tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Archaío Limáni

Archaío Limáni (; myös "Arhéo Limáni"), antiikin Lekhaion (), on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Kórinthoksen kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylä on osa Archaía Kórinthoksen kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 979 (vuonna 2011).
Antiikin aikainen satama.
Antiikin Lekhaion oli kylän nykyisen nimen, suomeksi ”Antiikin satama”, mukaisesti Korintin satamakaupunki. Se sijaitsi Korintin kannaksen länsipuolella ja palveli Korintinlahden puoleista merenkulkua, siinä missä Korintin toinen satama Kenkhreai (nykyinen Kechriés) sijaitsi kannaksen itäpuolella eli Saroninlahden puolella. Archaío Limáni sijaitsee noin kolme kilometriä pohjoiskoilliseen antiikin Korintin paikasta eli nykyisestä Archaía Kórinthoksen kylästä, ja noin kolme kilometriä länteen nykyisestä Kórinthoksen kaupungista. Nykyinen Léchaio-niminen pikkukaupunki puolestaan sijaitsee eri paikassa, noin 4,5 kilometriä antiikin Lekhaionin paikasta länteen.
Lekhaion oli Korintille merkittävä kauppa- ja sotasatama. Sieltä kuljettiin sekä keskiseen ja luoteiseen Manner-Kreikkaan että läntiselle Välimerelle. Satamaan johti Korintista niin kutsuttu Lekhaionin tie, joka sai alkunsa Korintin agoralta. Kaupunkia ja satamaa yhdistivät pitkät muurit, jotka suojasivat kaupungin ja sen linnavuoren Akrokorintin yhteyttä merelle. Sataman tiedetään olleen käytössä ainakin arkaaisella kaudella, mutta ei vielä esihistoriallisella ajalla. Se kukoisti erityisesti roomalaisella kaudella, jolloin se oli tärkeä etappi Rooman ja Achaean provinssin pääkaupunkina toimineen Korintin välillä. Satamaa on rakennettu erityisesti 500-luvulla eaa., noin vuonna 45 jaa. sekä noin vuonna 355 jaa. Vuonna 391 eaa. Lekhaionissa käytiin Korintin sotaan kuulunut Lekhaionin taistelu.
Lekhaion oli koko Kreikan suurimpia satamia. Varsinaisen satama-alueen kooksi on arvioitu noin 150 000 neliömetriä. Satama koostui ulkosatamasta (noin 100 000 neliömetriä) aallonmurtajineen, sekä sisäsatama-altaasta (noin 50 000 neliömetriä), johon johti kapea kanava. Satama-alue sijaitsee heti nykyisen kylän länsipuolella. Nykyisin paikalliset viittaavat siihen nimellä "Vounalákia" (Βουναλάκια).
Muusta kaupungista tiedetään vähemmän, mutta joitakin yksityiskohtia tunnetaan kirjallisuuden kautta. Plutarkhoksen, jonka teos "Seitsemän viisaan pidot" sijoittuu satamakaupunkiin, mukaan kaupungissa oli muun muassa Afroditelle omistettu temppeli, Asklepiokselle omistettu pyhäkkö, gymnasion sekä kilparata. Pausaniaan mukaan kaupungissa oli Poseidonin pyhäkkö. Sisäsataman kaakkoispuolelta on löydetty Nymfaion. Alueen eteläpuolelta on löydetty klassiselta kaudelta peräisin oleva hautausmaa sekä roomalainen huvila.
Satama oli käytössä ainakin vielä bysanttilaisella kaudella. 400-luvun lopussa tai 500-luvun alussa alueelle rakennettiin muun muassa suuri basilikakirkko, jossa oli erillinen, varhaisempi baptisterio. Basilika kuitenkin tuhoutui maanjäristyksessä jo 500-luvun puolessa välissä.
Muinainen satama on nykyisin osaksi meren alla. Sitä on tutkinut muun muassa Tanskan Ateenan-instituutin, Kööpenhaminan yliopiston ja kreikkalaisten arkeologien yhteisprojekti.
Kechriés

Kechriés (; myös "Kehriés"), antiikin Kenkhreai (; myös "Kenkhrea", "Kenkrea"), on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Kórinthoksen kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylä on osa Xylokérizan kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 238 (vuonna 2011).
Antiikin aikainen satama.
Antiikin Kenkhreai oli Korintin satamakaupunki. Se sijaitsi Korintin kannaksen itäpuolella ja palveli Saroninlahden ja Egeanmeren puoleista merenkulkua, siinä missä Korintin toinen satama Lekhaion nykyisen Archaío Limánin kylän paikalla sijaitsi kannaksen länsipuolella eli Korintinlahden puolella. Kenkhreai sijaitsi noin 10 kilometriä itäkaakkoon nykyisen Archaía Kórinthoksen kylän paikalla sijainneesta antiikin Korintista. Paikka on noin kahdeksan kilometriä kaakkoon nykyisestä Kórinthoksen kaupungista.
Kenkhreai oli merkittävä satama todennäköisesti viimeistään arkaaiselta kaudelta lähtien. Myöhemmin se kukoisti erityisesti roomalaisella ajalla. Kenkhreaissa oli jo varhain ensimmäisellä vuosisadalla varhaiskristillinen seurakunta. "Roomalaiskirjeessä" mainitaan Kenkhreain seurakunnan palvelija Foibe. Kaupunki kärsi suuria vaurioita maanjäristyksissä vuosina 365 ja 375 jaa., mutta toimi satamana pitkään tämän jälkeenkin.
Kenkhreaissa on noin 500 metriä pitkä ranta ja lahti sekä niemeke, jossa satama aallonmurtajineen on sijainnut. Allonmurtajia oli kaksi, koillisosassa sijainnut eteläsuuntainen allonmurtaja ja lounaisosassa sijainnut itäsuuntainen aallonmurtaja. Erilaisia varasto- yms. rakennuksia on ollut ainakin 200 metrin matkalla.
Satamarakenteiden lisäksi arkeologisella alueella on Isikselle omistetun temppelin rauniot. Temppeli sijaitsi aivan merenrannassa ja siinä oli apsis, mosaiikkilattiat ja suihkulähde. Apuleiuksen teoksessa "Kultainen aasi" Kenkhreai esiintyy paikkana, jossa päähenkilö tulee Isiksen uskoon öisellä rannalla sekä osallistuu tämän juhlaan, mikä saattaa viitata samaan paikkaan. Myöhemmin temppelin paikalle rakennettiin varhaiskristillinen kirkko, joka kukoisti vielä 500-luvulla.
Arkeologisella alueella on myös toisen, mahdollisesti Afroditelle omistetun pyhäkön jäänteet. Alueelta on löydetty myös lukuisia roomalaisaikaisia hautoja. Osa alueen raunioista on nykyisin meren peittämiä.
Iivanaisi

Iivanaisi () on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Kaprion kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängön pohjoisreunalla kolme kilometriä Kapriosta lounaaseen. Kylässä on 30 asukasta (vuonna 2010).
Kaprion ujestin Kargalin pogostaan kuulunut kylä mainitaan ilmeisesti nimellä "Ivankovo" Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa se esiintyy muodossa "Iwanofschi".
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Iivanaisissa asui 504 vatjalaista. Kylässä puhuttiin itävatjaa, mutta 1900-luvun alkuun mennessä se oli jo lähes kokonaan venäläistynyt.
Iivanaisin talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. Myöhemmin he kuuluivat Pietarhovin kihlakunnan Kaprion volostiin ja Kaprion ortodoksiseen seurakuntaan. Kylässä oli hautausmaa ja tsasouna. Neuvostoaikana Iivanaisi kuului Kaprion kyläneuvostoon.
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan yli 200 henkeä.
Asklepieion (Korintti)

