tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Niilo Visapää

Niilo Karl Robert Visapää (sukunimi vuoteen 1932 "Backberg", 27. toukokuuta 1904 Rauma – 4. joulukuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen teologian kandidaatti, kouluneuvos, yliopettaja ja rehtori.
Visapään vanhemmat olivat Adolf Daniel Backberg (1868–1937) ja Alina Ingeborg Malmström (k. 1948). Hänen veljensä oli diplomi-insinööri ja kalterijääkäri Harry Backberg.
Visapää pääsi ylioppilaaksi 1922 ja hän suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1926 sekä valmistui teologian kandidaatiksi 1929.
Visapää toimi Kotkan lyseon uskonnon ja filosofian alkeiden vanhempana lehtorina 1929–1935, Helsingin eteläisen seurakunnan virallisena apulaisena 1936–1944 ja Mannerheimin Lastensuojeluliiton sotaorpotoiminnan johtajana 1944–1946. Hän oli Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa uskonnon, sielutieteen ja filosofian vanhempana lehtorina 1947–1969, yliopettajana 1969–1971 sekä rehtorina 1968–1971. Hän oli myös koulun kirjastonhoitajana 1948–1969. Visapää oli lisäksi kouluhallituksessa tilapäisenä tarkastajana 1950 ja 1952 sekä vt. kouluneuvoksena 1943, 1950–1953 ja 1955–1957. Hän sai kouluneuvoksen arvonimen 1965.
Visapää oli naimisissa vuodesta 1939 kirjailija Sinikka Kallio-Visapään kanssa.
Ford V8

Ford V8 on Fordin vuosina 1932–1940 valmistama automalli. Ford V8 esiteltiin maaliskuun lopussa 1932. Tuolloin halvin Ford V8 katottomalla 18 Roadster-korilla maksoi Yhdysvalloissa 460 dollaria. Ford V8 osoittautui aluksi niin suosituksi malliksi, että autoja ei ehditty valmistaa kysyntää vastaavaksi. Suomessa Ford V8 esiteltiin kesäkuun 1932 alussa ja myynti alkoi saman vuoden lopussa. Fordin markkinaosuus Suomen automarkkinoilla vuonna 1932 oli jopa 60 prosenttia.
Vuonna 1920 Fordin perustaja Henry Ford antoi määräyksen 8- ja 12-sylinterisen moottorin suunnittelusta. V8-mallia saatiin kuitenkin odottaa pitkään, sillä T-malli oli yhä suosittu Yhdysvaltain automarkkinoilla. Fordin myynti kuitenkin laski vuosikymmenen kuluessa, koska pahimmat kilpailijat olivat teknisesti edellä eikä Ford kehittänyt mallistoaan tarpeeksi. Alentuneen myynnin vuoksi tehdas tuotti tappiota vuosina 1927 ja 1928, mutta ison kassansa ansiosta tehdas ei joutunut rahoitusongelmiin. Piirimyyjiä työllistivät paljon myydyn T-Fordin huoltotyöt.
Lopulta Ford sai V8-mallinsa valmiiksi 1932. Uudessa V8:ssa oli sivuventtiilit ja sylinteriryhmät olivat 90° kulmassa toisiinsa nähden. Vuoden 1932 V8-mallin ongelmana oli jäähdyttimen liiallinen kuumeneminen kuumissa sääoloissa. Tehdas korjasi teknisiä ongelmia, joskin vesipumpun V8-moottori sai vasta vuonna 1937. Ajan myötä V8-moottorista tuli luotettava lujan kampikoneistonsa ja yksinkertaisen rakenteensa ansiosta.
Ensimmäisen 1932 vuosimallin V8:n teho oli 48,5 kW (65 hv, tehonormi ei tiedossa). Moottorin iskutilavuus oli 3 621 cm³. Suurin vääntömomentti oli 176 Nm (130 lbft). Avomalli Roadster painoi 1 090 kiloa. Huippunopeus oli 121 km/h ja kiihtyvyys 0–100 km/h 16,8 sekuntia. Vuosien 1932–1934 malleja valmistettiin noin miljoona kappaletta. 
Vuosimallin 1933 kori muotoiltiin uudelleen ja akseliväli piteni 284 senttiin. Teho nousi 82 hevosvoimaan (61 kW) ja seuraavana vuonna 85 hevosvoimaan (63 kW). Suhteellisen kevyen korinsa ja V8-moottorinsa ansiosta Ford V8 oli 1930-luvun parhaita kiihtyjiä tavallisten autojen luokassa. Vaihteita oli kolme, joista 2–3 synkronoituja ja ykkönen synkronoimaton. Tyypillinen kulutus oli 9–12 litraa / 100 km. Etujousituksena oli poikittainen lehtijousi ja jäykkä etuakseli.
Vuonna 1935 Ford esitteli pienemmän V8-moottorin iskutilavuudeltaan 2 227 cm³. Sen teho oli 45 kW (60 hv). Sitä valmistettiin pitkään, Ranskassa vielä vuonna 1960 Vedette-mallissa oli sama moottori. Nestejarrut V8-malli sai vuonna 1939.
Yhdysvaltain lisäksi Ford V8-mallia valmistettiin kahdeksassa muussa maassa, lisäksi V8-mallin kokoonpanoa oli 24 maassa.
Ervin Zukanović

Ervin Zukanović (s. 11. helmikuuta 1987 Sarajevo) on bosnialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut useita vuosia Belgiassa ja Italiassa. Kesästä 2019 alkaen hän edustaa saudiarabialaista Al-Ahlia.
Hän aloitti uransa vuonna 1993 TSV Neussissa. Vuonna 1998 hän siirtyi FK Bubamaraan. Vuonna 2005 hän siirtyi Željezničar Sarajevoon ja vuonna 2006 Austria Lustenaun reservijoukkueeseen. Vuonna 2007 hän pelasi Velež Mostarissa. Vuoden 2008 hän aloitti FC Sulzbergissa ja heinäkuussa samana vuonna hän siirtyi KFC Uerdingen 05:een. Tammikuussa 2009 hän siirtyi FCV Dender EH:iin. Kesäkuussa 2010 hän siirtyi KAS Eupeniin, tehden kolmen vuoden sopimuksen belgialaisseuran kanssa. Kesällä 2011 hän siirtyi KV Kortrijkiin. Joulukuussa 2012 hän teki neljän ja puolen vuoden sopimuksen KAA Gentin kanssa. Kesäkuussa 2014 hän siirtyi Chievo Veronaan lainalle. Heinäkuussa 2015 hän siirtyi UC Sampdoriaan. Tammikuussa 2016 hän siirtyi lainalle AS Romaan.
Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkueessa Zukanović teki debyyttinsä 16. lokakuuta 2012 Liettuaa vastaan.
Hän on naimisissa Eminan kanssa ja heillä on poika Armin.
Hempukka ja hunsvotti

Hempukka ja hunsvotti ("The Duchess and the Dirtwater Fox") on yhdysvaltalainen romanttinen lännenkomedia vuodelta 1976. Sen on ohjannut Melvin Frank ja sen pääosia näyttelevät Goldie Hawn ja George Segal. Ohjaaja Frank teki myös elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Barry Sandlerin ja Jack Rosen kanssa.
Juoni.
Tanssityttö Duchess (Hawn) ryöstää uhkapeluri Dirtwater Foxin (Segal) pankkirosvoilta huijaaman rahaläjän. Fox lähtee tytön perään, ja rosvot jahtaavat puolestaan miestä. Duchess ja tyttö saavat kyydin Salt Lake Cityyn mormoniseurueen mukana. Matkalla sattuu monia kommelluksia.
Vastaanotto.
Goldie Hawn oli roolistaan Golden Globe -ehdokkaana.
"Hempukka ja hunsvotti" tuli Suomessa ensi-iltaan marraskuussa 1976, sai teatterikierroksellaan 19 072 katsojaa."Video-oppaassa" vuodelta 1995 Sam Inkinen kiteytti elokuvan tarjoavan ”epäinnostavia farssiaskeleita” ja antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle yhden tähden viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”huono”.
Kikurinjärvi

