tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pentti Kemppainen

Pentti Olavi Kemppainen (s. 1945) on suomalainen radiotoimittaja, valtiotieteen tohtori ja radiotutkija. Hän aloitti Yleisradion toimittajana vuonna 1966 nuorten ohjelmien palveluksessa ja teki sen ensimmäistä pop-musiikkiohjelmaa ja oli muun muassa Suomen ensimmäinen radio-DJ esiintyen nimellä "Poppamies" vuonna 1970.
1970-luvulla Kemppainen toimitti myös Yleisradion asiaohjelmia kuten "Taiteessa tapahtuu, Kirjakanava, Kello 12:n mietelause" sekä Neuvostoliittoa myötäilevä "Näin naapurissa" -sarja. Hän myös ohjasi Salvador Dalín elämästä kertovan kuunnelman "Ahne nero" sekä suositun "Nalle Puh" -luentasarjan, jossa lukijoina olivat Matti Pellonpää ja Kari Väänänen. 1990-luvulla Kemppainen toimi Yleisradion Radiomafia-kanavan ohjelmajohtajana. 
Kemppainen julkaisi tohtorinväitöskirjansa "Radion murros" Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan viestinnän laitoksella vuonna 2001. Vuonna 2011 hänelle myönnettiin viestinnän dosentin arvo. Kemppainen on myös konsultoinut Liikenne- ja viestintäministeriötä ääniradion tulevaisuudennäkymistä.
Poika ja susi

Poika ja susi eli Poika, joka huusi sutta on yksi Aisopoksen faabeleista eli eläinsaduista. Se on opettavainen tarina siitä, miten valehtelu vie uskottavuuden ja johtaa valehtelijan omaan turmioon. Faabelin numero Perryn indeksissä on 210.
Tarinassa paimenpoika juoksuttaa kyläläisiä huutamalla toistuvasti suden uhkaavan lammaskatrasta, vaikka näin ei todellisuudessa olekaan. Kun susi lopulta ilmestyy, kukaan ei enää reagoi saman pojan avunhuutoihin, sillä häntä ei enää oteta vakavasti. Sadun eri versioissa susi syö lopulta joko yhden lampaan, koko lauman tai pojan itsensä.
Tarinan opetuksena on, että valehtelu kääntyy itseään vastaan, sillä valehtelijaa ei enää uskota silloinkaan, kun hän puhuu totta. Käytännöllisemmällä tasolla satu varoittaa tekemästä tarpeettomia vääriä hälytyksiä.__notoc__
Dakotan kieli

Dakotan eli siouxin kieli (omakielinen nimi: "Dakhóta") on sioux-intiaanien kieli, jolla on 19 280 puhujaa Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Kielen puhujista 15 400 asuu Yhdysvalloissa (vuoden 1990 väestönlaskenta) ja heistä 31 on yksikielisiä.
Dakotaa kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla ja sille on laadittu kielioppi. Raamattu julkaistiin dakotaksi vuonna 1887.
Puhujat ja elvytystyö.
Yhdysvaltain dakotaa puhuvat asuvat Pohjois-Nebraskassa, Etelä-Minnesotassa, Pohjois- ja Etelä-Dakotassa sekä koillisessa Montanassa. Kanadassa asuu 3 880 dakotan puhujaa. He elävät eteläisessä Manitobassa ja Saskatchewanissa.
Dakotan puhujien määrä on vähenemässä. Yhdysvaltojen sioux'ien nuorista suurin osa suosii englantia tai ei puhu dakotaa. Kanadassa joissain yhteisöissä suurin osa lapsista ja nuorista eivät puhu dakotaa.
Kielen elvytystyötä tekevät mm. järjestöt, joista yksi on Dakhóta iápi Okhódakičhiye, joka pyrkii edistämään dakotan kielen käyttöä sekä elvytystyötä oppimateriaalien avulla. Kanadan puolella elvytystyötä tukee myös esim. Saskatchwanin paikallishallinto.
Fonologia.
Vokaalit.
Vokaalit [i], [u] ja [a] voivat esiintyä sekä oraalisina että nasaalisina.
Lähde:
Konsonantit.
Lähde:
Kielioppi ja sanasto.
Dakotan katsotaan olevan polysynteettinen kieli. Verbi on lauseen keskeisin osa ja siihen liittyvät liitteet ilmaisevat mm. tekijää, kohdetta, lukua ja omistajaa. Substantiivit jaetaan sanaluokkaan sen mukaan kuvaavatko ne eläviä ihmistä, muita eläviä asioita, elottomia asioita vai luokittelemattomia.
Dakotan sanastossa 83–86 % on yhtenäistä stoneyn kielen ja 89–94 % assiniboinen kielen kanssa. Dakotan murteiden, dakotan (santee-sisseton, yankton-yanktonay, lakhota) ja nakotan (assiniboine, stoney), sanastollinen yhtenäisyys on 90–95 %.
Brasilian Grand Prix 2012

Brasilian Grand Prix 2012 (virallisesti Formula 1 Grande Prêmio Petrobras do Brasil 2012) oli Formula 1 -kauden 2012 20. ja samalla kauden viimeinen osakilpailu, joka ajettiin 25. marraskuuta 2012 Interlagosin moottoriradalla Brasiliassa.
Vapaat harjoitukset.
Williamsin kolmoskuljettaja Valtteri Bottas ajoi perjantain ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa Bruno Sennan tilalla. Caterhamin Giedo van der Garde ajoi Heikki Kovalaisen tilalla.
Kilpailu.
Kilpailun voitti McLarenin Jenson Button. Toiseksi ajoi Fernando Alonso ja kolmanneksi Felipe Massa. Kilpailussa ratkesi myös maailmanmestaruus, jonka voitti kolmannen kerran peräkkäin Sebastian Vettel. Hän lähti kilpailuun neljännestä ruudusta, mutta putosi viimeiseksi pyörähdettyään ensimmäisellä kierroksella Bruno Sennan törmättyä häneen. Törmäys myös vaurioitti hänen autoaan. Vettel lähti kuitenkin ajamaan takaa ohitseen päässyttä letkaa. McLarenin Lewis Hamilton ja Jenson Button kävivät kovaa taistelua kärjessä. Pian alkoi sataa vettä ja osa kuljettajista kävi varikolla ja osa ei. Esimerkiksi Button ja Nico Hülkenberg jatkoivat radalla, joka osoittautui toistaiseksi oikeaksi valinnaksi, koska sade laantui hetken päästä. Hulkenberg ja Button kävivät taistelua kärkipaikasta, kunnes Hülkenberg suistui sivuluisuun radalla sateen yllyttyä. Hän sai kuitenkin pidettyä autonsa radalla. Samalla Vettel teki koko ajan nousua kärjen takana. Hülkenbergin ja Hamiltonin taistellessa Hulkenberg pyörähti jälleen kerran radalta ja osui tällä kertaa Lewis Hamiltoniin rikkoen tämän etupyörän. Hamilton joutui keskeyttämään toistaiseksi viimeisensä kilpailunsa McLaren-tallissa ja Hulkenbergille määrättiin varikon läpiajorangaistus. Kärjessä oli Button, toinen oli Alonso, kolmas Massa, neljäs Webber ja Hülkenberg putosi rangaistuksensa jälkeen viidenneksi. Kilpailun lopussa sattui hauska tilanne, jossa Kimi Räikkönen ajautui ulos radalta ja lähti ajamaan radan ulkopuolelle, josta hän uskoi olevan tie takaisin radalle. Näin ei kuitenkaan ollut ja hän joutui kääntymään takaisin ja ajamaan radalle samaa reittiä mitä tulikin.
Maaliin tultiin turva-auton perässä, Paul di Restan ulosajon seurauksena.
Vahingosta huolimatta Vettel sijoittui kilpailussa kuudenneksi ja voitti maailmanmestaruuden kolmen pisteen erolla Fernando Alonsoon.
Kiiltokuvia

