tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
HMCS Annapolis

HMCS Annapolis (viirinumero I04) oli Kanadan laivaston Town-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin Yhdysvaltain laivaston Wickes-luokan hävittäjä USS MacKenzie (runkonumero DD-175).
Valmistus.
Yhdysvaltain laivaston tilasi aluksen nimellä "USS MacKenzie" San Franciscosta Union Iron Worksiltä, missä köli laskettiin 4. heinäkuuta 1918. Alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1918, jolloin sen kummina toimi rouva Percy J. Cotton ja otettiin palvelukseen 25. heinäkuuta 1919 ensimmäisenä päällikkönään komentaja E. T. Oates. Alukselle määrättiin 17. heinäkuuta 1920 kylkinumeroksi DD-175.
Palvelus.
Alus liitettiin Tyynenmeren laivastoon, jossa se kuului 2. ja 4. hävittäjälaivueeseen. Alus poistettiin palveluksesta 27. toukokuuta 1922 Mare Islandilla, minkä jälkeen se sijoitettiin valmiusreserviin San Diegoon.
Alus palautettiin 6. marraskuuta 1939 palvelukseen San Diegossa. Se siirrettiin Tukikohtia aluksista -sopimuksen nojalla Britannian kuninkaalliselle laivastolle 3. syyskuuta 1940. Alus saapui 20. syyskuuta 1940 Halifaxiin Kanadaan, jossa se poistettiin palveluksesta 24. syyskuuta.
HMCS Annapolis.
Alus siirrettiin 24. syyskuuta Kanadan laivastolle nimellä "HMCS Mackenzie". Kanadalainen miehistö saapui 29. tammikuuta alukselle ja se otettiin palvelukseen. Alus nimettiin 2. lokakuuta "HMCS Annapolikseksi".
Alus vaurioitui pahoin neljännen kattilahuoneen tulipalossa, jossa kattilahuone ja taaempi savuhorni tuhoutuivat täysin. Tulipalon syyksi paljastui väärä käyttö. Alus siirrettiin Halifaxin telakalle korjattavaksi. Korjausten aikana aluksen ensimmäinen kattilahuone poistettiin käytöstä, mikä heikensi aluksen suorituskykyä merkittävästi, ja lisäksi alukselle asennettiin kanadalaisvalmisteinen SW1C-tutka.
Helmikuussa 1941 alus aloitti korjausten jälkeiset koeajot, joiden päätyttyä se liitettiin läntiseen saattajaosastoon () Halifaxiin. Alus saattoi vuoden lopun Halifaxin ja Newfoundlandin välillä saattueita. Se ei kyennyt heikon toimintamatkansa ja konetehonsa vuoksi toimimaan Atlantin vaativissa olosuhteissa.
Vuoden 1942 alussa alukselle asennettiin tyypin 271 merivalvontatutka ja Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitin. Alus avusti 13. syyskuuta "HMS Witchin" kanssa saattuetta ON127, joka oli joutunut Saksan laivaston sukellusveneiden maaliksi. Se avusti 18. joulukuuta "USS Colen" ja "USS Dallasin" kanssa saattuetta ON153, joka oli joutunut sukellusveneryhmä Raufboldin kohteeksi.
Kesäkuussa 1943 alus siirrettiin 8. saattajaryhmään, jossa se oli paikallissaattajana. Alus siirrettiin 10. saattajaryhmään helmikuussa 1944. Aluksen saattuetehtävät vähenivät uusien alusten saapuessa palvelukseen, joten se siirrettiin toukokuussa Halifaxiin koululaivaksi.
Toukokuussa 1945 tehtiin päätös aluksen poistamisesta palveluksesta. Aluksen tehtävät Halifaxissa päättyivät 4. kesäkuuta. Alus poistettiin palveluksesta 15. kesäkuuta ja sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin 21. kesäkuuta Boston Iron and Metal Corporationille. Se lähti seuraavana päivänä hinattuna romutettavaksi Bostoniin Massachusettsiin.
Muuta.
Aluksen laivakello on Annapolis Royalin kaupungissa Nova Scotiassa.
Aluksen päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
Syyskuun kyy

Syyskuun kyy on suomalaisen muusikko ja lauluntekijä Lauri Tähkän ensimmäinen soolosingle, joka julkaistiin 5. syyskuuta 2011. Kappale sisältyy hänen lokakuussa 2011 julkaistulle ensimmäiselle soolouransa studioalbumilleen "Polte". Tähkä työsti kappaletta vuoden.
Musiikkivideon kappaleeseen on ohjannut Jukka Salo. Video on kuvattu Helsingin Vasikkasaaressa sijaitsevassa vanhassa öljysäiliörauniossa.
Single debytoi Suomen virallisen listan sijalla 12. Parhaimmillaan se on ollut listan sijalla yhdeksän.
Karhuvuoren koulu

Karhuvuoren koulu on peruskoulu Karhuvuoren kaupunginosassa Kotkassa. Koulussa toimivat vuosiluokat 6–9 ja sen oppilasmäärä on noin 450 (2016).
Karhuvuoren vanha koulurakennus valmistui vuonna 1973. Samassa rakennuksessa toimi myös Karhuvuoren kirjasto. Koulussa oli homeongelma ja koululaiset joutuivat siirtymään evakkoon Jylpyn ammattikorkeakoulun tiloihin syyskuussa 2012. Vanha koulurakennus purettiin vuonna 2014. 
Uusi koulurakennus valmistui joulukuussa 2015 ja avattiin tammikuussa 2016. Samassa yhteydessä avattiin Karhuvuoren kirjasto uusissa tiloissa koulurakennuksen päädyssä. Koulun rakentamiskustannukset arvioitiin etukäteen 13,6 miljoonaksi euroksi. Uuteen kouluun ei rakennettu liikuntasalia, sillä aivan koulun naapurissa on urheilutalo. 
Koulun vihkiäiset olivat 25. marraskuuta 2016. Koulurakennuksessa toimii myös nuorisotila Welho. Uuden koulurakennuksen takana on värikartta, jonka värit kaatuvat koulun sisätiloihin. Koko koulu on sisustettu ja rakennettu värikkäästi. 
Huhtikuussa 2019 myös uudessa koulurakennuksessa alettiin selvittää mahdollisia sisäilmaongelmia.
Kartio (sukunimi)

Kartio on suomenkielinen sukunimi:
Cecilia

Cecilia on latinalaisperäinen naisen etunimi, joka johtuu sokeaa tarkoittavasta latinan sanasta "caecus". Kristityissä maissa nimen on tehnyt suosituksi varhais­kristillinen, mahdollisesti legendaarinen marttyyri Pyhä Cecilia, joka tunnetaan muusikoiden, erityisesti kirkko­musiikin ja urkujen suojelus­pyhimyksenä.
Cecilian nimipäivä on suomen­ruotsalaisen ja vuodesta 2020 lähtien myös suomenkielisen kalenterin mukaan 22. marraskuuta, joka on 
myös Pyhän Cecilian muistopäivä katolisessa pyhimyskalenterissa. Suomen­kielisessä kalenterissa samalle päivälle on jo aikaisemmin sijoitettu nimen suomalaiset mukaelmat Silja ja Selja.
Suomessa nimi Cecilia on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1800-luvun lopulta marraskuuhun 2025 mennessä 7 673 naiselle sekä alle 15 miehelle.
Tunisian työväenpuolue

Tunisian työväenpuolue (, ), ennen Tunisian työväen kommunistinen puolue, on tunisialainen puolue. Puolue perustettiin 1986 ja rekisteröitiin virallisesti 2011. Puolueen johtaja ja puoluesihteeri on Hamma Hammami.
Tunisian vallankumouksen jälkeen 24. lokakuuta 2011 järjestetyissä vaaleissa uutta perustuslakia säätävän neuvoston valitsemiseksi puolue sai kolme paikkaa.
HMCS Hamilton

