tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Cyclomedusa

Cyclomedusa oli muinainen meduusaa muistuttanut eliö joka eli prekambrin loppupuolella ediacarakaudella noin 600–550 miljoonaa vuotta sitten ennen Kambrikauden lajiräjähdystä. Sen halkaisija on ollut muutamista millimetreistä noin metriin.
Uskotaan että "Cyclomedusan" pehmeärakenteisesta elimistöstä fossilit ovat sattaneet syntyä mikrobimattoon syntyneestä painaumasta joka on säilynyt hiekasta syntyneeseen sedimenttiin. Aluksi niiden arveltiin olevan vapaasti uivia eliöitä kuten meduusat ovat nykyisin. Myöhemmin on alettu uskomaan että ne olisivat pohjassa paikallaan pysyviä eliöitä kuten merivuokot. Niiden arvellaan lisääntyneen joko jakautumalla tai kasvattamalla versoja.
Cyclomedusoja on löydetty useista paikoista ympäri maailman kuten esimerkiksi Australiasta Flinders Range -vuoriston alueelta ja Venäjätä Vienanmeren ympäristöstä.
Sen taksonominen asema on arvoituksellinen.
Joseph Phillips

Joseph ”Joe” Phillips (24. maaliskuuta 1911 Intia – 13. marraskuuta 1987 Pune) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1936 ja kuului tuolloin myös Intian olympiakultaa voittaneeseen maahockeyjoukkueeseen.
Shabban Shahab-ud-Din

Shabban Shahab-ud-Din (8. marraskuuta 1909 Intia – 6. tammikuuta 1983) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1936 ja kuului tuolloin myös Intian olympiakultaa voittaneeseen maahockeyjoukkueeseen.
Parvancorina

Parvancorina oli esihistoriallinen eläinsuku, joka tunnetaan ediacarakaudelta noin 570 miljoonan vuoden takaa. Fossiileja on tavattu Etelä-Australiasta ja Vienanmeren alueelta. Eläinten koko oli noin 1–2,5 cm, ne elivät meren pohjalla.
Garewal Singh

Gurcharan Singh Grewal (4. toukokuuta 1911 Intia – 7. helmikuuta 1949) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1936 ja kuului tuolloin myös Intian olympiakultaa voittaneeseen maahockeyjoukkueeseen.
Echmatocrinus

Echmatocrinus oli mahdollisesti nykyisiä piikkinahkaisia muistuttanut selkärangaton eläin, jonka jäännöksiä tunnetaan Burgess Shalen kambrikautisista kerrostumista noin 505 miljoonan vuoden takaa. "Echmatocrinus brachiatus" eli useiden yksilöiden ryppäissä merenpohjaan kiinnittyneenä; pisin tunnettu yksilö on hieman yli 18 senttimetrin mittainen. Lajin asema eläinkunnan sukupuussa on epäselvä, mutta sukulaisuutta niin piikkinahkaisiin kuin korallieläimiinkin on epäilty.
Lajista tunnetaan yhteensä parisen tusinaa fossiilinäytettä.
Ottoia

Ottoia oli 500 miljoonaa vuotta sitten kambrikaudella elänyt selkärangaton eliö, joka on luettu makkaramatoihin (Priapulida). "Ottoia prolifica" oli noin 8 senttimetriä pitkä. Se oli todennäköisesti merenpohjaan kaivautuneena elänyt saalistaja.
"Ottoiaa" tavataan yleisenä ja suurimpana matona Burgess Shalen fossiiliesiintymässä. Sen kehon ympärillä olevia piikkejä oletetaan käytetyn saalistukseen. "Ottoian" fossiileista löydetyn suoliston sisällön perusteella se oli saalistaja. Se söi myös oman lajinsa yksilöitä ja oli siis kannibaali. "Ottoian" elämäntapaa ei tunneta tarkasti, mutta sen oletetaan eläneen sedimenttiin kaivamassaan tunnelissa. "Ottoiasta" on löydetty 1 500 näytettä.
Ditomopyge

Ditomopyge oli trilobiittisuku. Eläinten pituus oli noin 2,5-3 cm. Ne olivat nopealikkeisisä detritivoreja, eli ne söivät kuollutta kasvi- ja eläinainesta.
Lajit.
Sukuun kuului 12 lajia.
Ceratarges

Ceratarges oli devonikaudella elänyt marokkolainen trilobiitti, jolla oli piikkejä. Sen pituus oli 6,6 cm.
Encrinurus

Encrinurus oli trilobiittisuku, joka tunnetaan ajalta 472–412,3 miljoonaa vuotta sitten. Niillä oli isot silmät, ja pituutta noin 5 senttimetriä.
Phacops

Phacops oli siluuri- ja devonikausilla elänyt trilobiittisuku. Niillä oli verkkosilmät jotka mahdollistivat suuren näkökentän.
Niitä löydetty Pohjois-Amerikasta, Euroopasta ja Marokosta. Aiemmin Pohjois-Amerikan laatta ja Euraasian laatta olivat yhdessä mutta laattojen erkanemisen vuoksi ne sijaitsevat nyt eri puolilla Atlanttia.
Selenopeltis

Selenopeltis oli ordovikikaudella elänyt trilobiittisuku, joka tunnetaan Keski- ja Länsi-Euroopan sekäs Marokon fossiileista. Trilobiitin pituus oli noin 12 cm.
Encrinus

Encrinus oli merililjoihin ("Crinoidea") luettu piikkinahkainen muinaiseläin keskitriaskauden Euroopasta. Sen kuppi oli noin 4–6 cm pitkä. "Encrinus" kiinnittyi merenpohjaan vartensa avulla. Se pyydysti sen ohi kelluvia pieniä eliöitä kymmenellä sakarallaan. Eliöt tarttuivat sakaroiden tahmeaan nesteeseen ja pienet karvat työnsivät ne kohti keskellä olevaa suuaukkoa.
Clypeus

Clypeus oli esihistoriallinen merisiilisuku. Se eli 176–135 miljoonaa vuotta sitten jurakaudella nykyisen Afrikan ja Euroopan alueella. Se eli merenpohjan koloissa ja kaivoi ravintonsa mudasta. Sillä oli kova, pyöreä kuori kuori joka koostui viidestä tähtikuvioon järjästäytyneestä osasta, mutta useimmista muista merisiileistä poiketen sen piikit olivat pehmeitä ja karvaisia. Sen läpimitta oli 5–12 senttimetriä.
Hemicidaris

Hemicidaris oli esihistoriallinen merisiilisuku joka eli keskiseltä jurakaudelta myöhäiselle liitukaudelle Englannissa. Eläimen läpimitta piikit mukaan lukien oli 20 senttiä ja ilman piikkejä 2-4 senttiä. "Hemicidariksen" kahdeksansenttisten piikkien liitoskohdat ovat säilyneet fossiileissa. Liitoskohdat olivat taipuisia ja se pystyikin liikuttamaan piikkejään lihasten avulla. "Hemicidaris" eli kovalla, kivisellä merenpohjalla jossa se liikkui ruumiinsa alapinnan tahmeiden jalkojen avulla.
Mudumalain kansallispuisto

Mudumalain kansallispuisto on luonnonsuojelualue Intiassa Tamil Nadun osavaltiossa. Se sijaitsee Tamil Nadun, Keralan ja Karnatakan rajaseudulla Nilgirivuorten koillisrinteillä. Yhdessä naapuriosavaltioiden suojelueuiden kanssa se on osa suurempaa Nilgirin biosfäärialuetta. Se oli alkujaan riistanhoitoalue, joka rauhoitettiin jo 1940-luvun alkupuolella.
Monsuunisateet aiheuttavat alueen kasvillisuudessa eroja, joiden takia ruohonsyöjät vaeltavat säännöllisesti alueen eri osissa. Suuriin nisäkkäisiin kuuluvat aasiannorsu, gauri, nelisarviantilooppi, kääpiökauriit ja huulikarhu.
Walter de Sousa