Kiiltokuvia on syksyllä 2014 MTV3-kanavalla esitetty suomalainen draamasarja. Sen ohjasi Lauri Nurkse ja käsikirjoitti Katja Kallio. Tuotantoyhtiönä toimi Jarowskij.
Sarjan keskiössä on kukkakauppias Lili (Jonna Järnefelt), joka on kahden lapsen yksinhuoltaja. Muita keskeisiä henkilöitä ovat Lilin vanhemmat Mikko (Heikki Nousiainen) ja Soile (Sinikka Sokka), sekä heidän äitinsä Johanna (Anneli Sauli) ja Liisa (Anja Pohjola).
Erään murhan anatomia

Erään murhan anatomia ("Anatomy of a Murder") on yhdysvaltalainen näytelmäelokuva vuodelta 1959. Elokuva on Otto Premingerin ohjaama oikeussalidraama, joka perustuu tuomari John D. Voelkerin alias Robert Traverin romaaniin "Erään murhan anatomia" vuodelta 1958. Romaanin tapahtumat sijoittuvat Michiganiin, ja niiden taustalla on vuonna 1952 pidetty murhaoikeudenkäynti, jossa Voelker toimi puolustusasianajajana.
Elokuvan päärooleissa nähdään James Stewart, Lee Remick, Ben Gazzara, Arthur O’Connell ja George C. Scott. Elokuvan jazz-vaikutteisen musiikin sävelsivät Duke Ellington ja Billy Strayhorn, ja Ellington nähdään sivuroolissa kapakanomistajana. Alkutekstijakson animaation suunnitteli Saul Bass.
"Erään murhan anatomia" kuuluu elokuvahistorian merkittävimpiin oikeussalidraamoihin. Yhdysvaltain elokuvainstituutin äänestyksessä vuonna 2008 se oli seitsemänneksi paras oikeussalidraama. Elokuvassa käsitellään raiskaustapausta suorasukaisesti, ja Preminger pyrki horjuttamaan siten niin sanottua Haysin ohjeistoa, joka sääteli elokuvien siveellisyyttä.
Elokuva sai seitsemän Oscar-ehdokkuutta, muun muassa parhaasta elokuvasta ja parhaasta miespääosasta, mutta se ei voittanut ainuttakaan palkintoa. Elokuvan musiikki sai kaksi Grammy-palkintoa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Erään murhan anatomian" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2012 se valittiin Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia.
Elokuvan sijoittuessa monien amerikansuomalaisten asuttamaan Michiganiin sen sivuhahmoina nähdään kaksi amerikansuomalaista henkilöä, Toivo ja Sulo.
Koloss

Koloss on ruotsalaisen metalliyhtye Meshuggahin seitsemäs kokopitkä studioalbumi, joka julkaistiin 23. maaliskuuta 2012 Saksassa, 26. maaliskuuta muualla Euroopassa, ja 27. maaliskuuta Yhdysvalloissa. Albumin miksasi Daniel Bergstrand, joka on aikaisemmin miksannut Meshuggahin albumit "Destroy Erase Improve" (1995) ja "Chaosphere" (1998). 
Koloss on obZenin tavoin suorasukaisemman ja ponnekkaamman kuuloinen kuin aikaisemmat julkaisut. Se näkyy selkeästi myös kantaa ottavissa lyriikoissa. Albumin nauhoituksessa käytettiin kokonaan Cubasen ohjelmistopohjaisia kitaravahvistinmallinnuksia. Albumin rummut kuulostavat orgaanisemmalta aiempaan verrattuna, mutta Tomas Haaken levyllä käyttämä rumpusetti on edeltävilläkin albumeilla käytetty Sonor SQ2.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 7.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Tomas Haake, ellei toisin mainittu.
Adil Atan

Adil Atan (1. tammikuuta 1929 – 18. huhtikuuta 1989) oli turkkilainen painija. Hän sai kesäolympialaisissa 1952 Helsingissä pronssia vapaapainissa (sarja 87 kg). Hän kilpaili myös kesäolympialaisissa 1956 Melbournessa ja osallistui siellä sekä kreikkalais-roomalaiseen painiin että vapaapainiin.
Atan oli myös olympialaisissa kilpailleen İrfan Atanin kaksosveli.
Terri Minsky

Terri Minsky on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, tuottaja ja showrunner. Hän on luonut muun muassa Lizzie McGuire -televisiosarjan. Lisäksi hän on kirjoittanut muun muassa Sinkkuelämää -tv-sarjan jaksoja. 
Minskyllä on kaksi lasta.
Jalkapallon Suomen Cup 1980

Jalkapallon Suomen Cup 1980 oli cupin 26. järjestämisvuosi. Kilpailuun osallistui 290 joukkuetta joista muita kuin liiton sarjoissa pelaavia oli yhteensä 37 joukkuetta. (Kilpailun järjestäjä SPL kertoo osallistuneiden joukkueiden lukumääräksi myös 287.)
Loppuotteluun selvisivät Valkeakosken Haka ja Kotkan Työväen Palloilijat, ja se pelattiin Olympiastadionilla. Ottelun voitti KTP 3-2.
1. kierros.
SM-sarjan ja I divisioonan joukkueet.
1. kierroksella SM-sarjan ja I divisioonan joukkueista muodostettiin 12 otteluparia. Näiden otteluiden voittajat etenivät suoraan cupin 7. kierrokselle.
Ottelut 7. kierrokselta loppuotteluun.
Neljännesvälieriin (7. kierros) selvisi kahden ylimmän sarjan 12 joukkueen lisäksi neljä joukkuetta alkukierroksilta (niillä mukana olivat II, III ja IV divisioonien ja piirinsarjaseurat): Kuopion Elo, Lahden Palloseura ja Finnairin Palloilijat (II divisioonasta) sekä Kajaanin Haka (III divisioonasta)
14 rangaistuspotkukilpailu.
Suomen cup-mestari 1980 KTP: Jouko Kataja, Kari Bergqvist, Kalevi Eriksson, Arto Tolsa, Jouko Suuronen, Markku Eronen, Oiva Ukkonen, Heikki Immonen, Ari Tissari, Juha Vehviläinen, Ari Alila, Vesa Nironen. Valmentaja Kalervo Paananen.
Hakalehto

Hakalehto on asuinalue Espoossa Tapiolan lounaispuolella. Asuinalue syntyi 1960-luvun alkupuoliskolla, kun Helsingin asuntokeskuskunta Haka rakensi kymmenen lamellitaloa Merituulentien eteläpuolelle. Kerrostalojen ohella alueen eteläpäässä sijaitsee 17 yhden asunnon atriumtaloa.
Rakennusliike Haka oli ostanut 1950-luvun lopussa Tapiolan kupeesta 55 hehtaaria maata ja alueelle suunniteltiin alkujaan tuhatta asuntoa. Kyseessä oli Hakan ensimmäinen suuri rakennuskohde Helsingin ulkopuolella. Alueen rakentaminen rahoitettiin kokonaan asuntosäästämisellä eikä aravalainoja käytetty. Hakalehdon asemakaavan suunnitteli arkkitehti Pentti Ahola ja kerrostalot piirsi KK:n arkkitehtiosastolla Sakari Nironen. Alueen valmistuessa vuonna 1966 siellä oli 737 asuntoa. Hakalehdon kerrostalojen erikoisuutena on niiden pilaripalkkirakenne, joka mahdollisti huoneistojen muuntelun väliseinien paikkaa vaihtamalla. Talojen elementit valettiin paikan päälle rakennetussa tilapäisessä valimossa. Rakennuskunta Haka nimesi alueen Hakalehdoksi, jotta se erottuisi Asuntosäätiön rakennuttamasta Tapiolasta. Nykyisin Hakalehto kuitenkin usein katsotaan kuuluvaksi Tapiolaan.
Hakalehdon atriumtalot suunnitteli Pentti Ahola vuonna 1963. Ne muodostavat tiiviin ja matalasti rakennetun asuinalueen. Atriumtalot valmistuivat vaiheittain 1960-luvun puoliväliin mennessä. Niitä suunniteltiin alkujaan 60, mutta vain 17 toteutettiin.
Hakalehdossa Hakamäentien päässä toimi Hakalehdon yhteiskoulu vuosina 1963–1977. Koulutilat siirtyivät 1977 Espoon kaupungin käyttöön, ja niissä jatkoivat Etelä-Tapiolan (ylä)koulu ja Etelä-Tapiolan lukio. Etelä-Tapiolan koulu lakkautettiin vuonna 1994, jolloin oppilaat siirtyivät Tapiolan kouluun ja opettajakunta uuteen Saarnilaakson kouluun. Lukio siirtyi vuoden 2000 alussa WeeGee-taloon.
Martin Hindorff

