tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pan Sonic

Pan Sonic (vuoteen 1998 asti Panasonic) oli suomalainen elektronista avantgarde-musiikkia tuottava duo. Yhtye perustettiin vuonna 1993 ja siihen kuuluivat Mika Vainio ja Ilpo Väisänen.
Pan Sonicin musiikki on hyvin staattista ja minimalistista, ja yhtyeen äänimaailmasta on löydettävissä yhteyksiä 1950- ja 1960-luvun darmstadtilaiseen konemusiikkiin sekä muun muassa suomalaisen konemusiikin pioneeriin Erkki Kurenniemeen. He tuottivat äänet julkaisuissaan ja live-esiintymisissään osin omatekoisilla ja modifioiduilla syntetisaattoreilla ja efektilaitteilla, joita yhtyeelle rakensi Jari Lehtinen.
Pan Sonic, kuten monet muut suomalaiset elektronisen musiikin yhtyeet ja artistit, on huomattavasti tunnetumpi ja arvostetumpi ulkomailla kuin kotimaassa. Pan Sonic on esiintynyt niin festivaaleilla kuten (Sónar ja Avanto) kuin taidegallerioissa.
Pan Sonic levytti brittiläiselle Mute Recordsin Blast First -levymerkille.
Pan Sonic on säveltänyt musiikin Mika Taanilan ja Jussi Eerolan ohjaamaan dokumenttiin "Atomin paluu", joka kertoo Olkiluoto 3 -ydinvoimalan rakennushankkeesta. "Atomin paluu" sai ensi-iltansa Suomen elokuvateattereissa 6.11.2015. Yhtye sai musiikista Jussi-palkinnon.
Mika Vainio kuoli 13. huhtikuuta 2017 53 vuoden ikäisenä.
Kriegsmarine

Kriegsmarine () oli Saksan asevoimien meripuolustuksesta vastannut puolustushaara, joka perustettiin toukokuussa 1935 suoritetun kansallisten asevoimien uudelleenorganisoinnin yhteydessä. Laivaston perustaminen rikkoi ensimmäisen maailmansodan rauhansopimuksen Saksalle asettamia rajoituksia. Sen edeltäjä oli Weimarin tasavallan aikainen laivasto Reichsmarine.
Kriegsmarine koostui yksittäisistä isommista laivoista, useampia laivoja sisältävistä laivasto-osastoista ja erilaisista maalla sijaitsevista huoltosatamista ja muusta kalustosta. Toisen maailmansodan aikana Kriegsmarinessa palveli yhteensä 1,5 miljoonaa sotilasta ja sen menetykset sodan aikana olivat 65 000 kuollutta, 105 000 kadonnutta ja 21 000 haavoittunutta.
Kriegsmarinen pääalukset olivat taistelulaivat "Bismarck" ja "Tirpitz", ”taskutaistelulaivat” "Lützow", "Admiral Scheer" ja "Admiral Graf Spee", taisteluristeilijät "Scharnhorst" ja "Gneisenau", kolme raskasta risteilijää, kuusi kevyttä risteilijää, sukellusveneet ja muut pienemmät alukset. Kahta ensimmäisen maailmansodan aikaista taistelulaivaa käytettiin pääasiassa koulutukseen.
Taistelulaivat olivat kooltaan ja tulivoimaltaan verrattavissa Ison-Britannian kuninkaallisen laivaston suurimpiin aluksiin, mutta kuninkaallisen laivaston valtava toimintakapasiteetti ja alusten lukumäärä ylittivät Kriegsmarinen koon monin verroin. "Bismarck" ja "Tirpitz" olivat bruttovetoisuudeltaan yli 50 000 tonnia ja aseistuksena niissä oli kahdeksan 380 mm tykkiä.
Pääoperaatiot.
Muita merkittäviä taisteluita olivat "Admiral Graf Speen" tuho Río de la Platalla ja Taistelu Atlantista. Pienempiin yhteenottoihin kuuluivat HMS "Royal Oakin", "Bismarckin" ja HMS "Hoodin" upotukset.
Ylin sodanjohto ei juurikaan arvostanut merivoimien toimintakykyä, ja se taistelikin liittoutuneiden suurta ylivoimaa vastaan. Sodan loppupuolella vihollisen ilmavoimat olivat nujertaneet suurimman osan sen yksiköistä, mutta pienemmät alukset operoivat aina sodan viimeisiin hetkiin saakka.
Komentajat.
Kriegsmarinen olemassaolon aikana sen kolme komentajaa ("Oberbefehlshaber des Marine") olivat:
Kriegsmarinen alukset.
Hävittäjät.
Yhteensä 51 hävittäjää suunniteltu, joista ainoastaan 40 saatiin sodan aikana palveluskäyttöön. Lisäksi palveluskäytössä oli kolme sotasaalisalusta:
Muut.
Vuonna 1936 Kriegsmarine ryhtyi rakentamaan Saksan ensimmäistä lentotukialusta Graf Zeppeliniä, mutta sen rakennustyöt keskeytettiin myöhemmin.
Oulun seutukunta

