tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Svetlogorsk (Kaliningradin alue)

Svetlogorsk () on kylpyläkaupunki Kaliningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Itämeren rannalla 39 kilometriä Kaliningradista luoteeseen. Kaupunki on Svetlogorskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Pionerskin ja Svetlogorskin Primorjen välinen rautatie. Asukkaita on 11 100 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on perustettu vuonna 1258. Vuoteen 1945 saakka se kuului Saksan Itä-Preussiin nimellä Rauschen. Nykyisen nimensä kaupunki sai vuonna 1946. Se on suosittu matkailukohde, jossa toimii mm. kivennäisvesi- ja mutakylpylä.
Hirvox

Hirvox oli suomalainen kodinelektroniikkaan keskittynyt erikoisliike. Hirvox on Radiolux Oy:n aputoiminimi. Yritys on perustettu vuonna 1946. Myymälät sijaitsivat Vantaan Tammistossa, Espoon Liilassa, Kuusankoskella/Kouvolassa ja Helsingin Forumissa.
1970-luvun puolivälissä Hirvox tuomittiin maksamaan korvauksia kilpailijalleen Sound Centerille, koska oli vilpillisesti vertailuttanut asiakkailla omia kaiutinmallejaan ja teknisesti heikennettyjä Sound Centerin AR-kaiuttimia.
Togo olympialaisissa

Togo osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Münchenissä 1972. Kaksista seuraavista kesäkisoista se jäi pois, mutta on ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa Los Angelesista 1984 lähtien. Talviolympialaisiin maa osallistui ensimmäisen kerran Sotšissa 2014.
Togon ainoa olympiamitalisti on koskimeloja Benjamin Boukpeti, joka sai pronssia kajakkiyksikössä Pekingissä 2008. Kukaan toinen togolaisurheilija ei ole yltänyt olympialaisissa pistesijalle, eli kahdeksan parhaan joukkoon.
Lähteet.
Imidit

Imidi on orgaaninen yhdiste, jonka funktionaalinen ryhmä koostuu kahdesta karbonyyliryhmästä, jotka ovat sitoutuneet samaan typpiatomiin. Rakenteellisesti ne ovat lähellä happoanhydridejä, ja monet dikarboksyylihapot, jotka muodostavat rengasrakenteisen anhydridin, muodostavat myös samankaltaisen imidin.
Nimeäminen ja ominaisuudet.
Imidin nimi muodostetaan vastaavan karboksyylihapon nimestä korvaamalla -happo-pääte -imidi-päätteellä. Näin esimerkiksi ftaalihapon imidi on ftaali-imidi ja meripihkahapon imidi on meripihkaimidi.
Vesiliuoksissa imidit ovat heikkoja happoja, ja ne kykenevät luovuttamaan typpeen liittyneen vedyn ionina. Ne ovat kuitenkin karboksyylihappoja heikompia. Imideistä voidaan tehdä suoloja käsittelemällä niitä emäksillä.
Valmistus.
Imidejä voidaan valmistaa amiinin ja happoanhydridin välisellä reaktiolla. Reaktio on additioreaktio, jota seuraa välittömästi eliminaatioreaktio. Imidin muodostuminen tapahtuu amidivälivaiheen kautta. Imidejä voidaan valmistaa myös amideista asylaatiolla, mutta tämä vaatii usein hyvin voimakkaasti asyloivien reagenssien käyttöä ja emäksisiä olosuhteita.
Sovelluksia.
Monet polymeerit sisältävät imidiyksiköitä, ja tällaisia polymeerejä kutsutaan polyimideiksi. Näitä polymeerejä voidaan valmistaa kondensoimalla tai additioreaktiolla. Polyimideille on tyypillistä hyvä korkeidenkin lämpötilojen kestävyys. Niitä käytetään muun muassa filmeissä, kaapeleiden päällystämiseen ja komposiittien matriisina. Yksi tunnettu polyimidi on kaptoni.
Monia imidien johdannaisia käytetään myös sieni- ja rikkaruohomyrkkyinä. Käytetyimmät ja tunnetuimmat ovat ftaali-imidin johdannaiset kaptaani ja folpetti.
Liikesivistysrahasto

Liikesivistysrahasto on vuonna 1919 perustettu rahasto, jonka perimmäisenä tarkoituksena on lahjoitusten kautta parantaa liike-elämän ja kauppatieteellisen tutkimuksen välisiä yhteyksiä. Pääasialliset rahavaransa rahasto saa suomalaisilta yrityselämän edustajilta, jotka haluavat olla tukemassa kotimaista liike-elämän hyväksi tehtävää tutkimustyötä.
Rahasto jakaa vuosittain noin viiden miljoonan euron edestä apurahoja eri vaiheissa oleville kauppatieteiden harjoittajille hakemusten perusteella. Rahaston kaikista tuloista noin 85 prosenttia käytetäänkin apurahoihin ja vain 15 prosenttia menee muihin kustannuksiin. Valtaosa myönnetyistä apurahoista menee akateemiseen tutkimustyöhön.
Rahaston taustalla on Liikesivistysrahaston Kannatusyhdistys ry, jonka jäsenet valitsevat keskuudestaan yhdistykselle valtuuskunnan kolmeksi kalenterivuodeksi kerrallaan. Valtuuskunta kokoontuu kahdesti vuodessa, keväällä ja syksyllä. Valtuuskuntaan kuuluu 36–48 jäsentä, joista noin joka kolmas on vuosittain erovuorossa.
Liikesivistysrahaston hallituksen kuuluu 6–10 kannatusyhdistyksen jäsentä, jotka valtuuskunta valitsee vaalivaliokunnan esityksestä. Kunkin valitun toimikausi on kolme vuotta, ja kolmasosa heistä on vuosittain erovuorossa. Hallitus johtaa rahaston aatteellista ja sijoitustoimintaa, valitsee yhdistykselle vuodeksi kerrallaan stipendivaliokunnan, päättää apurahojen jaosta ja nimittää toimitusjohtajan. Stipendivaliokunta laatii hallituksen päätösvaltaan kuuluvat esitykset myönnettävistä apurahoista.
Myllylampi (Sulkava, kirkonkylä)

Myllylampi on lampi Sulkavan kirkonkylän luoteispuolella. Myllylampeen laskee luoteesta Kuhalammesta Hasulanjoki. Myllylampi puolestaan laskee Nälänkosken ja Uitonvirran kautta kaakkoon Alanteeseen.
Lammesta on ennen käytetty myös nimeä "Sulkavaisen järvi" alueella ennen 1500-lukua asuneen Sulkavaisen suvun mukaan. Sama sukunimi näkyi myös muussa alueen nimistössä.
Myllylampi kuuluu valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan. Sen kosteikkorannat ovat maisemallisesti,
linnustollisesti ja ekologisesti merkittävät.
Svetlyi

Svetlyi () on kaupunki Kaliningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kaliningradin Itämereen yhdistävän kanavan rannalla 30 kilometriä Kaliningradista länteen. Kaupungissa toimii satama (osa Kaliningradista Baltijskiin ulottuvaa Kaliningradin satamaa) ja sieltä on myös rautatieyhteys Kaliningradiin (Baltijski Lesin asema). Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 21 375 henkeä.
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1640. Vuoteen 1945 saakka se kuului Saksan Itä-Preussiin nimellä Zimmerbude. Svetlyin kaupunki perustettiin vuonna 1955. Nykyään siellä toimii mm. suuri kalastusyritys ja kalanjalostamo.
Mäntsälän kirkko