Martin Leonard Hindorff (30. maaliskuuta 1897 Nyköping – 5. maaliskuuta 1969 Tukholma) oli ruotsalainen purjehtija. Hän voitti kuuden metrin luokassa kultaa kesäolympialaisissa 1932 ja sai lisäksi pronssia sekä kesäolympialaisissa 1936 että 1948.
Hindorff kilpaili kuuden metrin luokassa myös Helsingin kesäolympialaisissa 1952 sijoittuen neljänneksi.
Sander Puri

Sander Puri (s. 7. toukokuuta 1988 Tartto, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen jalkapalloilija, joka on seuratasolla pelannut kotimaansa lisäksi muun muassa Kreikassa, Suomessa, Skotlanissa ja Irlannissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta kykenee myös pelaamaan vasemmalla.
Ura.
FC Levadia.
Puri aloitti ammattilaisuransa 16-vuotiaana FC Levadiassa vuonna 2005. Hän teki ensimmäisen maalinsa Meistriliigassa 1. kesäkuuta 2005 FC Kuressaarea vastaan. Puri ja hänen kaksoisveljensä Eino Puri siirtyivät puolen vuoden pituisilla lainasopimuksilla JK Viljandi Tulevikiin 30. heinäkuuta 2007. Hän pelasi joukkueessa 14 liigaottelua tehden neljä maalia. Puri oli lähellä sopimusta saksalaisen Borussia Dortmundin kanssa kahdesti vuonna 2008 ja skotlantilaisen Celticin kanssa vuoden 2009 lopussa. Myös Werder Bremen oli kiinnostunut hänestä.
Puri pelasi Levadiassa vuosina 2005–2009 74 Meistriliiga-ottelua ja teki niissä 14 maalia. Levadia voitti Meistriliigan neljästi peräkkäin vuosina 2006–2009. Levadia voitti myös Viron cupin vuosina 2005 ja 2007. Lisäksi Puri pelasi Esiliigassa Levadian kakkosjoukkueessa FC Levadia II Tallinnssa. 
Larissa FC.
Puri teki 14. joulukuuta 2009 viisivuotisen sopimuksen Kreikan Superliigassa pelaavan Larissan kanssa. Puri teki 18. maaliskuuta 2010 ensimmäisen maalinsa Larissassa, ja se oli voittomaali lisäajalla PAOKia vastaan. 
Tammikuun 2011 Puri pelasi lainalla puolalaisessa Korona Kielcessä. Heinäkuussa 2011 Larissa lainasi Purin unkarilaiseen Lombard-Pápaan. Myöhemmin laina-aikaa pidennettiin tammikuuhun 2012 asti.
Puri jätti Larissan 31. tammikuuta 2012, kun hänen sopimuksensa purettiin yhteisymmärryksessä joukkueen valmentajien vaihtuvuuden aikana.
Kuopion Palloseura.
Puri siirtyi 27. maaliskuuta 2012 Kuopion Palloseuraan kauden 2012 kattavalla sopimuksella. Purilla kesti noin kuukauden saada pelilupa. Debyyttissään 25. huhtikuuta 2012 Suomen cupin ottelussa Turun Palloseuraa vastaan hänet ajettiin ulos kun hän tönäisi tuomaria. Puri sai kahden ottelun pelikiellon. Hän teki 2. elokuuta 2012 KuPSin voittomaalin turkkilaista Bursasporia vastaan Eurooppa-liigan kolmannella karsintakierroksella.
Maajoukkueura.
Puri on edustanut lukuisia Viron ikäkausimaajoukkueita. Hän debytoi A-maajoukkueessa 30. toukokuuta 2008 Latviaa vastaan Baltic Cupissa. Puri teki ensimmäisen maajoukkuemaalinsa 22. marraskuuta 2008 Liettuaa vastaan. Hän on pelannut maajoukkueessa yhteensä 71 ottelua ja tehnyt neljä maalia.
Pelityyli.
Puria on kuvailtu ”Baltian Arjen Robbeniksi”. Tony Mowbray kuvailee häntä ”luovaksi, työteliääksi, hyväksi maalintekijäksi ja vahvaksi molemmilla jaloilla”. Mowbray sanoo Purin olevan paras pallon ollessa hänen jalassaan ja hyväksi pääpelaajaksi.
Muuta.
Purin veli Eino Puri pelaa myös jalkapalloa ja hänen siskonsa Kadri Puri pelaa lentopalloa.
Guanciale

Guanciale on perinteisesti savustamaton italialainen, pekonia muistuttava suolattu liha, joka valmistetaan sian poskesta.
Porsaan poski maustetaan suolalla, pippurilla ja muilla mausteilla, ja sitä kypsytetään kolmen kuukauden ajan.
Guancialea käytetään perinteisesti pasta amatriciana- ja pasta carbonara -resepteissä Keski-Italiassa Umbrian ja Latiumin alueilla.
Andrea Stramaccioni

Andrea Stramaccioni (s. 9. tammikuuta 1976) on italialainen jalkapallovalmentaja. 
Ura.
Stramaccioni pelasi nuorena jalkapalloa Bolognassa, mutta hänen uransa päättyi pahaan polvivammaan jo aikaisin. Loukkaantumisen jälkeen Stramaccioni ryhtyi valmentajaksi. Vuonna 2005 AS Roma palkkasi hänet juniorivalmentajaksi. Internazionaleen hän siirtyi kesällä 2011, kun hänet palkattiin seuran alle 20-vuotiaiden joukkueen ("Primavera") valmentajaksi. Ensimmäisellä kaudellaan Stramaccioni johdatti Interin juniorit NextGen Series -turnauksen mestariksi.
Maaliskuussa 2012 Stramaccioni nostettiin Internazionalen päävalmentajaksi potkut saaneen Claudio Ranierin tilalle. Stramaccionin johdolla Internazionale paransi otteitaan kevään viimeisissä otteluissa ja nousi Serie A:ssa kuudenneksi selviten mukaan Eurooppa-liigaan kaudelle 2012–13. Seurajohto oli tyyvyäinen Stramaccionin työhön ja kauden jälkeen hän allekirjoitti kesään 2015 ulottuvan jatkosopimuksen seuran kanssa. Ensimmäinen kokonainen kausi 2012/13 Interin peräsimessä ei sujunut odotusten mukaisesti. Seura ei kyennyt kamppailemaan mestaruudesta, eikä edes kärkisijoista Serie A:ssa. Kausi päättyi lopulta yhdeksänteen sijaan ja Inter jäi europelien ulkopuolelle. Kauden jälkeen Stramaccioni sai potkut tehtävästään. 
Kesäkuun alussa 2014 kerrottiin Stramaccionin aloittavan Udinese Calcion päävalmentajana. Kausi oli Stramaccionin suojateille vaikea ja Udinese säilytti vaivoin sarjapaikkansa ollen lopulta liigassa sijalla 16. Kauden jälkeen Udinese purki valmentajan sopimuksen. 
Marraskuussa 2015 Stramaccioni allekirjoitti vuoteen 2017 ulottuvan sopimuksen Kreikan Superliigassa pelaavan Panathinaikosin kanssa. Stramaccioni luotsasi Panathinaikoksen Kreikan liigassa runkosarjan toiseksi, mutta joukkue hävisi Olympiakosille peräti 30 pistettä. Europelikarsinnoissa Panathinaikos jäi PAOK FC:n taakse ja selvisi Eurooppa-liigan karsintoihin. Kaudella 2016/17 Panathinaikos taisteli jälleen kärkipään sijoituksista, mutta ero Olympiakosiin kasvoi jo syyskauden aikana suureksi. Joulukuun alussa 2016 Stramaccioni jätti tehtävänsä Panathinaikosin pudottua Kreikan cupissa OFI Kreetalle.
Toukokuun lopussa 2017 Stamaccioni allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen AC Sparta Prahan kanssa. Spartan kausi sujui Stramaccionin alaisuudessa odotuksia heikommin. Belgradin Punainen tähti pudotti Spartan Eurooppa-liigasta kolmannella karsintakierroksella. Tie katkesi myös Tšekin cupissa jo neljännelle kierrokselle. Seurajohto erotti Stramaccionin maaliskuussa 2018. Taustalla oli pettymys seuran tuloksiin.
Tarpeeton ihminen

