tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nikolai Belov

Nikolai Grigorjevitš Belov (, 23. marraskuuta 1919 Fjodorovskoje, Venäjän SFNT – 1987) oli neuvostoliittolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Belov voitti kreikkalais-roomalaisen painin 79 kilogramman sarjassa olympiapronssia Helsingissä 1952 ja Euroopan mestaruuden Prahassa 1947.
Xiao Zhong

Xiao Zhong (s. 1969) on kiinalainen matemaatikko ja professori. Hän työskenteli vuosina 2009–2016 matematiikan professorina Jyväskylän yliopistossa. Helsingin yliopiston matematiikan professorina hän on toiminut vuodesta 2016. Matemaatikkona Zhong tunnetaan matemaattisen analyysin tutkijana.
Tieteellinen ura.
Xiao Zhong suoritti 1995 maisterin tutkinnon Wuhanin matematiikan ja fysiikan instituutissa. Wuhanin instituutti on jo 1970-luvulta lähtien tehnyt pitkäaikaista tiedeyhteistyötä Jyväskylän yliopiston kanssa. Instituutin kontaktien kautta Zhong päätyi Suomeen ja aloitti opinnot Jyväskylän yliopiston matematiikan ja tilastotieteen laitoksella. Hän väitteli tohtoriksi 1998 Jyväskylän yliopistossa. 
Zhong työskenteli valmistumisensa jälkeen Jyväskylän yliopiston matematiikan laitoksella eri tehtävissä. Ennen professoriksi nimittämistään hän toimi matematiikan dosenttina. Matematiikan professorina hän aloitti syyskuussa 2009.
Jyväskylän yliopistossa toimii yhteistyössä Helsingin yliopiston kanssa vuosina 2014–2019 Suomen Akatemian nimeämä Analyysin ja dynamiikan huippututkimusyksikkö. Zhong on johtanut yksikössä tutkimusryhmää, joka tutkii epälineaarisiin osittaisdifferentiaaliyhtälöihin lukeutuvia elliptisiä osittaisdifferentiaaliyhtälöitä. 
Zhong siirtyi vuonna 2016 matematiikan professoriksi Helsingin yliopistoon.
Tutkijana.
Zhongin tutkimusala on matemaattinen analyysi. Matemaatikkona hän on erikoistunut lineaaristen ja epälineaaristen osittaisdifferentiaaliyhtälöiden tutkimiseen. Hänen toinen pääalansa tutkijana on geometrinen funktioteoria. Näiden ohella hän on selvittänyt rajoitetun väännön kuvauksia ja analyysiä metrisissä mitta-avaruuksissa. Hän on tehnyt aiheeseen liittyvää tutkimusta niin kutsutun "Heisenbergin ryhmän" nimellä tunnetussa matriisilaskennan sovellutuksessa. Kyseinen sovellus on nimetty Werner Heisenbergin mukaan. 
Italialainen matemaatikko Ennio De Giorgi (1928–1996) esitti vuonna 1995 kysymyksen tason elliptisen toisen kertaluvun osittaisdifferentiaaliyhtälön ratkaisujen jatkuvuudesta. Zhong on artikkelissaan osoittanut, että yhtälöjen ratkaisussa on havaittavissa säännöllisyyttä. Hän onnistui ratkaisemaan De Giorgin asettaman ongelman. 
Vuoteen 2011 mennessä Zhong oli julkaissut yli 30 tieteellistä artikkelia.
Tunnustuksia.
Zhong sai 2011 Suomalaisen tiedeakatemian myöntämän Väisälän palkinnon. Palkinto myönnetään tutkijalle, joka on tutkimusurallaan aktiivivaiheessa ja jo tieteellisesti ansioitunut.
Carl Auer von Welsbach

Carl Auer von Welsbach (1. syyskuuta 1858 – 4. elokuuta 1929) oli itävaltalainen kemisti, joka tunnetaan harvinaisten maametallien varhaisena tutkijana sekä työstään keinotekoisen valaistuksen aikaansaamiseksi ennen hehkulampun tulemista yleiseen käyttöön.
Uran alku ja alkuaineiden löytäminen.
Auer von Welsbach opiskeli ensin Wienin yliopistossa 1878–1880 luonnontieteitä. Hän vaihtoi Heidelbergin yliopistoon 1880, jossa opiskeli kemiaa tohtorin tutkintoon saakka Robert Bunsenin ohjauksessa. Valmistuttuaan vuonna 1882 hän palasi Wieniin professori Adolf Liebenin assistentiksi tutkimaan harvinaisten maametallien erotusmenetelmiä.
Vuonna 1885 Auer erotti malmista ainetta jota hän kutsui "didyymiksi". Hän eristi didyymistä useita eri värisiä versioita, jotka hän nimesi "praseodyymiksi" (vihreä) ja "neodidyymiksi" (pinkki); näistä jälkimmäinen tunnetaan nykyisin alkuaine neodyyminä.
Kaasuvalo ja varhainen hehkulamppu.
Myöhemmin vuonna 1885 Auer von Welsbach sai patentin kehittämälleen kaasulyhdylle, jota hän kutsui "Auerlicht" nimellä. Se käytti hehkusukan materiaalina seosta, jossa oli 60 % magnesiumoksidia, 20 % lantaanioksidia ja 20 % yttriumoksidia. Hehkusukka valmistettiin niin että puuvillaa kastettiin tämän seoksen liuokseen ja sitten kuumennettiin jolloin puuvilla palaa pois ja jäljelle jää kiinteä (mutta hauras) sukka. Nämä varhaiset hehkusukat antoivat vihertävää valoa ja eivät olleet kovinkaan suosittuja. Auerin ensimmäinen liikeyritys, jonka hän perusti näitä valmistamaan, meni konkurssiin 1887.
Vuonna 1890 hän esitteli uuden hehkusukan jonka materiaalina oli 99 % toriumdioksidia ja 1 % cerium(IV)oksidia. Nämä olivat paitsi kestävämpiä, tuottivat valkoista valoa. Toinen yritys joka perustettiin 1891, onnistui paremmin kuin ensimmäinen, ja laitteista tuli tunnettuja koko Euroopassa. Hehkusukka mullisti kaasuvalaistuksen tehon 1800-luvun lopulla. Nykyään kaasuvalaistus on harvinainen, mutta harvoissa kaasuvalolaitteissa käytetään lähes poikkeuksetta hehkusukkaa.
Seuraavaksi hän alkoi kehittelemään metallilankaa käyttäviä sähkövalaisimia, käyttäen lankana ensiksi platinaa ja sitten osmiumia. Osmiumia on erittäin vaikea työstää, joten Auer keksi uuden langan valmistusmenetelmän jossa osmiumoksidijauhetta sekoitetaan kumin ja sokerin kanssa tahnaksi, jota syötetään reiän läpi ja samalla poltetaan. Tahna palaa pois, jättäen langan jäljelle. Metallilankaa käyttävä hehkulamppu oli suuri parannus edeltäviin hiililankalamppuihin verrattuna; se kesti paljon pitempään ja käytti vähemmän sähköä saman valotehon tuottamisen.
Sytyttimet, ferrocerium ja myöhempi toiminta.
Vuonna 1903 Auer von Welsbach sai patentin sytyttimen materiaalille jota kutsutaan ferroceriumiksi. Welsbach's sytytinkivi koostuu pyroforisesta metalliseoksesta, tyypillisesti 70 % ceriumia ja 30 % rautaa, joka iskee kipinää kun sitä raapaisee kovaa pintaa vasten. Tätä konstruktiota käytetään edelleen nykypäivän sytyttimissä. Vuonna 1907 hän perusti uuden yrityksen valmistamaan ja markkinoimaan tätä tuotetta.
Elämänsä loppuosan hän tutki puhdasta kemiaa ja julkaisi useita papereita kemiallisista erottelutekniikoista ja spektroskopiasta.
Andrei Kuteikin

