tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Absolute Zero

Absolute Zero on yhdysvaltalainen vuonna 2006 valmistunut katastrofielokuva, jonka ohjasi Robert Lee ja käsikirjoitti Sarah Watson. Elokuvan pääosia näyttelevät Jeff Fahey ja Erika Eleniak. Elokuva kertoo Floridasta joka alkaa jäähtymään kun maapallon magneettiset navat kääntyvät, mikä käynnistää uuden jääkauden.
1994–2006 Chaos Years

1994–2006 Chaos Years on kanadalaisen extreme metal -yhtye Strapping Young Ladin kokoelma-albumi. Albumi julkaistiin Euroopassa 31. maaliskuuta 2008.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Devin Townsend.
Illampú

Illampú on Bolivian neljänneksi korkein vuori. Se sijaitsee Andeilla Cordillera Real -vuorijonon pohjoisosassa, Titicaca-järven itäpuolella. Sen vieressä sijaitsee hieman pohjoisempana Ancohuma ja Soratan kaupunki. Laguna Glaciar, joka sijaitsee Illampún ja Ancohuman muodostamalla ylängöllä, on 17. suurin järvi maailmassa.
Huolimatta mataluudestaan Ancohumaan verrattaessa Illampúlla on jyrkempi huippu, enemmän paikallisia korkeuseroja, ja se on hieman vaikeampi kiivetä. 
Huipulle kiipesivät ensimmäisinä 7. kesäkuuta 1928 saksalaiset Hans Pfann, Alfred Horeschowsky, Hugo Hörtnagel ja itävaltalainen Erwin Hein.
Long Cool Woman (in a Black Dress)

Long Cool Woman (in a Black Dress) (tunnettu myös muodoissa ”Long Cool Woman in a Black Dress” ja ”Long Cool Woman”) on brittiläisen The Hollies -yhtyeen kappale vuoden 1971 albumilta "Distant Light". Kappaleesta muodostui suuri hitti muun muassa Yhdysvalloissa, kun se julkaistiin singlenä vuonna 1972. 
Kappaleen rakenne.
Kappaletta on pidetty yhtyeelle epäominaisena, koska se ei edusta tyyliltään sille ominaista popmusiikkia, vaan enemmänkin funkahtavaa rock and rollia. Kappale sai vahvoja vaikutteita yhdysvaltalaiselta Creedence Clearwater Revival -yhtyeeltä sisältäen myös swamp rock -tyylisen kitarariffin. 
Sanoitusta on luonnehdittu pienimuotoiseksi rikostarinaksi. Riviä ”She was a long cool woman in a black dress / Just a 5' 9" beautiful tall” on pidetty eräänä rockhistorian epäselvimmistä. Kappaleessa ei ole Holliesille epätyypillisesti lainkaan taustalaulua, mikä johtuu siitä, että yhtyeen laulusolisti Allan Clarke suunnitteli julkaisevansa kappaleen soololevyllään Hollies-albumin sijaan.
Taustaa ja äänitys.
Vaikka kappaleen tekijätietoihin kirjoittajiksi on merkitty Roger Greenaway, Roger Cook ja Allan Clarke, The Holliesin rumpalin, Bobby Elliottin, mukaan sen kirjoitti yksin solisti Clarke. Kun hän soitti sen kitaralla ensimmäisen kerran yhtyetovereilleen, oli se tyyliltään nopea ja countrymainen. AIR London -studiossa tempoa kuitenkin hidastettiin. Kun äänittäjä John Punter oli nauhoittanut ”Long Cool Womanista” kaksi tai kolme ottoa, yhtye piti lopputulosta tavallisen hyvänä albumiraitana.
Julkaisu ja vastaanotto.
The Holliesin Yhdysvaltain levy-yhtiö oli kappaleen potentiaalista yhtyettä vakuuttuneempi ja päätti julkaista sen singlenä. Manner-Euroopassa single ilmestyi maaliskuussa 1972. Studioalbumi "Distant Light", jolle kappale sisältyy, oli julkaistu vuotta aiemmin, ja ennen singlen julkaisua myös solisti Allan Clarke oli jättänyt Holliesin siirtyen soolouralle. Hänet oli korvannut ruotsalainen Mikael Rickfors.
Kappale jäi brittilistalla sijalle 32, mutta ylsi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla aina sijalle 2 asti myyden kultaa. Tämä oli yllätys, sillä yhtyeen suosio oli aikaisemmin ollut paljon suurempi sen kotimaassa kuin Atlantin takana. Listakakkoseksi laulu ylsi myös Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Ykköseksi se nousi Etelä-Afrikassa ja Kanadassa (2 viikkoa). Kun ”Long Cool Womanista” oli tullut hitti, solisti Clarke lopetti soolouransa ja palasi yhtyeeseen syrjäyttäen Mikael Rickforsin.
27. marraskuuta 2000 singlen myynti Yhdysvalloissa ylitti platinalevyyn oikeuttavan määrän. Kappaleesta ovat levyttäneet cover-version John Easdale, Rockapella ja Charlie Sexton. 
 Listasijoitukset 
Sertifiointi
Kappaleet singlellä.
A-puoli
B-puoli
Lähteet.
Kappaleet, kestot, tuottaja, levy-yhtiöt: Single dutchcharts.nl -sivustolla
Hibiskukset

Hibiskukset ("Hibiscus") on malvakasveihin kuuluva pienten pensaiden ja puiden suku. Niiden hammaslaitaiset lehdet kasvavat vuorottain. Kukat ovat suuria, torvimaisia ja terälehtiä on viisi tai enemmän. Sukuun kuuluu kaikkiaan noin 200 lajia, jotka elävät maailman trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla.
Sukuun kuuluvista lajeista kiinanruusu ("Hibiscus rosa-sinensis") on perinteinen huonekasvi. Sinihibiskus ("Hibiscus syriacus") on Etelä-Korean ja "Hibiscus brackenridgei" on Havaijin kansalliskukka. Subtrooppisissa ja trooppisissa maissa muutamat muut suvun kasvit ovat yleisiä puutarhakasveja. Joitakin lajeja käytetään myös rohdoskasveina yskän ja korkean verenpaineen lievittämiseen. Joidenkin lajien lehdistä tehdään saippuaa.
Bissap.
Bissap-juoma on hibiskuksen Roselle-nimisestä kukasta valmistettua yrttiteetä. Sen verholehdet jättävät kuumaan veteen uutettuna vaaleanpunaisen, punaisen, magentan tai tumman sävyn. Hibiskus-tee tunnetaan myös nimellä Agua de Jamaica.
Felipe Guimarães

Felipe Guimarães (s. 22. maaliskuuta 1991 Anápolis, Goiás) on brasilialainen moottoriurheilija.
Ura.
Hän aloitti uransa karting-sarjoissa kunnes siirtyi 16-vuotiaana Formula 3 Sudamericana sarjaan sijoittuen neljänneksi. Vuonna 2008 Guimarães siirtyi Auto GP-sarjaan sijoittuen yhdeksänneksi. Hän myös edusti brasiliaa A1 Grand Prix-sarjassa kaudella 2008-09 ollen parhaimmillaan toinen Kyalamin kilpailussa. Vuonna 2009 Guimarães kilpaili Firestorm Indy Lights sarjassa saavuttaen muutaman palkintosijan. Vuonna 2010 Guimarães kilpaili GP3-sarjassa saavuttaen yhden palkintosijan ja yhdeksän pistettä. Vuosina 2011-12 Guimarães kilpaili jälleen Formula 3 Sudamericana sarjassa sijoittuen jälkimmäisenä vuonna sarjan neljänneksi. Vuonna 2013 Guimarães voitti Formula 3 Brazil Open ja F3 Sudamericana sarjojen mestaruudet. Vuonna 2014 Guimarães kilpaili Euroopan Formula 3 -sarjassa saavuttaen viisi pistettä.
BN Vasilefs Georgios (D14)

