tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Conrad Lihr

Johan Conrad Lihr (5. marraskuuta 1831 Tammisaari – 10. maaliskuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen vuori-insinööri, joka toimi Suomen Rahapajan johtajana vuodet 1885–1912. Häntä pidetään myös Lapin kullan löytäjänä.
Tammisaaressa syntyneen Conrad Lihrin isä oli kultaseppä Johan Jakob Lihr (1796–1877). Hän opiskeli Turun yläalkeiskoulussa ja Katedralskolan i Åbossa ennen kirjautumistaan Helsingin yliopistoon vuonna 1851. Vuodesta 1853 lähtien Lihr toimi Tammisaaren ala-alkeiskoulun opettajana, kunnes vuonna 1860 aloitti vuorihallituksen ylimääräisenä vuori-insinöörinä. Rahapajan palvelukseen hän tuli 1865. Hän jäi eläkkeelle Rahapajan johdosta vasta 81-vuotiaana. Lihrin pääjohtajakautena lyödyissä suomalaisissa kolikoissa on niin sanottuna rahamestarin merkkinä L-kirjain hänen sukunimensä alkukirjaimen mukaan. Lihr harrasti nuorena valokuvausta. Hän muun muassa otti vuonna 1863 kuuluisan studiokuvan J. L. Runebergista ja Zachris Topeliuksesta.
Vuosina 1868–1870 Lihr johti vuorihallituksen järjestämää Lappiin suuntautunutta kullanetsintäretkeä. Kultaa etsittiin useasta eri paikasta, kunnes sitä lopulta löytyi Ivalojoelta. Keväällä 1870 alkaneen Ivalojoen kultaryntäyksen aikana Lihr oli vuorimestari Anders Ferdinand Thoreldin lähimpänä apulaisena, mutta joutui jättämään tehtävänsä toimittuaan venäläisen kultayhtiön salaisena asiamiehenä. Ivalojoen kullan alkuperäiselle löytöpaikalle Inarin Nulkkamukkaan pystytettiin vuonna 1987 luonnonkivistä muurattu Lihrin muistomerkki. Hänen mukaansa on myös nimetty Ivalojen tuntumassa sijaitsevat Liirinvaara ja Liirinjänkä. Vuonna 1999 valmistuneessa elokuvassa "Lapin kullan kimallus" Conrad Lihriä näyttelee Mats Långbacka.
John Sayles

John Sayles (s. 28. syyskuuta 1950 Schenectady, New York) on yhdysvaltalainen independent-elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja, näyttelijä ja kirjailija. Hän myös leikkaa itse omat ohjauksensa. Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat "Lone Star" (1996) sekä esikoisohjaus "Return of the Secaucus 7" (1980), joka on otettu osaksi National Film Registryn kokoelmaa. "Lone Star" oli ehdolla parhaan käsikirjoituksen Golden Globe -palkintoon.
Sayles on tunnettu pienillä budjeteilla tehdyistä realistisista ja inhimillisistä elokuvista, joiden henkilöhahmot vaikuttavat aidoilta.
John Sayles on kotoisin New Yorkin osavaltion teollisuuskaupungista Schenectadystä, jossa hänen vanhempansa toimivat opettajina. Sayles opiskeli high schoolin jälkeen psykologiaa. Työuransa alussa hän kirjoitteli vapaa-aikoinaan ja ansaitsi elantonsa erilaisilla tilapäistöillä muun muassa lihanpakkaajana. Elokuva-alalla hänen työparinaan tuottajana on alusta saakka toiminut entinen opiskelutoveri ja pitkäaikainen puoliso Maggie Renzi. Sayles on tehnyt useasti yhteistyötä myös toisen opiskelutoverinsa, näyttelijä David Strathairnin kanssa.
Coneheads

Coneheads on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, jonka on ohjannut Steve Barron. Elokuva perustuu "Saturday Night Live" -televisiosarjassa esitettyyn sketsiin.
Juoni.
Elokuvan alussa Coneheadin pariskunta Beldar ja hänen puolisonsa Prymatt hätälaskeutuvat avaruusaluksellaan mereen. He päätyvät New Jerseyyn, jossa he yrittävät oppia elämään tavallisina amerikkalaisina erikoisenmuotoisista kalloistaan huolimatta.
Vastaanotto.
Elokuva on saanut pääosin kielteisiä arvosteluja, esimerkiksi Rotten Tomatoes -verkkosivustolla elokuva on saanut arvosanan 33%, joka perustuu kolmeenkymmeneen arvioon.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa ”korskaavan sulavaksi” ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
RN Sirio (1905)

RN Sirio () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1905 valmistunut Sirio-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Saksasta Elbingistä Schichau Werkeltä, missä köli laskettiin 27. joulukuuta 1904. Alus laskettiin vesille 13. toukokuuta 1905 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 29. syyskuuta.
Palvelus.
Alus romutettiin 4. maaliskuuta 1923.
Toivon kaupunki

Toivon kaupunki ("City of Hope") on John Saylesin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen independent-elokuva vuodelta 1991. Siinä yhdistyvät viisi toisiinsa punoutuvaa tarinaa New Jerseyn osavaltion kaupungissa. Elokuvan pääteemana on rikkaan rakennuttajan Joe Rinaldin ja hänen poikansa Nickin ongelmallinen suhde.
Vastaanotto.
"Toivon kaupunki" voitti Grand Prix’n Tokion kansainvälisillä elokuvajuhlilla ja menestyi monilla muillakin independent-elokuvien festivaaleilla. David Strathairn voitti sivuosastaan Independent Spirit Awardin.
Suomessa elokuvaa ei nähty teattereissa, mutta se julkaistiin VHS-videokasetilla 1993 ja esitettiin Yle TV1 -kanavalla huhtikuussa 1998. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano pitää elokuvaa monitasoisena modernina kaupunkidraamana ja antaa sille neljä tähteä viidestä.
Ugo Falena

Ugo Falena (25. huhtikuuta 1875 Rooma – 20. syyskuuta 1931 Rooma) oli italialainen näytelmäkirjailija ja elokuvaohjaaja.
Falena työskenteli 1900-luvun alussa näytelmäkirjailijana, teatterinjohtajana ja kriitikkona. Hänen sentimentaalisista komedioistaan tunnetuimpia ovat "Il signor Principe" (1911), "Romeo e Giuletta" (1912), "L’ultimo lord" (1925) ja "Vendetta di Demostene" (1930). Vuonna 1909 Falenasta tuli Film d’Arte Italianan taiteellinen johtaja. Hän ohjasi muun muassa elokuvat "Salomé" ja "Francesca da Rimini" (molemmat 1910) ja houkutteli elokuva-alalle tunnettuja teatterinäyttelijöitä kuten Ermete Novelli, Maria Jacobini ja Francesca Bertini. Myöhemmin Falena työskenteli muun muassa Tespi Filmillä ja Galatea Filmillä.
Ystävyyden saari

Ystävyyden saari on Caj Westerbergin käsikirjoittama ja Raili Ruston ohjaama lasten televisioelokuva vuodelta 1984.
Juoni.
Koulupoika Antti viettää kesälomaansa äitinsä kanssa saaristossa, mutta heitä painaa suru isästä. Kirjailijaäiti tekee yötä päivää töitä, mutta saaressa Antti tutustuu toisiin lapsiin, Ellinoraan ja Erikiin.
Vastaanotto.
Elokuva voitti lasten näytelmäsarjan tv-teatterifestivaaleilla Bulgarian Plovdivissa 1984.
RN Sagittario (1905)