Mäntsälän kirkko on Mäntsälässä sijaitseva kirkko, joka on valmistunut vuonna 1865 ja vihitty käyttöön vuonna 1866. Sen ovat suunnitelleet intendentinkonttorissa arkkitehdit Ernst Lohrmann ja Jean Wik, joka on suunnitellut myös Orimattilan kirkon. Rakennustyyliltään Mäntsälän kirkko on länsitornillinen pitkäkirkko.
Kirkon alttaritaulun "Paimenten kumarrus" (1861) on tehnyt saksalainen Bernhard Reinholdin ja sen on lahjoittanut Mäntsälän kirkolle paikallisen Ylikartanon omistaja Hugo von Qvanten vuonna 1874. Alttaritaulun kehysten kultauksen maksoivat paikkakunnan muut säätyläiset.
Mäntsälän kirkosta löytyy neljän vahvasti paikalliseen kartanolaiskulttuuriin liittyvän aatelisen hautajaisvaakunat. Omat vaakunansa kirkkoon ovat saaneet Hautjärven kartanon omistaja luutnantti von Vietinghoffin sekä Mäntsälän kartanoon historiaan liittyneet Anders Möller, Peter Nassokin ja Johan Thewitz.
Mäntsälän kirkkoa kunnostettiin viimeksi vuonna 1991, jolloin kirkkoon saatiin Koivisto-seuran lahjoituksena kookas kullatusta pronssista tehty kattokruunu, joka oli vuodesta 1903 saakka koristanut Koiviston kirkkoa.
Kirkon ulkopuolella on sankarihauta-alue ja sen yhteydestä professori Heikki Varjan tekemä muistomerkki ”Karjalan neito” Karjalaan jääneiden vainajien muistoksi. Kirkossa on myös muistomerkki vuoden 1918 sisällissodan molemmille osapuolille.
Japonismi

Japonismi (), myös japanismi, tarkoittaa Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa 1800-luvun lopulla alkaneita japanilaisia vaikutteita ja japanilaisen tyylin ihailua länsimaissa. Japonismi vaikutti varsinkin sisustustyyleissä ja kuvataiteessa. Sanaa "japonisme" käytti ensimmäisenä Jules Claretie vuonna 1872. 
Japanilaiset ukiyo-e-puupiirrokset olivat inspiroineet 1860-luvulta alkaen Japanin avautumisen jälkeen monia eurooppalaisia impressionisteja etenkin Ranskassa. Puupiirrosten perspektiivin ja varjostusten puute, suuret tasaiset värialueet ja voimakkaat värit viehättivät taiteilijoita. Uutta oli myös niiden sommittelullinen vapaus, diagonaalit, erikoiset kuvakulmat ja rajaukset verrattuna länsimaisen taiteen perinteisiin. Toisin kuin muussa orientalismissa, japonismissa sovellettiin japanilaisia ja itämaisen tyylin elementtejä, kun muuten oli enemmänkin maalattu eksoottisia näkymiä länsimaisella tyylillä.
Japanin kaupan avautuminen Kanagawan sopimuksen jälkeen toi ukiyo-e-puupiirrosten ohella länteen koko joukon japanilaisia käyttö- ja koriste-esineitä, mikä vaikutti myös sisustukseen. Japanilaiset puupiirrokset vaikuttivat myös jugend-tyylin syntyyn. Varsinkin Utamaron ja Hokusain puupiirroksilla oli paljon vaikutusta. Samaan aikaan Japanissa länsimaalaistuminen vähensi puupiirrosten arvostusta.
Japanilaisesta taiteesta saivat vaikutteita varsinkin Arthur Wesley Dow, Pierre Bonnard, Mary Cassatt, Edgar Degas, Pierre-Auguste Renoir, James McNeill Whistler, Claude Monet, Vincent van Gogh, Camille Pissarro, Aubrey Beardsley, Alphonse Mucha ja Gustav Klimt, samoin kuin arkkitehdit Frank Lloyd Wright ja Charles Rennie Mackintosh. Toulouse-Lautrecin litografioissa japonismi on selvää, samoin Félix Vallottonilla, ja Paul Gauguinin puupiirroksissa maalausten ohella. Jotkut japanilaisesta taiteesta lumoutuneet taiteilijat jopa muuttivat tai matkustivat Japaniin. 
Japonismi vaikutti myös musiikkiin, esimerkkinä Giacomo Puccinin japanilaisaiheinen ooppera "Madama Butterfly" (1904).
Tom Preissing

Thomas Joseph Preissing (s. 3. joulukuuta 1978 Arlington Heights, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja. Hän on pelannut urallaan NHL:ssä 326 ottelua. Lisäksi hän on pelannut Saksan DEL-liigassa, KHL:ssa ja Sveitsin NLA:ssa.
Ura.
Preissing teki sopimuksen San Jose Sharksin huhtikuussa 2003 ja sai paikan joukkueessa vahvan harjoitusleirin jälkeen. Hän pelasi yhteensä 69 ottelussa, jossa hän teki tehot 2+17=19. Häntä ylistettiin nousemalla suoraan yliopistopelaajasta NHL:ään ilman farmikomennusta AHL:ään. Hänet valittiin seuran vuoden tulokkaaksi.
Kaudeksi 2004–2005 Preissing siirtyi NHL:n työsulun vuoksi Saksan DEL-liigaan Krefeld Pinguineen, jossa hän pelasi vajaan kauden pelaten vain 33 ottelussa. Seuraavalla kaudella hän palasi NHL:ään San Joseen ja teki läpimurtonsa. Preissing teki 74 ottelussa 43 tehopistettä ja hänestä tuli San Josen puolustajien yhden kauden pistetilaston toinen Sandis Ozoliņšin jälkeen.
Heinäkuussa 2006 Preissing ja Josh Hennessy kaupattiin Chicago Blackhawksiin vaihdossa Mark Belliin. Heti tämän jälkeen kaksikko, Michal Barinka ja vuoden toisen kierroksen varaus myytiin Ottawa Senatorsiin Bryan Smolinskia ja Martin Havlátia vastaan. Kausi Ottawassa sujui hyvin, kun Preissing teki 38 pistettä 80 ottelussa ja joukkue eteni aina Stanley Cupin finaaleihin asti, jossa se kuitenkin hävisi Anaheim Ducksille viidessä ottelussa.
Heinäkuussa 2007 vapaana agenttina ollut Preissing teki neljän vuoden ja 11 miljoonan dollarin sopimuksen Los Angeles Kingsin kanssa. Kaudella 2007–2008 Preissing teki 77 ottelussa edellisiä vaisummat tehot 8+16=24. Hänen vaisut otteet jatkuivat myös ensi kaudella ja hän joutui valmentajan koirankoppiin ensimmäisten pelien aikana. Kun Preissingiä alkoivat haittamaan sairaudet hänet lähetettiin maaliskuussa 2009 joukkueen AHL-farmiin Manchester Monarchsiin loppukaudeksi.
Heinäkuussa 2009 Preissing myytiin Kyle Quinceyn ja vuoden viidennen kierroksen varauksen kanssa Colorado Avalancheen Ryan Smythiä vastaan. Häneltä jäi väliin joukkueen harjoitusleiri loukkaantumisen vuoksi. Hän aloitti kauden AHL:ssä Lake Erie Monstersissa, jossa hän pelasi vakuuttavasti saaden pelata Avalanchessa neljä ottelua. Hän ei vakuuttanut seurajohtoja ja hänet laitettiin waivers-listalle. Hän pelasi farmissa 49 ottelua, joissa syntyi 31 pistettä. Hän jätti seuran kesäkuussa 2010, kun seura osti hänet ulos.
Syyskuussa 2010 Preissing teki sopimuksen SM-liigassa pelaavaan Oulun Kärppien kanssa. Hänen oli tarkoitus pelata lokakuun verorajaan asti KHL-seura Barys Astanassa. Preissing loukkasi kuitenkin polvensa KHL-ottelussa, ja vamma piti hänet sivussa koko loppukauden. Kärpät ja Preissing purkivat tämän jälkeen osapuolten välisen pelaajasopimuksen. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi NLA:n EHC Bieliin. Sveitsissä hän pystyi pelaamaan 29 ottelua ja kärsi aivotärähdyksestä. Preissing teki pelaamissaan otteluissa viisi maalia. Kauden jälkeen hän teki sopimuksen Elitserienin Röglen kanssa.
Chinoiserie

