019 parlamenttivaaleihin.
Historia.
Kamménos perusti puolueen vuonna 2012 erottuaan Uuden demokratian parlamenttiryhmästä. Puolue vastusti Kreikan velkakriisin kuumimman vaiheen aikana voimakkaasti Kreikan velkojien määrittelemiä maan pelastuspakettien ehtoja.
Toukokuun 2012 parlamenttivaaleissa puolue sai 10,6 % äänistä ja 33 paikkaa parlamenttiin. Kesäkuun uusintavaaleissa puolueen kannatus laski 7,5 %:tiin ja se sai 20 paikkaa parlamenttiin. Vuoden 2015 vaaleissa puolue sai 13 paikkaa ja nousi Syrizan johtamaan hallitukseen. Kamménos toimi Tsíprasin I ja II hallituksessa puolustusministerinä.
Itsenäisten kreikkalaisten ja Syrizan näkemykset muun muassa maahanmuutosta, kirkon roolista, Turkista ja homoavioliitoista olivat monin tavoin vastakkaisia, ja niiden liittoa on luonnehdittu ”epäpyhäksi allianssiksi”. Puolueita yhdisti hallituksessa lähinnä viha Kreikan velkaohjelmia kohtaan. Juutalaisjärjestöt syyttivät puoluejohtaja Kamménosta juutalaisvastaisuudesta, kun tämä väitti, että juutalaisia suositaan ja he maksavat muita kansalaisia vähemmän veroja. Kreikan politiikan asiantuntijan Romanós Geródimoksen mukaan puolue on harjoittanut ksenofobista ja homofobista politiikkaa.
Itsenäiset kreikkalaiset erosi Tsíprasin II hallituksesta 13. tammikuuta 2019 Makedonian nimikiistassa tehdyn sopimuksen vuoksi. Puolueen kannatus romahti vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa. Tämän jälkeen se päätti olla osallistumatta saman vuoden parlamenttivaaleihin.
Vaalitulokset.
Puolueen tulokset parlamentti- ja europarlamenttivaaleissa ovat:
Pelastushelikopteri

Pelastushelikopteri tarkoittaa puhekielessä helikopteria, joka suorittaa lääkärihelikopterilentoja, etsintä- ja pelastuslentoja tai sammutuslentoja. Virallisempi määritelmä erottelee edellä mainittuja tehtäviä suorittavat helikopterit lääkäri- ja pelastushelikoptereiksi.
Helikopterien mahdollisuuksia "lentävinä ambulansseina" alettiin esitellä vuodesta 1945 lähtien. 1950-luvun alussa Korean sodassa Yhdysvaltain maavoimat käytti helikoptereita haavoittuneidensa evakuointiin ja huoltokuljetuksiin. Siviilikäyttöön ne otettiin alueellisessa traumapotilaiden hoidossa Yhdysvalloissa 1960-luvun puoliväliin mennessä.
Lääkäri- ja pelastushelikopterit Suomessa.
Lääkärihelikopteri on erikoistunut ensihoitoon ja toimii tehostetun hoidon tasolla. Sillä ei ole muuntyyppisiä tehtäviä. Miehistöön kuuluu aina ensihoitolääkäri. Pelastushelikoptereiden tehtävät painottuvat lääkinnälliseen toimintaan, mutta ne suorittavat monipuolisesti myös etsintä- ja pelastustehtäviä. 
Lääkärihelikopteritoiminnasta Suomessa vastaa FinnHEMS. FinnHEMS vastaa lentoyhtiöiden kilpailuttamisesta ja sopimuksista sekä valvoo toiminnan toteuttamista ja laatukriteerien täyttymistä. FinnHEMS valitsi lentopalvelun tarjoajiksi vuosiksi 2012–2022 Skärgårdshavets Helikoptertjänst Ab:n ja Scandinavian MediCopter Ab:n. 
Lapin Pelastushelikopterin Tuki ry ylläpitää pelastushelikopteri Aslakin toimintaa. Aslak on arktisiin olosuhteisiin soveltuva monitoimipelastushelikopteri. Aslak sammuttaa, etsii, pelastaa ja ensihoitaa. Tukiyhdistyksen toiminnan tavoitteena on turvata pelastushelikopteripalvelujen saatavuus Lapin asukkaille ja Lapissa vieraileville matkailijoille. Aslakin tukikohta on Sodankylässä. Keskeisellä sijainnilla turvataan pelastushelikopteripalvelujen nopea saatavuus Lapissa. Yhdistys on rekisteröinyt pelastushelikopteri Aslakin nimen ja tuotemerkin. Aslak on Lapin pelastuslaitoksen sopimusyksikkö.
Pelastushelikopteritoiminnasta vastaa meri- ja erämaa-alueilla Rajavartiolaitoksen Vartiolentolaivue. Kadonneiden etsintätehtävistä vastaa poliisi, joka tarvittaessa pyytää virka-apua Rajavartiolaitokselta.
Utin jääkärirykmentin Helikopteripataljoona tukee muita viranomaisia pelastuspalvelutehtävissä kuten etsintä-, kuljetus-, evakuointi- ja palonsammutustehtävissä sekä meri- ja lentopelastustehtävissä. 
FinnHEMSin lääkäri- ja ensihoitohelikopteritukikohdat.
FinnHEMSin tukikohdat:
Vartiolentolaivueen tukikohdat.
Rajavartiolaitoksen pelastushelikopterien tukikohdat:
Giosuè Cattarossi