Oulun seutukunta on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu seitsemän kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitusjärjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 171. Oulun seutukunnan alueella asuu henkilöä.
Väestönkehitys.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2023 tilanteen mukainen.
Heer (Wehrmacht)

Heer (saks. 'armeija') oli natsi-Saksan armeijan maavoimien nimi.
Heer muodostettiin, kun Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue uudelleenorganisoi Reichswehrin Wehrmachtiksi, jota rajoittivat ensimmäisen maailmansodan rauhanteossa solmitut Versailles’n rauhansopimuksen pykälät. Ennen vuotta 1935 maavoimista käytettiin nimitystä "Reichsheer". 
Sodanaikaiseen Heeriin kuului satoja divisioonia, kymmenittäin armeijaryhmiä ja tuhansia pienempiä joukkoyksiköitä. Vuosien 1935–1945 välisenä aikana Heerissä palveli 13 miljoonaa henkilöä. Tappiot toisessa maailmansodassa olivat 1,6 miljoonaa kaatunutta ja yli 4,1 miljoonaa haavoittunutta. Maavoimien esikuntana toimi "Oberkommando des Heeres" eli OKH, joka sijaitsi koko sodan ajan Berliinin eteläpuolella Zossenissa.
Myös toisen maailmansodan jälkeen perustetun Bundeswehrin maavoimia kutsutaan Heeriksi.
Hitlerjugend

Hitlerjugend (, lyhenne HJ) oli Saksan kansallissosialistisen puolueen perustama nuoriso-organisaatio, jonka tehtävänä oli kouluttaa saksalaista nuorisoa kansallissosialistiseen ideologiaan sopivaksi. Järjestö korosti sotilaallisuutta, terveitä elämäntapoja ja tottelevaisuutta.
Historia.
Alkuvuodet.
Hitlerjugendin juuret olivat "Jugendbund der NSDAP:ssa" (lyhenne JdN, ’NSDAP:n nuorisoliitto’), joka perustettiin maaliskuussa 1922 ja kokoontui ensi kertaa saman vuoden toukokuussa. Se oli tarkoitettu ainoastaan 14–18-vuotiaille pojille, joista 14–16-vuotiaat järjestäytyivät "Jungmannschafteniin" ja vanhemmat "Jungsturm Adolf Hitleriin". Organisaatiota valvoi SA ja sitä johti aluksi Adolf Lenk.
JdN romahti oluttupavallankaappauksen epäonnistuttua ja Adolf Hitlerin jouduttua vankilaan. Tilalle perustettiin muita korvaavia nuorisoryhmiä kuten "Grossdeutsche Jugendbewegung" ja "Schilljugend". Edellä mainittu nimettiin vuonna 1926 Hitlerjugendiksi.
Vuonna 1928 Hitlerjugendiin perustettiin 10–14-vuotiaille pojille oma ryhmä, jota alkuun kutsuttiin "Deutsch Knabenschaftiksi", sittemmin nimellä "Deutsche Jungvolk in der Hitler-Jugend". Tytöille perustettiin vuonna 1929 oma osastonsa, jota kutsuttiin alkuun nimellä "Schwesternschaft der Hitler-Jugend" ja vuodesta 1930 "Bund Deutscher Mädeliksi". Staatsjugend oli nuorten järjestöjen yläjärjestö.
Vuonna 1931 perustettiin uusi virka, "Reichsjugendführer" (valtakunnannuorisojohtaja), johon nimitettiin Baldur von Schirach, jonka alaisuuteen Hitlerjugend asetettiin. 
Toukokuussa 1932 Hitlerjugend erotettiin SA:n komennosta, mutta Weimarin tasavallan hallinto kielsi kesäkuussa molempien ryhmittymien toiminnan.
Kansallissosialistien valtaannousu.
Kun kansallissosialistit nousivat valtaan, muut oikeistolaiset nuorisoryhmät sulautettiin Hitlerjugendiin. Vuodesta 1936 kaikki muut nuorisoryhmät olivat kiellettyjä. Hitlerjugendin jäsenyydestä tehtiin vuonna 1936 pakollinen koko nuorisolle. Vuonna 1941 pakollisuuden ikäraja laskettiin kymmeneen vuoteen.
Toisen maailmansodan aikana ryhmittymä teki asevoimiin kutsuttujen miesten töitä, miehitti ilmapuolustusta ja koulutti sotilaita armeijaan ja SS:ään. Liittoutuneiden joukkojen edetessä sodan lopussa Saksaan Hitlerjugendin riveistä värvättiin lisäjoukkoja yhä nuorempien joukosta. Berliinin taistelussa jo suurin osa saksalaisista joukoista koostui Hitlerjugendista.
Järjestön lakkauttaminen.
Sodan päätyttyä Hitlerjugend lakkautettiin. Silloisen Hitlerjugendin jäsenyys on kuitenkin ollut pakollisesta luonteestaan huolimatta raskas taakka monelle siihen kuuluneelle saksalaiselle.
Sinimustat ja Hitlerjugend.
Suomessa oikeistoradikaali Lapuan liikettä ja IKL:ttä myötäillyt poliittinen nuorisojärjestö sinimustat otti vaikutteita Italian fasistien lisäksi myös Saksan kansallissosialisteilta. Kulttuurisuhteita pidettiin yllä etenkin Saksan Hitlerjugendin kanssa, jolta otettiin runsaasti vaikutteita.
Vaduzin linna

