tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kämppäkaverin kihti

Kämppäkaverin kihti (engl. "Them Thar Hills") on vuonna 1934 valmistunut lyhytelokuva, jonka pääosissa ovat Ohukainen ja Paksukainen eli Stan Laurel ja Oliver Hardy. Elokuvan suoranainen jatko-osa "Kommellusten ketjukauppa" ("Tit For Tat") valmistui seuraavana vuonna. ”Kämppäkaverin kihti” on yksi kaksikon viimeisimmistä lyhytelokuvista.
Juoni.
Kihtiä poteva Ollie tekee tohtorin määräyksestä matkan vuorille yhdessä Stanin kanssa. Kaverukset majoittuvat autiolle tilalle. Heidän tietämättään tilan kaivo on täynnä salakuljettajien siihen tyhjentämää viinaa, joka on Ollien mielestä pelkkää ”vuoristovettä”. Pian paikalle osuu Hallin pariskunta (Charlie Hall ja Mae Busch) bensiinin perässä ja kaverukset onnistuvat tietämättään ja tahtomattaan juottamaan myös rouva Hallin humalatilaan. Tämän vuoksi kaverukset ajautuvat pian tukkanuottasille herra Hallin kanssa.
Place de l’Hôtel-de-Ville

Place de l’Hôtel-de-Ville (virallisesti Place de l’Hôtel-de-Ville – Esplanade de la Libération) on aukio Pariisin keskustassa Pariisin kaupungintalon eli Hôtel-de-Villen edustalla Seinen pohjoisrannalla, 4. arrondissementin alueella. Aukiolla järjestetään monenlaisia tapahtumia ja näyttelyitä.
Nimet.
Aukion alkuperäinen nimi on "Place de Grève", mutta usein siitä on käytetty lyhyesti nimeä "La Grève". Nimi johtuu ranskan kielen hiekkarantaa tai hiekkasärkkää tarkoittavasta sanasta "grève," sillä aukio oli alkujaan rakennettu joen varressa olleen hiekkarannan paikalle. Vuonna 1803 aukio sai sen laidalla olevan kaupungintalon mukaan nimen nimen "Place de l'Hôtel de ville".
Aukion viralliseksi nimeksi muutettiin vuonna 2013 Pariisin pormestari Bertrand Delanoën aloitteesta "Place de l’Hôtel-de-Ville – Esplanade de la Libération". Nimen jälkimmäinen osa ”Vapautuksen Esplanadi” viittaa vuoden 1944 Pariisin vapautukseen. Kenraali Charles de Gaulle piti välittömästi vapautuksen jälkeen 25. elokuuta 1944 kaupungintalon parvekkeella kuuluisan puheensa pariisilaisille.
Historia.
Aukio oli aikoinaan Pariisin tärkein teloituspaikka, jossa järjestettiin hirttäjäisiä ja roviolla polttamisia. Keskiajalla elänyt kirjailija ja vapaa-ajattelija Marguerite Porette kuoli roviolla 1. kesäkuuta 1310. Täällä teloitettiin muun muassa 27. toukokuuta 1610 Ranskan kuningas Henrik IV:n murhannut François Ravaillac, joka revittiin hevosilla neljään osaan. Kuuluisa rosvo Cartouche murskattiin teilipyörällä vuonna 1721. Robert-François Damiens oli viimeinen, joka tuomittiin revittäväksi kuudella hevosella neljään osaan 26. maaliskuuta 1757 majesteettirikoksesta eli murhayrityksestä puukotettuaan kuningas Ludvig XV:tä.
Paikalla sijaitsi Ranskan vallankumouksen aikana myös ensimmäinen giljotiini, jossa ensimmäisenä teloitettiin maantierosvo ja ryöstömurhaaja Nicolas Jacques Pelletier 25. huhtikuuta 1792. Tämän jälkeen giljotiini oli 21. elokuuta 1792 – 10. toukokuuta 1793 Place du Carrouselilla. Marraskuussa 1794 giljotiiini palasi takaisin Place de la Révolutionilta.
Terrorin ajan jälkeen aukiolla mestattiin giljotiinissa :
Viimeinen teloitus aukiolla tapahtui vuonna 1830.
Ensimmäinen raatihuone rakennettiin aukion laidalle kauppiaitten killan johtaja, kolmannen säädyn puhemies Étienne Marcelin aikana vuonna 1357. Nykyinen kaupungintalo on vuosina 1873–1892 rakennettu kopio 1500-luvulla rakennetusta edellisestä kaupungintalosta, joka tuhoutui tulipalossa Pariisin kommuunin kukistamisen yhteydessä vuonna 1871. Aukio muutettiin kokonaan jalankulkualueeksi vuonna 1982.
Aukio toimi kauan myös työttömien vakinaisena kokoontumispaikkana, josta varsinkin tilapäisiin töihin tekijöitä etsivät saattoivat sellaisia helposti löytää. 1800-luvulla paikalle kokoontuivat usein myös lakkoon ryhtyneet työläiset. Tämä johti siihen, että paikan nimenä käytetty ranskan kielen sana "grève" (hiekkaranta, hiekkasärkkä) merkitsee nykyisin myös lakkoa.
Kommellusten ketjukauppa

Kommellusten ketjukauppa (engl. "Tit for Tat") on vuonna 1935 valmistunut Laurel &amp; Hardy-lyhytelokuva. "Kommellusten ketjukauppa" on jatko-osa vuonna 1934 valmistuneelle "Kämppäkaverin kihdille" (engl. "Them Thar Hills"). Molemmat ohjasi Charley Rogers.
Juoni.
Stan ja Ollie ovat avanneet oman sähköliikkeen, ja ystävällisyyden eleenä päättävät käydä tervehtimässä vastapäisen ruokaliikkeen yrittäjiä. Silloin paljastuu, että ruokakauppaa pitävä Hallin pariskunta (Charlie Hall ja Mae Busch) on kaksikolle entuudestaan tuttu heidän kärhämöityä keskenään vuoristossa elokuvassa "Kämppäkaverin kihti". Stan ja Ollie yrittävät tarjota sovinnon kättä, mutta sopu raukeaa herra Hallin luullessa Ollien pettävän häntä vaimonsa kanssa. Ilmiriita syntyy ja tästä seuraa varsinainen koston kierre, jolloin he alkavat järjestelmällisesti tuhoamaan toistensa liikkeitä.
Kolmas sääty

Kolmas sääty () oli yksi kolmesta Ranskan säätykokouksessa edustetusta yhteiskuntaluokasta ennen Ranskan suurta vallankumousta ja sen aikana. Säätyyn kuuluivat keskiluokka eli porvarit ja talonpojat. Muut säädyt olivat papisto ja aatelisto. Kolmas sääty edusti valtaosaa väestöstä. Vuonna 1789 valtiomies Emmanuel Joseph Sieyès kirjoitti pamfletin koskien kolmatta säätyä "Qu'est-ce que le tiers état?" (Mikä on Kolmas sääty?). Toukokuussa 1789 kolmas sääty julistautui kansalliskokoukseksi ja aloitti vallankumouksen. Myöhemmin kolmannella säädyllä on viitattu omistavaan luokkaan eli porvaristoon erotukseksi köyhälistöstä eli neljännestä säädystä.
Yhdysvaltain laskennallisen toksikologian keskus