BN Vasilefs Georgios (runkonumero D14) () oli Kreikan laivaston Vasilefs Georgios -luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus palveli sodan aikana myös Saksan laivastossa nimellä "Hermes (ZH-3)". Yarrow valmisti aluksen hieman ennen toista maailmansotaa, ja se oli sisaraluksensa kanssa Kreikan laivaston modernein alus.
Valmistus.
Alus tilattiin Scotstounista Yarrow'lta, missä köli laskettiin 1937. Alus laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1938 ja otettiin palvelukseen 15. helmikuuta 1939.
Palvelus.
Aluksen saavuttua Kreikkaan siitä tehtiin laivaston hävittäjien lippulaiva. Italian hyökättyä Kreikkaan ja "Hellen" tuhouduttua alus lähetettiin sisaraluksineen Tinokselle suojaamaan saarella olleiden alusten kotimatkaa. Matkalla Italian ilmavoimien lentokoneet hyökkäsivät saattueen kimppuun, jolloin aluksen viereen osui pommi. Alus suojasi saattueita sekä osallistui 14.-15. marraskuuta 1940 ensimmäiseen ja 4.-5. tammikuuta 1941 kolmanteen hyökkäykseen Otrantonsalmen italialaissaattueita vastaan.
Alus kuljetti 1. maaliskuuta sisaraluksineen Kreikan kultavarannon Kreetalle. Britannian siirrettyjä joukkojaan Kreikkaan ja Saksan liityttyä hyökkäykseen siirrettiin alus suojaamaan saattuereittiä Egyptistä Kreetan kautta Kreikkaan. Se oli 14. huhtikuuta 1941 ankkurissa Sofikosinlahdella, kun se joutui Saksan ilmavoimien syöksypommittajien maaliksi. Alus vaurioitui pahoin, jolloin aluksen päällikkö P. Lappas pyrki Salamiin laivastontelakalle. Saksalaisten nopea eteneminen esti korjausten tekemisen ja alus päätettiin upottaa, jottei se joutuisi vihollisen käsiin.
ZG-3 Hermes.
Saksalaiset nostivat ja kunnostivat aluksen, minkä jälkeen se liitettiin Saksan laivastoon 21. maaliskuuta 1942 nimellä "Hermes (ZG-3)". Alus oli Aigeianmeren laivueen lippulaivana suojaten saattueita päällikkönään Rolf Johannesson. Kafireaksenniemen lähistöllä 16. marraskuuta aluksen suojaama saattue joutui sukellusvene "HMS Tritonin" maaliksi. Saattueen suojaus upotti hyökänneen sukellusveneen.
Huhtikuussa 1943 alus päällikkönään Curt Rechel siirrettiin suojaamaan Tunisian saattueita. Alus upotti 21. huhtikuuta sukellusvene "HMS Splendidin". Se joutui kymmenen päivää myöhemmin liittoutuneiden lentokoneiden maaliksi Cap Bonin edustalla, jolloin 23 miehistönjäsentä sai surmansa ja alus kärsi pahoja vaurioita. Alus hinattiin La Gouletteen, jossa se upotettiin 7. toukokuuta liittoutuneiden edettyä Tunisiaan.
YBX1

YBX1 () on proteiini, josta käytetään yleisesti myös nimeä YB-1. Nimen YB-1 antoivat proteiinin löytäneet tutkijat.
Proteiinin nykyiset tutkimukset painottuvat kyseisen proteiinin osallisuudesta erilaisiin syöpätyyppeihin ja erityisesti etäpesäkkeisiin ja niiden torjuntaan.
YBX1-proteiinin on todettu vaikuttavan yhdessä RBBP6-, PCNA-, ANKRD2-, SFRS9-, ja CTCF-proteiinien sekä P53-geenien kanssa.
Biləsuvar

Biləsuvar ) on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Muganin alangolla 182 kilometriä Bakusta lounaaseen. Kaupunki on Biləsuvarin piirin keskus. Sen kautta kulkee Bakusta Astaraan johtava M3-valtatie. Asukkaita on 20 100 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunnasta tuli piirikeskus vuonna 1930 ja kaupunki vuonna 1966. Vuoteen 1991 saakka sen nimenä oli "Puškino" (ven. Пушкино). Nykyään Biləsuvar on maatalousalueen keskus, jossa toimii puuvillanjalostamo, suurkanala, asfalttibetonitehdas ja huonekalutehdas.
Saatlı

Saatlı () on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Muganin alangolla Araksjoen rannalla 182 kilometriä Bakusta lounaaseen. Kaupunki on Saatlın piirin keskus. Sen kautta kulkee Bakun ja Nahitševanin välinen rautatie. Asukkaita on 18 600 henkeä (vuonna 2010).
Saatlısta tuli piirikeskus vuonna 1943 ja kaupunki vuonna 1971. Se on maatalousalueen keskus, jossa toimii elintarviketeollisuutta ja puuvillanjalostamo.
TCG Sultanhisar (1940)

TCG Sultanhisar oli Turkin laivaston Demirhisar-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Aluksen suunnittelu perustui Britannian kuninkaallisen laivaston I-luokan hävittäjiin ja valmisti William Denny and Brothers Dumbartonissa.
Valmistus.
Alus tilattiin 1939 William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 21. maaliskuuta. Alus laskettiin vesille 17. joulukuuta 1940 ja valmistui 28. kesäkuuta 1941.
Palvelus.
Alus siirrettiin (viirinumerolla H87) 1942 Välimeren poikki Turkkiin, jonka laivastossa se oli vuoteen 1960.
Amerikanpihlaja

Amerikanpihlaja ("Sorbus americana") on Pohjois-Amerikan koillisosista kotoisin oleva kesävihanta, yksikotinen pensas tai pieni puu, joka kuuluu pihlajien sukuun ja ruusukasvien heimoon.
Ulkonäkö ja koko.
Amerikanpihlaja on melko hidaskasvuinen ja lyhytikäinen pensas tai puu, jonka korkeus on 3–9 metriä ja rinnankorkeusläpimitta 10–25 senttimetriä. Yleensä sen runko ei kasva kovin korkeaksi paitsi tiheän lehväkatoksen alla, jolloin myös sen haarat alkavat ylempää rungosta. Sillä on kapean pyöreä latvus, yläviistot tai siirottavat haarat ja sileä kuori. Talvisilmut ovat tahmeat ja kaljut tai heikosti karvaiset. Varrella kierteisesti sijaitsevat lehdet ovat korvakkeelliset ja vihreät mutta muuttuvat syksyllä kullanoransseiksi. Lehtilapa on 6–8-parinen ja suippolehdykkäinen; päätölehdykkä ei ole muita lehdyköitä isompi.
Amerikanpihlaja kukkii touko–heinäkuussa ja kantaa hedelmää elokuussa. Sen kukinto on 8–10 senttimetriä leveä kertotasohuiskilo, joka muodostuu kaksineuvoisista, säteittäisistä kukista. Yksittäisessä kukassa on 15–25 hedettä, 2–5 emiä, 5 verhiönliuskaa sekä 5–6 millimetriä leveä, valkoinen teriö, jossa on säteittäin 5 erillistä terälehteä. Hedelmä on punainen tai kellanpunainen pohjusmarja, joka jää talven ajaksi terttuun. Linnut käyttävät pihlajan marjoja ravinnokseen ja levittävät samalla tehokkaasti sen siemeniä.
Levinneisyys.
Amerikanpihlaja on kotoisin Pohjois-Amerikan koillisosista, missä sen levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Newfoundlandiin ja Nova Scotiaan, lännessä Minnesotaan ja itäisimpään Etelä-Dakotaan ja Pohjois-Dakotaan sekä etelässä New Jerseyyn ja Pennsylvaniaan. Lisäksi se on levinnyt Appalakkien vuorijonoa pitkin etelään aina Etelä-Carolinaan ja Georgiaan saakka.
Elinympäristö.
Amerikanpihlaja menestyy parhaiten valoisilla ja avoimilla paikoilla, viileänkosteassa ja happamassa maaperässä. Yleensä se kasvaa kosteilla rinteillä, valuvesijuoteilla ja kalliokoissa.
Käyttö.
Amerikanpihlajaa käytetään jonkin verran koristepuuna mutta muuten sen taloudellinen merkitys on vähäinen. Hirvet ja valkohäntäpeurat syövät mielellään sen lehtiä, silmuja ja kuorta, ja monet linnut ja pienet nisäkkäät käyttävät ravinnokseen sen marjoja.
İmişli

