tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Fabrice Leggeri

Fabrice Leggeri (s. 28. maaliskuuta 1968 Alsace, Ranska) on ranskalainen virkamies. Hän toimi Euroopan raja- ja merivartiovirasto Frontexin johtajana 2015–2022.
Ura.
Leggeri on suorittanut jatkotutkinnon nykyhistoriasta Pariisin yliopistossa. Hän on suorittanut tutkinnon myös École normale supérieure (ENS) -korkeakoulussa ja Institut d’Etudes Politiques de Paris -kauppakorkeakoulussa.
Leggeri on työskennellyt Ranskan sisäministeriössä apulaisosastopäällikkönä ja päällikkönä, joka vastasi rajoista, rajat ylittävästä liikenteestä ja viisumeista. Vuosina 2000−2003 Leggeri toimi Euroopan komission kansallisena asiantuntijana, vuosina 2003−2007 varaprefektinä (valtion viranhaltija) kahdessa kunnassa ja 2007−2011 kansainvälisestä sekä eurooppaoikeudesta vastavan osaston johtajana puolustusministeriössä. Vuonna 2011 hän muutti Ranskan Etelä-Korean suurlähetystön apulaisjohtajaksi Souliin ja palasi takaisin vuonna 2013 toimiakseen sisäministeriön epäsäännöllisen maahanmuuton osastossa muun muassa Schengenin sopimukseen liittyvien asioiden, laittoman maahanmuuton ja budjettien parissa. Vuonna 2015 Leggeri nimitettiin EU:n rajavirasto Frontexin johtajaksi.
27. helmikuuta 2017 Leggeri arvosteli Välimerestä ihmisiä pelastavia järjestöjä siitä, että ne pelastavat ihmisiä vääristä paikoista. Hänen mukaansa eurooppalaisten alusten on vältettävä poimimasta siirtolaisia kyytiinsä yhä lähempänä Libyan rannikkoa, koska se tukee rikollisverkostoja ja ihmiskauppiaita Libyassa ja rohkaisee ihmissalakuljettajia, jolloin he pakottavat vielä aiempia vuosia enemmän siirtolaisia merikelvottomiin aluksiin. Jokaisella on hänen mukaansa kuitenkin velvollisuus auttaa ihmisiä merihädässä.
Vaskjala-Ülemiste kanal

Vaskjala–Ülemiste kanal (myös "Pirita jõe–Ülemiste kanal") on kanava Raen kunnassa ja Tallinnassa Harjumaalla. Kanava alkaa Vaskjalan tekojärvestä ja se laskee Ülemistejärveen. Kanava on yksi osa Tallinnan vesihuoltojärjestelmää.
Kanavan ominaisuudet ja kulku.
Vaskjalan tekojärvi sijaitsee Vaskjalan asuinalueella Jürin pienoispauppalan itäpuolella. Tekojärven luoteisrannassa on säännöstelypato, josta kanava alkaa. Sen kokonaispituus on 10,8 km ja kulkee pääasiassa koilliseen seuraten Rae rabaa ("Raen suo"). Kanavan virtaama oli keskimäärin 6 m³/s.
Historiaa.
Pääkaupungin vesihuollon saavutettua äärirajansa rakennettiin vuonna 1922 kanava, joka toi vettä Pirita jõesta Ülemistejärveen. Vesi pumpattiin Pirita jõesta kanavaan pumppaamossa. Vuonna 1970 perustettiin Vaskjalan tekojärvi, jossa vedenpinta on korkeampi ja jotta vesi virtaisi itsekseen kanavaa myöten eteenpäin.
Kalevalan sanakirja (1949)

Kalevalan sanakirja on vuonna 1949 julkaistu sanakirja ja samalla kuvitettu tietokirja kansalliseepos Kalevalan sanastosta. 
Laatiminen.
Aimo Turusen laatima teos ilmestyi vuonna 1949 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustantamana, joskin aloitteen siitä oli tehnyt jo aiemmin E. A. Tunkelo, joka toimi myös kirjan toimitusvaliokunnan puheenjohtajana. Muut valiokunnan jäsenet olivat Väinö Salminen, Kustaa Vilkuna, E. A. Saarimaa ja Salmisen kuoltua Martti Haavio. Turunen aloitti teoksen laatimisen vuonna 1939, mutta hänen varusmiespalveluksensa, sota-aika ja väitöskirjatutkimuksensa keskeyttivät sen useiksi vuosiksi. Toimitusvaliokunnan jäsenten ohella Turunen mainitsee teoksen laatimisessa avustaneina henkilöinä Aarne Anttilan, Tyyni Vahterin, Sulo Haltsosen, Jouko Hautalan, Elsa Enäjärvi-Haavion sekä Hannes Tepon. Teoksen kuvituksen on tehnyt pääosin Helena Stackelberg, osa kuvista on kuitenkin Martti Haavion toimittamasta Pienois-Kalevalasta ja kolme värikuvaliitettä on tehty Kansallismuseon painolaatoilla. Teoksen laatimista tuki Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran ohella Henkivakuutusyhtiö Salama, joka lahjoitti seuralle työtä varten Kalevalan 100-vuotisjuhlan kunniaksi 50 000 markkaa.
Sisältö.
Kahdelle palstalle ladotussa teoksessa on 349 sivua, korjausliite ja kolme numeroimatonta värikuvaliitettä kansallispuvuista. Varsinaisen sanaston ohella teoksessa on suomenkielinen ja ranskankielinen esipuhe, lyhenteiden selitykset mukaan lukien kielet ja murteet, paikan nimet sekä lyhentein merkityt lähdeteokset, samoin kuin lyhyt lukuopas ’’Selityksiä’’. Sanakirjan sanasto on aakkosellisessa järjestyksessä, ensimmäinen sana on ’’aamurusko’’ ja viimeinen ’’öitsiä’’. Sanan yhteydessä on selityksen lisäksi sen käyttöä havainnollistavia sitaatteja, viittaukset tai esimerkit Kalevalan säkeisiin, joissa sana esiintyy, sekä mahdolliset lähdeviitteet, samoin kuin monin paikoin piirroskuva nimineen ja mahdollisine lisäteksteineen. Kunkin sanan luokka esitetään ja sen tiedetty tai mahdollinen alkuperä ja muoto eri kielissä voidaan myös esittää, samoin kuin sanan rakentuminen kuten ’’askarvaimo’’ sanoista ’’askare + vaimo’’. Monet sanat selitetään synonyymien avulla, kuten ’’pallea’’ -sanan merkitys ’’kylki tai sivu’’. Sanojen selitykset ovat hyvin eri mittaisia, lyhimmillaan vain rivin verran ja pisimmillään useita sivuja. Myös sanan "Kalevala" merkitys selitetään ja sen syntyperää tarkastellaan.
Uusi Kalevalan sanakirja.
Raimo Jussila laati vuonna 2009 uuden 520-sivuisen "Kalevalan sanakirja" -teoksen, joka on paitsi deskriptiivinen sanakirja Kalevalan sanastosta, myös frekvenssi-, sitaatti- ja tulkkisanakirja.
Marthinus Wessel Pretorius

