tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jyri Kjäll

Jyri Göran Kjäll (s. 13. tammikuuta 1969 Seinäjoki) on suomalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Jyri Kjäll nyrkkeili olympiapronssia vuoden 1992 kisoissa 63,5 kilon sarjassa. Seuraavan vuoden MM-kisoissa Kjäll iski hopeaa. Kjäll siirtyi ammattilaiseksi Floridaan vuonna 1994. Uran varrelle mahtui loukkaantumisia ja managerisotkuja. Ammattilaisuralla Kjäll ei yltänyt merkittäviin titteliotteluihin. Hänen viimeinen ottelunsa oli 23. huhtikuuta 2002.
Seuratasolla Kjäll edusti amatöörinä Porin NMKY:ta. Uransa jälkeen Kjäll asettui asumaan takaisin Suomeen ja työskentelee nykyisin Harjavallassa liikuntapaikanhoitajana.
Barcelonan olympialaiset 1992.
Barcelonassa 1992 Jyri Kjäll otteli neljä ottelua. Ensimmäinen vastustaja oli Espanjan Sergio Rey, jonka Kjäll voitti kehätuomarin keskeytyksellä ajassa 2.03. Neljännesvälierässään Kjäll voitti Italian Michele Piccirillon pistein 12–5. Puolivälierässä Kjällin vastustaja oli Unkarin László Szucs, ja 9–1-pistevoitto varmisti suomalaiselle mitalin. Kjällin välierävastustaja oli Kuuban 20–vuotias Héctor Vinent, joka otti jo kahdessa erässä selvän 3–12–pistejohdon. Viimeisessä erässä edes Kjäll ei jaksanut enää yrittää, ja kuubalainen otti voiton ja finaalipaikan pistein 3–13. Näin Jyri Kjäll sai yhdentenätoista suomalaisnyrkkeilijänä olympiapronssia.
Yksityiselämä.
Kjäll on tuomittu kolmesti pahoinpitelystä ja kerran rattijuopumuksesta. Kjäll pahoinpiteli vuonna 2012 helsinkiläisessä yökerhossa mieshenkilön lyömällä tätä nyrkillä päähän. Tuomio oli 425 euron sakot. Toisen kerran, myös helsinkiläisessä yökerhossa, vuonna 2015 Kjäll pahoinpiteli virolaista miestä lyömällä tätä nyrkillä kasvoihin. Teosta Kjäll sai 20 päivän ehdollisen vankeusrangaistuksen. Rattijuopumuksesta Vihdissä hän sai 45 päivän ehdollisen vankeusrangaistuksen vuonna 2013. Vuonna 2016 Kjäll joutui nujakkaan helsinkiläisessä ravintolassa ja tuomittiin syyskuussa 2017 Helsingin käräjäoikeudessa pahoinpitelystä 40 päivän ehdolliseen vankeusrangaistukseen.
Sakari

Sakari on suomalainen miehen etunimi. Nimi polveutuu hepreankielisestä nimestä Zechariah (hepr. ”Jahve lahjoittaa” tai ”Jahve muistaa”)., ja nimi eri muunnelmineen on tullut laajalti tunnetuksi Raamatusta. Uudessa testamentissa mainitaan Sakarias Johannes Kastajan isänä.. Nimi muistuttaa myös Vanhan testamentin profeetan nimeä Sakarja, joka kuitenkin on eri alkuperää ja merkitsee "maksaa palkka."
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa Sakari-nimen on vuoden 2019 loppuun mennessä saanut 82 726 miestä ja alle 20 naista. Sakarin nimipäivä on 14. tammikuuta Sakari Topeliuksen syntymäpäivän mukaan.
Wovoka

Wovoka (s. 1856 – k. 1932), joka oli saanut valkoisilta kasvattivanhemmiltaan nimen Jack Wilson, oli paiute-heimon intiaani, joka johti intiaanien viimeistä merkittävää uskonlahkoa, aavetanssia.
Vuoden 1890 paikkeilla hän alkoi saada näkyjä, joissa kristinuskon Jumala kehotti intiaaneja lopettamaan sotimisen ja tanssimaan aavetanssia, jolloin he saisivat maansa takaisin. Intiaaneja tuli paljon kuuntelemaan uutta profeettaa, ja hänen valkoiset kasvattiveljensä järjestivät joko hänen tahdostaan tai hänen tietämättään hänen ympärilleen joukon ihmeitä.
Liike levisi laajalle, mutta valkoiset käsittivät sen väärin ja murskasivat sen Wounded Kneessä vuonna 1890. Moni liikkeen johtajista surmattiin, mutta Wovoka itse säilyi hengissä. Hän odotti koko ikänsä messiasta, jota ei koskaan tullut. Hän osallistui 1920-luvulla intiaanielokuvan tekoon ja kuoli vuonna 1932.
Saku (nimi)

Saku on suomalainen miehen etunimi. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimen Saku on saanut 4524 miestä ja muutama nainen. 
Nimi on Sakarin, Sakariaksen, Zachariaksen ja Sakkeuksen kutsumamuoto ja tullut Suomen almanakkaan virallisena etunimenä 1973. Sakarin ja Sakun nimipäivää vietetään 14. tammikuuta, jolle nimet on sijoitettu Zachris Topeliuksen syntymäpäivän kunniaksi. Aikaisempi kirjoitusasu on ollut Zacharias. Nimen pohjana on heprealainen nimi, joka merkitsee ’Jahve on muistanut’. Sakkeus on myös peräisin hepreasta ja merkitsee ’oikeamielinen’.
Painevesireaktori

Painevesireaktori (PWR) () on ydinreaktorityyppi, jossa korkeapaineinen vesi jäähdyttää reaktorin sydäntä. Painevesi-nimitys tulee siitä, että jäähdytysvesi on niin korkeassa paineessa (usein yli sata baaria), ettei se höyrysty, vaikka sen lämpötila kohoaa useisiin satoihin asteisiin.
Painevesireaktorit käyttävät kahta erillistä jäähdytysvesijärjestelmää. Ensiö- eli primääripiirissä kiertävä vesi jäähdyttää reaktoria, josta kuumentunut jäähdytysvesi johdetaan höyrystimiin. Höyrystimissä ensiöpiirin kuuma vesi höyrystää toisio- eli sekundääripiirin vettä, joka on alemmassa paineessa. Höyrystimen jälkeen jäähtynyt ensiöpiirin vesi palaa takaisin reaktoriin uudelleen kuumennettavaksi, ja toisiopiirin puolella syntynyt höyry johdetaan sähköä tuottaviin turbiineihin. Ensiöpiirin painetta säädetään paineistimella, jossa on vettä ja höyryä. Painevesireaktoria säädetään säätösauvakoneiston ja jäähdytysveteen liuotettavan boorin avulla. Säätösauvojen työntäminen reaktoriin hillitsee reaktiota, ja niiden poistaminen kiihdyttää sitä; boori toimii vastaavasti mutta pitkäkestoisemmin.
Painevesireaktorin turbiinien huolto on helpompaa kuin kiehutusvesireaktorin, koska käytön aikana aktivoituva reaktorin jäähdytysvesi ei kulje turbiinin kautta.
Painevesireaktori kehitettiin alun perin laivastokäyttöön Yhdysvalloissa Westinghousen Bettis Atomic Power Laboratoryssa. Painevesireaktoreita käytetään edelleen laivoissa, ja voimalaitoskäytössä siitä on tullut maailman yleisin reaktorityyppi. Painevesireaktoreita valmistavat mm. Westinghouse, General Electric ja yhteiseurooppalainen Areva NP (ent. Framatome ANP), joka toimitti myös painevesireaktoriin pohjautuvan EPR-reaktorin Olkiluoto 3:een. Neuvostoliitossa suunniteltu VVER ("vodo-vodjanoi energetitšeski reaktor") on myös tyypiltään painevesireaktori. Suomessa on tällä hetkellä kaksi VVER-reaktoria Loviisan voimalaitoksella. Myös Hanhikiven ydinvoimalaitoksen oli tarkoitus olla VVER-tyyppiä. Olkiluoto 1 ja 2 ovat puolestaan kiehutusvesireaktoreita (BWR).
Yhtyneet Paperitehtaat