Asklepieion () oli antiikin aikainen lääkinnän jumalalle Asklepiokselle omistettu kreikkalainen temppeli ja siihen liittynyt pyhäkkö Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.
Asklepieion sijaitsi Korintin kaupungin pohjoisosissa noin 700 metriä pohjoiseen agoralta ja noin 450 metriä pohjoiseen Apollonin temppeliltä. Paikalla sijaitsi Lernan lähteenä tunnettu vesilähde, ja pyhäkkö lienee tarkoituksella sijoitettu hieman kauemmas kaupungin ytimestä terveellisenä pidettyyn paikkaan. Pyhäkköalueeseen kuului temppeli ja parantola. Paikalla on ollut arkaaisella kaudella Apollonille omistettu ulkoilmapyhäkkö. Noin 400-luvulla eaa. osa siitä omistettiin tämän poikana pidetylle Asklepiokselle, jolle Apollonin parantajajumalan ominaisuus siirtyi. Viimeistään 300-luvulla eaa. paikalle rakennettiin temppeli, joka oli omistettu Asklepiokselle ja mahdollisesti myös Hygieialle. Pyhäkkö ja parantola lakkasivat todennäköisesti toimimasta, kun roomalaiset tuhosivat kaupungin vuonna 146 eaa., mutta myöhemmin roomalaisella ajalla se kunnostettiin.
Temppeli edusti doorilaista tyyliä, ja siinä oli cella ja sen etupuolella neljä pylvästä. Se sijaitsi keskellä pyhäkköpihaa, jonka ympärillä oli stoa ja muita pylväikkötiloja. Temppelin itäpuolella oli alttari ja aarrekammio ja länsipuolella "abaton", jossa potilaat nukkuivat. Temppelin lähellä oli myös kaksi suorakulmaista kuoppaa, joissa pidettiin mahdollisesti Asklepioksen pyhiä käärmeitä. Pyhäköstä laskeutui portaat sen länsipuolella sijainneelle Lernan lähteelle. Siihen liittyi toinen pylväiköin ympäröity piha, jossa oli kaivorakennus sekä vesialtaita ja -säiliöitä. Sen yhteydessä oli myös kylpy-, ruokailu- ja lepotiloja potilaille. Lähteen vettä käytettiin parantamiseen. Alueelta on löydetty suuri määrä parantuneiden tai parantumista toivoneiden antamia ihmisruumiin osia esittäviä keraamisia votiivilahjoja.
Heti Asklepieionin eteläpuolella sijaitsivat roomalaisella ajalla gymnasion ja circus. 400- ja 500-luvuilla jaa. pyhäkön aluetta käytettiin kristillisenä hautausmaana. Kaivorakennus muutettiin pieneksi kappeliksi.
Glauken lähde

Glauken lähde () oli antiikin aikainen lähdekaivorakennus Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.
Glauken lähde sijaitsi Korintin temppelikukkulan länsirinteessä agoran luoteispuolella. Lähde on saanut nimensä kreikkalaisen mytologian Glaukesta (myös Kreusa), joka oli Korintin kuningas Kreonin tytär ja nai Iasonin. Kun Medeia antoi Glaukelle lahjaksi myrkytetyn viitan, tämä yritti paeta polttavaa tunnetta hyppäämällä lähteeseen. Näin se sai nimensä.
Paikalla oli lähdekaivorakennus jo klassisella ja hellenistisellä ajalla. Se rakennettiin mahdollisesti jo arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. samaan aikaan läheisen Apollonin temppelin kanssa. Roomalaiset todennäköisesti tuhosivat sen muun kaupungin ohella vuonna 146 eaa., mutta rakensivat sen myöhemmin uudestaan.
Lähdekaivorakennus on kuutiomainen, ja sen pituus on pohjois-eteläsuunnassa noin 15 metriä ja itä-länsisuunnassa noin 14 metriä. Korkeutta sillä on noin 7,5 metriä. Rakennuksen lounaiskulmassa on ulokemainen lisärakennus. Kaivorakennukseen on mahtunut noin 527 kuutiometriä vettä.
Heti lähteen itäpuolella sijaitsi roomalaisella ajalla niin kutsuttu Temppeli C. Toinen merkittävä lähdekaivo Korintin agoran läheisyydessä oli Peirenen lähde.
Peirenen lähde

Peirenen lähde () oli antiikin aikainen lähdekaivorakennus Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.
Varsinainen Peirenen lähde sijaitsi Korintin linnavuoren Akrokorintin rinteellä. Sieltä vesi johdettiin Korintin agoralle eli torille. Sen pohjoislaidalla Lekhaionin tien ja sen Propylaia-portin itäpuolella sijaitsi Peirenen lähdekaivorakennus. Myös linnavuori sai vetensä samaan vesisuoneen liittyneestä niin kutsutusta Ylemmän Peirenen lähteestä. Kreikkalaisen mytologian mukaan Peirenen lähde oli alun perin nymfi Peirene, joka muuttui lähteeksi. Tarustossa lähde oli myös Pegasoksen mieluisin juomapaikka, ja Bellerofon sai hevosen kiinni lähteen luona.
Varhaisemmat paikalla olleet lähdekaivorakennelmat rakennettiin 500–100-luvuilla eaa. Niissä käytettiin joonialaisia pylväitä. Nykyisin paikalla oleva lähdekaivorakennus rakennettiin roomalaisella ajalla, osa ensimmäisellä vuosisadalla keisari Augustuksen rahoittamana ja osa 100-luvulla Herodes Atticuksen rahoittamana. Rakennelmassa oli kaksikerroksinen julkisivu, jossa oli kuusi kaari-ikkunaa. Alemman kerroksen pylväät edustivat korinttilaista tyyliä ja ylemmän kerroksen pylväät joonialaista tyyliä. Myöhemmässä vaiheessa lähdekaivopiha ympäröitiin kolmelta sivustalta seinillä, joissa oli puolikaaren muotoinen syvennys sisäänkäynteineen pohjoislaidalla.
Rakennelmaa paranneltiin myös useissa myöhemmissä vaiheissa muun muassa päällystämällä se marmorein. Bysanttilaisella ajalla paikalle rakennettiin pieni kirkko ja sitä käytettiin myös hautausmaana.
Toinen merkittävä lähdekaivo Korintin agoran läheisyydessä oli Glauken lähde.
Kahvikit

Kahvikit ("Psychotria") on suuri kasvisuku matarakasvien heimossa. Sukuun kuuluu yli 2 000 lajia, joita tavataan kaikkialla tropiikissa.
Useimmat suvun lajit ovat pensaita tai pieniä puita.
Klimettina

