tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lehtopalmikkosammal

Lehtopalmikkosammal ("Breidleria pratensis") on lehtisammallaji palmikkosammalten heimossa ("Hypnaceae"). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla mantereisilla alueilla.
Suomessa lehtopalmikkosammalta esiintyy koko maan alueella paikoittain, rehevillä seuduilla. Se kasvaa kosteissa lehtometsissä, lehtokorvissa, lettosoiden laidoilla ja tunturisoilla keskipaljakan korkeudelle. Laji vaatii ravinteisen kasvupaikan ja suosii lähteisiä elinympäristöjä.
Autot 2 (videopeli)

Autot 2 on Avalanche Softwaren kehittämä samannimiseen elokuvaan perustuva ajopeli. Se on jatko-osa vuonna 2006 julkaistulle Autot-elokuvalle. Peli julkistettiin ensimmäisen kerran E3 2011 -messuilla, ja sen julkaisi Disney Interactive kaikille seitsemännen sukupolven pelialustoille Pohjois-Amerikassa 21. kesäkuuta ja Australiassa 23. kesäkuuta 2011. Euroopassa peli julkaistiin 22. heinäkuuta 2011. Pelin PlayStation 3 -version tiedotettiin sisältävän stereoskooppisen 3D-pelimuodon. Pelin Nintendo 3DS -versio julkaistiin Pohjois-Amerikassa 1. marraskuuta 2011 (samana päivänä, jolloin Autot 2 julkaistiin DVD:lle ja Blu-raylle). Pelin PlayStation Portable -versio julkaistiin Pohjois-Amerikassa 8. marraskuuta 2011. Euroopassa se kuitenkin julkaistiin 4. marraskuuta 2011.
Kun peli paljastettiin American International Toy Fair -tapahtumassa New York Cityssä, Autot 2 antoi pelaajien hypätä mukaan "Autot"-universumiin upouudella kansainvälisellä vakoojateemalla. Peli sisältää valikoiman "Autot"-hahmoja, joilla kilpaillaan vauhdikkaissa vakoojaseikkailuissa sekä maailmanluokan kilpailuissa. Peli sai pääosin positiivisen vastaanoton, sillä Metacriticin keskiarvoksi muodostui pelin Xbox 360 -versiolle 72/100, PlayStation 3 -versiolle 74/100, Wii-versiolle 69/100, PC-versiolle 65/100 ja Nintendo DS- sekä 3DS-versiolle 58/100.
Asiakkaat, jotka ostivat pelin Targetin sivuston kautta 28. kesäkuuta – 2. heinäkuuta välisenä aikana, saivat 10 dollarin arvoisen lahjakortin ilmaiseksi.
Pelaaminen.
Peliä pelataan kolmannesta persoonasta ja sitä voi pelata samalla konsolilla 1-4 pelaajaa. Pelin kentät sijoittuvat elokuvan tapahtumapaikkoihin, kuten Lontooseen, Tokioon, öljynporauslautalle sekä Syylari Cityyn. Peli sisältää erilaisia pelimuotoja, joita pelata noilla kentillä, esimerkiksi kilpailua, kilpailua asein, sekä metsästystä vapaasti kuljettavalla areenalla. Hahmoja on pelaajalle valittavissa 25. Näistä osa avataan suorittamalla pelin varsinaisia tehtäviä.
NBA-kausi 2012–2013

NBA-kausi 2012–2013 oli NBA-koripalloliigan 67. kausi. Kauden päätteeksi mestariksi kruunattiin edelliskauden tapaan Miami Heat, joka voitti seitsemään otteluun venyneessä loppuottelusarjassa San Antonio Spursin.
Runkosarja.
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Pampulasammal

Pampulasammal ("Acaulon muticum") on lehtisammallaji toukosammalten heimossa ("Pottiaceae"). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon lauhkea vyöhyke.
Suomen alueella pampulasammal on eteläinen ja harvinainen. Sitä on kasvanut Ahvenanmaalla ja Varsinais-Suomessa, mutta esiintymät ovat hävinneet, joten laji oli luokiteltu hävinneeksi (RE). Pampulasammal vaatii kasvupaikaksi paljasta kalkkipitoista maata. Vuoden 2019 arvioinnissa se luokiteltiin Suomessa äärimmäisen uhanalaiseksi.
Pampulasammal on yksivuotinen ja pienikokoinen, noin kaksi millimetriä korkea. Se on kasvutavaltaan akrokarppinen (pesäkekärkinen) ja silmumainen. Itiöpesäkkeitä kasvaa usein. Ne ovat täysin pyöreitä, avautumattomia ja kasvavat perättömänä lehtien keskellä. Lehdet ovat koveria ja selvästi hampaallisia kärjestä.
Nallikkasammal

Nallikkasammal ("Gyroweisia tenuis") on lehtisammallaji toukosammalten heimossa ("Pottiaceae"). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon lauhkea vyöhyke.
Suomen alueella nallikkasammal on levinneisyydeltään lounainen ja harvinainen. Sillä on yksi tunnettu löytöpaikka Varsinais-Suomessa Kaarinassa Kuusiston Piispanlinnan raunioissa. Se elää rapautuvalla kalkkikivellä. Nallikkasammalen esiintymän on epäilty tuhoutuneen linnan restauroinnissa, joten laji on Suomen uhanalaisluokituksessa luokiteltu hävinneeksi lajiksi (RE).
Peltopiennarsammal

Peltopiennarsammal eli piennarsammal ("Entosthodon fascicularis") on lehtisammallaji nuotiosammalten heimossa ("Funariaceae"). Sitä esiintyy Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa.
Peltopiennarsammal on pieni ja kasvutavaltaan akrokarppinen (pesäkekärkinen), itiöpesäkkeineen noin yhden senttimetrin korkea. Lehdet ovat leveän soikeita ja keskisuonellisia. Itiöpesäkkeitä kasvaa yleisesti ja itiöt ovat melko pieniä. Itiöpesäkkeiden kansi on sileä ja kupera. Niiden yläosassa on huppumainen huntu, joka on epäsymmetrinen, hunnun kärki on taipunut toiselle puolelle. Peltopiennarsammalta muistuttaa hyvin paljon samantyyppisillä paikoilla elävä päärynänuppusammal ("Physcomitrium pyriforme"), jonka itiöpesäkkeiden kärki ja huntu ovat vähän erilaisia.
Suomen alueella peltopiennarsammal on levinneisyydeltään lounainen ja harvinainen. Sitä on kasvanut Ahvenanmaalla ja Varsinais-Suomessa, mutta esiintymät ovat hävinneet. Vuonna 2019 laji on Suomessa luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.
Peltopiennarsammal on kasvanut maapaljastumilla kalkkipitoisella ja kostealla savimaalla. Isossa-Britanniassa se elää kalkittomalla maalla.
Tiopuriinimetyylitransferaasi