Kikurinjärvi on Pirkanmaalla Urjalan Honkolassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueeseen. Kikurinjärvi on osa Lumijoen valuma-aluetta.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 57 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 115,2 metriä meren pinnan yläpuolella. Järvi on 1,6 kilometriä pitkä, 700 metriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 4,9 kilometriä. Se sijaitsee noin 10 kilometriä Urjalan kirkonkylästä pohjoiseen.
Rannat ovat metsäistä moreenimaastoa, jota ympäröi joitakin pieniä peltopalstoja. Asutus on harvaa, mutta rannoille on rakennettu toistakymmentä vapaa-ajan asuntoa. Järvessä on kaksi vierekkäistä luotoa, joista toinen on asuttu ja yhdistetty toiseen.
Järven itärantaan laskee kymmenen metsäojaa, joista kaksi merkittävintä ovat etelärantaan laskeva Kuurikaisen suo-ojien johto-oja ja Niitoksen läpi valuva pelto-oja. Järven eteläpäässä on Iisakinlähde-niminen lähde.
Järven laskuoja Kikurinoja lähtee järven itärannasta ja se yhtyy viiden kilometrin päässä pohjoisessa ohittavaan Riehunojaan, joka jatkaa Laadunjärven ja Lumijärven jälkeen Lumijokena. Lumijoki yhtyy Tarpianjokeen ennen Jalantia, joka laskee Vanajaveden Jumuseen. Sen eteläpään ohitse kulkee Halkivahantie ja pohjoispäässä on Kikurin kulmakunta.
Vedenlaatu.
Se on erittäin rehevöitynyt, vedenväri on ruskea ja vesi on melko hapanta (pH 5,9).
Onvest

Onvest Oy on suomalainen perheyritys, joka on perustettu vuonna 1997, mutta sen historia ulottuu yli sadan vuoden taakse. Yhtiön ja sen edeltäjien omistus on säilynyt koko ajan saman perheen piirissä.
Onvestin omistuksiin kuuluu kiinteistöomistuksia ja terästukkuri Feon Oy, minkä lisäksi se hallinnoi merkittävää sijoitusvarallisuutta. Yhtiön omistajia ovat Marja Toivanen ja Maria Toivanen-Warras.
Historiaa.
Onninen Oy perustettiin vuonna 1913 Turussa, kun liikemies Alfred Onninen päätti ryhtyä vesijohtoalan urakoitsijaksi. Liiketoiminta laajeni asennustoiminnasta LV-tukkukauppaan 1920-luvulla. Vuonna 1927 yhtiörakennetta uudistettiin ja syntyi "Vesijohtoliike Onninen Oy". Samaan aikaan liiketoiminnan painopiste siirtyi Helsinkiin. Jo 1930-luvulla tukkukauppa kasvoi liiketoiminnaltaan suuremmaksi kuin vesijohtojen asennustoiminta. Sotien jälkeen 1940-luvulla Onninen ryhtyi rakentamaan valtakunnallista toimipaikkaverkkoa. Kesäkuussa 2016 Onvest Oy myi Onninen Oy:n koko osakekannan Kesko Oyj:lle.
Huhtikuussa 2018 Onvest Oy:n liiketoiminta jakautui kahteen erilliseen yhtiöön: Maarit Toivasen ja hänen lastensa omistaman uuden yhtiön nimi on Conficap Oy. Marja Toivasen ja Maria Toivanen-Warraksen omistaman yhtiön nimi on Onvest Oy. Conficapin omistukseen siirtyivät talotekniikkayhtiö Are, sijoitusliiketoiminta, osa kiinteistöliiketoiminnasta sekä huomattavat likvidit varat. Onvestin omistukseen siirtyi valtaosa puretun Onvestin kiinteistöomistuksista, terästukkuri Feon sekä merkittävä sijoitusvarallisuus.
Katkuinen kuoleman tie

Katkuinen kuoleman tie ("The Way to Dusty Death") on Alistair MacLeanin samannimiseen kirjaan perustuva televisioelokuva vuodelta 1996. Elokuvan on ohjannut Geoffrey Reeve ja käsikirjoittanut Paul Wheeler. Elokuvan ainoa tähtinäyttelijä oli Linda Hamilton.
Elokuva kertoo Coronado-nimisestä kilpa-tallista ja sen ympärillä tapahtuvasta vehkeilystä.
Nicholas Monsarrat

Nicholas John Turney Monsarrat (22. maaliskuuta 1910 Liverpool, Englanti – 8. elokuuta 1979) oli brittiläinen kirjailija ja komentajakapteeni. Nykyisin hänet tunnetaan merikertomuksista, joista tunnetuimpiin kuuluvat "Julma meri" (1951) ja "Three Corvettes" (1942–1945), mutta kansainvälisesti hänen tunnetuimpia romaanejaan ovat "Heimo, joka menetti päällikkönsä" ja sen jatko "Richer Than All His Tribe".
Nuoruus.
Liverpoolissa syntyneen Monsarratin vanhemmat olivat Keith Waldegrave ja Marguerite Turney Waldegrave. Monsarrat opiskeli Winchester Collegessa ja Cambridgen Trinity Collegessa. Hänen aikomuksenaan oli suuntautua lakialalle, mutta kiinnostus siihen hiipui, ja hän ryhtyi sen sijaan kirjoittamaan. Hän muutti Lontooseen ja hankki elantonsa kirjoittamalla juttuja lehtiin. Hän kirjoitti myös neljä romaania ja näytelmän "The Visitor" viiden vuoden aikana (1934–1939). Omaelämäkerrassaan hän toteaa, että vuonna 1931 sattunut Invergordonin laivastokapina herätti collegen jälkeen kiinnostuksen politiikkaan sekä sosiaalisiin ja talouskysymyksiin.
Palvelus sodan aikana.
Monsarrat palveli toisessa maailmansodassa, aluksi ensiapujoukoissa ja sitten laivastossa vapaaehtoisena. Elinikäinen rakkaus purjehtimiseen loi hänelle edellytykset meriupseerin tehtävään, ja hän palveli pienillä sotalaivoilla, jotka saattoivat saattueita ja suojasivat niitä vihollisen hyökkäykseltä. Monsarrat oli sodan päättyessä fregatin päällikkö. hyödynsi sodan aikaisia kokemuksiaan sodan jälkeen kirjoittamissaan merikertomuksissa.
Monsarrat väittää nähneensä sodan aikana aavelaiva "Lentävän hollantilaisen" Tyynellämerellä.
Monsarrat erosi merivoimien palveluksesta 1946 ja siirtyi valtion tiedotustehtäviin. Hän sai määräyksen ensin Johannesburgiin Etelä-Afrikkaan, sitten 1953 Ottawaan Kanadaan. Hän ryhtyi jälleen kirjoittamaan täysipäiväisesti 1959, jolloin hän asettui ensin asumaan Guernseyyn Kanaalisaarille, myöhemmin Gozon saarelle Maltaan.
Montsarratin omaelämäkerta koostuu kahdesta teoksesta: "Life is a Four Letter Word: Breaking In" (1966) ja "Life is a Four Letter Word: Breaking Out" (1970).
Nicholas Monsarrat haudattiin merelle Englannin rannikolle.
Fredrik Julius Lindström

