tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuoleman syleily

Kuoleman syleily () on vuonna 1952 ensi-iltansa saanut Robert Stevensonin ohjaama yhdysvaltalainen film noir -elokuva, jonka pääosissa ovat Jane Russell ja Victor Mature. Elokuva perustuu Jay Dratlerin novelliin, jonka pohjalta Earl Felton, Harry Essex ja Paul Jarrico laativat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottivat Robert Sparks ja Howard Hughes. RKO Radio Pictures oli elokuvan tuotanto- ja levittäjäyhtiönä.
Juoni.
Laulajana työskentelevä Linda (Jane Russell) luulee, että hänen rakastettunsa Dave Andrews (Victor Mature) on unohtanut hänet ja avioituu lennosta varakkaan liikemies Lloyd Rollinsin (Vincent Price) kanssa. Vastanaineiden Las Vegas -matka johtaa ryöstöön ja murhaan. Poliisina työskentelevä Dave alkaa tutkia tapausta, joka tuo Daven, Lindan ja Lloydin yhteen.
Tuotanto.
Joulukuussa 1948 Warner Bros. osti Jay Dratlerin novellin elokuvaoikeudet ja palkkasi Dratlerin elokuvan tuottajaksi. Huhtikuussa 1949 Burt Lancasterin ilmoitettiin olevan elokuvan miespääosassa. RKO osti Warner Brothersilta Dratlerin novellin elokuvaoikeudet tammikuussa 1950 ja palkkasi Dratlerin elokuvan tuottajaksi, käsikirjoittajaksi ja ohjaajaksi. Tammikuussa 1950 Robert Mitchumin ja Robert Ryanin ilmoitettiin olevan elokuvan mahdollisia pääosanesittäjiä. Marraskuussa 1950 Samuel Bischoff tuli elokuvan tuottajaksi ja Victor Mature kiinnitettiin miespääosaan. RKO lainasi Maturea 20th Century Foxilta. Fox-sopimuksensa mukaan Maturen oli näyteltävä vuoden aikana yhdessä RKO:n elokuvassa. Robert Stevenson palkattiin ohjaajaksi joulukuun puolessa välissä 1950. Toukokuussa 1951 Ed Begleyn ilmoitettiin esiintyvän elokuvassa, mutta hän vetäytyi elokuvasta.
"Kuoleman syleilyn" kuvaukset alkoivat 19. huhtikuuta 1951. Elokuvaa kuvattiin RKO:n studioilla, Nevadan Las Vegasissa ja Kalifornian Mojaven aavikolla. Kuvaukset saatiin päätökseen kesäkuun lopulla 1951. Alun perin elokuvan nimeksi piti tulla "The Miami Story", mutta RKO päätti siirtää elokuvan tarinan Miamista Las Vegasiin. Käsikirjoittaja Paul Jarricon nimi poistettiin elokuvan alkuteksteistä hänen jouduttuaan Hollywoodin mustalle listalle vuonna 1947.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Kuoleman syleily" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 1. tammikuuta 1952. New Yorkin ensi-ilta oli 30. tammikuuta 1952, Las Vegasin 12. helmikuuta 1952 ja Los Angelesin 16. helmikuuta 1952. Suomen ensi-ilta oli 19. syyskuuta 1952. "Kuoleman syleily" tuotti ilmestymisvuonnaan Yhdysvalloissa 1,2 miljoonaa dollaria. Elokuva oli taloudellinen floppi; "Kuoleman syleily" jäi tappiolle 600 000 dollarin verran. Warner Bros. Digital Distribution julkaisi elokuvan DVD:nä 21. elokuuta 2012.
Seppo Sonkeri

Seppo Väinö Ilmari Sonkeri (10. lokakuuta 1947 – 21. helmikuuta 2015) oli suomalainen koripallovalmentaja, koripalloilija, käsipalloilija ja poliitikko. Sonkeri valmensi Suomen miesten pääsarjajoukkueita yhteensä 16 kauden ajan yltäen joukkueineen kymmenen kertaa mitaleille, mikä on toiseksi eniten Kari Liimon (15 miesten SM-mitalia) jälkeen. Suomen cupissa Sonkeri valmensi joukkueensa kahdesti mestaruuteen ja viidesti hopealle. Turun NMKY:n Sonkeri valmensi Euroopan mestareiden cupin (nyk. Euroliiga) tiukan karsinnan läpi lohkovaiheeseen ja kymmenennelle sijalle. Hän toimi myös Espoon kaupunginvaltuutettuna.
Urheilu-ura.
Koripalloilijana.
Pelaajana Sonkeri edusti Panttereita vuosina 1967–1971 ja Turun NMKY:tä kaudella 1975–1976. Koripalloliiton tietokannassa hänelle on merkitty myös pelaajana SM-hopea Turun-kaudeltaan.
Koripallovalmentajana.
Valmentajana Sonkeri toimi useissa Suomen haastaja- ja ikäkausimaajoukkueissa. SM-sarjassa hän toimi päävalmentajana 16 kauden ajan joukkueinaan Playboys, Turun NMKY, Pantterit, HoNsU, Helsingin NMKY ja Torpan Pojat. Suomen mestaruuteen ylsivät Sonkerin alaisuudessa Turun NMKY kahdesti ja Pantterit kerran. Lisäksi Sonkeri saavutti valmentajanurallaan kolme SM-hopeaa ja neljä SM-pronssia.
Sonkeri johti Turun NMKY:n karsintojen läpi Euroopan mestareiden cupin lohkovaiheeseen kaudella 1975–1976. NMKY sijoittui Euroopan tuon ajan kovimmassa kansainvälisessä sarjassa kymmenenneksi. Joukkueen pelaajistoon kuuluivat tuolloin muun muassa Mikko Koskinen, Tapio Sten ja Jorma Pilkevaara.
Vuonna 2002 Sonkerille myönnettiin elämäntyöstään koripallon parissa Heikki Tuomala -palkinto.
Käsipalloilijana.
Käsipallossa Sonkeri voitti helsinkiläisen Arsenalin joukkueessa ulkopelin Suomen mestaruuden vuonna 1967.
Yksityiselämä.
Sonkeri työskenteli oppilaanohjauksen lehtorina ja liikunnanopettajana. Hänet valittiin Perussuomalaisten listoilta kahdesti Espoon kaupunginvaltuustoon. Sonkeri kuoli pitkäaikaiseen sairauteen 21. helmikuuta 2015 67-vuotiaana.
Suur-Pori

Suur-Pori on vuonna 2013 ilmestynyt Circlen albumi, joka sisältää Mika Taanilan ohjaaman "Pori-triptyykki" -elokuvan musiikin. Se äänitettiin elokuvan esityksen yhteydessä marraskuussa 2011 Porin puuvillatehtaan Valopihalla. Ruton Music julkaisi soundtrackin ainoastaan C-kasettina rajoitettuna 200 kappaleen eränä.
"Pori-triptyykki" on Mika Taanilan vuonna 1998 valmistunut taide-elokuva, joka pohjautuu löyhästi Circlen samana vuonna ilmestyneeseen albumiin "Pori". Sen ensiesitys oli marraskuussa 1998 Helsingissä nykytaiteen museo Kiasmassa. Vuonna 2011 Porissa esitettiin elokuvan laajennettu versio "Expanded Pori / Suur-Pori", joka kesti noin 60 minuuttia.
Kutriot

Kutriot eli lagerströemiat ("Lagerstroemia") on rantakukkakasveihin kuuluva suku, jossa on noin 50 lajia. Niitä esiintyy lämpimän ilmaston ja trooppisilla alueilla Aasiasta Australiaan. Kutriot ovat kausivihantia tai ainavihantia pensaita ja puita. Niillä on näyttävä kukinta ja kirkkaanväriset kukat, joissa on poimuttuneet terälehdet. Erityisesti kiinankutriosta on jalostettu suuri määrä koristekasvilajikkeita. Kutrioita viljellään ulkona, siellä missä ne menestyvät, ja muuten huonekasveina.
Tulitorvet