HMCS Hamilton (viirinumero I24) oli Kanadan laivaston Town-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Yhdysvaltain laivasto tilasi Newport-luokan hävittäjän "USS Kalkin" Bethlehem Steelin Fore Riverin telakalta, missä köli laskettiin 17. elokuuta 1918. Alus laskettiin vesille 24. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 29. maaliskuuta 1919.
Palvelus.
"Kalk" oli Euroopassa aina vuoteen 1920. Yhdysvaltoihin palattuaan alus oli koululaivana, kunnes se siirrettiin reserviin Philadelphiaan. Kesäkuussa 1940 alus palautettiin palvelukseen valvomaan Yhdysvaltain puolueettomuutta.
HMS Hamilton.
Alus siirrettiin 23. syyskuuta Britannian kuninkaalliselle laivastolle 3. syyskuuta allekirjoitetun laivoja tukikohdista -sopimuksen nojalla säilyttäen nimensä "HMS Kalk". Sille siirtyi 24. syyskuuta brittimiehistö ja alus nimettiin Halifaxissa "HMS Hamiltoniksi".
Halifaxista alus lähti 1. lokakuuta Newfoundlandin kautta Britteinsaarille. Se saapui 4. lokakuuta St. Johnsiin, jossa se kolaroi sisaraluksensa "HMS Georgetownin" kanssa kummankin aluksen vaurioituessa pahoin. Aluksen korjaus määrättiin tapahtuvaksi St. Johnsissa New Brunswickissä, jonne se hinattiin. Alusta vesille laskettaessa 26. lokakuuta se otti pohjaan vaurioituen uudelleen. Alus odotti vuoden lopun telakkapaikkaa ja se poistettiin kuninkaallisen laivaston alusluettelosta, joten sen miehistö siirrettiin muille aluksille.
HMCS Hamilton.
Vuoden 1941 alkupuoliskon alus oli telakalla korjattavana. Se otettiin 6. heinäkuuta 1941 Kanadan laivaston palvelukseen nimettynä "HMCS Hamiltoniksi". Koeajojen päätyttyä alus aloitti 12. heinäkuuta operationaalisen palveluksen läntisessä saattajaosastossa () St. Johnsissa. Alus kolaroi elokuussa Alankomaiden laivaston sukellusveneen "Hr. Ms. O 15":n kanssa Halifaxissa. Hävittäjä siirrettiin telakalle korjattavaksi, mistä se palasi palvelukseen lokakuussa. Alus aloitti palveluksensa Halifaxin ja Newfoundlandin välisten saattueiden suojana. Sillä oli runsaasti erilaisia konehuonevikoja, joita jouduttiin toistuvasti korjaamaan telakoilla.
Heinäkuussa 1943 aluksella jatkuvat viat estivät sen käytön ja se poistettiin palveluksesta elokuussa. Alus siirrettiin koululaivaksi "HMCS Cornwallisiin" Halifaxiin.
Euroopan sotatoimien päätyttyä toukokuussa 1945 alus sijoitettiin poistolistalle. Se myytiin kesäkuussa Boston Iron and Metal Companylle Baltimoreen romutettavaksi. Alus poistettiin 8. kesäkuuta alusluettelosta ja sen varastot tyhjennettiin. Hinaaja "Foundation Security" hinasi "HMCS Hamiltonin" ja "HMCS St. Francisisin" Baltimoreen. Alukset törmäsivät 14. heinäkuuta yhdysvaltalaiseen kauppalaivaan "Winding Gulfiin". Törmäyksessä hinausvaijeri katkesi ja hinauksessa olleet alukset joutuivat tuuliajolle. Yhdysvaltain rannikkovartioston "USCG Hornbeam" hinasi toisen hylyn Baltimoreen, mutta toinen ajautui rantaan Sakonnet Pointissa Rhode Islandilla.
HMCS St. Croix

HMCS St. Croix (viirinumero I81) oli Kanadan laivaston Town-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Yhdysvallat tilasi aluksen Bethlehem Steeliltä Quincystä Massachusettsista, missä köli laskettiin 11. syyskuuta 1918 Burnham-luokan tyypin A -aluksena. Alus laskettiin vesille nimellä "USS McCook" ja liitettiin Yhdysvaltain laivastoon 30. huhtikuuta 1919.
Palvelus.
"McCook" oli Atlantilla vuoteen 1922, jolloin se sijoitettiin Philadelphiassa reserviin. Joulukuussa 1939 alus palautettiin palvelukseen ja se aloitti partioinnin Atlantilla. Alus valittiin lend lease -sopimuksen nojalla siirrettäväksi Yhdistyneelle kuningaskunnalle, jolle se luovutettiin 3. syyskuuta 1940.
HMCS St. Croix.
Alus liitettiin Kanadan laivastoon Halifaxissa 24. syyskuuta nimellä "HMCS McCook". Lyhyen huollon jälkeen alus määrättiin Halifaxin paikallissaattajiin ja se nimettiin 3. lokakuuta "HMCS St. Croixiksi". Marraskuussa alus määrättiin muutostöitä varten telakalle Britteinsaarille ja se lähti 30. marraskuuta Halifaxista Devonportin telakalle. Matkalla St. Johniin alus kärsi myrskyssä vaurioita ja se palasi 18. joulukuuta Halifaxiin korjattavaksi.
Maaliskuussa telakalta palattuaan alus jäi Halifaxiin paikallissaattajaksi, kunnes se määrättiin heinäkuussa perustettavaan Newfoundlandin saattajaosastoon. Alus siirtyi Newfoundlandiin aloittaen Atlantin saattueiden suojaamisen St. John’sin ja Islannin välillä. Syyskuussa alus siirrettiin St. John’sissa telakalle, mistä se palasi palvelukseen huhtikuussa 1942.
Alus siirrettiin toukokuussa keskisen Atlantin saattajaosastoon (), jonka mukana se suojasi itään matkannutta saattuetta SC84. Alus liittyi 23. heinäkuuta länteen matkanneeseen saattueeseen ON113 "HMS Burnhamin" ja neljän korvetin kanssa. Seuraavana päivänä havaittiin pinnalla Saksan laivaston sukellusveneet "U-90" ja "U-552", joista alus upotti syvyyspommein ensin mainitun.
"St. Croix" siirrettiin Kanadan saattajaryhmä C4:ään, jonka muut alukset olivat "HMCS Ottawa", "HMCS Sherbrooke" sekä kaksi Kanadan laivaston korvettia ja yksi Britannian kuninkaallisen laivaston korvetti, suojaamaan länteen matkannutta saattuetta ON127. Sukellusveneryhmä Vorwärtsiin kuulunut sukellusvene "U-584" havaitsi saattueen Islannin länsipuolella 9. syyskuuta. Seuraavana päivänä sukellusveneet upottivat kaksi rahtialusta ja vaurioittivat kolmea saattajien torjuntayrityksistä huolimatta. 11. ja 12. syyskuuta sukellusveneet upottivat vielä neljä rahtialusta, mutta seuraavana päivänä saapuneet lentokoneet estivät sukellusveneitä jatkamasta hyökkäyksiä.
Lokakuussa alus siirrettiin saattajaryhmä C1:een, jonka mukana se suojasi Atlantin saattueita. Alus siirrettiin marraskuussa huollettavaksi telakalle, mistä se palasi palvelukseen tammikuussa 1943. Suojatessaan saattueita ONS18 ja ON202 alukseen osui 12. syyskuuta 1943 sukellusvene "U-305:n" laukaisema akustinen torpedo, joka teki aluksesta liikuntakyvyttömän. Tuntia myöhemmin alukseen osui saman sukellusveneen laukaisema toinen torpedo, mikä upotti aluksen. "HMS Itchen" pelasti 147 hengen miehistöstä 81 eloonjäänyttä. "Itchenin" upotessa 21. syyskuuta "St. Croixin" miehistöstä jäi eloon vain yksi.
Hamadi Jebali