İmişli () on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Araksjoen varrella 230 kilometriä Bakusta lounaaseen. Kaupunki on İmişlin piirin keskus. Sen kautta kulkee Bakun ja Nahitševanin välinen rautatie. Asukkaita on 34 200 henkeä (vuonna 2010).
İmişlistä tuli piirikeskus vuonna 1938, kaupunkimainen taajama vuonna 1944 ja kaupunki vuonna 1960. Siellä toimii elintarvike- ja rakennustarviketeollisuuta sekä rautatieliikennettä palvelevia yrityksiä. Nähtävyyksiin kuuluu historiallinen museo.
Jumaran taistelu

Jumaran taistelu () käytiin virolaisten ja Kalparitariston sekä näiden liiviläisten ja lättiläisten liittolaisten välillä Jumara-nimisellä Koivajoen sivuhaaralla vuonna 1210 Baltian ristiretkien aikana. Taistelu päättyi virolaisten huomattavaan voittoon ja sillä oli merkitystä virolaisten taistelutahdolle.
Varsinainen taistelupaikka sijaitsee vähän matkan päässä Valmierasta.
Tausta.
Ensimmäinen saksalaisten hyökkäys virolaisia vastaan tapahtui lättiläisten ja liiviläisten tukemana Otepäähän vuonna 1208, jossa oli poltettu paikallinen linna. Hyökkäystä seurasi virolaisten hyökkäys Tolovaan ja sitä seurasi puolestaan saksalaisten hyökkäys Sakalaan. 
Henrikin Liivinmaan kronikan mukaan vuonna 1210 saksalaiset olivat jälleen hyökänneet Otepäälle ja sitä oli seurannut virolaisten sotaretki vendejä ja näiden tukikohta Cēsisiä vastaan. Virolaiset piirittivät paikallisen linnan, mutta he luopuivat piirityksestä kuullessaan piiritettyjen saavan apujoukkoja Kaupon joukoilta. Virolaiset perääntyivät ja Kaupon joukkojen saavuttua nämä ja linnan varusjoukot kalparitareineen lähtivät seuraamaan virolaisia. Joukkojen tiedustelijoiden mukaan virolaiset pakenivat nopeasti Jumaran yli, mutta kronikan mukaan Kauppo ja kalparitarit halusivat odottaa Riiasta tulevia apujoukkoja. Liiviläiset ja lättiläiset olivat kronikan mukaan kuitenkin kärsimättömiä ja lähtivät seuraamaan virolaisia.
Taistelu.
Henrikin kronikan mukaan ristiretkeläisjoukot ryhmittyivät siten, että saksalaiset asettuivat etujoukoksi. Sitten he etenivät Jumeralle, jossa virolaiset olivat piiloutuneet lähistön metsiin. Virolaiset hyökkäsivät ja Henrikin kronikan mukaan seuranneessa taistelussa kaatuivat muun muassa Kaupon poika Bertold ja vävy Wane, sekä muutamat kalparitarit. Piispan nihtien Wichmannin ja Alderin mainittiin haavoittuneen vakavasti. Kronikan mukaan saksalaisten jälkijoukkona olleet liiviläiset liittolaiset pakenivat ja jäljelle jääneet noin 20 saksalaista perääntyivät Koivajoelle. Perääntymisen aikana surmansa sai myös kalparitari Rudolf Jerikolainen, jonka ruumiin kuitenkin pelasti Henrikin mukaan Wigbold-niminen friisiläinen ritari. Virolaisten mainitaan myös saaneen kiinni noin sata lättiläistä ja liiviläistä.
Henrikin kronikan mukaan virolaiset kiduttivat vangeiksi saamiaan muun muassa polttamalla näitä elävältä ja tekemällä miekoilla ristejä näiden selkään.
Seuraukset.
Virolaisille sotilaallista voittoa ehkä tärkeämpi oli tieto siitä, että saksalaiset oli mahdollista kukistaa taistelussa. Voitto myös ilmeisesti kasvatti virolaisten yhteistunnetta. Henrikin kronikan mukaan virolaiset lähettivät sanansaattajia kaikille Viron seuduille kertomaan voitosta ja pilkkaamaan kristittyjä. Todellisuudessa tieto voitosta tuskin levisi näin laajalle. Virolaisten saavuttama voitto ei estänyt uusia saksalaisten hyökkäyksiä Viroon pian taistelun jälkeen.
Jumaran taistelu esiintyy Mait Metsanurkin vuoden 1934 kirjassa "Ümera jõel". Kirja on ilmestynyt Elsa Enäjärvi-Haavion suomentamana vuonna 1936 nimellä "Mägisten nuori päällikkö".
I Am Number Four

I Am Number Four on Pittacus Loren nuorille suunnattu tieteisromaani, jonka HarperCollins julkaisi 3. elokuuta 2010. Pittacus Lore on kirjailijanimi, jonka takana ovat James Frey ja Jobie Hughes. Kirja vietti seitsemän viikkoa "New York Timesin" bestseller-listan ensimmäisellä sijalla.
DreamWorks SKG osti oikeudet romaaniin perustuvaan elokuvaan kesäkuussa 2009. Elokuvasovitus sai ensi-iltansa 18. helmikuuta 2011.
"I Am Number Four" on ensimmäinen osa seitsenosaisesta "Lorien Legacies" -sarjasta. Seuraava kirja, "The Power of Six", julkaistiin 23. elokuuta 2011.
Kim Curly Band (yhtye)

Kim Curly Band oli vuonna 2005 perustettu helsinkiläinen americana-rockyhtye. Yhtye julkaisi ensimmäisen EP:nsä vuonna 2006 ja ensimmäisen pitkäsoittonsa 2010.
Yhtye herätti keväällä 2011 huomiota saadessaan riippumattomasta asemastaan huolimatta kappaleensa "Passerby" Hollywoodissa julkaistuun elokuvaan "The 5th Quarter", jossa näyttelevät muun muassa Aidan Quinn ja Andie MacDowell.
Kim Curly Bandin toinen albumi "So long, King Desire" julkaistiin 14. syyskuuta 2011. 
Yhtye hajosi kuukausi levyn julkaisun jälkeen.
Diskografia.
Studioalbumit
EP:t ja singlet
Beyləqan

Beyləqan () on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Milin tasangolla 265 kilometriä Bakusta lounaaseen. Kaupunki on Beyləqanin piirin keskus. Asukkaita on 15 500 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunnasta tuli piirikeskus vuonna 1939 ja kaupunki vuonna 1966. Vuoteen 1989 saakka sen nimenä oli "Ždanovsk" (ven. Ждановск) Andrei Ždanovin mukaan. Nykyinen nimitys perustuu seudulla sijainneeseen muinaiseen kaupunkiin. Beyləqan on maatalousalueen keskus, jossa toimii elintarvike- ja jalostusteollisuutta.
Vikingen

