tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Linjatiikeritetra

Linjatiikeritetra ("Hydrocynus vittatus") on tetrakaloihin kuuluva kala, joka on levinnyt laajalle alueelle Saharan eteläpuolisen Afrikan suuriin jokiin ja järviin. Lajin yksilöt ovat hopeisen värisiä, ja niiden suussa on 16 terävää hammasta. Koiraat ovat noin 50 senttimetrin ja naaraat jopa 70 senttimetrin mittaisia. Linjatiikeritetralle kelpaa ravinnoksi mikä tahansa saatavissa oleva kala.
Ulkonäkö ja koko.
Linjatiikeritetranaaraat ja -koiraat ovat samannäköisiä, mutta naaraat kasvavat jopa yli 70 senttimetriä pitkiksi, kun koiraat jäävät noin 50-senttisiksi. Suurin kalastettu yksilö on ollut 15,5 kilogramman painoinen. Kalan vartalo on sukkulamainen. Sen evät ovat teräväkärkiset ja peräevä selvästi haarukkamainen. Pää on iso, ja kummassakin vahvassa leuassa on kahdeksan ulkonevaa ja terävää hammasta.
Nuoret linjatiikeritetrat ovat hopeisia, ja vartalon pitkittäiset juovat alkavat näkyä noin 50 millimetriä pitkillä kaloilla. Täyskasvuisetkin yksilöt ovat hopeisia, mutta niiden selät ovat sinertävän kiiltäviä ja niiden kyljissä on mustia juovia. Rasvaevä on musta, ja perävän väritys vaihtelee keltaisesta verenpunaiseen. Myös muut evät ovat kelta-punaisia.
Levinneisyysalue ja elinympäristö.
Linjatiikeritetra elää makeissa vesissä suurimmassa osassa Saharan eteläpuolista Afrikkaa. Länsi- ja Keski-Afrikassa sitä tavataan Senegal-, Ouémé-, Niger-, Cross-, Sanaga- ja Kongojokien vesistöissä sekä Tšadjärven valuma-alueella. Koillisesta Afrikasta lajia on tavattu Valkoisesta-Niilistä ja Sinisestä-Niilistä sekä Niilistä aina Nasserjärvelle asti. Itä-Afrikassa linjatiikeritetra elää Tanganjikajärvessä ja sen merkittävimmissä laskujoissa, Albertjärvessä, Turkanajärvessä, Rukwajärvessä, Rufigi- ja Ruahajoissa sekä Shirejoen alajuoksulla. Eteläisessä Afrikassa lajia esiintyy Sambesin, Okavangon, Saven, Limpopon ja Pongolan valuma-alueilla (ei kuitenkaan Sambesin sivujoessa Kafuessa eikä Malawijärvessä).
Linjatiikeritetra suosii lämpimiä ja hapekkaita vesiä, ja se elää pääasiassa suurissa joissa ja järvissä.
Käyttäytyminen.
Linjatiikeritetra saalistaa mitä tahansa kaloja, joita on saatavilla. Sen pääsaaliskaloja ovat "Brycinus"-, "Micralestes"-, "Barbus-" ja "Limnothrissa"-sukujen kalat. Lisääntyminen tapahtuu yleensä joka vuosi muutamien päivien aikana yleensä joulu-tammikuussa, kun sateet ovat kasvattaneet jokien virtausta. Linjatiikeritetrat vaeltavat lisääntymisaikana jokien yläjuoksuille ja pienempiin virtoihin, joissa naaras laskee suuren määrän munia matalassa vedessä ruohon korsien tai muiden veden alla olevien kasvien joukkoon. Nuoret yksilöt elävät kasvillisuuden suojissa, kunnes tulvavesi pakottaa ne sieltä pois.
Ranskan Togomaa

 
Ranskan Togomaa () oli Ranskan siirtomaa Länsi-Afrikassa vuosina 1916–1960. Ranska ja Britannia aloittivat hyökkäyksen Saksan protektoraattina olleeseen Togomaahan 26. elokuuta 1914 ja valtasivat alueen viidessä päivässä. 
Vuonna 1916 Togomaa jaettiin Ranskan ja Britannian hallintoalueiksi. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen alueesta tuli virallisesti Kansainliiton mandaattialue, joka jaettiin Ranskan ja Britannian kesken. Brittiläisestä Togomaasta tuli myöhemmin osa Ghanaa, ja Ranskan Togomaa itsenäistyi vuonna 1960 Togon tasavallaksi.
FS D’Estaing (1879)

D'Estaing oli Ranskan laivaston vuonna 1879 vesillelaskettu Lapérouse-luokan risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin vuonna 1877. Alus laskettiin vesille vuonna 1879 ja otettiin palvelukseen vuonna 1881.
Palvelus.
"D'Estaing" poistettiin alusluettelosta vuonna 1901.
FS Nielly (1880)

Nielly oli Ranskan laivaston vuonna 1880 vesillelaskettu Lapérouse-luokan risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin vuonna 1876. Alus laskettiin vesille vuonna 1880 ja otettiin palvelukseen vuonna 1882.
Palvelus.
"Nielly" poistettiin alusluettelosta vuonna 1902.
FS Primauguet (1882)

Primauguet oli Ranskan laivaston vuonna 1882 vesillelaskettu Lapérouse-luokan risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Rochefortin laivastontelakalta, missä köli laskettiin vuonna 1876. Alus laskettiin vesille vuonna 1882 ja otettiin palvelukseen maaliskuussa 1884.
Palvelus.
"Primauguet" poistettiin alusluettelosta vuonna 1901.
Serranochromis angusticeps

Serranochromis angusticeps on keskisen ja eteläisen Afrikan joissa ja järvissä elävä kirjoahven.
Ulkonäkö ja koko.
"Serranochromis angusticeps" -lajin vartalo on voimakkaasti sivuilta litistynyt. Sillä on suuri suu, ja se on 40–55 asteen kulmassa. Suussa on suhteellisin pieniä ja kartiomaisia hampaita. Molempien sukupuolten päässä ja vartalossa on punaisia täpliä. Täysikasvuisten koiraiden pää on kirkkaan keltainen. Pyrstö- ja selkäevä ovat sini-harmaita, ja niissä on tummanruskeita täpliä. Peräevä on kellertävä.
Levinneisyysalue ja elinympäristö.
"Serranochromis angusticeps" -lajia tavataan Kongosta, Namibiaan ja Botswanaan. Sitä tiedetään elävän keskisessä Afrikassa Luapula- ja Lufirajoissa sekä eteläisessä Afrikassa Sambesi-, Cunene-, Okavango- ja Kafuejoista.
Bouvines-luokka

Bouvines-luokka oli Ranskan laivaston kahden aluksen muodostama rannikkopanssarilaivaluokka. Alusluokka muistutti edeltänyttä Jemmapes-luokkaa, mutta sen etukansi oli jatkettu päämastoon saakka ja alusten pääaseistusta oli kevennetty 13,5 tuumasta 12 tuumaan.
Alukset.
Alusluokan suunnitteli de Bussy ja Opin. "Amiral Tréhouartilla" oli ainoastaan yksi savuhormi. Luokan alukset tilattiin 18. joulukuuta 1890.
Linnasalmi