Marthinus Wessel Pretorius (17. syyskuuta 1819 lähellä Graaff Reinetia, Kapmaa – 19. toukokuuta 1901 Potchefstroom, Transvaal) oli buuripoliitikko ja -sotilas, joka perusti Pretorian kaupungin ja toimi Transvaalin tasavallan ensimmäisenä presidenttinä. Hän oli välillä myös Oranjen vapaavaltion presidenttinä. Hän oli ainoa henkilö, joka toimi kummankin maan valtionpäämiehenä.
Marthinus Pretorius oli buurien suurta vaellusta johtaneen Andries Pretoriuksen poika. Hän oli yhdessä isänsä kanssa mukana valloittamassa Natalia zuluilta vuonna 1838. Perhe asettui myöhemmin Transvaaliin. Isänsä kuoltua vuonna 1853 Pretoriuksesta tuli tämän seuraaja Potchefstroomin ja Rustenburgin alueen kenraalikomendanttina. Hän perusti Pretorian kaupungin vuonna 1855 ja nimesi sen isänsä mukaan. Pretoriuksen tavoitteena oli pohjoiseen vaeltaneiden buurien eli "voortrekkereiden" poliittinen yhdistäminen. Kun joukko Transvaalin alueen siirtokuntia vuonna 1857 yhdistyi Etelä-Afrikan tasavallaksi eli Transvaalin valtioksi, hänet valittiin sen ensimmäiseksi presidentiksi. Helmikuussa 1860 hänet valittiin myös toisen buuritasavallan, Oranjen vapaavaltion presidentiksi. Hän pyrki tämän jälkeen yhdistämään Transvaalin ja Oranjen valtiot, mutta hanke kohtasi niin paljon vastustusta, että se ajoi Transvaalin sisällissotaan. Rauhoittaakseen tilanteen Pretorius erosi Oranjen presidentin tehtävistä huhtikuussa 1863.
Pretorius valittiin uudelleen Transvaalin presidentiksi toukokuussa 1864. Hän onnistui hankkimaan Transvaalin itsenäisyydelle kansainvälisen tunnustuksen. Vuonna 1868 hän yritti laajentaa Transvaalin aluetta lännessä kohti Betšuanamaata, pohjoisessa Limpopon pohjoispuolelle ja idässä kohti Intian valtamerta, mutta siirtomaavallat Iso-Britannia ja Portugali pakottivat Transvaalin luopumaan vaatimuksistaan näihin alueisiin. Pretorius voitti vuoden 1869 presidentinvaalit suurella enemmistöllä. Hänen suosionsa kuitenkin aleni, kun hän ei onnistunut hankkimaan Vaal-joen alajuoksun timanttikenttiä Transvaalille. Hän siirsi kiistan alueen omistusoikeudesta Natalin kuvernöörin ratkaistavaksi kuulematta parlamenttia. Kun kuvernööri vuonna 1871 ratkaisi asian transvaalilaisten toiveiden vastaisesti, Pretorius erosi presidentin virasta ja vetäytyi politiikasta.
Kun Iso-Britannia vuonna 1877 liitti Transvaalin väkisin valtapiiriinsä, Pretorius kohosi buurien passiivisen vastarinnan johtohahmoksi ja hänet vangittiin lyhyeksi aikaa. Buurien ryhdyttyä joulukuussa 1880 aseelliseen kapinaan ja julistettua Transvaalin uudelleen itsenäiseksi Pretorius valittiin maan johtoon asetetun triumviraatin jäseneksi. Hän oli yksi vuoden 1881 Pretorian rauhansopimuksen allekirjoittajista. Triumviraatin kausi päättyi toukokuussa 1883 kun Paul Kruger valittiin presidentiksi, minkä jälkeen Pretorius vetäytyi lopullisesti päätöksenteosta. Hän kuoli toisen buurisodan aikana hieman ennen kuin Transvaal menetti lopullisesti itsenäisyytensä.
Janka Djagileva

Jana ”Janka” Stanislavovna Djagileva (), 4. syyskuuta 1966 Novosibirsk, Neuvostoliitto − noin 9. toukokuuta 1991 Neuvostoliitto) oli venäläinen punk-muusikko ja runoilija.
Elämä.
Djagilevalla oli venäläisiä, ukrainalaisia ja tšekkiläisiä sukujuuria. Hänen äitinsä Galina Dementjevna oli ilmastointi-insinööri ja isä Stanislav Ivanovitš energia-insinöörinä samassa yhtiössä Galinan kanssa. Perhe asui Novosibirskin keskustassa sähköttömässä puutalossa. Janka oli hiljainen ja sulkeutunut yksinäisyydessä viihtyvä lapsi, joka luki paljon kirjoja ja harrasti myös runojen kirjoittamista. Hän sairasteli paljon, minkä vuoksi vanhemmat laittoivat hänet urheilemaan. Djagilevan ollessa 14-vuotias hänen äitinsä sairastui syöpään.
Vuonna 1984 Djagileva meni kotikaupunkinsa merenkulkuoppilaitokseen opiskelemaan insinööriksi. Hän kuitenkin olisi halunnut Kemerovon kulttuuri-oppilaitokseen, mitä myös vanhemmat tukivat. Päätökseen jäädä kotikaupunkiin saattoi vaikuttaa äidin sairaus. Koulussa Djagileva liittyi Amigo-nimiseen poliittiseen lauluyhtyeeseen, joka lauloi englanninkielisiä kappaleita. Samalla hän kiinnostui englanninkielisestä runoudesta, soitti kitaraa ja kuunteli Žanna Bitševskajan ja Boris Grebenšikovin lauluja. Vuonna 1985 Djagileva tutustui Irina Letjajevaan, novosibirskiläiseen rock-valmentajaan ja asunnoissa pidettyjen konserttien järjestäjään sekä Aleksandr Bašlatšoviin, joka myös valmensi kaupungin rock-muusikoita. Heidän kauttaan hän tutustui muihinkin muusikoihin. Seuraavana syksynä Djagilevan äiti kuoli syöpään, jolloin 20-vuotias Djagileva keskeytti opiskelut ja muutti puoleksi vuodeksi Moskovaan. Palatessaan hän asui kuukauden Bašlatšovin luona.
Huhtikuussa 1987 Djagileva kävi ensimmäisillä Novosibirskissä järjestetyillä rock-festivaaleilla ja tutustui siellä rock-muusikko Jegor Letoviin.
Djagileva kirjoitti suurimman osan tunnetuista runoistaan ja lauluistaan vuosina 1987−1988 ja haaveili samalla omasta yhtyeestä. Vuonna 1987 hän soitti hetken aikaa Letovin perustaman Graždanskaja Oboronan basistina, mutta se jäi kokeiluksi.
17. helmikuuta 1988 Baslatšov teki itsemurhan, mikä ajoi Djagilevan loppuelämän kestävään masennuskauteen.
Djagileva esiintyi ensimmäistä kertaa julkisesti kotikaupunkinsa ulkopuolella 24. ja 26. kesäkuuta 1988 Tjumenin ensimmäisillä vaihtoehtorockin ja vasemmistoradikaalin musiikin festivaaleilla Neftjanikin kulttuuritalolla. Hän lauloi yksin sähkökitaransa kanssa.
Marraskuussa 1990 Djagileva esiintyi asuntokonserteissa Pietarissa, Irkutskissa ja Angarskissa.
Djagilevan velipuoli Sergei kuoli lääkärien tekemään virheeseen 23. huhtikuuta 1991, mutta Jankalle ilmoitettiin siitä vasta 4. toukokuuta. Kolme päivää myöhemmin, 9. toukokuuta, Djagileva katosi illalla kävellen vanhempiensa mökiltä. Hänet löydettiin 17. toukokuuta hukkuneena.
Frans Heikkinen

Frans Heikkinen (22. huhtikuuta 1906 Paltamo – 8. lokakuuta 1943 Lieksa) oli suomalainen maastohiihtäjä ja olympiaedustaja. Heikkinen edusti Suomea Garmisch-Partenkirchenin olympialaisissa 1936. Heikkinen osallistui 50 kilometrin hiihtoon, jossa sijoittui seitsemänneksi. Heikkinen kuoli jatkosodan aikana aivoverenvuotoon.
Heikkisen poika on historioitsija Antero Heikkinen.
Katkot

Katkot eli myrkkykatkot ("Conium") on kasvisuku sarjakukkaiskasvien (Apiaceae) heimossa. Sukuun luetaan kuuluvaksi noin viisi lajia.
Katkot ovat yksi- tai kaksivuotisia ruohovartisia kasveja. Niiden varret ovat pystyjä sekä kaljuja ja lehdet kaksi tai kolme kertaa parilehdykkäisiä. Katkojen kukinto on kerrannaissarja ja hedelmä on soikea tai lähes pyöreä.
Katkojen suvun lajeista Suomessa ja Ruotsissa tavataan vain myrkkykatkoa ("Conium maculatum"), sillä punakatko ("Torilis japonica") kuuluu piikkikatkojen eli punakatkojen ("Torilis") sukuun.
Humanz