Fredrik Julius Lindström (28. heinäkuuta 1873 Tampere – 8. elokuuta 1924 Savonlinna) oli suomalainen filosofian tohtori ja lyseon lehtori. Hän kirjoitti useita teoksia kuvaamataiteista ja taidehistoriasta.
Lindströmin vanhemmat olivat ajuri Erik Johan Lindström ja Amanda Gustava Söderlund. Hän pääsi ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1893 ja valmistui uusia kieliä, taidehistoriaa ja estetiikkaa opiskeltuaan Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1897, maisteriksi 1900 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1914.
Lindström toimi Helsingin suomalaisessa reaalilyseossa tuntiopettajana 1898–1905 ja sitten vuodesta 1905 alkaen saksan ja suomen kielen ylimääräisenä nuorempana lehtorina samassa koulussa. Lindström toimi myös kirjallisuus- ja taidearvostelijana avustaen sanomalehtiä, aikakausjulkaisuja ja kokoomateoksia. Hän julkaisi useita taidetta käsitelleitä teoksia.
Lindström oli 1907–1909 senaatin asettaman koulukomitean sihteerinä ja sittemmin hän oli eduskunnan valitsemana Antellin kokoelmien valtuuskunnan sihteerinä ja Kordelinin yleisen edistysrahaston sihteerinä vuodesta 1919. Suomen Kirjailijaliiton puheenjohtajana Lindström oli 1916–1919 ja valtion asettaman filmintarkastuslautakunnan puheenjohtajana vuodesta 1919. Lindström kuului eri aikoina Kansallisteatterin, Kansanvalistusseuran ja Suomalaisen Oopperan johtokuntiin ja oli valtion kirjallisuuspalkintolautakunnan jäsenenä viiteen eri otteeseen.
Lindström julkaisi 1906 teoksen "Kuvaamataiteet ja yleisö", 1914 teoksen "Taiteen tarkoitus ja moraali" ja 1918 teoksen "Taidehistorian pääpiirteet". Hän suomensi teoksia useista eurooppalaisista kielistä ja julkaisi "Saksalais-suomalaisen kielioppaan" vuonna 1918. 
Lindström oli naimisissa vuodesta 1899 Fanny Ulrika Sederholmin kanssa. Heidän tyttäriään olivat taidehistorioitsija ja Ateneumin intendentti Aune Lindström ja kirjallisuudentutkija, lehtori Irja Maliniemi.
Lindström kuoli 51-vuotiaana sydänkohtaukseen Savonlinnan kylpylaitoksella elokuussa 1924.
Teoksia.
Nimellä "Fredr. J. Lindström":
Alex Pritchard

Alex David Pritchard (s. 3. toukokuuta 1993 Orsett) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja tai laitalinkki. Hän edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Sivassporia lainalla Englannin Ykkösliigan Birminghamista.
Ura.
Pritchard aloitti jalkapallon West Ham Unitedin akatemiassa. Hän siirtyi Tottenhamin juniorijoukkueeseen kesäkuussa 2009. Aikuisuransa alkuvuosina hän edusti lainalla Peterboroughia, Swindonia ja Brentfordia. Kaudella 2014–2015 Pritchard nosti omaa tekemistään uudelle tasolle. Hän teki Brentfordin riveissä kauden aikana 12 maalia ja valittiin Mestaruussarjan tähdistöön kauden päätteeksi. 
Kauden 2015–2016 Pritchard aloitti Tottenhamin riveissä. Hänet vuokrattiin tammikuun siirtoikkunassa loppukauden pituisella lainasopimuksella West Bromwichiin.
Elokuussa 2016 Pritchard siirtyi Norwichiin kirjoittaen nelivuotisen sopimuksen. Hän pelasi seurassa puolentoista kauden aikana 38 Mestaruussarjan ottelua ja teki seitsemän maalia. Tammikuusta 2018 kesään 2021 hän edusti Huddersfieldiä. Hän pelasi seurassa 44 valioliigaottelua ja teki kolme maalia. Mestaruussarjassa hän pelasi 36 ottelua. Hän siirtyi kesällä 2021 Sunderlandiin. Hän pelasi Englannin Ykkösliigassa pudotuspelit mukaan lukien 39 ottelua ja teki neljä maalia. Mestaruussarjassa pelaamissaan 65 ottelussa hän teki viisi maalia. Hän siirtyi Birminghamiin helmikuussa 2024 ja pelasi loppukauden aikana yhdeksän mestaruussarjaottelua. Hän pelaa kauden 2024–2025 lainalla Sivassporissa, jossa on vuodenvaihteeseen mennessä pelannut 12 Turkin Superliigan ottelua. 
Pritchard pelasi Englannin alle 20- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän tuli kahdessa ottelussa vaihdosta kentälle alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2013. Hän pelasi kahdessa ottelussa myös alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015.
Kalevi Rikkinen

Kalevi Vilho Rikkinen (s. 14. toukokuuta 1936 Pietarsaari) on suomalainen maantieteilijä ja Helsingin yliopiston kulttuurimaantieteen emeritusprofessori.
Rikkisen vanhemmat olivat ratavartija Vilho Rikkinen ja rautatieläinen Helmi Maria Mäkitalo. Hän pääsi ylioppilaaksi 1956 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1961, lisensiaatiksi 1962 ja tohtoriksi 1966.
Rikkinen toimi Helsingin yliopistossa assistenttina 1960–1964, dosenttina 1968–1970, apulaisprofessorina 1970–1973, vt. professorina 1971–1972 sekä vuodesta 1973 alkaen kulttuurimaantieteen professorina sekä maantieteen laitoksen esimiehenä vuodesta 1974. Rikkinen oli lisäksi Kustannus Oy Otavan maantieteilijänä 1960–1964 sekä valtion luonnontieteellisen toimikunnan tutkimusassistenttina 1964–1967 ja vt. nuorempana tutkijana 1967–1969. Rikkinen jäi professorin virasta eläkkeelle 1999.
Rikkinen oli naimisissa vuodesta 1960 alkaen Helsingin yliopiston maantieteen didaktiikan professorin Hannele Rikkisen (o.s. Iso-Ahola, 1938–2025) kanssa. Helsingin yliopiston kasvitieteen professori Jouko Rikkinen on heidän poikansa.
Rikkinen toimi Filosofisen tiedekunnan promootiossa promoottorina vuonna 1997. Vuosina 1976–1985 hän toimi Eteläpohjalaisen osakunnan inspehtorina.
Ratamestari

Ratamestari oli alempi rautatievirkamies, joka johti tietyn rataosuuden ylläpito- ja kunnostustöitä sekä toimi rataosuuden ratavartijoiden esimiehenä. Ratainsinööri oli puolestaan ratamestarin esimies.
Ratamestarilla oli virka-asunto vastuullaan olevan rataosuuden varrella.
J. A. Wecksell

Johan (Juho, Hannes) August Wecksell (18. heinäkuuta 1879 Jämijärvi – 5. helmikuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen tietosanakirjatoimittaja, suomentaja ja opettaja.
Wecksellin vanhemmat olivat kirkkoherra Hugo Waldemar Wecksell (1847–1910) ja Hulda Augusta Heikel (1853–1926). Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1905. Wecksell kuului jo opiskeluaikanaan Vanamo-yhdistyksen ympärille kokoontuneisiin luonnontieteilijöihin, jotka harrastivat suomenkielisen luonnontieteellisen kirjallisuuden edistämistä ja suomenkielen käyttöä tällä alalla. 
Wecksell toimitti tietosanakirjoja ja hakuteoksia sekä oli myös näiden teosten toimitussihteerinä. Hän oli lisäksi luonnonhistorian opettajana Tampereen ja Helsingin kouluissa ja vuosina 1912-1919 Lepaan puutarhaopistossa sekä toimi aikakauslehti Luonnon Ystävän toimittajana 1907-1909. Wecksell oli toimittamassa muun muassa 1909–1922 julkaistua Tietosanakirjaa, Otavan Isoa Tietosanakirjaa, Pientä Tietosanakirjaa, Aikalaiskirjaa ja Maamiehen käsikirjaa.
Wecksell oli Tyrvännön kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja Vanamo-seuran varapuheenjohtaja 1923-1924.
Wecksell oli naimisissa 1910–1948 filosofian maisteri Laura Lydia Lovisa Högmanin (k. 1948) kanssa. Kirjailija ja runoilija Josef Julius Wecksell oli J. A. Wecksellin setä.
Samppanjaa ja syrjähyppyjä