Linnasalmi (, "Krepostnoij proliv") on Viipurissa sijaitseva salmi, joka erottaa toisistaan Suomenlahteen kuuluvat Viipurinlahden ja Suomenvedenpohjan sekä Linnasaaren ja Viipurin vanhan kaupunkikeskustan. Noin kilometrin pituisessa ja enimmillään parinsadan metrin levyisessä salmessa on myös pieni saari, jossa sijaitsee keskiaikainen Viipurin linna.
Linnasalmen ja Viipurin kaupunginniemen yhdistää kaksi siltaa, vuonna 1980 rakennettu Linnansilta ja 1960-luvulla valmistunut Pietarinsilta. Ensimmäinen siltayhteys rakennettiin Linnansillan kohdalle jo 1600-luvulla ja nykyistä betonisiltaa edelsi vuonna 1888 käyttöön otettu puurakenteinen silta. Salmen länsirannalla Linnasaaressa olivat Viipurin vanhat suomalaiset kaupunginosat Siikaniemi ja Tervaniemi sekä tänä päivänäkin näkyvissä olevia Pyhän Annan kruunun linnoitteita. Linnasalmen itärannalla toimivat aikoinaan Viipurin satamaan kuuluneet Etelä- ja Pohjoissatama. Nykyään keskustan puoleinen ranta on lähinnä puistokatuna, salmen eteläosassa sijaitsee vielä jonkin verran Viipurin sataman toimintoja.
Vuonna 1856 perustetun Saimaan kanavan alkuperäinen tuloväylä kulki Linnasalmen kautta, mutta 1960-luvulla tehtyjen uudisrakennustöiden yhteydessä se siirrettiin Kivisillansalmeen Linnasaaren länsipuolelle.
Ibrahim Abboud

Ibrahim Abboud (; 26. lokakuuta 1900 Suakin, Sudan – 9. syyskuuta 1983 Khartum) oli sudanilainen poliitikko, joka johti Abdullah Khalilin siviilihallinnolta vallan kaapannutta sotilasryhmää 18. marraskuuta 1958. Hän pysyi sotilasjuntan johdossa lokakuun loppuun 1964 saakka, toimi sitten pari viikkoa presidenttinä kunnes vetäytyi vallasta. Hänen epäonnistumisensa johtui muun muassa siitä, ettei hän väkivaltaisista toimenpiteistään huolimatta kyennyt taltuttamaan Sudanin eteläosan uskonnollisia ja etnisiä kapinaliikkeitä, jotka vastustivat Abboudin islamilaistamispyrkimyksiä.
Sotilaskasvatusten saanut Abboud ylennettiin kenraalimajuriksi 1954. Hän ei aiemmin ollut osallistunut politiikkaan, mutta nousi valtaan sotilasvallankaappauksen myötä. Erityisesti kaupunkilaisten ja virkamiesten epäsuosiossa ollut Abboud tunnettiin kannattajien keskuudessa ”hyväntahtoisena diktaattorina”, joka muun muassa neuvotteli Egyptin Nasserin kanssa sopimuksen Niilin veden käytöstä.
Paavo Uotila

Paavo Uotila (4. huhtikuuta 1881 Urjala – 25. marraskuuta 1964 Urjala) oli suomalainen arkkitehti. Hän suunnitteli useita pääasiassa jugend-tyylisiä rakennuksia Viipuriin.
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Uotilan vanhemmat olivat maanviljelijä Frans Wilhelm Uotila ja Hilma Juhontytär Mattila. Hän pääsi ylioppilaaksi 1900 Tampereen lyseosta ja valmistui arkkitehdiksi 1906 Polyteknillisestä opistosta. Uotila työskenteli aluksi eri arkkitehtitoimistoissa, kunnes hänet 1912 valittiin Viipurin kaupunginarkkitehdiksi Johan Blomqvistin jälkeen. Tässä virassa hän oli vuoteen 1928 saakka. Uotila suunnitteli Viipuriin kouluja, sairaaloita ja muita kunnallisia laitoksia ja lisäksi yhteensä 22 kerrostaloa. Hän suunnitteli joitakin rakennuksia myös Lahteen ja Sortavalaan. Rakennukset edustivat tyylillisesti aluksi jugendia ja myöhemmin 1920-luvun klassismia.
Uotilan hankki Viipurista lähdettyään Kankaanpään tilan Urjalasta ja rakensi sinne itselleen kaksikerroksisen asuintalon luonnonkivisine julkisivuineen. Hän suunnitteli myös Urjalan Säästöpankin talon ja useita huviloita yksityishenkilöille. Viipurin kaupunginarkkitehtina häntä seurasi Väinö Keinänen.
Cyrille Adoula

Cyrille Adoula (13. syyskuuta 1921 Kinshasa – 24. toukokuuta 1978 Lausanne, Sveitsi) oli kinshasankongolainen poliitikko, joka toimi Kongon demokraattisen tasavallan pääministerinä 1961–1964.
Adoula aloitti uransa ammattiyhdistysliikkeessä. Yhdessä Patrice Lumumban kanssa Adoula perusti 1958 Belgian Kongon ensimmäisen poliittisen puolueen "Mouvement National de Congo". Hänen ja Lumumban välille tuli kuitenkin pian välirikko. Syksyllä 1960 Adoulasta tuli sisä- ja puolustusministeri, sitten Lumumban murhan jälkeen pääministeri vuosiksi 1961–1964. Adoula toimi sen jälkeen suurlähettiläänä Brysselissä ja Washingtonissa ja lyhyesti ulkoministerinä 1969–1970.
Pilosocereus

Pilosocereus on kaktuskasvien heimoon kuuluva suku. Tieteellinen nimi tulee latinankielisestä sanasta pilosus 'karvainen'.
Tuntomerkit.
Suvun kasvit ovat pensastavia tai puumaisia, tavallisesti tyvestään haarovia, jopa kymmenmetrisiksi kasvavia. Varsi on vihreä, harmaa tai vahansininen, tavallisesti sileä ja sisältää paljon limaa. Uurteita siinä on 3-30. Piikkiryhmissä (areoleissa) on huopamaista karvoitusta ja varren latvan tuntumassa runsaasti jopa viiden sentin mittaista villakarvaa sekä vaihtelevanlaisia piikkejä. Kukat avautuvat iltaisin ja ovat putkimaisia tai kellomaisia, lepakkojen pölyttämiä. Väriltään ne ovat kalpean vaaleanpunaisia tai valkoisia, kooltaan 2-7 cm leveitä. Hedelmä on pallomainen, joskus päältä painunut, sileä, mustuva, tavallisesti riippuva, avautuva, ja siinä on jäljellä kuihtuneita kehälehtiä. Siemenet ovat tummanruskeita tai mustia.
Levinneisyys.
"Pilosocereus"-suvun lajit kasvavat Meksikossa, Karibian alueella ja trooppisessa Amerikassa.
Lajit.
Suvun lajeja on 37, niistä yksi on syntynyt luontaisesti kahden toisen risteymänä.
Lähteet.
Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon.
Kulttuuritalo Martinus

Kulttuuritalo Martinus on Vantaan Martinlaaksossa sijaitseva, vuonna 1987 valmistunut konsertti- ja kulttuuritalo, joka tarjoaa tiloja erilaisille tapahtumille kokouksista ja seminaareista musiikki- ja kulttuuritilaisuuksiin. Se on rakennuskokonaisuutta, jonka pääkäyttäjiä ovat Martinlaakson lukio ja Kauppiaitten kauppaoppilaitos Mercuria. Martinus on Vantaan kulttuurielämän päänäyttämö. Se oli vuonna 1974 perustetun Vantaan kaupungin ensimmäinen uusi kulttuurirakennus.
Katsomopaikkoja kulttuurisalin pääsalissa eli Martinus-salissa on noin 440 henkilölle, joista kuusi on invalidipaikkaa. Remontoidut tilat avautuvat käyttöön jälleen lokakuussa 2016. Konserttitalon lämpiöön mahtuu noin sata henkeä; tila soveltuu myös pienimuotoisiin konsertteihin ja muihin tapahtumiin. Talossa työskentelee n. 10 henkilöä vakituisesti.
Martinus-salin akustiikan on suunnitellut Heikki T. Tuominen. Hyvän akustiikan ansiosta salissa on tehty monia nauhoituksia äänitteitä varten sekä tv-tallennuksia. Martinus on Vantaan viihdeorkesterin kotisali.
Kulttuuritalon seinällä on tiilireliefityö (1994), jonka on suunnitellut arkkitehti Reijo Perko. Lämpiössä on Taisto Raudan veistossommitelma "Vastavirtaan ui lohen suku".
Kulttuuritalo Martinuksen johtajana toimii 1.8.2017 lähtien Christian Sandström. Talon ensimmäisenä toiminnanjohtajana 1986–1993 toimi Harri Saksala. Kun Myyrmäkitalo valmistui 1993, muodostettiin siitä ja Martinuksesta Länsi-Vantaan vapaa-aikatilat -yksikkö, jonka johtajaksi tuli Hannele Liljeström. Samalla Martinuksen toiminnanjohtajan tehtävä muutettiin koko yksikön taiteellisen johtajan tehtäväksi, jossa Harri Saksala toimi alkusyksyyn 1996 asti. Saksalan jälkeen tehtävää hoiti vuoteen 2016 asti ohjelmatoiminnan johtajan nimikkeellä filosofian lisensiaatti Kimmo Tammivaara, joka oli aiemmin toiminut kaupungin musiikkisihteerinä. Tammivaara mm. ideoi ja perusti Frutas Tropicales -festivaalin, jota järjestettiin Martinuksessa 1998-2015.
Dipa Nusantara Aidit