Hamadi Jebali (, ""; s. 12. tammikuuta 1949) on tunisialainen poliitikko ja islamistisen Ennahda-puolueen puoluesihteeri. Jebali valittiin Tunisian väliaikaseksi pääministeriksi marraskuussa 2011 hänen puolueensa parlamenttivaalien voiton jälkeen.
Jebali ilmoitti helmikuun 2013 alussa hajottavansa islamistisen Ennahda-puolueen hallituksen ja muodostavansa tilalle virkamieshallituksen rauhoittaakseen maassa oppositiojohtaja Chokri Belaidin murhan jälkeen puhjenneen kuohunnan. Jebali ilmoitti 19. helmikuuta eroavansa pääministerin tehtävästä epäonnistuttuaan uuden hallituksen muodostamisessa.
Moncef Marzouki

Moncef Marzouki (, kokonimeltään Moncef Ben Mohamed el-Bedoui Marzouki; s. 7. heinäkuuta 1945, Grombalia, Ranskan Tunisia) on tunisialainen poliitikko, ihmisoikeusaktivisti ja sosiaalidemokraattisen Kongressipuolueen puheenjohtaja. Marzouki nimitettiin marraskuussa 2011 maansa väliaikaiseksi presidentiksi parlamenttivaalien jälkeen. Myöhemmin 12. joulukuuta 2011 Marzouki voitti äänestyksen presidentistä ja astui virallisesti presidentin virkaan 13. joulukuuta 2011.
Marzouki oli ehdokkaana myös vuoden 2014 presidentinvaaleissa. Silloin presidentiksi kuitenkin valittiin Nidaa Tounes -puolueen ehdokas Beji Caid Essebsi, joka sai toisessa äänestyksessä 55,68 % äänistä.
Marraskuussa 2021 Tunisia antoi Marzoukista kansainvälisen pidätysmääräyksen valtion turvallisuuden vaarantamisesta. Hänet tuomittiin poissaolevana neljäksi vuodeksi vankilaan 22. joulukuuta 2021. Syynä oli, että hän oli vaatinut Ranskaa lopettamaan Kais Saiedin itsevaltaisen hallinnon tukemisen. Marzouki asuu Pariisissa.
Cannon-luokka

Cannon-luokka eli DET-luokka oli Yhdysvaltain laivaston saattuehävittäjäluokka. Aluksia tilattiin kaikkiaan 116, mutta ainoastaan 72 alusta valmistui loppujen tultua peruutetuksi. Aluksista kuusi luovutettiin valmistuessaan Vapaan Ranskan laivastolle. 
Suunnittelu.
Luokka tunnetaan DET tyypin aluksina kahden dieselsähköisen toisiinsa kytketyn propulsiojärjestelmänsä () englanninkielisen lyhenteensä mukaan.
Alukset.
Toisen maailmansodan aikana Yhdysvallat luovutti kuusi valmisteilla olevaa alusta lend lease -sopimuksen mukaisesti Ranskan pakolaishallitukselle. Lisäksi kahdeksan alusta luovutettiin vuonna 1945 Brasilialle. 1950-luvun alussa luovutettiin erilaisin sopimuksin pääosa jäljellä olevista aluksista Yhdysvaltain liittolaisille kuten Ranska, Alankomaat, Italia, Kreikka, Filippiinit, Taiwan, Thaimaa, Etelä-Korea, Japani, Uruguay ja Peru.
Sotilasyksiköt Yhdysvaltain sisällissodassa

Yhdysvaltain sisällissodan sotilasyksiköt olivat (pienimmästä suurimpaan) rykmentti, prikaati, divisioona, armeijakunta ja armeija. 
Rykmentti.
Rykmentit () olivat sekä Unionilla että Konfederaatiolla kutakuinkin samanlaiset. Rykmentit koottiin usein saman asuinalueen, uskonnon tai etnisen taustan mukaan. Siksi sodassa toimi esimerkiksi saksalaistaustaisten, mustien ja juutalaisten omia rykmenttejä. Sisällissodan alussa rykmentit olivat heikosti organisoituja: Yksittäiset ihmiset kiersivät yhteisössä keräämässä vapaaehtoisia sotilaita omaan rykmenttiinsä. Kun vaadittu miesvahvuus oli saavutettu, vapaaehtoiset ilmoittautuivat armeijalle ja valitsivat rykmentille johtajan ja päättivät joskus itse jopa univormusta ja aseista.
Sekä Unionilla että Konfederaatiolla täyden rykmentin vahvuus oli tuhat miestä, joskin rykmenttien todellinen koko oli usein tappioiden vuoksi vain noin puolet siitä. Valtaosa kummankin osapuolen vapaaehtoisrykmenteistä oli jalkaväkeä.
Unioni.
Unionin rykmentti koostui 10 komppaniasta, jotka koostuivat kukin 97 sotilaasta ja kolmesta upseerista. Komppaniat jaettiin edelleen kahteen joukkueeseen ja joukkueet kahteen ryhmään. Rykmenttiä johti eversti, jota auttoivat everstiluutnantti ja majuri.
Konfederaatio.
Konfederaatiossa rykmentti koostui 1000 miehestä, joita johtivat kapteeni, kolme luutnanttia, 4 kersanttia ja 4 korpraalia. Sodan alkamisen jälkeen Konfederaatio määräsi osavaltiot vastaamaan rykmenttien uusien sotilaiden rekrytoimisesta, organisoimisesta ja koulutuksesta.
Prikaati.
Prikaatiin () kuului Yhdysvaltain sisällissodassa kummallakin osapuolella vähintään kaksi rykmenttiä. Tyypillisesti prikaatiin kuului kahdesta viiteen rykmenttiä, ja sitä johti prikaatikenraali. Prikaatissa oli yleensä vain yhtä aselajia (jalkaväki, ratsuväki, tykistö, jne.).
Divisioona.
Divisioonaan () kuului vähintään kaksi prikaatia, ja niitä johti kummallakin puolella tavallisesti kenraalimajuri. Unionin divisiooniin kuului yleensä kaksi tai kolme prikaatia. Konfederaation divisioonat olivat huomattavasti suurempia, sillä niihin saattoi kuulua jopa viisi tai kuusi prikaatia.
Armeijakunta.
Divisioonista muodostettiin edelleen armeijakuntia (). Yhteen armeijakuntaan kuului useiden aselajien yksiköitä, minkä ansiosta armeijakunta kykeni suorittamaan itsenäisesti sotilasoperaatioita. Armeijakunnan komentajaksi valittiin yleensä siihen kuuluneiden armeijakuntien kenraaleista kaikkein kokenein.
Armeija.
Sisällissodan suurin sotilasyksikkö oli armeija (), joka muodostettiin armeijakunnista. Yleisen harhaluulon mukaan kummallakin osapuolella olisi ollut sodassa käytössään vain yksi armeija, mutta todellisuudessa kummallakin osapuolella oli useita itsenäisiä armeijoita. Armeijan johtaja valittiin armeijakuntien tapaan tavallisesti käytettävissä olleista kenraaleista kokenein. Lisäksi kummankin osapuolen presidentit (Abraham Lincoln ja Jefferson Davis) saattoivat antaa itse käskyjä armeijoille.
Pianokonsertto nro 24 (Mozart)

Pianokonsertto nro 24 c-molli KV 491 on Wolfgang Amadeus Mozartin pianokonsertto, joka valmistui vuonna 1786. Konserton kantaesitys oli 7. huhtikuuta 1786 Burgtheaterissa Wienissä.
Teos on sävelletty pianolle, huilulle, kahdelle oboelle, kahdelle klarinetille, kahdelle fagotille, kahdelle käyrätorvelle, kahdelle trumpetille, patarummuille ja jousisoittimille.
Ludwig van Beethoven sai mahdollisesti tästä konsertosta vaikutteita omaan pianokonserttoonsa nro 3.
Bandyliigakausi 2005–2006