Tiopuriinimetyylitransferaasi on entsyymi, joka osallistuu tiopuriiniyhdisteiden aineenvaihduntaan nisäkkäillä. Tiopuriinimetyylitransferaasin EC-numero on EC 2.1.1.67.
Toiminta ja farmakokineettinen merkitys.
Tiopuriinimetyylitransferaasi kuuluu transferaasientsyymeihin ja siirtää metyyliryhmän S-adenosyylimetioniinilta tiopuriinille. Tuotteena muodostuu tiopuriinin S-metyylieetterijohdannainen ja S-adenosyylihomokysteiiniä. Yhdiste hyväksyy substraateikseen useita tiopuriineja, muun muassa lääkeaineina käytettävät atsatiopriinin, merkaptopuriinin ja tioguaniinin. Näistä muodostuva metyylijohdannainen on lääkeaineena tehoton ja myrkytön. Entsyymin inhibiittoreita ovat muun muassa bentsoehappo ja eräät sen johdannaiset ja eräät lääkeaineet, kuten parasetamoli.
Tiopuriinimetyylitransferaasi löydettiin ensimmäisen kerran rottien ja hiirien maksasta ja munuaisista. Näiden elinten lisäksi se on aktiivinen monissa muissakin kudoksissa, esimerkiksi veren puna- ja valkosoluissa sekä suolistossa. Koska luuytimen hematopoieettisissa (verisoluja tuottavissa) kudoksissa ei esiinny toista tiopuriineja inaktivoivaa entsyymiä ksantiinioksidaasia, vastaa tiopuriinimetyylitransferaasi siellä yksin tiopuriinien inaktivoivasta metaboliasta. Luuytimen soluissa on useita muita entsyymejä, jotka johtavat aktiivisiin tiopuriinien metaboliitteihin.
Tiopuriinin tuotantoa ohjaa ihmisellä TPMT-geeni, joka sijaitsee kromosomissa 6. Tämä geeni koostuu 10 eksonista ja on geneettisesti polymorfinen. Tiopuriinimetyylitransferaasin toimintaa heikentäviä mutaatioita tunnetaan ainakin 23 alleelissa ja tyypillisimmät niistä ovat guaniinin vaihtuminen adeniiniksi tai sytosiiniksi tai adeniinin vaihtuminen guaniiniksi. Arviolta maailman väestöstä noin 10 % on yksi mutatoitunut alleeli, jonka seurauksena tiopuriinimetyylitransferaasin aktiivisuus on noin puolet normaalista. Noin 0,5 % ihmisistä mutatoituneita alleeleja on useampi, jolloin puhutaan tiopuriinimetyylitransferaasin puutoksesta.
Vähentynyt entsyymin aktiivisuus johtaa luusoluille myrkyllisten muiden entsyymien muodostamien tiopuriinien aineenvaihduntatuotteiden, muun muassa tioguaniininukleotidien, kertymiseen. Tämä voi johtaa erittäin vaaralliseen luuydinlamaan normaaleilla atsatiopriinin, merkaptopuriinin tai tioguaniinin annostuksilla. Tämän vuoksi entsyymin aktiivisuuden määritystä voidaan käyttää selvitettäessä sopivaa tiopuriinilääkkeiden annostusta.
Harjaginski

Harjaginski tai Harjaga () on öljyntuotannon vuoksi perustettu tuotantotaajama Horei-Verin maalaiskunnassa Zapoljarnyin piirissä Nenetsian autonomisessa piirikunnan eteläosissa Pohjois-Venäjällä.
Taajama sijaitsee Petšoran sivujoen Usan oikeanpuoleisen eli pohjoisen sivuhaaran Kolvajoen yläjuoksulla. Taajamaan johtaa maantie etelästä Komin tasavallan Usinskista, jossa on rautatieasema ja lentokenttä.
Lotta Svärd (runo)

Lotta Svärd on Johan Ludvig Runebergin kirjoittama ruotsinkielinen runo, joka sisältyy hänen teokseensa "Vänrikki Stoolin tarinat". Se on teoksen vuonna 1860 ilmestyneen toisen osan neljäs runo. Runo kertoo samannimisestä Suomen sodan aikana Ruotsin joukkojen mukana kulkeneesta naisesta, joka huolsi sotilaita ja myi näille viinaa. "Svärd" tarkoittaa suomeksi miekkaa. 
Runeberg kirjoitti runon jo syksyllä 1853. Lotta Svärd on runossa kuvattu isänmaallisena ja äidillisenä hahmona sotilaille. Runosta tuli nopeasti hyvin suosittu ja sitä on myöhemmin hyödynnetty maanpuolustushenkisissä tarkoituksissa. Runon mukaan nimettiin Suomen itsenäistymisen jälkeen perustettu naisten vapaaehtoinen maanpuolustusjärjestö, Lotta Svärd. Myöhemmin saman runon mukaan nimetyt järjestöt perustettiin myös Ruotsiin (Riksförbundet Sveriges lottakårer), Tanskaan (Lottekorps) ja Norjaan (Norges Lotteforbund). ”Lotta Svärdin” asettaminen nimenomaan valkoisen Suomen ideologiseen palvelukseen vaikutti paljon siihen, miten runoon ja koko "Vänrikki Stoolin tarinoihin" on Suomessa myöhemmin suhtauduttu.
Monien muiden "Vänrikki Stoolin tarinoiden" fiktiivisten hahmojen tavoin myös Lotta Svärdille on yritetty innokkaasti löytää todellista esikuvaa. Vaikka Ruotsin armeijalla ei Suomen sodan aikana virallisesti ollut kenttäkaupustelijoita, tosiasiassa kaikenlaista armeijaan kuulumatonta väkeä – kuten sotilaiden vaimoja – kulki joukkojen mukana. He saattoivat myös hoitaa haavoittuneita. Ainakin kolmea eri naista on ehdotettu Lotta Svärdin mahdollisiksi esikuviksi. Todellisuudessa Runeberg ei kuitenkaan liene perustanut hahmoa kehenkään yksittäiseen henkilöön. Vastaavantyyppisiä hahmoja esiintyi paljon myös aikakauden kirjallisuudessa ja muussa runoudessa.
”Lotta Svärdin” on väitetty innoittaneen saksalaista näytelmäkirjailijaa Bertolt Brechtiä tämän kirjoittaessa näytelmäänsä "Äiti Peloton ja hänen lapsensa". Brecht asui toisen maailmansodan aikana vuoden ajan pakolaisena Suomessa.
Autuas eversti

Autuas eversti (1958) on William Markuksen ohjaama ja yhdessä kuvaaja Pentti Unhon kanssa käsikirjoittama komediaelokuva. Perheen kuolleeksi luulema eversti Carolus Rutger von Haestman (Pentti Siimes) herää kuolinvuoteeltaan ja lähtee etsimään nuoruudenrakkauttaan Amelieta (Hillevi Lagerstam). Lapset ja lapsenlapset puolestaan lähtevät etsimään karanneita rakastavaisia. Lopulta hautajaiset vaihtuvat häihin ja häämatkaan. Elokuva perustuu näytelmäkirjailija Walentin Chorellin alkuperäisaiheeseen. 
Tuotanto.
Markus ja Chorell tekivät yhteistyötä useassa elokuvassa, ja niistä tämä oli huono-onnisin. Alun perin lykkäyksistä kärsinyt ensi-ilta joutui vielä tarkastamon kiellon ja saksimisten vuoksi siirtymään syksylle 1958. Elokuva päätyi Valtion elokuvatarkastamoon vasta kaksi vuotta valmistumisensa jälkeen, ja se kiellettiin ensin kokonaan sillä perusteella, että ”ruumisarkun kanssa pelehtiminen menee mauttomuudessaan sietämättömiin!” Seitsemän minuutin pätkän leikkaamisen ansiosta se sallittiin. Juoneen tuli kuitenkin katkeama everstin henkiinheräämisjakson yhteydessä. Elokuvan menestys oli vuoden huonoin. 
Ensimmäinen televisioesitys oli vasta 1993, sillä vuodeksi 1987 suunniteltu jouduttiin perumaan, kun havaittiin, että toinen naispääosan esittäjä, Anneli Sauli, oli Devan ehdokkaana eduskuntavaaleissa 1987 Pohjois-Karjalan vaalipiiristä.
Vastaanotto.
Elokuvan kuvausten aikaan 27 vuotta täyttäneen Pentti Siimeksen roolityö iäkkäänä everstinä sai aikalaisarvioissa kiitosta, mutta muuten itse elokuvan ei useimmissa arvioissa katsottu onnistuneen englantilaistyylisessä epäsovinnaisessa ilon ja kalmantunnelmien rinnakkaisasettelussa. Inkeri Lius ("Suomen Sosialidemokraatti") kuitenkin suhtautui ymmärtävästi, sillä tuolloin Suomesta puuttui perinne ”joka auttaisi äärimmilleen viedyn viisastelevan komedian syntymistä”.
"Chorellin ja Markuksen "Autuas eversti" on humoristiseen ja tunnelmalliseen tapaan laadittu elokuva, jollaiset nykyisin ovat meillä melkoisia harvinaisuuksia", kirjoitti Leo Nordberg ("Uusi Suomi" 7.9.1958).
"Lahti"-lehden Kalevi Salomaan mukaan "Autuaan everstin" "huumori on sikäli uutta, että se perustuu epäsovinnaisten elämänilon ja kalmantunnelmien rinnakkaisasetteluun, hieman englantilaiseen tapaan".
Thomas Baines

