tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lentopallon miesten mestaruussarjakausi 1954

Lentopallon TUL:n miesten mestaruussarjassa kaudella 1954 pelattiin kuudentoista joukkueen yksinkertainen kaksilohkoinen sarja. Kummankin lohkon kaksi parasta joukkuetta otteli mitaleista. Tämä oli ensimmäinen kerta kun mestaruudesta pelattiin sarjamuotoisesti.
Lentopalloa pelattiin Työväen Urheiluliiton lisäksi Suomen Koripallo- ja Lentopalloliitossa. Molemmat liitot järjestivät omat mestaruussarjansa. Varsinaista Suomen mestaruutta ei ratkaistu.
TUL:n miesten mestaruussarja.
Itälohko.
Lohkojen kaksi viimeistä putosi Suomensarjaan kaudeksi 1955.
Loppusarja.
Mestarijoukkue Järvensivun Kisa: Eero Antila, Raimo Lehto, Seppo Nikkilä, Veikko Rantanen, Matti Mestola, Reijo Mikkonen, Pekka Myllymäki, Reijo Roine, Reijo Siren, Pekka Vilen, Lauri Syrjä, Markku Vuori ja Kalevi Vilenius.
Suomen Koripallo- ja Lentopalloliiton mestaruus.
SKLL:n mestaruuden voittivat Eteläiset, toiseksi sijoittui Käpylän Lentopalloilijat ja pronssia otti Pirkkalan Pirkat tasapistein Helsingin Lentopalloilijain kanssa. Sarjaan osallistui kahdeksan joukkuetta, joista DIK-35 kuitenkin luopui sarjasta. Ratkaisuottelussa 7. syyskuuta Eteläiset voitti Käpylän suoraan 3–0 molempien joukkueiden ollessa siihen saakka tappiottomia.
Riku Heinonen

Riku Heinonen (s. 5. kesäkuuta 1994 Järvenpää) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa PK-35 Vantaata. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja, mutta pystyy myös pelaamaan keskuspuolustajana.
Heinosen kasvattajaseura on Järvenpään Palloseura, jossa hän aloitti jalkapalloilun viisivuotiaana. Juniorivuosinaan hän pelasi myös Pallokerho Keski-Uusimaassa ja Helsingin Jalkapalloklubissa. Ensiesiintymisensä miesten sarjoissa Heinonen teki HJK:n reservijoukkueessa Klubi 04:ssä. Hän palasi JäPSiin keväällä 2011, mistä siirtyi Myllykosken Palloon elokuussa 2012. Hän debytoi Veikkausliigassa 17. syyskuuta 2012 ottelussa HJK:ta vastaan, ja kauden 2012 aikana hän pelasi yhteensä kolmessa liigaottelussa.
Heinonen on pelannut 27 ottelua Suomen nuorisomaajoukkueissa.
John Patrick (rugbypelaaja)

John Clarence Patrick (25. marraskuuta 1898 Palo Alto – 31. toukokuuta 1959 San Francisco) oli yhdysvaltalainen rugby union -pelaaja ja olympiavoittaja. 
Patrick pelasi Stanfordin yliopiston joukkueessa puolustajana kolme vuotta ja toimi kapteenina viimeisenä kautenaan, vuonna 1921. Hän oli myös oppilaitoksessa kyseisen vuosiluokan puheenjohtaja. Patrick oli voittamassa maansa joukkueessa olympiakultaa Antwerpenissa 1920 ja Pariisin kisoissa 1924. Hän oli ammatiltaan vakuutusmeklari.
Gibraltarin Päävartio

Gibraltarin Päävartio ("Main Guard") on vanha rakennus Gibraltarin keskustassa, John Mackintoshin aukiolla Parlamenttitalon ja Kaupungintalon välissä. Se rakennettiin varuskunnan tarpeisiin 1700-luvulla, mutta sitä käytettiin myöhemmin paloasemana, kylpylänä ja valtion virastotalona. Nykyisin talossa toimii Gibraltar Heritage Trust -perinnesäätiö.
Varhaisin maininta talosta on vuodelta 1748. Se näkyy myös vuosina 1750 ja 1753 tehdyissä piirustuksissa, joissa sen edessä on sotilaita vartiossa. Talo vaurioitui melko varmasti Gibraltarin piirityksessä vuosina 1779–1783. Se sijaitsi lähellä King's Bastionia, joka oli yksi pommitusten pääkohteista. Piirityksen jälkeen taloa kunnostettiin ja siihen lisättiin toinen kerros, joka näkyy myös vuonna 1830 tehdyissä piirustuksissa. Ranskalainen taiteilija Henri Regnault teki rakennuksesta 1860-luvulla kolme maalausta, jotka olivat pitkään siellä esillä. Varuskunta lopetti päävartion käytön alkuperäiseen tarkoitukseensa joskus vuosien 1896 ja 1911 välillä. Maailmansotien välisenä aikana siellä toimi paloasema. Toisen maailmansodan jälkeen se oli hetken yleinen kylpylä ennen kuin siitä tehtiin virastotalo.
Nykyisin talossa toimii Gibraltar Heritage Trust -perinnesäätiö. Se on remontoinut talon alakertaan pienen kaupan ja näyttelytilan, joissa voi järjestää myös erilaisia tapahtumia.
Frederick Lane

Frederick Claude Vivian Lane (2. helmikuuta 1880 Miller's Point – 14. toukokuuta 1969 Avalon) oli australialainen uimari ja olympiavoittaja. Hän edusti uransa aikana brittiläistä Blackpool Swimming Clubia sekä East Sydney Amateur Swimming Clubia.
Lane voitti vuonna 1900 Pariisin olympialaisissa kultaa 200 metrin matkalla sekä vapaauinnissa ajalla 2.25,2 että esteuinnissa ajalla 2.38,4. Hänestä tuli kahta vuotta myöhemmin ensimmäinen ihminen, joka ui 100 jaardia alle minuutissa asettaen maailmanennätykseksi 59,6 sekuntia. Lane ui tekniikalla, jossa molemmat käsivarret nousivat vedenpinnan yläpuolelle, ja tyyliä pidettiin tuolloin mahdottomana pidemmille kuin sprinttimatkoille. Hän kuitenkin voitti tyylillä mailin pituisen kisan vuonna 1899. Englantilaiset epäilivät Lanen Australiassa uimien tuloksien aitoutta, ja niinpä hän joutui todistamaan taitojaan vanhalla mantereella, jolla hän ui 220 jaardin maailmanennätysajan 2.34,8. Lane valittiin uinnin kansainväliseen kunniagalleriaan kuolinvuonnaan 1969.
Lane ui vuonna 1903 220 jaardin vapaauinnin maailmanennätyksen ajalla 2.28,6. Zoltán Halmay rikkoi ennätyksen lopulta vuonna 1908.
Maakilpikonnat

Maakilpikonnat (Testudinidae) on kilpikonnien lahkoon kuuluva heimo, johon luetaan 47 lajia. Aiemmin Testudinidae-heimo tunnettiin nimellä maa- ja suokilpikonnat, ja se sisälsi maakilpikonnien (Testudininae) lisäksi suokilpikonnien alaheimon (Emydinae). Nykyään suokilpikonnia pidetään kuitenkin vähäisistä eroistaan huolimatta erillisenä heimona.
Maakilpikonnat ovat raskaasti panssaroituja ja hidasliikkeisiä. Niillä on yleensä kupolimainen kilpi ja jäykähköt raajat. Maakilpikonnien koko vaihtelee 10 senttiä pitkästä kapinkilpikonnasta kilven pituudeltaan 1,2-metrisiin jättiläiskilpikonniin, joita elää Galápagossaarilla ja Seychelleillä. Suurin koskaan elänyt maakilpikonna on sukupuuttoon kuollut "Megalochelys atlas", jonka kilven pituus saattoi olla jopa 2,1 metriä.
Maakilpikonnat elävät trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla sekä lauhkean vyöhykkeen lämpimillä seuduilla. Niitä tavataan kaikilta mantereilta Australiaa lukuun ottamatta. Eurooppalaisia lajeja on neljä, joista kolme elää Etelä-Euroopassa.
Suvut ja lajit.
Luettelo sisältää vain elossa olevat lajit.
Jesse Krohn

