tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Markku Perkkiö

Markku Perkkiö (1. kesäkuuta 1951 Oulu – 21. tammikuuta 2013) oli suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi lähes koko uransa ajan Oulun Kärpissä, lukuun ottamatta kautta 1971–1972 Rauman Lukossa ja Perkkiön kaksi viimeistä kautta Ruotsissa. Hän toimi myös Kärppien toimitusjohtajana vuosina 1990–1992.
Pelaajaura.
Seuraura.
Perkkiö pelasi Kärpissä ensimmäiset SM-sarjaottelunsa kaudella 1967–1968. Joukkue putosi kauden päätteeksi Suomen sarjaan ja Perkkiö pelasi SM-sarjaa seuraavan kerran Rauman Lukossa kaudella 1971–1972, joka oli hänelle ainoa pääsarjakausi muualla kuin Kärpissä. Kaudeksi 1972–1973 Perkkiö palasi Kärppiin. Kaudeksi 1974–1975 Suomen sarjan tilille tuli I-divisioona. Perkkiö oli tuolloin Kärppien paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 20+17=37 ja sijoittui sarjan pistepörssissä neljänneksi. Hän oli myös I-divisioonan viidestä parhaasta pistemiehestä ainoa, joka pelasi muualla kuin Forssan Palloseurassa.
Kaudella 1975–1976 Perkkiö voitti ylivoimaisesti koko I-divisioonan piste- ja maalipörssin tehoilla 45+27=72. Kärpät eteni SM-karsintoihin, mutta jäivät ilman sarjanousua. Kaudella 1976–1977 hän voitti jälleen I-divisioonan maalipörssin 44 osumallaan. Pistepörssissä Perkkiö sijoittui 70 tehopisteellään toiseksi edellään vain Sportin Håkan Hjerpe. Hän, tutkapari Hannu Aravirta sekä puolustaja Reijo Ruotsalainen kuuluivat Kärppien kenties tärkeimpiin avainpelaajiin, kun joukkue voitti I-divisioonan runkosarjan ja nousivat SM-liigaan keväällä 1977.
Kärppien SM-liigan nousukaudella 1977–1978 Perkkiö teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 20+16=36, joilla hän oli Kärppien toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies, kun myös seuraavalla kaudella 1978–1979 tehoilla 15+10=25. Viimeiseksi jääneen SM-liigakautensa 1979–1980 päätteeksi Perkkiö voitti SM-pronssia. Vuodet 1980–1982 hän vietti Ruotsin I-divisioonassa, kiirunalaisten Kiruna IF:n ja IFK Kirunan joukkueissa.
Maajoukkueura.
Perkkiö pelasi alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1970.
Uran jälkeen.
Perkkiö kuului entisistä Kärppien pelaajista muodostuneen Wanhojen Kärppien perustajajäseniin ja hänet valittiin yhdistyksen puheenjohtajaksi perustamisvuonna 1987. Vuosina 1990–1992 Perkkiö toimi Kärppien toimitusjohtajana. Hän kuoli äkillisesti sairauskohtaukseen lomamatkallaan 21. tammikuuta 2013 ollessaan 61-vuotias.
Muuta.
Perkkiön poika Matias on alemmissa sarjoissa pelannut jääkiekkoilija.
Punainen matto

Punainen matto on arvovieraille kuten valtionpäämiehille ja filmitähdille usein levitettävä matto, jolla korostetaan heidän saapumisensa arvoa.
Punainen ja purppura väri ovat jo antiikin ajoista asti olleet erityisen arvostettuja niiden harvinaisuuden vuoksi. Varhaisin viittaus punaiseen mattoon on kreikkalaisen Aiskhyloksen "Agamemnon"-tragediasta vuodelta 458 eaa. Näytelmässä Clytaemnestra rohkaisee miestään Agamemnonia kävelemään punaisen maton poikki sotasaavutustensa kunniaksi. Vaatimaton Agamemnon kieltäytyy aluksi, mutta kävelee lopulta kuitenkin maton poikki, tosin paljain jaloin ja peläten jumalien vihaa vietyään heiltä voiton kunnian. 
Vuonna 1821 laivalla matkustanutta Yhdysvaltain presidenttiä James Monroeta varten levitettiin punainen matto joentörmälle Etelä-Carolinassa. Vuonna 1902 newyorkilainen luksusjuna "20th Century Limited" levitti punaisen maton kaikille Chicagon junaan nousseille matkustajilleen.
Vuonna 1922 punaista mattoa käytettiin ensi kertaa Hollywoodissa, "Egyptian Theatren" avajaisissa. Seitsemän vuotta myöhemmin perustetussa vuosittaisessa Oscar-gaalassa alettiin myös käyttää punaista mattoa, ja se toimii nykyisin tunnettuna filmitähtien näyttäytymistilaisuutena. Oscar-gaalan maton tarkka sävy on salaisuus, mutta se on hiukan purppuraan vivahtava punainen, joka näyttää televisiokuvassa todellista punaisemmalta. Maton levittämiseen menee 20 mieheltä kaksi päivää.
Luettelo Maersk Linen aluksista

Tämä on luettelo Maersk Linen omistamista aluksista. Omistettujen alusten lisäksi Maersk Linen käytössä on vuokrattuja laivoja.
Luettelo.
Laivaluettelo on päivitetty viimeksi 4. heinäkuuta 2011.
Toni Eskelinen

Toni Eskelinen (s. 18. tammikuuta 1995 Oulu) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekossa.
Ura.
Seuraura.
Eskelinen aloitti jääkiekon 6-vuotiaana Kiekko-Ketuissa. Hän siirtyi juniorina sittemmin Oulun Kärppiin. Oulun Kärpät 46 ry palkitsi Eskelisen D-1-juniori-iässä tammikuun 2009 kuukauden juniorina. Kaudella 2011–2012 hän kantoi suurimman osan Kärppien B-nuorten torjuntavastuusta ja oli viemässä joukkuetta B-nuorten SM-sarjan välieriin saakka. Kärpät hävisi kuitenkin pronssiottelun vieraissa Turun Palloseuralle lukemin 4–3.
Kaudeksi 2012–2013 Eskelinen nimettiin niin ikään Kärppien SM-liigajoukkueen kolmosmaalivahdiksi. Hän toimi Kärppien luukkumaalivahtina ensimmäisen kerran 10. lokakuuta 2012 Turun Palloseuraa vastaan ja sai hoitaa syyskaudella samaa virkaa sekä Johan Backlundin että Tomi Karhusen oltua sivussa peleistä. Eskelinen teki ensimmäiset luistimenpiirtonsa SM-liigaottelussa 26. helmikuuta 2013 Helsingin IFK:ta vastaan, jolloin hän sai jääaikaa kuusi sekuntia. Kaudella 2013–2014 Eskelinen torjui Kärppien A-nuorille SM-hopeaa. Hän toimi 11 SM-liigaottelussa Kärppien luukkuvahtina ja esiintyi myös yhdessä ottelussa maalinsuulla.
Eskelinen siirtyi kaudeksi 2014–2015 2+1-vuotisella sopimuksella Pelicansiin. Hän aloitti joukkueen kolmosmaalivahtina A-nuorissa, mutta nousi Jere Myllyniemen syyskautisen loukkaantumisen myötä Pelicansin kakkosmaalivahdiksi. Eskelinen puki kauden aikana kaikkiaan 37 SM-liigaotteluun, mutta hän ei saanut kuitenkaan peliaikaa, vaan Janne Juvonen pelasi lähes kaikki loppukauden ottelut. Kaudella 2015–2016 Eskelinen jäi ilman peliaikaa koko Pelicansin organisaatiossa (SM-liigajoukkue, A-nuoret, yhteistyöjoukkue Heinolan Peliitat Mestiksessä), joten hänen sopimuksensa purettiin marraskuussa 2015, jolloin Eskelinen siirtyi try-outille Mestiksen nousijajoukkue Rovaniemen Kiekkoon. Neljän ottelun jälkeen hän sai loppukauden jatkosopimuksen. Eskelinen toimi lähinnä joukkueen kakkosmaalivahtina Paavo Hölsälle ja pelasi 15 runkosarjaottelua, kuten myös kaudella 2016–2017, jolloin hän pelasi 13 runkosarjaottelua.
Lokakuussa 2017 Eskelinen siirtyi loppukauden 2017–2018 kattavalla sopimuksella Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. divisjonissa pelaavan Grüner Ishockeyn joukkueeseen oltuaan alkukauden ilman sopimusta. Helmikuussa 2018 hän palasi kuitenkin loppukauden sopimuksella RoKin Mestis-joukkueen paitaan.
Maajoukkueura.
Eskelinen on pelannut yhden poikien maaottelun.
Vaahterasavikka