Walter Louis Joseph de Sousa (16. helmikuuta 1920 Mbale nyk. Uganda − 23. elokuuta 1989 Mumbai Intia) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1948 ja kuului tuolloin myös Intian olympiakultaa voittaneeseen maahockeyjoukkueeseen.
Lawrie Fernandes

Lawrence "Lawrie" Fernandes (1929 Intia – 22. tammikuuta 1995) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1948 ja kuului tuolloin myös Intian olympiakultaa voittaneeseen maahockeyjoukkueeseen.
Gerry Glacken

Gerald R. "Gerry" Glacken oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1948 ja kuului tuolloin myös Intian olympiakultaa voittaneeseen maahockeyjoukkueeseen.
Kishan Lal

Kishan Lal (2. helmikuuta 1917 Mhow – 23. kesäkuuta 1980 Madras) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1948 ja kuului tuolloin myös Intian olympiakultaa voittaneeseen maahockeyjoukkueeseen.
Leo Pinto

Leo Hillary Knowles Pinto (11. huhtikuuta 1914 Nairobi, Kenia – 10. elokuuta 2010 Mumbai, Intia) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1948 ja kuului tuolloin myös Intian olympiakultaa voittaneeseen maahockeyjoukkueeseen.
Valgan rautatieasema

Valgan rautatieasema () on Virossa Valgan kaupungissa sijaitseva rautatieasema. Saksalaiset sotavangit rakensivat asemarakennuksen, joka valmistui vuonna 1949. Se edustaa stalinistista arkkitehtuuria.
Matkustajajunalla asemalta pääsee sekä Latviaan latvialaisilla junilla että Tallinnan suuntaan virolaisilla junilla. Valgasta Võruun johtavalla radalla on vain tavaraliikennettä.
Jaswant Rajput

Jaswant Singh Rajput (1920-luku – 28. tammikuuta 2015) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1948 ja kuului tuolloin Intian olympiakultaa voittaneeseen maahockeyjoukkueeseen.
Rajput kuoli 88-vuotiaana 28. tammikuuta 2015.
Latif-ur Rehman

Latif-ur Rehman (1. tammikuuta 1929 Indore, Madhya Pradesh, Intia – 27. helmikuuta 1987 Faisalabad, Pakistan) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1948, 1952 ja kesäolympialaisissa 1956.
Insuliinipumppu

Insuliinipumppu on mukana kannettava laite, jota käytetään insuliinin jatkuvaan ihonalaiseen annosteluun diabetespotilailla. Järjestelmään kuuluu kolme osaa:
Insuliinipumppuun liitetyn verensokerisensorin käyttö on yleistynyt. Sensori aistii ihonalaisen kudoksen glukoosia ja se voi olla liitettynä pumppuun jatkuvasti tai jaksoittain. Sensori voi myös ohjata pumpun toimintaa. Se voi vähentää insuliinin annostelua, jos verensokeri laskee liikaa tai lisätä insuliinin annostelua, jos verensokeri vastaavasti nousee ja näitä kutsutaankin älyinsuliinipumpuiksi. Itä-Suomen yliopistossa tehdyssä tutkimuksessa älyinsuliinipumput paransivat niiden käyttäjien elämänlaatua sekä vähensivät komplikaatioiden esiintymistä. Älyinsuliinipumpun käyttäjien laatupainotettu elinajanodote kasvoi 2,3 vuodella verrattuna tavallisia insuliinipumppuja käyttäviin. Kustannusvaikuttavuussuhde oli vain 11 184 euroa per laatupainotettu elinvuosi. Tämä on alle Suomessa usein hyväksytyn 50 000 euron rajan. 
Markkinoilla on myös langaton insuliinipumppu, jossa pumppu kiinnitetään suoraan käyttäjän iholle ja jota käytetään langattomasti. 
Insuliinipumppuhoidolla saavutetaan usein paremmat hoitotulokset kuin pistoshoidolla. Insuliinipuutosdiabeteksen 12.marraskuuta 2025 päivitetyn Käypä hoito -suosituksen mukaan insuliinipumppuhoitoa tulee harkita, mikäli muulla insuliinihoidolla ei päästä verenglukoosin hoitotavoitteisiin tai pumppu helpottaa olennaisesti diabeetikon elämää. 
Annostelu.
Insuliinipumppu annostelee jatkuvasti pieniä määriä pikavaikutteista insuliinia, joka korvaa pitkävaikutteisen insuliinin. Insuliinipumppu annostelee samaa pikavaikutteista insuliinia kahdella tavalla:
Insuliinannokset ovat säädettäviä.
Eri valmistajien insuliinipumput.
Suomessa on tällä hetkellä käytössä usean eri valmistajan insuliinipumppuja, esimerkiksi:
Yhdysvalloissa toimiva Beta Bionics -yritys on kehittänyt verensokeria sensoroivan iLet -insuliinipumpun, jonka käyttö ei edellytä käyttäjältään hiilihydraattien laskentaa aterioiden yhteydessä.
Nilgirin biosfäärialue

Nilgirin biosfäärialue on suojelualuekokonaisuus Intian Länsi-Ghatien vuoristoon kuuluvilla Nilgirivuorilla. Siihen kuuluu kuusi kansallispuistoa ja laajoja alueita muuta rauhoitettua metsää. Alue on ollut osa Unescon Ihminen ja biosfääri -ohjelmaa vuodesta 1986 alkaen. Sen kokonaispinta-ala on yli 5 520 neliökilometriä, ja se jakautuu Karnatakan, Keralan ja Tamil Nadun osavaltioiden alueelle.
Biosfäärialueella asuu useita etnisiä ryhmiä, vuonna 2000 noin 1,16 miljoonaa pysyvää asukasta. Heidän joukossaan ovat Intian viimeiset metsästys-keräilytaloutta harjoittavat asukkaat, cholanaikanit, jotka keskittyvät Nilamburin alueelle.
Balbir Singh (1924)

Balbir Singh Dosanjh (10. lokakuuta 1924 Haripur Khalsa, Punjab, Brittiläinen Intia – 25. toukokuuta 2020 Mohali) oli intialainen maahockeypelaaja ja kolminkertainen olympiavoittaja.
Singh voitti Intian miesten maajoukkueessa olympiakultaa Lontoossa 1948, Helsingissä 1952 ja Melbournessa 1956. Helsingissä hän teki loppuottelussa Alankomaita vastaan viisi maalia, joka on edelleen yksittäisen pelaajan olympiafinaalissa tekemien maalien ennätys. Singh kuoli sairaalassa Mohalissa 25. toukokuuta 2020 95 vuoden iässä.
Natriumvetyfosfaatti