Dipa Nusantara Aidit (30. heinäkuuta 1923 – 22. marraskuuta 1965) oli indonesialainen poliitikko. Hän johti Indonesian kommunistista puoluetta (PKI) vuodesta 1951 alkaen ja nosti sen maailman kolmanneksi suurimmaksi kommunistipuolueeksi Neuvostoliiton ja Kiinan kommunistisen puolueen jälkeen. Vuonna 1965 PKI:lla oli 3,5 miljoonaa jäsentä ja noin 20 miljoonaa kannattajaa. Aidit toimi yhteistyössä presidentti Sukarnon demokraattisesti johdetun hallinnon kanssa, ettei joutuisi konfliktiin muslimien tai armeijan kanssa. Hänet surmattiin vuoden 1965 vallankaappausyrityksen jälkiselvittelyn yhteydessä.
Aidit liittyi kommunistipuolueeseen 1943 ja tuli sen pääsihteeriksi 1954. Parlamenttiin hän nousi 1956. Kesällä 1963 Aidit pyrki välittämään Neuvostoliiton ja Kiinan kansantasavallan välisessä ideologisessa kiistassa. Hänen itsensä katsottiin olevan aatemaailmaltaan lähempänä Pekingiä kuin Moskovaa. Aiditin johdolla Indonesian kommunistit vastustivat Malesian liittovaltion muodostamista.
Dominic Solanke

Dominic Ayodele Solanke-Mitchell (s. 14. syyskuuta 1997 Reading) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Tottenham Hotspuria. Pelipaikaltaan Solanke on hyökkääjä. 
Seurajoukkueura.
Solanke debytoi Chelsean paidassa Mestarien liigassa lokakuussa 2014 tultuaan vaihdosta kentälle NK Mariboria vastaan. Elokuussa 2015 Solanke siirtyi kauden 2015–2016 kattavalla lainasopimuksella Chelsean yhteistyöseuraan, Alankomaiden Eredivisien SBV Vitesseen. Hän debytoi pääsarjatasolla elokuussa 2015 Feyenoordia vastaan ja teki avausmaalinsa seuraavalla kierroksella SC Cambuurin verkkoon. Liverpool julkisti 10. heinäkuuta 2017 virallisesti hankkineensa Solanken hänen sopimuksensa päätyttyä Chelseassa. Hän pelasi kaudella 2017–2018 Valioliigassa 21 ottelua ja teki yhden maalin mutta ei saanut seuraavalla kaudella enää edustusjoukkueessa peliaikaa.
Solanke siirtyi tammikuussa 2019 Bournemouthiin. Hän pelasi tuon kauden jälkipuoliskolla kymmenen valioliigaottelua ja tuli pääasiassa vaihdosta kentälle. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 32 valioliigaottelua, joista 17 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä kolme maalia. Kausilla 2020–2021 ja 2021–2022 Bournemouth pelasi mestaruussarjassa, jossa Solanke pelasi ensimmäisen kauden nousukarsintaottelut mukaan laskien yhteensä 88 ottelua ja teki niissä 44 maalia. Hän oli jälkimmäisen kauden 29 maalillaan sarjan toiseksi paras maalintekijä. Kaudella 2022–2023 Bournemouth pelasi jälleen Valioliigassa ja Solanke pelasi 33 liigaottelua, jotka yhtä lukuun ottamatta avauskokoonpanossa, ja teki niissä kuusi maalia. Kaudella 2023–2024 hän pelasi joukkueensa kaikki 38 valioliigaottelua ja teki niissä 19 maalia, millä hän oli koko liigan maalintekijätilastossa neljännellä sijalla. Hän teki joulukuussa kolme maalia eli hattutempun vierasottelussa Nottingham Forestia vastaan.
Elokuussa 2024 Solanke siirtyi Tottenham Hotspuriin 55 miljoonan punnan siirtosummalla. Solanke teki ensimmäisen maalinsa Tottenhamin pelaajana 21. syyskuuta 2024 Valioliigan ottelussa Brentfordia vastaan, jonka Tottenham voitti lukemin 3–1. Hän pelasi kaudella 2024–2025 kaikkiaan 27 valioliigaottelua, kahta vaille kaikki avauskokoonpanossa, ja teki yhdeksän maalia. Tottenhamin voittamassa Eurooppa-liigassa hän oli kahdeksassa ottelussa avauskokoonpanossa ja tuli viisi kertaa vaihdosta kentälle. Hän teki viisi maalia ja antoi neljä maalisyöttöä.
Maajoukkueura.
Solanke voitti kesällä 2014 alle 17-vuotiaiden EM-kultaa Englannin kanssa ollen maan paras maalintekijä turnauksessa neljällä maalillaan Maltalla järjestetyssä turnauksessa. Vuonna 2017 Solanke valittiin alle 20-vuotiaiden MM-kisojen parhaaksi pelaajaksi Englannin voittaessa kultaa. Hän teki seitsemässä ottelussaan neljä maalia, joista yhden puolivälieräottelussa Meksikoa vastaan ja kaksi välierässä Italiaa vastaan. Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 hän pelasi yhden ottelun.
Solanke pelasi Englannin A-maajoukkueessa marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Brasiliaa vastaan. Solanke valittiin Englannin maajoukkueeseen seuraavan kerran vuonna 2024 ja hän pelasi syksyllä 2024 kahdessa Kansojen liigan ottelussa Kreikkaa ja Irlantia vastaan.
Banamba

Banamba on maalaiskunta, sen keskuskylä ja Koulikoron alueen Banamban piirin hallinnollinen keskus Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen länsipuolisella tasangolla 85 kilometriä Koulikorosta maanteitse pohjoiseen. Kunnassa on 30 200 asukasta (vuonna 2009).
Banamban kunta rajoittuu lännessä Banamban piirin Benkadin, pohjoisessa Madina Sackon, idässä Toukoroban, Kibanin ja Duguwolowulan sekä etelässä Koulikoron piirin Sirakorolan kuntiin. Kuntaan kuuluu 28 kylää. Asukkaat ovat bambaroita, soninkeja, fulbeja ja maureja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, lehmänpapu ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Banambassa pidetään viikoittaiset markkinat.
Banamban kautta kulkee Koulikorosta Nionoon johtava maantie RN27. Palveluihin kuuluu joukko alakouluja, kolme yläkoulua, yhdeksän koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) sekä piirin terveyskeskus.
Polaskia