Tulitorvet ("Cuphea") on rantakukkakasveihin kuuluva suku, jossa on yli 250 lajia. Niitä esiintyy Amerikan mantereella, kaakkoisesta Yhdysvalloista Meksikoon, Keski-Amerikkaan ja Etelä-Amerikkaan, enimmäkseen trooppisella vyöhykkeellä.
Tulitorvet voivat olla yksivuotisia tai monivuotisia, lyhytikäisiä ja joskus varpumaisia perennoja tai ainavihantia pensaita. Tulitorvet kukkivat runsaasti kukin, jotka ovat epäsäännöllisen putkimaisen muotoisia. Lukuisia suvun lajeja viljellään koristekasveina, kuten huonekasveina. Muutamat lajit ovat hyötykäytössä yksivuotisina ryhmäkasveina.
Dreischusterspitze

Dreischusterspitze () on 3 145 metriä korkea vuori Dolomiittien vuoristossa Etelä-Tirolissa Italiassa. Se on Sextenin Dolomiittien vuoriryhmän korkein vuori. Vuori valloitettiin ensimmäisen kerran 18. heinäkuuta 1869. Ensimmäisiä valloittajia olivat Paul Grohmann, Franz Innerkofler ja Peter Salcher. 
Dreischusterspitze sijaitsee itään Innerfeldtal- ja länteen Fischleintal-laaksosta, Drei Zinnen -luonnonpuiston alueella. Massiivin läpi kulkee Sextenin ja Innichenin kuntien raja.
Königspitze

Königspitze () on 3 851 metriä korkea vuori Ortlerin Alpeilla, Etelä-Tirolin ja Lombardian raja-alueella Pohjois-Italiassa. Se on Ortlerin Alppien toiseksi korkein huippu Ortlerin jälkeen.
Königspitzen ensimmäinen vahvistettu valloitus tapahtui 3. elokuuta 1864, kun Francis Fox Tuckett, Edward N. Buxton ja veljekset Michel ja Franz Biner kiipesivät huipulle. Baijerilaisen Stephan Steinbergerin kerrotaan valloittaneen vuoren jo 24. elokuuta 1854, mutta tästä ei ole kiistattomia todisteita.
Novoazovsk

Novoazovsk (; ) on Itä-Ukrainan Donetskin alueen kaakkoisosassa, Asovanmeren pohjoisrannalla sijaitseva kaupunki ja Novoazovskin piirin hallintokeskus. Ukrainan tilastokeskuksen arvion mukaan kaupungissa oli vuoden 2013 alussa runsas 11 760 ja koko piirissä 35 737 asukasta. Vuoden 2001 väestönlaskennassa piirin väestöstä (38 902 as.) kirjattiin 67,2 % ukrainalaisiksi ja 29,5 % etnisesti venäläisiksi.
Novoazovsk sijaitsee Etelä-Ukrainan halkaisevan valtatien M14 (Odessa–Mykolajiv–H’erson–Melitopol–Mariupol–Novoazovsk–Venäjän Rostovin alueen raja) varrella; valtatie muodostaa osan pidempää eurooppatieyhteyttä E58. Mariupol sijaitsee 41 kilometriä Novoazovskin länsipuolella ja Venäjän raja 12 kilometriä kaupungin itäpuolella.
Venäjän rajalla pitäisi toimia Ukrainan rajavartiolaitoksen ylläpitämä rajanylityspaikka. Kuitenkin elokuussa 2014 panssariajoneuvoja tunkeutui Venäjän federaation rajan yli Venäjän tiedustelupalveluiden perustaman "Donetskin kansantasavallan" eli niin sanottujen separatistijoukkojen tueksi. Yhdessä nämä miehittivät tämän ukrainalaiskaupungin.
Helmikuussa 2015 uutisoitiin yli 20 uuden panssariajoneuvon, ja satojen ("bussilasteittain") uusien Venäjän federaation puolelta tulleiden sotilaiden saapumisesta Ukrainan Novoazovskin seudulle. Kapinallisten kerrottiin testaavan eturintamassa myös uudenlaisia, Venäjän puolelta tuoduksi väitettyjä tykistöaseita.
Reschensee

Reschensee () on tekojärvi Pohjois-Italiassa, Graun im Vinschgaun kunnassa, läntisessä Etelä-Tirolissa. Järvi on runsaat kuusi kilometriä pitkä ja leveimmältä kohdaltaan 1,4 kilometrin levyinen. Sen pinta-ala on suurimmillaan 6,8 neliökilometriä ja tilavuus 0,12 kuutiokilometriä. Järven laskujoki on Adige, jonka alkulähde (, ) on järven pohjoispäässä Reschensolassa.
Solan eteläpuolella oli vuoteen 1950 saakka kolme järveä: Reschensee, Mittersee ja Haidersee, joista Mittersee yhdistyi Reschenseehen tekojärven rakentamisen myötä. Reschenseen veden noustua 22 metriä koko Graunin kylä ja suuri osa Reschenin kylästä jäi veden alle. Nykyisin vanhasta Graunista muistuttaa Reschenseestä pilkottava kirkontorni.
Enharmonic Intervals (for Paschen Organ)

Enharmonic Intervals (for Paschen Organ) on vuonna 2013 ilmestynyt amerikkalaisen Mamifferin ja Circlen yhteisalbumi, joka äänitettiin yhden päivän aikana Keski-Porin kirkossa. Täydentäviä studionauhoituksia levylle tehtiin sekä Suomessa että Yhdysvalloissa.
Circlestä levyllä ovat mukana ainoastaan yhtyeen johtohahmot Jussi Lehtisalo ja Mika Rättö. Seattlesta tulevan Mamifferin muodostavat laulaja Faith Coloccia sekä aikaisemmin muun muassa post-metal-yhtye Isiksessä soittanut laulaja-kitaristi Aaron Turner. Yhdellä kappaleella on myös mukana amerikkalainen viulisti Eyvind Kang, jonka osuus äänitettiin myöhemmin Seattlessa. Pääasiallisena instrumenttina levyllä ovat Keski-Porin kirkon vuonna 2007 rakennetut Paschen Kiel -urut, joita soinniltaan pidetään yhtenä maailman parhaista ranskalais-romanttisista uruista. Lisäksi kokeellinen albumi sisältää syntetisaattoria, kitaraa ja ihmisääntä.
Albumin CD-version julkaisi Ektro Records ja eri kannella varustetun vinyylin amerikkalainen SIGE Records. Levystä on olemassa myös tuplavinyyli, jonka kansikuva on sama kuin CD:ssä.
HMS Portland (F79)

HMS Portland (viirinumero F79) on Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 23 fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin helmikuussa 1996 Scotsounista Yarrow Shipbuildersilta, joka oli vuodesta 1985 alkaen Marconi Marine (YSL). Köli laskettiin 14. tammikuuta 1998. Alus laskettiin vesille 15. toukokuuta 1999 kumminaan Lady Heather Brigstocke ja otettiin palvelukseen 3. toukokuuta 2001.
Palvelus.
Vuonna 2007 alus oli seitsemän kuukautta Karibianmerellä, jolloin sen miehistö takavarikoi 3,5 tonnia kokaiinia Yhdysvaltain rannikkovartioston kanssa. Se myös avusti hurrikaani Deanin jälkeisissä avustustöissä Belizessä.
Alus oli 2018-2020 Babcock Internationalin Frigate Refir Complexin tiloissa Devonportissa modernisoitavana.
Alus saapui 20. joulukuuta 2024 Devonportiin Norjasta, missä sille asennettiin Naval Strike Missile (NSM) -ohjukset. Alus oli matkan aikana myös Haakonsvernissa järjestelmän toimittajan Kongsberg Defence &amp; Aerospacen ja tilaajan koeajoissa. Kotimaahan palannut alus siirrettiin telakalle huollettavaksi.
HMS St Albans (F83)