Jesse Krohn (oik. Jesse Kurki-Suonio, s. 3. syyskuuta 1990 Nurmijärvi) on suomalainen moottoriurheilija. Hän on vuodesta 2018 ollut saksalaisen BMW:n tehdaskuljettaja. 
Ura.
Krohn aloitti uransa karting-sarjoissa kuusivuotiaana voittaen kaksi mestaruutta Suomen Cadet-luokassa vuosina 1997 ja 1999 sekä yhden Mini-class-luokassa vuonna 2000. Vuonna 2006 hän kilpaili lukuisissa Formula Ford -luokissa sijoittuen toiseksi Britannian Formula Ford -talvisarjassa. Vuonna 2007 Krohn ajoi sekä Britannian Formula Ford sarjassa että Suomen Formula 3 -sarjassa, jossa sijoittui toiseksi. Vuonna 2008 Krohn voitti sekä Viron Formula Renault-, Suomen Formula Renault- ja Formula Renault Northen European Zone -sarjojen mestaruudet. Vuonna 2009 Krohn kilpaili Formula Renault UK -sarjassa saavuttaen yhden voiton ja 277 pistettä sijoittuen sarjan kuudenneksi. 
Vuonna 2010 Krohn kilpaili Italian F3 -sarjassa voittaen yhden kilpailun sijoittuen sarjapisteissä seitsemänneksi. Krohn jatkoi samassa sarjassa vuonna 2011 ajaen neljä kilpailua saavuttaen kahdeksan pistettä. Samana vuonna Krohn voitti Suomen V8 Thunder -sarjan mestaruuden. Vuonna 2012 Krohn kilpaili ADAC GT Masters -sarjassa saavuttaen kaksi palkintosijaa sijoittuen sarjan 12:nneksi.
Vuonna 2013 Krohn kilpaili Suomen Porsche GT3 Cup Challengessa, jossa hän sijoittui kolmanneksi ajaessa vanhimman, 1-luokan Porsche 996:lla.
Krohn voitti Daytonan 24 tunnin ajon vuonna 2020 GTLM-luokassa. Hänen lisäkseen BMW:n M8 GTE -autoa ajoivat kilpailussa John Edwards, Augusto Farfus ja Chaz Mostert.
Vuonna 2022 Krohn ajoi IMSA SportsCar Championship -sarjassa GTD Pro -luokassa.
Vuonna 2023 Krohn voitti Nürburgring Langstrecken Serie (NLS) -sarjan toisen osakilpailun Walkenhorst Motorsport -tallille Kuba Giermaziakin kanssa. NLS-sarjan kolmannessa osakilpailussa autoon tuli vaurioita ensimmäisessä mutkassa, jonka vuoksi auton piti palata varikolle ja kaksikko Kuba Giermaziak ja Jesse Krohn tulivat lopulta maaliin sijalla 78.
Sukulaiset.
Myös Jesse Krohnin veli Oskari Kurki-Suonio ja sisar Jenni Krohn sekä heidän isänsä Pertti Kurki-Suonio ovat kilpailleet rata-autoilussa.
Kouvolan ravirata

Kouvolan ravirata on Kouvolan Ravikylässä sijaitseva ravirata. Se on Oulun Äimäraution jälkeen Suomen toiseksi pisimpään samalla paikalla toiminut ravirata.
Historia.
Vuonna 1905 perustetun "Valkealan Hevosystäväinseura ry:n" omistama ravirata aloitti toimintansa nykyisellä paikallaan 1910-luvun alussa. Vuonna 1916 keskikentälle valmistui paviljonki kilpailutuomareita sekä -henkilökuntaa varten. Samalla rataa myös levennettiin.
Vuonna 1948 valmistui "Ravitaloksi" nimetty ravintolarakennus. Kymmenen vuotta myöhemmin rakennettiin keskikentälle totalisaattoripelien vastaanottamista varten pyöreä kioskirakennus, joka purettiin vuonna 1978.
1960-luvun lopulla ryhdyttiin Kouvolaan suunnittelemaan Porin ja Forssan raviratojen mallin mukaista modernia katsomorakennusta. Noin tuhannen hengen istumakatsomon sekä lämmitetyn totohallin käsittävä rakennus valmistui vuonna 1971. Uudessa katsomorakennuksessa oli myös tuomaritorni, kahvila sekä wc-tilat. Vuonna 1974 remontoitiin kaviouraa ja samalla radalle valmistui myös valaistus. 
Seuraava suuri rakennushanke oli vuosina 1978–1979, jolloin rakennettiin uudet eläinlääkärin tilat. Lisäksi laajennettiin katsomorakennusta uudella osalla, johon tuli muun muassa ravintolakatsomo. Uusi katsomorakennus otettiin käyttöön maaliskuussa 1980. Viimeisin radan kaviouran kunnostustyö on tehty vuoden 1990 Kuninkuusravien edellä.
Suurkilpailut.
Kouvolan raviradalla järjestetään vuosittain useita suurkilpailuja. Merkittävimmät ovat kesäkuussa juostava kansainvälinen Kymi Grand Prix sekä marraskuinen Kymenlaakso-ajo.
Muita suurkilpailuja ovat "Valkeala-ajo", "Jouni Kaikko Memorial" sekä "Kouvola-ajo".
Kuninkuusravit Kouvolassa on järjestetty vuosina 1952, 1964, 1973, 1990, 2007 ja 2023.
2-buteeni

2-buteeni on yksinkertaisin alkeeni, jolla on cis-trans-isomeriaa. Isomeerit ovat cis-2-buteeni ja trans-2-buteeni. Isomeerien seoksen CAS-numero on 107-01-2. 2-buteenin kemiallinen kaava on C4H8 ja moolimassa on 56,1 g/mol. Muut ominaisuudet isomeereillä poikkeavat toisistaan.
Eurocup Formula Renault 2.0 -kausi 2013

Eurocup Formula Renault 2.0 -kausi 2013 oli 23. kausi nykyiselle Eurocup Formula Renault-sarjalle. Kausi alkoi Espanjan Alcañizin radalla ja päättyi Espanjan Barcelonassa. Sarjan kalusto muuttui täksi kaudeksi uuden sukupolven autoon.
Sarjan mestaruuden voitti ranskalainen Pierre Gasly. Toiseksi sijoittui brittiläinen Oliver Rowland ja kolmanneksi ranskalainen Esteban Ocon.
Tallit ja kuljettajat.
Kauteen osallistuvat uusina talleina Jenzer Motorsport ja Prema Powerteam. Varasijalle lisättiin BVM Racing ja Atech Reid GP.
J = Sarjan Junior -luokan kuljettajat kaudella 2013 &lt;br&gt;
G = vieraileva kuljettaja, joka ei ole oikeutettu saamaan pisteitä.
Kymenlaakso-ajo

Kymenlaakso-ajo on vuosittain Kouvolan raviradalla järjestettävä ikäluokkakilpailu 3-vuotiaille lämminveriselle. Ensimmäistä kertaa se juostiin vuonna 1979.
Se ajetaan 2 100 metrin matkana tasoitusajona, jossa enintään 5 000 euroa ansainneet hevoset saavat 20 metrin hyvityksen.
Joonas Konstig