Klimettina () on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Kaprion kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängön pohjoisreunalla kahdeksan kilometriä Kapriosta lounaaseen. Kylässä on 36 asukasta (vuonna 2010).
Kaprion ujestin Kargalin pogostaan kuulunut Klimettina mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Se esiintyy alkuperäisasukkaittensa asuttamana myös ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Klimettinassa asui 308 vatjalaista. Kylässä puhuttiin itävatjaa, mutta se oli pitkälti venäläistynyt jo 1900-luvun alkuun mennessä. Kaprion luterilaisen seurakunnan kyläluettelossa Klimettina mainitaan vatjalais-venäläisenä sekakylänä.
Klimettinan talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. Myöhemmin he kuuluivat Pietarhovin kihlakunnan Kaprion volostiin ja Kaprion ortodoksiseen seurakuntaan. Kylässä oli hautausmaa, tsasouna ja semstvon ylläpitämä koulu. Neuvostoaikana Klimettina kuului aluksi Lommahan ja myöhemmin Kaprion kyläneuvostoon.
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan yli 200 henkeä.
B61

B61 on yhdysvaltalainen taktinen ydinase. Se on räjähdysteholtaan säädettävissä oleva kilotonni-luokan ydinpommi. Asetyyppi kehiteltiin pudotettavaksi raskasta pommikonetta kevyemmästä ilma-aluksesta. B61 kehiteltiin Kylmän sodan aikakaudella. 
B61 on edelleen Yhdysvaltain sotavoimien käytössä, ja arvellaan ainakin 200 pommin olevan toimintavalmiudessa, kaikista 3 155 koskaan rakennetusta B61-pommista. Näistä 180 on USA:n NATO-liittolaisilla Euroopassa. Sitä pidetään eräänä kaikkein tarkimmista (uusimman mallin osumatarkkuus on vain 30 m.) ydinaseista, mitä koskaan on kehitetty. Tämän pommin räjähdysvoima (50 kT) on jokseenkin saman suuruinen kuin neljällä Hiroshiman pommilla.
Tämä pommityyppi on käynyt lukuisia kehitysvaiheita, joita on myös kritisoitu lähinnä kehitysohjelman kalleuden vuoksi. Tuorein kehitysversio on niin kutsuttu "Model 12" eli Mod-12. F/A-22 Raptor ei sitä kykene käyttämään asearsenaalissaan, eivätkä myöskään Panavia Tornado taikka F-16 Fighting Falcon. Sen sijaan "häivehävittäjä" F-35 Lightning II kykenee tähän.
NNSAn (National Nuclear Security Administration) mukaan B61-12 on sertifioitu yhteensopivaksi strategiselle pommikoneelle B-2A ja DCA-lentokoneille (Dual Capable Aircraft) F-15E, F-16C/D, F-16 MLU ja PA-200. Lisäksi pommin versiota kykenevät käyttämään uudemmat F-35 - ja B-21 -lentokoneet.
The Review of Economic Studies

The Review of Economic Studies on brittiläinen taloustieteellinen julkaisu. Sen perusti 1933 ryhmä Britanniassa ja Yhdysvalloissa toimivia taloustieteilijöitä. Alkuperäisen toimituskunnan jäsenet olivat Abba P. Lerner, Paul Sweezy ja Ursula Kathleen Hicks. Sitä julkaisee Oxford University Press. Vuoden 2003 katsauksen mukaan se oli taloustieteen julkaisuista kahdeksanneksi merkittävin. 
Lehteä pidetään laajasti yhtenä viidestä parhaasta taloustieteen julkaisusta. Siitä vastaa johtokunta, jonka puheenjohtaja on Andrea Prat (Columbian yliopisto). Päätoimittajat ovat Stéphane Bonhomme (CEMFI), Francesco Caselli (London School of Economics), Philipp Kircher (Edinburghin yliopisto), Marco Ottaviani (Bocconi University), Imran Rasul (University College London) ja Dimitri Vayanos (London School of Economics).
Leipää ja suolaa

Leipää ja suolaa. Kolme psalmien kirjaa on Suomen Vapaakirkossa vaikuttaneen Tapio Nousiaisen vuonna 1973 ilmestynyt runoteos. Teoksen kustansi Päivä ja siitä on ilmestynyt 19 painosta, viimeisin vuonna 2007. 
"Leipää ja suolaa" oli Nousiaisen ensimmäinen runokirja. Nousiainen julkaisi vuonna 1976 kirjan "Kultaa ja multaa", joka on jatkoa "Leipää ja suolaa" -teokselle. Vuonna 1984 julkaistiin kaksi C-kasettia, joilla teosta tulkitsee lausuntataiteilija Yrjö Jyrinkoski.
Sisältö.
Teoksen ensimmäinen kirja on nimeltään "Syntisten psalmeja", toinen kirja "Jumalisten psalmeja" ja kolmas kirja "Kristuksen psalmeja". Teksteissä Nousiainen käsittelee uskoa ja elämää erilaisten ihmisten näkökulmasta. "Syntisten psalmeissa" Nousiainen käsittelee hengellistä kaipuuta, pelastuksen tarvetta ja uskoontulon esteitä. "Jumalisten psalmeissa" aiheena on usko ja sen uudistuminen. Uskon rinnalle Nousiainen nostaa lähimmäisenrakkauden. "Kristuksen psalmeissa" kuvataan Kristusta eri näkökulmista.
Vastaanotto.
Vapaakirkon saarnaaja, runoilija Vilho Rantanen on luonnehtinut teosta erityislaatuiseksi, hengeltään samanlaiseksi kuin "Spoon River antologia". 
Marja Laakkonen kirjoitti "Arvostelevassa kirjaluettelossa", että samantapaista julistusta ovat harrastaneet muun muassa Simo Talvitie ja Michael Quoist. ”Nousiaisen kirja olisi voittanut tiivistämisestä, mutta tällaisenaankin se on mukavan lukukelpoinen, satuttavakin parhaimmillaan.”
Krotonit

Krotonit ("Croton") on tyräkkikasvien laaja suku. Sukuun kuuluu yli 1000 lajia.
Useimmat krotonit elävät puoliaavikolla, mutta lähes kaikista tropiikin elinympäristöistä löytyy ainakin yksi krotonilaji. Joillakin alueilla lajikirjo on erityisen runsasta, esimerkiksi Brasiliassa on määritetty 356 krotonilajia ja Kuubassa 33.
Eksfoliatiini

Eksfoliatiini on "Staphylococcus aureus" -bakteerin tuottama eksotoksiini. Eksfoliatiinin on osoitettu aiheuttavan stafylokokkiperäisen hilseilevän ihotulehduksen (SHI). Vain tietyt "S. aureus" -kannat erittävät eksfoliatiinia - arviolta noin 5 % ihmisistä eristetyistä "S. aureus" -näytteistä tuottaa eksfoliatiineja.
SHI on pääosin vastasyntyneiden ja pienten lapsien tauti. Taudin oireeseen kuuluu noin kahden päivän kuluttua ilmaantuvat ihon herkät vesirakkulat, joita voi ilmaantua laajasti eri ihoalueille. Vesirakkulat laajenevat ja puhkeavat helposti, jolloin paljastuu punertavaa ja kesivää ihoa. Ihon epidermiksen irtoaminen johtaa nestehukkaan ja hyponatremiaan, jotka voivat olla fataaleja. Hoito koostuu optimoidusta nesteiden ja elektrolyyttien antamisesta, sekä antibiooteista. Lasten kuolleisuus on verrattain pieni (4 %), kun taas aikuisilla ihotulehdus on hengenvaarallinen (60 % kuolleisuus).
Patofysiologia.
Eksfoliatiini on epätyypillinen, trypsiinin kaltainen proteaasi, joka kertyy epidermikseen. Paikallisen tunkeutumisen jälkeen eksfoliatiini leviää verenkierron välityksellä laajasti eri ihoalueille. Eksfoliatiini pilkkoo keratinosyyttien (sarveissolu) välisiä liitoksia, tarkemmin desmosomaalisia kadheriineja (Dsg1). Keratinosyyttien välisten liitosten katkeillessa epidermiksestä tulee poikkeavan hauras, jolloin epidermiskerrokset irtoavat toisistaan. Seurauksena on nestehukka ja hyponatremia.
Bunnahabhain

