Gunilla Bielke

Gunilla Bielke (ruots. "Gunilla Johansdotter Bielke af Åkerö") ; (25. kesäkuuta 1568 – 25. kesäkuuta 1597 Bråborgin linna, Itä-Götanmaa) oli Ruotsin kuningatar, Juhana III:n toinen puoliso vuodesta 1585. 
Hän toimi kuningas Juhanan neuvonantajana ja tämän kautta vaikutti todistetusti Ruotsin politiikkaan johtamalla sitä protestanttiseen suuntaan. Hän teki myös laajaa hyväntekeväisyystyötä ja perusti lastenkodin Uppsalaan. 
Hänen poikansa oli Itä-Göötanmaan herttua Juhana nuorempi. 
Suku.
Gunillan isä oli kuningas Juhanan serkku, Itä-Götanmaan käskynhaltija, valtaneuvos Juhana Axelsson (Bielke), Häradssäterin ja Räfvelstan herra ja hänen äitinsä oli Margareta Axelsdotter (Posse). Hän jäi nuorena orvoksi ja kasvoi 10-vuotiaasta lähtien kuninkaan tyttären Anna Vasan kanssa ja vuonna 1582 hänestä tuli kuningatar Katarina Jagellonican hovineito.
Hovineito.
Puolitoista vuotta Katarina Jagellonican kuoleman jälkeen vuonna 1583 melankoliasta kärsivä 48-vuotias kuningas alkoi etsiä uutta kuningatarta ja hänen valintansa osui serkkunsa 16-vuotiaaseen tyttäreen, Gunilla Johansdotter Bielkeen. Kuninkaan sisarukset, herttua Kaarle sekä Cecilia, Anna, Elisabet ja erityisesti Katariina, yrittivät kaikin tavoin saada veljensä luopumaan tästä suhteesta ja valitsemaan sen sijaan kuningattaren jostain ulkomaisesta ruhtinassuvusta.
Yksi sisaruksista, joka Juhanan lausunnon mukaan "käytti eniten suutaan ja valitti tästä asiasta", oli hänen vanhin sisarensa Katarina, joka jopa väitti "joskus muilla loukkaavilla sanoilla, että paholainen kulutti monta kenkäparia rikki, ennen kuin Ruotsin kuningatar saavutti viimeisen korkeutensa". Kirjeessä sisarelleen Elisabetille, jossa Juhana valitti tästä, hän lisäsi: "Joka haluaa Meiltä hyvää, ei saa provosoida Meitä ilman syytä vihaan. Muuten meidän olisi hyvä löytää keino ja korjata se niin, että se saa heidät katumaan sellaista tekoa ja se spesi tulee panettelijan ovelle."
Juhana pysyi järkähtämättömänä. Syynä olla valitsematta ulkomaalaista prinsessaa hän totesi, että liitto ulkomaisen ruhtinassuvun kanssa vaikuttaisi liiaksi hänen lapsiinsa poliittisesti, mutta myös, että avioliittoneuvotteluissa ei voi luottaa muotokuviin, ja siksi oli turvallisinta "ottaa tänne maahan sellainen henkilö, joka on sen itse nähnyt". Hän huomautti myös, että heidän isänsä Kustaa Vaasa oli mennyt naimisiin myös syntyperäisten ruotsalaisen aateliston jäsenten kanssa, että ulkomainen avioliitto maksoi aikaa ja rahaa ja että hän halusi mennä naimisiin nopeasti. Hän uskoi myös, että kotimainen alamainen ei pystyisi esittämään samoja vaatimuksia kuin ulkomaalainen prinsessa, vaan olisi kiitollinen, tottelevainen ja velvellisuudentuntoinen niin kuin vaimon odotetaan olevan.
