Viiriäinen

Viiriäinen ("Coturnix coturnix") on fasaanin sukuinen kanalintu. Monissa maissa sitä metsästetään lihaksi ja sen munia pidetään suurena herkkuna.
Koko ja ulkonäkö.
Viiriäinen on 16–18 cm pitkä, sen siipiväli on 32–35 senttiä ja se painaa 70–155 grammaa. Viiriäisen pää, rinta ja yläpuoli ovat väriltään beigenruskeankirjavat tummanruskein kuvioin. Kupeilla ja yläpuolella on myös vaaleita pitkittäisjuovia. Koiraalla on keskeltä musta kurkku. Mustan osan laajuus vaihtelee ja usein kurkun keskellä on vain kapea raita. Naaraalla kurkku on likaisenvalkoinen.
Lentoon lähtiessä viiriäinen päästää pehmeän, rullaavan ”vryy”-äänen. Viiriäisen lauluääni on viheltävä ja kuuluva ”bitt bi-itt”, jonka paino on ensimmäisellä ja viimeisellä tavulla. Se toistaa säettään nopeasti, kerran sekunnissa, 3–8 kertaa. Joskus viiriäinen päästää laulun alussa myös tukahtuneen, nenäsointisen ja narisevan ”mau-vau”-äänen. Viiriäinen laulaa erityisesti hämärässä ja aamun sarastuksen aikoihin, mutta myös muinakin aikoina.
Levinneisyys.
Viiriäinen pesii Etelä- ja Keski-Euroopassa. Idässä sen levinneisyysalue ulottuu Venäjän keskiosiin ja Intiaan asti. Lajia tavataan myös paikoitellen Afrikassa. Pohjoisessa pesivät viiriäiset muuttavat talveksi Afrikkaan. 
Viiriäinen jaetaan neljään alalajiin, joista "coturnix" pesii Pohjois-Afrikassa, Euroopassa, Venäjällä ja Intiassa, "confisa" Kanariansaarilla, Madeiralla ja Azoreilla, "inopinata" Kap Verdellä ja afrikanviiriäinen ("africana") Saharan eteläpuolisessa Afrikassa.
Viiriäisiä tavataan vuosittain myös Suomessa. Nykyään havaintoja tehdään soidintavista koiraista vuosittain kymmeniä tai joitakin satoja. Viiriäisen pesinnän varmistaminen on kuitenkin hyvin hankalaa. Viiriäisen tulkitaan olleen Suomessa säännöllisempi pesimälaji vielä 1800-luvulla, jolta tunnetaan 20 havaintoa pesistä tai poikasista. 1900-luvulla laji kuitenkin väheni Suomessa, ja ensimmäisissä uhanalaisuustarkastuksissa sen tulkittiin hävinneen Suomesta. 1990-luvulla se kuitenkin alkoi taas runsastua ja runsastuminen arvioitiin jatkuvan vielä vuonna 2024. Nykyisin viiriäisen tulkitaan palanneen Suomen pesimälajistoon, mutta sen luokitellaan yhä olevan erittäin uhanalainen. Vuosina 2019–24 Suomen pesimäkannaksi arvioitiin keskimäärin 350 paria (150–700 paria). Suomen-kannan on arvioitu kymmenkertaistuneen vuodesta 1980 vuoteen 2024.
Maailmanlaajuisesti viiriäinen ei kuitenkaan ole uhanalainen. Euroopassa arvellaan elävän 8,4–14,1 miljoonaa yksilöä. Euroopan kanta muodostaa 5–24 prosenttia koko maailman kannasta, jolloin hyvin varovainen arvio maailmanlaajuisesta kannasta on 35–300 miljoonaa yksilöä. Maailmanlaajuisesti viiriäinen onkin luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) lähes kaikille Suomen pesimälintulajeille on määritelty arvo. Viiriäisen arvo on 1 763 euroa.
Elinympäristö.
Viiriäinen pesii viljelysmailla suosien laajoja tasankoalueita, joilla on apilalaitumia sekä matalakasvustoisia viljapeltoja. Se pesii myös rantaniityillä, mutta metsänreunoja ja pensaikkoalueita se välttää.
Lisääntyminen.
Viiriäinen tekee pesänsä korkean kasvillisuuden suojiin. Pesä on maassa oleva matala syvennys, joka on vihreillä kasvinosilla vuorattu. Naaras munii kesä–heinäkuussa 8–13 munaa, joita se hautoo yksin 16–21 päivää. Poikaset kasvavat lentokykyisiksi noin kolmessa viikossa.
Ravinto.
Viiriäinen käyttää ravinnokseen kasvinosia, siemeniä ja versoja sekä pieniä selkärangattomia, kuten hyönteisiä, etanoita ja kotiloita.