tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Saksan LVI panssariarmeijakunta

Saksan LVI panssariarmeijakunta () oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminen.
Wehrkreis VI perusti 15. helmikuuta 1941 LVI motorisoidun armeijakunnan esikunnan () Bad Salzuflenissa. Armeijakunta nimettiin 1. maaliskuuta 1942 LVI panssariarmeijakunnaksi.
Historia.
Armeijakunta liitettiin perustettaessa Armeijaryhmä C:n 11. armeijaan, mistä se siirretiin toukokuussa Saksan yleisesikunnan OKH:n alaiseen 3. panssariryhmään. Panssariryhmä siirrettiin kesäkuussa hieman ennen operaatio Barbarossan alkamista osaksi pohjoisen armeijaryhmän 4. panssariryhmää ollen sijoitettuna Dünaburgiin, Lugaan ja Lowatiin. Armeijakunta liitettiin 16. elokuuta 16. armeijaan ja se siirrettiin 17. syyskuuta keskisen armeijaryhmän 3. panssariryhmään.
Yhtymä selvisi kesä-heinäkuussa 1944 Bobruiskin taisteluista, mutta se kärsi merkittäviä tappioita neuvostojoukkojen murtautuessa Baranovin sillanpäästä tammikuussa 1945. Armeijakunta siirrettiin Berliinin suojaksi, mutta se ei kyennyt siihen. Hitlerin tehtyä itsemurhan 30. huhtikuuta armeijakunta antautui 2. toukokuuta. Monet yhtymän miehistä saivat surmansa sotavankeudessa kuten sen viimeinen komentajakin.
Erkki Elomaa

Erkki Kaarlo Elomaa (4. toukokuuta 1936 Helsinki – 26. syyskuuta 1989) oli suomalainen arkkitehti.
Elomaa valmistui arkkitehdiksi vuonna 1962. Elomaan tunnetuin suunnittelutyö on vuonna 1968 valmistunut Järvenpään kirkko. Hän on suunnitellut myös vuonna 1969 valmistuneen seurakuntakoti Kirkkotuvan Ulvilassa (Arkkitehtitoimisto Elomaa ja Heino). 
Elomaa tutustui opiskeluaikanaan arkkitehti Juha Leiviskään, ja he suunnittelivat yhdessä mm. huonekaluja. Erkki Elomaan maalauksia on sijoitettu Juha Leiviskän suunnitelemaan Harjun kappelin laajennusosaan Mikkelissä.
Vuonna 1965 Elomaa voitti yhdessä Veikko Heinon ja Antero Raivolan kanssa Heinolan kaupungin yleiskaavakilpailun.
Erkki Elomaan vanhemmat Aarne Johannes Elomaa ja Taimi Varma Hallamaa omistivat Mikkelissä sijaitsevan nk. Elomaan talon.
Risto Murto

Risto Murto (s. 1963 Kuusamo) on työeläkevakuutusyhtiö Varman toimitusjohtaja vuoden 2014 alusta. Aiemmin hän oli Varman varatoimitusjohtaja.
Ura.
Murto valmistui maisteriksi kansantaloustieteestä vuonna 1989 ja yhteiskuntatieteiden lisensiaatiksi 1992 Oulun yliopistosta. Tohtoriksi hän väitteli Helsingin kauppakorkeakoulussa 1997. Murto työskenteli Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen (ETLA) tutkijana 1987–1992, Suomen Pankin ekonomistina 1992–1993, Erik Selin Oy:n (nykyisin Carnegie) tutkimuspäällikkönä 1993–1997 ja Opstock Oy:n tutkimusjohtajana 1997–2000 ja toimitusjohtajana 2000–2005.
Varmassa Murto aloitti vuonna 2006 ja työskenteli vuoteen 2010 sijoituksista vastaavana johtajana ja vuosina 2010–2013 varatoimitusjohtajana. Vuonna 2014 hänestä tuli Varman uusi toimitusjohtaja, kun hänen edeltäjänsä Matti Vuoria siirtyi eläkkeelle.
Jan Jämsen

Jan Jämsen on myös taiteilijanimellä Katla toimiva suomalainen muusikko, jonka instrumentteja ovat laulu ja kosketinsoittimet. Hän toimi Finntrollin solistina vuosina 1997–2003. Jämsen on toiminut myös sanoittajana ja tehnyt kappaleita Finntrollin lisäksi Magenta Harvestille.
Papuanhuiluvaris

Papuanhuiluvaris ("Cracticus cassicus") on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Papuanhuiluvarista tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Sitä on kuvattu melko yleisestä yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Heidi Parviainen

Heidi Parviainen (s. 8. maaliskuuta 1979 Espoo) on suomalainen, klassisesti koulutettu laulaja ja sanoittaja. 
Parviainen toimi Amberian Dawn -yhtyeen laulusolistina ja sanoittajana vuodesta 2006 loppuvuoteen 2012 saakka, jolloin heidän tiensä erosivat. Ennen Amberian Dawnia Parviainen oli Iconofearin kosketinsoittajana vuosina 1999–2005. Heidi Parviainen julkisti vuonna 2012 uuden musiikillisen projektinsa, Dark Sarahin, joka on julkaissut viisi studioalbumia.
Savannihuiluvaris

Savannihuiluvaris ("Cracticus mentalis") on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Savannihuiluvarista tavataan Koillis-Australiassa, Kaakkois-Indonesiassa ja Papua-Uuden-Guinean eteläosissa. Sitä on kuvattu melko yleisestä yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Leeni-Maria Hovila

Leeni-Maria Hovila (s. 1978) on suomalainen laulaja. Hän on Kivimetsän Druidin laulusolisti ja lisäksi The Body Snatscher -yhtyeen laulaja. Aiemmin hän on laulanut myös Excecratus-yhtyeessä ja ollut vierailevana solistina Swallow The Sunin vuonna 2008 ilmestyneellä Plague of Butterflies EP:llä.
Tagulanhuiluvaris

Tagulanhuiluvaris ("Cracticus louisiadensis") on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Sitä tavataan kotoperäisenä Tagulan saarella Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin populaatiota ja ekologiaa ei tunneta ja se on luokiteltu uhanalaisuusluokituksessa puutteellisesti tunnetuksi.
Kananlihalle meneminen

Kananlihalle meneminen ihmisellä tai yleisemmin nisäkkäillä piloerektio tarkoittaa ihon karvankohottajalihasten supistumista niin, että iho ihmisellä näyttää paljaalta kanan nahalta tai karvapeitteisellä nisäkkäällä karvat pörhistyvät. Tämä on yleensä reaktio ilman lämpötilan laskuun, mutta se voi syntyä myös muista ärsykkeistä, kuten voimakkaasta tunnekuohusta tai uhkaustilanteesta. Karvankohoamisen aiheuttaa adrenaliinihormoni.
Ilmiön alkuperä.
Ihon kananlihalle nousemisen ihmisellä uskotaan olevan jäänne siitä evoluution vaiheesta, jossa ihmisillä oli kattavampi karvapeite. Tällöin karvankohottajalihakset saattoivat kohottaa turkin pystyyn ilman keräämiseksi sen alle, jolloin ilma toimi lämpöeristeenä. 
Merkitys nykyään.
Nykyihmiselle tällä ilmiöllä ei ole juuri merkitystä lämmön varaajana vähäisen karvoituksen vuoksi. Lähes päinvastaisesti se vain kuluttaa turhaan energiaa tilanteessa, jossa kaikki mahdolliset resurssit saatettaisiin tarvita kylmästä selviämiseen.
Huilukorppi

Huilukorppi ("Strepera graculina") on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Huilukorppia tavataan Australian itäosissa. Sen on kuvattu olevan runsaslukuinen, ja sen kannankehitys on nouseva. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nokihuilukorppi