John Thomas Baines (27. marraskuuta 1820 King’s Lynn, Englanti – 8. toukokuuta 1875 Durban, Natalin siirtokunta) oli englantilainen taiteilija ja tutkimusmatkailija, joka tutki eteläistä Afrikkaa ja Australiaa.
Elämä.
Thomas Baines syntyi 1820 King’s Lynnissä. Hänen isänsä John Baines oli laivaston merikapteeni, ja hänen isoisänsä oli ollut valaanpyyntialuksen kapteeni. Thomasin äiti oli paikallinen taidemaalari ja sisustaja, joka opetti poikaansa kaivertamaan ja piirtämään. Koulutuksensa Thomas Baines sai Horatio Nelson’s Classical and Commercial Academyssä. Hän aloitti 1836 vaununtekijän oppipoikana mutta hylkäsi pian ammatin alkaakseen taidemaalariksi.
Baines päätti seurata 1842 tätiänsä Etelä-Afrikan Durbaniin ja elätti itseänsä muotokuvamaalarina. Hän kuitenkin jätti pian kaupunkistudion ja maalasi 1864 muun muassa kohtauksia afrikkalaisheimojen välisistä taisteluista. Ensimmäiselle tutkimusmatkalleen Baines lähti 1846, ja Ngamijärven ympäristöä kartoittamaan lähteneeseen retkikuntaan hän liittyi 1850. Bainesista tuli Etelä-Afrikan ensimmäinen sotataiteilija, ja hän maalasi kuvia kahdeksannesta rajasodasta 1850–1853.
Baines palasi 1853 Englantiin, missä hänen sotamaalauksensa julkaistiin. Julkaisun jälkeen Royal Geographical Society (RGS) päätti ottaa Bainesin Augustus Gregory retkikuntaan, joka tutki pohjoista Australiaa. Hän lähti Australiaan maaliskuussa 1855, ja hänet valittiin 1858 RGS:n jäseneksi, jolloin hän sai myös RGS:n kultamitalin.
Etelä-Afrikkaan Baines palasi 1858, jolloin hän oli David Livingstonen Sambesijoelle lähteneen tutkimusmatkan taiteilija. Hän maalasi erään portugalilaisupseerin matkan varastoista ottamalleen kankaan palaselle. Livingstonen veli syytti Bainesia varkaudesta, ja Baines erotettiin retkikunnasta. Hän matkasi 1862 Lounais-Afrikkaan nykyisen Namibian alueelle ja sieltä Victorian putouksille, jonne saapui 23. heinäkuuta. Bainesin tarkoituksena oli tavata Livingstone Victorian putouksilla, mutta tämä oli jo ehtinyt lähteä alueelta. Tämän matkan aikana Baines maalasi useimmat tunnetuimmista maisemistaan, jotka julkaistiin Englannissa 1865.
Kuume pakotti Bainesin palaamaan Kapkaupunkiin, ja hän matkusti 1864 Englantiin. Etelä-Afrikkaan Baines palasi 1868 ja johti South African Goldfields Exploration Companyn valtuuttamaa retkikuntaa Ndebele-kuningaskunnan johtajan Mzilikazin luokse. Mzilikazi oli jo kuitenkin kuollut, kun Bainesin retkikunta saapui. Hän menetti 1870 taloudellisen tukensa ja joutui palaamaan Durbanin, missä jatkoi maalarin uraansa. Baines suunnitteli 1875 uutta matkaa kulta-alueelle, mutta hän sairastui punatautiin ja kuoli toukokuussa.
Patrick Chan

Patrick Chan (s. 31. joulukuuta 1990 Ottawa) on kanadalainen taitoluistelija. Hän voitti miesten maailmanmestaruuden vuosina 2011, 2012 ja 2013 sekä saavutti MM-hopeaa vuosina 2009 ja 2010. Sotšin 2014 olympialaisissa hän saavutti hopeaa sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa. Vancouverin 2010 olympialaisissa hän sijoittui viidenneksi. Pyeongchangissa 2018 hän voitti olympiakultaa joukkuekilpailussa. Hän on voittanut neljän maanosan mestaruuden kaksi kertaa vuosina 2009 ja 2012. GP-finaalin hän voittanut kahdesti sekä sijoittunut kerran toiseksi ja kerran kolmanneksi. Oman maansa mestaruuden, Kanadan-mestaruuden, hän on saavuttanut seitsemän peräkkäistä kertaa vuosina 2008–2013.
Chanilla on hallussaan yhteispisteiden ja vapaaohjelman pisteiden maailmanennätykset Kansainvälisen luisteluliiton pistesysteemin mukaan. Yhteispisteiden ja vapaaohjelman pisteiden ennätykset hän luisteli Trophée Eric Bompard -kilpailussa vuonna 2013. Chan on myös kausien 2008–2009, 2010–2011 ja 2013–2014 parhaat yhteispisteet saanut miesyksinluistelija.
Dievturība

Dievturība on latvialainen uuspakanallinen uskonto, joka pohjautuu osittain latvialaisten alkuperäisiin kristinuskoa edeltäneisiin uskoihin. Uskon nimi on johdettu jumalaa tarkoittavasta sanasta "Dievs". 
Dievturība luotiin vuosina 1923–1924. Se levisi lähinnä älymystön keskuudessa ja sen tarkoituksena oli uudistaa perinteistä uskoa kristinuskoa edeltäneeltä ajalta. Uskonnollisina teksteinä käytettiin lähinnä kansanperinteestä kertoneita dainoja, joihin liitettiin myös kristinuskoon kuuluvia tapoja. Uskonnon luominen liittyi mielipiteisiin siitä, että Latvian valtauskonto eli luterilaisuus oli perustavanlaatuisesti ulkomainen ja siten vieras latvialaisille. Maailmansotia edeltäneenä aikana liikkeen johtohahmoja olivat Ernests Brastiņš ja Arvīds Brastiņš. Koska uskonnon seuraajat olivat lähinnä älymystöä, sen ympärille muodostui myös paljon kansanperinnettä selittävää kirjallisuutta. Toisen maailmansodan aikana Neuvostoliitto karkotti Siperiaan suurimman osan liikkeen johtohahmoista. Se säilyi neuvostoajan yli länteen paenneiden keskuudessa ja se herätettiin uudelleen henkiin Latvian itsenäistyttyä vuonna 1991. 
Dievturīballa oli vuoden 2006 tietojen mukaan yhteensä 649 virallista jäsentä.
Mário de Noronha

Mário de Lopez da Vasa César Alves de Noronha (15. tammikuuta 1885 Lapa – 9. heinäkuuta 1973 São Sebastião da Pedreira) oli portugalilainen miekkailija ja olympiamitalisti. 
De Noronha kilpaili olympialaisissa kahdesti, vuosina 1924 ja 1928. Hän pääsi Pariisissa 1924 kalvan henkilökohtaisessa kisassa välieriin saakka ja miekkaili myös maansa neljänneksi sijoittuneessa joukkueessa samalla aseella. De Noronha oli 43-vuotiaana Amsterdamin kisoissa 1928 mukana maansa kalpajoukkueessa, joka sai pronssimitalin.
Annoboninrilli