Chinoiserie (ransk.) eli kineseria oli kiinalaisten tuotteiden jäljittelyyn perustunut tyylisuunta, joka syntyi 1600-luvulla. Chinoiserie-muodilla oli vaikutusta rokokootyylin syntymiseen 1700-luvun alkupuolella.
Esineiden ohella ihailtiin kiinalaisia tapoja ja ajattelua. Chinoiserie levisi 1700-luvulla kaikkialle Eurooppaan, mutta muoti-ilmiö vaikutti etenkin Ranskassa, Alankomaissa, Englannissa ja Saksassa.
Chinoiserie-tyyliin vaikuttivat muun muassa kiinalaiset huonekalut, kankaat ja keramiikka. Vahvimmin chinoiserie vaikutti taidekäsityöhön ja posliiniesineisiin 1600-luvun lopusta 1800-luvun alkuun asti. Chinoiserie oli lähtökohtana myös 1700-luvulla kehittyneellä romanttisella puutarhatyylillä, joka alkoi Englannissa. Kiinalaistyylisiä paviljonkeja rakennettiin myös paljon.
Kalatš-na-Donu

Kalatš-na-Donu (, suomeksi ”Kalatš Donin varrella”) on kaupunki Volgogradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donin muodostaman Tsimljanskin tekojärven rannalla 85 kilometriä Volgogradista länteen. Kaupunki on Kalatšin piirin keskus. Siellä on Volgogradin ja Lihajan väliseltä rautatieltä haarautuvan sivuradan pääteasema. Kaupungin kautta kulkee myös Volgogradin ja Belaja Kalitvan välinen maantie. Asukkaita on 26 300 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1708 perustetusta kasakkakylästä. Vuonna 1951 siitä tuli kaupunki. Nykyään Kalatš-na-Donussa on muun muassa telakka sekä metalli- ja elintarviketeollisuutta. Auton rekisterinumeron aluetunnus on Volgogradin alueen tunnus 34.
Kalatšilla oli merkittävä rooli pperaatio Uranuksessa, jossa neuvostojoukot piirittivät Saksan 6. armeijan.
Maantiede ja ilmasto.
Kaupunki sijaitsee Etelä-Venäjällä Euroopan puoleisella Venäjällä ja sen aikavyöhyke on sama Moskovan kanssa. Alueen maasto on aroa, jossa on vain vähän matalakasvuisia puita. Ilmasto on erittäin kuiva ja kuuma manerilmasto, jossa talvet ovat vähälumisia ja kesät kuumia ja kuivia. Kalatšissa on vuodessa noin 120 aurinkoista päivää. Alueella on suuria peltoja silmänkantamattomiin, joissa kasvatetaan muun muassa vesimeloneita. Kaupungin maaperä on erittäin hienoa hiekkaa, joka pöllyää kovasti tuulessa ja kerääntyy kaduille. Seudun puuttomuus voimistaa tuulia.
Kaupunkirakenne.
Kalatšin kaupungin lähes kaikki rakennukset on rakennettu valkoisesta tiilistä kirkkoa myöten. Suurin osa kaupungin asuintaloista on omakotitaloja, kaupungissa on vain vähän kerrostaloja. Lähes kaikkien omakotitalojen ikkunat on varustettu puisilla ikkunaluukuilla, jotka suljetaan päivisin, jottei lämpö pääse taloihin sisälle, koska alueen ilmasto on kuuma.
Haken

Haken on vuonna 2007 perustettu lontoolainen progressiivinen metalliyhtye. Vuoteen 2023 mennessä yhtye on julkaissut seitsemän albumia, "Aquarius", "Visions", "The Mountain", "Affinity", "Vector", "Virus" ja "Fauna". Hakenin musiikille ominaista on tyylilajien monipuolinen käyttö: kappaleiden aikana genre saattaa vaihdella metallista jazziin ja jopa sirkusmusiikkiin.
Historia.
Koulukaverukset Richard Henshall, Ross Jennings ja Matthew Marshall perustivat Hakenin vuonna 2007. Kokoonpano täydentyi Peter Jonesilla, johon kaverukset tutustuivat internetfoorumilla. Myös Jonesin läheinen ystävä Raymond Hearne liittyi yhtyeeseen. Kun vielä To-Meran kitaristi Tom MacLean liittyi yhtyeeseen soittamaan bassoa päästiin viimein biisien tekoon ja Haken nauhoitti kolme raitaa sisältävän demon. Uusien biisien myötä he tekivät Lontoossa klubikeikkoja, ja palaute oli erittäin kannustavaa.
Vuonna 2008 Jones ja Marshall erosivat yhtyeestä keskittyäkseen toisiin projekteihin. Koesoiton kautta Hakeniin löydettiin Linear Spheren ja Anchorheadin kitaristi Charlie Griffiths. Kosketinsoittajan paikka täydennettiin Diego Tejeidalla.
Vuonna 2009 Haken pääsi Ison-Britannian kiertueelle soittamaan lämmittelijäyhtyeeksi King's X:lle. Myöhemmin samana vuonna yhtye rupesi säveltämään debyyttialbumiaan "Aquarius". Kirjoitusprosessin aikana levy-yhtiö Laser's Edge otti yhteyttä Hakeniin ja he solmivat levytyssopimuksen Laser's Edgen alaisuudessa toimivalle Sensory Recordsille. "Aquarius" julkaistiin Sensory Recordsin kautta maaliskuussa 2010.
Toisen albuminsa "Visions" Haken julkaisi vuonna 2011. Kesäkuun 20. vuonna 2013 Haken ilmoitti uuden albumin julkaisupäivän. Levy-yhtiö Inside Out Music julkaisi albumin "The Mountain" 2.9.2013. Levyn miksasi ja masteroi ruotsalainen Jens Bogren, jonka työn jälkeä voidaan kuulla myös mm. Opethin, Katatonian tai James La Brien tuotannosta. 
Syyskuussa 2013 Tom MacLean ilmoitti jättävänsä yhtyeen. Hänen viimeinen keikkansa yhtyeen riveissä oli Prog Stage Festival Israelissa lokakuussa 2013.  Uutta basistia etsittiin kuumeisesti, ja monen hakijan joukosta päädyttiin valitsemaan indianalaissyntyinen muusikko Conner Green. Uusi basisti otti hyvin nopeasti haltuunsa Hakenin musiikin ja toi silti omat mausteensa bändin soittotyyliin. Tästä ja keikkakokemuksista innostuneena Haken halusi tehdä tällä kokoonpanolla bändin ensimmäisistä demobiiseistä uudet ajanmukaiset versiot. Ensimmäiset maistiaiset julkaistiin syyskuussa 2014 ja samalla ilmoitettiin, että biiseistä julkaistaan EP "Restoration", ja että levy tulee ulos 27.10.2014.
Pellojärvi

Pellojärvi on hyvin matala järvi Tornionjoen ja Pellon kuntakeskuksen tuntumassa. Jolmanpudas yhdistää sen Tornionjokeen. Pellojärven vedenpinta vaihtelee tuntuvasti joen vedenkorkeuden mukaisesti.
Pellojärvi ja siihen salmiyhteydessä oleva Säynäjäjärvi muodostavat 583 hehtaarin Natura 2000 -alueen "Pellojärvi-Säynäjäjärvi". Alue kuuluu myös valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan. Linnusto on monipuolinen: alueelta on tavattu noin 200 lintulajia.
Nokia C3-01

Nokia C3-01 Touch and Type on S40 6th edition -käyttöjärjestelmää käyttävä Nokian kehittämä lokakuussa 2010 myyntiin tullut matkapuhelin. Puhelin esiteltiin 15. syyskuuta 2010 Nokia World -tapahtumassa Lontoossa. Puhelimessa on kosketusnäytön lisäksi myös perinteinen numeronäppäimistö. Nokia C3-01:n hintaluokka on noin 170–180 euroa. 
Tietoja.
Muuta.
Kalenteri, tehtäväluettelo, ääninauhuri, laskin, kello, sekuntikello, maailmankello, My Nokia -sovellus ja Ovi Kauppa
Värivaihtoehdot.
Lämmin harmaa, khakinkultainen ja hopea.
Nokia C3-01 Gold Edition.
Nokia julkaisi elokuussa 2011 C3-01:stä kultaisen version, C3-01 Gold Editionin. Siinä on muun muassa 18 karaatin kultapäällystys. Mallia C3-01 myytiin pääosin Itä-Euroopassa ja Lähi-idässä.
Paatelmaa