Vaahterasavikka ("Chenopodiastrum hybridum") on suurilehtinen Euraasiassa tavattava savikkalaji.
Ulkonäkö ja koko.
Yksivuotinen vaahterasavikka kasvaa 20–80 cm korkeaksi. Kasvi on väriltään vaihtelevan vihreä ja sen nuoret osat ovat jauhoisia. 
Varsi on kellanvihreä, juovainen, pysty, särmikäs ja etenkin alaosasta niukkahaarainen. Lehdet ovat varressa kierteisesti. Varren keskiosissa lehtien lapa on kooltaan 4–12 cm ja muodoltaan leveänpuikea, harvaan liuskamaisesti isohampainen ja tavallisesti hertta- tai tylppätyvinen. Kukinto on lehdetön, runsashaarainen ja terttumainen, kukkasykeröt ovat pieniä. Suomessa vaahterasavikka kukkii heinä-syyskuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Musta siemen on vaaka-asennossa ja tiukasti kiinni pähkylän seinässä. Kooltaan siemen on 1,6–2 mm pitkä, ympärykseltään pyöreä, tylppäreunainen ja pinnaltaan syväkuoppainen.
Laji muistuttaa suuresti Pohjois-Amerikassa tavattavaa plataanisavikkaa ("C. simplex"). Aikaisemmin plataanisavikka luokiteltiinkin vaahterasavikan yhdeksi alalajiksi ("C. hybridum" ssp. "gigantospermum").
Levinneisyys.
Vaahterasavikkaa tavataan Euroopassa Pohjois-Espanjasta ja Britteinsaarilta läpi Keski- ja Etelä-Euroopan Pohjois-Kreikkaan, Romaniaan, Ukrainaan, Kaukasukselle ja Etelä- ja Keski-Venäjälle. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian keskiosiin. Levinneisyysalue jatkuu Venäjällä Aasian puolelle Etelä-Siperiaan ja satunnaisempana Keski-Aasiaan ja Pohjois-Kiinaan.
Suomessa vaahterasavikkaa on tavattu Etelä- ja Länsi-Suomessa Oulun korkeudelle saakka. Eteläisimmässä Suomessa laji on vakiintunut uustulokas, muualla maassa satunnainen tulokaslaji.
Elinympäristö.
Vaahterasavikka on kulttuurin seuralainen, jota tavataan muun muassa puutarhoissa, satamissa, kaatopaikoilla, kaupungeissa, rautateillä ja erilaisilla joutomailla.
Käyttö.
Monien muiden savikkalajien tavoin myös vaahterasavikka kelpaa ihmisravinnoksi.
Mauritz Stensson Leijonhufvud

Mauritz Stensson (Steninpoika) Leijonhufvud myöh. "Lewenhaupt" (10. syyskuuta 1559 Kärra – 23. marraskuuta 1607 Käggleholm, Ödebyn pitäjä, Ruotsi) oli ruotsalainen valtaneuvos ja Raaseporin kreivi. Hän kuului Kaarle-herttuan kannattajiin ja oli mukana Suomen retkellä 1599. Hän sai vuonna 1600 veljensä Stenin menettämän Raaseporin kreivikunnan. Hän toimi Viron käskynhaltijana vuosina 1601–1602.
Hän oli Sten Eriksson Leijonhufvudin ja Ebba Månsdotter Lilliehöökin vanhin poika. Hän oli aviossa Amalia von Hatzfeldin kanssa ja heillä oli yksi tytär, Ebba Mauritzdotter Lewenhaupt.
Knarri

Knarri (muinaisnorj. "knǫrr", myös "knarrskip, knarrarskip "tai runokielessä "knarri") oli viikinkien rahtialustyyppi. Nämä laivat muistuttivat muita viikinkilaivoja, mutta niiden runko oli laajempi ja ne liikkuivat pääasiassa purjeilla. 
Historia.
Knarri on muinaisnorjankielinen nimitys laivoille, jotka rakennettiin Atlantin ylitystä varten. Tyypiltään se on limilaidoitettu kuten muutkin viikinkilaivat, mutta runko on leveämpi jättäen enemmän tilaa kuljetettavalle rahdille. Sitä pystyttiin kuljettamaan pienemmällä miehistöllä. Knarrit rakennettiin yleensä 16 metriä pitkiksi, 4,5 metriä leveiksi ja niiden uppouma oli 24 tonnia. Knarria käytettiin kauppatavaran kuten hylkeenrasvan, norsunluun, villan, puutavaran, vehnän, turkkien ja nahkojen, varusteiden, orjien, hunajan ja aseiden kuljettamiseen. Sitä käytettiin myös huoltoaluksena toimittamaan ruokaa, juomia, aseita ja varusteita sotureille ja kauppiaille heidän pitkillä matkoillaan ympäri Eurooppaa. Knarreilla kuljettiin myös karjaa, kuten lampaita ja hevosia, Atlantin yli Islantiin ja Grönlantiin. Niillä huollettiin norjalaista asutusta Islannissa, Grönlannissa ja Vinlandissa sekä käytiin kauppaa Britteinsaarille, manner-Eurooppaan ja Novgorodiin. 
Knarreja ei käytetty kumpuhautauksessa, joten niitä on säilynyt vähän. Roskilden läheltä vuonosta löydettiin 1962 viisi laivaa, jotka olivat säilyneet kapeassa kanavassa. Knarrin lisäksi näihin kuului kaksi sotalaivaa, baltialainen kauppalaiva ja kalastusalus. Arkeologit arvelevat, että alukset upotettiin kanavaan estämään vihollisten kulku. Nämä Skuldelevin laivat on restauroitu ja ne ovat nähtävissä Roskilden viikinkilaivamuseossa. Askekärrin laiva on Götajoesta löydetty knarri, joka on ajoitettu 930-luvulle. Se on ainoa Ruotsista löydetty viikinkilaiva.
Värtahamnen

Värtahamnen ja viereinen Vapaasatama Pikku-Värtanin pohjukassa muodostavat Tukholman pääsataman. Värtahamnen palvelee ensisijaisesti Tallink Siljaa, joka liikennöi Suomeen, Ahvenanmaalle ja Viroon. Lisäksi satama palvelee rahtivarustamo Sea Wind Linea, joka toimittaa hiiltä polttoaineeksi läheisille hiilivoimaloille Hjorthageniin. Värtahamnen sijaitsee pääosin Ladugårdsgärdetin, mutta osin myös Hjorthagenin kaupunginosassa.
Värtahamnen rakennettiin vuosina 1879–1886 sen jälkeen, kun kaupunki osti maata tilaavievien tuontitavaroiden, kuten hiilen maahantuontia varten. Pian alueelle rakennettiin rahti- ja henkilökuljetuksia varten rautatie, jonka nimi on Värtabanan. Värtanin rautatieasema vihittiin käyttöön vuonna 1882. Värtahamnenia laajennettiin ja syvennettiin vaiheittain 1900-luvun alussa, ja vuonna 1903 vihittiin käyttöön Värtaverketin hiilivoimalat. Vuonna 1904 otettiin käyttöön kunnallistalo, jossa toimi tulli- ja satamakonttori.
Tulevaisuuden suunnitelmat.
Suunnitelmien (2010) mukaan Värtahamnenin kunnossapito sisältäisi ensisijaisesti Värtalaiturin laajentamista suuria ihmismassoja varten. Hankkeet tekevät satamasta myös entistä ympäristöystävällisemmän. Värtalaiturin laajennustyö tehdään vaiheittain, ja uutta pinta-alaa tulee noin 84 000 m². Satama-alueen kokonaispinta-ala tulee olemaan kaikkien laajennusten jälkeen 134 000 m². Nykyään sataman pinta-ala on 114 000 m².
Vastatuulensoutajat