HMS St. Albans (viirinumero F83) on Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 23 fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin helmikuussa 1996 Scotsounista Yarrow Shipbuildersilta, joka oli vuodesta 1985 alkaen Marconi Marine (YSL). Köli laskettiin 18. huhtikuuta 1999. Alus laskettiin vesille 6. toukokuuta 2000 ja otettiin palvelukseen 6. kesäkuuta 2002.
Palvelus.
Alus osallistui 2004 Arabianmerellä operaatio Oracleen. Se lähti 13. helmikuuta 2006 kuudeksi kuukaudeksi Persianlahdelle, jonne se saapui huhtikuun alussa. Aluksen tehtävänä oli Irakin öljynporauslauttojen suojaaminen sekä valvoa Persianlahden pohjoisosien meriliikennettä. Tehtävänsä aikana alus vieraili kuudessatoista maassa muun muassa Algeriassa, Albaniassa, Ukrainassa, Romaniassa, Bulgariassa, Turkissa ja Libanonissa.
Vuonna 2012 alus oli Britannian korkeanvalmiuden sukellusveneidentorjuntaosastossa huhtikuuhun 2013. Alus vieraili maaliskuussa 2012 Lontoossa ja oli huhtikuussa 2013 Angleseyssä neljä päivää Atlantin taisteluiden 70-vuotisjuhlallisuuksissa avoinna yleisölle, minkä jälkeen se siirrettiin BAE Systemsin Portsmouthin telakalle vuodeksi. Telakalla aluksen komento- ja hallintajärjestelmiät sekä aseet modernisoitiin sekä propulsiojärjestelmä ja runko huollettiin. Alus palasi keväällä telakalta ja palvelukseen kesällä 2014.
HMS Dragon (D35)

HMS Dragon (viirinumero D35) on Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 45 ilmatorjuntahävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin joulukuussa 2000 BVT Surface Fleetiltä, missä köli laskettiin BAe Systems Naval Shipsin telakalla (vuodesta 2009 BAE Systems Surface Ships) Govanissa 19. joulukuuta 2005 telakkanumerolla 1064. Se laskettiin vesille 17. marraskuuta 2008 kumminaan vara-amiraali Paul Boissierin puoliso Susie Boissier ja otettiin palvelukseen 20. huhtikuuta 2012.
Palvelus.
Alus teki ensi vierailun 27. huhtikuuta 2012 Liverpooliin, missä se oli kolme vuorokautta ollen 28. huhtikuuta avoinna yleisölle.
Alus lähetettiin maaliskuussa 2013 Persianlahdelle. Elokuussa 2013 alus oli Yhdysvaltain laivaston "USS Nimitzin" ympärille kootun taisteluosaston mukana Arabianmerellä. Huhtikuussa alus palasi kotimaahan, missä se sijoitettiin valmiussaattajaksi ().
Alus lähti huhtikuussa 2014 Portsmouthista Skotlannin pohjoispuolelle varjostaakseen Venäjän laivaston Udaloi-luokan fregattia "Vitse-Admiral Kulakovia", joka oli matkalla etelään. Toukokuussa alus varjosti Ranskan rannikolta Kanaaliin saapuvaa Venäjän seitsemän aluksen osastoa, jonka johtoaluksena oli lentotukialus "Admiral Kuznetsov". Osasto oli paluumatkalla Murmanskiin.
Mats

Mats tai Matts on ruotsalainen ja norjalainen miehen etunimi, Matias-nimen lyhentynyt muoto. Nimen suomen­kielinen vastine on Matti.
Suomessa nimi Mats on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1900-luvun alusta helmikuuhun 2025 mennessä noin 2750 ja Matts 924 henkilölle. Matsin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan on 24. helmikuuta, Matin päivänä.
Stemonaceae

Stemonaceae on pieni koppisiemenisten Pandanales-lahkoon kuuluva kasviheimo.
Tuntomerkit.
Kasvit kasvavat varsijatkoisesti, ovat joskus mukulallisia, ja niiden maansisäisissä osissa on surkastuneita ja yhteyttämättömiä lehtiä (katafyllejä). Varsi on pysty tai joskus tuen ympärille kietoutuva. Aineenvaihduntatuotteina syntyy eräitä luonteenomaisia alkaloideja. Kasvit ovat kaljuja. Lehdet sijaitsevat kahdessa rivissä tai vastakkaisina pareina, ja niissä on ruoti, lapa, vahva keskisuoni ja verkkomainen suonitus.
Kukinto sijaitsee lehtihangassa ja on viuhkomainen, tai kukat sijaitsevat yksittäin. Kukissa on nivelikäs perä, neljä tai viisi kehälehteä yhtyneinä lyhyeksi torveksi. Hetiö on enemmän tai vähemmän yhteen kasvanut ja kiinnittyy teriöön. Ponnen lokeroside on laajentunut. Siitepöly on piikkipintaista. Sikiäin koostuu yhdestä tai kolmesta yhtyneestä emilehdestä ja on tavallisesti kehänpäällinen, joskus -alainen. Vartalo on haaroittunut. Kärki- tai pohjaistukassa on kaksi tai useampia siemenaiheita kussakin emilehdessä. Hedelmä on kota, siemenet pitkittäissärmäisiä ja vaipallisia; siemenessä on runsas ja tärkkelyspitoinen endospermi. Yleensä muurahaiset toimivat siementen levittäjinä (myrmekokoria). Taimen sirkkalehti ei ole yhteyttävä, ja sirkkajuuri on hyvin kehittynyt.
Levinneisyys.
Stemonaceae-kasvit ovat kotoisin Kiinasta ja Japanista Australiaan ulottuvalta alueelta sekä Kaakkois-Yhdysvalloista, missä kasvaa "Croomia"-suku.
Luokittelu.
Stemonaceae-kasvien lähimmät sukulaiset ovat kairapalmu- (Pandanaceae) ja panamapalmukasvit (Cyclanthaceae). Ne muodostavat kehityshaaran, jonka ominaisuuksiin kuuluvat muun muassa putkiloiden esiintyminen myös varressa, putkiloiden tikapuumaiset perforaatiot, oksalaattikiteet ja yksisirkkaisille epätyypilliset kukat, joiden perusluku on jokin muu kuin kolme. Viimeisimmän ikäarvion mukaan kehityshaara olisi noin 53,7 miljoonaa vuotta vanha.
Heimossa on neljä sukua ja 27 lajia. Suvut ovat "Croomia" Torr., "Pentastemona" Steenis, "Stemona" Lour. ja "Stichoneuron" Hook.f.
HMS Defender (D36)

HMS Defender (viirinumero D36) on Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 45 ilmatorjuntahävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin joulukuussa 2000 BVT Surface Fleetiltä, missä köli laskettiin BAe Systems Naval Shipsin telakalla (vuodesta 2009 BAE Systems Surface Ships) Govanissa 31. heinäkuuta 2006. Se laskettiin vesille 21. lokakuuta 2009 kumminaan Lady Julie Massey ja otettiin palvelukseen 21. maaliskuuta 2013.
Palvelus.
Palvelukseen oton jälkeen aluksen miehistö oli syksyn Plymouthissa koulutettavana operatiivista valmiutta varten. Koulutuksen päätyttyä alus lähti 19. joulukuuta 2013 ensimmäiseen tehtäväänsä, kun se matkasi 700 merimailia Portsmouthista Skotlannin koillispuolelle kohdatakseen Venäjän laivaston kuuden aluksen osaston, jossa oli muun muassa lentotukialus "Admiral Kuznetsov" ja ydinkäyttöinen taisteluristeilijä "Pjotr Veliki". "Defender" saattoi osaston matkalla Skotlannin itärannikkoa kohti etelää. Osasto joutui kuitenkin palaamaan pohjoiseen huonon sään vuoksi ja ankkuroitui Moray Firthiin.
Tehtävän jälkeen miehistö koulutus jatkui. Toukokuussa 2014 aluksen miehistö ampui ensi kerran Sea Viper ohjuksen, minkä jälkeen operatiivinen valmius oli saavutettu. Ohjus tuhosi suunnitellusti Mirach maalin. Alus lähti 2014 ensimmäiselle partiomatkalleen Suezista itään.
Alus osallistui operaatio Shaderiin suojaten Yhdysvaltain laivaston CTF-50:tä.
HMS Duncan (D37)