Humanz on Gorillazin viides studioalbumi. Se julkaistiin 28. huhtikuuta 2017 levymerkillä Parlophone.
Albumi nousi Yhdysvaltain ja Ison-Britannian virallisten listojen toiselle sijalle. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan kymmenennellä sijalla.
Thomas François Burgers

Thomas François Burgers (15. huhtikuuta 1834 lähellä Graaff Reinetia, Kapmaa – 9. joulukuuta 1881 Richmond, Kapmaa) oli Kapmaan hollantilainen teologi ja pappi, joka toimi Transvaalin tasavallan presidenttinä vuosina 1872–1877. Hänen virkakautensa päättyi siihen, että Britannia alisti Transvaalin osaksi imperiumiaan.
Brittiläisessä Kapmaassa syntynyt Burgers opiskeli teologiaa Utrechtin yliopistossa Hollannissa. Väiteltyään tohtoriksi vuonna 1859 hän palasi Kapmaahan ja toimi hollantilaisen reformoidun kirkon kirkkoherrana Hanoverin kaupungissa. Vapaamielisten teologisten näkemystensä vuoksi hänet erotettiin Kapmaan synodista vuonna 1862, mutta erottaminen kumottiin myöhemmin brittiläisen tuomioistuimen päätöksellä. Burgers valittiin vuonna 1871 suurella enemmistöllä buurien perustaman Transvaalin valtion presidentiksi kesken kauden eronneen Marthinus Wessel Pretoriuksen seuraajana ja hän astui virkaansa heinäkuussa 1872. Burgersin edistykselliset näkemykset hallinnon, koululaitoksen ja kirkollisten olojen kehittämisestä saivat Transvaalin buureilta viileän vastaanoton. Hän matkusti vuonna 1875 Eurooppaan kerämään varoja Transvaalin ja Delagoanlahden välisen rautatieyhteyden rakentamiseen, ja pitkä poissaolo teki hänet entistäkin epäsuositummaksi Transvaalissa. Lisäksi rahoilla ostetut radanrakennustarvikkeet takavarikoitiin Delagoanlahdella rahtikustannusten maksamiseksi.
Burgersin johdolla Transvaal ryhtyi vuonna 1876 sotaan pedejä vastaan, koska näiden mailla huhuttiin olevan kultaa. Pedien hallitsija Sekhukhunelle kärsitty tappio ajoi kuitenkin maan sekasortoon, jonka seurauksena se joutui seuraavana vuonna liitetyksi osaksi Brittiläistä imperiumia. Kun Transvaalin parlamentti Volksraad kieltäytyi asettamasta erikoisveroja sodankäynnin rahoittamiseen, maan poliittiseen tilanteeseen kyllästynyt Burgers päätti antautua briteille. Hän luovutti koko tasavallan 12. huhtikuuta 1877 Pretoriaan saapuneelle Britannian edustajalle Theophilus Shepstonelle, jonka invaasiojoukot käsittivät vain 25 poliisia. Burgers vetäytyi tämän jälkeen julkisesta elämästä ja palasi asumaan Kapmaahan, jossa hän sai Britannian valtiolta eläkettä.
Ruo’ot

Ruo’ot eli silkkiruo'ot ("Phragmites") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin viisi lajia.
Ruo’ot ovat monivuotisia ja korkeiksi kasvavia heinäkasveja, joilla on suikertava juurakko. Niiden varret ovat pystyjä ja lehdet leveitä. Kieleke on karvamainen. Ruokojen kukinto on suurikokoinen röyhy, jonka tähkylöissä on pitkiä karvoja. Tähkylät ovat tavallisesti viisikukkaisia. Kukista alimmat ovat yleensä hedekukkia tai martoja ja ylimmät kaksineuvoisia. Tähkylöiden kaleet ovat pieniä, odattomia sekä keskenään erikokoisia. Ulkohelpeet ovat selvästi sisähelpeitä pidempiä.
Suvun lajeista Suomessa ja Ruotsissa tavataan vain järviruokoa ("Phragmites australis"), joka on yleinen. Siitä on myös jalostettu koristekasvina käytettävä lajike: kirjojärviruoko ("Phragmites australis" ’Variegata’).
Schalk Burger

Schalk Willem Burger (6. syyskuuta 1852 Lydenburg, Transvaal – 5. joulukuuta 1918) oli buuripoliitikko ja -sotilas, joka toimi Transvaalin tasavallan viimeisenä, virkaatekevänä presidenttinä vuosina 1900–1902.
Burger osallistui vuonna 1881 kenttäkornettina ensimmäiseen buurisotaan ja myöhemmin sotaretkeen ndebeleiden kuningasta Nyabelaa vastaan. Hänet valittiin vuonna 1886 parlamenttiin eli Volksraadiin. Burger suhtautui Transvaalissa asuviin ulkomaalaisiin eli "uitlandereihin" vähemmän vihamielisesti kuin presidentti Paul Kruger ja hän tuki Krugerin kilpailijana tunnettua Piet Joubertia. Burger valittiin 1895 Volksraadin puhemieheksi ja seuraavana vuonna hänestä tuli toimeenpanevan neuvoston eli maan hallituksen jäsen. Burger oli vuoden 1898 presidentinvaaleissa Krugerin vastaehdokkaana, mutta hävisi vaalin. Vaikka Burger vastusti vastakkainasettelua Britannian kanssa, toisen buurisodan puhjettua syksyllä 1899 hän otti osaa sotatoimiin ja sai maaliskuussa 1900 ylennyksen kenraalikomendatiksi. Hänen katsottiin kuitenkin epäonnistuneen komentajana ja tappiollisen Spionkopin taistelun yhteydessä hän veti joukkonsa pakoon taistelukentältä.
Joubertin kuoltua maaliskuussa 1900 Burgerista tuli Krugerin varamies, ja kun Kruger kesäkuussa 1900 matkusti Eurooppaan, Burger jäi hoitamaan presidentin tehtäviä Transvaaliin. Hän alkoi pian tavoitella rauhaa. Burger oli yksi toukokuussa 1902 solmitun Vereenigingin rauhansopimuksen allekirjoittajista. Myöhemmin samana vuonna hän lähti vapaaehtoiseen maanpakoon Eurooppaan. Palattuaan hän osallistui vuonna 1905 Het Volk -puolueen perustamiseen ja hänet valittiin Kapmaan parlamenttiin. Myöhemmin hän tuki pääministeri Louis Bothaa ja toimi eteläafrikkalaisen puolueen (SAP) Transvaalin-osaston johtajana. Vuodesta 1913 kuolemaansa asti Burger kuului Etelä-Afrikan unionin senaattiin.
Johannes Brand