Tarpeeton ihminen () on venäläisen kirjallisuuden tyyppihahmo. Tarpeeton ihminen kuuluu yleensä aatelistoon ja älymystöön. Hän ei kykene toteuttamaan ihanteitaan eikä toimimaan aktiivisesti. Hahmo on tyytymätön itseensä, säälii itseään, ei löydä elämälleen tarkoitusta ja tuntee, että maailma torjuu hänet. Myös aloitekyvyttömyys ja sitoutumisen pelko rakkaussuhteissa on usein tulkittu tämän tyyppihahmon ongelmiksi. Koko 1800-luvun ja 1900-luvun alussa tarpeettomat ihmiset olivat venäläisten romaanien ja näytelmien vallitsevia henkilöhahmoja.
Tarpeettoman ihmisen hahmon esikuvana on pidetty Aleksandr Puškinin "Jevgeni Oneginin" (1823–1831) nimihahmoa ja Mihail Lermontovin "Aikamme sankarin" (1840) Petšorinia. Ivan Turgenevin "Tarpeettoman ihmisen päiväkirja" (1850) teki hahmosta yleisen. "Tarpeettoman ihmisen päiväkirjan" Tšulkaturinin lisäksi Turgenevin tuotannon tarpeettoman ihmisen hahmoja ovat "Rudinin" (1856) päähenkilö ja "Isien ja lapsien" (1862) Pavel ja Nikolai Kirsanov. Myös Arkadi Kirsanovin hahmon on tulkittu teoksen lopulla muuttuvan tarpeettomaksi ihmiseksi.
Ilmiön tausta.
Venäläisten nuorten upseerien dekabristikapinan tavoitteena oli muuttaa valtio perustuslailliseksi monarkiaksi. Joulukuussa 1825 aloitettu kapina epäonnistui, ja liikkeeseen kuuluneita rangaistiin ankarasti. Kirjallisuuteen ilmestyi sen jälkeen henkilöhahmoja, joilla oli nuoruutta, lahjakkuutta ja hyviä tarkoitusperiä. He olivat kuitenkin tarpeettomia, koska heidän oli mahdoton hyväksyä yhteiskunnan roistomaisuutta ja valheellisuutta, jota ilmeni kaikilla yhteiskuntaelämän tasoilla. Omantunnontarkalla ei siten ollut luontevaa paikkaa.
Muunnelmia.
Fjodor Dostojevskin "Kirjoituksia kellarista" -romaanin (1864) päähenkilöä on pidetty tarpeettoman ihmisen muunnelmana. Leo Tolstoin "Sodan ja rauhan" (1865–1869) Pierre Bezuhov, Dostojevskin "Idiootin" (1868–1869) ruhtinas Myškin, moni Anton Tšehovin hahmo (esim. Lajevski pienoisromaanissa "Kaksintaistelu", 1891) ja Boris Pasternakin "Tohtori Živagon" (1957) päähenkilö on tulkittu tarpeettomiksi ihmisiksi.
Tšehov myös liittyi tietoisesti tyyppihahmon kuvaajiin, kun hän antoi eräälle novellilleen nimen ”Tarpeettomia ihmisiä”. Toisin kuin edeltäjiensä mielestä, Tšehovin mukaan tarpeettomuus kuuluu ihmisluontoon eikä se johdu olosuhteista tai jostakin henkilön erityispiirteestä. Hänen koko tuotantoaan voidaan pitää tutkielmana tarpeettomasta ihmisestä. Pienoisromaanissaan "Kaksintaistelu" Tšehov laajentaa tarpeettoman ihmisen käsitteen koskemaan kokonaista kollektiivia antaessaan erään henkilöhahmonsa puhua ”tarpeettomasta kaupunkipahasesta”.
Äärimmäisin esimerkki tarpeettomasta ihmisestä on Ivan Gontšarovin "Oblomovin" (1859) päähenkilö. Oblomov on joutilas, haaveileva aatelinen, joka elää tuloilla kiinteistöstä, jossa hän ei koskaan käy. Hän viettää kaiken aikansa makoillen vuoteessaan ja miettii, mitä tekisi, kun tai jos hän nousee ylös.
Radikaali kirjallisuuskriitikko Nikolai Dobroljubov (1836–1861) piti tarpeetonta ihmistä Venäjälle luonteenomaisena hahmona, joka liittyi kiinteästi maaorjuuteen.
Noora Hämäläinen

Noora Emilia Hämäläinen (s. 15. maaliskuuta 1988 Kiihtelysvaara) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Joensuun Katajaa ja hänen valmentajanaan on vuodesta 2014 lähtien toiminut Olli Virkkala. Aikuisten SM-kisoissa Hämäläinen on saavuttanut hopeaa ja pronssia 100 metrin juoksussa sekä hopeaa ja pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa.
Hänen ennätyksensä 100 metrillä on vuonna 2012 juostu 11,87. Hän osallistui myös Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Suomen naisten 4 × 100 metrin viestijuoksuun karsiutuen finaalista ajalla 44,65.
HEO

Helsingin Evankelinen Opisto eli HEO on kansanopisto Helsingin Kalliossa. Se tarjoaa media- ja kulttuurialan opintoja sekä yliopiston perusopintoja mm. historiassa, kasvatustieteissä, kauppatieteissä, liikuntatieteissä, lääketieteessä, oikeustieteessä, psykologiassa, terveystieteissä ja valtiotieteissä. HEO:ssa on vuosittain yli 700 opiskelijaa ja se on Suomen suurin kansanopisto.
HEO aloitti toimintansa Helsingin Kalliossa vuonna 1949. Se toimii opetusministeriön toimiluvalla ja saa toimintaansa valtionosuutta. Opiston ylläpitäjä on Helsingin evankelisen opiston säätiö. HEOn yhteydessä toimii oma ravintola Kirstin Keidas, joka on myös lounas- ja tilausravintola.
HEO Kulttuuri.
HEO Kulttuuri tarjoaa taideopetusta kirjoittamisen, kuvallisen ilmaisun, musiikin ja teatterin aloilla. Opiskelu painottaa käytännön tekemistä ja keskittyy ilmaisutaitoon ja esiintymiseen, elokuva- ja TV-ilmaisuun, käsikirjoittamiseen, musiikkiin ja lauluntekoon ja teatteriohjaamiseen.
HEO Media.
HEO Media on erikoistunut viestintään. Sen opetusmetodina on tarkoin ohjattu käytännön tekeminen, jossa tutustutaan toimittajuuteen käytännön harjoitusten kautta. Opiston medialinjoihin kuuluu muun muassa graafinen suunnittelu, urheilutoimittaja, pelisuunnittelu sekä radio- ja TV-journalismi.
HEO Yliopistoon.
HEO Yliopistoon on lukuvuoden mittainen valmennuskurssi korkeakouluopintoihin. HEOssa voi suorittaa avoimen yliopiston opintoja ja parantaa valmiuksia pyrittäessä yliopistojen tiedekuntiin tai ammattikorkeakouluun. Perusopinnot voi hyväksilukea myöhemmin osaksi korkeakoulututkintoa. Yliopistokurssien lisäksi HEOssa on kursseja, joissa teoria ja käytäntö yhdistyvät vierailuilla ja työharjoittelussa.
Aiheesta muualla.
HEO:n kotisivut
Kustaa Vuolle-Apiala