Yhdysvaltain laskennallisen toksikologian keskus (, lyh. NCCT) on Yhdysvaltain ympäristönsuojeluviraston (EPA) alainen organisaatio, jonka tehtävänä on kehittää uusia menetelmiä kemikaaliturvallisuuden arviointiin. NCCT:n tutkijat yhdistävät tutkimuksessaan biologian, bioteknologian, kemian ja tietojenkäsittelytieteen lähestymistapoja. Tehtävänä on tunnistaa biologisia prosesseja, joita kemikaalit voivat häiritä. NCCT:n tutkimus on osa laajempaa EPA:n tutkimusohjelmaa, joka on nimeltään Chemical Safety for Sustainability Research Program (CSS). NCCT edistää kemikaalitiedon käytettävyyttä ja ymmärrettävyyttä ja pyrkii siten sitouttamaan kemikaaliturvallisuuden parissa toimivia sidosryhmiä.
ESO 146-IG 005

ESO 146-5 (ESO 146-IG 005) on nimitys, joka annettiin ryhmän vuorovaikutuksessa oleville jättimäisille elliptisille galakseille keskellä Abell 3827 ryhmää. Ryhmä on hyvin huomattava, koska niillä on vahva gravitaatiolinssi vaikutus.
Fyysiset ominaisuudet.
Tämä ryhmä galaksipareja löytyi 1,4 miljardin valovuoden päässä keskellä Abell 3827 ryhmää. Niiden ytimiä ympäröi valtava halo tähtiä. Ryhmällä on suunnaton painovoima, joka pitää ryhmän yhdessä sen massan takia. Ryhmän epätavallinen muoto on johtanut siihen tulokseen, että jokaiset ytimet muodostuivat useista törmäyksistä pienempiä galakseja, ja nyt ytimet ovat yhdistymässä yhdeksi valtavaksi elliptiseksi galaksiksi.
Massa.
Havainnot Gemini Etelä-Teleskoopista ovat osoittaneet, että ESO 146-5 on gravitaatiolinsittänyt kaksi galaksia, yksi 2,7 miljardin valovuoden päässä, ja muut, 5,1 miljardin valovuoden päässä. Käyttäen Einsteinin yleistä suhteellisuusteoriaa, ryhmä mittasi sen massan olevan noin 30 biljoonaa auringon massaa, jolloin se on massaltaan suurin galaksi tunnetussa universumissa.
VBS2

VBS2 (Virtual Battlespace 2) on jatko-osa Bohemia Interactive Simulationsin kehittämälle VBS1-sotasimulaattorille. Simulaattori on tehty tiiviissä yhteistyössä Yhdysvaltain merijalkaväen, Australian puolustusvoimien ja muiden VBS1:tä käyttävien sotilasasiakkaiden kanssa.
Yleistä.
VBS2 mahdollistaa realistisien taistelutilanteiden harjoittelemisen sekä maalla, ilmassa että vedessä. Kouluttaja voi luoda simulaattorissa koulutuksen puitteissa lähes minkälaisen tahansa skenaarion. VBS 2 mahdollistaa koulutettavien sotilaiden reaaliaikaisen seuraamisen ja kouluttaja pystyy antamaan komentoja ja muokkaamaan taistelutilanteita kesken operaation tuoden esimerkiksi vihollisen vahvistuksia taistelukentälle. VBS2 on suunniteltu käytettäväksi ammattilaiskäyttöön ja sitä pyrittiin kehittämään käyttäjien toiveiden mukaan.
VBS:n valttikortti muihin sotasimulaattoreihin verrattuna on "After Action Review" eli AAR. Sen avulla kouluttaja voi toistaa juuri harjoitellun tilanteen, näyttää missä tehtiin virheitä tai onnistuttiin ja samalla nopeasti aloittaa harjoituksen uudestaan. Verrattuna maastoharjoitukseen, jossa siirtyminen vie huomattavasti aikaa, virtuaalikoulutus on nopeampi ja selkeämpi tapa opettaa taistelutilanteita ja -taktiikoita.
Teknologia.
VBS 2 perustuu Bohemia Interactiven kehittämään Real Virtuality 3 -pelimoottoriin. Moottori mahdollistaa jopa 10 000 neliökilometrin kokoisten karttojen luomisen ja niiden elävöittämiseen miljoonilla VMAP-datasta tulleilla tiedoilla. Karttaan voidaan myös laittaa satelliittikuvista saadut tarkat laserkeilausdatat pinnanmuotojen muodostamiseksi ja pintatekstuureiksi.
Kun kartta on saatu VBS2:seen, simulaattori muodostaa realistisen simulaation oikeasta maailmasta, luoden esimerkiksi tuulen mukaan liikkuvia puita ja heinää, maaston epätasaisuuksia, eläimistöä, varjoja, dynaamisen valaistuksen, sään sekä yön ja päivän vaihtelun.
Kehittäjät.
VBS2 on Bohemia Interactive Studios (BI) -peliyhtiön tytäryhtiö Bohemia Interactive Australian kehittämä. Versiosta 1.40 lähtien sotasimulaattoria on kehittänyt Bohemia Interactive Studiosista erillinen yhtiö Bohemia Interactive Simulations, jolla ei ole tekemistä simulaattorin aiemman kehittäjän kanssa.
A Moon Shaped Pool

A Moon Shaped Pool on englantilaisen rockyhtye Radioheadin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin digitaalisena latauksena 8. toukokuuta 2016 ja vinyyli- sekä CD-formaateissa 17. kesäkuuta 2016. Ennen levyn varsinaista julkaisua albumilta oli julkaistu singlet ”Burn the Witch” ja ”Daydreaming”. Albumista on määrä julkaista syksyllä uusia taideteoksia ja kaksi uutta kappaletta sisältävä erikoispainos.
Radiohead työskenteli albumin kanssa ajoittain vuonna 2012 päättyneen The King of Limbs -kiertueensa jälkeen. Albumi nauhoitettiin Etelä-Ranskassa Radioheadin pitkäaikaisen tuottajan Nigel Godrichin kanssa. Se sisältää useita kappaleita, jotka on kirjoitettu jo joitakin vuosia aikaisemmin; ”True Love Waits” on peräisin aikaisintaan vuodelta 1995, ”Burn the Witch" vuodelta 2000 ja ”Present Tense” vuodelta 2008. Albumi sisältää jousi- ja kuorolaulusovituksia, jotka on sovittanut monilahjakkuus Jonny Greenwood ja ne esittää Lontoon Nykyaikainen orkesteri. Albumi sai kriitikoilta myönteistä suosiota ja siitä tuli Radioheadin kuudes ensimmäinen listasijoitus Britanniassa. Suomessa albumi debytoi virallisen albumilistan sijalla 3. Albumi myi parissa viikossa hopeaa.
Inferno Cop