Natriumvetyfosfaatti eli dinatriumfosfaatti (Na2HPO4) on natrium- ja monovetyfosfaatti-ioneista muodostuva epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa elintarvikkeiden lisäaineena, puskuriliuoksissa ja muiden yhdisteiden valmistuksessa.
Rakenne ja ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa natriumvetyfosfaatti on kiinteää kiteistä ainetta. Se liukenee hyvin veteen ja on hygroskooppista. Alkeiskopiltaan natriumvetyfosfaatti on monokliininen ja natriumionit sijaitsevat oktaedrisissä ja tetraedrisissä välisijoissa kidehilassa. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan useita kidevedellisiä muotoja. Näitä ovat muun muassa dihydraatti (Na2HPO4·2H2O), heptahydraatti (Na2HPO4·7H2O), oktahydraatti (Na2HPO4·8H2O) ja dodekahydraatti (Na2HPO4·12H2O). Kidevesi poistuu natriumvetyfosfaatin rakenteesta vaiheittain, kun sitä kuumennetaan 35–100 °C:n lämpötilaan. Enemmän kuumennettaessa se hajoaa muodostaen natriumpyrofosfaattia.
Valmistus ja käyttö.
Natriumvetyfosfaattia valmistetaan neutraloimalla fosforihappoa stoikiometrisellä määrällä natriumkarbonaatilla tai natriumhydroksidilla. Toinen tapa on kalsiumvetyfosfaatin ja natriumkarbonaatin tai natriumsulfaatin välinen reaktio, jolloin saostuu niukkaliukoista kalsiumkarbonaattia tai kalsiumsulfaattia ja natriumvetyfosfaatti jää liuokseen.
H3PO4 + Na2CO3 → Na2HPO4 + H2O + CO2
CaHPO4 + Na2SO4 → Na2HPO4 + CaSO4
Suurin yksittäinen käyttökohde natriumvetyfosfaatille on toimiminen emulgaattorina juustonvalmistuksen yhteydessä. Yhdistettä käytetään elintarvikkeissa, kuten juustoissa, leivonnaisissa ja lihavalmisteissa, happamuudensäätöaineena, hapettumisenestoaineena ja sulatesuolana. Natriumvetyfosfaatin E-koodi yhdessä natriumfosfaatin ja natriumdivetyfosfaatin kanssa on E 339. Muita käyttökohteita ovat puskuriliuoksena toimiminen yhdessä natriumdivetyfosfaatin kanssa, tekstiilien palonestokäsittelyissä, silkkipainannassa, emalien ja lasitteiden valmistuksessa ja vedenpehmennyksessä muun muassa lämmitysvesikattiloissa.
Kunwar Digvijay Singh

Kunwar Digvijay Singh (2. helmikuuta 1922 Barabanki, Intia – 27. maaliskuuta 1978 Lucknow, Intia) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1948 ja 1952. Hän myös kuului näistä kisoista kaksi olympiakultaa voittaneeseen maahockeyjoukkueeseen.
Maxie Vaz

Max "Maxie" Vaz (1923 Goa, Intia – 21. heinäkuuta 1991 Mombasa, Kenia) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1948 ja 1952. Hän myös kuului näistä kisoista kaksi olympiakultaa voittaneeseen maahockeyjoukkueeseen.
Angelo Kim Nam-su

Angelo Kim Nam-su (; 4. kesäkuuta 1922 – 1. kesäkuuta 2002) oli eteläkorealainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. lokakuuta 1948 ja nimitettiin Suwonin hiippakunnan johtoon 5. lokakuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Victorinus Youn Kong-hi, jota avustivat Luigi Dossena ja Paul Marie Kinam Ro. 
Kim Nam-su sai 22. marraskuuta 1983 lisäksi nimityksen Korean sotilaspiispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi 23. lokakuuta 1989. Hän jatkoi vielä toimintaansa Suwonin piispana, kunnes jäi eläkkeelle 75-vuotispäivänään 4. kesäkuuta 1997.
Charles Emil Lewenhaupt (vanhempi)

Charles Emil Lewenhaupt (vanhempi) (28. maaliskuuta 1691 Tukholma – 4. elokuuta 1743) oli ruotsalainen kreivi ja kenraali sekä Ruotsin armeijan ylipäällikkö hattujen sodan aikana. Hänen isänsä oli kreivi Carl Gustaf Lewenhaupt ja äitinsä Amalia Wilhelmina Königsmarck.
Lewenhaupt oli ammattisotilas, joka oli mukana suuren Pohjan sodan loppuvaiheen taisteluissa. Hän yleni everstiksi 1722. Vapauden ajalla hän kuului hattupuolueen johtaviin miehiin ja kannatti sotaa Venäjää vastaan. Valtiopäivillä 1734 ja 1741 hän oli maamarsalkkana.
Sodan alkuvaihe sujui Ruotsin joukoilta huonosti, ja Lappeenrannan taistelun 1742 jälkeen Lewenhaupt nimitettiin Suomessa olevien joukkojen ylipäälliköksi Henrik Magnus von Buddenbrockin tilalle. Lewenhaupt ei kuitenkaan osoittanut merkittäviä sotapäällikön kykyjä, vaan solmi Venäjän kanssa aselevon pyrkimättä hyötymään vastapuolen sisäisestä hajanaisuudesta. Taistelujen puhjettua uudelleen hän vetäytyi joukkoineen Helsinkiin. Tämän takia hänet ja hänen lähin miehensä Henrik Magnus von Buddenbrock kutsuttiin Tukholmaan, tuomittiin Ruotsin sotilaskunnian tahraamisesta kuolemaan ja mestattiin kesällä 1743.
Hänen poikansa Charles Emil Lewenhaupt (nuorempi) toimi maamarsalkkana vuoden 1789 valtiopäivillä ja allekirjoitti siellä kuningas Kustaa III:n toiveen mukaisesti yhdistys- ja vakuuskirjan vastoin aateliston tahtoa.
US Sassuolo Calcio

Unione Sportiva Sassuolo Calcio on italialainen jalkapalloseura. Se pelasi kaudella 2013–2014 ensimmäistä kertaa historiassaan maan pääsarjassa Serie A:ssa. Keväällä 2024 joukkue putosi Serie B:hen.
Seuran kotikaupunki on 41 000 asukkaan Sassuolo, mutta kotiottelunsa joukkue on pelannut vuodesta 2008 lähtien 17 kilometrin päässä Modenassa seuran noustua tuolloin Serie B:hen. 
Historia.
Jalkapalloseura luotiin vuonna 1922. US Sassuolo Calcio pääsi Serie C1:hen vuonna 2006 voitettuaan pudotuspeleissä A.C. Sansovino:n. US Sassuolo Calcio on pelannut Serie B:ssä vuodesta 2008 lähtien.
HC Stadion Litoměřice

HC Stadion Litoměřice on tšekkiläinen jääkiekkoseura Litoměřicen kaupungista. Seura on perustettu vuonna 1972 ja se pelaa Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Maxa Ligassa.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Henri Litmanen

Henri Litmanen (s. 22. huhtikuuta 1991 Siilinjärvi) on suomalainen pelaajauransa lopettanut pesäpalloilija. Sisäpelissä Litmanen pelasi kotiuttajan roolissa ja ulkokentällä pelitilanteesta riippuen polttolinjassa tai siepparina.
Litmanen esiintyi ensimmäistä kertaa Superpesiksessä ollessaan 17-vuotias, kun hän pelasi Puijon Pesiksessä yhteensä 11 ottelua kausien 2008 ja 2009 aikana. Litmanen kuitenkin siirtyi alemmalle sarjatasolle vielä kolmeksi vuodeksi, kun hän pelasi Ykköspesistä Kempeleen Kirissä kaudella 2010 ja Puijon Pesiksessä kaksi seuraavaa kautta. Kaudeksi 2013 Litmanen siirtyi Joensuun Mailaan, jossa vastuuta oli runsaasti tarjolla.
Litmasen aika Joensuussa oli menestyksekäs, sillä hän voitti seurassa ollessaan kaksi SM-kultaa (2018, 2019) ja kuusi SM-pronssia (2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2022). Litmanen ei uransa aikana juurikaan kärsinyt loukkaantumisista, eikä häneltä jäänytkään Joensuussa pelatessaan yhtään ottelua väliin. Itä–Länsi-otteluun Litmanen valittiin kaudella 2021.
Litmanen lopetti uransa vuonna 2024, mutta palasi kesällä 2025 kasvattajaseuraansa Siilinjärven Pesikseen yhden ottelun sopimuksella. Litmanen löi ottelussa Helsingin Puna-Mustia vastaan neljä juoksua ja toi yhden.
Uransa aikana Litmanen pelasi 354 Superpesiksen runkosarjaottelua, joissa hän on löi 36+200 juoksua, toi 244 juoksua ja keräsi 1 329 kärkilyöntipistettä.
Siviiliammatiltaan Litmanen on luokanopettaja. Hän käsitteli pro gradu -tutkielmassaan pesäpallon asemaa koululiikunnassa.
Litmasen pesäpallosukuun kuuluvat isä Ilmo, sedät Hannu ja Heikki sekä serkku Matias.
Writers’ Guild of Great Britain