Nokihuilukorppi ("Strepera versicolor") on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Nokihuilukorppia tavataan Australian eteläosissa. Sen on kuvattu olevan yleinen sopivissa elinympäristöissä ja harvinainen kuivilla alueilla. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Alankokirjomonarkki

Alankokirjomonarkki ("Peltops blainvillii") on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Alankokirjomonarkkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Sen populaation kokoa ja kannankehitystä ei tunneta. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vuorikirjomonarkki

Vuorikirjomonarkki ("Peltops montanus") on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Vuorikirjomonarkkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin populaation kokoa ja kannankehitystä ei tunneta, mutta sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mooses (nimi)

Mooses, eri maissa ja eri kielissä myös muun muassa "Moses" ja "Moshe", on varsinkin juutalaisilla yleinen, mutta myös kristittyjen keskuudessa esiintyvä miehen etunimi. Nimen on tehnyt suosituksi Vanhan testamentin ehkä keskeisin henkilö, muinaisten israeli­laisten kansallinen ja uskonnollinen johtaja Mooses, josta kerrotaan Raamatun 2.–5. Mooseksen kirjoissa.
Suomessa nimi Mooses on elokuun 2025 loppuun mennessä annettu noin 520 ja Moses noin 230 henkilölle. Nimi on ollut käytössä lähinnä Pohjanmaalla ja Itä-Suomessa.
Nimen alkuperä.
Nimi on toden­näköisesti peräisin muinaisesta egyptin kielestä, jossa "mes" tarkoitti "poikaa", sukulais­suhteen merkityksessä. Kyseessä on sama sana, joka esiintyy myös useiden Egyptin faaraoiden nimissä kuten Ramses (Rameses) ja Thutmosis (Thutmose).
Toisaalta nimi muistuttaa myös heprean sanaa "masa", joka tarkoittaa "nostaa vedestä", ja Raamatussa kerrotaankin faaraon tyttären antaneen pelasta­malleen ja adoptoi­malleen heprea­laiselle pojalle, Moosekselle, tämän nimen, koska hän oli nostanut tämän Niilistä.
Nimipäivä.
Nimeä Mooses tai Moses ei enää nykyään esiinny suomalaisessa eikä suomen­ruotsalaisessa nimi­päivä­kalenterissa, mutta vuodesta 1708 aina vuoteen 1949 saakka Mooseksen nimipäivä oli 4. syyskuuta. Samalla päivällä nimi Mooses esiintyy edelleenkin ortodoksisessa kalenterissa, profeetta ja "Jumalan näkijä" Raamatun Mooseksen muistoksi, mutta myös 28. elokuuta, 300-luvulla eläneen pyhittäjä Mooses Etiopialaisen muisto­päivänä.
Rastasparatiisilintu

Rastasparatiisilintu ("Cnemophilus loriae") on huntuparatiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Rastasparatiisilintua tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Se on yleinen ja laajalle levinnyt levinneisyysalueellaan. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Huntuparatiisilintu

Huntuparatiisilintu ("Cnemophilus macgregorii") on huntuparatiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Huntuparatiisilintua tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Sen levinneisyysalue ei kuitenkaan ole kovin suuri eikä sen populaation koko ja kannankehitys ole tiedossa. Laji on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota olevan vaarassa.
Keltaparatiisilintu

Keltaparatiisilintu ("Loboparadisea sericea") on huntuparatiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Keltaparatiisilintua tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi, ja kanta on vakaa.
Elinympäristö.
Keltaparatiisilintu elää vuoristometsissä 600–2 000, yleensä yli 1 200 metrin korkeudella merenpinnasta.
Leipurin

Leipurin Oy on suomalaiseen Aspo Oyj -yhtiöön kuuluva leipomoalan raaka-aineita ja koneita myyvä yritys.
Historiaa.
Suomen Leipurien Tukkuliike Oy perustettiin 1920 hankkimaan osakasleipomoilleen raaka-aineita ja koneita. 1930-luvun lamassa yrityksen toiminta kärsi, ja vuonna 1933 ekonomi Arvi Raikkala kutsuttiin yrityksen toimitusjohtajaksi. Yksityisten leipomoiden kilpailu osuustoiminnallisten kanssa oli kovaa, ja Raikkalan mukaan vastaus piili laadun kohentamisessa. Leipurien Tukkuliike palkkasi kiertäviä ”demonstratöörejä” eli laatukonsultteja ja lisäsi leipomokone-edustustensa määrää.
Helsingin Mechelininkatu 12:ssa sijainneen yrityksen nimi vaihtui 1948 Leipurien Tukku Oy:ksi. Sota- ja jälleenrakennusvuosia leimasi monien muiden alojen tavoin tavarapula. Viljan ja jauhojen säännöstelyä purettiin 1948 ja 1949, mutta sokerin ja margariinin säännöstelystä luovuttiin kokonaan vasta 1954. Leipurien Tukku panosti konekauppaan leipomoiden vanhentuneen laitekannan uusimiseksi.
Pitkäaikaista toimitusjohtajaa Arvi Raikkalaa seurasi tehtävässä 1961 hänen poikansa Matti. 1970-luvun alkupuolella alkoi koeleipomotoiminta yhteistyössä Suomen Leipuriliiton kanssa. 1970-luvun lopulla Leipurien Tukku ryhtyi viemään koneita ja laitteita erityisesti Neuvostoliittoon.
Leipurien Tukku listautui pörssin meklarilistalle vuonna 1982. Suomen 1990-luvun alun lamavuosina yritys ajautui osaksi Kaukomarkkinat-konsernia, jonka omistajaksi vuosikymmenen puolivälissä tuli Kesko. Tuolloin leipomoalan liiketoiminta oli jaettuna kahdeksi yhtiöksi, LT-Tukku ja LT-Kone. EU-jäsenyyden tuoma tuonnin vapautuminen 1990-luvun puolivälissä laajensi tuotevalikoimaa leipomoalasta liha- ja valmisruokateollisuuden raaka-aineisiin. Neuvostoliiton romahdettua yrityksen kansainvälistyminen sai uuden vaiheen Viroon ja Venäjälle perustettujen tytäryhtiöiden myötä. 2010-luvulla Leipurin-yrityksellä on toimintaa Baltiassa, Puolassa ja neljässä Venäjän miljoonakaupungissa.
Vuodesta 2008 Leipurin-yhtiö on ollut Aspo Oyj:n omistuksessa. Sen liikevaihto vuonna 2012 oli 65,2 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 58.
Aspo yritti listata Leipurin-yhtiön pörssiin järjestämällä listautumisannin ja osakemyynnin loppuvuonna 2014. Anti ja listautuminen kuitenkin peruttiin. Aspon mukaan Venäjän ruplan valuuttakurssin romahtaminen oli muuttanut sijoitusilmapiirin negatiiviseksi ja lisännyt epävarmuutta Venäjällä toimivien yhtiöiden kehityksestä.
Kapinmesikko

Kapinmesikko ("Promerops cafer") on kapinmesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kapinmesikkoa tavataan Etelä-Afrikan eteläosissa. Sen on kuvattu olevan yleinen sopivissa elinympäristöissä, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Santorínin kaldera

