Chalicotherium

Chalicotherium (nimen merkitys: ”pikkukivipeto”) on sukupuuttoon kuollut kalikoteereihin (Chalicotheriidae) kuuluva kavioeläinsuku. Se eli mioseenilla, ja sen jäänteitä on löydetty Euroopasta ja Aasiasta. Eläin oli suuri ja hidasliikkeinen kasvinsyöjä, joka eli metsissä ja söi lehtiä ja hedelmiä. Muiden kalikoteerien tapaan "Chalicotheriumin" kaviot olivat muuntuneet suuriksi kynsiksi.
Taksonomia.
"Chalicotherium" kuuluu kalikoteereihin (Chalicotheriidae), sukupuuttoon kuolleeseen kavioeläinten heimoon. Kun "Chalicotheriumin" varpaiden kärkijäseniä löydettiin ensimmäistä kertaa 1800-luvun alussa Saksasta, jäänteitä ei ymmärretty uudelle kavioeläinryhmälle kuuluviksi. Yksi luu lähetettiin Georges Cuvierille, joka vuonna 1825 julkaistussa kirjassaan piti sitä jättimäiselle muurahaiskävylle kuuluvana. Samasta fossiiliesiintymästä löydettyjen hampaiden perusteella Johann Jakob Kaup kuvasi vuonna 1833 uuden kavioeläimen nimeltä "Chalicotherium goldfussi". Kaup ei tiennyt, että hampaat kuuluivat samalle eläimelle, jota Cuvier oli pitänyt muurahaiskäpynä.
Kalikoteereille kuuluvia jäänteitä löydettiin vuosikymmenten saatossa yhä lisää, ja vaikka hampaat ymmärrettiin kavioeläinten hampaiksi, jalkojen luita pidettiin edelleen muurahaiskävyn kaltaisen eläimen jäänteinä. 1880-luvulla Henri Filhol alkoi kuitenkin epäillä, että virhemääritys on tapahtunut, ja vuonna 1888 löydetty toisen kalikoteerilajin kokonainen luuranko todisti hänen epäilyksensä oikeiksi. Erikoisen ryhmän kalikoteereistä tekee se, että vaikka ne hampaiden puolesta näyttävät kavioeläimiltä, niiden kaviot ovat muuntuneet jälleen kynsiksi.
Tyyppilajin lisäksi "Chalicotherium"-sukuun on aikojen saatossa luokiteltu useita muitakin lajeja. Näistä moni on myöhemmin siirretty muihin sukuihin, joita ovat ainakin "Anisodon", "Metaschizotherium" ja "Winamia". Vuonna 2014 julkaistun fylogeneettisen analyysin mukaan "Chalicotherium"-suvussa on kolme lajia, jotka muodostavat kladin. Nämä ovat eurooppalainen "Chalicotherium goldfussi" myöhäismioseenilta ja aasialaiset "Chalicotherium ‬brevirostris" ja "Chalicotherium hebeiense" keskimioseenilta. Pakistanista löydetty ”"Chalicotherium"” "pilgrimi" on kuvattu "Chalicotherium"-sukuun, mutta nykyään sitä pidetään huomattavasti basaalisempana lajina, jota ei kuitenkaan ole vielä siirretty mihinkään sopivampaan sukuun.
Kuvaus.
"Chalicotherium" oli suurikokoinen kalikoteeri. Muiden kalikoteerien tapaan sillä oli kavioiden sijaan suuret kynnet. "Chalicotherium" oli monella tapaa gorillamainen eläin. Sillä oli hyvin pitkät eturaajat ja lyhyet takaraajat, ja se todennäköisesti käveli rystysillään, kynnet ranteita kohti taivutettuina. Takaraajat kannattelivat suurimman osan eläimen painosta, eikä se pystynyt liikkumaan nopeasti. "Chalicotheriumin" kallo oli hevosmainen. Kuten muutkin kalikoteerit, "Chalicotherium" menetti yläleuan etuhampaat kasvaessaan aikuiseksi. Hampaat olivat matalakruunuiset.
Levinneisyys.
"Chalicotherium" eli Aasiassa ja Euroopassa. Kaksi vanhinta lajia on löydetty Kiinasta: "Chalicotherium ‬brevirostris" Sisä-Mongoliasta ja "Chalicotherium hebeiense" Hebeistä. Suku vaelsi Aasiasta Eurooppaan, missä se muodosti lajin "Chalicotherium goldfussi". Tämän eurooppalaisen lajin fossiileja on löydetty Saksasta, Ranskasta ja Itävallasta, mahdollisesti myös Tšekistä ja Espanjasta.
Elintavat.
"Chalicotherium" eli metsissä ja sai ravintonsa puista ja pensaista. Kynsillään se todennäköisesti repi ravinnon puista ja työnsi sen suuhunsa. Luiset kyhmyt eläimen lonkkaluissa viittaavat siihen, että se istui isopandan tapaan syödessään. 
Hampaiden kulumisjälkien perusteella "Chalicotherium" söi luultavasti lehtiä ja hedelmiä. "Chalicotherium goldfussi" -lajin hampaista on havaittu merkittävää kulumista, jonka on voinut aiheuttaa kovien hedelmien ja siementen syöminen. "Chalicotherium ‬brevirostris" -lajin holotyypillä hampaiden kulumista on vähemmän. Syy voi olla lajin pehmeämpi ruokavalio, mutta asian varmistamiseksi pitäisi tutkia muitakin saman lajin yksilöitä. "Chalicotheriumin" hampaiden kulumisjäljet eivät viittaa ruohonsyöntiin, ja eläimen matalakruunuiset hampaat sopivat paremmin lehden- kuin ruohonsyöjälle.