Writers’ Guild of Great Britain on Britannian ammattilaiskäsikirjoittajien ammattijärjestö. Se on yhteistyössä Britannian ammatillisen keskusjärjestön Trades Union Congressin ja International Affiliation of Writers Guilds -järjestön kanssa. Järjestö myönsi pitkään vuosittaisen elokuvapalkinnon. 
Writers’ Guild of Great Britain perustettiin toukokuussa 1959.
Maahockeyn maailmanmestaruuskilpailut 1982

Maahockeyn maailmanmestaruuskilpailut 1982 olivat järjestyksessään viidennet maahockeyn maailmanmestaruuskilpailut. MM-kisat käytiin 29. joulukuuta 1981 – 12. tammikuuta 1982 Intian Mumbaissa. Turnaukseen osallistui 12 maajoukkuetta.
Hallitsevana maailmanmestarina kisoihin lähti Pakistan, joka voitti vuoden 1978 kisojen loppuottelussa Alankomaat. Hallitseva Euroopan-mestari oli Länsi-Saksa, joka oli voittanut vuoden 1978 kisojen loppuottelussa myös Alankomaat. Edelliset olympialaiset olivat olleet vuonna 1980. Olympiakultaa oli voittanut Intia ennen Espanjaa. Olympiaturnausta boikotoi kuitenkin muun muassa Pakistan, Alankomaat, Australia, Länsi-Saksa sekä Argentiina.
Lohkot.
Turnaukseen osallistuneet kaksitoista joukkuetta jaettiin kahteen kuuden joukkueen lohkoon:
Wayanadin kansallispuisto

Wayanadin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Intiassa Keralan osavaltiossa. Se sijaitsee Länsi-Ghatien vuoristoon kuuluvilla Nilgirivuorilla, ja on osa Nilgirin biosfäärialuetta. Se on perustettu vuonna 1973 suojelualueeksi, ja myöhemmin siitä tehtiin kansallispuisto. Sana Wayanad tarkoittaa suoaluetta. Siellä elää aasiannorsuja, tiikereitä, panttereita ja huulikarhuja.
WSV Sterzing/Vipiteno Broncos

WSV Broncos Sterzing Vipiteno on italialainen jääkiekkojoukkue Sterzingin kaupungista Italiasta. Joukkue on perustettu vuonna 1948 ja se pelaa Italian, Itävallan ja Slovenian yhteisessä Alps Hockey League-liigassa.
Joukkue.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Albrekt (Itävallan arkkiherttua)

Albrekt, Teschenin herttua (; 3. elokuuta 1817 Wien – 18. helmikuuta 1895 Arco) oli Itävallan arkkiherttua ja kyvykäs sotapäällikkö.
Albrektin isä oli Napoleonin sodissa menestystä saavuttanut sotamarsalkka, arkkiherttua Kaarle. Albrekt liittyi Itävallan armeijaan vuonna 1837 ja sai koulutuksen marsalkka Joseph Radetzkyn alaisuudessa. Hän sai vuonna 1845 kenraalin arvon, mutta joutui eroamaan vallankumouksellisten levottomuuksien puhjettua maaliskuussa 1848. Sen jälkeen Albrekt osallistui Radetzkyn Pohjois-Italian-sotaretkeen 1848–1849 ja kunnostautui divisioonankomentajana varsinkin Novaran taistelussa vuonna 1849. Hän toimi Unkarin valtionhoitajana ja ylipäällikkönä 1851–1860 ja sai 1863 ylennyksen sotamarsalkaksi.
Preussin–Itävallan sodan syttyessä vuonna 1866 Albrekt toimi Italian vastaisen rintaman komentajana ja saavutti heinäkuussa ratkaisevan voiton Custozan taistelussa. Italialaiset joukot ajautuivat tämän seurauksena niin suureen hajaannukseen, että Albrekt saattoi irrottaa rintamalta joukkoja ja lähettää ne suojamaan Wieniä Preussin armeijalta, joka oli lyönyt Itävallan Königgrätzin taistelussa. Hänet nimitettiin 10. heinäkuuta 1866 koko Itävallan armeijan ylipäälliköksi, mutta sota päättyi rauhaan ennen kuin hän ehti toteuttamaan suunnittelemiaan operaatioita.
Tämän jälkeen Albrekt omistautui Itävalta-Unkarin armeijan kehittämiselle ja hänet nimitettiin 1869 armeijan ylitarkastajaksi. Preussin esimerkin mukaisesti hän painotti sotateollisuuden ja rautateiden kehittämistä, uudisti yleisesikuntajärjestelmän ja otatti käyttöön uusia asetyyppejä sekä lyhytaikaisen asevelvollisuuden armeijan koon kasvattamiseksi.
Albrektia esittävä ratsastajapatsas seisoo nykyään Wienissä Albertina-museon edustalla.
Ludwig von Benedek

Ludwig August von Benedek (14. heinäkuuta 1804 Ödenburg – 27. huhtikuuta 1881 Graz) oli itävaltalainen kenraali, joka muistetaan parhaiten Königgrätzin taistelussa vuonna 1866 Preussille kärsimästään tappiosta.
Benedek liittyi Itävallan armeijaan vuonna 1822 ja yleni vuoteen 1846 mennessä everstiksi. Hän osallistui samana vuonna Galitsian kapinan tukahduttamiseen, ja taisteli vuonna 1848 Italiassa sekä vuonna 1849 ensin Unkarissa ja sitten uudelleen Italiassa marsalkka Joseph Radetzkyn esikuntapäällikkönä. Krimin sodan aikana vuonna 1853 Benedek ylennettiin sotamarsalkkaluutnantiksi ja hänet nimitettiin Galitsiaan sijoitetun armeijakunnan komentajaksi. Vuonna 1859 Italiassa käydyn sodan aikana hän toimi Itävallan 8. armeijan komentajana. Hänen taitava puolustuksensa kesäkuussa 1859 käydyn tappiollisen Solferinon taistelun jälkeen pelasti mahdollisesti Itävallan armeijan. Benedek sai samana vuonna "feldzeugmeisterin" sotilasarvon. Hänet nimitettiin 1860 pääesikunnan päälliköksi ja Unkarin kuvernööriksi. Vuosina 1861–1866 hän oli Italiaan sijoitettujen joukkojen komentajana.
Kun sota Preussia vastaan syttyi vuonna 1866, Benedek suostui vastentahtoisesti komentamaan joukkoja, joiden oli tarkoitus pysäyttää Preussin armeijan hyökkäys Böömissä. Hän kärsi kuitenkin ratkaisevan tappion Königgrätzissä 3. heinäkuuta. Tappion syynä on pidetty sekä itävaltalaisten mielikuvituksetonta johtoa että suustaladattavien kiväärien käyttöä preussilaisten edistyneempien takaaladattavien aseiden sijaan. Taistelun lopputulos vahvisti Preussin aseman Saksan alueen johtavana valtiona. Benedek otti täyden vastuun tappiosta ja erosi. Hänen sodanjohdostaan käynnistettiin myös virallinen tutkinta, mutta se keskeytettiin keisarin määräyksestä.
Maciste nelle miniere del re Salomone