HMS Duncan (viirinumero D37) on Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 45 ilmatorjuntahävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin joulukuussa 2000 BVT Surface Fleetiltä. Köli laskettiin BAe Systems Naval Shipsin telakalla (vuodesta 2009 BAE Systems Surface Ships) Govanissa 26. tammikuuta 2007. Alus laskettiin vesille 11. lokakuuta 2010 kumminaan Marie Ibbotson ja otettiin palvelukseen 26. syyskuuta 2013.
Painoissa on mukana ainoastaan teräksen aiheuttama massa ei kokonaismassa, johon tulee lisätä laitteet.
Palvelus.
Vuonna 2014 alus oli koeajoissa ja miehistökoulutuksessa.
Muuta.
"Duncanista" on tehty Ylen kanavilla näytettävä, 2-osainen tv-jatkosarja, joka kertoo aluksella palvelleista sotilashenkilöistä. Muun ohella, aluksen komentaja on vaihtunut. Ylen esittämä jatkosarja kertoo sotilaallisista operaatiosta; nimellä "Sotalaiva - Elämää merellä".
Rikosten rajoilla

Rikosten rajoilla (myös Kohtalokas nainen; ) on vuonna 1951 ensi-iltansa saanut John Farrow’n ohjaama yhdysvaltalainen film noir -tyylinen jännityselokuva, jonka pääosissa ovat Robert Mitchum ja Jane Russell. Elokuvan sivuosissa ovat muun muassa Vincent Price, Raymond Burr ja Charles McGraw. RKO Radio Pictures oli elokuvan tuotanto- ja levittäjäyhtiönä.
Juoni.
"Rikosten rajoilla" kertoo Meksikoon karkotetusta gangsterista, epäonnisesta uhkapelaajasta ja yökerholaulajattaresta, jotka joutuvat keskelle sekavaa mysteeriä.
Tuotanto.
Elokuvan työniminä olivat "Smiler with a Gun" ja "Killer with a Smile". Käsikirjoittajien Frank Fentonin ja Jack Leonardin käsikirjoituksen nimikkeenä oli "The Big Bullet". Vaikka vuoden 1949 alussa "The Hollywood Reporter" ilmoitti RKO:n omistavan Gerald Drayson Adamsin tarinan "Star Sapphire" elokuvaoikeudet, elokuvan juoni ei liity Adamsin tarinaan, jonka nimi muutettiin "His Kind of Womaniksi" vuoden 1949 lopulla ja jonka elokuvaversion pääosissa tulisi olemaan Robert Mitchum ja Jane Russell. Helmikuussa 1949 "The Hollywood Reporter" oli kertonut "Star Sapphiren" kertovan lääkäristä, joka ryhtyy salapoliisiksi puhdistakseen maineensa.
Lokakuussa 1949 "The Hollywood Reporter" ilmoitti, että John Cromwellia harkittiin elokuvan ohjaajaksi. RKO lainasi Leslye Banningia Universal-Internationalilta elokuvaan. "Rikosten rajoilla" -elokuvan kuvaukset alkoivat 10. huhtikuuta 1950. Kuvausten aikana Raymond Burr oikeasti vahingossa löi Mitchumin tajuttomaksi heidän tappelukohtauksensa kuvauksissa. Elokuvan kuvakset saatiin päätökseen 23. toukokuuta 1950. Elokuvan jälkituotannon aikana syntyi paljon ongelmia: Howard Hughes oli tyytymätön ohjaaja Farrow’n työhön, monia kohtauksia leikattiin, lisättiin ja kuvattiin uudelleen. Hughes palkkasi monta käsikirjoittajaa laatimaan uudelleen useita kohtauksia. Hughes oli mukana käsikirjoittamassa elokuvan loppua Richard Fleischerin kanssa. Uusiksi ja myöhemmin kuvatut uudet kohtaukset ohjasi Fleischer, jota ei mainita elokuvan alkuteksteissä. Elokuvan uudet kohtaukset kuvattiin vuoden 1951 alussa. RKO suunnitteli leikkaavansa elokuvasta noin kolmenkymmenen minuutin verran filmiä ennen elokuvan maanlaajuista ensi-iltaa, mutta elokuva jätettiin lopulta kaksituntiseksi.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Rikosten rajoilla" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa, Pennsylvanian Philadelphiassa 15. elokuuta 1951. Maanlaajuisen teatteriensi-iltansa elokuva sai 25. elokuuta 1951.
Vaikka elokuvan tuotannon aikana vallitsi kaaos, "Rikosten rajoilla" oli kaupallinen menestys. Elokuva on saanut kulttielokuvan aseman, vaikka elokuva ei ensi-iltansa jälkeen saanut vuosikymmeniin laajaa jakelua. Ilmestymisvuonnaan "Rikosten rajoilla" tuotti kahden miljoonan dollarin lipputulot Yhdysvalloissa. Elokuva ja etenkin Robert Mitchumin ja Jane Russellin roolisuoritukset saivat ajan elokuvakriitikoilta myönteisen vastaanoton. Warner Home Video julkaisi elokuvan DVD:nä 18. heinäkuuta 2006.
Erik Scavenius

Erik Scavenius (13. kesäkuuta 1877 – 29. marraskuuta 1962) oli tanskalainen diplomaatti ja poliitikko, joka toimi Tanskan ulkoministerinä vuosina 1909–1910, 1913–1920 ja 1940–1943 sekä samalla pääministerinä vuosina 1942–1943 maan ollessa Saksan miehittämä. Häntä on kritisoitu saksalaismielisyydestään.
Elämäkerta.
Erik Scaveniuksen isä oli kamariherra Carl Scavenius. Scavenius valmistui vuonna 1901 valtiotieteen kandidaatiksi ja aloitti uransa Tanskan ulkoministeriössä. Hän oli vuosina 1906–1908 edustustosihteeri Berliinissä ja vuodesta 1909 ministeriön osastopäällikkö. Scavenius toimi ulkoministerinä Radikaalia Venstreä edustaneen Carl Theodor Zahlen hallituksissa vuosina 1909–1910 ja 1913–1920. Ensimmäisen maailmansodan aikana Scavenius pyrki säilyttämään Tanskan puolueettomuuden tasapainoilemalla suurvaltojen välissä mutta kallistui enemmän Saksan suuntaan, mistä häntä kritisoitiin sodan jälkeen. Hän oli myös muotoilemassa Tanskan hallituksen politiikkaa vuosien 1918–1920 neuvotteluissa Slesvigin asemasta ja kannatti Tanskan etelärajaksi maltillista ratkaisua eli niin sanottua Clausenin linjaa, joka myös toteutui.
Ulkoministerikautensa jälkeen Scavenius oli kansankäräjien edustajana vuosina 1918–1920 ja 1925–1927, Radikaalin Venstren puheenjohtajana vuosina 1922–1924 ja Tanskan lähettiläänä Tukholmassa vuosina 1924–1932. Vuosina 1932–1940 hän oli "Politiken"-lehden johtokunnan puheenjohtaja ja hoiti erilaisia tehtäviä ulkoministeriössä.
Scavenius tuli uudelleen ulkoministeriksi toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana heinäkuussa 1940 ja johti Tanskan hallituksen yhteistyöpolitiikkaa. Hänestä tuli 9. marraskuuta 1942 myös pääministeri Vilhelm Buhlin erottua niin sanotun sähkekriisin vuoksi. Scavenius pyrki suhtautumaan hyvin joustavasti saksalaisten toiveisiin säilyttääkseen mahdollisimman paljon valtaa Tanskan hallituksen käsissä. Hänen mielestään Tanskan heikko asema teki Saksan tahtoon taipumisen välttämättömäksi, ja sitä paitsi hän oletti Saksan todennäköisesti voittavan sodan. Saksan luottamus antoi hänelle vahvan aseman Tanskan johdossa mutta herätti paljon vastustusta kansan keskuudessa.
Levottomuuksien puhjettua Tanskassa saksalaiset panivat Scaveniuksen viralta 29. elokuuta 1943, minkä jälkeen Tanskalla ei ollut lainkaan omaa hallitusta. Tanskalaisen katsannon mukaan hän oli laillinen pääministeri aina toukokuussa 1945 tapahtuneeseen Tanskan vapautumiseen saakka. Sodan jälkeen Scaveniusta arvosteltiin voimakkaasti yhteistyöstään miehittäjän kanssa, mutta hän puolusti sinnikkäästi itseään parlamentaarisen tutkintakomitean edessä vuonna 1945 sekä julkaisemissaan muistelmakirjoissa "Forhandlingspolitikken under Besættelsen" (1948) ja "Dansk Udenrigspolitik under den første Verdenskrig" (1959). Häntä pidetään edelleen Tanskan historiassa hyvin ristiriitaisena hahmona.
Erik Scavenius oli Tanskan ulkoministerinä toimineen Harald Scaveniuksen serkku.
Luke Kuechly