Vikingen oli Helsingissä vuosina 1870–1874 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Ruotsinkieliselle sivistyneistölle suunnattu lehti oli svekomaanien jyrkän linjan äänitorvi, ja sen tärkeänä taustavaikuttajana ja aatteellisena isänä oli professori A. O. Freudenthal. Ensimmäinen päätoimittaja oli Carl Federley vuoteen 1872 ja hänen jälkeensä tilalle tuli ylioppilas Hugo Rafael Schauman. Vikingenin perustajiin kuului myös ylioppilas Axel Lille, joka toimi sen viimeisenä päätoimittajana vuonna 1874. Tiukan ruotsalais-kansallinen "Vikingen" vastusti paitsi fennomaaneja myös liberaaleja, mikä rajasi sen kannatuspohjan liian kapeaksi. Taloudellisesti kannattamattomana lehti jouduttiin lopettamaan neljän vuoden kuluttua. Vielä pitkään "Vikingenin" lakkaamisen jälkeen svekomaaneja kutsuttiin erityisesti suomenkielisessä lehdistössä ”viikingeiksi”.
Cəbrayıl

Cəbrayıl (; ) on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Karabahvuorten eteläpuolella 338 kilometriä Bakusta lounaaseen.
Cəbrayılin kylästä tuli vuonna 1868 Jelizavetpolin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Myöhemmin kihlakunnan hallinto siirrettiin Karjaginoon. Vuonna 1930 paikkakunnasta tuli Cəbrayılin piirin keskus ja vuonna 1980 kaupunki. Neuvostoaikana se oli maatalousalueen keskus, jossa toimi meijeri ja kudottiin mattoja. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan siellä oli 6 100 asukasta.
Armenialaiset joukot miehittivät Cəbrayılin Vuoristo-Karabahin sodan aikana elokuussa 1993, jolloin koko azeriväestö pakeni kaupungista. Myöhemmin se kuului Džrakan-nimisenä de facto itsenäisen Vuoristo-Karabahin tasavallan Hadrutin piiriin. 
Azerbaidžan ilmoitti vallanneensa kaupungin takaisin lokakuussa yhteenottojen alettua uudestaan vuonna 2020.
I Am Number Four (elokuva)

I Am Number Four on vuonna 2011 ilmestynyt yhdysvaltalainen nuorten tieteiselokuva, jonka on ohjannut D. J. Caruso ja jonka pääosia näyttelevät Alex Pettyfer, Timothy Olyphant, Teresa Palmer, Dianna Agron, Kevin Durand ja Callan McAuliffe. Elokuva perustuu samannimiseen romaaniin vuodelta 2010. Elokuvakäsikirjoituksen ovat tehneet Al Gough, Miles Millar ja Marti Noxon.
"The Hollywood Reporter" arvioi elokuvan budjetiksi 50–60 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Elokuva julkaistiin 18. helmikuuta 2011.
Pullotalo John J. Makinen

Pullotalo John J. Makinen () on suomalaissyntyisen John Makisen vuonna 1941 valmistama talo, jossa hän käytti tyypillisen rakennusaineen sijasta lasipulloja. Nykyään museona toimiva rakennus sijaitsee Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa.
Fruktoosi-1,6-bisfosfaatti

Fruktoosi-1,6-bisfosfaatti (C6H14O12P2) on 1- ja 6-asemasta fosforyloitu fruktoosin johdannainen. Sillä on tärkeä rooli monissa biokemiallisissa tapahtumissa muun muassa glykolyysissä, glukoneogeneesissä ja fotosynteesissä.
Glykolyysi.
Glykolyysissä fruktoosi-1,6-bisfosfaattia muodostuu, kun fosfofruktokinaasi-1-entsyymi liittää fosfaattiryhmän fruktoosi-6-fosfaatille. Glykolyysin seuraavassa vaiheessa yhdiste reagoi edelleen ja hajoaa aldolaasi A:n katalysoimana kahdeksi kolme hiiliatomia sisältäväksi yhdisteeksi glyseraldehydi-3-fosfaatiksi ja dihydroksiasetonifosfaatiksi ja tämä on tasapainoreaktio. Fruktoosi-1,6-bisfosfaatti toimii myös glykolyysin viimeisessä vaiheessa aktivaattorina pyruvaattikinaasille, joka katalysoi fosfoenolipyruvaatin muuntumista pyruvaatiksi.
Glukoneogeneesi ja fotosynteesi.
Glukoneogeneesissä maksassa aldolaasi A katalysoi fruktoosi-1,6-bisfosfaatin muodostumista glyseraldehydi-3-fosfaatista ja dihydroksiasetonifosfaatista. Yhdiste hydrolysoituu seuraavassa vaiheessa fruktoosi-1,6-bisfosfataasientsyymin katalysoimana muodostaen fruktoosi-6-fosfaattia ja fosfaatti-ionin.
Fotosynteesin yhteydessä kasvisolujen sytosolissa fruktoosi-1,6-bisfosfaatista muodostuu fruktoosi-1,6-bisfosfataasin vaikutuksesta fruktoosi-6-fosfaattia. Tästä kasvit muokkaavat edelleen glukoosia sakkaroosisynteesiin.
Per Olof Sköldberg

Per Olof Sköldberg (19. tammikuuta 1910, Kristinehamn, Värmlanti – 16. heinäkuuta 1979) oli Ruotsia edustanut kilpa-ampuja ja olympiamitalisti.
Helsingin 1952 olympialaisissa Larsen voitti hopeaa hirviammunnassa kerta- ja kaksoislaukausten yhteiskilpailussa. Hänen yhteistuloksensa oli 409, joka koostui kertalaukausten pisteistä 209, ja parilaukausten 200 pisteestä. Kultaa voittanut Norjan John Larsen voitti hänet 4 pisteellä.
Melbournen 1956 olympialaisissa Sköldberg voitti jälleen hopeaa, nyt tuloksella 432.
Maailmanmestaruuskisoista Sköldberg sai kaikkiaan 2 kultaa, yhden hopean ja yhden pronssin henkilökohtaisista lajeista vuosina 1937-1949. Joukkuemitaleita hän voitti vielä myöhemminkin.
Hatynin joukkomurha

Hatynin joukkomurha oli natsi-Saksan valkovenäläisiin siviileihin kohdistama joukkomurha, joka tapahtui Lahoiskin piirin Hatynin kylässä, Minskin alueella 22. maaliskuuta 1943. Hävitetyn kylän nimi Hatyn () on peräisin valkovenäjän taloa tai asuinpaikkaa tarkoittavasta sanasta (хата). Paikka sijaitsee 60 kilometriä Minskistä pohjoiseen. Joukkomurhan 149 uhrista 75 oli lapsia.
Surmatyön toteutti pääosin 118. Schutzmannschaft-pataljoona, johon oli värvätty neuvostoliittolaisia sotavankeja ja vapaaehtoisia lähinnä Kiovan seudulta.
Pataljoonan ytimen muodostivat ukrainalaiset nationalistit Bukovinasta, joka oli liitetty Neuvostoliittoon Romaniasta 1940 Molotov-Ribbentrop-sopimuksen mukaisesti.
Hatynin muistoalue.
Hatynin ja muiden toisen maailmansodan aikana Valko-Venäjän siviiliväestöön kohdistuneiden tuhotöiden muistoksi avattiin vuonna 1969 laaja ja vaikuttava Hatynin muistoalue, jota täydennettiin näyttelyrakennuksella vuonna 2004. Hatynin kylässä oli ennen hävitystä yhteensä 26 taloa. Jokaisen talon savupiippujen paikalla seisoo nykyään betoninen pilari, johon on kirjattu kunkin hävitetyn talon surmattujen asukkaiden nimet ja iät. On myös kelloja, jotka soivat 2 minuutin määrävälein.
Muistoalueella kerrotaan, että saksalaismiehityksen aikana maassa tuhottiin 209 kaupunkia tai kaupunkitaajamaa. Kyliä hävitettiin tai poltettiin noin 9 200 kappaletta. Valkovenäläisiä surmattiin sodan aikana 2 700 000 henkeä. Alueen 128 metriä pitkällä muistoseinällä luetellaan 260 Valko-Venäjällä olleen kuolemanleirin tai joukkomurhan paikkaa nimineen ja uhrimäärineen. Maan kuolemanleireillä sai surmansa yli miljoona ihmistä.
Sodan jälkeen ainakin 433 Hatynin kaltaista kylää rakennettiin ja asutettiin uudelleen.
Grant Hill