Samppanjaa ja syrjähyppyjä ("A Touch of Class") on brittiläinen romanttinen komedia vuodelta 1973. Sen on ohjannut Melvin Frank, joka myös laati elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Jack Rosen kanssa. Elokuvan pääosia näyttelevät George Segal ja Glenda Jackson, joka voitti roolistaan Oscarin.
Juoni.
Lontoossa asuva amerikkalainen, vakuutusalalla työskentelevä Steve Blackburn (Segal) on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Muotisuunnittelija Vickie Allessio (Jackson) on hiljattain eronnut kahden lapsen äiti. Steve ja Vickie törmäävät yhä useammin toisiinsa hoitaessaan arkisia asioitaan Lontoossa. Steve on vaimolleen uskoton tämän ollessa matkoilla, kuten juuri nyt kun vaimo on käymässä vanhempiensa luona Yhdysvalloissa. Vickie on valmis pieneen seikkailuun Steven kanssa, kunhan se hoidetaan tyylillä eikä missään halvoissa motelleissa. Steve houkuttelee Vickien mukaan työmatkalleen Malagaan ja sen jälkeen yhteiselle lomaviikolle Marbellaan. Asiat eivät kuitenkaan järjesty aivan yksinkertaisesti.
Vastaanotto.
Glenda Jackson sai roolistaan parhaan naispääosan Oscar-palkinnon, ja elokuva tuotti viisi muutakin Oscar-ehdokkuutta. Jackson ja Segal saivat molemmat rooleistaan Golden Globe -palkinnon.
"Helsingin Sanomien" Paula Talaskivi luonnehti "Samppanjaa ja syrjähyppyjä" tuoreeltaan hyväntuulisesti ja joustavasti ohjatuksi moderniksi komediaksi, joka tarjoaa hyviä Lontoo- ja Espanja-näkymiä ja Glenda Jacksonin mainiota näyttelijäntyötä.
Moulvibazarin piirikunta

Moulvibazarin piirikunta () on yksi Bangladeshin koillisosassa sijaitsevan Sylhetin alueen neljästä piirikunnasta. Piirikunnan keskus Mouvlibazar (56 537 as., 2011). Piirikunnan pinta-ala on 2 799 neliökilometriä ja väkiluku 1 919 062 (VL 2011).
Piirikunnan naapureina ovat lännessä Habiganjin ja pohjoisessa Sylhetin piirikunta sekä idässä Intian Assamin ja etelässä Tripuran osavaltio.
Piirikunta jakautuu paikallistasolla seitsemään upazilaksi kutsuttuun osaan.
Piirikunta on viljelyalaltaan ja tuotantomäärältään Bangladeshin tärkein teealue.
Georg Pimenoff

Georg Pimenoff (15. huhtikuuta 1895 Tervakoski – 8. toukokuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen kielenkääntäjä, joka tunnetaan vuonna 1942 julkaistun ensimmäisen suomenkielisen Koraanin kääntäjänä.
Elämä.
Tervakoskella syntyneen Pimenoffin isä oli kotoisin Vienan Karjalasta. Vuonna 1904 hän aloitti opinnot Helsingin venäjänkielisessä Aleksanterin kimnaasissa ja toimi myöhemmin opiskeluaikoinaan myös kotiopettajana. Vuonna 1913 Pimenoff valmistui Pietarin valtionyliopiston lakitieteellisestä tiedekunnasta, jonka jälkeen hän työskenteli kääntäjänä ja kieltenopettajana. Pimenoff hallitsi suomen ja venäjän lisäksi myös ruotsin, englannin, saksan ja ranskan kielet sekä myös jonkin verran tanskaa, italiaa, latinaa ja esperantoa. Vuodesta 1927 lähtien Pimenoff toimi Britannian ja ulkomaiden raamattuseuran (British and Foreign Bible Society) Suomen-osaston johtajana sekä myöhemmin vielä Suomen Pipliaseuran toiminnanjohtajana. Vaikka hän oli itse ortodoksi, oli Pimenoff kiinnostunut myös itämaista uskonnoista, joogasta ja teosofiasta sekä muun muassa Freudin ja Jungin ajatuksista.
Jatkosodan aikana Pimenoff toimitti Raamattuja Suomessa olleille neuvostoliittolaisille sotavangeille ja järkyttyi vankileirien huonoista olosuhteista. Hän laati asian vuoksi kirjelmän Kansainväliselle Punaiselle Ristille, jota viranomaiset kuitenkin pitivät valtion turvallisuuden vaarantamisena. Vuonna 1942 Pimenoff tuomittiin kolmen vuoden vankeusrangaistukseen, josta hän vapautui hieman ennen sodan päättymistä kesällä 1944.
Koraanin käännös.
Pimenoffin suomentama Koraani ilmestyi vuonna 1942 turkkilaissyntyisen tamperelaisen kauppiaan Zinetullah Ahsen Bören kustantamana. Ajatuksen teoksen kääntämisestä esitti ensimmäisenä liikemies Rafael Haarla jo vuonna 1931. Ahsen Böre valitsi kääntäjäksi ystävänsä Pimenoffin, joka oli aikaisemmin suomentanut myös hänen kustantamansa englantilaisen lordi Headleyn kirjan "Heräämiseni islamiin". Pimenoff aloitti työn lopulta vuonna 1936, mutta arabiaa taitamattomana hän joutui tekemään käännöksen Koraanin englanninkielisestä laitoksesta. Koska Pimenoff oli kristitty, ei Ahsen Böre uskaltanut lisätä teokseen hänen nimeään, vaan se julkaistiin anonyymin suomentajan käännöksenä. 
Perhe.
Georg Pimenoffin tytär on kirjailija Veronica Pimenoff.
Propionyylikloridi

Propionyylikloridi eli propanoyylikloridi (C3H5ClO) on happoklorideihin kuuluva orgaaninen yhdiste ja propaanihapon johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa propionyylikloridi on väritöntä nestettä ja sillä on erittäin voimakas pistävä haju. Yhdiste liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin. Propionyylikloridi reagoi hyvin kiivaasti veden kanssa hydrolysoituen propaanihapoksi. Yhdiste reagoi voimakkaasti myös alkoholien kanssa propionaattiestereiksi ja amiinien kanssa propanamidijohdannaisiksi. Kuumennettaessa yhdistettä propaanihapon kanssa muodostuu propaanihappoanhydridiä. Kuumennettaessa propionyylikloridia emästen kuten di-isopropyylietyyliamiinin kanssa muodostuu metyyliketeeniä.
Valmistus ja käyttö.
Propionyylikloridia voidaan valmistaa propaanihaposta klooraamalla sitä, tionyylikloridin, fosgeenin tai fosforipentakloridin avulla. Käytettäessä klooraavana reagenssina kahta ensin mainittua on prosessissa lisäksi katalyytteinä dialkyyliformamideja. Muodostuva tuote puhdistetaan tislaamalla.
Propionyylikloridia käytetään sen suuren reaktiivisuuden vuoksi propionaattiestereiden ja propionamidien valmistamiseen. Lisäksi siitä voidaan valmistaa 2-klooripropionyylikloridia, propaanihappoanhydridiä ja yhdiste reagoi aromaattisten yhdisteiden kanssa Friedel–Crafts-asyloinnilla: esimerkiksi reaktiossa bentseenin kanssa muodostuu propiofenonia.
RN Etna (1885)