Vastatuulensoutajat on Pronssinen Pokaali -yhtyeen neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 1. maaliskuuta 2013. Albumi katkaisi Pronssisen Pokaalin 13 vuotta kestäneen levytystauon – yhtyeen edellinen studioalbumi "Maa hehkuu" ilmestyi vuonna 2000.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 29.
Minotauri

Minotauri oli äänekoskelainen doom metal -yhtye, joka toimi vuosina 1995–2007.
Yhtye oli Reverend Bizarren ja Spiritus Mortiksen ohella tärkeimpiä suomalaisen doom metal -musiikin edelläkävijöitä.
Diskografia.
EP:t
Appiukko vauhdissa

Appiukko vauhdissa () on vuonna 1953 ensi-iltansa saanut Edward Buzzellin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Van Johnson ja Janet Leigh.
"Appiukko vauhdissa" on Metro-Goldwyn-Mayerin tuottama ja levittämä. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 13. maaliskuuta 1953, ja Suomessa elokuva julkaistiin 24. elokuuta 1956.
Warner Bros. julkaisi elokuvan DVD:lle 5. helmikuuta 2013.
Catilinan salaliitto

Catilinan salaliitto oli sisällissota Rooman tasavallassa. Catilina johti vuonna 63 eaa. salaliittoa konsuli Marcus Tullius Ciceroa ja senaattia vastaan. Hän pyrki ensin konsuliksi julistamalla radikaalia ohjelmaa harvainvallan lopettamisesta ja velkojen mitätöinnistä. Kun yritys ei onnistunut, hän aloitti aseellisen kapinan, jossa oli mukana useita korkeita tasavallan virkamiehiä. Myös monet Sullan köyhtyneet sotaveteraanit kannattivat sitä. Suunnitelmaan kuului korkeiden virkamiesten surmaaminen, tulipalojen sytyttäminen kaupungissa ja sodankäynti gallialaisen allobrogien heimon avulla. 
Konsuli Cicero sai suunnitelman tietoonsa ennen kapinan aloittamista. Catilina poistui kaupungista, ja Rooman joukot surmasivat hänet seuraavana vuonna. Kaupunkiin jääneet kapinallisten johtomiehet vangittiin ja tuomittiin kuolemaan. Kapina tunnetaan Ciceron kirjoituksista ja historioitsija Sallustiuksen teoksesta "Catilinan salaliitto".
Pentti Kolehmainen

Pentti Kolehmainen (19. elokuuta 1934 Mikkeli – 29. syyskuuta 2003 Vantaa) oli suomalainen viestiaselajin kenraalimajuri. Hän palveli mm. Viestirykmentissä ja pääesikunnassa. 1986–1988 hän toimi sotavarustepäällikkönä, minkä jälkeen hän erosi puolustusvoimien palveluksesta.
Kolehmaisen puoliso oli oopperalaulaja Ritva Auvinen.
Pentti Kolehmainen oli myös aktiivinen radioamatööri.
Doom Metal Invasion

Doom Metal Invasion on suomalaisen doom metal -yhtyeen Minotaurin EP-levy. Se julkaistiin vuonna 2002 levymerkillä Iron Bonehead Productions.
EP:stä julkaistiin rajoitettu käsin numeroitu 500 kappaleen 10" vinyylilevyn erä.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Ari Honkonen.
Plataanisavikka

Plataanisavikka ("Chenopodiastrum simplex") on Pohjois-Amerikasta lähtöisin oleva suurilehtinen savikkalaji.
Ulkonäkö ja koko.
Plataanisavikka on yksivuotinen ja kasvaa 20–80 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on väriltään vaihtelevan vihreä ja sen nuoret osat ovat jauhoisia. 
Varsi on pysty, särmikäs, väriltään kellanvihreä, juovainen ja etenkin alaosasta niukkahaarainen. Lehdet ovat varressa kierteisesti. Varren keskiosissa lehtien lapa on kooltaan 4–12 cm ja muodoltaan leveänpuikea, harvaan liuskamaisesti isohampainen ja tavallisesti hertta- tai tylppätyvinen. Lehdetön kukinto on runsashaarainen ja terttumainen, kukkasykeröt ovat pieniä. Plataanisavikka kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Musta siemen on vaaka-asennossa ja lähes irti pähkylän seinästä. Kooltaan siemen on 1,5–2,7 mm pitkä, hyvin litteä, teräväreunainen ja sileäpintainen.
Laji muistuttaa suuresti vaahterasavikkaa ("C. hybridum"). Aikaisemmin se luokiteltiinkin sen alalajiksi ("C. hybridum" ssp. "gigantospermum").
Levinneisyys.
Plataanisavikka on kotoisin Pohjois-Amerikasta, jossa sitä tavataan suurimmassa osassa Yhdysvaltoja ja Kanadaa eteläisimpiä sekä pohjoisen arktisia alueita lukuun ottamatta. Laji on levinnyt tulokkaana ainakin Eurooppaan. Suomessa plataanisavikkaa on tavattu Etelä-Suomessa sekä Oulun seudulla. Pääosa Suomen havainnoista on varsin vanhoja.
Elinympäristö.
Suomessa plataanisavikka on uustulokas, jota on tavattu joutomailla myllyillä ja satamissa.
Kenen on kosto

Kenen on kosto () on Fred Zinnemannin ohjaama yhdysvaltalainen film noir -tyylinen jännityselokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1948. Elokuvan pääosissa ovat Van Heflin, Robert Ryan ja Janet Leigh. "Kenen on kosto" perustuu Collier Youngin tarinaan, jonka pohjalta Robert L. Richards sovitti käsikirjoituksen.
Juoni.
"Kenen on kosto" kertoo kahdesta entisestä sotavangista, joiden ystävyys katkeaa, kun toinen heistä päättää toimia saksalaisten kätyrinä vankileirillä. Joe Parkson (Robert Ryan) lähtee kostamaan sodanajan veriteot itse.
Tuotanto.
"Kenen on kosto" kuvattiin Kalifornian Los Angelesissa, Glendalessa, Santa Monicassa ja MGM:n studioilla Culver Cityssä.
Elokuvan musiikin sävelsi Bronisław Kaper, ja sen kuvasi Robert Surtees. William H. Wright tuotti elokuvan Metro-Goldwyn-Mayerille.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Kenen on kosto" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 21. joulukuuta vuonna 1948. Elokuva oli osallisena myös vuoden 1949 Cannesin elokuvajuhlilla. Suomessa elokuva julkaistiin 14. huhtikuuta vuonna 1950.
"Kenen on kosto" sai ilmestyessään hyvän vastaanoton kriitikoilta. Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 90 prosentin "tuore" arvosana, joka perustuu kymmeneen arvosteluun. Internet Movie Databasessa elokuvalla on 7,4 tähteä kymmenestä, joka pohjautuu yli tuhanteen tähteytykseen.
"Kenen on kosto" julkaistiin DVD:lle Yhdysvalloissa 31. heinäkuuta vuonna 2007. DVD-julkaisijana toimi Warner Brothers.
II (Minotaurin albumi)

II on suomalaisen doom metal -yhtyeen Minotaurin toinen ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2007 levymerkillä Firebox Records.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Ari Honkonen.
Celebrity Reflection