Grant Henry Hill (s. 5. lokakuuta 1972 Dallas) on yhdysvaltalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Ura.
Hill pelasi yliopistokoripalloa Duken yliopistossa vuosina 1990–1994 ja voitti joukkueen paidassa kaksi NCAA-mestaruutta. Hän osallistui NBA:n vuoden varaustilaisuuteen, jossa Detroit Pistons varasi hänet kolmantena pelaajana. Hill edusti seuraa NBA:ssa ensimmäiset kuusi kauttaan. Tulokaskaudellaan hänet valittiin . Kausi 1999–2000 oli tilastollisesti hänen parhaansa NBA:ssa, sillä hän teki 25,8 pistettä ottelua kohden. Elokuussa 2000 Hill myytiin Orlando Magicille, jolloin Pistons sai vaihdossa Chucky Atkinsin ja Ben Wallacen. Hän edusti seuraa vuoteen 2007 asti, jonka jälkeen hän siirtyi Phoenix Sunsiin. Vuonna 2012, viiden Sunsissa pelatun kauden jälkeen, hän teki vapaana pelaajana sopimuksen Los Angeles Clippersin kanssa. Clippers-kauden jälkeen Hill ilmoitti lopettavansa uransa. Muutama päivä myöhemmin myös Jason Kidd, jonka kanssa Hill oli jakanut vuoden tulokkaan palkintonsa vuonna 1995, ilmoitti koripalloilijanuransa loppuvan.
Hill valittiin urallaan kerran , vuonna 1997, ja neljästi toiseen tähdistökentälliseen, vuosina 1996 ja 1998–2000. Hän pelasi myös seitsemänä vuonna ssa. 
Hill edusti maataan Atlantan olympialaisissa vuonna 1996.
Justin Murisier

Justin Murisier (s. 8. tammikuuta 1992 Martigny) on sveitsiläinen alppihiihtäjä. Seuratasolla hän edustaa Bagnesia.
Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Crans-Montanassa vuonna 2011 Murisier voitti hopeaa pujottelussa sekä alppiyhdistetyssä. Supersuurpujottelussa hän sijoittui pronssille. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2009 hän voitti kultaa pujottelussa ja laski seitsemänneksi suurpujottelussa.
Aikuisten arvokilpailuissa Murisier kilpaili ensimmäisen kerran Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011. Suurpujottelussa hän oli kolmastoista ja pujottelussa 25:s. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui pujottelussa 13:nneksi. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän oli alppiyhdistetyssä kuudes ja suurpujottelussa kahdeksas. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui alppiyhdistetyssä kahdeksanneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli alppiyhdistetyssä neljäs, Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 syöksylaskussa kahdestoista ja Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 samassa lajissa kahdeksas.
Murisierin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Adelbodenin pujottelussa 10. tammikuuta 2010. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti 12. joulukuuta 2010 Val d'Isèren pujottelussa laskettuaan lähtönumerolla 52 kahdeksanneksi.
Murisier loukkasi polvensa syyskuussa 2011 pelattuaan jalkapalloa, ja koko kausi 2011–2012 jäi häneltä väliin. Murisier loukkaantui uudelleen ennen kauden 2012–2013 alkua Ushuaiassa käydyissä harjoituksissa. Joulukuussa 2016 Murisier saavutti siihen mennessä parhaan sijoituksensa maailmancupissa oltuaan neljäs Santa Caterinan alppiyhdistetyn kilpailussa. Hän sijoittui saman kauden alppiyhdistetyn cupissa neljänneksi. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Alta Badian suurpujottelussa joulukuussa 2020. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Beaver Creekin syöksylaskussa joulukuussa 2024.
Patrick Küng

Patrick Küng (s. 11. tammikuuta 1984) on sveitsiläinen uransa lopettanut alppihiihtäjä ja maailmanmestari. Seuratasolla hän edusti Mürtschen Kerenzerbergiä.
Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Mariborissa vuonna 2004 Küng sijoittui suurpujottelussa neljänneksi ja supersuurpujottelussa kuudenneksi. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän oli syöksylaskussa seitsemäs ja supersuurpujottelussa 18:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui supersuurpujottelussa 12:nneksi ja syöksylaskussa 15:nneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 Küng voitti kultaa syöksylaskussa ja oli supersuurpujottelussa 16:s. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui syöksylaskussa neljänneksi. 
Küngin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Wengenin superalppiyhdistetyssä 16. tammikuuta 2009, jossa hän sijoittui 19:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Garmisch-Partenkirchenissä 10. maaliskuuta 2010 laskettuaan syöksylaskussa kolmanneksi. Kaudella 2011–2012 Küng oli toinen Bormion syöksylaskussa. Ensimmäisen voittonsa Küng saavutti joulukuussa 2013, kun hän voitti Beaver Creekin supersuurpujottelun. Hän voitti samalla kaudella myös Wengenin syöksylaskun sekä sijoittui toiseksi Kvitfjellin supersuurpujottelussa. Hän oli kaudella 2013–2014 maailmancupin kokonaiskilpailussa kymmenes ja supersuurpujottelucupissa kolmas.
Eurooppa-cupissa Küng voitti syöksylaskun kokonaiscupin kaudella 2008–2009. Hän on voittanut yhden kultamitalin Sveitsin mestaruuskilpailuissa. Se tuli syöksylaskussa vuonna 2010.
Küng lopetti uransa alppihiihtäjänä keväällä 2019.
Gyrðir Elíasson

Gyrðir Elíasson (s. 4. huhtikuuta 1961 Reykjavik) on islantilainen kirjailija ja kääntäjä.
Gyrðir kouluttautui aluksi opettajaksi, mutta kun hänen runokokoelmansa "Svarthvit axlabönd" julkaistiin vuonna 1983, hän jättäytyi täysipäiväiseksi kirjailijaksi. Kääntäjänä hänet tunnetaan muun muassa Richard Brautiganin ja William Saroyanin teosten islanninnoksista.
Gyrðirille myönnettiin vuoden 2011 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto novellikokoelmasta "Milli trjánna" ('Puiden joukossa'). Palkintoraadin puheenjohtajan Eva Strömin mukaan teos on korkeatasoista sanataidetta. Vaikka Gyrðir Eliasson on kirjailijana sofistikoitunut, hän on kuitenkin lukijalle helposti lähestyttävä. Näennäisen yksinkertaiset tekstit sisältävät yllätyksiä, niissä voi olla lukijaa pelottavia ja yliluonnollisia aineksia.
Islantilainen sanomalehti VD on valinnut teoksen "Vatnsfólkið" vuoden 1997 kirjaksi. Sen novelleille on ominaista melankolia ja toivo.
Gyrðir on vaikuttanut nuoriin islantilaisiin kirjailijoihin mutta myös muiden alojen taiteilijoihin. Islantilainen yhtye Sigur Rós on maininnut hänet musiikkinsa merkittäväksi vaikuttajaksi.
Gyrðirin teoksista on suomennettu muutamia novelleja. Kokonaisia teoksia on käännetty ruotsiksi, tanskaksi ja englanniksi.
Kiilaliitos