RN Sagittario () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1905 valmistunut Sirio-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Saksasta Elbingistä Schichau Werkeltä, missä köli laskettiin 20. joulukuuta 1904. Alus laskettiin vesille 31. toukokuuta 1905 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 3. marraskuuta.
Palvelus.
Alus romutettiin 4. tammikuuta 1923.
RN Spica (1905)

RN Spica () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1905 valmistunut Sirio-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Saksasta Elbingistä Schichau Werkeltä, missä köli laskettiin 14. tammikuuta 1905. Alus laskettiin vesille 15. heinäkuuta ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 22. marraskuuta.
Palvelus.
Alus romutettiin 4. maaliskuuta 1923.
RN Scorpione

RN Scorpione () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1905 valmistunut Sirio-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Saksasta Elbingistä Schichau Werkeltä, missä köli laskettiin 17. tammikuuta 1905. Alus laskettiin vesille 14. syyskuuta ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 13. joulukuuta.
Palvelus.
Alus upposi 15. toukokuuta 1917 Ranskan laivaston tykkiveneen "Surveillantten" törmättyä alukseen.
RN Serpente

RN Serpente () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1906 valmistunut Sirio-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Saksasta Elbingistä Schichau Werkeltä, missä köli laskettiin 1905. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 30. lokakuuta ja liitettiin laivastoon 12. helmikuuta 1906.
Palvelus.
Alus upposi 28. kesäkuuta 1916 kolaroituaan italialaisen kauppa-aluksen "Città di Barin" kanssa.
RN Saffo

RN Saffo () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1906 valmistunut Sirio-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Saksasta Elbingistä Schichau Werkeltä, missä köli laskettiin 1905. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 30. marraskuuta ja liitettiin laivastoon1. maaliskuuta 1906.
Palvelus.
Alus ajoi 2. huhtikuuta 1920 karille Scalanovanlahdella. Se tuhoutui yritettäessä irrottaa alus karilta.
Anonyymit eläimet

Anonyymit eläimet on Joonas Lehtimäen vuodesta 2009 vuoteen 2022 piirtämä sarjakuva. Hyvän maun rajoja koettelevat stripit ilmestyivät viikoittain "Helsingin Sanomien" Nyt.fi-sivustolla. Sarjan hahmoja on voinut seurata myös "Aino"-lehdessä ja "Hämeen Sanomissa". 
Ensimmäinen "Anonyymit eläimet" -albumi ilmestyi vuonna 2011 Sammakon kustantamana. Joonas Lehtimäki on pitänyt sarjan teemanäyttelyitä muun muassa Arabianrannan kirjastossa Helsingissä sekä pohjoismaisten sarjakuvataiteilijoiden ryhmänäyttelyssä eri Baltian maissa ja Unkarissa.
Malcolm Turnbull

Malcolm Bligh Turnbull (s. 24. lokakuuta 1954 Sydney, Australia) oli Australian pääministeri, joka astui virkaansa ja samalla Australian liberaalipuolueen johtajaksi syyskuussa 2015. Turnbull syrjäytti äänestyksessä puolueen johtajan ja istuneen pääministerin Tony Abbottin luvuin 54–44. Hän vannoi virkavalansa 15. syyskuuta 2015.
Elokuussa 2018 Scott Morrison syrjäytti Turnbullin liberaalipuolueen johdosta, joten Morrison nousi Turnbullin tilalle myös Australian uudeksi pääministeriksi.
Elämä.
Turnbull kasvoi Sydneyssä köyhässä perheessä ainoana lapsena. Apurahan turvin hän pääsi oppikouluun. Myöhemmin Turnbull opiskeli oikeustiedettä Sydneyn yliopistossa ja työskenteli samalla osa-aikaisesti tv-, radio- ja lehtitoimittajana. Saatuaan apurahan hän suoritti ylemmän tutkinnon Oxfordissa, Isossa-Britanniassa. 
Turnbull aloitti asianajajana vuonna 1980, puolustaen entisen MI5:een kuuluneen vakooja Peter Wrightin oikeutta julkaista muistelmansa. Ison-Britannian valtio syytti vastaajaa salassapitosopimuksen rikkomisesta. Turnbull voitti juttunsa, sillä asiasta ei lukenut erikseen sopimuksessa.
Vuonna 1987 33.vuotias Turnbull lopetti asianajajana ja perusti investointipankki Whitlam Turnbull &amp; Co Ltd:in yhdessä New South Walesin osavaltion pääministeri Neville Wranin ja entisen pankinjohtajan Nicholas Whitlamin kanssa.
Vuonna 1994 Turnbull investoi 500 000 (australian)dollaria Ozemailiin, Australian ensimmäiseen isoon internet-palveluntarjoajaan. Hän myi osuutensa 57 miljoonalla dollarilla vuonna 1999. 
Vuonna 1997 Turnbullista tuli "Goldman Sachs Australia"-liikepankin puheenjohtaja ja toimitusjohtaja ja vuotta myöhemmin kansainvälisen "Goldman Sachsin" osakkeenomistaja. Vuosina 2002−2004 hän toimi konservatiivisen ajatushautomo "the Menzies Research Centre":n puheenjohtajana.
Vuonna 2004 Turnbull läpäisi liberaalipuolueen ehdokasvalinnan ja aloitti vuonna 2006 pääministeri John Howardin avustajana.
Turnbullin omaisuuden arvoksi on arvioitu yli 100 miljoonaa australiandollaria (yli 65 miljoonaa euroa).
Toukokuussa 2016 kävi ilmi, että Panaman vuodetuissa asiakirjoissa Turnbull oli merkitty Mossack Fonsecan 1990-luvulla Brittiläisille Neitsytsaarille perustaman kultakaivosyhtiön entiseksi johtajaksi. Yhtiö toimi Venäjällä. Turnbull kommentoi tietoa sanomalla, että "ei ole mitään näyttöä mistään laittomasta". Hänen mukaan yhtiö oli listattu Australiaan ja jos se olisi tehnyt yhtään tuottoa, mitä se ei Turnbullin mukaan kuitenkaan tehnyt, se olisi maksanut veronsa Australiaan.
Heinäkuussa 2016 Turnbullin johtama koalitio voitti parlamenttivaalit ja Turnbull jatkoi pääministerinä. Elokuussa 2018 Turnbullin pääministeriys päättyi, kun hänen tilalleen astui Turnbullin liberaalipuolueen johdosta syrjäyttänyt Scott Morrison.
Perhe.
Turnbullin isä kuoli, kun Turnbull oli 28-vuotias ja äiti, kun hän oli noin 37-vuotias.
Turnbull on ollut vuodesta 1980 naimisissa Lucy Hughesin kanssa. Hughes toimi Sydneyn ylipormestarina vuosina 2003−2004. Parilla on kaksi lasta, Alex ja Daisy ja he ovat isovanhempia.
Mirka Dettmann