Polaskia on meksikolainen kaktuskasvisuku, joka on saanut nimensä yhdysvaltalaisen kaktusharrastajan Charles Polaskin mukaan.
Tuntomerkit.
"Polaskia"-kaktukset ovat puumaisia, 4–5 metriä korkeita, runsashaaraisia ja tiheän latvuksen muodostavia lajeja. Varret ovat kirkkaanvihreitä ja haarautuvat toistuvasti. Niissä on 7–12 uurretta, joiden reunat ovat aaltoilevia. Areolit eli kääpiöversot ovat kilpimäisiä ja sijaitsevat lähekkäin uurteiden reunoilla. Keskipiikit voivat puuttua, säteittäispiikkejä on kolmesta kahdeksaan, ja ne ovat harmahtavia tai mustahkoja. Kukat ovat pieniä, avoinna yötä päivää, ruukkumaisia tai kellomaisia ja valkoisia, kermanvalkeita tai kellertävänvihreitä. Hedelmä on pallomainen, punainen, mehukas ja syötävä. Siemenet ovat pieniä, päärynän tai munan muotoisia ja mustia.
Levinneisyys.
Suvun kaksi lajia, "Polaskia chende" ja "Polaskia chichipe", kasvavat Etelä-Meksikossa Oaxacan ja Pueblan osavaltioiden alueella.
Leukalappuorneero

Leukalappuorneero, aikaisemmalta nimeltään puunkerääjä ("Anumbius annumbi") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Lintu on vain 23 senttiä pitkä, mutta se rakentaa oksista suuren kupupesän, joka voi olla halkaisijaltaan yli metrin. Pesä sijaitsee usein puussa, jonne lintu joutuu kantamaan suuren määrän painaviakin oksia.
Levinneisyys.
Leukalappuorneeroa tavataan Argentiinassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pedro Eugenio Aramburu

Pedro Eugenio Aramburu Silveti (21. toukokuuta 1903 Río Cuarto, Argentiina – 29. toukokuuta 1970) oli argentiinalainen kenraali, joka johti sotilasvallankaappausta Juan Perónia vastaan 1955. Hänestä tuli Argentiinan "de facto" -presidentti marraskuusta 1955 toukokuuhun 1958. Radikaali Montoneros-järjestö kaappasi ja murhasi hänet toukokuussa 1970, väitteiden mukaan kostona peronistisen kenraali Juan José Vallen murhasta.
Perónin hallituksen kukistuttua Argentiinaa johti aluksi Eduardo A. Lonardi, joka vetäytyi syrjään marraskuussa 1955 Aramburun ja Isaac F. Rojasin annettua julkisen lupauksen Argentiinan palauttamisesta demokratian tielle, jos pääsisivät muodostamaan hallituksen. Vuoden 1958 vaaleissa presidentiksi valittiin Arturo Frondizi, ja Aramburu sai väistyä.
Kiuruorneero

Kiuruorneero, aikaisemmalta nimeltään tasankojuoksija ("Coryphistera alaudina") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Se on yksi harvoista orneeroista, joilla on päässään harja.
Levinneisyys.
Kiuruorneeroa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pohjanukonkorento

Pohjanukonkorento ("Aeshna caerulea") on ukonkorentoihin kuuluva sudenkorento, jonka takaruumiissa on kirkkaan sinisiä kirjailuja.
Ulkonäkö ja koko.
Pohjanukonkorennon keskiruumiissa on kapeat sivujuovat, joista etummainen tekee miltei suorakulmaisen mutkan. Aikuisella koiraalla sivujuovat ja takaruumis ovat erityisen heleän siniset, mikä on lajin merkittävä tuntomerkki. Naaraalla puolestaan on kellertävä tai koirasmaisen sininen kuviointi. Korennon takaruumiissa ei ole keltaista tai vihreää väriä kuten muilla ukonkorennoilla. Muutoin pohjanukonkorennon ulkonäkö on paljolti muiden ukonkorentojen kaltainen.
Lajin koiraan väritys vaihtelee lämpötilan mukaan. Alle 16 °C:n lämpötilassa sininen väri takaruumiissa ja silmissä muuttuu ruskeanharmaaksi. Korento sinistyy uudelleen, kun lämpötila nousee. Värin vaihtaminen johtuu siitä, että harmaa on parempi suojaväri saalistajia vastaan ja todennäköisesti myös siitä, että se imee paremmin lämpöä.
Pohjanukonkorennon takaruumis on 40–49 mm pitkä ja takasiipi 34–43 mm pitkä.
Elintavat.
Lajin lentoaika ajoittuu kesäkuun puolivälistä elokuun loppuun. Päälentoaika on heinäkuun alkupuolelta elokuun puoliväliin.
Pohjanukonkorento on muihin ukonkorentolajeihin nähden huono lentäjä. Korennon lento on katkonaista, ja se laskeutuu toistuvasti puunrungoille, kiville tai maahan lepäämään. Se saattaa laskeutua myös kelluvan vesikasvin päälle, mitä muut ukonkorennot eivät tee.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lajia tavataan lähinnä Euraasian pohjoisissa osissa Skandinaviasta Tyynellemerelle. Laji elää jääkauden jälkeisenä reliktinä myös Skotlannissa, Kaukasuksella, Alpeilla ja muilla Keski-Euroopan vuoristoilla. Suomessa pohjanukonkorento on hyvin harvinainen, mutta pohjoisessa yleisempi ja Lapin yleisin sudenkorentolaji. Laji on Suomessa taantunut ja nykyisin monessa paikassa hävinnyt soiden ojituksen takia.
Pohjanukonkorennon elinympäristöä ovat erilaiset suot ja pohjoisessa myös metsäjärvet, tundra-alueet ja muut ympäristöt. Lajia esiintyy etenkin rimpisillä ja pienilampisilla soilla.
Arokapuaja

Arokapuaja ("Ochetorhynchus phoenicurus") eli aiemmalta nimeltään aro-orneero on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Arokapuajaa tavataan Argentiinassa ja Chilessä. Lajia on kuvattu harvinaisesta melko yleiseksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Praecereus

Praecereus on eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku.
Tuntomerkit.
Suvun lajit ovat pensasmaisia tai puumaisia, joskus ikääntyessään maanmyötäisiä, tavallisesti runsaasti haarovia ja jopa kuusi metriä korkeita. Varret ovat ohuita, pylväsmäisesti kohoavia tai kaareutuvia ja niissä on vähintään seitsemän uurretta. Varsi ei sisällä limaa. Piikkiryhmissä on neulamaisia tai naskalimaisia piikkejä, jotka kiinnittyvät pyöreisiin ja harmaisiin kääpiöversoihin eli areoleihin. Suppilomaiset tai kellomaiset kukat avautuvat yöksi ja ovat valkoisia tai kellertävän vihreitä. Pohjus on usein käyristynyt ja mehevä. Hedelmä on mehevä, munanmuotoinen, punainen ja sivultaan avautuva. Kukan jäänteet ovat siinä jäljellä. Siemenet ovat mustia, pitkänomaisia ja munamaisia.
Levinneisyys.
Suvun kaksi lajia ("Praecereus euchlorus" ja "Praecereus saxicola") kasvaa Boliviassa, Ecuadorissa, Perussa, Venezuelassa ja Trinidadissa.
Rilliorneero

Rilliorneero ("Siptornis striaticollis") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Rilliorneeroa tavataan Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, mutta sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
F1 Race Stars

F1 Race Stars on Codemastersin julkaisema Formula 1 -aiheinen videopeli. Peli on julkaistu vuonna 2012. Se pohjautuu vuoden 2012 Formula 1 -kauteen. 
Peli.
Pelissä on jokainen F1-kauden 2012 24 kuljettajista ja 12 talleista. Lisäksi pelissä voi ajaa neljällä keksityllä kuljettajalla, jotka ovat Ruby Power ja Jessica Chekker (tallina TecNova-Star) sekä Josh Merit ja Kira Hoshihara (Satsu-Aceler). Pelin 11 rataa pohjautuvat oikeisiin F1-ratoihin, mutta niissä on jotain radan kotimaahan liittyvää. Esimerkiksi Abu Dhabin GP:ssä ajetaan osa matkasta radan vieressä olevassa Formula Rossa -vuoristoradassa. Peliin saa lataamalla lisää ratoja. Joka radalla on myös erilaisia tavarabokseja, joista pelaajat saavat joko vauhtia itselleen tai aiheuttavat harmia vastustajilleen. Peli sai paljon kritiikkiä arvostelijoilta. Sitä on verrattu muun muassa Mario Kartiin.
Oranssiotsaorneero

