tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ahti Paulaharju

Ahti Ilmari Paulaharju (21. helmikuuta 1906 Oulu – 21. maaliskuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen eversti, museonjohtaja ja kotiseutututkija.
Ahti Paulaharjun vanhemmat olivat opettaja, kirjailija, kansanperinteen kerääjä, professori Samuli Paulaharju ja Kreeta Liisa Isokorpi. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1925 ja valmistui kadettikoulusta 1928 sekä sotakorkeakoulusta 1939. Paulaharju täydensi opintojaan Kenttätykistön ampumakoulussa ja suoritti Yleisesikunnan topografiupseeritutkinnon. Hän teki opinto- ja tutkimusmatkoja Skandinaviaan 1946–1961 sekä asutushistoriallisia tutkimus- ja keräysmatkoja muun muassa Lappiin ja Ruijaan 1924 ja 1947–1961. 
Paulaharju oli Erillisen mittauspatteriston adjutanttina ja topografiupseerina 1928–1932, Jääkäritykistörykmentin patterin varapäällikkönä 1932–1933 ja kenttätykistörykmentti 1:n mittauskunnan johtajana 1933–1935. Hän oli yleisesikunnan topografiupseerina 1935–1938, puolustusministeriön topografiupseerina 1938–1940, puolustusvoimien pääesikunnan topografisen toimiston päällikkönä 1941–1946 sekä topografisen osaston päällikkönä 1946–1952. Paulaharjusta tuli vänrikki 1928, luutnantti 1930, kapteeni 1935, majuri 1940, everstiluutnantti 1942 ja eversti 1949. Talvisodan aikana 1939–1940 Paulaharju oli topografikomppanian päällikkönä ja jatkosodassa topografipataljoonan komentajana 1941–1944. Hän toimi Sotakorkeakoulun geodesian ja topografian tuntiopettajana 1946–1952. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta 1952.
Armeijan palveluksesta erottuaan Paulaharju oli Pohjois-Pohjanmaan museon intendenttinä 1952–1966. Hän oli Sotamuseoseuran johtokunnan jäsenenä alkaen vuodesta 1949 eläkkeelle siirtymiseensä saakka. Hän peruskartoitti Hailuodon vuosina 1948–1951, sen ohessa inventoi saaren asutuksen sekä keräsi kansantarinoita ja kertomuksia Hailuodosta. Hän selvitti Oulun linnan sotahistoriallisen taustan sekä tutki 1953–1964 muinaisen linnan vaiheet. Kuollessaan hänellä oli valmisteilla Mittauspatteriston historiikki.
Ahti Paulaharju oli naimisissa vuodesta 1929 Etti Margaretha Högströmin kanssa. Heidän poikansa oli eversti, sotahistorioitsija Jyri Paulaharju (1932–2021).
Spider-Man (tokusatsu)

 on japanilainen Toei Companyn tuottama live action -sarja, joka perustuu löyhästi Marvel Comicsin hahmoon, Hämähäkkimieheen. Kaikkiaan sarjassa oli 41 jaksoa, jotka esitettiin Tokyo Channel 12 -kanavalla 17. toukokuuta 1978 – 14. maaliskuuta 1979.
Fosfodiesterisidos

Fosfodiesterisidos muodostuu, kun kaksi fosforihapon hydroksyyliryhmää reagoi muiden molekyylien hydroksyyliryhmien kanssa muodostaen kaksi esterisidosta.
Nukleiinihappoketjut pysyvät koossa fosfodiesterisidoksilla. DNA:ssa ja RNA:ssa fosfodiesterisidos yhdistää yhden sokerimolekyylin 3'-hiilen toisen sokerin 5'-hiileen. Näin fosfaattiryhmän ja kahden pentoosisokerin välille muodostuu vahvoja kovalenttisia sidoksia.
Itkijä

Itkijä on itämerensuomalaisten kansojen ja slaavilaisten kansojen keskuudessa määrätyissä tilanteissa, kuten häissä ja hautajaisissa, itkuvirsiä esittävä henkilö.
Historia.
Rautakaudella itkijällä oli tietäjän ohella tärkeä roolia yhteisössä. Itkijöillä oli kyky puhua kuolleiden kieltä ja he ylläpitivät suhteita yhteisön esivanhempiin. 
Itkijät vierailivat kalmistoissa ja viestivät siellä erityisellä kielellä. He uskoivat, että vainajat kykenivät vastaamaan heille unissa tai vierailemaan heidän luonaan linnun tai perhosen hahmossa. Kalmistoissa koettiin olevan yliluonnollisia voimia, ja niissä itkijät suorittavat vainajan ruumiin polttamiseen ja hautaamiseen liittyviä rituaaleja. Itkijät kuvailivat rituaaleissaan vainajan matkaa tuonpuoleiseen. Ei ole kuitenkaan selvää, pitivätkö itkijät yhteyttä vainajaan tämän hautapaikalla vai muualla. Vaikka sana hiisi viittaa nykyään hirviöön, niin aiemmin se tarkoitti paikallista vainajiin ja rituaaliseen vainajalaan pääsyyn liittyvää tilaa. Pirkkalankylän Hiidenmäki luultavasti oli tämän tyyppinen rituaalinen paikka. Toisaalta hiisi saattoi myös viitata muhinkin riittipaikkoihin, joista oli mahdollista päästä yliluonnollisiin maailmoihin.
We’re Only in It for the Drugs

We’re Only in It for the Drugs on Ebba Grönin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1979. Levy nauhoitettiin Mistlur mobiilin 8-kanavaisella mikseripöydällä lähellä sijaitsevassa suljetussa teollisuuskeskuksessa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Ebba Grön, ellei toisin mainita.
Rakul Preet Singh

Rakul Preet Singh (s. 10. lokakuuta 1990 New Delhi, Intia) on intialainen näyttelijä ja malli, joka toimii pääosin telugunkielisessä elokuvateollisuudessa. Hän on myös esiintynyt muutamassa tamilin-, hindin- ja kannadankielisessä elokuvassa.
Hän aloitti uransa mallina yliopistoaikanaan, jolloin hän teki myös näyttelemisen debyyttinsä kannadaelokuvassa "Gillissä" (2009). Vuonna 2011 hän osallistui Femina Miss Intia -kauneuskilpailuun, jossa hän oli sijoittui viidenneksi ja voitti viisi titteliä, mukaan lukien ”Miss India People’s Choice” eli Miss Intia yleisön suosikki. Tämän jälkeen hän päätti ryhtyä kokopäiväiseksi näyttelijäksi. Hänen telugudebyyttinsä "Keratam" julkaistiin samana vuonna ja hänen tamilidebyyttinsä "Thadaiyara Thaakka" seuraavana vuonna. Vuonna 2014 hän teki myös Bollywood-debyyttinsä "Yaariyan", jossa hänen roolisuorituksensa sai paremman vastaanoton.
Luca Zidane

Luca Zidane Fernández (s. 13. toukokuuta 1998 Marseille, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan Segunda Divisiónissa pelaavaa Granadaa. Pelipaikaltaan hän on maalivahti.
Zidane pelasi Real Madridin juniorijoukkueissa vuodesta 2004 alkaen. Kaudeksi 2016–2017 hän nousi reservijoukkue Castillaan, jossa hän on pelannut kolmannen sarjatason Segunda División B:n otteluita. Zidane debytoi Real Madridin edustusjoukkueessa 19. toukokuuta 2018 Primera Divisiónin kauden päätöskierroksen ottelussa Villarrealia vastaan.
Zidane on pelannut myös Ranskan nuorisomaajoukkueissa. Hän oli voittamassa alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta vuonna 2015 ja pelasi myös saman vuoden MM-kisoissa.
Zidanen isä on entinen Ranskan maajoukkueen kapteeni ja entinen Real Madridin edustusjoukkueen päävalmentaja Zinédine Zidane. Zidanen isoveli Enzo ja pikkuveljet Theo ja Elyaz ovat myös jalkapalloilijoita. Välttääkseen huomiota veljekset ovat käyttäneet urallaan myös äitinsä Véroniquen sukunimeä Fernández. Luca käyttää kuitenkin nykyisin isänsä nimeä Zidane.
Mahanandi (elokuva)