RN Etna () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1885 vesillelaskettu Etna-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus.
Carlo Vignan suunnittelema alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta, jossa köli laskettiin 19. tammikuuta 1884. Alus laskettiin vesille 26. syyskuuta 1885 ja liitettiin laivastoon 2. joulukuuta 1887.
Palvelus.
Vuonna 1900 aluksen aseistukseksi muutettiin kaksi kymmenen tuuman 30 pituuskaliiperin, kuusi kuuden tuuman 32 pituuskaliiperin, yksi 75 millimetrin, viisi 57 millimetrin 40 pituuskaliiperin, viisi 37 millimetrin 20 pituuskaliiperin ja yksi 37 millimetrin revolveritykki. Näiden lisäksi alukselle asennettiin kaksi konekivääriä ja neljä neljäntoista tuuman torpedoputkea. Vuonna 1907 aluksen aseistusta modernisoitiin asentamalla neljä kuuden tuuman 40 pituuskaliiperin, kaksi 4,7 tuuman 40 pituuskaliiperin, kaksi 47 millimetrin 40 pituuskaliiperin, kaksi 37 millimetrin 20 pituuskaliiperin tykkiä, joita täydensi kaksi neljäntoista tuuman torpedoputkea. Alus siirrettiin 1907 koululaivaksi, missä tehtävässä se oli aina syyskuuhun 1914. Ensimmäisessä maailmansodassa alus oli satamaan sijoitettuna esikuntalaivana ja myöhemmin sataman suojausaluksena ja lopulta varastolaivana sekä Tarantoon sijoitetun laivasto-osaston esikuntana. Alus myytiin romutettavaksi 15. toukokuuta 1921.
Omar Fraile

Omar Fraile Matarranz (s. 17. heinäkuuta 1990 Baracaldo, Baskimaa) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Caja Rural - Seguros RGA -tallissa 2013–2015, edusti Dimension Data -joukkuetta 2016–2017, Astanaa 2018–2021 ja vuodesta 2022 alkaen Ineos Grenadiersiä. Hän voitti mäkikirikilpailun Espanjan ympäriajossa 2015 ja 2016. Italian ympäriajossa 2017 hän voitti mäkisessä maastossa ajetun 11. etapin. Hän voitti 14. etapin Ranskan ympäriajossa 2018 sekä maantieajon Espanjan-mestaruuden 2021.
Saavutuksia.
Lähteet: Cycligbase, Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Baskimaan ympäriajo, mäkikirikilpailun voitto
Giro dell'Appennino, voitto
Dunkerquen neljän päivän ajo, 4. etapin voitto
Espanjan ympäriajo
 Mäkikirikilpailun voitto, johdossa etappien 3–21 jälkeen
Vuelta a Burgos, mäkikirikilpailun voitto
Espanjan ympäriajo, 
 Mäkikirikilpailun voitto, johdossa etappien 10 ja 20–21 jälkeen
Tour de Yorkshire, kokonaiskilpailussa toinen
Italian ympäriajo, mäkikirikilpailussa kolmas, 11. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, 12. etapilla toinen
Baskimaan ympäriajo, 5. etapin voitto
Tour de Romandie, 1. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, 14. etapin voitto
Vuelta a Murcia, mäkikirikilpailun voitto
Espanjan ympäriajo, 7. etapilla toinen
Maantieajon Espanjan-mestaruus
Britannian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Vuelta a Andalucia, 5. etapin voitto
RN Stromboli (1886)

RN Stromboli () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1886 vesillelaskettu Etna-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus.
Carlo Vignan suunnittelema alus tilattiin Venetsian laivastontelakalta, jossa köli laskettiin 31. elokuuta 1884. Alus laskettiin vesille 4. helmikuuta 1886 ja liitettiin laivastoon 20. maaliskuuta 1888.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1911.
RN Vesuvio (1886)

RN Vesuvio () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1886 vesillelaskettu Etna-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlandolta, missä köli laskettiin 10. heinäkuuta 1884. Alus laskettiin vesille 21. maaliskuuta 1886 ja se liitettiin laivastoon 16. maaliskuuta 1888.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1915.
RN Ettore Fieramosca

RN Ettore Fieramosca () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1888 vesillelaskettu Etna-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus.
Carlo Vignan suunnittelema alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlandolta, missä köli laskettiin 31. joulukuuta 1885. Alus laskettiin vesille 30. elokuuta 1888 ja liitettiin laivastoon 16. marraskuuta 1889.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 15. heinäkuuta 1909.
RN Vettor Pisani (1896)

RN Vettor Pisani () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1898 palvelukseen otettu Vettor Pisani -luokan panssariristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1892. Alus laskettiin vesille 23. syyskuuta 1896 ja liitettiin laivastoon 1. toukokuuta 1898.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 12. kesäkuuta 1920.
RN Carlo Alberto

RN Carlo Alberto () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1899 palvelukseen otettu Vettor Pisani -luokan panssariristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin La Spezian laivastontelakalta, missä köli laskettiin 7. joulukuuta 1892. Alus laskettiin vesille 14. elokuuta 1895 ja liitettiin laivastoon 1. huhtikuuta 1899.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 2. tammikuuta 1920.
RN Pisa

RN Pisa () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1909 palvelukseen otettu Pisa-luokan panssariristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlandolta, missä köli laskettiin 20. helmikuuta 1905. Alus laskettiin vesille 15. syyskuuta 1907 ja liitettiin laivastoon 1. syyskuuta 1909.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 28. huhtikuuta 1937.
RN Amalfi

RN Amalfi () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1909 palvelukseen otettu Pisa-luokan panssariristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 24. heinäkuuta 1905. Alus laskettiin vesille 5. toukokuuta 1908 ja liitettiin laivastoon 1. syyskuuta 1909.
Palvelus.
Alus upotettiin 7. heinäkuuta 1915.
Bert-Jan Lindeman

Bert-Jan Lideman (s. 16. kesäkuuta 1989 Emmen) on alankomaalainen maantiepyöräilijä. 
Lindeman aloitti ammattilaisuransa Vacansoleil-DCM-tallissa harjoittelijana syksyllä 2011, ja edusti tallia kauden 2013 loppuun. Seuraavana vuonna hän kilpaili Rabobankin kehitysryhmässä ja NMV Groningen -joukkueessa. UCI World Tour -tasolla hän on edusti kausilla 2015–2020 Team LottoNL-Jumbo / Team Jumbo-Vismaa ja vuonna 2021 Team Qhubeka Assosia. Kaudesta 2022 alkaen hän on ajanut VolkerWessels Cycling Teamissa. 
Lindeman voitti La Alpujarraan päättyneen seitsemännen etapin Espanjan ympäriajossa 2015 yhdeksän sekunnin erolla Ilja Koševoihin.
Saavutuksia.
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Tour de Gironde, 3. etapin voitto
Etoile de Bessèges, mäkikirikilpailun voitto
Ronde van Drenthe, voitto
Ster van Zwolle, voitto
Tour de Bretagne, kokonaiskilpailun voitto
Tour de L'Ain, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, 7. etapin voitto
RN San Giorgio

RN San Giorgio () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1910 palvelukseen otettu San Giorgio -luokan panssariristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta, missä köli laskettiin 4. heinäkuuta 1905. Alus laskettiin vesille 27. heinäkuuta 1908 ja liitettiin laivastoon 1. heinäkuuta 1910.
Palvelus.
Miehistö upotti aluksensa 22. tammikuuta 1941. Alus poistettiin alusluettelosta 18. lokakuuta 1946.
RN San Marco