Giosuè Cattarossi (23. huhtikuuta 1863 – 3. maaliskuuta 1944) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi huhtikuussa 1888 ja nimitettiin Albengan hiippakunnan johtoon 11. huhtikuuta 1911. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. toukokuuta.
Cattarossi nimitettiin 21. marraskuuta 1913 Belluno e Feltren piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 80-vuotiaana virassa. Hän oli mukana konsekroimassa Mario Zaninia piispaksi.
Nickel Ashmeade

 
 
Nickel Ashmeade (s. 7. huhtikuuta 1990) on jamaikalainen pikajuoksija.
Ashmeade voitti alle 17-vuotiaiden Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuden 100 metrillä ja sai hopeaa 200 metrillä 2006. Hän osallistui alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuihin 2007, joissa hän voitti hopeaa 100 metrillä ja pronssia sekä 200 metrillä että ruotsalaisviestissä. Seuraavana vuonna hän voitti alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hopeaa sekä 200 metrillä että pikaviestissä ja oli lisäksi 4 × 400 metrin viestissä neljäs. 
Ashmeade voitti 2009 Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuden 200 metrillä ajalla 20,54. Saman vuoden alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa hän sai 200 metrillä kultaa ja 4 × 100 metrin viestissä pronssia. Hän voitti 200 metrin Jamaikan mestaruuden 2011 ja sijoittui Daegun MM-kilpailujen 200 metrillä viidenneksi ajalla 20,29 s. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 100 metrillä viidenneksi ajalla 9,98, 200 metrillä neljänneksi ajalla 20,05 ja juoksi kolmannen osuuden kultaa voittaneessa Jamaikan pikaviestijoukkueessa. 
Ashmeade voitti 100 metrin Jamaikan-mestaruuden 2014. Hän voitti IAAF World Relays -kilpailuissa 2014 kultaa 4 × 100 ja 4 × 200 metrin viesteissä. Saman vuoden Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa hän sai pronssia 100 metrillä ajalla 10,12 ja kultaa 4×100 metrin viestissä. Vuoden 2015 IAAF World Relays -kilpailuissa hän sai kultaa 4 × 200 metrin ja hopeaa 4 × 100 metrin viestissä. Hän voitti 200 metrin Jamaikan-mestaruuden 2015. Pekingin MM-kilpailuissa hän juoksi kolmannen osuuden Jamaikan kultajoukkueessa 4 × 100 metrin viestissä, sijoittui kahdeksanneksi 200 metrillä ja karsiutui 100 metrin välierissä.
Ashmeade karsiutui Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 100 ja 200 metrin välierissä sekä juoksi kolmannen osuuden kultaa voittaneessa Jamaikan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. World Relays -kilpailuissa 2017 hän sai pronssia 4 × 200 metrin viestissä.
Fabrice Olinga