Maciste nelle miniere del re Salomone (”Maciste kuningas Salomonin kaivoksissa”) on vuonna 1964 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Lajityypiltään peplumia edustavan filmin on ohjannut Piero Regnoli. Sen päähenkilöä Macistea (eräissä kieliversioissa Simsonia) esittää brittiläissyntyinen kehonrakentaja Reg Park.
Juoni.
Keskellä Afrikkaa, muurein ympäröidyn Zimban kaupungin alla sijaitsee legendaarinen Salomonin kultakaivos, jota kuningas Namar on kieltänyt hyödyntämästä. Kuninkaan neuvonantaja Riad syöksee tämän vallasta beduiinikuningatar Faziran avulla päästäkseen käsiksi kultaan. Prinssi Vasman hoitaja Samara ottaa lapsen mukaansa ja pakenee viidakkoon. Siellä hän kohtaa Tarzania muistuttavan Macisten, joka lähtee vapauttamaan Zimban asukkaita. Fazira huumaa Macisten ja pakottaa hänet työskentelemään kaivoksessa nilkkarenkaalla kahlittuna. Samaran joutuessa uhatuksi Maciste murtautuu ulos kaivoksesta ja kukistaa Riadin ja Faziran.
Tuotanto.
"Maciste nelle miniere del re Salomone" on kuvattu Techniscope-tekniikalla Eastmancolor-väreissä De Paolisin studiolla, Tor Caldarassa sekä Reg Parkin uudessa kotimaassa Etelä-Afrikan tasavallassa. Peplum-kliseillä kyllästetty elokuva on hidastempoinen ja tylsä. Mr. Universe -kilpailun seuraavana vuonna kolmannen kerran voittanut Park saa runsaasti tilaisuuksia pullistella lihaksiaan, mutta näyttelijänä hän muistuttaa lähinnä unissakävelijää.
DVD-julkaisut.
Elokuva on saatavilla laadultaan erinomaisena ranskalaisena DVD-julkaisuna, joka sisältää italian- ja ranskankieliset ääniraidat sekä ranskankielisen tekstityksen. Sen kylkiäisenä on Riccardo Fredan ohjaama "Maciste ja manalan valtiatar" ("Maciste all’Inferno", 1962). Yhdysvaltalainen Alphan DVD on kuvanlaadultaan surkea.
Lylyn rautatieasema

Lylyn rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka -radalla Juupajoen Lylyssä, noin kymmenen kilometriä kunnan keskustaajamasta pohjoiseen.
Asema avattiin radan valmistuessa vuonna 1883. Asemarakennus on rakennettu pysäkin tyyppipiirustusten mukaan, ja sitä on laajennettu vuonna 1920. Asemalla on myös tavarasuoja sekä vuonna 1952 valmistunut tiilinen vesitorni, jossa on toiminut kahvila. Alkuperäinen, uuden tieltä purettu vesitorni oli rakennettu vuonna 1903. Yhtä aikaa vanhan vesitornin kanssa oli valmistunut halkolaituri, joka purettiin vuonna 1962.
Asemaa käytettiin lähinnä lähiseudun puuteollisuuden tavarankuljetuksiin. Parin kilometrin päähän asemalta rakennettiin puolustusvoimien asevarikko. Lylyn asemanseudusta muodostui melko hajanainen, noin 400 asukkaan taajama. Henkilöliikenne Lylyssä lopetettiin toukokuussa 1990, jolloin myös koko liikennepaikka lakkautettiin. Taajaman asukasluku on sittemmin laskenut noin kahteensataan asukkaaseen, mutta paikallinen kyläyhteisö on kuitenkin toivonut pysähdysten aloittamista uudelleen.
Museovirasto on luokitellut Lylyn asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kultturiympäristöksi.
Il leone di Tebe

Il leone di Tebe (italiankielinen nimi, suom. ”Theban leijona”; , ”Helene, Troijan kuningatar”) on vuonna 1964 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan mytologia-aiheista peplumia edustavan filmin on ohjannut Giorgio Ferroni. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Mark Forest alias Lou Degni.
Juoni.
Troijan sodan jälkeen Spartaan palaava Helene haaksirikkoutuu ja päätyy henkivartijansa Arionin kanssa Ylä-Egyptin pääkaupunkiin Thebaan. Faarao Ramses ihastuu Heleneen ja ”Herkuleen voimat omaava” Arion saa ”Theban leijonan” arvonimen voitettuaan painiottelussa voimamies Gaorin. Helene ja Arion rakastuvat toisiinsa. Ala-Egyptin faarao Amenoenofis uhkaa sodalla Ramsesta, joka saa surmansa neuvonantajansa Tumesin kädestä. Ramsesin morsian Nais auttaa murhasta syytetyn Arionin pakoon Helenen jäädessä Tutmesin vangiksi. Amenofisin joukkoja komentava Helenen puoliso Menelaos valtaa Theban, mutta menehtyy ahneutensa takia. Arion pelastaa kuolemaan tuomitun Helenen ja pari saa toisensa.
Tuotanto.
Euroscope-tekniikalla Eastmancolor-väreissä kuvattu "Il leone di Tebe" on tyylipuhdas peplum-elokuva, jonka ansioita ovat tavallista parempi käsikirjoitus, näyttävät lavasteet ja ammattitaitoinen näyttelijäkunta. Miinuspuolelle jäävät alussa hitaasti kehittyvä juoni, De Paolisin studiolla tehdyt ”ulkokuvaukset” ja arkistomateriaalin runsas käyttö. Mark Forestin rintalihakset esittävät yhtä elokuvan pääosista ja hänen sijaisnäyttelijänsa Giovanni Cianfriglia tekee joukon hienoja toimintakohtauksia. Forest esiintyi samana vuonna viidessä peplum-elokuvassa, joista tämä on selvästi paras.
DVD-julkaisut.
Yhdysvaltalaisen Trimark Home Videon DVD-julkaisu on laadultaan välttävä TV-kopio. Alkuperäinen kuvasuhde löytyy espanjalaisen Impulson DVD:ltä, joka sisältää vain espanjankielisen ääniraidan.
Humayunin mausoleumi

Humayunin mausoleumi on intialaisen suurmogulin Humayunin viimeinen leposija Delhissä. Mausoleumin rakennutti hänen vaimonsa Hamida Banu Begum vuosina 1565–1572. Mausoleumi on rakennettu punaisesta hiekkakivestä ja se on 47 metriä korkea. Sinne on myöhemmin haudattu muitakin suvun jäseniä ja nykyisin siellä on noin 150 hautaa.
Mausoleumi valittiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1993. Taj Mahal on saanut vaikutteita Humayunin mausoleumista.
Ilari Seppälä

Ilari Seppälä (s. 27. maaliskuuta 1993 Lapua) on suomalainen koripalloilija. Hän on pelannut Suomen A-maajoukkueessa vuodesta 2017. Juniorijoukkueissa hän pelasi 59 maaottelua ja haastajamaajoukkueessa 23 ottelua. Hän on voittanut kaksi Suomen-mestaruutta ja pelannut ulkomailla vuodesta 2019.
Ura.
Seppälä on Korikobrien kasvatti ja hänet nostettiin seuran I-divisioonaa pelanneeseen joukkueeseen kaudeksi 2008−2009. Kyseisen kauden jälkeen hän siirtyi Kouvoihin. Ensimmäisellä Kouvot-kaudellaan hän pelasi ainoastaan kaksi Korisliiga-ottelua, mutta kaudella 2010–2011 hän pelasi 36 ottelua 3,1 pisteen keskiarvolla.
Elokuussa 2015 Seppälä siirtyi Loimaalle Bisonsin joukkueeseen. Joukkue joutui talousvaikeuksiin, ja helmikuussa 2016 Seppälä siirtyi takaisin Kouvoihin. Keväällä 2016 hän voitti Kouvojen joukkueessa Suomen-mestaruuden.
Kesäkuussa 2016 Seppälä teki kolmivuotisen sopimuksen Joensuun Katajan kanssa. Vuonna 2017 hän voitti toisen Suomen-mestaruutensa. Kaudella 2018–2019 Seppälä teki uransa parhaita tilastolukemia Korisliigassa: runkosarjassa ottelua kohden 13,2 pistettä, 5,4 syöttöä ja 2,8 levypalloa. Pudotuspeleissä Kataja kuitenkin putosi puolivälierissä.
Kaudeksi 2019–2020 Seppälä siirtyi Helsinki Seagullsiin.
Udham Singh (maahockeypelaaja)

