Jussi Silvonen

Jussi Silvonen (s. 25. syyskuuta 1952 Joutsa) on suomalainen yhteiskuntatieteellisesti suuntautunut psykologi ja kasvatustieteilijä. Silvonen on Itä-Suomen yliopiston ja Oulun yliopiston dosentti.
Silvonen aloitti akateemisen uransa Joensuun korkeakoulussa vuonna 1988. Myöhemmin hän työskenteli Suomen Akatemiassa, Työterveyslaitoksella ja Helsingin yliopistossa. Silvonen työskenteli Itä-Suomen yliopiston Joensuun kampuksella, kasvatustieteen ja psykologian osastolla vuosina 2006 - 2019, ja jäi sieltä eläkkeelle elokuussa 2019. Silvonen on ollut syksystä 2019 lukien "Psykologia"-lehden toimittaja.
Ura ja tutkimustoiminta.
Silvonen on ollut kiinnostunut yksilön toimijuudesta ja siitä, kuinka toimijuus on eri aikoina ymmärretty psykologiassa. Hän on tutkinut elämänkulkua erilaisista empiirisistä näkökulmista (siirtymä peruskoulusta eteenpäin, korkeakouluopintojen kulku ja kesto, työttömyys ja työllistyminen). Teoreettisen työn alueella hän on ollut kehittämässä subjektitieteellistä tulkintaa toimijuudesta. Näiden ohella hän on tehnyt historillista tutkimusta psykologian peruskäsitteiden muodostumisesta ja kehittymisestä, keskittyen erityisesti Wilhelm Wundtin, Sigmund Freudin ja Lev Vygotskin tuotantojen analyysiin.
Opiskelu ja opiskelijapolitiikka.
Silvonen aloitti korkeakouluopinnot 1973 Joensuun korkeakoulun psykologian laitoksella, jota johti professori Yrjö-Paavo Häyrynen. Yhteiskuntatieteellisesti suuntautunut Häyrynen kehitti makropsykologiaksi kutsumaansaa tutkimussuuntaa, joka yhdisteli toisiinsa aineksia niin ranskalaisesta sosiologiasta, progressiivisesta pedagogiikasta kuin neuvostopsykologiasta. Makropsykologia loi taustan Silvosen myöhemmälle tieteelliselle suuntautumiselle. 
Seitsemänkymmentäluvun opiskelijapolitiikka vei Silvosen mukanaan, ja hän toimi 70-luvun lopussa Joensuun korkeakoulun ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana. Kahdeksankymmentäluvun alussa Silvonen muutti Helsinkiin ja toimi Suomen ylioppilaskuntien liiton koulutuspoliittisena sihteerinä vuodet 1981-1986. Tältä ajalta koulutuspolitiikka ja opintojen kulkuun liittyvät teemat jäivät Silvosen pysyviksi mielenkiinnon kohteiksi. Jäätyään pois SYL:n palveluksesta Silvonen teki lyhyen aikaa opiskelijaliikkeisiin liittyvää tutkimusta. 
Opiskelijapolitiikan antama korkeakoulupolitiikan tuntemus oli taustalla, kun Silvonen palasi Joensuun yliopistoon ensimmäiseen tutkimushankkeeseensa. Häyrysen johtamassa hankkeessa selvitettiin opintojen luonteessa sekä korkeakoulukulttuureissa tapahtuneita muutoksia 1960-luvulta 1980-luvulle. Yhdeksänkymmentäluvun alussa Silvonen palasi Helsinkiin ja toimi jonkin aikaa opiskelijärjestöjen tutkimussäätiössä selvittäen korkeakouluopintojen pitkittymisongelmaa. 
Kriittinen psykologia ja subjektitiede.