Jääpallon Suomen Mestaruus kaudella 2005-2006 ratkaistiin kahdentoista joukkueen runkosarjan päätteeksi kahdeksan parhaan pudotuspeleillä. Mestaruuden voitti Tornion Palloveikot.
Puolivälierät.
Puolivälierät pelattiin paras kolmesta -systeemillä siten, että ensimmäinen ja tarvittaessa kolmas ottelu käytiin paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Välierät.
Välierät pelattiin paras kolmesta menetelmällä, ottelut aloitettiin paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Loppuottelut.
18. maaliskuuta 2006 Haaparanta
Suomen mestarit.
ToPV: Markku Aarni, Janne Hietala, Jorma Salmela, Peter Norén, Jari Vaattovaara, Pekka Hiltunen, Jussi Hyry, Paulus Pörhölä, Hannu Mokko, Johannes Koivisto, Tommi Haarakoski, Jussi Harjuoja, Antti Ekman, Mika Jussila, Andrei Bezrodni, Marko Herajärvi, Erkki Koivuranta, Jukka Ohtonen, Kimmo Ohtonen, Mikko Lukkarila, Igor Zolotarev.
Parhaat maalintekijät.
pistepörssin paras oli OLS:n Samuli Niskanen 67 (29 + 38) pistettä. Toiseksi sijoittui Igor Zolotarev 58 (37+21) ja kolmas oli Mikko Rytkönen 56 (44 + 12).
Griffon nivernais

Griffon nivernais, "nivernaisingriffoni", on ranskalainen koirarotu. Vuonna 2018 se oli Ranskassa 16. suosituin paikallinen rotu - listauksessa se on 17. suosituin, mutta tämä johtuu ainoastaan siitä, että virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi.
Ulkonäkö.
Griffon nivernais on vankkarakenteinen, pörröinen ja karkeakarvainen. Korvat ovat roikkuvat, keskipitkät ja keskileveät. Urosten säkäkorkeus on 55–62 cm, narttujen 53–60 cm - kummallakin sukupuolella sallitaan 1 cm ero suuntaan tai toiseen. Rotu painaa 22,5–25 kg.
Karvapeite.
Karva on pitkää, karkeaa ja pörröistä, muodostaen poskiin "parran". Karvapeite on yleensä perusväriltään fawn ja sävyltään joko vaalea tai tumma karvan kärkien tummuudesta riippuen. Väritys on ns. "hiillikko" (joissain roduissa soopeli tai seesami) eli karvan kärjet ovat perusväriä tummemmat - mustien lisäksi toisinaan myös sinisävyiset. Valkoisia karvoja voi olla hajanaisesti enemmän tai vähemmän, ja ne aiheuttavat esimerkiksi vaaleanharmaan tai villisian harmaan ilmiasun. Mahdollisia värityksiä ovat esimerkiksi jäniksenväri (fawn, jossa on vähäiset mustat karvankärjet), sudenharmaa (hiekka, jossa mustat karvankärjet) tai siniharmaa (fawn, jossa siniset karvankärjet). Tan-merkit silmien yllä, poskissa, rintakehässä, raajojen loppupäissä ja hännän alla ovat yleiset. Valkoinen laikku rintakehässä sallitaan.
Luonne ja käyttäytyminen.
Griffon nivernais on luonteeltaan ystävällinen. Se on intohimoinen metsästäjä ja kiintyy herkästi omistajaansa. Rotu vaatii paljon säännöllistä liikuntaa, eikä se sovi pelkkään kerrostaloasuntoon.
Rotua pidetään hyvänä metsästäjänä, tiukka muttei holtiton. Se soveltuu metsästämään villisikaa pienissä ajueissa, koska se on rohkea ja aloitekykyinen. Se voi kuitenkin olla myös itsepäinen ja itsenäinen.
Alkuperä.
Rotu on kotoisin Nivernaisista Keski-Ranskasta. Sen kantarotuja olivat chien-gris ja mahdollisesti myös gallialainen ajokoira ("canis segusius", "segusii" eli "segusium"). 1800-luvun alussa populaatioon risteytettiin grand griffon vendéeniä, ja jälkeläisiä kutsuttiin aluksi nimellä "griffon vendéen-nivernais". 1800-luvun lopulla vendéeniläisen rodun vaikutuksen vähennyttyä populaatio oli riittävän omanlaisensa, jotta sitä saatettiin alkaa kutsua "nivernaisingriffoniksi". 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa rotuun saatiin uutta verta myös englanninkettukoiralta ja saukkokoiralta.
Toisin kuin susia metsästäneet esi-isänsä, tämä rotu on jalostettu ennen kaikkea villisian metsästykseen.
Bandyliigakausi 2004–2005

Jääpallon Suomen mestaruus kaudella 2004-2005 ratkaistiin kahdentoista joukkueen runkosarjan päätteeksi kahdeksan parhaan pudotuspeleillä. Uutena joukkueena sarjassa oli kolmen vuoden tauon jälkeen paluun pääsarjaan tehnyt Mikkelin Kampparit. Ennakkosuosikkeina sarjaan lähtivät edellisten kausien finaalijoukkueet Tornion Palloveikot ja Oulun Luistinseura. Runkosarjan voitti kuitenkin Porin Narukerä, joka sijoittui tasapisteisiin ToPV:n kanssa, mutta keskinäisten ottelujen maalieron perusteella porilaiset voittivat runkosarjan. Kärkikaksikko selviytyi myös loppuotteluihin, missä torniolaiset kuitenkin olivat lopulta parempia.
Puolivälierät.
Puolivälierät pelattiin paras kolmesta -systeemillä siten, että ensimmäinen ja tarvittaessa kolmas ottelu käytiin paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Välierät.
Välierät pelattiin paras viidestä menetelmällä. Ottelut aloitettiin kahdella ottelulla paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Loppuottelut.
Mestaruus ratkaistiin kaksoisottelussa, ensimmäinen ottelu runkosarjassa heikommin sijoittuneen kotikentällä. Ensimmäinen ottelu pelattiin 18. maaliskuuta 2005 Gränsvallenilla, Haaparannalla ja toinen 20. maaliskuuta 2005 Porissa. Loppuotteluissa paremmuuden ratkaisi kahden ottelun yhteispisteet.
ToPV mestari pistein 4-0.
Suomen mestarit.
ToPV: Marko Herajärvi, Markku Aarni, Janne Hietala, Johannes Koivisto, Pekka Hiltunen, Paulus Pörhölä, Hannu Mokko, Veli-Matti Körkkö, Jussi Harjuoja, Markku Höynälä, Antti Ekman, Mika Jussila, Jussi Karjalainen, Erkki Koivuranta, Ville-Veikko Angeria, Jukka Ohtonen, Tommi Haarakoski, Jari Vaattovaara, Mikko Lukkarila, Igor Zolotarev, Teemu Collin.
Parhaat maalintekijät.
pistepörssin paras oli OLS:n Samuli Niskanen 65 pistettä.
DSB MY

DSB MY on Tanskan valtionrautateiden (Danske Statsbaner, DSB) käytössä ollut dieselveturityyppi. Ruotsalainen NOHAB valmisti DSB:lle vuosina 1954–1965 yhteensä 59 kappaletta dieselsähköisiä MY-vetureita jotka numeroitiin 1101–1159. Yhdysvaltalaisen EMD:n valmistamassa dieselmoottorissa on tehoa 1 264 kW (numerot 1101–1105 ja 1145–1159) tai 1 450 kW (numerot 1106–1144). Veturimalli perustuu pitkälti EMD:n omiin malleihin ja NOHAB valmisti MY:n kaltaisia vetureita myös Norjan ja Unkarin rautateille.
MY-vetureita käytettiin aluksi henkilöliikenteen pikajunissa ja raskaissa tavarajunissa, myöhemmin niitä käytettiin paikallisliikenteessä ja kevyemmissä tavarajunissa. Nykyään niitä voi tavata Norjan, Ruotsin, Saksan ja Tanskan yksityisradoilta. Tanskan valtionrautateillä MY-vetureiden käyttö väheni 1980- ja 1990-luvuilla, ja viimeinen MY-veturin vetämä juna liikennöi DSB:n väreissä 2001. Yhden erikoisjunia vetämään tarkoitetun veturin DSB on jättänyt kalustoonsa. Osa vetureista on myyty yksityisradoille, tai museoitu (1101, 1104, 1112, 1126, 1159 ja 1129:stä pelkkä ohjaamo). Loput MY-veturit on romutettu.
Hollanninrottakoira