Celebrity Reflection on viides ja toistaiseksi viimeinen "Solstice"-luokan risteilyalus. Alus luovutettiin omistajalleen Celebrity Cruisesille lokakuussa 2012. Aluksella on yksi kansi enemmän kuin muilla "Solstice"-luokan aluksilla, ja aluksella on ensimmäisen Aqua-luokan sviittejä. "Celebrity Reflection" on ainoa alus jolla on Reflection-luokan sviittejä. Alukselle mahtuu yli 3 000 matkustajaa, mikä on yli 150 enemmän kuin muilla "Solstice"-luokan aluksilla.
Risteilyt.
Syksy 2012 – Neitsytristeily Amsterdamista Barcelonaan, ja useita risteilyjä Välimerellä Barcelonasta ja Venetsiasta. 
Talvi 2012 – Risteilyjä Karibialla Miamista.
Kesä 2013 – Välimeren risteilyjä Roomasta.
Talvi 2013 – Risteilyjä Karibialla Miamista.
Sven Leijonmarck

Sven Leijonmarck, alk. "Agricola", "Åkerman" ja "Åkermarck" (1649–1728), oli suomalainen valtiomies. Hän oli Turun hovioikeuden varapresidentti 1702–1721. Hän kannatti innokkaasti reduktiota. Kun Kaarle XII oli Turkissa, Leijonmarck liittyi salaiseen puolueeseen, joka vaati kuninkaan vallan supistamista. Hän osallistui vuoden 1734 lain valmisteluun.
Hänet aateloitiin 1686, jolloin hän otti nimen Leijonmarck. Hänen isänsä oli Uskelan kirkkoherra Christianus Christierni Agricola (k. 1669).
Valitsin rakkauden

Valitsin rakkauden () on vuonna 1949 ensi-iltansa saanut Curtis Bernhardtin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Glenn Ford, Charles Coburn ja Gloria DeHaven. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä.
"Valitsin rakkauden" perustuu Maxence van der Meerschin romaaniin "Bodies and Souls", jonka pohjalta Theodore Reeves laati käsikirjoituksen. "Valitsin rakkauden" kuvattiin New Yorkissa. Elokuva sai ensi-iltansa 29. syyskuuta 1949 Yhdysvalloissa. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 1. kesäkuuta 1951. "Valitsin rakkauden" julkaistiin DVD:lle 24. heinäkuuta 2012.
Skansen Kronan

Skansen Kronan on linnake Hagan kaupunginosassa Göteborgissa, Ruotsissa.
Skansen Kronan rakennettiin 1600-luvun loppupuolella Erik Dahlbergin suunnitelmien mukaan ja otettiin käyttöön vuonna 1698 varustettuna 23 tykillä.
Linnakkeen 4–5 metriä paksut seinät on tehty graniitista, gneissistä ja diabaasista. Skansen Kronania vastaan ei koskaan hyökätty eikä kanuunoita koskaan käytetty.
Linnoitus ja sen kaksoiskappale, Skansen Lejonet, rakennettiin osana Göteborgin puolustusta Tanskan etelästä tulevan hyökkäyksen varalle, samoin kuten Älvsborgin linnoitus.
Linnoitus, joka alun perin rakennettiin kaupungin muurien ulkopuolelle, sijoittuu nykyään Göteborgin kaupunkikeskustassa Hagan kaupunginosaan. Sitä käytettiin sotilasmuseona 2004 saakka. Nykyään Skansen Kronania käytetään konferensseissa ja yksityistilaisuuksissa.
Kaksi sydäntä tahdissa

Kaksi sydäntä tahdissa () on Lloyd Baconin ohjaama yhdysvaltalainen Technicolor-menetelmällä kuvattu musikaalikomediaelokuva vuodelta 1953. "Kaksi sydäntä tahdissa" -elokuvan pääosissa ovat Donald O’Connor, Janet Leigh ja Buddy Hackett elokuvadebyytissään.
Elokuvan käsikirjoituksen laativat Oscar Brodney ja Don McGuire. Elokuvan tuottajina toimivat Leonard Goldstein ja Ted Richmond Universal Picturesille. Henry Mancini sävelsi elokuvaan musiikin. "Kaksi sydäntä tahdissa" sai ensi-iltansa 6. joulukuuta vuonna 1953 Yhdysvalloissa. Kalifornian Los Angelesin ensi-ilta oli 30. joulukuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 23. heinäkuuta vuonna 1954.
"Kaksi sydäntä tahdissa" -elokuvan otoksia käytettiin "Columbon" jaksossa "Sammunut tähti" vuonna 1975. Jaksossa vanhentunut Janet Leigh näyttelee eläköitynyttä Hollywood-tanssija ja -laulajaa, joka katselee haikeana "Kaksi sydäntä tahdissa" -elokuvaa.
Jermaine Flowers

Jermaine "Jonte" Flowers (s. 12. huhtikuuta 1985 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laituri.
Winona State Universityssa pelannut Flowers siirtyi Eurooppaan kaudeksi 2008–2009 ja pelasi Ruotsissa ja Ranskassa. Heinäkuussa 2012 suomalainen Joensuun Kataja teki Flowersin kanssa pelaajasopimuksen. Kataja ja Flowers etenivät EuroChallengessa puolivälieriin, ja Flowers valittiin jatkolohkovaiheen 6. kierroksen kierroksen pelaajaksi. Hänet valittiin myös Korisliigan tammikuun pelaajaksi. Kauden lopuksi Kataja saavutti SM-pronssia.
Kaudella 2013–2014 Flowers pelaa romanialaisessa CSU Asesoft Ploieștissa.
Sefton Barrett

Sefton Barrett (s. 12. joulukuuta 1983 Brampton) on kanadalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laituri. Hän edustaa Suomen Korisliigassa pelaavaa KTP-Basketia.
Central Michigan Universityssa pelannut Barrett pelasi Eurooppaan siirryttyään Puolassa ja Saksassa, mistä hän siirtyi suomalaiseen KTP-Basketiin syyskuussa 2010. KTP saavutti Korisliigassa pronssia, ja Barrett siirtyi Ranskaan. Syyskuussa 2012 Barrett teki paluun KTP:n joukkueeseen. Helmikuussa 2013 hänet valittiin Korisliigan kuukauden pelaajaksi, ja kauden päätteeksi KTP saavutti Korisliigan hopeaa. Kesällä 2013 Barrett teki vuoden pelaajasopimuksen KTP:n kanssa. Hänen kautensa päättyi kuitenkin jo syksyllä nilkkavammaan. Kuntouduttuaan Barrett pelasi maansa pääsarjassa. Hän palasi KTP:hen kesäkuussa 2015 tehdyllä sopimuksella.
Marcus Faison

Marcus Vondell Faison (s. 18. helmikuuta 1978 Fayetteville, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalais-belgialainen koripalloilija, pelipaikaltaan laituri.
Siena Collegessa pelannut Faison siirtyi pelaamaan Eurooppaan vuonna 2000 ja on siitä lähtien pelannut pääasiassa eurooppalaisissa seuroissa muun muassa Euroliigaa ja ULEB Eurocupia. Helmikuussa 2013 Faison teki pelaajasopimuksen suomalaisen KTP-Basketiin, joka etsi sijaista loukkaantuneelle Sefton Barrettille.
Faison edusti Belgian maajoukkuetta vuoden 2011 EM-kilpailuissa.
Bulgarianpaimenkoira