Mirka Dettmann (o.s. Jarchovská, s. 1. helmikuuta 1972 Jaroměř, Tšekkoslovakia) on tšekkiläis-suomalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Mittavan pelaajauran tehnyt Jarchovská, myöhemmin Dettmann, pelasi muun muassa saksalaisjoukkueissa ja naisten Euroliigassa sekä naisten EuroCupissa. Vuonna 2010 hän palasi suomalaiseen Espoo Basket Teamiin, jossa hän oli pelannut myös kaudella 2007–2008. Hän saavutti Espoossa Suomen cup-mestaruuden vuonna 2010, SM-pronssia vuonna 2011 ja Suomen cupin hopeaa vuonna 2007.
Tšekin naisten maajoukkueessa Jarchovská pelasi vuosien 1995, 1997, 1999 ja 2001 EM-turnauksissa. Tšekki sijoittui parhaimmillaan viidenneksi vuonna 1999.
Pelaajauransa jälkeen Dettmann on toiminut valmentajana pääkaupunkiseudulla. Vuodesta 2012 lähtien hän on toiminut Suomen naisten maajoukkueen apuvalmentajana.
Dettmann tapasi aviomiehensä, koripallovalmentaja Henrik Dettmannin Saksassa. He asuvat nykyisin Kauniaisissa, ja heillä on kaksi lasta.
Aleksei Polivanov

Aleksei Andrejevitš Polivanov (16. maaliskuuta 1855 – 25. syyskuuta 1920 Riika, Latvia) oli venäläinen kenraali, joka toimi Venäjän keisarikunnan sotaministerinä ensimmäisen maailmansodan aikana 1915–1916.
Polivanov osallistui nuorena Venäjän–Turkin sotaan 1877–1878. Hän palveli vuosina 1899–1904 Venäjän yleisesikunnassa ja toimi 1905–1906 sen päällikkönä. Vuosina 1906–1912 hän oli apulaissotaministerinä. Hänet ylennettiin vuonna 1911 jalkaväenkenraaliksi. Yhdessä sotaministeri Vladimir Suhomlinovin kanssa Polivanov pyrki aikaansaamaan uudistuksia Venäjän armeijassa ja varsinkin tykistössä, mutta hän ajautui lopulta erimielisyyksiin esimiehensä kanssa. Polivanov erotettiin vuonna 1912, koska hovin mielestä hän oli mielipiteiltään liian lähellä duuman liberaaleja. Hän oli sen jälkeen valtakunnanneuvoston jäsenenä. Kesäkuussa 1915 Polivanov nimitettiin Suhomlinovin seuraajana sotaministeriksi, ja hänen odotettiin kääntävän tappiollisen sotatilanteen. Polivanov uudisti Venäjän sotilaskoulutuksen ja sotatarviketuotannon onnistuen jossain määrin helpottamaan armeijan tarvikepulaa. Hän yritti suostutella keisari Nikolai II:n luopumaan syyskuussa 1915 tekemästään päätöksestä ryhtyä henkilökohtaisesti armeijan ylipäälliköksi ja johtamaan sodankäyntiä. Keisarinna Aleksandra suhtautui Polivanoviin epäluuloisesti ja hänen vaatimuksestaan keisari erotti Polivanovin sotaministerin tehtävistä maaliskuussa 1916. Hän oli sen jälkeen syrjässä sodan loppuun asti.
Polivanov tarjoutui helmikuussa 1920 puna-armeijan palvelukseen Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa. Hän osallistui sotilasasiantuntijana Riian rauhaneuvotteluihin, joiden aikana hän kuoli pilkkukuumeeseen.
Kyle Snyder

Kyle Snyder (s. 20. marraskuuta 1995 Woodbine, Maryland) on yhdysvaltalainen vapaapainin olympiavoittaja ja maailmanmestari. Snyder on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 97 kilogrammaa.
Snyder voitti MM-kultaa 97-kiloisista vuoden 2015 MM-kilpailuista Las Vegasista kaatamalla finaalissa Venäjän Abdusalam Gadisovin. Hänestä tuli nuorin yhdysvaltalainen painin maailmanmestari. Saman vuoden Pan-Amerikan kisoista Snyder saavutti niin ikään kultaa 97-kiloisista. Hän voitti samassa painoluokassa olympiakultaa Rio Janeirossa 2016 kukistettuaan loppuottelussa azerbaidžanilaisen Xetaq Qazyumovin. Hän voitti Pan-Amerikan-mestaruuden 97-kiloisissa 2017. Hän voitti saman painoluokan maailmanmestaruuden Pariisissa 2017 kukistettuaan loppuottelussa venäläisen Abdulrašid Sadulajevin. Budapestissa 2018 hän sai 97-kiloisissa hopeaa hävittyään loppuottelussa Sadulajeville.
Snyder voitti vuonna 2019 kultaa 97 kg:n painoluokassa sekä Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa että Pan-Amerikan kisoissa. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän sai pronssia. Hän voitti Pan-Amerikan-mestaruuden 97-kiloisissa 2020 ja 2021. Hän saavutti samassa painoluokassa hopeaa sekä Tokion olympialaisissa että Oslon MM-kilpailuissa 2021 hävittyään kummallakin kerralla finaalissa Abdulrašid Sadulajeville. Seuraavana vuonna hän voitti Pan-Amerikan-mestaruuden sekä MM-kultaa Belgradissa kukistettuaan finaalissa Slovakian Batyrbek Tsakulovin.Vuonna 2023 hän saavutti MM-pronssia Belgradissa ja kultaa Pan-Amerikan kisoissa.
Snyderillä on nuorten MM-kilpailuista kultaa vuodelta 2013 ja pronssia vuodelta 2014.
Žan Belenjuk

Žan Vensanovytš Belenjuk (, s. 24. tammikuuta 1991 Kiova) on ukrainalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja poliitikko. Painiurallaan hän on voittanut olympiakultaa sekä maailman- ja Euroopan-mestaruuden.
Tausta ja yksityiselämä.
Belenjukin isä on ruandalainen ja äiti ukrainalainen. Hän on kertonut joutuneensa kiusatuksi nuorempana, mutta oppinut sittemmin olemaan välittämättä siitä ollakseen vajoamatta kiusaajien tasolle. Belenjuk on opiskellut yritysjohtamista Alueidenvälisessä henkilökohtaisen johtamisen akatemiassa.
Belenjuk on 175 senttimetriä pitkä ja painaa 85 kilogrammaa. Hän edustaa Sparta-seuraa ja hänen valmentajaan toimii Vitali Kiselitsa.
Belenjuk ei ole naimisissa eikä hänellä ole lapsia.
Vuonna 2016 Belenjuk osallistui kampanjaan nimeltä #яЛюблюСвоюКраїну (), jossa hän esiintyi videolla kertoen, miksi rakastaa Ukrainaa.
Ura painijana.
Belenjuk aloitti painiuransa vuonna 2000.
Vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta Belenjuk saavutti hopeaa 85-kiloisista. Hän voitti vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa kultaa 87 kg:n sarjassa, ja hopealla hän oli jälleen Pariisissa 2024 87 kg:n sarjassa.
MM-kilpailuista Belenjukilla on kultaa 85-kiloisista vuodelta 2015 Las Vegasista ja 87-kiloisista Nur-Sultanista 2019, hopeaa 87 kg:n painoluokasta Budapestista 2018 sekä pronssia 85 kg:n sarjasta vuodelta 2014. EM-kilpailuista hän on saavuttanut kultaa Vantaalta 2014, Riiasta 2016 ja Bukarestissa 2019 sekä pronssia Belgradista 2012, Varsovasta 2021 ja Bukarestista 2024. Euroopan kisoissa hän saavutti kultaa 87 kg:n sarjassa 2019 ja hopeaa 85-kiloisista 2015. Hänellä on myös yksi pronssi kesäuniversiadeista, vuodelta 2013.
Poliittinen ura.
Belenjuk valittiin Ukrainan parlamenttiin vuoden 2019 parlamenttivaaleissa Kansan palvelija -puolueen listan 10:ntenä. Hän oli ensimmäinen parlamenttiin valittu afroukrainalainen, ja sanonut haluavansa olla todiste siitä, että ukraina on suvaitsevainen maa, toisin kuin Putin on propagandassaan väittänyt.
Induktiivinen efekti