Kustaa Vuolle-Apiala (sukunimi vuoteen 1906 "Lindeman"; 14. tammikuuta 1873 Jämsä – 20. heinäkuuta 1959 Jämsä) oli suomalainen teollisuusneuvos ja yhä toimivan Koskenpään Huopatehdas Oy:n perustaja.
Vuolle-Apialan vanhemmat olivat nahkuri Kustaa Lindeman ja Karoliina Manula. Iitistä kotoisin ollut Kustaa Lindeman omisti Jämsässä nahkatehtaan, jonka johtoon tuli häneen jälkeensä hänen toinen poikansa, kansakoulunopettaja Joonas Vuolle-Apiala. Kustaa Vuolle-Apiala muutti Koskenpäähän jossa hän toimi maanviljelijänä ja perusti sinne terva- ja huopatehtaat sekä oman sähkölaitoksen. Hän oli myös mukana perustamassa 1905 toimintansa aloittanutta Jämsän suomalaista yhteiskoulua.
Vuonna 1909 Kustaa Vuolle-Apiala perusti "Koskenpään Tervatehdas Oy":n Valkeamäen tilalle Salosveden rantaan. Tehdas tuotti tervaa, tärpättiä ja puuhiiliä. Se paloi 1915, mutta rakennettiin heti uudelleen. Tervatehdas toimi aina 1950-luvulle saakka. Hankittuaan 1910 Sahloisten kylästä Koskelan tilan Vuolle-Apiala perusti lähinnä omatarvekäyttöön sahan ja höyläämön tilakaupassa saamansa myllyn yhteyteen. Vuonna 1918 hän rakensi pienen sähkölaitoksen Survosenkoskeen. Vuonna 1949 valmistui Kalliokosken voimalaitos, joka tuotti energiaa huopatehtaalle.
Vuolle-Apiala perusti 1922 Koskenpään huopatehtaan vanhaan meijeriin Koskenpään Kiusanlahden rannalle. Tehtaan koneet tulivat Saksasta ja työväki värvättiin Kirvusta jossa oli ennestään kokemusta huopasten valmistuksesta. Tehtaan voimanlähteenä oli vanha laivahöyrykone, joka käytti polttoaineena koivuhalkoja. Vuonna 1928 sattuneen tulipalon jälkeen uusi tehdas rakennettiin Kalmalahden rantaan Verkkalan lähelle. Uuden tehtaan läheisyyteen rakennettiin myös konttori ja työntekijöiden asuntoja. Tehdas oli 1930-luvulla Suomen suurin huopatehdas. Siellä valmistettiin vaimennus- ja tiivistyshuopaa, voilokiksi kutsuttua paksua pehmeää huopaa, syylinkejä, hiihtojalkineita, kumisaappaiden lämpövuoria sekä pianoiden näppäinpehmustimia. Nykyisin tehdas valmistaa pääasiassa rakennusaumatiivisteitä sekä konetiivistehuopia, karstavillaa ja värjättyjä huopia.
Vuolle-Apiala sai talousneuvoksen arvon 1948 ja teollisuusneuvoksen arvon 1953. Hän osallistui 1930–1940-luvulla veteraanijärjestö Vapaussodan Kenttäharmaiden toimintaan.
The Mall at the World Trade Center

The Mall at the World Trade Center oli New Yorkin kaupungissa, Lower Manhattanilla sijainnut ostoskeskus, joka sijaitsi World Trade Centerin rakennuskompleksin maanalaisissa kerroksissa. Se tuhoutui syyskuun 11. päivän iskuissa vuonna 2001. "Austin J. Tobin Plaza" -aukion alla sijainnut ostoskeskus oli Lower Manhattanin suurin. Se sijaitsi metroasemien vieressä ja sen läpi kulki päivittäin arviolta 200 000 ihmistä.
Syyskuun 11. päivän iskut.
11. syyskuuta 2001 19 kaappaajaa ottivat haltuunsa neljä matkustajalentokonetta Yhdysvalloissa. Yksi kaapatuista koneista oli American Airlinesin lento 11, joka törmäsi One World Trade Centeriin kello 8.46 paikallista aikaa. Ostoskeskus koki suuria vaurioita, ja keskuksen käytävät täyttyivät savulla. Kello 9.03 iskeytyi United Airlinesin lento 175 Two World Trade Centeriin. Kello 9.59 sortui Two World Trade Center ensimmäisenä rakennuksena. One World Trade Center sortui puoli tuntia myöhemmin kello 10.28. Tornien sortumisen syynä on pidetty viranomaisten selvityksen mukaan lentokoneiden törmäyksessä aiheutuneiden valtavien tulipalojen aiheuttamaa vaikutusta rakennusten teräspilareihin ja -rakenteisiin. Rakenteiden paloeriste tuhoutui kuumuudessa ja niiden lujuus sekä kantavuus heikkenivät, mikä aiheutti pilarien vääntymisen ja rakennusten sortumisen. Tornien sortuminen vaurioitti pahoin World Trade Centerin ostoskeskusta.
Ensimmäisen lentokoneen törmäys Pohjoistorniin aiheutti suuren paniikin ostoskeskuksessa. Paikalla ollut silminnäkijä Allison Summers kuvailee tapahtumia ostoskeskuksessa törmäyshetken jälkeen.
Uusi ostoskeskus.
Uuteen, rakenteilla olevaan World Trade Centerin rakennuskompleksiin on suunnitteilla uusi ostoskeskus. Uuden kaksikerroksisen keskuksen pinta-ala tulee olemaan noin 46 000 neliömetriä, mikä tekee siitä jälleen Lower Manhattanin suurimman ostoskeskuksen. Tosin pinta-alaltaan uusi keskus on alkuperäistä noin puolet pienempi johtuen Syyskuun 11. päivän iskujen muistomuseon vaatimasta tilasta. Ostoskeskus ulottuu myös uusien Two-, Three- ja Four World Trade Centerin pohjakerroksiin. Uuden ostoskeskuksen arvellaan valmistuvan vuonna 2014.
TUL Cup 2012

TUL Cup 2012 oli 73. järjestetty Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu. Se pelattiin turnausmuotoisena Kotkassa Ruonalan urheiluhallissa 3.–4. maaliskuuta 2012. Mukaan oli ilmoittautunut viisi joukkuetta, joista mestaruuden voitti FC KooTeePee.
Ottelut.
Turnauksen ottelut pelattiin tavanomaisesta poiketen 2×30 minuutin pituisina.
NextGen Series

NextGen Series on jalkapallokilpailu eurooppalaisille alle 19-vuotiaiden seurajoukkueille. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran kaudella 2011–2012. Pelitavaltaan NextGen Series mukailee Mestarien liigaa.
Ensimmäisen mestaruuden voitti Internazionale. Kilpailun hallitseva mestari on Aston Villa.
Sarjajärjestelmä.
Ensimmäisellä kaudella kilpailuun kutsuttiin 16 seuraa niiden akatemioiden tason perusteella. Joukkueet jaettiin neljään neljän joukkueen alkulohkoon, joiden kaksi parasta etenivät pudotuspeleihin.
Kaudella 2011–2012 kilpailuun osallistuivat Aston Villa, Liverpool, Manchester City, Tottenham, Wolfsburg, Internazionale, Marseille, Ajax, PSV, Molde, Rosenborg, Sporting, Celtic, Barcelona, Basel ja Fenerbahçe.
Kaudeksi 2012–2013 kilpailu on laajentui 24 joukkueen kokoiseksi. FC Basel jättäytyi pois ja uusina osallistujina mukaan liittyivät Arsenal, Chelsea, Paris Saint-Germain, Anderlecht, TsSKA Moskova, Athletic Bilbao, Juventus, Borussia Dortmund ja Olympiakos.
Jalkapallon I divisioonan kausi 1982

Jalkapallon I divisioonan kausi 1982 oli Suomen jalkapallon toiseksi korkeimman sarjatason kausi. Kausi jakautui kahteen vaiheeseen. Runkosarjan jälkeen neljä parasta siirtyi karsimaan Mestaruussarjan paikoista. Kahdeksan jäljelle jäänyttä jatkoi I divisioonan loppusarjassa, johon saivat mukaansa runkosarjan puolitetut pisteet.
Runkosarja.
Neljä parasta karsimaan Mestaruussarjan neljän heikoimman kanssa.
Anno 1790