Radikaalin opiskelijaliikkeen piirissä oltiin 1970-luvulla kiinnostuneita neuvostopsykologiasta ja sen piirissä erityisesti A.N. Leontjevin toiminnan teoriasta. Makropsykologisesti suuntautuneessa yhteisössä seurattiin myös länsimaisen opiskelijaliikkeen myötä kehittynyttä kriittistä psykologiaa, erityisesti sen länsi-berliiniläistä suuntausta. Klaus Holzkampin 1983 julkaisema teos "Grundlegund der Psychologie" merkitsi kriittisen psykologian uudelleensuntautumista subjektitieteeksi kutsutulla tavalla. Subjektitiede ammentaa aineksia kulttuuri-historiallisesta psykologiasta, mutta painottaa toisin kuin toiminnan teoria, yksilösubjektin kokemuksen analyysin merkiitystä. Subjektitieteessä ollaan kiinnostuneita yksilön toimintakyvyn psykologisista aspekteista, jumiutuvan tai rajautuvan ja elämänhallintaa laajentavien toimintamallien vastakohdasta ja rakentumisesta. Silvonen esitteli subjektitieteellisen ajattelutavan suomalaiselle lukijakunnalle 1990-luvun alkupuolella. Nykyisin teoriaa kehitetään edelleen erityisesti Oulun yliopistossa. 
Psykologian historia.
Subjektieteen käsite kehittyi Berliinissä 1990-luvulla, mutta ihmisen toimintakykyä, subjektiviteettia on tarkasteltu tieteellisen psykologian piirissä akateemisen psykologian alkuajoista saakka. Silti psykologiassa käydään jatkuvaa kiistaa erilaisten ihmismieltä koskevien selitysmallien välillä. Näiden kiistojen ja vastakkaisasettujen jatkuva uusiutuminen sai Silvosen kiinnostumaan psykologian historiasta. Hän on edustanut ajattelutapaa, joka korostaa historiantutkimuksen metodologista funktiota, historiallisen analyysin roolia nykyisyyden ymmärtämisen välineenä. Lähestymistavan taustalla on ranskalainen filosofi Michel Foućault, mutta psykologian kentällä sitä on kehitetty erityisesti Yorkin yliopistossa Kanadassa. 
Silvonen on tukenut Kurt Danzigerin hypoteesia siitä, että psykologia on alun alkaen ristiriitainen tiede, joka sisältää niin kulttuurisia kuin luonnontieteellisiä elementtejä. Tästä jännitteestä seuraa, että psykologia ei voi, Sigmund Kochin mukaan, olla koherentti tiede, vaan se kehittyy moniäänisena koulukuntien kirjona. Näitä ajatuksia edelleenkehittäen Silvonen on analysoinut psykologian historian klassikoita tarkastellen erityisesti klassikoiden ajattelun sisäistä jännitteisyyttä Althusserin ja Foucault'n ajatuksia hyödyntäen. 
Silvonen on ollut erityisen kiinnostunut ajattelijoista, joiden psykologiassa ihminen nähdään toimijana, omaa elämäänsä ohjaamaan kykenevänä subjektina. Wilhelm Wundtin ajattelussa tämä näkyy kokeellisen psykologian ja kansainpsykologian jännitteenä, niin että kansainpsykologia avaa suunnan toimijuuden analyysille. Sigmund Freudin psykoanalyysia luonnehtii jännite luonnontieteellisen selittämisen ja terapeuttisen ymmärtämisen välillä. Subjektitieteelliseen suuntaan psykoanalyysi avautuu ymmärtävässä terapeuttisessa käytännössä, kokemuksen hermeneutiikassa. Tärkein tutkimuskohde Silvoselle on kuitenkin ollut Lev Vygotskin aloittama tutkimustraditio ja sen eri suuntaukset. Suomessa Vygotskin avaamaa teoriasuuntaa on kehitetty eteenpäin erityisesti kulttuuri-historiallisessa toiminnan teoriassa, jonka keskeisin edustaja on Yrjö Engeström. Kun toiminnan teorian painopiste on kollektiivisessa toiminnassa ja työn välineiden kehittämisessä niin subjektitieteellisestä näkökulmasta Vygotskin tärkein panos liittyy yksilön toiminnan välittyneen luonteen analyysiin, toiminnan semioottisen ja kulttuurisen välittyneisyyden osoittamiseen.