Mahanandi on vuonna 2005 julkaistu intialainen telugunkielinen elokuva, jonka on ohjannut V. Samudra. Pääosia näyttelevät Sumanth, Anushka Shetty sekä Srihari. Elokuva julkaistiin 3. joulukuuta 2005. "Mahanandi" toi lipputuloja kohtalaisella menestyksellä. Se on dubattu hindiksi nimellä "Ek aur Mahayudh".
Monadnock Building

Monadnock Building (tunnetaan myös nimellä Monadnock Block) on pilvenpiirtäjä joka sijaitsee osoitteessa 53 West Jackson Boulevard, eteläisessä Chicagossa, Illinois:n osavaltiossa. Rakennuksen pohjoisen puolen on suunnitellut yritys nimeltä Burnham &amp; Root. Rakentaminen alkoi vuonna 1891. Sen koristeelliset portaat ovat ensimmäinen alumiinirakenne jota käytettiin rakennustekniikassa. Eteläpuoli, joka rakennettiin vuonna 1893, oli Holabird &amp; Roche:n suunnittelema ja väriltään ja profiililtaan alkuperäinen kaltainen, mutta muuten se edustaa koristeellisempaa tyyliä. Valmistuessaan se oli suurin toimistorakennus maailmassa. Rakennuksen menestys innoitti rakentamaan uuden ja tärkeän yrityskeskuksen etelämmäs.
Bedworthin rautatieasema

Bedworthin rautatieasema on rautatieasema Bedworthin kaupungissa Warwickshiressä. Se sijaitsee Coventry–Nuneaton-radan varrella.
Asema avattiin 12. syyskuuta 1850. Sitä ehdotettiin suljettavaksi vuoden 1963 Beechingin leikkausten ensimmäisessä raportissa, ja asema suljettiinkin 18. tammikuuta 1965. Se avattiin kuitenkin uudelleen 16. toukokuuta 1988.
Asemaa käytti 91 794 matkustajaa kaudella 2017–2018.’
Pekka Wallin

Pekka Tapio Wallin (s. ) on Teknillisen korkeakoulun (myöh. Aalto-yliopisto) sähkötekniikan (mittaustekniikka) professori emeritus. 
Wallin kirjoitti ylioppilaaksi Rauman lyseosta vuonna 1962. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1968 ja Oulun yliopistosta tekniikan lisensiaatiksi 1971. 
Hän toimi Oulun yliopistossa vuonna 1969 laboratorioinsinöörinä ja vuosina 1969-75 määräaikaisena professorina. Teknillisen korkeakoulun määräaikaisena apulaisprofessorina hän toimi vuosina 1974–78; sähkötekniikan professoriksi (mittaustekniikka) hänet nimitettiin vuonna 1978. Hän johti TKK:n Sähkö- ja tietoliikennetekniikan osastoa vuosina 1990–2007. Hän siirtyi eläkkeelle professorin virasta vuoden 2007 lopussa.
Wallinin tuotantoon kuuluu useita oppikirjoja mittaustekniikan alalta ja noin 100 tieteellistä julkaisua sähkötekniikan alalta. Hänen kirjoittamiinsa oppikirjoihin kuuluu esimerkiksi Otatiedon julkaisema teos "Sähkömittaustekniikan perusteet" (1991; 4. painos: 1997, 6. p. 2001). Hän harrastaa muun muassa tähtitiedettä.
Tahvo Soranen

Tahvo Soranen ("Barney Rubble") on kuvitteellinen hahmo piirrossarjassa "Kiviset ja Soraset". Hän on Retu Kivisen paras ystävä. Tahvon loivat sarjan kehittäjät William Hanna ja Joseph Barbera. Hahmo teki ensiesiintymisensä sarjan alkaessa vuonna 1960 ja on sen jälkeen esiintynyt televisiosarjoissa, elokuvissa ja mainoksissa aina nykypäivään asti.
Tahvo on Betty Sorasen aviomies ja heillä on yksi lapsi Bamm-Bamm. Sorasten naapurissa asuvat Retu ja Vilma Kivinen. Tahvo asuu samassa paikassa Retun kanssa kuvitteellisessa esihistoriallisessa kaupungissa nimeltä Kivikylä, jossa ihmiset elävät modernia paljasjalkaista luolamieselämää. Tahvo Sorasen ääninäyttelijöinä ovat toimineet muun muassa Mel Blanc, Daws Butler, Frank Welker ja muun muassa Jeff Bergman.
Kaba (joki)

Kaba on joki Länsi-Afrikassa, joka alkaa Guineasta ja virtaa Sierra Leoneen, josta se päätyy Atlantin valtamereen. Se tunnetaan myös nimeltä Little Scarcies. Joki on marskimaan ympäröimänä. Kaban pituus on noin 280 kilometriä ja sen valuma-alue on 12 900 neliökilometriä.
Kolenté virtaa samaan Atlantin valtameren lahteen kuin Kaba, ja joensuu on vain hieman Kaban joensuusta pohjoiseen. Temnet asuttivat tämän alueen muuttaessaan nykyisen Guinean Fouta Djallonin alueelta nykyisen Sierra Leonen alueelle.
Joen aikaisempi kirjoitusmuoto oli "Scassos"; englanninkielinen nimi "Little Scarcies" tulee portugalinkielisestä nimestä "Rio dos Carceres".
Mano

Mano on joki Länsi-Afrikassa. Se alkaa Liberian Guinean ylätasangoilta ja muodostaa osan Liberian ja Sierra Leonen välisestä rajasta.
Joki virtaa Liberian Lofan sekä Sierra Leonen Konon ja Kailahunin piirikuntien läpi. Timantinlouhinta on suuri teollisuudenala näillä alueilla.
Liberia ja Sierra Leone perustivat Manojoen unionin vuonna 1973. Guinea liittyi unioniin vuonna 1980 ja Norsunluurannikko vuonna 2008.
Marokon kansalliskirjasto

Marokon kansalliskirjasto (, , lyh. BNRM) on Rabatin kaupungissa sijaitseva Marokon kansalliskirjasto. 
Kirjasto perustettiin vuonna 1924 nimellä "Bibliothèque Générale", ja se avattiin yleisölle 1. marraskuuta 1926 annetulla asetuksella. Kirjaston nimi muutettiin nykymuotoonsa vuonna 2003. Kansalliskirjaston uudisrakennus vihittiin käyttöön 15. lokakuuta 2008.
Gerda Antti

