Etu-Töölö

Etu-Töölö () on Helsingin 13. kaupunginosa, joka kuuluu Kampinmalmin peruspiiriin. Helsingin kaupungin hallinnossa Etu-Töölö sai nimensä vuonna 1959, kun Töölö päätettiin jakaa kahtia Etu- ja Taka-Töölöön. Nykyään Etu-Töölö luetaan Helsingin keskustaan (esim. postinumeroalueiden osalta Etu-Töölö kuuluu Helsingin keskustan postinumeroalueeseen 00100 Helsinki) ja Töölö kantakaupunkiin.
Etu-Töölössä on asukkaita (31.12.2024) ja työpaikkoja 6 011 (31.12.2022). Kaupunginosan asukkaista suomen- tai saamenkielisiä on 11 987, ruotsinkielisiä 1 676 ja muunkielisiä 1 454.
1910–1930-luvuilla tiiviiksi rakennettu kaupunginosa on yhtenäinen ja arkkitehtuuriltaan homogeeninen alue, jolle ovat ominaisia korkeiden rakennusmassojen sisäänsä sulkemat suuret, puistomaiset ja tehokkaasti rakennetut umpikorttelit, jotka luovat yhtenäisiä katunäkymiä, kuten esimerkiksi Museokatu, Runeberginkatu, Hesperiankadut ja Hesperianpuisto, Mechelininkatu, Caloniuksenkatu, Väinämöisenkatu, Sammonkatu ja Tunturikatu. Temppeliaukion ympärillä rakennukset muodostavat pyöreän, suljetun kaupunkitilan.
Kaupunkikuvassa lomittuvat rakennustyylillisesti myöhäisjugend, 1920-luvun klassismi ja alkava funktionalismi. Alue on rakennettu vaikeaan kallioiseen maastoon ja sen erottaa tiiviistä rakennustyylistä, harmoniasta ja punatiilisistä korkeista kerrostaloista.
Sijainti.
Etu-Töölö rajautuu etelässä Pohjoiseen Rautatiekatuun, lännessä Hietaniemenkatuun ja Seurasaarenselkään siten, että Hietaniemen uimaranta, Taivalluoto ja Taivallahti kuuluvat Etu-Töölöön. Pohjoisessa rajana on Pohjoinen Hesperiankatu, idässä Töölönlahti, Finlandiatalon ulkoseinä ja Mannerheimintie Eduskuntatalon kohdalla. Tarkat aluerajat löytyvät Helsingin kaupungin Kiinteistöviraston paikkatietopalvelusta, kohdasta Kaupunginosajako.
Alueen ja nimen historia.
Töölön seudun vanhinta asutusta on Töölön kylä (Tölö by), joka on mainittu asiakirjoissa 1400-luvulla. Kylä on sijainnut oopperatalon lähistöllä, mutta sen alueeseen luettiin kuuluvaksi lähes koko nykyinen kantakaupunkialue nykyisen Pasilan ratapihan kohdalla sijainneesta Töölönjärvestä aina Helsingin niemen eteläisimpiin rantakallioihin ja saariin.
Töölön kylän varhaisimmat tunnetut kirjoitusasut ovat Töloby (1543), Tölom (1545) ja Tölleby (1546). Tämän jälkeen kirjoitusasut Töloo, Tölo ja Thöle alkavat vallata alaa. Nimen alkuperä on hämärä, ja sitä on eri lähteissä veikkailtu alkuperältään suomalaiseksi ja ruotsalaiseksi. Nimen alkuperää on selvitetty muun muassa Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisemassa Kaupunkinimistön historiaa -verkkojulkaisussa. Nimen suomenkielinen vastine Töölö tuli käyttöön 1800-luvun loppupuolella. Se virallistui vuonna 1909.
1800-luvulla Töölö oli vielä kaupungin varsinaisen rakennetun alueen ulkopuolella. Siellä oli kaupungilta vuokratuilla tonteilla joukko huviloita, joissa asui varsinkin teollisuuden ja käsityön palveluksessa toimineita henkilöitä. Tältä ajalta ovat peräisin esimerkiksi sellaiset keskeiset töölöläisnimet, kuin Arkadia tai Hesperia, jotka ovat olleet alueella sijainneiden huviloiden nimiä. Myös esimerkiksi Apollonkadun ja Minervankadun nimet on luotu vanhojen huvilannimien pohjalta.
Ensimmäinen asemakaavaehdotus Etu-Töölöä varten laadittiin vuonna 1883 pääasiassa työväenasuntojen rakentamista varten. Sitä ei kuitenkaan toteutettu. Etu-Töölön arvonnousu ymmärrettiin pian Helsingin laajentuessa vahvasti pohjoiseen. Työväenasuntoja alettiin suunnitella Vallilaan.