Annoboninrilli ("Zosterops griseovirescens", vanh. nimi "annobonsaarenrilli") on vaarantunut varpuslintulaji. Laji on Afrikan länsirannikon edustalla päiväntasaajan eteläpuolella sijaitsevan Annobónin saaren kotoperäinen laji.
Ulkonäkö ja koko.
Annoboninrilli on pieni kerttuja muistuttava lintu, joka kasvaa 12 cm pitkäksi. Väriltään sen selkäpuoli on oliivinvihreä, pyrstö ja siivet ovat selkäpuolta tummemmat. Silmien ympärillä on kapea valkoinen rengas. Sen vatsapuoli on haaleanruskeankeltainen ja kyljet puolestaan tummanoliivinvihreät.
Esiintyminen ja elinympäristö.
Annoboninrilli on kotoperäinen laji Atlantin valtameressä sijaitsevalla pienellä Päiväntasaajan Guinealle kuuluvalla Annobónin saarella. Annoboninrilli on luokiteltu vaarantuneeksi siksi, että sitä tavataan niin pienellä alueella. Pienen levinneisyysalueensa vuoksi lajin populaatio voi pienentyä tai kuolla sukupuuttoon satunnaisistakin tapahtumista. Annobónilla, etenkin saaren pohjoisosassa, tapahtuu jonkin verran ympäristön raivaamista ja muuttamista esimerkiksi öljypalmun, sokeriruo'on ja hedelmien tuotantoa varten. Toisaalta useita viljelyksiä on myös hylätty. Populaation kokoa ei ole arvioitu.
Annoboninrillin elinympäristöä ovat puuta ja pensasta kasvavat alueet, kuten viljelyskäytössä olevat maat, aarniometsät ja ”uudistuneet metsät” (). Laji etsii ravintoa 2–10 yksilön ryhmissä. Ravintona ovat kasvillisuuden pinnalta kerättävät selkärangattomat eläimet.
Postmoderni kirjallisuus

Postmoderni kirjallisuus on käsite, jota alettiin käyttää 1960-luvulla yhdysvaltalaisessa kirjallisuuden tutkimuksessa. Postmoderni kirjallisuus on korostanut kirjallisen todellisuuden keinotekoisuutta muun muassa itsensä tiedostavan sepitteellisyyden eli metafiktion kautta. Yhdysvaltalaisessa kirjallisuudessa postmodernismia edustavat esimerkiksi Kurt Vonnegut, John Barth ja Donald Barthelme. Eurooppalaisen postmodernistisen kirjallisuuden edustajia ovat esimerkiksi Peter Ackroyd, Italo Calvino, Angela Carter, John Fowles, Günter Grass, Umberto Eco ja Orhan Pamuk. 
Yhdysvalloissa 1960- ja 1970-luvulla syntynyt language-runous on postmodernistisen lyriikan näkyvin muoto. Sitä määrittää kielen itsensä tuominen runouden aiheeksi.
Teorian perusteet.
Postmodernismi vastusti modernismin tarkkarajaisuutta, tiukkaa muodollisuutta ja yhdisteli eri aikakausien tyylejä estottomasti. Tyypillistä postmodernismin ajan kirjallisuudelle on intertekstuaalisuuden käyttäminen, eli viittaukset toisiin teoksiin. Todellisuuden ja fiktion, korkean ja matalan kulttuurin sekoittuminen sai alkunsa, sekä erilaisia tyylejä ja tekstilajeja sekoitettiin vapaammin. Tekstit ja merkit tulivat lajien ja muodollisten erojen tilalle. Muita yleisiä piirteitä postmodernismin ajan kirjallisuudelle ovat parodia, pastissi, leikillisyys ja sirpaleisuus. Ajan näkyvimpiä lajeja ovat jännitys- ja muu aiemmin marginaalinen kirjallisuus. Kirjallisuudessa postmodernismi on hyvin vaikeasti määriteltävä, sillä se perustuu ajatteluun siitä, että minkäänlaista järjestystä ei ole vaan kirjailija tulee antautua erilaisten tulkintojen vietäväksi. 
Postmodernismi laajempana ilmiönä.
Postmodernismi on myös selvästi kirjallisuutta laajempi kulttuuri-ilmiö. Siihen kuuluu ironinen ja irrallinen tyyli, sillä kirjailijat yrittivät kuvata kaoottista maailmaa valtavalla määrällä eri tapoja. Näistä esimerkkeinä ovat toisiinsa täysin riippumattomien henkilöiden, juonenkäänteiden tai toimijoiden vastakkainasettelu, joilla kertomus katkaistaan tai joilla siihen luodaan epäjärjestystä. Muita keinoja ovat tarinan kertojien ja näkökulmien vaihtelu sekä tekstin keinotekoisuuden korostaminen, ja näiden kaikkien tarkoituksena on tekstin lineaarisuuden rikkominen. 
Erilaiset poliittiset ja historialliset muutokset vaikuttivat vahvasti tyylikauden muutoksiin. Se liitetään myös jälkiteolliseen yhteiskuntaan ja elämäntapaan, jonka arvoja joukkotiedotusvälineet ja kulutus säätelevät.
Postmodernismia marxilaisista lähtökohdista on tutkinut Fredric Jameson.
Focke-Wulf Fw 189

Focke-Wulf Fw 189 "Eule" tai "Uhu" () on Luftwaffen toisen maailmansodan aikana käyttämä kolmipaikkainen tiedustelu- ja yhteyslentokone. Konetyypin pääsuunnittelija oli Kurt Tank. 
Konetyyppiä käytettiin enimmäkseen toisen maailmansodan itärintamalla. Koneesta valmistettiin myös pieniä määriä raskaammin aseistettua ja kevyesti panssaroitua lähitukikonetta. 
Koneessa oli pitkä perään päin suippeneva lasitettu ohjaamokehto kahden runkopuomin välissä. Sen 465 hevosvoiman Argus As 410 -rivimoottorit eivät olleet erityisen tehokkaat, eikä konetyyppi ollut myöskään erityisen nopea. Venäläiset kutsuivat tyypin koneita nimellä "Rama", joka tarkoittaa ikkunankarmia.
Koneen aseistuksena oli kaksi 7,92 mm MG 17–konekivääriä siiventyvissä ja kaksi 7,92 mm MG 15–konekivääriä peräkartiossa ja yläampumossa. Fw 189 saattoi kuljettaa 200 kg pommeja ulkoisissa ripustimissa. Yöhävittäjämuunnoksissa, joita valmistettiin noin 30 kappaletta, oli aseistuksena yläampumon paikalla 15 mm tai 20 mm etuyläviistoon ampuva Schräge Musik -tykki, sekä tutka ohjaamokehdon etuosassa.
Suur-Göteborg

Suur-Göteborg () tarkoittaa Göteborgin ympärillä Länsi-Ruotsissa sijaitsevaa suurkaupunkialuetta (). Muita suurkaupunkialueita Ruotsissa ovat Suur-Malmö ja Suur-Tukholma. Vuoden 2011 lopussa Suur-Göteborgissa oli 938 580 asukasta.
Suur-Göteborg on Statistiska centralbyrånin määrittelemä tilastollinen käsite, joka on peräisin 1960-luvulta. Aluejako uusittiin 1970-luvulla kuntauudistuksen vuoksi. Vuoden 2005 alusta Suur-Göteborgiin ovat kuuluneet myös Alingsåsin ja Lilla Edetin kunnat. Suurkaupunkialueeseen kuuluu siten 13 kuntaa.
Suur-Göteborgiin kuuluvat kunnat ovat:
Näistä Kungsbackan kunta kuuluu Hallandin lääniin ja kaikki muut kunnat kuuluvat Länsi-Götanmaan lääniin.
Kees Bakels

Kees Bakels (s. 14. tammikuuta 1945 Amsterdam) on alankomaalainen kapellimestari. Hän aloitti uransa viulistina. Hän opiskeli orkesterinjohtoa Amsterdamin konservatoriossa ja Chigiana-musiikkiakatemiassa. Hän on toiminut muun muassa Malesian filharmonisen orkesterin ensimmäisenä musiikillisena johtajana (1997–2005), Bournemouthin sinfoniaorkesterin päävierailijakapellimestarina (1989–1999) ja Alankomaiden radion sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina. Bakels on johtanut kaikkia suuria hollantilaisorkestereita.
Bakels on keskittynyt urallaan sekä oopperaan että sinfoniseen ohjelmistoon. Hän on johtanut muun muassa Aidan, Fidelion, La bohèmen ja Carmenin esityksiä sekä Leoncavallon ja Mascagnin huonommin tunnettuja teoksia. Hänen levytystensä joukossa ovat kaikki Vaughan Williamsin sinfoniat, kaikki Nielsenin konsertot, Saint-Saënsin 3. viulukonsertto (Jean-Jacques Kantorow'n ja Tapiola Sinfoniettan kanssa) ja Rimski-Korsakovin teoksia.
Suur-Malmö