Luke August Kuechly (s. 20. huhtikuuta 1991 Evendale, Ohio) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan keskimmäinen tukimies. Hän on vuodesta 2012 lähtien edustanut NFL:ssä pelaavaa Carolina Panthersia.
Ennen ammattilaisuraansa Kuechly pelasi yliopistojalkapalloa Boston Collegen joukkueessa. Panthers varasi hänet tilaisuuden yhdeksäntenä pelaajana vuoden 2012 . Tulokaskaudellaan Kuechly valittiin vuoden puolustavaksi tulokkaaksi.
Kuechly on valittu kahdesti NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin. Lisäksi hänestä tuli kaudella 2013 kaikkien aikojen nuorin NFL:n vuoden parhaaksi puolustajaksi valittu pelaaja.
Violetta (televisiosarja)

Violetta on argentiinalainen nuorten saippuasarja ja Disney Channelin ensimmäinen alkuperäinen telenovela. Se alkoi Latinalaisen Amerikan ja Italian Disney Channel -kanavilla 14. toukokuuta 2012, muuten esityspäivät vaihtelivat maan mukaan. Sarjaa on kuvattu Buenos Airesissa ja siitä on julkaistu kolme tuotantokautta. Sarjan alkuperäinen kieli on espanja, mutta Yhdysvalloissa se on dubattu englanniksi. Suomen Disney Channel -kanavalla sarjassa on tekstitykset.
"Violetta" kertoo nuoresta, musikaalisesti lahjakkaasta tytöstä, joka palaa isänsä kanssa takaisin Buenos Airesiin, kotikaupunkiinsa. Violetan äiti kuoli tytön ollessa 5-vuotias. Violetta ei koskaan ennen ollut käynyt oikeaa koulua, vaan kotiopettajat olivat opettaneet häntä. Buenos Airesissa Violetta löytää musiikkikoulu Studio 21n ja haaveilee pääsystä sinne. Violetta käy siellä aluksi pianotunneilla ja salaa isältään paljon. Studiosta Violetta löytää oikean rakkauden ja ystäviä, jotka auttavat aina.
Jé

Jeferson Luis Corrêa Carpes (taiteilijanimeltään Jé; s. 5. marraskuuta 1983 Porto Alegre) on brasilialainen futsalpelaaja, joka edustaa ADC Intelliä ja Brasilian futsalmaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 183 senttimetriä pitkä ja 82 kilogrammaa painava Jé on pivot eli hyökkääjä.
Jé on voittanut Brasilian futsalmaajoukkueen kanssa MM-kultaa vuodelta 2012 Thaimaasta. Jé onnistui noissa kisoissa kuudesti maalinteossa ollen kilpailuiden neljänneksi paras maalintekijä. Vuotta aiemmin Jé oli mukana voittamassa Etelä-Amerikan mestaruutta.
Seuratasolla Jé on edustanut kotimaansa ADC Intelliä vuodesta 2012 asti. Aiemmin hän on pelannut iranilaisessa Foolad Mahan FSC:ssä ja Santosissa.
Ole aina luonani

Ole aina luonani () on vuonna 1955 ensi-iltansa saanut Joseph Pevneyn ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, johon sekoittuu myös komedian, toiminnan ja westernin aineksia. Elokuvan pääosissa ovat Jane Russell ja Jeff Chandler. Elokuva perustuu Anya Setonin romaaniin "Foxfire" (1951), jonka pohjalta Ketti Frings laati elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajana oli Aaron Rosenberg. "Ole aina luonani" -elokuvassa Jeff Chandler laulaa teemalaulun, jonka hän sanoitti Henry Mancinin kanssa. Universal International Pictures oli elokuvan tuotanto- ja levittäjäyhtiönä.
Tuotanto.
Heinäkuussa 1953 June Allyson oli alun perin kiinnitettynä naispääosaan "The Hollywood Reporterin" mukaan. "Ole aina luonani" -elokuvan kuvaukset alkoivat 27. heinäkuuta 1954. Elokuva kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä Arizonan Kingmanin kaupungissa ja Oatmanin kunnassa sekä Kalifornian Apple Valleyn kunnassa. Elokuvan kuvaukset saatiin päätökseen syyskuun alussa 1954. "Ole aina luonani" on elokuvan historiassa merkittävä, koska elokuva oli viimeinen Technicolorin 3-komponenttijärjestelmäkameralla kuvattu yhdysvaltalainen elokuva.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Ole aina luonani" sai ensi-iltansa Yhdysvaltain New Yorkissa 13. heinäkuuta 1955. Los Angelesin ensi-ilta oli 29. heinäkuuta 1955. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 5. elokuuta 1955. "Ole aina luonani" tuotti ilmestymisvuonnaan Yhdysvalloissa 1,9 miljoonaa dollaria.
"Ole aina luonani" -elokuvaa oltiin esittämässä matkustaja-alus SS Andrea Dorian elokuvateatterissa juuri silloin, kun moottorilaiva M/S Stockholm törmäsi kohtalokkain seurauksin Andrea Doriaan illalla 25. heinäkuuta 1956.
Matías Lucuix

Matías Raúl Lucuix (s. 20. marraskuuta 1985 Buenos Aires) on argentiinalainen futsalpelaaja. Hän edustaa espanjalaista Inter Movistaria ja Argentiinan futsalmaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 186 senttimetriä pitkä Lucuix on ala eli laitapelaaja.
Lucuix on kuulunut Argentiinan futsalmaajoukkueeseen kaksissa MM-kilpailuissa, vuosina 2008 ja 2012. Hän on tehnyt MM-kilpailuissa pelaamissaan kymmenessä ottelussa neljä maalia. Vuoden 2012 MM-kilpailuiden alkulohkon ottelussa Australiaa vastaan Lucuix, joka oli juuri silloin uransa huipulla ja aivan maailman parhaiden pelaajien joukossa, mursi pohje- ja sääriluunsa eikä ole voinut pelata sen jälkeen yli kahteen vuoteen, vaikka alun perin toipumisajan uskottiin olevan kahdeksasta kymmeneen kuukautta. Silti on mahdollista, että useisiin leikkauksiin joutunut Lucuix palaa vielä jonain päivänä futsalkentille.
Lucuix kuuluu yhä nimellisesti espanjalaisjoukkue Inter Movistarin kokoonpanoon. Hän siirtyi seuraan vuonna 2011 toisesta espanjalaisseurasta Caja Segoviasta, jota hän edusti vuodet 2007-2011. Vuonna 2007 Lucuix saavutti Argentiinan kanssa hopeaa Pan-Amerikan kisoista Rio de Janeirosta.
Mikko Kammari