Yhtyneet Paperitehtaat Oy oli suomalainen metsäteollisuusyhtiö, joka syntyi vuonna 1920 ja muodosti vuonna 1996 yhdessä paperiyhtiö Kymmenen kanssa UPM-Kymmene Oyj:n.
Historia.
Yhtyneet Paperitehtaat syntyi kesällä 1920, kun Ab Simpele, Jämsänkoski Oy ja Myllykoski Träsliperi Ab sulautuivat. Myöhemmin yhtiöön sulautettiin Valkeakoskella sijaitseva Walkiakoski. Kaikkien yhtiöiden johdossa ja suuromistajana oli kenraali Rudolf Walden. Kenraali Waldenin tavoitteena oli muodostaa Suomen hajanaisesta metsäteollisuudesta mahdollisimman suuri ja kilpailukykyinen yksikkö. Samaan tavoitteeseen pyrittiin perustamalla Suomen Paperitehtaitten yhdistys (1918-1996) Finnpap sekä kartonkiyhdistys Finnboard.
Yhtyneet Paperitehtaat Oy:stä irtautui 1952 Myllykoski Oy, ja pääkonttori siirrettiin Myllykoskelta Valkeakoskelle. 1950-luvulla rakennettiin Kaipolan paperitehdas. Yhtyneet laajensi voimakkaasti ja ajautui rahoitusvaikeuksiin 1960-luvun lopulla. 1970- ja 1980-luvuilla yhtiö suuntasi ulkomaille ja investoi EEC-markkinoille Shottonin ja Stracelin tehtaisiin. Vuonna 1989 Yhtyneet sulautti itseensä Kajaani Oy:n.
Suomen 1990-luvun alun laman yhtiö kohtasi hyvässä tuloskunnossa. Kansallis-Osake-Pankin johdolla yhtiö fuusioitiin Rauma-Repolan kanssa. Muodostettiin Repola Oy, josta tuli Suomen suurin teollisuusyritys. Yhtyneet muodosti konsernin metsäteollisuusyksikön Rauma Oy:n muodostaessa metalliteollisuusyksikön. Vuonna 1996 Yhtyneet Paperitehtaat Oy sulautui osana Repola Oy -konsernia Kymmene Oy:n kanssa muodostaen yhden maailman suurimmista metsäteollisuusyhtiöistä UPM-Kymmene Oy:n. Finnpap sulautettiin myös osaksi uutta yhtiötä.
Arto Härkönen

Arto Kalevi Härkönen (s. 31. tammikuuta 1959 Helsinki) on suomalainen keihäänheittäjä. Hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja ja häntä valmensi Kalevi Härkönen. Hänestä tuli keihäänheiton olympiavoittaja 1984 Los Angelesin olympialaisissa heitettyään finaalissa tuloksen 86,76. 
Härkönen sai hopeaa Donetskin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1977 tuloksella 82,98. Hän sijoittui toiseksi myös Méxicon universiadeissa 1979 tuloksella 87,10. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 hän oli viides heitettyään 86,76. Hän karsiutui loppukilpailusta Helsingin MM-kilpailuissa 1983.
Härkönen voitti Suomen-mestaruuden Kouvolassa 1982 ja sai hopeaa Helsingissä 1979. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1978–1983 ja voitti maaottelun keihäskilpailun Mikkelissä 1979 sekä Helsingissä 1980 ja 1982. Hän heitti ennätyksekseen vanhalla keihäsmallilla 92,40 Pihtiputaalla 1. heinäkuuta 1984.
Evankelistana ja pappina.
Härkönen tuli uskoon olympiavoiton jälkeen ja on toiminut evankelistana. Hän on myös opiskellut teologian maisteriksi ja saanut pappisvihkimyksen. Hän asuu Vantaalla.
Arto Härkösen veli on Keravan entinen kaupunginjohtaja Petri Härkönen.
Äänikynnys

Äänikynnys on ääniosuus, joka vaalilistan (kuten puolueen) on saatava yhden ehdokkaan läpipääsemiseksi vaalissa. Äänikynnys voi riippua vaalitavasta tai olla siitä riippumaton. Äänikynnys voidaan nimenomaisesti määrätä vaalilainsäädännöllä. Äänikynnys voi myös olla piilevä, jolloin se muodostuu automaattisesti vaalipiireittäin niiden kokojen pohjalta.
Vaalitavasta riippumaton äänikynnys.
Äänikynnys voidaan asettaa lailla kiinteäksi koko valtakunnan tasolla. Äänikynnykset vaihtelevat noin 3–7 prosentin välillä.
[[Kuva:Election thresholds map.svg|thumb|500px|center|Vaalitavasta riippumattomia äänikynnyksiä eri maiden parlamenttien [[alahuone]]issa.
Piilevä äänikynnys.
Vaalitavasta riippuvaa äänestyskynnystä kutsutaan "piileväksi äänikynnykseksi", koska lain sijaan se riippuu jaettavana olevien paikkojen määrästä, vaalitavasta ja hukkaäänistä. Yleisesti ottaen piilevä äänikynnys on sitä pienempi, mitä enemmän paikkoja on jaossa.
D'Hondtin menetelmässä.
[[D’Hondtin menetelmä]]n äänikynnys on Ä/(p+1) pyöristettynä ylöspäin seuraavaan kokonaislukuun. Kaavassa Ä on äänimäärä (joko absoluuttinen annettujen äänien määrä tai 100 %) ja p jaossa olevien paikkojen määrä. Jos äänestyksessä on jaossa esimerkiksi 8 paikkaa, on äänikynnys 11,1 % tai 12 ääntä sadasta.
Esimerkiksi Suomen [[Eduskuntavaalit 2019|eduskuntavaaleissa 2019]] pienin piilevä äänikynnys oli [[Uudenmaan vaalipiiri]]ssä (noin 2,5 prosenttia) ja suurin [[Lapin vaalipiiri|Lapissa]] (noin 9,7 prosenttia).
Äänikynnyksen suurta vahtelevuutta pienten ja suurten vaalipiirien välillä on pidetty Suomessa ongelmana. Pienten puolueiden on vaikea saada ensimmäistäkään ehdokastaan läpi vaalipiirissä, jossa äänikynnys on korkea. Suuressa vaalipiirissä se on paljon helpompaa. Vaihtelua on pyritty tasoittamaan lakimuutosehdotuksilla, kuten paikkajaon laskentamenetelmän vaihtamisella, pienten vaalipiirien yhdistämisellä tai suurten vaalipiirien jakamisella. Esitykset ovat pääpiirteissään kuitenkin aina kariutuneet eduskunnassa. Lisäksi [[Suomen perustuslaki]] estää vaalipiirien vähentämisen nykyisestä 12:sta.
Muissa menetelmissä.
[[Sainte-Laguën menetelmä]]ssä äänikynnys on pienempi kuin d’Hondtin menetelmässä. Ruotsissa käytetään Sainte-Laguën menetelmän erästä muunnelmaa. [[Hare-Niemeyerin menetelmä]]ssä valtakunnalliset edustajanpaikat jaetaan suoraan puolueen valtakunnallisen ääniosuuden perusteella. Droop-menetelmä on periaatteeltaan samanlainen.
[[Siirtoäänivaalitapa|Siirtoäänivaalitavassa]] äänikynnys voidaan ilmoittaa yleisesti muodossä Ä/(1+n), jossa n voi olla 0, 1 tai 2.
Tasauspaikkamenetelmässä osa paikoista jaetaan puolueille valtakunnallisen ääniosuuden perusteella sen jälkeen, kun suurin osa paikoista on ensin jaettu d’Hondtin menetelmän mukaisesti. Vaalialuemenetelmässä käytetään vaalialueita, jotka muodostuvat kahdesta tai useammasta vaalipiiristä. Vaalipiirijaon muuttamisella voidaan suurentaa kaikkein pienimpiä vaalipiirejä ja siten pienentää niiden äänikynnystä.
Lähteet.
[[Luokka:Vaalit]]
Smenkara