Oranssiotsaorneero ("Metopothrix aurantiaca") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Oranssiotsaorneeroa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, mutta sen levinneisyysalue on hyvin laaja, eikä sen uskota olevan vaarassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kiti Luostarinen

Päivi Kristiina Elisabet "Kiti" Luostarinen (s. 7. helmikuuta 1951 Kiuruvesi) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja joka on ohjannut pääasiassa dokumenttielokuvia. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvistaan "Palnan tyttäret" (2008) ja "Naisenkaari" (1997), joka voitti Tampereen elokuvajuhlilla sarjansa pääpalkinnon ja yleisöpalkinnon.
Ura.
Luostarinen on ollut humanististen tieteiden kandidaatti vuodesta 1980. Hän suoritti elokuva-alan opintoja Taideteollisessa korkeakoulussa, Teatterikorkeakoulussa sekä Sheridan Collegessa Kanadassa. Hän oli Elävän kuvan foorumin puheenjohtaja vuosina 1994–1996 ja Suomen elokuvakontakti ry:n puheenjohtaja 1994–1996. Hän oli Suomen ohjaajaliiton hallituksessa vuosina 1991–2001. 
Luostarinen sai vuosina 1991–2008 kuusi valtion laatutukipalkintoa, vuonna 2003 Vuoden Kiila -palkinnon, vuonna 2008 Vuoden elokuvaohjaaja -palkinnon ja vuonna 2010 Aho &amp; Soldan -elämäntyöpalkinnon.
Luostarinen on perehtyy elokuviensa aiheisiin perusteellisesti tutkimalla ja etsimällä internetistä tietoa. Kun hän teki elokuvan "Kuoleman kasvot" (2003) joka kertoo saattohoidossa olevien ihmisten viimeisistä hetkistä Terhokodissa, hän oli siellä vapaaehtoisena työntekijänä ja löysi samalla dokumenttielokuvassa mukana olemiseen suostuvat ihmiset. Luostarinen teki vuonna 2012 dokumenttielokuvan "Kotona kylässä" joka kertoo Päijänteellä olevan Luhangan kylästä ja asukkaista. Hänellä oli sen jälkeen vielä suunnitelmissa elokuva, mutta se jäi tekemättä kun hänen puolisonsa säveltäjä Toni Edelmann kuoli vuonna 2017, ja hän arvelee "Kotona kylässä" elokuvan jäävän viimeisekseen. Toni Edelmanin kanssa Luostarisella on vuonna 1982 syntynyt poika ja vuonna 1985 syntynyt tytär.
Henno Kamppuri

Henno Pellervo Orvo Kamppuri (28. kesäkuuta 1909 Lappeenranta – 24. joulukuuta 1980 Kuopio) oli suomalainen arkkitehti.
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Kamppurin vanhemmat olivat taidekauppias Artturi Kamppuri ja Evi Hämäläinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1929 Viipurin suomalaisesta lyseosta ja valmistui arkkitehdiksi 1935 Teknillisestä korkeakoulusta. Kamppuri opiskeli myös viulunsoittoa 1921–1926 Viipurin musiikkiopistossa. Kamppuri oli aluksi apulaisena Jalmari Lankisen arkkitehtitoimistossa Viipurissa 1936–1939 ja vuonna 1937 hän perusti myös oman toimiston Viipuriin. Hän oli 1940–1941 Askon Tehtaat Oy:n arkkitehtina ja jatkosodan aikana muun muassa armeijakunnan linnoitusosaston suunnittelutoimiston päällikkönä. Sodan jälkeen Kamppuri toimi 1947–1955 Ylä-Kokemäenjoen seutukaavoitusliiton arkkitehtina ja 1957–1974 Oikeusministeriön arkkitehtina. Hänellä oli myös vuodesta 1946 oma arkkitehtitoimisto Helsingissä.
Pseudoacanthocereus

Pseudoacanthocereus on kaksilajinen kaktuskasvisuku.
Tuntomerkit.
Aluksi kasvit ovat hieman pystykasvuisia, mutta muuttuvat ajan myötä tavallisesti maanmyötäisiksi. Ne haaroittuvat tyvestään. Varret ovat hoikkia, ja niissä on 3-7 syvää uurretta. Piikkejä on paljon kussakin areolissa, ja ne ovat lyhyitä, neulamaisia ja valkoisia tai ruskehtavia. Kasvit kukkivat yöaikaan, ja kukat ovat suppilomaisia, valkoisia ja jopa 15 cm:n mittaisia. Pohjuksessa on pienten piikkien ryhmiä. Hedelmä on pallomainen, toisinaan päältä litistynyt, kalpean keltainen, voimakastuoksuinen, mehevä ja avautumaton.
Levinneisyys.
Lajeista toinen ("Pseudoacanthocereus brasiliensis") kasvaa Brasiliassa, Minas Geraisin alueella, ja toinen ("P. sicariguensis") Venezuelassa.
Lähteet.
Anderson, E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon.
Abubakar Tafawa Balewa

Alhaji Sir Abubakar Tafawa Balewa (1912 – 15. tammikuuta 1966) oli itsenäistyneen Nigerian ensimmäinen pääministeri vuodesta 1960 vuoteen 1966.
Balewa kouluttautui opettajaksi ja opiskeli muun muassa Lontoon yliopistossa. Vuonna 1949 hän oli mukana perustamassa Northern People's Congress -puoluetta (NPC), jonka edustajana hänet valittiin Nigerian hallitukseen ensi kerran 1952. Vuonna 1957 hänet valittiin pääministeriksi, ja hän jatkoi tässä tehtävässä myös Nigerian itsenäistyttyä 1960 sovittuaan vallanjaosta presidentti Nnamdi Azikiwen kanssa. Balewan sovinnollinen tyyli auttoi pitämään parlamentin koossa, vaikka vastustus oli voimakasta.
Vuoden 1966 tammikuussa Balewa surmattiin Nigerian ensimmäisessä vallankaappauksessa, jonka tekivät siviilit.
Balewa tunnettiin myös kirjailijana. Hänen tunnetuin teoksensa on historiallinen romaani "Shaihu Umar".
Pseudorhipsalis

Pseudorhipsalis on muutamalajinen kaktuskasvisuku.
Tuntomerkit.
Kasvit ovat päällyskasveina kasvavia ja pensasmaisia kaktuksia, joilla on kaarevat ja tyvestä liereät, muutoin litteät ja lehtimäiset varret. Ne ovat piikittömiä. Kasvit ovat päiväkukkijoita, ja kukat ovat suppilomaisia tai ratasmaisia, valkoisia tai kellertäviä. Pohjuksessa on muutama pieni suomu. Hedelmä on marjamainen ja väriltään vaalea, usein purppuransävyinen. Munanmuotoiset siemenet ovat tummanruskeita.
Levinneisyys.
Suku kasvaa Keski-Amerikassa ja Karibian alueella, yksi laji ("P. ramulosa") myös suuressa osassa Etelä-Amerikkaa.
Lajit.
Suvussa on kuusi lajia:
Game over

Game over on videopeleissä esiintyvä viesti, joka kertoo pelaajalle, että peli on päättynyt. Näin voi käydä, jos pelaaja on esimerkiksi menettänyt kaikki elämänsä pelissä. Pelaaja joutuu usein aloittamaan pelin tai tason alusta, kun viesti on tullut. Lausetta on sittemmin käytetty myös muissa merkityksissä. Joissain peleissä voi tulla erilainen viesti, esimerkiksi Resident Evil- pelissä tulee ruutuun verinen "YOU DIED"-teksti.
Jalmari Lankinen