Fabrice Olinga Essono (s. 12. toukokuuta 1996 Douala, Kamerun) on kamerunilainen jalkapalloilija. Hän edustaa belgialaista Zulte Waregemiä ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Olinga siirtyi Espanjaan Mallorcan junioriakatemiaan vuonna 2009 kamerunilaisjalkapallotähti Samuel Eto'on perustamasta jalkapallosäätiöstä Kamerunista. Oltuaan kaksi vuotta Mallorcalla Olinga siirtyi Málagan junioreihin.
Hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa 18. elokuuta 2012 vierasottelussa Celta Vigoa vastaan. Ottelu päättyi Olingan tekemällä maalilla Málagan 0–1-vierasvoittoon ja näin hänestä tuli Espanjan pääsarjahistorian nuorin maalintekijä 16 vuoden ja 98 päivän iässä. Aiemmin ennätys oli hallussa Iker Muniainilla, jonka Olinga rikkoi 191 päivällä.
Maajoukkueura.
2. lokakuuta 2012 Olinga valittiin ensimmäistä kertaa edustamaan maataan 12. lokakuuta 2012 pelattavaan vuoden 2013 Afrikan-mestaruuskilpailujen karsintaotteluun, jossa Kamerun kohtasi Kap Verden. Hän teki samaisessa ottelussa ensiesiintymisensä maajoukkueessa ja myös ensimmäisen maalinsa.
Mario Forsythe

Mario Forsythe (s. 30. lokakuuta 1985) on jamaikalainen pikajuoksija.
Forsythe osallistui Daegun MM-kilpailuihin 2011, joissa hän selviytyi 200 metrillä välieriin.
Hans Wagner

Hans Wagner (1909 Berliini – 1981 Vlotho) oli saksalainen valokuvaaja.
Uran alkuvaiheet.
Berliinissä syntynyt Wagner vaikutti suurimman osan elämästään Saksan länsiosassa Westfalenissa sijaistsevassa Vlothon kaupungissa, jonne hän oli muuttanut äitinsä kanssa 12-vuotiaana. Valokuvaajaksi hän ryhtyi jäätyään työttömäksi 1930-luvun laman myötä. Aluksi Wagner valokuvasi harrastusmielessä erilaisia maisemakuvia ja myöhemmin myös muotokuvia. Niitä saatu myönteinen palaute rohkaisi häntä perustamaan oman toiminimen vuonna 1932. Seuraavien vuosien aikana hän matkusti ahkerasti valokuvaamassa Saksassa, Sveitsissä, Itävallassa sekä Skandinaviassa. Postikorttien lisäksi hänen kuviaan julkaistiin myös lehdissä. Vuonna 1937 Wagner siirtyi Wetzlarissä toimivan Leitz-yhtiön palvelukseen. Hän työskenteli yhtiön kuva-arkistossa sekä toimi opettajana Leitzin järjestämillä valokuvauskursseilla.
Kuvausmatka Suomessa.
Kesällä 1939 Wagner kutsuttiin Suomeen. Hänen tehtävänään oli Suomen matkailijayhdistyksen toimeksiannosta kiertää kuukauden ajan ympäri maata ja ottaa samalla värivalokuvia myöhemmin julkaistavaa kuvateosta varten. Kirjalla oli tarkoitus tehdä Suomea tunnetuksi ennen vuoden 1940 olympialaisia. Suomessa värikuvat olivat vuonna 1939 lähes tuntemattomia, joten kuvaaja piti hankkia ulkomailta. 
Oppaana Wagnerin matkalla oli suomalainen valokuvaaja Päivi Kosonen, joka oli ollut tämän oppilaana Leitzin valokuvauskursseilla. Toisen maailmansodan vuoksi kirjaa ei kuitenkaan julkaistu. Wagnerin kuvat ilmestyivät vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1985 julkaistussa kuvateoksessa Viimeinen kesä.
Matkansa aikana Wagner teki tarkkoja muistiinpanoja, joissa hän yleensä kehui Suomea ja suomalaisia. Erityisesti hän oli mieltynyt Suomen rauhallisuuteen. Wagnerin Suomen kansaa ja sen sitkeyttä ihailevissa kirjoituksissa oli havaittavissa tiettyjä kaikuja Saksassa vallitsevasta kansallissosialismista ja sen opeista. Matkansa jälkeen tekemissään muistiinpanoissa Wagner paheksui Saksan ja Neuvostoliiton välistä hyökkäämättömyyssopimusta Suomen aseman vuoksi.
Sota-aika.
Sodan sytyttyä Wagner ilmoittautui vapaaehtoiseksi ja työskenteli siviilivalokuvaajana. Aluksi hän toimi uutiskuvaajana Berliinissä sekä myöhemmin myös rintamilla Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Vuonna 1943 Wagner joutui vangiksi Afrikassa ja hän vietti loppuajan sodasta internoituna Kansasissa Yhdysvalloissa.
Sodan jälkeen.
Vapauduttuaan internointileiriltä Wagner palasi Vlothoon ja perusti postikortteja valmistavan yrityksen. Hän kiersi vuosien ajan kuvaamassa ympäri Keski- ja Etelä-Eurooppaa. Saksassa hän kuvasi lisäksi erilaisia tapahtumia sekä muoto- ja perhekuvia. 
Hävitty sota katkeroitti Wagnerin niin, että hän ryhtyi äärioikeistolaisen NPD:n kannattajaksi. Wagner myös kielsi esimerkiksi Auschwitzin keskitysleirin olemassaolon ja oli mukana Rudolf Hessin vapauttamista ajaneessa liikkeessä. 
Nykyään Hans Wagnerin yli 100 000 valokuvaa käsittävää kuvakokoelmaa säilytetään hänen kotiseudullaan Herfordin kaupunginarkistossa. Hänen sota-aikaisia valokuviaan säilytetään Saksan valtionarkistossa.
Päivi Kosonen