Santorínin kaldera on suuri, pääosin vedenalainen, eteläisellä Egeanmerellä sijaitseva kaldera. Kreetan saaresta 120 km pohjoiseen sijaitseva Kreikan Kykladien saariin kuuluva Santorínin saariryhmä koostuu kalderan vedenpinnan yläpuolella olevista osista. Pääsaari Thíra sekä Thirasían ja Aspronísin saaret sijaitsevat kalderan reunalla ja Néa Kaménin ja Palaiá Kaménin saaret keskiosassa.
Maantiede.
Kalderan koko on noin 12 × 7 km, ja sen kolmella sivulla on 300 metrin korkuiset jyrkänteet.
Kalderan keskustassa on kaksi tuliperäistä saarta Néa Kaméni (suom. "uusi palanut") ja Palaiá Kaméni (suom. "vanha palanut").
Pääsaaren Thíran pinta-ala on 75,8 km², Thirasían 9,3 km² ja asumattomien Néa Kaménin 3,4 km², Palaiá Kaménin 0,5 km² ja Aspronísin 0,1 km².
Santorínin luonnonkauniit jyrkänteet, joiden rinteillä sijaitsee valkoiseksi kalkituista rakennuksista muodostuvia kyliä (mm. Oía ja Imerovígli) yhdessä aurinkoisen ilmaston kanssa, ovat tehneet alueesta erittäin suoritun turistikohteen. Alue on suosittu myös vulkanologien keskuudessa johtuen sen hyvistä olosuhteista tuliperäisten ilmiöiden tarkastelun kannalta.
Geologia.
Santorínin kaldera on eteläisen Egeanmeren tuliperäisen kaaren eli helleenisen kaaren aktiivisin osa. Alueella Afrikan mannerlaatta työntyy Euraasian mannerlaatan alle noin 5 cm:n vuosivauhdilla. Alueella tapahtuu runsaasti maanjäristyksiä noin 150–170 km:n syvyydessä.
Vulkanologia.
Kaldera muodostuu päällekkäisistä kilpitulivuorista, jotka vähintään neljä osittain päällekkäistä kalderaa ovat halkaisseet. Vanhin kaldera muodostui noin 180 000 vuotta sitten. Sitä seuraava kaldera muodostui noin 70 000 vuotta sitten. Tämän jälkeen muodostui seuraava kaldera noin 21 000 vuotta sitten. Nykyinen kaldera muodostui noin 3 600 vuotta sitten Theran eli Santorínin tulivuorenpurkauksessa (myös nk. ”minolainen tulivuorenpurkaus”). Vuonna 1640 eaa. tapahtunut valtava purkaus on voinut olla aiheena Atlantiksen tarinan synnylle. Purkaus oli voimakkuudeltaan 7 vulkaanisella räjähdysasteikolla.
Santoríni on lepotilassa oleva aktiivinen tulivuori. Néa ja Palaiá Kaménin saaret ja niiden tummat laavakentät ovat muodostuneet useiden pienten tai keskikokoisten purkausten seurauksena vuosisatojen kuluessa. Viimeisin purkaus tapahtui vuonna 1950.
Doubt (manga)

Doubt (myös Rabbit Doubt) on Yoshigi Tonogain piirtämä neliosainen mangasarja. Se julkaistiin kotimaassaan Japanissa 2008, mutta suomeksi se julkaistiin vasta vuoden 2013 alkupuolella.
Juoni.
Mangan keskipisteenä on nuorten suosima kännykkäroolipeli Rabbit Doubt. Pelin ideana on, että muut pelaajat ("kanit") yrittävät löytää joukkoonsa soluttautuneen tappajan ("suden"), ennen kuin susi ehtii tappaa heidät. 
Peli muuttuu todeksi, kun viidestä pelaajasta koostuva ryhmä kidnapataan vanhaan psykiatriseen sairaalaan. Pelaajat ovat Yuu Aikawa, Eiji Hoshi, Hajime Komaba, Haruka Akechi ja Rei Hazama. Lisäksi porukkaan eksyy myös Yuun lapsuudenystävä Mitsuki Hooyama. Pian nuoret saavat huomata, etteivät ole sairaalassa yksin...
Kumar Sanu

Kumar Sanu (oik. Kedarnath Bhattacharya, s. 23. syyskuuta 1957 Kalkutta, Länsi-Bengali) on intialainen laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten playback-laulajana hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hän voitti viisi peräkkäistä parhaan mieslaulajan Filmfare Awards -palkintoa 1990-luvun alussa. Intian hallitus myönsi Sanulle Padma Shri -palkinnon vuonna 2009.
Maria Orasto

Aune-Inkeri Pesonen, kirjailijanimi Maria Orasto (22. maaliskuuta 1913 Kerimäki – 9. huhtikuuta 1984) oli suomalainen kirjailija. Hän kirjoitti myös nimimerkillä Inkeri Erätie.
Teoksia.
Nimellä "Maria Orasto":
Nimellä "Inkeri Erätie":
Johannes Heinonen

Isak Johannes Heinonen (24. kesäkuuta 1892 Turku – 27. tammikuuta 1982) oli lääkintäkenraalimajuri vuodesta 1946. Hän toimi puolustusvoimien ylilääkärinä 1944–1953.
Heinosen vanhemmat olivat Isak Heinonen ja Elin Augusta Eriksson ja puoliso vuodesta 1938 Gunvor Vaenerberg. Heinonen tuli ylioppilaaksi Porin klassillisesta lyseosta 1911 ja valmistui odontologian kandidaatiksi 1915, lääketieteen kandidaatiksi 1915 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1920. Hän teki opinto- ja tutkimusmatkoja moniin Euroopan maihin sekä 1949 Amerikkaan. 
Suomen valkoisen kaartin pataljoonan lääkäri Heinonen oli 1922–1927, Viipurin sotilassairaalan ylilääkäri 1927–1939, talvisodan 1939–1940 sotasairaaloiden päällikkölääkäri, Keskussotilassairaala 2:n ylilääkäri 1940–1941, päämajan sota-invalidihuollon tarkastaja 1942–1944, puolustusvoimien ylilääkäri 1944–1953 ja pääesikunnan sotainvalidihuollon tarkastaja 1944–1950. 
Lähteet.
Valko-Venäjän kansalliskirjasto

Valko-Venäjän kansalliskirjasto (, ) on vuonna 2006 käyttöön avattu, Minskin nähtävyyksiin kuuluva Valko-Venäjän kansalliskirjasto. Se sijaitsee Minskin koillisosassa, kaupungin keskustasta koilliseen johtavan, pääkatuihin kuuluvan Praspekt Nezaležnostsin (suom. itsenäisyyden valtatien) varrella, melko lähellä Minskin metron Vostok-asemaa.
Valko-Venäjän kansalliskirjasto on vuonna 1922 perustettu kansalliskirjasto.
Nykyinen kirjastorakennus pohjautuu vuonna 1989 kansainvälisen arkkitehtikilpailun voittaneeseen, kahden minskiläisen arkkitehdin, Mihail Vinahradaun ja professori Viktar Kramarenkan suunnitelmaan. Päätös kirjaston rakentamisesta tehtiin vuonna 2002 ja rakennustyöt ajoittuivat vuosille 2002-2006.
Kansalliskirjaston sisäänkäynnin vieressä on ensimmäisen valkovenäjänkielisen kirjan painaneen renessanssiajan humanistin, graafikon ja raamatunkääntäjän, tohtori Frantsysk Skarynan (noin 1486–1551) patsas. Kirjastorakennuksen pääsisäänkäynti on muotoiltu avattua kirjaa muistuttavaksi ja siihen on taiteiltu Skarynan painaman teoksen johdannon valistavia sanontoja monille kielille käännettynä.
Kirjastorakennuksen "Tiedon timantiksi" kutsuttuun keskustorniin on asennettu 4 646 väriltään vaihdettavaa led-elementtiä, joiden avulla keskustornista saadaan halkaisijaltaan 62 metrin kokoinen pikselinäyttö. Iltaisin auringonlaskun ja puolenyön välillä kirjastorakennuksen keskustornissa esitetään muutaman minuutin kestoisia, tietokoneohjattuja valoteoksia.
Kirjaston kokoelmissa oli vuonna 2013 yli 9 miljoonaa nimikettä. Rakennukseen on suunniteltu tilat yhteensä 14 miljoonalle nimikkeelle. Kirjaston asiakkaaksi pääsee rekisteröitymään 16 vuotta täytettyään. Lukusaleja on yhteensä 19 ja niissä on 2 000 istumapaikkaa. Useimmat työpöydät on varustettu Internetiin kytkeytyillä tietokoneilla; monia kirjaston tietokantoja pääsee käyttämään myös etäyhteydellä.
Kirjastorakennuksessa on myös näyttelytiloja, kahvila, postitoimisto, pankin toimipiste ja matkatoimisto. Siellä on kansainvälisiä kongresseja ja korkeantason poliittisia tapaamisia varten rakennettu Presidentin keskus.
Lohiahvenkalat