Gunilla Bielke itse vastusti avioliittoa. Hän oli antanut myöntävän vastauksen avioliitolle nuoren Per Jonssonin (Liljesparre) kanssa eli kihlautunut, ja kun kuningas ilmoitti Gunillalle valinnastaan, hän sai kosinnalleen tiukan kieltäytymisen. Kertoman mukaan kuningas oli tästä niin järkyttynyt, että löi naista käsineillään kasvoihin ja lähti matkoihinsa. Bielken suku oli eri mieltä, koska he pitivät yhteyttä kuningashuoneeseen tilaisuutena, jota ei kannata jättää väliin, ja painostivat tyttöä rukouksilla ja uhkauksilla, kunnes Gunilla lopulta antoi suostumuksensa.
Avioliitto.
Häät pidettiin Västeråsissa 21. helmikuuta 1585. Gunilla Bielke kruunattiin Ruotsin kuningattareksi seuraavana päivänä Västeråsin tuomiokirkossa. Häät ja kruunajaiset olivat erittäin ylelliset ja Gunilla Bielken asemaa ja arvoa kohtaan esitetyn kritiikin vuoksi Juhana piti huolen siitä, että puitteet olivat loisteliaat. Tilaisuutta varten valmistettiin erityiset kruunajais-regaalit, kuten helmillä koristeltu kultainen valtakunnanomena, jonka valmisti kultaseppä Frantz Beijer.
Vieraiden joukossa olivat valtaistuimen perillinen Sigismund ja tytär Anna, leskikuningatar Katarina Stenbock ja kuninkaan sisar Saksi-Lauenburgin herttuatar Sofia Vaasa poikansa Gustafin kanssa sekä kuningashuoneen kanssa sukua olevaa ylhäisaatelia. Juhanan sisaruksista vain Sofia osallistui häihin. Tämä aiheutti sisarusten välille kiistaa, ja Juhana rankaisi Elisabetia ja Ceciliaa muun muassa taloudellisesti.
Vaikein konflikti kuninkaalla oli veljensä Kaarlen kanssa. Hääkutsuun herttua vastasi: "Vaikka olisimme mieluummin ja toivoneet, että Teidän Majesteettinne olisi valinnut korkeamman ja jalomman avioliiton, mutta kun tämä on ollut Teidän Majesteettinne mieleen, toivomme Teidän Majesteeteillenne onnea ja Jumalan siunausta ja rukoilemme Jumalaa, että se tapahtuisi Teidän Kuninkaalliselle Majesteetillenne ja Teidän Kuninkaalliselle Majesteetillenne ja Majesteettienne rakkaille lapsille, maalle ja valtakunnalle hyödyksi ja hyväksi." Herttuapari kiittää edelleen kutsusta. "Mutta", siinä sanotaan, "sen jälkeen, kun aika on liian köyhä meille, emmekä ole kuulleet sellaisesta juhlallisuudesta, voisimme näin huonona aikana valmistautua kuninkaalliseen juhlaan. Pyydän tästä syystä veljellisesti ja rakkaudella, että Teidän Kuninkaallinen Majesteettinne haluaa meidän ja rakkaan vaimomme olevan veljellisiä ja rakastavasti yhtenäisiä."
Vihkiseremonian toimitti Västeråsin tuomiokirkossa arkkipiispa Andreas Laurentii Björnram, ja sitä seurasivat turnajaiset, joihin herttua Sigismund oli lähettänyt kutsut ja jossa uusi kuningatar jakoi palkinnot. Ericus Jacobi Skinnerus oli kirjoittanut häitä varten latinankielisen ylistysrunon heksametrillä.
Kuningatar.
Avioliitolla oli vaikutusta kuninkaaseen. Tiukasti protestanttimielisen kuningatar Gunillan puolelle asettuneen Juhanan into katoliseen oppiin kylmeni vähitellen, vaikka hän ei koskaan hylännyt unelmiaan mahdollisuudesta pakottaa katolisen kirkon liturgia Ruotsin kirkon alaisuuteen. Gunilla Bielken katsotaan vaikuttaneen Juhana III:een ja hänen politiikkaansa protestanttiseen suuntaan. Hän puuttui asioihin useaan otteeseen vainottujen antiliturgisten pappien hyväksi.