Mikko Kammari (; 1. maaliskuuta 1898 Vanha-Pekunitsa – 21. syyskuuta 1965 Moskova) oli inkeriläissyntyinen neuvostoliittolainen filosofi. 
Elämäkerta.
Talonpoikaisperheeseen syntynyt Kammari kävi alkeiskoulun jälkeen semstvon opettajaopiston Pietarissa ja työskenteli opettajana ja paikallisen kansanvalistusosaston johtajana. Hän liittyi bolševikkipuolueeseen vuonna 1919, toimi marksismi-leninismin opettajana Leningradin alueen puoluekoulussa ja valmistui Punaisen professuurin instituutista vuonna 1931. Kammari opetti filosofiaa korkeakouluissa ja toimi vuosina 1936–1940 NKP(b):n keskuskomitean Marxin-Engelsin-Leninin instituutin vanhempana tutkijana. Vuonna 1935 hänelle myönnettiin filosofian kandidaatin oppiarvo ja professorin arvonimi. Toisen maailmansodan aikana hän oli Moskovan radion suomenkielisen toimituksen vastaava toimittaja.
Vuosina 1945–1949 Kammari työskenteli Neuvostoliiton tiedeakatemian filosofian instituutin vanhempana tutkijana ja sektorinjohtajana. Vuonna 1949 hän puolusti väitöskirjaansa "Marksizm-leninizm o roli litšnosti v istorii" (”Marksismi-leninismi yksilön roolista historiassa”). Vuonna 1950 Kammarille myönnettiin filosofian tohtorin oppiarvo ja vuonna 1954 hänet valittiin tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäseneksi. Vuosina 1953–1961 Kammari toimi tiedeakatemian talous-, filosofia- ja oikeustieteiden osaston akateemisena varasihteerinä ja vuodesta 1957 lähtien osaston byroon jäsenenä. Vuosina 1949–1954 hän työskenteli myös NKP:n keskuskomitean "Kommunist"-aikakauslehden toimittajana ja vuosina 1954–1959 "Voprosy filosofii" -lehden päätoimittajana.
Kammari tunnetaan useiden Stalinia ylistävien kirjoitusten tekijänä. Hänen Pavel Judinin kanssa kirjoittamansa artikkeli "Tovarištš Stalin o razrabotke Leninym materialistitšeskoi dialektiki" (”Toveri Stalin Leninin kehittämästä materialistisesta dialektiikasta”, 1932) oli yksi ensimmäisistä julkaisuista, joissa Leninin toimintaa arvioidaan Stalinin näkemysten pohjalta. Kammari osallistui innokkaasti 1930-luvun filosofiseen keskusteluun, jossa hän syytti akateemikko Abram Deborinin ryhmää oikeisto-opportunismista ja trotskilaisuudesta. Hän oli mukana laatimassa muun muassa tiedeakatemian yhteismonografioita "O sovetskom sotsialistitšeskom obštšestve" (”Neuvostoliittolaisesta sosialistisesta yhteiskunnasta”, 1948), "Istoritšeski materializm" (”Historiallinen materialismi”, 1950 ja 1954) ja "Osnovy marksistskoi filosofii" (”Marksilaisen filosofian perusteet”, 1959). Kammari sai väitöskirjastaan tiedeakatemian puhemiehistön rahapalkinnon vuonna 1952 ja vuonna 1954 hänelle myönnettiin työn punaisen lipun kunniamerkki. Hänet on haudattu Moskovaan Novodevitšin hautausmaalle.
Cundinamarca (valtio)

Cundinamarcan vapaa ja itsenäinen valtio () oli lyhytikäinen tunnustamaton valtio nykyisessä Kolumbiassa vuosina 1811–1814.
Napoleonin sotien aikaan Espanjan siirtokunnissa oli liikehdintää itsehallinnon puolesta ranskalaisten asettamaa kuningas Joseph Bonapartea vastaan. Vuonna 1811 Bogotan ympäristö julistautui Cundinamarcan valtioksi, jonka nimelliseksi hallitsijaksi valittiin Ferdinand VII. Valtio julistautui itsenäiseksi tasavallaksi vuonna 1813. Cundinamarca ajautui nopeasti konfliktiin toisen vastikään itsenäistyneen valtion, Uuden-Granadan yhdistyneiden provinssien, kanssa. Joulukuussa 1814 Yhdistyneet provinssit liitti Cundinamarcan itseensä.
Mustalaiskuningatar

Mustalaiskuningatar () on Nicholas Rayn ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1956. Elokuvan pääosia näyttelevät Jane Russell ja Cornel Wilde. "Mustalaiskuningatar" kertoo Stephen Torinosta, jonka Marco-veli huijaa järjestettyyn avioliittoon myrskyisän Annie Caldashin kanssa; Annie haluaa avioliiton käyntiin, mutta Stephen ei halua avioliitosta tulevan mitään. Columbia Pictures Corporation oli elokuvan tuotanto- ja levittäjäyhtiönä.
Elokuvan alkuperäisen käsikirjoituksen kehittelivät Walter Newman ja Nicholas Ray RKO Radio Picturesilla, mutta RKO ei koskaan tehnyt elokuvaa. Lopulta Columbia Pictures halusi tehdä elokuvan Jane Russellin kanssa, mutta studio halusi tehdä muutoksia käsikirjoitukseen. Jesse Lasky Jr. laati lopulta kokonaan elokuvan uuden käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajina olivat Harry Tatelman ja Howard Welsch. "Mustalaiskuningatar" kuvattiin Technicolor- ja CinemaScope-elokuvausmenetelmällä. Elokuvan kuvaukset alkoivat 21. heinäkuuta 1955 ja päättyivät 24. elokuuta 1955. "Mustalaiskuningattaren" työnimenä oli "Tambourine".
"Mustalaiskuningatar" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa Los Angelesissa 7. maaliskuuta 1956. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 20. heinäkuuta 1956. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kuuden arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 83 prosenttia on positiivista. Columbia Tristar julkaisi elokuvan DVD:nä 26. maaliskuuta 2007.
Dikobolttioktakarbonyyli

Dikobolttioktakarbonyyli tai kobolttikarbonyyli tai oktakarbonyylikoboltti (Co2(CO)8) on metallikarbonyyleihin kuuluva koboltin organometalliyhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian teollisuudessa muun muassa hydroformylointireaktioiden katalyyttinä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa dikobolttioktakarbonyyli on oranssinkeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin. Kiinteässä olomuodossa yhdisteen rakenteessa kumpaakin kobolttiatomia ympäröi viisi karbonyyliligandia. Näistä ligandeista kaksi on sitoutunut kumpaankin kobolttiatomiin muodostaen niin kutsutun siltarakenteen. Liuoksissa yhdisteen rakenne on tasapainossa toisen rakenteen kanssa. Tässä rakenteessa kumpikin kobolttiatomeista on sitoutunut neljään karbonyyliligandiin ja myös kobolttiatomien välillä on sidos. Dikobolttioktakarbonyyli voidaan pelkistää vedyttämällä kobolttitetrakarbonyylihydridiksi. Yhdiste reagoi helposti ilman hapen kanssa.
Valmistus ja käyttö.
Dikobolttioktakarbonyyliä voidaan valmistaa kuumentamalla hienoksi jauhettua kobolttimetallia tai kobolttikarbonaattia 250–300 °C:n lämpötilaan hiilimonoksidi-ilmakehässä 200–300 bar paineessa. Toinen usein käytetty tapa on kobolttiasetaatin kuumentaminen vedyn ja hiilimonoksidin läsnä ollessa 160 °C:n lämpötilaan sykloheksaaniliuoksessa.
2 Co + 8 CO → Co2(CO)8
Dikobolttioktakarbonyyliä käytetään usein lähtöaineena valmistettaessa muita orgaanisia kobolttiyhdisteitä. Tärkein yhdisteen käyttökohde on kuitenkin käyttö katalyyttinä esimerkiksi hydroformyloinneissa ja Pauson–Khand-reaktioissa.
In the Absence of Light