Andrei Kuteikin (s. 30. syyskuuta 1984) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Kuteikin edustaa KHL-seura HK Spartak Moskovaa.
Kuteikin on kotikaupunkinsa jääkiekkoseuran Kristall Saratovin kasvatti. Hän siirtyi kauden 2004–2005 aikana Salavat Julajev Ufaan, joka pelasi tuolloin Venäjän superliigassa. Kuteikin pelasi Ufassa yhdeksän kautta ennen siirtymistään SKA Pietariin kaudeksi 2013–2014. Kaudeksi 2016–2017 Kuteikin siirtyi itäisen konferenssin Avangard Omskiin.
Artjom Terjan

Artjom Sarkisovitš Terjan (, 5. maaliskuuta 1930 Kirovabad, Azerbaidžanin SNT – huhtikuu 1970 Baku, Azerbaidžanin SNT) oli neuvostoliittolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Terjan voitti kreikkalais-roomalaisen painin 57 kilogramman sarjassa olympiapronssia Helsingissä 1952 ja maailmanmestaruuden Napolissa 1953.
Terjan joutui lopettamaan painijanuransa loukkaannuttuaan moottoripyöräonnettomuudessa vuonna 1955. Hänet murhattiin 40-vuotiaana vuonna 1970.
Ilja Ježov

Ilja Ježov (s. 12. tammikuuta 1987) on venäläinen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti.
Ježov on syntynyt Krasnodarissa, Etelä-Venäjällä. Hän muutti perheensä mukana Kanadan Montrealiin kahdeksanvuotiaana ja aloitti 11-vuotiaana jääkiekon pelaamisen isänsä rohkaisemana. Hän pelasi junnukiekkoja Montrealissa ja lähikaupungissa Cornwallissa, ennen kuin juniorijoukkue St. John's Fog Devils rekrytoi hänet QMJHL-sarjaan. Ježov pelasi Fog Devilsissä kaksi kautta mutta nuorempi pelaaja syrjäytti hänet aloittavana maalivahtina, minkä vuoksi Ježov lähti SJHL-sarjan Melfort Mustangsiin. Ježov edusti Mustangsia vain yhden kauden.
Ježovia ei koskaan varattu ammattilaissarjoihin. Hän anoi Venäjän kansalaisuutta vuonna 2008 ja teki sopimuksen venäläisen SKA Pietarin kanssa. Kaudeksi 2008–2009 Ježov siirtyi SKA:n farmijoukkueeseen HK VMF Pietariin Venäjän toiselle sarjatasolle. Hän pelasi HK VMF:ssä kolme kautta, kunnes nousi SKA Pietarin edustusjoukkueeseen kaudella 2011–2012. SKA myi Ježovin Lada Toljatille kauden 2014–2015 alkuvaiheessa. Ježovin vietti Toljatissa vain neljä kuukautta, sillä SKA osti hänet takaisin vaihdossa Jevgeni Ivannikoviin.
Epidauroksen stadion

Epidauroksen stadion oli antiikin aikainen kreikkalainen stadion Epidauroksessa Kreikassa. Sen arkeologinen kohde on osa Asklepieionin arkeologista aluetta, joka sijaitsee nykyisessä Epídavroksen kunnassa Peloponnesoksella ja on Unescon maailmanperintökohde.
Stadion sijaitsi varsinaisen Asklepioksen temppelin lounaispuolella. Se rakennettiin noin vuonna 480–338 eaa. Stadionilla järjestettiin erilaisia urheilukilpailuja, jotka olivat joko osa potilaiden hoitoa tai joka neljäs vuosi Epidauroksessa järjestettyjä Asklepieia-juhlia. Stadionilla on järjestetty muun muassa stadion-juoksua, hyppylajeja, kiekon- ja keihäänheittoa, painia, nyrkkeilyä sekä pankration-otteluita. Myös teatteriesitykset ovat saattaneet olla stadionilla ennen Epidauroksen teatterin valmistumista.
Stadion on suorakulmion muotoinen kenttä, jonka pituus on noin 181 metriä. Se on rakennettu itä-länsisuuntaiseen luonnonnotkelmaan lisäämällä maata niin, että sekä pohjois- että etelälaidalle on muodostunut katsomoksi sopiva penger. Stadionin lähtöviiva oli länsipäässä ja maaliviiva itäpäässä. Pituussuunnassa stadion oli jaettu kuuteen yhtäsuureen osaan merkkipylväillä. Etelärinteessä on ollut kivetty tasanne mahdollisesti kunniavieraille tai voittajille, ja tuomarien istuimet ovat olleet mahdollisesti maaliviivan luona. Stadionin pohjoispuolella on saattanut olla palaistra.
Megalopoliin teatteri

Megalopoliin teatteri oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Megalopoliin kaupungissa. Sen rauniot sijaitsevat kaupungin arkeologisella alueella lähellä nykyistä Megalópolin kaupunkia. Se oli antiikin Kreikan suurin teatterirakennus.
Teatteri rakennettiin noin vuonna 370 eaa. heti Megalopoliin rakentamisen jälkeen. Sen suunnitteli Polykleitos nuorempi, joka suunnitteli myös Epidauroksen teatterin. Teatteriesitysten lisäksi paikalla järjestettiin Arkadian liiton kaupunkivaltioiden yhteisiä kokouksia, sillä kaupunki oli tehty liiton pääkaupungiksi. Teatteri oli raunioina viimeistään 100-luvulla jaa., jolloin Pausanias kävi paikalla.
Puolikaarenmuotoisen teatterin rauniot sijaitsevat arkeologisen alueen eteläosassa. Rakennus avautuu pohjoiseen päin. Koko teatterin halkaisija on noin 145 metriä ja "orkhestran" eli keskellä olevan kuoron esiintymisalueen halkaisija noin 30 metriä. Teatterin näyttämö oli puinen ja varustettu pyörillä. Sen koko oli noin 31 × 7 metriä. Sitä säilytettiin erityisessä "skenotheke"-rakennuksessa ja se siirrettiin paikalle teatteriesityksiä varten. Teatterin alaosassa oli 20 penkkiriviä ja yläosassa 17 penkkiriviä. Ensimmäisen rivin penkit oli varattu kaikkein arvokkaimmille vieraille ja niissä oli selkänojat. Katsomoon mahtui noin 20 000–21 000 katsojaa.
Teatterin arkeologiset kaivaukset alkoivat vuosina 1890–1891. Niitä on suorittanut British School at Athens eli Brittiläinen arkeologinen koulu Ateenassa. Rakennuksesta on kaivettu esiin lähinnä "orkhestra", "proskenion", "skenotheke" sekä ensimmäisiä penkkirivejä.
Midéa

Midéa () on Kreikan kylä sekä samanniminen Náfplion kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Μιδέας, "Dimotikí Enótita Midéas") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Argoliin alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 5 631 ja varsinaisen Midéan kylän väkiluku 356 (vuonna 2011).
Midéan kylä on saanut nimensä sen lähellä sijainneesta mykeneläisaikaisesta Mideian eli Midean kaupungista. Sen arkeologinen alue sijaitsee noin 1,5 kilometriä nykyisestä kylästä etelään. Lähellä on myös Dendrán kylä, jossa sijaitsee mykeneläisaikainen hautausmaa. Midéan kunnallisyksikkö käsittää Náfplion kunnan pohjoisosan. Midéa oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Náfplion kuntaan yhdessä Asínin ja Néa Tírynthan kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Midéan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Mykínes