Paatelmaa () on kylä Salon kaupungissa Kemiön saaressa entisen Angelniemen kunnan alueella.
Paatelmaa sijaitsee Kemiön saaren koilliskulmassa Halikonlahden rannalla. Kylän läpi virtaa Perioja, joka laskee lahteen. Perijoen ympäristö on käännetty pelloksi. Muutoin kylän alue on metsäistä ja mäkistä.
Paatelmaa on ollut vakituisesti asutettu jo 1300-luvulle tultaessa. Kylässä oli 1500-luvulla viisi maatilaa. Tilat muuttuivat historian aikana lampuodeiksi, ja päätyivät Peksalan omistukseen 1800-luvun alussa. 1800-luvun aikana Paatelmaassa toimi telakka, jonka muistona paikallisnimistössä on Varvinmäki. Paatelmaa on sittemmin hiljentynyt. Kylän alkuperäisen tontin rakennukset ovat tyhjillään ja osittain puretut. Kylän keskus on siirtynyt hieman etelämmäs ja kylässä on nykyään muutamia omakotitaloja sekä kesämökkejä.
James Boswell

James Boswell (29. lokakuuta 1740 Edinburgh, Skotlanti – 19. toukokuuta 1795 Lontoo, Englanti) oli skotlantilainen juristi ja kirjailija. Hänen merkittäviä teoksiaan on Samuel Johnsonin elämäkerta. Boswell on tunnettu myös Korsikasta kertovasta kirjastaan ja kirjoittamastaan päiväkirjasta.
Laajan laitoksen "The Private Property of James Boswell" julkaiseminen alkoi 1950.
Aty.k

Aty.k (oik. Katy, s. 19. maaliskuuta 1982 Pariisi) on ranskalainen laulaja.
Ura.
Aty.k päätyi laulajaksi 1990-luvulla duoyhtyeensä hajottua heikon menestyksen myötä. Hän päätyi sittemmin vuodesta 2001 lähtien esiintymään vierailevana artistina eri rap-artistien levyillä. Tavattuaan vuonna 2002 DJ Mazen Aty.k tutustui DJ:n kautta LIM:n, joka piti hänen lauluäänestään ja pyysi tekemään vierailevia esiintymisiä hänen albumeillaan. Hän esiintyi muutamilla LIM:n albumeilla, kuten Enfant du ghetto ja Délinquant. Sittemmin vuodesta 2007 lähtien Aty.k on laulanut reggaeton parissa.
Helen Haye

Helen Haye (oik. Helen Hay ) oli brittiläinen näyttelijä, joka muistetaan parhaiten elokuvista "39 askelta" (1935) ja "Anna Karenina" (1948).
Haye aloitti uransa näyttämöllä 1898. Hän esiintyi myös Broadwayllä. Hän aloitti elokuvanäyttelijän uransa 1917. Hän myös opetti näyttelemistä lontoolaisessa Royal Academy of Dramatic Artissa. Hänen tunnetuimpia oppilaitaan olivat John Gielgud ja Charles Laughton.
Jussi Eronen

Jussi Eronen on suomalainen toimittaja. Hän työskenteli vuosina 2017–2020 "Suomen Kuvalehden" toimituspäällikkönä. Ennen sitä Eronen työskenteli vuosina 2015–2016 Yleisradion ajankohtais- ja featuretoimituksen esimiehenä. Hän irtisanoutui työstä sananvapaudesta syntyneiden näkemyserojen vuoksi. Vuosina 2012–2015 hän toimi MTV Uutisten toimituspäällikkönä vastaten muun muassa ajankohtais- ja aamuohjelmista, MTV3:n asiadokumenteista sekä Suomi-areenaa järjestävästä tapahtumajournalismin yksiköstä. Hän on työskennellyt MTV3:n "45 minuuttia" -ohjelman vastaavana tuottajana (2005–2012), tutkivaan journalismiin erikoistuneena toimittajana (2002–2005) ja kanavan uutistoimituksen toimittajana (1996–2002) 
Eronen on saanut työstään Koura-palkinnon (SuomiAreena-työryhmä, 2014), Päätoimittajien Yhdistyksen journalistipalkinnon ("45 minuuttia" -ohjelma, 2011) ja Suuren Journalistipalkinnon (2008) maan suurimmaksi epäillyn talousrikoksen, WinCapita-sijoitusklubin tutkimisesta. Hänet on palkittu myös Tutkivan journalismin yhdistyksen Lumilapio-palkinnolla (2009) vaalirahoittaja Nova Groupiin liittyvistä paljastuksista, Euroopan parlamentin journalismikilpailun tv-sarjan kansallisesta voitosta (2008) venäläisliikemiehen maakauppoihin liittyvästä raportoinnista sekä Kiitos eläimiltä -eläinsuojelupalkinnolla (2008) eurooppalaisten teurashevoskuljetusten julmuudet todistaneista ohjelmista.
Jussi Eronen on toiminut Julkisen sanan neuvoston (JSN) jäsenenä 2008–2010.
Jokainen tavallaan

Jokainen tavallaan on rap-artisti Puhuvan Koneen ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 6. lokakuuta 2010. Albumin julkaisi Rähinä Records -levy-yhtiö ja sen tuotannosta vastaa Elastinen. Albumilta on julkaistu singlet ”Puhuva Kone” ja ”Lintu”. Molemmista singleistä on kuvattu myös musiikkivideot. Albumin on masteroinut Iso H. Kappaleesta ”Luuta ja verta” on tehty aikaisempi versio Navetta Records nimisessä levy-yhtiössä.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 43. Se ylsi parhaimmillaan kymmenennelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä 22 viikkoa.
Platonin teoria sielusta

Platonin teoria sielusta jakoi sielun kolmeen osaan, järkisieluun, intosieluun ja himosieluun. Tämä kolmijako on peräisin dialogista "Valtio". Muut Platonin sielua koskevat ajatukset ovat peräisin erityisesti dialogeista "Faidon", joka pyrki todistamaan sielun kuolemattomuuden, sekä "Timaios", joka käsitteli muun muassa sielun alkuperää. "Faidonissa" sielua käsitellään yhtenäisenä, kun taas "Timaioksessa" esiintyy vastaava kolmijako kuin "Valtiossa."
Sielun osat.
Platon esitti "Valtiossa" seuraavanlaisen jaottelun:
Tässä erottelussa ei ole kyse erillisistä sielun kyvyistä, vaan todella erillisistä osista. Platon ei katsonut, että nämä kolme osaa muodostaisivat sopusointuisen kokonaisuuden. Sen sijaan hän katsoi niiden kamppailevan usein keskenään.
Varhaisissa dialogeissaan, erityisesti "Faidonissa", Platon katsoi intosielun ja haluavan sielun sijoittuvan ruumiiseen. Näin muodostui sielu-ruumis-kahtiajako, jossa järkisielu oli kuolematon, ja järjettömät sielun osat ruumiiseen sidottuja ja kuolevaisia. Tässä ilmeni Platonin asketismi: hän ei nähnyt ruumiiseen liittyneissä intohimoissa (passioissa) mitään hyvää, ja katsoi, että filosofin oli erkaannuttava niistä niin paljon kuin mahdollista.
"Faidroksessa" Platon esitti valjakkovertauksen, joka kuvaa järkisielun vaununajajana ohjastamassa kahta hevosta, jotka edustavat puolestaan intosielua ja himosielua. Samassa yhteydessä hän esittää, mikä rooli sielun eri osilla on siinä, missä määrin ihminen voi päästä tarkastelemaan ikuisia ideoita niiden valtakunnassa.
Platonin valtio-opissa himosielua vastasivat työläiset, intosielua vartijat ja järkisielua hallitsijat.
Sielun alkuperä ja kuolemattomuus.
Platonin kuvaus sielun alkuperästä dialogissa "Timaios" on yhdistelmä filosofiaa ja myyttiä. Platon katsoi sielun olleen olemassa entuudestaan, ennen sen yhdistymistä ruumiiseen. Koko Platonin ideaoppi ja siihen liittynyt tietoteoria, kuten ajatus mieleenpalauttamisesta ("anamnēsis"), perustui tähän ajatukseen. Vastaavasti Platon katsoi Sokrateen tavoin sielun olevan kuolematon. Platonin teoria oli suunnattu muun muassa atomistista materialismia vastaan.
Platonin mukaan kuolemattomuus kuului ainoastaan järkisielulle. Hänen dialoginsa "Faidon" pääasiallisena tarkoituksena oli juuri sielun kuolemattomuuden todistaminen. Sen tärkeimmät argumentit ovat:
Näläntöjärvi