Hollanninrottakoira () on alankomaalainen rottakoira, joka luokitellaan pinserin- ja snautserinsukuisiin rotuihin.
Ulkonäkö.
Hollanninrottakoiralla on suora selkä ja voimakas lantio. Karva on karkeaa, kovaa, huonosti hoidetun näköistä ja säänkestävää. Se on tavallista pidempää poskissa, muodostaen selvästi erottuvat viikset, parran ja kulmakarvat. Värit ovat keltaisen eri sävyt, joista toivotuin on tumma oljenkeltainen. Korvat, kulmakarvat, viikset ja parta saattavat olla sävyltään tummempia kuin muu karvapeite. Urokset ovat korkeudeltaan 37–42 cm. Nartut ovat korkeudeltaan 35–40 cm. Rotu painaa 7–11 kg.
Luonne ja käyttäytyminen.
Hollanninrottakoira on luonteeltaan eloisa, ystävällinen ja avoin. Se on helppo kouluttaa ja kuuntelee mielellään omistajaansa. Iloisuus on yksi rodun piirteistä.
Alkuperä.
Hollanninrottakoiran alkuperää ei tiedetä tarkkaan, mutta yleisimmän teorian mukaan yksi sen kantaroduista on ollut alkuperäinen kellertävä snautseri. 1800-luvun puolivälissä rotu oli erittäin suosittu ylemmän keskiluokan keskuudessa, jolloin sen tehtävinä oli pyydystää rottia talleilla ja kulkea hevosvaunujen mukana. Muuan amsterdamilainen koiranmyyjä kauppasi senaikaisia hollanninrottakoiria nimellä "herrasmiehen tallikoira", mutta pian sen jälkeen nimeksi vaihtui "smous" ("karkeapartainen") erotukseksi belgialaisista griffoneista. Vuonna 1905 laadittiin ensimmäinen rotumääritelmä, jonka takana olivat Bylandtin kreivi, A. Woltman Elpers ja L. Seegers. 1900-luvulla rotu alkoi harvinaistua, ja vuonna 1949 Alankomaissa rekisteröitiin viimeinen pentue. Vuonna 1973 H. M. Barkman van der Weel aloitti elvytysprojektin sekarotuisilla koirilla, jotka muistuttivat rotua ulkoisesti. Myös borderterrieriä käytettiin, ja sen tuomia hyviä ominaisuuksia olivat sopiva koko, lyhyt pää, tummat korvat, kaunis häntä, kova karkea karva sekä ihmisystävällinen luonne. Vuonna 1978 perustettiin Hollandse Smoushonden Club, ja uusi versio alkuperäisestä rotumääritelmästä julkaistiin vuonna 1980.
Suomen ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa rodunedustaja rekisteröitiin vuonna 1993.
Valtion ulkomainen kääntäjäpalkinto

Valtion ulkomainen kääntäjäpalkinto () on Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön jakama palkinto suomalaisen kirjallisuuden kääntäjille. Esityksen palkinnon saajasta tekee Filin neuvottelukunta. Palkinnon arvo on 15 000 euroa.
Uzbekistanin islamilainen liike

Uzbekistanin islamilainen liike () on vuonna 1999 toimintansa aloittanut islamilainen terroristiliike, jonka päätavoitteena on ollut kaataa Uzbekistanin Islom Karimovin johtama sekulaari hallinto, ja perustaa islamiin perustuva teokratia. Järjestö on levittäytynyt myös muihin Keski-Aasian valtioihin, sekä Iraniin ja Pakistaniin. Iskuja se on tehnyt kuitenkin pääasiassa Keski-Aasiassa. Järjestöllä on ollut yhteyksiä Al Qaidaan ja Talibaniin. Järjestöön kuuluu arviolta alle 1 000 taistelijaa.
Historia.
Uzbekistanin islamilainen liike perustettiin vuonna 1999 ja aluksi se toimi lähinnä Uzbekistanin rajojen sisällä ja etenkin Ferganan laakson alueella lähellä Kirgisian rajaa. Perustamisvuotensa helmikuussa järjestö teki viisi autopommi-iskua, sekä otti useita panttivankeja vuosina 1999 ja 2000. Panttivangeiksi joutui muun muassa yhdysvaltalainen vuorikiipeilijä, neljä japanilaista geologia ja kahdeksan kirgiisisotilasta. Vuoden 2000 marraskuussa järjestön johtajat Tahir Yuldashev ja Juma Namangani tuomittiin Uzbekistanissa poissaolevina kuolemaan vuoden 1999 pommi-iskujen johdosta. Molemmat olivat kuitenkin jo vuonna 1999 siirtyneet Afganistaniin, jossa he kouluttivat ja rekrytoivat taistelijoita maata hallinneen Taliban-liikkeen suojissa. Afganistanin sodan alettua vuonna 2001 koalition joukot ovat ottaneet kiinni ja tappaneet useita järjestön taistelijoita. Järjestö on kokenut koalition joukkojen toiminnan takia iskukyvyn heikkenemistä, mutta se on samalla levinnyt myös Uzbekistania ympäröiviin maihin. Sillä on sotilastukikohtia Tadžikistanissa ja Afganistanissa. Uzbekistan on saanut tukea järjestön vastaiseen taisteluun Venäjältä, Kiinasta ja Yhdysvalloista. Järjestöä komentanut Yuldashev sai surmansa Yhdysvaltojen ohjusiskussa vuonna 2009 ja hänen jälkeensä johtoon on ilmeisesti noussut Usman Jan-niminen mies.
Hygeninajokoira

Hygeninajokoira () on norjalainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Hygeninajokoira on keskikokoinen, tiivisrakenteinen ja vankka. Pää on keskikokoinen, hieman kiilamainen (olematta suippo) ja leveähkö. Kallo on sekä edestä että sivulta katsottuna holvautunut. Kuono on syvä, leveä ja sivulta katsoen pyöristyvä, kuononselkä suora, otsapenger selkeä. Silmät ovat keskikokoiset eivätkä saa olla ulkonevat; sävyltään karvapeitteen väriin sointuva. Korvat ovat keskikorkealle kiinnittyneet ja kärjistään pyöristyneet, eivät pitkät eivätkä leveät. Selkä on suora, vahva ja lyhyt, lanne leveä ja lihaksikas, lantio pitkä ja hieman viettävä. Häntä ei ole pitkä ja se kannetaan ylöspäin kaartuneena. Urosten säkäkorkeus on 50–58 cm (ihanne 54 cm) ja narttujen 47–55 cm (ihanne 51 cm). Paino vaihtelee 20–25 kg välillä. 
Karvapeite on suora, kiiltävä ja tiheä, jopa hieman karkea. Sallitut värit ovat seuraavat:
Luonne ja käyttäytyminen.
Hygeninajokoira on luonteeltaan iloinen ja uskollinen. Se on älykäs, aktiivinen metsästäjä ja uskollinen omistajalleen. Sillä on voimakas tahto työskennellä, ja se on tarkoitettu pienriistan metsästykseen.
Alkuperä.
F. Hygen-niminen kasvattaja jalosti rodun 1800-luvun lopulla risteyttämällä holsteininajokoiran ("Hölsteiner Bracke") muutaman skandinaavisen ajokoiran kanssa. Sillä on yhteinen alkuperä dunkerinajokoiran kanssa.
Lumivoikukka