RN San Marco () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1911 palvelukseen otettu San Giorgio -luokan panssariristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta, missä köli laskettiin 2. tammikuuta 1907. Alus laskettiin vesille 20. joulukuuta 1908 ja liitettiin laivastoon 7. helmikuuta 1911.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 27. helmikuuta 1947 ja romutettiin vuonna 1949.
Maksim Ramaštšanka

Maksim Jurjevitš Ramaštšanka (, łacinkaksi "Maksim Jurjevič Ramaščanka", , ; s. 31. heinäkuuta 1976 Pavlograd, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalaissyntyinen valkovenäläinen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija, joka pelasi pääsääntöisesti vasemman keskikenttäpelaajan pelipaikalla. Hän on pituudeltaan 180-senttimetrinen. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut valmennustehtävissä.
Ramaštšanka on 20 osumallaan Valko-Venäjän A-maajoukkueen historian paras maalintekijä.
Ramaštšankan nuorempi veli on jalkapalloilija ja valmentaja Miraslau Ramaštšanka.
Marrakechin elokuvajuhlat

Marrakechin elokuvajuhlat () on vuosittainen elokuvatapahtuma, joka järjestetään Marrakechin kaupungissa Marokossa. Ensimmäisen kerran nämä elokuvajuhlat järjestettiin vuonna 2001. 
Jaettavia palkintoja ovat muun muassa Étoile d’or/Grand prix, tuomariston valitsema paras elokuva sekä parhaan mies- ja naisnäyttelijän palkinnot. Parhaana miesnäyttelijänä on palkittu suomalaisista vuonna 2007 Tommi Korpela ja vuonna 2008 Eero Aho.
Vadelmavenepakolainen (elokuva)

Vadelmavenepakolainen (, ) on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut suomalais-ruotsalainen komediaelokuva. Se pohjautuu samannimiseen romaaniin, jonka on kirjoittanut Miika Nousiainen. Elokuvan on ohjannut ruotsalainen Leif Lindblom. 
Juoni.
Komediallinen tarina kertoo Ruotsia ihailevasta suomalaismiehestä Mikko Virtasesta, joka tuntee olevansa vankina suomalaisessa kehossaan. Hän inhoaa kaikkea suomalaisuuteen liittyvää – hiljaista murjotusta, kovaa ryyppäämistä ja tappelunhalua – ja haluaisi omaksua ruotsalaisuuden parhaat piirteet. Ruotsinlaivalla Mikko tapaa Mikaelin, ruotsalaisen psykologin joka on puolestaan kyllästynyt ruotsalaiseen siistiin kohtuullisuuteen. Miehet keksivät tavan tehdä ongelmilleen jotain: he vaihtavat henkilöllisyyksiään keskenään.
Vastaanotto.
"Vadelmavenepakolainen" sai Suomessa 113 078 teatterikatsojaa, vuoden 2014 ensi-iltaelokuvista 16:nneksi eniten.
Elokuva sai Haugesund elokuvajuhlilla Norjassa Nordisk Film -palkinnon elokuvavuoden parhaana pohjoismaisena uutuutena. Suomalaisten ja ruotsalaisten medioiden kriitikoilta se sai kuitenkin melko nihkeästi kehuja.
Suomalaisarvioita.
"Hufvudstadsbladetin" Krister Uggeldahlin mielestä elokuva on riemastuttavaa pohjoismaista yhteistyötä ilman pakkopaitaa, solmiota tai juhlapuheita. Myös "Vasabladetin" Max-Ola Nordlund antoi myönteisen arvion. "Turun Sanomien" Päivi Valotie luonnehti "Vadelmavenepakolaista" sisäsiistiksi ja helposti sulavaksi mutta myös jotenkin hampaattomaksi viihteeksi..
Film-O-Holic.com-elokuvasivustolla Joonas Alanne luonnehtii elokuvaa ”äklönmakeaksi vadelmakarkiksi”, joka olisi kaivannut sisältöönsä enemmän harkintaa kepeän viihteen lisäksi. Hänestä "Vadelmavenepakolainen" alkaa satiirina, mutta ajautuu ihmissuhdekomediaksi, paikoin hauskaksi mutta loppua kohti turhan tavanomaiseksi ollakseen mieleenpainuva. ”Siitä puuttuu räväkkyyttä, jota satiirimaisen asetelman ja Karlssonin varman näyttelemisen olisi pitänyt tarjota.” "Ilta-Sanomien" Taneli Topeliuksen mielestä elokuvan juoni hylkää Nousiaisen kirjan synkät pohjavireet ja vetää tilalle ontuvasti rytmitettyä tilannekomiikkaa, josta pääosaan valittu Jonas Karlsson ei oikein selviydy. Topelius nostaa parhaaksi näyttelijäksi "Solsidan"-sarjasta tutun Josephine Bornebuschin, joka on oivaltanut komedianäyttelemisen ytimen luottamalla tekstiin ja yrittämättä erityisesti olla hauska.
Ruotsalaisarvioita.
"Dagens Nyheterin" Eva af Geijerstamin mielestä elokuva on kulmikas ja televisiomainen eikä tarjoa samastumiskohtaa sen enempää suomalaisille kuin ruotsalaisillekaan. "Svenska Dagbladetin" Karoline Eriksson harmitteli, että Nousiainen on antanut elokuvansa juuri tämän työryhmän käsiin, joissa fiksu lähtökohta happanee väsyneeksi tilannekomediaksi. "Helsingborgs Dagbladissa" Malin Krutmeijer kirjoitti, että päähenkilö Mikko Virtanen puhuu pöhkösti ja vaikuttaa pöhköltä, ja äkkiä tulevat puskateatterikohtaukset tekevät draamasta luonnosmaisen.
Luettelo televisiosarjan Mad Men jaksoista

"Mad Men" on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka on luonut Matthew Weiner. Sarjaa esitettiin AMC-kanavalla vuosina 2007–2015 yhteensä seitsemän tuotantokauden ja 92 jakson verran. "Mad Men" sijoittuu 1960-luvulle ja keskittyy lahjakkaan mainosmiehen, Don Draperin (Jon Hamm), elämään New Yorkissa. Sarjassa esitellään useita Draperin työtovereita, kuten Peggy Olson (Elisabeth Moss), sihteerinä aloittanut nuori nainen, joka nousee sarjan edetessä tärkeään rooliin; Pete Campbell (Vincent Kartheiser), nuori ja kunnianhimoinen tilin hallinnoija; Joan Harris (o.s. Holloway) (Christina Hendricks), uhkea pääsihteeri ja myöhemmin toimistopäällikkö; sekä Roger Sterling (John Slattery), sarkastinen Sterling Cooper -toimiston pääosakas. Draperin ensimmäinen vaimo Betty Francis (o.s. Hofstadt) (January Jones) saa kolme lasta hänen kanssaan: Sally (Kiernan Shipka), Bobby (Mason Vale Cotton) ja Eugene. Draper menee myöhemmin naimisiin kanadanranskalaisen näyttelijän, Megan Calvet'n, (Jessica Paré) kanssa.
"Mad Menin" idea lähti alun perin Matthew Weinerilta, joka kirjoitti sen pilottijakson jo vuonna 2000. Weiner keskittyi "Sopranosiin", jossa hän työskenteli käsikirjoittajana ja alkoi tarjota "Mad Menia" kanaville vasta "Sopranosin" päätyttyä vuonna 2007. Weiner käsikirjoitti sarjan lähes kaikki jaksot ja toimi sen vastaavana tuottajana. Muita vastaavia tuottajia olivat muun muassa Scott Hornbacher, André Jacquemetton, Maria Jacquemetton ja Janet Leahy. Käsikirjoittajista tärkeimpiä olivat Jonathan Igla, Kater Gordon, Erin Levy, Lisa Albert, Robin Veith ja Semi Chellas. Ohjaajista eniten jaksoja ohjasivat Phil Abraham, Michael Uppendahl, Jennifer Getzinger, Scott Hornbacher, Lesli Linka Glatter ja Tim Hunter. Sarjan näyttelijöistä Jon Hamm ohjasi kaksi jaksoa ja oli sarjan tuottaja, John Slattery ohjasi viisi jaksoa ja Jared Harris yhden.
Sarja oli kriitikoiden suosiossa ja se voitti useita palkintoja esitysaikanaan, kuten kolme parhaan draamasarjan Golden Globea ja neljä parhaan draamasarjan Emmy-palkintoa. Lisäksi se voitti kolme parhaan käsikirjoituksen Emmyä. Jon Hamm oli kuudesti ehdolla parhaan miespääosan Golden Globeen (voittaen kahdesti) ja kahdeksan kertaa ehdolla parhaan miespääosan Emmy-palkintoon, voittaen kerran.
Lou Tsioropoulos

