Frei Otto

Frei Paul Otto (31. toukokuuta 1925 Siegmar, Saksa – 9. maaliskuuta 2015) oli saksalainen arkkitehti ja rakennesuunnittelija. Hän suunnitteli erityisesti useita kevytrakenteisia rakennelmia. Tunnetuin hänen rakennelmistaan on vuoden 1972 olympialaisten olympiastadionin katto Münchenissä.
Lapsuus, sota-aika ja opiskelut.
Frei Otto syntyi toukokuussa 1925. Hänen isänsä ja isoisänsä olivat kuvanveistäjiä ja molemmat vanhempansa kuuluivat Deutscher Werkbundiin. Frei itse toimi opiskeluaikanaan kesäisin kivenhakkaajan oppipoikana.
Otto oli juuri hyväksytty lukemaan arkkitehtuuria Berliinin teknilliseen yliopistoon, kun hänet värvättiin toiseen maailmansotaan. Ottoa alettiin kouluttaa lentäjäksi, mutta koulutus päättyi vuoden 1944 lopussa ja hänet siirrettiin jalkaväkeen. Hänet vangittiin huhtikuussa 1945 Nürnbergin lähellä, ja hän oli kahden vuoden ajan sotavankina Chartresin lähellä. Otto toimi leirin arkkitehtina. Hän suunnitteli rajoitetulla materiaalilla tilapäisiä suojia ja muita rakennelmia.
Otto palasi vuonna 1948 Berliiniin opiskelemaan arkkitehtuuria ja matkusti pian tämän jälkeen kuudeksi kuukaudeksi opiskelemaan Yhdysvalloissa. Opiskelumatkan aikana hän tutustui muun muassa Erich Mendelsohniin, Mies van der Roheen, Richard Neutraan ja Frank Lloyd Wrightin töihin. Yhdysvalloissa hän opiskeli myös sosiologiaa ja kaupunkisuunnittelua.
Ura.
Otto perusti 1952 oman toimiston Berliiniin. Hän valmistui tohtoriksi 1954, ja hänen väitöskirjansa aiheena oli jännitteiset rakenteet. Otton ensimmäiset kansallista huomiota saaneet rakennukset valmistuivat yhteistyössä L. Stromeyer &amp; Co -yrityksen kanssa. Otto suunnitteli 1955 kolme kevyttä puuvillasta tehtyä väliaikaista rakennusta Kasselin puutarhanäyttelyyn.
Otto perusti 1958 yksityisen Institute for Development of Lightweight Construction -instituutin, joka keskittyi kevyisiin rakenteisiin. Hän julkaisi 1962 ensimmäisen osan pääteoksestaan "Tensile Structures: Design, Structure and Calculation of Buildings of Cables, Nets and Membranes". Toinen osa ilmestyi vuonna 1966. Ottosta tuli 1964 Stuttgartin yliopistoon perustetun kevyiden rakenteiden instituutin johtaja.
Instituutti sai Saksan hallitukselta tehtäväkseen suunnitella Saksan liittotasavallan paviljongin Montrealin maailmannäyttelyyn 1967. Rolf Gutbrodin ja Fritz Leonhardtin kanssa suunniteltu paviljonki nosti Otton kansainvälisesti tunnetuksi arkkitehdiksi.
Olympia Baugesellschaft antoi 1968 Otton instituutille tehtäväksi kehittää Münchenin vuoden 1972 olympialaisten olympiastadionin katon. Otto ja Günter Behnisch suunnittelivat ilmavan telttakaton, joka suojaa säältä, mutta joka on myös mahdollisimman läpinäkyvä. Monimutkainen kattokonstruktio rakennettiin yhteen liitetyistä pleksilasilevyistä.
Otto työskenteli vuodet 1975–1980 Rolf Gutbrodin ja Ted Happoldin kanssa Saudi-Arabiassa, jonne he suunnittelivat Kuningas Abdulazizin yliopiston telttamaisen liikuntahallin. Otton suunnittelema on myös Münchenin eläintarhan ultrakevyt lintuhuone.
Otto kirjoitti koko uransa ajan. Hänen kirjansa "Biology and Building" julkaistiin 1972. Tämän jälkeen hän kirjoitti muun muassa bambun, äyriäisten ja saippuakuplien rakenteista. Stuttgartin yliopiston professorina hän oli vuoteen 1991, jolloin hänet nimettiin emeritusprofessoriksi. Otto työskenteli 2000-luvulle saakka, ja vuoden 2000 Hannoverin maailmannäyttelyä varten hän suunnitteli Shigeru Banin kanssa Japanin paviljongin, jonka katto oli tehty paperista.
Yksityiselämä.
Otto ja oli naimisissa vuodesta 1952 Ingrdid Smollan kanssa. He saivat viisi lasta. Heidän tyttärensä Christine Otto Kanstinger opiskeli myös arkkitehdiksi ja työskenteli vuodesta 1983 isänsä Warmbronnissa sijainneessa ateljeessa.