Mykínes (; myös "Mikínes"; ) on Kreikan kylä sekä samanniminen Árgos-Mykíneen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Μυκηναίων, "Dimotikí Enótita Mykinaíon") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Argoliin alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 3 388 ja varsinaisen Mykíneen kylän väkiluku 354 (vuonna 2011).
Mykíneen kylä sijaitsee Argoksen tasangon pohjoislaidalla. Kylä on saanut nimensä siitä noin 1,5 kilometriä koilliseen sijaitsevasta, koko mykeneläiselle kulttuurille nimensä antaneesta Mykenen pronssikautisen kaupungin arkeologisesta kohteesta. Mykíneen kunnallisyksikkö käsittää Árgos-Mykíneen kunnan itäosan.
Mykínes oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Árgos-Mykíneen kunnaksi yhdessä Achladókampoksen, Aléan, Árgoksen, Koutsopódin, Lérnan, Lýrkeian ja Néa Kíoksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Mykíneen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Néa Tíryntha

Néa Tíryntha (; ) on Kreikan kylä sekä samanniminen Náfplion kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Νέας Τίρυνθας, "Dimotikí Enótita Néas Tírynthas") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Argoliin alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 3 475 ja varsinaisen Néa Tírynthan kylän väkiluku 1 186 (vuonna 2011).
Néa Tíryntha, ”Uusi Tiryns”, viittaa nimenä läheiseen Tírynthan kylään ja edelleen Tirynsin mykeneläisaikaisen kaupungin arkeologiseen kohteeseen, joka sijaitsee aivan Tírynthan vieressä. Kummatkin sijaitsevat noin kaksi kilometriä itälounaaseen Néa Tírynthasta.
Néa Tíryntha oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Náfplion kuntaan yhdessä Asínin ja Midéan kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Néa Tírynthan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Falcon 9 v1.2

Falcon 9 v1.2 on (myös Full Thrust) SpaceX:n Falcon-rakettiperheeseen kuuluva kantoraketti. Se on kolmas versio Falcon 9 -raketista. Raketti on kokonaisuudessaan SpaceX:n suunnittelema ja valmistama.
V1.2:sta on edelleen kolme eri kehitysvaihetta:
HMS Windsor Castle (1858)

HMS Windsor Castle oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1858 vesillelaskettu Windsor Castle -luokan 116-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 3. lokakuuta 1833 "HMS Victoriana" Queen-luokan 110-tykkisenä ensimmäisen luokan linjalaivana Pembroken telakalta. Se päätettiin 11. joulukuuta 1834 muuttaa 74-tykkiseksi kaksi kantiseksi alukseksi, mutta kuitenkin säilyttää Symondsin suunnitteleman runkorakenteen ja 110-tykkisen aluksen mittasuhteet. Suunnitelman mukaan alukselle asennettaisiin alemmalle tykkikannelle 28 kappaletta kahdeksan tuuman/68 naulan 65 cwt:n tykkiä ja ylemmälle kannelle saman verran 32 naulan 56 cwt:n tykkejä. Lisäksi alusten puolikannelle ja etukannelle oli tarkoitus asentaa kuusitoista 32 naulan 48 cwt:n ja kaksi 32 naulan 56 cwt:n tykkiä.
Köli laskettiin toukokuussa 1844. Sen tilaus uudistettiin 29. kesäkuuta 1848 parannellun suunnitelman mukaisena. Suunnitelman mukaan aluksesta tulisi 116-tykkinen. Se nimettiin 6. tammikuuta 1855 "HMS Windsor Castleksi". Tilaus uudistettiin 28. helmikuuta 1857 potkuritaistelulaivana, jonka muutostyöt aloitettiin 3. lokakuuta 1857. Alus laskettiin vesille 26. elokuuta 1858 ja valmistui 2. helmikuuta 1859 Devonportissa, josta se siirrettiin reserviin. Muutostöiden aikana alukselle asennettiin kaksisylinterinen John Penn and Sonin 500 nhp:n höyrykone, joka tuotti 2 052 ihp. Alus saavutti koeajoissa 11 solmua.
Palvelus.
Alus nimettiin 1869 "HMS Cambridgeksi", kun se sijoitettiin tykistökoululaivaksi Devonportiin. Alus otettiin tammikuussa 1869 palvelukseen päällikkönään Fitzgerald Algernon Charles Foley. Thomas Le Hunte Ward vastaanotti aluksen päällikkyyden 12. elokuuta 1877 ja luovutti sen edelleen 15. elokuuta 1883 George Stanley Bosanquetille. Lokakuussa 1889 aluksen päällikkyyden vastaanotti Henry John Carr ja elokuussa 1900 Charles Ramsay Arbuthnot. Alus myytiin 24. kesäkuuta 1908 romutettavaksi Coxille Falmouthiin.
Pitkäjärvi (Ikaalinen, Helteenkylä)

Pitkäjärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Helteenkylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Pitkäjärvi on osa Kyrösjärven lähialuetta.
Maantietoa.
Järvi on 700 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 6,0 hehtaaria. Se sijaitsee enimmäkseen metsämaastossa, mutta järven itäpäätä kiertää pellot. Länsipään rannat ovat soistunutta metsää. Siihen laskee kolme ojaa, joista yksi tuo vettä Sahrikkaasta. Järven oma laskuoja lähtee järven luoteispäästä ja virtaa 400 metriä Luhdikkaaseen. Järven lähistöllä sijaitsee viisi maatilaa ja järven 1,7 kilometriä pitkällä rannalla sijaitsee useita vapaa-ajan asuntoja. Niille johtaa metsätiet, jotka haarautuvat Helteenkylän kylätieltä.
Historiaa.
Isojakokartassa vuosilta 1830-1848 näyttää Pitkäjärven laskuojan samanlaisena kuin nykyään. Siihen aikaan ei Sahrikkaalla ollut omaa laskuojaa ja järvikin oli silloin suurempi.
Motor Forum

Motor Forum oli suomalainen moottoriurheilupainoitteinen televisio-ohjelma. Ohjelman ensimmäinen jakso nähtiin MTV3-kanavalla 21. tammikuuta 2001. Ohjelmaa juonsi Tomi Tuominen ja muita toimittajia ohjelmassa oli Timo Pulkkinen ja Miiro Koivula. Ohjelma oli jatkoa PTV4- ja myöhemmin vielä Nelonen-kanavalla nähdylle "Paalupaikka"-ohjelmalle, jota oli tekemässä osin sama porukka kuin myöhemmin "Motor Forumia".
Kabusecha

Kabusecha () on japanilainen vihreän teen luokka. Teen nimi johtuu japanin auringonsuojaverkkoa tarkoittavasta sanasta "kabuse". Ennen sadonkorjuuta noin viikoksi, 10 päiväksi, keskimäärin 12 päiväksi tai kahdeksi viikon ajaksi teepensaat peitetään varjostusverkkojen alle, osittaiseen (noin 50 % varjostus) auringon suojaan, ja näin teelehdet saavat tavallista senchaa makeamman maun. Japanilaisen teen tuotannosta noin 5,2 prosenttia on kabusechaa.
Haudutukseen sopii 55–60 °C:een vesi, haudutusaika 1-2 minuuttia. Sopii 2-3 haudutukseen. 
Arvostetun teejuoman väri on hienovaraisempi, maku pehmeämpi ja makeampi kuin tavallisella, suorassa auringonvalossa kasvaneella senchalla.
Kabusechasta valmistetaan bochaa (kukichaa) muistuttavaa "kariganea", jossa teelehtien joukkoon on lisättu hentojen teepensaan oksien palasia.
Lähteet.
Ronald Shannon Jackson

Ronald Shannon Jackson (12. tammikuuta 1940 Fort Worth – 19. lokakuuta 2013 Fort Worth) oli yhdysvaltalainen jazz-rumpali. Hän jatkoi Ornette Colemanin kehittämän avant-garde -vaikutteita ja funk-rytmejä yhdistelevän ”free funk” -tyylin esittämistä omalla soolourallaan.
Jackson soitti myös kahden muun tunnetun freejazzin pioneerin, Albert Aylerin ja Cecil Taylorin, kanssa. Hänen oma yhtyeensä, Decoding Society, perustettiin vuonna 1979.
Brono Starr