Näläntöjärvi on järvi Kiuruvedellä. Näläntöjärven keskisyvyys on vain 71 cm, ja alle metrin keskisyvyyden jäävistä Suomen järvistä se on suurin.
Tummavetinen Rikkajoki laskee laajoilta suoalueelta Näläntöjärven pohjoispäähän. Samasta pohjoispäästä lähtee Näläntöjärven laskujoki Remesjoki, johon Rikkajoen vedet kulkeutuvatkin pääosin oikovirtauksena. Rikkajoen vesi sekoittuu vain vähäisessä määrin Näläntöjärven veteen.
Näläntöjärvi on tyypiltään matala ja runsashumuksinen, ja sen ekologinen tila on välttävä.
Sukassara

Sukassara ("Carex microglochin") on pohjoisen pallonpuoliskon tundra- ja vuoristoalueilla tavattava pienikokoinen kosteiden kasvupaikkojen sarakasvi. Suomessa laji on harvinaistunut ja se on nykyään luokiteltu uhanalaiseksi lajiksi.
Ulkonäkö ja koko.
Sukassara kasvaa pieninä versokimppuina, jotka ovat 5–15 cm korkeita. Kasvin juurakko on lyhythaarainen. Varret ovat pystyjä, hoikkia ja monilehtisiä. Varsien tyvitupet ovat vaaleanruskeita. Lehdet ovat lyhyitä, rihmamaisia ja noin 0,5 mm leveitä. Kukinto on 8–15 mm pitkä tähkä, jonka tyviosassa on 5–10 emikukkaa. Ruskeat tähkäsuomut ovat pullakkoa selvästi lyhyempiä, suippoja ja kalvolaitaisia. Kapean sukkulamaiset pullakot ovat 4–5 mm pitkiä ja aluksi pystyjä, mutta myöhemmin lajille tyypillisesti alaviistoja. Pullakon suusta pistää esiin luottien lisäksi ohut sukanen. Suomessa sukassara kukkii heinäkuussa.
Muista Suomessa tavattavista saroista sukassara muistuttaa lähinnä rahkasaraa ("Carex pauciflora").
Levinneisyys.
Sukassaraa tavataan laajalla alueella pohjoisella pallonpuoliskolla, mutta levinneisyysalue on hyvin hajainen. Euroopasta sitä tavataan lähinnä Fennoskandian tunturialueilta Norjasta, Ruotsista, Suomesta ja Kuolan niemimaalta, Alppien alueelta, Islannista ja Grönlannista. Aasiassa laji kasvaa Kaukasuksella, Keski-Aasian vuoristoissa ja Etelä-Siperiassa. Pohjois-Amerikasta sukassara kasvaa Alaskassa, Kalliovuorilla sekä Pohjois-Kanadassa. Suomessa sukassaraa tavataan Sodankylän Kitisen rannoilla, Inarin Ivalo- ja Näätämöjokien varsilta sekä Enontekiöltä Kaaresuvannon ja Lätäsenon suujuoksun varrelta ja Kilpisjärveltä. Kitisen esiintymä lienee suurimmaksi osaksi tuhoutunut voimalaitosrakentamisen takia.
Elinympäristö.
Sukassara kasvaa matalaruohoisilla tulvaniityillä, jokien ja purojen rannoilla sekä myös tunturipaljakalla soilla ja kosteissa notkelmissa. Laji on kalkinsuosija. Suomessa laji on harvinaistunut voimalaitosrakentamisen takia, joka on tuhonnut monia kasvupaikkoja sukassaran vaatimien kevättulvien loputtua.
Microsoft Kin

Microsoft Kin oli ohjelmistoyhtiö Microsoftin myyntiin tuoma matkapuhelinmallisto. Laitteiden valmistuksesta vastasi japanilainen elektroniikkavalmistaja Sharp. Kokoonpanon se teetti alihankintana Elcoteqin Pekingin tehtaalla. Kin oli myynnissä Yhdysvalloissa vuoden 2010 huhtikuusta heinäkuuhun, jonka jälkeen mallisto lakkautettiin. Euroopan markkinoilla sitä ei myyty lainkaan.
Microsoft oli käyttänyt vuosien aikana kehitystyöhön miljardi dollaria, mutta jo kuuden viikon kuluttua myyntiin tulosta ilmoitettiin malliston lopettamisesta. Juuri ennen lopettamisilmoitusta puhelinta oli myyty puoleen hintaan. Arviot myytyjen puhelimien määrästä vaihtelivat 500–10 000 kappaleen välillä. Tätä voidaan pitää näiden lukujen valossa yhtiöltä täydellisenä epäonnistumisena. Kin tähtäsi älypuhelinmarkkinoille mutta siitä puuttuivat kokonaan ominaisuudet joita kuluttajat olettavat niissä olevan kuten esimerkiksi kartta-/navigointiohjelmisto, YouTube-, sää- ja pelisovellukset. Koska Kin perustui Microsoftin Windows CE-käyttöjärjestelmälle, sillä ei voinut katsella Flash-tekniikkaa hyödyntäviä videoita. Laitteen GPS-vastaanotin lisäsi ainoastaan paikkatiedon sillä otettuihin valokuviin, eikä sitä voinut hyödyntää muuten. Kuvia ei tallennettu laitteen muistiin vaan jokainen kuva ladattiin erityiselle Kin Studio -palvelimelle. Laitteelle saatava sovellusvalikoima oli olematon. Laitteessa ei ollut paikkaa muistikortille.
Asterix – gallialaisten sankari

Asterix – gallialaisten sankari (suomeksi myös Asterix ja Caesarin yllätys, ) on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut ranskalainen animaatioelokuva. Se perustuu René Goscinnyn ja Albert Uderzon luomaan Asterix-sarjakuvaan. Elokuvan ohjasivat Gaëtan Brizzi ja Paul Brizzi, käsikirjoituksesta vastasi Pierre Tchernia. Juoni perustuu sarjakuva-albumeihin "Asterix legioonalaisena" ja "Asterix gladiaattorina". Pääosassa ääninäyttelevät muun muassa Roger Carel ja Pierre Tornade. Elokuvan suomenkielisestä ohjauksesta vastasi Tom Wentzel.
Suomessa elokuva esitettiin ensi kerran 10. lokakuuta 1986. Sittemmin sitä on esitetty televisiossa Yle TV1:llä, Yle TV2:lla, MTV3:lla ja MTV Juniorilla. 
Juoni.
Obelix on rakastunut Mimosaan, mutta on liian ujo kertomaan tunteistaan. Asterix kehottaa ystäväänsä kertomaan tunteistaan naista kohtaan antamalla esimerkiksi lahjan. Obelix antaa Asterixin avustuksella Mimosalle kukkia, mutta saa samalla huomata, että nainen on jo kihloissa Tragicomixin kanssa. Obelix pettyy, mutta unohtaa pian surunsa, kun roomalaiset sieppaavat rakastavaiset, jotka päätyvät lopulta Afrikan kautta Julius Caesarin vangeiksi. Asterix ja Obelix saavat tietää kaksikon olevan mahdollisesti Afrikassa ja ainut tapa löytää perille on liittyä muukalaislegioonaan.
Palkinnot.
Elokuva palkittiin Golden Screen palkinnolla samanninimisessä saksalaisessa elokuvatapahtumassa vuonna 1987.
Purjehdus kesäolympialaisissa 1900