Johannes Henricus (Jan Hendrik) Brand (6. joulukuuta 1823 Kapkaupunki, Kapmaa – 14. heinäkuuta 1888 Bloemfontein, Oranjen vapaavaltio) oli Kapmaan hollantilainen poliitikko, joka toimi vuosina 1864–1888 Oranjen vapaavaltion presidenttinä.
Johannes Brandin isä Sir Christoffel Brand (1797–1875) oli Kapmaan edustajainhuoneen puhemies. Johannes Brand väitteli lakitieteen tohtoriksi Leidenin yliopistossa Hollannissa vuonna 1845 ja jatkoi opintojaan Lontoon yliopistossa. Valmistuttuaan hän palasi vuonna 1849 Kapmaahan ja saavutti menestystä lakimiehenä. Hänet valittiin vuonna 1854 Kapmaan ensimmäiseen parlamenttiin ja nimitettiin 1858 professoriksi Kapkaupungin South African Collegeen. Brand valittiin vuonna 1863 buurien perustaman nuoren Oranjen vapaavaltion presidentiksi eronneen Marthinus Wessel Pretoriuksen tilalle ja hän aloitti virassa seuraavana vuonna.
Brand uudelleenvalittiin presidentiksi neljä kertaa ja hän jatkoi virassa kuolemaansa asti. Hän onnistui vakiinnuttamaan maan sisäiset olot ja ylläpitämään rauhallisia suhteita brittiläiseen Kapmaahan sekä Transvaaliin ja muihin buurivaltioihin. Sen sijaan kuningas Moshoeshoen johtamia sothoja vastaan suoritettiin useita hyökkäyksiä. Oranje onnistui lopulta valloittamaan Caledonjokea ympäröivän alueen sothoilta ja vuonna 1868 Brand saneli sothoille niin ankarat rauhanehdot, että Moshoeshoe antoi mieluummin Ison-Britannian valloittaa hänen kuningaskuntansa Basutomaan. Brand myös suostutteli Ison-Britannian hallituksen maksamaan Oranjelle 90 000 punnan hyvityksen läntisen Griquamaan timanttikentistä, jotka se oli vuonna 1871 vallannut Oranjen aluevaatimuksista piittaamatta.
Ensimmäisen buurisodan aikana Brand piti Oranjen puolueettomana ja toimi rauhanvälittäjänä Transvaalin ja Ison-Britannian välillä. Kuningatar Viktoria löi hänet ritariksi vuonna 1882 näistä ansioista. Viimeisinä vuosinaan Brand varmisti vaikutusvallallaan, että Transvaalin presidentti Paul Kruger ei saanut koottua buurivaltioita Ison-Britannian vastaiseksi liitoksi.
Aspro Parks

Aspro Parks (myös Aspro Ocio tai Aspro Group) on espanjalainen yritys, joka omistaa kymmeniä vesi- ja huvipuistoja Euroopan eri maissa. Vuonna 2010 sen arvioitiin olevan maailman kymmenenneksi suurin alallaan. Vuonna 2009 Aspron kohteissa vieraili 8,2 miljoonaa kävijää.
Kohteet.
Aspro Group on vuodesta 2007 lähtien omistanut Suomessa Puuharyhmä Oyj:n ja sen operoimat Vesipuisto Serenan, Tervakosken Puuhamaan, Mikkelin Visulahden sekä Vaasassa viihdekylpylä Tropiclandian ja vuonna 2015 suljetun ja vuonna 2023 puretun huvipuisto Wasalandian. Muualla Euroopassa se omistaa 14 vesipuiston Aqualand-ketjun sekä seuraavat kohteet:
Zdravko Mamić

Zdravko Mamić (s. 16. heinäkuuta 1959 Bjelovar, Kroatian sosialistinen tasavalta, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapallovaikuttaja ja manageri. Vuosina 2003–2016 Mamić toimi Dinamo Zagrebin puheenjohtajana. Erottuaan tehtävästä vuonna 2016 hänestä tuli seuran neuvonantaja.
Tausta.
Mamić syntyi hertsegovinankroatialaiseen perheeseen vuonna 1959. Mamićin molemmat vanhemmat olivat syntyneet ja kasvaneet Tomislavgradin kunnassa: isä Zidinen ja äiti Bukova Goran kylässä, ja he muuttivat Hertsegovinasta Kroatiaan vuonna 1956 etsimään töitä. Zdravko Mamićilla on kaksi veljeä, häntä vanhempi Stojko (s. 1957) ja nuorempi Zoran (s. 1971).
Uran alku.
Mamić muutti 1970-luvulla veljiensä kanssa Bjelovarista Zagrebin esikaupunkialueelle Sesveteen. Heidän isänsä työskenteli tähän aikaan Länsi-Saksassa vierastyöläisenä. Mamićin ensimmäinen suora yhteys Dinamoon syntyi seuran ultrakannattajaryhmän Bad Blue Boysin kautta. Ehkä tärkein vuosi Mamićin elämässä on vuosi 1980, jolloin Miroslav Blažević siirtyi Dinamon valmentajaksi, minkä jälkeen Mamić ystävystyi tämän kanssa ja nousi Dinamon johtoportaaseen.
Kohut.
Mamić on tullut tunnetuksi vihamielisestä käyttäytymisestään toimittajia kohtaan. Hän on useaan otteeseen uhkaillut toimittajia väkivallalla ja laukonut mauttomia kommentteja toimittajista ja heidän ammatistaan. Joulukuussa 2011 pieni ryhmä Bad Blue Boysin jäseniä tuli lehdistötilaisuuteen ja syytti Mamićia "välinpitämättömästä suhtautumisesta Dinamon asioihin".  Hänen vuonna 2003 alkaneella kaudellaan Dinamo Zagrebissa on ollut yli 15 päävalmentajaa. Mamić pidätettiin maaliskuussa 2013, jolloin hän oli edelleen Dinamon puheenjohtaja, radio-ohjelman jälkeen, jossa hän hyökkäsi sanallisesti Kroatian urheilu-, tiede- ja opetusministeriä Željko Jovanovićia vastaan. 
Kroatian sodan aikana Zdravko Mamić osallistui Česma-nimisen puuteollisuusyrityksen yksityistämiseen Bjelovarissa. Sodan päätyttyä paljastui vuonna 2000, että yhtiön epäilyttävä toiminta oli aiheuttanut 14 miljoonan kunan (n. 1,9 milj. euron) edestä vahinkoa Kroatian valtiolle, kun työntekijöiden määrä oli puolittunut.
Zdravko Mamić sekä viisi muuta pidätettiin 18. marraskuuta 2015 pelaajasiirtojen väärinkäytöksestä. Häntä epäillään veronkierrosta ja lahjonnasta.
Itävallan Grand Prix 2017

Itävallan Grand Prix 2017 (virallisesti Formula 1 Großer Preis von Österreich 2017) oli Formula 1 -kauden yhdeksäs osakilpailu, joka ajettiin 9. heinäkuuta 2017 Red Bull Ringillä Itävallassa.
Kilpailun voitti Valtteri Bottas paalupaikalta, jolle voitto oli kauden ja uran toinen.
Rengasseokset.
Formula 1 -sarjassa kaudella 2017 on käytössä seitsemän erilaista rengassarjaa: viidet renkaat on tarkoitettu kuivalle kelille ja väli- ja sadekelin renkaat märälle radalle. Pirelli valitsi kilpailuviikonloppuun kuivan kelin rengasseoksista violettiraitaiset ultrapehmeät renkaat, punaraitaiset superpehmeät renkaat sekä keltaraitaiset pehmeät renkaat. Sääntöjen mukaan Pirelli toimittaa kilpailuviikonloppuun talleille kolme sadekelin rengassarjaa, neljä välikelin rengassarjaa ja yhden rengassarjan jokaisesta kolmesta kuivan kelin rengasseoksesta. Lisäksi tallit saavat vapaasti valita 10 rengassarjaa kolmesta Pirellin valitsemasta kuivan kelin rengasseoksesta.
Koko kansan viettelijä

Koko kansan viettelijä (norjaksi "Erobreren") on norjalainen televisiodraamasarja vuodelta 2012. Sarja perustuu Jan Kjærstadin kirjoittamiin kolmeen kirjaan "Viettelijä", "Valloittaja" ja "Löytäjä". Tarina kertoo kahden jakson verran Jonas Wergelandin elämästä, kun hän on 12-vuotias. Hän joutuu kokemaan paljon kaltoinkohtelua. Hän rakastuu silloin ensimmäisen ja viimeisen kerran. Seuraavat kaksi jaksoa kertovat miehen ikään kasvaneesta Jonaksesta, jolloin hän muuttuu kostonhimoiseksi. Nuorukainen päätyy hakeutumaan televisioon ja hurmaamaan koko kansan. Viimeiset kaksi jaksoa keskittyvät Jonaksen elämään isänä. Tarina saa dramaattisen lopun. Yleisradio esitti sarjan Suomessa vuonna 2015.
Jonas Wergelandin roolia näyttelevät (nuorimmasta vanhimpaan) Johan Felix Tschudi, Jakob Oftebro ja Kåre Conradi.
Henriette Kress