Smenkara (vaihtoehtoisia kirjoitustapoja Smenkhare, Smenkhkare) oli Uuden valtakunnan aikana hyvin lyhyen aikaa hallinnut faarao. Hän aloitti sijaishallitsijana Akhenatenin hallituskaudella ja jatkoi sitä kuolemaansa asti 1336 eaa. Todellisuudessa hänen itsenäinen hallitusaikansa jäi todennäköisesti vain muutamaan kuukauteen.
Smenkaran tarkkaa henkilöllisyyttä ei vielä nykypäivänäkään tunneta. Pääasiassa hänen epäillään olleen jokin näistä kolmesta henkilöstä:
Mitään näistä teorioista ei voida kuitenkaan vahvistaa. Smenkara yhdistettiin hyvin läheisesti Akhenateniin ja hän lieneekin ollut Atonin palvelija. Faarao Horemheb tuhosi kaikki todisteet Smenkaran olemassaolosta perusteellisesti 18. dynastian lopussa.
Nasdaq

Nasdaq (engl. "National Association of Securities Dealers Automated Quotations Stock Market") "(Nasdaq-pörssi" tai "Nasdaq-US") on vuonna 1971 perustettu, New Yorkissa Yhdysvalloissa toimiva, Nasdaq, Inc. -holdingyhtiön omistama ja erityisesti teknologiayritysten osakkeita listaava ja niillä kauppaa käyvä arvopaperipörssi. Emoyhtiö Nasdaq Inc:iin kuuluu Nasdaq-US:n lisäksi myös esimerkiksi Nasdaq Nordic, Nasdaq Baltic, Nasdaq OMX Armenia ja kasvuyritysten First North -markkinat monine paikallisine pörsseineen. 
Yhdysvaltain Nasdaq-pörssillä ei ole fyysistä pörssisalia. Nasdaq poikkeaakin New Yorkin pörssistä (NYSE) keskeisesti siinä, että missä Nasdaq on kaupankäyjien sähköisesti esittämien osto- ja myyntitarjousten käsittelyyn luotu tietokoneverkosto, on NYSE selkeämmin fyysinen huutokauppapaikka, jossa myyvää ja ostavaa tahoa edustavat osakevälittäjät neuvottelevat osakekaupoista pörssisalissa huutokauppatyyppisissä tarjouskilpailuissa. 
Tunnettuja Nasdaq-pörssiin listautuneita suuryrityksiä ovat esimerkiksi Apple, eBay, Meta, Google, Intel, Microsoft, Netflix, Starbucks ja Yahoo.
Nasdaq-US -pörssissä oli tammikuussa 2016 listattuna yhteensä 2 843 yritystä. Niiden markkina-arvo oli yhteensä 6 733,6 miljardia Yhdysvaltain dollaria (USD). Markkina-arvon perusteella Nasdaq-US oli tammikuussa 2016 maailman toiseksi suurin arvopaperipörssi New Yorkin pörssin jälkeen. Nasdaqissa listattujen yhtiöiden osakkeilla käydyn kaupan yhteismäärä tammikuussa 2016 oli 11 708 miljardia USD. Kaupankäynnin määrässä Nasdaq-US:n edellä olivat NYSE ja BATS Global Markets. Kiinan vuoden 2015 kevään ja kesän suurimman pörssihuuman aikana sekä Shanghain pörssi että Shenzhenin pörssi ohittivat kaupankäynnin kuukausiarvossa amerikkalaiset kilpailijansa ohimenevästi.
Nasdaqin osakkeita kuvaavista osakeindekseistä tunnetuimpiin lukeutuu Nasdaq 100-indeksi. Se kuvastaa sadan keskeisen, Nasdaqin pörssissä noteeratun yrityksen osakkeiden keskimääräisiä kaupankäyntihintaa ja täten yhtiöiden markkina-arvoa.
Historia.
Kun Nasdaq, joka oli alkujaan lyhenne sanoista "National Association of Securities Dealers Automated Quotations" (NASDAQ), aloitti osakekaupan 8. helmikuuta 1971, se oli maailman ensimmäinen elektroninen pörssi. Se oli alkujaan suunnattu teknologiayhtiöille, jotka eivät olleet listattuna New Yorkin pörssissä.
Nasdaqin keskeisten yritysten Nasdaq 100 -indeksi nousi nopeasti huippulukuun vuonna 2000, joka viestitti IT-kuplan kehittymisestä. Vastaava kehitys oli Nasdaq Composite -indeksillä, jonka indeksiluku ylitti 5 000 pistettä IT-kuplan aikaan, ja seuraavan kerran maaliskuussa 2015.
Ääninen

Ääninen tai Äänisjärvi ( tai Оне́го, "Onego"; tai "Oniegu-järve"; tai "Änižjärv") on Euroopan toiseksi suurin järvi. Se sijaitsee Luoteis-Venäjällä pääasiassa Karjalan tasavallan alueella. Järven lounaisosa kuuluu kuitenkin Leningradin alueeseen ja kaakkoisosa Vologdan alueesen. 
Äänisen pinta-ala on 9 800 km² ja sen syvin kohta 127 metriä. Keskisyvyys on noin 30 metriä. Järven pituus on 248 km ja leveys 90 km. Ääninen on maailman 17. suurin järvi. Altaan pohjoisosa on syvempi kuin eteläosa. Länsiosan keskipaikkeilla Sokšun ja Soutjärven pohjoispuolella on yli 30 km pitkä ja yli 100 metriä syvä hauta. Syvin kohta on Tšorganlahdella. Ääninen laskee Syvärin kautta Euroopan suurimpaan järveen Laatokkaan. 
Ääniseen laskevista joista tärkeimpiä ovat Vytegra, Suunujoki, Vodlajoki, Suoju, Lohijoki ja Merga. Ääninen on kanavien kautta yhteydessä Vienanmereen, Itämereen ja Volgan kautta Kaspianmereen.
Äänisen rannikkokaupungit ovat Karjalan tasavallan pääkaupunki Petroskoi, Kontupohjanlahden perukassa sijaitseva Kontupohja ja järven pohjoispäässä Poventsanlahden perukassa sijaitseva Karhumäki. Äänisen rannalla sijaitsee myös entinen Poventsan kaupunki, joka on nykyään kaupunkimainen taajama.
Äänisen suurin saari on Suuri Kliimonsaari (149 km²), joka sijaitsee Äänisniemen eteläpuolella. Muita saaria ovat Suuren Kliimonsaaren länsipuolella sijaitseva Lelikovski, rakennushistoriallisen museon takia suosittu matkailukohde ja Unescon maailmanperintökohde Kiži sekä Kontupohjanlahden suulla sijaitseva Suojunsaari eli Suisaari.
Kaloja järvessä on yli 30 lajia. Eniten on kalastettu muikkua, kuoretta, siikaa, lohta ja nieriää. Harvinaisuuksia ovat sampi, sterletti ja järvilohi.
Ääninen on Fennoskandian ja Itä-Euroopan sedimenttien välistä rajavyöhykettä.
Mineralogia

Mineralogia on geologiaan kuuluva tieteenala, joka tutkii mineraalien kiderakennetta sekä kemiallisia ja fysikaalisia ominaisuuksia. Tämän lisäksi mineralogian piiriin kuuluvat mineraalien alkuperän ja muodostumisen tutkiminen sekä niiden luokittelu. Mineralogia tutkii myös mineraalien esiintymistä ja maantieteellistä jakautumista sekä niiden hyödyntämistä. 
Mineralogian historiaa.
Mineralogian isänä pidetään Georgius Agricolaa (1494–1555), joka syntyi Saksissa nimellä Georg Bauer, mutta muutti opintojensa myötä nimensä latinankieliseen muotoon ( → ). Hänen tärkein julkaisunsa on mineraalien louhimista ja käsittelyä käsittelevä merkkiteos De re metallica.
Vuonna 1556 julkaistu "De re metallica libri xii." on yksityiskohtainen ja systemaattinen tutkielma kaivostoiminnasta ja metallurgiasta ja se oli kuvitettu havainnollisin puupiirroksin jotka käsittelivät kaikkia tuolloin tiedettyjä ja tunnettuja malmien ja metallien louhinta ja jalostus tapoja. Kirja onkin aikansa ensimmäinen täydellinen opas kaivostoimintaan.
Fysikaalinen mineralogia.
Fysikaalinen mineralogia tutkii mineraalien fysikaalisia ominaisuuksia. Fysikaalisten ominaisuuksien kuvailu on helpoin ja yksinkertaisin tapa tunnistaa ja luokitella mineraaleja. Fysikaalisia ominaisuuksia ovat:
Lähteet.
West Point