Bulgarianpaimenkoira on bulgarialainen koirarotu. Se on alun perin sarakatsaninkoiran kookkaampi ja kaupunkioloihin sopeutuvampi seurakoiramuunnos, jonka kuitenkin Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestöön kuuluva "Domestic Animal Diversity Information System" -tietokanta listaa erilliseksi rodukseen. Lukumäärältään bulgarianpaimenkoira on huomattavasti kantarotuaan yleisempi: koiria oli vuonna 2011 Bulgariassa 4000–4800, ja rodun suosio on yhä kasvussa.
Ulkomuoto.
Bulgarianpaimenkoira on erittäin kookas, voimakas ja massiivinen vuoristotyyppinen molossikoira. Sen vaikuttava olemus huokuu elinvoimaa ja itseluottamusta. Runko on tasapainoinen, lihaksisto erittäin kehittynyt ja luusto massiivinen. Iho on joustava ja tiivis, eikä siinä tule olla ihopoimuja. Karvapeite on runsas. Urosten keskimääräinen säkäkorkeus on 71 cm ja paino 60 kg, kun nartuilla vastaavat mitat ovat 68 cm ja 48 kg. Sukupuolileiman tulee olla erittäin selvä.
Alkuperä.
1990-luvun puolivälissä Bulgariassa alettiin jalostaa sarakatsaninkoiran, kaukasiankoiran, moskovanvahtikoiran, bernhardinkoiran, landseerin, newfoundlandinkoiran ja muutaman muun kookkaan vuoristokoiran välisistä risteytyksistä uutta näyttely- ja seurakoirarotua. Tavoitteena oli muiden rotujen raskas rakenne ja valtava koko, mutta sarakatsaninkoiran väritykseen yhdistettynä. Domestic Animal Diversity Information System kuitenkin lukee rodun käyttötarkoitukseksi yksinomaan vahtikoirana toimimisen. Nykyisin bulgarianpaimenkoira on uhka sarakatsaninkoiralle, sillä sen valtaisa suosio ja parempi soveltuvuus nykyiseen urbaaniin elämään saattaa syrjäyttää kokonaan alkuperäisen bulgarialaisen vuoristokoiran.
Fluorokinolonit

Fluorokinolonit ovat mikrobilääkkeitä, jotka estävät bakteerien DNA:n monistumisen. Fluorokinolonit estävät DNA-gyraasia.
Fluorokinolonit ovat bakteriosidisiä eli ne eivät ainoastaan estä bakteeria lisääntymästä vaan myös tappavat ne. Fluorokinolonit kuuluvat anatomis-terapeuttis-kemiallisessa lääkeluokituksessa alaryhmään J01MA.
Käyttöaiheet.
Fluorokinolit ovat hyviä gramnegatiivisia bakteereita vastaan. Ne tehoavat muun muassa "Pseudomonas aeruginosa"an, mutta resistenttejä kantoja on löytynyt. Fluorokinolonit eivät tehoa hyvin pneumokokkiin, joten siihen niitä ei käytetä paljoakaan. Tosin on pyritty kehittämään pneumokokin aiheuttamiin hengityselinten infektioihin tehoavia fluorokinoleita, kuten moksifloksasiini ja levofloksasiini. Fluorokinoloniryhmään kuuluvia lääkeaineita käytetään erityisesti virtsatie- ja suolistotulehduksien hoitoon ja myös tippurin hoitoon.
Haitta- ja yhteisvaikutukset.
Fluorokinolit estävät aivoissa GABA-välittäjäainetta, joten ne voivat aiheuttaa psyykkisiä haittavaikutuksia. Ryhmän lääkeaineet estävät entsyymiä, joka vastaa kofeiinin ja teofylliinin metaboliasta. Tämän takia ei pitäisi kuurin aikana ylenmäärin juoda kahvia tai käyttää muita kofeiinipitoisia valmisteita. Allergisia reaktioita on harvoin. Raskauden aikana fluorokinololeita ei saa käyttää. "Clostridium difficile" -infektio on harvinainen haitta, kuten muillakin bakteerilääkkeillä
Mbo Mpenza

Mbo Jérôme Mpenza (s. 4. joulukuuta 1976 Kinshasa, Zaire) on belgialainen entinen jalkapalloilija. Hän edusti aikuistasolla belgialaisia Kortrijkia, Mouscronia, Standard Liègeä ja Anderlechtiä, portugalilaista Sportingia, turkkilaista Galatasarayta ja kreikkalaista Larissaa. Belgian maajoukkuetta hän edusti 56 A-maaottelussa, joissa hän teki kolme maalia.
Myös Mpenzan nuorempi veli Émile on tullut tunnetuksi jalkapalloilijana.
Michael Möllinger

Michael Möllinger (s. 25. lokakuuta 1980) on saksalais-sveitsiläinen mäkihyppääjä. Hän edusti sekä Saksaa että vuodesta 2004 lähtien Sveitsiä. Möllinger hyppäsi 56 henkilökohtaista maailmancupin osakilpailua, joista ensimmäisen 29. joulukuuta 1999 Saksan Oberstdorfissa.
Möllingerin parhaaksi henkilökohtaiseksi sijoitukseksi maailmancupin osakilpailuissa jäi kymmenes sija Suomen Kuusamossa 28. marraskuuta 2004, MM-kilpailuissa 34. sija suurmäessä Oberstdorfissa 2005, lentomäen MM-kilpailuissa 24. sija Itävallan Kulmissa 14. tammikuuta 2006 ja olympialaisissa 13. sija Pragelatossa 2006 sekä normaali- että suurmäessä.
Möllinger sijoittui Continental Cupin kokonaiskilpailun kolmanneksi kaudella 2002–2003.
Hälleforsin kirkko

Hälleforsin kirkko () on Ruotsissa Hälleforsin kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Se on rakennettu 1640-luvulla, kun Hälleforsin hopeakaivokset käynnistyivät kunnolla ja on vihitty käyttöön helmikuussa 1645. Alueen asukasmäärä kasvoi ja tuli tarve isommalle kirkolle. Vuosina 1740–1744 kirkkoa laajennettiin lisäämällä siihen poikkilaiva pohjois-eteläsuunnassa ja muuttui siten ristikirkoksi. Kirkkoa on korjattu ja restauroitu useamman kerran.
Niitaka-luokka

Niitaka-luokka () oli keisarillisen Japanin laivaston kahden panssarikansiristeilijän muodostama alusluokka, joka oli toinen täysin Japanissa suunniteltu ja valmistettu risteilijäluokka.
Ystävä vai vihollinen

Ystävä vai vihollinen (myös Ystäviä vai vihollisia; ) on vuonna 1947 ensi-iltansa saanut Roy Rowlandin ohjaama draamaelokuva edelleen katkerasta maaseutuyhteistöstä, jota jaettiin Yhdysvaltain sisällissodan jälkiseurauksien takia. Maanviljelijän tytär rakastuu mieheen, joka taisteli maanviljelijän tyttären perhettä vastaan sisällissodassa. Draamaelokuvan pääosissa ovat Van Johnson, Thomas Mitchell ja Janet Leigh elokuvadebyytissään. Lester Cole oli sovittanut käsikirjoituksen MacKinlay Kantorin samannimisen romaanin pohjalta. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä.
"Ystävä vai vihollinen" kuvattiin työnimillä "The Night Raiders" ja "The Yankee" Kalifornian Santa Cruzissa, Sonorassa ja MGM:n studioilla Culver Cityssä kahden miljoonan dollarin budjetilla. Norma Shearer tapasi Janet Leigh’n ensimmäistä kertaa "Ystävä vai vihollinen" -elokuvan kuvauksissa. Shearer oli vastuussa Leigh’n nousevasta urasta, koska Shearer oli "löytänyt" Leigh’n valokuvasta hänen isänsä työpöydältä Kalifornian Nordenissa sijaitsevasta hiihtokeskuksesta, missä Leigh’n vanhemmat työskentelivät. Koska Shearer antoi Leigh’lle tukea ja neuvoja, Leigh kutsui Sheareria ikiomaksi hyväksi haltiattarekseensa.
"Ystävä vai vihollinen" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 31. heinäkuuta 1947 Massachusettsin Bostonissa. Maanlaajuinen ensi-ilta oli 4. elokuuta vuonna 1947. Suomessa elokuva julkaistiin 30. kesäkuuta 1950. "The Screen Guild Theater" lähetti 60-minuuttisen elokuvan radiosovituksen 23. marraskuuta 1950, missä Janet Leigh uusi elokuvaroolinsa. Warner Brothers julkaisi elokuvan DVD:lle 12. elokuuta 2011.
Asama-luokka