Vaduzin linna on Liechtensteinin ruhtinasperheen vakituinen asumus ja ruhtinaskunnan pääkaupungin Vaduzin tunnetuin maamerkki. Ensimmäiset maininnat siitä ovat vuodelta 1322, mutta linnoituksen vanhimpien osien arvellaan olevan 1100-luvulta ja asuinosan vuodelta 1287. Keskiaikaista linnoitusta on laajennettu 1500- ja 1600-luvuilla.
Linnan vanhin osa on sen itäinen torni ja muut itäpuolella sijaitsevat rakennelmat, jotka on rakennettu 1100-luvulla. Torni on kaksitoista metriä leveä ja kolmetoista metriä korkea. Alkuperäinen sisäänkäynti on yhdentoista metrin korkeudessa.
Svaabilaissodassa 1499 sveitsiläiset polttivat Vaduzin linnan. Pyöreää tornia rakennettiin 1529 - 1532. Linnan länsiosaa laajensi kreivi Kaspar von Hohenems (1613–1640).
Vaduzin linna on kuulunut vuodesta 1712 Liechtensteinin ruhtinaille. Ruhtinas Johann II kunnostutti linnaa 1905–1912. Myöhemmin ruhtinas Franz Josef II muutti sen asunnokseen ja teki siitä 1938 Liechtensteinin ruhtinaiden vakituisen asumuksen.
Vaduzin linna ei ole yleisölle avoinna, mutta sitä voi ihailla ulkopuolelta.
Liechtensteinin ruhtinas