West Point eli United States Military Academy (USMA) on Yhdysvaltojen asevoimien sotilasakatemia. Se sijaitsee Orangen piirikunnassa New Yorkin osavaltiossa 80 kilometriä New Yorkin kaupungista pohjoiseen, Hudsonjoen länsirannalla, ja käsittää 6 000 hehtaaria. 
Akatemian yhteydessä toimii vuodelta 1910 peräisin oleva kappeli, jossa eri uskontokunnat voivat järjestää uskonnollisia menojaan sovittuina aikoina.
Historia.
West Point perustettiin 16. maaliskuuta 1802, kun siellä aloitti viisi upseeria ja 10 kadettia, jotka olivat aselajiltaan pioneereja.
Paikka on entinen armeijan tukikohta Yhdysvaltain vapaussodan ajalta. Vaikka siellä on ollut sotilaallista toimintaa vuodesta 1778 lähtien Yhdysvaltain liittovaltio ei omistanut maata, jolla akatemia sijaitsee, vuoteen 1790 asti, jolloin valtionvarainministeri Alexander Hamilton osti maat hieman reilulla 11 000 dollarilla. 
Ensimmäinen afroamerikkalainen upseeri valmistui West Pointista vuonna 1877. Naiset ovat saaneet opiskella West Pointissa vuodesta 1976 alkaen.
Opiskelu ja organisaatio.
Akatemiasta valmistuu kaikkien aselajien upseereita eri puolustushaaroihin. Peruskoulutus kestää neljä vuotta. Syksyllä 2021 kadetteja oli 4 594. Henkilökuntaa on kaiken kaikkiaan 5 000. Näiden lisäksi akatemiassa on noin 1 200 ammattisotilasta.
Akatemian dekaanina toimii prikaatikenraali Shane Reeves, joka aloitti virassa kesäkuussa 2021.
West Point jakautuu 15 tiedekuntaan:
Tunnettuja valmistuneita.
Ensimmäinen West Pointista valmistunut ulkomainen naiskadetti ja toistaiseksi ainoa suomalainen on Hanna Parikka, joka valmistui 1996. Sittemmin hän on toiminut Puolustusvoimien siviilivirassa.
Ensimmäinen suomalaissyntyinen oli vuonna 1963 valmistunut Vesa Alakulppi (23. huhtikuuta 1941 Rovaniemi – 14. toukokuuta 1968 Gia Dinh, Etelä-Vietnam). Alakulppi kaatui kapteenina Vietnamin sodassa.
Luettelo pyhimyksistä

Tämä on (osittainen) luettelo pyhimyksistä. Katolisella kirkolla on virallisen roomalaisen pyhimysluettelon (Martyrologium Romanum) mukaan noin 7 000 autuaaksi tai pyhäksi julistettua pyhimystä. Ortodoksisella kirkolla lukumäärä saattaa olla suurempi. 
Joitakin pyhimyksiä.
"Pääartikkeli: Pyhimys"
Seuraavassa on luettelo joistakin pyhimyksistä. Katolisten pyhimysten aiheenmukainen luettelo auttaa löytämään suuren joukon muita virallisia pyhimyksiä.
Buzz Aldrin

Edwin Eugene ”Buzz” Aldrin, Jr. (s. 20. tammikuuta 1930 Glen Ridge, New Jersey) on yhdysvaltalainen astronautti, Yhdysvaltain ilmavoimien eversti ja toisena Kuuhun astunut ihminen.
Elämä ja ura.
Buzz Aldrin syntyi New Jerseyssä 21. tammikuuta 1930 ja varttui Montclairissa. Hänen isänsä Edwin Aldrin oli lentäjä. Aldrin kävi West Pointin sotilasakatemian ja tavoitteli sotilasuraa tieteen ja teknologian kehittäjänä ja suihkukonelentäjänä. Aldrin valmistui akatemiasta vuonna 1951 vuosikurssinsa kolmanneksi parhaana.
Korean sodassa Aldrin lensi F-86 Sabre -suihkukoneita 66 taistelulennolla 51. lentueessa, jonka tukikohta oli Suwonissa Etelä-Koreassa. Aldrin ampui alas kaksi MIG-15-konetta.
Korean sodan jälkeen Aldrin palveli Nellis Air Force Base -tukikohdassa Nevadassa ja sen jälkeen Squadron Officers’ Schoolissa Air Universityssä Maxwell Air Force Basessa Alabamassa. Sen jälkeen hän toimi Yhdysvaltain ilmavoimien akatemian dekaanin apulaisena.
Aldrin lensi F-100 Super Sabre -konetta 36th Tactical Fighter Wing -lennostossa Bitburgissa Saksassa. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän luki avaruustekniikan tohtoriksi MIT:ssä. Aldrinin kehittämiä tekniikoita hyödynnettiin myöhemmin kaikilla Nasan avaruuslennoilla.
Nasa valitsi Aldrinin lokakuussa 1963 alkavaan kolmanteen astronauttikoulutukseen. Kolme vuotta myöhemmin Aldrin suoritti Gemini 12 -lennolla kaikkien aikojen pisimmän avaruuskävelyn, lähes kahdeksan tuntia. Toimiessaan varamiehenä Apollo 8 -lennolla hän kehitti astronomisen navigoinnin operatiivisia tekniikoita.
Aldrin ja Neil Armstrong tekivät 20. heinäkuuta 1969 Apollo 11 -lennolla ensimmäisen kuukävelyn. He viettivät Kuun pinnalla yli 21 tuntia ja keräsivät näytteitä. Lennon jälkeen Aldrin ja Armstrong tekivät kansainvälisen kiertueen. Aldrin sai kaikkiaan 50 kunnianosoitusta, mukaan lukien Presidential Medal of Freedomin.
Aldrin lähti Nasasta vuonna 1971 ja palasi Yhdysvaltain ilmavoimien palvelukseen, mistä hän jäi eläkkeelle everstinä vuonna 1972. Hän jatkoi sen jälkeen työskentelyä Yhdysvaltain avaruusohjelmassa. Hän on tehnyt luentokiertueita ja kirjoittanut useita kirjoja, joihin lukeutuu omaelämäkerrallisia teoksia ja fiktiota.
Aldrin on maininnut Discovery-tiedekanavan haastattelussa nähneensä Apollo 11 -lennolla avaruusaluksen lähistöllä lentävän tunnistamattoman esineen, mutta Nasa vaati tiedon salaamista 30 vuotta. Nasan mukaan astronautit kuitenkin näkivät todennäköisesti vain kantoraketista irronneen paneelinpalasen.
Aldrinilla on kolme lasta. Hän on ollut neljä kertaa naimisissa. Uusimman avioliittonsa hän solmi vuonna 2023 pitkäaikaisen kumppaninsa tohtori Anca Faurin, 63, kanssa.
Kunnianosoituksia.
Aldrinin mukaan on nimetty kraatteri Kuussa.
Asteroidi 6470 Aldrin on nimetty Aldrinin mukaan.
Atlantis (avaruussukkula)

Atlantis (Nasan avaruussukkuloiden ("orbital vehicle") luokituksessa OV-104) on yhdysvaltalainen avaruussukkula.
Atlantis-avaruussukkulan ensilento tapahtui 3. lokakuuta 1985 (lento STS-51-J) eli neljäntenä Nasan sukkuloista. Vuonna 1989 sen lastiruumasta lähetettiin kaksi avaruusluotainta, Magellan ja Galileo. Atlantis kävi monta kertaa neuvostoliittolaisen avaruusasema Mirin luona, esimerkiksi 22. marraskuuta 1995 se kuljetti avaruusasemalle lisämoduulin.
Mirin käytöstä poistumisen jälkeen Atlantis aloitti käynnit kansainvälisellä avaruusasemalla (ISS).
8. heinäkuuta 2011 Atlantis lähti viimeiselle lennolleen (STS-135) kansainväliselle avaruusasemalle, mikä on samalla koko sukkulaohjelman viimeinen lento. Atlantis laskeutui viimeiseltä lennoltaan 21. heinäkuuta 2011 kello 9.57 (UTC) Kennedyn avaruuskeskukseen Floridaan. Viimeisen lennon jälkeen Atlantis sijoitettiin Kennedy Space Center Visitor Complexiin. Yleisölle sukkula-näyttely avattiin 29. kesäkuuta 2013.
Tilastotietoja.
Lähde:
Atlantiksen
Ennen viimeistä lentoa (STS-135):
Lennot.
Avaruussukkula "Atlantiksella" lennettiin 33 lentoa.
Fiktiossa.
Avaruussukkula Atlantis esiintyy vuoden 1998 katastrofielokuvassa "Armageddon", jossa se tuhoutuu meteoriittiparven iskeydyttyä siihen.
Astronautti