Henriette Kress (s. 1963) on suomalainen tietokirjailija ja yrttien harrastaja. Hänen yrttejä ja rohdoskasveja esittelevä verkkosivustonsa "Henriette's Herbal" on toiminut vuodesta 1995. Oman kuvauksensa mukaan se on internetin vanhimpia sivustoja tästä aihepiiristä.
Kress on viettänyt varhaislapsuutensa Saksassa mutta asettunut sittemmin Suomeen.
Teoksia.
Kress on kirjoittanut yrteistä neljä kirjaa, joista kaksi on ilmestynyt myös englanniksi ja yksi ruotsiksi.
Jari Laukkanen (curlingpelaaja)

Jari Petteri Laukkanen (s. 12. kesäkuuta 1965 Kesälahti) on suomalainen kilpauransa päättänyt curlingpelaaja ja Euroopan mestari.
Laukkanen kuului Markku Uusipaavalniemen joukkueeseen 1980-luvun lopulta vuosituhannen vaihteeseen asti edustaen Suomea useissa arvokilpailuissa. Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002 Suomen joukkue sijoittui viidenneksi. Vuosina 1998 ja 2000 Laukkanen voitti Suomen joukkueessa MM-pronssia, vuonna 2000 Oberstdorfissa Euroopan mestaruuden ja vuosina 1999 sekä 2001 EM-pronssia. Laukkanen on työskennellyt luokanopettajana.
Veronica Leo

Anna Veronica Leo (s. 31. heinäkuuta 1935 Helsinki) on suomenruotsalainen kirjailija ja kuvittaja. Hän on kirjoittanut 11 lastenkirjaa, kääntänyt kaksi ja kuvittanut lukuisia muita. Hän on piirtänyt "Hufvudstadsbladetiin" ja suunnitellut teatteripuvustuksia.
Veronica Leo on nukketeatteritaiteilija Mona Leon tytär. Hän opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa 1953–1956. Myöhemmin hän muutti Ruotsiin. Leo oli naimisissa vuosina 1959–1970 Anders Hongellin kanssa, ja heillä on kolme lasta. Leo asuu Upsalassa.
Kirjassa "Oravan silmät" Leo kertoo omia lapsuudenmuistikuviaan Helsingin pommituksista.
Matti Vuorinen

Matti Keijo Kustaa Vuorinen (s. ) on suomalainen Turun yliopiston matematiikan professori (vuodesta 2003).
Vuorinen suoritti ylioppilastutkinnon Turun klassillisessa lyseossa vuonna 1968. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja lisensiaatiksi vuonna 1973 ja filosofian tohtoriksi 1977. Dosentin aseman hän sai Helsingin yliopistosta vuonna 1980.
Hän toimi assistenttina Helsingin yliopistossa useita jaksoja vuosina 1976–1996, oli väiteltyään Suomen Akatemian nuorempi tutkija vuosina 1979–1985. Hän oli Helsingin yliopistossa määräaikaisena virkaatekevänä professorina useita jaksoja vuosina 1986–2003, oli Suomen Akatemian vanhempi tutkija vuosina 1994–1999 ja lehtori (HY) vuosina 1996–2003. Varttuneen tieteenharjoittajan apurahan hän sai vuosille 1990–1991, 2001–2002 ja 2006–2007. Ulkomaisia vierailuja: vierailevana tutkijana Ruotsissa (Institut Mittag-Leffler, 1977–1978, 1982 ja 1990), Yhdysvalloissa (Michiganin yliopisto, Ann Arbor 1979–1980, 1983, 1991–1992), ja Saksassa (Berliini: Alexander von Humboldt -stipendiaattina 1988–1989).
Uuden oikeiston kongressi

Uuden oikeiston kongressi (, lyh. KNP) on puolalainen poliittinen puolue, joka on ideologialtaan talousliberaali, sosiaalikonservatiivinen ja euroskeptinen. Puolue syntyi kun Janusz Korwin-Mikken perustamaan Vapaus ja Laillisuus (Wolność i Praworządność) -puolueeseen liittyi 25.4.2011 Reaalipoliittinen Unioni (Unia Polityki Realnej) -puolueen joitakin jäseniä. Korwin-Mikke erotettiin puolueesta vuonna 2015.
Puolue on kuulunut Euroopan parlamentissa Kansakuntien ja vapauden Eurooppa -ryhmään sen perustamisesta lähtien vuodesta 2015.
Olavi Laurila

Olavi Jaakko Laurila (s. 29. joulukuuta 1940 Vaasa) on suomalainen jousiampuja.
Laurila edusti Suomea lukuisissa arvokisoissa ja saavutti useita SM-mitaleja sekä Suomen ennätyksiä. Laurilan huippuvuosi oli 1972, jolloin hän voitti EM-kilpailuissa yksilökilpailun pronssia ja joukkuekilpailussa hopeaa sekä sijoittui Münchenin kesäolympialaisissa 20:nneksi.
Jarkko Kari

Jarkko Juhani Kari (s. ) on suomalainen Turun yliopiston matematiikan professori (vuodesta 2000).
Jarkko Kari kirjoitti ylioppilaaksi Taavetin lukiosta 1983. Hän valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1986, lisensiaatiksi 1989 ja tohtoriksi vuonna 1990. Hänen englanninkielinen väitöskirjatyönsä liittyi matemaattiseen kybernetiikkaan ja automaattien teoriaan; työ oli otsikoitu "Decision problems concerning cellular automata". Kari sai työstään Tietojenkäsittelytieteen seuran väitöskirjapalkinnon vuonna 1991. Turun yliopiston dosentti hän oli vuosina 1995–2000.
Professori Karille myönnettiin Suomalaisen Tiedeakatemian Väisälän palkinto vuonna 2006. Hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2014 lähtien.
Pekka Saarelainen (urheilija)

Pekka Juhani Saarelainen (s. 17. maaliskuuta 1967 Helsinki) on suomalainen kilpauransa päättänyt curlingpelaaja ja Euroopan mestari.
Saarelainen kuului Markku Uusipaavalniemen joukkueeseen 1990-luvulla ja 2000-vuosikymmenen alussa edustaen Suomea useissa arvokilpailuissa. Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002 Suomen joukkue sijoittui viidenneksi. Vuonna 2000 Saarelainen voitti Suomen joukkueessa Oberstdorfissa Euroopan mestaruuden ja vuonna 2001 EM-pronssia. Saarelainen on työskennellyt erikoissairaanhoitajana.
Ilpo Piirainen

Ilpo Tapani Piirainen () oli suomalainen kielitieteilijä ja saksan kielen professori. Hän asui vuodesta 1970 lähtien Saksassa ja toimi erityisesti Münsterin yliopiston (Westfälische Wilhelms-Universität, Institut für Deutsche Sprache und Linguistik) tutkijana ja professorina (1980–2003). Hän tutki germaanista filologiaa, muun muassa vanhoja saksankielisiä dokumentteja ja saksan kielen käyttöä nykyisen Slovakian alueella. Hän löysi vanhoja saksankielisiä dokumentteja ollessaan stipendiaattina Kaarlen yliopistossa Prahassa ja ne osaltaan loivat suunnan hänen elämänuralleen. Hän toimi saksan kielen professorina Trnavan yliopistossa Slovakian Trnavassa vielä vuosina 2006-2009, vaikka oli päässyt aiemmin eläkkeelle Saksassa. 
Piirainen kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseon lukiosta vuonna 1960. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1965, lisensiaatiksi vuonna 1967 ja tohtoriksi vuonna 1969. Piiraisen saksankielisen väitöskirjan (1968) otsikkona oli "Graphematische Untersuchungen zum Frühneuhochdeutschen". Piirainen oli Jyväskylän yliopiston saksan kielen ja lingvistiikan dosentti vuodesta 1971 ja Vaasan korkeakoulun/yliopiston saksan kielen dosentti vuodesta 1972. Hän toimi Suomessa ainakin Turun yliopiston germaanisen filologian apululaisprofessorina vuosina 1973–1974.
Ilpo Tapani Piiraisen tuotanto käsitti muun muassa yli 30 kirjaa.
Piirainen oli vuodesta 1967 lähtien naimisissa saksalaisen kielitieteilijä Elisabeth Dörrien (Elisabeth Piirainen) kanssa.
Mirja Saari