Joonas Konstig (s. 1977 Helsinki) on suomalainen kirjailija.
Elämä ja ura.
Konstig on opiskellut kulttuuriantropologiaa ja kirjallisuutta Helsingin yliopistossa. Konstigin esikoisteos, novellikokoelma "Ahneet ja viattomat" (2008), oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon ja Tiiliskivi-palkinnon saajaksi. Konstigin novelli ”Pajunkissat” oli äidinkielen ylioppilaskokeen aineistona keväällä 2010. Hänen novellejaan on julkaistu myös antologioissa. Käännöksistä mm. englanniksi ovat ilmestyneet Douglas Robinsonin kääntäminä novellit “Pussy Willows” (“Pajunkissat”) ja “The Right Place” (“Sopiva paikka”), joista viimeisin Lola M. Rogersin toimittamassa teoksessa "Words Without Borders" (2014).
Konstigin esikoisromaani "Kaikki on sanottu" (2011) sai Gummeruksen Kalle Päätalo -palkinnon vuonna 2012. Hänen toinen romaaninsa "Totuus naisista" ilmestyi vuonna 2013 ja kolmas romaani "Perkele" vuonna 2015. Elokuussa 2017 "Perkele" oli HelMet-kirjallisuuspalkintoehdokkaana.
Joulukuusta 2013 kesäkuuhun 2015 Konstig kirjoitti ruoka-aiheisia kolumneja "Helsingin Sanomiin". Häneltä ilmestyi ruoka-aiheinen teos "Pyhä ruoka: Mitä oikein saa syödä?" syksyllä 2016. Konstig on kritisoinut muun muassa kasvissyöntiä. Vuodesta 2016 alkaen Konstig on toiminut kouluttajana yrityksessä Tarina-akatemia. Hän oli yhdessä tiedetoimittaja Marko Hamilon kanssa perustamassa Oikea Media -verkkolehteä vuonna 2017, mutta jätti lehden pian sisältöön pettyneenä.
Konstig on opettanut luovaa kirjoittamista Kriittisessä korkeakoulussa. Hän on ollut Suomen Kirjailijaliiton jäsen vuodesta 2012. Konstig on kirjoittanut kolumneja myös muun muassa Kirkko ja kaupunki -lehteen. Hän on esiintynyt puhujana useissa kirjallisuus-, kulttuuri- ja ruoka-aiheisissa tilaisuuksissa. Vuodesta 2016 Konstig on kirjoittanut lautapeliaiheista blogia Puutyöläinen. Teoksen "Vuosi herrasmiehenä" (2017) jälkeen Konstig on pitänyt myös koulutuksia tapakulttuurista. Teoksesta ilmoitettiin jouluna 2018 olevan suunnitteilla elokuva.
Konstig on kirjoittanut kolumneja Yleisradiolle vuodesta 2020. Hän on ollut Espoon Kirjailijoiden puheenjohtaja vuodesta 2021.
Hugo Hörtsänä

Hugo Antero Hörtsänä (5. toukokuuta 1880 Orivesi – 27. tammikuuta 1954 Orivesi) oli suomalainen kotiseutumies, maanviljelijä ja puutarhuri. 
Hugo Hörtsänän vanhemmat olivat maanviljelijä Johannes Hörtsänä ja Vilhelmiina Toikkanen ja puoliso vuodesta 1915 Hilda Maria Lehtonen. Hän kävi kansa- ja maatalouskoulun ja tuli 1905 Ylä-Hörtsänän talon omistajaksi Oriveden Onnistaipaleen kylällä. 1920-luvulla Hörtsänä alkoi tehdä kukka- ja puulajien koeviljelyä yli kolmen hehtaarin alueella. Hänen kotitalonsa ympärille jo 1909 perustamansa arboretum laajeni sisältämään koristepuutarhan tekolammikkoineen ja juhlakenttineen. Ennen sotia siellä arvioitiin olevan yli 1 300 erilaista kasvi-, pensas- ja puulajia. Hörtsänän arboretumia on myöhemmin kunnostettu talkoovoimin ja EU:n rahoituksen turvin. Vuonna 1986 siitä tuli luonnonsuojelulain perusteella rauhoitettu luonnonsuojelualue, jota on sittemmin inventoitu useaan otteeseen. Alueen hoito- ja käyttösuunnitelma laadittiin 1995. 
Hörtsänä harrasti myös kansankulttuuria, keräten muun muassa esineitä ja muistikuvia ja perustaen Oriveden Museoyhdistyksen, jonka puheenjohtajana hän toimi 1932-1937 ja jolle hän lahjoitti huomattavan kokoelman keräämäänsä esineistöä.
Aleksandr Bezymenski

Aleksandr Iljitš Bezymenski (, 19. tammikuuta 1898 Žytomyr – 26. kesäkuuta 1973 Moskova) oli venäläinen neuvostorunoilija.
Aleksandr Bezymenski syntyi kaupan työntekijän perheeseen ja kävi lukion Vladimirissa. Hän liittyi bolševikkipuolueeseen vuonna 1916 ja osallistui lokakuun vallankumoukseen Pietarissa. Sen jälkeen hän työskenteli komsomol- ja puoluetehtävissä.
Bezymenskin ensimmäinen runokirja ilmestyi vuonna 1920. Hän osallistui Molodaja gvardija ja Oktjabr -kirjailijaryhmien perustamiseen ja toimi aktiivisesti Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistyksessä. Vuonna 1934 Bezymenski valittiin neuvostokirjailijoiden liiton hallitukseen.
Bezymenski on yksi 1920-luvun komsomolrunoilijoista. Hän kirjoitti poliittisesti oikeaoppista ajankohtaislyriikkaa, jonka taiteellinen arvo on vähäinen. Satiirinen runonäytelmä "Vystrel" (”Laukaus”, 1930) herätti ankaraa kritiikkiä, kunnes Stalin asettui puolustamaan sen tekijää. Samaan aikaan Bezymenski osallistui ”vasemmistolaisen” Litfront-kirjailijaryhmän toimintaan. Myöhemmin hän esiintyi lähinnä lehtikirjoittajana ja satiirikkona sekä runouden kääntäjänä.
Bezymenski on kirjoittanut Dmitri Šostakovitšin sinfonian nro 2 laulutekstin. Sanat ylistävät Vladimir Leniniä ja neuvostovallankumousta. Šostakovitš on säveltänyt myös Bezymenskin näytelmään perustuvan sävellyksen Vystrel, op. 24 (1929).
Käsihuuhde

Käsihuuhde eli käsidesi on yleensä alkoholipitoinen desinfektioaine, jota käytetään käsien huuhteluun ja desinfioimiseen bakteerien ja virusten kulkeutumisen ja tarttumisen ehkäisemiseksi. Käsihuuhteiden tehoaineena on tavallisesti etanoli tai isopropanoli, minkä lisäksi ne sisältävät yleensä glyserolia, joka kasvattaa aineen viskositeettia ja ehkäisee ihon kuivumista.
Käsihuuhde tuhoaa useita bakteereja, sieniä ja viruksia. Kaikki virukset eivät rakenteensa vuoksi tuhoudu kovin tehokkaasti alkoholin vaikutuksesta, esimerkiksi vatsatautia aiheuttava norovirus. Influenssaviruksia käsihuuhde tuhoaa melko hyvin. 
SARS-CoV-2-virukselle eli COVID-19-sairautta aiheuttavalle virukselle varmin käsihygieniatoimenpide on käsien pesu saippualla; tartuntariskiä voi vähentää myös käyttämällä kemikaaliviranomaisen hyväksymää käsihuuhdetta. Saippuapesua ei myöskään kannata korvata omatekoisilla alkoholituotteilla, sillä etanolipitoisuuden on oltava vähintään 60-prosenttista, jotta ne tehoaisivat viruksiin.
Brad Harris