Vuoden 1900 kesäolympialaisten purjehdus järjestettiin 20. – 27. toukokuuta ja 1. – 5. elokuuta 1900 Meulan-en-Yvelinesissä ja Le Havressa, Ranskassa. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 95 osanottajaa kuudesta eri maasta. Tapahtumia oli seitsemän.
Mitalitaulukko.
Joidenkin tulkintojen mukaan osassa lajeista suoritettiin kaksi erillistä kilpailua, joista jaettiin palkinnot erikseen, mutta ei yhteistuloksen perusteella. Lisäsi mukana oli yli 20-tonnisten luokka. Näin ollen kilpailutapahtumien määrä nousee kolmeentoista ja mitalit jakautuvat seuraavasti:
"Frimousse" - pronssia 3-10 tonnisissa on lähteessä tulkittu sekajoukkueeksi. Yhdysvaltain pronssi on luokasta +20 tonnia.
David Garrick

David Garrick (19. helmikuuta 1717 Hereford, Englanti – 20. tammikuuta 1779) oli englantilainen näyttelijä, näytelmäkirjailija, teatterinjohtaja ja teatterituottaja, joka vaikutti lähes kaikilla teatterin aloilla koko 1700-luvun ja oli Samuel Johnsonin oppilas ja ystävä. Hän esiintyi useilla amatöörinäyttämöillä. Hänen esiintymisensä Shakespearen näytelmässä "Rikhard III" herätti yleisön ja teatterinjohtajien huomion. Hän oli syntyperältään Ranskan hugenotteja.
Garrick toimi kolmekymmentä vuotta lontoolaisen Drury Lane -nimisen teatterin johtajana. Näyttämötaiteen uranuurtajana Garrickia pidetään siksi, että hän luopui siihen asti vallalla olleesta, moniin sääntöihin sidotusta, juhlallisesta näyttelemisestä. Garrick näytteli realistisesti, ja hänellä oli kyky ilmaista tunne-elämän koko asteikko. Hänen ansiostaan teatterin taso ja teatterilaisten arvostus kohosi. Samuel Johnson sanoi hänestä: "Ammatti teki hänestä rikkaan, ja hän teki ammatista arvostetun".
Näytelmäkirjailijana hän ei sen sijaan kriitikoiden mukaan ollut erityisempi, mutta sitä arvostetaan, että hän toi Shakespearen näytelmät aikalaistensa tietoisuuteen.
Thomas Warton

Thomas Warton (9. tammikuuta 1728 Basingstoke, Hampshire, Englanti – 21. toukokuuta 1790) oli englantilainen kirjallisuushistorioitsija, -kriitikko ja runoilija. Vuosina 1785–1790 hän oli Englannin poet laureate. Hänen isänsä oli runoilija Thomas Warton vanhempi ja nuorempi veljensä Joseph Warton. Runous oli vetänyt häntä puoleensa jo nuoruusiässä.
Warton oli kuuluisan The Clubin jäsen. Vuodesta 1771 hän työskenteli pappina Kiddingtonissa Oxfordshiressa. Hän oli Samuel Johnsonin ystävä ja kilpailija.
Pasquale Paoli

Filippo Antonio Pasquale di Paoli ("Pascal Paoli", 6. huhtikuuta 1725 – 5. helmikuuta 1807) oli korsikalainen patriootti ja johtaja, Korsikan maapäivien neuvoston puheenjohtaja. Hän laati Korsikan tasavallan perustuslain. Ranskan vallattua Korsikan hän lähti 1770 maanpakoon Englantiin, jossa hän kuului vaikutusvaltaiseen The Clubiin. Ranskan vallankumouksen jälkeen hän palasi saarelle kuvernööriksi, mutta menetti poliittisten konfliktien vuoksi valtansa.
Adèle Blanc-Secin uskomattomat seikkailut

Adèle Blanc-Secin uskomattomat seikkailut on Luc Bessonin ohjaama seikkailufantasia vuodelta 2010. Elokuva perustuu ranskalaisen Jacques Tardin sarjakuviin.
Arvioita.
Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle tähtiä keskiarvolla 2,5.
Härkmerifjärden

Härkmerifjärden () on matala, entisestä merenlahdesta muodostunut järvi Kristiinankaupungin alueella. Se on edelleen lähes merenpinnan tasolla, ja sen yhdistää mereen noin puoli kilometriä pitkä, perattu "Stora sundet".
Järvi on humuspitoinen ja sitä reunustavat laajat ruovikko- ja sarakaistaleet. Kasvillisuudessa on vielä joitakin murtovesilajeja. Järvi on kansainvälisesti arvokas lintujen ruokailu-, pesimä- ja levähdysalue, ja se kuuluu "Lapväärtin kosteikot" -nimiseen Natura 2000 -alueeseen.
Rannoilla on joitakin loma-asuntoja ja etelärannalla venesatama.
Tiit-Rein Viitso

Tiit-Rein Viitso (4. maaliskuuta 1938 – 2. joulukuuta 2022) oli virolainen itämerensuomalaisten kielten tuntija ja Tarton yliopiston emeritusprofessori. Hän väitteli vuonna 1982 tohtoriksi aiheenaan itämerensuomalaisten kielten äänneopilliset kysymykset. Hänen väitöskirjansa nimi on "Läänemeresoome keelte fonoloogilise ehituse ja selle ajaloo põhiprobleemid". Viitso teki myös pitkän uran Eesti Keele Instituutissa. Erityisen perehtynyt Viitso oli liivin kieleen ja oli tällä saralla maailman huippua. Hän ei ollut kiinnostunut vain liivin kielestä, vaan myös sen puhujista ja kulttuurista sekä arjesta.
Hän julkaisi paljon tutkimuksia ja hänet palkittiin muun muassa Valkoisen tähden ritarikunnan V-luokan ansiomerkein vuonna 2001 sekä Viron tiedeakatemian Paul Ariste -mitalein vuonna 2005. Vuodesta 2007 hän toimi "Linguistica Uralican" päätoimittajana. Lisäksi hän oli jäsenenä "Keel ja kirjandus" -lehden toimituskunnassa.
Ola Kolehmainen

Ola Kolehmainen (s. 1964 Helsinki) on suomalainen valokuvaaja.
Kolehmaisen suurikokoisten minimalistisisten valokuvien lähtökohtana on arkkitehtuuri, josta hän nostaa esiin yksityiskohtia. Hänen valokuvansa "Keltainen portaikko" myytiin Christie'sin Nordic Sale -huutokaupassa Lontoossa 31. lokakuuta 2006 14 300 eurolla. Teoksen lähtöhinta oli 5 900–8 800 euroa. 22. huhtikuuta 2012 Kolehmaisen valokuva "Portaikko" myytiin 22 400 euron hintaan Bukowskin huutokaupassa.
Kolehmainen opiskeli aluksi tiedotusoppia, mutta vaihtoi valokuvaukseen. Hän valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1999. Kolehmainen kuuluu Helsinki Schooliin, joka on TAIK:n piirissä syntynyt käsitteellisen valokuvauksen väljä näyttely-yhteisö. Hänen töitään on monissa kansainvälisissä kokoelmissa.
Yhdysvalloissa Kolehmainen otti vaihto-oppilasaikanaan rullalautailijakaveristaan promokuvia, jolloin tämä sanoi, että hänestä pitäisi tulla valokuvaaja. Asia unohtui, mutta valtiotieteellisten opintojen toimittajaharjoitteluvaiheessa piti myös valokuvata. Hän innostui valokuvaamisesta ja pyrki TAIK:iin sivuaineopiskelijana. Kolehmainen pääsi tätä kautta varsinaiseksi opiskelijaksi, ja yliopisto-opinnot jäivät. Hän on ollut Yleisradiossa kuvatoimittajana ja tehnyt Aamu-TV:tä ja Urheiluruutua.
Kolehmaisen varhaisia esikuvia ovat Timo Kelaranta, Jorma Puranen ja amerikkalaiset Mike ja Douglas Starn. Kelaranta on ollut myös hänen opettajansa. Minimalisteista hänen esikuviaan ovat Donald Judd ja Dan Flavin, valokuvaajista Andreas Gursky. Valokuvaaja Paul Graham on hänelle jatkuvasti tärkeä. Nykyisin Kolehmainen asuu Berliinissä.
Blue Moves