Udham Singh Kular (4. elokuuta 1928 Sansarpur, Intia – 23. maaliskuuta 2000 Sansarpur, Intia) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1952, 1956, 1960 ja 1964. Näissä kisoissa hän oli mukana kolme olympiakultaa ja yhden olympiahopean voittaneessa maahockeyjoukkueessa.
Fredrik (Itävallan arkkiherttua)

Friedrich (Fredrik) Maria Albrecht (4. kesäkuuta 1856 Gross-Seelowitz, Määri – 30. joulukuuta 1936 Magyaróvár, Unkari) oli Itävalta-Unkarin arkkiherttua ja sotamarsalkka, joka toimi Itävalta-Unkarin armeijan ylipäällikkönä ensimmäisen maailmansodan alkupuoliskolla vuosina 1914–1916.
Suku.
Fredrikin vanhemmat olivat arkkiherttua Kaarle Ferdinand ja arkkiherttuatar Elisabet Franziska. Hänen isoisänsä oli Napoleonin sotien kuulu sotapäällikkö, arkkiherttua Kaarle. Hänen kasvatti-isänsä oli lähes yhtä kuuluisa sotamarsalkka ja arkkiherttua Albrekt, joka jätti hänelle kuollessaan vuonna 1895 perinnöksi valtavan kiinteistö- ja maaomaisuuden – josta merkittävimmän osan muodosti Teschenin herttuakunta – sekä arvokkaan taidekokoelman, minkä myötä Fredrikistä tuli Habsburgin hallitsijasuvun rikkain jäsen. Fredrik oli keisari Frans Joosef I:n pikkuserkku.
Fredrikin veljiä olivat amiraali, arkkiherttua Kaarle Stefan ja sotamarsalkka, arkkiherttua Eugen. Fredrikin puoliso vuodesta 1878 oli prinsessa Isabella de Croy.
Sotilasura.
Fredrikistä tuli vuonna 1880 eversti ja 1894 "feldzeugmeister". Hänet nimitettiin syyskuussa 1889 viidennen armeijakunnan komentajaksi ja huhtikuussa 1905 joukkojen yleistarkastajaksi. Vuonna 1907 hänestä tehtiin Itävallan asevoimien komentaja. Hyvin vanhoillisia näkemyksiä edustaneena Fredrik joutui useasti erimielisyyksiin uudistushenkisemmän kruununprinssi Frans Ferdinandin kanssa. Frans Ferdinandin murhan jälkeen, muutamaa viikkoa ennen maailmansodan syttymistä Fredrik nimettiin 11. heinäkuuta 1914 koko Itävalta-Unkarin armeijan ylipäälliköksi. Samoihin aikoihin hänet myös nimitettiin armeijan ylitarkastajaksi ja joulukuussa hän sai sotamarsalkan arvon. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun kukaan sai Itävallassa marsalkan arvon sitten arkkiherttua Albrektin.
Fredrik jätti kaikki tärkeimmät päätökset yleisesikunnan päällikkönä toimineen Franz Conrad von Hötzendorfin tehtäviksi. Maan armeijan huono menestys herätti kritiikkiä, ja lopulta uusi keisari Kaarle I syrjäytti Fredrikin. Tultuaan keisariksi Kaarle otti itse ylipäällikkyyden joulukuussa 1916, mutta Fredrik jatkoi vielä apulaisylipäällikkönä, kunnes keisari erotti hänet 17. helmikuuta 1917 julkaistulla päiväkäskyllä. Fredrik ei sen jälkeen enää osallistunut sodanjohtoon millään tavoin, mutta erosi muodollisesti armeijasta vasta sodan päätyttyä marraskuussa 1918. Keisarikunnan romahtaessa Fredrik menetti suuren osan maaomaisuudestaan. Hän sai kuitenkin takaisin joitain maitaan Unkarissa vuonna 1921 ja asettui sinne viettämään eläkepäiviään. Hänen vaimonsa toivoi heidän poikansa Albrechtin kruunaamista Unkarin kuninkaaksi, mutta näillä suunnitelmilla ei ollut toteutumisen mahdollisuuksia.
Raghbir Singh Bhola

Raghbir Singh Bhola (18. elokuuta 1927 Multan, Brittiläinen Intia – 21. tammikuuta 2019) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili Intian joukkueessa kesäolympialaisissa Melbournessa 1956 ja Roomassa 1960 ollen mukana voittamassa olympiakultaa ja -hopeaa.
Hari Pal Kaushik

Hari Pal Kaushik (2. helmikuuta 1934 Jalandhar – 25. tammikuuta 2018 Jalandhar) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili Intian joukkueessa kesäolympialaisissa 1956 ja 1964. Molemmissa kisoissa joukkue voitti olympiakultaa.
Bakshish Singh

Bakshish Sandhu Singh (14. kesäkuuta 1929 Faisalabad, Brittiläinen Intia – 21. syyskuuta 1970 Amritsar, Intia) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1956 ja oli tuolloin mukana olympiakultaa voittaneessa maahockeyjoukkueessa.
Mahavir Harina Vanasthalin kansallispuisto

Mahavir Harina Vanasthalin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Intiassa Telanganan osavaltiossa. Se sijaitsee Hyderabadin kaupungin alueella. Siellä suojellaan etenkin osavaltion kansalliseläintä besoaariantilooppia.
Gurdev Singh

Gurdev Singh Kular (; 12. elokuuta 1933 Sansarpur, Intia – 8. helmikuuta 2024 Leeds, Yhdistynyt kuningaskunta) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän oli mukana kesäolympialaisissa 1956 olympiakultaa voittaneessa Intian joukkueessa. Singh oli mukana myös hopeaa voittaneessa Intian joukkueessa vuoden 1958 Aasian kisoissa sekä pronssia voittaneessa joukkueessa vuoden 1962 Aasian kisoissa.
Oliivipääbulbuli

Oliivipääbulbuli ("Pycnonotus tympanistrigus") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Oliivipääbulbulia tavataan kotoperäisenä Sumatralla Indonesiassa. Se on melko yleinen, mutta vähenemässä metsien tuhoutumisen takia.
Elinympäristö.
Oliivipääbulbuli elää mäkien ja vuorten metsissä 600–1 400 metrin korkeudella merenpinnasta.
Pilkkasiipibulbuli

Pilkkasiipibulbuli ("Microtarsus melanoleucos") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pilkkasiipibulbulia tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa ja Thaimaassa. Laji on harvinainen ja huonosti tunnettu sekä vähenemässä metsien tuhoutumisen takia. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Eugen (Itävallan arkkiherttua)