Louis Charles ”Lou” Tsioropoulos (, 31. elokuuta 1930 Lynn, Massachusetts – 22. elokuuta 2015 Louisville, Kentucky) oli yhdysvaltalais-kreikkalainen koripalloilija.
Tsioropoulos voitti Kentuckyn yliopiston joukkueessa NCAA:n mestaruuden vuonna 1951. Vuosina 1956–1959 hän pelasi NBA-joukkue Boston Celticsissä, jossa hän voitti NBA:n mestaruuden vuosina 1957 ja 1959.
Tsioropoulos kuoli hieman ennen 85-vuotissyntymäpäiväänsä Kentuckyn Louisvillessa 22. elokuuta 2015.
Johannes Mollberg

Johannes Oliver Mollberg (s. 20. marraskuuta 1992) on suomalainen juontaja, näyttelijä, toimittaja ja käsikirjoittaja. Koulutukseltaan Mollberg on televisio- ja radiotuotannon medianomi.
Hän on ollut juontajana Ylen "Summeri"-nuortenohjelmassa vuosina 2012–2015. Vuosina 2018–2021 Mollberg oli mukana käsikirjoittamassa Ylellä esitettyä "Noin viikon studio" -ajankohtaissatiiria, jonka sketseissä hän myös esiintyi. Syksyllä 2022 Nelosella esitettiin ohjelma "Suorinta reittiä", jonka toinen käsikirjoittaja Mollberg oli. Vuonna 2023 hän juonsi ja käsikirjoitti koomikko Eeva Vekin kanssa Ylen esittämän "Menestyjät Vekki &amp; Mollberg" -podcast-sarjan sekä käsikirjoitti "Yleisradion yleisnörtti" -nimisen ohjelmasarjan.
Mollberg työskentelee taustatoimittajana ja -juontajana Ylen Viki ja Köpi Show’ssa. Hän tuottaa myös "Tuhannes"-nimistä podcastia yhdessä Tuomas Kukkosen kanssa.
RN Calabria

RN Calabria () oli Italian kuninkaallisen laivaston 1894 vesillelaskettu panssarikansiristeilijä.
Valmistus.
Edoardo Masdean suunnittelema sinkkivuoratulla pohjalla varustettu puurunkoinen alus, joka oli suunniteltu pitkiin purjehduksiin ja siirtomaapalvelukseen, tilattiin La Spezian laivastontelakalta ja sen köli laskettiin helmikuussa 1892. Alus laskettiin vesille 20. syyskuuta 1894 ja se otettiin palvelukseen 12. heinäkuuta 1897.
Palvelus.
Vuonna 1914 aluksen aseistus vaihdettiin kuuteen 4,7 tuuman 40 pituuskaliiperin, kuuteen 57 millimetrin 40 pituuskaliiperin, kahteen 37 mm 20 pituuskaliiperin tykkiin, mitä täydennettiin yhdellä konekiväärillä ja kahdella 17,7 tuuman torpedoputkella. Vuonna 1921 aluksen aseistusta muutettiin yhteen kuuden tuuman, neljään 4,7 tuuman, kahdeksaan 57 millimetrin ja kahteen 37 millimetrin tykkiin. Näiden lisäksi alukselle asennettiin yksi 40 millimetrin pikatykki ja se luokiteltiin tykkiveneeksi. Alus poistettiin palveluksesta 13. marraskuuta 1924.
Michel Vaillant

Michel Vaillant on ranskalaisen Jean Gratonin kirjoittama sarjakuva, joka kertoo kilpa-autoilijasta. Ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1957.
Graton aloitti viidellä lyhyellä tarinalla, jotka ilmestyivät vuonna 1957. Vuodesta 1959 vuoteen 2021 mennessä on julkaistu 81 albumia. Sarjakuvien päähenkilö Vaillant ajaa pääasiassa Formula 1:ssä, mutta osallistuu myös muun muassa Le Mansin 24 tunnin ajoihin.
Aero Minor

Aero Minor oli vuosina 1946–1948 valmistettu tšekkoslovakialainen automalli. Aero Minorissa on kaksisylinterinen kaksitahtinen 615 cm³:n moottori, jonka teho on 15 kW (20 hv) ja puristussuhde 6,0:1. Minorin huippunopeus oli 107 km/h. 1940-luvun alussa kehitetyssä moottorissa oli saksalaisen DKW:n vaikutteita. Prototyyppi valmistui vuonna 1941.
Aero Minorin suunnitteli moottoripyöristä tunnettu Jawa, mutta markkinointisyistä malli nimettiin Aero-merkkiseksi.
Minoria valmistettiin eri korimuunnelmina, esimerkiksi avomallina ja puukylkisenä farmarimallina.
Autopulan vaivaamassa sodanjälkeisessä Euroopassa Aero Minoria vietiin 1940-luvun loppupuolella esimerkiksi Alankomaihin, Ranskaan, Itävaltaan ja Englantiin.
Tšekkoslovakialaisia autoja edustanut Suomen Koneliike toi Suomeen vain kaksi esittelykäytössä ollutta Aero Minor-henkilöautoa.
Jeanette Björkqvist

Jeanette Björkqvist (s. 1973 Porvoo) on suomenruotsalainen kirjailija ja toimittaja. Hän on työskennellyt uutistoimittajana "Hufvudstadsbladetissa" Helsingissä, "Svenska Dagbladetin" avustajana Helsingissä ja vuodesta 2016 freelancerina. Björkqvist on vakiovieras radio-ohjelmassa "Eftersnack" ja on ollut mukana "Ylen aamun" perjantaipaneelissa "Jälkiviisaat". Hän sai vuonna 2010 Euroopan unionin journalistipalkinnon ja 2011 Midaspalkinnon reportaasistaan "Det oönskade folket", joka käsitteli itäeurooppalaisia romaneja. Keväällä 2014 sai Svenska Teaternissa ensi-iltansa näytelmä "Kvinna till salu", jossa Björkqvist oli yksi kirjoittajista. Näytelmä sai suomenruotsalaisen näytelmäkirjailijapalkinnon 2014. Syksyllä 2015 Björkqvist sai vuoden Fredrika Runebergin stipendin ja vuonna 2017 hänelle myönnettiin Topeliuspriset. Vuonna 2019 hänet valittiin vuoden freelanceriksi. 
Vuonna 2020 Björkqvistilta ilmestyi kirja "Kovat kadut", joka käsittelee muun muassa ihmiskauppatutkintaa poliisin silmin.
Allan (jalkapalloilija, 1997)