Lumivoikukka ("Taraxacum arcticum") on kylmässä viihtyvä voikukkalaji, jota esiintyy muun muassa Huippuvuorten tundralla. Lumivoikukka kasvaa 5–10 cm:n korkuiseksi. Toinen Huippuvuorilla esiintyvä voikukkalaji on napavoikukka ("Taraxacum brachyceras").
Last Man Standing

Last Man Standing on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva, joka on uusintaversio Akira Kurosawan elokuvasta "Yojimbo – onnensoturi". Elokuvan pääosia esittävät Bruce Willis, William Sanderson, Ned Eisenberg, Michael Imperioli, Bruce Dern, David Patrick Kelly, Christopher Walken, Karina Lombard ja Ken Jenkins. Elokuvan on ohjannut Walter Hill. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti.
Lopettaminen

Lopettaminen on toimenpide, jolla ihminen tappaa eläimen muutoin kuin metsästys- tai teurastustarkoituksessa.
Syitä.
Yleensä lopetettava eläin on sairas tai vahingoittunut ja lopettaminen tapahtuu eläinsuojelusyistä.
Joissain tapauksissa myös terve eläin päätetään lopettaa, jos sen uskotaan aiheuttavan huomattavaa haittaa tai vaaratilanteita. Tällaisia ovat esimerkiksi toistuvasti pureva vihainen koira, jonka omistaja ei hallitse sitä turvallisesti, asuntokeskukseen tunkeutuva suurpeto tai hirviaitojen väliin eksynyt hirvi. 
Lainsäädäntö Suomessa.
Suomessa eläimen saa lopettaa vain asiaan perehtynyt henkilö. Lopettaminen voidaan suorittaa joko ampumalla aivoihin tai käyttämällä kaasua, joka aiheuttaa välittömän tajunnan menetyksen ja kuoleman, tai eläinlääkärissä tappavalla yliannoksella tarkoitukseen sopivaa lääkeainetta, kuten barbituraatteja.
Poliisilla on oikeus lopettaa eläin, joka aiheuttaa vaaraa tai huomattavia vahinkoja, tai jonka eloon jättäminen olisi eläinsuojelun kannalta julmaa.
High Strung

High Strung on vuonna 1991 julkaistu indie-komediaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Steve Oedekerk, Thomas F. Wilson, Fred Willard, Jim Carrey, Denise Crosby ja Jani Lane. Kirsten Dunst esiintyy cameoroolissa. Elokuvan on ohjannut Roger Nygard.
Antonio Molino Rojo

Antonio Molino Rojo (14. syyskuuta 1926 – 2. marraskuuta 2011 Barcelona, Espanja) oli espanjalainen näyttelijä, joka näytteli etupäässä 1960-1970-luvun spaghettiwesterneissä. 
Hänen uralleen mahtuu lähes 90 elokuvaa vuosina 1955–1988 mutta merkittäviä ovat hänen lännenroolinsa Sergio Leonen trilogiassa "Kourallinen dollareita" (1964), "Vain muutaman dollarin tähden", (1965) ja "Hyvät, pahat ja rumat" (1966). Hän näytteli myös Leonen elokuvassa "Huuliharppukostaja" vuonna 1968. 
Rojo ei aina näytellyt westerneissä jengin jäsentä. Elokuvassa "Hyvät, pahat ja rumat" hän esitti hyvää kapteenia, joka oli saanut kuolion jalkaansa. Hän varoitti Angel Eyesia (Lee Van Cleef) olemasta epärehellinen.
Peltoleinikki

Peltoleinikki ("Ranunculus arvensis") on lähinnä Euraasiassa ja Pohjois-Afrikassa tavattava yksivuotinen, keltakukkainen leinikkilaji. Peltoleinikki on myrkyllinen kasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Peltoleinikki kasvaa 15–50 cm pitkäksi, mutta Suomessa laji jää yleensä matalakasvuiseksi. Varsi on pysty, harvaan sirottavakarvainen ja tavallisesti runsashaarainen. Ruodillisia tyvilehtiä on 1–6 kappaletta. Niiden lehtilapa on ehyt, vastapuikea ja isohampainen. Ylemmät lehdet ovat lähes ruodittomia, lapa on toistamiseen kolmiosainen, liuskat pitkulaisia tai tasasoukkia. Kukkaperä on sileä ja kukkapohjus karvainen. Kukassa on kaksi kehäkiehkuraa. Sekä verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Mesikuoppaiset terälehdet ovat 2–6 mm pitkiä ja väriltään vihertävänkeltaisia. Suomessa peltoleinikki kukkii kesä-elokuussa, toisinaan jopa syyskuussa. Hedelmistö koostuu 3–6 mm pitkistä piikkisistä ja nystypintaisista pähkylöistä, joissa on 2–3 mm pitkä lähes suora ota. Pähkylöitä on kuitenkin vähän.
Levinneisyys.
Peltoleinikin päälevinneisyysalue ulottuu Euroopassa Pyreneiden niemimaalta Isoon-Britanniaan, Etelä-Tanskaan, Puolaan, Romaniaan, Bulgariaan ja Lounais-Ukrainaan. Lisäksi sitä esiintyy erillisenä esiintymänä Kaukasuksen alueella sekä Pohjois-Afrikassa Tunisiasta Marokkoon. Satunnaisena lajia tavataan Fennoskandian etelä- ja keskiosista, Turkista, Lähi-idästä, Iranista ja Keski-Aasiasta. Peltoleinikkiä tavataan myös Japanissa. Pohjois-Amerikassa se on tulokaslaji, jota tavataan paikoin mantereen itä- ja länsiosissa.
Suomessa peltoleinikki on harvinainen tulokaslaji, jota on tavattu eri puolilla rannikkoa sekä paikoin Etelä-Suomen sisämaassa. Suuri osa Suomessa tehdyistä lajin havainnoista on 1900-luvun alkupuolelta.
Elinympäristö.
Nimensä mukaisesti peltoleinikki kasvaa päälevinneisyysalueellaan erityisesti pelloilla. Laji on kalkinsuosija. Suomessa laji kasvaa tulokaslajeille tyypillisesti ratapihoilla, myllyillä, satamissa ja kaatopaikoilla.
Holland Parkin metroasema

Holland Parkin metroasema on Lontoon metron Central Linen asema Kensington and Chelsean alueella Lontoossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Asema sijaitsee Holland Park -puiston läheisyydessä Lontoon matkakortin maksualueella 2.
Historia.
Asema on avattu 30. heinäkuuta 1900 osana Central London Railwayta. Alkuperäinen Harry Bell Measuresin suunnittelema asemarakennus on edelleen käytössä. 28. heinäkuuta 1958 asemalla sattui sähköviasta johtunut tuhoisa tulipalo, jossa menehtyi yksi ja loukkaantui 51 ihmistä.
Marcilio Dias (1940)

Marcilio Dias (runkonumero M1) oli Brasilian laivaston Marcilio Dias -luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Rio de Janeirosta Ilha das Cobrasista, missä köli laskettiin 8. toukokuuta 1937. Alus laskettiin vesille 20. heinäkuuta 1940 ja otettiin palvelukseen 29. marraskuuta 1943.
Palvelus.
Alus oli sisaralustensa kanssa liittoutuneiden Koillisessa laivasto-osastossa, jossa se pääasiassa partioi eteläisellä Atlantilla akselivaltojen saarronmurtajia etsien. Partiomatkat kestivät yleensä neljätoista vuorokautta kerrallaan. "Marcilio Dias" teki sodan aikana maaliskuusta 1944 huhtikuuhun 1945 kaikkiaan yhdeksän partiomatkaa, joista osassa partio-osastoon kuului myös Yhdysvaltain laivaston aluksia, kuten saattuetukialukset "USS Wake Island" ja "USS Mission Bay".
Alus osallistui myös tarvittaessa Rion, Recifen ja Trinidadin reiteillä saattueiden suojaamiseen. Heinäkuussa 1944 alus suojasi sisaralustensa kanssa viittä saattuetta, jotka kuljettivat brasilialaisia joukkoja Italiaan. Sodan päätyttyä alus jatkoi palvelustaan, kunnes se poistettiin alusluettelosta 1966.
Greenhalgh (1941)