Suoma Päiviö (Päivi) Kosonen (21. huhtikuuta 1913 Joensuu – 22. marraskuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja ja näyttelijä. 
Kosonen opiskeli valokuvausta 1930-luvun lopulla Saksassa kameranvalmistaja Leican järjestämällä kurssilla. Kesällä 1939 hän toimi Saksan aikaisen opettajansa Hans Wagnerin oppaana tämän Suomeen tekemän kuvausmatkan aikana. Wagnerin kuvia julkaistiin myöhemmin teoksessa "Viimeinen kesä".
Myöhemmin Kosonen työskenteli muun muassa Aarne Tenhovaaran studiolla Helsingissä, joka oli tuolloin Pohjoismaiden suurin valokuvaamo. Kosonen kuvasi paljon Suomen Filmiteollisuuden elokuvien mainoskuvia aina 1950-luvun puoliväliin saakka. ”Miss Kodak” -lempinimellä tunnettu Kosonen teki myös itse pieniä rooleja muutamassa elokuvassa.
Aarne Tenhovaara

Aarne Johannes Tenhovaara (7. toukokuuta 1890 Halikko – 20. tammikuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja. Hänet tunnetaan myös nimellä "A.J. Tenhovaara" sekä signeerauksellaan "AJT".
Halikossa syntynyt Tenhovaara muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1922. Hän vaikutti New Yorkissa kymmenen vuoden ajan pitäen kaupungissa omaa valokuvaamoa. Vuonna 1933 Tenhovaara palasi Suomeen ja perusti valokuvastudion Helsinkiin. Yhdysvalloissa ammentamansa opin ja uusinta mallia olevan välineistönsä avulla hän onnistui nopeasti tekemään valokuvaamostaan Helsingin merkittävimmän. 1940-luvulla "Valokuvaamo Tenhovaarassa" työskenteli useita Suomen huippukuvaajia, muun muassa Salme Simanainen ja Päivi Kosonen. 
Muutamassa vuodessa Tenhovaaran studiosta tuli jo Pohjoismaiden suurin. Siellä kävi kuvauttamassa itseään koko pääkaupungin seurapiiri, näyttelijöistä ja muista taiteilijoista teollisuusvaikuttajiin. Tenhovaara oli jo 1930-luvun lopulta lähtien hoitanut Suomen Filmiteollisuuden elokuvien still-kuvaukset. Niiden myötä hän sai itsekin pienen roolin kahdessa SF:n tuotannossa. Elokuvien lisäksi Tenhovaara tunnettiin myös tanssiesitysten valokuvaajana.
Aarne Tenhovaara kuoli sydänkohtaukseen Helsingissä tammikuussa 1945.
Thames Ironworks and Shipbuilding Company