Suur-Malmö () tarkoittaa Malmön ympärillä Etelä-Ruotsissa sijaitsevaa suurkaupunkialuetta (). Muita suurkaupunkialueita Ruotsissa ovat Suur-Göteborg ja Suur-Tukholma. Vuoden 2020 lopussa Suur-Malmössä oli noin 750 000 asukasta.
Suur-Malmö on Statistiska centralbyrånin määrittelemä tilastollinen käsite, joka on peräisin 1960-luvulta. Aluejako uusittiin 1970-luvulla kuntauudistuksen vuoksi. Vuoden 2005 alusta Suur-Malmöhön ovat kuuluneet myös Skurupin, Eslövin ja Höörin kunnat. Suurkaupunkialueeseen kuuluu siten 12 kuntaa.
Suur-Malmöhön kuuluvat kunnat ovat:
Kaikki nämä kunnat kuuluvat Skånen lääniin.
Tehtäväshakin suurmestari

Tehtäväshakin suurmestari tai "laadinnan suurmestari" on korkein shakkitehtävien laadinnan alueella myönnettävä arvonimi. Sen myöntää nykyisin maailman tehtäväshakkijärjestö ("World Federation for Chess Compositions"). Arvonimen saamisen perusteena ovat FIDE-albumeihin hyväksytyistä tehtävistä saadut pisteet. Laadinnan suurmestarin arvonimen saamiseksi vaaditaan 70 pistettä. FIDE-albumeissa jaetaan pisteitä siten, että julkaistusta lopputehtävästä saa 1,67 ja muista tehtävistä yhden pisteen. Mikäli tehtävällä on useampi laatija, tehtävästä saatava pistemäärä jaetaan tasan laatijoiden kesken. . 
Laadinnan suurmestarin arvonimi perustettiin vuonna 1972 ja ensijaossa sen saivat Comins Mansfield, Lev Lošinski, Genrih Kasparjan ja Eeltje Visserman. Kaikkiaan arvonimen on vuosina 1972–2012 saanut 76 henkilöä. Arvonimi voidaan myöntää myös takautuvasti. Vuonna 2012 tittelin saivat postuumisti tšekkiläiset laatijat Miroslav Havel, oik. Kostal (1881–1958) ja Artur Mandler (1891–1971) vanhojen ansioidensa perusteella. Suomalaisista tehtäväshakin suurmestarin arvonimen on ensimmäisenä saanut Unto Heinonen vuonna 2004. Lisäksi arvonimen sai postuumina Matti Myllyniemi (1930–87) vuonna 2010.
Jarmo Hietaranta

Jarmo Hietaranta (s. 1950 Tampere) on suomalainen valokuvaaja, joka on toiminut lehtikuvaajana muun muassa Helsingin Sanomien kuvatoimituksessa vuosina 1971-1980. Hän oli kuvatoimittajana Yleisradion TV1:llä vuosina 1980-1987, jonka jälkeen hän perusti oman studion. Hietaranta on tehnyt myös tv-dokumentteja MTV3:lle ja Ylelle.
Ura.
Hietaranta valmistui Tampereen kauppaoppilaitoksesta ja opiskeli valokuvausta samaan aikaan yksityisesti. Hän aloitti valokuvaamisen harrastuksena Tampereen kameraseurassa 1960-luvun puolivälissä. Hän avusti aluksi lehtiä freelancerina ja sai 1971 vakituisen paikan kuvaajana Lehtikuva Oy:ssa. Hän siirtyi Helsingin sanomien palvelukseen 1972 ja aloitti kuvatoimittajana 1980 ensin Yle TV2 ja sitten TV1:ssa. Hän perusti oman yrityksensä Jarmo Hietaranta Production Oy:n 1986 ja kuvasi suomalaisille lehtitaloille ja aikakauslehdille. Kuvaajan työn ohessa Hietaranta on toiminut oman yrityksensä lisäksi toimitusjohtajana Story Foto Oy:ssa 1989−1992 ja Studico Oy:ssa vuodesta 1992. Hietaranta teki 1990-luvulla tv-dokumentteja maailman kriisipesäkkeistä (muun muassa Bosnian sota) toimittaja Rauli Virtasen kanssa.
Dunia Engine

Dunia Engine on Ubisoftin käyttämä pelimoottori, joka perustuu Crytekin kehittämään CryEngine-pelimoottoriin, mutta alkuperäisestä on käytetty vain noin 2 tai 3 prosenttia.
Ubisoft osti oikeudet "Far Cry" -pelisarjaan ja CryEngine-pelimoottorin käyttämiseen vuonna 2006. Pelimoottoria kehitettiin eteenpäin ja ensimmäinen Dunia-pelimoottorilla julkaistu peli oli "Far Cry 2".
Uudelleen tehtyä ja muunneltua versiota Dunia Enginestä käytetään mm. pelissä '. "Assassin's Creed II" ja ' käyttävät "Far Cry 2:n" kasvillisuusteknologiaa Anvil-pelimoottorissa.
"Far Cry 3" käyttää kehittynyttä versiota, Dunia 2:ta. "Far Cry 3:ssa" käytetty versio tukee fysiikkaperusteista renderöintiä, jota on edelleen kehitetty ja parannettu "Far Cry 4:ssä" käytettyyn versioon.
Ominaisuudet.
Dunia Engine sisältää mm. seuraavat ominaisuudet:
Dunia Engine käyttää DirectX 10:tä Windows Vistalla mutta on suunniteltu pyörimään myös DirectX 9:llä.
Dunia 2 Engine sisältää mm. seuraavat teknologiat:
Dunia 2 Engine käyttää DirectX 10:tä ja DirectX 11:tä Windows Vistalla ja Windows 7:lla.
Kehitys.
Karttaeditori sisältyy Far Cry 2:ssa ja Dunia Engine on kaikissa pelin versioissa. Karttaeditorin pitäisi sisältyä valmiiseen Far Cry 3:een.
Anna Santamans

Anna Santamans (s. 25. huhtikuuta 1993 Fontcouverte-la-Toussuire) on ranskalainen uimari. 
Santamans saavutti pronssia 50 metrin vapaauinnissa nuorten EM-kilpailuissa Prahassa 2009. Nuorten olympialaisissa Singaporessa 2010 hän sai kultaa 50 metrin vapaauinnissa sekä pronssia 50 metrin perhosuinnissa ja sekajoukkueiden 4 × 50 metrin vapaauintiviestissä.
Hän kilpaili Lontoon olympialaisissa 2012, jossa hän sijoittui 50 metrin vapaauinnissa 11:nneksi.
Santamans voitti marraskuussa 2012 uinnin lyhyen radan EM-kilpailuissa Chartresissa kultaa 4×50 metrin vapaauinnin ja sekauinnin sekaviesteissä sekä pronssia naisten 4×50 metrin sekauintiviestissä. Kazanin universiadeissa 2013 hän oli toinen 50 metrin vapaauinnissa. Vuonna 2014 hän kuului Ranskan pronssijoukkueeseen Berliinin EM-kilpailuissa 4 × 100 metrin vapaauinnin sekaviestissä ja Dohan lyhyen radan MM-kilpailuissa naisten 4 × 50 metrin sekauintiviestissä. Hän sai 4 × 100 metrin vapaauinnin sekaviestissä pronssia myös Lontoon EM-kilpailuissa 2016.
Santamans sijoittui Budapestin MM-kilpailuissa 2017 kuudenneksi 50 metrin vapaauinnissa. Glasgow'n lyhyen radan EM-kilpailuissa 2019 hän voitti kultaa naisten 4 × 50 metrin vapaauintiviestissä. Saman lajin sekajoukkueiden kilpailussa hän sai pronssia uituaan alkuerissä.
Tizer