Inferno Cop (インフェルノコップ Inferuno Koppu) on kolmetoistaosainen japanilainen verkkoanimaatio, jonka ovat ohjanneet Akira Amemiya ja Hiroyuki Imaishi. Sarjan tuottivat yhteistyössä Trigger ja CoMix Wave. Se ladattiin nähtäväksi Anime Banchon YouTube-kanavalle 24. joulukuuta 2012 lähtien 18. maaliskuuta 2013 saakka. Animen tunnusmusiikin "Die Höllen Polizei" (ディ ホゥーレン ポリツァイ Di Hōren Poritsai, kirjaimellisesti. "Poliisi helvetistä") on säveltänyt Juriano Hagiwara.
Tiivistelmä.
Anime kertoo tarinan "Inferno Copista", poliisista jonka pään tilalla on liekehtivä pääkallo ja joka janoaa kostoa Eteläiseltä Ristiltä, Illuminatimaiselta organisaatiolta, joka pyrkii johtamaan maailmaa erinäisten pahisten ja hirviöiden avulla. "Inferno Cop" jakaa armotonta oikeutta kaikille Linkkuveitsenterän kaupungissa oleskeleville lainrikkojille, yleensä joko räjäyttämällä nämä, palasiksi ampumalla tai joskus jopa kummallakin tavalla samaan listimällä aikaan saaden aikaan pienimuotoista kaaosta. "Inferno Cop" siirtyy nopeasti absurdeista tilanteista toisiin kuten esimerkiksi taistelemaan vastasyntyneen kanssa, aikamatkailemaan, estämään zombien hyökkäystä, muuttumaan autoksi muutaman episodin ajaksi, tappamaan luurangon ja päätymään uudeksi faaraoksi.
Röyhkeä ja väkivaltainen entinen poliisi, joka on ottanut lain kovan kouran omiin käsiinsä. Hän ajaa liekehtivää autoa ja hänen päänsä tilalla on liekehtivä pääkallo ja hänellä on aina aurinkolasit päässään. Inferno Copilla on myös pistooli joka räjäyttää lähes kaiken mitä hän sillä ampuu.
Naamioitu lainvalvoja, joka on samalla supersankari että oikea tuomari.
Suunnaton konekivääreillä varustettu robotti, joka yrittää tappaa Inferno Copin. Se ei kuitenkaan siinä onnistu vaan liittoutuukin vihollisensa kanssa.
Inferno Copin täti, joka asustelee helvetissä ja on tilanteestaan huolimatta ihan mukava ja herttainen.
Kolme palkkamurhaajaa, lihava, lyhyt ja pitkä, jotka yrittävät tapaa Inferno Copin tämän ollessa sairaalassa.
Shangri-La (Yunnan)

Shangri-La (, ) on piirikuntatason kaupunki Kiinan Yunnanin maakunnassa. Se on Dêqênin tiibetiläisten autonomisen prefektuurin päähallintopaikka. Kaupungin pinta-ala on 11 419 neliökilometriä ja väkiluku 172 988 (vuonna 2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 450 kilometriä maakunnan pääkaupunki Kunmingista luoteeseen.
Nimi.
Aiemmin paikka oli piirikunta nimeltä Zhongdian. Se nimettiin uudelleen Shangri-Laksi 17. joulukuuta 2001 englantilaisen James Hiltonin romaanissa "Sininen kuu" olevan fiktiivisen paikan mukaan. Piirikunnasta tuli piirikuntatason kaupunki 16. joulukuuta 2014.
Hallinnollinen jako.
Kuntatasolla kaupunki jakauttuu neljään suurkuntaan, kuuteen maalaiskuntaan ja yhteen naxeille varattuun etniseen kuntaan. Kaupungin keskus on Jiantangin (tai Gyaitangin) suurkunta.
Pentti Kaartinen

Pentti Kaartinen (19. elokuuta 1927 Lappeenranta – 15. huhtikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja lauluntekijä.
Kaartinen asui lapsuutensa ja nuoruutensa Inkeroisissa. Isä oli kiertävä kauppias, ja Kaartinen itsekin teki leipätyönsä pääosin kaupankäynnin parissa ja perusti Helsinkiin lihakauppoja.
Kaartisen tekemistä kappaleista on ensimmäisenä levytetty ”Auton apumies”, jonka hän esitti Linnanmäellä voittamassaan uusien esiintyvien kykyjen kilpailussa 1950. Hänellä oli elokuvarooleja elokuvissa "Kesäyön lapset" ja "Kaunis Kaarina". Reino Helismaahan hän tutustui 1954, kun tämä esiintyi vaalikiertueella Hesperianpuistossa, ja he esiintyivät sittemmin yhdessä. Yhteistyön tuloksena syntyi myös levytyksiä ja televisiomainoksia. Kaartinen teki tekstit yhteensä 30 levypuoleen, ja osa oli myös hänen sävellyksiään. Hänen menestynein kappaleensa oli humppaiskelmä ”Lähde Lappiin”, jonka hän teki 1970-luvulla.
Kaartinen kirjoitti salanimellä Olavi Karela kirjan "Autolla ”Kanarian saarille” eli Rattijuopon päiväkirja" (Tammi 1960). Irwin Goodman teki myöhemmin samannimisen kappaleen.
Siegfried Powolny

Siegfried Powolny (20. syyskuuta 1915 – 19. heinäkuuta 1944) oli itävaltalainen käsipalloilija sekä olympiamitalisti.
Powolny kuului Itävallan käsipallojoukkueeseen, joka voitti hopeaa Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa kaksi ottelua.
Siegfried Purner

Siegfried Purner (16. helmikuuta 1915 – 3. helmikuuta 1944) oli itävaltalainen käsipalloilija sekä olympiamitalisti.
Purner kuului Itävallan käsipallojoukkueeseen, joka voitti hopeaa Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa kaksi ottelua, mutta ei tehnyt maaleja.
Walter Reisp

Walter Johann Adolf Reisp (5. marraskuuta 1910 – 5. joulukuuta 1993) oli itävaltalainen käsipalloilija ja olympiamitalisti.
Reisp kuului Itävallan käsipallojoukkueeseen, joka voitti hopeaa Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa kaksi ottelua.
Alfred Schmalzer

Alfred Schmalzer (28. lokakuuta 1912 – 21. tammikuuta 1944) oli itävaltalainen käsipalloilija sekä olympiamitalisti.
Schmalzer kuului Itävallan käsipallojoukkueeseen, joka voitti hopeaa Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa kolme ottelua, mukaan lukien finaalin.
Ludwig Schuberth

Ludwig Schuberth (24. heinäkuuta 1911 – 30. syyskuuta 1989) oli itävaltalainen käsipalloilija sekä olympiamitalisti.
Schuberth kuului Itävallan käsipallojoukkueeseen, joka voitti hopeaa Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa kaksi ottelua.
Jaroslav Volak

Jaroslav Volak (s. 7. heinäkuuta 1915) on itävaltalainen käsipalloilija sekä olympiamitalisti.
Volak kuului Itävallan käsipallojoukkueeseen, joka voitti hopeaa Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa kolme ottelua, mukaan lukien finaalin.
Nutid

Nutid oli Helsingissä vuosina 1895–1915 ja 1917 ilmestynyt ruotsinkielinen aikakauslehti.
"Nutid, Tidskrift för sammhällsfrågor och hemmets intressen" perustettiin Naisasialiitto Unionin äänenkannattajaksi. Se jatkoi edellisenä vuonna lakanneen "Hemmet och Samhället" -lehden työtä. Suomenkielisten jäsenten erottua vuonna 1906 "Nutid" jäi puhtaasti ruotsinkielisten naisasianaisten lehdeksi. Se keskittyi seuraamaan naisten yhteiskunnallisen osallistumisen ajankohtaisia kysymyksiä: äänioikeusasiaa ja muun lainsäädännön kehitystä, edistysaskelia koulutuksessa ja työelämässä, ajan tapahtumia ja uutta kirjallisuutta. Kerran kuukaudessa ilmestyneen lehden toimittajina työskentelivät Helena Westermarck (1895–1897, 1911, 1917), Adelaïde Ehrnrooth (1898–1899), Maikki Friberg (1900), Annie Furuhjelm (1900–1908), Fanny Hult (1900–1908), Jenny af Forselles (1900–1915) ja Dagmar Neovius (1909–1915, 1917).
"Nutid" lakkasi kannattamattomana vuonna 1915, mutta ilmestyi jälleen vuonna 1917. Vuonna 1916 sen tilalla julkaistiin "Samtid"-nimistä kuukausilehteä. Vuonna 1919 niiden jatkajaksi perustettiin Svenska Kvinnoförbundetin "Astra".
Rolf Fäs

Rolf Fäs (18. lokakuuta 1916 – 24. lokakuuta 1983) oli sveitsiläinen käsipalloilija sekä olympiamitalisti. Fäs kuului Sveitsin käsipallojoukkueeseen, joka voitti pronssia Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa kaikki viisi ottelua.
Willy Gysi