Gerda Antti (s. 20. elokuuta 1929 Ylitornion kunta, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija.
Gerda Antti syntyi Pohjois-Ruotsin Ylitorniolla viisilapsiseen perheeseen. Hän muutti Tukholmaan ja avioitui 21-vuotiaana itseään 29 vuotta vanhemman kirjailija Walter Ljunquistin kanssa. Ljunquist kuoli 1974, ja Gerda Antti on myöhemmin asunut miehensä synnyinseudulla Itä-Göötanmaan Kisassa Linköpingin eteläpuolella.
Gerda Antin esikoisteos oli vuonna 1961 ilmestynyt runokokoelma "Här och nu". Hän on sen jälkeen julkaissut esseitä, pakinoita, novelleja, romaaneja ja yhden keskustelukirjan. Hänet tunnetaan humoristisena ja teräväsanaisena maaseutuväestön kuvaajana.
Antti on saanut kirjallisuuspalkintoja "Svenska Dagbladetilta" 1977, KF-osuuskauppaliikkeen "Vi"-lehdeltä 1980, "Östersunds-Posten"-lehdeltä 1983, "Östgöta Correspondenten" -lehdeltä (Palmærpriset) 1988, Studieförbundet Vuxenskolanilta 1990 (Landsbygdens författarstipendium), Ruotsin maanviljelijöiden keskusliitolta (LRF) 1994, Ruotsin kuninkaalta 1998 (Litteris et Artibus -mitali), Ruotsin työväen sivistysjärjestö ABF:ltä 2004 (Moa-priset) ja Rolf Wirténin kulttuurisäätiöltä 2006. Vuonna 2008 hänet nimitettiin lääketieteen kunniatohtoriksi Linköpingin yliopistossa.
Gerda Antin suureen suosioon nostanut novellikokoelma "Inte värre än vanligt" (1977) pääsi vuonna 2009 mukaan teokseen "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Gerda Antti on ollut mukana Ruotsin keskustapuolueen toiminnassa ja toiminut lääninoikeuden lautamiehenä.
Aarne Jusu

Aarne Wilhelm Jusu, sukunimi aik. "Juselius" (1. toukokuuta 1893 Pori – 1. helmikuuta 1949) oli suomalainen majuri, toimitusjohtaja ja liikemies.
Jusun vanhemmat olivat merikapteeni Abraham Wilhelm Juselius ja Olga Rajahalme. Hän kävi Raahen alkeiskoulun 1912 ja Raahen Porvari- ja Kauppakoulun 1915.
Jusu oli Turussa sijainneen Lentokoulun ja Santahaminassa toimineen Ilmailupataljoonan intendenttinä 1918–1919, ilmailuvoimien intendenttinä 1919–1920 ja suojeluskuntien yliesikunnan intendentuuriosaston päällikkönä 1923–1927. Hän oli välillä Tampereen Tupakkatehdas Oy:n palveluksessa 1920–1922 ja Oy Finnish Stevedores Ab:n palveluksessa 1922–1923. Jusu toimi sitten vuodesta 1927 alkaen samana vuonna perustetun Suojeluskuntien Kauppa Oy (vuodesta 1935 Oy Skoha Ab):n toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana. Jusu oli myös Suomen Ampujainliiton liittohallituksen ja johtokunnan jäsenenä ja toimi Suomen Metsästysyhdistyksen puheenjohtajana 1936–1948. Hän perusti myös keväällä 1941 Töölöntorinkatu 2:een avatun ravintola Motin jonka kanta-asiakkaita olivat muun muassa marsalkka Carl Gustaf Mannerheim sekä presidentti Urho Kekkonen.
Klas Östergren

Klas Östergren (s. 20. helmikuuta 1955 Tukholma) on ruotsalainen kirjailija, käsikirjoittaja ja kääntäjä. Vuonna 2014 hänet nimitettiin Ruotsin akatemian jäseneksi, mutta hän erosi vuonna 2018 Metoo-kohun vuoksi.
Jo lukioaikoinaan Tukholmassa Östergren työskenteli kirjallisuuslehden toimittajana. Runoilijana 1970-luvun alussa aloittaneen kirjailijan esikoisromaani "Attila" ilmestyi vuonna 1975, ja sen jälkeen hän on kirjoittanut parikymmentä romaania sekä novelleja ja elokuva- ja televisiokäsikirjoituksia. Östergren nousi Ruotsissa tunnetuksi julkaistuaan vuonna 1980 kulttikirjaksi kohonneen teoksensa "Gentlemen", joka suomennettiin vasta 26 vuotta myöhemmin nimellä "Herrasmiehet". Siinä päähenkilö nimeltä Klas Östergren saa tehtäväkseen kirjoittaa nykyaikaisen version August Strindbergin läpimurtoteoksesta "Punainen huone". Östergren on kirjoittanut romaaneihinsa "Herrasmiehet" ja "Gangsterit" (2005) perustuvan televisiosarjan "Herrasmiehiä &amp; gangstereita", joka on esitetty Suomessa Yle Fem -kanavalla. Kääntäjänä hän on ruotsintanut monia Henrik Ibsenin draamoja.
Östergren on saanut toistakymmentä kirjallisuuspalkintoa, viimeksi Selma Lagerlöf -seuran palkinnon vuonna 2012. Vuonna 2009 hänen läpimurtoromaaninsa "Herrasmiehet" pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Yksityiselämä.
Östergren on asunut 1980-luvun lopulta lähtien Skånen Simrishamnissa. Hän oli naimisissa näyttelijä Pernilla Augustin kanssa 1982–1989, ja heillä on aikuinen tytär. Nykyisen vaimonsa Cilla Östergrenin kanssa hänellä on kaksi poikaa ja tytär.
Östergrenin isä vietti 1900-luvun alussa lapsuuttaan Suomen Turussa, jossa hänen vanhempansa olivat joitakin vuosia töissä kirjapainossa jouduttuaan Ruotsissa ammattiyhdistystoimintansa vuoksi mustalle listalle.
Amerikan konfederaation presidentti

Amerikan konfederaation presidentti oli Amerikan konfederaation valtion ja hallituksen päämies. Presidentti oli myös maavoimien, laivaston ja miliisin ylipäällikkö.
Konfederaation perustuslain 2. artikla antoi presidentille toimeenpanovallan. Tämä sisälsi vallan nimittää diplomatiasta-, sääntelystä- ja oikeuslaitoksesta vastaavia virkamiehiä. Presidentti sai myös solmia sopimuksia muiden maiden kanssa senaatin hyväksynnällä. Hänellä oli armahtamisoikeus sekä poikkeuksellisissa olosuhteissa oikeus kutsua koolle joko yhden tai molemmat kongressin huoneet.
Valitsijamiehet äänestivät presidentin epäsuoralla vaalitavalla kuuden vuoden vaalikaudelle. Presidentti oli yksi kahdesta kansallisesti äänestetystä konfederaation virasta. Toinen oli varapresidentti. Jefferson Davisista tuli väliaikaisen hallinnon päämies 18. helmikuuta 1861. Hän astui presidentin virkaan 22. helmikuuta 1862 ja toimi siinä vuoteen 1865, jolloin Yhdysvaltain ratsuväki pidätti hänet. Hän oli konfederaation ainoa presidentti.
Ferdinand II (Toscana)

Ferdinand II (; 14. heinäkuuta 1610 – 24. toukokuuta 1670) oli Toscanan suurherttua vuosina 1621–1670. Hänen pitkällä valtakaudellaan Toscanan taloudellinen ja poliittinen valta alkoi heiketä.
Medicin sukuun kuulunut Ferdinand tuli Toscanan suurherttuaksi vain 10-vuotiaana isänsä Cosimo II:n kuoltua. Aluksi valtaa käyttivät sijaishallitsijoina hänen äitinsä, Itävallan Maria Magdalena, ja hänen isoäitinsä, Lothringenin Kristiina, jotka eivät kyenneet rakentavaan yhteistyöhön. Alaikäisen Ferdinandin opiskellessa Roomassa ja Wienissä Toscanan valtiontalous ja oikeuslaitos ajautuivat huonon hallinnon vuoksi rappiolle, ja ylenmääräisiä etuoikeuksia saanut aatelisto kävi yhä itsetietoisemmaksi. Valtakuntaansa palannut Ferdinand II julistettiin täysi-ikäiseksi 17-vuotiaana vuonna 1627, mutta hän päätti edelleen jakaa vallan äitinsä, isoäitinsä ja lisäksi nuorempien veljiensä kanssa. Ferdinand toimi määrätietoisesti vuoden 1630 Firenzen ruttoepidemian aikana, mutta muuten hän ei osoittautunut valtiomiehenä edeltäjiensä veroiseksi.
Ferdinand II piti Toscanan puolueettomana kolmikymmenvuotisessa sodassa ja vuosien 1628–1631 Mantovan perimyssodassa. Hänen aikanaan Toscanan suhteet paavinistuimeen olivat ongelmalliset. Hän luovutti vuonna 1633 entisen opettajansa ja suojattinsa tiedemies Galileo Galilein pyhän istuimen tuomittavaksi tämän oppien vuoksi. Ferdinand II meni vuonna 1634 naimisiin Urbinon herttuakunnan perijättären Vittoria della Roveren kanssa, mutta koska kyseinen herttuakunta oli jo kahdeksan vuotta aiemmin liitetty Kirkkovaltioon, Ferdinand sai avioliiton seurauksena käsiinsä vain suvun irtaimen omaisuuden. Ferdinand liittoutui vuosien 1641–1644 ensimmäisessä Castron sodassa lankonsa, Parman herttua Odoardo Farnesen kanssa paavi Urbanus VIII:tta vastaan, mutta saavutetusta voitosta huolimatta rauhansopimus ei hyödyttänyt Toscanaa. Ferdinandin kuoltua vuonna 1670 Toscanan hallitsijaksi tuli hänen poikansa Cosimo III. Ferdinandin toinen poika oli kardinaali Francesco Maria de' Medici, joka peri äitinsä kautta Roveren ja Montefeltron herttuan arvon.
Ferdinand II tunnettiin myös tieteiden suosijana. Hän kannusti veljeään, kardinaali Leopoldo de’ Mediciä perustamaan vuonna 1657 tieteellisen seuran Accademia del Cimenton. Ferdinandia pidetään yhtenä lämpömittarin keksijöistä, sillä hänen johdollaan kehitettiin vuonna 1654 ensimmäinen umpinainen nestelämpömittari, joka tunnetaan virheellisesti myös Galilein lämpömittarina. Hän mahdollisesti kehitti myös ensimmäisen lauhduttamiseen perustuneen kosteusmittarin.
Marjo-Riitta Järvelin

Marjo-Riitta Järvelin (o.s. Kallio; s. ) on suomalainen lääkäri ja elämänkaaren epidemiologian professori Lontoossa Imperial College Londonissa (vuodesta 2002). Tämän ohella hän on Oulun yliopiston sivutoiminen kansanterveystieteen professori (vuodesta 1999) ja Lontoon Brunelin yliopiston vieraileva professori.
Järvelin kirjoitti ylioppilaaksi Ylivieskan yhteiskoulusta vuonna 1974. Hän valmistui Oulun yliopistosta lääkäriksi (LL) vuonna 1980 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi epidemiologiasta vuonna 1989. Hänen lapsuusiän virtsan karkailua selvittäneen, etiologisen epidemiologian aihepiiriin kuuluneen englanninkielisen artikkeliväitöskirjansa aiheena oli "Childhood enuresis : an epidemiological and aetiological survey of seven-year-old children". Järvelin sai lastenlääkärin erikoislääkärin pätevyyden 1987.
Tämän jälkeen hän valmistui vuonna 1994 University of Londonista (Lontoo, Iso-Britannia) ympäristöepidemiologian maisteriksi (Environmental Epidemiology and Policy) ja laillistettiin lääkärinä myös Britanniassa vuonna 1998. 
Professori Järvelin tunnetaan muun muassa suuriin pohjoissuomalaisiin väestöaineistoihin pohjautuvista kansanterveydellisistä tutkimuksistaan yli 25 vuoden ajalta. Keskeisenä tutkimusaineistona ovat olleet Pohjois-Suomen syntymäkohorttiaineistot NFBC1966 ja NFBC1986, joita kerättiin tutkittavien äitien ollessa raskaana vuosina 1965 ja 1985. Järvelin on toiminut näiden syntymäkohorttiaineistojen tutkimusjohtajana useiden vuosien ajan. Pitkä seuranta-aika on mahdollistanut koko elämänkaaren kattavan kansanterveydellisen lähestymisen. Näitä aineistoja käyttäen Järvelin on yhteistyökumppaneineen tutkinut muun muassa geneettisten ja varhaisiän ympäristöön liittyvien tekijöiden vaikutusta monien sairauksien syntymisessä. Hän koordinoi myös kansainvälistä DynaHEALTH-tutkimushanketta (eräs Horisontti 2020 -hanke), joka keskittyy terveemmän ja aktiivisemman ikääntymisen tukemiseen ja kakkostyypin diabeteksen ja lihavuuden pienentämiseen. 
Järvelin on julkaissut yli 700 tieteellistä artikkelia ja ohjannut 29 väitöskirjatyötä vuoden 2017 alkuun mennessä. Professori Järvelin on myös saanut monia kansainvälisiä tunnustuksia tieteellisestä työstään. Hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2013 lähtien.
Saksan Länsi-Afrikka

Saksan Länsi-Afrikalla () tarkoitetaan Saksan protektoraatteja Länsi-Afrikassa vuosien 1884 ja 1919 välillä. Termiä käytettiin yleensä yhdessä Saksan Kamerunista ja Togomaasta. Harvemmin myös Saksan Lounais-Afrikka laskettiin mukaan termin alle. 
Historia.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Saksan viholliset Ranska ja Iso-Britannia hyökkäsivät Togomaahan ja Kameruniin. Togomaan saksalainen kuvernööri H. G. von Doering antautui ranskalaisille ja briteille 26. elokuuta 1914. Kamerunissa saksalaisten vastarinta jatkui pidempään, he antautuivat vasta helmikuussa 1916.
Alueet.
Saksan Länsi-Afrikka koostui vuosina 1884–1911 seuraavista alueista, lukuun ottamatta Saksan Lounais-Afrikkaa.
Sigurd Wikström

Sigurd Viktor Wikström (12. tammikuuta 1907 Karjalohja – 10. maaliskuuta 1994) oli suomalainen linja-autoliikennöitsijä ja liikenneneuvos.
Wikström aloitti liikennöinnin vuonna 1931 Helsinki–Porkkala-linjalla ja laajensi liikennöintiä muutamassa vuodessa myös Obbnäsiin ja Lohjalle. Vuonna 1935 hän oli perustamassa Oy Lohjan Liikenne Ab:n yhdessä Arne Anderssonin ja August Hongiston kanssa. Lohjan Liikenne laajeni ostamalla muun muassa vuonna 1960 "Sulo I. Lahtinen Oy":n ja vuonna 1970 Juho Heinon yrityksen niin että yrityksen toiminta-alueeksi tuli Lohja, Tammisaari, Hanko, Sammatti, Salo ja Siuntio. Vuonna 1970 Oy Lohjan Liikenne Ab osti aluksi puolet linja-autoliike "Oy Elin Lindberg Ab":stä (myöhemmin loput) ja oli perustamassa "LL Tourist Service" matkatoimistoa. Linja-autoliikenteen ohella Oy Lohjan Liikenne Ab harjoitti hinausautopalvelua. Lohjan Liikenteen palveluksessa oli vuonna 1968 yli 140 henkilöä. 
Wikström sai liikenneneuvoksen arvon vuonna 1972. Wikström myi osuutensa Oy Lohjan Liikenne Ab:sta vuonna 1978 siirtyen eläkkeelle. Vuonna 1995 Lohjan liikenne Oy, sen emoyhtiö "Siuntion Linja Oy" sekä tytäryhtiö "Kuljetus Huhtala Oy" myytiin Pohjolan Liikenne Oy:lle.
Sigurd Wikström oli naimisissa vuodesta 1967 Liisa Marjatta Pulkkilan (1922–1997) kanssa. Vuonna 1988 he tekivät Paulon Säätiölle lahjoituksen, jolla perustettiin säätiön yhteyteen vuonna 1990 "Sigurd ja Liisa Wikströmin rahasto".
Germaniawerft

Germaniawerft tai virallisemmin Friedrich Krupp Germaniawerft oli saksalainen laivanrakennusyritys, jonka toimitilat sijaitsivat Kielin satamassa. Yritys oli merkittävin sukellusveneiden valmistaja Saksan keisarikunnan laivastolle ensimmäisessä maailmansodassa ja Kriegsmarinelle toisessa maailmansodassa. Alun perin yritys perustettiin vuonna 1867, mutta se ajautui konkurssiin. Friedrich Krupp osti konkurssipesän. Liittoutuneet sulkivat telakan toisen maailmansodan jälkeen.
Historia.
Lloyd Foster perusti vuonna 1867 Norddeutsche Schiffbau-Gesellschaftin Gaardeniin lähelle Kieliä. Yrityksen tavoitteena oli valmistaa sota- ja kauppalaivoja. Vuonna 1876 yhtiö valmisti keisari Vilhelm II:n henkilökohtaisen jahdin "SMY Hohenzollernin".
Yhtiö ajautui 1879 konkurssiin ja se jouduttiin myymään, jolloin siitä tuli osa Märkisch-Schlesischen Maschinenbau und Hütten-Aktiengesellschaftia, joka oli vuodesta 1822 alkaen valmistanut höyrykoneita Berliinissä. Muutamaa vuotta myöhemmin yritys ajautui jälleen ongelmiin ja loppuvuodesta 1882 perustettiin uusi yritys, Schiff- und Maschinenbau-Actien-Gesellschaft Germania.
Yhtiö valmisti edelleen jokusen sotalaivan ja sillä oli hyvä maine torpedoveneiden valmistajana. Kuitenkin talousongelmat olivat aina läsnä ja elokuun lopulla 1896 Krupp osti yrityksen kiinnostuttuaan laivanrakennuksesta. Yhtiön telakan pinta-ala kaksinkertaistui 1898–1902 ja se kykeni valmistamaan entistä suurempia aluksia. Vuonna 1902 yhtiö vaihtoi nimensä Friedrich Krupp Germaniawerftiksi.
Vuonna 1908 telakka valmisti Max Oertzin suunnitteleman kuunari "Germanian" Gustav Krupp von Bohlen und Halbachille. Se oli kokoluokkansa ensimmäinen Saksassa valmistettu jahti. Ennen ensimmäistä maailmansotaa telakka valmisti joukon taistelulaivoja Saksan keisarikunnan laivastolle. Sodan aikana telakka keskittyi sukellusveneiden valmistukseen ja valmisti laivastolle kaikkiaan 84 sukellusvenettä.
Sodan jälkeen telakka palasi siviilialusten valmistukseen. Toisessa maailmansodassa telakka oli eräs tärkeimmistä Kriegsmarinen toimittajista, mihin eräänä syynä oli telakan ja laivaston Kielin tukikohdan läheisyys. Sodan aikana telakalla oli tilaus 240 sukellusveneestä, joista se valmisti 131. Vuonna 1944 telakalla oli töissä yli 10 000 työntekijää, joista noin 11 prosenttia oli pakkotyöläisiä.
Telakalta laskettiin 26. huhtikuuta 1945 vesille viimeinen sukellusvene "U-4714", mutta sota päättyi ennen aluksen palvelukseenottamista.
Sodan jälkeen osittain raunioitunut telakka oli eräs ensimmäisistä liittoutuneiden haltuunottamista yrityksistä. Raskaasti pommitetun Kielin asukkaat protestoivat tuloksetta päätöstä vastaan. Telakka romutettiin eikä sitä rakennettu uudelleen. Howaldtswerke-Deutsche Werft osti 1960-luvun lopulla telakka-alueen sukellusveneiden valmistamiseksi. Vuonna 2015 sukellusveneiden valmistus alueella alkoi uudelleen.
Hannu-Pekka Holmström

Hannu-Pekka Holmström (17. maaliskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen balettitanssija ja balettipromoottori. Hän oli 1970-luvun alussa tanssin uusi tähti ja valmistunut Vaganovan balettiakatemiasta.
Holmström oli Kansallisoopperan tanssija 1972–1988. Hän oli Savonlinnan balettijuhlien taiteellinen johtaja 2011, mutta siirtyi kesken sopimuskauden Mikkelin balettijuhlien palvelukseen.
Holmström on tehnyt tanssijan uraa myös Venäjällä ja Keski-Euroopassa.&lt;br&gt;
Vuonna 2019 Holmströmille myönnettiin taiteilijaeläke.
Hooker ’N Heat

Hooker ’N Heat on John Lee Hookerin &amp; Canned Heatin tupla-albumi, joka julkaistiin vuonna 1971.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet John Lee Hooker, ellei toisin mainita.
Lovelace-mitali

Lovelace-mitali on British Computer Societyn vuonna 1998 perustama palkinto, jota jaetaan tietojenkäsittelytieteen parissa tekemistä saavutuksista. Palkinto on nimetty englantilaisen matemaatikon Ada Lovelacen mukaan, ja sitä pidetään alan merkittävimpänä brittiläisenä palkintona.
Lovelace-mitalin saajan saavutukset tietojenkäsittelytieteen parissa tulkitaan melko laajasti, sillä palkintoehdokas voi olla ollut mukana kehittämässä tietojenkäsittelytiedettä, tietokonetekniikkaa tai informaatiotutkimusta joko akateemisesti, teollisuuden kannalta tai opetukselliseksi. Pääsääntöisesti vuosittain mitali annetaan yhdelle henkilölle, mutta säännöt eivät estä useampaakaan palkittua. Suurin rajoite mitalin saajalle on se, että henkilöllä tulee olla jonkinlainen suora yhteys Britanniaan.
Fantomas (Louis Feuilladen elokuvasarja)

Fantomas () on vuosina 1913–1914 valmistunut ranskalainen mykkäelokuvasarja. Louis Feuilladen ohjaamien rikoselokuvien päähenkilöä Fantomasia esittää René Navarre.
Juoni.
Fantomas on eri hahmoiksi muuntautuva mestaririkollinen, joka herättää kauhua koko Pariisissa. Häntä jahtaavat rikosetsivä Juve ja tämän apuri toimittaja Fandor.
Tuotanto ja vastaanotto.
Gaumontin tuottama "Fantomas" on yksi 1910-luvun merkittävimmistä rikoselokuvasarjoista. Sen tärkeimmät edeltäjät ovat Victorin Jassetin Zigomar-elokuvat (1911–1913). Marcel Allainin ja Pierre Souvestren kioskikirjoihin perustuva sarja käsittää viisi erillistä elokuvaa, joilla on oma juonensa. Cliffhangeriin päättyvistä jaksoista koostuva sarjaelokuva syntyi vasta muutamia vuosia myöhemmin. 
Ensimmäisen maailmansodan keskeyttämän sarjan elokuvat ovat:
Feuilladen Fantomas on eri yhteiskuntaluokkien välillä liikkuva synkkä hahmo, jonka pelottavat ja usein veriset seikkailut sijoittuvat keskelle rauhalliselta vaikuttavaa arkielämää. Valtavan suosion saaneen sarjan ansioina on pidetty sen tehokasta kerrontatekniikaa ja autenttista miljöökuvausta.
Suomessa sarjan ensimmäinen elokuva sai ensi-iltansa toukokuussa 1913 ja viimeinen vuotta myöhemmin. Helsingin elokuvaohjelmistosta säännöllisesti kirjoittaneet "Nya Pressen" ja "Dagens Press" kuvailivat sarjaa ”varmasti parhaaksi, mitä täällä on esitetty” ja kertoivat sen olleen suuri yleisömenestys elokuvateatteri Maximissa. Kaivatulle sarjalle lupailtiin jatkoa sodan jälkeen, mutta jonkinlaiseksi korvikkeeksi saatiin jo sitä ennen Gaumontin ja Feuilladen seuraava sarja "Vampyyrit" ("Les Vampires", 1915–1916).
Ruutimylly

Ruutimylly oli mylly, jossa valmistettiin mustaruutia. Nämä ruutimyllyt olivat kemianteollisuuden alku ja kemian prosessiteollisuuden lähtökohta Euroopassa.
Eurooppalaiset valtakunnat pyrkivät saamaan sodankäyntiinsä omavaraisuutta luomalla ruudinvalmistusta ruutimyllyissä. Mustaruuti valmistettiin näissä ainesosistaan puuhiilestä, salpietarista ja rikistä. Salpietaria saatiin salpietarikeittämöistä, puuhiiltä sysiä hiilestämällä ja rikkiä malmiesiintymistä louhimalla.
Ruutimyllyt ruutitehtaiden edelläkävijöinä.
Ruutimyllyjä pidettiin jo 1500-luvulla toiminnassa Suomen puolustuslinnojen yhteydessä. Myös rintaman tarpeisiin perustettiin ruutimyllyjä sodankäynnin tarpeisiin. Ruutimyllyn toimintaa johti ja käskytti ruutimestari.
Suomessa ruutimyllyjen toiminta keskitettiin 1600-luvun kuluessa ruutitehtaille, jotka sijaitsivat pääsääntöisesti Ruotsissa. Suomessa toimi Ruotsin vallan aikana kaksi pienehköä ruutitehdasta Marttilassa ja Mustasaaressa. Toiminta kuitenkin siirtyi pikkuhiljaa Ruotsiin siten että Isovihan jälkeen ruudinvalmistus oli siirtynyt Suomesta kokonaan Ruotsiin. Venäjän-vallan alkuaikoina tuli taas ajankohtaiseksi ruutitehtaiden perustaminen Suomeen. Ruutia näet käytettiin lisääntyvässä määrin muutenkin kuin sotilaallisesti. Kahden rauenneen ruutitehtaan perustamishankkeen jälkeen onnistui ruutitehtaan perustaminen Östermyran ruukkiin, jossa tehdas aloitti vuonna 1828.
Ruudin valmistus ruutimyllyssä.
Seinäjoen Östermyran ruutimyllyn reseptin mukaan mustaruudin valmistus alettiin jauhamalla erikseen salpietari, hiili ja rikki, jonka jälkeen nämä sekoitettiin suhteessa 75:15:10. Tämä seos sitten sekoitettiin ruutimyllyssä, joka oli nahalla sisältä vuorattu sylinteri. Ruutimyllyä pyöritettäessä sekoittumista edistettiin messinkikuulilla, jotka sekoittivat vapaasti ruutimassaa. Näin saatu ruuti kostutettiin vedellä ja prässättiin levyiksi. Levyt murettiin puukuulilla murskaten ja eri vahvuisilla sihdeillä lajitellen ruutirakeiksi. Sihdattu ruuti kuivattiin kolmen päivän ajan 56 asteen lämmössä. Tämän jälkeen ruutirakeet vielä puhdistettiin ruutipölystä. Hienoin ruutirae saatettiin vielä kiillottaa pyörivässä tynnyrissä. Kukin ruutilaji pakattiin 40 kilon vetoisiin ruutitynnyreihin.
Ortamo Mattila

Ortamo Mattila (8. lokakuuta 1911 Hollola – 24. syyskuuta 1966 Lahti) oli suomalainen taiteilija ja kuvaamataidon opettaja.
Ortamo Mattila on yksi sodanjälkeisen lahtelaisen kuvataiteen keskeisistä hahmoista. 1930-luvun jälkipuoliskolla hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa Helsingissä (Ateneum) graafisella osastolla. 1938 hän voitti ensimmäisen palkinnon Juhannuskeinu-julisteellaan Ateneumin julistekilpailussa. Taideteollisen korkeakoulun arkistossa on kaksi hänen opiskeluaikaista harjoitustyötään, puupiirros "Savonlinna" ja akvarelli "Ornamentti". Sodasta palattuaan hän toimi vapaana taiteilijana Jyväskylässä ja Lahdessa.
Näyttelyissä Mattilan teokset saivat hyvän vastaanoton sekä arvostelijoilta että yleisöltä. Erityisesti hänen taitonsa akvarellistina ja rohkeana värien käyttäjänä sai tunnustusta. Jyväskylässä hänen 48 työtä sisältänyt näyttelynsä 1945 myytiin loppuun. Hänen työnsä sijoittuivat hyvin lahtelaisten taiteilijoiden sommittelukilpailussa 1948. Lahden taiteilijayhdistyksen kevätnäyttely 1949: "Tuntureita" IV palkinto. Hän oli mukana myös Lahden taidehallin avajaisnäyttelyssä vuonna 1949. 
Jyväskylässä Mattila kuului Jyväskylän taiteilijaseuraan. Vuonna 1947 hän oli perustamassa Lahden Kuvaamataiteilijain Kerhoa, joka 1954 muutettiin Lahden Taiteilijaseuraksi.
Maalaustaiteen ohella Mattila toimi myös graafikkona. Hän on laatinut kansikuvia Kustannusosakeyhtiö Mietteen julkaisemiin teoksiin.
1940-luvun lopulla Mattila kiinnostui Lapin maisemista, mikä vei hänet 1950 kansakoulunopettajaksi Kittilän Tepsaan. Opettaminen vei voiton taiteilijan urasta, ja hän toimi kuvaamataidon opettajana Suolahden, Leppävirran ja Kangasniemen yhteiskouluissa. Opettajantyönsä ohella hän talletti teoksiinsa Keiteleen, Leppävirran ja Puulaveden maisemia. Lahteen Mattila palasi 1961 ja opetti kuolemaansa asti 1966 kuvaamataitoa Lahden yhteiskoulussa ja graafikkona myös somistusta Lahden kauppaoppilaitoksessa.
Mattilan haastattelu ja toimittajan vierailu hänen ateljeessaan on kuvattu artikkelissa "Taiteilijaidylliä Möysässä: Käynnillä Ortamo Mattilan ateljeessa."
René Navarre

René Navarre (8. heinäkuuta 1877 Limoges – 8. helmikuuta 1968 Azay-sur-Cher, Indre-et-Loire) oli ranskalainen näyttelijä.
Navarre aloitti elokuvauransa vuonna 1911 Gaumontilla, jossa hän teki yli 60 elokuvaa etupäässä Louis Feuilladen ohjaamana. Hänen tunnetuin roolinsa oli Fantomas vuosina 1913–1914. Vuonna 1915 Navarre kutsuttiin ensimmäiseen maailmansotaan. Hänet vapautettiin pian palveluksesta, minkä jälkeen hän perusti oman tuotantoyhtiön. Vuosien 1918 ja 1946 välillä Navarre näytteli yli 20 elokuvassa. 1910- ja 1920-lukujen vaihteessa hän teki myös muutamia ohjaustöitä.
Simeon Uusteologi

Simeon Uusteologi (, n. 957-1037 jaa.) oli bysanttilainen munkki ja runoilija, ja erityisesti ortodoksisen kirkon merkittävä teologinen ajattelija. Hän on yksi kolmesta henkilöstä, joka on saanut teologin arvonimen ortodoksisessa kirkossa. Simeonia pidetään klassisena mystikkona ja Pyhän Hengen roolia pohtineena teologina. Hän eli ensin maallista elämää, mutta muutti 27-vuotiaana luostariin ja vietti eri luostareissa lopun ikänsä. Hänet myöhemmin julistettiin pyhimykseksi. 
Simeon oli tuottelias kirjailija. Häneltä on säilynyt noin 92 opetuspuhetta ja 55 hymniä. Puheissaan hän käsittelee kristillisiä aiheita kuten katumusta, rukousta, hengellistä ohjausta, ehtoollista, Pyhän Hengen kastetta, yhdistymistä Jumalaan ja ihmisen jumalalistumista. Hymneistä parhaiten tunnettuja ovat ne, joissa Simeon kuvailee Jumalan ja ihmisen välistä suhdetta. Yksi Simeonin hymneistä kuuluu rukouksiin, jotka luetaan ennen ehtoollista.
Uni (jumalatar)

Uni on etruskien jumalatar ja taivaan jumalan Tinian puoliso sekä Perugian suojelusjumalatar. Hän oli etruskimytologian johtava naishahmo. Uni vastaa kreikkalaisten Heraa. Hänen nimensä ei mahdollisesti ole alkuperältään etruskinkielinen, vaan pohjana on latinalainen nimi Iuno eli Juno.
Uni muodosti yhdessä puolisonsa Tinian sekä Menervan kanssa etruskijumalten ylimmän kolminaisuuden.
Etruskien mytologiassa Unin rintamaitoa juo Herkules. Hän tekee sen siksi, että hänestä tulisi kuolematon.
Rewrite

 on japanilaisen musiikkiyhtye Asian Kung-fu Generationin viides single, joka julkaistiin 4. elokuuta 2004. Se on peräisin albumilta "Sol-fa". Se on "Fullmetal Alchemist" -animesarjan alkutunnus.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Masafumi Gotō.
Aladdin (vuoden 2019 elokuva)

Aladdin on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut Guy Ritchien ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen fantasiamusikaalielokuva. Se on näytelty versio Disneyn vuoden 1992 samannimisestä animaatioelokuvasta, joka puolestaan perustuu Aladdinin ja taikalampun tarinaan Tuhannen ja yhden yön satukokoelmasta. Elokuvan nimiroolissa esiintyy Mena Massoud ja muissa päärooleissa Naomi Scott, Will Smith, Marwan Kenzari, Navid Negahban, Nasim Pedrad ja Billy Magnussen. Elokuvan kuvaukset alkoivat syyskuussa 2017 ja se sai ensiesityksensä Pariisin Grand Rexissä 8. toukokuuta 2019.
Elokuva sai ensi-iltansa Suomessa 22. toukokuuta 2019 ja Yhdysvalloissa 24. toukokuuta 2019. Elokuva oli Suomen kymmenenneksi katsotuin vuonna 2019: se keräsi elokuvateattereissa 201 305 katsojaa.
Näyttelijät.
Lisäksi elokuvassa toimii mieskuorona Mikko Jokinen, Pekka Kuorikoski, Ilari Hämäläinen, Matti Holi, Markus Bäckman ja naiskuorona Katja Aakkula, Maaria Nuoranne, Katja Sirkiä, Hanna Kaila ja Raili Raitala. Suomenkielisen version ohjauksesta vastaa Antti L. J. Pääkkönen.
Helvi Nuorgam-Poutasuo

Helvi Nuorgam-Poutasuo, o.s. Nuorgam (15. lokakuuta 1943 Utsjoki – 16. heinäkuuta 2017 Utsjoki) oli saamen kielen opettaja, kielenkääntäjä ja luottamushenkilö. 
Helvi Nuorgamin vanhemmat olivat Niiles Nuorgam ("Niillas-Jon Niillas") ja Magga Nuorgam, o.s. Helander ("Ápparan-Mággá"). Isänpuoleinen suku oli kotoisin Utsjoelta ja Inarista, äidinpuoleinen suku Utsjoelta. Hän kävi keskikoulun Ivalossa ja kirjoitti ylioppilaaksi Mäntsälässä. Vuonna 1967 hän meni naimisiin Kari Poutasuon kanssa. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa. 
Helvi Nuorgam-Poutasuo oli saamen kielen lehtori Oulun yliopistossa 1970–1972. Hän oli mukana saamenkielisen "Sápmelaš"-lehden toimituksessa Pekka Sammallahden, Samuli Aikion ja Sulo Aikion kanssa. "Sápmelaš"-lehden toimituskunta palkittiin tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla sanomalehtityöstä vuonna 1976. 
Vuosina 1976–1987 ja 1992–1995 hän oli saamelaisparlamentin jäsen (varapuheenjohtajana 1977–1979 ja 1992–1995). Vuosina 1996–1999 hän oli saamelaiskäräjien jäsen.
Kaiserliche Werft Wilhelmshaven

Kaiserliche Werft Wilhelmshaven oli saksalainen Wilhelmshavenissa sijainnut laivanrakennusyhtiö, joka perustettiin vuonna 1871 ja lakkautettiin vuonna 1918. Kaiserliche Werft Danzigin ja Kaiserliche Werft Kielin kanssa se oli kolmas ainoastaan Preussin ja myöhemmin Saksan keisarikunnan laivastolle sotalaivojen valmistukseen keskittynyt telakka. Ensimmäisen maailmansodan päättyessä kaikki kolme telakkaa suljettiin, mutta Wilhelmshaven avattiin uudelleen vuonna 1919 aluksi nimellä Reichsmarinewerft ja vuoden 1935 jälkeen nimellä Kriegsmarinewerft Wilhelmshaven
Historia.
Yhtiön edeltäjä perustettiin vuonna 1853 Oldenburgin suurherttuakunnan ja Preussin kuningaskunnan välisellä sopimuksella Jade-joen suistoon. Sopimuksen tavoitteena oli suojata Oldenburgin kauppalaivastoa Preussin laivastolla ja toisaalta laajentaa Preussin vaikutusvaltaa Saksan länsiosiin. Jaden sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen noin 3,10 neliökilometriä Oldenburgin aluetta Jaden suistosta siirtyi Preussin hallintaan.
Laivastotukikohta oli Preussin laivastolle aluksi ainoastaan arsenaali, varastoja ja korjaustelakka. Tarvittavat satama, telakka ja työpajat valmistuivat vasta myöhemmin. Preussin voitettua Itävallan vuoden 1866 sodassa perustettiin Pohjois-Saksan liitto ja alue siirtyi Preussilta liiton hallintaan.
Preussin kuningas Wilhelm I avasi telakan virallisesti 1869 ja se tunnettiin aluksi kuninkaallisena telakkana, mutta se sai nimen Marinewerft des Norddeutschen Bundes. Saksan keisarikunnaksi julistamisen jälkeen vuonna 1871 telakka sai lopullisen nimensä Kaiserliche Werft Wilhelmshaven.
Laivaston laajentamistarpeet pakottivat telakan laajentamiseen. Wilhelm II ja hänen merivoimiensa komentaja amiraali von Tirpitz laajnesivat telakkaa, josta tuli nopeasti suurin ja merkittävin kolmesta keisarillisesta telakasta. Vuonna 1880 telakalla työskenteli 3 000 henkeä ja viimeisenä toimintavuonna 1918 21 000.
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä telakka suljettiin, kunnes se avattiin uudelleen nimellä Reichsmarinewerft Wilhelmshaven ja edelleen vuodesta 1935 alkaen Kriegsmarinewerft Wilhelmshaven
Tara (nimi)

Tara on pääasiassa englanninkielisissä maissa esiintyvä naisen etunimi. Alkuperältään se on englantilaistettu muoto irlantilaisesta gaelinkielisestä paikannimestä "Teamhair", joka merkitsee maan kohoumaa. Teamhair eli Tara on Dublinin lähellä sijaitseva pyhä kukkula, jolla Irlannin kuninkaat aikoinaan kruunattiin. Tara-nimen yleistymiseen ovat vaikuttaneet Margaret Mitchellin romaani "Tuulen viemää" vuodelta 1936 ja sen pohjalta tehty samanniminen elokuva vuodelta 1939. Niissä Tara esiintyy päähenkilön, Scarlett O’Haran omistaman plantaasin nimenä.
Nimi Tara esiintyy myös Intiassa, jossa se käsitetään johtuvaksi "tähteä" tarkoittavasta sanskritin sanasta "tara". Tara on myös hindulaisen jumalan nimi.
Suomessa nimi Tara on maaliskuun 2025 loppuun mennessä annettu noin 785 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt vuoden 1980 jälkeen. Taralla ei ole Suomessa nimipäivää.
Pakistanin dominio

Pakistan (, ), joka tunnettiin myös nimeltä Pakistanin dominio (), oli itsenäinen dominio Etelä-Aasiassa vuodesta 1947 vuoteen 1956. Valtio perustettiin Intian jaon seurauksena, jolloin uusi valtio nimeltä Pakistan perustettiin. Dominio, joka sisälsi suuren osan nykypäivän Pakistanista ja Bangladeshista, koostui entisen Brittiläisen Intian muslimienemmistöisistä alueista. 
Vuonna 1956 Pakistan jaettiin hallinnollisesti läntiseen Länsi-Pakistaniin ja Itä-Bengalin provinssiin, joka uudelleennimettiin itäiseksi osaksi nimeltä Itä-Pakistan. Vuonna 1971 Itä-Pakistan irrottautui uniosta, jolloin siitä tuli Bangladesh.
Elmo (lehti)

Elmo oli suomalainen urheiluaiheinen kuukausilehti. Sen perusti Jukka Rönkä yhdessä usean muun entisen "Urheilulehden" toimittajan kanssa. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin 7. syyskuuta 2017. Lehti ilmestyi aluksi kerran viikossa, mutta toukokuusta 2019 alkaen se ilmestyi 100-sivuisena kerran kuussa.
Lehden julkaiseminen päättyi, kun lehden kustantaja Lehtimoguli Oy jätti konkurssihakemuksen 1. kesäkuuta 2021. Yhtiön omistajat ilmoittivat konkurssista huolimatta jatkavansa toimintaa ElmoTV-nimisen verkkosivuston parissa Mitany Media -yhtiön kautta.
Lehtimoguli

LehtiMoguli Oy oli suomalainen aikakauslehtikustantamo, joka perustettiin vuonna 2017. Se kustansi urheiluaiheista Elmo-lehteä sekä vuoden 2020 alussa Fokus Medialta ostamaansa senioreille suunnattua Omaa Aikaa.
Yritys hakeutui yrityssaneeraukseen lokakuussa 2020. Yritys jätti konkurssihakemuksen 1. kesäkuuta 2021.
Ferdinand I (Toscana)

Ferdinand I (; 30. heinäkuuta 1549 – 3. helmikuuta 1609) oli Toscanan suurherttua vuosina 1587–1609. Hän pelasi taitavasti aikansa suurvaltoja vastakkain, ja hänen valtakautenaan Toscanan vaikutusvalta ja vauraus lisääntyivät.
Ferdinand oli Toscanan ensimmäisen suurherttuan Cosimo de’ Medicin eli Cosimo I:n nuorempi poika, joka nimitettiin vain 14-vuotiaana kardinaaliksi. Hänestä tuli Toscanan hallitsija vanhemman veljensä Frans I:n kuoltua pojattomana vuonna 1587. Ferdinand luopui kardinaalin virasta mennessään vuonna 1589 naimisiin Lothringenin herttua Kaarle III:n tyttären Kristiinan kanssa. Avioliiton avulla Ferdinand I tiivisti Toscanan suhdetta Ranskan kanssa, mikä toimi vastapainona Espanjan saavuttamalle vaikutusvallalle Italiassa. Ferdinand tuki Henrik Navarralaista Ranskan hugenottisodissa lainaamalla hänelle salaa rahaa sekä lähettämällä vuonna 1591 Toscanan joukot miehittämään Ifin linnaa, mikä esti Espanjaa hyökkäämästä Marseilleen. Henrikin tultua Ranskan kuninkaaksi Ferdinand veti lopulta joukkonsa pois Ifistä vuonna 1598. Kuningas Henrik meni vuonna 1600 naimisiin Ferdinandin veljentyttären Maria de’ Medicin kanssa, mikä vahvisti maiden välistä liittoa.
Ferdinand I tuki toisaalta Itävaltaa sodassa Osmanien valtakuntaa vastaan. Toscanan laivasto saavutti useita merivoittoja turkkilaisista vuosina 1605–1609. Poikansa Cosimon Ferdinand naitti vuonna 1608 keisari Rudolf II:n serkulle, arkkiherttuatar Maria Magdalenalle. Cosimo seurasi isäänsä valtaistuimelle tämän kuoltua vuonna 1609.
Ferdinand tunnettiin kulttuurin ja taiteiden suosijana. Kardinaaliaikanaan hän rakennutti Roomaan nykyisen Villa Medicin huvilan. Hän toimi myöhemmin muun muassa Giulio Caccinin, Jacopo Corsin ja muiden Camerata-piirin säveltäjien mesenaattina. Ferdinand edisti myös Toscanan alueen taloudellista kehitystä jatkamalla edeltäjiensä aloittamaa soiden kuivattamista, kanavien rakentamista sekä kehittämällä Livornon satamakaupunkia ja tekemällä siitä turvapaikan muista maista karkotetuille juutalaisille ja protestanttisille kauppiaille.
Ferdinandin huhuttiin pitkään myrkyttäneen veljensä Fransin ja tämän toisen vaimon Bianca Cappellon, koska he kuolivat erikoisesti samana päivänä. Vuonna 2010 tehdyn tutkimuksen mukaan Fransin todennäköinen kuolinsyy oli kuitenkin malaria, joten Ferdinandin maine on tältä osin puhdistettu.
BMW 5-sarja (F10)

BMW F10 on BMW 5-sarjan kuudennen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2010–2017. Se korvasi edeltäneen E60-mallin ja seuraajaksi tuli G30. 5-sarjan Gran Turismon korvasi puolestaan 6-sarjan Gran Turismo.
BMW 5-sarja (F10) 2010–2017.
BMW F10 esiteltiin marraskuussa 2009 neliovisena sedanina. Mallistoon kuuluivat myös farmari (F11) sekä fastback-korinen Gran Turismo (F07). 5-sarjan pohjalevylle perustuvat myös 6-sarja (F13) ja 6-sarjan Gran Coupé. 
Vuoden 2010 Euro NCAP -kolaritestistä BMW F10 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Vuonna 2013 suurimmat ulkonäölliset uudistukset kohdistuivat etupuskuriin ja takavaloihin. Lisäksi Gran Turismo -mallin takaluukun kansi muotoiltiin uudelleen, jolloin myös tavaratilan koko kasvoi.
BMW M5.
Urheilumalli M5 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2011. Siinä on kaksoisturboahdettu 4,4-litrainen V8 teholtaan 552 hevosvoimaa. Voimansiirtona on seitsemänportainen kaksoiskytkinvaihteisto.
Shigatsu wa kimi no uso

Shigatsu wa kimi no uso (), tunnetaan myös nimellä "Your Lie in April", on Naoshi Arakawan kirjoittama ja kuvittama mangasarja. A-1 Picturesin siihen pohjautuvaa animesarjaa esitettiin lokakuusta 2014 maaliskuuhun 2015 Fuji TV:n noitaminA-ohjelmapaikalla. Sarjasta on tehty myös elokuvamukaelma, joka sai ensi-iltansa Japanissa syyskuussa 2016.