Greenhalgh (runkonumero M3) oli Brasilian laivaston Marcilio Dias -luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Rio de Janeirosta Ilha das Cobrasista, missä köli laskettiin 1937. Alus laskettiin vesille 8. heinäkuuta 1941 ja otettiin palvelukseen 29. marraskuuta 1943.
Palvelus.
Alus oli sisaralustensa kanssa liittoutuneiden Koillisessa laivasto-osastossa , jossa se pääasiassa partioi eteläisellä Atlantilla akselivaltojen saarronmurtajia etsien. Partiomatkat kestivät yleensä neljätoista vuorokautta kerrallaan.
Alus osallistui myös tarvittaessa Rion, Recifen ja Trinidadin reiteillä saattueiden suojaamiseen. Heinäkuussa 1944 alus suojasi sisaralustensa kanssa viittä saattuetta, jotka kuljettivat brasilialaisia joukkoja Italiaan. Sodan päätyttyä alus jatkoi palvelustaan, kunnes se poistettiin alusluettelosta 1966.
Mariz e Barros (1940)

Mariz e Barros (runkonumerot M2 ja D26) oli Brasilian laivaston Marcilio Dias -luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Rio de Janeirosta Ilha das Cobrasilta, missä köli laskettiin 1937. Alus laskettiin vesille 28. joulukuuta 1940 ja otettiin palvelukseen 29. marraskuuta 1943.
Palvelus.
Alus oli sisaralustensa kanssa liittoutuneiden Koillisessa laivasto-osastossa, jossa se pääasiassa partioi eteläisellä Atlantilla etsien akselivaltojen saarronmurtajia. Partiomatkat kestivät yleensä neljätoista vuorokautta kerrallaan.
Alus osallistui myös tarvittaessa Rion, Recifen ja Trinidadin reiteillä saattueiden suojaamiseen. Heinäkuussa 1944 alus suojasi sisaralustensa kanssa viittä saattuetta, jotka kuljettivat brasilialaisia joukkoja Italiaan. Sodan päätyttyä alus jatkoi palvelustaan. Alukselle asennettiin Sea Cat -ohjusjärjestelmä, ennen kuin se poistettiin alusluettelosta 1972.
Nessma El Jadida

Nessma () on tunisialainen satelliittitelevisiokanava, jonka näkyvyys kohderyhmä on Maghrebin alue. Kanava näkyy myös koko arabimaailmassa, sekä Euroopassa satelliitin (Hot Birdin ja Nilesatin) kautta.
Historia.
Kanava perustettiin 16. maaliskuuta 2007 ja viralliset avajaiset se piti 23. maaliskuuta 2007, jonka esitteli viestintäministeri Rafaâ Dekhil. Kanavan ensimmäisiä ohjelmia olivat muun muassa Star Academyyn laulukilpailu formaattiin perustuva Star Academy Maghreb. Ensimmäisen tuotantokauden jälkeen kanava kärsi taloudellisista vaikeuksista, jonka myötä kanavan toimitusjohtaja Nabil Karoui ilmoitti myyneensä 25 prosenttia sekä Quinta Communicationsille että Mediasetille. Uuden rahoituksen myötä kanava alkoi esittämään yhdysvaltalaisia elokuvia ja televisiosarjoja, sekä humoristista keskusteluohjelmaa Ness Nessmaa. Joulukuussa 2009 oli myös tarkoitus esittää Star Academy Maghrebin toista tuotantokautta, joka kuitenkin peruttiin taloudellisista syistä. Ness Nessman suosion myötä kanava päätti tuottaa uusia uutisohjelmia, kuten CAN El Ness, Ness El Hand ja Ness Sport.
9. lokakuuta 2011 Tunisiassa esitetty animaatioelokuva "Persepolis" sai islamilaiset salafistit raivostuneeksi elokuvan sisällöstä, jonka johdosta he yrittivät polttaa televisiokanavan aseman. Viikkoa myöhemmin salafistit hyökkäsivät televisiokanavan toimitusjohtajan Nabil Karouin kotiin.
Ohjelmistoa.
Jalkapallo.
Nessma esittää myös eurooppalaisten suurseurojen otteluita, kuten Barcelonan, Manchester Unitedin, Chelsean, Bayern Münchenin ja Olympique de Marseillen. Lisäksi keväästä 2010 lähtien kanava esittää viikoittain erikoisohjelmia Club Africainin ja MC Algerin joukkueista.
Bandyliigakausi 2003–2004

Jääpallon bandyliigassa kaudella 2003-2004 pelattiin ensin kaksinkertainen runkosarja, jonka jälkeen pelattiin kahdeksan parhaan joukkueen kesken pudotuspelit.
Suomen mestaruuden voitti Tornion Palloveikot.
Runkosarja.
Sarjaan nousi Mikkelin Kampparit
Puolivälierät.
Puolivälierät pelattiin paras kolmesta siten, että ensimmäinen ottelu käytiin paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Välierät.
Välierät pelattiin paras kolmesta menetelmällä aloittaen paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Suomen mestarit.
ToPV: Markku Aarni, Hannu Mokko, Mikko Lukkarila, Sami Harjuoja, Tommi Haarakoski, Teemu Collin, Mikko Aarni, Pekka Hiltunen, Jussi Harjuoja, Veli-Matti Körkkö, Antti Ekman, Mika Jussila, Ville-Veikko Angeria, Jussi Karjalainen, Marko Herajärvi, Erkki Koivuranta, Jukka Ohtonen, Jari Vaattovaara, Marko Veittikoski, Igor Zolotarev, Tommi Nurkkala.
Parhaat maalintekijät.
pistepörssin paras oli OLS:n Samuli Niskanen 122 pistettä.
Kanelipöllönen

Kanelipöllönen ("Otus icterorhynchus") on pöllösten sukuun kuuluva afrikkalainen lintulaji. Sitä tavataan Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongon tasavallassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Norsunluurannikolla, Gabonissa, Ghanassa, Guineassa ja Liberiassa.
Kanelipöllösen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät.
Alalajit.
Kanelipöllösellä on kaksi alalajia:
Luzoninpöllönen

Luzoninpöllönen ("Otus longicornis") on pöllöihin kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Filippiineillä Luzonin saarella. Sen määrä on vähenemässä, ja sen uhkia ovat metsänhakkuu, kaivostoiminta ja maanviljelyksen laajeneminen.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat ja vuoristometsät 360–1 800 metrin korkeudessa, tuoreimmat havainnot ovat 700–1 500 metrin korkeudesta. Se syö lähinnä hyönteisiä. Pesiä, joissa on poikasia, on havaittu toukokuussa.
María Martzoúkou

María Martzoúkou () on kreikkalainen kirjallisuuden kääntäjä, joka on tehnyt suomalaista kirjallisuutta tunnetuksi Kreikassa.
Martzoúkou on kotoisin Korfulta. Hän opiskeli Suomen kirjallisuutta Helsingin yliopistossa ja Kreikan kirjallisuutta Thessalonikin Aristoteles-yliopistossa. Martzoúkou on kääntänyt kreikaksi muun muassa viisi Mika Waltarin teosta, Väinö Linnan "Tuntemattoman sotilaan", "Kalevalan" ja Sofi Oksasen "Puhdistuksen". Hän kääntänyt myös lastenkirjallisuutta ja runoja.
Martzoúkou työskentelee Suomen Ateenan-instituutissa kääntäjänä. Martzoúkoulle on myönnetty "Kalevalan" käännöksestä vuonna 1994 Kreikan kääntäjäliiton palkinto ja vuonna 1996 Valkoisen Ruusun ritarikunnan mitali.
Martzoúkoun kääntäjänuran innoittaja oli Pentti Saarikoski ja tämän runot ja kreikkalaisen kirjallisuuden käännöstyö.
Acre (1945)