Pääsiäisenä 1586 Gunilla Bielkeä kuvaili matkakuvausten kirjoittaja Samuel Kiechel, joka osallistui virallisille illallisille Kalmarin linnassa. Hän kertoo, kuinka Juhana istui pöydän toisessa päässä Gunilla Bielken ja tämän naimattomien sisarusten vasemmalla puolella ja kunikaan lapset Sigismund ja Anna sekä sisar Sofia ja sisarenpoika Gustaf toisella puolella. Kiechel kuvailee Bielken ei-kuninkaallista taustaa ja toteaa, että avioliitto järjestettiin: "hänen kauneutensa vuoksi, koska hänen isänsä oli vain ritari ja aatelismies siinä maassa."
Gunilla Bielkeä lähestyivät usein anomusten tekijät ja hän teki itse paljon hyväntekeväisyyttä. Hän perusti muun muassa orpokodin Uppsalaan. Juhana III itse myönsi avoimesti, että hän oli puuttunut joihinkin asioihin "ihanan rakkaan vaimoni kuningattaren esirukousten" vaikuttamana. Hänen vaikutusvaltaansa oman sukunsa hyväksi ei pidä liioitella. Vuonna 1588 kuningas maksoi Gunillan kahden sisaren upeat kaksoishäät Kalmarissa. Hän ei ilmeisesti voinut tehdä mitään auttaakseen sukuaan, kun Bielket ja valtaneuvoston aateliset joutuivat ristiriitaan kuninkaan kanssa Tallinnan kokouksen jälkeen vuonna 1589, vaikka hän ei voinut olla tietämättä konfliktin kehittymisestä. Kuningas Juhana oli alkanut katua Sigismundin järjestämistä Puolan kuninkaaksi ja tavatessaan poikansa Tallinnassa 1589 käydyissä neuvotteluissa hän yritti saada hankkeen perutuksi. Gunilla Bielke seurasi Juhanaa Tallinnaan vuonna 1589 poikansa Juhana nuoremman kanssa ja näki koko konfliktin paikan päällä. Hän osallistui aktiivisesti välittäjänä monarkin ja syrjäytettyjen valtaneuvosto jäsenten väliseen konfliktiin. Leskikuningattarena ollessaan hän oli usein valtaneuvoston jäsenten naissukulaisten luotettu. Hän onnistui lopulta saamaan armahduksen entiselle holhoojalleen Hogenskild Bielkelle.
Gunilla Bielken vaikutusvaltaa Juhana III:een kuvataan joissakin lähteissä oman asemansa väärinkäyttämisenä ja puolisonsa valtuuksia loukkaavana. Kaarle IX:n riimikronikassa vihjataan, että hän käytti vaikutusvaltaansa hyödyttääkseen liiallisesti sukulaisiaan:Med drottning Gunnel vele vi tale
hon kan oss mycket hugsvale,
hos konungen kan hon fodra bäst,
ty hon är vår vän och släkten bäst.
"Haluamme puhua kuningatar Gunnelin kanssa;" 
"hän tuntee meidät hyvin;" 
"kuninkaan luona hän voi ruokkia parhaiten;" 
"sillä hän on paras ystävämme ja sukulaisemme"]Myös Juhanan sisarukset kääntyivät Gunilla Bielken puoleen käyttääkseen tämän vaikutusvaltaa. Sofia pyysi muun muassa vuonna 1590, että hän suostuttelisi Juhanan peruuttamaan poikansa karkotuksen hovista, ja kuninkaan tytär Anna Vasa pyysi häntä vuonna 1592 suostuttelemaan Juhanan maksamaan itselleen myötäjäiset. Juhanan viimeisenä hallitusvuotena julkaistiin hämmästyttävän suuri määrä kirjeitä kuningattaren nimissä (allekirjoitettu "Gun-nell"). Vuonna 1590 Juhana III asetti Gunillan myös valtionhoitajaksi mahdolliseen holhoojahallitukseen siltä varalta, että heidän yhteinen poikansa nousisi valtaistuimelle alaikäisenä, "sen jälkeen, kun kukaan ei voi isän kuoleman jälkeen huolehtia lapsesta enemmän ja paremmin kuin äiti", mutta Gunillan pojasta ei koskaan tullut kuningasta.