Jarmo Linna (s. 26. huhtikuuta 1963 Helsinki), taiteilijanimeltään Brono Starr, on suomalainen kitaristi, basisti ja laulaja sekä säveltäjä ja sanoittaja. Hänen levyttäneitä yhtyeitään ovat mm. Hämytutka, Candymen, TheBest, Kari Peitsamo &amp; Hirttämättömät ja Brono's.
Gretl Braun

Margarete Berta "Gretl" Braun (31. elokuuta 1915 – 10. lokakuuta 1987) oli Eva Braunin nuorempi sisar.
Elämäkerta.
Hän kuului Adolf Hitlerin sisempään lähipiiriin. Hänestä tuli Hitlerin käly 28. huhtikuuta 1945 alle 40 tuntia ennen tämän itsemurhaa.
Hän avioitui SS-Obergruppenführer Hermann Fegeleinin kanssa 3. kesäkuuta 1944.
Miro Cerar

Miroslav ”Miro” Cerar (s. 25. elokuuta 1963) on slovenialainen oikeustieteen tohtori ja maansa pääministeri vuosina 2014–2018.
Varhaiset vaiheet.
Cerar on suorittanut tohtorintutkinnon oikeustieteestä ja toiminut opettajana Ljubljanan yliopiston oikeustieteen tiedekunnassa. Nuorena juristina Cerar oli mukana työryhmässä vuonna 1991, jonka tehtävänä oli luonnostella Slovenian perustuslaki. Tämän jälkeen hän on ollut julkisuudessa perustuslaillisia kysymyksiä käsiteltäessä.
Miro Cerarin isä on entinen huippuvoimistelija, silloin Jugoslaviaa edustanut Miroslav Cerar. Hänen äitinsä Zdenka toimi urallaan valtakunnansyyttäjänä palvellen myös oikeusministerinä vasemmistohallituksissa.
Poliittinen ura.
Ennen valintaansa pääministeriksi Cerar ei ollut mukana puoluepolitiikassa. Hän perusti kesäkuussa 2014 "Miro Cerarin puolueen" (SMC) ennenaikaisia parlamenttivaaleja varten. Heinäkuun vaaleissa puolue sai 36 paikkaa 90:stä, ja elokuussa Cerar valittiin pääministeriksi. Puolueen nimi vaihdettiin maaliskuussa 2015 "Moderniksi keskustapuolueeksi" (, lyh. SMC).
Cerarin johtama keskusta-vasemmistolainen hallitus noudatti tiukkaa finanssipolitiikkaa onnistuen leikkaamaan alijäämää ja valtionvelkaa. Talouskriisistä kärsineen Slovenian talous kohentui Cerarin aikana selvästi, mutta kriitikoiden mukaan hallitus otti kunniaa edeltäjiensä teoista ja ei saanut toteutettua tarvittavia rakenteellisia uudistuksia.
Cerarin hallitus erosi maaliskuussa 2018 juuri ennen 3. kesäkuuta pidettäväksi tarkoitettuja parlamenttivaaleja. Vain hieman aiemmin Slovenian korkein oikeus oli mitätöinyt vuoden 2017 kansanäänestyksen Koper-Divačan-rautatiestä, joka oli ollut hallituksen tärkeimpiä projekteja. Monet näkivätkin Cerarin eron suunnitelmana nostaa Modernin keskustapuolueen heikkoja kannatuslukuja, mutta lopulta vaaleissa puolueen paikkamäärä putosi kymmeneen.
Vaalien jälkeen Marjan Šarec nousi pääministeriksi muodostaen koalitiohallituksen, johon myös Moderni keskustapuolue meni mukaan ja Miro Cerar nimitettiin ulkoministeriksi.
Haapalinna

Haapalinna on asuntoalue Tampereen Hyhkyssä. Kaupunginosassa on kerrostaloasutusta.
Tietoa.
Haapalinna sijaitsee Tampere–Nokia-moottoritien, oikeammin Porintien ja Pispalan valtatien välissä. Haapalinna sai nimensä Haapalinnan Kauppapuutarhasta, joka sijaitsi paikalla ennen Haapalinnankylän rakentamista 1985. Haapainnan Kauppapuutarhaa piti Arvo ja Fanni Haapalinna omaa sukua Uitti. Heidän Poikansa Kimmo Haapalinna jatkoi tuonne 80 luvun taitteeseen kauppapuutarhan pitämistä. Haapalinnan alueella sijaitsee nykyään muun muassa K-Market Haapalinna ja S-market Hyhky. Lännessä Haapalinna rajoittuu Epilään.
Bussilinjat.
Haapalinnan kautta kulkee linja-auto numero 26. Bussi numero 26:n linja kulkee Höytämöstä Raholaan.
Sitkeä sydän – suurimmat hitit

Sitkeä Sydän – suurimmat hitit on Juha Tapion vuonna 2014 julkaistu kokoelma-albumi. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 2, ja se on saavuttanut levymyynnissä kultarajan. Levyn kaksi ensimmäistä kappaletta ovat kokoelmaa varten tehtyjä, ja Tapio on kertonut niiden syntyneen helposti. Kappaleet 11-18 ovat liveversioita laulajan menestyneimmistä kappaleista kesältä 2014.
Inwido

Inwido AB on Euroopan suurin ikkunoiden ja ovien valmistaja. Konserni on listattu Tukholman pörssiin ja pitää pääkonttoriaan Malmössä Ruotsissa. Ruotsin lisäksi yhtiö toimii Suomessa, Norjassa, Tanskassa, Virossa, Liettuassa, Irlannissa, Puolassa, Isossa-Britanniassa ja Itävallassa. Yhtiön paikallisia brändejä ovat muun muassa suomalaiset Tiivi ja Pihla sekä Elitfönster, SnickarPer, Hajom, Hemmafönster, Outline, Diplomat ja Sokolka. Konsernin liikevaihto vuonna 2017 oli 661 miljoonaa euroa ja sillä oli noin 4 400 työntekijää. 
Pihla Group Oy.
Pihla Group Oy on Inwidon suomalainen tytäryhtiö. Se valmistaa asuinrakennusten ovia ja ikkunoita neljällä tehtaalla Suomessa: Haapajärvellä, Ruovedellä, Kannuksessa ja Kuusamossa. Yhtiön suomalaiset tuotemerkit ovat Pihla, Tiivi, Klas1 ja Lämpölux. 
Vuonna 2016 Inwido osti Kuusamossa toimivan Klas1:n, joka on erikoistunut vaativien arkki­teh­ti­koh­teiden kiinteisiin ja avattavia osia sisältäviin eristyslasi-ikkunoihin. Yhtiön pääkonttori on Vantaalla. 
Vuonna 2016 Inwido osti myös enemmistön Värmelux Oy:stä, joka omisti ja hallitsi Lämpölux-tuotenimeä.
Puutuoteteollisuus ry:n tilastojen mukaan Pihla Group Oy:n markkinaosuus oli vuonna 2016 noin 50 prosenttia.
Pihla Group Oy:n liikevaihto vuonna 2017 oli 167 miljoonaa euroa. Suomessa Pihla Group Oy työllistää runsaat 900 henkilöä.
Mooses (veistos)