Blue Moves on Elton Johnin yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1976. Se oli myös hänen toinen kaksoisalbuminsa ja hänen ensimmäinen Rocket Recordsin kautta julkaistu albuminsa. Elton John on ilmoittanut, että se on yksi hänen suosikeistaan hänen itse levyttämistään albumeista. Se oli viimeinen Gus Dudgeonin tuottama albumi lähes vuosikymmeneen.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Elton John ja Bernie Taupin ellei toisin mainita.
Uusi Päivä (iltapäivälehti)

Uusi Päivä oli vuosina 1917–1918 Helsingissä ilmestynyt vanhasuomalainen, itsenäisyysmielinen iltapäivälehti. Lehden levikki oli alussa noin 9000 kappaletta. Välittömästi Venäjän vallankumouksen jälkeen katsottiin itsenäisyyttä ajavissa suomalaisissa piireissä tärkeäksi vahvistaa Suomen irtaantumista Venäjästä ja itsenäisyysvaatimusta oman lehden avulla. (Vuosisatamme kuvina (1936), s. 207).
Vuonna 1919 "Uuden Päivän" ja "Uuden Suomettaren" korvasivat "Iltalehti" ja "Uusi Suomi".
Toimitus.
Muita kirjoittajia ja taustavaikuttajia.
Maisteri Eino Railo osallistui lehden toimittamiseen ja kirjoitti lehteen pakinoita nimimerkillä "Sissi". Väinö Nuorteva kirjoitti lehteen pakinoita nimimerkillä "Olli". Lisäksi lehden perustamisvaiheissa aktiivisia olivat muiden muassa Mauri Honkajuuri, O. V. Louhivuori, S. J. Pentti ja Eino Suolahti. Elmo Kaila oli mukana perustamassa lehteä ja hän toimi lehden ympärille muodostuneen poliittisen klubin sihteerinä.
Von Becker

von Becker on suomalainen aatelissuku. Suku on kotoisin Tanskasta, mistä Sigmund von Becker muutti Ruotsiin. Hänen poikansa Johan aateloitiin vuonna 1653 Ruotsissa. Suomeen suku tuli Axel von Beckerin muuttaessa Sysmään.
Af Björksten

af Björksten on suomalainen aatelissuku. Se on läheistä sukua af Björkesten -aatelissuvulle. Suku on osa laajempaa Björksténin sivistyssukua, jonka kantaisä Erik Björkstén (Birckenstein) tuli Suomeen 1700-luvun alussa ratsuväkirykmentin upseeriksi, todistamattomien väitteiden mukaan Liivinmaalta. Hänen pojanpojan poikansa, talousosaston senaattori Bror Ulrik Björkstén (1795–1856) aateloitiin vuonna 1853 nimellä "af Björksten". Suku introdusoitiin Suomen ritarihuoneelle kaksi vuotta myöhemmin aatelisena sukuna numero 216. Bror Ulrik af Björkstenin veljenpoika, oikeusosaston senaattori Birger Johan Björkstén puolestaan aateloitiin vuonna 1896 nimellä "af Björkesten".
Hanne Lauslehto

Hanne Kristiina Lauslehto (o.s. Mäkinen, s. 14. syyskuuta 1982 Järvenpää) on suomalainen nyrkkeilijä ja potkunyrkkeilijä.. Hän edustaa seuratasolla Järvenpään Kehäkarhuja.
Lauslehto saavutti ensimmäisenä suomalaisena naisnyrkkeilijänä mitalin maailmanmestaruuskilpailuissa Barbadoksella 2010. Mitali varmistui hänen kukistettuaan 51 kg:n sarjan puolivälieräottelussa australialaisen Shannon O´Connellin pistein 13–1. Välierässä hän hävisi Englannin Nicola Adamsille 4–11 saaden pronssia.
Lauslehto selviytyi puolivälieriin Mykolajivin 2009 EM-kilpailujen 51 kg:n sarjassa. Qinhuangdaon MM-kilpailuissa 2012 hän selviytyi samassa painoluokassa toiselle kierrokselle, 32 parhaan joukkoon. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hän on saanut hopeaa 54 kg:n sarjassa 2007, 2008 ja 2009 sekä 51-kiloisissa 2010, 2011 ja 2012. Hän on voittanut Suomen-mestaruuden 54 kg:n sarjassa 2007, 2008, 2009 ja 2010 sekä saanut samassa painoluokassa hopeaa 2006. Lisäksi hän on voittanut Suomen-mestaruuden 51 kg:n sarjassa vuosina 2011 ja 2012. Hänet on valittu Suomen vuoden naisnyrkkeilijäksi 2008, 2009 ja 2010.
Ennen nyrkkeilyuraansa Lauslehto harrasti potkunyrkkeilyä. Hän palasi lajin pariin vuonna 2013. Hän on voittanut lajissa maailmanmestaruuden kahdesti(2015 ja 2017) sekä kahdesti Euroopan-mestaruuden (2014 ja 2016) 52 kg:n sarjassa.Lisäksi Lauslehto on valittu 3 kertaa arvokilpailuiden parhaaksi nais kehäottelijaksi (2014, 2015 &amp; 2016) 
Lauslehto on naimisissa entisen ratamoottoripyöräilijä Tatu Lauslehdon kanssa.
Michael Pounds

Michael Pounds (s. 15. syyskuuta 1988) on suomalainen koripalloilija. Hänen isänsä on koripalloilija Larry Pounds ja siskoja ovat Dionne Pounds ja Anissa Pounds.
Maaliskuussa 2015 Poundsille tehtiin polvileikkaus, joka piti hänet pois pelikentiltä lokakuuhun asti. Kesäkuussa hän teki KTP:n kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen. Maaliskuussa 2016 hän heitti pääsarjauransa piste-ennätyksen (26), Loimaata vastaan.
Kesäkuussa 2016 Pounds siirtyi Salon Vilppaaseen yksivuotisella sopimuksella. Kauden 2016–2017 jälkeen Pounds palasi KTP-Basketiin. Hän päätti koripallouransa keväällä 2021.
Pyry Rainamaa

Pyry Rainamaa (s. 16. lokakuuta 1990) on suomalainen koripalloilija. Porvoon Tarmon kasvatti Rainamaa edusti Korisliigassa Torpan Poikia, Korihaita, Kobria ja Kaarinan Uraa. Torpan Pojissa hän saavutti SM-hopeaa vuonna 2010 ja Suomen cupin hopeaa vuonna 2011.
Pelaajaura.
Rainamaan kasvattajaseura oli Porvoon Tarmo, mutta hän aloitti pääsarjauransa Torpan Pojissa jossa voitti kaudella 2009–2010 SM-hopeaa. Seuraavalla kaudella hän pelasi I-divisioonaa seuran farmijoukkueessa ja oli sarjan kolmanneksi paras suomalaispelaaja pisteissä. Kesällä 2011 Rainamaa siirtyi Korihaihin. Hän vietti seurassa kolme kautta ja siirtyi kaudeksi 2014–2015 Lapuan Korikobriin.
Marraskuussa 2018 Rainamaa sai käteensä jännevamman, joka päätettiin leikata tammikuussa 2019. Rainamaa päätti kilpauransa kevääseen 2019.
Rainamaa palaa kilpakoripalloon kaudeksi 2020-21 tehtyään sopimuksen Torpan Poikien kanssa 1.7.2020.
Johannes Olai Pratanus