Lohiahvenkalat (Percopsiformes) on viuhkaeväisiin kuuluva kalalahko. Lahkon heimoja ja lajeja tavataan makeista vesistä Pohjois-Amerikasta.
Tyypillisiä piirteitä.
Varhaisimmat lohiahvenkaloihin kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Lahkoon kuuluu kolme heimoa sokkokalat (Amblyopsidae), piraattiahvenet (Aphredoderidae) ja lohiahvenet (Percopsidae). Yhteensä lahkossa on yhdeksän lajia. Lohiahvenkalojen monofyleettisyys on kiistanalaista ja esimerkiksi eräät iktyologit pitävät sokkokaloja turskakaloihin tai ahvenkaloihin kuuluviin tokkomaisiin kaloihin kuuluvana. Kooltaan kaikki lahkon kalat ovat pienehköjä noin 5–20 cm pitkiä kaloja, joille tunnusmerkillisiä piirteitä ovat heikot piikit selkä-, rinta- ja vatsaevissä, useilla lajeilla oleva rasvaevä ja lähekkäin sijaitseva rinta- ja vatsaevät.
Reijo Heinonen (kemisti)

Reijo Heinonen (4. kesäkuuta 1923 Töysä – 30. lokakuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen maanviljelyskemisti, professori. Hän oli Helsingin yliopiston maanviljelyskemian ja fysiikan dosentti 1958–1965 ja uudelleen 1985–1993, Lantbrukshögskolanin professori 1962–1987 Uppsalassa. Hänen tutkimuskohteenaan on ollut maan rakenne ja sen kosteussuhteet.
Hän valmistui tohtoriksi Helsingin yliopistosta. Hänen maanviljelyskemian alaan kuuluva suomenkielisen väitöskirjansa (1954) aiheena oli "Multakerroksen kosteussuhteista Suomen maalajeissa".
Korotsko

Korotsko () on kylä, maalaiskunta ja sen keskustaajama Novgorodin alueen Valdain piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee Korotskoje-järven länsirannalla neljä kilometriä Valdaista etelään. Taajamassa on 446, kylässä 20 ja kunnassa 536 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja asutus.
Korotskon kunnan pinta-ala on 161,9 neliökilometriä. Se rajoittuu Ivantejevon, Jaželbitsyn ja Jedrovon maalaiskuntiin sekä Valdain kaupunkiin. Pinta-alasta 68,1 % on Valdain kansallispuistoa ja 18,6 % maatalousmaata.
Seutu kuuluu Valdain ylänköön. Järviä ovat Korotskoje, Boroje, Berezovo, Beloje, Seredeiskoje ja Jeltšinskoje.
Korotskon kylän ja taajaman lisäksi kuntaan kuuluu seitsemän kylää: Bor, Gagrino, Glebovo, Jeltšino, Mironuška, Polosy ja Seredeja.
Historia.
Korotskon pogosta mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Derevan viidenneksen verokirjassa vuonna 1495. 1600-luvulla siellä toimi pieni luostari. Vuonna 1724 kylässä syntyi Venäjän ortodoksisen kirkon piispa ja hengellinen kirjailija Tihon Zadonski. Vuonna 1864 perustettiin naisluostari, jonka rakennukset muutettiin neuvostoaikana mielisairaalaksi.
Seudulla on ollut 1600-luvulla syntynyttä karjalaisasutusta. Karjalan kieltä puhuttiin Borin, Gagrinon, Jeltšinon ja Seredejan kylissä vielä 1900-luvun alussa.
Liikenne, talous ja palvelut.
Kunnan ohi kulkee Moskovan ja Pietarin välinen M10-valtatie sekä Bologojen ja Dnon välinen rautatie, jolla on Jeltšinon pysähdyspaikka. Korotskosta on linja-autoyhteys Valdaihin.
Korotskossa toimii Valdain mielisairaala. Maataloutta edustavat asukkaiden palstaviljelmät. Teollisuutta ei ole.
Keskustaajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, kaksi kauppaa ja posti.
Nähtävyydet ja matkailu.
Seudulla on useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Korotskon naisluostarin päärakennus ja kaksi kirkkoa.
Tšornoje-järven rannalla toimii matkailukeskus Goluboi fakel ja Polosyssa lasten kesäleiri Raduga.
Houkutuslintu (elokuva)

Houkutuslintu on Roland af Hällströmin ohjaama ja nimimerkillä Viljo Hela käsikirjoittama elokuva vuodelta 1946. "Houkutuslintu" on Teuvo Tulio -vaikutteinen film noir -tyyppinen rappioelokuva.
Tuotanto.
Elokuva on Hällströmin neljäs oma ohjaus, ja hän teki siihen myös käsikirjoituksen nimimerkillä Viljo Hela, jota hän sittemmin käytti vakituisena nimimerkkinä.
Elokuvatarkastamo leikkasi elokuvasta 20 sekuntia, ennen kuin se hyväksyttiin esitettäväksi. Elokuva myytiin useaan maahan, ja leikkaamatonkin versio sai esitysluvan muun muassa Ranskassa, mutta monissa maissa sen esittämistä ei lähinnä saunakohtauksen vuoksi sallittu ollenkaan.
Arviot.
Elokuva sai kohtalaisen myönteisen vastaanoton. Vaikka siinä ei Toini Aaltosen mukaan ”täydelleen onnistuta, se ei ole niin vaarallista, pyrkimys on kuitenkin hyvä”. Kuvaaja Esko Töyri aloitti tässä elokuvassa yhteistyön Hällströmin kanssa, ja hänen työnsä sai kiitosta korkeatasoisena. Laila Jokimon pääosasuoristus pantiin merkille myönteisesti (Hans Kutter ja Paula Talaskivi).
Kriketin SM-sarja 2013

Kriketin SM-sarja 2013 käsitti kaksi erillistä sarjatasoa, 1. ja 2. divisioonan. Molemmissa sarjoissa pelattiin 40 syöttövuoron pelejä. Helsinki CC voitti mestaruuden, ja Shaurya voitti 2. divisioonan nousten kaudelle 2014 1. divisioonaan. Lisäksi pelattiin T20-pelimuodon mestaruussarja, johon osallistui neljätoista joukkuetta. Mestaruuden vei Saaremaan joukkue.
1. divisioona.
Joukkueet kohtasivat toisensa kaksi kertaa. Voitosta sai 8 pistettä, tasapelistä 4 molemmille.
2.divisioona.
2. divisioonassa pelattiin kaksinkertainen sarja.
Shaurya nousee 1. divisioonaan kaudeksi 2014.
Läpi usvan

Läpi usvan on Roland af Hällströmin ohjaama elokuva vuodelta 1948. Se on "Houkutuslinnun" ohella Hällströmin film noir -tyyppisiä elokuvia. Elokuvan käsikirjoituksen Hällström laati nimimerkillä Viljo Hela, yhdessä Yrjö Rannikon kanssa, jonka ainoa elokuvakäsikirjoitus tämä oli. Film noirin ohella elokuvan tyyli on sukua Teuvo Tulion tummille melodraamoille. Leif Wager sai osasuorituksestaan vuoden miespääosa-Jussin.
Tuotanto.
Elokuvatarkastamo langetti alokuvalle aluksi 35 prosentin veron, joka ei valituksesta Valtion elokuvalautakuntaan muuttunut, vaikka yhtiö luonnehti elokuvaa opetuselokuvaksi alkoholin vaaroista. Valitus Korkeimpaan hallinto-oikeuteen tuotti tulosta sikäli että veroluokka aleni ensin 30 sitten 25 prosenttiin. Elokuvalle määrättyjä leikkauksia ei KHO ottanut muotovirheen vuoksi käsittelyyn. Niistä olisi pitänyt ensin esittää vaatimus elokuvalautakunnalle.
Vastaanotto.
Elokuvan katsojamäärät jäivät vaatimattomiksi, ja elokuva tuotti yhtiölle tappiota.
Aikalaisarvioissa elokuva ei juuri saanut kehuja. Sitä pidettiin pettymyksenä verrattu Hällströmin edelliseen elokuvaan "Pikajuna pohjoiseen". Kriitikot luonnehtivat sitä epäonnistumiseksi (Harry Lewing) ja juonta banaaliksi (Olavi Veistäjä), joskin itse ohjaaja saa myös kiitosta, ja esimerkiksi Juha Nevalainen piti häntä arviossaan persoonallisena, luovana filmiohjaajana. Esko Töyrin taitavan kameratyön pani moni kriitikko merkille.
Kravun kääntöpiiri (romaani)