Mooses-veistos on Michelangelo Buonarrotin tekemä Raamatun Moosesta esittävä marmoriveistos, joka kuuluu hautamuistomerkkiin San Pietro in Vincoli -kirkossa Roomassa. Patsas valmistui vuosien 1513–1515 tienoilla ja sen oli määrä olla osa Julius II:n haudalle rakennettua 40 veistoksen valikoimaa, mutta rahan puutteessa monumentti jäi keskeneräiseksi. Michelangelo tarkoitti Mooses-veistoksen alkujaan huomattavasti suuremman installaation yläosaksi, eli se oli tarkoitus nähdä alhaaltapäin. Tämän vuoksi veistoksella on luonnottoman pitkä vartalo ja liioiteltu ilme. Samoin käsien verisuonet ja massiiviset hartiat ovat epätavallisen suuret suhteessa niskaan ja kaulaan.
Kuuluisana yksityiskohtana Michelangelon Mooseksella on päässään sarvet. Tämä perustuu heprean kielen epämääräisyyteen: eräs toisen Mooseksen kirjan katkelma voidaan tulkita tarkoittamaan sekä ”sarvia” että ”loistoa”. Mahdollisesti kyseessä on käännösvirhe, mutta Michelangelo ei suinkaan ollut ensimmäinen, joka kuvasi Mooseksen sarvekkaaksi.
Mooses-veistosta pidetään Michelangelon huippukauden työnä. Liioittelusta huolimatta veistos ei muutu naurettavaksi tai irvokkaaksi vaan heijastelee tekijänsä rohkeutta ja intohimoa.
HMS Edinburgh (1811)

HMS Edinburgh oli Britannian kuninkaallisen laivaston 74-tykkinen Armada-luokan kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 13. heinäkuuta 1807 Samuel &amp; Daniel Brentiltä Rotherhithestä, missä köli laskettiin marraskuussa. Alus laskettiin vesille 26. tammikuuta 1811 ja valmistui sekä varustettiin Woolwichissa 7. helmikuuta – 7. toukokuuta 1811. Valmistuskustannukset olivat 57 006 puntaa, minkä lisäksi varustaminen maksoi 21 696 puntaa ja 4 326 puntaa.
Palvelus.
Kesäkuussa 1811 alus otettiin palvelukseen päällikkönään Robert Rolles. Se lähti 8. tammikuuta 1812 Välimerelle. Aluksen päällikkyyden vastaanotti marraskuussa George Dundas. Alus oli 1837–1841 Välimerellä osallistuen Syyrian sodan operaatioihin Syyrian ja Libanonin rannikolla. Vuonna 1846 alus siirrettiin telakalle Portsmouthissa, jossa siihen asennettiin höyrykone. Muutostyöt saatiin päätökseen 19. elokuuta 1852. Aluksen uppouma kasvoi 2 598 tonniin ja sen tykkien määrä väheni kuuteenkymmeneen.
Alus oli vartioaluksena Devonportissa, kunnes se liitettiin helmikuussa 1854 Itämerelle lähetettävään Sir Charles Napierin johtamaan laivasto-osastoon. Alus oli kontra-amiraali Henry Ducie Chadsin lippulaivana. Se osallistui Bomarsundin pommitukseen ja valtaukseen. Alus palasi Itämerelle vuonna 1855.
Krimin sodan päätyttyä alus oli vartiolaivana Sheernessissä ja Leithissä, kunnes se myytiin 1866 romutettavaksi.
Palazzo del Te

Palazzo del Te ("Palazzo Te") on Italiassa Mantovan eteläosassa sijaitseva suurikokoinen renessanssipalatsi. Sen on suunnitellut arkkitehti Giulio Romano ja se on valmistunut vuonna 1535.
Arkkitehti Romanon työ on renessanssin jälkivaiheen manieristinen mestariteos. Se tehtiin Mantovan Gonzaga-sukuisten herttuoiden käyttöön. Rakennus ei ole renessanssille tyypillinen kadunvarren palatsi, vaan se on tehty väljästi puiston keskelle. Romano on onnistunut nerokkaasti yhdistämään puutarhat ja rakennuksen toisiinsa. Sisätiloissa oleva freskot ovat myös Romanon tekemiä.
Connor Franta

Connor Joel Franta (s. 12. syyskuuta 1992) on yhdysvaltalainen videobloggaaja. Hän saavutti YouTubessa 5 miljoonan tilaajan rajan 4. marraskuuta 2015. Hän oli our2ndlife-ryhmän jäsen vuodesta 2012, mutta erosi myöhemmin henkilökohtaisten syiden takia.
Franta on julkaissut kolme elämänkerrallista kirjaa. Vuonna 2015 julkaistua esikoiskirjaa "A Work in Progress" on myyty yli 200 000 kappaletta. Kirja oli "The New York Timesin" Best Sellers -listalla 16 viikkoa. Toinen kirja "Note to Self" (2017) kertoo Frantan ajatuksista ja tunteista lyhyin essein. Kolmas kirja "House Fires", julkaistiin vuonna 2021.
Lisäksi hän on julkaissut Common Culture -nimellä musiikkikokoelmia. Franta on myös kerännyt yli 190 000 dollaria The Thirst Projectiin vuonna 2015 ja auttanut näin kaivojen rakentamisessa Swazimaahan.
Anchoragen roomalaiskatolinen arkkihiippakunta

Anchoragen roomalaiskatolinen arkkihiippakunta (, ) on roomalaiskatolisen kirkon hiippakunta Alaskassa Yhdysvalloissa. Vuonna 2015 siihen kuului 43 761 katolista 23 seurakunnassa. Nykyinen arkkipiispa on Paul Dennis Etienne.
Hiippakunta julkaisee kuukausittain ilmestyvää lehteä "Catholic Anchor", jolla on noin 11 000 tilaajaa.
Gürtel

Gürtel eli Gürtelstraße on Wienin keskustaa länsipuolitse kiertävä 13 kilometrin pituinen kehämäinen bulevardien muodostama liikenneväylä. Se on muutaman kilometrin verran Ringstraßen ulkopuolella kaupunkia aikoinaan ympäröineen ulomman linnoitusketjun ("Linienwall") paikalla ja erottaa toisistaan Wienin sisemmät ("Innenbezirke") ja ulommat kaupunginosat ("Außenbezirke"). Nimi Gürtel johtuu saksan kielen vyötä tarkoittavasta sanasta.
Historia.
Gürtelin paikalla sijaitsi aikoinaan linnoitusketju "Linienwall", jonka keisari Leopold I rakennutti 1700-luvun alussa Rákóczin itsenäisyyssodan aikana Wienin puolustamiseksi kurucien hyökkäyksiä vastaan. Vuonna 1873 linnoitusketju päätettiin purkaa ja paikalle alettiin rakentaa kaupunkia kiertäviä puistokatujen sarjaa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen, "Punaisen Wienin" aikana, kadun varsille alettiin rakentaa julkisin varoin vähävaraisille tarkoitettuja asuintaloja ("Gemeindebau"). Kuten muuallakin entisen Itävalta-Unkarin alueilla, myös Wienissä oli vasemmanpuoleinen liikenne, kunnes vuonna 1938 Anschlussin jälkeen liikenne siirtyi oikealle puolelle. 
Gürteliä suunniteltiin 1960-luvulla muutettavaksi moottoritieksi, mutta suunnitelmia ei koskaan toteutettu. Katu on kuitenkin erittäin vilkasliikenteinen, ja liikenteellä on suuri vaikutus myös sen läheisyydessä olevilla asuntoalueilla. 
Kulku.
Gürtel on Itävallan tieluokittelussa B-luokan päätie 221, ja siitä käytetään virallisesti nimitystä "B 221 Wiener Gürtel Straße".
Ringstraßen tavoin myös Gürtel jakautuu useisiin erinimisiin osiin, jotka ovat etelästä pohjoiseen lueteltuina:
Etelässä Gürtel alkaa moottoritien A23 eli "Südosttangente"n päästä Landstraßen kaupunginosasta ja johtaa länteen
kohti Südbahnhofia. Tällä osuudella "Wiedner Gürtel" ja "Margaretengürtel" muodostavat rajan Wiedenin ja Margaretenin kaupunginosien sekä eteläisen Favoritenin esikaupungin välille. Südbahnhofin luona Gürtel lääntyy pohjoiseen ja kulkee Meidlingin esikaupungin itäistä rajaa pitkin. Se ylittää Wien-joen ja Wienzeile-tien, minkä jälkeen se erottaa itäpuolellaan olevat keskikaupunkiin kuuluvat Mariahilfin ja Neubaun länsupuolella olevasta Rudolfsheim-Fünfhausista, jossa Westbahnhof sijaitsee. Tie jatkuu Josefstadtin ja Alsergrundin sekä ulkopuolella olevien Hernalsin ja Währingin kaupunginosien rajoja pitkin, missä sen varrella ovat Wiein yleinen sairaala ("Allgemeines Krankenhaus, AKH") ja Wienin Volksoper.
Pohjoispäässään Döblingissä Gürtel päättyy Gürtelbrücke-nimiseen siltaan, joka johtaa rautatien ja Donaukanalin yli. Wienzeilestä Gürtelin pohjoispäähän Gürtelin ajoratojen yläpuolella on historiallinen Otto Wagnerin suunnittelema Wienin S-Bahnin viadukti, jota pitkin nykyisin kulkee Wienin metron linja U6.
Andreas Mogensen