Willy Gysi (9. tammikuuta 1918 – ?) oli sveitsiläinen käsipalloilija sekä olympiamitalisti.
Gysi kuului Sveitsin käsipallojoukkueeseen, joka voitti pronssia Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa kaksi ottelua joukkueen maalivahtina.
Willy Hufschmid

Willy Hufschmid (9. lokakuuta 1918 – 12. joulukuuta 1996) oli sveitsiläinen käsipalloilija sekä olympiamitalisti.
Hufschmid kuului Sveitsin käsipallojoukkueeseen, joka voitti pronssia Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa kolme ottelua.
Willy Schäfer

Willy Schäfer (30. huhtikuuta 1913 – 16. lokakuuta 1980) oli sveitsiläinen käsipalloilija sekä olympiamitalisti.
Schäfer kuului Sveitsin käsipallojoukkueeseen, joka voitti pronssia Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa yhden ottelun.
Werner Scheurmann

Werner Scheurmann (27. syyskuuta 1909 – ?) oli sveitsiläinen käsipalloilija sekä olympiamitalisti.
Scheurmann kuului Sveitsin käsipallojoukkueeseen, joka voitti pronssia Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa yhden ottelun.
Edy Schmid

Eduard ”Edy” Schmid (3. toukokuuta 1911 – 25. syyskuuta 2000) oli sveitsiläinen käsipalloilija sekä olympiamitalisti.
Schmid kuului Sveitsin käsipallojoukkueeseen, joka voitti pronssia Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa maalivahtina kolme ottelua voittaen niistä yhden.
Erich Schmitt

Erich Schmitt (6. elokuuta 1912 – 29. lokakuuta 1979) oli sveitsiläinen käsipalloilija sekä olympiamitalisti.
Schmitt kuului Sveitsin käsipallojoukkueeseen, joka voitti pronssia Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa kaikki viisi ottelua.
Eugen Seiterle

Eugen Seiterle (7. joulukuuta 1913 Zürich – 23. marraskuuta 1998) oli sveitsiläinen käsipalloilija sekä olympiamitalisti.
Seiterle kuului Sveitsin käsipallojoukkueeseen, joka voitti pronssia Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa kolme ottelua.
Niko Peltokangas

Niko Peltokangas (s. 28. helmikuuta 1983 Oulu) on toimittaja, poliitikko ja ammattiyhdistystoimija.
Peltokangas on SAK:hon kuuluvan Yleisen Lehtimiesliiton puheenjohtaja ja toimi aiemmin Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehti liitto Kultti ry:n hallituksen jäsenenä. Hän työskentelee Opiskelijoiden Liikuntaliiton pääsihteerinä. Aiemmin hän työskenteli Kansan Tahdon toimittajana, Liberon päätoimittajana ja Vasemmistonuorten tiedottajana sekä kirjoitti journalismin joukkorahoituspalvelu Rapportiin. 
Peltokangas toimi Raahen kaupunginvaltuustossa kaudella 2012–2017 ja kaupunginhallituksessa tammikuusta 2015 kesäkuuhun 2017. Kuntavaaleissa 2017 hänet valittiin varavaltuutetuksi. Peltokangas toimi vuosina 2016–2017 Pohjois-Pohjanmaan Vasemmiston varapuheenjohtajana. Vasemmistoliiton puoluevaltuuston jäsen hän oli vuosina 2013–2019. Vuoden 2016 puoluekokouksessa hän oli ehdolla Vasemmistoliiton puoluesihteeriksi, mutta jäi ensimmäisellä äänestyskierrokselle kolmanneksi 55 äänellä. Puoluesihteeriksi valittiin Joonas Leppänen.
Peltokangas työskenteli kansanedustaja Katja Hännisen avustajana, kun tämä nousi eduskuntaan europarlamenttiin valitun Merja Kyllösen tilalle kesällä 2014.
Opiskeluaikanaan Peltokangas toimi Oulun ammattikorkeakoulun opiskelijakunnan hallituksen (2005–2006) ja edustajiston (2004 ja 2007) puheenjohtajana, Osakolaisen päätoimittajana (2008–2009) sekä ammattikorkeakoulun hallituksen jäsenenä (2005–2006) ja varajäsenenä (2007–2008). Hän on julkaissut kaksi runokokoelmaa, "Rintani Rossi – Runoja tähän asti" (BoD 2009) ja "Kasvatin sormen kasvoihini – runoja luopumisesta" (Mediapinta 2017). Koulutukseltaan Peltokangas on medianomi (ylempi AMK) ja liiketalouden tradenomi.
Peltokangas on taustaltaan Jehovan todistaja mutta eronnut lahkosta aikuisiällä. Hän on kertonut taustastaan julkisuudessa esimerkiksi Ylellä esitetyssä Uhrit-dokumentissa. 
Aiheesta muualla.
Niko Peltokankaan kotisivut
Max Streib

Max Streib (20. joulukuuta 1912 – 1. marraskuuta 1989) oli sveitsiläinen käsipalloilija sekä olympiamitalisti.
Streib kuului Sveitsin käsipallojoukkueeseen, joka voitti pronssia Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa kaikki viisi ottelua.
Robert Studer

Robert Studer (17. helmikuuta 1912 – ?) oli sveitsiläinen käsipalloilija sekä olympiamitalisti.
Studer kuului Sveitsin käsipallojoukkueeseen, joka voitti pronssia Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa neljä ottelua.
Rudolf Wirz

Rudolf Wirz (28. tammikuuta 1918 – ?) oli sveitsiläinen käsipalloilija sekä olympiamitalisti.
Wirz kuului Sveitsin käsipallojoukkueeseen, joka voitti pronssia Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936. Hän pelasi turnauksessa kolme ottelua.
Help You Fly

Help You Fly () on valkovenäläislaulaja Ivanin kappale, jolla hän edusti Valko-Venäjää . Kappaleen on säveltänyt Viktor Drobyš, ja sanoituksen ovat tehneet Timofei Leontiev, Mary Susane Applegate ja Ivan itse.
Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa, jossa se sai 84 pistettä, jäi sijalle 12 eikä päässyt finaaliin.
Fredrik Johan Ulrik af Forselles

Majuri Fredrik Johan Ulrik af Forselles (1783-1857) oli sotaneuvos Jakob af Forsellesin nuorin poika. Fredrikin isoisä Jakob Forsell, joka aateloitiin af Forselles, oli Loviisan kaupungin perustaja ja sen ensimmäinen pormestari.
Fredrikillä oli myös kaksi veljeä, joista vanhempi oli Svean hovioikeuden ensimmäisenä sihteerinä toiminut Pehr af Forselles ja toinen Bernd Ludvig af Forselles.
Fredrik af Forselles osti Elimäessä sijaitsevat Moision maat isältään vuonna 1813. Solmittuaan avioliiton pari vuotta myöhemmin hän asettui asumaan nuorikkonsa kanssa Moisioon ja rakennutti sinne komean parikymmenhuoneisen herraskartanon. Kartano tunnetaan nimellä Moision Kartano. Kartanon piirustusten laatiminen annettiin kuuluisalle Carl Ludvig Engelille. Suunnitelma valmistui alkuvuodesta 1818, ja päärakennus valmistui 1820. Fredrik omisti Elimäellä yhteensä noin 10 000 hehtaaria maata.
Fredrikillä oli ensimmäisen puolisonsa kanssa kuusi lasta. Rouvan kuoltua suhteellisen nuorena hän meni uusin naimisiin ja sai vielä neljä lasta lisää. Fredrikin poika, Theodor Ulrik af Forselles peri isänsä omaisuuden tämän kuoltua vuonna 1857.
Makarlanjärvi