Thames Ironworks and Shipbuilding Company, Limited oli brittiläinen telakka ja metalliteollisuusyritys, jonka toimitilat sijaitsivat Bow Creekin suulla Thamesjoen varrella. Toimipisteen länsipuolella sijaitsi Leamouth Wharf eli Blackwall ja sen itäpuolella Canning Town. Yhtiön päätoimialana oli laivanrakennus, mutta se teki myös rakennustöitä, merimoottoreita, nostureita ja sähkötöitä sekä autoja.
Yhtiön tunnetuimmat rakennustyöt olivat 1850 valmistettu Tamarjoen ylittänyt Royal Albert Bridge ja "HMS Warrior" maailman ensimmäinen täysin raudasta valmistettu sotalaiva, joka laskettiin vesille 1860. 
Historia.
Yhtiön toiminta alkoi 1837 nimellä Ditchburn and Mare Shipbuilding Companynä, jonka perustivat laivanrakentaja Thomas J. Ditchburn sekä insinööri ja laiva-arkkitehti Charles Mare. Telakka sijaitsi aluksi Deptfordissa ja tulipalon tuhottua sen yhtiö muutti Orchard Placeen East India Dock Basin ja Bow Creekin väliin vuonna 1838. Uudella alueella yhtiö otti haltuunsa William ja Benjamin Wallisin käyttämättömät toimitilat.
Yhtiön toiminta kehittyi hyvin ja vain muutamassa vuodessa se otti haltuunsa kolme lähellä ollutta telakkaa kasvattaen alueensa lähes kuuteen hehtaariin. Ditchburn and Mare oli alueen ensimmäisiä rautarunkoisten alusten valmistajia. Aluksi valmistettiin 50–100 tonnin siipiratasaluksia ja sitten Kanaalin ylittäviä aluksia. Vuodesta 1840 alkaen valmistui yli 300 tonnin aluksia. Yhtiön alkuvuosien tilaajina olivat Iron Steamboat Company ja Blackwall Railway Company. Samoin yhtiö sai tilauksia Amiraliteetilta kuten priki "HMS Recruit", joka oli ensimmäisiä rautarunkoisia sota-aluksia. Yhtiö valmisti myös P &amp; O Companylle kaksi alusta.
Sinimatara

Sinimatara ("Sherardia arvensis") on yksivuotinen ruohokasvi, jota esiintyy Euroopassa. Suomessa se on harvinainen putkilokasvi. Se on ainoa ainoa laji suvussa "Sherardia", jonka tuntomerkkejä matarakasvien heimossa ovat kuusiliuskainen verhiö ja pitkätorvinen suppilomanien teriö. Sinimatara on rentovartinen, tyvestä haarova ja karhean väkäskarvallinen. Kukan teriö on neliliuskainen, vaaleanvioletti.
Kukkulan tyttö, sataman poika

Kukkulan tyttö, sataman poika () on Gorō Miyazakin ohjaama ja Studio Ghiblin tuottama anime-elokuva vuodelta 2011. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 28. syyskuuta 2012.
Juoni.
Umi Matsuzaki on 16-vuotias lukiolainen, joka asuu eräässä Jokohamassa sijaitsevassa asuntolassa. Hänen äitinsä Ryoko on Yhdysvalloissa opiskeleva lääketieteen professori. Umi pitää huolta talosta sekä nuoremmista sisaruksistaan ja isoäidistään. Joka aamu hän nostaa lipputankoon joukon viestilippuja toivottaen niillä turvallista matkaa.
Eräänä päivänä runo lippujen nostamisesta julkaistaan paikallisessa sanomalehdessä. Paljastuu, että runon kirjoittaja Shun Kazama näki liput mereltä matkustaessaan kouluun isänsä veneellä. Aluksi Umi ei kiinnostu Shunista tämän hypätessä koulussa kerhotalosta uima-altaaseen mutta menee kuitenkin siskonsa kanssa pyytämään tältä myöhemmin nimikirjoitusta. Paljastuu, että kerhotalo on huonossa kunnossa ja siksi se uhataan purkaa. Umi saa vakuutettua Shunin sekä oppilaskunnan puheenjohtajan Shirō Mizunuman remontoimaan kerhotalon perusteellisesti. Vähitellen Umi ja Shun alkavat ihastua toisiinsa.
Myöhemmin Umi näyttää Shunille valokuvan kolmesta laivaston jäsenestä. Yksi heistä on Umin kuollut isä, Yūichirō Sawamura, joka kuoli palvellessaan rahtialuksella Korean sodassa. Yllätyksekseen Shun huomaa, että hänellä on mukanaan sama valokuva. Hänen isänsä Akio myöntää, että pian toisen maailmansodan jälkeen Yūichirō saapui heidän kotiinsa Shunin kanssa ja koska Kazamat olivat juuri menettäneet oman lapsensa, he adoptoivat Shunin. Aluksi Shun yrittää vältellä Umia, mutta paljastaa lopulta heidän olevan sisaruksia. Umi ja Shun hylkäävät romanttiset tunteensa, mutta pysyvät silti ystävinä.
Remontti valmistuu, mutta Kanagawan prefektuurin opetuslautakunta päättää siitä huolimatta jatkaa purkuprosessia. Shirō, Shun ja Umi matkustavat junalla Tokioon tavatakseen lautakunnan puheenjohtajan, Tokumarun, ja onnistuvat suostuttelemaan tämän vierailemaan kerhotalolla. Umi tunnustaa rakastavansa Shunia ja huolimatta heidän tilanteestaan myös Shun tunnustaa rakastavansa Umia.
Yhdysvalloista palannut Ryoko kertoo Umille, että Shunin isä on oikeasti toinen kuvassa esiintynyt mies nimeltään Hiroshi Tachibana, joka vuonna 1945 menehtyi laivaonnettomuudessa ollessaan matkalla kotiin. Shunin äiti kuoli synnytyksessä, ja hänen muut sukulaisensa kuolivat Nagasakin pommituksessa. Koska Ryoko odotti jo Umia, ei hän pystynyt huolehtimaan molemmista lapsista. Yūichirō rekisteröi Shunin omakseen, jotta tätä ei lähetettäisi orpokotiin, mutta antoi pojan lopulta Kazamoiden kasvatettavaksi. 
Tokumaru vierailee kerhotalolla ja vaikuttuneena oppilaiden kädenjäljestä peruuttaa purkutuomion. Umi ja Shun tapaavat toisensa satamassa ja kohtaavat kuvan kolmannen miehen, Yoshio Onoderan, joka on nykyisin aluksen kapteeni. Yoshio vahvistaa, etteivät Shun ja Umi ole sisaruksia ja kertoo valokuvan miesten koko tarinan. Kaiken selvittyä Umi nostaa liput kuten tavallisesti, mutta tällä kertaa ei pelkästään isänsä muistolle.
Puistomatara