In the Absence of Light on suomalaisen goottimetallin yhtyeen The Man-Eating Treen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 20. maaliskuuta 2015 levymerkillä Ranka Kustannus.
Yhtye aloitti albumin työstämisen elokuussa 2013. Se on The Man-Eating Treen ensimmäinen, jolla laulajana toimii Antti Kumpulainen. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 13.
Sidney Marquez Boquiren

Sidney Marquez Boquiren (s. 1970 Manila) on filippiiniläinen, vuodesta 1990 Yhdysvalloissa asunut säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Michael Schellen johdolla Butlerin yliopistossa Indianapolisissa, josta hän valmistui musiikin kandidaatiksi vuonna 1992. Hän jatkoi sävellysopintojaan Stephen Jaffen ja Scott Lindrothin johdolla Duken yliopistossa (Durhamissa, Pohjois-Carolina), josta hän sai taiteiden maisterin (1994) ja filosofian tohtorin (1999) arvot.
Boquiren on säveltänyt varsinkin kamariteoksia erilaisille kokoonpanoille sekä vokaalimusiikkia, jonka joukossa on muun muassa lukuisia hengellisiä teoksia. Boquirenin tuotantoon kuuluu myös pianoteoksia ja "Sala'am" cembalolle (1993). Hänen sävellyksiään on esitetty Belgiassa, Ranskassa, Kreikassa, Italiassa, Japanissa, Alankomaissa, Filippiineillä ja Yhdysvalloissa. Hän on muun muassa ollut teoksillaan kahdesti edustettuna Alankomaiden Internationale Gaudeamus Muziekweekillä (2000–01). 
Boquiren on myös laulanut bassobaritonina ja toiminut kuoronjohtajana. Vuonna 1998 hänellä oli Durham School of the Artsin säveltäjäresidenssi. Vuodesta 1999 lähtien hän on työskennellyt nykymusiikkikokoonpano Pulsoptionalin kanssa. Hän on lisäksi toiminut opetustehtävissä Duken yliopistossa, Pennsylvanian yliopiston Penn Humanities Forumissa ja Adelphin yliopistossa.
Noğay dawısı

Noğay dawısı (Ногай давысы, ”Nogaiden ääni”) on Venäjällä Karatšai-Tšerkessian pääkaupungissa Tšerkesskissä ilmestyvä nogainkielinen sanomalehti.
Lehti sai alkunsa tšerkessinkielisessä "Tšerkes plyž" -lehdessä julkaistusta nogainkielisestä sivusta vuonna 1929. Vuonna 1938 siitä tuli erillinen lehti "Qızıl Çerkes" (”Punainen Tšerkessia”), joka ilmestyi kolmesti viikossa kaksisivuisena tabloidina tuhannen kappaleen painoksena. Vuonna 1944 lehden nimeksi tuli "Lenin yolı" (”Leninin tie”). Se alennettiin samalla Ikon-Halkin piirilehdeksi, mutta palautettiin aluelehdeksi vuonna 1956.
"Lenin yolı" oli sittemmin NKP:n Karatšai-Tšerkessian aluekomitean ja alueneuvoston äänenkannattaja. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 1970-luvun puolivälissä 2 500 kappaletta. Se muutettiin 12-sivuiseksi viikkolehdeksi vuonna 1985.
Lehti sai nimen "Noğay dawısı" vuonna 1991. Se on valtion julkaisema Karatšai-Tšerkessian tasavallan hallituksen ja parlamentin äänenkannattaja. Lehden aiheita ovat tasavallan poliittinen, yhteiskunta- ja kulttuurielämä sekä nogaiden kieli, kulttuuri ja perinteet.
"Noğay dawısı" ilmestyy kahdesti viikossa nelisivuisena broadsheetina. Sen painosmäärä oli 1 500 kappaletta vuonna 2024.
Frontier (albumi)

Frontier on vuonna 2013 ilmestynyt Circlen albumi, jonka yhtye julkaisi nimellä Falcon (ex-Circle). Lehdistötiedotteen mukaan Circle oli "vuokrannut" oman nimensä vuoden ajaksi toisen yhtyeen käyttöön, levyttäen itse uudella nimellä, koska halusi tehdä musiikkia ilman Circlen identiteetin aiheuttamia ennakko-odotuksia. Vuokrasopimus jatkui vuoden 2013 loppuun saakka, jonka jälkeen yhtye otti käyttöön nimen Circle (ex-Falcon). Samaan aikaan "Frontierin" kanssa ilmestyi aikaisemmin Stench of Decaynä tunnetun yhtyeen albumi "Incarnation", joka julkaistiin Circlen nimellä. 
Tyyliltään "Frontier" edustaa Circlen aikaisemmasta tuotannosta poiketen 1980-luvun aikuisrock-vaikutteista hard rockia. Singlenä albumilta julkaistiin kappale "Beer and Ribs". Vierailijana levyllä on lukuisten muidenkin kokoonpanojen kanssa yhteistyötä tehnyt Samae Koskinen, joka myös tuotti albumin.
Matti Salo

Matti Antero Salo (12. joulukuuta 1933 Tampere – 1. joulukuuta 2017 Espoo) oli suomalainen elokuvakriitikko ja -tutkija. Hän työskenteli Suomen elokuva-arkistossa (Kavi) vuoteen 1998, jolloin hän jäi eläkkeelle. Elokuva-arvostelijana hän kirjoitti 1950-luvulta alkaen kritiikkiä "Suomen Sosialidemokraattiin" ja "Päivän Sanomiin" ja myöhemmin muun muassa "Helsingin Sanomiin".
Salo valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1963. Hänen pro gradunsa aihe oli Joseph Conradin poliittiset romaanit, ja hän jatkoi samasta aiheesta teoksessaan "Viitta ja tikari: Johdatus poliittiseen jännityselokuvaan". Salo jatkoi opintojaan Brandeisin yliopistossa Yhdysvalloissa 1966–1967. Hän kuului suomalaisen akateemisen elokuvantutkimuksen pioneereihin, sillä hän alkoi 1960-luvun lopulla luennoida elokuvasta opinahjossaan Helsingin yliopistossa.
Salo menehtyi 83-vuotiaana Espoossa. Hänet on haudattu Gräsan uurnalehtoon Espooseen.
Dmitri Sinitsyn (yhdistetyn hiihtäjä)

Dmitri Vladimirovitš Sinitsyn (; s. 29. lokakuuta 1973 Sverdlovsk) on uransa jo päättänyt venäläinen yhdistetyn hiihtäjä ja MM-mitalisti. Sinitsyn edusti Dinamo Sports Clubia.
Sinitsyn saavutti vuoden 1999 MM-kilpailuista Ramsausta pronssia sekä 15 kilometrin normaalikilpailusta että joukkuekilpailusta. Lisäksi hän oli sprintissä 20:s.
Sinitsyn kilpaili yhdistetyn maailmancupissa vuosina 1997–2001. Hänen parhaaksi sijakseen jäi neljäs tila, jonka hän saavutti kolme kertaa, vuonna 1998 Lillehammerista, vuonna 1999 Schonachista ja vuonna 1999 Zakopanesta.
Puhosjärvi