Bunnahabhain on vuonna 1881 perustettu viskitislaamo Islayn saarella Skotlannissa lähellä Port Askaigia, Skotlannin länsirannikolla. Bunnahabhainin kylä perustettiin sen työntekijöiden majoitusta varten. Tislaamon omistaa Distell.
Bunnahabhain on yksi miedoimmista Islayn mallasviskeistä ja sen maku eroaa huomattavasti muista Islayn saaren viskeistä.
Tuotteet.
Ydintuoteperheeseen kuuluu:
Tuotteista on useita itsenäisten pullottajien versioita, kuten That Boutique-y Whisky Company, Douglas Laing &amp; Co ja Duncan Taylor.
Kirjoitan seinään

Kirjoitan seinään on punkyhtye Sensuurin 7" single, joka julkaistiin 17. huhtikuuta 1979. Kappale julkaistiin myös yhtyeen ainoaksi jääneellä studioalbumilla "Hulinaa".
Vuonna 2012 Svart Records julkaisi singlestä uusintapainoksen, joista 700 mustalle ja 300 punaiselle vinyylille painettuna.
Kaupunki nukkuu

Kaupunki nukkuu on punkyhtye Sensuurin 7" single, joka julkaistiin joulukuussa 1979. Vuonna 2012 Svart Records julkaisi singlestä uusintapainoksen.
Albumin takakannessa lukee ”Kiitokset kamojen lainasta Lepakon Nuoruudelle”.
Goodnight N.Y.C.

Goodnight N.Y.C. on tamperelaisen punkyhtye Sensuurin 7" single, joka julkaistiin kesäkuussa 1981. Se äänitettiin yhdessä päivässä helmikuussa 1981.
Albumin takakannessa lukee teksti ”Kansi-idea kopioitu joltakin tuntemattomalta brittiyhtyeeltä”.
Svend Gade

Svend Lauritz Gade (9. helmikuuta 1877 Kööpenhamina – 25. kesäkuuta 1952 Aarhus) oli tanskalainen lavastaja, ohjaaja ja koristetaiteilija. Hän toimi Saksassa ohjaajana ja lavastajana 1904–1922. Hän sai herätteitä saksalaisesta ekspressionismista ja yhteistyöstä Max Reinhardtin kanssa. Vuosina 1922–1927 hän oli ohjaajana New Yorkissa ja Hollywoodissa, 1930–1937 Kööpenhaminan kuninkaallisessa teatterissa. Hän vieraili Suomessa useita kertoja.
BoJack Horseman

BoJack Horseman on yhdysvaltalainen Raphael Bob-Waksbergin luoma aikuisille suunnattu animoitu musta komediasarja. Sarjassa esiintyvät ääninäyttelijöinä muun muassa Will Arnett, Amy Sedaris, Alison Brie, Paul F. Tompkins sekä Aaron Paul. Sarja seuraa hiipuneena sitcom-tähtenä esitetyn ihmismäisen hevosen BoJack Horsemanin (Arnett), itseinhon, päihteiden ja epäonnistumisien täyteistä elämää sekä hänen yrityksiään nousta takaisin tähdeksi.
Sarjan ensimmäinen kausi julkaistiin Netflixissä 22. elokuuta 2014. Toinen kausi julkaistiin 17. heinäkuuta 2015 ja kolmas vuotta myöhemmin 22. heinäkuuta. Sarjan neljäs tuotantokausi julkaistiin 8. syyskuuta 2017 ja viides 15. syyskuuta 2018. Kuudes ja viimeinen kausi on jaettu kahteen osaan, jotka koostuvat yhteensä kuudestatoista jaksosta. Ensimmäinen osa julkaistiin 25. lokakuuta 2019 ja toinen osa julkaistiin 31. tammikuuta 2020. Jaksoja on julkaistu yhteensä 77.
Sarja on saanut laajalti ylistävän vastaanoton. Vuonna 2018 verkkojulkaisu IndieWire nimesi sen kaikkien aikojen parhaimmaksi animaatiosarjaksi. Sarjaa ollaan kehuttu erityisesti sen sensitiivisestä ja realistisesta tavasta käsitellä vakavia aiheita, kuten masennusta, addiktiota, psykkisiä traumoja, itsetuhoisuutta, seksismiä ja rasismia mustan huumorin kautta. Sarja on myös saanut kolme Primetime Emmy -ehdokkuutta, mukaan lukien kaksi parhaasta animaatiosarjasta.
Asetelma.
Sarja seuraa BoJack Horsemanin, kornin 90-luvun "Horsin’ Around" -sitcomin päätähteä ja hänen yritystään nousta takaisin Hollywoodin isojen tähtien joukkoon kirjoituttamalla kaiken paljastavan elämäkertansa haamukirjailija Diane Nguyenin avulla. Samalla BoJack tasapainottelee vaativan agenttinsa ja ex-naisystävänsä Princess Carolynin vaatimusten, sohvallansa asuvan laiskan ihmisen Toddin, ja hänen vihaamansa, mukavan ja tasapainoisen 90-luvun sitcom-koiran, Mr. Peanutbutterin sietämisen kanssa.
Vastaanotto.
Sarjaa on kehuttu erityisesti sen sensitiivisestä ja realistisesta tavasta käsitellä vakavia aiheita, kuten masennusta, addiktiota, psykkisiä traumoja, itsetuhoisuutta, seksismiä ja rasismia mustan huumorin kautta. "BoJack Horseman" on useasti mainittu parhaaksi Netflix -alkuperäissarjaksi sekä yhdeksi kaikkien aikojen parhaista animaatiosarjoista. Toimittaja Jussi Ahlroth nimesi "Helsingin Sanomien" 20.12.2019 ilmestyneessä Nyt-liitteessä "BoJack Horsemanin" 2010-luvun parhaaksi tv-sarjaksi. Marraskuussa 2018 verkkojulkaisu IndieWire nimesi sarjan kaikkien aikojen parhaaksi animaatiosarjaksi.
Georg Gaffky

Georg Theodor August Gaffky (17. helmikuuta 1850 Hannover – 23. syyskuuta 1918 Hannover) oli saksalainen bakteriologi ja Robert Kochin jälkeen vuodesta 1904 Berliinin Institut für Infektionskrankheiten -laitoksen (vuodesta 1912 Robert Koch-Institut) johtaja. Hän tutki koleraa ja ruttoa Egyptissä ja Intiassa. Yhdessä Joseph Eberthin kanssa Gaffky löysi "Salmonella typhi" -bakteerin, joka aiheuttaa lavantaudin.
Gaffky opiskeli lääketiedettä Friedrich-Wilhelms-Akademiessa.
Louis Gallait