Kravun kääntöpiiri () on yhdysvaltalaisen Henry Millerin omaelämäkerrallinen romaani vuodelta 1934. Se julkaistiin Pariisissa. Yhdysvalloissa se oli seikkaperäisten seksikuvausten vuoksi sensuurin kieltämä lähes 30 vuoden ajan. Kun Kravun kääntöpiiri julkaistiin siellä vuonna 1961, siitä tuli heti myyntimenestys. Teoksen on suomentanut Pentti Saarikoski, ja suomennoksen on julkaissut vuonna 1962 Gummerus. 
Miller kirjoitti teoksen Pariisissa, jossa hän asui vuosina 1930–1939. Romaanin tapahtumat ajoittuvat 1920- ja 1930-luvun vaihteen vuosiin.
Suomennoksen kohtalo.
Oikeusministeriön pyynnöstä asetettu lautakunta epäsiveellisten julkaisujen levittämisen ehkäisemiseksi katsoi toukokuussa 1962 yksimielisessä lausunnossaan "Kravun kääntöpiirin" loukkaavan useissa kohdin siveellisyyttä, ja oikeusministeriö määräsi Jyväskylän raastuvanoikeuden takavarikoimaan teoksen. Päätös synnytti suurta huomiota, ja julkisuudessa kysyttiin, voiko lautakunta, johon ei kuulunut yhtäkään kirjallisuuden asiantuntijaa, arvioida teoksen taiteellista arvoa ja miksi kiellettiin vain teoksen suomennoksen myynti, kun sitä oli saatavissa myös ruotsinkielinen käännös ja englanninkielinen alkuteos. Lisäksi huomautettiin, että Suomi oli ainoa länsimaa, jossa Millerin teos takavarikoitiin. Yhdysvalloissa teoksen julkaisukielto oli kumottu vuonna 1961.
"Kravun kääntöpiirin" ensimmäinen painos takavarikoitiin oikeuden päätöksellä vuonna 1962. Suomennos julkaistiin vasta 1970, kun toimitusjohtaja Mauno Salojärvi siirsi tehtävät Pekka Salojärvelle.
Vuonna 1997 ja sen jälkeen julkaistuissa suomennoksissa on sivuilla 331–356 Henry Millerin korkeimmalle oikeudelle osoittama kirje, jonka on suomentanut Heikki Salojärvi. Lisäksi mukana on suomentaja Pentti Saarikosken ja Gummeruksen kirjallisen johtajan Ville Revon kirjeenvaihtoa.
Houkutuslintu

Houkutuslintu on varsinkin vesilintujen metsästyksessä käytettävä sorsaa tai muuta lintua esittävä nukke, jonka tarkoituksena on houkutella oikeat linnut metsästäjien ulottuville. Yleensä houkutuslinnut laitetaan kellumaan seisovaan veteen. Houkutuslintuja voidaan käyttää myös muiden lintulajien metsästyksessä.
Vertauskuvallisesti houkutuslinnulla voidaan tarkoittaa mitä tahansa petollista syöttiä, jolla joku houkutellaan ansaan.
Josuha Guilavogui

Josuha Guilavogui (s. 19. syyskuuta 1990 Ollioules, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edusti viimeksi Leeds Unitedia, mutta on syyskuussa 2025 ilman seuraa. Guilavogui on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Guilavoguita pidetään taitavana pallonriistäjänä sekä hyvänä pelinavaajana. Häntä on verrattu ranskalaislegenda Patrick Vieiraan.
Seurajoukkueura.
Guilavoguin ensimmäinen ammattilaisseura oli Ranskan pääsarjassa pelaava Saint-Étienne. Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunsa 19-vuotiaana kaudella 2009–2010. Guilavoguista tuli nopeasti yksi joukkueensa avainpelaajista ja ura kotimaassa huipentui kaudella 2012–2013 voitettuun Ranskan liigacupiin.
Guilavogui siirtyi Atlético Madridiin syyskuussa 2013. Lehtitietojen mukaan hän solmi viiden vuoden sopimuksen ja Atlético maksoi Saint-Étiennelle 10 miljoonan euron siirtokorvauksen. Guilavogui ei kyennyt vakiinnuttamaan paikkaansa pelaavassa kokoonpanossa ja Atlético lainasi hänet takaisin lähtöseuraansa tammikuussa 2014. Saman vuoden elokuussa Atlético ilmoitti lainanneensa Guilavoguin Wolfsburgiin kahden kauden ajaksi. 
Guilavoguin ensimmäisellä lainakaudella Wolfsburg sijoittui Bundesliigassa toiseksi ja voitti Saksan cupin. Toisen kauden alkajaisiksi Guilavogui oli mukana voittamassa maan supercupia. Kesällä 2016 Guilavogui siirtyi seuraan pysyvällä sopimuksella. Kevätkauden 2022 hän pelasi lainalla Bordeaux’ssa.
Huhtikuussa 2023 Wolfsburg ilmoitti, ettei Guilavogui jatka seurassa enää seuraavalla kaudella. Guilavogui edusti Wolfsburgia yhdeksän kauden ajan ja pelasi seurassa kaikki kilpailut mukaan lukien yhteensä 265 ottelua, joissa hän teki 12 maalia ja antoi kuusi maalisyöttöä. Hän toimi myös vuosina 2018–2021 joukkueen kapteenina.
Syyskuussa 2023 Guilavogui allekirjoitti yksivuotisen sopimuksen bundesliigaseura Mainzin kanssa. Guilavogui pelasi Mainzissa 11 bundesliigaottelua ja yhden Saksan cupin ottelun. Mainz ei uusinut Guilavoguin sopimusta kauden jälkeen.
Lokakuussa 2024 Guilavogui siirtyi englantilaisseura Leeds Unitediin loppukauden mittaisella sopimuksella. Hän pelasi 16 mestaruussarjan ottelussa vaihtopelaajana. Hänen sopimustaan ei uusittu ja hän on syyskuussa 2025 ilman seuraa.
Maajoukkueura.
Guilavogui on edustanut Ranskaa useissa eri nuorisomaajoukkueissa. Hänellä oli aikaisemmin myös mahdollisuus edustaa äitinsä kotimaata Guineaa. Hän teki ensiesiintymisensä Ranskan A-maajoukkueessa kesäkuussa 2013 Uruguayta vastaan pelatussa harjoitusottelussa. Hän pelasi vuonna 2013 viidessä maaottelussa sekä vuonna 2014 ja 2015 yhdessä.
Muuta.
Myös Guilavoguin veli Morgan Guilavogui on ammattilaisjalkapalloilija.
Yrjö Rannikko