Jalmari Arvi Lankinen (1. helmikuuta 1894 Antrea – 18. toukokuuta 1970 Lahti) oli suomalainen arkkitehti.
Lankinen suunnitteli rajantakaiseen Karjalaan sekä Suomen puolelle lähes 200 toteutunutta rakennusta sekä muutostyötä. Lankinen suunnitteli paljon julkisia rakennuksia, kuten kouluja, säästöpankkeja, kunnantaloja sekä sairaaloita. Lankisen uran alkuvaiheen työt edustivat 1920-luvun klassismia. 1930-luvulla hänen tyylinsä alkoi mukailla funktionalismia.
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Lankisen vanhemmat olivat muurari Matti Lankinen ja Sohvi Tilli. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1923 oli opettaja Elina Partio ja toinen vuodesta 1933 Siiri Jäppinen. Lankinen pääsi ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta realilyseosta 1916 ja valmistui arkkitehdiksi 1921 Teknillisestä korkeakoulusta, jossa Alvar Aalto oli hänen kurssitoverinaan. Lankinen oli aluksi apulaisena Uno Ullbergin arkkitehtitoimistossa Viipurissa 1921–1925 ja Viipurin kaupungin rakennustoimistossa 1925–1927. Oman toimistonsa Lankinen perusti Viipuriin 1927. Sotien jälkeen toimisto siirtyi Lahteen. Lankinen suunnitteli useita kouluja, pankkeja, kunnantaloja sekä sairaaloita. Kaikkiaan Lankinen suunnitteli rajantakaiseen Karjalaan sekä Suomen puolelle lähes 200 toteutunutta rakennusta sekä muutostyötä. Lankinen opetti myös Viipurin teollisuuskoulussa ja Viipurin taiteenystävien piirustuskoulussa.
Jalmari Lankinen oli myös aktiivinen valokuvaaja. Hän kuvasi ahkerasti viipurilaista elämää ja suunnittelemiaan rakennuskohteita. Sota-aikana hän dokumentoi niin siviiliväestön elämää kuin luovutetun Karjalan alueen oloja. Lankisen kuvakokoelma on nyt Etelä-Karjalan museon hallussa, ja osa kuvista on nähtävissä Finna-tietopalvelussa.
Lankisen poika toisesta avioliitosta, arkkitehti Juha Lankinen tutki Viipurin rakennushistoriaa ja toteutti työryhmineen Etelä-Karjalan museossa sijaitsevan Viipurin kaupungin pienoismallin.
Pterocactus

Pterocactus on eteläisimmän Amerikan kaktuskasvisuku, jonka nimi tulee kreikan sanasta pteron 'siipi' ja viittaa siivellisiin siemeniin.
Tuntomerkit.
Lajit ovat kääpiömäisen pieniä, pensasmaisia kaktuksia. Niiden juuret ovat mukulamaisia, ja niistä kasvaa yksi tai useampia maanalaisia tai hieman maanpinnan yläpuolelle kohoavia varsia, joihin puolestaan kehittyy useita lyhytikäisiä ilmaversoja. Varret ovat pallomaisia, nuijamaisia tai lieriömäisiä ja vihreitä, ruskeita tai purppuraisia, muutaman sentin pituisia. Niiden pinta on usein nystyinen. Lehdet ovat pieniä, naskalimaisia ja lyhytikäisiä. Areoleissa on hienoja piikkejä ja väkäskarvoja (glokidioita) sekä muutama neulamainen, naskalimainen tai paperimainen piikki. Kukat sijaitsevat varren päässä terminaalisesti ja ovat vajonneet varren kärkeen. Väriltään kehälehdet ovat keltaisia tai punertavia, ja kehä on ratasmainen. Pohjus on hieman nystyinen ja siinä on pienten piikkien ryhmiä. Heteet ovat kosketusherkkiä. Hedelmä on kuiva ja kärjen tuntumasta avautuva. Siemenet ovat siivellisiä ja litteitä.
Levinneisyys.
Suku on levinnyt Argentiinaan, kaikkialle Patagoniaan ja luoteessa Saltaan asti.
Lajit.
Suvussa on yhdeksän lajia:
Lähteet.
Anderson, E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon.
Bernard Baruch

Bernard Mannes Baruch [bəˈruːk] (19. elokuuta 1870 Camden, Etelä-Carolina – 20. kesäkuuta 1965 New York) oli yhdysvaltalainen sijoittaja, hyväntekijä, valtiomies ja poliittinen neuvonantaja.
Baruch oli amerikanjuutalaisesta perheestä. Hän toimi nuoruudessaan Wall Streetin pörssimeklarina ja kokosi näin myös itselleen suuren omaisuuden, jonka käytti pääosin hyväntekeväisyyteen. Vuonna 1916 presidentti Woodrow Wilson nimitti hänet kansallisen puolustuskomitean neuvonantajaksi. Siitä pitäen Baruch toimi monien demokraattipresidenttien neuvonantajana. Hän oli Versailles’n rauhanneuvotteluissa 1919 Yhdysvaltojen valtuuskunnan taloudellisena neuvonantajana.
Suurimmilleen Baruchin arvovalta nousi presidentti Franklin D. Rooseveltin aikana. Hän nimitti Baruchin toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltojen sotatoimia koordinoivan Office of War Mobilizationin johtajan neuvonantajaksi. Presidentti Harry S. Truman nimitti Baruchin Yhdysvaltojen edustajaksi YK:n ydinenergiakomiteaan. Tässä tehtävässä hän laati niin sanotun ”Baruchin suunnitelman”, joka pyrki varmistamaan ydinenergian kehittämisen ennen kaikkea rauhanomaiseen käyttöön. Suunnitelman toteuttaminen kariutui Neuvostoliiton vastustukseen.
Vuonna 1920 Baruch julkaisi kirjan "The Making of the Reparation and Economic Sections of the Treaty", jossa hän kritisoi voimakkaasti Versailles’n rauhanehtoja. Hän kirjoitti myös kaksi omaelämäkerrallista teosta, "My Own Story" (1957) ja "The Public Years" (1961).
Bernard M. Baruchin mukaan on nimetty New Yorkin kaupunginyliopiston (CUNY) Manhattanilla sijaitseva Baruch College.
Luettelo H. G. Wellsin teoksista

Tämä on "luettelo englantilaisen kirjailijan H. G. Wellsin teoksista. Wells oli tuottelias kirjoittaja sekä fiktiivisen kirjallisuuden että tietokirjallisuuden alalla. Hänen kirjailijanuransa kesti yli 60 vuotta, ja häntä pidetään ensimmäisten tieteisromaaniensa ansiosta yhtenä tieteiskirjallisuuden isistä (muiden ollessa Jules Verne ja Hugo Gernsback)".
Rómulo Betancourt

Rómulo Ernesto Betancourt Bello (22. helmikuuta 1908 – 28. syyskuuta 1981) oli venezuelalainen poliitikko, joka tunnetaan ”Venezuelan demokratian isänä”. Hän oli maan presidentti 1945–1948 ja uudelleen 1959–1964 sekä Venezuelan 1900-luvun tärkeimmän puolueen Acción Democrátican perustaja ja johtaja.
Betancourt osallistui Venezuelan niin sanottuun sotilas- ja kansalliskapinaan 1928, joutui vangiksi ja eli vapauduttuaan pitkään maanpaossa. 1940-luvulla hänen kirjoituksensa El País -lehdessä herättivät huomiota läpi Etelä-Amerikan. Betancourt tunnettiin diktatuurien vastustajana.
Varhainen ura.
Rómulo Betancourt syntyi Guatiressa lähellä pääkaupunkia Caracasta. Oppikoulun jälkeen hän opiskeli Venezuelan keskusyliopistossa. Hänet karkotettiin maasta poliittisen agitaation vuoksi. Hän siirtyi Costa Ricaan, jossa hän perusti ja johti kommunistisia ryhmiä. Hänestä jopa tuli 22-vuotiaana maan kommunistipuolueen johtaja.
Vuonna 1937 hän erosi kommunistipuolueesta ja palasi kotimaahansa ja perusti Partido Democrático Nacional -puolueen, jonka nimeksi vuonna 1941 otettiin Acción Democrática (AD).
Betancourt nousi ensi kerran presidentiksi vuoden 1945 sotilasvallankaappauksessa. Hän toteutti monia uudistuksia kuten yleisen äänioikeuden ja ryhtyi ottamaan maassa toimivien öljy-yhtiöiden voitosta puolet valtiolle yritettyään ensin kansallistaa ne.
Arvostetulla alueella