Brad (Bradford) Harris (16. heinäkuuta 1933 St. Anthony, Idaho – 7. marraskuuta 2017) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.
Kehonrakennusta harrastanut Harris aloitti elokuvauransa sijaisnäyttelijänä Stanley Kubrickin "Spartacuksessa". 1960-luvun alussa hän esitti päärooleja italialaisissa peplumelokuvissa kuten "Sansone" (”Simson”, 1961), "Goliath contro i giganti" (”Goljat vastaan jättiläiset”, 1961) ja "La furia di Ercole" (”Herkuleen raivo”, 1962). Lajityypin muista muskelimiehistä hän poikkesi vaaleilla hiuksillaan ja kunnollisilla näyttelijänlahjoillaan.
1960-luvun puolivälissä Harris siirtyi italowesterneihin sekä italialais-saksalaisiin vakoilujännäreihin, joista tunnetuin on "Miehemme X" ("Komissar X") -sarja. 1970-luvulla hän näytteli sekalaisissa viihde-elokuvissa kuten "Formula I – Nell’Inferno del Grand Prix" (”Formula I – Grand Prix -helvetti”, 1970), "Zambo - viidakon kuningas" ("Zambo il dominatore della foresta", 1972) ja "…questa volta ti faccio ricci!" (”Tällä kertaa rikastun”, 1974). 1980-luvulla Harris palasi peplumgenreen "Herculeessa" ja "Seitsemässä raivoisassa gladiaattorissa". Hän esiintyi myös saksalaisissa ja amerikkalaisissa tv-sarjoissa.
Brevet

Brevet on sotilastermi, jolla viitataan joissakin maissa käytössä olleeseen järjestelmään, jossa sotilaalle myönnettiin lähinnä kunnianosoituksena "brevet"-sotilasarvo. Brevet-sotilasarvot eivät yleensä automaattisesti oikeuttaneet arvon normaalisti tuomiin oikeuksiin tai palkkioihin, ellei sotilas todella toiminut brevet-arvonsa mukaisissa tehtävissä. Brevet-arvo on englannin kielessä merkitty yleensä sanalla brevetted ("brevetted major general Rutherford B. Hayes") tai lyhennettynä muodossa bvt. (esimerkiksi "bvt. brigadier general Benjamin Harrison"). Brevet-arvoja on käytetty ainakin Yhdysvalloissa, Isossa-Britanniassa, Ranskassa, Espanjassa ja Saksassa. 
Kun Yhdysvaltain sisällissodan lopussa Unioni oli jo käytännössä katsoen varmistanut voittonsa, myönnettiin lähes kaikille Unionin armeijan upseereille jokin korkea brevet-arvo. Brevet-arvo ei oikeuttanut todelliseen valtaan armeijassa, vaan arvoja käytettiin vain kuvastamaan sotilaan kunniakasta palvelusta armeijassa.
Masvingo

Masvingo on kaupunki Zimbabwessa. Se on samannimisen provinssin pääkaupunki. Masvingossa oli vuonna 2002 arviolta 58 000 asukasta. Kaupungin lähellä sijaitsevat Suur-Zimbabwen rauniot.
Masvingo sijaitsee eteläisen Zimbabwen suhteellisen tasaisella alueella, jota kuitenkin täplittävät yksittäiset "kopje"-nimellä kutsutut vuoret. Kaupungin halki virtaa Muchekejoki, ja sen lähellä sijaitsee Mutirikwejärvi, josta kaupunki saa myös käyttövetensä. Kaupungin ilmasto on kuuma ja kuiva lähes koko vuoden. Suurimmat sateet tulevat kesällä, ja vuoden sadanta on noin 600 millimetriä. Kaupunki on suunniteltu ruutukaavan mukaan, ja se sijaitsee liikenneristeyksessä, josta ihmiset kulkevat sisämaahan kohti Suur-Zimbabwea, länteen Bulawayoon tai etelämmäksi kohti Etelä-Afrikan rajaa.
Masvingo on Zimbabwen vanhin siirtomaakaupunki, ja sen perustivat 1890 Pioneer Columnin joukot. Kaupunki tunnettiin alkujaan nimellä Fort Victoria, kunnes sen nimi vaihdettiin 1982 Nyandaksi. Muutaman kuukauden kuluttua nimi muutettiin Masvingoksi, kun paljastui, että Nyanda ei kääntynyt järkevästi alueen murteille.
Tango (juoma)

Tango on Coronan vuonna 1950 kehittelemä ja julkaisema hiilihapotettu virvoitusjuoma. Sitä myydään Britteinsaarilla, Ruotsissa, Norjassa ja Unkarissa. Beetcham Group osti Coronan vuonna 1958 ja Corona Soft Drinksin puolestaan Britvic vuonna 1987 ja jonka juomia se nykyäänkin valmistaa. Skandinavian maissa juomaa jakelee SMX Drinks AB.
Tango oli alun perin ainoastaan appelsiininmakuisen juoman nimi. 1990-luvulla Tango laajentui niin että sitä oli saatavilla muinakin eri makuvaihtoehtoina, joihin kuului omena, sitruuna, kirsikka, mustaherukka ja myöhemmin "Fruit Fling". Joidenkin makuvaihtoehtojen kehitys kuitenkin lopetettiin elokuussa 2011. Nykyisin Isossa-Britanniassa saataviin vaihtoehtoihin kuuluu Orange, Apple, Cherry ja Citrus.
Jeff Monson

Jeffrey William Monson (s. 18. tammikuuta 1971 Saint Paul Minnesota) on yhdysvaltalais-venäläinen vapaaottelija ja poliitikko. Hän kuuluu Floridassa toimivaan taistelulajien American Top Team -akatemiaan.
Saavutuksia.
Jeff Monsonilla on lukkopainissa kaksi FILA:n maailmanmestaruutta (2007, 2008) sekä kaksi ADCC-liiton maailmanmestaruutta (1999, 2005). Ammattilaisurallaan hän on otellut yhteensä 60 ottelua. Niistä Monson on voittanut 46.
Yksityiselämä.
Ennen ammattilaiseksi ryhtymistään vuonna 1999 Monson työskenteli mielenterveysalalla muun muassa perheneuvojana. Hän on opiskellut psykologiaa Oregonin yliopistossa.
Poliittinen ideologia.
Monson on anarkisti, joka kuuluu syndikalistiseen Industrial Workers of the World -ammattiliittoon. Tammikuussa 2009 hän joutui syytteeseen valtion omaisuuden turmelemisesta ja sai yli 20 000 dollarin sakot. Monson esiintyi ESPN-kanavan julkaisemaa lehteä varten otetuissa kuvissa maalaamassa anarkistien käyttämää tunnusta kotikaupungissaan Olympiassa sijaitsevan hallintorakennuksen seinään.
Venäjän presidentti Vladimir Putin myönsi Monsonille Venäjän kansalaisuuden toukokuussa 2018 ja hänet valittiin Krasnogorskin kaupunginvaltuustoon saman vuoden vaaleissa valtapuolue Yhtenäisen Venäjän edustajana. Monson tukee aktiivisesti venäläisten miehitystä Ukrainassa ja Georgiassa, minkä vuoksi hänelle on myönnetty myös Luhanskin kansantasavallan kansalaisuus ja Abhasian kunniakansalaisuus.
Muuta.
The Snowman -lempinimellä tunnettu Monson on myös mukana EA Sportsin vuonna 2010 julkaisemassa EA Sports MMA -videopelissä.
Patrik Lundh