Louis Gallait (1810–1887) oli belgialainen taidemaalari. Hän opiskeli synnyinkaupungissaan Tournaissa Hanneuinin johtamana ja sittemmin Antwerpenissa ja Pariisissa. Paul Delarochen tavoin Gallait maalasi Brysselissä loisteliaan koloristisia, tekotavaltaan realistisen tarkkoja historiakuvia. Hän edusti eklektistä historiamaalausta muun muassa teoksessaan "Kaarle V:n hallituksesta luopuminen" (1841, Bryssel). Sen ohella hänen pääteoksensa on "Brysselin ampujakunta viimeisellä kunniatervehdyksellä Egmontin ja Hoornin ruumisten ääressä". Karl von Piloty seurasi häntä eklektisessä historiamaalauksessa. 
Gallait oli myös ansiokas muotokuvamaalari.
Parhaan rap-albumin Grammy-palkinto

Parhaan rap-albumin Grammy-palkinto () on vuosittaisessa Grammy-gaalassa jaettava palkinto vuoden parhaalle rap-albumille. Palkintoa on jaettu vuodesta 1996.
Eminem on voittanut palkinnon kuudesti, Kanye West neljästi ja OutKast kahdesti. Vuonna 2013 palkinnon voittanut kanadalainen Drake oli ensimmäinen ei-yhdysvaltalainen kategorian voittaja. Vuonna 2019 Cardi B:stä tuli ensimmäinen tämän kategorian palkinnon voittanut naissolisti.
Piero Gamba

Piero Gamba (myös Pierino Gamba; 16. syyskuuta 1936 Rooma – 30. tammikuuta 2022 New York) oli italialainen kapellimestari ja pianisti. Hän suoritti ensiesiintymisensä Pariisissa 8 vuoden iässä. Häntä pidettiin yhtenä aikansa merkittävimmistä ihmelapsista. Vuodesta 1946 Gamba johti sinfoniakonsertteja eri puolilla maailmaa, myös Suomessa.
HMS Thunderer (1760)

HMS Thunderer oli Britannian kuninkaallisen laivaston 1760 vesillelaskettu Hercules-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 15. heinäkuuta 1756 Woolwichin telakalta, jossa vastaavana rakennusmestarina oli Israel Pownoll. Köli laskettiin 17. syyskuuta. Alus laskettiin vesille 19. maaliskuuta 1760 ja valmistui 18. toukokuuta, jolloin valmistuskustannukset olivat 33 044 puntaa seitsemän shillinkiä ja kaksi pennyä. Varustettuna aluksen hinta nousi 39 155 puntaan 16 shillinkiin ja yhdeksään pennyyn.
Palvelus.
Seitsenvuotisen sodan aikana alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1760 päällikkönään Charles Proby. Se lähti 21. heinäkuuta Välimerelle. Alus valtasi 17. kesäkuuta 1761 Ranskan laivaston 62-tykkisen "L'Achillen" Vigon edustalla. Taistelussa sai surmansa kaksikymmentä miehistönjäsentä. Alus palasi Britteinsaarille, jossa se poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1763.
Alus varustettiin huhtikuussa vartiolaivaksi Portsmouthissa ja palautettiin palvelukseen syyskuussa vartiolaivana päällikkönään Samuel Hood. Alus kuljetti joukkoja Amerikkaan vuonna 1765 ja poistettiin palveluksesta 1766.
Alus kunnostettiin heinäkuusta syyskuuhun Portsmouthissa ja modernisoitiin Woolwichissa lokakuusta 1772 marraskuuhun 1777. Alus palautettiin palvelukseen helmikuussa 1778 päällikkönään Robert Boyle Walsingham. Se osallistui 27. heinäkuuta 1778 Ushantin taisteluun ja liitettiin läntiseen laivueeseen 1779. Joulukuussa alus kuului James Bradleyn alaisuudessa Feildingin laivueeseen. Alus oli kuparoitavana ja kunnostettavana Portsmouthissa helmikuusta maaliskuuhun 1780.
Vuonna 1780 aluksen päällikkönä oli Robert Nicholas ja se oli kommodoriksi ylennetyn Walshinghamin lippulaivana. Alus lähti 28. toukokuuta Leewardsaarille, missä se liittyi 12. heinäkuuta Rodneyn laivasto-osastoon. Alus upposi 5. lokakuuta 1780 jouduttuaan hurrikaaniin San Domingon edustalla vieden mukanaan koko miehistön.
HMS Hercules (1759)

HMS Hercules oli Britannian kuninkaallisen laivaston 1759 vesillelaskettu Hercules-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 15. heinäkuuta 1756 Deptfordin telakalta, missä vastaavana rakennusmestarina oli Adam Hayes. Köli laskettiin 30. maaliskuuta 1757. Alus laskettiin vesille 15. maaliskuuta 1759 ja valmistui 10. huhtikuuta 1759, jolloin valmistuskustannukset varustettuna olivat 41 897 puntaa viisi shillinkiä ja viisi pennyä.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1759 Hawken laivastoon päällikkönään Jervis Porter, joka kuoli 31. maaliskuuta 1763. Alus taisteli 10. lokakuuta Ranskan laivaston 74-tykkistä "Le Souverainia" vastaan Rochefortin edustalla, jolloin Porter haavoittui. Aluksen päällikkyyden vastaanotti William Fortescue, jonka alaisuudessa alus osallistui 20. marraskuuta Quiberonin taisteluun. Vuoden 1759 lopun alus valvoi Basque Roadsin saartoa. Alus lähti 6. heinäkuuta 1760 Välimerelle, mistä se palasi maaliskuussa 1763 Britteinsaarille palveluksesta poistettavaksi.
Aluksella suoritettiin 19. huhtikuuta tarkastus, missä havaitut viat korjattiin lokakuusta 1764 syyskuuhun 1765 Plymouthissa. Alus oli uudelleen kunnostettavana Plymouthissa toukokuusta kesäkuuhun 1773. Alus varustettiin huhtikuusta syyskuuhun 1781 Barn Poolissa Plymouthinlahden suulla 60-tykkisen linjalaivan mastoin ja pohja kuparoitiin. Se otettiin palvelukseen kesäkuussa 1781 päällikkönään John Brisbane. Alus kuului syksyn 1781 Darbyn laivastoon.
Vuonna 1782 aluksen päällikkyyden vastaanotti Henry Savage, jonka alaisuudessa se lähti 15. tammikuuta Leewardsaarille. Alus osallistui 9. huhtikuuta Dominicankanaalin taisteluun, 12. huhtikuuta 1782 Saintesin taisteluun, missä sen miehistöstä sai surmansa kuusi ja haavoittui kahdeksantoista. Saintesin taistelussa aluksen päällikkönä oli Savagen haavoituttua luutnantti William Nowell. Alus lähti Amerikkaan Pigotin osaston mukana 21. heinäkuuta ja oli 5. syyskuuta - 24. lokakuuta New Yorkissa. Alus oli 1783 Leewardsaarilla, mistä se palasi Britteinsaarille.
Alus poistettiin palveluksesta heinäkuussa 1783 ja myytiin 17. elokuuta 1784 Plymouthissa 1 300 punnalla.
Dublin-luokka