Puistomatara ("Galium pumilum") on monivuotinen laji mataroiden suvussa. Sitä esiintyy Euroopassa.
Puistomataran tuppaina kasvavat varret ovat hentoja ja kaljuja. Kukinnot ovat harvakukkaisia viuhkoja, kukkien teriöt neliliuskaisia ja valkoisia. Kasvi muistuttaa muista lajeista erityisesti luhtamataraa ("Galium uliginosum").
HMS Pandora (1889)

HMS Pandora oli Britannian kuninkaallisen laivaston Pearl-luokan kolmannen luokan (panssarikansi)risteilijä. 
Valmistus.
Alus tilattiin Armstrong Whitworthin Elswickin telakalta, missä köli laskettiin 15. elokuuta 1888. Alus laskettiin vesille 27. elokuuta 1889 ja valmistui 24. maaliskuuta 1891.
Palvelus.
Alus nimettiin uudelleen "HMS Katoombaksi" ja se myytiin romutettavaksi 1906.
HMS Pelorus (1889)

HMS Pelorus oli Britannian kuninkaallisen laivaston Pearl-luokan kolmannen luokan (panssarikansi)risteilijä. 
Valmistus.
Alus tilattiin Armstrong Whitworthin Elswickin telakalta, missä köli laskettiin 15. elokuuta 1888. Alus laskettiin vesille 25. marraskuuta 1889 ja valmistui 18. maaliskuuta 1891.
Palvelus.
Alus nimettiin uudelleen "HMS Milduraksi" ja se myytiin romutettavaksi 1906.
HMS Persian (1890)

HMS Persian oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Pearl-luokan kolmannen luokan (panssarikansi)risteilijä. 
Valmistus.
Alus tilattiin Armstrong Whitworthin Elswickin telakalta, missä köli laskettiin 16. elokuuta 1888. Alus laskettiin vesille 5. helmikuuta 1890 ja valmistui 31. maaliskuuta 1891.
Palvelus.
Alus nimettiin uudelleen "HMS Wallarooksi" ja edelleen "HMS Wallingtoniksi". Alus myytiin romutettavaksi 1920.
Pellikka

Pellikka on sukunimi, joka tulee Pekka-nimisten lempinimestä Pelli. "Pelli" on suomalaistunut versio Pelle-nimestä, joka on Pekka (Per) -nimen kansanomainen kutsumamuoto (lempinimi).
Pellikka on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Orvieto

Orvieto on kaupunki Ternin maakunnassa, Umbrian hallintoalueella Keski-Italiassa. Vuoden 2015 lopussa Orvieton asukasluku oli 20 630.
Historiaa.
Kaupungin nimen taustalla ovat latinan sanat "urbs vetus" ’muinainen kaupunki’. Kaupunki on rakennettu jyrkkäseinämäisen tasaharjaisen kallion päälle. Orvieton muinaisia asukkaita olivat etruskit, joiden keskuspaikka se oli.
Talous.
Orvieto on tunnettu viineistään, erityisesti valkoviinistä.
Margariinihappo