Tizer on punaisenväristä Isossa-Britanniassa myytävää virvoitusjuomaa. Juoman nimen alkuperä on lähtöisin lausekkeesta "Tizer the Appetizer". Sen julkaisi Fred Pickup Manchesterissä vuonna 1924, jolloin se tunnettiin nimellä "Pickup's Appetizer". Pickupin toiminnan loppumisen jälkeen sen omisti Armour Trust, joka kuitenkin myi sen vuonna 1972 A.G Barr plc:lle 2,5 miljoonalla punnalla. Barrin muiden kuuluisten juomien, kuten Irn-Brun, rinnalla Tizerin tarkkaa reseptiä ei ole julkistettu, mutta ainesosaluettelo ja ravitsemukselliset tiedot annetaan tuotteen pakkauksessa. 1990-luvun lopulla Tizer teki päätöksen alkaa myymään muun makuisia versioita Tizer-juomasta, kuten "Purple"- ja "Green"-versioita. Vuosina 1996-2007 Tizerin tekstin tyyli oli T!zer.
Vuonna 2007 Tizerin sloganiksi vaihtui "Original Great Taste" ja Tizerin reseptitietolaatikon tekstimäärää vähennettiin. Tizerin pakkauksille tuli myös käyttöön klassisentyylinen ulkonäkö ilman "Ed The Head" -hahmoa. Lukuisista juomaan kohdistuneista muutoksista huolimatta resepti kuitenkin palautettiin vanhaan muotoon vuonna 2009, jolloin oikea hedelmämehu poistettiin ja luontaiset aromit, luonnolliset värit ja makeutusaineet palautettiin takaisin. Tizer entisöitiin vuonna 2011 uudella logolla ja sloganilla "The Great British Pop".
Tizer sponsoroi Traumatizer-nimistä vuoristorataa Southportissa. Vuoristorata suljettiin vuonna 2006 muun huvipuiston kanssa ja sijoitettiin Blackpooliin, jossa se tunnetaan nimellä Infusion.
Kansallinen tehtävämestari

Kansallinen tehtävämestari on ansioituneille shakkitehtävien laatijoille Suomessa myönnettävä tehtäväshakin arvonimi. Sen myöntää tehtäväshakin kansallinen lajiyhdistys Suomen Tehtäväniekat. Päätöksen vahvisti vuoteen 2011 asti Suomen Keskusshakkiliiton (SKSL) kerhojen kokous. Sittemmin SKSL muutti keväällä 2011 nimensä Suomen Shakkiliitoksi. 
Kansallisen tehtävämestarin arvonimen saamisen edellytyksenä on 10 pistettä FIDE-albumeissa julkaistuista shakkitehtävistä. Arvonimen voi saada myös näytetehtävien perusteella. Kansallisen tehtävämestarin arvon on saanut kaikkiaan 31 henkilöä.
Suomen Tehtäväniekat perustettiin vuonna 1935 ja seuraavana vuonna yhdistys perusti kansallisen tehtäväshakin arvonimen. Ensimmäisenä kansallisen arvonimen sai Johannes Öhquist. Öhquist oli 1890-luvulla eräs tehtäväshakin uranuurtajia Suomessa. Viimeisimpänä arvonimen ovat saaneet lahtelainen laatija ja shakinpelaaja Jorma Pitkänen (s. 1941) vuonna 2009 ja tehtäväniekka Mikael Grönroos (s. 1955) vuonna 2016. 
Luettelo kansallisen tehtävämestarin arvonimen saaneista henkilöistä.
Seuraavat henkilöt ovat saaneet kansallisen tehtävämestarin arvon. Suluissa arvonimen myöntämisvuosi.
Colour Me Kubrick

Colour Me Kubrick ("Colour Me Kubrick: A Trueish Story") on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Brian W. Cookin ohjaama komediaelokuva. Siinä John Malkovich esittää huijaria, joka tekeytyy harvoin julkisuudessa nähdyksi elokuvaohjaaja Stanley Kubrickiksi. Tarina perustuu tosielämän hahmoon Alan Conwayhin, joka huijasi 1990-luvun Lontoossa rahaa ja seksiä esittämällä Kubrickia.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä aihe on kiinnostavaa veijarikomedian materiaalia, mutta tuloksena on silti melko tasapaksu yhden vitsin kokonaisuus joka toistaa itseään käymällä läpi huiputuksen toisensa perään. Malkovichin roolityö kannattelee Valotien mielestä tarinaa melko hyvin, vaikka hahmo onkin luotu melkoiseksi elostelevaksi homokliseeksi.
Vladimir Bogoraz

Vladimir Germanovitš Bogoraz (, ennen kääntymistään kristityksi "Natan Mendelevitš Bogoraz", Ната́н Ме́нделевич Богора́з; 27. huhtikuuta 1865 Volynian läänin Ovrutš – 10. toukokuuta 1936 matkalla Donin Rostoviin) oli venäläinen kansa- ja kielitieteilijä sekä yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Bogoraz syntyi juutalaisen opettajan perheeseen ja vietti lapsuutensa Taganrogissa. Hän aloitti opinnot Pietarin yliopistossa vuonna 1880. Bogoraz osallistui narodnikkien toimintaan ja joutui useaan kertaan pidätetyksi ja karkotetuksi. Venäjän kaukoitään karkotettuna hän kiinnostui pohjoisten kansojen historiasta ja kulttuurista ja osallistui vuonna 1895 Aleksandr Sibirjakovin rahoittamaan tutkimusretkeen keräten aineistoa tšuktšien ja eveenien keskuudessa.
Vuonna 1898 Bogoraz pääsi Venäjän tiedeakatemian puoltamana palaamaan Pietariin, jossa hän työskenteli Antropologian ja etnografian museossa ja julkaisi aineistokokoelman tšuktšien kielestä ja kansanperinteestä. Vuosina 1900–1901 hän osallistui Franz Boasin johtamaan retkikuntaan tutkien tšuktšeja, korjakkeja, itelmeenejä, kerekkejä ja eskimoita. Myöhemmin Bogoraz asui kaksi vuotta Yhdysvalloissa, jossa vuosina 1904–1910 ilmestyi neljä osaa hänen tšuktšeja käsittelevästä monografiastaan. Sen kolme ensimmäistä osaa on myöhemmin julkaistu myös venäjäksi.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Bogoraz toimi rintamalla lääkintämiehenä ja pietarilaisten sanomalehtien kirjeenvaihtajana. Vuoden 1917 jälkeen hän työskenteli tiedeakatemian antropologian ja etnografian museossa sekä maantieteen instituutin ja Leningradin yliopiston professorina. Bogoraz vaikutti voimakkaasti Pohjoisen komitean (1924), Leningradin yliopiston pohjoisen tiedekunnan (1927) ja Pohjoisten kansojen instituutin (1930) perustamiseen. Vuodesta 1932 lähtien hän toimi myös perustamansa tiedeakatemian uskonnonhistoriallisen museon johtajana. 1930-luvulla Bogoraz osallistui aktiivisesti pohjoisten alkuperäiskansojen ja varsinkin tšuktšin kirjakielen luomiseen.
Tieteellisen työnsä ohella Bogoraz toimi myös kaunokirjailijana salanimillä V. G. ja N. A. Tan. Hän sai tunnustusta kertomuskokoelmastaan "Tšukotskije rasskazy" (”Tšuktšilaiskertomuksia”, 1899). Romaanit "Vosem plemjon" (”Kahdeksan heimoa”, 1902), "Žertva drakona" (”Lohikäärmeen uhri”, 1909) ja "Na ozere Lotše" (”Lotšejärvellä”, 1914) kuvaavat kivikauden elämää. Vuonna 1931 ilmestyi kokoelma "Kolymskije rasskazy" (”Kolyman kertomuksia”) ja vuonna 1935 romaani "Voskresšeje plemja" (”Uudesti syntynyt heimo”), joka kuvaa tšuktšien elämässä vallankumouksen jälkeen tapahtuneita muutoksia. Poliittisesti epäluotettavana pidetty kirjailija jäi unohduksiin kuolemansa jälkeen, mutta vuodesta 1958 lähtien hänen teoksiaan alettiin jälleen julkaista Neuvostoliitossa. Niistä monet on käännetty myös vieraille kielille.
Myllypuron kirkko