Mirja Helena Saari (o.s. Pinomaa; s. ) on suomalainen Helsingin yliopiston pohjoismaisten kielten emeritaprofessori (virassa 1988–2007). 
Saari on teologi, professori Lennart Pinomaan tytär. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1961. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1966. Hän suoritti jatko-opintoja Ruotsissa Lundin yliopistossa 1969–1971. Hän valmistui filosofian lisensiaatiksi 1971 ja tohtoriksi 1976. Hänen ruotsinkielinen väitöskirjansa "Talsvenska: en sociolingvistisk studie över syntaktiska drag i intervjusvar" (1975) kuuluu sosiolingvistiikan alaan ja tarkastelee haastattelutilanteissa puhuttua ruotsin kieltä. Helsingin yliopiston pohjoismaisten kielten dosentti Saari on ollut vuodesta 2007.
Saari toimi pohjoismaisen filologian assistenttina Helsingin yliopistossa vuosina 1967–1969 sekä apulaisprofessorina Oulun yliopistossa ja Helsingin yliopistossa vuosina 1972–1973. Hän oli Helsingin yliopiston apulaisprofessori 1976–1988. 
Saari on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1992.
Theodor Nordström

Karl Fredrik Theodor Nordström (31. elokuuta 1843 – 30. kesäkuuta 1920) oli suomalaissyntyinen geologi ja kemisti, josta tuli Ruotsissa kansanedustaja ja maaherra. 
Nordströmin isä Johan Jakob Nordström vei perheensä ”Suomen poliittisen suvaitsemattomuuden” takia Ruotsiin, missä Theodor Nordström kirjoitti ylioppilaaksi ja opiskeli luonnontieteitä. Hän osallistui Adolf Erik Nordenskiöldin tutkimusmatkalle Grönlantiin vuonna 1870. Aikalaisiinsa verrattuna hän oli erittäin laajasti matkustellut mies, joka kävi Euroopan-matkojensa lisäksi vuonna 1876 Pohjois-Amerikassa, vuonna 1877 Färsaarilla ja vuonna 1899 Venäjän halki Siperiassa aina Baikaljärvellä asti.
Uransa alussa Nordström työskenteli Ruotsin geologisella tutkimuslaitoksella ja opetti samaan aikaan Tukholman teknillisessä instituutissa. Hänet nimitettiin Salan vuorikuntaan kaivosinsinööriksi, ja siitä hän eteni kauppakollegion vuoriasioiden toimistopäälliköksi. Tieteellinen ura vaihtui sujuvasti hallinnolliseen. Vuonna 1897 hän siirtyi rautatiehallituksen johtoon. Hän johti uusien rataosuuksien rakentamista valtakunnanrajalle ja Bohusläniin ja aloitti selvitykset joidenkin rataosien sähköistämiseksi.
Vuosina 1904–1911 Nordström oli Örebron läänin maaherra. Hän kuului valtiopäivien alahuoneeseen seitsemän vuoden ajan ja osallistui myös kunnallispolitiikkaan.
Bobby Scott

Robert William ”Bobby” Scott (29. tammikuuta 1937 Mount Pleasant, New York City, New York, Yhdysvallat – 5. marraskuuta 1990 New York City, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen muusikko, äänitetuottaja ja lauluntekijä. Hänen soittamiaan instrumentteja olivat piano ja vibrafoni.
Scottin kuuluisimpiin kappaleisiin lukeutuu muun muassa yhdessä Ric Marlow’n kanssa kirjoitettu ”A Taste of Honey”, josta hän saavutti Grammy-palkinnon. Toinen kuuluisa kappale, jota hän oli tekemässä, on ”He Ain’t Heavy, He’s My Brother”. 1960-luvulla hän myös aloitti musiikinopettajan työt.
Bobby Scott menehtyi keuhkosyöpään 53-vuotiaana.
Prime Sales

Prime Sales Oy on vuonna 2012 Oulussa perustettu myyntiorganisaatio, jonka toiminnan pääpaino on telemarkkinointipalveluissa. Yrityksen toimipisteet sijaitsevat Oulussa, Seinäjoella, Hämeenlinnassa, Tampereella sekä Porissa. Pääkonttori sijaitsee Oulussa. 
Prime Sales työllistää valtakunnallisesti yli 140 henkilöä.
Yrityksen liikevaihto on ollut voimakkaassa kasvussa ja tilikauden 3/2019 liikevaihto oli 3,2 miljoonaa euroa ja tilikauden 3/2020 liikevaihto 4,4 miljoonaa euroa.
Yritys kuuluu Suomen Asiakkuusmarkkinointiliittoon (ASML).
Prime Sales Oy:n toimitusjohtaja Joonas Puurunen on valittu Pohjois-Pohjanmaan Yrittäjien vuoden nuoreksi yrittäjäksi 2020
HMAS Macquarie

HMS Macquarie (viirinumero K532) oli Australian kuninkaallisen laivaston vuonna 1945 palvelukseenotettu River-luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin 2. kesäkuuta 1942 Morts Dock and Engineering Companyltä Sydneystä ja sen köli laskettiin 3. joulukuuta 1943. Alus laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1945 kumminaan Länsi-Australian senaattorin Fraserin puoliso ja se otettiin palvelukseen saman vuoden lopulla 7. joulukuuta Sydneyssä ensimmäisenä päällikkönään komentajakapteeni Leslie M. Hinchliffe.
Palvelus.
Miehistön koulutuksen päätyttyä alus lähti 31. tammikuuta 1946 Sydneystä kolmeksi kuukaudeksi Uuden-Guinean vesille. Alus osallistui muun muassa uponneen japanilaisen tankkerin "Naruton" nostoon Karavianlahdella. Palattuaan Sydneyyn 29. huhtikuuta alus vietti seitsemän viikkoa laiturissa, kunnes se lähti 15. kesäkuuta Indonesiaan. Alus vieraili Bataviassa ja Padangissa. Indonesiassa alus avusti sotarikostuomioistuimen tutkijoita ja hautojen merkitsijöitä.
Alus palasi 22. lokakuuta Sydneyyn Darwinin ja Townsvillen kautta. Alus saapui 27. lokakuuta Melbourneen, missä se poistettiin 19. joulukuuta palveluksesta ja sijoitettiin E-luokan reserviin. Alus oli vuoden palveluksensa aikana matkannut 20 074 merimailia.
Oltuaan lähes kuusi vuotta reservissä alus palautettiin 15. elokuuta 1952 palvelukseen Melbournessa päällikkönään komentajakapteeni Arthur I. Chapman. Koulutuksen jälkeen alus vieraili Port Moresbyssä matkallaan Darwiniin ja edelleen Monte Bellolle, missä se oli valvontatehtävissä ja sääaluksena Britannian ensimmäisten ydinkokeiden aikana 3. lokakuuta.
Alus palasi lokakuun lopulla Australian itärannikolle, missä se oli huhtikuuhun 1953 asti. Alus siirtyi huhtikuussa Darwiniin, missä se oli 24. huhtikuuta - 8. syyskuuta. Alus palasi 19. syyskuuta Sydneyyn, missä se siirrettiin reserviin 17. maaliskuuta 1954. Toisen palvelusrupeaman aikana alus matkasi 31 146 merimailia. Alus myytiin romutettavaksi 5. heinäkuuta 1962 H. C. Sleigh and Companylle, joka toimi Mitsubishin edustajana Australiassa.
Slovakian salibandymaajoukkue

Slovakian salibandymaajoukkue on Slovakian salibandyn edustusjoukkue. Slovakia on IIF:n maailmanrankingissa sijalla 10. Slovakian salibandyliitto perustettiin vuonna 1998. IIF:n jäseneksi se liittyi vuonna 1999.
Joukkue.
Slovakian kokoonpano maailmanmestaruuskilpailuissa 2016.
Jaakko Luoma