Induktiivinen efekti eli induktiivinen vaikutus on molekyylissä σ-elektroneja luovuttavan tai puoleensavetävän ryhmän aiheuttama havaittavissa oleva vaikutus molekyylin toisen osan reaktioiden ominaisuuksiin kuten reaktionopeuksiin ja tasapainovakioihin. Induktiivinen efekti ilmenee sidosten kautta tapahtuvana varauksen siirtymisenä, mikä aiheuttaa molekyyliin pysyvän dipolin. Induktiivinen efekti eroaa läheisestä käsitteestä kenttäefekti, siten, että induktiivinen efekti aiheuttaa dipolin sidosten kautta, kun kenttäefekti ilmenee dipolin muodostumisena avaruudellisesti toisiaan läsnä olevien ryhmien välityksellä, vaikka nämä ryhmät eivät olisi sitoutuneet toisiinsa tai ryhmien välillä on useita sidoksia.
Induktiivisen efektin vaikutus reaktiivisuuteen.
Induktiiviset efektit voidaan jakaa kahteen ryhmään riippuen siitä aiheuttaako vaikutuksen elektroneja puoleensavetävä vai luovuttava ryhmä ja vertailukohtana käytetään tyypillisesti protonia. Mikäli hyvin elektronegatiivinen atomi tai atomiryhmä on sitoutunut molekyyliin aiheuttaa se lähellä oleville atomeille positiivisen osittaisvarauksen, jolloin kyseessä on elektroneja puoleensavetävä induktiivinen efekti eli formula_1-efekti. Vastaavasti elektroneja luovuttavat ryhmät aiheuttavat negatiivisen osittaisvarauksen läheisille atomeille eli formula_2-efektin. Elektroneja puoleensavetävä induktiivisen efektin aiheuttavat tyypillisesti nitroryhmä-, karboksyyliryhmä- tai halogeeniryhmä. Mitä voimakkaammin ryhmä vetää elektroneja puoleensa sitä voimakkaampi sen aiheuttama induktiivinen efekti on. Elektroneja luovuttavia positiivisen induktiivisen efektin aiheuttavia ryhmiä ovat muun muassa alkyyliryhmät, -SiR3- ja -BR2-ryhmät. Induktiivisen efektin voimakkuuteen vaikuttaa myös induktiivisen efektin aiheuttavan ryhmän ja reagoivan ryhmän välinen etäisyys. Mitä lähempänä nämä ryhmät ovat toisiaan, sitä suurempi on induktiivinen efekti.
Tyypillinen esimerkki induktiivisesta efektistä on vaikutus yhdisteiden happamuuteen. Esimerkiksi halogenoidut alkoholit ja karboksyylihapot ovat huomattavasti vahvempia happoja kuin halogenoimattomat analoginsa. Esimerkiksi etikkahapon pKa-arvo on 4,76, kun kloorietikkahapon, dikloorietikkahapon ja trikloorietikkahapon pKa-arvot ovat 2,86, 1,48 ja 0,70. Kloorattujen etikkahappojen voimakkaasti elektronegatiivinen klooriatomi stabiloi karboksylaattianionin muodostumista induktiivisen efektin vuoksi. Induktiivinen efekti myös vaikuttaa regioselektiivisyyteen elektrofiilisissa aromaattisissa substituutioissa.
Yli esteitten

Yli esteitten ("National Velvet", televisioesityksessä myös nimellä "Yli esteiden") on Clarence Brownin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1944. Siinä nuori tyttö Velvet Brown (Elizabeth Taylor) yrittää kouluttaa hevosestaan esteratsua, apunaan muun muassa köyhä kulkuri Mi Taylor (Mickey Rooney).
Anne Revere palkittiin roolistaan Oscarilla, samoin kuin Robert Kern leikkauksesta. Elokuva tuotti lisäksi kolme muuta Oscar-ehdokkuutta. Vuonna 2003 "Yli esteitten" hyväksyttiin National Film Registry -kokoelmaan. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa. American Film Institute nimesi sen vuonna 2006 sadan kaikkien aikojen innostavimman yhdysvaltalaiselokuvan joukkoon.
Tarinasta tehtiin uusintaversio "Yli esteiden" ("International Velvet") vuonna 1978. Sen pääosassa näyttelee Tatum O’Neal.
Jimmy Butler

Jimmy Butler III (s. 14. syyskuuta 1989 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka edustaa NBA:ssa pelaavaa Golden State Warriorsia. Pelipaikaltaan 201 senttimetriä pitkä ja 100 kilogrammaa painava Butler on pieni laitahyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Butler pelasi yliopistokoripalloa Tyler Junior Collegessa ja Marquetten yliopistossa vuosina 2007–2011. Vuonna 2011 Chicago Bulls varasi hänet NBA:han numerolla 30. Ensimmäisellä kaudellaan Butler pelasi 42 ottelua. Toisella kaudella otteluita tuli jo 82 kappaletta ja kaudella 2013–2014 67. Kaudella 2014–2015 Butler pelasi 65 ottelua tehden 1 301 pistettä ja hänet valittiin sarjan ja myös tähdistöjoukkueeseen.
Tammikuussa 2016 Butler teki Toronto Raptorsia vastaan yhdellä puoliajalla 40 pistettä rikkoen pisteellä Chicago Bullsin seuraennätyksen, jonka Michael Jordan oli tehnyt vuonna 1989. Samassa kuussa Butler heitti myös NBA:n piste-ennätyksensä 53 pistettä vierasottelussa Philadelphia 76ersia vastaan.
Kesällä 2016 Butleria huhuttiin Minnesota Timberwolvesiin. Kesäkuussa 2016 hänet valittiin Yhdysvaltain olympiajoukkueeseen Rio de Janeiroon, missä maa voitti olympiakultaa.
Butler siirtyi vaihtokaupassa Minnesota Timberwolvesiin yhdessä varaustilaisuuden 16. varauksen Justin Pattonin kanssa.
Butler siirtyi vaihtokaupassa Philadelphia 76ersiin 10.11.2018. Vaihdossa Timberwolvesiin siirtyivät Robert Covington ja Dario Šarić. Timberwolves sai vaihdossa 76ersiltä myös vuoden 2022 toisen kierroksen varauspaikan. Kesällä 2019 Butler siirtyi Miami Heatiin.
Nikolai Januškevitš

Nikolai Nikolajevitš Januškevitš (; 13. toukokuuta 1868 – helmikuu 1918 Oredež) oli venäläinen kenraali, joka toimi Venäjän päämajan eli Stavkan esikuntapäällikkönä ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa vuosina 1914–1915.
Januškevitš valmistui upseeriksi vuonna 1888 ja yleni everstiksi 1903 sekä kenraalimajuriksi 1909. Hän työskenteli vuodesta 1905 korkeissa viroissa sotaministeriössä ja toimi professorina Nikolain yleisesikunta-akatemiassa, jonka johtajaksi hänet nimitettiin tammikuussa 1913. Hän sai samalla ylennyksen kenraaliluutnantiksi. Januškevitš nimitettiin maaliskuussa 1914 pääesikunnan päälliköksi, ja maailmansodan puhjettua muutamaa kuukautta myöhemmin hänestä tuli ylipäällikkönä toimineen suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitšin esikuntapäällikkö. Januškevitš pääsi esikuntapäälliköksi ilman merkittäviä sotilaallisia ansioita, koska hän oli poliittisista syistä ja miellyttävän luonteensa vuoksi hovin ja keisari Nikolai II:n suosiossa. Sodan aikana hänellä ei ollut asemaansa vastannutta vaikutusvaltaa rintamakomentajiin ja hän jätti monet asiat päämajoitusmestari Juri Danilovin päätettäviksi sekä syytti muita vastoinkäymisistä. Januškevitš myös käytti asemaansa juutalaisten vainoamiseen. Lokakuussa 1914 hänet ylennettiin jalkaväenkenraaliksi.
Kun Nikolai II otti syyskuussa 1915 sodanjohdon omiin käsiinsä, ylipäällikkö Nikolai Nikolajevitš ja esikuntapäällikkö Januškevitš vapautettiin molemmat tehtävistään. Suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš nimitettiin Kaukasian varakuninkaaksi ("namestnik") ja Januškevitš hänen apulaisekseen sotilasasioissa, mutta molemmat lähinnä valvoivat sivusta Kaukasian armeijan komentajan Nikolai Judenitšin johtamia operaatioita. Januškevitš vapautettiin tehtävistään helmikuun vallankumouksen jälkeen ja kokonaan armeijan palveluksesta huhtikuussa 1917. Hän kuoli Venäjän sisällissodan aikana epäselvissä oloissa. Erään tiedon mukaan bolševikit olisivat pidättäneet hänet Mogiljovissa alkuvuodesta 1918 ja lähettäneet vankina Pietariin, mutta hänet olisi tapettu matkan varrella Oredežin asemalla. Neuvostoliitossa julkaistu sotaensyklopedia mainitsi hänen kuolleen 18. lokakuuta 1918 Tbilisissä Georgiassa.
Algareesi

Algareesi (omakielinen nimitys "alguerés", katalaanin yleiskielellä "alguerès") on katalaanin kielen murre, jota puhutaan Sardinian saarella Algheron () kaupungissa. Katalonialaiset siirtolaiset toivat kielen seudulle 1300-luvun loppupuoliskolla. Nykyään kieltä puhuu äidinkielenään noin neljännes kaupungin asukkaista, mutta huomattavasti suurempi osa ainakin ymmärtää sitä. Italian valtio ja Sardinian aluehallitus ovat antaneet kielelle virallisen vähemmistökielen aseman.
Puhujia algareesilla on arviolta 20 000 – 30 000. Kielen tulevaisuus on uhattuna.
Marcus Eriksson

Marcus Eriksson (s. 5. joulukuuta 1993 Uppsala) on ruotsalainen koripalloilija, joka edustaa Espanjan Liga ACB:ssa pelaavaa FC Barcelonaa ja Ruotsin koripallomaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 200-senttinen ja 87-kiloinen Eriksson on heittävä takamies.
Ura.
Seurajoukkueura.
Eriksson siirtyi kotimaastaan espanjalaiseen Bàsquet Manresaan kaudeksi 2010-2011, jonka aikana hän pelasi neljä ottelua Liga ACB:ssa. Kaudeksi 2011-2012 hän siirtyi FC Barcelonan riveihin. Hän pelasi suurimman osan kaudesta seuran kakkosjoukkueessa. Kaudella 2012-2013 Eriksson pelasi kaksi ottelua edustusjoukkueen paidassa. Seuraavan kauden hän pelasi lainalla vanhassa seurassaan, pelaten 33 ottelua ja tullen valituksi sarjan nuorten pelaajien tähdistöjoukkueeseen. Kaudella 2014-2015 Eriksson pelasi Barcelonassa ainoastaan yhden ottelun.
Atlanta Hawks varasi Erikssonin numerolla 50 .
Maajoukkueura.
Eriksson on edustanut Ruotsia EM-kilpailuissa niin alle 16- alle 18- kuin alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Nykyään hän kuuluu Ruotsin koripallomaajoukkueeseen.
Juri Danilov

Juri Nikiforovitš Danilov (; 13. elokuuta 1866 Kiova, Venäjän keisarikunta – 3. helmikuuta 1937 Pariisi, Ranska) oli venäläinen kenraali, joka oli suunnittelemassa Venäjän armeijan tärkeimpiä operaatioita ensimmäisen maailmansodan alla ja toimi armeijan päämajoitusmestarina ensimmäisen sotavuoden aikana 1914–1915.
Danilov valmistui tykistöupseeriksi vuonna 1886 ja esikuntaupseeriksi 1892. Vuodesta 1903 hän toimi eri tehtävissä pääesikunnassa, vuosina 1909–1914 sen pääosaston (GUGŠ) päämajoitusmestarina. Hän suurelta osin laati vuonna 1910 Venäjän sotasuunnitelman, niin sanotun suunnitelma 19:n, jota korjattiin vuonna 1912 ja jonka pohjalta maa lähti ensimmäiseen maailmansotaan. Suunnitelman mukaan Saksan hyökätessä Venäjän liittolaista Ranskaa vastaan Venäjä hyökkäisi Saksaan Itä-Preussin ja Sleesian kautta sekä käyttäisi linnoituksia puolustaakseen rajojaan mahdollisia hyökkäyksiä vastaan. Vastoin Danilovin alkuperäistä ajatusta Venäjän voimat päätettiin kuitenkin jakaa siten, että vain kaksi neljästä armeijasta hyökkäisi Saksaa vastaan kahden muun jäädessä puolustamaan rajoja Itävalta-Unkarin hyökkäykseltä.
Maailmansodan puhjettua Danilov nimitettiin elokuussa 1914 Venäjän päämajan eli Stavkan päämajoitusmestariksi. Hänet ylennettiin lokakuussa 1914 jalkaväenkenraaliksi. Danilov oli muodollisesti kolmantena komentoketjussa ylipäällikkö Nikolai Nikolajevitšin ja esikuntapäällikkö Nikolai Januškevitšin jälkeen, mutta sai aktiivisuutensa vuoksi dominoivan roolin Venäjän operaatioiden johtamisessa. Kommunikaatiovaikeuksien vuoksi johtaminen tosin osoittautui hyvin tehottomaksi ja armeijoiden komentajat tekivät strategiset päätökset omin päin. Tämän seurauksena alkuperäisen sotasuunnitelman toteuttaminen epäonnistui, sillä Venäjän hyökkäys Itä-Preussiin kilpistyi heti sodan alussa kirveleviin tappioihin Tannenbergin ja Masurian järvien taisteluissa.
Keisari Nikolai II:n ottaessa syyskuussa 1915 ylipäällikkyyden itselleen Danilov siirrettiin pääesikunnasta pohjoisrintamalle. Hän toimi ensin XXV armeijakunnan komentajana, marraskuusta 1916 alkaen pohjoisrintaman esikuntapäällikkönä ja huhtikuusta 1917 alkaen 5. armeijan komentajana. Hänet siirrettiin pois komentajantehtävistä syyskuussa 1917. Danilov osallistui sotilasasiantuntijana Brest-Litovskin rauhanneuvotteluihin maaliskuussa 1918, mutta vastusti rauhansopimuksen hyväksymistä. Rauhan solmimisen jälkeen hän erosi ja siirtyi Ukrainaan vastavallankumouksellisen vapaaehtoisen armeijan alueelle. Vuonna 1920 Danilov emigroitui valkoisten joukkojen mukana Konstantinopolin kautta Pariisiin, jossa hän asui lopun elämänsä ajan. Hän julkaisi 1920- ja 1930-luvuilla useita sotahistoriallisia teoksia ensimmäisestä maailmansodasta.
Lumiukko (romaani)

Lumiukko () on norjalaisen rikoskirjailija Jo Nesbøn vuonna 2007 ilmestynyt romaani. Se on seitsemäs kirja Harry Hole -sarjassa. Suomeksi se ilmestyi vuonna 2008 Outi Mennan kääntämänä ja Johnny Knigan kustantamana.
Juoni.
Ensilumi sataa vihdoin maahan ja lapset ovat innoissaan. He heittävät toisiaan lumipalloilla, tekevät lumilinnoja, lumienkeleitä ja etenkin lumiukkoja. Myös joku toinenkin on innoissaan ensilumesta. Joku, joka haluaa taiteilla lumiukkoja. Mutta hän tarvitsee joitakin ihmisiä mukaan tähän hauskanpitoon. Hän seisoo uuden leikkikaverinsa talon edessä, ja on valmis kutsumaan hänet mukaan.
Harry Hole saa ratkaistavakseen erään naisen murhan, jonka kaulaliina on pihalla seisovan lumiukon kaulassa. Minkäänlaisia johtolankoja ei ole jätetty, ja tapaus vaikuttaa vaikealta. Hämmästykseksi (ja kauhuksi) Harry huomaa, että viime vuonna tapahtui vähintään yksi samanlainen murha. Samanlainen tyyli ja murhaajan jättämä "viesti". Ja kaikki murhat ovat sattuneet ensilumen aikaan. Alkaa taas murhasarja, jonka tekijä merkitsee työnsä lumiukolla. Ennen kuin hän huomaakaan, on Harry keskellä painajaista, jossa lapsien kokoama iloinen, hymyilevä hahmo, on täysin seonneen psykopaatin merkki.
"Kun ensilumi laskee maahan, alkaa hän metsästää taas..."
Elokuva.
Vuonna 2010 Working Title Films osti kirjan elokuvaoikeudet. Elokuva Lumiukko sai ensi-iltansa lokakuussa 2017, ja se on ohjannut ruotsalainen Tomas Alfredson. Elokuvassa Harry Holea näyttelee Michael Fassbender.
Sofiane Boufal

Sofiane Boufal (s. 17. syyskuuta 1993 Pariisi) on marokkolais–ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Angersia. Oikeajalkainen Boufal on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Boufalin kasvattajaseura on SCO Angers. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Ligue 2:ssa kaudella 2012–2013, jolloin hän pelasi kahdessa ottelussa. Yhteensä hän pelasi edustusjoukkueessa 46 liigaottelua ja teki niissä neljä maalia vuosina 2012–2015. Tammikuussa 2015 hän siirtyi Ligue 1:n Lilleen. Hän debytoi pääsarjatasolla tammikuussa 2015 FC Lorientia vastaan. Avausmaali syntyi saman vuoden huhtikuussa Evian Thonon Gaillard FC:tä vastaan. Avauskaudellaan seurassa Boufal teki kolme liigamaalia 14 ottelussa. Seuraavalla kaudella hän pelasi 29 liigaottelua ja teki niissä 11 maalia.
Boufal siirtyi elokuussa 2016 englantilaisseura Southamptoniin. Hän pelasi Valioliigassa 70 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Syksyllä 2016 hän pelasi Eurooppa-liigassa kaksi ottelua. Kauden 2018–2019 hän oli lainalla espanjalaisseura Celta Vigossa ja pelasi La Ligassa 35 ottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Boufal palasi lokakuussa 2020 Angersiin. Hän pelasi kaudella 2020–2021 Ligue 1:ssä 14 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän pelasi 29 liigaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia.
Maajoukkueura.
Boufal pelasi Marokon maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2016 kahdessa ottelussa Kap Verdeä vastaan. Afrikan-mestaruskilpailuissa 2019 hän pelasi kolme ottelua. Vuoden 2022 alussa käydyissä Afrikan-mestaruskilpailuissa hän pelasi viisi ottelua ja teki kolme maalia. MM-kilpailuissa 2022 Marokko eteni kaikkien aikojen ensimmäisenä afrikkalaismaana välieriin, ja Boufal pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki seitsemän ottelua. Hän on pelannut kaikkiaan 39 maaottelua, joissa 24 kertaa avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä kuusi maalia.
"Marokon maalit mainittu ensin."
Dimitri Peters

Dimitri Peters (s. 4. toukokuuta 1984 Gljaden, Venäjä, Neuvostoliitto) on venäläissyntyinen saksalainen judon olympiamitalisti. Peters on 188 senttimetriä pitkä ja painaa 105 kilogrammaa. Hän edustaa JT Hannoveria.
Peters saavutti 100-kiloisten sarjasta pronssia vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. MM-kilpailuista hänellä on myös kaksi pronssia samasta painoluokasta vuosilta 2013 ja 2015. EM-kilpailuista Petersillä on pronssia 100-kiloisista vuodelta 2006 Tampereelta ja joukkuepronssia vuodelta 2011.
Peters muutti Venäjältä kahdeksanvuotiaana Saksaan.
Hillman Super Minx

Hillman Super Minx on Hillmanin vuosina 1961–1967 valmistama keskikokoinen automalli. Super Minxistä oli myös farmarimalli. Hillman Super Minx on koriltaan sama Rootes-yhtymän auto kuin paremmin varusteltu Singer Vogue. Ulkoisesti Super Minx ja Vogue eroavat lähinnä valonheitinten (eli valojen) määrässä ja säleikössä.
Aikansa brittiautoille tyypillisesti kojelaudan alla on leveä pakettihylly, mutta hansikaslokero puuttuu. Hansikaslokero on lisävaruste lisähintaan. Super Minx rekisteröitiin Suomessa viidelle kun pienempi malli Minx rekisteröitiin vain neljälle.
Super Minxin suuntavakavuus oli hyvä, mutta auto oli aliohjautuva. Takana on jäykkä akseli ja lehtijouset.
Nelisylinterisen 1 592 cm³ rivimoottorin suurin teho on 46 kW (62 hv). Suurin vääntömomentti on 11,6 kilopondimetriä SAE brutto. Autossa on neljä vaihdetta, joista 2–4 on synkronoitu ja ykkönen synkronoimaton.
Hillman Super Minx kiihtyi 0–50 km/h 5,8 sekunnissa, 0–80 km/t 14,4 sekunnissa ja 0–100 km/h 24,3 sekunnissa Tekniikan Maailman (11/1962) koeajossa. Huippunopeus on 133,3 km/h.
Hillman Super Minx maksoi Suomessa vuonna 1962 1 040 000 markkaa. Värivaihtoehtoja oli kuusi, lisäksi kaksiväriyhdistelmiä oli saatavissa viisi.
Inkeri Tuomikoski

Inkeri Tuomikoski (28. maaliskuuta 1935 Tampere – 2. lokakuuta 2004 Pariisi, Ranska) oli suomalainen Ranskassa asunut filosofian maisteri ja suomentaja. Hän tunnetuin käännöstyönsä on ranskalaisen kirjailijan Marcel Proustin "Kadonnutta aikaa etsimässä" -romaanisarjan suomennos. 
Tuomikoski valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1960. Hän muutti naimisiin mentyään Ranskaan ja ehti asua myös Bagdadissa Irakissa, Montevideossa Uruguayssa ja Santiagossa Chilessä. Viimeksi hän asui Pariisissa.
Tuomikoski käänsi kaunokirjallisuutta sekä ranskasta suomeksi että myös päinvastoin. Hän hallitsi myös espanjan kielen erinomaisesti. Tuomikoski aloitti Proustin suurromaanin suomennostyön jo 1970-luvulla ja ehti saada sen lähes päätökseen.
Liettyä Project

Liettyä Project on suomalainen progressiivista rock-musiikkia esittävä yhtye. Liettyä Projectin muodostavat sisarukset Minna ja Ilkka Liettyä. Minna Liettyä on nykyisin nimeltään Minna Liettyä-Tyni. Liettyä-Tyni on tehnyt musiikkia 1990- ja edelleen 2000-luvulla, muun muassa aviomiehensä Pekka Tynin kanssa. Ilkka Liettyä on vaikuttanut musiikkialalla ja on soittanut kitaraa esimerkiksi Minna Tyni Bandin vuoden 1995 "Navajo"- ja Kristian Meurmanin vuoden 2009 "Galaksi"-levyillä.
Yhtyeen tuotanto.
Yhtye on julkaissut vain yhden levyn, nimeltään "Sturm", vuonna 1986. Tiettävästi yhtyeellä olisi myös julkaisematon albumi, nimeltään "Drang". Yhtyeen tuotantoon kuuluu myös yksi vuonna 1985 julkaistu single, joka sisältää kappaleet "Tuntematon" ja "Kivaa".
Liettyä Project esiintyi myös Ylen "Hittimittarissa" (jakso 58), joka esitettiin helmikuussa 1988. Ohjelmassa kilpaili Liettyä Projectin kappale "Legenda", jota ei ole "Sturm"-levyllä eikä julkaistulla singlellä.
Sturm.
Prof-ARtin 1986 julkaisemalla "Sturm"-levyllä laulusta vastaa Minna Liettyä, kun taas Ilkka Liettyä soittaa kitaroita, koskettimia ja kolmea kappaletta lukuun ottamatta myös bassoa. Muilla kappaleilla (A4, B2, B4) bassoa soittaa Juuso Nordlund. Rummuista vastaavat sekä Arto Rautajoki että Harri Häyrynen. Lisäksi kahdella kappaleella on saksofonissa Vesa Hyrskykari. Yhdellä urkuja soittaa Safka Pekkonen ja huilua Kristiina Kallio.
Levyn A-puolella on kappaleet "Tuuli", "Spoof", "Itämeri beat" ja "Tähdelle". B-puolen biisit ovat nimeltään "Tulitikkutyttö", "Sateen satama", "Kyllästyin kerran" sekä "Sturm".
Ville Järvinen

Ville Järvinen (s. 3. tammikuuta 1997 Tampere) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Kooveessa.
Ura.
Seuraura.
Järvinen on Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän sijoittui kaudella 2013–2014 tehoilla 12+25=37 koko B-nuorten SM-sarjan puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain KooKoon Arttu Pelli. Metallurg Magnitogorsk varasi Järvisen kolmannella kierroksella 100. pelaajana . Kaudella 2014–2015 hän pelasi loukkaantumisen takia vain viisi ottelua sekä Ilveksen A- että B-nuorissa.
Toukokuussa 2015 Järvinen teki kaksivuotisen SM-liigasopimuksen Ilveksen kanssa. Hän pelasi ensimmäisen ja kauden 2015–2016 ainoaksi jääneen liigaottelunsa 16. joulukuuta 2015 paikallisvastustaja Tapparaa vastaan. Järvinen merkittiin Ilveksen seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 5.26 minuuttia. Varsinaisella tulokaskaudellaan 2016–2017 Järvinen teki 39 runkosarja- ja kymmenessä playoff-ottelussa tehot 1+4=5. Hän teki Ilveksessä liigauransa avausmaalin 8. joulukuuta 2016 vieraissa KalPaa vastaan. Järvinen pelasi kauden aikana myös 12 ottelua lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa.
Kaudeksi 2017–2018 Järvinen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella KooKoohon. Hän oli loukkaantumisen vuoksi sivussa koko syyskauden 2018–2019 ja pelasi ainoastaan yhden ottelun seuran A-nuorissa, kunnes tammikuussa 2019 KooKoo lainasi Järvisen kolmeksi viikoksi Mestis-joukkue Imatran Ketterään. Hän pelasi siellä 11 ottelua, kunnes helmikuussa KooKoo lainasi hänet loppukaudeksi Mestiksen nousijajoukkue Kooveehen.
Järvinen siirtyi kaudeksi 2019–2020 jatkamaan Mestis-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Iisalmen Peli-Karhuihin. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Maaliskuussa 2020 Järvinen teki IPK:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudeksi 2020–2021 hänet nimettiin joukkueen kapteeniksi. Järvinen johdatti IPK:n Mestis-hopeaan. Toukokuussa 2021 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Järvinen oli kaudella 2021–2022 kuudella osumallaan IPK:n eniten maaleja tehnyt puolustaja Juho Korhosen kanssa.
Kaudeksi 2022–2023 Järvinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen Erste Ligan unkarilaisjoukkue Újpesti TE:hen. Hän pelasi siellä yhdeksän ottelua, kunnes Järvinen oli loukkaantumisen ja sairastumisen vuoksi sivussa, kunnes hänen sopimuksensa seuran kanssa purettiin yhteisymmärryksessä marraskuussa. Järvinen ei pelannut loppukaudella missään.
Joulukuussa 2023 Järvinen palasi loppukauden 2023–2024 kattavalla sopimuksella Kooveen Mestis-joukkueeseen oltuaan yli vuoden sivussa peleistä.
Maajoukkueura.
Järvinen pelasi alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2014. Yhteensä hän on pelannut neljä nuorten ja 23 poikien maaottelua.
Muuta.
Järvinen oli voittamassa myös moukarinheiton pronssia Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2013.
N. Scott Momaday

Navarre Scott Momaday (27. helmikuuta 1934 Lawton, Oklahoma – 24. tammikuuta 2024 Santa Fe, New Mexico) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kirjoitti runokokoelmia, näytelmiä, kaunokirjallisuutta ja tietokirjallisuutta. 
N. Scott Momaday oli isänsä puolelta kiowa-intiaani. Isä Al Momaday oli taiteilija, äidistä tuli lastenkirjailija. Hän muutti vuoden vanhana perheensä kanssa kiowien luota navajo-reservaattiin New Mexicoon ja Arizonaan. Ennen 17 vuoden ikää hän oli ehtinyt asua myös apache- ja pueblo-reservaateissa.
Momaday suoritti englantilaisen kirjallisuuden tohtorin tutkinnon Stanfordin yliopistossa 1963. Hänet palkittiin kaunokirjallisuuden Pulitzer-palkinnolla vuonna 1969 teoksestaan "House Made of Dawn."
Vuonna 2007 Momadaylle myönnettiin National Medal of Arts.
Anti-Corn Law League

Anti-Corn-Law-League oli englantilainen täydellistä vapaakauppajärjestelmää puolustanut yhdistys, jonka tavoitteena oli viljatullien poistaminen.. Sen perustaja ja johtaja oli Richard Cobden. Yhdistys perustettiin Manchesterissa vuonna 1838, ja vuonna 1839 sen toiminta laajeni maanlaajuiseksi ja se otti itselleen nimen "Anti-Corn Law League". Yhdistyksen jäsenet olivat enimmäkseen yrittäjiä, erityisesti Lancashiren puuvillatehtailijoita. He toivoivat, että suurtilallisia hyödyttäneiden viljatullien poistamisen jälkeen voitaisiin pienentää työpalkkoja, ja työväki tämän johdosta taas pysyi siitä erillään. 
Vuonna 1846 yhdistyksen tavoite toteutui, kun Britannian viljatulleista luovuttiin. Yhdistys lopetti toimintansa vuonna 1849.
RN Gabbiano

RN Gabbiano () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1942 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti. Toisen maailmansodan jälkeen alus jatkoi palvelustaan uudelleen luoduissa Italian merivoimissa Marina Militaressa.
Valmistus.
Alus tilattiin Vottrista Cerusalta, missä köli laskettiin 14. tammikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 23. kesäkuuta ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 3. lokakuuta.
Palvelus.
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Trapaniin 3. sukellusveneentorjuntaryhmän 1. korvettilaivueeseen. Tammikuusta 1943 alus oli saattuepalveluksessa suojaten Tunisiaan matkanneita saattueita. Ennen Italian antautumista se oli tehnyt kaikkiaan 102 erilaista tehtävää, joista kahdeksantoista sukellusveneentorjunta- ja 22 saattuetehtäviä. Alus osallistui sukellusvene "HMS Sahibin" upottamiseen. Sodan aikana alus matkasi kaikkiaan 14 383 merimailia eli luokkansa pisimmän matkan.
Italian antautuessa 1943 alus oli Palermossa ja joutui karkottamaan neljä Saksan laivaston alusta ennen pääsyään Maltalle. Alus suojasi tämän jälkeen Bizertan ja Algerin välisiä saattueita. 
Alus poistettiin laivastoluettelosta 1974.
RN Procellaria

RN Procellaria () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1942 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti.
Valmistus.
Alus tilattiin Vottrista Cerusalta, missä köli laskettiin 14. tammikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 24. syyskuuta ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 29. marraskuuta.
Palvelus.
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa 1. korvettilaivueeseen. Komentajakapteeni Volpen päällikkyydessä ollut alus upposi 31. tammikuuta 1943 ajettuaan "HMS Welshmanin" edellisenä päivänä Tunisianlahden ja Sisilian välille laskemaan miinakenttään.
RN Cormorano

RN Cormorano () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti. Toisen maailmansodan jälkeen alus jatkoi palvelustaan uudelleen luoduissa Italian merivoimissa Marina Militaressa.
Valmistus.
Alus tilattiin Vottrista Cerusalta, missä köli laskettiin 14. tammikuuta 1942. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 20. syyskuuta ja liitettiin laivastoon 6. maaliskuuta 1943.
Palvelus.
Alus liitettiin 2. korvettilaivueeseen. Se ampui 21. elokuuta alas torpedopommittajan. Italian antautuessa alus oli Bastiassa. Matkalla Elballe Portoferraioon alus upotti Saksan laivaston sukellusveneidentorjunta-aluksen ja kaksi moottorilauttaa. Alus oli Maltalla ja myöhemmin Tarantossa suojaten liittoutuneiden saattueita.
Alus poistettiin laivastoluettelosta 1971.
RN Pellicano (1943)

RN Pellicano () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti. Toisen maailmansodan jälkeen alus jatkoi palvelustaan uudelleen luoduissa Italian merivoimissa Marina Militaressa.
Valmistus.
Alus tilattiin Vottrista Cerusalta, missä köli laskettiin 14. tammikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 12. helmikuuta 1943 ja liitettiin laivastoon reilua kuukautta myöhemmin 15. maaliskuuta.
Palvelus.
Alus liitettiin Napoliin 1. korvettilaivueeseen, jossa se teki 39 tehtävää. Alus oli 15. syyskuuta alkaen kaksi viikkoa Maltalla ja sen jälkeen Tarantossa.
Alus poistettiin laivastoluettelosta 1969.
RN Cicogna

RN Cicogna () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1923 vesillelaskettu Gabbiano-luokan korvetti.
Valmistus.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 15. kesäkuuta 1942. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 12. lokakuuta ja liitettiin laivastoon 11. tammikuuta 1943.
Palvelus.
Alus liitettiin Trapanissa 1. korvettilaivueeseen. Se upotti 14. maaliskuuta syvyyspommein sukellusvene "HMS Thunderboltin". Alukseen osui sen ollessa ankkurissa Messinassa pommi, joka sytytti aluksen tuleen. Aluksen pelastamiseksi se ajettiin matalikolle. Aluksen hylky upotettiin Sisilian evakuoinnin yhteydessä.
RN Folaga

RN Folaga () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti. Toisen maailmansodan jälkeen alus jatkoi palvelustaan uudelleen luoduissa Italian merivoimissa Marina Militaressa.
Valmistus.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 15. kesäkuuta 1942. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 14. marraskuuta ja liitettiin laivastoon 16. helmikuuta 1943.
Palvelus.
Alus sijoitettiin Tyrrhenanmerelle 2. korvettilaivueeseen. Se osallistui 44 sukellusveneentorjuntapartioon ja 11 saattuetehtävään. Alus osallistui 18. elokuuta sukellusvene "HMS Saracenin" upottamiseen. Italian antauduttua alus suojasi liittoutuneiden saattueita Etelä-Italian merialueilla.
Alus poistettiin laivastoluettelosta 1. elokuuta 1965.
Yksinäinen ratsastaja (vuoden 1947 elokuva)

Yksinäinen ratsastaja ("Pursued", myös nimellä Vainottu) on Raoul Walshin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1947.
Juoni.
Elokuva yhdistää lännenelokuvan, film noirin ja psykologisen melodraaman tyylikeinoja. Siinä aikuistunut Jeb (Robert Mitchum) kärsii lapsuuden traumastaan: koko hänen muu perheensä surmattiin kun hän oli pieni, ja hänet otti kasvattipojakseen leskirouva Callum. Jebiä kohti ammutaan hänen ollessa ratsastamassa, ja rouva Callum epäilee lankonsa sekaantuneen asiaan ja asian liittyvän vuosikymmenten takaiseen surmayöhön.
RN Ibis

RN Ibis () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti. Toisen maailmansodan jälkeen alus jatkoi palvelustaan uudelleen luoduissa Italian merivoimissa Marina Militaressa.
Valmistus.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 18. kesäkuuta 1942. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 12. joulukuuta ja liitettiin laivastoon 3. maaliskuuta 1943.
Palvelus.
Alus poistettiin laivastoluettelosta 1971.
RN Gru

RN Gru () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti. Toisen maailmansodan jälkeen alus jatkoi palvelustaan uudelleen luoduissa Italian merivoimissa Marina Militaressa.
Valmistus.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 5. heinäkuuta 1942. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 23. joulukuuta ja liitettiin laivastoon 29. huhtikuuta 1943.
Palvelus.
Alus poistettiin laivastoluettelosta 1971.
RN Antilope

RN Antilope () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1942 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti.
Valmistus.
Alus tilattiin Livornosta Odero-Terni-Orlandolta, missä köli laskettiin 20. tammikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 9. toukokuuta ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 11. marraskuuta.
Palvelus.
Saksalaiset valtasivat 1943 aluksen ja liittivät sen laivastoonsa nimellä "Uj6082". Alus löydettiin sodan päätyttyä miehistönsä upottamana.
RN Gazella

RN Gazella () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti.
Valmistus.
Alus tilattiin Livornosta Odero-Terni-Orlandolta, missä köli laskettiin 22. tammikuuta 1942. Alus laskettiin vesille samana vuonna 9. toukokuuta ja liitettiin laivastoon 6. helmikuuta 1943.
Palvelus.
Alus upposi osuttuaan miinaan 5. elokuuta 1943.