Andreas Enevold Mogensen (2. marraskuuta 1976) on tanskalainen insinööri ja astronautti. Vuonna 2015 hänestä tuli ensimmäinen tanskalainen avaruuslentäjä käytyään ISS:llä.
2. syyskuuta 2015 Mogensen laukaistiin kiertoradalle ja ISS:lle Sojuz TMA-18M -aluksella. Mogensen palasi Maahan 10 päivää myöhemmin Sojuz TMA-16M-aluksella. Mogensenin lento ei kuulunut pidempikestoisiin ISS:n retkikuntiin. Mogensenin tehtäviä asemalla olivat muiden muassa Maassa olevan robotin kauko-ohjaus ja salamoiden kuvaaminen.
Aiheesta muualla.
Asyyliatsidit

Asyyliatsidit ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa karbonyyliryhmän hiiliatomiin on sitoutunut atsidoryhmä ja niiden rakennetta voidaan kuvata yleisellä kaavalla RCON3. Niitä voidaan pitää karboksyylihappojen johdannaisina, joiden rakenteessa hydroksyyliryhmä on korvautunut atsidoryhmällä. Asyyliatsidit ovat hyödyllisiä välituotteita orgaanisen kemian synteeseissä ja synteettisten peptidien valmistamisessa.
Ominaisuudet ja valmistus.
Asyyliatsidit ovat hyvin reaktiivisia ja pienimolekyyliset asyyliatsidit hajoavat kuumennettaessa jopa räjähdysmäisesti. Asyyliatsidien valmistamiseen on useita menetelmiä, joista käytetympiä ovat karboksyylihappojen tai happokloridien reaktio natriumatsidin, trimetyylisilyyliatsidin tai difenyylifosforyyliatsidin kanssa, asyylihydratsidien reaktio typpihapokkeen kanssa ja aldehydien reaktio natriumatsidin ja Dess–Martin-perjodinaanin kanssa.
Reaktiot ja käyttö.
Asyyliatsidit reagoivat kuumennettaessa Curtius-toisiintumisella isosyanaateiksi. Veden läsnä ollessa muodostuu isosyanaattien hydrolyysin seurauksena amiineja. Amiinien kanssa asyyliatsidit muodostavat amideja. Schmidt-reaktion välivaiheena tapahtuu Curtius-toisiintuminen yhtenä reaktiomekanismin osana.
Asyylihydratsideja käytetään monien reaktioiden lähtöaineina. Niiden reaktiota amiinien kanssa hyödynnetään synteettisten peptidien valmistuksessa. Aminohappojen, joiden N-terminaalipää on suojattu, asyylihydratsiinijohdannaiset reagoivat suojaamattomien nukleofiilisten aminohappojen kanssa muodostaen peptidisidoksen ja muodostuvasta peptidistä voidaan tehdä uusi asyyliatsidi, joka voi reagoida edelleen muiden aminohappojen kanssa ja näin peptidiketju pitenee. Reaktio suoritetaan emäksisissä olosuhteissa. Tämän menetelmän etuna on vähäinen rasemoituminen.
HMS Blenheim (1813)

HMS Blenheim oli Britannian kuninkaallisen laivaston 74-tykkinen Armada-luokan kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 4. tammikuuta 1808 Depftordin telakalta, missä köli laskettiin elokuussa. Alus laskettiin vesille 31. toukokuuta 1813 ja valmistui sekä varustettiin 10. kesäkuuta – 22. heinäkuuta 1813 Woolwichissa. Valmistuskustannukset olivat 76 865 puntaa ja varustaminen maksoi 3 215 puntaa.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen kesäkuussa 1813 päällikkönään Samuel Warren. Se oli 1814 Välimerellä ja poistettiin 1815 palveluksesta Chathamissa siirrettynä reserviin. Alus oli huhtikuusta 1820 joulukuuhun 1824 telakalla Woolwichissa, mikä maksoi 41 484 puntaa. Alus makasi ankkurissa Woolwichissa, kunnes se siirrettiin 1830 Portsmouthiin. Alus varustettiin tammikuusta kesäkuuhun 1836 koealukseksi Sheernessissä 4 351 punnalla.
Alus varustettiin huhtikuusta heinäkuuhun 1839 Sheernessissä meripalvelukseen, minkä kustannukset olivat 13 223 puntaa. Alus palasi palvelukseen huhtikuussa 1839 ja oli ensimmäisessä oopiumisodassa 1840–1841. Amiraliteetin 20. lokakuuta 1845 antamalla määräyksellä alus muutettiin marraskuusta 1845 maaliskuuhun 1847 potkuritaistelulaivaksi Blackwallissa Wigramin telakalla, mikä maksoi 31 857 puntaa. Limehouselainen Seward toimitti höyrykoneen, joka maksoi 25 412 puntaa ja asennus 1 511 puntaa. Alus varustettiin maaliskuusta toukokuuhun 1847 meripalvelukseen 5 526 punnalla Woolwichissa.
Alus varustettiin tammikuusta maaliskuuhun 1854 3 977 punnalla meripalvelukseen Portsmouthissa. Se osallistui Krimin sotaan Itämerellä 1854-1855. Sodan aikana aluksen mastoon osui 32 naulan tykin ammus.
Alus muutettiin helmikuusta huhtikuuhun 1858 8 032 punnalla Portsmouthissa rannikkovartiolaivaksi. Se oli Portlandissa 1858-1860 ja sen jälkeen Pembrokessa 1860-1865. Alus myytiin romutettavaksi 1865.
HMS Hogue (1811)

HMS Hogue oli Britannian kuninkaallisen laivaston 74-tykkinen Armada-luokan kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 1. lokakuuta 1806 Deptfordin telakalta, missä köli laskettiin huhtikuussa 1808. Alus laskettiin vesille 3. lokakuuta 1811 ja valmistui sekä varustettiin Woolwichissa 7. lokakuuta 1811 – 25. tammikuuta 1812. Valmistuskustannukset olivat 76 715 puntaa ja varustamiseen kului lisäksi 1 429 puntaa.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen joulukuussa 1811 Texelin operaatioon päällikkönään Thomas Capel. Alus lähti Pohjois-Amerikkaan 14. tammikuuta 1813 kommodori William Hothamin lippulaivana.
Alus oli lokakuusta 1814 aina kesäkuuhun 1816 41 432 punnalla korjattavana Chathamin telakalla, mistä se siirrettiin Sheernessin reserviin. Alus myytiin romutettavaksi 1865.
Retkikunta 45