Arvostetulla alueella on Lasse Naukkarisen ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2009. Elokuva kertoo tutkielmanomaisesti nykyään ”arvostetun alueen” leiman saaneesta ohjaajan omasta asuinalueesta, Espoossa sijaitsevasta Tuomarilasta. Ohjaaja pohtii kuinka kiintymys omaan asuinalueeseen syntyy ja kuinka uudisrakentaminen muuttaa intiimiä asuinympäristöä jopa kyseenalaiseen suuntaan.
Puotila (sukunimi)

Puotila on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
TalTech

TalTech on viron pääsarjassa Meistriliigassa pelaava salibandyseura. Joukkue nousi Viron pääsärjaan kaudeksi 2000–2001.
Little Boy (Jukka Kuoppamäen albumi)

Little Boy on Jukka Kuoppamäen vuonna 1972 Yhdysvalloissa ilmestynyt albumi. Sillä kuullaan englanninkielisiä versioita Kuoppamäen vanhoista hiteistä. Käännöksistä vastasi Pertti Reponen yhtä kappaletta lukuun ottamatta, jonka käänsi Frank Robson. Levyn julkaisi pienlevy-yhtiö Murbo Records ja kustansi Jukka Kuoppamäki &amp; Co. -yritys.
Kuoppamäki lauloi versionsa vanhojen suomenkielisiä versioita varten tehtyjen nauhojen päälle, joiden oikeudet hän oli ostanut EMI:ltä. Merkittävänä apuna albumilla oli Kuoppamäen yhdysvaltalainen ystävä Warren Schatz, joka auttoi löytämään levylle julkaisijan. Sen löytäminen oli vaikeaa, sillä suurin osa heidän kokeilemistaan levy-yhtiöistä oli kiinnostunut ainoastaan heavy-musiikista. Schatz myös suunnitteli albumin kansikuvan.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Stockton Kings

Stockton Kings on koripalloseura Kalifornian Stocktonista. Se pelaa NBA:n kehityssarjassa ja toimii NBA-seura Sacramento Kingsin farmijoukkueena.
Joukkue tunnettiin vuosina 2008–2018 nimellä Reno Bighorns. Bighorns varasi vuoden 2014 varaustilaisuudessa suomalaisen Joonas Cavénin.
Sacramento Kings ilmoitti huhtikuussa 2018 siirtävänsä joukkueen Stocktoniin ja uudelleennimeävänsä sen Stockton Kingsiksi.
Westchester Knicks

Westchester Knicks on koripalloseura New Yorkin White Plainsista. Se pelaa D-liigassa ja toimii NBA-seura New York Knicksin farmijoukkueena.
Seuran nimi tulee Westchesterin piirikunnasta, jonka hallintokaupunki White Plains on.
Delaware Blue Coats

Delaware Blue Coats on koripalloseura Delawaren Wilmingtonista. Se pelaa D-liigassa ja toimii NBA-seura Philadelphia 76ersin farmijoukkueena.
Laulun taika

Laulun taika on vuoden 1997 pääsiäisenä ilmestynyt albumi, jolla esiintyvät Jukka Kuoppamäki ja hänen tyttärensä Taika Kuoppamäki. Levy sisältää Jukan vuosien varrella kirjoittamia kansanmusiikkityylisiä pelimannilauluja.&lt;ref name="Kuoppamäki/168–169"&gt;Kuoppamäki: s. 168–169&lt;/ref&gt;
Jukka ja Taika Kuoppamäki olivat vuonna 1996 perustaneet Taika-nimisen kansanmusiikkiryhmän, joka esitti lauluja juhlissa ja konserteissa. Warner Musicin Timo Lindströmin hyväksynnän jälkeen kaksikko alkoi työstää yhteistä albumia. Äänityksessä käytettiin Jouni Järvelän Hollolassa johtamaa kansanmusiikkiryhmää, johon kuului muutama viulu, harmoni, kontrabasso ja haitari, minkä lisäksi Jukka Kuoppamäki itse soitti kitaraa. Kappaleiden harjoittelun jälkeen materiaali käytiin äänittämässä Hollolan Petrax-studiolla studiolivenä.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 20 toukokuussa 1997. Listaviikkoja kertyi kaikkiaan kolme. Lisäksi kappale ”Sade on mun kyyneleeni” ylsi soittolistoille. Kuoppamäki oli ollut albumilistalla edellisen kerran vuonna 1973.
Memories (Bonnie Bramlettin albumi)

Memories on yhdysvaltalaisen laulaja ja lauluntekijä Bonnie Bramlettin studioalbumi vuodelta 1978.
Levy-yhtiö on Capricorn Records, jonka pääpaikka on sijainnut osoitteessa 535 Cotton Avenue, Macon, GA. 31201.
Tuottaja ja sovittaja on Deke Richards. Jousisovitukset on tehnyt Gene Page.
Euroopassa LP-levyjä on valmistettu Länsi-Saksassa. Kannen on valmistanut Gerhard Kaiser GmbH, Essen.
Tämän albumin jälkeen Bonnie Bramlett on muun muassa ollut taustalaulajana Delbert McClintonin albumilla "The Jealous Kind" (1980).
Kappaleet.
Jousisovitukset kappaleilla 1.2–1.4 ja 2.4 on tehnyt Gene Page.
Kokoonpano.
sekä
Taustalaulu: Sherlie Matthews, Venetta Fields, Clydie King.
Äänitys.
Capricorn Studios, Macon, Georgia: Sam Whiteside apulaisenaan David Pinkston.
Studio Son Quebec, Montreal, Kanada: Tim Hewlings apulaisenaan Serge Gaudet.
Mom and Pops Company Store, Studio City, Kalifornia: Steve Pouliot apulaisenaan Jim Nau.
Masteroinnin on tehnyt George Marion Sterling Soundissa.
Ydinmajakka

Ydinmajakka on majakka, joka käyttää voimanlähteenään ydinenergiaa. Ydinmajakoiden käyttämän sähkön tuottamiseen käytetään yleisimmin pieniä RTG-generaattoreita, jotka tuottavat sähköä radioaktiivisten aineiden hajotessa syntyvästä lämmöstä termoparien avulla.
Ydinmajakat Neuvostoliitossa ja Venäjällä.
Neuvostoliitto rakensi Barentisinmeren, Vienanmeren ja Suomenlahden rannoille noin tuhat RTG-käyttöistä majakkaa, joista kolmasosa oli edelleen käytössä 2008. Ydinmajakat ja niiden RTG-virtalähteet ovat osoittautuneet ongelmallisiksi niiden huonon suojauksen takia, ja niitä ryhdyttiin purkamaan Venäjän rannikoilta Norjan ja Suomen avustuksella. Viimeiset polttoaineenaan Strontium-90:ä käyttäneet ydinparistot saatiin purettua Barentsinmeren ja Vienanmeren rannoilta vuonna 2009. Norjan avustuksella ainakin 180 ydinmajakan voimanlähteet korvattiin turvallisemmilla aurinkopaneeleilla. Hanketta pyrittiin jatkamaan vuonna 2011 Koillisväylän muissa osissa ja Venäjän kaukoidässä olleiden ydinmajakoiden purkamisella.
Vastaavasti Suomenlahdella, Suomen rajan ja Koiviston välillä oli lähes 30 ydinmajakkaa, joiden turvallinen käyttöikä ylittyi vuosilla. Vielä kesällä 2011 osa majakoiden ydinparistoista oli purkamatta, joskin niiden poistaminen oli tarkoitus tehdä saman vuoden lopulla. Majakoiden sijainti haluttiin salata säteilylähdevarkauksien ja ilkivallan välttämiseksi kunnes ydinparistot olisi purettu. Vuoteen 2021 mennessä kaikki ydinmajakat on saatu purettua tai muutettu käyttämään esimerkiksi tuuli- tai aurinkoenergiaa. 
Ydinmajakat Yhdysvalloissa.
Yhdysvalloissa on ollut tähän mennessä yksi ydinmajakka. Maan ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt ydinmajakka, Baltimore Harbor Light, sai RTG-reaktorin toukokuussa 1964. Se toisin poistettiin vuosi myöhemmin ja korvattiin tavallisella sähkögeneraattorilla. Majakka on nykyisin aurinkokäyttöinen.
Joulun taika