Astronautti on yhdysvaltalaisen määritelmän mukaan ihminen, joka on käynyt yli 50 mailin (n. 80 km) korkeudessa. Astronautti on joko Yhdysvaltain liittovaltion (nykyisin NASAn) hallinnoimalla avaruuslennolla tai saanut avaruuslentoihin koulutuksen NASAssa tai ESAn avaruuslentäjä. Venäläiset avaruuslentäjät ovat kosmonautteja ja kiinalaiset avaruuslentäjät taikonautteja. 
NASAlla on vuonna 2010 kaikkiaan 64 lentokelpuutuksen omaavaa astronauttia ja yhdeksän yhdysvaltalaista on astronauttikoulutuksessa. Sukkulalentojen päätyttyä vuoden 2011 aikana puolet näistä ei tule muutamaan vuoteen lentämään Sojuzin matkustajina ISS-avaruusasemalle. Eläkkeelle jääminen tasoittaa astronauttien lukumäärän.
Yleistermi länsimaissa.
Termiä käytetään länsimaissa kuvaamaan yleisemminkin avaruuslentäjiä, mutta viimeistään Kiinan kansantasavallan tulo miehitettyihin avaruuslentoihin 2000-luvulla muutti terminologian: yleensä venäläisen kosmonautin ja yleensä Yhdysvalloissa koulutetun astronautin lisäksi termeihin kuuluu taikonautti. Termien erojen takana on eroja avaruuslentäjien koulutuksessa ja lennonaikaisissa tehtävissä.
Avaruusalus ja koulutus määrittelevät.
Yleensä astronautti on lentänyt Mercury-, Gemini-, Apollo-avaruuskapselilla tai avaruussukkulalla, mutta myös Yhdysvaltain ilmavoimien ja NASAn X-15-rakettilentokoneen ja yksityisen SpaceShipOne-aluksen koelentäjät ovat saaneet astronautin statuksen lentämällä rakettilentokonetta tarpeeksi korkealla, ts. avaruudessa. Ilmeisesti pieni osa NASAn nykyisistä - ja vuosien 2011-2015 aikana lentävistä - yhdysvaltalaisista astronauteista on lentänyt vain venäläisen Sojuz-avaruusaluksen kyydissä.
Amenhotep III

Amenhotep III, lisänimeltään heqa-waset (Theban hallitsija), oli yksi Uuden valtakunnan suurista rakentaja-faaraoista. Tunnetuimpia hänen rakennuttamiaan monumentteja ovat Memnonin kolossit. Hän hallitsi Egyptin 18. dynastian aikana vuosina 1390–1352 eaa. Ensimmäiset hallitusvuotensa hän toimi äitinsä kanssahallitsijana.
Amenhotepin isä oli hänen edeltäjänsä Thutmosis IV ja kuningatar Mutemuiya oli hänen äitinsä. Vaimoja hänellä oli lukuisia, joista suurin osa oli diplomaattisten avioliittojen kautta. Amenhotepin päävaimo oli ei-kuninkaallinen Tiy, joka oli Yuja-nimisen aatelisen ja hänen vaimonsa Tujan tytär. Amenhotepilla ja Tiylla oli ainakin kaksi poikaa ja kolme tytärtä. Vanhempi pojista kuoli ennen Amenhotepin hallituskauden loppua ja nuoremmasta tuli hänen seuraajansa Amenhotep IV, joka myöhemmin muutti nimensä Akhenateniksi. Amenhotep otti kaksi tytärtään, Isiksen ja Sitamunin vaimoikseen.
Amenhotepillä oli hyvät suhteet kaikkiin lähellä sijainneisiin suurvaltoihin, kuten Mitanniin, Babyloniaan, Assyriaan ja heettien valtakuntaan, mikä oli poikkeuksellista. Egypti vaurastui pitkän rauhankauden aikana. Egyptin rajat ulottuivat pohjoisessa Eufrat-virralle ja etelässä Nubiaan.
Amenhotepin uskotaan olleen Egyptissä alkaneen uskonnon mullistuksen alullepanija. Hän julistautui heb sed-juhlansa aikana jumalaksi. Normaali käytäntö oli, että faaraosta tuli jumala vasta hänen kuoltuaan. Julistettuaan itsensä jumalaksi Amenhotep siirsi osan hallitustehtävistä pojalleen Akhenatenille, jonka hän oli ottanut sijaishallitsijakseen. Amenhotep nosti hallitusaikanaan Atonin entistä tärkeämpään asemaan, mutta ei kuitenkaan kieltänyt entisiä jumalia kuten hänen seuraajansa. Hänen ei kuitenkaan katsottu kuuluneen kerettiläisfaaraoihin, eikä hänen nimeään poistettu hallitsijaluettelosta.
Amenhotep rakennutti Theban länsipuolelle Medinet Habun pohjoispuolelle suuren kaupungin. Hänen seuraajansa Akhenaten hylkäsi kaupungin, joka kuitenkin palasi jälleen käyttöön myöhempien hallitsijoiden aikana.
Amenhotepin hauta on Kuninkaiden laakson länsi-osassa, erillään muista kuninkaallisista haudoista (KV22). Hauta ryöstettiin jo muinaisina aikoina, eikä Amenhotepin hautakalustoa ole juuri löydetty. Hautakammiosta löytyi kuitenkin kivisen sarkofagin paloja. Amenhotepin muumio löydettiin 1898 erillään sijaitsevasta kuninkaallisten muumioiden kätköstä.
Vuonna 2010 löytyi osia patsaasta, jonka esittävät Amenhotep III:a. Niistä on koottu kaksi jättimäistä patsasta, jotka paljastettiin maaliskuussa 2014.
Jacques Derrida

Jacques Derrida (synt. Jackie Élie Derrida; 15. heinäkuuta 1930 El Biar, Ranskan Algeria – 8. lokakuuta 2004 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen filosofi. Derrida luetaan merkittävimpiin jälkistrukturalisteihin, ja häntä pidetään dekonstruktion kehittäjänä. Tärkeimpiä Derridan työhön vaikuttaneita henkilöitä olivat Martin Heidegger ja Sigmund Freud. Derrida oli 1900-luvun tunnetuimpia ja kiistellyimpiä filosofeja. Derridalle myönnettiin muun muassa Cambridgen yliopiston kunniatohtorin arvo vuonna 1992, mutta vasta tiukan keskustelun ja yliopiston viranhaltijoiden järjestämän äänestyksen jälkeen. Ennen Derridan tapausta vastaava äänestys oli järjestetty viimeksi 29 vuotta aiemmin.
Elämä.
Derrida syntyi El Biarissa Algerin departementissa Ranskan Algeriassa sefardijuutalaiseen Pied-noir-perheeseen, joka oli alunperin Toledosta, 15. heinäkuuta 1930. Algerian juutalaisväestölle oli myönnetty vuonna 1870 Ranskan kansalaisuus, jonka myötä arabiankielinen suku oli ranskalaistunut .
Hänellä todettiin vuonna 2003 haimasyöpä, johon hän kuoli 8. lokakuuta 2004.
Tuotanto.
Derrida kirjoitti yli 20 teosta, jotka käsittelevät filosofiaa, kirjallisuutta, antropologiaa, kielitiedettä, psykoanalyysiä ja filosofian opettamista. Derrida on yhdistetty usein ”vuoden 1968 ajattelijoihin”, joita hänen lisäkseen ovat olleet esimerkiksi Louis Althusser, Jacques Lacan, Michel Foucault, Roland Barthes ja Gilles Deleuze. Derridan ajattelun mukaan kielen ja todellisuuden välistä suhdetta selittämään tarvitaan dekonstruktio eli lukutapa, jossa on paljon kirjallisuuden, taiteenteorian, uskontotieteen, antropologian ja psykoanalyysin aineksia.
Derridan kirjoitustyyli ei kaikilta osin ole klassisen retoriikan mukaista. Hänen ajattelunsa avainkäsitteitä ovat kirjoitus ("écriture"), ero ("différance") ja merkityksen hajoaminen ("dissémination"). Hän ei hyväksy näkemystä, että merkitys ja mieli olisivat tekstin sisällä tai jollakin sen puolella. Tulkinnoissa on päästävä olemisen ja olevan, läsnäolon ja läsnäolevan välisen eron “tälle puolen”. 
Vuonna 2003 Derrida julkaisi saksalaisen Jürgen Habermasin kanssa kirjan, jossa nämä monissa asioissa erimieliset filosofit hahmottelevat maailmaa ja filosofiaa terrorin aikakaudella.
Thutmosis IV