Kiilaliitos on liitosmuoto, jolla kone-elin, kuten hammaspyörä, saadaan pyörimään akselin mukana. Kyseessä on siis akselin ja navan välisestä liitoksesta. Liitos voi olla joko muotosulkeinen tai kitkasulkeinen, riippuen siitä, kuinka momentinsiirto tapahtuu.
Muotosulkeisessa liitoksessa ei ole akselin ja navan välillä säteen suuntaista puristusta, tai sitä on hyvin vähän. Momentinsiirto tapahtuu yksinomaan kiilan välityksellä. Muotosulkeisia liitoksia on erilaisia, riippuen kiilan ja sen uran muodosta. Näitä ovat esimerkiksi:
Kitkasulkeisessa liitoksessa aiheutetaan akselin ja navan välille niin suuri pintapaine, että momentinsiirto voi tapahtua kitkavoimien avulla.Näitä ovat esimerkiksi:
Maarten Tjallingii

Maarten Tjallingii (s. 5. marraskuuta 1977 Leeuwarden) on alankomaalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Skil-Shimano-joukkueessa 2006–2007, edusti Silence-Lottoa kaudella 2008 ja kilpaili ammattilaisuransa viimeiset vuodet 2009–2016 alankomaalaistallissa, joka tunnettiin nimillä Rabobank, Belkin Pro Cycling Team ja Team LottoNL-Jumbo. Tjallingii kilpaili myös maastopyöräilyssä ja cyclocrossissa.
Saavutuksia.
Lähde: Cycling Archives
Tour du Faso, 2. etapin voitto
Tour du Faso, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
Belgian ympäriajo, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
Tour of Qinghai Lake, kokonaiskilpailun ja 7. etapin voitto
Belgian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
Pariisi–Roubaix, kolmas
World Ports Classic, 2. etapin voitto
Ryan Edgar

Ryan Edgar (s. 10. elokuuta 1986 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on dominicalais-englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa seuratasolla Isthmian Leaguessa pelaavaa Aveley FC:tä.
Edgar aloitti uransa Canvey Island FC:ssä, josta hän siirtyi vuonna 2008 Histon FC:hen käytyään myös Luton Townin testattavana. Hän pelasi Histonin jälkeen kahdessa muussa seurassa ennen kuin meni takaisin Canvey Islandille, josta hän lähti vielä samana vuonna nykyiseen seuraansa Aveley FC:hen.
Edgar pelasi ensimmäiset ottelunsa Dominican maajoukkueessa vuonna 2008, kun hän pelasi kahdesti Barbadosta vastaan yhteydessä. Kyseessä ovat edelleen pelaajan ainoat maaottelut.
Edgar on jalkapalloilija Jermain Defoen serkku.
Lähteet.
Darent

Darent (myös Darenth tai Dartford Creek) on noin 34 kilometriä pitkä Thamesin sivujoki Kentin kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Se saa alkunsa Westerhamin eteläpuolella sijaitsevilta kukkuloilta ja laskee Thamesiin Crayford Nessin lähistöllä.
Darent virtaa useiden pienten kylien ja Dartfordin kaupungin halki. Dartfordin pohjoispuolella Darentiin yhtyy sen merkittävin sivujoki Cray.
Tatjana Nabijeva

Tatjana Olegovna Nabijeva (, s. 21. marraskuuta 1994 Pietari) on venäläinen telinevoimistelija, maailman- ja Euroopan mestari.
Nabijeva kuului Rotterdamin MM-kilpailuissa 2010 kultaa voittaneeseen Venäjän joukkueeseen. Tokion MM-kilpailuissa 2011 hän saavutti hopeaa eritasonojapuilla ja joukkuekilpailussa. Nanningin MM-kilpailuissa 2014 hän sai joukkuepronssia. Euroopan-mestaruuskilpailuissa Nabijeva on voittanut joukkuekilpailussa kultamitalin Birminghamista 2010 ja kaksi muuta mitalia.
Jekaterina Kurbatova

Jekaterina Vladimirovna Kurbatova (, s. 7. lokakuuta 1992 Moskova) on venäläinen telinevoimistelija, maailman- ja Euroopan mestari.
Kurbatova kuului sekä Rotterdamin MM-kilpailuissa 2010 että Birminghamin EM-kilpailuissa 2010 kultaa voittaneeseen Venäjän joukkueeseen. Lisäksi Kurbatova voitti Birminghamissa hypyn Euroopan mestaruuden.
Infected

Infected on ruotsalainen power metal -yhtye HammerFallin kahdeksas studioalbumi joka julkaistiin 20. toukokuuta 2011. Tämä on HammerFallin ensimmäinen albumi, jonka tuottajana toimii James Michael. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 44.
Albumin kansi.
Kannessa piti olla biovaara merkki harmaalla pohjalla, mutta lakiongelmien ja negatiivisen palautteen takia kansi on suunniteltu uudestaan. Uudessa kannessa tulee olemaan verinen käsi, jonka suunnitteli Samwise Didier. Tämä on yhtyeen ensimmäinen albumin kansi, jolla heidän Hector-maskottinsa ei esiinny.
Ksenija Afanasjeva

Ksenija Dmitrijevna Afanasjeva (, s. 13. syyskuuta 1991 Tula, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen telinevoimistelija ja maailmanmestari.
Afanasjeva voitti permannon maailmanmestaruuden Tokion MM-kilpailuissa 2011 sekä Euroopan-mestaruuden Moskovassa 2013 ja Montpellier’ssa 2015. Permannon MM-hopeaa hän saavutti Glasgow'ssa 2015. Neliottelun EM-hopeaa hän sai Lausannessa 2009 ja hypyn EM-pronssia 2015. Afanasjeva kuului sekä Rotterdamin MM-kilpailuissa 2010 kultaa voittaneeseen että Tokion MM-kilpailuissa 2011 ja Clermont-Ferrandin EM-kilpailuissa 2008 hopeaa saavuttaneisiin Venäjän joukkueisiin.
Pekingin kesäolympialaisissa 2008 Afanasjeva sijoittui puomilla seitsemänneksi, permannolla yhdeksänneksi, eritasonojapuilla 21:nneksi ja Venäjän joukkueessa joukkuekilpailun neljänneksi. Lisäksi hän oli neliottelun karsinnan kuudes: maakohtainen rajoitus finaaliin oli kaksi voimistelijaa maata kohden, ja Afanasjevaa paremmin voimisteli karsinnassa kaksi venäläisnaista. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 hän oli voittamassa joukkuekilpailun hopeaa ja sijoittui puomilla viidenneksi sekä permannolla kuudenneksi.
Seppo Paju