Makarlanjärvi on 146,96 hehtaarin kokoinen järvi Salon kaupungin eteläosassa Varsinais-Suomessa. Särkisalon ja Perniön kuntien raja kulki ennen kuntaliitosta Makarlanjärven halki. Järvi oli Särkisalon suurin järvi.
Makarlanjärvi on pitkä ja kapea järvi. Sen pohjoisosassa on luonnonsuojelualue. Järven eteläosa on syvempi, ja syvin kohta löytyy järven kaakkoiskulmasta. Järven luusua sijaitsee matalammassa pohjoisosassa, josta saa alkunsa pieni Krapuoja entisellä Perniön ja Särkisalon rajalla. Sen kautta Makarlanjärven vedet laskevat Saaristomeren Laukaanlahteen. Järven valuma-alueen järvisyys on 14 % ja peltoa alasta on 15 %. Suomen valuma-aluejaossa Krapuojan valuma-alueen muodostama pireni rannikkovesistö on nimeltään Makarlanjärven valuma-alue (82.018). Valuma-alueella ei ole muita järviä.
Järvellä tehdyn koekalastuksen perusteella Makarlanjärven kalasto oli pääasiassa särkivaltaista, joiden lisäksi järvessä eli pieniä ahvenia. Järven linnusto on keskittynyt pohjoisosan ruovikko- ja luhta-alueelle. Makarlanjärvi ei ole erityinen lintujen lisääntymisalue, ja järvellä havaittiin vain 22 pesivää vesilintua vuonna 2005. Runsaimmat järven ympäristössä oleskelevat lintulajit ovat ruokokerttunen ja pajusirkku.
Makarlanjärven pintaa laskettiin 0,8 metriä vuonna 1934. Järven pintaa olisi haluttu laskea toiset 0,8 metriä vuonna 1954, mutta se hanke ei edennyt. 2000-luvun alussa järven luusuaan rakennettiin pohjapato ja avovesialuetta ruopattiin virtauksen lisäämiseksi, pinnan korottamiseksi ja veden laadun parantamiseksi.
Jonas and I

Jonas and I on suomalainen folkiin kietoutunutta pop-musiikkia soittava yhtye.
Anastasija Davydova

Anastasija Semjonovna Davydova (, s. 2. helmikuuta 1983 Moskova) on venäläinen uransa päättänyt taitouinnin olympiavoittaja, maailmanmestari ja Euroopan-mestari. 170 senttimetriä pitkä ja 54 kilogrammaa painava Davydova edusti Trud Moskovaa. 
Davydova osallistui urallaan kolmiin olympialaisiin, vuosina 2004, 2008 ja 2012. Vuosien 2004 ja 2008 kilpailuista hän voitti kultaa sekä pariuinnista Anastasija Jermakovan kanssa että joukkuekilpailusta. Vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa Davydova voitti kultaa joukkuekilpailussa. MM-kilpailuista Davydova saavutti peräti 12 kultamitalia ja yhden hopean vuosina 2001–2011. EM-kilpailuista Davydova saavutti seitsemän kultamitalia.
Davydova lopetti uransa vuoden 2012 kesäolympialaisten jälkeen. Uransa jälkeen hän on toiminut valmentajana. Davydova on viidellä olympiakullallaan olympiahistorian menestynein taitouimari.
Urheilu-uransa jälkeen Davydova toimi Venäjän olympiakomitean tehtävissä, valmensi ja johti taitouintikeskusta, kunnes syyskuussa 2022 ilmoitti muuttaneensa lopullisesti pois Venäjältä.
Elohopea(I)bromidi

Elohopea(I)bromidi eli merkurobromidi (Hg2Br2) on elohopea- ja bromidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää akusto-optisissa sovelluksissa, elektrolyyttinä elohopean puhdistuksessa ja orgaanisissa synteeseissä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa elohopea(I)bromidi on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Se muuttuu väriltään tummemmaksi valon vaikutuksesta, koska se hajoaa osittain metalliseksi elohopeaksi. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee väkeviin happoliuoksiin ja kuumaan ammoniumkarbonaattiliuokseen.
Valmistus ja käyttö.
Elohopea(I)bromidia voidaan valmistaa saostamalla elohopea(I)nitraatin vesiliuoksesta kaliumbromidin avulla. Sitä muodostuu myös elohopean ja bromin reagoidessa keskenään ja liuotettaessa elohopeaa vetybromidiin.
Hg2(NO3)2 + 2 KBr → Hg2Br2 + 2 KNO3
Elohopea(I)bromidia voidaan käyttää akusto-optisten kuitujen valmistamiseen, elohopean metallurgiassa, orgaanisten elohopeayhdisteiden valmistamiseen ja katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.
Andre Marriner

Andre Marriner (s. 1. tammikuuta 1971 Birmingham) on englantilainen jalkapalloerotuomari. Marriner on toiminut vuodesta 2009 alkaen kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n virallisena tuomarina.
Marriner toimi jalkapallotuomarina ensimmäisen kerran vuonna 1992, kun oikea tuomari ei saapunut paikalle Marrinerin ollessa katsojana. Vuonna 2003 hän teki debyyttinsä päätuomarina The Football Leaguessa. Englannin valioliigassa hän teki debyyttinsä marraskuussa 2004. Kaudella 2009–2010 Marriner tuomitsi Blackpoolin ja Cardiff Cityn välisen Englannin mestaruussarjan play-off-finaalin ja seuraavalla kaudella FA Community Shieldin. Kaudella 2012–2013 Marriner tuomitsi FA Cupin finaalin Wigan Athleticin ja Manchester Cityn välillä.
Formosat-5

Formosat-5 (myös Formosa Satellite No. 5) on Kiinan tasavallan avaruusjärjestön (NSPO) operoima kaukokartoitussatelliitti. Satelliitti on tarkoitus laukaista SpaceX:n Falcon 9 Full Thrust -raketilla heinäkuussa 2016.
Satelliitti.
Formosat-5 on kaukokartoitussatelliitti, jonka päähyötykuormana on viisikaistainen SOC/CMOS -kaukokartoituslaitteisto. Se pystyy kahden metrin resoluutioon mustavalkokuvissa ja neljän metrin resoluutioon värikuvissa. Kaukokartoituslaitteisto ensimmäistä kertaa suunniteltu ja valmistettu kokonaisuudessaan Taiwanissa. Satelliitin toissijainen hyötykuorma, Advanced Ionospheric Probe (AIP) on taiwanilaisen National Central Universityn rakentama tutkimuslaite, joka tutkii ionosfäärin fysikaalisten olosuhteiden vaikutusta avaruussäähän ja tietoliikenteeseen. Satelliitti saa energiansa aurinkokennoista, ja sen massa on 525 kilogrammaa.
Satelliitin suunniteltu käyttöikä on noin viisi vuotta, ja se korvaa edeltäjänsä, Formosat-2:n.
Laukaisu.
NSPO allekirjoitti laukaisusopimuksen yhdysvaltalaisen SpaceX:n kanssa kesäkuussa 2010. Satelliitti oli tuolloin tarkoitus laukaista SpaceX:n Falcon 1e -raketilla Omelekilta joulukuussa 2013 tai alkuvuodesta 2014. Satelliitti siirrettiin myöhemmin raskaammalle Falcon 9 -raketille -1e-version jäädessä toteutumatta. Satelliitti on tarkoitus laukaista 720 kilometrin aurinkosynkroniselle kiertoradalle Kalifornissa sijaitsevasta Vandenberg Air Force Basesta.
Satelliitin laukaisun toissijaisena hyötykuoramana on seattlelaisen Spaceflight Industriesin SHERPA-hyötykuorma-adapteri, joka kuljettaa kaikkiaan 87 pienempää hyötykuormaa (muun muassa mikrosatelliitteja ja cubesateja) kiertoradalle. SHERPAn hyötykuormana on myös Suomen ensimmäinen satelliitti, Aalto-1.
Santalahti