Puhosjärvi on Iijoen vesistöalueeseen kuuluva järvi Pudasjärvellä Pohjois-Pohjanmaalla. Järven pinta-ala on 23,68 neliökilometriä ja sen pinnankorkeus on 176,4 metriä merenpinnan yläpuolella. Puhosjärvi laskee etelässä Välijoen kautta pieneen Kosamonjärveen ja siitä edelleen Puhosjokea pitkin Jaurakkajärveen.
Puhosjärven rantaviiva on 59,18 kilometriä. Suurimmat selät ovat Materonselkä ja Isoselkä. Suurimpia saaria ovat puolestaan Partasensaari, Iso Pirttisaari, Hautasaari, Korkiasaari ja Lammassaari. Järvi on melko matala, sillä keskisyvyys on vain 2,99 metriä. Suurin syvyys, 11,5 metriä, on mitattu Materonselältä. Järven vesitilavuus on 70 712 000 kuutiometriä.
Puhosjärven vedenlaatu on erinomainen. Järveen laskevat vesistöt ovat koillisesta laskeva Pääjoki ja luoteesta laskeva Lianoja.
Dmitri Sinitsyn (jääkiekkoilija)

Dmitri Sinitsyn (; s. 17. kesäkuuta 1994 Moskova) on venäläinen jääkiekkoilija, joka edustaa VHL:ssä pelaavaa Metallurg Novokuznetskia. Pelipaikaltaan oikealta laukova Sinitsyn on puolustaja.
Sinitsyn on Dallas Starsin 183. varaus vuodelta 2012. KHL:ssä hän debytoi kaudella 2014–2015 pelattuaan kauden 2013–2014 WHL:n Regina Patsissa. Sinitsyn on 188 senttimetriä pitkä ja painaa 93 kilogrammaa.
Sinitsyn

Sinitsyn () on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ervin Laszlo

Ervin László (synt. 12. toukokuuta 1932 Budapest, Unkari) on unkarilainen systeemi- ja integraaliteoriaan vaikuttanut tieteenfilosofi. Nuorempana hän oli pianisti. László on julkaissut noin 75 kirjaa ja yli 400 artikkelia. Hän on "World Futures: The Journal of General Evolution" -lehden toimittaja ja kvanttitietoisuuden puolestapuhuja. Kirjoittamisen lisäksi László on nauhoittanut useita pianokonserttoja.
Varhainen elämä.
Lászlón isä oli suutari ja äiti pianisti. László aloitti pianonsoiton viisivuotiaana ja teki konserttidebyyttinsä yhdeksänvuotiaana Budabestin Synfonisen Orkesterin kanssa. Sodan loputtua hän saapui Yhdysvaltoihin.
László meni naimisiin ruotsalaisen aatelisen Carita Jägerhorn af Spurilan kanssa 16. marraskuuta 1956. Tieteilijä Alexander László on heidän poikansa. 
Ura.
Hän perusti 1984 yhdessä Béla H. Bánáthyn, Riane Eislerin, John Corlissin, Francisco Varelan, Vilmos Csanyin, Gyorgy Kampisin, David Loyen, Jonathan Schullin ja Eric Chaissonin kanssa General Evolutionary Research Groupin. Kyseinen ryhmä monien alojen tutkijoita ja ajattelijoita tapasi salaa ulkomailla. Heidän tavoitteenaan oli tutkia, voisiko kaaosteorian avulla määritellä uudenlaisen evoluutioteorian, joka voisi toimia väylänä kohti parempaa maailmaa. 
Vastauksena kokemuksiinsa Rooman klubista László perusti Budapestin klubin vuonna 1993. Hänen mukaansa "päähuomio on ihmisten arvojen ja tietoisuuden evoluutiossa, jotka ovat elintärkeitä maailman painopisteiden muuttuessa — kilpajuoksusta rappioon, polarisaatiosta ja tuhosta uusien arvojen ja prioriteettien ajatteluun, kuten myös ohjata nykypäivän muutosta humanismissa, etiikassa ja globaalissa kestävässä kehityksessä".
Esseessään Stanislav Grof vertasi Lászlón työtä Ken Wilberin työhön: "Wilber linjasi, miltä kaiken teorian tulisi näyttää, mutta László loi kaiken teorian." 
Vuonna 2004 julkaistussa kirjassaan "Science and the Akashic Field: An Integral Theory of Everything" László esittää informaatiokentän olevan kosmoksen todellisuuspohja. Käyttäen sanskritin kielen termiä "akasha" ('avaruus') hän kutsuu tätä informaatiokenttää "akaasikentäksi" tai "a-kentäksi". Hän esittää, että "kvanttityhjiö" (katso Tyhjiötila) on perusenergiaa ja informaatiota kantava kenttä, mikä ei ainoastaan informoi nykyistä universumia, vaan myös kaikkia edellisiä ja nykyisiä universumeja (kollektiivisesti "metaversumeja"). 
László kuvailee kuinka tällainen informaatiokenttä voi selittää, miksi universumimme näyttää olevan fine-tuned, jossa voi muodostua galakseja ja tietoisia elämänmuotoja, ja miksi evoluutio on informoitu- eikä satunnaisprosessi. Hän uskoo, että tämä hypoteesi ratkaisee monet ongelmat, jotka nousevat kvanttifysiikasta, erityisesti epälokaalisuuden ja lomittumisen. 
Lászlón viimeisimmän projektin tulos on yliopisto, jonka opetus perustuu integraaliseen oppimiseen. Yliopisto tarjoaa myös lukiotason opetusta ja jatkuvaan oppimiseen perustuvaa opetusta. 
László on kirjoittanut omaelämäkerran "Simply Genius! And Other Tales from My Life", jonka Hay House Publishers julkaisi kesäkuussa 2011.
Ateenan akatemia

Ateenan akatemia () on Kreikan kansallinen akatemia, joka toimii Ateenassa. Se on perustettu vuonna 1926. Akatemian tehtävänä on tukea ja edistää tieteitä ja taiteita. Se muun muassa järjestää ja rahoittaa tutkimusprojekteja, harjoittaa yhteistyötä muiden maiden akatemioiden kanssa sekä vaikuttaa tiedepolitiikan alalla. Akatemian jäsenet ovat eri tieteiden ja taiteiden edustajia.
Akatemian rakennus sijaitsee Ateenan keskustassa Akadimían kaupunginosassa Panepistimíou-kadulla. Sen on suunnitellut Theofil Hansen vuonna 1859 ja se valmistui vuonna 1885. Ennen nykyisen akatemian perustamista rakennus oli aiemman niin kutsutun Sinaían akatemian käytössä. Rakennus on osa Theofil ja Christian Hansenin suunnittelemaa trilogiaa, johon kuuluvat myös viereiset Ateenan yliopiston päärakennus sekä Kreikan kansalliskirjasto. Rakennus edustaa uusklassista arkkitehtuuria ja jäljittelee antiikin Ateenan joonialaisen tyylin rakennuksia. Se on yksi Ateenan tunnetuimmista maamerkeistä.
Rakennus on koristeellinen, ja sen edustalla on useita kuvapatsaita. Pääsisäänkäynnille johtavan portaikon sivuilla ovat ateenalaisten filosofien Sokrateen ja Platonin patsaat. Pääsisäänkäynnin kummallakin puolella olevien korkeiden pylväiden päissä ovat puolestaan viisaudenjumalatar Athenen ja runotaiteiden jumalan Apollonin patsaat.
Ateenan kaupungintalo

Ateenan kaupungintalo, oikeammin "Ateenan kunnantalo" ( tai Δημαρχείο της Αθήνας, "Dimarcheío tis Athínas") on Ateenan kunnan hallinnon perinteinen keskuspaikka. Se sijaitsee Plateía Kotziá -aukion laidalla, Athinás-kadulla Omónoian kaupunginosassa Ateenan vanhan keskustan pohjoisosassa.
Kaupungintalon rakentaminen alkoi vuonna 1871 ja se valmistui vuonna 1874. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Panagiótis Kálkos. Rakennus oli alun perin kaksikerroksinen. Vuonna 1937 siihen lisättiin kolmas kerros. Rakennus edustaa uusklassista arkkitehtuuria ja se on suojeltu historiallisena monumenttina sekä sen arkkitehtuurin että historiallisen merkityksen vuoksi.
Vanhaa kaupungintaloa käytetään nykyisin lähinnä seremoniallisiin tilaisuuksiin. Ateenan uusi kaupungintalo sijaitsee Liosíon-kadulla.