Yrjö Erik Adrian Rannikko (22. elokuuta 1900 – 12. marraskuuta 1980) oli suomalaisen elokuva-alan monitoimimies. Hän puhui vuosien ajan Elokuva-arkiston perustamisen puolesta, vaikka sen vuonna 1957 käytännössä sitten perustivat Aito Mäkinen ja Jörn Donner.
Rannikko oli insinööri, heimosoturi, asuntokiinteistömies, elokuvateatterinomistaja, päätoimittaja, lehdenjulkaisija, arkistonkerääjä, kaitafilmaaja, filatelisti ja maailmanmatkaaja, ja toimi kaikilla aloilla niin julkisuudessa kuin taustavaikuttajanakin.
Hän valmistui sähköinsinööriksi Saksassa vuonna 1925. Sen jälkeen hän toimi kaksi vuotta Turun kaupungin sähkölaitosinsinöörinä ja vuosina 1926–1936 Suomen Asuntokiinteistöliiton sihteerinä ja 1927–1937 Talonomistajan Lehden / Asuntokiinteistö-lehden päätoimittajana. Hän perusti isänsä ja veljensä kanssa vuonna 1927 Turkuun elokuvateatteri Kinolan (nykyisin Formia), joka oli perheyhtiö Turun Kino Oy:n omistuksessa 40 vuotta.
Vuosina 1946–1949 hän oli Fenno-Filmin toimitusjohtaja, jona aikana hän teki yhdessä Roland af Hällströmin kanssa käsikirjoituksen elokuvaan "Läpi usvan". Hän toimi englantilaisia elokuvia maahantuovan Parvisfilmin kaupallisena johtajana 1949–1960, Teknillisen Informaatiopalvelun (nykyisen Talouselämän Tiedotustoimiston edeltäjä) johtajana 1960–1964 ja sen jälkeen kolme vuotta elokuvavalmistamo Filmservice &amp; C:on toimitusjohtajana.
Rannikko perusti 1932 Suomen Kinolehden, josta myöhemmin tuli Suomen Filmikamarin julkaisu.
FS Joffre (1938)

FS Joffren piti olla Ranskan merivoimien Joffre-luokan lentotukialus ja samalla luokkansa nimikkoalus. Alus ei valmistunut ennen Ranskan tappiota Saksalle vuonna 1940 ja romutettiin keskeneräisenä.
Suunnitelmat.
Vuoden 1934 puolivälistä alkaen aina kevääseen 1936 laivaston suunnittelutoimisto teki kaikkiaan seitsemän erilaista suunnitelmaa lentotukialuksesta. Suunnitelmat oli numeroitu PA9–PA15 (). Suunnitelmien yksityiskohdat ovat aikojen saatossa kadonneet, mutta jäljellä olevien tietojen perusteella on todettu olleen kaksi erilaista suunnitteluperustetta. Ensinnäkin noin 15 000 tonnin uppouman omaava lentokannella varustettu alus (PA10-11), jolla oli yksi hangaari ja noin 30 lentokonetta. Toisena linjana oli suurempi noin 20 000 tonnin alus, jossa kaksi kerroksinen hangaari ja noin 60 lentokonetta. Kummankin tyypin ilmatorjunta-aseistus oli samanlainen eli kaksitoista 100 millimetrin tykkiä kaksiputkisina asennuksina. Sarjan viimeisissä PA13-15 oli erikoinen kansirakenteita tasapainottava lentokansi.
Rahoitus jatkui vaikeana ja vuonna 1935 tehtiin esitys muuttaa joko "Duquesne" tai "Tourville" keveäksi 12 000 tonnin lentotukialukseksi. Suunnitelma kariutui pieneen kahdentoista koneen kuljetuskapasiteettiin, jonka ei katsottu vastaavan muutostöihin käytettävää rahamäärää. Siten työ jatkui kahden aluksen hankkimiseksi ja tehtiin suunnitelma PA16, jossa määritettiin 18000 tonnin alus. Suunnitelma hyväksyttiin 1937 ja kahden aluksen hankinta sisällytettiin vuoden 1938 laivasto-ohjelmaan.
Valmistus.
Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de St.Nazaire-Penhoëtilta St. Nazairesta, missä köli laskettiin 26. marraskuuta 1938 telakka-altaassa numero 1. Aluksen rakennustyöt viivästyivät toisen maailmansodan alettua ja lopulta pysähtyivät kokonaan kesäkuussa 1940 Ranskan antauduttua. Tuolloin alus oli vain 20-prosenttisesti valmis. Lopulta sen keskeneräinen runko romutettiin.
Veritöyhtökardinaali

Veritöyhtökardinaali, aikaisemmalta nimeltään rusokardinaali ("Cardinalis phoeniceus") on kardinaalien heimoon kuuluva varpuslintu. Se on punakardinaalin lähisukulainen, mutta tätä hieman värittömämpi.
Levinneisyys.
Veritöyhtökardinaalia tavataan Kolumbiassa ja Venezuelassa. Sen on kuvattu olevan melko yleinen, mutta sen kannankehitys on laskeva. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vielä vaarassa, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Verikardinaali

Verikardinaali, aikaisemmalta nimeltään nokkapeippo ("Cardinalis sinuatus") on kardinaalien heimoon kuuluva varpuslintu. Se on väriltään harmaa ja punainen, ja sillä on ohut töyhtö. Verikardinaali syö pääasiassa siemeniä, joskus myös hedelmiä ja hyönteisiä, käyttäen apunaan vahvaa, papukaijamaista nokkaansa.
Levinneisyys.
Verikardinaalia tavataan Meksikossa ja Yhdysvaltain eteläosissa. Sen populaatio on hyvin suuri, mutta sen kannankehitys on laskeva. Laji ei kuitenkaan ole vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustanaamakardinaali

Mustanaamakardinaali ("Caryothraustes poliogaster") on kardinaalien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustanaamakardinaalia tavataan Belizessä, Costa Ricassa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa ja Panamassa. Sen kannaksi arvioidaan 50 000–499 999 yksilöä ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sitruunakardinaali

Sitruunakardinaali ("Caryothraustes canadensis") on kardinaalien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sitruunakardinaalia tavataan Panamassa, Kolumbiassa, Venezuelassa, Guyanassa, Surinamessa, Ranskan Guayanassa ja Brasiliassa. Sen on kuvattu olevan melko yleinen, mutta laikuttaisesti levinnyt. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta se on luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei vielä uskota olevan vaarassa.
Hohtokardinaali

Hohtokardinaali ("Cyanoloxia cyanoides") on kardinaalien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Hohtokardinaalia tavataan laajalla alueella Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Sen kannaksi arvioidaan 500 000–4 999 999 yksilöä. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta sen ei uskota olevan vaarassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Silkkikardinaali

Silkkikardinaali ("Cyanocompsa parellina") on kardinaalien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Silkkikardinaalia tavataan Belizessä, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa ja Nicaraguassa. Sen kannaksi arvioidaan 50 000–499 999 yksilöä, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ileana D’Cruz

Ileana D’Cruz (s. 1. marraskuuta 1987 Bombay, Maharashtra) on intialainen näyttelijä ja malli.
Ura.
D’Cruz voitti parhaan nais­tulokkaan Filmfare Awards South -palkinnon telugun­kielisestä elo­kuvasta "Devadasu" (2006). Seuraavaksi hän näytteli elo­kuvissa "Pokiri" (2006), "Jalsa" (2008), "Kick" (2009) ja "Julayi" (2012), jotka tekivät hänestä yhden Tollywoodin johtavista nais­näyttelijöistä. D’Cruz debytoi Kollywoodissa elo­kuvassa "Kedi" (2006) ja teki paluun menestys­elo­kuvassa "Nanban" (2012). Hän teki ensi­esiintymisensä Bollywoodissa sekä yleisön että kriitikoiden ylistämässä elo­kuvassa "Barfi!" (2012), josta hän voitti parhaan nais­tulokkaan Filmfare Awards -palkinnon. Tämän jälkeen hän on näytellyt nais­pää­osaa menestys­elo­kuvissa kuten "Main Tera Hero" (2014), "Rustom" (2016) ja "Raid" (2018).
Filmografia.
K = kieli
ALD Automotive