Santalahti on Tampereen läntinen kaupunginosa. Se rajoittuu pohjoisessa Näsijärveen, idässä Särkänniemeen, etelässä Ylä- ja Ala-Pispalaan sekä lännessä Lielahteen. Santalahden asemakaava vahvistettiin vuonna 1945.
Historia.
Santalahti pysyi 1800-luvulle asti asumattomana ja rakentamattomana, sillä sen maasto ja maaperä olivat viljelykseen kelpaamattomia. Teollisuus levittäytyi kauemmas keskustasta ja Tammerkoskesta sen jälkeen, kun höyryvoima vapautti tehtaat vesivoimasta. Samaan aikaan keskusta-alue kärsi myös tonttipulasta. Santalahden teollistumiseen vaikuttivat merkittävästi Näsijärven vesiyhteydet, vuonna 1895 valmistunut Tampere–Pori-rata sekä Pohjanmaan suuntaan johtanut maantie. Santalahteen rakennettiin useita tuotantolaitoksia, kuten kattohuopatehdas, luujauhotehdas, höyrysaha ja Santalahden paperitehdas. Rinnemaastoon valmistui myös tehtailijoiden asuinhuviloita ja tehdastyöläisten asuinrakennuksia. Kokonaisuudessaan Santalahden teollisuustoiminta vaikutti merkittävästi sen eteläpuolella sijaitsevan Pispalan työläiskaupunginosan syntyyn.
Laajimmillaan teollisuusympäristö oli toisen maailmansodan aikoihin. 1950-luvun lopulla Santalahden teollisuusalue alkoi kuitenkin rappeutua muun muassa siksi, ettei sillä ollut laajenemismahdollisuuksia, eikä teollisuuden kehittämistä kaupunkikeskustojen tuntumassa nähty enää tarkoituksenmukaisena. Hiljalleen suurin osa rakennuksista autioitui.
2000-luvulle asti Santalahdessa säilyi paljon useita tehtaita ja niiden osia, ja osa rakennelmista toimi graffitigallerioina. 2010- ja 2020-luvuilla suurin osa vanhasta rakennuskannasta kuitenkin purettiin.
Asuinalueena.
Vuonna 2018 Santalahteen alkoi rakentua uusia kerrostaloja. Asuintaloja valmistuu yli 2 300 asukkaalle. Kesällä 2022 Näsijärven rantaan valmistui tapahtuma-alue, jota kutsutaan sekä Santalahden rantapuistoksi että Särkänniemen tapahtuma­rannaksi. Alueella järjestettäviin tapahtumiin mahtuu 25 000 kävijää.
Liikenne.
Santalahden läpi kulkee vilkas Paasikiven–Kekkosentie. Alun perin rautatien ja Näsijärven välissä ei ollut tietä, ja Santalahden teollisuusalueelle kuljettiin pohjoispuolelta rautatien yli, kunnes rantaa alettiin täyttää 1950-luvun lopulla alkaen ja 1960-luvulla valmistui Rantatie.
Alueella on aikoinaan sijainnut myös Santalahden seisake. Paikalla sijainnut arkkitehti Bruno Granholmin suunnittelema ja vuonna 1907 valmistunut liikennepaikkarakennus purettiin paikan lakkauttamisen jälkeen 1970-luvulla. Elokuussa 2023 Tampereen raitioliikenne alkoi liikennöidä keskustasta Santalahteen, ja vuoden 2025 alussa reittiä jatkettiin Lentävänniemeen.
Argostólin arkeologinen museo

Argostólin arkeologinen museo () on arkeologinen museo Argostólin kaupungissa Kefalonián saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1957. Se korvasi tuolloin vuoden 1953 maanjäristyksessä tuhoutuneen aiemman museon. Myös uusi museo on kärsinyt usein maanjäristyksistä ja se on ollut suljettu vuoden 2014 järistyksestä lähtien. Museo sijaitsee aivan Argostólin keskustassa.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä paleoliittiselta kivikaudelta roomalaisen ajan lopulle. Salissa 1 on paleoliittisen ja neoliittisen kauden sekä keskisen helladisen kauden löytöjä muun muassa Sámista, Fiskárdosta, Skálasta ja Kokolátasta. Salissa 2 on mykeneläisen kauden esineitä, joista pääosa on hautalöytöjä muun muassa tholos-haudasta Póroksen Tzanátasta sekä Metaxátan kammiohaudoista. Salissa 3 on löytöjä Kefalonián antiikin aikaisen tetrapoliksen kaupungeista Pale, Krane, Pronnoi ja Same, sekä muun muassa Fiskárdon, Kokolátan ja Metaxátan hautausmailta ja Diakátan luolasta. Merkittävimpiin esineisiin kuuluvat muun muassa mykeneläisaikaiset kultakorut sekä kyliks ja krateeri 1100-luvulta eaa.
Loris Karius

Loris Sven Karius (s. 22. kesäkuuta 1993 Biberach an der Riß) on saksalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa 2. Bundesliigassa pelaavaa Schalkea.
Ura.
Seurajoukkueura.
Karius siirtyi vuonna 2009 englantilaisen Manchester Cityn juniorijoukkueeseen. Hän ei pelannut seuran edustusjoukkueessa yhtään ottelua, ennen kuin siirtyi lyhyen lainan jälkeen tammikuussa 2012 kotimaansa Mainz 05:n organisaatioon. Debyyttinsä Mainzin edustusjoukkueessa Bundesliigassa Karius teki joulukuussa 2012 Hannover 96:iä vastaan tullen vaihdosta kentälle Christian Wetklon saatua punaisen kortin. Kaudella 2015–2016 Karius pelasi Mainzin paidassa kaikki 34 Bundesliigan ottelua pitäen nollapelin yhdeksän kertaa.
Vakuuttavien peliesityksiensä ansiosta Liverpoolin päävalmentaja Jürgen Klopp hankki Kariuksen vuonna 2016. Siirtosumma oli 4,7 miljoonan punnan arvoinen, ja sopimuksen pituudeksi määritettiin viisi vuotta. Avauskaudellaan hän pelasi kymmenen valioliigaottelua ja seuraavalla kaudella 19. Kauden 2017–2018 Mestarien liigan loppuottelussa Karius päästi kolme maalia Real Madridin voittaessa lukemin 3-1. Hän teki ottelussa kaksi henkilökohtaista virhettä, joiden katsottiin suorasti johtaneen Karim Benzeman ja Gareth Balen tekemiin maaleihin. Hetki ennen ensimmäistä maalia Karius sai kovan iskun päähänsä törmäyksessä Madridin Sergio Ramosin kanssa aiheuttaen lääkärinlausunnon mukaan aivotärähdyksen ja sen myötä visuospatiaalisen hahmotushäiriön. Hän oli pelannut kauden kaikki Mestarien liigan ottelut.
Karius pelasi kausilla 2018–2020 lainalla Turkin Superliigan Beşiktaşissa kaikkiaan 55 sarjaottelua. Union Berlinissä hän pelasi kauden 2020–2021 lainapestin aikana neljä bundesliigaottelua.
Syyskuussa 2022 Karius siirtyi Newcastle Unitediin vuoden 2022 loppuun ulottuvalla sopimuksella. Sopimukseen kuului myös loppukauden kattava optio. Hän pelasi kauden aikana yhden ottelun: tappiollisen liigacupin loppuottelun Manchester Unitedia vastaan. Seuraavalla kaudella hän pelasi valioliigaottelun Arsenalia vastaan, ja päästi neljä maalia.
Tammikuussa 2025 Karius solmi loppukauden mittaisen sopimuksen saksalaisseura Schalken kanssa.
Maajoukkueura.
Karius on edustanut Saksan kaikkia ikäluokkamaajoukkueita alle 17-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Hän on pelannut jokaisessa ikäluokassa yhden pelin.
Brauronin arkeologinen museo