Asama-luokka () oli keisarillisen Japanin laivaston kahden Amstrong Whitworthin 1800-luvun lopulla valmistaman aluksen muodostama panssariristeilijäluokka. Kumpikin aluksista romutettiin vuonna 1947.
Alukset.
Luokan alukset tilattiin osana vuoden 1896 toista laivaston laajennusohjelmaa, ja ne oli suunnitellut Philip Watts. Luokka oli parannettu versio Chilen laivastolle toimitetusta "O’Higginsistä". Aluksen suojaa oli parannettu ja aseistusta vahvennettu ja sen sijoitusta parannettu.
Fosfoglukonaattidehydrogenaasi

Fosfoglukonaattidehydrogenaasi on entsyymi, joka katalysoi pentoosifosfaattireitin kolmatta vaihetta. Entsyymi katalysoi 6-fosfoglukonaatin hapettumista ribuloosi-5-fosfaatiksi ja hiilidioksidiksi.. Fosfoglukonaattidehydrogenaasin EC-numero on EC 1.1.1.41.
Toiminta.
Fosfoglukonaattidehydrogenaasientsyymi on rakenteeltaan tyypillisesti dimeeri. Sen moolimassa ihmisellä on 104 kDa. Entsyymin katalysoima reaktio on kaksivaiheinen. Ensimmäisessä vaiheessa 6-fosfoglukonaattihapettuu β-ketohapoksi, 3-keto-6-fosfoglukonaatiksi. Tässä vaiheessa entsyymin koentsyyminä toimiva NADP+-molekyyli pelkistyy NADPH-molekyyliksi. Entsyymin aktiivisessa kohdassa on hapan protoni, jonka entsyymi luovuttaa 3-keto-6-fosfoglukonaatille, mikä aktivoi molekyylin ja yhdisteestä eliminoituu hiilidioksidimolekyyli. Lopulta tuote tautomerisoituu ribuloosi-5-fosfaatiksi. Fosfoglukonaattidehydrogenaasi ei tarvitse kofaktorikseen metalli-ionia.
Fosfoglukonaattidehydrogenaasin toimintaan inhiboivat eräät lääkeaineet kuten amoksisilliini, siprofloksasiini ja levofloksasiini. Entsyymin puutostila on hyvin harvinainen autosomaalisesti ja dominoivasti periytyvä geneettinen sairaus. Entsyymin puutostila voi aiheuttaa hyperbilirubinemiaa.
Valpuri Alopaeus

Anna Valpuri Alopaeus, o. s. "Paalanen" (11. marraskuuta 1919 Helsinki – 17. heinäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja.
Suomennoksia.
Nimellä "Valpuri Alopaeus":
Nimellä "Valpuri Paalanen":
Karl-Erik Henriksson

Karl-Erik Henriksson (7. huhtikuuta 1919 Urjala – 17. kesäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, joka toimi Helsingin yliopiston kirjaston ulkomaisen osaston esimiehenä 1960-luvulla.
Jatkosodan aikana Henriksson palveli Päämajan tiedusteluosaston viestitiedustelutoimiston diplomaattijaoksessa, joka seurasi Suomessa toimivien edustustojen viestiliikennettä. Hän koordinoi Meeri Grashornin jälkeen jaoksen käytännön toimintaa. Sodan päätyttyä Aladar Paasonen kutsui Henrikssonin Tukholmaan kertomaan OSS:n edustajana toimineelle Wilho Tikanderille Yhdysvaltain diplomaattisähkeissä käytetyn koodin murtamisesta.
Henriksson oli 1960-luvulla Suomen kirjastoseuran hallituksen jäsen ja toimi myös seuran puheenjohtajana 1966–1969. Hän oli lisäksi Kirjastolehden toimituskunnan jäsen yli 20 vuotta.
Henrikssonin kuoleman jälkeen Suomen kirjastoseura ja Suomen tieteellinen kirjastoseura perustivat 1969 "Karl-Erik Henrikssonin muistorahaston".
Wilhelm Burman

Johan Wilhelm Burman (20. kesäkuuta 1897 Östersund, Ruotsi – 25. syyskuuta 1969 Lidingö, Ruotsi) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä "Gnaggabölon".
Burmanin vanhemmat olivat toimittaja Agaton Burman ja Hanna Strömberg. Hän asui Espoossa ja oli sotilasarvoltaan kapteeni.
Teoksia.
Nimellä "W. Burman":
Nimimerkillä "Gnaggabölon":
Marketta Enegrén

Silja Marketta Enegrén (28. syyskuuta 1916 Helsinki – 20. syyskuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen ranskalaisen kirjallisuuden suomentaja.
Suomennoksia.
Nimellä "Marketta Enegrén":
Nimellä "Marketta Tuulos":
Ensio Porio

Kaarle Ensio Johannes Porio (sukunimi aik. "Borg", sittemmin "Linnola"; 11. kesäkuuta 1897 Dragsfjärd – 21. syyskuuta 1969 Lahti) oli suomalainen pappi ja kirjailija.
Porio toimi Luumäen kappalaisena 1933–1966.
Teoksia.
Nimellä Ensio Linnola:
Nimimerkillä "Ensio-setä":
Nimellä "Ensio Porio":
Aino Thauvón-Suits

Aino Emilia Thauvón-Suits (sukunimi aik. "Suits"; 9. marraskuuta 1884 Haapajärvi – 8. elokuuta 1969 Göteborg) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja ja kirjailija.
Aino Thauvón-Suitsin isä oli Viitasaaren kirkkoherra Emil Thauvón. Hän oli naimisissa virolaisen runoilijan Gustav Suitsin kanssa. Runoilija Eino Leino asui 1920-luvun alussa Suitsien luona Helsingissä ja vieraili myös kesällä 1923 Suitsien kanssa Viitasaarella. Thauvón-Suits järjesti myös Leinon Viron-vierailun keväällä 1921.
Suitsin perhe asui 1924–1944 Virossa, jossa Gustav Suits toimi Tarton yliopiston kirjallisuudenhistorian professorina. Vuonna 1944 Suits pakeni neuvostomiehitystä perheineen Suomeen ja siirtyi samana vuonna Ruotsiin. 
Suitseilla oli kaksi tytärtä, Anna-Lisa (1914–1956) ja Helga (1924–1999). Helga Suits-Kangro julkaisi vanhempiensa kirjeenvaihdon vuosilta 1908–1916 kirjana "Aino ja Gustavi lugu" (1987).
Teoksia.
Nimellä "Emilia Tavia":
Nimellä "Aino Thauvón-Suits":
Remi Nicole

Remi Nicole Wilson (s. 6. huhtikuuta 1983 Lontoo) on brittiläinen indie pop -laulaja, kitaristi ja näyttelijä. Hän teki levytyssopimuksen vuonna 2006 Island Recordsin kanssa.
Hänen ensimmäinen albuminsa, "My Conscience &amp; I", julkaistiin vuonna 2007. Vuonna 2009 julkaistiin hänen toinen albuminsa, "Cupid Shoot Me".
Ulla Bjerne