Patrik Lundh (s. 12. kesäkuuta 1988 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Lundh on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Ura.
Seuraura.
Lundh on Lidingö HC:n kasvatti. Hän pelasi viimeisimmät juniorivuotensa kuitenkin Djurgårdens IF:ssä, jossa Lundh voitti J18 Allsvenskanin hopeaa vuonna 2005 ja J20 SuperElitin hopeaa vuonna 2007. Hän oli joukkueen paras pistemies J18 Elitissä kaudella 2004–2005 sekä J20 SuperElitissä kausina 2005–2006 ja 2006–2007. Noista jälkimmäisellä kaudella Lundh sijoittui tehoilla 18+33=51 koko J20 SuperElitin pistepörssissä neljänneksi. Hän debytoi kauden aikana myös miesten peleissä; Lundh pelasi yhdeksän Elitserien-ottelua Djurgårdenissa ja viisi HockeyAllsvenskan-ottelua lainalla Almtuna IS:ssä.
Kaudeksi 2007–2008 Lundh siirtyi HockeyAllsvenskan-joukkue Malmö Redhawksin riveihin, jossa ensimmäinen kokonainen kausi miesten peleissä toi 40 runkosarja- ja seitsemässä playoff-ottelussa tehot 2+11=13. Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Bofors IK:hon. Lundh oli seuraavalla kaudella 2009–2010 joukkueen kolmanneksi paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 15+24=39.
Maaliskuussa 2010 Lundh teki kaksivuotisen sopimuksen Färjestad BK:n kanssa. Hänen Elitserien-tulokaskautensa 2010–2011 toi 55 runkosarjaottelussa tehot 12+14=26 ja 12 playoff-ottelussa tehot 1+4=5. Lundh voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Vuotta myöhemmin, kevään 2012 pudotuspeleissä hän oli Färjestadin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 2+8=10. Helmikuussa 2012 Lundh teki kaksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Kaudella 2012–2013 hänestä tuli Färjestadin varakapteeni. Kauden 2013–2014 päätteeksi Lundh voitti SHL-hopeaa.
Kaudeksi 2014–2015 Lundh siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Växjö Lakersiin. Hän voitti siellä kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Lundh palasi kaudeksi 2016–2017 2+1-vuotisella sopimuksella Djurgårdens IF:ään. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi.
Maajoukkueura.
Lundh voitti alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2008. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2006. Ruotsin A-maajoukkueessa Lundh on pelannut kahdeksan ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 15. joulukuuta 2011 Channel One Cupin Chomutovissa pelatussa avausottelussa Tšekkiä vastaan.
Muuta.
Lundhin isoveli Niclas on pelannut puolustajana Ruotsin alemmissa sarjoissa.
Ässä-arpa

Ässä-arpa on vuonna 1981 myyntiin tullut Veikkauksen pitkäikäisin raaputusarpa. Kappalemäärissä mitattuna Ässä on Veikkauksen myydyin arpa ja liikevaihdolla mitattuna toiseksi myydyin heti Casino-arvan jälkeen.
Ässä-arvassa on kaksi peliä. Ristinollassa pelaaja yrittää saada kolmen ristin tai kolmen nollan suoran. Siinä on mahdollisuus moninkertaistaa voitto Voittokerroin-ruudun avulla. 3 samaa rahasummaa -pelissä pelaaja voittaa rahasumman, jos niitä löytyy pelistä kolme kappaletta. Ässä-arvan voittotodennäköisyys on 33,4 prosenttia ja päävoiton voittaa kerran 600 000:sta.
Arpojen painaminen oli aluksi ongelmallista, jonka takia niiden tuotanto siirrettiin Suomen Pankin setelipainosta Englantiin. Nykyään painatuspaikat sijaitsevat Englannissa ja Kanadassa. 
Vuonna 1981 Ässä-arvan päävoittona oli 666 666 markkaa ja se maksoi 10 markkaa. Jo julkaisua seuraavana vuonna 1982 arpa tuotti 9,5 prosenttia Veikkauksen kokonaismyynnistä. Vuonna 2019 päävoitto oli 100 000 euroa ja hinta 4 euroa.
Marko Maaninka

Marko Maaninka (s. 16. huhtikuuta 1971) on suomalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä, joka edusti koko aktiiviuransa ajan Kuusamon Erä-Veikkoja.
Maaningan parhaat saavutukset ovat viestihiihdon Suomen mestaruudet vuosilta 2003 ja 2005. SM-hopeaa saavuttaneessa KEV:n joukkueessa hän hiihti vuonna 1993. Lisäksi Maaningalla on viestihiihdon SM-pronssit vuosilta 2002, 2006, 2008 ja 2009. 
Henkilökohtaisella tasolla hän on sijoittunut neljänneksi Keravan SM-sprintissä vuonna 2000 ja kahdeksanneksi 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa Tampereella vuonna 2002.
Maaninka on esiintynyt edukseen myös hiihdon Scandinavia Cupissa, parhaana sijoituksenaan 12. sija Ruotsin Skellefteåssa käydyssä vapaan hiihtotavan 15 kilometrin kilpailussa tammikuussa 2006. 
Maaninka lopetti uransa maastohiihtäjänä vuonna 2012.
Lisa Bjurwald

Lisa Bjurwald (s. 1978) on ruotsalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on julkaissut muun muassa reportaasiteoksen "Euroopan häpeä", joka käsittelee äärioikeistolaisten liikkeiden nousua maanosassa. Bjurwald on toiminut "Dagens Nyheterin" ja "Svenska Dagbladetin" pääkirjoitustoimittajana. Hän on ollut myös muun muassa "Fokuksen" sekä "Ny Tidin" kolumnisti ja kuulunut rasisminvastaisen "Expo"-lehden toimituskuntaan. Hän kuuluu asiantuntijana Ruotsin hallituksen nimittämään komissioon, jonka tehtävänä on ksenofobian vastustaminen.
Bjurwaldille myönnettiin vuonna 2010 Euroopan parlamentin journalismipalkinto Sveitsin minareettikieltoa koskeneesta raportoinnista.
Sam Webb

Sam Webb (s. 4.6.1945) on yhdysvaltalainen poliitikko ja Yhdysvaltain kommunistisen puolueen entinen puheenjohtaja. 
Webb valmistui vuonna 1967 St. Francis Xavierin yliopistosta Nova Scotiassa ja sai "Master of Arts" -arvon taloustieteessä Connecticutin yliopistosta. Hän toimi työväenliikkeessä kotiosavaltiossaan Mainessa ja organisoi vuosina 1978–88 puolueensa toimintaa Michiganissa. Yhdysvaltain kommunistisen puolueen puheenjohtajana Webb toimi vuosina 2000–14. Hän asuu New Yorkissa. Hän on ilmaissut julkisuudessa tukensa Obamalle.
Halkivahankivi

Halkivahankivi on Satakunnassa sijaitseva vanha Huittisten, Kokemäen ja Köyliön (nyk. Säkylä) pitäjien rajakivi, joka mainitaan asiakirjoissa ensimmäinen kerran vuonna 1486. Se sijaitsee Valtatie 12:n varrella noin viisi kilometriä Valtatie 2:n risteyksestä Rauman suuntaan. Halkivahankiven kohdalla on maantien levähdysalue ja Huittisten opaskartta.
Yleistä.
Halkivahankivi on kahtia haljennut siirtolohkare, joka sijaitsee keskellä Kokemäen, Huittisten ja Köyliön väliin jäänyttä lähes asumatonta 100 neliökilometrin suuruista suo- ja metsäaluetta. Kunkin pitäjän kirkolle matkaa noin 10 kilometriä. Asiakirjoissa se tunnetaan muun muassa "Köyliön Halkivahana", ja vuodelta 1801 peräsn olevassa isojakokartassa sitä käytetään ruotsinkielistä nimitystä "Hallki Waha Rå". Perimätiedon mukaan sen pinnassa on kaiverruksia, mutta sammaloituneen kiven pintaa ei ole tutkittu. Halkivahankiveen on vuonna 1976 kiinnitetty pronssinen muistolaatta, jossa on teksti:
Nimen keskimmäinen osa "vaha" tarkoittaa lounaismurteissa suurta kiveä tai lohkaretta, jollaisia on perinteisesti valittu pysyviksi rajamerkeiksi. Eri puolilta Lounais-Suomea tunnetaan useita samannimisiä kiviä, jotka ovat yleensä kahteen osaan haljenneita rajakiviä. Halkeamisen on väitetty aiheutuneen rajankäyntien yhteydessä kivien päällä poltetuista kokoista, joiden synnyttämät lämpötilanvaihtelut olisivat rapauttaneet kivet ja lopulta halkaisseet ne.
Pitäjänrajojen kulku.
Kokemäen ja Köyliön välinen raja vahvistettiin enimmäisen kerran vuonna 1429, mutta Halkivahankivi mainitaan ensimmäisen kerran vasta 1486. Noin 30 kilometrin pituinen raja alkoi Ulvilan, Kokemäen ja Köyliön yhteisestä rajapisteestä, joka oli nykyisen Harjavallan alueella Kaunismäen ja Kuumoonmäen tuntumassa sijaitseva lähde. Sieltä raja kulki Hiirijärvellä sijaitsevan Lallin itkukiven kautta Harjavallasta tulleen Huovintien sekä Harolan ja Järilän välisen maantien risteykseen. Raja jatkoi edelleen Lallin asumuksen kautta Ilmiinjärven tuntumassa Kokemäen ja Köyliön välisen maantien varrella sijainneeseen Kiviriutta-nimiseen kiviröykkiöön, ja sieltä Kööpelinvuoren kautta Halkivahankiveen. Rajan kulusta riideltiin 1500-luvulta lähtien useita kertoja, mutta Kaunislähteen, Kiviriutan ja Halkivahankiven sijainti oli aina kiistaton. Nykyiset kuntarajat noudattavat edelleen pääosin samaa reittiä.
Kokemäen ja Huittisten välinen raja kulki Halkivahankiveltä Ronkansuon, Kiettareenluodon, Kyttälän ja Ahvenuksen kautta Kulkkilaan, jossa sen viimeinen rajamerkki oli Sääksjärvessä Tiirikka-nimisessä luodossa. Köyliön ja Huittisten raja puolestaan kulki Halkivahankiveltä etelään Yläneen Virttaankankaalle.
Muita samannimisiä kiviä.
Vanhassa Huittisten pitäjässä oli myös toinen Halkivahankivi-niminen siirtolohkare, joka sijaitsee nykyisten Urjalan, Punkalaitumen ja Vesilahden kuntien rajalla Halkivahan kylässä. Se oli Satakunnan ja Hämeen maakuntien rajamerkkinä jo 1300-luvulla sekä myöhemmin Urjalan, Punkalaitumen ja Tyrvään pitäjien rajapisteenä. Samannimisiä kiviä on myös muualla Lounais-Suomessa, kuten esimerkiksi Vihdin Ruskelassa sijaitseva "Halkeevahankivi".
Iiroonkivi