ALD Automotive on kansainvälinen autojen leasing-palveluun erikoistunut yhtiö, joka kuuluu ranskalaiseen Société Générale -finanssikonserniin.
ALD Automotivella on toimintaa 37 maassa, myös Suomessa. Yritys työllistää noin 4 000 henkilöä. Joulukuussa 2011 ALD:n leasingautokanta Euroopassa koostui 917 000 ajoneuvosta.
Suomessa ALD Automotiven leasingautokantaan kuuluu 18 000 ajoneuvoa. Yhtiö on myös merkittävä käytettyjen autojen myyjä, kun noin 6 000 autoa vapautuu vuosittain markkinoille. Suomen ALD:n vuoden 2012 liikevaihto oli 272 miljoonaa euroa.
Sotke mut

Sotke mut on Sannin esikoisalbumi, joka julkaistiin 20. syyskuuta 2013. Albumin on tuottanut Hank Solo. "Sotke mut" nousi yhdeksännelle sijalle Suomen virallisella albumilistalla julkaisuviikollaan. Huhtikuussa 2014 albumi ylitti kultalevyrajan yli 10 000:n kappaleen myynnillään.
Singlet.
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin levyn avausraita ”Prinsessoja ja astronautteja”. Kappale sai ensisoittonsa YleX:n "Uuden musiikin aamuvuorossa" 4. huhtikuuta 2013. Virallisesti single julkaistiin 5. huhtikuuta. Kappaleesta on julkaistu myös Sami Joensuun ohjaama musiikkivideo. Kappale sijoittui sekä single- että latauslistalle: Singelistalla parhaimmillaan kolmanneksi ja latauslistalla 12:nneksi. 
Toinen single ”Jos mä oon oikee” julkaistiin kesäkuussa 2013. Kappale nousi kahdeksaksi viikoksi Latauslistalle, jossa kappaleen paras sijoitus oli 19. sija. 
Kolmas single ”Me ei olla enää me” julkaistiin syyskuussa 2013. Kappaleesta kasvoi yksi syksyn 2013 suurimmista hiteistä. Se sijoittui singlelistalla parhaimmillaan kolmanneksi, latauslistalla kuudenneksi, lisäksi se oli viikolla 49/2013 neljänneksi soitetuin radiokappale. 
Neljäs single, ”Dementia”, helmikuussa 2014. Toukokuussa 2014 albumilta julkaistiin vielä viides single ”Hakuna matata”, joka oli ehdolla kesän 2014 viralliseksi kesähitiksi The Voicen äänestyksessä. Lopulta kappale sijoittui äänestyksessä 10:nneksi Kasmirin ”Vadelmavene”-kappaleen voittaessa kesähitin tittelin.
Wreckfest

Wreckfest (aiemmin nimellä "Next Car Game") on suomalaisen Bugbear Entertainmentin kehittämä ja THQ Nordicin julkaisema ajopeli, joka on julkaistu Microsoft Windowsille 14. kesäkuuta .
Vuonna 2013 Bugbear aloitti Kickstarter-kampanjan, jonka epäonnistumisen jälkeen Bugbear jatkoi pelin kehitystä itsenäisesti ennakkotilausten toimittamiseksi. Peli on ollut myynnissä kehitysvaiheessa olevana early access -versiona Steam-palvelussa.
Bugbear ja THQ Nordic ovat ilmoittaneet yhteistyöstä pelin julkaisemiseksi. Virallinen julkaisuversio on julkaistu 14. kesäkuuta 2018 Steam-palvelussa. Peliä on kutsuttu FlatOut-sarjan "henkiseksi seuraajaksi".
Peli sai virallisen nimensä lokakuussa 2014, johon saakka peli tunnettiin vain nimellä "Next Car Game".
Pelin seuraajasta "Wreckfest 2:sta" ilmoitettiin elokuussa 2024.
Tekniikka.
Pelissä on pehmeän kappaleen () vauriomallinnus: kun auton kolaroi, siitä irtoaa palasia ja auton metalli taipuu ja rypistyy. Pelissä on autojen kustomointi- ja viritysmahdollisuudet. Vuonna 2015 peliin julkaistu päivitys lisäsi 3D-grafiikan fysiikkaperusteisen renderöinnin tuen pelimoottoriin.
Pelimoottori on Bugbearin itse kehittämä nimeltä ROMU.
Ääniraita.
Pelin ääniraidalle valittavasta musiikista järjestettiin avoin äänestys.
Vastaanotto.
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 9/10 arvostelussaan.
V2.fi antoi pelille arvosanaksi 4/5 tähteä arvostelussaan.
Hedengren

Oy Hedengren Ab on vuonna 1918 perustettu suomalainen perheyritys, joka maahantuo ja suunnittelee turva- ja talotekniikan tuotteita. Hedengrenin nykyisiä toimialoja ja tytäryhtiöitä ovat turvatekniikka: Hedengren Security ja talotekniikka: Hedtec. Yrityksen tuotemerkkejä ovat muun muassa Neptolux, Prodex FIREscape, HHL, Hedengren Access Management, Hedsam ja Smartis.
Hedengren Directin Lux-siivous ja ilmanpuhdistuslaitteiden liiketoiminta siirtyi liikkeenluovutuksella L &amp; D Direct Oy:lle 1. syyskuuta 2022.
Hedengrenillä on toimintaa Suomen lisäksi Ruotsissa, Norjassa ja Virossa. Yrityksellä on verkkokauppa.
Historiaa.
Vuonna 1918 serkukset Jarl ja Walter Hedengren avasivat sähköliikkeen nimeltä Aktiebolaget J. Hedengren &amp; C:o Osakeyhtiö Helsingin Lönnrotinkadun ja Fredrikinkadun yhä olemassa olevaan kulmataloon.
Pari vuotta myöhemmin liikkeen osti vakuutusalalla työskennellyt Einar Johansson. Hän hankki uudet liiketilat Erottajalta, alkoi koota radiovastaanottimia ja myydä niitä HEDE-Radiokoneen nimellä. Vuonna 1926 Hedengren työllisti jo 37 henkilöä. 1920-luvun lopulla vähittäismyymälä lopetettiin ja Hedengren keskittyi maahantuontiin, tukkukauppaan ja sähköurakointiin. Tärkeä urakkakohde oli Suomen ensimmäinen täysin sähköistetty talo, Hotelli Torni, joka valmistui 1931.
Vuonna 1936 Johansson perusti tytäryhtiön, AB Elektrosignal-Sähkömerkki OY:n (ESM), josta myöhemmin tuli Oy Esmi Ab. Sotien jälkeen Hedengren aloitti Electrolux-pölynimurien maahantuonnin. 1950-luvun puolivälissä Hedengren laajensi turvatekniikkaan. Jo vuosikymmenen alussa oli alkanut Hedoy-moottorilämmittimien valmistus. Pölynimurien kotimyynti käynnistyi 1960, jolloin myös yrityksen nimi sai nykyisen muotonsa Oy Hedengren Ab.
Kauppaneuvos Einar Johansson kuoli seuraavana vuonna 69 vuoden iässä, ja yhtiön otti johtoonsa hänen poikansa, diplomi-insinööri Bror Johansson, joka sai kauppaneuvoksen arvon 1983. 1960-luvun lopulla Hedengren rakennutti oman uuden toimitalon Lauttasaareen, jossa se yhä toimii. Yritys on useassa eri vaiheessa rakennuttanut myös oman logistiikkakeskuksen Espoon Kauklahteen.
Vuonna 1987 Hedengren osti valaistusalan yrityksen Oy Feldt Ab:n, josta syntyi Hedengren Valaistus -liiketoimintayksikkö. 
1990-luvun lopun rationalisoinnissa eräitä toimialoja lopetettiin, ja jäljelle jäivät tasavahvoina sähkö- ja teollisuustekniikka, ammattielektroniikka ja asennus sekä kodintekniikka. Samoihin aikoihin perheyhtiön johtoon astui kolmannen sukupolven edustaja, kauppatieteiden maisteri Berndt Johansson, ja eri toimialoista muodostettiin tytäryhtiöt Oy Hedtec Ab, Oy Hedpro Ab ja Oy Hedoy Ab.
Vuonna 2005 Hedengrenin turvatekniikkatoimiala laajeni turvavalojärjestelmiin (Oy Neptolux Ab) sekä turvalaitekomponenttien verkkokauppaan (Oy Neptosec Ab).
Minerva (automerkki)