Seppo Paju (s. 9. marraskuuta 1994) on entinen suomalainen frisbeegolfin pelaaja. Hän aloitti frisbeegolfin pelaamisen isänsä ja veljiensä innoittamana 11-vuotiaana. Paju edusti turkulaista FORE Turku-frisbeegolfseuraa ja pelasi amerikkalaisen Prodigy Discin joukkueessa.
Paju toimii myös Joroisten Lukion kummipelaajana. Paju lopetti kilpauransa marraskuussa 2022.
Frisbeegolfura.
Lajissa kilpailemisen Paju aloitti vuonna 2008 ja hänen ensimmäinen kisansa oli Scandinavian Open Skellefteåssa Ruotsissa. Pajun kolmas kausi kilpatasolla vuonna 2010 oli erittäin menestyksekäs. Hän voitti alle 16-vuotiaiden maailmanmestaruuden, alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden ja sijoittui avoimen sarjan suomenmestaruuskilpailuissa neljänneksi. Palkintona menestyksestä MM-kilpailussa suomalainen frisbeegolfyritys Discmania julkisti Pajun nimeä kantavan kiekon. 
Vuonna 2011 Paju voitti avoimen sarjan Suomen mestaruuden Oulun Meri-Toppilassa. Samana vuonna hän edusti Eurooppaa President's cup -kilpailussa sekä osallistui Kaliforniassa käydyissä MM-kisojen avoimeen sarjaan. MM-kilpailujen yhteydessä käydyssä heittonäytöksessä Paju heitti lajipiireissä kuuluisan "Epic ace" nimen saaneen hole-in-onen, josta hän kuittasi palkintorahaa $500.
Vuoden 2012 MM-kisoissa Paju sijoittui avoimessa sarjassa kuudenneksi. Se oli hänen paras sijoituksensa Major-tason kilpailussa, kunnes heinäkuussa 2018 hän sijoittui neljänneksi Tšekin tasavallassa käydyssä Konopiste Openissa.
2013 uusi yhdysvaltalainen välinevalmistaja Prodigy Disc värväsi Pajun tiimipelaajakseen. Urheilullisesti vuosi jäi rikkonaiseksi, koska Paju valmistui merkonomiksi sekä suoritti varusmiespalveluksen.
Elokuussa 2014 Paju voitti EM-kisojen avoimen luokan mestaruuden Sveitsin Genevessä. Voiton kunniaksi välinevalmistaja Prodigy Disc julkaisi erikoispainoksen Pajun suosimista kiekoista.
Seppo Pajun urasta julkaistiin 2017 lyhytdokumentti "Onnekkaalla matkalla", joka kertoo hänen urastaan, mutta myös dramaattisesta tapahtumasta lapsuudessa.
Kauden 2018 Paju on kilpaillut pääosin Yhdysvalloissa, jossa hän on saavuttanut kaksi voittoa (Maricopa Meadows &amp; Challenge at Goat Hill Park). Kroatiassa käydyissä EM-kisoissa Paju sijoittui toiseksi ja MM-kisoissa kuudenneksi.
Yrittäjä.
2014 Paju sisaruksineen perusti frisbeegolfalan yrityksen Prodigy Disc Europen, joka toimii muun muassa maahantuonnin ja ratasuunnittelun parissa edustaen yhdysvaltalaista välinevalmistaja Prodigy Disc Inc.:ä. Yhteistyö syveni merkittävästi vuonna 2018, kun Paju sisaruksineen hankki merkittävän osuuden amerikkalaisyhtiöstä.
Sunday Songs

Sunday Songs on Paradise Oskarin esikoisalbumi, joka julkaistiin 4. toukokuuta 2011. Albumi sisältää Suomen vuoden 2011 Euroviisujen edustuskappaleen ”Da Da Dam”, joka julkaistiin myös albumin ensimmäisenä singlenä.
Albumin tuottajana toimi Leri Leskinen.
Albumi sijoittui Suomen albumilistalla julkaisuviikollaan sijalle 28. Parhaimmillaan se on sijoittunut neljänneksi.
Miina Supinen

Miina Supinen (s. 6. tammikuuta 1976 Helsinki) on suomalainen kirjailija, toimittaja ja luovan kirjoittamisen opettaja. Hän asuu perheineen Helsingissä. 
Supinen on kirjoittanut ylioppilaaksi Etelä-Kaarelan lukiosta ja valmistunut yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta pääaineenaan tiedotusoppi. 
Supinen on kirjoittanut kirjoja sekä lapsille että aikuisille ja työskennellyt toimittajana muun muassa Suomen Tietotoimistossa ja Helsingin Sanomissa. Hän on käsikirjoittanut kuunnelmia, näytelmiä, Ylen Uusi päivä -tv-sarjaa ja osallistunut useisiin novelli- ja esseeantologioihin. Supisen teoksia on käännetty mm. englanniksi, saksaksi, tšekiksi ja tanskaksi. Supisen lyhytproosateos "Apatosauruksen maa" (2010) oli Runeberg-palkintoehdokkaana.
Supinen toimii kirjallisuuskriitikkona Helsingin Sanomissa ja Me Naisissa. Hän on työskennellyt myös Laajasalon opistossa luovan kirjoittamisen osa-aikaisena vastuuopettajana.
Mercantourin kansallispuisto

Mercantourin kansallispuisto ("Parc national du Mercantour") on luonnonsuojelualue Ranskan Alpeilla. Sen keskiosassa on seitsemän asumatonta laaksoa: Bevera, Cians, Roya, TInee, Vesubie, Ubaye, ja Verdon. Cime du Gelas on 3143 m korkea huippu. Mont Pegon (2872 m) lähellä on kalliopiirroksia pronssikaudelta. 
Puistossa on yli kahdentuhannen lajin kasvilajisto ja useiden tuhansien yksilöiden gemssipopulaatio. Villien sorkkaeläinten (gemssi, vuohi, metsäkauris, saksanhirvi, muflonit ja villisiat) lisäksi alueella elää maakotkia ja vuodesta 1992 alkaen susia.
Historiaa.
1800-luvun puolivälissä tämä laaja vuoristoalue kuului Piemonten ja Sardinian kuningaskuntaan. Hallitseva monarkki Viktor Emanuel II, oli ensimmäinen, joka huolestui näiden alueiden säilyttämisestä metsästystarkoituksiin. Huomattuaan, että gemssipopulaatio oli tasaisesti vähenemässä ja että villivuohet olivat kuolleet sukupuuttoon, kuningas päätti perustaa "kuninkaallisen metsästysalueen" vuonna 1859 Mercantourin ja Argenteran alueelle. Sata vuotta myöhemmin ehdotettiin alueen muuttamista kansallispuistoksi. Metsästäjät vastustivat rajoituksia ja onnistuivat hidastamaan päätöksentekoa ja pienentämään rauhoitettavaa aluetta. Asetus kansallispuistosta allekirjoitettiin vasta vuonna 1979.
HMAS Quiberon