Retkikunta 45 () on Kansainvälisen avaruusaseman 45. miehistö. 
Miehistö.
Lähde: Spacefacts
Dr18

Dr18 on Fenniarail Oy:n veturisarja, joka käyttää dieselsähköistä voimansiirtoa. Ne on modernisoitu perusteellisesti Tšekissä CZ LOKO a.s.:n tehtaalla käytettynä hankittujen veturien pohjalta. Veturit nro 101–103 on modernisoitu puolalaisten S200-veturien pohjalta ja nro 104–105 unkarilaisten veturien pohjalta&lt;ref name="tr2/17"&gt;&lt;/ref&gt;. Dr18-vetureissa on moderni elektroniikka ja uusi päämoottori-vaihtovirtageneraattoriyhdistelmä. Ajomoottorit ovat tasavirtamoottoreita. Veturi on suunniteltu tavaraliikenteeseen ja vaihtotyöhön.
Fenniarail teki tilaussopimuksen kolmesta veturista CZ LOKO:n kanssa marraskuussa 2014. Ensimmäinen veturi saapui Suomeen 22. syyskuuta 2015. Loput kaksi veturia saapuivat Suomeen 23. lokakuuta 2015. Yritys tilasi myöhemmin kaksi veturia lisää, jotka saapuivat Suomeen 29. syyskuuta 2017. Kuudes veturi tilattiin 2019 ja toimitettiin marraskuussa 2020. 
30. marraskuuta 2023 Fenniarailin Dr18 105 suistui raiteilta Tampereen rautatieaseman pohjoispuolella vaihteissa V171, kukaan ei loukkaantunut onnettomudessa.
Luettelo Pitkä marssi -laukaisuista

Tämä on luettelo kiinalaisen Pitkä marssi -rakettiperheen rakettien laukaisuista.
Laukaisut.
Kiina laukaisi onnistuneesti viisi kantorakettia 1970-luvulla. Tämä luku nousi kolmeentoista 1980-luvulla ja 34:ään 1990-luvulla. Vuoden 2008 loppuun mennessä onnistuneita laukaisuja on tehty 115.
Pitkä marssi 5

Pitkä marssi 5 (PM 5) on Pitkä marssi -rakettiperheeseen kuuluva kantoraketti. Sitä kehittää China Academy of Launch Vehicle Technology (CALT). Ensimmäinen laukaisu tehtiin 3. marraskuuta 2016 Wenchangin avaruuskeskuksesta.
Suunnitteilla on kuusi varianttia, joista suurimman suorituskyky on 25 tonnia LEO:lle ja 14 tonnia GTO:lle. Suorituskyvyltään se kilpailee amerikkalaisten Delta IV Heavy:n, Atlas V:n ja Falcon 9:n kanssa.
Pitkä Marssi 5:n suunniteltuihin tehtäviin kuuluu kehitteillä olevan avaruusaseman laukaiseminen ja huoltaminen. Lisäksi eräs ensimmäisistä lennoista tulnee laukaisemaan Chang’e 5 -kuualuksen, jonka tehtävänä on tuoda Maahan näyte Kuun pinnalta. Vuonna 2020 ohjelmassa on Kuulento, Marslento ja miehitetyn aluksen koelento.
PM 5:llä on yksi laukaisupaikka Wenchangin avaruuskeskuksessa eteläisessä Kiinassa.
Kehitys.
PM 5 sarjan kehitysohjelma hyväksyttiin 2004. Ohjelman tavoitteena on raskas kantoraketti, joka soveltuu erilaisiin laukaisuihin. Samalla Kiinan avaruusohjelma siirtyy osittain käyttämään kerosiini ja vety nestehappi-ajoaineita hydratsiinien sijaan. Ohjelman alkuvaiheen konsepteista osa eriytyi Pitkä marssi 6 ja Pitkä marssi 7 rakettien kehitykseen. PM 5:ttä varten kehitettiin YF-77 H2/LOX -rakettimoottori. Avoimen syklin turbopumpputoiminen moottori on Kiinan ensimmäinen suuren työntövoiman kryogeeninen moottori ja merkittävä tekninen kehitysaskel esimerkiksi YF-75:stä. Ongelmat YF-77 kanssa onkin aiheuttanut merkittäviä viivästyksiä ohjelmaan. Muilla käytettävillä moottoreilla on pidempi kehityshistoria.
Lennot.
Ensimmäinen lento vuonna 2016 onnistui osittain. Ensimmäisen ja toisen vaiheen jälkeen lentorata oli väärä, mutta kolmas vaihe pysyi korjaamaan tilanteen. Kuormana oli kokeellinen sähköistä propulsiota testaava satelliitti GTO:lle.
Toinen lento vuonna 2017 epäonnistui. Lentorata jäi vajaaksi. Syyksi todettiin vika YF-77-moottorissa. Tämän seurauksena moottori ja sitä käyttävä ensimmäinen ydinvaihe päivitettiin.
PM 5:n kolmas lento laukaistiin Wenchangin avaruuskeskuksesta 27. joulukuuta 2019. Lento vei Shijian-20 -koesatelliitin GTO:lle.
Huhtikuussa 2021 laukaistu 5B vei Kiinan avaruusaseman ensimmäisen moduulin kiertoradalle.&lt;/ref&gt;
Ominaisuudet.
Raketista on tarkoitus käyttää erilaisia variantteja. Ydinvaiheita on kaksi tai kolme ja lisäksi voi olla sivubuustereita.
Esimerkiksi kolmannella lennolla käytetty variantti oli seuraava. Neljä sivuboosteria, joista kussakin on kaksi YF-100-moottoria palavat 180 sekuntia maksimissaan 12,054 kN työnnöllä. Niiden ajoaine on RP-1 / LOX. Ydinvaiheessa on kaksi päivitettyä YF-77-moottoria ja ajoaikaa 480 sekuntia. Ajoaineena on H2/LOX. Toisessa vaiheessa on kaksi YF-75D moottoria ja se käyttää H2/LOX -ajoainetta. Työntöä siinä on 176.52 kN ja ajoaikaa on 700 sekuntia. Kolmannessa vaiheessa on kaksi YF-50D moottoria ja ajoaineena on typpitetraoksidi ja epäsymmetrinen dimetyylihydratsiini. Ajoaikaa on 18 m 25 s.
Vilho Perttunen

Vilho Herman Johannes Perttunen (13. helmikuuta 1916 Hausjärvi – 27. toukokuuta 1990) oli suomalainen hyönteistutkija ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston kokeellisen entomologian henkilökohtainen ylimääräinen professori 1973–1979. Vuosina 1956–1973 hän oli siellä eläintieteen dosentti.
Perttusen vanhemmat olivat liikemies Herman Albert Perttunen ja Saima Alina (o.s. Salo). Puoliso oli Jean Margaret (o.s. Fry) vuodesta 1947. Perttunen tuli ylioppilaaksi vuonna 1935 Viipurin suomalaisesta lyseosta, filosofian kandidaatiksi vuonna 1944 Helsingin yliopistossa ja tohtoriksi vuonna 1954.
Jaakko Pesonen