Thutmosis IV hallitsi Egyptiä Uuden valtakunnan 18. dynastian aikaan vuosina 1400–1390 eaa.
Thutmosiksen isä oli hänen edeltäjänsä Amenhotep II, ja hänen äitinsä oli kuningatar Tia. Vaikka hän oli pyhää sukua, hänen oli tehtävä vallankaappaus isäänsä vastaan saadakseen vallan käsiinsä. Mahdollisesti kyse oli myös erimielisyydestä sotien jatkamisen suhteen. Uuden hallitsijan päävaimo oli kuningatar Mutemwiyan, jonka kanssa hänellä oli ainakin yksi poika, Amenhotep III, josta tuli hänen seuraajansa. Lisäksi hänellä oli lukuisia sivuvaimoja, joiden nimet eivät ole tiedossa.
Thutmosiksen kymmenvuotisesta hallitusajasta on säilyt hyvin vähän tietoa. Hänellä oli papiston kanssa erimielisyyksiä uskontoasioissa. Hänen tiedetään kuitenkin kukistaneen kapinan Nubiassa noin vuonna 1392 eaa. Lisäksi hän kunnosti Gizan sfinksin ja rakensi loppuun Thutmosis III:n aloittaman obeliskin rakentamisen. Tarun mukaan Thutmosis IV oli metsästysmatkalla lähellä sfinksiä, joka oli hautautunut hiekkaan kaulaansa myöten. Kun hän meni nukkumaan sfinksin pään luokse, sfinksi näyttäytyi hänelle unessa. Se lupasi tehdä Thutmosiksesta faaraon, jos hän raivaisi hiekan sfinksin ympäriltä. Thutmosis teki kuten sfinksi oli pyytänyt ja nousi kuninkaaksi.
Thutmosis haudattiin Kuninkaiden laakson itäiseen haaraan Thutmosis I:n ja Hatšepsutin haudan viereen (KV43). Haudasta löytyi Thutmosiksen kivinen sarkofagi, joka on yhä hautakammiossa. Thutmosiksen muumio löydettiin 1881 löytyneestä muumiokätköstä, ja se on nykyään Kairon museossa.
Joachim Zachris Duncker

Joachim Zachris Duncker (12. marraskuuta 1774 Ristiina – 6. heinäkuuta 1809) oli Ruotsin armeijan everstiluutnantti.
Duncker Syntyi Ristiinassa Kosoniemen tilalla enonsa Georg Cygnaeuksen ollessa tilan isäntä. Hänestä itsestään tuli syntymäkotinsa isäntä vuonna 1805 hänen mentyään naimisiin Maria Tuderuksen kanssa. Hänet oli jo viisivuotiaana kirjattu Savon jääkärirykmentin aliupseeriksi. Hän osallistui aktiivisesti komppania- ja rykmenttikokouksiin ja vuonna 1789 Dunckerista tuli Savon rykmentin vänrikki. Hän taisteli vuonna 1790 Venäjää vastaan Pirttimäen taistelussa 19. toukokuuta. Vuonna 1804 Duncker ylennettiin kapteeniksi. Suomen sodan hän aloitti Sulkavan komppanian päällikkönä.
Duncker komensi armeijan jälkijoukkoa Suomen sodan aikana 1808–1809 Johan Adam Cronstedtin armeijan perääntyessä Mikkelistä Leppävirran kautta Iisalmeen ja Ouluun maaliskuussa 1808. Pulkkilan taistelun aikana 2. toukokuuta Duncker osoitti sellaista urheutta, että Johan August Sandels antoi hänelle kunniatehtäväksi viedä uutisen voitosta Ruotsin kuninkaalle. Pian tämän jälkeen hänen ylennettiin majuriksi. Kesäkuussa 1808 Dunckerin joukko kaappasi venäläisten suuren huoltokuljetuksen. Koljonvirran taistelussa 27. lokakuuta Dunckerin joukot auttoivat eversti Fahlanderin ja majuri Carl Wilhelm Malmin kanssa Sandelsin alaisuudessa torjumaan ylivoimaisen vihollisen.
Sodan jatkuessa 1809 Länsipohjassa Duncker oli ylennetty everstiluutnantiksi. Hörneforsin taistelussa 5. heinäkuuta 1809 Duncker komensi jälkeen jälkijoukkoa, mutta haavoittui vakavasti ja kuoli seuraavana päivänä venäläisten leirissä. Duncker haudattiin Uumajan kirkon viereen kaikin asiaan kuuluvin kunnianosoituksin. Hänen viereensä haudattiin venäläinen kasakkaeversti Aerekov, joka kaatui samassa taistelussa..
J. L. Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinoiden" runo "Heinäkuun viides päivä" kertoo Dunckerista.
Amenhotep II

Amenhotep II (nimi esiintyy myös muodossa Amenofis II ja Amenofis II Aaheperura) hallitsi Egyptiä Uuden valtakunnan 18. dynastian aikana vuosina 1427–1401 eaa.
Amenhotepin isä oli hänen edeltäjänsä Thutmosis III, ja hänen äitinsä oli yksi Thutmosiksen sivuvaimoista, Hatsepsut-Merytra (jota ei pidä sekoittaa faaraokuningatar Hatšepsutiin). Vaimoina hänellä oli sisarensa Merytamon ja Tia. Tian kanssa Amenhotep sai ainakin yhden pojan, josta tuli hänen seuraajansa Thutmosis IV. Muiden kuningatarten nimet ovat jääneet hämärän peittoon, koska Amenhotep ei listannut kuningatarten nimiä mihinkään. Joidenkin teorioiden mukaan hän koki naisten saaneen liikaa valtaa Egyptissä ja yritti rajoittaa sitä. Tätä teoriaa puoltaa se, että hän osallistui isänsä kanssa kuningatar Hatsepsutin kuvien tuhoamiseen.
Amenhotepin hallituskausi oli pääosin rauhallinen, eikä mistään suuremmista sotilasoperaatiosta ole tietoa. Sen sijaan hän rakennutti muiden Amenhotepien ja Thutmosisten tavoin temppeleitä ja monumentteja muun muassa Horemakhetin temppelin Gizaan lähelle sfinksiä ja Karnakin temppelin laajennukset. Lisäksi hän oli taitava diplomaatti ja paransi Egyptin suhteita muun muassa babylonialaisiin ja heettiläisiin.
Amenhotep on muiden Uuden valtakunnan faaraoiden tapaan haudattu Kuninkaiden laaksoon (KV35). Hänen muumionsa on Tutankhamonin lisäksi ainoa Kuninkaiden laaksosta koskemattomana haudasta löydetty. Amenhotepin sarkofagi on edelleen haudassa paikallaan, mutta hänen 183 cm pitkä muumionsa on siirretty Kairon museoon, koska se jouduttiin vuonna 1895 pelastamaan ryöstäjien käsistä. Egyptiläiset papit käyttivät Amenhotepin hautaa muumiokätkönä, johon kuninkaallisten muumiot piilotettiin turvaan haudanryöstäjiltä muun muassa Saastaisten sodan aikana. Hauta löytyi vuonna 1898.
Michael Collins (astronautti)