CT Acre (viirinumerot A4 ja D10) oli Brasilian laivaston Acre-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Rio de Janeirosta Ilha das Cobrasin telakalta, missä köli laskettiin 28. joulukuuta 1940. Alus laskettiin vesille 30. joulukuuta 1945 ja otettiin palvelukseen 1951.
Palvelus.
1960-luvulla alus modernisoitiin, jolloin etukannen taaempi tykki korvattiin kaksiputkisella 40 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Samalla kolmijalkainen masto korvattiin modernimmalla ratkaisulla, johon sijoitettiin tutkajärjestelmiä.
Alus poistettiin 1974 alusluettelosta.
Ajuricaba (1945)

CT Ajuricaba (viirinumero A3) oli Brasilian laivaston Acre-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Rio de Janeirosta Ilha das Cobrasin telakalta, missä köli laskettiin 28. joulukuuta 1940. Alus laskettiin vesille 30. toukokuuta 1945 ja otettiin palvelukseen joulukuussa 1951.
Palvelus.
Alusta ei todennäköisesti modernisoitu sisaraluksistaan poiketen, vaan se poistettiin palveluksesta 1964 palveluksesta.
Amazonas (1943)

CT Amazonas (viirinumerot A1 ja D12) oli Brasilian laivaston Acre-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Rio de Janeirosta Ilha das Cobrasin telakalta, missä köli laskettiin 20. heinäkuuta 1940. Alus laskettiin vesille 29. marraskuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 10. marraskuuta 1949.
Palvelus.
Alus modernisoitiin 1960-luvulla, jolloin etukannen taaempi tykki korvattiin kaksiputkisella 40 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Samalla kolmijalkainen masto korvattiin modernimmalla ratkaisulla, johon sijoitettiin tutkajärjestelmiä.
Alus poistettiin 1973 alusluettelosta.
Apa (1945)

Apa (viirinumero D13) oli Brasilian laivaston Acre-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Rio de Janeirosta Ilha das Cobrasilta, missä köli laskettiin 28. joulukuuta 1940. Alus laskettiin vesille 30. joulukuuta 1945 ja otettiin palvelukseen joulukuussa 1951.
Palvelus.
Alusta ei todennäköisesti modernisoitu sisaraluksistaan poiketen, vaan se poistettiin palveluksesta vuonna 1964.
Araguari (1946)

Araguari (viirinumero D15) oli Brasilian laivaston Acre-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Rio de Janeirosta Ilha das Cobrasilta, missä köli laskettiin 28. joulukuuta 1940. Alus laskettiin vesille 14. heinäkuuta 1946 ja otettiin palvelukseen 23. kesäkuuta 1951.
Palvelus.
Alus modernisoitiin 1960-luvulla, jolloin etukannen taaempi tykki korvattiin kaksiputkisella 40 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Samalla kolmijalkainen masto korvattiin modernimmalla ratkaisulla, johon sijoitettiin tutkajärjestelmiä.
Amrop

Amrop (ennen vuotta 2010 The Amrop Hever Group) on yksi maailman vanhimmista maailmanlaajuisista suorahakuyritysten verkostoista. Amrop koostuu paikallisten yrittäjien omistamista yrityksistä ja sillä on yhteinen sihteeristö Brysselissä. Suorahaun lisäksi Amrop tarjoaa palveluja myös johdon (organisaatioiden johtoryhmien ja hallitusten) arvioinnin ja kehittämisen alueilla. Amropin suomalaisen yrityksen, Amrop Finlandin virallinen nimi on Amrop Finland Oy (aik. AH Executive Search Oy Ab).
Historia.
Kansainvälisten suorahakutarpeiden lisääntyessä viisi paikallista suorahakuyritystä Ranskasta, Italiasta, Sveitsistä, Isosta-Britanniasta ja Yhdysvalloista perustivat Amrop International -nimisen yhteenliittymän vuonna 1977. Vuotta myöhemmin mukaan liittyi yrityksiä Benelux-maista ja Saksasta. 1980–luvulla toiminta laajeni ja mukaan liittyi yrityksiä Latinalaisesta Amerikasta, Afrikasta ja Aasiasta. 1990–luvulla Amrop laajeni edelleen Latinalaisessa Amerikassa ja Aasiassa, mutta myös Euroopassa, erityisesti Itä-Euroopan maissa.
Vuonna 2000 Amrop yhdistyi The Hever Groupin kanssa ja toimintaa jatkettiin nimellä The Amrop Hever Group. Nimi muutettiin Amropiksi vuonna 2009.
Organisaatio.
Amrop koostu paikallisista, yrittäjävetoisista yhtiöistä. Toimipaikkoja on noin sata, ympäri maailmaa.
Amropilla on kansainvälinen johtoryhmä (Executive Board), jonka toimintaa tukee sihteeristö. Amropin sihteeristö sijaitsee Brysselissä, Belgiassa. 
Kansainvälinen operatiivinen toiminta on rakennettu yhdeksän toimialaryhmän (Practice Group) ympärille. Toimialaryhmät ovat:
Jäsenyydet toimialajärjestöissä.
Amrop organisaationa ja paikalliset yritykset, josta se koostuu, ovat jäseninä kansainvälisessä suorahakualan järjestössä nimeltään Association of Executive Search Consultants (AESC). Amrop Finland on lisäksi Suomen kansallisen toimialayhdistyksen, FEX Suorahakuyritykset ry:n jäsen.
Araguaia (1943)

Araguaia (viirinumero D14) oli Brasilian laivaston Acre-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Rio de Janeirosta Ilha das Cobrasilta, missä köli laskettiin 20. heinäkuuta 1940. Alus laskettiin vesille 24. marraskuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 3. syyskuuta 1949.
Palvelus.
Alus modernisoitiin 1960-luvulla, jolloin etukannen taaempi tykki korvattiin kaksiputkisella 40 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Samalla kolmijalkainen masto korvattiin modernimmalla ratkaisulla, johon sijoitettiin tutkajärjestelmiä.
Oikeusministeriön demokratiapalkinto

Oikeusministeriön demokratiapalkinto on Suomen oikeusministeriön joka toinen vuosi jakama palkinto, jolla pyritään tekemään tunnetuksi suomalaista demokratiaa ja kansalaisyhteiskuntaa. Palkintosumma on 10 000 euroa, joka jaetaan palkittujen kesken. Palkinto on jaettu vuodesta 2011 alkaen.
Palkitut.
2011.
Vuonna 2011 teemana oli vapaaehtoistoiminta. Palkinnon yhteistyöjärjestöinä olivat oikeusministeriö, Raha-automaattiyhdistys, Suomen Nuorisoyhteistyö – Allianssi ry ja Ylen Ykkösen aamu-tv.
Palkinnon saivat:
Vuoden 2011 palkinnot luovutti Tasavallan presidentti Tarja Halonen.
2012.
Vuonna 2012 palkinnon saivat kolme lasten ja nuorten osallistumista edistänyttä tahoa:
2014.
Vuonna 2014 palkinnon saivat lähidemokratiaa edistäneet tahot. Palkinnon saivat:
2017.
Vuonna 2017 palkinto jaettiin kumppanuutta edistäville toimijoille tai toimintatavoille. Palkinnon saivat:
2018.
Teema: demokratia- ja ihmisoikeuskasvatus
2020.
Teema: uudenlaisen vuorovaikutuksen edistäminen
2022.
Lähde: