tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Karl von Bülow

Karl Wilhelm Paul von Bülow (24. huhtikuuta 1846 Berliini – 31. elokuuta 1921 Berliini) oli saksalainen sotamarsalkka, joka toimi komentajana ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa.
Bülowin isä ja isoisä olivat preussilaisia upseereita. Hän itse liittyi vuonna 1864 toiseen kaartin jalkaväkirykmenttiin ja osallistui aliluutnanttina vuosien 1866 ja 1870–1871 sotiin. Vuodesta 1877 hän toimi kapteenina yleisesikunnassa. Bülow ylennettiin 1903 kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin kolmannen armeijakunnan komentajaksi. Hänestä tuli 1904 jalkaväenkenraali ja 1912 kenraalieversti sekä kolmannen armeijan ylitarkastaja.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Bülow sai komentoonsa Saksan toisen armeijan, jonka piti hyökätä Schlieffen-suunnitelman mukaisesti Belgiaan ja Belgian kautta Ranskaan. Hyökkäyksen menestyksen varmistamiseksi myös ensimmäinen ja kolmas armeija määrättiin 9. elokuuta 1914 hänen komentoonsa, mutta järjestely peruttiin jo kahdeksan päivän kuluttua, koska hänellä oli yhteistyövaikeuksia ensimmäisen armeijan komentajan, aggressiivista etenemistä kannattaneen Alexander von Kluckin kanssa. Bülowin joukot valtasivat Namurin, voittivat ranskalaisen Charles Lanrezacin armeijan Charleroin taistelussa 23.–24. elokuuta ja pakottivat Lanrezacin perääntymään toistamiseen Guisen taistelussa 29.–30. elokuuta.
Bülowin joukot ylittivät Marnejoen 4. syyskuuta 1914 ja hän määräsi Kluckin tuomaan kauemmas siirtyneen ensimmäisen armeijan omansa tueksi. Tämä kuitenkin altisti ensimmäisen armeijan Marnen taistelussa 6.–9. syyskuuta ranskalaisten ja brittien sivustahyökkäyksille, ja Kluck veti joukkojaan takaisin pohjoiseen, jolloin ensimmäisen ja toisen armeijan väliin muodostui aukko rintamassa. Bülow pelkäsi vihollisen pääsevän näin kiertämään saksalaisten armeijat, joten hän määräsi päämajan hyväksynnällä 9. syyskuuta joukkonsa perääntymään takaisin Aisnelle. Saksan ensimmäisessä Marnen taistelussa kärsimä tappio on yleensä pantu hänen syykseen.
Marnen taistelun jälkeen Bülowin toinen armeija asettui puolustusasemiin Reimsin koillispuolelle ja torjui syyskuussa 1914 ranskalaisten vastahyökkäyksen Aisnella. Bülow ylennettiin tammikuussa 1915 sotamarsalkaksi, mutta hän joutui luopumaan komentajantehtävistään saman vuoden huhtikuussa sydänkohtauksen vuoksi. Hän jäi lopullisesti pois palveluksesta kesäkuussa 1916.
Hedvig Ståhlberg

Hedvig Irene Ståhlberg (o.s. Wåhlberg, 31. toukokuuta 1869 Oulu – 26. maaliskuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja presidentti K. J. Ståhlbergin ensimmäinen puoliso.
Hänen vanhempansa olivat Ylitorniolta kotoisin ollut maanmittari Gustav Vilhelm Wåhlberg (1817–1874) ja Utajärvellä syntynyt Eva Fredrika Ståhlberg (1830–1908). Presidentti Ståhlberg ja Hedvig Ståhlberg olivat pikkuserkkuja. He avioituivat Oulussa joulukuussa 1893. 
Pariskunnalle syntyi kuusi lasta; Kaarlo (1894–1977), Aino (myöh. Kjerrman, 1895–1974), Elli (myöh. Schauman, 1899–1986), Aune (1901–1967), Juho (1907–1973) ja Kyllikki (myöh. Tuominen, 1908–1994).
Hedvig Ståhlberg kuoli 47-vuotiaana Helsingissä maaliskuussa 1917.
Esko Viljanen

Esko Anselm Viljanen (28. elokuuta 1911 Forssa, Tammela – 8. lokakuuta 1984) oli suomalainen toimittaja ja pakinoitsija.
Viljanen työskenteli kansakoulun käytyään sotavuosiin saakka Finlayson-Forssa Oy:n värjäämöllä Forssassa. Jatkosodan jälkeen hänestä tuli Forssan Lehden toimittaja joulukuussa 1944. Viljasen rintamakirjeitä ja runoja oli julkaistu lehdessä jo sotavuosina. Viljanen oli sitten lehden toimitussihteerinä 1946–1963 ja toimituspäällikkönä 1963–1973. Hän oli vielä erikoistoimittajana eläkkeelle jäämiseensä saakka 1975.
Viljanen kirjoitti pakinoita Forssan Lehteen nimimerkillä "Viljami".
Konkurssi Records

Konkurssi Records on helsinkiläinen indie-levy-yhtiö. Yhtiön perustivat vuonna 2011 Jaana Karila ja J Salonen. Vuodesta 2012 lähtien Karila hallinnoi yrityksen liiketoimintaa yksin. Vuonna 2020 Karila siirtyi Musiikkituottajien palvelukseen ja levy-yhtiön julkaisutoiminta jäädytettiin.
Konkurssi Recordsin julkaisema The Irrationals -yhtyeen albumi "Hold Your Horses" voitti Funky Awardsin Vuoden Levy -palkinnon vuonna 2011.
Vuonna 2012 ilmestyneen, kaikkien aikojen viimeisen City-lehden kanteen kuvattiin Konkurssi Recordsin artisti, MIAU-yhtye.
Vuonna 2013 Konkurssi Recordsin kiinnitys MIAU osallistui Uuden Musiikin Kilpailuun, jossa kilpailtiin pääsystä vuoden 2014 Eurovision laulukilpailuun Kööpenhaminassa. Yhtye sijoittui lopputuloksissa kolmanneksi.
Alexander von Kluck

Alexander Heinrich Rudolph von Kluck (20. toukokuuta 1846 Münster, Westfalen – 19. lokakuuta 1934 Berliini) oli saksalainen kenraali, joka palveli ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa.
Kluckista tuli vuonna 1866 Preussin 55:nnen jalkaväkirykmentin upseeri ja hän osallistui sen mukana vuosien 1866 ja 1870–1871 sotiin. Hän yleni vuoteen 1902 mennessä kenraaliluutnantiksi ja divisioonankomentajaksi, 1906 jalkaväenkenraaliksi ja viidennen (sittemmin ensimmäisen) armeijakunnan komentajaksi sekä 1913 kahdeksannen armeijapiirin tarkastajaksi. Kluck aateloitiin vuonna 1909.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 kenraalieverstiksi ylennetty Kluck nimitettiin komentamaan Saksan ensimmäistä armeijaa, joka muodosti Belgian kautta Ranskaan hyökänneiden joukkojen oikean siiven. Hänen joukkojensa tehtävänä oli Schlieffen-suunnitelman mukaisesti lyödä Ranskan armeijan vasen sivusta ja saartaa Pariisi, jolloin sota päättyisi Saksan pikaiseen voittoon. Kluckin joukot löivät Belgian armeijan Tirlemontin ja Aerschotin taisteluissa 18. ja 19. elokuuta, valtasivat Brysselin 20. elokuuta sekä löivät brittijoukot Monsissa 23.–24. elokuuta ja Le Cateaussa 25. elokuuta ja vielä ranskalaiset Comblesissa 29. elokuuta.
Kluck oli komentajana kärsimätön ja kannatti aggressiivista etenemistä, mutta varovaisempi toisen armeijan komentaja Karl von Bülow pelkäsi aukkojen muodostumista saksalaisten rintamaan ja pyysi siksi Kluckia kääntämään hyökkäyksensä suunnan lähemmäs omia joukkojaan, Pariisin itä- ja eteläpuolelle eikä pohjois- ja länsipuolelle alkuperäisen suunnitelman mukaan. Osin armeijan ylijohdon puutteellisen ohjauksen seurauksena Schlieffen-suunnitelma epäonnistui lopulta. Ensimmäisen armeijan oikean sivustan paljastuttua kenraali Maunouryn komentamalle Ranskan kuudennelle armeijalle Kluck joutui kääntämään armeijansa ennenaikaisesti uudelleen Pariisin länsipuolta kohti. Tällöin saksalaisten rintamaan syntyi pelätty aukko, jota brittiläiset ja ranskalaiset joukot saattoivat hyödyntää 6.–9. syyskuuta käydyssä Marnen taistelussa. Kluckin ensimmäinen armeija eteni parhaimmillaan vain 21 kilometrin päähän Pariisista, mutta saksalaiset joutuivat lopulta perääntymään. Tällöin Kluck veti armeijansa asemiin Aisnejoelle Noyonin ja Soysonsin väliin. Lokakuussa 1914 sodankäynti juuttui asemasodaksi.
Kluck haavoittui vakavasti kranaatinsirpaleesta jalkaan maaliskuussa 1915, ja jätti tuolloin komentajantehtävänsä. Hän vetäytyi kokonaan aktiivipalveluksesta lokakuussa 1916. Hän julkaisi vuonna 1920 muistelmakirjan "Der marsch auf Paris und die Marneschlacht" (”marssi Pariisiin ja Marnen taistelu”).
Mathias Jung

Mathias Jung (s. 17. joulukuuta 1958 Trusetal, Thüringen, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen ampumahiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti DDR:ää ja seuratasolla ASK Vorwärts Oberhofia.
Jung hiihti avausosuuden DDR:n viestijoukkueessa, joka sai olympiahopeaa Lake Placidissa 1980. Hän avasi Itä-Saksan viestin myös maan saavuttaessa viestin maailmanmestaruuden Lahdessa 1981 ja Minskissä 1982 sekä saadessa MM-hopeaa Antholzissa 1983. Hän saavutti DDR:n mestaruuskilpailuissa 10 kilometrillä hopeaa 1980 ja pronssia 1979 sekä viestissä kultaa 1981 ja 1982 ja hopeaa 1978, 1979 ja 1983.
Jung valmistui sähköasentajaksi ja työskenteli sittemmin suksipajalla Schmalkaldenissa. Urheilu-uransa aikana hän oli Saksan demokraattisen tasavallan kansanarmeijan palveluksessa.
Jeremy McKinnon

Jeremy Wade McKinnon (s. 17. joulukuuta 1985) on yhdys­valtalainen muusikko. Hän on kotoisin Ocalasta Floridasta. McKinnon on yhtyeen A Day to Remember perustajajäseniä ja sen laulaja. Hänen laulutyylinsä yhtyeessä on sekoitus pop-punkia ja metalcorea.
Nuoruusvuodet.
McKinnon sai ensimmäisen työpaikan Bostonissa marketista, ja myöhemmin hän teki rakennus­töitä. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli ska-yhtye All For Nothin, ja sen jälkeen perusti kitaristi Tom Denneyn ja rumpali Bobby Scruggsin kanssa yhtyeen A Day to Remember.
McKinnon ja basisti Joshua Woodard ovat perustaneet oman levy-yhtiön Running man.
*laulu
*laulu, sanoitus
*laulu, sanoitus, musiikki
Mikalai Statkevitš

Mikalai Viktaravitš Statkevitš (, , syntynyt 12. elokuuta 1956 Ljadnon kylä, Slutskin piiri, Minskin alue) on valkovenäläinen, Valko-Venäjän oppositioon kuuluva poliittinen vanki. Hän valmistui insinööriksi pääaineenaan sotilaselektroniikka vuonna 1978 Minskistä, minkä jälkeen jatkoi sotilasuralla. 
Statkevitš on työskennellyt tutkijana (yli 60 julkaisua) ja opettajana sotilaskorkeakoulussa Minskissä ja oli tuolloin sotilasarvoltaan everstiluutnantti. Hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen, mutta erosi siitä neuvostojoukkojen Liettuassa vuonna 1991 käyttämien voimatoimien seurauksena. Vuonna 1993 hän vastusti kotimaansa liittoutumista niin, että valkovenäläiset sotilaat voisivat joutua ulkomaille sotaan. Tämän seurauksena hänet erotettiin armeijasta hieman ennen kuin hän ehti puolustaa tekniikan jatkotutkintoaan (kandydat tehnitšnyh navuk). Hän on ollut Valko-Venäjän oppositioon kuuluvan sosiaalidemokraattisen puolueen () puheenjohtaja vuodesta 1995.
Mikalai Statkevitš oli yksi presidentti Aljaksandr Lukašenkan vastaehdokkaista joulukuun 2010 vaaleissa. Pian vaalien jälkeen hänet pidätettiin useimpien istuvaa presidenttiä vaalikampanjansa aikana arvostelleiden ja perustuslain mukaista sananvapautta muun muassa rauhanomaisessa mielenosoituksessa vaatineiden presidenttiehdokkaiden tavoin. Toukokuussa 2011 Statkevitš tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankeuteen. Vielä joulukuussa 2013 hän oli vangittuna.
Aiemmin, vuonna 2005 Statkevitš tuomittiin kolmen vuoden vankeusrangaistukseen vuoden 2004 parlamenttivaalien yhteydessä järjestettyä kansanäänestystä mielenosoitusten järjestämiseen osallistumisesta. Amnesty International piti Statkevitšia mielipidevankina. Hänet armahdettiin noin kahden vuoden vankeusrangaistuksen jälkeen 2007. Vuoden 2004 kansanäänestyksessä äänestäjiltä kysyttiin sallivatko he presidentti Lukašenkan asettautua uudelleen ehdokkaaksi presidentinvaaleissa. Tässä yhteydessä diktatuuria vastustanut mielenilmaus hiljennettiin voimatoimin, ja useita oppositiojohtajia pidätettiin. Lukašenkalla oli tässä vaiheessa täyttymässä presidentille perustuslaissa säädetty presidenttikausien enimmäismäärä eli kaksi virka-kautta. Valko-Venäjän vaalilaki myös kielsi vaaleihin liittyvien kysymysten viemisen kansanäänestykseen.
Vladimir Alikin

 
Vladimir Aleksandrovitš Alikin (, s. 10. toukokuuta 1957 Dolgy Most, Permin aluepiiri) on venäläinen ampumahiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa ja seuratasolla Burevestnik Permiä.
Alikin saavutti Lake Placidin olympialaisissa 1980 hopeaa 10 kilometrillä. Hän selviytyi kilpailusta ilman sakkokierroksia, mutta hävisi kaksi ohilaukausta ampuneelle Frank Ullrichille yli 40 sekuntia. 4 × 7,5 kilometrin viestissä hän toi Neuvostoliiton avausosuudelta vaihtoon 23 sekuntia ennen DDR:ää, eikä Neuvostoliitto enää menettänyt johtoaan. 20 kilometrillä hän sijoittui kahdeksanneksi,
Alikin saavutti MM-kilpailuissa viestipronssia Lahdessa 1981 ja Minskissä 1982, jossa hän sai pronssia myös 10 kilometrillä. Hän voitti Neuvostoliiton-mestaruuden 10 kilometrillä 1981, viestissä 1985 sekä 25 kilometrin sotilaspartiohiihdossa 1983 ja 1985.
Alikin toimi aktiiviuransa jälkeen ampumahiihtovalmentajana Venäjän maajoukkueen päävalmentajan tehtävää myöten.
Deborah Riedel

Deborah Riedel (31. heinäkuuta 1958 Sydney – 8. tammikuuta 2009 Sydney) oli australialainen sopraano.
Riedel varttui Sydneyssä ja työskenteli aluksi koulun opettajana. Hän opiskeli Sydneyn konservatoriossa ja aloitti laulajan uransa mezzosopraanona, mutta siirtyi lyyriseksi sopraanoksi. Vuonna 1983 Riedel liittyi Australian oopperan kuoroon ja aloitti myös satunnaisen pienten roolien esittämisen. Vuonna 1986 Riedel voitti Sydney Sun Arts Awardin ja aloitti soolouransa. Hän tulkitsi varhaisella urallaan muiden muassa Vincenzo Bellinin, Giuseppe Verdin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Emmerich Kálmánin, Engelbert Humperdinckin, Charles Gounod'n ja Georges Bizet'n rooleja.
Vuonna 1991 Riedel aloitti kansainvälisen uransa debytoimalla 9. marraskuuta Covent Gardenissa Freian roolissa Richard Wagnerin "Reininkullassa". Seuraavana vuonna hän esiintyi Teresan roolissa Hector Berlioz'n "Benvenuto Cellinissä" Genevessä, ja hän toisti saman roolin vuonna 1993 Opéra Bastillessa Pariisissa. Vuonna 1993 hän myös palasi Covent Gardeniin laulamaan Mimin roolin "La bohèmessa". Seuraavaksi Riedel suuntasi Amsterdamiin, jossa hän tulkitsi Violettan roolin "La traviatassa". Hän myös palasi esiintymään Australiaan vuosittaisella tasolla.
Yhdysvaltain-debyyttinsä Riedel teki San Diegossa vuonna 1994 Aminan roolissa "Unissakävelijässä". Hän palasi sinne esiintymään vuonna 1996 Adinan roolissa "Lemmenjuomassa", vuonna 1997 jälleen Violettan roolissa ja vuonna 1999 Alicen roolissa "Falstaffissa". Vuonna 1997 Riedel esiintyi ensimmäistä kertaa Metropolitan-oopperassa Donna Annan roolissa. Vuonna 2000 Riedel esiintyi Walesin kansallisoopperassa Marschallinin roolissa "Ruusuritarissa", mutta tätä esiintymistä ei seurannut enää muita Richard Straussin rooleja. Vuonna 2002 Riedel palasi Walesin kansallisoopperaan esittämään Toscan roolin, jonka hän oli ensimmäistä kertaa laulanut Adelaidessa 2000. Hän esiintyi vielä "Normassa" vuonna 2004 ja Sieglinden roolissa "Valkyyriassa" Adelaidessa samana vuonna. Myöhemmin Riedel esiintyi Adelaidessa vielä Amelian roolissa "Un ballo in mascherassa" (2007). Viimeisen esiintymisensä solistina hän teki Ludwig van Beethovenin yhdeksännen sinfonian esityksessä elokuussa 2008 Sydneyssä.
Riedel kuoli 50-vuotiaana syöpään, jota oli sairastanut lähes vuosikymmenen. Hänellä oli puoliso Paul Ferris.
Frances Ginsberg

Frances Helen Ginsberg (11. maaliskuuta 1955 St. Louis – 24. joulukuuta 2010 Bronx) oli yhdysvaltalainen sopraano. Hänet yhdistettiin varsinkin spinto-ohjelmistoon. Hän esiintyi usein New York City Operassa 1980-luvulla. Hänen rooleihinsa siellä kuuluivat Donna Elvira ("Don Giovanni"), Mimi ("La bohème"), Violetta ("La traviata") ja Nedda ("Pajatso"). Lisäksi Ginsberg esiintyi muun muassa Mostly Mozart Festivalilla ja Metropolitan-oopperassa kerran Rosalinden roolissa "Lepakossa" (1990).
Ginsbergin opettajien joukossa olivat Carlo Bergonzi, Renata Tebaldi ja Eve Queler. Ginsberg debytoi New York City Operassa vuonna 1986 Margheritan ja Elenan roolissa "Mefistofelessä". Hän esiintyi myös muissa yhdysvaltalaisissa oopperataloissa sekä ulkomailla Walesin kansallisoopperassa ja Nizzan oopperassa. Hän asui Manhattanilla ja Milanossa. Hän kuoli keskushermoston syöpään.
Inga Nielsen

Inga Nielsen (2. kesäkuuta 1946 Holbæk – 20. helmikuuta 2008) oli tanskalainen sopraano. Hänen äitinsä oli itävaltalainen ja isänsä tanskalainen. Nielsen debytoi vuonna 1971 Gelsenkirchenissä esiintymällä Karl Millöckerin operetissa "Der Bettelstudent". Vuonna 1983 hän loi Minetten roolin Hans Werner Henzen oopperassa "Die englische Katze". Alun perin Nielsen saavutti mainetta Mozartin tulkitsijana. Hän vakuuttui kyvystään esiintyä suuremmissa rooleissa esiinnyttyään vuonna 1981 New York City Operassa Micaelan roolissa oopperassa "Carmen". Hän esiintyi myös muun muassa Kööpenhaminan oopperassa, Salzburger Festspielellä ja Covent Gardenissa.
Nielsen tulkitsi myös Richard Straussin rooleja. Hän esiintyi Marschallinin roolissa "Ruusuritarissa" Kööpenhaminassa ja lauloi ensimmäistä kertaa Chrysothemiksen roolin "Elektrassa" Japanissa Giuseppe Sinopolin johtamana. "Salomen" nimiroolin hän esitti ensimmäistä kertaa Zürichissä 1993, ja hän levytti sen Chandos Recordsille vuonna 1999. Nielsenin muihin rooleihin lukeutuivat Elsa ja Tosca. Hän levytti muun muassa Leonoren roolin "Fideliossa" Naxos-levymerkille. Nielsen meni naimisiin bassobaritoni Robert Halen kanssa, mutta avioliitto päättyi eroon.
Nielsen otettiin vuonna 1992 Dannebrogin ritarikuntaan. Hänellä oli myös kuninkaallisen kamarilaulajan arvo. Hän kuoli kärsittyään aivoverenkiertohäiriöstä ja syövästä.
Dorothy Kirsten

Dorothy Kirsten (6. heinäkuuta 1910 Montclair, New Jersey – 18. marraskuuta 1992 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lyyrinen sopraano. Hän oli uransa huipulla 1950–1960-luvuilla ja vetosi oopperan ystävien lisäksi myös muunlaiseen yleisöön. Hän tuli tunnetuksi säännöllisistä radio-, televisio- ja elokuvaesiintymisistään. Oopperalavalla hänen ohjelmistoonsa kuului Mimin ("La bohème") kaltaisia tunnettuja rooleja ja Gustave Charpentierin "Louisen" nimiroolin kaltaisia suhteellisia harvinaisuuksia. Kirsten lauloi Metropolitan-oopperassa 30 vuotta ja sai arvostusta varsinkin Giacomo Puccinin sankarittarien roolien tulkitsijana. Konsertti- ja televisioesiintymisissään Kirsten lauloi lisäksi teatteria varten kirjoitettuja ja populaareja lauluja. Hän esiintyi Frank Sinatran kanssa "Your Hit Parade" -show’ssa.
Kirsten debytoi ammattilaisena konsertissa vuonna 1939 ja oopperassa Pousetten roolissa Jules Massenet’n "Manonissa" Chicago Grand Operassa 1940. New York City Operassa Kirsten esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1943, ja vuoteen 1945 mennessä hän oli jo esiintynyt San Franciscon oopperan ja New Yorkin filharmonikkojen kanssa. Hänellä oli oma syyskuussa 1943 alkanut radio-ohjelmansa "Keepsakes".
Kirstenin kuolema johtui aivoverenkiertohäiriöstä. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Glen Amerson

Glen Douglas Amerson (24. marraskuuta 1938 Munday, Texas – 15. lokakuuta 2020) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, joka pelasi takapuolustajana. Hänen yliopistonsa oli Texas Tech. Vuonna 1961 Amerson pelasi National Football League -tasolla 14 ottelua Philadelphia Eagles -seurassa. Hänen pelipaitansa numero oli 46.
Theódoros Kerkézos

Theódoros Kerkézos (, kansainvälisesti usein "Theodore Kerkezos") on kreikkalainen saksofonisti. Hän valmistui Ateenan konservatoriosta ja jatkoi opintojaan Bordeaux'ssa sekä Pariisissa. Kerkézos sai Papaïoánnou-palkinnon vuosina 1992 ja 1993. Hän on esiintynyt muiden muassa Lontoon filharmonikkojen, Philharmonia-orkesterin, Pietarin filharmonikkojen, Ateenan valtionorkesterin ja Ateenan radion sinfoniaorkesterin kanssa. Kerkézos on tehnyt esiintymisiä Wigmore Hallissa, Carnegie Hallissa ja muissa huomattavissa konserttisaleissa. Hänelle ovat omistaneet teoksia muiden muassa Iánnis Xenákis, Míkis Theodorákis ja Theódoros Antoníou. Hän on Ateenan konservatorion professori ja on lisäksi järjestänyt mestarikursseja useissa muissa maissa.
Kerkézos on julkaissut Naxokselle levyt "Ballades for Saxophone and Orchestra", "Impressions for Saxophone and Orchestra" ja "Music for Saxophone and Orchestra". Helmikuussa 2005 saksalainen "Fono Forum" -lehti nimesi "Ballades for Saxophone and Orchestra" -albumin yhdeksi kymmenestä parhaasta saatavilla olevasta klassisesta saksofonialbumista.
Erkki Valovirta

Erkki Rainer Valovirta (23. toukokuuta 1942 Helsinki – 15. tammikuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Yksi hänen merkittävimmistä töistään on Turun ylioppilaskylän läntinen osa, jonka hän suunnitteli yhdessä arkkitehti Jan Söderlundin kanssa. Alueen rakentamiseksi järjestettiin arkkitehtikilpailu, jonka Söderlund ja Valovirta voittivat vuonna 1967. Ylioppilaskylä toteutettiin vuosina 1969–1979 ja se kuuluu Museoviraston määrittelemiin Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Ylioppilaskylä edustaa konstruktiivista arkkitehtuuria. Valovirta oli suunnittelukilpailun aikaan vielä arkkitehtiylioppilas, hän valmistui arkkitehdiksi 1969.
Söderlundin ja Valovirran suunnitelmien pohjalta toteutettiin myös Hotelli Rantasipi Yyteri (1974), nykyinen Yyterin kylpylähotelli. Arkkitehtikaksikko osallistui lisäksi muutamiin muihin arkkitehtikilpailuihin, joista tuli kärkisijoituksia ja lunastuksia.
Valovirta aloitti oman toimiston 1983. Hänen suunnittelutöitään ovat muun muassa Hämeen lääninvankilan 1992 ja Mikkelin maakunta-arkiston lisärakennus vuodelta 1997, sekä Kouvola-talo (1982 ja 1987). Vantaan Tikkurilaan vuonna 1988 valmistunut kolmikerroksinen, korttelipihaa ympäröivä asuintalo Neilikkapiha sai Rakennuskunta Hakan arkkitehtuuripalkinnon.
SRG SSR

SRG SSR (, , , ) on Sveitsin yleisradioyhtiö, joka omistaa 26 radio- ja televisiokanavaa. 
Juridisesti SRG SSR on yhdistys (), jonka toiminta tapahtuu viidessä liiketoimintayksikössä (virallisesti ):
Agata

Agata tai Agatha on naisen etunimi. Nimi johtuu kreikan kielen sanasta αγαθος (agathos), joka tarkoittaa "hyvää", "hyväsydämistä". 
Suomessa nimi Agata on 1800-luvun lopulta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 510 ja Agatha 230 tytölle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Agatan nimipäivä on 7. joulukuuta.
Agatan ruotsinkielinen muunnelma Agda oli suosittu naisennimi 1900-luvun taitteessa Ruotsissa ja myös Suomessa. Suomessa se on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 1450 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt ennen vuotta 1940.
Ranskan NUTS-aluejako

Ranskan NUTS-aluejako on kolmetasoinen kansainvälisiin tilastointitarkoituksiin kehitetty aluejako.
Paikalliset hallinnolliset yksiköt.
NUTS-tasojen rinnalla Ranskassa on myös kaksi hallinnollisen yksikön (LAU) tasoa:
Aleksandr Grossheim

Aleksandr Alfonsovitš Grossheim (, "Grossgeim"; 23. helmikuuta (6. maaliskuuta) 1888 Lihovka, Venäjän keisarikunta – 4. joulukuuta 1948 Leningrad, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen kasvitieteilijä ja Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsen. Grossheim valmistui Moskovan yliopistosta vuonna 1912, jonka jälkeen hän työskenteli pitkään Tbilisissä.
Hänen päätyönsä oli Kaukasuksen alueen kasvillisuuden tutkimus, josta hän julkaisi muun muassa neliosaisen teossarjan "Флора Кавказа" ('Kaukasuksen kasvillisuus') vuosina 1928–1934.
Dysmorphic

Dysmorphic (aik. Necroticism) on ranskalainen brutaalia death metalia soittava yhtye, joka perustettiin vuonna 2008 Toursissa.
Loppuvuodesta 2008 Dysmorphic nauhoitti EP-levyn "Orphans of Sheol", joka julkaistiin Necroticism-nimen alla. Vuonna 2012 yhtye aloitti esikoisalbuminsa nauhoitukset, ja toukokuussa 2013 se solmi levytyssopimuksen Unique Leader Recordsin kanssa.
Esikoisalbumi "A Notion of Causality" julkaistiin syyskuussa 2013.
Near Death Condition

Near Death Condition on sveitsiläinen death metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 2001 Valaisissa. 
Yhtyeen ensimmäinen julkaisu oli vuoden 2005 demo, "Delusional Perception of Reality". Joulukuussa 2010 yhtye solmi kolme albumia käsittävän levytyssopimuksen Unique Leader Recordsin kanssa.
Jean Rey

Jean Rey (15. heinäkuuta 1902 Liège, Belgia – 19. toukokuuta 1983 Liège, Belgia) oli belgialainen poliitikko, joka toimi Euroopan komission puheenjohtajana 1967–1970.
Rey syntyi vuonna 1902 ja valmistui 1926 oikeustieteestä Liègen yliopistosta. Hän aloitti tämän jälkeen lakimiesuran ja palveli asianajajana vetoomustuomioistuimessa. Hän siirtyi pian myös politiikkaan ja liittyi 1935 liberaalipuolueeseen. Hänet valittiin tämän jälkeen Liègen kaupunginvaltuustoon ja vuonna 1939 Belgian edustajainhuoneeseen. Rey vastusti tuolloin näkyvästi Belgian neutraaliuspolitiikkaa, ja hän joutui toisessa maailmansodassa Saksan valtausaikana keskitysleirille, missä oli sodan loppuun asti. Sodan jälkeen Rey palasi politiikkaan.
Rey nimitettiin vuonna 1949 Belgian jälleenrakentamisen ministeriksi, ja vuosina 1954–1958 hän toimi talousministerinä. Tuossa tehtävässä hän osallistui merkittävästi Euroopan hiili- ja teräsyhteisön, Euroopan talousyhteisön (Ety) ja Euroopan atomienergiayhteisön kehittämiseen. Etyssä Rey oli aktiivinen Walter Hallsteinin yhdistämispolitiikan puolustaja. Politiikka johti yhteisöjen yhdistämiseen Euroopan yhteisöksi.
Rey valittiin Hallsteinin seuraajaksi Euroopan komission puheenjohtajaksi. Hän oli ensimmäinen uuden EY:n komission puheenjohtaja. Hänet oli valittu jo 1958 Euroopan komissioon vastaamaan ulkomaankaupasta. Hallsteinin seuraajan valinta oli vaikea, sillä hänen seuraajakseen odotettiin nousevan italialaisen ehdokkaan. Potentiaaliset ehdokkaat kuitenkin kieltäytyivät, ja heidän sijastaan puheenjohtajaksi valittiin Rey, joka sai aseman palkintona onnistuneista GATT-neuvotteluista niin sanotulla Kennedyn kierroksella. Reyn komissioon kuului 14 jäsentä. Haagin huippukokouksessa 1969 Rey vaikutti päätökseen Britannian hyväksymisestä yhteisöön. Hän esitti 1970 ajatuksen yhteisön omista rahavaroista, mikä tarkoitti sitä, että yhteisön pitäisi pystyä hankkimaan tuloja tullitoimista ja maataloustuotteiden veroista.
Rey jatkoi toimiaan Euroopan yhdentymisen puolesta jätettyään komission 1970. Hän johti European Movement Internationalia vuosina 1974–1978, ja hänet valittiin 1979 ensimmäiseen Euroopan parlamenttiin. Rey oli poliittisesti aktiivinen aina kuolemaansa, vuoteen 1983, asti.
Philip Miller

Philip Miller (1691 Lontoo – 18. joulukuuta 1771 Chelsea, Lontoo, Englanti) oli skotlantilaista syntyperää oleva kasvitieteilijä ja Chelsea Physic Gardenin ylipuutarhuri. Miller myös antoi tieteellisen nimen lukuisille kasveille ja piti yhteyttä monien aikansa kuuluisien kasvitieteilijöiden, kuten Carl von Linnén kanssa.
Millerin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Mill..
The Disembodied – In Spiritual Spheres

The Disembodied – In Spiritual Spheres on sveitsiläisen death metal -yhtyeen Near Death Conditionin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2011 levymerkillä Unique Leader Records.
Albumin sanoituksia ovat inspiroineet uskonnollinen kirjallisuus sekä nihilistiset filosofit.
Michel Joseph Maunoury

Michel Joseph Maunoury (17. joulukuuta 1847 Maintenon – 28. maaliskuuta 1923 lähellä Artenayta) oli ranskalainen kenraali, joka toimi komentajana ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa.
Elämäkerta.
Maunoury aloitti uransa tykistöupseerina vuonna 1870 ja hän osallistui vuosien 1870–1871 Saksan–Ranskan sotaan. Hänet ylennettiin 1897 everstiksi ja 1906 divisioonankenraaliksi. Hän toimi 1904–1906 pääesikunnan osastopäällikkönä, 1906–1908 sotakorkeakoulun johtajana, 1908–1910 armeijakunnan komentajana ja 1910–1912 Pariisin sotilaskuvernöörinä, minkä ohella hän oli ylimmän sotaneuvoston jäsen. Hän jäi pois vakinaisesta palveluksesta vuonna 1912, mutta hänet kutsuttiin takaisin maailmansodan puhjettua kaksi vuotta myöhemmin.
Sodan alussa Maunouryn komentoon annettiin seitsemästä reservidivisioonasta koottu niin sanottu Lothringenin armeija ("armée de Lorraine"), jonka tehtävänä oli osallistua Lothringenin valtaamiseen takaisin Saksalta suunnitelma XVII:n mukaisesti. Divisioonien kokoaminen alkoi 21. elokuuta 1914, viikkoa Ranskan hyökkäyksen käynnistämisen jälkeen, mutta jo viiden päivän kuluttua ne siirrettiinkin maan luoteisosaan, jossa niistä muodostettiin uusi Ranskan 6. armeija torjumaan Belgian kautta tullutta saksalaisten hyökkäystä. Maunouryn uusi armeija auttoi Ranskaan saapunutta brittien siirtoarmeijaa pelastautumaan saarroksiin joutumiselta Le Cateaun taistelun jälkeen ja asettui 1. syyskuuta asemiin lähelle Pariisia. Pariisin sotilaskuvernööri Joseph Gallieni keksi uudelleensijoittaa Maunouryn 6. armeijan siten, että se voisi hyökätä Saksan 1. armeijan sivustaan, joka muodosti saksalaisten oikean siiven. Gallieni lähetti Maunourylle vielä viime hetken vahvistuksia pariisilaisilla takseilla. Maunouryn joukkojen 6. syyskuuta käynnistynyt hyökkäys saksalaisten sivustaan aloitti ensimmäisen Marnen taistelun, ja oli ratkaisevassa osassa taistelun kulun kannalta. Taistelun tulos todennäköisesti pelasti Pariisin joutumiselta saksalaisille (”Marnen ihme”).
Talvella 1914–1915 Maunoury komensi 6. armeijaa Aisnella. Hän haavoittui vakavasti ollessaan kierroksella etulinjassa 11. maaliskuuta 1915 ja menetti toisen silmänsä. Hän jätti tämän jälkeen aktiivipalveluksen, mutta toimi vielä Pariisin sotilaskuvernöörinä lokakuusta 1915 maaliskuuhun 1916. Maunoury nimitettiin Ranskan marsalkaksi postuumisti muutamaa päivää kuolemansa jälkeen vuonna 1923.
Kaj Karlsson

Kaj Håkan Karlsson (s. 8 maaliskuuta 1935 Helsinki) on suomalainen kemisti. Hän on ollut Åbo Akademin epäorgaanisen kemian professori 1972–1998. Hänen tutkimusalaansa on korkealämpötilakemia, varsinkin silikaattilasit.
Karlsson suoritti tutkintonsa Teknillisessä korkeakoulussa Helsingissä aloittaen opintonsa 1953 ja valmistuen diplomi-insinööriksi 1960. Hän suoritti myös lasiteknologian tutkinnon Sheffieldin yliopistossa 1963. Hän valmistui tekniikan lisensiaatiksi 1968 ja tekniikan tohtoriksi 1971. 1960-luvulla hän työskenteli Nuutajärven lasitehtaalla(silloin osa Oy Wärtsilä Ab:tä) insinöörinä 1962-1963 ja teknisenä päällikkönä 1963-1970. Hän työskenteli myös Arabian palveluksessa ja siirtyi sitten Turkuun Åbo Akademihin, jossa hän aloitti ensin määräaikaisena epäorgaanisen kemian professorina 1970-1972 ja sittemmin vakinaisena professorina 1972–1998.
Irja Kilpeläinen

Irja Inkeri Kilpeläinen (17. kesäkuuta 1911 Perniö – 23. toukokuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen teologi, kirjailija ja nimimerkkiä "Naapurin Liisa" käyttänyt pakinoitsija.
Ura.
Kilpeläinen oli aloittamassa 1930-luvun lopulla Suomen evankelis-luterilaisen kirkon nais- ja nuorisotyötä. Hän oli tällöin evankelis-luterilaisessa kirkossa ensimmäinen työntekijä, joka painotti naisten ja tyttöjen huomioon ottamista seurakuntatyössä. Hän oli käynnistämässä 1940-luvulla maakunnallisia kristillisiä teinikokouksia ja leiririppikoulujen pitoa. Myöhemmin Kilpeläinen kehitti kirkon sairaalasielunhoitoa ja työnohjausta. 
Kilpeläinen opiskeli 1950-luvulla Yhdysvalloissa ja aloitti sen pohjalta lähimmäislähtöisen sielunhoitotyön. Hän toimi Hesperian sairaalassa sairaalateologina, ja kehitti siellä Suomeen sopivaa potilaskeskeistä sielunhoitoa. Kehittämäänsä menetelmää hän esitteli monissa teoksissaan, esimerkiksi kirjassa "Osaammeko kuunnella ja auttaa".. Hän oli tuottelias ja luettu kirjailija, ja levitti kirjojensa kautta työmenetelmiään. Eläkevuosinaan hän siirsi kirjojensa painopisteen kuoleman kohtaamiseen, mutta kirjoitti myös elämäkerrallisia ja muistitietoon pohjautuvia teoksia.
Pekka Karma

Pekka Heikki Karma (s. 3. huhtikuuta 1944 Nivala) on suomalainen lääkäri. Hän on ollut 1979–1990 Tampereen yliopiston korva-, nenä- ja kurkkutautiopin professori ja vuodesta 1990 Helsingin yliopiston. Vuodesta 1993 hän oli HYKSin johtajaylilääkäri ja vuodesta 2000 johtava ylilääkäri. Hän on tutkinut välikorvan histopatologiaa, mikrobiologiaa ja immunologiaa.
Karma valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1973.
Jack Costanzo

Jack Costanzo (24. syyskuuta 1922 Chicago, Illinois – 18. elokuuta 2018) oli yhdysvaltalainen lyömäsoittaja, jonka tyyliä ovat jazz, easy listening ja latinalaisamerikkalainen musiikki. Hän painotti enemmän bongo- kuin congarumpujen merkitystä. Hän opiskeli kumpaakin rumpua ja teki 1940-luvulla opiskelutarkoituksessa kolme matkaa Havannaan. Hän kiersi vuosina 1947–1948 Stan Kentonin kanssa ja sitten 1949–1953 Nat King Colen kanssa. Costanzo jatkoi työtään Colen ja Kentonin kanssa välillä myös 1950-luvulla, mutta hänellä oli myös oma yhtyeensä, joka levytti 1950-luvulla ja kiersi Lontoossa vuonna 1961.
1950-luvulla Costanzo teki yhteistyötä myös Peggy Leen, Pérez Pradon, Harry Jamesin, Charlie Barnetin ja Pete Rugolon kanssa. Hän teki comebackin 1990-luvun lopussa ja julkaisi sitten albumit "Back from Havana" (2001), "Scorching the Skins" (2002) ja "Chicken and Rice" (2006).
Tellervo Tapionlinna

Tellervo Oma Ilona Tapionlinna (s. 24. lokakuuta 1911 Vilppula – 6. lokakuuta 1974 Espoo) oli suomalainen opettaja ja kirjallisuuden tutkija.
Tapionlinnan vanhemmat olivat Jalo Johannes Turkkila Tapionlinna (1883–1947) ja Hilja Helmi Tapionlinna.
Tellervo Tapionlinna toimi 1942–1950 Järvenpään yhteiskoulun äidinkielen opettajana ja Töölön yhteislyseon suomen kielen vanhempana lehtorina 1950–1974. Hän väitteli tohtoriksi 1946 Helsingin yliopistossa, väitöskirja käsitteli englantilaista runoilijaa Dorothy Wordsworthia.
Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle. Haudan osoite on 2-9-113.
Lähteet.
Irma Tähtiranta

Irma Kristina Tähtiranta (17. lokakuuta 1911 Tampere – 24. tammikuuta 2002) oli suomalainen kirjailija.
Tähtiranta kävi oppikoulua ja tuli ylioppilaaksi yksityisessä opetuksessa vuonna 1934. Hänellä oli kieliopintoja ja hän toimi virkailijana Tampereen kuvataiteessa 1929–1932 sekä muissa tehtävissä 1932–1935. Tampereen säästöpankissa hän oli virkailijana 1935–1942 ja Tammertehtaat oy:ssä 1942–1952. Suomen pääkonsulinvirastossa Pariisissa hän oli virkailijana vuodesta 1952 lähtien.
Tähtirannan vanhemmat olivat rakennusmestari Kaarle Tähtiranta ja Ida Kristina (o.s. Lagerström).
Anton Lindfors

Anton Lindfors (s. 22. huhtikuuta 1991) on suomalainen lumilautailija, joka kilpailee lumilautakrossissa.
La Molinan MM-kilpailuissa 2011 Lindfors oli 21:s ja Stonehamin MM-kilpailuissa 2013 kymmenes. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli 13:s ja Pyeongchnangissa 2018 9:s. Kreichsbergin MM-kisoissa 2015 hän oli 16:s. Aspenin X Gameseissa Lindfors oli 12:s vuonna 2014 ja kahdeksas vuonna 2015.
Lumilautailun maailmancupissa Lindfors kilpaili ensimmäisen kerran Chapelcossa syyskuussa 2009 ollen 44:s. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Lech am Arlbergissa joulukuussa 2010 oltuaan 19:s. Kymmenen parhaan joukkoon Lindfors sijoittui ensimmäisen kerran Veysonnazissa tammikuussa 2012 oltuaan neljäs. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa toiseksi Veysonnazissa maaliskuussa 2014.
Myös Lindforsin sisar Emilia Lindfors on kilpaillut lumilautakrossissa kansainvälisellä tasolla.
Achille Varzi

Achille Varzi (8. elokuuta 1904 – 1. heinäkuuta 1948) oli italialainen moottoriurheilija. Hän syntyi vuonna 1904 italialaisessa Galliaten kaupungissa. Varzi oli yksi menestyneimmistä autourheilijoista ennen toista maailmansotaa.
Ura.
Nuorena miehenä Varzi kilpaili moottoripyörillä varsin menestyksekkäästi; hän osallistui seitsemän kertaa Mansaaren ajoihin ennen kuin vaihtoi vuonna 1928 nelipyöräisiin. Hänen ensimmäinen kilpa-autonsa oli Bugatti Type 35, mutta varsin pian hän siirtyi ajamaan Alfa Romeolle. Ajettuaan välillä myös Maseratilla Varzi voitti Alfalla vuonna 1934 kuusi Grand Prix -kilpailua: Alessandriassa, Tripolissa, Nizzassa, Penya Rhinissä sekä Targa Florion ja Coppa Cianon. Muita suurvoittoja Varzin uralla olivat muun muassa Mille Miglian voitto 1934, Italian Grand Prix’n voitot 1929 ja 1930 sekä Monacon Grand Prix’n voitto 1933. Uransa aikana hän jäi kiinni morfiinin käytöstä. Hän oli aikansa suurimman moottoriurheilutähden Tazio Nuvolarin yksi pahimmista kilpakumppaneista. 1940-luvulla Varzi voitti Torinon Grand Prix 1946 ja Barin Grand Prix 1947.
Kuolema.
Varzi kuoli vuoden 1948 Sveitsin Grand Prix’n harjoituksissa Bremgartenin radalla, kun hänen Alfa Romeo 158:nsa suistui radalta vesikelillä. Auto lensi ympäri ja Varzi kuoli. Hänet haudattiin kotikaupunkiinsa.
Marko Koiranen

Marko Koiranen on suomalaisen Koiranen Motorsport, myöhemmin Koiranen GP, -autourheilutallin tallipäällikkö ja perustaja. Hänen tallinsa on kilpaillut muun muassa GP3-, Eurocup Formula Renault- ja Formula Renault Alps -sarjoissa erittäin menestyksekkäästi. Koiranen perusti tallin vuonna 1997 veljensä Jari Koirasen kanssa. Koirasen pyörittämässä tallissa on kilpaillut muun muassa Atte Mustonen, Valtteri Bottas, Kevin Korjus, Daniil Kvyat, Carlos Sainz, John Bryant-Meisner, Hans Villemi, Aaro Vainio, Nyck De Vries, Ignazio D’Agosto, George Russell, Dean Stoneman, Jack Aitken ja Jake Hughes.    
Koiranen on toiminut promoottorin asemassa Pohjois-Euroopan Formula 4 -sarjassa eli SMP F4 NEZ Championshipissa vuosina 2015-2018, ja Espanjan Formula 4 -sarjassa vuosina 2016-2017. 
Marko Koiranen toimi Suomeen vuonna 2018 perustetun kansallisen Formula 4 -sarjan, Formula Academy Finlandin promoottorina.
Siskonpeti

Siskonpeti on vuosina 2014–2017 esitetty suomalainen sketsisarja, jonka pääosissa olivat Niina Lahtinen, Pirjo Heikkilä, Sanna Stellan, Krisse Salminen, Joonas Nordman ja Jarkko Niemi. Käsikirjoituksen olivat tehneet näyttelijät yhdessä Anna Dahlmanin kanssa, joka oli myös ohjannut sarjan. Musiikin oli säveltänyt Katja Lappi. Sarjaa on esitetty Ylellä vuodesta 2014 alkaen.
12-osainen ensimmäinen tuotantokausi esitettiin tammi–huhtikuussa 2014. Toisen tuotantokauden käsikirjoittaminen aloitettiin toukokuussa 2014 ja kuvaukset helmikuussa 2015. Toisen kauden esittäminen alkoi Yle TV2:lla lokakuussa 2015. "Siskonpedin" kolmas ja viimeinen tuotantokausi esitettiin Ylellä syksyllä 2017.
Sarjan jaksot koostuvat musiikkivideoista, sketseistä ja henkilökohtaisista monologeista. Jokaisella jaksolla on myös teema. Ulkomailla sarjaa on markkinoitu nimellä "Pyjama Party".
Alun perinkin kolmen kauden pituiseksi suunniteltu sarja päättyi joulukuussa 2017 esitettyyn joulujaksoon. Lisäksi sarjasta on suunnitteilla myös elokuva.
Tom Denney

Tom Denney (s. 23. marraskuuta 1982) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän on kotoisin Floridan Ocalasta. Denney on yhtyeen A Day to Remember perustajajäseniä ja sen entinen kitaristi.
Nuoruus ja A Day to Remember (1992–2009).
Denney aloitti kitaransoiton 10-vuotiaana. Hän oli myöhemmin yhtyeessä 2 Days 2 Late rumpali Bobby Scruggsin kanssa. Myöhemmin Denney soitti laulaja Jeremy McKinnonille, joka tuolloin oli eräässä toisessa yhtyeessä, ja kysyi kiinnostaisiko tätä uuden yhtyeen perustaminen. Yhtyeen nimeksi tuli myöhemmin A Day to Remember. Denney soitti yhtyeen kolmella ensimmäisellä albumilla: "And Their Name Was Treason" (2005), "For Those Who Have Heart" (2007), ja "Homesick" (2009). Denney on sanonut, että Nirvanalla on ollut suuri vaikutus häneen, ja hän on lisännyt: "Ilman Nirvanaa en olisi tässä." Vaikutteita hän on saanut myös eräiltä kantriartisteilta, esimerkiksi George Jonesilta ja Johnny Cashilta.
Denney on A Day to Rememberissä esiintymisen ohella tehnyt levykansia muille yhtyeille, esimerkiksi Lair of the minotaurin "Cannibal Massacren" EP (2005), Demiricousin "Two (Poverty)n" (2007), Woe of Tyrantsin "Kingdom of Mightin" (2009).
Paddock Park (2007–2008).
Denneyn kaveri Brian Calzini kävi Denneyn studiossa, kun tämä oli tekemässä kappaletta. Calzini kysyi Denneyltä, voisiko hän laulaa kappaleissa. "Valvoimme koko yön ja pelleilimme tämän kappaleen kanssa, ja sitä kuunnellessamme keksin siihen sanoituksia. Kappaleessa oli erittäin nu-metalliset lauluosuudet, joten Tom lauloi siinä. Kappale oli vain vitsi hauskanpidon vuoksi. Myöhemmin samana iltana Calzini vei kappaleen kotiin, laittoi sen Myspaceen, ja kappaleen nimeksi tuli "I'll swing my fists". Sen jälkeen kun he muuttivat sen suuren suosion hänen Myspacen-tilinsä nimen takia Boston B:ksi, Calzini ja Denney nauhoittivat pian lisää kappaleita joita Denney ei ollut käyttänyt, joihin Calzini kirjoitti sanat. Calzini kokosi ihmisiä yhtyeeksi ja nauhoittamaan kappaleita Denneyn studiossa. Calzini nimesi ryhmän Paddock Parkiksi, ja se julkaisi kappaleet "With False Hope" EP:ssä. Kaikki EP:n kappaleet nauhoitettiin uudestaan vuonna 2008 Denneyn tuottamana, ja albumille lisättiin vielä pari uutta kappaletta.
Ero A Day to Rememberistä (2009).
Vuonna 2009 yhtye ilmoitti, että Denney oli lähtenyt ryhmästä, ja hänen tilalleen tuli Four Letter Lien kitaristi Kevin Skaff. Yhtye ilmoitti, että Denney lähti keskittyäkseen avioliittoonsa, perheeseensä ja omaan studioonsa. Lähdöstä huolimatta hän silti osallistui uuden materiaalin kirjoittamiseen. Denney on mukana yhtyeen albumeilla: "What Separates Me from You" (2010) ja "Common Courtesy" (2013).
Levytuottaja ja sooloura (2009-).
26. kesäkuuta 2011 ilmoitettiin, että Denney julkaisisi soolo-EP:n saman vuoden syksyllä omassa levy-yhtiössään 33 Recordsissa. Lyhyt esittely rap-kappaleesta "I'm gangsta" julkaistiin samana päivänä. Kappale julkaistiin syksyllä singlenä.
Lähteet.
Violettimetallipyrstö

Violettimetallipyrstö ("Metallura baroni") kolibreihin kuuluva lintulaji. Se elää vaarantuneena Ecuadorissa, jonka endeemiseen lajistoon se kuuluu. 
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan violettimetallipyrstö kasvaa noin 10&amp;bdash;11 cm pitkäksi. Koiras violettimetällipyrstö on päästään, selästään, siivistään ja vatsastaan väritykseltään tumman oliivinvihreä. Koiraalla on kurkussaan suurikokoinen kiiltävän violetti laikku, ja sininen pyrstön yläosa. Naaras nuistuttaa ulkonäöltään lajin koirasta, mutta sen kurkkulaikku on pienempi ja vatsa on harmaa tihein vihrein pilkuin. Violettimetallipyrstön nokka on suora ja pitkähkö. 
Levinneisyys ja elintavat.
Violettimetallipyrstöä tavataan ainoastaan Ecuadorin eteläosan Andeilta. Se elää kosteissa metsissä ja niitä ympäröivillä ruohikko- ja pensaikkomailla tyypillisesti noin 3 100–4 000 metrin korkeudessa merenpinnasta. Violettimetallipyrstön ravintoa ovat kukkien meden lisäksi hyönteiset ja muut selkärangattomat pieneläimet, joita ne pyydystävät ilmasta ja kasvien lehdiltä. Linnun pesimäkausi on keväällä.
Violettimetallipyrstökannan kooksi arvioidaan noin 1 000–2 500 täysikasvuista yksilöä. Kantaa uhkaavat metsien hakkuu polttopuiksi ja karjan laidunmaiksi tai mäntyjen viljelyyn. Myös metsien läheisyydessä sijaitsevien pensaikko- ja ruohomaiden polttaminen ja karjan laiduntaminen niillä vähentävät violettimetällipyrstölle soveltuvien elinympäristöjen määrää.
Patrick Blondeau

Patrick Blondeau (s. 27. tammikuuta 1968 Marseille) on ranskalainen uransa jo päättänyt jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hänen kasvattajaseuransa on FC Martigues. Blondeaun ura kesti 18 vuotta, vuodesta 1987 vuoteen 2005 asti. Hän pelasi uransa aikana kasvattajaseuransa lisäksi AS Monacossa, FC Girondins de Bordeaux´ssa, Sheffield Wednesdayssa, Olympique de Marseillessa, englantilaisessa Watford FC:ssä ja US Créteil-Lusitanosissa. Blondeau pelasi Ranskan jalkapallomaajoukkueessa kaksi ottelua vuonna 1997 tekemättä yhtään maalia.
Yksityiselämä.
Blondeau on naimisissa muotisuunnittelija Véronika Loubryn kanssa ja heillä on kaksi lasta, Thylane ja Ayrton.
Jon Hendricks

Jon Hendricks (synt. John Carl Hendricks; 16. syyskuuta 1921 Newark, Ohio – 22. marraskuuta 2017 New York, New York) oli yhdysvaltalainen jazzlaulaja, -lauluntekijä ja rumpali. Hän edusti vocalese-tyyliä. Hän varttui Toledossa ja lauloi paikallisradiossa. Hän suoritti asepalvelusta vuosina 1942–1946 ja opiskeli oikeustiedettä ennen siirtymistään muusikon uralle. Aluksi hän soitti rumpuja ennen aktiivisen uran aloittamista sanoittajana ja laulajana. Vuonna 1952 hänen kappaleensa ”I Want You to Be My Babyn” levytti Louis Jordan. Vuonna 1957 Hendricks teki debyyttinsä levytyksellä. 
Hendricks muodosti kahden muun laulajan, Dave Lambertin ja Annie Rossin kanssa laulutrion. Trio pysyi toiminnassa vuoteen 1964 saakka ja vaikutti myöhempiin ryhmiin, kuten Manhattan Transferiin. Vuonna 1960 Hendricks kirjoitti ja ohjasi "Evolution of the Blues" -show’n Montereyn jazzfestivaalille. Vuosina 1968–1973 hän asui ja työskenteli Euroopassa. Yhdysvaltoihin palattuaan hän kirjoitti jazzista "San Francisco Chronicleen", opetti jazzia ja perusti vaimonsa, lastensa sekä muiden laulajien kanssa Hendricks Family -kokoonpanon. Hän levytti muun muassa World Pacificille, Columbia Recordsille ja Telarcille.
Karhunseitikki

Karhunseitikki ("Cortinarius brunneus") on seitikkien sukuun kuuluva laji. Se ei ole myrkyllinen, mutta ei myöskään hyvä ruokasieni.
Ulkonäkö.
Karhunseitikkien lakki ja heltat ovat joko suklaanruskeita tai karhun turkin lailla ruskeita. Lakki on tavallisesti laakea ja keskuskohoumallinen. Jalka on vaalea tai
lakinvärinen. Sienet ovat kooltaan suurehkoja tai keskikokoisia.
Elinympäristö.
Karhunseitikkiä tavataan kuusimetsissä.
Jesper Thilo

Jesper Thilo (s. 28. marraskuuta 1941 Kööpenhamina) on tanskalainen jazzmusiikkia esittävä tenorisaksofonisti, joka on välillä soittanut myös alttosaksofonia ja klarinettia. Hän levytti ensimmäistä kertaa kokoonpanon johtajana Storyvillelle vuonna 1973. Hänen kanssaan soittivat muiden muassa Hank Jones, Kenny Drew, Clark Terry, Roland Hanna ja Harry Edison. Thilo esiintyi myös Miles Davisin "Aura"-albumilla vuonna 1989.
Vuosituhannen vaihduttua Thilo on julkaissut useita levytyksiä Stunt Recordsille. Näitä ovat "Remembering Those That Were" (2009), "On Clarinet" (2010) ja "Scott Hamilton Meets Jesper Thilo" (2011).
Mitty Collier

Mitty Collier (s. 21. kesäkuuta 1941 Birmingham, Alabama) on yhdysvaltalainen R&amp;B-, soul- ja gospellaulaja. Chess Records tarjosi hänelle levytyssopimusta vuonna 1960, ja hänen tunnetuin hittinsä on Chess Recordsin kautta vuonna 1964 julkaistu balladi "I Had a Talk with My Man". Muihin merkittäviin kappaleisiin lukeutuu Top 10 -listalle noussut R&amp;B-hitti "Sharing You". Vuonna 1972 Collier jätti maallisen musiikin, ja sittemmin hän on keskittynyt gospelin laulamiseen. 1990-luvulla hän työskenteli pappina chicagolaisessa kirkossa. Hitistä "I Had a Talk with My Man" ovat tehneet coverversioita Dusty Springfield, Shirley Brown, Inez Foxx ja Marva Wright.
Harmaaraita

Harmaaraita on "Soturikissat"-kirjasarjassa esiintyvä fiktiivinen kissahahmo, joka asuu Myrskyklaanissa, villikissana syvällä metsässä. Harmaaraita saa kirjassa "Salaisuuksien Metsä" pojan ja tyttären, Myrskyturkin ja Sulkahännän.
Historia.
Oppilaana.
Kirjassa "Villiin luontoon" Harmaaraita esiintyy oppilasnimellä Harmaatassu ja asuu ja elää Myrskyklaanissa. Kirjan alussa hän ja kotikisu Ruska tutustuvat toisiinsa, ja klaanissa Harmaatassusta tulee Ruskan eli Tulitassun ensimmäinen ja paras ystävä. Kirjan lopussa Harmaatassu ja Tulitassu osallistuvat taisteluun Varjoklaania vastaan ja saavat soturinimet, Harmaaraita ja Tulisydän.
Soturina.
Kirjassa "Tuli ja jää" Harmaaraita ja Tulisydän hakevat Tuuliklaanin kotiinsa Kaksijalkalasta, mihin klaani on paennut Rikkotähden häädettyä heidät nummilta. Pian tämän jälkeen molemmat saavat oman oppilaan, Harmaaraita Saniaistassun ja Tulisydän Tuhkatassun. Eräällä opetustuokiolla harmaa soturi vajoaa jäihin, mutta Jokiklaanin naaras, Hopeavirta, pelastaa hänet. Nämä kaksi rakastuvat ja alkavat seurustella, mikä ajaa Harmaaraidan ja Tulisydämen riitoihin. Kirjan lopussa he kuitenkin sopivat riitansa.
"Salaisuuksien metsä" -kirjassa Harmaaraita ja Tulisydän selvittävät edelleen Punahännän salaperäistä kuolinsyytä, ja samalla Harmaaraita ja Hopeavirta jatkavat seurusteluaan, tosin he ovat luvanneet tavata vain kokoontumisissa. Harmaaraidan ja Tulisydämen auttaessa Jokiklaania riistapulan aikana Myrskyklaanin tietämättä, Harmaaraita saa tietää Hopeavirran odottavan heidän yhteisiä pentujaan. Hän on siitä innoissaan, sillä uskoo pentujen liittävän hänet ja kauniin naaraan yhteen ikuisiksi ajoiksi. Kun Hopeavirta kuolee synnytykseen mutta pennut selviävät, Harmaaraita päättää että pennut kuuluvat kuolleen emonsa klaaniin ja vaihtaa heidän kanssaan klaania hoivatakseen heitä.
Kirjojen "Myrsky nousee" aikana Harmaaraita asuu poikansa ja tyttärensä kanssa Jokiklaanissa, mutta kaipaa edelleen Myrskyklaaniin. Kirjassa "Vaarallinen polku" Jokiklaanin uusi päällikkö Leoparditähti pakottaa Harmaaraidan valitsemaan kahden klaanin väliltä, ja Harmaaraita valitsee Myrskyklaanin - joutuen samalla luopumaan pennuistaan. 
Varapäällikkönä.
Harmaaraidasta tulee Myrskyklaanin varapäällikkö "Pimeyden hetki" -nimisen kirjan lopussa. Hän on varapäällikkönä kirjoissa "Tulitähden tehtävä", "Keskiyö", "Kuunnousu" ja "Aamunkoi". Viimeiseksi mainitussa Harmaaraita joutuu kaksijalkojen vangitsemaksi auttaessaan muita sotureita vapauttamaan muita kaapattuja kissoja näiden kynsistä, joten häntä ei esiinny ollenkaan seuraavassa kirjassa nimeltä "Tähtiyö".
"Auringonlasku"-kirjassa Vatukkakynsi nimetään Myrskyklaanin uudeksi varapäälliköksi Harmaaraidan tilalle, sillä Tulitähti myöntää, ettei Harmaaraita ole tulossa takaisin. Harmaaraita kuitenkin palaa kirjassa "Näkö", mutta Vatukkakynsi säilyttää varapäällikön asemansa.