Allan Rodrigues de Souza (taiteilijanimeltään "Allan", s. 3. maaliskuuta 1997 Porto Alegre) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Jupiler Pro Leaguessa pelaavaa Sint-Truidensea lainalla Englannin Valioliigan Liverpoolista. Vasenjalkainen Allan on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Allanin kasvattajaseura on Internacional. Elokuussa 2015 Allan siirtyi seurasta Englannin valioliigan Liverpool FC:hen. Syyskuussa 2015 Allan siirtyi loppukauden kattavalla lainasopimuksella Suomen Veikkausliigassa pelaavaan Seinäjoen Jalkapallokerhoon. Hän pelasi loppukauden aikana kahdeksassa Veikkausliigan ottelussa tehden kaksi maalia, kun SJK juhli seurahistoriansa ensimmäistä mestaruutta.
Saavutukset.
Seurajoukkuetasolla
Kalevan kisat 2016

Kalevan kisat 2016 eli yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin 21.–24. heinäkuuta 2016 Oulussa Raatin stadionilla.
Kaikkiaan kisat olivat 115:nnet ja kuudennet Oulussa pidettävät. Aikaisemmin Kalevan kisat on järjestetty kaupungissa vuosina 1964, 1971, 1981, 1990 ja 1998. Kisat myönnettiin Oululle myös vuodelle 2008, mutta se joutui luopumaan niiden järjestämisestä kenttäolosuhteiden vuoksi. Kisojen järjestäjäseurana toimi Oulun Pyrintö.
25I-NBOMe

25I-NBOMe (2C-I-NBOMe, N-Bomb, Cimbi-5, myös lyhennettynä ”25I”) on huumausaineena käytetty kemikaali. Se on johdettu kemiallisesti 2C-I -muuntohuumeesta.
Aineen löysi kemisti Ralf Heim Freie Universität Berlinissä 2003, ja hän julkaisi kemikaalista väitöskirjan. Saman aineen kehitti myöhemmin Purduen yliopistossa David Nicholsin johtama tutkijaryhmä.
Aineen radioaktiivista hiili-11:tä sisältävä versio, Cimbi-5, kehitettiin avuksi positroniemissiotomografiaan.
Päihdekäyttö.
Vaikka 25I-NBOMe keksittiin jo 2003, sen päihdekäyttö ei ollut erityisen suosittua ennen vuotta 2010, jolloin sitä myytiin ensin muuntohuumeisiin erikoistuneissa kaupoissa. Vuonna 2014 25I-NBOMe oli kaikkein suosituin kemikaali NBOMe-sarjassa.
Aineen on laajalti huhuttu olevan nieltynä epäaktiivinen. Vaikka väitettä ei ole pystytty kumoamaan, on yliannostuksia sattunut myös nautittaessa ainetta nieltynä. Yleiset annostelutavat ovat limakalvoilta: tavallisesti annos asetetaan hampaiden ja posken väliin, kielen alle tai nuuskataan. Kielen alta tai huulen limakalvoilta imeytettynä ainetta käytetään LSD:n tavoin imupaperilappuihin imeytettynä.
Aineella on voimakas kitkerä ja metallinen maku, mutta sen tunnistaminen maistamalla on hyvin vaarallista. Aine on kuitenkin tunnistettavissa kemiallisesti väriä vaihtavilla kertakäyttötestereillä.
Annostus ja vaikutusten kesto.
Erowid-sivun mukaan tyypillinen annos on 500–800 mikrogrammaa (µg) suun limakalvoilta imeytettynä. Kevyt annos on 200–600 µg ja vahva 700–1 500 µg. Ainetta voi myös nuuskata samoin annosmäärin. Suun kautta imeytettynä täydet vaikutukset ilmenevät noin 30–120 min jälkeen annoksen ottamisesta ja kestävät 6–10 tuntia. Nuuskattuna täydet vaikutukset alkavat noin 10–30 min ja kestävät 4–6 tuntia.
Koska aineen annoskoot ovat pieniä, on hyvin vaikeaa ilman laboratorio-olosuhteita mitata sopivia annoksia. Yliannostusriski on siksi huomattava.
Vaikutukset.
25I-NBOMe:n vaikutuksia on verrattu LSD:hen, 2C-I:hin ja DOI:hin. 25I-NBOMe:tä käyttäneet ovat kertoneet että vaikutuksen alaisina he ovat saaneet LSD:hen verrattuna enemmän negatiivisia kokemuksia. Jotkut kertovat aineen vaikuttavan samalla tavoin kun esimerkiksi ekstaasi ja LSD annosteltuna yhtä aikaa.
25I-NBOMe:n käyttö voi aiheuttaa hengenvaarallisen myrkytyksen, ja sen käyttö on johtanut useisiin kuolemantapauksiin ympäri maailman.
Epätoivotut vaikutukset.
Nopeasti kehittyvä sietokyky eli toleranssi on tyypillinen sivuoire monissa psykedeeleissä kuten 25I-NBOMe ja LSD. Näiden aineiden käytöstä johtuva toleranssi saattaa lisätä toleranssia muihin psykedeeleihin.
Laki.
25I-NBOMe on luokiteltu huumausaineeksi Suomessa.
Habiganjin piirikunta

Habiganjin piirikunta () on yksi Bangladeshin koillisosassa sijaitsevan Sylhetin alueen neljästä piirikunnasta. Piirikunnan pinta-ala on 2 637 neliökilometriä ja väkiluku 2 089 001 (VL 2011). Piirikunnan keskus on Habiganj (63 892 as., 2011).
Piirikunnan naapureina ovat lounaassa Brahmanbarian, lännessä Kishorganjin, pohjoisessa Sylhetin ja idässä Moulvibazarin piirikunta sekä etelässä Intian Tripuran osavaltio.
Piirikunta jakautuu paikallistasolla kahdeksaan upazilaksi kutsuttuun osaan.
Habiganjin piirikunta on viljelyalaltaan ja tuotantomäärältään Bangladeshin toiseksi merkittävin teealue, joka tuotti vuonna 2013 yhteensä 15,1 miljoonaa teekiloa.
Hymyilevä Apollo

Hymyilevä Apollo on Eino Leinon runoelma vuodelta 1898. Se on viimeinen osa kolmiosaisesta runoelmasta Hymni, joka julkaistiin kokoelmassa "Sata ja yksi laulua". Hymyilevä Apollo julkaistiin erillisenä teoksena vuonna 2003. Se sisältää 33 runomittaan kirjoitettua kahdeksan säkeen mittaista runoa.
Suvaitsevaisuutta ja lähimmäisenrakkautta ylistävä runoelma ilmentää nuoren Leinon optimistista ihmisyysuskoa.
Yleisradiolla on perinteenä lukea Hymyilevää Apolloa ääneen radiossa uudenvuoden yönä.
Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani julkaisivat vuonna 2014 Leinon runoon perustuvan kappaleen "Hymyilevä Apollo", joka on Käpälikkö-albumin aloitusraita.
Bristol (auto)

Bristol oli vuonna 1945 perustettu englantilainen automerkki. Bristol-autoja valmistaa Bristol Cars -yhtiö, joka eriytyi lentokonevalmistaja Bristol Aeroplane Companyn tytäryhtiöksi vuonna 1955.
Ensimmäinen Bristol-auto valmistui vuonna 1947. Se oli rakennettu BMW 327:n piirustusten perusteella, jotka tehdas oli saanut haltuunsa sodan jälkeen BMW:ltä. Ensimmäinen neliovinen Bristol oli vuosina 1953–1957 valmistettu 405-malli. Siinä oli kuusisylinterinen 1 971 cm³ moottori teholtaan 78 kW (107 hv). Bristol 405 -mallia valmistettiin noin 300 kappaletta.
Yhtiö esitteli Bristol Bullet -auton vuonna 2016. Auto on roadster, jota suunniteltiin valmistettavan 70 kappaleen erä ja ensimmäinen auto olisi asiakkaalla tammikuussa 2017.
Yhtiö likvidoitiin vuonna 2020.