Brauronin arkeologinen museo (; myös "Vravrónan arkeologinen museo") on arkeologinen museo Markópoulo Mesogaíaksen kunnassa Kreikassa lähellä Brauronin pyhäkköaluetta. Se esittelee pyhäkköalueelta ja sen lähialueelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museon rakentaminen alkoi vuonna 1962 ja se avattiin vuonna 1969. Museo on kunnostettu 2000-luvulla. Museorakennus sijaitsee noin 300 metriä kaakkoon Brauronin arkeologiselta alueelta ja noin 1,5 kilometriä luoteeseen nykyisestä Vravrónan kylästä. Museon näyttelytilat ovat yhdessä kerroksessa ja niihin kuuluu vestibyyli sekä viisi näyttelysalia.
Kokoelmat.
Museo kokoelmiin kuuluu löytöjä Brauronin vuosina 1948–1963 suoritetuilta arkeologisilta kaivauksilta, sekä muualta Mesógeian alueelta, kuten antiikin Myrrhinuksesta. Museo esittelee alueen esihistoriallisen ja antiikin ajan historiaa sekä pyhäkön Artemiin kulttia. Tärkeimmät Artemiin pyhäkköalueelta tehdyt löydöt ovat peräisin 300-luvulta eaa. Varhaisimmat museossa olevat esineet ovat neoliittisen ja mykeneläisen kauden (mm. Peratí, 1190–1075 eaa.) sekä geometrisen kauden (mm. Anavýssos) asutuksista ja hautausmailta, ja myöhäisimmät puolestaan alueen varhaiskristillisestä basilikakirkosta sekä keskiaikaisesta tornista.
Merkittävimpiin museoesineisiin kuuluvat pyhäköstä löydetyt Artemiin kulttiin liittyvät veistokset, reliefit ja muut votiivilahjat. Reliefeistä merkittävimpiin kuuluu niin kutsuttu ”Jumalten reliefi” (noin 420–410 eaa.), joka kuvaa Brauronin perustamismyyttiä. Siinä esiintyvät Zeus, Leto, Apollon ja Artemis, ja siihen ovat kuuluneet myös Orestes ja Ifigeneia. Osa reliefeistä kuvaa puolestaan pyhiinvaeltajina Artemiin luokse uhraamaan saapuvia perhekuntia. Muihin merkittäviin veistoksiin kuuluu muun muassa niin kutsutun ”Brauronin koren” yläosa arkaaiselta kaudelta 500-luvulta eaa. Artemista esittäneistä veistoksista on säilynyt osia, kuten pää ja torso. Kokoelmiin kuuluu myös lukuisia lapsia, kuten Artemiin kultin "arktos"-tyttöjä, esittäviä veistoksia. Osa lapsista tuo Artemiille uhreja, esimerkiksi eräs tytöistä kantaa jänistä ja toinen lintua. Museon kokoelmiin kuuluu myös hautakiviä sekä keramiikkaa.
Chairóneian arkeologinen museo

Chairóneian arkeologinen museo (; myös "Khaironeian arkeologinen museo") on arkeologinen museo Chairóneian kylässä Livadeián kunnassa Kreikassa. Se esittelee löydöksiä ennen kaikkea antiikin Khaironeian kaupungin alueelta ja lähiympäristöstä.
Museo perustettiin vuonna 1903 ja aloitti toimintansa vuonna 1907. Museorakennus sijaitsee Chairóneian kylän itälaidalla lähellä Theban pyhän joukon joukkohaudalle Khaironeian taistelun jälkeen vuonna 338 eaa. pystytettyä leijonapatsasta. Museorakennus on yksikerroksinen ja sen päänäyttelytila koostuu kahdesta suuresta huoneesta. Museo on Boiotian toiseksi merkittävin Thívan arkeologisen museon jälkeen.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä antiikin Khaironeiasta sekä sen lähialueilta, kuten Dístomosta, Elateiasta, Lebadeiasta ja Orkhomenoksesta. Esineitä on esihistorialliselta ajalta antiikin ajalle saakka. Esineisiin kuuluu muun muassa mykeneläisiä seinämaalauksia Orkhomenoksesta; veistoksia, kuten Athenen, Demeterin ja Kybelen patsaat sekä keisari Hadrianuksen muotokuva; hautalöytöjä sekä hautakiviä; lattiamosaiikkeja; piirtokirjoituksia; sekä rakennusten osia. Osa museoesineistä on esillä museon pihalla.
Deloksen arkeologinen museo

Deloksen arkeologinen museo (; myös "Díloksen arkeologinen museo") on arkeologinen museo Deloksen saarella Kreikassa saaren arkeologisen alueen yhteydessä. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1904 Deloksen kaivausalueen museoksi. Museorakennusta on laajennettu huomattavasti vuosina 1931 ja 1972. Nykyisin museossa on yhdeksän näyttelysalia. Museorakennus sijaitsee arkeologisen alueen itälaidalla.
Kokoelmat.
Museon saleista kuusi on keskittynyt saarelta löydettyjen veistosten ja reliefien esittelyyn. Lisäksi kahdessa salissa on keramiikkaa esihistorialliselta ajalta hellenistiselle kaudelle ja yhdessä saaren yksityisasunnoista löydettyä esineistöä. Esineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia arkaaiselta kaudelta alkaen; temppeleiden ja muiden rakennus koristeosia; hautapatsaita ja -kiviä 600-luvulta eaa. 1. vuosisadalla eaa.; keramiikkaa 2000-luvulta eaa. 1. vuosisadalle eaa.; koruja ja erilaisia pieniä esineitä, mukaan lukien fallisia esineitä; sekä lattiamosaiikkeja ja seinämaalauksia 100-luvulta ja 1. vuosisadalta eaa.
Merkittävimpiin esineisiin kuuluvat muun muassa mykeneläistä sotilasta esittävä norsunluinen laatta ajalta 1400–1200 eaa.; naksoslaisten lahjoittamat leijonapatsaat Leijonaterassilta (jossa ovat nykyisin kopiot) arkaaiselta kaudelta noin ajalta 620–600 eaa.; samoin arkaaiselta kaudelta olevat kuros- ja kore-veistokset; Boreasta ja Oreithyian sieppausta esittävä veistos 400-luvulta eaa.; Dioskuridesta ja Kleopatraa esittävät marmoriveistokset vuodelta 138 eaa.; sekä gallialaisten kilpien päälle astuvaa Apollonia esittävä veistos kelteistä Delfoissa saadun voiton (279/278 eaa.) kunniaksi 100-luvulta eaa.
Eleusiin arkeologinen museo