Margariinihappo tai Heptadekaanihappo on tyydyttynyt rasvahappo. Yhdistettä esiintyy maitorasvassa ja kasvirasvassa pieninä pitoisuuksina (&lt; 0,5 %) sekä syntyy myös märehtimisprosessissa. Heptadekaanihapon suoloja ja estereitä kutsutaan heptadekanaateiksi. 
Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
J. Säilä

Jebets Jesiel Judi Judén (sukunimi myöh. "Säilä"; 6. huhtikuuta 1851 Multia – 7. elokuuta 1911 Koski Tl) oli suomalainen pappi ja kirjallisuuden suomentaja.
Judénin vanhemmat olivat lukkari Johan Henrik Judén ja Katarina Wilhelmina Lenbohm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1869 Jyväskylän alkeisopistosta ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa suorittaen teologian erotutkinnon. Judén vihittiin papiksi 1875.
Judén oli vt. kirkkoherrana Vårdössä 1876–1878, vt. kappalaisena Lehtimäellä 1878–1883 ja kappalaisena Koski Tl:ssä 1884–1888. Hänet erotettiin pappisvirasta ja hän toimi sittemmin kirjailijana ja kustantajana. Virasta erottamisen syynä oli vekseliväärennys, velkaantunut Judén oli diskonteerannut pankissa vekselin johon oli hyväksyjäksi väärentänyt tuomiokapitulin asessorin Gustaf Gideon Forsmanin nimen.
Judén oli naimisissa 1880–1888 Alma Josefina Rosengrenin (k. 1888) kanssa.
Suomennoksia.
Nimimerkillä "J.J.":
Nimimerkillä "J. S.":
Nimimerkillä "-teini":
Nimellä "J. Judén":
Nimellä "J. Säilä":
Vääntöjousi

Vääntöjousi on tyypillinen jousityyppi. Vääntöjousia ovat esimerkiksi pyykkipoikien jouset. Vääntöjousen etuna on sen vähäinen tilantarve. Jouset tehdään yleensä teräksestä.
Autojen eturenkaiden pyöräntuennassa käytetty "kallistuksenvakain" (tanko, joka kulkee toiselta sivulta toiselle sivulle) on käytännössä vääntöjousi. Tangon tarkoitus on vastustaa vain toisen puolen renkaan pystysuoraa liikettä, eli kallistelua.
Paul Nipkow

Paul Nipkow (22. elokuuta 1860 – 24. elokuuta 1940) oli saksalainen insinööri, joka on keksinyt television alkumuodon Nipkowin levyn.
Hän sai sille patentin, mutta levy kuitenkin hylättiin jo television historian alkuvaiheissa.
Nimrud (tulivuori)

Nimrud eli Nemrut () on sammunut tulivuori Turkissa Bitlisin maakunnassa Araratin ylängöllä. Se on 2 950 m korkea. Kraatterin ja siinä olevan järven leveys on 8 km.
HMS Blenheim (1890)

HMS Blenheim oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1894 palvelukseenotettu Blake-luokan ensimmäisen luokan (panssarikansi)risteilijä. 
Valmistus.
Alus tilattiin vuonna 1888 Thames Ironworks and Shipbuilding Companyltä Lontoosta osana vuosien 1887-1888 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 25. marraskuuta 1888 telakkanumerolla 80H. Alus laskettiin vesille 5. heinäkuuta 1890 ja se valmistui 26. toukokuuta 1894.
Palvelus.
Alus sijoitettiin toukokuussa 1906 hävittäjien emälaivaksi. Se myytiin 13. heinäkuuta 1926 romutettavaksi Wardille Pembroke Dockiin.
HMS Blake (1889)

HMS Blake oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1892 palvelukseenotettu Blake-luokan ensimmäisen luokan (panssarikansi)risteilijä. 
Valmistus.
Alus tilattiin 1888 vuosien 1887-1888 laivasto-ohjelmassa Chathamin telakalta, missä köli laskettiin heinäkuussa 1888. Alus laskettiin vesille 23. marraskuuta 1889 ja valmistui 2. helmikuuta 1892.
Palvelus.
Alus sijoitettiin elokuussa 1907 hävittäjien emälaivaksi. Ensimmäisessä maailmansodassa se kuului Suureen laivastoon, jossa alus oli 2. ja 11. hävittäjälaivueiden emälaivana. Se myytiin 9. kesäkuuta 1922 Rees Llanelliin romutettavaksi.
Pärspää