Minerva oli belgialainen automerkki, jota valmistettiin vuosina 1902–1938.
Vuonna 1883 alankomaalainen Sylvain de Jong perusti Antwerpenissa polkupyörätehtaan. Vuonna 1900 tehdas aloitti moottoripyörien valmistuksen ja 1902 autojen valmistuksen. Ensimmäinen Minerva-auto oli nelisylinterinen malli, jonka moottori tuotti 4,5 kilowattia (6 hv). 1903 De Jong perusti "Société Anonyme Minerva Motors" -yhtiön. Autojen laajempi tuotanto alkoi 1904. Autoissa oli metallilla vahvistettu puukori ja 2-, 3- ja 4-sylinterinen moottori.
1920 Minerva aloitti loistoautojen tuotannon 20CV- (3,6 litran 4-sylinterinen moottori) ja 30CV-malleilla (5,3 litran 6-sylinterinen moottori). Mallimerkintä CV tarkoitti verohevosvoimia. Nämä mallit olivat Yhdysvalloissa suosittuja elokuvatähtien, poliitikkojen ja teollisuusjohtajien keskuudessa.
1923 tehdas esitteli pienemmän 15CV-mallin ja 20CV-malliin (3,4 litran 6-sylinterinen moottori) tuli vakiovarusteeksi jarrut kaikkiin neljään pyörään. Isot Minerva-autot saivat 8-sylinterisen rivimoottorin, joiden iskutilavuus oli joko 6,6 litraa tai 4 litraa.
Viimeinen Minerva-auto oli kahden litran M4 vuonna 1934, jota ei kuitenkaan myyty riittävästi. Vuonna 1936 automerkki sulautettiin toiseen belgialaiseen merkkiin, Imperiaan, joka valmisti viimeiset Minerva-autot 1938.
Pilvien alla, maan päällä

Pilvien alla, maan päällä on Egotrippi-yhtyeen 4. lokakuuta 2013 julkaistu albumi. Albumia on kuvailtu tribuutiksi yhtyeelle itselleen, sillä kaikki albumin kappaleet on levyttänyt ensimmäisen kerran joku toinen artisti, vaikka ne on tehnyt (tai ollut osatekijänä) Egotripin jäsenet Mikki ja Knipi. Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan viidenneksi.
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin kappale ”Mestaripiirros”, jonka on alun perin levyttänyt Anna Puu. Kappale on parhaimmillaan ollut 11. soitetuin radiokappale. Toisenä singlenä julkaistiin niin ikään alun perin Anna Puun levyttämä ”Hyvä hetki”.
Erva-Latvala

Erva-Latvala Oy oli yksi Suomen ensimmäisistä mainostoimistoista, joka toimi Helsingissä vuodesta 1925 vuoteen 1992. Se oli sotia edeltävän ajan suurin mainostoimisto Suomessa.
Erva-Latvala syntyi, kun yhdysvaltalainen mainostoimisto Erwin, Wasey &amp; Co. Ltd alkoi 1920‑luvun puolivälissä perustaa paikallistoimistoja eri maihin palvellakseen suurta asiakastaan Ford Motor Companya kaikkialla maailmassa.
Suomen-toimiston johtajaksi tuli Amerikassa syntynyt ja kasvanut pohjalaisen siirtolaissuvun vesa Wäinö K. Latvala. Suomessa käymänsä kauppakoulun jälkeen hän oli harjoitellut mm. Kodakin Pietarin-konttorissa, Hangon Keksin mainospäällikkönä ja sanomalehti Uuden Suomen perustaman Reklan johtajana. Muutamassa vuodessa Erwin, Wasey &amp; Co. Ltd Oy kasvoi Suomen suurimmaksi mainostoimistoksi, ja W. K. Latvala oli alan tunnettu johtohahmo kunnes 1940-luvulla muutti takaisin Yhdysvaltoihin.
Yhtiön suomalaisuuden korostamiseksi sen nimi muutettiin vuonna 1933 Erva-Latvala Oy:ksi. Aidosti toimisto suomalaistui vuonna 1941, kun se siirtyi amerikkalaisomistuksesta Tukkukauppojen Osakeyhtiön ”talotoimistoksi” eli mainostajayrityksen itsensä omistamaksi mainostoimistoksi.
Ervan merkittävimpiä asiakkaita sotia edeltäneinä vuosina olivat Fordin lisäksi Finlayson, Friitalan nahkatehdas, Hankkija, Kuusinen ja Tampella.
Erva-Latvalan työntekijöitä olivat alkuvuosikymmeninä muiden muassa Aukusti Tuhka, Ilmari Sysimetsä, Elis Muona, Hans Björklind, Hans Brückner, Aarne Nopsanen, Yrjö Könni, Jaakko Salonoja, Arnold Tilgmann, Topi Törmä ja Armi Ratia. Monet kirjailijana tunnetuksi tulleet toimivat jossain vaiheessa uraansa Ervan tekstisuunnittelijoina; heihin lukeutuvat Pentti Holappa, Erkki Hämäläinen, Kyllikki Hämäläinen, Elisabet Laurila, Pekka Lounela, Matti Pajula, Selim Tapola, Ahti Taponen, Pirjo Tuominen ja Jouko Tyyri, jonka isä Aki Laine työskenteli myös Ervassa. Yli 30 vuoden uran (1933–64) Erva-Latvalan palveluksessa teki kirjailija Armas J. Pulla. Erva-Latvalan työntekijöistä Kaj Brynolf Lindgren, Kalevi Piha ja Pertti Hemánus loivat sittemmin yliopistouran.
Toisen maailmansodan jälkeenkin toimisto kasvoi tasaisesti, mutta myös kilpailu kiristyi huomattavasti. Yrityksen henkilöstömäärä oli suurimmillaan 1968, jolloin Erva työllisti 110 henkilöä. 1980-luvun alussa Erva‑Latvala Oy oli Mainostoimistojen liiton tilastoinnin mukaan Suomen kahdeksanneksi suurin toimisto. Vuonna 1984 sillä oli sivutoimisto Kuopiossa. Mainonnan teon lisäksi Erva-Latvala Oy toimi Linguaphonen kielikurssien ja kirjekursseina toteutetun ABC-piirustuskoulun kustantajana vuodesta 1937 ja omistajana 1941–70.
Tuko myi Erva-Latvalan Suomen 1990-luvun alun lamavuosina Markkinointi Viherjuurelle, joka muutti perinteikkään Erva-nimen Veraksi ja sulautti toimiston sitten omaan yritykseensä.
Johan Erik Stenberg

Johan Erik Stenberg (3. elokuuta 1845 Bollnäs – 12. tammikuuta 1923 Nacka) oli ruotsalainen arkkitehti. Hän suunnitteli useita rakennuksia Ruotsin lisäksi myös Suomeen Oulun ja Porin kaupunkeihin. 
Merkittävimpiä Stenbergin töitä Suomessa ovat 1880- ja 1890-luvuilla valmistuneet Porin Teatteri, Oulun kaupungintalo sekä Porin kaupunginsairaala. Hänen suunnittelemiaan olivat myös muun muassa vuonna 1929 palanut Ainolan huvila Oulussa, jossa toimi aikoinaan Oulun kaupunginkirjasto sekä Porin Reposaaressa sijainnut Junnilan leirikeskuksen päärakennus, joka tuhoutui tuhopoltossa vuonna 1991.