Myllypuron kirkko on Herttoniemen seurakunnan kirkkorakennus Helsingin Myllypurossa, joka kuuluu Vartiokylän kaupunginosaan. Kirkko on valmistunut vuonna 1992. Myllypuron kirkkoa on suunniteltu 1960-luvulta lähtien, mutta seurakuntayhtymä päätti 1988, ettei kirkkoa rakenneta. Rakentamatta jääneen kirkon ideaa käytettiin hyväksi kappelin suunnittelussa. Kappelista tulikin myllypurolaisille kirkko. Rakennuksen suunnittelivat arkkitehdit Anja ja Raimo Savolainen.
Kirkkosalin lisäksi rakennuksessa on tilat eri ikäisten kerhoille, työntekijöiden toimitiloja, kirjasto ja asunto vahtimestarille. Rakennus on kaksikerroksinen, kirkkosali ja aula ovat korkeaa tilaa. Erillisessä kellotornissa on 14 kirkonkelloa. 
Alttaritauluna on lasimaalaukset "Lux aeterna", jotka ovat kuvataiteilija Carolus Enckellin käsialaa. Kirjastossa on Ville Vallgrenin "Kristus ristillä" -reliefi. Kirkkorakennuksessa on myös Enckellin öljyvärimaalauksia sekä kirkkoherra Veijo Vatkan krusifiksi ja reliefi. Veikko Virtasen rakentamat urut ovat 16-äänikertaiset.
Myllypuron kirkossa on ollut tarjolla yösija kodittomille muun muassa Asunnottomien yönä.
Rengasvyömittari

Rengasvyömittari ("Cyclophora porata") on eurooppalainen mittariperhoslaji. Suomesta se on tavattu toistaiseksi vain kerran.
Koko ja ulkonäkö.
Etusiivet ovat punertavat, lämpimän oranssinruskeat, mutta takasiivet sävyltään selvästi vaaleammat. Siipiä kirjoo runsaiden harmaiden suomujen muodostama pisteytys ja sekä etu- että takasiivissä on selvä keskipilkku, joka muodostuu tummasta renkaasta ja sen valkoisesta keskiosasta. Harmaa suomutus antaa siiville suttuisen vaikutelman. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat jakaantuneet riviksi erillisiä mustia pisteitä. Keskivarjo on harmahtava ja sulautuu siiven taustaväriin ilman selvää rajaa. Siipiväli on 23–27 mm.
Samannäköinen laji on etenkin tammivyömittari ("Cyclophora punctaria").
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajin levinneisyys ulottuu Etelä-Euroopasta ja Englannista Tanskaan, Etelä-Ruotsiin ja Kaukasukselle. Suomesta on tavattu yksi yksilö, joka tavattiin Dragsfjärdiin kuuluvalta Örön saarelta kesällä 2008, mutta se tunnistettiin rengasvyömittariksi vasta vuonna 2010. Lajilla on kaksi sukupolvea, joista ensimmäinen on lennossa touko-kesäkuussa ja toinen heinä-elokuussa.
Elinympäristö ja elintavat.
Rengasvyömittari elää avoimilla metsänreunoilla, niityillä ja pensaikoissa, joissa kasvaa yksittäisiä tammia lämpimillä paikoilla. Elinpaikkojen maaperä on tyypillisesti hiekkapitoista. Perhoset lentävät harvalukuisina hämärän laskeutumisen jälkeen ja niitä tavataan lähinnä vain valolle lentäneenä. Kotelo talvehtii oksaan kiinnittyneenä.
Ravintokasvi.
Toukka elää tammilla ("Quercus") ja koivuilla ("Betula").
Mikel González

Mikel González de Martín Martínez (s. 24. syyskuuta 1985 Arrasate, Guipúzcoa, Baskimaa, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa kyproslaista AEK Larnakaa ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura.
Mikel pelasi vuosina 2004–2006 kasvattajaseuransa Real Sociedadin reservijoukkueessa Real Sociedad B:ssä 55 Segunda División B:n ottelua. Kaudella 2005–2006 hän pääsi pelaamaan myös edustusjoukkueessa kolme Primera División -ottelua debyytin tapahtuessa 17. syyskuuta 2005 Mallorcaa vastaan. Seuraavalla kaudella pääsarjaotteluja kertyi jo 19, mutta Real Sociedad putosi kauden päätteeksi Segunda Divisióniin. Kaudet 2007–2010 Real Sociedad vietti siis toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mikelin pelatessa kolmen kauden aikana 96 ottelua ja tehden viimeisellä kaudella myös yhden maalin.
Kaudella 2010–2011 Real Sociedad pelasi jälleen korkeimmalla sarjatasolla ja Mikel pääsi kentälle 32 ottelussa. Ensimmäisen pääsarjamaalinsa hän teki kuitenkin vasta seuraavalla kaudella, jolla otteluja kertyi 28, 19. helmikuuta 2012 Granadan verkkoon.
Siniset sanat

Siniset sanat ("Les Mots bleus") on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Alain Corneaun ohjaama ranskalainen elokuva.
Juoni.
Clara (Sylvie Testud) työskentelee lintukaupassa. Hän on kuuromykän tyttärensä Annasta (Camille Gauthier) yksinhuoltaja. Tyttö ei ole koskaan puhunut sanaakaan, eikä Clara itse osaa lukea. Hänellä on trauma lukemisesta, sillä hänen isoäitinsä Baba joutui hyökkäyksen kohteeksi lukiessaan Claralle satua. Clara laittaa Annan kuuromykkien kouluun, jota johtaa Vincent (Sergi López).
Horei-Ver

Horei-Ver () on taajama ja Horei-Verin maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirissä Nenetsian autonomisessa piirikunnan eteläosissa Pohjois-Venäjällä.
Taajama sijaitsee Petšoran sivujoen Usan oikeanpuoleisen eli pohjoisen sivuhaaran Kolvajoen yläjuoksulla. Hieman alempana Kolvan varrella sijaitsee myös Horei-Verin maalaiskuntaan kuuluva öljyntuotantotaajama Harjaginski (eli Harjaga), joka on kuntakeskusta paremman, etelään Komin tasavallan Usinskiin johtavan maantien piirissä. Sen sijaan Horei-Veriin ei ole hyvää, ympärivuotisesti liikennöitävissä olevaa maantietä, joskin kärryteitä ja talviteitä käytetään jossain määrin. Puuttuvan tieyhteyden takia Nenetsian pääkaupunkiin Narjan-Mariin, joka on linnuntietä noin 215 kilometrin päässä, sujuu nopeiten pienkoneella (Antonov An-2 yhä käytössä) tai helikopterilla (esimerkiksi Mi-8) lentäen taajaman pohjoispuolella sijaitsevalta pienlentokentältä.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Horei-Verin maalaiskunnassa asui yhteensä 739 ihmistä. Kunnan väestöstä noin puolet on nenetsejä. Taajamassa on muun muassa koulu, kulttuurikeskus ja sairaala.
Roolipeli (elokuva)

Roolipeli ("La Répétition") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Catherine Corsinin ohjaama elokuva.
Juoni.
Nathalie (Emmanuelle Béart) ja Louise (Pascale Bussières) ovat lapsuuden sydänystäviä, joista molemmista tuli näyttelijöitä. Vuosien eron jälkeen he löytävät taas toisensa. Nathaliesta on tullut kuuluisan teatterin komedienne, kun taas Louise tekee hammasproteeseja.
Näyttelijät.
Lähde:
Wonderland Murders