Michael Collins (31. lokakuuta 1930 Rooma, Italia – 28. huhtikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen astronautti, joka osallistui Gemini 10- ja Apollo 11 -avaruuslennoille. Jälkimmäisellä lennolla ihminen laskeutui ensimmäisen kerran Kuuhun.
Collins syntyi Roomassa isänsä palvellessa siellä Yhdysvaltain armeijan sotilasasiamiehenä. Toisen maailmansodan sytyttyä perhe muutti Washingtoniin. Myöhemmin Collins opiskeli West Pointin sotilasakatemiassa New Yorkissa. Hän suoritti teknisen tutkinnon ja valmistui vuonna 1952. Samana vuonna Collins liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin ja suoritti lentokoulutuksen Columbuksessa, Mississipissä. Collins työskenteli Nellisin lentotukikohdassa ja lensi F-86 Sabre -koneita. Myöhemmin hän työskenteli Georgen lentotukikohdassa ja koelentäjänä Edwardsin lentotukikohdassa.
Avaruusohjelmaan Collins valittiin vuonna 1963. Vuonna 1966 Collins osallistui Gemini 10 -avaruuslennolle, jossa hän ja John Young tekivät uuden korkeusennätyksen lentämällä 764 kilometriä Maan yläpuolella. Collins myös suoritti avaruuskävelyn tällä lennolla. Vuonna 1969 Collins oli mukana Apollo 11 -lennolla, joka oli ensimmäinen Kuuhun laskeutunut avaruuslento. Lennolla Collins ohjasi komentomoduuli Columbiaa, joka kiersi Kuuta Neil Armstrongin ja Buzz Aldrinin laskeutuessa Kuuhun. Presidentti Richard Nixon myönsi kaikille astronauteille Presidential Medal of Freedomin.
Vuonna 1970 Collins jätti Nasan ja siirtyi vuotta myöhemmin työskentelemään Smithsonian-instituutissa. Collins oli instituutin avaruusmuseon ensimmäinen toiminnanjohtaja, jonka vastuulla oli museon suunnittelu ja kehittäminen. Vuonna 1980 hän ryhtyi työskentelemään konsulttina avaruusasioissa.
Collins kirjoitti kokemuksistaan astronauttina kirjan "Carrying the Fire". Kirjasta ilmestyi aikoinaan lyhennetty versio suomeksi Valittujen Palojen kuukauden kirjana nimellä "Kahdesti avaruudessa – astronautin tarina". Collinsin mukaan on nimetty pieni kraatteri Kuussa lähellä Apollo 11:n laskeutumispaikkaa. Hänellä on myös tähti Hollywood Walk of Fame -jalkakäytävällä.
Collins kuoli syöpään 90-vuotiaana 28. huhtikuuta 2021.
Apollon

Apollon (, roomalaisten Apollo) on jumala kreikkalaisessa ja roomalaisessa mytologiassa. Apollon on Zeuksen ja Leton poika ja Artemiin (metsästyksen jumalatar) kaksoisveli. Apollon oli alun perin luonteeltaan šamaaninen: hänen alaansa oli parannustaito, jousiammunta, ennustus ja runollinen innostus. Myöhemmin hän kehittyi erityisesti valon ja auringon jumalaksi, ennustustaidon jumalana herätti runollista innostusta ja suosi laulua ja soittoa. Tärkein ennustustaidon ilmentymä oli vanhan ajan tunnetuin oraakkeli, Apollonin oraakkeli Delfoissa. Parannustaito eriytyi myöhemmin jumala Asklepiokseen ja runollinen innostus muusiin.
Myöhempinä aikoina hän sekoittui osittain auringonjumala Helioksen ja tämän sisaren, kuunjumala Selenen kanssa. Etruskien mytologiassa hänet tunnetaan nimellä Aplu. 
Apollon syntyi Deloksen saarella, joka säilyi hänelle pyhitettynä. Ollessaan vielä poikanen Apollon matkusti Delfoihin, jossa hän surmasi valtavan Python-käärmeen ja otti valvontaansa Pythian oraakkelin. Hän ilmestyi delfiininä kreetalaisille merimiehille ja vei heidät Delfoihin määräten heidät vartioimaan oraakkeliaan ja rakentamaan temppeliä Apollon Delfiniokselle. 
Apollonin kunniaksi vietettiin Delfoin Python kisoja. Roomassa Apollon sai huomattavan aseman keisarin suojelusjumalana, varsinkin Augustuksen aikana. Hänen pääpalvontapaikkojaan olivat Delfoi ja Delos. Apollon on helppo tunnistaa antiikin taiteessa tunnusmerkeistään, laakeriseppeleestä ja lyyrasta, joista on tullut mm. Suomessa yliopistosivistyksen tunnuksia. Lisäksi hänet kuvataan yleensä alastomana ja pitkäkutrisena; hänen symboleinaan ovat lyyran ja laakeriseppeleen lisäksi jousi, jolla hän saattaa ampua sekä vahingoittavia että parantavia nuolia, sekä kithara.
Vuoden urheilija

Vuoden urheilija on Urheilutoimittajain liiton vuodesta 1947 alkaen myöntämä kunniamaininta. Vuodesta 2008 lähtien palkinto on luovutettu Suomen urheilugaalan yhteydessä. Siihen saakka valinta paljastettiin vuoden vaihteessa järjestetyssä tilaisuudessa. Tilaisuudessa palkitaan myös vuoden nuori urheilija, vuoden joukkue ja vuoden valmentaja. Ennen Suomen urheilugaalan kanssa yhdistymistä tapahtumassa nimetteiin lisäksi yleisön äänestämä vuoden urheiluteko sekä vuoden vammaisurheilija ja vuoden veto. Kaikkein useimmin vuoden urheilijan tittelin ovat saaneet maastohiihtäjät Veikko Hakulinen ja Iivo Niskanen. Kumpikin on palkittu neljä kertaa.
Vuosina 1948–2009 valittiin myös vuoden naisurheilija, mikäli vuoden urheilijaksi valittiin mies. Vuoden 2009 jälkeen ei vuoden naisurheilijaa ole valittu erikseen.
Apollo 7

Apollo 7 oli Apollo-avaruusohjelman ensimmäinen miehitetty lento. Se oli seitsenpäiväinen Maata kiertävä lento ja ensimmäinen Saturn IB:llä toteutettu laukaisu. Apollo 7 oli myös ensimmäinen kolmimiehinen amerikkalainen avaruuslento. Miehet riitelivät lennolla, mutta siitä huolimatta miehistö teki tehtävänsä lennolla.
Laukaisu tapahtui Cape Kennedyn avaruuskeskuksesta 11. lokakuuta 1968 kello 15.02.45 UTC ja laskeutuminen 22. lokakuuta 1968 kello 11.11.48 UTC. Kesto oli 10 päivää, 20 tuntia, 9 minuuttia ja 3 sekuntia. Apollo 7 kiersi Maan 163 kertaa.
Apollo 7 lento teki seitsemän televisiolähetystä, jotka olivat ensimmäiset suorat lähetykset avaruusaluksesta.
Eino Leino (painija)

Eino Aukusti Leino (alk. Kakkinen, 7. huhtikuuta 1891 Kuopio – 30. marraskuuta 1986 Tampere) oli suomalainen painija ja olympiavoittaja. Hän on eräs menestyneimmistä olympiapainijoista kautta aikojen. Leino voitti kultaa vapaapainin sarjassa 75 kg Antwerpenin olympiakisoissa 1920, hopeaa sarjassa 72 kg Pariisin kisoissa 1924, pronssia sarjassa 66 kg Amsterdamin kisoissa 1928 ja vielä pronssia sarjassa 72 kg Los Angelesissa 1932.
Leino asui aktiiviuransa aikana Yhdysvalloissa. Hän voitti vuonna 1920 Amerikan amatööriurheiluliiton mestaruuden koukkupainissa ja 1924 vapaapainissa. Ainoan kerran hän osallistui SM-kisoihin 1936, jolloin jäi hopealle. Ennen Amerikan-vuosiaan hän pelasi Kuopion Riennon jalkapallojoukkueen maalivahtina 1912–1914. Lisäksi hän harrasti uimahyppyjä Kuopion Uimaseuran riveissä.
Teo Snellman