Anno 1790 on ruotsalainen historiallinen draamasarja. Näyttelijöinä mm. Peter Eggers, Joel Spira ja Linda Zilliacus. Sarjan ensimmäinen kausi käsitti 10 jaksoa ja esitettiin YLE FST5-kanavalla syksyllä 2011.
Pääosassa on Johan Gustav Dåådh, joka komisarion ominaisuudessa ratkoo rikoksia. Ohjelma kuvaa myös kuninkaan vastaisten radikaalien toimintaa. Dåådh itse on myös innostunut Ranskan vallankumouksesta ja sen tuomista uusista tuulista.
Lähteet.
http://yle.fi/ohjelmat/1242759#kaikki (Luettu: 28.03.2012)
Väinö Sinisalo

Väinö Viljam Sinisalo (synt. Heikman, 13. helmikuuta 1892 Mäntsälä – 27. maaliskuuta 1951 Riihimäki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1933–1945.
Elämä.
Mäntsälän Ohkolassa syntyneen Väinö Sinisalon vanhemmat olivat Asikkalasta kotoisin ollut Aleksander Adolf Heikman (1854-1914) ja Maria Henrika Bergström (1859-1935). Köyhän yhdeksänlapsisen perheen poikana Sinisalo joutui jo nuorena töihin. Hän aloitti 11-vuotiaana isänsä apuna ja sai parin vuoden kuluttua rengin paikan Kytäjän kartanossa edeten lopulta muonamieheksi. Myöhemmin Sinisalo työskenteli tulitikkutehtaalla, metsä- ja uittotöissä sekä maatalous-, rautatie- ja rakennustöissä.
Sisällissodassa Sinisalo taisteli punakaartin riveissä ja joutui sodan loppuvaiheessa Tammisaaren vankileirille. Sinisalo sai viiden vuoden kuritushuonetuomion, josta hänet armahdettiin syksyllä 1919. Isoveli Hugo Adolf (s. 1889) kuoli nälkään Suomenlinnan vankileirillä. Vapauduttuaan Sinisalo asui jonkin aikaa puolisonsa kotiseudulla Keuruussa, kunnes sai pellonraivaustöitä Hausjärveltä. Vuonna 1920 hän ryhtyi Herajoen työväentalon vahtimestariksi ja muutti perheineen talonmiehen asuntoon. Vuodesta 1922 Sinisalo työskenteli myös Valtionrautateiden polttoainevaraston esimiehenä Riihimäellä.
Sinisalo liittyi sosialidemokraattiseen puolueeseen vuonna 1907. Hän oli jäsenenä useissa työväenyhdistyksissä toimien eri tehtävissä kuten puheenjohtajana, sihteerinä ja rahastonhoitajana. 1920-luvulla Sinisalo oli Hausjärven sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön puheenjohtaja ja toimi myös kiertävänä puhujana. Vuonna 1922 Sinisalo valittiin Riihimäen kauppalanvaltuustoon, jonka puheenjohtajana hän toimi 1940-1951. Kansanedustajaksi Sinisalo valittiin 1933 ja hän uusi paikkansa kaksissa seuraavissa vaaleissa. Sinisalo oli myös presidentin valitsijamies vuosina 1937, 1940 ja 1943. Hän kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen 59-vuotiaana maaliskuussa 1951.
Perhe.
Väinö Sinisalon puoliso oli Keuruun Suojärvessä syntynyt torpparin tytär Lyyli Henriikka Flink (1891-1957), joka työskenteli 16-vuotiaasta lähtien piikana Kytäjän kartanossa. Pariskunta avioitui vuonna 1913 ja sai kahdeksan lasta. Taiteilijaprofessori Veikko Sinisalo oli heidän poikansa. 
Muistaminen.
Riihimäen Peltosaaren kaupunginosassa on Väinö Sinisalon mukaan nimetty katu. Vuonna 1957 Riihimäen kaupungintalon valtuustosalissa paljastettiin Sinisalon muotokuva.
Kongens Nytorvin metroasema

Kongens Nytorv on Kööpenhaminan metron linjojen M1, M2, M3 ja M4 asema Kongens Nytorvilla Tanskan pääkaupungissa Kööpenhaminassa. Se on ainoa asema jolla kaikki metrolinjat risteävät. Asema sijaitsee Strøget-kävelykadun päässä kaupungin keskustassa joukkoliikenteen maksualueella 1. Asemalle on suora yhteys Magasin du Nord -tavaratalosta. Asemalla on 4 laituriraidetta kahdella eri tasolla, joilla on käytössä laituriovet. 
Kongens Nytorvin asema on avattu metron käyttöönoton yhteydessä 19. lokakuuta 2002. Itään päin kulkevat vuorot liikennöivät linjalla M1 lentoaseman ja linjalla M2 Vestamagerin suuntiin. Lännessä molempien linjojen pääteasema on Vanløse. Kongens Nytorvin asemaa laajennettiin 2011–2019 M3- ja M4-metrolinjoja varten. Uudet linjat käyttävät Cityringen-kehärataa, joka avattiin 29. syyskuuta 2019.
Park Jeong-suk

Park Jeong-suk (; s. 28. maaliskuuta 1981) on eteläkorealainen maahockeypelaaja. Hän on osallistunut olympialaisiin kahdesti, vuosina 2004 ja 2008. Park pelasi kuusi ottelua ja teki yhden maalin Ateenan kisoissa 2004, joissa Etelä-Korea oli seitsemäs ja teki kuudessa ottelussa kaksi maalia, kun joukkue sijoittui yhdeksänneksi Pekingissä 2008.
Park oli mukana saavuttamassa hopeaa Aasian kisoissa 2002.
Runaway Vacation

Runaway Vacation (, televisioesityksessä suomeksi myös nimellä "Runaway Vacation – perheloma pyörillä") on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Barry Sonnenfeldin ohjaaman elokuvan pääosia esittävät Robin Williams, Jeff Daniels, Cheryl Hines, Kristin Chenoweth, Joanna ”JoJo” Levesque ja Josh Hutcherson. Elokuva oli taloudellinen menestys kritiikistä huolimatta.
"Runaway Vacation" sai huonoimpien elokuvien Razzie-palkinnon erikoiskategoriasta ”huonoin perheviihteen irvikuva”.
Bob Sohl

Robert Raymond "Bob" Sohl (28. maaliskuuta 1928 – 8. huhtikuuta 2001 Highland Beach) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Michigan Wolverinesia.
Michiganin yliopistossa opiskellut Sohl osallistui Lontoon olympialaisissa 1948 200 metrin rintauintiin, jossa hän voitti tuomarien päätöksellä pronssia vaikka hänen aikansa 2.43,9 oli kaksi sekunnin kymmenystä hitaampi kuin finaalin neljänneksi sijoittuneella.
Marcus Foligno

Marcus Foligno (s. 10. elokuuta 1991 Buffalo, New York) on yhdysvaltalais-kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän edustaa NHL-joukkue Minnesota Wildia. Tammikuussa 2021 Foligno teki Wildin kanssa kolmivuotisen ja yhteensä 9,3 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Syyskuussa 2923 Foligno teki Wildin kanssa nelivuotisen ja yhteensä 16 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Hän ja veljensä Nick, joka edustaa Chicago Blackhawksia, ovat Mike Folignon poikia.
Adel Ibrahim Ismail

Adel Ibrahim Ismail (; s. 28. maaliskuuta 1951) on egyptiläinen entinen koripalloilija. Hän edusti seuratasolla Zamalekia.
Ismail pelasi Münchenin olympialaisissa 1972, joissa Egypti sijoittui kuudenneksitoista eli viimeiseksi. Hän oli kentällä seitsemässä ottelussa, joissa hän teki yhteensä 24 pistettä.
Vihdin Viesti