Iiroonkivi (myös "Koppelokivi") on vanha rajakivi Iiroonjärven länsirannalla Etelä-Pohjanmaalla sijaitsevassa Soinin kunnassa. Se oli Satakunnan, Hämeen ja Pohjanmaan historiallisten maakuntien yhteinen rajapiste, jossa kohtasivat vanhojen Pirkkalan, Kyrön ja Pedersören hallintopitäjien rajat. Nykyään Iiroonkivi on Soinin Kuninkaanjoen ja Kukonkylän sekä Karstulan Vahangan kylien yhteinen rajapiste. 
Iiroonkivi on aivan vesirajassa sijaitseva suuri soikea kivi. Sen pinnassa on pituussuuntainen ura, joka haarautuu toisesta päästään kahtia. Ura on todennäköisesti luonnon muovaama, mutta sitä on myöhemmin kaiverrettu syvemmäksi. Kiveä on tutkinut muun muassa Samuli Paulaharju 1920-luvulla. 
Pari kilometriä Iiroonkivestä koilliseen sijaitsee toinen vanha rajakivi nimeltään Kuninkaankivi.
Paholaisen masurkka (kappale)

Paholaisen masurkka on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Remun singlejulkaisu vuodelta 1986. Sen molemmat kappaleet ovat albumilta "Live at Café Metropol" ja sävellykset, sanat ja sovitukset ovat Remun eli Henry Aaltosen. Levymerkki on Finnlevyn Rip It Up ja luettelotunnus RIPS 2. Vinyylisingleä on myyty kuvattomassa suojakuoressa.
Singlen kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Henry Aaltonen.
Iiroonjärvi

Iiroonjärvi tai Iironjärvi on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Parviaisenkylän lähellä sijaitseva järvi. Soinin kirkonkylälle on matkaa seitsemän kilometriä. Karstulan kunnanraja seuraa järven pohjoisrannan rantaviivaa.
Maantietoa.
Iiroonjärvi on 2,9 kilometriä pitkä, 1,8 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 278 hehtaaria eli 2,8 neliökilometriä. Järven rantaviiva on selväpiirteisen näköinen, mutta itärannikolla sijaitsevat Jylhänniemi ja Leväniemi, niiden välinen Levälahti sekä Leväniemen eteläpuolella sijaitseva Syväjoen jokisuun lahti. Järven rannikkoalueet ovat alavaa maastoa ja Väliperällä sijaitseva Kaapinkankaan 220 metrin korkeuteen mpy. kohoava pieni mäki on rannikkovyöhykkeen korkein kohta. Järvellä on kartan mukaan neljä saarta. Suurin saarista on Pukkisaari, jonka pinta-ala on kartasta mitattuna noin 1,4 hehtaaria. Muita saaria ovat Selkäsaari ja Koiraluoto.
Iiroonjärvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Se on melko tasapohjainen järvi, jossa syvyyskartasta ei erotu syvänteitä. Järven tilavuudeksi on määritetty 3,85 miljoonaa kuutiometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 1,4 metriä. Sen syvimmässä kohdassa, joka sijaitsee Jylhänniemen edustalla, on 2,4 metriä syvää .
Iiroonjärven rantaviivan pituus on 14,0 kilometriä. Kiinteä asutus sijaitsee lähinnä järven länsipuolella ja rannan tuntumassa sijaitsee noin 70 vapaa-ajan asuntoa. Järven luoteisrannassa on Parviaisenkylä, jonka kautta kulkee Soinin kirkonkylästä tuleva yhdystie 7140. Yhdystie jatkaa seuraten länsirannikkoa kohti etelää. Kylätie kiertää järven pohjoispuolelta itäpuolelle. Järven luoteisrannalla sijaitsee Iiroonkivi, joka on vanha kolmen historiallisen maakunnan rajakivi. Lyhyt osa rantaviivaa järven pohjoisosassa kuuluu Karstulan kuntaan.
Vesistösuhteet.
Iiroonjärvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Vahankajoen valuma-alueella (14.67), jonka Mustapuron valuma-alueeseen (14.674) järvi kuuluu. Järven valuma-alueen pinta-ala on noin 42 neliökilometriä . Mustapuron valuma-alue on Iiroonjärven kohdalta hyvin kapea, joilloin suoraan järveen laskevia järviä tai lampia on vain muutama. Kannaksenlahteen laskee Lemettilampi (5 ha) ja Halttuslampi yhteistä suo-ojaa myöten. Levälahteen laskee Onkilampi (11 ha). Järven länsipuolella ei järviä löydykään. Iiroonjärven kaakkoiskulmaan laskee Syväjoki, jonka valuma-alue muodostaa eteläisen osan Mustapuron valuma-alueesta ja jossa on vain yhdeksän yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea. Syväjoki alkaa Jokijärvestä (90 ha), jonne laskeva Kettujoki muodostaa latvaosuuden pääuoman. Kettujoki alkaa vuorostaan Isosta Lauttajärvestä (52 ha). Muita Syväjoen valuma-alueen lähijärviä ovat Pirttilampi (15 ha) sekä Jokijärveen laskevat Kurkilampi, Härkälampi (5 ha) ja Juuvinlampi (3 ha). Järvi laskee noin kuuden kilometrin pituista Iiroonjokea pitkin sen pohjoispuolella olevaan Hankajärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 198,1 metriä mpy. Iiroonjärven korkeutta säädellään joen luusuaan vuonna 1996 rakennetun pohjapadon avulla.
Jorma Hynnisen diskografia

Baritoni Jorma Hynnisen levytyksiä.
Orkesteri ja/tai kuorosäestykselliset solistitehtävät.
Ylioppilaskunnan Laulajat, joht. Matti Hyökki; Akademiska Sångföreningen, joht. Henrik Wikström; Dominante-kuoro, joht. Seppo Murto. BIS 1930.
Adžarialaiset

