North American F-100 Super Sabre

North American F-100 Super Sabre (lempinimi: "Hun" eli "Hunni") oli yhdysvaltalaisen North American Aviationin kehittämä hävittäjäpommittaja, joka syntyi jatkokehittelyn tuloksena saman yhtiön F-86 Sabresta. Käyttöönotto tapahtui syyskuussa 1954. Kokeilukone YF-100A saavutti uuden nopeusennätyksen: 1 215,3 km/h, jonka teki Frank K. "Pete" Everest. Koneesta kehiteltiin edeltäjäänsä pidempi, kookkaampi ja virtaviivaisempi. Siipien nuolikulma oli 45 astetta. Voimalaite oli edellistä tehokkaampi, lisäksi siinä oli jälkipoltto.
Edeltäjänsä tavoin F-86 Sabre, F-100 Super Sabrekin kykeni kuljettamaan taktisia ydinaseita. Kone oli edeltäjäänsä n. 300 km/h nopeampi, sen D-muunnoksen huippunopeus oli 1 390km/h (Mach 1.17). C-versio kykeni 1 485 km/t huippunopeuteen, eli 1,3 Machiin. Se olikin ensimmäinen vaakalennossa äänen nopeuden ylittänyt amerikkalaisvalmisteinen sotilaskone.
F-100 Super Sabre oli ensimmäinen niin kutsutun Century-sarjan hävittäjä. Myöhemmät Century-sarjan hävittäjät olivat McDonnell F-101 Voodoo, Convair F-102 Delta Dagger, Lockheed F-104 Starfighter, Republic F-105 Thunderchief ja Convair F-106 Delta Dart.
Käyttöhistoria.
Konetyyppi aloitti niin kutsutun Century Series-hävittäjien eli "satalukuisten sarjan", joiden mallinumero ylitti 100:n ja kykeni operoimaan vielä 15 200 metrissä ja sen toimintamatka oli 3 210 km. F-100:aa käytettiin myös Vietnamin sodassa, ja se osallistui useisiinkin aseellisiin yhteenottoihin monella mantereella. Malli oli alun perin tarkoitettu ilmaherruushävittäjäksi, mutta se toimi muissa rooleissa kohtalaisella menestyksellä, kuten rynnäkkökoneena. Vietnamin sodassa sen pääasiallisin vastustaja oli MiG-17. Tyypin käyttö oli laajaa, ylittäen P-51 Mustangin lentotuntimäärät toisessa maailmansodassa ja useita kymmeniä koneita tuhoutui sotavuotta kohden: kaikkiaan 242 konetta menetettiin Vietnamissa, joista osa tuhottiin maasotatoimien aikana. Erityisesti Wild Weasel -ilmatoimintataktiikka ja taistelutoimissa kohdattu ilmatorjuntatuli toi suuria tappioita vuosina 1964–1971.
Lopullinen käyttöönotto tapahtui vuonna 1956, sillä A-version koneet jouduttiin poistamaan käytöstä ja korjaamaan niissä ilmenneet vakavat rakenteelliset viat. Koneen ensilento tapahtui 1953, jonka jälkeen F-100A teki nopeuslennon maailmanennätyksen vielä samana vuonna: 1 275 km/h. Voimanlähteenä oli Pratt &amp; Whitney J57 -suihkumoottori, jonka antoteho oli 16 000 naulaa. D-tyyppiä valmistettiin 1 274 kappaletta. Etualalla on koko nokan laajuinen, ovaalinmuotoinen ilmanottoaukko, joka tekee koneesta varsin uniikin. F-100 oli huomattavasti F-86:ta kookkaampi, lisäksi on huomattava myös "pyöreänokkainen" F-86D "Sabre Dog".
Konetyyppi kärsi lukuisasti menetyksistä onnettomuuksissa. Nämä johtivat osaltaan uudelleen modifiointiin, koska kone todettiin epävakaaksi. Koneen siipipinta-alaa lisättiin, sekä korkeusvakainta pidennettiin. Myös voimalaitteessa oli ongelmia. Arviolta 25 % eli joka neljäs kone menetettiin lento-onnettomuuksissa. Tämän hävittäjäkoneen päätyyppejä olivat C sekä D, ja viimeisin versio oli F. Siipiprofiilina edelleen nuolimuotoinen alataso. Voidaan olettaa konetyyppiin liittyvien suuntavakauden ongelmien liittyneen siihen, että siivet ja korkeusvakaimet olivat lähes samassa tasossa. Omalle aikakaudelleen, hieman harvinaislaatuisesti olivat korkeusperäsimet alhaalla rungon takana.
Super Sabret palvelivat aina vuoteen 1979 saakka Yhdysvaltain lentävässä kansalliskaartissa. Muita konetyypin käyttäjämaita olivat olleet Taiwan, Tanska, Saksa, Ranska, Englanti sekä Turkki. Turkki oli konetyypin viimeinen käyttäjämaa, se päästi omat Super Sabrensa eläkkeelle vasta v. 1982. F-100 Super Sabren maksimi pommilasti oli 3 190 kg, mikä oli jokseenkin puolet F-105 Thunderchiefin, sekä A-7 Corsair II:n vastaavasta kuljetuskyvystä. Suunniteltu seuraaja North American F-107 "Ultra Sabre" ei koskaan toteutunut. Koneita valmistui 1956 kolme kappaletta ja kehitysohjelma peruutettiin vuotta myöhemmin.