Jaakko Artturi ”Jaska” Luoma (9. heinäkuuta 1897 Yhdysvallat – 12. maaliskuuta 1940 Uomaa, Impilahti) oli suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti Alahärmän Kisaa ja oli pituudeltaan 180 cm.
Luoma sijoittui Pariisin olympialaisissa 1924 kahdenneksitoista 1 500 metrin juoksussa ajalla 4.03,9. Ennätyksensä 4.01,6 hän juoksi Helsingissä 19. kesäkuuta 1924. 
Luoma kuoli talvisodassa Uomaalla Impilahdella.
Tetrabutyyliammoniumfluoridi

Tetrabutyyliammoniumfluoridi eli TBAF (C16H36NF) on tetrabutyyliammoniumkationien ja fluoridi-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä muun muassa fluorausreagenssina.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa tetrabutyyliammoniumfluoridi on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen ja moniin orgaanisiin liuottimiin kuten tetrahydrofuraaniin, asetonitriiliin ja dimetyylisulfoksidiin. Tetrabutyyliammoniumfluoridi on erittäin voimakkaasti hygroskooppista ja se esiintyy muun muassa kidevedellisenä trihydraattina (C16H36NF·3H2O). Kidevettä ei voi poistaa yhdisteestä tavalliseen tapaan kuumentamalla alhaisessa paineessa. Tämä johtuu siitä, että fluoridi-ioni on niin vahvasti emäksinen, että se vastaanottaa protonin tetrabutyyliammoniumkationilta. Tämä johtaa eliminaatioreaktioon, jossa muodostuu tributyyliamiinia ja 1-buteenia. 
Valmistus ja käyttö.
Tetrabutyyliammoniumfluoridia voidaan valmistaa tetrabutyyliammoniumbromidin ja vetyfluoridin välisellä halogeeninvaihtoreaktiolla tai tetrabutyyliammoniumhydroksidin ja vetyfluoridin vesiliuoksien välisellä reaktiolla. Kidevedetöntä yhdistettä valmistetaan heksafluoribentseeniin ja tetrabutyyliammoniumsyanidin välisellä reaktiolla tetrahydrofuraaniliuoksessa.
Tetrabutyyliammoniumfluoridilla on useita käyttökohteita orgaanisen kemian synteeseissä. Sitä käytetään muun muassa poistamaan molekyyleistä suojaryhminä toimivia silyyliryhmiä, fluoraamaan alkyylihalogenideja ja alkoholeja, emäksenä ja fluoridi-ionin lähteenä.
Herman Cederberg

Herman Edvard Cederberg (31. elokuuta 1883 Mustasaari, Suomen suuriruhtinaskunta – 30. tammikuuta 1969 Vaasa) oli suomalainen uimari.
Palosaaren Urheiluseuraa ja Vaasan Uimaseuraa edustanut Cederberg kilpaili miesten 200 metrin rintauinnissa Lontoon kesäolympialaisissa 1908 ja Tukholman kesäolympialaisissa 1912 jääden kummallakin kertaa alkueriin. Cederberg voitti muun muassa miesten 100 metrin hengenpelastusuinnin Suomen mestaruuden vuosina 1908 (myös 4 x 50 m viestimestaruus) ja 1912, 1 500 metrin vapaauinnin Suomen mestaruuden vuonna 1906 ja 200 metrin rintauinnin SM-pronssia vuosina 1909 ja 1911 (myös 100 m selkäuinnin SM-hopea).
Cederberg teki vuonna 1906 kaksi uinnin Suomen-ennätystä. Hän ui lyhyen radan 100 metrin vapaauinnissa ajan 1.26,2, joka säilyi ennätyksenä kaksi vuotta, kunnes Artturi Helenius onnistui rikkomaan sen. Hän teki myös 200 metrin rintauinnissa lyhyen radan Suomen-ennätyksen 3.06,8. Arvo Aaltonen rikkoi ennätyksen vuonna 1912.
Vilhelm Lindgrén

Fredrik Vilhelm Lietkari (synt. Lindgrén, 3. heinäkuuta 1895 Tampere, Suomen suuriruhtinaskunta – 26. heinäkuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen uimari.
Lindgrén kilpaili Tukholman kesäolympialaisissa 1912 miesten 200 ja 400 metrin rintauinnissa jääden kummallakin matkalla alkueriin.
Lindgrén teki vuonna 1913 lyhyen radan 100 metrin rintauinnin Suomen-ennätyksen 1.22,5, joka paransi 0,6 sekunnilla Arvo Aaltosen edellistä ennätystä. Aika pysyi ennätyksenä 17 vuotta, kunnes Toivo Reingoldt onnistui rikkomaan sen vuonna 1930.
Nomad (albumi)

Nomad on nigeriläisen laulaja-lauluntekijä Bombinon albumi, joka julkaistiin vuonna 2013. Levyn tuotti The Black Keysin Dan Auerbach.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Omara "Bombino" Moctar.
Marthinus Theunis Steyn

Marthinus Theunis Steyn (2. lokakuuta 1857 Rietfontein, Oranjen vapaavaltio – 28. marraskuuta 1916 Bloemfontein, Etelä-Afrikan unioni) oli buuripoliitikko, joka toimi Oranjen vapaavaltion viimeisenä presidenttinä vuosina 1896–1902.
Varhainen elämä ja presidenttiys.
Martinus Theunis Steyn syntyi 2. lokakuuta 1857 Winburgin kylässä, Oranjen vapaavaltiossa. Hänen perheensä asui Josephinesdal-farmilla. Steyn opiskeli Deventerissä Hollannissa ja kouluttautui lakimieheksi. Hän työskenteli Oranjessa valtion palveluksessa ja hänet nimitettiin vuonna 1889 korkeimman oikeuden jäseneksi.
Helmikuussa 1896 Steyn valittiin Oranjen presidentiksi. Hän pyrki puolustamaan Oranjen taloudellista ja kulttuurista itsenäisyyttä Brittiläisen imperiumin kupeessa, ja solmi vuonna 1897 liiton naapurivaltio Transvaalin kanssa. Ehkäistäkseen lähestyvän sodan hän järjesti touko–kesäkuussa 1899 tuloksettoman Bloemfonteinin konferenssin Transvaalin presidentin Paul Krugerin ja brittiläisen Kapmaan kuvernöörin Alfred Milnerin välillä. Vasta viime hetkellä Steyn lupasi täyden tuen Transvaalille. Toisen buurisodan puhjettua hän lähetti marraskuussa 1899 Oranjen joukot hyökkäämään Oranjejoen yli Kapmaahan. Brittien miehitettyä Oranjen pääkaupungin Bloemfonteinin maaliskuussa 1900 Steyn siirtyi johtamaan sotaa sissisotana.
Steynin terveys romahti buurisodan aikana ja hän oli sodan lopulla liian heikossa kunnossa osallistuakseen edes Vereenigingin rauhan allekirjoittamiseen toukokuussa 1902. Rauha lakkautti Oranjen vapaavaltion itsenäisyyden ja samalla Steynin presidenttiyden.
Presidenttiyden jälkeen.
Steyn ei buurisodan jälkeen toiminut enää missään julkisessa virassa, mutta nauttimansa arvostuksen vuoksi hän vaikutti yleiseen kansalaismielipiteeseen. Hän ryhtyi viimeisinä vuosinaan vastustamaan Etelä-Afrikan unionin pääministeriä Louis Bothaa, joka hänen mielestään oli liian sovitteleva brittiläisen väestön suuntaan. 
Steyn kuoli 28. marraskuuta 1916 Bloemfonteinissa. Hänet haudattiin Bloemfonteiniin valmistuneen ”kansallisen naismuistomerkin” (Nasionale Vrouemonument) luo.
Rhyl FC