Vihdin Viesti on Vihdin alueella toimiva hiihdon ja yleisurheilun keskusseura. Siihen kuuluu 12 erillistä jäsenseuraa, jotka huolehtivat itse muiden lajien ohella hiihdon ja yleisurheilun junioritoiminnasta ja lajikasvatuksesta, mutta ovat keskittäneet edustustoiminnan ViVin alaisuuteen. Toisin sanoen yksittäiset urheilijat harjoittelevat jäsenseuroissaan, mutta kilpailuissa oman alueen ulkopuolella he edustavat yhteisesti Vihdin Viestiä.
ViVin jäsenseuroja ovat Haimoon Kisa, Huhmarin Haka, Härkälän Haka, Jokikunnan Urheilijat, Kalevan Viesti, Nummelan Tarmo, Ojakkalan Visa, Olkkalan Kiri, Otalammen Metsänpojat, Tervalammen Teho, Vihdin Veto ja Vihtijärven Uhka.
El Ángel de la Independencia

El Ángel de la Independencia (suom. 'Itsenäisyyden enkeli') tai yksinkertaisesti El Ángel (suom. 'Enkeli') on muistopylväs Méxicon kaupungissa Meksikossa. 
Veistoksen enkeli on kullattu. Muistopylväs on rakennettu Meksikon itsenäisyyssodan muistoksi. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1902 ja se valmistui vuonna 1910. Vuonna 1958 muistopylväs restauroitiin edellisenä vuonna tapahtuneen maanjäristyksen takia. Vuonna 2006 muistopylvään kultainen enkeli restauroitiin. Muistopylvään suunnittelijoina toimivat Antonio Rivas Mercado, Gonzalo Garita ja Manuel Gorozpe ja muistopylvään veisti kuvanveistäjä Enrique Alciati. Pylväs on 45 metriä korkea.
Luis María Lasúrtegui

Luis María Lasúrtegui Berridi (s. 28. maaliskuuta 1956) on espanjalainen entinen soutaja ja olympiamitalisti.
Lasúrtegui osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Moskovassa 1980, jossa hän sousi maansa neljänneksi sijoittuneessa perämiehellisten nelikkojen joukkueessa. Hän voitti Los Angelesin kisoissa 1984 hopeaa perämiehettömästä kaksikosta Fernando Climentin kanssa ja pari sai seuraavana vuonna MM-kilpailujen pronssia samasta lajista. Lasúrtegui kilpaili perämiehettömissä kaksikoissa Climentin kanssa vielä vuoden 1988 olympialaisissa, joissa he putosivat keräilyerissä.
Fumio Sasahara

Fumio Sasahara (; s. 28. maaliskuuta 1945) on japanilainen judoka.
Sasahara voitti nuorempana opiskelijoiden maailmanmestaruuden alle 93-kiloisten sarjassa ja sai samoissa kisoissa hopeaa avoimesta sarjasta, ja vuonna 1969 hän sai alle 93-kiloisten MM-kultaa. Hän voitti maailmanmestaruuden toistamiseen Ludwigshafen am Rheinissä vuonna 1971 pidetyissä kisoissa. Kahden maailmanmestaruuden jälkeen Sasahara lähti ennakkosuosikkina Münchenin olympialaisiin 1972, mutta jäi jaetulle kolmannelletoista tilalle.
Saana Valkama (jääkiekkoilija)

Saana Valkama (s. 27. kesäkuuta 1994 Pirkkala) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi SM-sarjassa Team Oriflame Kuortaneessa kausilla 2010–2014 ja Tampereen Ilveksessä kaudella 2014–2015, jolloin Ilves saavutti SM-pronssia, Vermontin yliopiston joukkueessa kausilla 2015–2019 sekä Ruotsin pääsarjassa Linköpings HC:ssä 2019–2020, Leksands IF:ssä kaudella 2020–2021 ja AIK:ssa 2021–2023.. Hänen kasvattajaseuransa on Pirkkalan Pingviinit. 
Valkama on pelannut SM-sarjassa 102 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 56 maalia ja antanut 47 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän on tehnyt yhdeksässä ottelussa neljä maalia ja antanut neljä maalisyöttöä. Yhdysvaltojen yliopistosarjassa hän teki pelaamissaan 135 ottelussa 26 maalia ja antoi 38 maalisyöttöä. Ruotsin pääsarjassa hän on 140 runkosarjaottelussa tehnyt 31 ja syöttänyt 34 maalia. Pudotuspeleissä hän on pelannut kahdeksan ottelua ja tehnyt neljä ja syöttänyt kolme maalia. 
Valkama pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 ja 2012. Vuoden 2011 kisoissa Suomi sai pronssia. Naisten maajoukkueessa hän teki ensimmäisen maalinsa Saksaa vastaan helmikuussa 2012. Hän pelasi samana vuonna naisten MM-kilpailuissa Suomen sijoittuessa neljänneksi. Hän kuului neljänneksi sijoittuneeseen Suomen MM-joukkueeseen myös 2016 sekä pronssijoukkueeseen 2017.
Valkama on pelannut kaikkiaan 89 naisten maaottelua. Niissä hän on tehnyt kahdeksan maalia ja antanut kaksi maalisyöttöä. MM-kilpailuissa hän on tehnyt kaksi maalia pelaamissaan 18 ottelussa.
Marco Sørensen

Marco L. Sørensen (s. 6. syyskuuta 1990 Svenstrup) on tanskalainen moottoriurheilija. Vuonna 2009 Sørensen kuului Renault’n nuorten kuljettajien kehitysohjelmaan. Vuodet 2012–2014 hän kuului Lotuksen kehitysohjelmaan. Hänen nuorempi veljensä Lasse Sørensen on myös moottoriurheilija.
Ura.
Sørensen kilpaili Karting-sarjoissa vuodet 1998–2006, jonka jälkeen hän siirtyi kilpailemaan Tanskan Formula Ford -sarjaan vuonna 2006. Hän jatkoi sarjassa vuonna 2007 sijoittuen loppupisteissä kolmanneksi. Vuonna 2008 Sørensen ajoi ADAC Formel Masters -sarjassa sijoittuen sarjan neljänneksi. Samana vuonna hän ajoi Britannian Formula Ford -sarjassa sijoittuen sarjan kahdeksanneksi. Vuonna 2009 Sørensen ajoi Formula Renault Northern European Cup -sarjassa sijoittuen kolmanneksi. Samana vuonna hän ajoi Eurocup Formula Renault -sarjassa ollen sarjan 15:s. Vuonna 2010 Sørensen kilpaili Saksan F3-sarjassa sijoittuen 11:nneksi. Vuonna 2011 hän jatkoi sarjassa ja sijoittui loppupisteissä toiseksi. 
Vuonna 2012 Sørensen ajoi World Series by Renault -sarjassa voittaen yhden kilpailun sijoittuen loppupisteissä kuudenneksi. Vuonna 2013 Sørensen jatkoi sarjassa. Hän voitti Itävallan viikonlopun molemmat kilpailut sijoittuen loppupisteissä seitsemänneksi. Vuonna 2014 Sørensen jatkaa kolmannen kauden sarjassa siirtyen Tech 1 Racing -talliin saavuttaen yhden kakkossijan Monacon kilpailusta sijoittuen sarjassa 12:nneksi. Samana vuonna hän debytoi kesken kauden GP2-sarjassa voittaen yhden kilpailun kauden aikana sijoittuen sarjan 11:nneksi. Vuonna 2015 Sørensen jatkoi GP2-sarjassa siirtyen Carlin -talliin. Hän ei saavuttanut pisteitä lainkaan kauden aikana ja hän jätti loppukauden kilpailut väliin ja hänen paikkansa otti Johnny Cecotto Jr.
F1-ura.
Vuonna 2009 Sørensen kuului Renault’n nuorten kuljettajien kehitysohjelmaan. Vuodet 2012–2014 Sørensen kuului Lotuksen nuorten kuljettajien ohjelmaan. Vuonna 2014 hän toimi tallin testi- ja varakuljettajana.
Watsa