Joulun taika on vuoden 1997 lopulla ilmestynyt jouluaiheinen musiikkialbumi, jolla esiintyvät Jukka Kuoppamäki sekä hänen tyttärensä Taika Kuoppamäki. Säestäjänä toimivat Lahden kaupunginorkesterin puhaltimet ja jouset.
Projektin tekeminen oli vaikeaa, sillä Kuoppamäet olivat olettaneet, että albumi tehdään edellisen "Laulun taika" -levyn tavoin pelimannihengessä. Sovittaja Luis Pasquet vei kuitenkin musiikillista linjaa enemmän big band -musiikin ja amerikkalaisen viihdemusiikin suuntaan. Taika ja Jukka Kuoppamäelle tuotti vaikeuksia laulaa kappaleita ilman perinteistä komppia. Jälkeenpäin Jukka Kuoppamäki on kuitenkin kiittänyt Pasquet’n sovittajan työtä. Kuoppamäen mukaan Pasquet osasi jalostaa hänen yksinkertaista sointumaailmaansa, minkä myötä lauluista on tullut ajattomia.
Lemmen taika

Lemmen taika on Taika ja Jukka Kuoppamäen kolmas ja viimeinen yhteinen albumi vuodelta 1998. Musiikillisesti se jatkaa samaa linjaa kuin edelliset levyt "Laulun taika" ja "Joulun taika".
Albumilta julkaistiin singlet ”Taivaalla kuu” ja ”Sinua en unohda”.&lt;ref name="Kuoppamäki/254"&gt;Kuoppamäki: s. 254&lt;/ref&gt;
Oscar Taveras

Oscar Francisco Taveras (19. kesäkuuta 1992 Puerto Plata, Dominikaaninen tasavalta – 26. lokakuuta 2014 Puerto Plata, Dominikaaninen tasavalta) oli dominikaanilainen baseballpelaaja.
Kopparina pelannut Taveras teki MLB-debyyttinsä St. Louis Cardinalsin paidassa toukokuussa 2014. Häntä pidettiin yhtenä ikäluokkansa parhaimmista lupauksista. Taveras ehti pelata urallaan 80 MLB-runkosarjaottelua.
Taveras menehtyi auto-onnettomuudessa kotikaupungissaan Puerto Platassa 26. lokakuuta 2014, vain pari viikkoa Cardinalsin hävittyä National Leaguen loppuottelusarjan San Francisco Giantsia vastaan. Hän oli kuollessaan 22-vuotias. Onnettomuudessa kuoli myös Taverasin tyttöystävä.
Senzo Meyiwa

Senzo Robert Meyiwa (24. syyskuuta 1987 Durban – 26. lokakuuta 2014 Vosloorus) oli eteläafrikkalainen jalkapallomaalivahti. 
Meyiwan seura koko hänen ammattilaisuransa ajan oli Etelä-Afrikan pääsarjan suurseura Orlando Pirates. Hän toimi myös seuran kapteenina. Etelä-Afrikan maajoukkueessa Meyiwa pelasi 6 A-maaottelua. 
Meyiwa ammuttiin kuoliaaksi hänen vieraillessaan tyttöystävänsä luona Vosloorusin townshipissä, noin 20 kilometrin päässä Johannesburgista.
Linnansilta (Viipuri)

Linnansilta (, "Krepostnoj most", vanhalta suomalaiselta nimeltään Turunsilta) on Viipurissa sijaitseva silta, joka ylittää Linnasalmen ja yhdistää vanhan kaupunkikeskustan sen länsipuoliseen Linnasaareen. Ensimmäinen puusilta paikalle rakennettiin jo 1600-luvulla ja nykyinen teräsbetonisilta valmistui 1980.
Historia.
Varhaisimmat sillat.
Vuonna 1293 perustettu Viipurin linna oli aluksi yhdistetty mantereeseen ja Linnasaareen kahdella vedettävällä sillalla. Ensimmäinen koko Linnasalmen ylittävä silta rakennettiin vasta 1600-luvulla. Se oli osa Turun ja Viipurin yhdistänyttä Suurta rantatietä, joten siltaa alettiin kutsumaan Turunsillaksi. Puurakenteista siltaa korjattiin lukuisia kertoja vuosien saatossa, kunnes Saimaan kanavan avaamisen yhteydessä 1856 valmistui uusi avattava silta. Laivojen kulkiessa sen kaupunginpuoleinen pää vedettiin maihin. Silta paloi vuonna 1868 ja rakennettiin uudelleen 1869–1870. Vuonna 1888 siltaa paranneltiin jälleen ja 1895 rakennettiin vetosillan tilalle käsikäyttöisesti toimiva kääntösilta, joka mahdollisti kahden aluksen yhtäaikaisen kulkemisen.
1900-luvun alku ja sotavuodet.
Vuonna 1912 Linnansilta sai raitiovaunukiskot, kun Linnasaaren ja keskustan välinen raitioliikenne aloitettiin. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä Linnansilta avattiin kesäaikana kerran tunnissa 10–15 minuutin ajaksi, mikä aiheutti isoja ruuhkia sillan molempiin päihin. Kun liikenne taas päästettiin sillalle, pyrkivät ihmiset ylittämään sen mahdollisimman nopeasti, mikä puolestaan sai usein aikaan vakavia onnettomuuksia. Erityisesti hevoset pelkäsivät vilkasliikenteistä siltaa.
Talvisodan aikana Linnansilta kärsi pommituksissa pahoja vaurioita ja jatkosodan sytyttyä neuvostoliittolaiset räjäyttivät sen elokuussa 1941, ennen kuin suomalaiset valtasivat kaupungin takaisin. Silta rakennettiin syksyn aikana uudelleen sotavankityövoimalla ja se vihittiin käyttöön marraskuun lopulla 1941. Tammikuussa 1942 alettiin Linnansillan kaupunginpuoleiseen päähän jälleen rakentamaan uutta kääntösiltaa, joka saatiin valmiiksi toukokuun aikana. Jatkosodan perääntymisvaiheen aikana 20. kesäkuuta 1944 suomalaiset joukot puolestaan räjäyttivät Linnansillan. Se tapahtui kun Suomen lippu oli noin kello 16.45 laskettu Viipurin linnan tornista ja viimeiset suomalaiset poistuneet kaupungin keskustan alueelta. 
Nykyinen Linnansilta.
Viipurin siirryttyä syksyllä 1944 Neuvostoliiton haltuun, lakkasi liikenne Saimaan kanavalla ja kääntösilta jäi lähes kokonaan vaille käyttöä. Linnansilta purettiin lopulta 1960-luvun puolivälissä kanavan uudelleenrakentamisen yhteydessä. Liikenne siirtyi samalla modernille Pietarin sillalle, joka oli valmistunut vuonna 1960 parisataa metriä Linnansillan itäpuolelle. Nykyinen teräsbetoninen silta rakennettiin vuosina 1979–1980. Sen keskiosasta on aikaisempien siltojen tavoin kulkuyhteys Viipurin linnaan.