Töölön alueesta järjestettiin Suomen ensimmäinen asemakaavan suunnittelua koskeva arkkitehtikilpailu vuosina 1899–1890. Kilpailuehdotuksen pohjalta asemakaava vahvistettiin vuonna 1906, ja sen mukaisesti alueelle alettiin 1910-luvun alussa rakentaa kerrostaloja. Ensimmäiset jugendtyyliset kerrostalot rakennettiin etupäässä Kansallismuseon läheisyyteen.
Tonttien myynti ja rakentaminen tapahtui perustajaurakointina. Kausi edusti tyylillisesti myöhäisjugendia. Uusien kerrostalojen rakentamisen myötä alueesta muodostui virkamiesten ja keskiluokan toimihenkilöiden vakavarainen kaupunginosa. Etu-Töölön kaupunkikuvaa leimasivat porvarillinen arvokkuus, väljemmät asunnot ja niiden edustavimmat huoneet avattiin ilmansuunnasta riippumatta kadulle.
Asuntotuotanto hiipui vuosikymmenen lopulla, mutta vilkastui jälleen 1920-luvun puolivälin aikoihin, jolloin tyyli-ihanteet olivat muuttuneet myöhäisjugendista tiiliklassismiin ja klassismiin. Suuren osan alueen tiilisistä asuintaloista suunnittelivat rakennusmestarit arkkitehtien viitoittamaan tyyliin. 1930-luvulla vallalla oli vaalea funktionalismi. Osa Etu-Töölöstä rakennettiin vasta parikymmentä vuotta myöhemmin.
Rakentaminen ja asuminen.
Rakennustyyleistä.
1910-luvun jugendiksi tai art nouveauksi kutsuttu uusi, kertaustyylien kierteen katkaiseva suuntaus levisi Keski-Euroopasta Suomeen 1890-luvulla. Tyylin tunnuspiirteinä olivat vapaa arkkitehtuuri, jossa korostuivat epäsymmetria, joutsenkaulaviiva, kukka- ja lehtiornamentit sekä eläinaiheet. Etu-Töölön 1910-luvulla rakennettu asuntoarkkitehtuuri edustaa jo myöhäisjugendia, koristeaiheet ovat maltillisia ja ennakoivat siirtymää kohti 1920-luvun klassismia. Talojen julkisivut ovat riisuttuja kansallisromanttisista aiheista ja koristeornamentit perustuvat abstrakteihin kuvioihin ja ikkunoiden sekä erkkereiden sommittelu on säännöllistä.&lt;ref name="Hannula/2000"&gt; Hannula P. ja Salonen M.(2000)&lt;/ref&gt;
1920-luvulla Etu-Töölön katunäkymille on tyypillistä kahden erilaisen tyylikauden sopuisa lomittuminen. Kortteleiden arvokkaimmat kulmatontit on suurelta osin rakennettu 1910-luvun alussa myöhäisjugendtyyliin ja niitä yhdistävät kadunpätkät on täydennetty 1920-luvun lopun klassismia edustavilla rakennuksilla. Uusia vaikutteita haettiin antiikin klassisista pylväsjärjestelmistä, renessanssista ja Italian kansanrakentamisen tutusta empirestä. Esikuvan monille arkkitehtuurin ilmiöille tarjosi Ruotsi, ja pohjoismaista yhteenkuuluvuutta korostettiin muutoinkin itsenäisyyden ensivuosikymmeninä. Usein 1920-luvun klassismia kutsutaan myös pohjoismaiseksi klassismiksi. Koristeaiheet muuttuivat tyylitellymmiksi ja sileän seinäpinnan ala rakennusten julkisivuissa kasvoi.
Runsas rakentaminen vaati standardisoimista ja valvontaa. Etu-Töölössä otettiin käyttöön uusi rakennustarkastuskeino vuoden 1923 jälkeen: tonttien ostajat joutuivat sitoutumaan korttelikohtaisesti vahvistettuihin julkisivukaavioihin. Siksi moni Etu-Töölön 1920-luvulla rakennetuista kadunpätkistä noudattaa yhtenevää kattokulmaa, räystäslinjaa, julkisivun perusjakoa ja aukotusta. Rakennukset ovat lähes poikkeuksetta 6–7-kerroksisia. Klassistinen tyyli antoi hedelmällisen pohjan yhtenäisyydelle, julkisivun sommittelu lähti katunäkymästä – ei kuitenkaan sisätilasta. Yhtenäisen kaupunkikuvan muodostumiselle olennaista oli suunnittelijoiden taidon, ja myös taitamattomuuden tasapainottuminen. Julkisivukaavioita laati Etu-Töölöä varten muun muassa arkkitehti Birger Brunila. Tämä käytäntö jäi pois vasta 1930-luvun loppupuolella.
Julkisivukaavioiden lisäksi vakiintui myös asuntojen pohjaratkaisujen toistaminen. Julkisivujen vaihtelevuus säilyi käsityövaltaisen rakentamistavan ja yksilöllisen koristelun ansiosta. 1920-luvun kaupunkikuvasta on löydettävissä renessanssipiirteitä sekä tyyliteltyjä klassisia yksityiskohtia, kuten esimerkiksi medaljonkeja, frontoneita eli päätykolmioita, pilastereita ja ornamentteja. Koristelua on lisätty tavallisimmin kehystämään ovia ja ikkunoita. 