Adžarialaiset (oma nimitys "Ach’arlebi") ovat pääasiassa Georgian Adžarian alueella ja pienemmissä määrin muualla Georgiassa ja Turkissa asuva etninen ryhmä, tai georgialaisten alaryhmä. historiallisesti heitä on erottanut muista georgialaisista islamin usko. Adžarialaiset puhuvat georgian kielen murretta, johon on vaikuttanut lazi ja turkki.
Viimeisimmän luotettavan väestönlaskennan mukaan vuonna 1989 adžarialaisia oli Adžariassa 324 806 ja he muodostivat noin 83 % alueen väestöstä.
Historia.
Antiikin aikana Adžaria oli osa Kolkhisia ja Kaukasian Iberiaa. Alueelle tulivat ensin antiikin kreikkalaiset 400-luvulla eaa. ja kolmesataa vuotta myöhemmin siitä tuli osa Rooman valtakuntaa. Paikalliset omaksuivat kristinuskon 400-luvulla ja 900-luvulla alue päätyi Georgian kuningaskunnalle. Adžarialaiset kääntyivät islamin uskoon sen jälkeen, kun Adžaria liitettiin Ottomaanien valtakuntaan vuonna 1614. Muslimivalta alueella päättyi, kun Ottomaanit joutuivat puolestaan luovuttamaan alueen venäjän keisarikunnallevuonna 1878. Neuvostoliiton aikana vuonna 1921 muodostettiin Adžarian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta. Adžarialaiset säästyivät monia muita alueen muslimikansoja kohdanneesta pakkosiirrosta Siperiaan ja Keski-Aasiaan Stalinin valtakaudella. Georgian itsenäistyttyä Neuvostoliitosta vuonna 1991 Adžariasta tuli "de facto" itsenäinen alue Aslan Abašidzen johdolla, mutta hänen valtansa päättyi maanpakoon vuonna 2004 ja Georgian hallinnon valtaan alueella. Alueella on kuitenkin edelleen autonomia.
Kulttuuri.
Vaikka suuri osa adžarialaisista on edelleen sunnalaisia muslimeja, Georgian itsenäistyttyä monet ovat kääntyneet ortodoksisuuteen. Esimerkiksi Adžarian pääkaupunki Batumissa on vain yksi moskeija, mutta 14 kirkkoa. Perinteinen islamin uskon harjoitus yhdisti uskontoon myös monia kristinuskon piirteitä. Esimerkiksi ristiä käytetään symbolina monissa eri yhteyksissä. Osa adžarialaisista oli myös selvästi vain nimellisesti muslimeja ja he harjoittivat muuten kristinuskoa. Neuvostokaudella uskontoa ei suvaittu, mutta se on sittemmin saanut jälleen lisää merkitystä. Adžarialaisten perinteinen sosiaalinen yksikkö on suku samalla tapaa kuin muualla Georgiassa. Perinteisesti suvut esimerkiksi omistivat yhdessä maan ja vastasivat sen tuotosta. Adžarian ylängöllä harjoitetaan nautakarjan kasvatusta ja pienimuotoista maanviljelyä, kun taas alangolla on keskitytty lampaiden kasvatukseen. Hyvien olosuhteidensa ansiosta alueella on tuotettu jo antiikin ajoista lähtien viiniä.
Kaikkien aikojen The Beatles -suomennokset

Kaikkien aikojen The Beatles -suomennokset on EMIn julkaisema kolmen CD:n kokoelma The Beatles -yhtyeen suomennoksista vuodelta 2012.
Julkaisupäivä oli 3. marraskuuta 2012.
Holger Apfel

Holger Apfel (s. 29. joulukuuta 1970 Hildesheim) on saksalainen poliitikko, joka nousi marraskuussa 2011 kansallisdemokraattisen puolueen johtoon. Hän on kuulunut puolueeseen vuodesta 1988. Hän pääsi vuonna 2004 Saksin maapäiville, jossa hän toimii kansallisdemokraattien parlamenttiryhmän puhemiehenä. Apfel toimi vuosina 2000–2009 "Deutsche Stimme" -lehden päätoimittajana. Hän on ollut naimisissa, ja hänellä on kolme lasta. Vuonna 2012 hän ja hänen puolisonsa Jasmin Apfel erosivat, ja vaimo jätti samalla kansallisdemokraattipuolueen.
Vuonna 2005 Apfel ja 11 muuta kansallisdemokraattiedustajaa boikotoivat Saksin maapäivillä hiljaista hetkeä kansallissosialismin uhrien muistolle. Kyseessä oli Auschwitzin vapauttamisen 60-vuotistilaisuus.
Lentopallon miesten mestaruussarjakausi 1953

Lentopallon TUL:n miesten mestaruudesta kaudella 1953 pelattiin neljässä alueessa, joiden voittajat pelasivat Tampereella lopputurnauksen mitaleista.
Lentopalloa pelattiin Työväen Urheiluliiton lisäksi Suomen Koripallo- ja Lentopalloliitossa. Molemmat liitot järjestivät omat mestaruussarjansa. Varsinaista Suomen mestaruutta ei ratkaistu.
TUL:n miesten mestaruussarja.
Lopputurnaus.
Mestarijoukkue Kymin Palloilijat: Blomqvist, Rinne, Rahikainen, Isakoff, Mäntynen, Penttilä, varamiehet Hirvelä ja Johansson.
Suomen Koripallo- ja Lentopalloliiton mestaruus.
Liiton ulkosarja
SKLL:n mestaruuden voittivat Eteläiset, joka uusintaottelussa 26. syyskuuta voitti Käpylän Lentopalloilijat erin 3–1. Mukana sarjassa oli loppuottelijoiden lisäksi Helsingin Lentopalloilijat, Helsingin Ilves, Keski-Helsingin Palloilijat ja Pirkkalan Pirkat. 
Mestarijoukkue: Antti Cederberg, Kalevi Elomaa, Erkki Hakuli, Reijo Keurulainen, Kainu Mikkola, Raine Nurminen, Eino Silén ja Jussi Villala.
Sisähallimestaruus
5.-6. huhtikuuta Ruskeasuon hallissa pelatussa turnauksessa SKLL:n sisähallimestaruuden voitti Helsingin Ilves, hopeaa otti Pirkkalan Pirkat ja pronssia Pateniemen Urheilijat. Neljäs loppusarjan joukkue oli Mikkelin Uimaseura. Kaikkiaan sisäsarjaan osallistui 30 joukkuetta.
Ilveksen joukkue: Sauli Haimi, Juhani Hämäläinen, Raimo Ikonen, Olle Nyman, Osmo Palomäki, Simo Sairanen, Hirvo Salonen ja Simo Seppälä.
Jack Hawkins

John Edward Hawkins (14. syyskuuta 1910 Lontoo – 18. heinäkuuta 1973, Lontoo) oli brittiläinen näyttelijä. Hänen tunnettuja roolejaan olivat muun muassa Kwai-joen silta (1957), Ben-Hur (1959) ja Arabian Lawrence (1962).
Hawkins oli ketjutupakoitsija ja sairastui kurkkusyöpään, josta hän kuitenkin selvisi, mutta menetti äänensä, kun leikkauksessa hänen koko kurkunpäänsä jouduttiin poistamaan. Hän kuoli 62-vuotiaana 1973 leikkauksen komplikaatioihin, jossa hänen äänensä yritettiin palauttaa keinotekoisen kurkunpään avulla.
Lapsuusajan maisemissa

Lapsuusajan maisemissa on Helka Hynnisen yksi tunnetuimmista kappaleista. Kappale on vuodelta 1976. Kappaleen on sanoittanut Helka Hynninen, säveltänyt Lassi Hynninen ja sovittanut Pentti Lasanen.
Kappaleen ensiesitys oli vuonna 1976 Yleisradion 50-vuotisjuhlakonsetissa.
Kappaleen on levyttänyt Hynnisen lisäksi myös Esko Rahkonen, Unto Satoranta ja Eino Lehtinen.
Chewing the Fat