Aegidius Girs kuvailee Gunillaa aikalaiskronikassa uskolliseksi: hänen kerrotaan tukeneen Juhanaa oikealla kädellään tämän kuolinvuoteella, samalla kun piti heidän poikaansa vasemmalla kädellään.
Leskikuningatar.
Kuninkaan kuoleman jälkeen vuonna 1592 hän eli leskenelatuksella, jota herttua Kaarle yritti rajoittaa. Kuninkaan kuoleman jälkeen hän jäi pitkäksi aikaa Tukholman Tre Kronor-linnaan odottamaan Sigismundin saapumista ja Juhanan hautajaisia, mitä ​​Kaarle vastusti. Kaarle levitti huhua, että Gunilla oli salannut kuninkaan kuolemaa useiden päivien ajan piilottaakseen perintötavarat ja inventoinut taloustavarakamarin. Itse asiassa Kaarle oli ollut asioista hyvin perillä ja saanut säännöllisesti raportteja kuninkaan terveydentilasta. Sigismundin saapuessa Gunilla vaati inventaariota selvitäkseen tilanteesta ja osoitti omistusoikeutensa Juhanan lahjakirjalla. 
Hän kuitenkin hankki itselleen niin monia etuja kuin laillisesti pystyi, ja uusi kuningatar Anna Itävaltalainen valitti, että Tukholman Tre Kronor-linna oli epämukava, koska Gunilla oli ottanut suurimman osan siitä mukanaan. Gunilla taisteli Juhanan hänelle testamenttaamasta perinnöstä ja elatuksesta, vaikka Kaarle yritti kiistää hänen oikeuksiaan sillä perusteella, että Gunilla oli saanut liikaa ja että Juhanan testamenttia tulisi pitää laittomana. Sigismund vahvisti kuitenkin Gunillan vaatimukset 18. toukokuuta 1594.
Gunilla vetäytyi Benhammarin tilalle Uplantiin kesällä 1594, jonka hän sai useilla lahjoituskirjeillä tehtynä lahjoituksena, johon kuului 95 tilaa ja 14 torppaa. Juhana III:n toisella lahjoituksella oli myös laajennettu hänen lapsuudenkotinsa Liljestadin perintötilan Skönbergan maita. Testamentissa Gunilla oli saanut poikansa Juhana nuoremman, Itä-Götanmaan herttuan täyden huoltajuuden. Loppusyksystä 1595 hän muutti Bråborgin linnaan Bråvikeniin Itä-Götanmaalle, joka oli perustettu leskentilaksi hänen huomenlahjatiloilleen Dagsbergin, Konungsundin ja Östra Stenbyn pitäjiin.
Hänen omaisuuteensa kuuluivat laajat läänitykset Suomessa, Porin kaupunki ja kuninkaankartano, joissa oli yhteensä 3 000 taloutta. Huomenlahjakirjassa hänelle taattiin myös 30 000 taaleria käteistä. Mutta hän ei koskaan saanut monia luvatuista eduista. Hän neuvotteli turhaan sekä Kaarlen että Sigismundin kanssa saadakseen vuokrat maistaan ja yritti myös saada kruunun maksamaan itselleen 6 000 taaleria, koska oli rahoittanut "sota-asiat" puolisonsa viimeisinä hallitusvuosina.
Gunilla Johansdotter Bielke kuoli Bråborgin linnassa 29. syntymäpäivänään kesäkuussa 1597 kuusi viikkoa kestäneen kuumeisen sairauden jälkeen. Hänet haudattiin 21. tammikuuta 1598 Uppsalan tuomiokirkon Vaasa-kuoriin regaalien kanssa kruunattuna ja valtakunnanomenan sekä valtikan kanssa, toisten tietojen mukaan Kustavilaiseen kuoriin.
Uppsalan linnan Gunilla-kello on nimetty hänen mukaansa.