Eugen Ferdinand Pius Bernhard Felix Maria (23. toukokuuta 1863 Groß Seelowitz, Itävallan keisarikunta – 30. joulukuuta 1954 Merano, Italia) oli Itävallan arkkiherttua ja Itävalta-Unkarin armeijan sotamarsalkka, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Suku ja nuoruus.
Arkkiherttua Eugen syntyi Seelowitzin linnassa Määrissä. Hänen vanhempansa olivat arkkiherttua Kaarle Ferdinand ja arkkiherttuatar Elisabet Franziska. Hänen isoisänsä oli Napoleonin sotien kuulu sotapäällikkö, arkkiherttua Kaarle. Eugen oli keisari Frans Joosef I:n pikkuserkku.
Eugenin veljiä olivat ylipäällikkönä toiminut sotamarsalkka, arkkiherttua Fredrik, sekä amiraali, arkkiherttua Kaarle Stefan.
Sotilasura.
Eugen aloitti sotilasuransa luutnanttina Tirolin vuoristojääkärirykmentissä, josta siirtyi pian husaarirykmenttiin. Opiskeltuaan sotilasakatemiassa hänet määrättiin yleisesikunnan palvelukseen, mistä hän siirtyi everstiluutnantiksi jalkaväkirykmentti 13:een. Vuonna 1891 Eugen ylennettiin everstiksi ja nimitettiin mainitun rykmentin komentajaksi. Vuonna 1900 hän sai ylennyksen ratsuväenkenraaliksi ja hänet nimitettiin Innsbruckissa toimineen XIV armeijakunnan komentajaksi sekä Tirolin ja Vorarlbergin alueiden ylipäälliköksi. Vuonna 1908 seurasi ylennys joukkojen yleistarkastajaksi. Sotilasuransa ohella Eugen toimi Saksalaisen ritarikunnan suurmestarina vuosina 1894–1923.
Kenraali Oskar Potiorekin johtaman Serbian-sotaretken epäonnistuttua ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa Eugen nimettiin 27. joulukuuta 1914 eteläisen rintaman komentajaksi Balkanille. Yleisesikunnan päällikön Franz Conrad von Hötzendorfin sekä saksalaisten jatkuva sekaantuminen asioihin kuitenkin rajoitti hänen toimintaansa. Toukokuussa 1915 Eugenin alaisuuteen liitettiin myös lounainen rintama, minkä jälkeen hän vastasi kaikista sotatoimista Italiaa vastaan. Hänet ylennettiin samassa yhteydessä kenraalieverstiksi ja 23. marraskuuta 1916 sotamarsalkaksi. Caporetton taistelun jälkeen Italian-rintaman johto järjestettiin 11. tammikuuta 1918 uudelleen, jolloin Eugen käytännössä syrjäytettiin.
Sodan jälkeen.
Sodan jälkeen Eugen joutui pakenemaan tasavallaksi muuttuneesta Itävallasta, mutta sai luvan paluuseen vuonna 1934. Hän kuoli myöhemmin Italiassa 91-vuotiaana.
Harmaakaulusbulbuli

Harmaakaulusbulbuli ("Pycnonotus priocephalus") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Harmaakaulusbulbulia tavataan laikuttaisesti Intian lounaisosissa. Se kanta on vakaa, vaikka metsä on tuhoutumassa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elinympäristö.
Harmaakaulusbulbuli elää pesimäaikaan metsissä 700–1 400 metrin korkeudella merenpinnasta. Pesimäajan jälkeen se siirtyy alempiin korkeuksiin.
Elintavat.
Harmaakaulusbulbuli pesii maalis-heinäkuussa ja naaras munii yksi tai kaksi munaa. Harmaakaulusbulbuli käyttää ravinnokseen marjoja, hedelmiä ja hyönteisiä. Se etsii ravintoa usein yksin tai pareittain, mutta joskus 4–8 yksilön parvissa.
Mustahuppubulbuli

Mustahuppubulbuli ("Pycnonotus atriceps") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustahuppubulbulia tavataan laajalla alueella Kaakkois-Aasiassa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Töyhtöhuppubulbuli

Töyhtöhuppubulbuli ("Pycnonotus melanicterus") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Töyhtöhuppubulbulia tavataan Intiassa, Sri Lankassa, Himalajan alueella sekä Kaakkois-Aasiassa. Sen on kuvattu olevan yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
USS Forrestalin tulipalo

USS Forrestalin tulipalo tapahtui 29. kesäkuuta 1967. Siinä kuoli 134 merisotilasta, 161 loukkaantui ja useita lentokoneita tuhoutui sekä lentotukialus "USS Forrestal" vaurioitui pahoin. Alus oli ollut operaatio Rolling Thunderissa () Tonkininlahdella Vietnamin sodassa.
Tulipalo.
Alus lähti 6. kesäkuuta 1967 Norfolkin laivastotukikohdasta Virginiasta ensimmäiselle taistelumatkalleen. Alus saapui Yankee-alueelle 25. heinäkuuta aloittaen välittömästi taistelulennot. Aluksen lentokoneet lensivät neljän päivän aikana 150 taistelulentoa ilman tappioita.
Hieman ennen yhtätoista 29. heinäkuuta aluksen koneiden valmistautuessa päivän toiseen tehtävään F-4 Phantomin viiden tuuman Zuni Mk.32 -raketin moottori syttyi koneen sähköjärjestelmässä syntyneen jännitepiikin seurauksena. Raketti osui lentokannen toisella puolella olleen kapteeniluutnantti Fred Whiten A-4 Skyhawk -hävittäjäpommittajan 400 gallonan lisätankkiin, joka räjähti aloittaen tulipalon. Tuulen voimistama tulipalo levisi nopeasti. Neljän ja puolen eekkerin alue lentokannesta peittyi lentokoneista irronneista kappaleista miehistön yrittäessä poistaa paloalueelta pommeja ja muita ampumatarvikkeita heittämällä ne yli laidan.
Kapteeniluutnantti John McCainin A-4-koneen ripustimista putosi 1000 naulan pommi kannella riehuvan polttoainepalon keskelle. McCain kiipesi ohjaamosta ja siirtyi lentokoneen kiinteää tankkauspuomia pitkin turvaan. Lentäjät pakenivat liekkien saartamista koneistaan. Palon aikana lentokannella räjähti kaikkiaan seitsemän pommia. Lentokannen alapuolella ollut hangaari muuttui kuolemanloukuksi viidellekymmenelle miehistönjäsenelle palavan polttoaineen valuttua lentokannelta.
Lähellä olleet alukset tarjosivat apuaan sammutustöissä. Muun muassa vuotta aiemmin vastaavassa onnettomuudessa ollut "USS Oriskany" avusti sammutustöissä ja tarjosi mahdollisuutta loukkaantuneiden hoitamisessa. Saattaneet hävittäjät ruiskuttivat vettä palavalle kannelle. Palo saatiin kannella hallintaan noin tunnissa, mutta hangaarikannen palopesäkkeiden sammuttamiseen meni vielä kaksitoista tuntia.
Seuraukset.
Liekkien sammuttua 134 miestä oli saanut surmansa ja lisäksi 60 miehistönjäsentä oli pahoin loukkaantunut. Lentotukialuksella tuhoutui 21 lentokonetta ja 41 vaurioitui. "Forrestal" matkasi Filippiinien kautta Norfolkiin, jonne se saapui 14. syyskuuta. Alus oli seitsemän kuukautta telakalla korjattavana, mikä maksoi 72 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Alus ei telakalta vapauduttuaan enää osallistunut Vietnamin sotaan.
Orlando Antonio Corrales García

Orlando Antonio Corrales García (s. 26. tammikuuta 1947 Abejorral) on kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 5. joulukuuta 1971 ja nimitettiin Medellínin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Thuccaboran titulaaripiispaksi 28. tammikuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alberto Giraldo Jaramillo, jota avustivat Héctor Rueda Hernández ja Paolo Romeo.
Corrales García sai 9. huhtikuuta 2001 nimityksen Palmiran piispaksi ja 12. tammikuuta 2007 Santa Fe de Antioquian arkkipiispaksi.
Kolmannen liittokunnan sota