Chewing the Fat on monikulttuurisen Blue Rondo a la Turk -yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, joka on ilmestynyt vuonna 1982 Virgin Recordsin kustantamana.
Tuottajana on toiminut pääasiassa Mike Chapman, mutta myös Clive Langer ja Alan Winstanley ("I Spy for the F.B.I.", "The Heavens Are Crying"), Pete Wingfield ("Me And Mr. Sanchez") sekä 10cc-yhtyeestä ja omista yhteisistä duolevyistään tunnetut Kevin Godley ja Lol Creme ("Klacto Vee Sedstein").
Albumin musiikki on pääasiassa latino-vaikutteista.
Esitelty LP-levy on valmistettu ja levykansi painettu Ranskassa. Painaja on France Imprimerie – Sorel. LP-levyllä on myös Diable Noir Recordings -logo.
Singlet.
Albumilta on julkaistu ainakin single "Klacto Vee Sedstein".
Kokoonpano.
Esittelylevyllä ei ole mainittu yhtyeen jäseniä, mutta muualla yhtyeen kuudesta jäsenestä on mainittu johtohahmo ja laulaja Chris Sullivan sekä Jimmy Hill ja John Motson.
Arviot.
Julie Burchill on kirjoittanut albumista negatiivisen arvion New Musical Express -lehteen. Hänen mukaansa yhtye on esiintynyt The Face -lehden kansikuvajutussa vuonna 1981. Siihen viitaten hän arvelee, että albumi on äänitetty kiireesti, jotta yhtye pääsisi tärkeämpään toimintaan eli poseeraamiseen. Kappaleiden "Coco" ja "Carioca" yhteydessä hän viittaa Roxy Music -yhtyeeseen. Motown-coverin "I Spy for the F.B.I." yhteydessä hän puhuu laulun murhaamisesta. Jazzahtavan kappaleen "The Method" on Burchillin mielestä ollut määrä olla yhtyeen mestariteos, mutta kukaan rockin parissa varttunut ei kuulemma koskaan opi soittamaan jazzia. Hän moittii myös laulusolistin ääntämistä, kun tämä ei osaa lausua "The Methodissa" mainitun Lee Strasbergin nimeä oikein. Burchill mainitsee myös sellaisia nimiä kuin Tony Curtis, John Garfield, Gene Krupa, Santana ja the Savannah Band. Yhtyeen edustama hiirimäisyys on Burchillin mukaan mielentila, jonka Joseph Heller pukisi muotoon "fiery caution and crusading inertia". Burchillin mukaan keskinkertaisuus on jotain mistä ei voi kasvaa ulos. Koko arvion otsikkona on "Two-bit purveyors of Dayglo drabness".
Schweizer Alpen-Club

Schweizer Alpen-Club SAC (, , , SAC) on sveitsiläinen vuorikiipeilyjärjestö. Se perustettiin vuonna 1863, ja se on Sveitsin suurin kiipeilyjärjestö.
 Järjestö tekee yhteistyötä muiden vuorikiipeilyjärjestöjen kanssa parantaakseen vuorikiipeilyn turvallisuutta.. Maailmalta löytyy kaiken kaikkiaan yli 40 kiipeilyjärjestöä.
Vuorikiipeilyjärjestö.
SAC:hen kuuluu 113 jaostoa, ja siinä on 135 000 jäsentä (2012). SAC järjestää vuosittain vuorikiipeilykursseja. Se omistaa ja ylläpitää vuoristomajoja sekä julkaisee jäsenlehteä, joka ilmestyy 12 kertaa vuodessa. Päämaja sijaitsee Sveitsin Bernissä. Se on toiminnan keskus jäsenille, jaostoille, viranomaisille ja osittain myös yleisölle.
Järjestön perustaminen.
SAC oli ensimmäinen Manner-Euroopan alppikerho. Yksi kerhon perustajista oli tohtori Melchior Ulrich, josta tuli myöhemmin kerhon presidentti. Muita jäseniä olivat Gottlieb Samuel Studer ja tohtori Simler.
Järjestön ensimmäisinä tehtävinä oli tutkia, miten vuorille voitaisiin kiivetä vähemmällä vaivalla. Yksi tärkeimmistä ongelmista oli ratkaista yöpyminen vuorilla. Aiemmin oli nukuttu luolissa, kivien alla tai jonkun muun omistamassa vuoristorakennuksessa. Vuorille oli myös kannettava puita lämmitykseen. Ensimmäisen 25 vuoden aikana kerho rakensi 38 vuoristomajaa. Kuuluisimpia majoja ovat vuonna 1865 rakennettu Matterhorn-maja ja vuonna 1876 rakennettu Weisshorn-maja. Vanhin majoista on Grünhornhütte, joka rakennettiin vuonna 1863.
Chris Wood (rockmuusikko)

Chris Wood (24. kesäkuuta 1944 – 12. heinäkuuta 1983) oli englantilainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten arvostetun Traffic-yhtyeen saksofonistina ja huilistina. Hän oli yhtyeen perustajajäseniä vuonna 1967 ja mukana yhtyeen kaikilla kymmenellä albumilla.
Ennen Trafficia hän oli ollut keskienglantilaisessa Locomotive-yhtyeessä.
Hän on työskennellyt myös Ginger Bakerin Airforce-yhtyeessä sekä Jimi Hendrixin, Dr. Johnin ja Jim Capaldin kanssa.
Chris Wood kuoli 39-vuotiaana Birminghamissa Queen Elizabeth Hospitalissa tiistaina 12. heinäkuuta 1983. Hän oli kärsinyt jo jonkin aikaa maksan toimintahäiriöistä. Hän oli suunnitellut kaksi vuotta sooloalbumin tekoa.
Lentopallon miesten mestaruussarjakausi 1952

Lentopallon TUL:n miesten mestaruudesta kaudella 1952 pelattiin viidessä lohkossa kaikkiaan 24 joukkueen voimin. Lohkovoittajat pelasivat yksinkertaisen loppusarjan.
Lentopallo kuului myös Suomen Koripalloliiton ohjelmaan ja liitto ottikin käyttöön nimen Suomen Koripallo- ja Lentopalloliitto vuonna 1952. Liitto ei vielä järjestänyt valtakunnallista kilpailutoimintaa. Helsingin piirin sisäsarjamestaruuden voitti Helsingin Lentopalloilijat. 
TUL:n miesten mestaruussarja.
Lopputurnaus.
Uusintaottelussa Järvensivun Kisa voitti Eiran Riennon 3–1.
Mestarijoukkue: K. Vilenius, E. Antila, A. Niemi, M. Mestola, R. Lehto, R. Roine. Varamiehinä P. Myllymäki ja A. Branthin.
Patrick Thaler

Patrick Thaler (s. 23. maaliskuuta 1978) on italialainen uransa lopettanut alppihiihtäjä, joka kilpaili enimmäkseen pujottelussa.
Nuorten MM-kilpailuissa Thaler saavutti hopeaa suurpujottelussa vuonna 1997. Aikuisten arvokisoissa hänen paras sijoituksensa on pujottelun seitsemäs sija Val d Iseren MM-kilpailuista 2009. Maailmancupissa Thaler kilpaili ensimmäisen kerran maaliskuussa 1997. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Kranjska Gorassa helmikuussa 2005 oltuaan kahdeksas pujottelussa. Palkintokorokkeelle hän nousi ensimmäisen kerran Kitzbühelissä tammikuussa 2009 oltuaan kolmas. Joulukuussa 2013 hän oli kolmas Val d’Isèren pujottelussa. Tammikuussa 2014 hän laski kolmanneksi Kitzbühelin pujottelussa. Hän sijoittui kauden 2013–2014 pujottelucupissa neljänneksi. Thaler on maailmancupin vanhin palkintokorokkeelle noussut pujottelija (kaudella 2014) sekä niin ikään vanhin kymmenen parhaan joukkoon päässyt pujottelija (kaudella 2017). Thaler lopetti uransa 23. tammikuuta 2018 kilpailtuaan ennätykselliset 22 kautta (1997–2018) maailmancupissa.
Mare Fecunditatis

Mare Fecunditatis (Hedelmällisyyden meri) on halkaisijaltaan 840-kilometrinen Kuun meri. Se sijaitsee itäpuolella sitä kuun puolikasta, joka näkyy Maahan päin.