Johannes Olai Pratanus (1620–1676) toimi Turun akatemian logiikan ja metafysiikan professorina 1650 alkaen. Samana vuonna hän nai vaikutusvaltaisen piispa Rothoviuksen tyttären, mikä avioliitto vahvisti piispan ympärille muodostunutta perhedynastiaa Turun akatemiassa.
Tausta.
Johannes Olai syntyi 1620 Hälsinglandissa Ruotsissa. Hän opiskeli vuodesta 1637 Uppsalan yliopistossa ja vuodesta 1640 vasta perustetussa Turun akatemiassa. Turussa hän väitteli 1645 Rothoviuksen suosikin Wexioniuksen johdolla. Saatuaan 1647 maisterin arvon hän jatkoi opiskeluaan Leidenin yliopistossa 1648, mikä oli Hollannissa opiskelevien suomalaisten keskuspaikka.
Työura.
Leidenista palattuaan Pratanus toimi lyhyen ajan Turun kaupunginsihteerinä , kunnes nimitettiin professoriksi Turun akatemiaan. Värmlannin ja Taalainmaan maakuntien inspehtori 1653 ja Paraisten kirkkoherra 1655 vaimonsa veljen Isaacus Rothovius nuoremman jälkeen. Kemiön kirkkoherra 1660.
Perhe.
Pratanus oli naimisissa piispa Rothoviuksen tyttären Marian (k.1691) kanssa. Häät vietettiin 7.5.1650 ja juhlallisuuksia mainitaan loisteliaiksi. Pratanuksen lapset olivat:
Tšernjahovsk

Tšernjahovsk () on kaupunki Kaliningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Pregoljajoen yläjuoksulla 89 kilometriä Kaliningradista itään. Kaupunki on Tšernjahovskin piirin keskus. Siellä haarautuvat Kaliningradiin, Sovetskiin, Kaunasiin ja Puolan Korszeen johtavat rautatiet. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 40 449 henkeä.
Kaupunki on perustettu vuonna 1336. Vuoteen 1945 saakka se kuului Saksan Itä-Preussiin nimellä Insterburg. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1946 Neuvostoliiton sankarin, kenraali Ivan Tšernjahovskin mukaan. Kaupungissa toimii mm. huonekalu- ja elintarviketeollisuutta.
Zelenogradsk

Zelenogradsk () on kylpyläkaupunki Kaliningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Itämeren rannalla Kuurinkynnään eteläreunassa 34 kilometriä Kaliningradista pohjoiseen. Kaupunki on osa "Zelenogradskin piiri"ä ja toimii piirin hallintokeskuksena.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Zelenogradskin piirissä asui yhteensä 32 271 henkeä; heistä 13 026 asui Zelenogradskin kaupungissa.
Kaupungin kautta kulkee Kaliningradin ja Svetlogorskin Primorjen välinen rautatie.
Paikkakunta on perustettu vuonna 1252. Vuoteen 1945 saakka se kuului Saksan Itä-Preussiin nimellä Cranz. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1946. Kaupunki ympäröivine hiekkadyyneineen on suosittua lomanviettoseutua. Piirin alueella kuuluvalla, Unescon maailmanperintoluetteloon kuuluvalla Kuurinkyntäällä on kansallispuisto.
Mustaturpiaali

Mustaturpiaali, aikaisemmalta nimeltään eteläntrupiaali ("Curaeus curaeus") on Etelä-Amerikassa tavattava turpiaaleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Pituudeltaan mustaturpiaali on 23–27 senttiä ja koiraat ovat naaraita kookkaampia. Koiraan höyhenpuku on kauttaaltaan musta. Ulkonäöltään se muistuttaa hohtoturpiaalia ("Molothrus bonariensis") , mutta höyhenet eivät ole yhtä kiiltäviä. Naarailla ja nuorilla linnuilla on myös ruskeampia höyheniä erityisesti siivissä. Mustaturpiaalin nokka on pitkähkö ja muodoltaan kartiomainen. 
Levinneisyys ja elintavat.
Mustaturpiaali on turpiaalien eteläisin laji. Sitä tavataan Argentiinan eteläosissa ja keskisessä ja eteläisessä Chilessä. Linnun elinympäristöä ovat metsät ja metsien reunamaat sekä avoimemmat maanviljelysmaat, joiden lähettyvillä kasvaa pensaikkoa ja puita. Mustaturpiaalin elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 1 500 metrin korkeudella merenpinnasta.
Mustaturpiaalit elävät pesimäajan ulkopuolella pieninä ryhminä. Pesimäkaudella linnut elävät pareittain.
Ahmasvesi

Ahmasvesi on entinen merenlahti, nykyinen järvi Uudessakaupungissa ja pieneltä osin Vehmaalla.
Ahmasvesi laskee mereen Raumanojan ja pienen Sannasveden kautta. Järveen tulee ajoittain murtovettä merestä. Lasku-uomaa ruopattiin 1950-luvulla.
Järvessä on edelleen useita murtovesilajeja, muun muassa merinäkinruoho. Ahmasveden pohjoisosa sekä läheinen Alhontaanjärvi kuuluvat Ahmasvesi-nimiseen, 259 hehtaarin laajuiseen Natura 2000 -alueeseen. Ahmasveteen on istutettu vuonna 2020 madetta. Linnustoltaan alue on arvokas. Ahmasvedellä pesivät muun muassa kuikka, härkälintu, kyhmyjoutsen, haapana, sinisorsa, punasotka, telkkä, pikkulokki, kalatiira ja rantasipi.
Šovgenovin piiri

Šovgenovin piiri (; adygeksi Шэуджэн район, "Šeudžen raion") on kunnallinen itsehallintoalue Adygeian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 521,5 neliökilometriä. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1929 valkoisten elokuussa 1918 teloittaman Kubanin–Mustanmeren neuvostotasavallan vuoristolaisasioiden komissaarin Mos Šovgenovin mukaan. Asukkaita on 15 500 henkeä (vuonna 2009).
Šovgenovin piiri sijaitsee Adygeian koillisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Krasnodarin aluepiirin Kurganinskin ja Ust-Labinskin piireihin, idässä Adygeian Košehablin ja etelässä Giaginskajan piireihin, lounaassa Krasnodarin aluepiirin Beloretšenskin piiriin sekä lännessä Adygeian Krasnogvardeiskojen piiriin. Suurin osa pinta-alasta on peltoa ja niittyä. Metsistä suurin on 30 neliökilometrin laajuinen Tšornyi les. Piirin pohjois- ja itärajaa pitkin virtaa Labajoki. Hyötykaivannaisia ovat hiekka, sora ja savi.
Piiriin kuuluu kuusi maalaiskuntaa: Dukmasov, Džerokai, Hakurinohabl, Hatažukai, Mamheg ja Zarevo. Hallinnollinen keskus on Hakurinohablin kylä. Kaikkiaan piirissä on 7 kylää, 3 taajamaa ja 21 huuttoria. Asukkaista 64 % on adygeja ja 35 % venäläisiä. Kaupunkiväestöä ei ole.
Seudun pääelinkeino on viljakasvien viljelyyn erikoistunut maatalous. Viime vuosina on pyritty kehittämään myös nautakarjan, lampaiden, sikojen ja siipikarjan kasvatusta. Teollisuutta edustavat meijeri, leipätehdas, lihanjalostuslaitos ja makkaratehdas. Lisäksi harjoitetaan hampun jalostusta sekä rakennustarvikkeiden tuotantoa.
Vuonna 2007 piirissä toimi 15 yleissivistävää koulua, 7 lastentarhaa, lastenkoti, täydennyskoulutuskeskus ja urheilukoulu. Kulttuurilaitoksia ovat piirin kansankulttuurin keskus, 17 kulttuuri- ja kerhotaloa, keskuskirjasto ja sen 14 haaraosastoa, kaksi valtiollista ja kaksi kansanmuseota. Sosiaalipalveluihin kuuluu piirisairaala, piirin poliklinikka, 17 ensiapuasemaa, lasten kuntoutuskeskus ja vanhainkoti. Alueella on lähes 500 arkeologista, historiallista ja kulttuurimuistomerkkiä. Niistä huomattavimpia ovat muinaiset kurgaanihaudat, kultti- ja asuinpaikat.