Teo Kaarlo Snellman (28. huhtikuuta 1894 Tampere – 14. lokakuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen lähetystöneuvos, kääntäjä, kasvissyönnin edistäjä ja poliitikko. Vuosina 1940–1944 Snellman johti Suomen Kansallissosialistista Työjärjestöä.
Sukutausta.
Teo Snellman oli J. V. Snellmanin pojanpoika. Teo pitikin isoisäänsä Johan Vilhelmiä sekä Eino Leinoa, Väinämöistä ja Mikael Agricolaa Suomen ensimmäisinä kansallissosialisteina.
Teo Snellmanin isä oli tie- ja vesirakennusten ylihallituksen ylijohtaja Karl Snellman. Teo Snellman kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1912 ja suoritti filosofian maisterin tutkinnon vuonna 1919.
Snellman oli naimisissa taidemaalari Elsa Snellmanin kanssa. Myös hänen poikansa Klaus Snellman oli diplomaatti, Liman-, Manilan- ja Sofian-suurlähettiläs. Teo Snellman oli mallitoimiston johtaja Laila Snellmanin isoisä.
Ura.
1920- ja 1930-luvulla Teo Snellman loi uraa diplomaattina Argentiinassa, Virossa ja Ruotsissa. 
Vuosina 1933–1934 tapahtuneen niin sanottu Tukholman-selkkauksen jälkeen Snellman joutui eroamaan tehtävistään. Hän kieltäytyi lähtemästä Tukholmasta ministeriön määräämässä ajassa. Suurlähettiläs Rafael Erich syytti alaistaan osallistumisesta Margit Millénin toimittamaan ja suurlähettilästä herjaavaan kirjoitukseen kahdessa eteläruotsalaisessa pikkulehdessä. Selkkaus herätti huomiota molemmissa maissa, ja asiaa puitiin myös eduskunnassa. Snellman piti itseään syyttömänä, syytti kohtalostaan juutalaisia ja alkoi kirjoitella Suomen äärioikeiston lehtiin. Hän tutustui kansallissosialismiin ja teki yhteistyötä muun muassa Suomalaissosialistisen Työväenpuolueen kanssa. Jatkosodan päätyttyä hän joutui natsiyhteyksien vuoksi eräiden muiden kanssa sisäministeri Kaarlo Hillilän määräyksestä maansisäiseen karkotukseen maaseudulle.
Teo Snellman oli terveellisten ruokatapojen ja vegetarismin eli kasvissyönnin uranuurtajia Suomessa, Panu Rajalan arvelun mukaan ”ehkä esikuvansa Hitlerin vaikutuksesta”. Hän kannatti erityisesti Are Waerlandin luomaa Waerland-ravitsemusoppia. Snellman kirjoitti useita kirjoja politiikasta, juutalaisvastaisuudesta ja terveellisistä elämäntavoista sekä holokaustia koskevista epäilyksistä.
Anton Denikin

Anton Ivanovitš Denikin (, 16. joulukuuta 1872 Wloclawek, Varsovan kuvernementti, Venäjä – 8. elokuuta 1947 Ann Arbor, Yhdysvallat) oli venäläinen kenraali, Venäjän sisällissodassa toimineen sadan tuhannen miehen Etelä-Venäjän valkoisen armeijan komentaja vuosina 1918–1919 ja lyhytikäisen Etelä-Venäjän johtaja.
Denikin opiskeli Kiovan sotakoulussa ja yleisesikunta-akatemiassa. Hän osallistui Venäjän-Japanin sotaan 1904–1905. Ensimmäiseen maailmansotaan hän lähti kenraalimajurina ja toimi sodan alussa prikaatinkomentajana Karpaateilla ja Galitsiassa.
Vuonna 1916 hänet nimitettiin VII armeijakunnan komentajaksi. Vuoden 1917 syyskuussa hän osallistui kenraali Lavr Kornilovin epäonnistuneeseen vallankaappaushankkeeseen Aleksandr Kerenskiä vastaan, joka oli elokuusta 1917 toiminut diktatorisena hallitsijana Venäjän väliaikaisen hallituksen antamin valtuuksin. Denikin pidätettiin yhdessä Kornilovin kanssa. Marraskuussa 1917 tapahtuneen kansankomissaarien lokakuun vallankumouksen jälkeen Denikin ja Kornilov onnistuivat pakenemaan Etelä-Venäjälle, jossa liittyivät kenraali Mihail Aleksejevin vastavallankumouksellisiin.
Etelä-Venäjän armeijan komentajana Denikin onnistui karkottamaan bolševikit Ukrainasta ja lähti sitten etenemään pohjoiseen kohti Moskovaa. Hyökkäys lähti hyvin liikkeelle, mutta puna-armeija onnistui kuitenkin pysäyttämään Denikinin Orjolissa ja lyömään hänen joukkonsa, koska valkoinen armeija joutui keskittämään voimiaan etelään Nestor Mahnoa vastaan.
Sisällissodan jälkeen.
Vuonna 1920 Denikin erosi valkoisesta armeijasta, luovutti komentajuuden Pjotr Wrangelille ja pakeni Krimiltä laivalla Mustanmeren yli Istanbuliin. Denikin sai turvapaikan Englannista, jossa hän asui kaksi kuukautta. Myöhemmin hän asettui asumaan Belgiaan, sitten Unkariin, vuodesta 1926 hän asui Ranskassa ja vuodesta 1945 New Yorkissa Yhdysvalloissa. 
Denikin kuoli sydänkohtaukseen 8. elokuuta 1947 lomamatkalla Ann Arborissa Michiganissa.
Denikin haudattiin sotilaallisin menoihin Detroitissa. Hänen jäännöksensä siirrettiin Pyhän Vladimirin hautausmaalle Jacksoniin, New Jerseyiin. Denikinin puoliso Ksenia haudattiin (1892-1973) Sainte-Geneviève-des-Bois’n venäläiselle hautausmaalle lähelle Pariisia.
Denikinin tytär Marina Denikina sai Venäjän kansalaisuutensa takaisin vuonna 2005. Hän pyysi presidentti Putinilta, että hänen isänsä ruumis haudattaisiin uudelleen Venäjälle Donskoin luostariin Moskovaan, mikä tapahtuikin 3. lokakuuta 2005.
RSHA

RSHA eli Reichssicherheitshauptamt (”Valtakunnan pääturvallisuusvirasto”) oli natsi-Saksassa SS:n alainen organisaatio, jonka Heinrich Himmler perusti 22. syyskuuta 1939 yhdistämällä Sicherheitsdienstin (SD), Gestapon ja Kriminalpolizein.
RSHA:n ensimmäiseksi päälliköksi nimettiin Reinhard Heydrich, joka hoiti tehtävää aina toukokuussa 1942 tapahtuneeseen salamurhaansa asti. Sen jälkeen RSHA:n jokapäiväisiä johtotehtäviä hoiti Bruno Streckenbach, kunnes Himmler nimitti tammikuussa 1943 Ernst Kaltenbrunnerin organisaation johtoon. Tämä toimi tehtävässä aina sodan päättymiseen asti. 
RSHA:n muodostaminen ei varsinaisesti muuttanut mitään, sillä Heydrich johti jo ennen sen luomista sekä Gestapoa että Krimalpolizeita sekä puolueen turvallisuusvirastoa. RSHA:n ansiosta kaikki turvallisuuspalvelut kuitenkin sijoitettiin saman organisaation alaisuuteen. RSHA:n toiminnassa oli kolme tärkeää osa-aluetta. Se hoiti vakoilutehtäviä sekä koti- että ulkomailla, kansallissosialistien poliittisten vastustajien tukahduttamista sekä valtakunnan alueella että valloitetuilla alueilla ja rotuvihollisten tuhoamista. RSHA:n tehtäväksi määriteltiin taistelu ”kaikkia valtakunnan vihollisia vastaan” Saksan rajojen sisä- ja ulkopuolella. Näitä olivat muun muassa kommunistit, vapaamuurarit, juutalaiset, romanit ja muut ”rodullisesti ei-suosittavat”.
Organisaatio.
Einsatzgruppen oli suoraan RSHA:n alaisuudessa, muuten RSHA jaettiin seitsemään osastoon ("Amten"). Alkujaan osastoja oli kuusi. Vuonna 1944 RSHA:n alaisuudessa oli noin 50 000 ihmistä.