Työttömyys ja elämänkulku.
1990-luvun aikana Silvonen jäi työttömäksi ja tämä kokemus suuntasi hänen mielenkiintonsa työttömyyden ja elämänkulun kysymyksiin. Oltuaan työttömyyden jälkeen hetken aikaa Helsingin yliopistossa Silvonen aloitti tutkijana Työterveyslaitoksella syksyllä 1996, ja väitteli työttömiä tukevan ryhmäintervention vaikuttavuudesta vuoden 2000 lopulla. Tutkimushankkeessa selvitettiin työttömille suunnattujen tukiryhmien vaikutusta työttömien työnhakuun ja hyvinvointiin. Kokeellinen asetelma osoitti, että työttömiä voidaan tukea ryhmätoiminnalla, joka edistää heidän työllistymistään ja vahvistaa heidän kykyään hallita työttömyyden aiheuttamaa psyykkistä stressiä. 
Työttömyyden psykologinen tutkimus käynnistyi varsinaisesti 1930-luvun suuren laman myötä. Maria Jahodan tutkijaryhmä julkaisi klassikoksi muodostuneen tutkimuksen Marienthalin kaupungin työttömistä. Jahodan tutkimus osoitti, että työttömyys on ahdistava, toimintakykyä ja terveyttä uhkaava stressikokemus. Jatkuessaan työttömyys johtaa Jahodan mukaan ihmisen toimintakyvyn vähittäiseen heikkenemiseen ja syrjäytymiseen. Työttömyystutkimuksen yksi päätuloksista onkin jatkuvasti ollut työttömyyden stressaava vaikutus ihmisiin, jotka pääsääntöisesti pyrkivät pois työttömyydestä. Tätä havaintoa tuki myös Työterveyslaitoksen tutkijaryhmän tutkimus. Väitöskirjassaan Silvonen analysoi yksityiskohtaisesti työttömien tukiryhmien toimintaa osoittaakseen mikä on se mekanismi, jonka kautta ryhmän voimaannuttava vaikutus syntyy. 
Ohjaus ja elämänkulku.
Vuonna 2006 Silvonen palasi työtehtäviin Joensuuhun, toimien aluksi tutkimusmenetelmiä opettavana yliassistenttina, mutta siirtyi syksyllä 2009 ohjauksen koulutuksen yliopistotutkijaksi, jolla nimikkeellä on jatkanut työskentelyään Kuopion ja Joensuun yliopistojen yhdistyttyä Itä-Suomen yliopistoksi. 
Aikaisemmat opintojen kulkuun ja työttömyyteen liittyvät tutkimukset ovat suunnanneet Silvosen tutkimusta toimijuuden käsitteen jatkokehittelyihin, ryhmätoiminnan tarkasteluun ja koulutuksellisten ja elämänkulun siirtymien tutkimiseen. Silvonen on myös kiinnostunut ammatillisen ohjaustoiminnan yhteiskunnallisten ehtojen jäsentymisestä, ohjaustoiminnan jännitteisestä luonteesta jossa samanaikaisesti tuetaan autettavaa yksilöä mutta myös suunnataan yksilöä yhteiskunnan taloudellisten intressien vaatimaan suuntaan. Toimijuus voidaan nähdä ristiriitaisiin yhteiskunnallisiin suhteisiin jäsentymisenä ja näiden suhteiden artkulaationa. Tässä jännitteisessä suhteessa ohjauksen tehtävänä on, subjektitieteellisestä näkökulmasta katsottuna, yksilön toimijuuden ja yhteiskunnallisen elämänhallintakyvyh tukeminen ja vahvistaminen.