Dublin-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston seitsemän aluksen muodostama 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaivaluokka. Luokka oli kuninkaallisen laivaston ensimmäinen 74-tykkisenä suunniteltu kolmannen luokan linjalaivaluokka.
Alukset.
Thomas Sladen suunnitelmat uudet alukseksi hyväksyttiin 26. elokuuta 1755, jolloin tilattiin kaksi ensimmäistä alusta Deptfordin telakalta. Alukset olivat etriä pidempiä kuin edeltäneet vuoden 1745 suunnitelmaan () sisältyneet 70-tykkiset alukset, mikä mahdollisti ylimääräisen tykkiparin alemmalle tykkikannelle.
Luokan alusten tykkikansilla oli kaksikymmentäkahdeksan tykkiä, jotka alemmalla tykkikannella olivat 32-naulaisia ja ylemmällä 18-naulaisia. Lisäksi puolikannella oli neljätoista ja etukannella neljä 9 naulan tykkiä.
Constructor

Oy Constructor Ab (vuoteen 1953 asti "Osakeyhtiö Constructor Aktiebolag") oli Suomessa 1900-luvun-alkupuolella toiminut merkittävä rautabetoni- ja betonityöurakoitsija. Erityisesti Contructor tunnettiin teräksestä tai teräsbetonista valmistetuista silloista.
Yritys merkittiin kaupparekisteriin 1917 ja se lakkautettiin 1977.
Peter Horton

Peter Horton (s. 20. elokuuta 1953) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Horton on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Kolkyt ja risat" ja "Dallas" sekä elokuvissa "Maissilapset" ja "Vaarojen laakso". Ohjaajana hän on työskennellyt muun muassa televisiosarjassa "Greyn anatomia" ja elokuvassa "Rohto".
Lommaha

Lommaha (myös "Lomoha", ) on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Kaprion kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Lamoškajoen varrella kuusi kilometriä Kapriosta etelään. Kylässä on 148 asukasta (vuonna 2010).
Kaprion ujestin Kargalin pogostaan kuulunut Lommahan kylä mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Se esiintyy myös ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Lommahassa asui venäläisiä ja 60 savakkoa. Myöhemmin se mainitaan suomalais-venäläisenä sekakylänä. Suomalaiset kuuluivat Kaprion luterilaiseen ja venäläiset ortodoksiseen seurakuntaan.
Lommahan talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. Vuonna 1862 mainitaan Suuri ja Pieni Lommaha, joissa oli yhteensä 25 taloa ja 116 asukasta. Kylässä oli myös Pietarin löytölastenhuoneen talo. Myöhemmin se kuului Pietarhovin kihlakunnan Kaprion volostiin.
Neuvostoaikana Lommaha oli aluksi kyläneuvoston keskus. Vuonna 1954 se liitettiin Kaprion kyläneuvostoon.
Lommaha koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan lähes 200 henkeä. Kylässä toimii yksi maatalousyrittäjä. Palveluihin kuuluu lääkintäasema. Lommahaan kuuluu myös entinen Kommolan kylä, joka Kaprion kunnan vuoden 2015 yleiskaavan mukaan aiotaan perustaa uudestaan.
Maklakkova

Maklakkova () on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Kaprion kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängöllä kahdeksan kilometriä Kapriosta etelään. Kylässä on 22 asukasta (vuonna 2010).
Maklakkovan eteläpuolelta on löydetty keskiaikainen kumpuhautaryhmä. Kaprion ujestin Kargalin pogostaan kuulunut kylä mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa se esiintyy autiona.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Maklakkovassa asui venäläisiä ja 15 savakkoa. Myöhemmin se mainitaan suomalais-venäläis-virolaisena sekakylänä. Suomalaiset ja virolaiset kuuluivat Kaprion luterilaiseen ja venäläiset ortodoksiseen seurakuntaan.
Maklakkovan talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. Vuonna 1862 kylässä oli 33 taloa ja 173 asukasta. Myöhemmin se kuului Pietarhovin kihlakunnan Kaprion volostiin. Kylässä toimi semstvon ylläpitämä koulu. Neuvostoaikana Maklakkova kuului aluksi Lommahan ja myöhemmin Kaprion kyläneuvostoon.
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan yli sata henkeä.
Sirkka Lassila

Sirkka Helena Lassila (o.s. Pesari; 29. heinäkuuta 1929 Somero – 4. tammikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän kirjoitti käytösoppaita ja matkakirjoja. 
Lassilan puoliso oli vuodesta 1957 suurlähettiläs Antti Lassila.
Marco Ercolessi

Marco Ercolessi (s. 15. toukokuuta 1986 Abano Terme) on italialainen futsalpelaaja, joka edustaa Pescara Calciota ja Italian futsalmaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 175 senttimetriä pitkä ja 72 kilogrammaa painava oikeajalkainen Ercolessi on laitapelaaja.
Ercolessi debytoi Italian maajoukkueessa vuonna 2009. Vuonna 2012 hän oli mukana saavuttamassa MM-pronssia Thaimaasta. EM-kilpailuista Ercolessillä on kultaa vuodelta 2014 ja pronssia vuodelta 2012. 
Ercolessi on edustanut Pescaraa vuodesta 2014 alkaen. Hän on voittanut Italian mestaruuden kolmesti, kerran Marca Futsalin, kerran Luparensen ja kerran Pescaran kanssa.
Jäähyväiset Matjoralle

Jäähyväiset Matjoralle () on venäläisen kirjailijan Valentin Rasputinin tunnetuin teos. Se sijoittuu 1960-luvun lopulle siperialaisen Angarajoen saarelle ja sen Matjora-nimiseen kylään. Kirja kertoo Matjoran viimeisestä kesästä ennen kuin sen asukkaat evakuoidaan pois Bratskin vesivoimalaitoksen muodostaman patoaltaan tieltä.
Elem Klimov ohjasi romaanin pohjalta samannimisen elokuvan, alkuperäisnimeltään "Proštšanie" (1983).
Erik Törnqvist

Erik Olof Törnqvist (20. heinäkuuta 1915 Alahärmä – 23. lokakuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen virkamies ja diplomaatti.
Törnqvist valmistui ylioppilaaksi 1933 ja valtiotieteiden kandidaatiksi 1937.
Törnqvist aloitti uransa aktuaarina Tullihallituksessa 1939–1940, sen jälkeen hän oli tutkija Suomen Pankissa 1940–1942, hintaneuvoston sihteeri kansanhuoltoministeriössä 1942–1945, talousneuvoston sihteeri 1946–1947, sotakorvausteollisuuden valtuuskunnan jäsen 1946–1948 ja talousvaltuutettu 1947–1949. 
Samalla kun hän oli vuosina 1949–1972 valtiovarainministeriön kansantalousosaston päällikkö, hänellä oli useita merkittäviä tehtäviä ensin kotimaassa talouspoliittisen suunnitteluneuvoston pääsihteeri 1951–1953, pääministerin sihteeri 1953–1954, Suomen ryhmän puheenjohtaja pohjoismaisessa talousvaliokunnassa 1956–1957, UNECEn jaostopäällikkö Genevessä 1957–1959, Yhdistyneiden kansakuntien Latinalaisen Amerikan ja Karibian talouskomission jaostopäällikko Santiago de Chilessä 1959–1961, UNTABin asiantuntija Kolumbiassa 1962–1963, Nordek-valtuuskunnan puheenjohtaja 1968–1970, Maailmanpankin johtokunnan jäsen Washingtonissa 1970–1972 ja uran päätteeksi Suomen suurlähettiläänä Meksikossa ja Kuubassa vuosina 1973–1978.
Törnqvistin veli oli tilastotieteen professori Leo Törnqvist.
Sergio Romano