Ulla (Gully Cecilia) Bjerne-Biaudet (o.s. Ohlsson; 3. tammikuuta 1890 Söderhamn, Ruotsi – 16. lokakuuta 1969 Loviisa) oli ruotsalaissyntyinen, Suomessa vuodesta 1922 asunut kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä "Ali Frost" ja "Lars Doll".
Bjernen vanhemmat olivat tukkukauppias Vilgot Ohlsson ja Margareta Fors. Bjerne kävi seitsemän luokkaa oppikoulua ja Påhlmanin kauppaopiston. Hän opiskeli myös pianonsoittoa Pariisissa 1912–1915. Kööpenhaminassa asuessaan Bjerne toimi vuoden ajan 1911 pikakirjoittajana ja konekirjoittajana. Vuonna 1916 hän toimi pianistina elokuvateatterissa.
Bjerne asui vuosina 1910–1922 Trelleborgissa, Tanskassa, Ranskassa ja Italiassa. Vuonna 1922 hän meni naimisiin lääkäri ja kirurgi Léon Biaudet'n (1882–1968) kanssa ja muutti asumaan Loviisaan.
Biaudet'n ja Bjernen Loviisassa sijaitseva kotitalo "Villa Biaudet" siirtyi 1969 testamenttilahjoituksena Suomen ruotsalaiselle kirjailijaliitolle. Testamentin ehtojen mukaan talossa saa asua suomenruotsalainen kirjailija kolmen vuoden ajan ilmaiseksi.
Teoksia.
Nimellä "Ulla Bjerne":
Nimimerkillä "Lars Doll":
Nimimerkillä "Ali Frost":
Roman Furger

Roman Furger (s. 10. helmikuuta 1990) on sveitsiläinen maastohiihtäjä.
Furger saavutti alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssia vapaan hiihtotavan sprintissä 2012. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 17:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kahdestoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui lyhennetyssä 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 11:nneksi.
Maailmancupissa Furger kilpaili ensimmäisen kerran Davosissa joulukuussa 2009. Maailmancupin pisteille hän sijoittui ensimmäisen kerran Jällivaaran 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa marraskuussa 2012 oltuaan 17:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Tour de Skihin 2018–2019 kuuluneessa Val Müstairin vapaan hiihtotavan sprintissä. Parhaimmillaan hän on ollut kahdeksas FIS Ski Touriin 2020 kuuluneessa Meråkerin 34 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa ja Lenzerheidessa käydyssä Tour de Skin vapaan sprintissä joulukuussa 2021. Yksittäisessä maailmancupin kilpailussa hän on ollut parhaimmillaan neljästoista Otepään vapaan sprintissä helmikuussa 2017. Hän on sijoittunut toiseksi 4 × 7,5 kilometrin viestissä Lahdessa maaliskuussa 2020 ja vapaan hiihtotavan parisprintissä Ulricehamnissa helmikuussa 2021.
Erkki Leikola

Erkki Ensio Leikola (vuoteen 1906 Leidenius; 14. elokuuta 1900 Artjärvi – 29. heinäkuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, farmaseuttisen kemian professori, yritysjohtaja ja poliitikko.
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Leikolan vanhemmat olivat kirkkoherra Albert Ferdinand Leidenius ja Matilda Lovisa Landén. Hänen sisaruksiaan olivat professori Laimi Leidenius ja kansanedustaja Aare Leikola. Leikolan puolisona oli vuodesta 1934 Eino Suolahden tytär Elli Suolahti. Professorit Anto ja Matti Leikola sekä professorin arvonimen saanut Juhani Leikola ovat heidän poikiaan.
Leikola tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1918, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1927 ja väitteli tohtoriksi 1929, mutta oli jo vuodesta 1924 Helsingin yliopiston kemian laitoksen palveluksessa. Hän oli yliopiston farmaseuttisen kemian ylimääräinen professori ja farmaseuttisen laitoksen johtaja vuodesta 1941 ja varsinainen professori vuodesta 1961. Leikola oli lääketehdas Orionin toimitusjohtajana 1933–1951. Sotilasarvoltaan hän oli lääkintäeverstiluutnantti (1941).
Poliittinen toiminta.
Leikola oli kansanedustaja 1945–1951 ja 1954–1962 kokoomuksesta valittuna. Pankkivaltuusmies hän oli 1945–1951 ja 1954–1958. Leikola toimi myös tasavallan presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950, 1956 ja 1962 vaaleissa.
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 2013

32. yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Ruotsin Göteborgissa 1.–3. maaliskuuta 2013. Kilpailupaikkana toimi Scandinavium-halli.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Yitzhak Navon

Yitzhak Navon (9. huhtikuuta 1921 Jerusalem – 6. marraskuuta 2015) oli israelilainen poliitikko. Hän oli Israelin viides presidentti vuosina 1978–1983. Hänen edeltäjänsä Israelin presidenttinä oli Ephraim Katzir (1916–2009) ja seuraaja Chaim Herzog (1918–1997).
Navon oli taustaltaan sefardijuutalainen. Hänen isänsä suku oli karkotettu Espanjasta vuonna 1492 muiden espanjanjuutalaisten tavoin, ja hänen äitinsä oli taustaltaan marokonjuutalainen. Navon opiskeli Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. Valmistuttuaan hän toimi ensin opettajana.
Jalkapallon naisten Afrikan-mestaruuskilpailut

Naisten jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut on vuodesta 1991 lähtien järjestetty Afrikan jalkapalloliiton CAF:n maajoukkueiden mestaruusturnaus. Vuodesta 1998 lähtien se on järjestetty kahden vuoden välein ja joka toinen turnaus toimii myös naisten MM-kilpailuiden karsintakilpailuna.
Lopputurnaukseen osallistuu kahdeksan maata ja sen karsinnat järjestetään cup-muotoisena. Myös kaksi ensimmäistä turnausta pelattiin cup-muotoisena, kunnes vuonna 1998 siirryttiin nykyiseen sarjajärjestelmään. Edellinen lopputurnaus pidettiin Namibiassa vuonna 2014 ja se toimi myös vuonna 2015 Kanadassa järjestettävien maailmanmestaruuskilpailuiden karsintana.
Nikolai Andrejevitš Orlov

Nikolai Andrejevitš Orlov (; 26. helmikuuta 1892 Jelets, Orjolin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 31. toukokuuta 1964 Grantown-on-Spey, Skotlanti, Yhdistynyt kuningaskunta) oli venäläinen pianisti, jota arvostettiin erityisesti Frédéric Chopinin ja Robert Schumannin teosten tulkitsijana ja joka esitti myös Aleksandr Skrjabinin ja Jean Sibeliuksen musiikkia.
Nikolai Orlov opiskeli pianonsoittoa ensin Gnesinien musiikkioppilaitoksessa ja sitten Moskovan konservatoriossa Konstantin Igumnovin johdolla ja valmistui konservatoriosta vuonna 1910. Hän opiskeli myös sävellystä ja kontrapunktia Sergei Tanejevin yksityisoppilaana.
Orlov piti ensikonserttinsa vuonna 1912, ja samana vuonna hän kantaesitti Aleksandr Glazunovin 1. pianokonserton. Hän opetti pianonsoittoa Moskovan filharmonisessa koulussa ja konservatoriossa vuosina 1913–1921 ja siirtyi sen jälkeen länteen. Hän kiersi konsertoimassa eri puolilla maailmaa, muun muassa viisi kertaa Suomessa vuosien 1925–1939 välillä. Orlov asettui Britanniaan vuonna 1948.
Nikolai Orlovin elegantin soittotyylin on luonnehdittu olevan lähempänä 1800-luvun ihanteita kuin 1900-luvun venäläistä pianokoulukuntaa.
Nuorgam (verkkomedia)