Pärspää () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kurkolanniemen koillisosassa Pärspäänjärven ja Laukaanlahden välisellä kannaksella 15 kilometriä Laukaansuusta luoteeseen. Vuonna 2010 kylässä oli 25 asukasta.
Ivangorodin Petrovskin pogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1571 nimellä "Lipovo". Ruotsalaisajan alussa vuosina 1618–1623 laaditussa verokirjassa esiintyy myös sen itämerensuomalainen nimi muodossa "Perness Pää". Molemmat perustuvat lehmusta tarkoittaviin sanoihin (ven. "lipa" ja ims. "pärnä"). On mahdollista, että Kurkolanniemeä on aikaisemmin kutsuttu Pärspääksi.
Vuonna 1848 Pärspäässä asui 197 inkerikkoa ja 49 inkerinsuomalaista. Kylän talonpojat olivat vuodesta 1797 lähtien Iittovan kartanon maaorjia. Kartanon omistanut kreivi Karl Robert von Nesselrode luovutti heidät vuonna 1848 velkojensa korvauksena valtiolle. Vuonna 1862 kylässä 44 taloa ja 322 asukasta. Pärspään suomalaissukuja olivat Jussila, Kipatsa ja Mikkola. Suomalaiset kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen ja inkerikot aluksi Haavikon ja vuodesta 1874 lähtien Joenperän ortodoksiseen seurakuntaan. Kylässä oli vanha tsasouna ja hautausmaa. Sieltä on löydetty myös inkeroisten muinainen tasamaakalmisto. Vuonna 1899 Pärspää kuului kyläkuntana Narvusin volostiin. Sen 488 asukasta olivat väestönlaskennan mukaan kaikki suomalaisia. Läsnä olleista 476 henkilöstä luterilaisia oli vain 54.
Neuvostoaikana Pärspää muodosti aluksi oman kyläneuvoston. Vuonna 1928 se liitettiin Kurkulan ja vuonna 1939 Joenperän kyläneuvostoon. Vuonna 1928 kylässä oli 594 ja vuonna 1958 61 asukasta.
Nykyään Pärspää on vain muutaman vakituisen asukkaan kylä, mutta kesäasukkaiden saapuessa sen väkiluku nousee monikertaiseksi. Ainakin vielä 1990-luvulla siellä asui myös muutamia inkeroisen kieltä taitavia vanhuksia. Kylässä toimii yksityinen maatila. Palveluihin kuuluu kauppa-auto.
Myttäälä

Myttäälä on valtion entinen virkatalo Pälkäneellä. Siinä toimi vuosina 1927–2005 Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen Hämeen tutkimusasema.
Tila mainitaan historiassa ensi kerran vuonna 1462. Siitä tuli säteri 1610, virkatalo 1683. Blåfieldin suvulla se oli vuokralla 1828–1921, ja sen jälkeen tutkimusasemana. Se pinta-ala on 208 ha.
Virkatalon puinen päärakennus on vuodelta 1887 (vanhan tiedon mukaan 1857), ja sen on suunnitellut arkkitehti Arwid Sirén. Se muutettiin Jussi Paatelan 1928 laatimien suunnitelmien mukaan empiretyyliseksi ja korotettiin kaksikerroksiseksi. Taloon liittyy puutarha ja puisto. Rakennus on restauroitu ja peruskorjattu 2000-luvulla. Muita rakennuksia ovat mm. vanha työväen asuinrakennus, navetta, paja ja kaksi muuta asuinrakennusta sekä vanha huvilarakennus Mallasveden rannassa.
J. W. Miesmaa

Johan Wilhelm Miesmaa (sukunimi aik. "Messman"; 22. kesäkuuta 1859 Oulu – 23. lokakuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjallisuuden suomentaja.
Miesmaan vanhemmat olivat oululainen kauppias ja laivanvarustaja Karl Henrik Messman (1805–1882) ja Anna Maria Bonteck (k. 1864). Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun ruotsalaisesta lyseosta 1880 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1884 ja filosofian maisteriksi 1886. Miesmaa oli Uusi Suometar-lehdessä aluksi toimittajana ja sitten toimitussihteerinä 1881–1911.
Miesmaa oli naimisissa vuodesta 1888 Ellen Sigrid Törnuddin kanssa.