Sergio Romano (s. 28. elokuuta 1987 Rooma) on italialainen futsalpelaaja, joka edustaa Asti Calciota ja Italian futsalmaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 183 senttimetriä pitkä ja 77 kilogrammaa painava oikeajalkainen Romano on "universal".
Romano on pelannut Italian futsalmaajoukkueessa vuodesta 2009 alkaen. Hän oli mukana saavuttamassa MM-pronssia vuonna 2012. EM-kilpailuista Romano on saavuttanut kultaa vuodelta 2014 ja pronssia vuodelta 2012. Vuonna 2008 hän voitti Italian alle 21-vuotiaiden maajoukkueen kanssa hopeaa ikäluokan EM-kilpailuista.
Romano on edustanut Asti Calciota vuodesta 2014. Tätä ennen hän pelasi Pescarassa. Astin kanssa Romano voitti Italian cupin kaudella 2014–2015.
Ullstein Verlag

Ullstein Verlag on saksalainen lehden- ja kirjankustantamo. Sen perusti vuonna 1877 Leopold Ullstein. Se on sittemmin siirtynyt Springerin tytäryhtiöksi, siten että lehden- ja kirjankustannustoiminta ovat erillisiä yhtiöitä. Ullstein on julkaissut muun muassa lehtiä "Berliner Zeitung", "Berliner Morgenpost" ja "Vossische Zeitung". Myös kuuluisa sotakirja "Länsirintamalta ei mitään uutta" on Ullstein Verlagin julkaisema.
Kansallissosialistit ottivat yrityksen haltuunsa 1934, ja se toimi vuoteen 1952 nimellä Deutscher Verlag. Tällöin Ullsteinin suku sai sen jälleen haltuunsa.
Paco Sedano

Francisco "Paco" Sedano Antolín (s. 2. joulukuuta 1979 Madrid) on espanjalainen futsalmaalivahti, joka edustaa Primera División de Futsalissa pelaavaa FC Barcelona Futsalia ja Espanjan futsalmaajoukkuetta. Oikeajalkainen Sedano on 188 senttimetriä pitkä ja painaa 83 kilogrammaa.
Sedano on edustanut FC Barcelona Futsalia vuodesta 2007 alkaen. Sitä ennen hän pelasi FS Móstolesissa vuodet 1999–2007 ja Autos García Cosladassa vuodet 1998–1999. Barcelonan riveissä Sedano on saavuttanut UEFA Futsal Cupin vuonna 2011, kaksi Espanjan mestaruutta ja kolme Espanjan cupia.
Sedano voitti Espanjan futsalmaajoukkueen kanssa kultaa vuoden 2004 MM-kilpailuista Kiinan Taipeissa. Hän oli mukana voittamassa kultaa myös vuosien 2005 ja 2016 EM-kilpailuissa.
Valentina Modig-Manuel

Valentina Modig-Manuel, vuoteen 1936 Modig (25. kesäkuuta 1907 Minsk – 22. kesäkuuta 2005 Turku) oli keraamikko, joka perusti puolisonsa kanssa Suomen ensimmäisen itsenäisen keramiikkaverstaan.
Modig-Manuelin vanhemmat olivat muuttaneet Minskiin 1800-luvun lopulla, Suomeen hänen perheensä palasi ennen ensimmäistä maailmansotaa ja asettui Tammisaareen. Helene Schjerfbeck opetti Modig-Manuelille piirustusta ja rohkaisi häntä pyrkimään Taideteollisuuskouluun, jossa Modig-Manuel aloitti koristemaalauksen opinnot 1927. Valmistuttuaan hän ryhtyi kuitenkin työskentelemään keramiikan parissa, Grankullan Saviteollisuus Osakeyhtiössä. Aluksi hän toimi palkattamona harjoittelijana, mutta sittemmin yhtiön taiteellisena johtajana. Vuonna 1936 hän siirtyi Turkuun Kupittaan Savi -yrityksen palvelukseen. Seuraavana vuonna hän avioitui opiskelijatoverinsa Josef Manuelin (Manulkinin) kanssa ja pariskunta perusti "Studio Keramos" -keramiikkaverstaan. Modig-Manuel alkoi työskennellä omassa verstaassaan vuonna 1939. Verstaan kerammiikkatuotteet saivat hyvän vastaanoton. Niitä esiteltiin useissa eri näyttelyissä ja Modig-Manuel hallitsi ainoana itsenäisenä keraamikkona Suomessa niiden valmistuksen ns. pelkistyspolttotekniikalla. Verstaan kaupallinen menestys perustui kuitenkin ennen muuta hänen aviomiehensä suunnittelemien mallien pohjalta valmistettuihin keramiikkafiguureihin, jotka olivat suosittuja koriste-esineitä 1940- ja 1950-luvulla. Modig-Manuel opetti pitkään keramiikkaa Turun ruotsinkielisessä työväenopistossa, vuodesta 1954 aina vuoteen 1977 saakka, ja jatkoi keraamikkona 1980-luvulle asti. Hänen teostensa retrospektiiviset näyttelyt 1990-luvulla herättivät ansaittua huomiota.
Isältä pojalle – Suomipunk 1978–2001

Isältä pojalle – Suomipunk 1978–2001 on kokoelma-albumi, jolle on koottu suomalaisia punkkappaleita vuosilta 1978–2001. Se julkaistiin marraskuussa 2001 levymerkillä Megamania.
Albumia on ollut kokoamassa mm. Rumban toimittaja Markku Halme. Moni albumin kappaleista julkaistiin enimmäistä kertaa CD-formaatissa. Albumin kansikuvan on toteuttanut Kivi Larmola.
Kappaleet.
CD 1.
Kokonaiskesto: 67:35
CD 2.
Kokonaiskesto: 63min 39sek
Kolmikkovihvilä

Kolmikkovihvilä ("Juncus triglumis") on pieni muonivuotinen vihvilä, jonka painopiste esiintymisessä on pohjoinen ja se on kalkinsuosija. Suomessa sitä tavataan Kainuussa, Koillismaalla ja Lapissa. Kasvupaikkoina ovat kostikot kuten puronrannat ja suoalueet.
Kasvi on monivuotinen. Sen juurakko on kooltaan vaatimaton. Kasvutapa on jonkin verran mätästävä. Varren pituus on noin kymmenen senttimetriä ja varren tyvellä on viitisen lehteä. Mykerössä on vain kolme kukkaa rinnakkain ja kota on mustanpunainen. Kukkien heteitä on kuusi, samoin kehälehtiä. Kolmikkovihvilä jaetaan yleensä kahteen alalajiin "albescens" ja "triglumis". 
Kaksikkovihvilä ("Juncus biglumis") on samantapainen laji.
Eteläinen basilika (Korintti)