Nuorgam oli internetissä toiminut musiikkimedia, jota julkaisi musiikkiyhdistys Helsingin Nuorgam ry. Sivustoa tekivät vapaaehtoistyönä musiikkijournalistit ja musiikkikirjoittamisesta kiinnostuneet ihmiset. Nuorgamilla ei ollut aiheissaan yhtenäistä linjaa, vaan sivustolla käsiteltiin periaatteessa kaikkea musiikkiin liittyvää kirjoittajien kiinnostuksen niin salliessa.
Nuorgamin juttusarjat, kuten tietyn vuoden popklassikot, ilmestyivät usein listamuodossa. Sivustolla julkaistiin kirjoitusten lisäksi myös viikoittaisia teemojen ympärille kasattuja soittolistoja.
Ensimmäinen Nuorgamin artikkeli oli kirjoitus Pave Maijasen ”Lähtisitkö”-kappaleesta. Lokakuussa 2013 sivustolla oli yhteensä 3474 artikkelia. Nuorgam valittiin vuoden verkkomediaksi Musiikki &amp; Median palkintogaalassa lokakuussa 2012. Sivustolla oli noin 30 vakituista avustajaa, jonka lisäksi Nuorgamiin kirjoittivat lukuisat vierailevat kirjoittajat. Sivustolle oli maaliskuussa 2013 kirjoittanut 109 eri henkilöä - vierailevien kirjoittajien joukossa muun muassa Veikko Halmetoja, Ville Kormilainen, Tommy Lindgren, Antti Nylén, ja Nick Triani.
Vuonna 2013 Nuorgam keräsi yhteisörahoituksella varoja painetun lehden julkaisemiseen. Lehteä ilmestyi vain yksi numero tuhannen kappaleen painoksena. Myöhemmin lokakuussa 2013 Nuorgam ilmoitti lopettavansa toimintansa 30. marraskuuta 2013.
Karl Gabriel Leinberg

Karl Gabriel Leinberg (8. helmikuuta 1830 Turku – 31. lokakuuta 1907 Tukholma) oli suomalainen opettaja ja koulu- ja kirkkohistoriaa tutkinut historioitsija.
Leinbergin vanhemmat olivat turkulainen kauppias Gabriel Leinberg (k. 1831) ja Lucina Karolina Thunberg. Hän kävi Turun triviaalikoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1848. Leinberg valmistui filosofian maisteriksi 1853 ja teologian kandidaatiksi 1868. Hän oli Helsingin yksityislyseon uskonnon opettaja ja johtaja 1856–1868 ja sen jälkeen Jyväskylän seminaarin johtaja vuoteen 1894. Helsingin piirin kansakouluntarkastaja hän oli 1894–1905. Hänelle myönnettiin professorin arvo 1884 ja filosofian kunniatohtorin arvo 1897. Leinbergistä tuli riemumaisteri 1907. Hän kuoli saman vuoden syksyllä ollessaan matkalla Tukholmassa.
Leinberg julkaisi useita asiakirjakokoelmia ja tutkimuksia. Hänen laatimiaan raamatunhistorian oppikirjoja käytettiin pitkään kouluissa.
Leinbergin puoliso vuodesta 1856 oli säveltäjä Hilma Rosaura (Lilli) Thuneberg (k. 1922). Heidän poikansa maisteri Georg Leinberg (1865–1925) toimi säästöpankkien tarkastaja vuodesta 1895 ja oikeusministeriön tilastotoimiston johtajana vuodesta 1918. Hän ansioitui säästöpankkiolojen kehittäjänä. Pojanpoika Yrjö Leinberg (1896–1974) taas toimi vakuutusalalla, vuodesta 1950 Henkivakuutusyhtiö Suomen toimitusjohtajana.
Bertolli

Bertolli on perinteikäs "extra vergine" -oliiviöljymerkki, joka kasvoi kansainväliseksi Italian ja Välimeren ruokakulttuurien brändiksi. Yrityksen perusti Francesco Bertolli vuonna 1865 Luccassa Toscanassa. Unilever osti sen myöhemmin.
Bertolli on tunnettu oliiviöljystään, jonka tuottajana se on globaali markkinajohtaja, mutta se on laajentanut valikoimaansa pastakastikkeisiin ja valmisruokiin. Vuonna 2008 Unilever myi oliiviöljyliiketoiminnan Grupo SOS:lle, Espanjan toiseksi suurimmalle ruokayhtiölle, 500 miljoonalla punnalla. Kauppa sisälsi Italian Mayan, Danten ja San Giorgion oliivi- ja siemenöljyliiketoiminnan myynnin sekä Inverunossa Milanon maakunnassa Lombardiassa sijaitsevan tehtaan myymisen. Unilever jatkoi Bertolli-tuotemerkin käyttöä muissa tuoteryhmissä kuten margariineissa, pastakastikkeissa ja pakasteaterioissa.
Unilever myi Bertolli-nimellä toimineen pakasteruokatuotannon ConAngra Foodsille elokuussa 2012.
Newton-asteikko

Newton-asteikko (yksikön tunnus °N) on brittiläisen fyysikon Isaac Newtonin vuonna 1701 lehdessä "Philosophical Transactions" esittelemä lämpötila-asteikko. Se on empiirinen asteikko, jonka kaksi referenssipistettä ovat veden jäätymispiste ja ihmisen ruumiinlämpö. Näille pisteille Newton antoi lämpötilat 0 °N ja 12 °N. Koska lämpötilat mitataan veden jäätymispisteen suhteen, kutsutaan sitä "suhteelliseksi asteikoksi". Mittausteknisesti sen asteikko on välimatka-asteikko, jossa termodynaamisia laskelmia voi tehdä ainoastaan lämpötilaerojen avulla. Asteikosta ei tullut yleisesti suosittua, mutta se oli eräs varhaisimmista käytetyistä lämpötila-asteikoista.
Asteikon erityispiirteitä.
Newton loi yllä mainitun asteikon vuosina 1692–1693 käyttäen lasiputkea, jossa alasäiliössä oli laajentuma. Hän kaatoi lasiputkeen tietty määrä pellavaöljyä ja sulki sitten lasiputken yläpään tiiviisti. Mittarin tyypistä voidaan käyttää nimitystä ”Firenzen lämpömittari” vastaavien italialaisten mittareiden mukaan. Newton oletti pellavaöljyn tilavuuden verrannolliseksi lämpötilaan. Veden jäätymispisteen tilavuudeksi hän asetti luvun 10 000 ("t" = 0 °N) ja sai ruumiin lämpötilassa tilavuudeksi luvun 10 256 ("t" = 12 °N). Kun vesi kiehui, oli tilavuus 10 725 ("t" = 33–34 °N) ja kun sulanut tina jähmettyi oli tilavuus 11 516 ("t" = 72 °N). 
Newtonin lämpömittarin mitta-alue on poikkeuksellisen laaja. Hän käytti sen luomiseksi apuna muitakin referenssipisteitä, jotka hän skaalasi ensimmäisten 12 °N:n mukaan lineaarisesti. Hän käytti näiden pisteiden luomiseksi lyijyä (Pb), tinaa (Sn), vismuttia (Bi) ja antimonia (Sb). Osa pisteistä hän loi sekoittamalla käyttämistään metalleista erilaisia lejeerinkejä. Näiden avulla hän laajensi asteikkoa lähtien liikkeelle veden kiehumispisteestä (33 °N) ja jatkaen vielä 18 muulla sulamispisteellä lämpötilaan, joka nykytietämyksen mukaan on ollut 631 °C. Vaikka lämpömittari näytti korkeissa lämpötiloissa toistasataa astetta väärin, on standardin luominen vaikuttava ja selvästi omaperäinen idea moniin seuraajiinsa verrattuna.
Newtonin jäähtymislaki.
Tämän lämpömittarin avulla Newton keksi Newtonin jäähtymislain. Tarkat mittaukset paljastivat ilmiön logaritmisen luonteen.
Muunnokset kelvineiksi ja Celsiuksiksi.
Newtonin aste on formula_1 veden sulamispisteen (0 °N) ja kiehumispisteen (33 °N) väliä. Silloin 1 °N = 3,03 °C ja 1 °C = 0,33 °N. Koska sekä Celsius- ja Newton-asteikon nollapiste on sama nolla, on muunnos suoraan verrannollinen. Newtonit ovat tällöin 
formula_2
ja Celsiukset
formula_3
Kelvin-asteikko eroaa Celsius-asteikosta 273,15 °C:n verran. Newtonit ovat siksi
formula_4
ja kelvinit
formula_5