Watsa on kunta, joka toimii samannimisen territorion pääkaupunkina. Se sijaitsee Ylä-Uelen maakunnassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa.
Watsa oli 1940- ja 50-luvuilla maassa sotilas- ja poliisitehtäviä hoitaneiden Force Publique -joukkojen kuudennen pataljoonan sijoituspaikka.
Vuosina 1998–2000 alueella kiertäneet Marburg- ja Ravn-virukset sairastuttivat Watsassa ja läheisellä Durban kaivoksella 154 laittomasti työskennellyttä kaivosmiestä, joista 128 menehtyi.
Tammi–helmikuussa 2011 LRA-järjestö hyökkäsi asukkaita vastaan Dungun, Faradjen ja Niangaran territorioissa sekä Watsassa. 33 000 ihmistä joutui pakenemaan kodeistaan. Paluu takaisin kesti pitkään hallituksen joukkojen toimittua voimattomasti turvallisuuden takaamisessa.
Olof Bäckström

Olof Bäckström (4. marraskuuta 1922 Kirkkonummi – 6. maaliskuuta 1998 Tammisaari) oli suomalainen teollinen muotoilija, keksijä ja koulutukseltaan sähköinsinööri.
Elämä.
Valmistuttuaan koulusta Bäckström työskenteli ensimmäiset yksitoista vuotta sähköinsinöörinä. Tämän jälkeen hän siirtyi teolliseksi muotoilijaksi puualalle. Hän on voittanut kahdesti hopeamitalin Milanon triennaalissa. Vuonna 1957 hän sai mitalin suunnittelemistaan astioista ja vuonna 1960 puisista ruoanlaittovälineistään sekä leirintäaluepalveluista. Vuodesta 1958 hän toimi teollisena muotoilijana Fiskarsin palveluksessa Helsingissä. Täällä hän ensin tuotti aluksi melamiinisia astioita. Vuosina 1961 ja 1967 hän suunnitteli vallankumoukselliset sakset, O-sarjan ensimmäinen prototyyppi oli valmistettu puusta. Myyntiin sakset tulivat vuonna 1967 (vasenkätisille tarkoitetut sakset 1971). Bäckströmin suunnittelemat sakset ovat ergonomiset ja niiden kahva on valmistettu kirkkaan oranssista ABS-muovista. Muovin väri tuli sattumalta, sillä protosarjaa valmistettaessa oli koneenkäyttäjällä valmiiksi linjallaan oranssinväristä materiaalia edellisestä tuotteesta. Fiskars valmistaa edelleen näitä saksia.
Kanozero

Kanozero () on järvi Luoteis-Venäjällä Murmanskin alueella Kuolan niemimaan lounaisosissa. Se on osa Umbajoen valuma-aluetta, joka kuuluu Vienanmereen laskevaan vesistöön. Järvi on 32 km pitkä ja 3–6 km leveä.
Kanozero kuuluu arktiseen tundara-alueen luontoon, jossa kasvaa puita harvakseltaan ja enemmän vain suojaisissa laaksoissa. Seudun väestökadon seurauksena monet pienet kylät ovat autioituneet ja nyt voidaan jo puhua erämaaseudusta. Järven ympäristö on soistunutta metsäseutua ja lukuisat purot laskevat järveen. Purojen vesi on pääosin lumesta peräisin. Alue on enimmäkseen asumatonta erämaata. Järven eteläpäässä on Zašejek-Kanozeron kylä .
Vesistö.
Keski-Kuolan ylängöltä tulevat vedet virtaavat Umbajärvestä Umbajoessa Kanozeron kautta alas Vienanmereen. Umbajoki laskee Kanozeroon koilliskulmasta laajan suiston läpi. Järveen laskee muitakin jokia. Pohjoisesta laskee Kana ja idästä järven keskikohtaan Muna. Järvellä on kaksi laskujokea. Zašejek-Kanozeron kylästä vesi laskee Rodvingajoen kautta noin 10 km:n jälkeen Ponchozerojärveen, jossa siihen yhtyy toisen laskujoki Kitzan. Joki jatkaa Umbajoen nimisenä eteenpäin.
Saaret.
Järven itärannan tuntumassa on pieni Kamennyi-saari (Каменный) 4 km:n päässä Munajoen suusta pohjoiseen. Suuremmat saaret Elovyi (Еловый) ja Gorelyi (Горелый) sijaitsevat 2–3 km:n päässä Munan eteläpuolella. Näissä saarissa löydettiin vuonna 1997 kalliopiirroksia, joita tiedetään yli 1000. Suurin saari Kirvinskinyi (Oзeрo Кирвинскинй) sijaitsee lounaassa suuren Kurvunskaja-lahden (ѕчба Кuрвuнская) suulla.
Echo &amp; the Bunnymen

Echo &amp; the Bunnymen on englantilainen post-punk-yhtye, joka perustettiin Liverpoolissa vuonna 1978. Alkuperäinen kokoonpano koostui laulaja Ian McCullochista, kitaristi Will Sergeantista ja basisti Les Pattinsonista, ja aluksi rumpujen roolia hoiti rumpukone. Vuonna 1980 Pete de Freitas liittyi yhtyeeseen rumpaliksi. Yhtyeen kulttimainetta seurasi valtavirran menestys 1980-luvun puolivälissä.
Jäsenet.
&lt;br&gt;
Jälleenrakennuskausi

Jälleenrakennuskaudella tarkoitetaan tavallisimmin muutamaa vuotta kestänyttä ajanjaksoa toisen maailmansodan jälkeen. Suomessa sanalla tarkoitetaan usein jatkosodan jälkeistä tilannetta, mutta myös välirauhan aikaa talvisodan jälkeen.
Jälleenrakennuskaudella pyrittiin rakentamaan edullisesti ja nopeasti. Joka paikassa käytettiin saman­laista arkkitehtuuria, taloissa ja julkisissa rakennuksissa. Jälleenrakennuskauden tyypillisin talo oli nelikulmainen ja kaksikerroksinen puutalo, rintamamiestalo. Rakentamista ohjeisti ja standardoi Alvar Aallon aloitteesta 1942 perustettu Suomen Arkkitehtiliiton Jälleenrakennustoimisto, josta on kehittynyt nykyinen Rakennustieto Oy. Ohjeet julkaistiin RT-kortistona, joka yhä toimii suomalaisen rakentamisen tietolähteenä.
Sotakorvausten summa oli noin 300 miljoonaa dollaria, ja maksuaika oli lyhyt raha­summaan nähden, 6 vuotta. Neuvostoliitto vaati maksun vuoden 1938 hintojen ja kurssin mukaan. Summa nousi kaksin­kertaiseksi.
Suomi olisi halunnut maksaa korvaukset kokonaan puu­tuotteilla, mutta se ei sopinut Neuvosto­liitolle. Neuvostoliitto vaati suurimman osan korvauksista metalli­tuotteina, eli muun muassa laivoina, junina ja tehtaiden koneina. Suomen oli tästä syystä pakko laajentaa ja modernisoida metalliteollisuuttaan. Viimeinen sotakorvausjuna lähti Neuvostoliittoon syksyllä 1952.
Sotakorvausten lisäksi Suomella oli muitakin huolen aiheita. Luovutettujen alueiden siirtoväki ja rintamalta tulleet sotilaat piti asuttaa eri puolille Suomea, jälleen­rakentaminen oli aloitettava ja sodassa kaatuneiden perheistäkin oli huolehdittava.
Talouden vakauttamiseksi säännöstely­taloutta jatkettiin sodan jälkeenkin, ja ostokorttien kuponkeja leikattiin 1950-luvulle saakka.
Aiheesta muualla.
Arkkitehtuurimuseo: Jälleenrakennuskausi
Marco Ferrari

Marco Virgilio Ferrari (27. marraskuuta 1932 Bergamo – 23. marraskuuta 2020) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 28. kesäkuuta 1959 ja nimitettiin Milanon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Mazacan titulaaripiispaksi 8. syyskuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlo Maria Martini, jota avustivat Renato Corti ja Bernardo Citterio.
Ferrari jäi eläkkeelle 10. tammikuuta 2009.
Ferrari kuoli covid-19-tautiin 23. marraskuuta 2020 87-vuotiaana.