Eteläinen basilika oli antiikin aikainen basilika Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.
Basilika oli rakennettu roomalaisella ajalla joko keisari Caligulan tai keisari Claudiuksen aikana eli noin vuonna 37–54 jaa. Vuosisadan lopulla rakennusta korjattiin.
Basilika sijaitsi Korintin agoran eli torin etelälaidalla sijainneen niin kutsutun Etelästoan eteläpuolella. Paikka on aivan nykyisen arkeologisen alueen laidalla. Basilika oli kaksikerroksinen ja koostui peristyylisalista, joka oli nelilaivaisen kryptoportiikin päällä. Näin se oli pohjakaavaltaan suorakulmio suorakulmiossa ja muistuttaa monin tavoin agoran itälaidalla sijainnutta varhaisempaa Juliusten basilikaa. Rakennukset olivat myös hyvin saman kokoisia: Eteläisen basilikan alimman ja ulommaisen osan koko oli noin 38,5 x 23,5 metriä, ja ylemmän ja sisimmäisen osan koko noin 26,1 x 11,8 metriä. Basilika oli kytketty Etelästoaan ja kuului samaan rakennuskokonaisuuteen sen kanssa.
Etelästoa (Korintti)

Etelästoa oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.
Etelästoa sijaitsi Korintin agoran eli torin etelälaidalla. Se rakennettiin alun perin hellenistisellä kaudella 200-luvun eaa. alkupuolella. Rakennus tuhoutui roomalaisten vallattua ja hävitettyä Korintin vuonna 146 eaa. Myöhemmin roomalaiset rakensivat sen uudelleen erilaisena ja suurempana vaiheittain noin vuosien 50–150 jaa. välisenä aikana.
Laajimmillaan stoan koko oli noin 164,4 × 25,2 metriä. Se oli kaksikerroksinen ja siinä oli julkisivun puolella 71 doorilaista pylvästä ja sisäpuolella kattoa tukemassa 34 joonialaista pylvästä. Pylväikön takana oli 33 kauppa- ja työpajahuonetta. Rakennus oli valmistuessaan koko Kreikan suurin julkinen rakennus.
Rakennuksen eteläpuolelle rakennettiin myöhemmin niin kutsuttu Eteläinen basilika. Sen sisäänkäynti kytkettiin stoaan. Lisäksi rakennuskokonaisuuteen kuuluivat muun muassa buleuterion eli neuvoston kokoontumistila, duovirien ja ediilien toimitilat, Isthmian kisoja järjestäneiden virkamiesten ("agōnothetēs") toimitilat sekä mahdollisesti muita julkisia toimintoja. Kokonaisuuteen liitettiin myös kylpylä, latriini eli käymälä sekä lähdekaivorakennus. Stoan edustalla sijaitsi "bēma" eli puhujankoroke.
Juliusten basilika

Juliusten basilika oli antiikin aikainen basilika Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.
Basilika rakennettiin roomalaisella ajalla keisari Augustuksen kaudella aivan ensimmäisen vuosisadan jaa. alussa. Sen tarkoitus oli kunnioittaa Juliusten-Claudiusten hallitsijasukua. Rakennus tuhoutui maanjäristyksessä 300-luvulla.
Basilika sijaitsi Korintin agoran eli torin itäpäässä ja toimi samalla sen itäisenä sisäänkäyntinä. Rakennus oli kaksikerroksinen ja koostui peristyylisalista, joka oli nelilaivaisen kryptoportiikin päällä. Näin se oli pohjakaavaltaan suorakulmio suorakulmiossa. Alimman ja ulommaisen osan koko oli noin 38,4 × 23,6 metriä, ja ylemmän ja sisimmäisen osan koko noin 26,7 × 11,8 metriä. Pääsalin korkeus oli noin 10,4 metriä. Rakennus oli tehty stukkolla päällystetystä paikallisesta kalkkikivestä. Myöhemmässä vaiheessa rakennuksen sisäosat katettiin osittain marmorilla.
Rakennuksessa oli lukuisia Juliusten ja Claudiusten suvun jäsenten kuvapatsaita, mukaan lukien Augustus ja hänen tyttärenpoikansa Gaius ja Lucius. Löytyneet patsaat ovat esillä Antiikin Korintin arkeologisessa museossa. Agoran eteläpuolelle myöhemmin rakennettu niin kutsuttu Eteläinen basilika muistutti arkkitehtuuriltaan hyvin paljon Juliusten basilikaa.
Korintin teatteri

Korintin teatteri oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.
Teatteri oli rakennettu vuorenrinteeseen Korintin keskustan eli agoraa ympäröineen alueen luoteispuolelle. Ensimmäinen kiintein penkein ja näyttämörakennuksin varustettu teatteri rakennettiin paikalle 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla. Sen rakenteet olivat puiset. Hellenistisellä ajalla rakennus uusittiin. Se todennäköisesti tuhoutui suurelta osin roomalaisten tuhottua kaupungin vuonna 146 eaa. Teatteri rakennettiin uudestaan kahdessa vaiheessa ensimmäisellä vuosisadalla jaa. sekä 100-luvulla jaa. Tuolloin rakennettiin kolmikerroksinen, pylväin ja kuvapatsain koristeltu näyttämörakennus. Puolikaarenmuotoisen teatterin halkaisija oli noin 130 metriä.
Keisari Caracallan aikana noin 211–217 jaa. rakennus muutettiin gladiaattorinäytäntöihin sopivaksi. Tuolloin kymmenen alinta penkkiriviä poistettiin, kun katsomo erotettiin taistelijoista noin 3,5 metriä korkealla muurilla. Teatterirakennusta käytettiin vielä bysanttilaisella ajalla.
Teatterin eteläpuolella sijaitsi pienempi Odeion eli musiikkiteatteri.
Lekhaionin tien basilika

Lekhaionin tien basilika oli eräs antiikin aikainen basilika Kreikassa Korintin kaupungissa. Se on saanut nykyisin käytetyn nimensä sijaintipaikastaan kaupungin satamaan Lekhaioniin johtaneen tien varressa. Basilikan rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.
Basilika oli rakennettu roomalaisella ajalla keisari Augustuksen hallituskaudella noin vuosien 25–1 eaa. välisenä aikana. Se tuhoutui todennäköisesti vuoden 70 jaa. maanjäristyksessä ja rakennettiin uudelleen 100-luvun jaa. ensimmäisellä puoliskolla. Lopullisesti rakennus tuhoutui 300-luvulla, mahdollisesti vuoden 375 maanjäristyksessä.
Basilika sijaitsi Korintin agoran eli torin pohjoispuolella, Lekhaioniin johtaneen tien alkupään ja Apollonin temppelin välisellä alueella. Ensimmäinen paikalla ollut basilika koostui pitkästä ja kapeasta keskilaivasta, jonka ympärillä oli 11 × 4 pylvästä. Myöhempi basilika oli huomattavasti suurempi, ja siihen liitettiin muun muassa marmorinen, veistoskoristeinen julkisivu, joka toimi monumentaalisisäänkäyntinä rakennukseen. Basilikassa on ollut erilaisia liike- ja muita tiloja.
Luoteisstoa

Luoteisstoa (joskus myös "Pohjoisstoa") oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.
Stoa rakennettiin keisari Augustuksen aikana ensimmäisen vuosisadan alussa jaa. Se sijaitsi nimensä mukaisesti Korintin agoran eli torin lounaislaidalla. Itäosassaan se oli rakennettu varhaisemman, hellenistisen ajan stoan paikalle.
Stoan pituus oli noin 101 metriä ja leveys noin 9,2 metriä ja siinä oli kaksi kerrosta. Rakennuksen julkisivun puolella oli 47 doorilaista pylvästä ja sisäpuolella kattoa tukemassa joonialaisia pylväitä. Stoan pohjoispuolella sijaitsi Apollonin temppeli. Stoan pohjoisseinä oli rakennettu temppelikukkulan rinnettä vasten.