Rhyl Football Club () on jalkapalloseura Rhylin kaupungista. Seura pelaa Walesin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Cymru Alliancessa, jonne putosi kauden 2016–17 päätteeksi. Walesin mestaruuden Rhyl on voittanut 2003–04 ja 2008–09.
Rhyl FC oli mukana perustamassa Walesin jalkapallosarjaa 1890, mutta vetäytyi heti seuraavana vuonna. Vuonna 1893 se palasi nimellä Rhyl Athletic. 1800-luvun lopulla ja 1900-luvulla seura pelasi eri Walesin sarjoissa. Vuonna 1992 se haki Walesin Valioliigaan, mutta haki myöhässä ja joutui tyytymään paikkaan alemmalla sarjatasolla. Kauden 1993–94 lopuksi Rhyl nousi pääsarjaan. Ensimmäisen mestaruuden Rhyl voitti kaudella 2003–04. Tämä takasi paikan Mestarien liigan kaudelle 2004–05, mutta hävisi ensimmäisellä karsintakierroksella latvialaiselle Skontolle yhteismaalein 7–1. Tämän jälkeen seura pelasi useammalla kaudella UEFA Cupissa. Rhyl voitti jälleen Walesin mestaruuden kaudella 2008–09, mikä takasi paikan Mestarien liigan seuraavan kauden toiselle karsintakierrokselle. Tällöin Rhyl hävisi serbialaiselle FK Partizanille yhteismaalein 12–0.
Transvaalin provinssi

Transvaalin provinssi oli vuosina 1910–1994 yksi Etelä-Afrikan neljästä provinssista. Nykyään Transvaal käsittää joko osittain tai kokonaan Gautengin, Luoteismaakunnan, Limpopon ja Mpumalangan provinssit.
Historia.
Kun Etelä-Afrikan unioni perustettiin vuonna 1910, Transvaalin provinssi muodostettiin entisestä Transvaalin valtion alueesta, joka oli menettänyt itsenäisyytensä toisessa buurisodassa. Vuonna 1961 liitto erosi Brittiläisestä kansainyhteisöstä ja muodosti Etelä-Afrikan tasavallan. Niin sanotusta PWV-alueesta (Pretoria-Witwatersrand-Vereeniging) Transvaalissa (nykyään Gautengin provinssi) muodostui Etelä-Afrikan talouden veturi – asema jota se yhä pitää hallussaan.
Vuonna 1994 ensimmäisten kaikille roduille avointen vaalien jälkeen vanhat provinssit ja asuinalueet järjestettiin uudelleen eikä erillistä Transvaalin provinssia enää ole. Osa Transvaalista kuuluu nykyisiin Gautengin, Luoteismaakunnan, Limpopon ja Mpumalangan provinsseihin.
Maantiede.
Transvaalin provinssi sijaitsi etelän Vaal-joen ja pohjoisen Limpopo-joen välissä (suuripiirteisesti 22 1/2 S ja 27 1/2 S, 25 E ja 32 E). Etelässä se jakoi rajan Oranjen vapaavaltion provinssin kanssa ja Natalin provinssin kanssa, lännessä Kapmaan provinssin ja Betšuanamaan protektoraatin (myöhemmin Botswana), pohjoisessa Rhodesian (myöhemmin Zimbabwe) ja idässä Portugalin Itä-Afrikan (myöhemmin Mosambik) ja Swazimaan kanssa. Ainoastaan lounaassa rajoja eivät määrittele selkeät maanpiirteet.
Transvaalin rajojen sisäpuolella sijaitsi useita bantustaneja: Venda, KwaNdebele, Gazankulu, Kangwane ja Lebowa. Osa Bophuthatswanaa sijaitsi myös Transvaalissa, muiden alueiden sijaitessa Kapmaan ja Oranjen vapaavaltion provinsseissa.
Osa-alueet:
Kaupungit Transvaalissa:
Kari Eskola

Kari Aarne Ylermi Eskola (s. ) on suomalainen fyysikko ja Helsingin yliopiston kokeellisen ydinfysiikan emeritusprofessori (virassa 1998–2002). Hänet tunnetaan laajalti hänen osallisuudestaan alkuaineiden rutenium ja dubnium tutkimisessa.
Eskola kirjoitti ylioppilaaksi Käpylän yhteiskoulusta vuonna 1957. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1962, maisteriksi 1964, lisensiaatiksi 1967 ja tohtoriksi 1969. Hänen ydinfysiikan alaan kuuluvan englanninkielisen väitöskirjatyönsä tarkasteli siirtymämetalleihin kuuluvan raudan isotoopin 53 tuottamista ja ominaisuuksia. Väitöskirjan otsikkona oli "A study of the production and properties of 53Fem." 
Hän toimi Helsingin yliopiston assistenttina vuosina 1964–1972. Hän oli vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa Kalifornian yliopiston Berkeleyn laboratoriossa vuosina 1968–1972. Tuolloin hän osallistui kemisti Albert Ghiorson tutkimusryhmässä siirtymämetalleihin kuuluvan harvinaisen ruteniumin ja keinotekoisen dubniumin ominaisuuksien kuvaamiseen.
Bay-luokka (miinantorjunta-alus)

Bay-luokka oli Australian laivastolle suunniteltujen kuuden katamriinirunkoisen aluksen muodostama miinantorjunta-alusluokka. Luokasta valmistui lopulta vain kaksi vuonna 1981 tilattua alusta loppujen tilausten tultua peruutetuiksi.
Kummankin prototyyppialuksen valmistus viivästyi ja laivasto hankki kuusi vastaavaa alusta säilyttääkseen miinanraivauskyvyn. Lisäksi laivasto piti vahvuudessaan Ton-luokan miinanraivaajan "HMAS Curlewin" aina vuoteen 1990.
Alukset.
Tarjouspyynnöt lähetettiin huhtikuussa 1981 kahdesta lasikuituvahvisteisen muovirunkoisen katamariinialuksen valmistamiseksi ja tilaus tehtiin Carrington Slipwaysille tammikuussa 1983. Laivaston toiveena oli, että onnistuneiden koeajojen jälkeen, tilattaisiin neljän aluksen toinen sarja. Alusten runko osoittautui kuitenkin liian pieneksi rannikolla työskentelyyn ja kaikuluotaimen toiminnasta löytyi vakavia puutteita. Ongelmien seurauksena projekti keskeytettiin.
Vuonna 1991 Thomson Sintra toimitti Ibis V -järjestelmän koeajoihin "HMAS Shoalwaterilla" ja alkuvuodesta 1992 Atlas Elektronik asensi "HMAS Ruschcutteriin" uuden DSQS-11M-kaikuluotaimen vertailevia testejä varten. Testien tuloksena Atlaksen kaikuluotain asennettiin myös "Shoalwateriin".
Saurikit

Saurikit ("Galinsoga") on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 15 lajia.
Saurikit ovat yksivuotisia ruohovartisia kasveja. Niiden varret ovat pystyjä ja lehdet puikeita sekä hammaslaitaisia. Saurikkien kukintona ovat harvassa olevat pienet mykerökukinnot, jotka sijaitsevat varsien päissä. Mykeröiden laitakukkia on neljästä kahdeksaan kappaletta ja ne ovat valkoisia sekä lyhyitä emikukkia. Mykeröiden kehräkukat ovat puolestaan keltaisia, torvimaisia ja kaksineuvoisia.
Kahta suvun lajeista tavataan Suomessa ja Ruotsissa uutena tulokaslajina, ripsisaurikkia ("Galinsoga quadriradiata") ja tarhasaurikkia ("Galinsoga parviflora"), joskaan kumpikaan niistä ei ole kovin yleinen.
Saurikkien ("Galinsoga") suku on nimetty espanjalaisen Mariano Martinez Galinsogan mukaan, joka oli Madridin kasvitieteellisen puutarhan johtajana 1700-luvulla.
Nürburgringin 24 tunnin ajo 2009

Nürburgringin 24 tunnin ajo 2009 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 23.–24. toukokuuta Nürburgringin moottoriradalla Saksassa.
Kilpailun voittivat Porschella ajaneet Marc Lieb, Timo Bernhard, Romain Dumas ja Marcel Tiemann.
Nürburgringin 24 tunnin ajo 2011

Nürburgringin 24 tunnin ajo 2011 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 25.–26. kesäkuuta Nürburgringin moottoriradalla Saksassa.
Kilpailun voittivat Porschella ajaneet Marc Lieb, Lucas Luhr, Timo Bernhard ja Romain Dumas.