Etu-Töölön julkisivujen jäsentelyssä on saanut alun renessanssipalatsista peräisin olevasta kolmijaosta: 
Asuinrakennusten töölöläinen piirre on tummaksi poltetun tiilen käyttö puhtaaksimuuratuissa julkisivuissa. Vuosisadan vaihteessa oli tehty tiilijulkisivuja vain vähän. Syynä tähän olivat muun muassa tuontitiilen korkea hinta ja punatiilen yhdistäminen teollisuusrakentamiseen. Suosituksi tulleen tiilirakentamisen esikuvana toimi hollantilainen ja tanskalainen asuntoarkkitehtuuri. Tiilijulkisivuista tehtiin Etu-Töölössä sileitä ja muurimaisia, ja niitä aukottavat säännöllisesti sommitellut ikkunat. Ornamentin ja koristelun käyttö usein rajoittui muuraustekniikoihin, mutta lähempi julkisivujen tarkastelu paljastaa muurareiden taituruuden. Punatiilikaupunkia moitittiin jo 1930-luvulla synkäksi, mutta pihan puolet on tehty viihtyisiksi rappaamalla ne vaaleiksi.
1930-luvulle siirryttäessä tyyliä on kutsuttu abstraktiksi, pelkistetyksi tai riisutuksi klassismiksi, josta siirtymä funktionalismiin ei ollut suuri. Funkiksen toiminnasta ja rakennuksen sisäisistä tarpeista lähtenyt, valoa ja hygieniaa korostava suunnittelutyyli ehti vaikuttaa Etu-Töölön viimeisiin, 1930-luvulla rakennettuihin kortteleihin lähinnä kaupunginosan länsi- ja pohjoislaidoilla. Kaikkiaan Etu-Töölön alueelle rakennettiin 1930-luvulla noin kuusikymmentä funkistaloa, jotka olivat usein punatiiliverhoiltuja.
Nähtävyyksiä.
Etu-Töölössä on useita nähtävyyksiä:
Koulut ja päiväkodit.
Etu-Töölö kuuluu Kampinmalmi – Lauttasaari eteläisen Helsingin päivähoitoalueeseen.
Liikenne ja pysäköinti.
Etu-Töölön kautta kulkevat raitiovaunut 1, 2 ja 8 sekä useat linja-autot. Mannerheimintietä liikennöivät myös raitiovaunulinjat kuten 4 ja 10. Kaupunginosassa on myös hyvät jalankulun ja pyöräilyn väylät läpi koko asuinalueen. Pohjoisen ja Eteläisen Rautatiekadun välissä kulkee jalankulun ja pyöräilyn väylä Baana, joka jatkuu aina Eiraan asti. Lisäksi Helsingin kauppakorkeakoululta jatketaan pyörätien rakentamista Runeberginkatua pitkiin Kampinmalmiin. Kaupunginosaan on erittäin hyvät kulkuyhteydet lähes joka ilmansuunnasta.
Kantakaupungissa asuvat autoilijat voivat pysäköidä asukaspysäköintitunnuksella alueella ilmaiseksi vyöhykkeen asukaspysäköintipaikoilla pysäköintimaksua suorittamatta. Asukaspysäköintipaikat on merkitty aina erikseen liikennemerkillä. Tunnus maksaa 36 euroa vuodelta (Vuonna 2010 ). Etu-Töölö kuuluu F-alueeseen. Lisäksi Etu-Töölössä on mittava pysäköintiluola Eduskuntatalon läheisyydessä. Museokadulla pysäköintipaikat on kadun varrella muutettu vinoparkeiksi.
Luonto ja ympäristö.
Etu-Töölössä on runsaasti puistoja ja viheralueita. Asukasta kohden viheralueita on Etu-Töölössä 18,7 ja Taka-Töölössä . Kaupungin keskiarvo on asukasta kohti. Kiireellisyysjärjestyksessä ensisijaisia välttämättä peruskorjattavia puistoja ovat Nervanderinpuistikko, Merikannonranta ja Hesperianesplanadi sekä sortuva Hesperianpuiston ranta.
Helsingin kaupunki on kunnostanut Etu-Töölön puistoalueita (Nervanderinpuistikko) ja kunnostustyöt jatkuvat Hesperian puistoon ja Temppeliaukion puistoon.
Etu-Töölössä sijaitsee myös Helsingin suurin manterella oleva hiekkaranta, Hietaranta. Rannalla on kesäisin erilaisia tapahtumia kuten rantalentopallokilpailuja.
Paikallislehdet.
Etu-töölössä asuville jaetaan muun muassa seuraavat ilmaiset paikallislehdet: