tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Junzō Inohara

Junzō Inohara (; 31. tammikuuta 1910 Hiroshiman prefektuuri – ?) oli japanilainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Inohara osallistui olympialaisiin Los Angelesissa 1932, jolloin hän pelasi Japanin hopeaa voittaneessa joukkueessa. Hän oli kentällä molemmissa kahdessa joukkueensa ottelussa ja teki niissä yhteensä viisi maalia joista neljä Yhdysvaltoja vastaan ja yhden, joukkueensa ainoan maalin, Intiaa vastaan.
Pimeyden rakastaja

Pimeyden rakastaja () on ensimmäinen osa kirjasarjasta "Mustan tikarin veljeskunta", jonka on kirjoittanut J. R. Ward (toiselta nimeltään Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2005 ja se suomennettiin vuonna 2009.
Juoni.
Maailman viimeinen puhdasverinen vampyyri Wrath janoaa kostoa niille, jotka murhasivat hänen vanhempansa. Pian Wrath saa kuitenkin muuta ajateltavaa kun hänen luottosoturinsa kuolee räjähdyksessä. Mieheltä jää jälkeen puoliverinen tytär nimeltä Beth. 
Aluksi hieman vastahakoinen Wrath päättää kunnioittaa ystävänsä viimeistä toivomusta tutustumalla hänen tyttäreensä ja kertomalla tälle, että hän on puoliksi vampyyri. Beth ei aluksi tajua, miksi suuri ja komea mies lähestyy häntä. Pian hän kuitenkin huomaa tuntevansa miestä kohtaan muutakin kuin tuttavallisia tunteita. Beth luulee ensin Wrathia jonkinlaiseksi hämäräbisneksien tekijäksi, mutta tahtomattaan hän alkaa kaivata miehen läheisyyttä ja kosketusta, joka uhkaa sytyttää heidät molemmat liekkeihin. 
Samaan aikaan rikosetsivä Butch O'Neal huokailee Bethin perään ja alkaa epäillä Bethin sekaantuneen huumeisiin tämän viettäessä aikaa mystisen, tummiin pukeutuneen miehen kanssa. Bethin muutos saa Butchin heittämään teoriansa nurkkaan pelastaakseen kauniin naisen, joten hän päätyy suoraan vampyyrien tukikohtaan. Reissu ei ole ollenkaan turha, koska hän tapaa siellä kauniin vampyyrinaaraan ja ihastuu tähän. Beth ja Wrath ovat viimein löytäneet toisensa, mutta tie on mutkainen ja arvaamaton. Vihollinen on aivan nurkan takana.
Rimvydas Šalčius

Rimvydas Šalčius (s. 31. tammikuuta 1985 Kaunas) on liettualainen uimari. Hän edustaa seuratasolla kaunasilaista Silainiaita.
Šalčius on osallistunut olympialaisiin kahdesti, vuosina 2004 ja 2008. Hän kisasi molemmilla kerroilla 100 metrin perhosuinnissa ja oli Ateenassa 2004 35. sijalla ja Pekingissä 2008 jaetulla 34. sijalla. 
Ennätykset.
"Lähde: Swim Rankings"
Ikuinen rakastaja

Ikuinen rakastaja () on "Mustan tikarin veljeskunta" -kirjasarjan toinen osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (toiselta nimeltään Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2006 ja se suomennettiin vuonna 2010.
Juoni.
Rhage on hollywoodmaisen kaunis uros, joka kantaa sisällään pelottavaa kirousta. Hän elää hyvin viriiliä ja villiä elämää. Pian Rhage kuitenkin tutustuu Maryyn, jonka pelkkä ääni saa Rhagen sekaisin. Mary Luce on kokenut kovia. Hän on sairastanut leukemian ja selvinnyt voittajana. Pian hän kuitenkin joutuu sairaalaan uusintakokeisiin ja se merkitsee vain yhtä asiaa... leukemia on palannut. Istuskellessaan eräänä iltana tapapihallaan, hän tutustuu hintelään poikaan nimeltä John Matthew. Poika on mykkä, mutta kaksikko tulee juttuun vallan loistavasti viittoenkin. Maryn naapuri Bella kiinnostuu pojasta, koska tämä kantaa soturin nimeä ja ottaa yhteyttä veljeskuntaan. He saavat käskyn saapua paikalle, jotta veljeskunta voisi ottaa selkoa pojan syntyperästä. Täysin tietämätön Mary joutuu mukaan soppaan lähtiessään Johnin tulkiksi veljeskunnan luokse. Rhage törmää Maryyn tunneleissa ja mieltyy naiseen välittömästi. Hän käskee Bellaa järjestämään heille treffit ja uskottelee Marylle olevansa tavallinen ihminen. Mary sen sijaan ei pysty kuvittelemaan, että Rhagen kaltainen mies kiinnostuisi hänestä. Sillä aikaa kun pariskunta leikkii kissaa ja hiirtä, Bella iskee silmänsä veljeskunnan soturiin. Arpiseen mieheen, jolla on mustat silmät. Soturi ei vain tunnu olevan yhtä kiinnostunut Bellasta kuin Bella hänestä. Rhage huomaa pitävänsä Marysta yhä enemmän ja Mary saa vahingon kautta tietää Rhagen olevan vampyyri. Rhage suostuttelee naisen mukaansa veljeskunnan luokse ja kaksikko lähentyy. Yhteenotoilta ei kuitenkaan vältytä. Samalla kun Maryn tila huononee, Rhage yrittää parantaa tapansa ja auttaa rakastaan selviämään sairaudestaan. Kohtalolla on kuitenkin suunnitelmia Maryn varalle.
Vladimir Medinski

Vladimir Rostislavovitš Medinski (, , s. 18. heinäkuuta 1970 Smila, Tšerkasyn alue, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen toimittaja, kirjailija ja poliitikko, joka on toiminut Venäjän kulttuuriministerinä vuosina 2012–2020. Medinski on Yhtenäinen Venäjä -puolueen jäsen.
Medinski suoritti tutkinnon International Information -laitoksella Moskovan valtiollisessa kansain­välisten suhteiden instituutissa (MGIMO). Myöhemmin hän on toiminut myös opettajana MGIMO:ssa. Medinski nimitettiin kulttuuriministeriksi 21. toukokuuta 2012.
Syksyllä 2012 Medinski piti Unkarissa puheenvuoron, jossa hän piti suomalais-ugrilaisten kansojen yhteistyötä Venäjää vastaan suunnattuna liikehdintänä. Hän myös aikaansai negatiivista huomiota Suomessa väittämällä Suomen olevan ”erottamaton osa venäläistä maailmaa”. Medinski on Venäjän sotahistoriallisen seuran puheenjohtaja. Seura on hänen johdollaan valmistellut Venäjän kouluihin vuonna 2021 esitellyn historian oppikirjasarjan, jota on arvosteltu Venäjän kannalta kiusallisten asioiden pimittämisestä.
Medinski johti Venäjän valtuuskuntaa Ukrainan sodan alkuvaiheessa 28. helmikuuta 2022 käydyissä Venäjän ja Ukrainan välisissä tuloksettomissa tulitaukoneuvotteluissa.
Matteo Garrone

Matteo Garrone (s. 15. lokakuuta 1968 Rooma) on italialainen elokuvaohjaaja. Hänen läpimurtoelokuvansa "Gomorra" voitti vuonna 2008 Grand Prix’n Cannesin elokuvajuhlilla sekä vuoden parhaana eurooppalaisena elokuvana.
Vuonna 2012 Garronen elokuva "Reality" oli ehdolla Cannesin elokuvajuhlilla Kultainen palmu -pääsarjassa. Elokuva voitti lopulta juhlien toiseksi arvostetuimman Grand Prix'n. Myös Garronen elokuva "Tale of Tales" (2015) esitettiin Cannesin kilpasarjassa.
Santos Moro Briz

Santos Moro Briz (1. kesäkuuta 1888 Santibáñez de Béjar – 24. toukokuuta 1980) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Ávilan hiippakuntaan 16. heinäkuuta 1911 ja nimitettiin sen johtoon 21. kesäkuuta 1935. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Federico Tedeschini, jota avustivat Enrique Pla y Deniel ja Manuel López Arana. 
Moro Briz osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 19. lokakuuta 1968, jolloin hänet nimitettiin Hierpinianan titulaaripiispaksi. Hän oli titulaarihiippakunnan johdossa, kunnes erosi 11. joulukuuta 1970.
Paolo de Sanctis

Paolo de Sanctis (14. helmikuuta 1816 Rigatti – 9. toukokuuta 1907) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 21. toukokuuta 1842 ja nimitettiin Poggio Mirteton hiippakunnan johtoon 1. kesäkuuta 1888. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Luigi Serafini. 
De Sanctis erosi tehtävistään hiippakunnan johdossa 22. kesäkuuta 1896, jolloin hänet nimitettiin Serdican titulaariarkkipiispaksi, jona hän oli, kunnes kuoli 91-vuotiaana.
Hartola (Intia)

Hartola () on kylä Intiassa Uttarakhandin osavaltiossa Ramgarhin laaksossa 56 kilometriä Nainitalin kaupungista. Kylä sijaitsee noin 2 000 metrin korkeudessa vuoristoisella alueella. Isompaan Haldwaniin kaupunkiin on matkaa 72 kilometriä. Väestöä on noin 600 noin sadassa taloudessa.
Liikenneyhteydet.
Lähin rautatieasema on Kathgodamissa ja Delhistä kulkee bussi Haldwaniin. Lähin lentokenttä on Pantnagarissa (104 km päässä).
Meekonlaakso

Meekonlaakso on alue Käsivarressa Enontekiöllä (). Paikannimeä ei löydy virallisista kartoista, mutta se on vakiintunut erityisesti vaeltajien kielenkäyttöön. Kalottireitti kulkee Meekonlaakson kautta.
Maantiede.
Meekonlaakso on sitä ympäröivää laajaa tunturiylänköä selvästi alempana. Laakson länsipäässä Meekonjärvi on 596 metrin ja itäpäässä Venejärvi 594 metrin korkeudella merenpinnasta. Laakson eteläpuolella maasto kohoaa pääosin yli 700 metrin korkeudelle ja sen pohjoispuolella laajat alueet nousevat yli 800 metrin korkeuteen. Laakson länsipäässä kohoavan Meekonvaaran () huippu on 1 017 metrin korkeudella merenpinnasta. Suojaisassa, useiden järvien ja niiden välisten jokien kirjomassa laaksossa kasvillisuus on ympäröivää tunturipaljakkaa selvästi vehreämpää. Alueella kasvavat Käsivarren pohjoisimmat ja korkeimmalla sijaitsevat tunturikoivikot. 
Meekonlaaksoon voidaan laskea ainakin neljä järveä: Meekonjärvi, Skádjajávri, Venejärvi ja Saijärvi. Tarkan määritelmän tai rajan vetäminen on vaikeaa, koska sama laakso jatkuu itään Jogasjärven ja Porojärven alueille. Viimeksi mainittujen alueesta käytetään useimmin nimitystä Porojärven laakso, mutta tällä termillä voidaan tarkoittaa myös koko laaksoa idästä Poroenon alkupäästä aina länteen Vuomakasjoelle saakka.
"Suomen Monumenttilaakso".
Jos Meekonlaakson itärajaksi määritellään Reikämaan tasa, sillä on pituutta noin viisi kilometriä ja leveyttä enimmillään noin kolme kilometriä pinta-alan ollessa noin kymmenen neliökilometriä. Laaksoa ympäröivät länsi- ja pohjoissivulta Suomessa poikkeuksellisen jylhät maastonmuodot, korkeat kalliojyrkänteet eli pahdat. Pohjoisrajana on Ánnjaloanjin pahta ("Ánnjaloanjebákti"), jonka alaosat on rauhoitettu luonnonsuojelualueeksi. Laakson länsipäässä on yli 200 metriä viereistä Meekonjärveä korkeammalle kohoava Meekonpahta ("Megonbákti"). Myös laakson eteläreuna nousee varsin jyrkästi vaikkei pahta olekaan, ja lisäksi siellä on lännestä ja idästä katsoen pystyseinäinen Saivaara. Vaikuttavien maisemiensa ansiosta maantieteilijä ja eräkirjailija Kai-Veikko Vuoristo on kutsunut laaksoa ”Suomen Monument Valleyksi”. Hän toteaa kirjassaan "Hankien kimallus", että alue on ”omalla tavallaan varmaankin Suomen komein laaksomaisema nimenomaan noiden uskomattoman kauniiden ja erikoislaatuisten vuorikulissien vuoksi”.
Vaeltajien tukikohtia.
Meekonlaaksosta ja laajemmin Porojärven laaksosta löytyy useita Metsähallituksen ylläpitämiä tupia erävaeltajien käyttöön. Meekonjärven rannalla on kymmenen hengen varaustupa ja 400 metrin päästä Pierfejoen ("Bierfejohka") toiselta puolen Nuukankentän laidalta löytyy Meekonjärven kuuden hengen autiotupa. Kaksi muuta autiotupaa löytyy aivan Meekonlaakson tuntumasta Jogasjärven ja Porojärven rannoilta. Lisäksi alueella on kaksi Villin Pohjolan vuokrakämppää, toinen Jogasjärven ja toinen Porojärven rannalla. Jälkimmäinen on tullut tunnetuksi tunnetuimman käyttäjänsä mukaan "Kekkosen kämppänä" (sijainti ).
Khoisankielet

Khoisankielet on yli kahdenkymmenen etupäässä Afrikan eteläosissa puhuttavan kielen epäyhtenäinen ryhmä. Khoisankieliä puhuvat Etelä-Afrikan, Botswanan ja Namibian alueilla asuvat khoit ja sanit. Myös Tansaniassa on alue, jolla asuu khoisankielten puhujia. Suurimmat khoisankielet ovat naman kieli (233 000 puhujaa) ja sandawe (40 000 puhujaa Tansaniassa). Khoisankieliä on jäljellä alle 50.
Khoisankielten puhujien katsotaan saapuneen Afrikan eteläosiin noin 60 000 vuotta sitten, mikä tekee khoisankielistä maailman vanhimpiin kuuluvia kieliä.
Khoisankielten erityispiirre on niiden monenlaiset naksausäänteet.
Termiä "khoisankielet" on myös alettu kritisoimaan, koska sellaisiksi luokiteltavissa kielissä on verrattain suuria keskenäisiä eroja suhteessa toisiinsa. On esitetty, että termiä pitäisi käyttää kuvaamaan samantapaisia kieliä, mutta ei suoranaisesti toisilleen sukua olevia kieliä. Pohjois-, keski- ja eteläkhoisankielet ovat vain vähäisissä määrin ymmärrettävissä keskenään.
Luokittelu.
Sandawe ja hadza luokitellaan joskus khoisankieleksi, mutta ne voivat olla myös isolaattikieliä.
Lähde:
Robert Burnell

Robert Burnell tai Burnel (k. 1292) oli Bathin ja Wellsin piispa, joka toimi lordikanslerina vuodesta 1274 kuolemaansa asti.
Burnellille myönnettiin prebenda Holmesta ennen vuotta 1267. Hänet nimitettiin Yorkin arkkidiakoniksi 27. joulukuuta 1270 mennessä ja kuninkaalliseksi kansleriksi 21. syyskuuta 1274. Burnell oli johtanut Englannin sijaishallitusta kuningas Henrik III:n kuoltua marraskuussa 1272 aina siihen saakka, kunnes uusi kuningas Edvard I palasi ristiretkeltä vuonna 1274.
Kuningas halusi nimittää Burnellin Canterburyn arkkipiispaksi ensimmäisen kerran vuonna 1270, mutta paavi asetti virkaan Robert Kilwardbyn. Toinen mahdollisuus tarjoutui vuonna 1278 Kilwardbyn saatua nimityksen kardinaaliksi, jolloin Edvard tuki toisen kerran Burnellia arkkipiispaksi, ja tällä kertaa tuomiokapituli valitsi hänet tehtävään. Korkea-arvoinen lähetystö ei onnistunut taivuttamaan paavi Nikolaus III:ta joka valitsi John Peckhamin. Hänet valittiin maaliskuussa 1280 Winchesterin piispaksi, mutta paavi esti tämänkin nimityksen 28. kesäkuuta.
Kuolema ja jälkimaine.
Burnell on haudattu Wellsin tuomiokirkkoon ilman sydäntään. Hänellä tiedetään olleen rakastajatar nimeltä Juliana, jonka väitetään synnyttäneen hänelle viisi poikaa. Hän sai vuonna 1284 luvan linnoittaa kartanonsa Actonissa, minkä lisäksi hän rakennutti kappelin Wellsin piispanpalatsiin.
Testimenetelmä

Testimenetelmä on menetelmä, jonka lopputuloksena testitulos. Testi voi olla joka operaatio, jossa määritellään tietyn tuotteen, prosessin tai palvelun ominaisuudet määritellyn toimintatavan mukaan. Yleensä testi on osa laajempaa koetta. 
Testi voi olla joko kvalitatiivinen (kyllä/ei), kategorinen eli luokitteleva, tai kvantitatiivinen. Testi voi perustua havaintoihin tai mittalaitteen tuottamiin arvoihin. 
Ohjelmistotuotannossa, tekniikassa, tieteessä, tuotantotekniikassa ja liiketoiminnassa on tärkeätä, että kaikilla osapuolilla on yhteinen näkemys mittausten tekotavasta. Yleensä fyysiset ominaisuudet ovat riippuvaisia testimenetelmän tarkkuudesta. Kokeiden ja mittausten dokumentointi sekä määrittely on tärkeätä.
Volvo Bus Finland

Volvo Bus Finland oli 2004 muodostunut linja-autojen valmistaja Tampereella ja Liedossa. Carrus Oy oli siirtynyt jo vuonna 1998 Volvo Bussar Ab:n tytäryhtiöksi. 2008 Volvo Bus Finland sulki Tampereen tehtaan ja myi Liedon tehtaan suomalaiselle sijoittajaryhmälle. Liedon tehdas jatkoi nimellä Carrus Delta Oy.
Villaggio Mall

Villaggio Mall on kauppakeskus Aspire Zonen alueella Dohan länsilaidalla Qatarissa. Kauppakeskuksessa on muun muassa hotelli, elokuvateatteri, luistinrata ja huvipuisto. Kauppakeskuksessa syttyi tulipalo 28. toukokuuta 2012, jonka seurauksena 19 ihmistä kuoli, joista 13 oli lapsia. Lisäksi kuoli neljä naisopettajaa ja kaksi palomiestä.
Markus Leikola

Erkki Anto Markus Leikola (s. 17. maaliskuuta 1960 Helsinki) on suomalainen toimittaja, kirjailija, konsultti ja kommentaattori.
Ura.
Leikola työskenteli 1980- ja 1990-luvulla toimittajana useissa viestimissä, Talouselämässä ja Iltalehdessä sekä Yleisradiossa vuoteen 1996, jolloin hän lähti tavoittelemaan uutta televisiokanavaa, joka kuitenkin meni Sanoman Helsinki Medialle. Yleisradiossa hän työskenteli A-studiossa ja teki ulkomaanreportaaseja, joissa hänen vahvuusaluettaan oli Itä-Eurooppa. Hän veti myös eduskuntavaalitentit 1991.
Syksyllä 2016 Leikolalta ilmestyi yli 900-sivuinen romaani "Uuden maailman katu" (WSOY). Leikola on julkaissut myös runoteoksen "Naamakirja" (2012) ja kaksi muuta teosta. Hän teki vuoteen 2017 saakka Jussi Lähteen kanssa Yle Radio 1:lle viikoittaista keskusteluohjelmaa "Leikola ja Lähde". Vuosina 2006–2009 Leikola toimi Suomen Markkinointiviestintätoimistojen Liiton (MTL) toimitusjohtajana.
Leikola on kirjoittanut näytelmän "Nykyisempi aika", joka perustuu Charles Chaplinin elokuvaan "Nykyaika" ja osin myös "Diktaattoriin". Hän on myös kirjoittanut toisen näytelmän "Suuri ja mahtava". 
Leikola on myös yksi jahtaajista syksyllä 2018 MTV:llä alkaneessa "Jahti"-visailuohjelmassa, jossa hänen roolinimensä on "”Besserwisser”".
Keväällä 2020 Leikola aloitti MTV:n nettikolumnistina ja julkaisi romaanin "Teidän edestänne annettu". Lisäksi hän toimi Yle TV1 -kanavan etäyhteyksillä toteutetun "Entä jos?" -keskusteluojelman yhtenä panelistina kesällä 2020.
Leikola on Runousyhdistys Karhun puheenjohtaja. Yhdistys jatkaa Tanssiva karhu -runopalkinnon jakamista Ylen päätettyä lopettaa sen myöntämisen.
Yksityiselämä.
Markus Leikolan isä on professori Anto Leikola. Hänen setänsä on metsätieteilijä Matti Leikola ja hänen isoisänsä oli lääkäri ja poliitikko Erkki Leikola sekä isotätinsä gynekologi ja Suomen ensimmäinen lääketieteen naisprofessori Laimi Leidenius. Hänen isoäitinsä isä oli lääkintäkenraalimajuri Eino Suolahti.
Daniel Davis

Daniel Davis (s. 26. marraskuuta 1945 Gurdon, Arkansas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa hovimestari Nilesina Nanny-tv-sarjasta. Hän on näytellyt myös professori Moriartya sivuosaroolissa televisiosarjassa "Star Trek – uusi sukupolvi".
Mads Christensen (jääkiekkoilija)

Mads Christensen (s. 2. huhtikuuta 1987 Herning, Tanska) on tanskalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. 
Ura.
Seuraura.
Christensen on Herning IK:n kasvatti. Hän pelasi Blue Foxissa ensimmäiset pääsarjaottelunsa jo 15-vuotiaana kaudella 2002–2003, jolloin Christensen sai tililleen neljä runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua, joissa hän teki yhden syöttöpisteen. Christensen voitti kauden päätteeksi Tanskan-mestaruuden. Kaudella 2003–2004 hän pelasi Tanskan pääsarjassa 20 ottelua ja kaudella 2004–2005 31 runkosarjaottelua tehopistein 1+6=7 sekä 15 playoff-ottelua tehden yhden maalin. Christensen voitti Tanskan-mestaruuden myös keväällä 2005. 
Kauden 2005–2006 päätteeksi Christensen voitti pronssia. Hän voitti Herningissä Tanskan-mestaruuden taas vuosina 2007 ja 2008. Kaudeksi 2008–2009 Christensen siirtyi SønderjyskE Ishockeyn riveihin. Hän teki Tanskan pääsarjan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 17+18=35. Christensen jakoi SønderjyskEn sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Dustin VanBallegooien kanssa. Hän voitti Tanskan-mestaruuden keväällä 2009 ja valittiin koko AL-Bank Ligaenin vuoden pelaajaksi sekä tähdistökentälliseen.
Toukokuussa 2009 Christensen teki sopimuksen Saksan DEL:ssä pelaavan Iserlohn Roostersin kanssa kaudeksi 2009–2010, jolloin hän oli tehoilla 14+31=45 joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Kaudeksi 2010–2011 Christensen siirtyi Eisbären Berlinin riveihin. Hän voitti joukkueessa kauden aikana sekä Saksan-mestaruuden että European Trophyn mestaruuden. Christensen voitti Saksan-mestaruuden myös kahtena seuraavana keväänä 2012 ja 2013. Neljän Berliinissä vietetyn vuoden jälkeen hän jatkaa kaudella 2014–2015 DEL-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella EHC Münchenin paidassa. Christensen oli 17 osumallaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä Daniel Sparren jälkeen. Maaliskuussa 2015 hän teki Münchenin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura.
Christensen edusti Tanskaa MM-kilpailuissa vuosina 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2013, 2014 ja 2016. Vuoden 2011 turnauksessa hän jakoi joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Nichlas Hardtin kanssa sekä sisäisen pistepörssin voiton Hardtin ja Julian Jakobsenin kanssa. Christensen pelasi myös Vancouverin olympiakisojen 2010 ja Sotšin olympiakisojen 2014 karsinnoissa.
Christensen pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2005 (B-lohkon pronssia), 2006 (A-lohkon hopeaa) ja 2007 (A-lohkon kultaa). Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden pääsarjan MM-kilpailuissa vuosina 2004 ja 2005, mutta Tanska putosi kuitenkin jälkimmäisen turnauksen päätteeksi I-divisioonaan.
Yassin Salhi

Yassin Salhi (s. 3. lokakuuta 1987 Casablanca) on marokkolainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Salhi edustaa Marokon pääsarjassa pelaavaa Raja Casablancaa.
Seurajoukkueura.
Salhi aloitti jalkapalloilun Raja Casablancan riveissä ja nousi joukkueen edustukseen kaudella 2009–2010. Jo seuraavalla kaudella hän teki läpimurtonsa joukkueessaan, joka voitti Marokon pääsarjan Botolan. Salhi teki kauden aikana seitsemän maalia 28 ottelussa.
Maajoukkueura.
Salhi pelasi ensimmäisen kerran Marokon paidassa 25. toukokuuta 2012 harjoitusottelussa Senegalia vastaan. Salhi edusti myöhemmin Marokon paikallista maajoukkuetta vuoden 2012 Arabian mestaruuskisoissa. Kisojen päätteeksi Marokko voitti Arabian mestaruuden ja Salhi kisojen maalikuninkuuden. Sen sijaan avausmaalinsa Marokon maajoukkueessa hän teki 15. elokuuta 2012 Guineaa vastaan.
Kehotaide

Kehotaide tai vartalotaide (engl. "body art") on ihmisen keholla tai keholle tehtyä taidetta. Yleisimpiä kehotaiteen muotoja ovat ihon tatuointi, lävistäminen, ihomaalaus ja arpeuttaminen, sekä kehonmuokkaus kuten implantit tai leikkely.
Historiaa.
Kehotaiteesta tuli länsimaissa taidemuoto 1960-luvulla, kun kiinnostus ihmisvartaloon kasvoi. Kehotaiteessa yhdistyi muun muassa kuvanveisto, performanssitaide ja käsitetaide. Etenkin kuvanveistäjät ryhtyivät kehittämään kehotaidetta, tehden omista kehoistaan taideteoksia. Kehotaide käsitteli sellaisia aiheita kuin narsismi, masokismi, seksuaalisuus ja transvestismi. Ensimmäinen kehotaiteen näyttely järjestettiin Chicagon nykytaiteen museossa 1975.
Yasuhiro Konishi

Yasuhiro Konishi (1893–1983) () oli ensimmäisiä karatea Japanin pääsaarilla opettaneita karatenopettajia. Yasuhiro oli osaltaan tärkeitä modernin karaten kehittäjistä. ja varsinkin lajin tunnetuksitekijä Japanissa. Hän kehitti myös oman karaten tyylisuunnan ()n.
Nuoruus.
Yasuhiro Konishi syntyi vuonna 1893 Takamatsussa, Kagawan prefektuurin pääkaupunkissa, Japanissa. Konishi aloitti Muso Ryu jujitsun harjoittelun vuonna 1899, 13-vuotiaana kendo ja myöhemmin Takenouchi-ryū jujitsun. Konishi aloitti opiskelun Keio yliopistossa () Tokiossa vuonna In 1915.
Kamppailulajien opetuskeskus.
Konishin ensimmäinen tutustuminen okinawalaiseen te'hen tuli Okinawalaisen Tsuneshige Arakakin kautta. Konishi erosi työstään 1923 avatakseen kamppailulajien opetuskeskuksen. Konishi opetti "Ryobu-Kan"iksi nimeällään () dojolla kendoa (Dai Nippon Butokukai oli myöntänyt Konishille kyōshi-opetetuslisenssin kendossa) ja jujitsua.
Seiko Fujita järjesti Konishi-sensein nuoren Motokatsu Inouen karaten opettajaksi 1930-luvulla 
Tutustuminen karateen.
Vuonna 1924, Hironori Ohtsuka ja Gichin Funakoshi saapuivat Keio yliopiston kendodojolle.
Konishin avulla, Funakoshi perusti to-te klubin Keio yliopistolle. Konishi, Funakoshi ja Ohtsuka toimivat karaten opettajina ja Konishin osaaminen jujutsun, kendon ja nyrkkeilyn parissa vaikutti ratkaisevasti modernin karate syntyyn.
Seiryu Kata synty.
Shindō jinen-ryū karate-do:n Konishi esitteli vuonna 1934.
1930-luvun puolivälissä Japanin Keisarillisesta armeijasta olitiin yhteydessä Konishiin. Hänen haluttiin kehittävän itsepuolustustekniikoita japanin valtion rautateiden palveluksessa oleville naisille. Konishi kehitti Shindō jinen-ryūn pohjalta Seiryu Katat.
Sotien jälkeen.
SCAPin julistaman "budoharjoittelu pannan" poistuttua konishi työskenteli väsymättä saadakseen kendon ja karaten harjoittelun taas käyntiin japanissa.
Dinah Pfizenmaier

Dinah Pfizenmaier (s. 13. tammikuuta 1992 Bielefeld) on saksalainen tennispelaaja. Pfizenmaier osallistui ensimmäistä kertaa Grand Slamiin vuoden 2012 Ranskan avoimissa. Pfizenmaierin korkein sijoitus kaksinpelissä on 79. sija, jonka hän saavutti maaliskuussa 2014. Tammikuussa 2014 Pfizenmaierin tennisuran kokonaisansiot olivat 279 503 Yhdysvaltain dollaria.
Vuoden 2013 Ranskan avoimissa Pfizenmaier eteni kolmannelle kierrokselle.
Teerenpeli

Teerenpeli Yhtiöt -konserni on vuonna 1994 perustettu ravintola-, panimo- ja tislaamotoimintaa sekä franchising-liiketoimintaa harjoittava perheyhtiö. Teerenpeli Panimo &amp; Tislaamo Oy on osa Teerenepeli Yhtiöt -konsernia. Se on yksi Suomen vanhimmista edelleen toiminnassa olevista pienpanimoista sekä Pohjoismaisista tislaamoista.
Nimi.
Teerenpeli tarkoittaa teeren soidinta, ja termiä käytetään myös ihmisten välisestä flirttailusta. Yhtiön logossa komeileekin urosteeri.
Historia.
Vuonna 1994 Lahden Vapaudenkadulle avattiin Teerenpeli-olutravintola. Seuraavana vuonna käynnistyi pienimuotoinen panimotoiminta ravintolan yhteydessä. Ensimmäinen panimo oli keittokooltaan vain 60 litraa. Vuonna 1997 keittokapasiteettia lisättiin 250 litraan ja siiderien tuotanto aloitettiin. Tämä keittolaitteisto on edelleen käytössä ja sillä valmistetaan erikoisoluita Ravintola Teerenpelissä Helsingissä. Vuonna 2002 panimo siirrettiin Ravintola Taivaanrannan kellaritiloihin Lahdessa. Samana vuonna aloitettiin mallasviskin tislaaminen. Vuonna 2009 Teerenpeli rakensi oman panimorakennuksen Lahden Lotilan teollisuusalueelle ja hankki pullotuslaitteiston. Entiset panimotilat otettiin kokonaisuudessaan käyttöön viskin valmistukseen. Teerenpeli Tislaamo muutti myös Lahden Lotilaan panimon tiloihin syksyllä 2015. Samana vuonna otettiin käyttöön myös Teerenpeli Panimo &amp; Tislaamon oma pellettivoimalaitos, joka tuottaa käyttöenergian panimon ja tislaamon keittokattiloihin ja tislauspannuihin. 
Teerenpelin ensimmäinen olut oli puolukalla maustettu tumma lager Puolukka Lysti. Ensimmäisenä vuotena olutta tuotettiin 2 000 litraa, nykyään Teerenpeli valmistaa lähes puoli miljoonaa litraa olutta ja siideriä vuodessa. Vuosittain valmistuu myös noin 100 000 litraa viskiä kypsymään tynnyreihin.
Teerenpeli-olutravintolat sijaitsevat Lahdessa, Helsingissä, Tampereella, Turussa, Lappeenrannassa, Jyväskylässä, Oulussa ja Kuopiossa.
Teerenpeli avasi Visitor Centerin tuotantotilojen yhteyteen Lahden Lotilaan syksyllä 2021. Teerenpelin Visitor Centeristä löytyy myös Panimomyymälä ja siellä järjestetään olut-, siideri- &amp; lonkero- sekä viskikierroksia, joilla pääsee tutustumaan Teerenpeli Panimo &amp; Tislaamon toimintaan ja maistelemaan yrityksen valmistamia tuotteita. 
Palkinnot.
Teerenpelin Laiskajaakko palkittiin 1. sijalla Suomen Paras Olut 2011 -kilpailussa, sarjassa ”Tumma lager enintään 4,7 %, pakatut oluet”. Teerenpeli voitti myös kaksi 2. sijaa eri sarjoissa.
Teerenpeli Panimo &amp; Tislaamo on palkittu vuosina 2020 ja 2024 maailman parhaana viskintuottajana saaden arvostetun Whisky Producer of the Year -palkinnon kansainvälisessä International Wine &amp; Spirit Competition (IWSC) -kutsuvieraskilpailussa . 
Vuoden 2024 IWSC-kilpailussa Teerenpeli KULO palkittiin kultamitalilla pistein 98/100, Teerenpeli Aged 15 Years kultamitalilla pistein 98/100, Teerenpeli PALO hopeamitalilla pistein 93/100 sekä Teerenpeli LÄNKI hopeamitalilla pistein 92/100. 
Vuoden 2020 IWSC -kilpailussa Teerenpeli KULO palkittiin Gold Outstanding -palkinnolla pistein 98/100 ja Teerenpeli SAVU kultamitalilla pistein 95/100.
Varsinaiset myyrät

Varsinaiset myyrät eli myyrät (Arvicolinae) on jyrsijöihin kuuluva myyrien (Cricetidae) alaheimo. Aiemmin se on toisinaan luokiteltu kuuluvaksi heimoon Muridae ja joskus omaksi heimokseen Arvicolidae. Varsinaisten myyrien alaheimoon kuuluu suuri määrä lajeja, myös piisami ja sopulit.
Suomessa elää 11 lajia varsinaisia myyriä: tunturisopuli, metsäsopuli, punamyyrä, harmaakuvemyyrä, metsämyyrä, vesimyyrä, piisami, idänkenttämyyrä, kenttämyyrä, peltomyyrä ja lapinmyyrä.
Suvut.
Varsinaisiin myyriin kuuluu 28 sukua:
Hamza Abourazzouk

Hamza Abourazzouk (, s. 16. kesäkuuta 1986) on marokkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Abourazzouk aloitti jalkapalloilun Wydad Casablancan junioreissa, josta hän siirtyi Jeunesse el-Massiran riveihin kaudella 2007–2008. Sittemmin heinäkuussa 2009 Abourazzouk siirtyi Maghreb Fèsin riveihin. Hän teki avauskaudellaan vain yhden maalin, mutta jo seuraavalla kaudella nousi joukkueensa merkittäväksi pelaajaksi afrokentillä. Abourazzouk teki Afrikan Confederation Cupissa viisi maalia. Hän ratkaisi muun muassa joukkueensa pääsyn lohkovaiheeseen 16 parhaan kierrokselta tehdessään ZESCO Unitedia vastaan toisessa osaottelussa kaksi maalia. Maghreb Fès eteni jatkoon yhteismaalein 2–1. Abourazzouk teki lohkovaiheessa vielä kaksi maalia, mutta jäi turnauksen edessä ilman maaleja. Hänen joukkueensa kuitenkin voitti Afrikan Confederation Cupin lopulta rangaistuispotkuilla Club Africainia vastaan. Muutama kuukausi myöhemmin Abourazzouk oli ratkaisemassa Maghreb Fèsille toista mestaruutta, kun hän teki CAF Super Cupin loppuottelussa 0–1 johtomaalin Espérancea vastaan. Espérance nousi vielä tasoihin, mutta Maghreb Fès vei mestaruuden rangaistuspotkuilla maalein 4–5.
Maajoukkueura.
Abourazzouk pelasi ensimmäisen kerran Marokon paidassa 25. toukokuuta 2012 harjoitusottelussa Senegalia vastaan. Hän teki avausmaalinsa maajoukkueessa Norsunluurannikkoa vastaan pelatussa 2014 MM-karsintaottelussa.
Still Crazy After All These Years

Still Crazy After All These Years on Paul Simonin albumi vuodelta 1975. Kaikki kappaleet ovat Paul Simonin säveltämiä vuonna 1975, paitsi nimikkokappale on vuodelta 1974. Levy voitti vuoden Grammy-palkinnon.
Albumin tuottajat ovat Paul Simon ja Phil Ramone. Kaikki laulut laulaa Paul Simon, kappaleen "My Little Town" yhdessä entisen duokumppaninsa Art Garfunkelin kanssa.
Levyllä soittavia muusikoita ovat muun muassa kitaristi Hugh McCracken, bassokitaristi Tony Levin, lyömäsoittaja Ralph MacDonald ja virtuoosirumpali Steve Gadd, joka kehitti kappaleeseen “50 Ways To Leave Your Lover” erikoisen "grooven".
Pappinen (Loimaa)

Pappinen on kylä entisen Loimaan kunnan alueella Loimaalla, Varsinais-Suomessa. Pappinen sijaitsee noin 11 kilometriä lounaaseen Loimaan keskustasta.
Pappisten kylä kuuluu Niinijoen–Pappisten seutuun, joka muodostuu yhteensä kymmenestä kylästä, joiden yhteinen asukasluku oli vuoden 2004 aikaan hieman yli 800. Pappinen kuuluu Niinijoen koulupiiriin. Kylä on maanviljelyaluetta. 
Pappistenjärven rannalla on tanssilava, Pappisten lava, jota pidetään yllä talkoovoimin. Tanssilavan vieressä on uimaranta.
Mutapohjaista Pappistenjärveä on hoidettu viime vuosikymmenenä muun muassa hoitokalastuksella ja ruoppauksella. Järven pinta-ala on noin 5,8 hehtaaria. Se laskee Järvenojan ja Sulajoen välityksellä Niinijokeen ja edelleen Loimijokeen. Läheinen Pikkujärvi on vain noin 2,2 hehtaarin suuruinen.
Jonathan Viera

Jonathan Viera Ramos (s. 21. lokakuuta 1989 Las Palmas, Kanariansaaret, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Las Palmasia ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
15. toukokuuta 2012 Viera siirtyi kasvattajaseurastaan Valenciaan.
Mack David

Mack David (5. heinäkuuta 1912 New York – 30. joulukuuta 1993 Rancho Mirage) oli yhdysvaltalainen sanoittaja. Hänet tunnetaan erityisesti elokuviin ja televisioon tekemistään kappaleista. David oli kahdeksan kertaa ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Hän työskenteli urallaan muun muassa Jerry Livingstonin, Burt Bacharachin ja Henry Mancinin kanssa.
Elämä ja ura.
Mack David halusi nuorena lakimieheksi ja opiskelikin lakia Cornellin yliopistossa ja St. John’s Universityssä New Yorkissa. Hän neuvoi nuorempaa veljeään, sanoittaja Hal Davidia, hylkäämään musiikkiuran ja hankkimaan vakaamman ammatin. Veli kuitenkin pysyi päätöksessään ansaita elantonsa musiikilla. Hän tuli myöhemmin kuuluisaksi erityisesti Burt Bacharachin sanoittajana ja voitti muun muassa Oscar-palkinnon kappaleella ”Raindrops Keep Fallin’ on My Head”. 1920-luvun lopulle tultaessa myös Mack vaihtoi lakitieteen opiskelemisen lauluntekijän uraan.
David oli pääasiassa sanoittaja, mutta toisinaan myös sävelsi kappaleita. Hänen merkittävimmäksi yhteistyökumppanikseen tuli säveltäjä Jerry Livingston. Yli 50-vuotisen uransa aikana hän ehti työskennellä myös lukuisien muiden säveltäjien, mukaan lukien Al Hoffmanin, Alex Kramerin, Count Basien, Jimmy Van Heusenin, Johnny Greenin, Burt Bacharachin ja Henry Mancinin, kanssa.
Vuonna 1948 David muutti Kaliforniaan ja alkoi tehdä aktiivisesti musiikkia elokuviin ja televisioon. Hänen elokuvatuotantoonsa kuuluvat Walt Disneyn "Tuhkimo" sekä Dean Martinin ja Jerry Lewisin komediat "Armeijan monnit", "Laivaston monnit" ja "Laskuvarjomonnit". Hän oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi yhteensä kahdeksan kertaa kappaleilla ”Bibbidy Bobbidi Boo”, ”The Hanging Tree”, ”Bachelor in Paradise”, ”Walk on the Wild Side”, ”It's a Mad, Mad, Mad, Mad World”, ”Hush, Hush, Sweet Charlotte”, ”The Ballad of Cat Ballou” ja ”My Wishing Doll”.
David kirjoitti englanninkieliset sanat Édith Piafin hittiin ”La Vie en rose” vuonna 1950. Samana vuonna hän käänsi englanniksi myös toisen Louiguyn sävellyksen, ”Cherry Pink and Apple Blossom White”. Hänen muihin tunnettuihin kappaleihinsa kuuluvat vuoden 1939 ”Moon Love”, Duke Ellingtonin kanssa kirjoitettu ”I’m Just a Lucky So-and-So” ja countryduo The Juddsin vuonna 1990 hitiksi nostama ”Born to Be Blue”. Monissa suosituissa televisio-ohjelmissa on käytetty Davidin kirjoittamaa tunnusmusiikkia. Näihin kuuluvat "Kasper, kiltti kummitus", "77 Sunset Strip", "Hawaiian Eye", "Bourbon Street Beat" ja "Surfside 6".
Mack David kuoli sydänkohtaukseen kotonaan Rancho Miragessa, Kaliforniassa, vuonna 1993 kärsittyään vuosia sydänvaivoista. Hänellä ja hänen vaimollaan Beatricella oli yksi poika ja yksi tytär.
Maakimalainen

Maakimalainen ("Bombus subterraneus") on keskikokoinen kimalaislaji.
Maakimalaiskuningattaren pituus on 20–25 millimetriä, työläisen 12–16 millimetriä ja koiraan 15–18 millimetriä. Maakimalaisen kieli on suhteellisen pitkä. Tummanruskealla värimuodolla on musta perusväritys ja ruskeaa väriä keskiruumiissa sekä takaruumiin kärjessä. Vaalealla värimuodolla on keltaista keskiruumiissa sekä valkoinen takaruumiin kärki. Tumma läntinen värimuoto on pääosin musta, mutta takaruumiin kärki on vaalean harmahtava.
Maakimalainen elää niityillä ja apilapelloilla. Kuningatar virkoaa talvihorroksesta melko myöhään. Maakimalainen pesii maahan, myyrän pesiin tai käytäviin, joskus kynnöspeltoihin. Yhteiskunnat ovat melko pieniä.
Suomessa maakimalaista esiintyy Etelä-Suomessa, etenkin pääkaupunkiseudulla. Britanniasta maakimalainen julistettiin hävinneeksi vuonna 2000. Sitä yritetään elvyttää luonnonkukkien kasvattamiseen kannustamalla. Lisäksi Ruotsista tuotiin kimalaisia, jotka päästettiin alkukesällä 2012 luontoon Kentin Dungenessissä. Niiden toivotaan leviävän ympäröivään luontoon.
Beras-hanke

BERAS-hanke (Building Ecological Regenerative Agriculture and Societies) on EU-rahoitteinen luomutuotannon kehityshanke, joka keskittyy luomutilojen ravinteiden kierrätyksen tehostamiseen ja täten pyrkii vähentämään Itämereen kohdistuvaa ravinnekuormitusta. 
Hankkeeseen on valittu luomutiloja, joiden toimintaa ja ravinnetaloutta kehitetään kestävämpään suuntaan. Ravinteita kierrättävä maatalous tarkoittaa tuotantoa, jossa maatiloilla pyritään kierrättämään ravinteita ja tuotantopanoksia, kuten lantaa sekä rehua. Kansainvälisessä BERAS-hankkeessa on Suomesta mukana yhdeksän kierrättävää maatilaa, joiden toimia seurataan ja kehitetään. Paikallisen Beras-toiminnan tukemiseksi perustetaan kaikkiin projektiin osallistuviin Itämeren alueen maihin Lähiluomukeskus. Suomen Lähiluomukeskus (BERAS Implementation Center) sijaitsee Loimaalla, yhteistyössä Heikkilän luomutilan ja Sarka-museon kanssa. Suomen maatalousmuseo Sarkaan on luotu Luomu -teemakierros, jonka yhteyteen voi liittää tilavierailun luomutilalle. 
Beras-keskuksesta tulee löytymään omaan työhön sovellettavaa tietoa nykyaikaisen teknologian ja maatalouden ympäristösuojelun yhdistämisestä mielekkäästi ja taloudellisesti kannattavasti. Arjen valintoihin saa tietoa kierrättävän luomutuotannon eri vaiheista, aina ekologisista perusteista kuluttajan ruokalautaselle saakka. Ravinteiden tehokkaammalla kierrätyksellä voidaan vähentää maatalouden aiheuttamaa ravinnekuormitusta vesistöihin ja Itämereen sekä parantaa alueellista ravinnetasapainoa. Maataloudesta syntyvä typpi- ja fosforikuorma aiheuttavat Itämeressä rehevöitymistä, mikä ilmenee muun muassa leväkukintoina ja pohjaveden happikatona. 
Projektin yhteistyökumppaneina ovat ministeriöt, paikallisviranomaiset, neuvontaorganisaatiot, yliopistot ja tutkimuslaitokset, kansalaisjärjestöt sekä liiketoimintasektori koko Itämeren alueelta, mukaan lukien myös Venäjä ja Norja. Suomessa hankkeessa ovat mukana Helsingin yliopiston maataloustieteen laitos, MTT, Suomen ympäristökeskus sekä Uudenmaan ELY-keskus.
Transmeri

Oy Transmeri Ab (aiemmin Oy Trans-Meri Ab) on suomalainen Didrichsenin suvun omistama perheyritys, joka valmistaa, tuo maahan ja markkinoi elintarvikkeita ja muita päivittäistuotteita, kosmetiikkaa ja tuholaisten ja rikkakasvien torjunta-aineita Suomessa ja Baltiassa. Yhtiö kuuluu Transmeri Group -konserniin, johon kuuluvat lisäksi Viron suurin tukkukauppa AS Kaupmees, sellu- ja paperiteollisuuden kemikaaleja markkinoiva Banmark Oy, urheilu- ja vapaa-ajan tuotteiden maahantuonti- ja tukkuyritys Oy Sultrade Ltd. sekä hiustenhoitotuotteita markkinoiva ja maahantuova Miraculos Oy. Transmeri-konsernin liikevaihto oli noin 206 miljoonaa euroa vuonna 2014 ja se työllistää noin 540 henkilöä.
Transmeri perustettiin vuonna 1928 kun tanskalaissyntyinen, Suomeen 23-vuotiaana muuttanut Gunnar Didrichsen perusti Oy Tabu Ab:n, jonka ensimmäinen tuote oli samanniminen rotanmyrkky. Didrichsenin isä Johan oli kokeillut agentuuritoimintaa sekä Suomessa että Englannissa, jossa Gunnar-poika aluksi vastasi isänsä liiketoiminnasta menestyksellisesti. Suomessa sen sijaan oli ongelmia, ja Gunnar Didrichsen matkusti maahan ja lopetti isänsä yrityksen toiminnan täällä. Hänellä oli kuitenkin suhteita ulkomaisiin valmistajiin, jotka toivoivat löytävänsä edustajan Suomen markkinoille. Näin syntyi Oy Tabu Ab, jonka nimi vaihtui Trans-Meriksi 1931.
Yrityksen alku oli vaatimaton, kunnes vuonna 1931 Trans-Meri osti eräästä konkurssipesästä erän amerikkalaisen S. C. Johnson &amp; Sonin lattianhoitokoneita, joista tuli myyntimenestys. Didrichsen otti yhteyttä Johnsonin pääkonttoriin Yhdysvalloissa ja solmi edustussopimuksen. Tänään Transmeri on tiettävästi vanhin SC Johnsonin yhteistyökumppani maailmassa. Toinen lähes yhtä vanha edustus Transmerilla ovat Chanelin kosmetiikkatuotteet. Yrityksen nykyisistä tuotteista Suomen markkinajohtajia ovat mm. Off!-hyttyskarkotteet, Alpen-myslipatukat ja Glade-ilmanraikastimet.
Chanelin ohella Transmerin kosmetiikkaedustuksia ovat Guerlain, Stendhal, Issey Miyake, Kenzo, Oscar de la Renta ja CLEAN. Hygieniatuotteista tunnetuimmat ovat Transmerin omat merkit Lemon Juice &amp; Glycerine ja Medisoft. Transmeri markkinoi myös muun muassa Substral kasviravinteita ja Roundup rikkakasvien torjunta-ainetta.
Omistajaperhe.
Transmerin perustaja Gunnar Didrichsen (1903–1992) toimi yrityksensä toimitusjohtajana 60 vuotta, vuoteen 1988 saakka. Poika Jon Didrichsen jatkoi toimitusjohtana 1988-2009. Vuosina 2009-2013 Transmerin toimitusjohtajana toimi Didrichsenin perheen kuopus ja ainoa tytär Ann Marie Didrichsen. Sittemmin omistajat ovat siirtyneet hallitustehtäviin ja liiketoiminnan operatiiviseen johtoon on otettu ulkopuoliset vetäjät. Yhtiön omistavat sisarukset Jon, Ann Marie, Hans ja Peter sekä heidän lapsensa.
Didrichsenin perhe tunnetaan myös Gunnarin ja vaimonsa Marie-Louisen perustamasta Didrichsenin taidemuseosta Helsingin Kuusisaaressa.
Grand Prix (palkinto)

Grand Prix on Cannesin elokuvajuhlilla jaettava toiseksi arvostetuin palkinto Kultaisen palmun jälkeen. Palkinnon nimi on ollut Grand Prix vuodesta 1995, mitä ennen jaettiin "Grand Prix du Jury" vuosina 1989-1994 ja "Grand Prix Spécial du Jury" vuosina 1967–1988.
Aki Kaurismäki on voittanut palkinnon ensimmäisenä suomalaisena vuonna 2002 elokuvallaan "Mies vailla menneisyyttä". Vuonna 2021 Juho Kuosmasen ohjaama "Hytti nro 6" toi toisen suomaisohjaajan Grand Prix -palkinnon.
Dieter Rams

Dieter Rams (s. 20. toukokuuta 1932) on saksalainen teollinen muotoilija. Hänet tunnetaan Braun-yhtiölle suunnittelemistaan minimalistisista tuotteista. Hän aloitti työskentelyn Braunilla vuonna 1955, ja vuonna 1961 hänestä tuli yhtiön pääsuunnittelija. Rams jäi eläkkeelle vuonna 1997 ja on sen jälkeen pitänyt useita retrospektiivisia näyttelyitä. Rams on myös suunnitellut huonekaluja Vitsoe-yhtiölle.
Suunnittelemiensa tuotteiden lisäksi Rams on tunnettu kehittämistään hyvän suunnittelun 10 säännöstä. Kestävästä kehityksestä kiinnostunut Rams loi säännöstön 1980-luvun alussa, kun häntä ahdisti ympäröivä muotojen, värien ja melun sekamelska.
Barry Kitchener

Barry Raymond Kitchener (11. joulukuuta 1947 – 30. maaliskuuta 2012) oli englantilainen jalkapalloilija. Hän edusti koko uransa ajan Millwallia vuosina 1965–1982.
Kitchener liittyi Millwalliin 16-vuotiaana ja teki ammattilaissopimuksen 1965. Hän pelasi aluksi vasempana laitapuolustajana reserveissä ja nuorisojoukkueessa. Ensimmäisen ottelunsa edustusjoukkueessa Kitchener pelasi helmikuussa 1967. Edustusjoukkueessa Kitchener siirtyi keskuspuolustajaksi ja nousi nopeasti avauskokoonpanon pelaajaksi. Hänestä tuli pian kannattajien suosikki ennen kaikkea peräänantamattoman asenteensa vuoksi ja hänet valittiin myös seuran kapteeniksi. Kitchenerin peliuran ajan Millwall vietti 2. ja 3. divisioonassa. Kitchener edusti koko uransa Millwallia lukuun ottamatta kesää 1979, jolloin hän Englannin sarjojen ollessa tauolla pelasi NASL:ssa Tampa Bay Rowdiesissa. Rowdies eteni NASL:n loppuotteluun, jonka se kuitenkin hävisi. Kitchener pelasi Millwallissa 523 sarjaottelua ja kaikissa kilpailuissa yhteensä 602 ottelua. Molemmat ovat seuran ennätyksiä. Lisäksi hän pelasi myös ennätykselliset 244 perättäistä sarjaottelua.
Kitchenerin pelaajaura päättyi 1982, minkä jälkeen hän ryhtyi valmentamaan seuran reservijoukkuetta ja junioreja. Päävalmentaja Peter Andersonin sai potkut marraskuussa 1982, ja Kitchener toimi väliaikaisena päävalmentajana, kunnes George Graham nimitettiin tehtävään. Hän vetäytyi pian tämän jälkeen jalkapallosta ja ryhtyi matkamuistoyrittäjäksi yhdessä vaimonsa kanssa.
Kitchener on valittu Millwallin Hall of Fameen ja hänet valittiin myös vuonna 2007 Millwallin edustajaksi Professional Footballers' Associationin 100-vuotisjuhlien yhteydessä perustettuun Hall of Fameen. Millwallin kotikentän, The Denin, yksi katsomoista on nimetty Kitchenerin mukaan.
Kitchener kuoli syöpään 30. maaliskuuta 2012.
Saksan keisarikunnan 1. armeija

Saksan keisarikunnan 1. armeija () oli Saksan keisarikunnan maavoimien armeijatason yhtymä ensimmäisessä maailmansodassa. 
Perustaminen.
1. armeija perustettiin VIII armeija-alueesta liikekannallepanossa elokuussa 1914 ja se lakkautettiin 17. syyskuuta 1915. Se perustettiin uudelleen Sommen taisteluihin 19. heinäkuuta 1916 ja armeija lakkautettiin lopullisesti sodan päätyttyä joukkoja kotiutettaessa.
Historia.
1. armeija oli sijoitettuna länsirintamalle koko sodan ajan. Se oli osa Schlieffen-suunnitelmaa ja osallistui hyökkäykseen Ranskaa ja Belgiaa vastaan sodan alussa elokuussa 1914. Suunnitelman mukaan kenraali Alexander von Kluckin komentaman 1. armeijan tehtävänä oli hyökätä oikealla saartaen Pariisi ja siten lopettaa sota lyhyeen. Armeija oli hyökkäyksen voimakkain yhtymä ja se saattoi sijoittaa noin 10 miestä yhtä rintamametriä kohden. Armeija valtasi Brysselin 20. elokuuta ja melkein onnistui voittamaan Ranskan joukot, jotka kuitenkin pysäyttivät 1. armeijan etenemisen Marnen taistelussa vain noin 20 kilometrin päähän Pariisista syyskuun alussa. Kluck haavoittui vakavasti vuonna 1915 ja hänet korvattiin Max von Fabeckilla. Saksan armeijan ylijohto päätti hajottaa yhtymän sijoittamalla siihen kuuluneet yksiköt muihin armeijoihin. Armeija lakkautettiin 17. syyskuuta 1915.
Saksan keisarikunnan 2. armeija torjui ympärysvaltojen hyökkäyksen Sommen taistelussa. Yhtymä kasvoi taisteluiden aikana niin suureksi, että se päätettiin jakaa kahtia. Uusi 1. armeija muodostettiin 19. heinäkuuta 1916 2. armeijan pohjoisosista ja sen komentaja jalkaväenkenraali Fritz von Below siirtyi 1. armeijan komentajaksi. 1. armeija kuului sodan lopulla armeijaryhmä Deutscher Kronprinziin.
2. elokuuta 1914 – 27. maaliskuuta 1915 kenraali Alexander von Kluck (haavoittui)
28. maaliskuuta – 17. syyskuuta 1915 kenraali Max von Fabeck 
19. heinäkuuta 1916 – 1918 kenraali Fritz von Below
9. kesäkuuta 1918 alkaen kenraali Bruno von Mudra
12. lokakuuta 1918 alkaen kenraali Otto von Below
8. marraskuuta 1918 alkaen Magnus von Eberhardt
Brittiläinen 1. armeija

Brittiläinen 1. armeija oli Britannian armeijan yhtymä sekä ensimmäisessä että toisessa maailmansodassa. Se osallistui taisteluihin ensimmäisen maailmansodan länsirintamalla ja toisessa maailmansodassa taisteluihin Pohjois-Afrikassa. Armeijan joukot koostuivat brittiyksiköiden lisäksi muuan muassa ensimmäisessä maailmansodassa Intian ja Portugalin sekä toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain ja Vapaan Ranskan joukoista.
Ensimmäinen maailmansota.
Ensimmäisessä maailmansodassa 1. armeija perustettiin 26. joulukuuta 1914 osaksi brittiläistä siirtoarmeijaa, kun siirtoarmeijan armeijakunnat jaettiin kahdeksi armeijaksi. Armeijan komentajaksi määrättiin kenraaliluutnantti Sir Douglas Haig ja siihen kuuluivat I, IV ja Intialainen armeijakunta. Armeija kärsi tappion Vimyn laaksossa toukokuussa 1916 ja kuukautta myöhemmin Fromellesissa. Vuonna 1917 armeijaan liitettiin Portugalin siirtoarmeijakunta. Seuraavana vuonna armeija osallistui hyökkäykseen, jonka tuloksena saksalaiset työnnettiin takaisin.
Toinen maailmansota.
Armeija perustettiin toisessa maailmansodassa 6. heinäkuuta 1942 Largsissa Pohjois-Afrikan maihinnousua varten. Kenraaliluutnantti Sir Kenneth Andersonin komentama armeija nousi maihin Algerissa 9. marraskuuta, jolloin siihen kuuluivat V ja IX armeijakunnat.
Armeija lakkautettiin Tunisiassa 25. heinäkuuta 1943.
Erkki Hirvikallio

Karl Eric Haack (sukunimi vuoteen 1932 "Hirvikallio"; 25. toukokuuta 1912 Helsinki – 1. lokakuuta 1994) oli suomalainen suomen ja saksan kielellä kirjoittanut näytelmäkirjailija. Hän käytti kirjailijanimeä Erkki Hirvikallio.
Hattulan Kotikirkko

Hattulan Kotikirkko eli Hattulan helluntaiseurakunta on Hattulassa toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1947. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Parolassa Teollisuustiellä. Seurakunnan pastori on Voitto Mäkinen. Seurakuntaan kuului vuonna 2024 noin 120 jäsentä.
Seurakunnan tilaisuuksia lähetetään muun muassa TV7:n televisio- ja verkkokanavilla.
Toimintaa.
Hattulan Kotikirkko järjestää jumalanpalveluksia, rukousiltoja ja muita hengellisiä tilaisuuksia. Nuorille järjestetään nuorteniltoja. Muita työmuotoja ovat diakoniatyö, evankeliointityö, lähetystyö ja taideparkki. 
Historia.
Hattulan Kotikirkko perustettiin vuonna 1947 Vuokselan pitäjästä tulleiden siirtokarjalaisten toimesta. Sotien jälkeen työtä jatkettiin noin 40–50 jäsenen siirtolaisseurakuntana.
Leofantos

Leofantos Gorsias eli Leofantos Lebedoslainen tai Efesoslainen (; 500-luku eaa.?) oli antiikin kreikkalainen henkilö, jonka jotkut lukivat antiikin aikana Kreikan seitsemän viisaan joukkoon.
Diogenes Laertioksen mukaan Leofantos oli kotoisin joko Lebedokselta tai Efesoksesta. Hän sanoo, että Leofantoksen luki viisaiden joukkoon Leandrios, joka sijoitti tämän yhdessä Epimenideen kanssa luettelossa useammin esiintyvien Kleobuloksen ja Mysonin paikalle. Lisäksi myös Hermippos mainitsee Leofantoksen kreikkalaisten viisaiden joukossa. Diogenes ei kuitenkaan kerro Leofantoksesta enempää, eikä kuvaa tämän ansioita.
Diogeneen antamia tietoja lukuun ottamatta Leofantoksesta ei tiedetä mitään varmaa.
Rauni Kivilinna

Rauni Maria Kivilinna (o.s. Herajärvi; 18. kesäkuuta 1912 Tampere – 31. joulukuuta 1993 Lappeenranta) oli suomalainen kanslisti ja kirjailija, joka käytti myös nimimerkkiä Ulla Jänkä.
Kivilinnan vanhemmat olivat liikkeenjohtaja Juho Herajärvi ja Maria Hakala. Hän kävi keskikoulun ja työskenteli sitten aluksi kanslistina ja toimihenkilönä Suomen Koneliikkeessä ja Tikkurilan Silkki Oy:ssä. Kivilinna oli kansakoulunopettajana Kemissä 1953–1960 ja hän kirjoitti kirjallisuusarvosteluja "Kaleva"-lehteen 1961–1976.
Kivilinna kirjoitti satuja ja lastennäytelmiä sekä Lappi-aiheisia romaaneja.
Kivilinna oli perustamassa Pohjoiset kirjailijat ry:tä vuonna 1962 ja hän oli yhdistyksen hallituksessa 1962–1968, sihteerinä 1963–1965 sekä puheenjohtajana 1965–1966.
Rauni Kivilinna oli naimisissa vuodesta 1932 Yrjö Kivilinnan kanssa.
Gun Strandberg

Gunvor Sigrid Alice ”Gun” Strandberg (19. kesäkuuta 1912 Helsinki – 22. elokuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija ja diplomiekonomi, joka käytti myös nimimerkkejä "Ulla Bergstrand" ja "Gun-Lise Berg".
Strandbergin vanhemmat olivat virkamies Karl Ivar Strandberg ja Hilda Augusta (o.s. Fagerström). Strandberg tuli ylioppilaaksi 1932 ja valmistui diplomiekonomiksi 1938. Strandberg työskenteli Pohjoismaiden Yhdyspankin prokuristina.
Teoksia.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Gun-Lise Berg":
Nimimerkillä "Ulla Bergstrand":