HMAS Quiberon (viirinumerot G81) oli Australian laivaston Q-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa, mutta se siirtyi vasta 1950 Britannian kuninkaallisen laivaston omistuksesta Australian laivastolle. Se muutettiin 1952 sukellusveneentorjuntafregatiksi.
Valmistus.
Alus tilattiin 2. huhtikuuta 1940 3. hätälaivueessa () J. Samuel White and Companylta Cowesista Wightsaarelta, missä köli laskettiin 14. lokakuuta 1940. Alus laskettiin vesille 31. tammikuuta 1942 kumminaan Southamptonin alueen komentajan, kontra-amiraali S. D. Tillardin puoliso. Se nimettiin vuonna 1759 käydyn Quiberoninlahden taistelun mukaan. Ilmahyökkäyksen aiheuttamat vauriot telakalle viivästyttivät aluksen valmistumista. Alus otettiin palvelukseen 6. heinäkuuta 1942 Australian laivastoon ja valmistui 22. heinäkuuta.
Palvelus.
Alus suojasi aluksi Pohjois-Atlantin saattueita, kunnes se liitettiin lokakuussa 1942 Pohjois-Afrikan maihinnousuun. Alus upotti 28. marraskuuta Algerian rannikolla Italian laivaston sukellusvene "R. Smg. Dessièn". Maihinnousun päätyttyä alus oli Välimerellä ja Intian valtamerellä saattuetehtävissä. Alus osallistui huhtikuussa 1944 lentotukialusosaston mukana Sabangin ja toukokuussa Surabayan iskuihin. Lokakuussa alus tulitti japanilaisten asemia Nikobaareilla. Se osallistui myös amerikkalaisten mukana Okinawan taisteluihin sekä Japanin kotisaarille suunnattuihin iskuihin. Japanin antauduttua alus oli miehitystehtävissä.
Fregatti.
Vuoden 1950 alussa tehtiin päätös viiden Australian laivaston Q-luokan aluksen muuttamisesta sukellusveneentorjuntafregateiksi. Muutostyön piti vastata Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 15 fregateiksi muuttamista. Aluksi Australian hallitus esitti edelleen lainassa olleiden alusten muuttamista 400 000 Australian punnan hintaan, mutta Britannian amiraliteetti tarjosi 1. kesäkuuta alukset lahjaksi Australialle.
"Quiberon" siirrettiin 1950 muutettavaksi Cockatoon ja Garden Islandin telakalle Sydneyyn, mistä se palasi 18. joulukuuta 1957 palvelukseen. Sen jälkeen alus oli Kansainliiton strategisessa reservissä Kaukoidän alueella ja Australian laivaston tehtävissä. Alus poistettiin palveluksesta 26. kesäkuuta 1964, jolloin se siirrettiin reserviin. Alus myytiin 15. helmikuuta 1972 romutettavaksi Fujita Salvage Companylle Osakaan Japaniin. Se lähti 10. huhtikuuta hinattuna Sydneystä.
Kim (vuoden 1901 kirja)

Kim on Rudyard Kiplingin vakoiluromaani vuodelta 1901.
Teoksen tapahtumat sijoittuvat 1881 päättyneen toisen Afganistanin sodan jälkeiseen aikaan, ja sen taustana on Suuri peli eli Venäjän ja Britannian kiista Keski-Aasian hallinnasta.
Kerttu Kupiainen

Kerttu Tellervo Kupiainen, o.s. "Sihvonen", (12. toukokuuta 1908 Savonlinna – 6. lokakuuta 1998) oli suomalainen kirjailija ja pakinoitsija.
Kupiainen opiskeli tekstiilialaa Wetterhoffin opistossa Hämeenlinnassa ja toimi sittemmin käsityönopettajana Savon kansanopistoissa ja Tampereella. Hän kirjoitti runoja ja muistelmia sekä pakinoi Itä-Savo-lehteen nimimerkillä "Eeva". 
Kupiaisen isä oli valokuvaaja V. A. Sihvonen. Hän oli naimisissa 1947–1961 runoilija, professori ja kirjallisuudentutkija Unto Kupiaisen kanssa.
Kiinan Grand Prix 2011

Kiinan Grand Prix 2011 oli Formula 1 -kauden 2011 kolmas osakilpailu, joka käytiin 17. huhtikuuta 2011 Shanghai International Circuit -moottoriradalla.
Paalupaikalta kilpailuun lähti Saksan Sebastian Vettel. Kilpailun voitti Lewis Hamilton, toiseksi ajoi Sebastian Vettel ja kolmanneksi ruudusta 18 lähtenyt Mark Webber.
Alpo Kupiainen

Alpo Kupiainen (10. heinäkuuta 1888 Kesälahti – 9. lokakuuta 1937 Lahti) oli suomalainen toimittaja ja suomentaja. Hän käytti myös nimimerkkejä "Alpo Kaarlahti" ja "A.V. Niilesmaa".
Elämä.
Kupiaisen vanhemmat olivat leipuri Juhana Kupiainen ja Wilhelmina Noponen. Hän asui sittemmin Viipurissa, jossa hän kävi myös koulunsa. Kupiainen pääsi ylioppilaaksi vuonna 1907 Viipurin klassillisesta lyseosta ja opiskeli sitten jonkin aikaa Helsingin yliopistossa.
Kupiainen toimi matematiikan vt. opettajana Viipurissa, ja sittemmin hän oli konttoristina Suomi-yhtiössä ja Kustannus Oy Minervassa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän osallistui jääkäriliikkeen toimintaan ja joutui venäläisten viranomaisten vangitsemaksi. Vapauduttuaan Kupiainen oli sisällissodan aikana kansanvaltuuskunnan palveluksessa ja joutui sodan jälkeen Hennalan vankileirille. Vapaaksi päästyään Kupiainen toimi "Suomen Sosialidemokraatin" toimittajana, kirjailijana ja suomentajana. 
Kupiainen oli tuottelias kirjallisuuden suomentaja. Hän suomensi muun muassa Alexandre Dumasin, Daniel Defoen, Charles Dickensin, Mayne Reidin, Edgar Wallacen ja Edgar Rice Burroughsin teoksia.
Perhe.
Alpo Kupiainen oli naimisissa vuodesta 1909 Aune Maria Kaihovaaran (ent. Corander) kanssa. Professori, runoilija ja kirjallisuudentutkija Unto Kupiainen oli heidän poikansa.
Suomennoksia.
Salanimellä "Alpo Kaarlahti":
Salanimellä "A. V. Niilesmaa":
HMAS Quickmatch

HMAS Quickmatch (viirinumero G92) oli Australian laivaston Q-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa, mutta se siirtyi vasta 1950 Britannian kuninkaallisen laivaston omistuksesta Australian laivastolle. Alus muutettiin 1950–1955 sukellusveneentorjuntafregatiksi.
Valmistus.
Alus tilattiin joulukuussa 1940 3. hätälaivueessa () J. Samuel White and Companylta Cowesista Isle of Wightilta, missä köli laskettiin 6. helmikuuta 1941. Alus laskettiin vesille 11. huhtikuuta 1942 kumminaan rouva Shearman. Ilmahyökkäyksen telakalle aiheuttamat vauriot viivästyttivät sen valmistumista. Alus otettiin Australian laivaston palvelukseen 14. syyskuuta 1942 ensimmäisenä päällikkönään komentajakapteeni Rodney Rhoades. Se valmistui 30. syyskuuta.
Palvelus.
Vastaanottotestien päätyttyä alus määrättiin 5. lokakuuta 1942 saattuepalvelukseen. Marraskuussa alus määrättiin Etelä-Atlantin laivastoasemalle, jonne siirtyessään se kohtasi 1. joulukuuta Italian laivaston saarronmurtaja "Cortelazzon". Alus määrättiin maaliskuussa Intian valtamerelle, mutta se oli Etelä-Atlantilla aina elokuuhun 1943.
Sodan päätyttyä alus jatkoi palvelustaan Australian laivastossa tukien miehitysjoukkoja Japanissa. Kesäkuussa 1950 alus siirrettiin Australian hallintaan ja sijoitettiin reserviin.
Fregatti.
Alus päätettiin 1951 muuttaa tyypin 15 sukellusveneentorjuntafregatiksi. Muutostyöt saatiin päätökseen 1955, jolloin se samalla palautettiin palvelukseen. Vuonna 1963 alus poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin reserviin. Alus sijoitettiin poistolistalle, ja myytiin 1972 romutettavaksi. Se hinattiin vielä saman vuoden heinäkuussa ostajalle Osakaan Japaniin.
RBBP6

RBBP6 (myös pRB) on proteiini, jota ihmisellä koodaa RBBP6-geeni. RBBP6-proteiini sitoutuu moniin muihin proteiineihin ja sillä on yhteysvaikutuksia YBX1-proteiinin kanssa. Se vaikuttaa syövän leviämiseen pyrkimällä estämään hallitsematonta solun kasvamista ja tukahduttamalla solujen leviämisen.
PRB-geenin toimintaa säätelee solysyklistä riippuvainen fosforylaatio.