Eleusiin arkeologinen museo (; myös "Elefsínan arkeologinen museo") on arkeologinen museo Eleusiin arkeologisen alueen yhteydessä Elefsínan kaupungissa Ateenan metropolialueella Kreikassa. Se esittelee Eleusiista löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo on rakennettu vuosina 1889–1890. Se tehtiin Eleusiin pyhäkköalueen kaivauksissa löytynyttä esineistöä varten. Museorakennusta laajennettiin vuonna 1930. Museo kärsi vaurioita vuoden 1999 maanjäristyksessä ja kunnostettiin tuon jälkeen. Rakennus sijaitsee arkeologisen alueen lounaislaidalla ja käsittää kuusi näyttelysalia. Lisäksi esineitä on näytteillä myös museon pihalla.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä esihistorialliselta ajalta roomalaiselle kaudelle saakka. Merkittävimpiin museoesineisiin kuuluvat muun muassa Kalydonin metsäkarjun ajoa esittävä roomalainen marmorinen sarkofagi; Eleusiin Pienemmän Propylaian eli toisen porttirakennuksen koristeosat, kuten karyatidipylväs; geometrisen ja arkaaisen kauden hauta-amforat; Demeterin ja Asklepioksen päättömät patsaat; sekä Rooman keisarien ja keisari Hadrianuksen rakastetun Antinooksen patsaat.
Epidauroksen arkeologinen museo

Epidauroksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Epidauroksen Asklepieionin arkeologisen alueen yhteydessä Epídavroksen kunnassa Kreikassa. Se esittelee alueen kaivauksissa löydettyä antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1897. Museorakennus rakennettiin vuosina 1898–1900 ja museo aloitti toimintansa vuonna 1909. Näin museorakennus on yksi Kreikan vanhimpia alun perin museoksi tehtyjä rakennuksia. Museo rakennettiin Epidauroksen pääosin vuosina 1881–1928 suoritettujen kaivausten löytöjä varten. Museota on laajennettu lisäsiivillä myöhemmin. Museorakennus on pitkänomainen ja sijaitsee Epidauroksen teatterin ja muun pyhäkköalueen välissä. Se koostuu vestibyylistä sekä kahdesta pitkästä salista.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Epidauroksen Asklepioksen pyhäkkäalueelta. Esineet ajoittuvat arkaaiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle. Museoesineisiin kuuluu muun muassa rakennusten osia, kuvapatsaita, reliefejä, keramiikkaa, votiivilahjoja ja piirtokirjoituksia. Merkittävimpiin museoesineisiin lukeutuvat muun muassa Asklepioksen ja Artemiin temppelien koristeosat; suurikokoinen Asklepioksen patsas; sekä antiikin aikaiset pronssiset lääketieteelliset instrumentit.
Isthmian arkeologinen museo

Isthmian arkeologinen museo () on arkeologinen museo Isthmian arkeologisen alueen yhteydessä Loutráki-Perachóra-Ágioi Theódoroin kunnassa Kreikassa. Se esittelee alueelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo on rakennettu vuonna 1970 ja avautui yleisölle vuonna 1978. Museorakennus sijaitsee Kyrás Vrýsin kylässä aivan Isthmian arkeologisen alueen etelälaidalla.
Kokoelmat.
Musoen kokoelmiin kuuluu esineitä Isthmian Poseidonin pyhäkköalueelta, jossa sijaitsivat muun muassa Poseidonin temppeli ja Palaimonin pyhäkkö, sekä muun muassa Kenkhreain antiikin aikaisen sataman kaivauksilta ja Ráchin hellenistisen ajan asutuksesta.
Merkittävimpiin esineisiin lukeutuvat muun muassa pyhäkköalueelta löydetty perirrhanterion, joka on neljän koren tukema marmorinen astia rituaalista puhdistautumiusta varten, 600-luvulta eaa.; skyyttiläiset pronssikypärät 500- ja 400-luvuilta eaa.; Isthmian kisoihin, urheilijoihin ja urheilulajeihin liittyvät löydöt, kuten urheilijoiden patsaat, votiivilahjat ja kiviset painot; Amfitriten patsas 100-luvulta jaa.; lasiset mosaiikit 300-luvulta jaa.; sekä Kenkhreaista löydetyt norsunluiset koristelaatat samoin noin 300-luvulta jaa.
Ithakan arkeologinen museo

Ithakan arkeologinen museo () on arkeologinen museo Vathýn kylässä Ithakan saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo rakennettiin 1960-luvulla. Museorakennukseen kuuluu vestibyyli ja kolme näyttelysalia. Se sijaitsee saaren pääkylän Vathýn itäosassa lähellä katedraalia. Saarella toimii myös Stavróksen arkeologinen museo.
Kokoelmat.
Museo käsittää löytöjä kaivauksista eri puolilta saarta, pääosin saaren eteläosasta, mukaan lukien Aetós, Pisaetóksen (Píso Aetós) Apollonin pyhäkkö, Kióni ja Vathý, mutta myös joistakin pohjoisosan kohteista. Esineet ajoittuvat pääosin geometriselta kaudelta roomalaiselle kaudelle. Varhaisimmat esineet ovat peräisin mykeneläiseltä kaudelta. Kokoelmiin kuuluu erityisesti geometrisen kauden keramiikkaa. Keramiikan (yli 1 000 esinettä) lisäksi kokoelmissa on muun muassa hautakiviä, pronssi- ja norsunluuesineitä ja pieniä figuriineja sekä muita kulttiesineitä.
Korfun arkeologinen museo

Korfun arkeologinen museo (; myös "Kérkyran arkeologinen museo") on arkeologinen museo Korfun kaupungissa Korfun saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo on rakennettu vuosina 1962–1965 ja se otettiin käyttöön vuonna 1967. Museorakennusta laajennettiin vuonna 1994. Museorakennus sijaitsee kaupungin keskustan etelälaidalla. Siinä on kaksi kerrosta ja useita näyttelysaleja.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä neoliittiselta kivikaudelta roomalaiselle kaudelle saakka. Löydökset ovat peräisin kaivauksista eri puolilta saarta, kuten Palaiópolista, Garítsasta, Kanónista ja Kassiópista, sekä Manner-Kreikan Thesprotiasta. Kokoelmiin kuuluu muun muassa temppelien koristeosia, marmori- ja pronssipatsaita, pienoispatsaita, hautakiviä ja hautalöytöjä, keramiikkaa, koruja sekä rahoja.
Merkittävimpiin museoesineisiin kuuluvat Korfun tärkeimmän antiikin aikaisen kulttipaikan Kanónin Artemiin temppelin löydökset, mukaan lukien sen gorgonkuvainen päätykolmiokoristelu arkaaiselta kaudelta vuodelta 585 eaa., joka on vanhin löydetty kivinen temppelin päätykolmiokoristelu; Dionysoksen temppelin päätykolmiokoristelut; Artemista esittävät pienoispatsaat; Apollonin patsaan torso; antiikin aikaisen hautausmaan löydökset, kuten niin kutsuttu Menekrateen leijona 600-luvulta eaa.; Filistionin, Agenoksen ja Arpaliin tyttären, hautakivi piirtokirjoituksella; sekä antiikin aikaisen agoran löydökset.
Kosin arkeologinen museo

Kosin arkeologinen museo () on arkeologinen museo Kosin kaupungissa Kosin saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo on rakennettu vuonna 1935 Kosin italialaisvallan aikana ja se aloitti toimintansa vuonna 1936. Museo rakennettiin italialaisten ja saksalaisten saarella suorittamien arkeologisten kaivausten löytöjä varten. Museorakennus on kaksikerroksinen ja edustaa tyyliltään fasismin arkkitehtuuria. Näyttelytilat ovat ensimmäisessä kerroksessa, kun taas toinen kerros ja kellarikerros ovat varastokäytössä.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Kosin kaupungin arkeologisilta alueilta, mukaan lukien Kosin agora, Läntinen arkeologinen alue, Roomalainen odeion ja Roomalainen talo ("Casa Romana"), sekä kaupungin lähellä sijaitsevasta Asklepieionista. Museoesineisiin kuuluu muun muassa patsaita, hautareliefejä, lattiamosaiikkeja, keramiikkaa ja rahoja. Merkittävin lattiamosaiikki esittää Asklepioksen saapumista Kosille.