Jaakko Pesonen (3. lokakuuta 1931 Viipuri – 31. elokuuta 2014 Lahti) oli suomalainen kasvatustieteilijä. Hän oli Jyväskylän yliopiston erityispedagogiikan professori 1977–1987. 
Koulutus.
Pesonen valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1956 ja Jyväskylän yliopistossa kasvatustieteiden kandidaatiksi 1961, lisensiaatiksi 1964 ja tohtoriksi 1968 väitöskirjalla "Phoneme communication of the deaf".
Työura.
Pesonen oli kansakoulunopettaja Nilsiässä 1953–1954 ja Ruokolahdella 1954–1955 ja Lahden apukoulun ja tarkkailuluokan opettaja 1956–1965. Hän oli Rantavitikan yhteiskoulun psykologi 1965–1967.
Pesonen oli Jyväskylän yliopiston erityispedagogiikan lehtori, kasvatustieteen vs. apulaisprofessori ja vt. professori vuosina 1967–1969. Erityispedagogiikan apulaisprofessori ja vt. professori 1971–1977 sekä professori 1977–1987. Hän toimi kasvatustieteellisen tiedekunnan dekaanina 1977–1980.
Pesonen tutki kuurojen puheviestintää, sokeainkirjoituksen kehittämistä ja mielenterveydellisiä kysymyksiä. 
Perhe.
Pesosen vanhemmat olivat vaatturi Mikko Pesonen ja Ida Loviisa Sorsa. Pesosen puoliso vuodesta 1953 oli erityisopettaja Alli-Liisa Hillervo Ollikkala. Hänellä oli viisi lasta.
Heinoo

Heinoo on kylä Sastamalan kaupungissa Rautaveden länsirannalla Pirkanmaalla. Se oli aikoinaan Karkun kunnan toinen taajama keskustaajaman lisäksi, nykyisin sitä ei lasketa enää taajamaksi. Nykyisin kylässä on noin 300 asukasta.
Heinoo paloi 1881 ja rakennettiin sittemmin uudelleen. Kylää on kutsuttu myös Heinoseksi ja Heinoo on siitä kansanomainen muunnos. Kylässä toimi koulu vuosina 1899–1997. Heinoossa on ollut myös kauppa ja pankki. Kylässä on myös useita eri yhdistysten ylläpitämiä kokoontumistiloja. Heinoossa on myös kesällä 2016 valmistunut beach volley -kenttä.
Heinoossa sijaitsee entinen Heinoon rautatieasema. Sen asemarakennus valmistui Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaan junaliikenteen alkamisen aikoihin vuonna 1895. Rautatieasema alennettiin seisakkeeksi vuonna 1965. Heinoon seisake lakkautettiin vuonna 1983.
Heinoon rautatieasema

Heinoon rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Sastamalan kaupungin, entisen Karkun kunnan alueella, Heinoon kylässä.
Heinoon alkuperäinen asema valmistui Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaan junaliikenteen alkamisen aikoihin vuonna 1895. Alkuperäinen ratalinja kaarsi maantien suuntaisesti Karkun kirkolta Heinoon asemalle, leikkasi viistosti nykyisen ratalinjan ja kääntyi tämän jälkeen jyrkästi kohti etelää. Vuonna 1965 valmistuneen rataoikaisun seurauksena Heinoon asema jäi parisataa metriä sivuun uudesta ratalinjasta, jolla avattiin samanniminen seisake. Asemarakennus on edelleen olemassa kunnostettuna ja sen eteen on rakennettu pieni pätkä rataa. Heinoosta Vammalaan päin oli radalla vielä Mäenkylän seisake. Heinoon seisake lakkautettiin vuonna 1983 ja koko liikennepaikka vuotta myöhemmin.
Nykyinen, toukokuussa 1999 avattu Heinoon liikennepaikka sijaitsee entisestä noin kilometrin verran Porin suuntaan, ja sitä käytetään lähinnä junakohtauksiin.
Andreas Athanasiou

Andreas Athanasiou (s. 6. elokuuta 1994 London, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Chicago Blackhawksia. Pelipaikaltaan 188 senttimetriä pitkä ja 87 kilogrammaa painava Athanasiou on hyökkääjä. Hänellä on kreikkalaisia sukujuuria. Ennen Blackhawksia hän pelasi Detroit Red-Wingsissä, Edmonton Oilersissa ja Los Angeles Kingsissa.
Athanasiou on Detroit Red Wingsin neljännen kierroksen varaus . Kaudella 2013–2014 hän debytoi AHL:ssä Red Wingsin farmiseuran Grand Rapids Griffinsin paidassa. NHL-debyyttinsä hän teki marraskuussa 2015 Dallas Starsia vastaan ja avausmaalinsa vain kahden päivän päästä Washington Capitalsia vastaan. Andreas Athanasiou kaupattiin vuoden 2020 trade-deadlinella Detroitista Edmontoniin. Toiseen suuntaan meni 2 2.kierroksen varausvuoroa. Joulukuussa 2020 Athanasiou teki vapaana agenttina Los Angeles Kingsin kanssa yksivuotisen ja 1,2 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Heinäkuussa 2021 Athanasiou solmi yhden vuoden ja arvoltaan 2,7 miljoonan dollarin jatkosopimuksen Kingsin kanssa.
Heinäkuussa 2022 Athanasiou teki Chicago Blackhawksin kanssa yksivuotisen ja kolmen miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Kesäkuussa 2023 Athanasiou teki Blackhawksin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 8,5 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Athanasiou edusti Kanadaa vuoden 2012 Ivan Hlinkan muistoturnauksessa, joka päättyi Kanadan voittoon.
Yksityiselämä.
Athanasiou on noudattanut vegaanista ruokavaliota kesästä 2017 alkaen.
Dorando Pietri

Dorando Pietri (16. lokakuuta 1885 Correggio – 7. helmikuuta 1942 Sanremo) oli italialainen kestävyysjuoksija. Pietri edusti La Patria Carpi -seuraa.
Parhaiten Pietri tunnetaan vuoden 1908 olympiamaratonista. Pietri johti kilpailua tullessaan stadionille, mutta oli niin väsynyt, että lähti kiertämään rataa väärään suuntaan ja kaatui lopulta hiilimurskalle. Virkailijat tulivat Pietrin avuksi ja kantoivat tämän maaliin voittajana. Yhdysvaltain joukkue teki protestin ja lopulta Pietri hylättiin. Hän sai kuitenkin suurempaa mainetta kuin voittaja Johnny Hayes. Kuningatar Alexandra antoi hänelle kullatun pokaalin, joka oli samanlainen kuin voittajalle annettu pokaali. Irving Berlin kirjoitti myös kappaleen "Dorando" hänen kunniakseen.
Olympialaisten jälkeen Pietri lähti ammattilaiseksi ja juoksi ennätyksensä 2.38.49 vuonna 1910. Hän kilpaili ammattilaisena kolme vuotta saavuttaen 200 000 Italian liiraa. Toimittuaan hotelliyrittäjänä ja automekaanikkona Pietri kuoli vuonna 1942 sydänkohtaukseen 56-vuotiaana.
Suzy Favor Hamilton

Suzy Favor Hamilton (s. 8. elokuuta 1968 Stevens Point, Wisconsin) on yhdysvaltalainen uransa jo päättänyt keskimatkojen juoksija. 160 senttimetriä pitkä ja 50 kilogrammaa painava Favor Hamilton edusti Reebok Running Clubia.
Favor Hamilton kilpaili vuosien 1992, 1996 ja 2000 kesäolympialaisissa. Vuonna 2000 hän selviytyi 1 500 metrillä finaaliin ja johti sitä pitkään, mutta kaatui maahan teeskennellen loukkaantunutta muutaman urheilijan ohitettua hänet. Myöhemmin Favor Hamilton myönsi huijanneensa ja kaatuneensa tahallaan mitalin karattua. Vuoden 1989 kesäuniversiadeista Favor Hamilton saavutti hopeaa 1 500 metriltä. Hän osallistui myös neljiin MM-kilpailuihin, jääden joka kerta välieriin.
Favor Hamiltonilla todettiin kaksisuuntainen mielialahäiriö alkuvuodesta 2013. Sitä ennen hän oli työskennellyt prostituoituna Las Vegasissa salanimellä "Kelly Lundy", vaikka hänellä oli oma perhe. Hän paljasti tämän vuonna 2015 ilmestyneessä kirjassaan.