Wonderland Murders (televisiossa Wonderland – miljoonan taalan murhat, "Wonderland") on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut James Coxin ohjaama draamaelokuva, joka perustuu vuonna 1981 sattuneisiin tosielämän murhatapauksiin. Pääosaa esittää Val Kilmer.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskulan mielestä elokuvan tomppelimaiset henkilöhahmot eivät ole kovin kiinnostavia, vaikka heistä paljastuu syvää alakuloa. ”Wonderland Murders on teknisessä keikaroinnissaan turhauttava elokuva, jännäriksi liian sotkuinen ja vakavasti nieltäväksi draamaksi sensaatiojournalismiin vivahtava. Filmin ainekset kasvavat kirjaimellisesti esiin sanomalehtien uutisotsikoista, mutta tekijät eivät vaivaudu vetämään niiden taustalta paljastuviin kohtalon oikkuihin juuri lainkaan sosiaalisia ulottuvuuksia.”
Elizabethtown (elokuva)

Elizabethtown on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen romanttinen draamakomedia, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Cameron Crowe. Tragikoomisessa tarinassa Orlando Bloom esittää koripallotossujen suunnittelijaa, joka on uhrannut kahdeksan vuotta tuotekehitysprojektiin, joka osoittautuu täydelliseksi fiaskoksi. Samana päivänä kun hän saa potkut, hän kuulee isänsä kuolleen ja lähtee hakemaan tämän ruumista haudattavaksi Kentuckyn Elizabethtownista. Menomatkalla tyhjässä lentokoneessa hän tutustuu lentoemäntään (Kirsten Dunst), joka muuttaa hänen elämänsä.
Elokuva sai valtaosin nuivia arvosteluja Toronton elokuvajuhlilla tapahtuneen ensi-iltansa jälkeen. Film-O-Holic.com-elokuvasivuston Tanja Sihvosen mielestä elokuvassa on hyvä perusidea, mutta hajanainen juoni ja liikaa sivuhenkilöitä. Hän kehuu Kirsten Dunstin pirteää roolityötä.
Kimmo Huotelin

Kimmo Huotelin (s. 2. syyskuuta 1974 Mikkeli) on suomalainen peliuransa päättänyt jääpalloilija. 
Ura.
Huotelin edusti Bandyliigassa Mikkelin Kamppareita ja työskenteli lisäksi seuran toiminnanjohtajana vuosina 2008-2023. Kampparit voitti hänen peliuransa aikana kaksi Suomen mestaruutta.
Huotelin pelasi urallaan myös 11 kautta Ruotsissa, joista kaikkiaan yhdeksän maan pääsarjassa Edsbyns IF:n joukkueessa, jossa hän voitti neljä Ruotsin mestaruutta. 
Maajoukkueura.
Suomen jääpallomaajoukkueessa hän esiintyi 101 kertaa. Hän oli mukana vuonna 2004 maailmanmestaruuden voittaneessa joukkueessa. Kaikkiaan Huotelin osallistui 11 kertaa MM-kisoihin.
Yksityiselämä.
Huotelinin poika Simo debytoi Bandyliigassa kaudella 2021-2022.
Saavutukset.
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Henkilökohtaisesti.
David Boui

David Patrick Boui (s. 28. kesäkuuta 1988 Bangui, Keski-Afrikan tasavalta) on keskiafrikkalainen taekwondoin. Hän kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän pääsi alle 68 kg:n painoluokassa jaetulle seitsemännelle sijalle. Hän myös toimi samoissa kisoissa lipunkantajana. Boui voitti Afrikan olympiakarsintaturnauksen 2012 ja sai Afrikan-mestaruuskilpailuissa pronssia alle 68 kg:n painoluokassa 2014. Afrikan olympiakarsintaturnauksessa 2016 hän sijoittui kolmanneksi. Saman vuoden kesäolympialaisissa Rio de Janeirossa hän pääsi alle 68 kg:n painoluokassa jaetulle yhdennelletoista sijalle.
Haaparanta

Haaparanta () on samannimisen Haaparannan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Norrbottenin läänissä ja Norrbottenin historiallisessa maakunnassa Pohjois-Ruotsissa. Vuoden 2020 lopussa taajamassa oli noin 6600 asukasta. Aivan Haaparannan pohjoispuolella sijaitsee myös Marielund-niminen taajama, jossa oli 1 726 asukasta. Haaparanta ja Marielund laskettiin aikaisemmin samaksi taajamaksi.
Haaparanta oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kaupunki. Aluksi siihen kuului vain Haaparannan taajaman alue, mutta kuntaliitosten myötä kaupunkiin tuli kuulumaan myös laajoja maaseutualueita. Koko Haaparannan kaupunki muutettiin nykyiseksi Haaparannan kunnaksi Ruotsin siirtyessä yhtenäiseen kuntamuotoon.
Haaparanta perustettiin vuonna 1821 korvaamaan Haminan rauhassa Venäjälle muun Suomen mukana menetettyä Torniota. Haaparanta ja Tornio muodostavat kaksoiskaupungin, josta nykyään käytetään nimiä "TornioHaparanda" ja "HaparandaTornio", aiemmin myös "EuroCity".
Haaparannalla on puutavaran vientisatama, joka sijaitsee Salmen ulkosatamassa. Kaupunki yhdistettiin Ruotsin rautatieverkkoon 1915, ja rata Tornionjoen yli Tornioon avattiin 1919. 
Haaparannalla toimii maailman pohjoisin Ikea-tavaratalo, joka avattiin vuonna 2006. Haaparanta on tunnettu pitkään ostosturismista, jonka merkittävin asiakaskunta on Pohjois-Suomessa asuvat. Yleisimpiä tuotteita joita ostetaan ovat muun muassa nuuska, virvoitus- ja energiajuomat ja makeiset. Varsinkin takavuosina niin sanotuilla rasvaretkillä suomalaiset ostivat usein Haaparannan kaupoista voita ja muita elintarvikkeita.
Suomen kielen asema.
Ruotsin Norrbottenissa eli Länsipohjassa (nykyiset Pajalan, Haaparannan, Ylitornion, Kiirunan ja Jällivaaran kunnat) oli vuosina 1855–1920 suomenkielinen kansakouluverkosto ja Haaparannan opettajaseminaari, maailman toiseksi vanhin suomenkielinen seminaarilaitos Jyväskylän jälkeen. "Haaparannan Sanomat" oli koko Euroopan ainoa suomenkielinen lehti, jota Venäjän viranomaiset eivät sensuroineet. Suomen suuriruhtinaskunnassa lehdet olivat tuolloin sensuurin alaisia. Myös jumalanpalvelukset pidettiin kirkoissa suomeksi. Virkamieskäytössä suomi ei alueella kuitenkaan ollut.
Nykyään Haaparanta on Ruotsin suomenkielisin kunta. "Ruotsin Sanomien" mukaan (2004) suomi ja meänkieli ovat kunnassa edelleen enemmistökielenä.. Haaparannan asukkaista 35 prosenttia on syntynyt Suomessa ja suurin osa muistakin asukkaista osaa suomea tai meänkieltä. Tornionjokilaaksossa puhuttu meänkieli on suomen kielen murre, joka sisältää paljon ruotsin kielestä lainattua sanastoa. Ruotsissa sekä suomella että meänkielellä on virallisen vähemmistökielen asema. Vuoden 2004 lopussa Haaparannan kunnanhallitus hyväksyi ensimmäisenä kuntana Ruotsissa vähemmistöpoliittisen ohjelman vähemmistöpalvelujen ja -oikeuksien takaamiseksi. Haaparannalla on kaksikielinen peruskoulu, jonka oppilaista osa asuu Suomen puolella.
Tapahtumat.
Vanhoillislestadiolaisten suviseurat järjestettiin vuonna 1909 Torniossa ja Haaparannalla.