Kolmannen liittokunnan sota oli Ranskan sota kolmatta liittokuntaa vastaan vuosina 1803–1806. Kolmas liittokunta oli Britannian, Itävallan, Venäjän ja Ruotsin muodostama liittouma Napoleonin johtamaa Ranskan keisarikuntaa vastaan. Muodollisesti sota alkoi Napoleonin vaatimuksesta, että Britannian olisi luovutettava Ranskalle Maltan saari. Britannia ei siihen suostunut vaan julisti sodan toukokuussa 1803. 
Liittokunta.
Kolmannen Napoleonin-vastaisen liittouman kokoaminen oli Britannian tavoitteena, mutta edellisen liittokunnan sodassa kärsitty tappio teki Preussin ja Itävallan haluttomiksi liittymään siihen. Venäjä sen sijaan ilmaisi halukkuutensa kuulua liittokuntaan, koska Napoleonin joukot olivat jo lähellä Venäjän rajoja. Venäjä ja Britannia solmivat liiton huhtikuussa 1805. Itävalta liittyi siihen elokuussa 1805, kun Napoleon oli kukistanut useita italialaisia ruhtinaskuntia. 
Liittokunnan muodostumista vauhditti Napoleonin määräämä Enghienin herttuan teloitus 21. maaliskuuta vuonna 1804. 
Sotatapahtumat.
Ranskan jouduttua vihollisten ympäröimäksi Napoleon päätti koota suuren armeijan ja käydä sotaan liittoumaa vastaan idässä. Napoleon lähti armeijansa kanssa liikkeelle syyskuun 2. päivänä vuonna 1805 Boulognesta. Ulmin taistelussa ranskalaiset löivät itävaltalaiset lokakuussa 1805 ja puolitoista kuukautta myöhemmin uudestaan Austerlitzin taistelussa, jossa myös venäläiset kärsivät tappion. Taistelun jälkeen Itävalta jätti kolmannen liittokunnan ja luovutti Pressburgissa joulukuussa solmitussa rauhassa alueita Ranskalle ja Baijerille, minkä lisäksi Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta lakkautettiin elokuussa 1806. Britit onnistuivat takaamaan merten herruuden voittamalla Ranskan ja Espanjan laivastot Trafalgarin taistelussa lokakuussa 1805. Tämän jälkeen Napoleon kukisti maaliskuussa 1806 Napolin kuningaskunnan ja järjesteli Italian hallintoa mieleisekseen. Kesäkuussa Napoleon muutti Hollannin kuningaskunnaksi, jonka kuninkaaksi tui hänen veljensä. Heinäkuussa Napoleon pakotti monet Saksan valtioista eroamaan Saksalais-roomalaisesta keisarikunnasta ja liittymään Reinin liittoon.
Seuraukset.
Kolmatta liittokuntaa seurasi pian neljäs liittokunta, kun Preussi liittyi brittien ja venäläisten rinnalle Ranskaa vastaan lokakuussa 1806.
Peto on irti

”Peto on irti” on Antti Tuiskun kappale hänen kymmenenneltä studioalbumiltaan "En kommentoi". Kappale julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä 20. helmikuuta 2015. Kappaleen ovat säveltäneet ja sanoittaneet Tuiskun itsensä lisäksi Jurek, Aku Rannila, Saara Törmä sekä Kalle Lindroth. Tuottajana kappaleella on toiminut Jurek. Kappaleessa ”peto”-sanalla viitataan Tuiskun uransa alkuvaiheilla faneiltaan saamaan lempinimeen ”Peto-Antti”. Kappaleesta julkaistiin 3. huhtikuuta 2015 HeavyWeight-ryhmän tekemä remix.
Päivää ennen singlen julkaisua Antti Tuiskun virallisella YouTube-kanavalla julkaistiin kappaleen musiikkivideo, jonka on ohjannut Cristal Snow. Videolla esiintyy kerrossiivoojan roolissa näyttelijä Satu Silvo. Videota on parodisoitu MTV3-kanavan "Kingi"-ohjelmassa. Myös HeavyWeight Remix -versiosta on julkaistu musiikkivideo, joka on koostettu Tuiskun fanien Instagram-palveluun lataamista videoista.
Kappale nousi ensimmäisellä listaviikollaan suoraan latauslistan ensimmäiselle sijalle ja singlelistan viidennelle sijalle. Radiolistalla se aloitti 66. soitetuimpana radiokappaleena, minkä jälkeen se on noussut parhaimmillaan 43:nneksi. Tuisku esitti kappaleen livenä Uuden Musiikin Kilpailun kolmannessa lähetyksessä 21. helmikuuta 2015.
Kristaps Janičenoks

Kristaps Janičenoks (s. 14. maaliskuuta 1983 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen koripalloilija.
Janičenoks on edustanut urallaan enimmäkseen latvialaisia ja italialaisia seurajoukkueita. Hän on voittanut urallaan Belgian cupin vuonna 2004 ja Latvian mestaruuden vuosina 2011, 2012 ja 2013.
Latvian maajoukkueessa Janičenoks on pelannut vuosien 2005, 2007, 2009, 2013 ja 2015 EM-kilpailuissa.
Moi Gómez

Moisés "Moi" Gómez Bordonado (s. 23. kesäkuuta 1994 Rojales, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Osasunaa ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Gómez siirtyi vuonna 2011 Villarrealin nuorisoakatemiaan paikallisseura Alicanten akatemiasta. 30. huhtikuuta 2011 hän teki ensiesiintymisensä seuran reservijoukkueessa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa ottelussa Gimnàstic de Tarragonaa vastaan.
28. marraskuuta 2011 Gómez pelasi ensimmäisen ottelunsa edustusjoukkueessa vieraskentällä Málagaa vastaan. 25. helmikuuta 2012 hän teki ensimmäisen maalinsa ammattilaisurallaan ottelussa Guadalajaraa vastaan. Kauden päätteeksi molemmat edustus- sekä reservijoukkue putosivat sarjaporrasta alemmaksi edustusjoukkueen jäätyä maan pääsarjassa sijalle 18.
Seuraavalla kaudella 2012–2013 Gómez teki edustusjoukkueessa 24 pelaamansa ottelun aikana yhden maalin, kun joukkue onnistui kauden päätteeksi palaamaan takaisin pääsarjaan. Elokuussa 2013 hän teki seuran kanssa uuden viisivuotisen sopimuksen. Ensimmäisen maalinsa pääsarjassa Gómez teki 13. tammikuuta 2014 ottelussa Real Sociedadia vastaan.
Cecil Backmansson

Cecil Hugo John Backmansson (myös Bache, 18. elokuuta 1911 – 3. marraskuuta 1978) oli suomalainen musiikkimies, joka tunnetaan muun muassa Rytmi-lehden perustajana ja sen ensimmäisenä kustantajana. Backmansson perusti Rytmin huhtikuussa 1934 ja ehti työskentelemään myös sen päätoimittajana loppuvuodesta 1937, ennen kuin lehden ilmestyminen lakkasi 12 vuoden ajaksi. Vuonna 1949 hän oli jälleen mukana käynnistämässä sen julkaisua yhdessä Paavo Einiön ja Johan Vikstedtin kanssa. Backmansson jatkoi lehden parissa vielä vuoteen 1951 saakka. 
Vuonna 1934 Backmansson ideoi myös Yleisradiolle säännöllisen swing-musiikkiohjelman, jonka ensimmäinen lähetys kuultiin 12. marraskuuta 1934. Ohjelmaa varten Backmansson perusti Rytmin Radio-pojat (myöh. Rytmi-pojat) -nimisen jazzyhtyeen. Sen ensimmäisenä johtajana toimi Eugen Malmstén. Backmansson tunnettiin lisäksi aktiivisena muusikkojen etujen ajajana, sekä ravintoloitsijoiden että Muusikkojen liiton suuntaan.
Cecil Backmanssonin isä oli taidemaalari Hugo Backmansson ja äiti irlantilaissyntyinen Beryl Wheeler. Hänen veljensä Bryan Backmansson oli innokas urheilumies, joka toimi muun muassa Saimaan Pallon puheenjohtajana 1950-luvulla.