Liechtensteinin ruhtinas on Liechtensteinin ruhtinaskunnan valtionpäämies.
Liechtensteinin perustuslain 8. artiklan mukaan ruhtinas edustaa valtiota ulkomailla ja huolehtii maan ulkosuhteista. Kansainväliset sopimukset, joiden mukaan valtion aluetta tai muuta omaisuutta on luovutettava, valtion riippumattomuuteen kosketaan, kansalaisvapauksia rajoitetaan tai maalle asetetaan uusia rajoituksia vaativat maapäivien (parlamentin) suostumuksen sekä hallituksen ja valtionpäämiehen (ruhtinaan) hyväksynnän. Asioista, jotka vaativat maapäivien hyväksynnän, voidaan järjestää myös kansanäänestys.
Liechtensteinin ruhtinas vaikuttaa lainsäädännölliseen prosessiin oikeudellaan tehdä hallitukselle aloite ja oikeudellaan määrätä rangaistuksia, joiden pätevyys riippuu rangaistuksen laadusta.
Hallitsevalla ruhtinaalla on oikeus julistaa ruhtinaallisia määräyksiä, joilla hän esimerkiksi avaa maapäivät. Hätätilamääräyksillä ruhtinas voi ryhtyä kiireellisiin toimenpiteisiin turvatakseen valtion turvallisuuden ja hyvinvoinnin ilman maapäivien osallistumista, mutta pääministerin hyväksynnällä.
Vuoden alussa Liechtensteinin ruhtinas avaa maapäivät ja vuoden lopussa päättää ne. Ruhtinas voi myös keskeyttää maapäivät keskellä vuotta enintään kolmeksi kuukaudeksi kerrallaan. Hänellä on myös oikeus hajottaa maapäivät hyvästä syystä. Ruhtinas voi myös erottaa hallituksen.
Maapäivien esityksestä hallitseva ruhtinas myös nimittää hallituksen, hovioikeuden, tuomioistuimen ja korkeimman oikeuden tuomarit sekä perustuslaillisen ja hallinto-oikeuden presidentit ja varapresidentit.
Hallitsevalla ruhtinaalla on myös oikeus armahtaa vankeja sekä lieventää heidän rangaistuksiaan. Hänellä on myös oikeus yleisiin armahduksiin eli kumota aloitettuja tutkimuksia. Kaikki tuomiovalta on tuomareilla, jotka toimivat ruhtinaan nimissä ja ovat vastuussa teoistaan suoraan ruhtinaalle. Kaikki tuomiot Liechtensteinissa langetetaan ruhtinaan nimissä.
Vesilisko

Vesilisko (uusi nimiehdotus manteri, "Lissotriton vulgaris", ent. "Triturus vulgaris") on vesiliskojen heimoon kuuluva sammakkoeläin. Se on yksi viidestä Suomessa elävästä sammakkoeläinlajista. 
Koko ja ulkonäkö.
Vesiliskolla on rupiliskoon verrattuna sileä iho. Laji on päältä vihertävän ruskea ja vatsapuolelta oranssinkeltainen. Vatsapuolella on mustia pyöreitä täpliä. Häntä muodostaa lähes puolet pituudesta. Suomessa tavattavat vesiliskot ovat täysikasvuisina korkeintaan 10 senttimetriä pitkiä.
Kutuaikaan koiraan päähän ilmestyy juovia ja selkään laajoja tummia laikkuja. Takajalkojen varpaisiin muodostuu räpylät. Selkäharja jatkuu yhtenäisenä pyrstössä, ja hännässä on vaaleansininen juova.
Levinneisyys.
Vesiliskoja tavataan lähes koko Keski- ja Pohjois-Euroopassa sekä Aasian länsiosissa. Valtaosa Suomen vesiliskoista elää maan eteläosissa.
Elinympäristö.
Vesiliskot elävät yleensä maalla, mutta lisääntymisaikana ne elävät vedessä. Niiden elinympäristöjä ovat erilaiset rehevät vesistöt kuten lammet ja ojat, mutta myös pellonreunat ja puutarhat kelpaavat usein niille. Parhaiten ne viihtyvät matalissa virtaamattomissa vesissä. Vesiliskot karttavat suoraa auringonvaloa, mutta toisaalta eivät viihdy myöskään täysin varjossa. Talvella vesilisko on horroksessa, pääosin kuivalla maalla erilaisissa maakoloissa.
Lisääntyminen.
Vesiliskot lisääntyvät toukokuussa. Kosiotanssin jälkeen uros pudottaa siittiöpaketin, jonka naaras poimii omaan viemärisuoleensa. Naaras munii 200–300 munaa ja kiinnittää ne vesikasveihin tai kiviin, minkä jälkeen 2–3 viikon päästä nuijapäät kuoriutuvat. Aluksi nuijapäät hengittävät ulkokiduksilla, mutta kidukset surkastuvat, kun keuhkot kehittyvät. Tämän jälkeen myös jalat kasvavat, ja vesiliskon maalla eläminen siten mahdollistuu. Alkuvaiheessa nuijapäät eivät muistuta sammakon nuijapäitä eivätkä toisaata myöskään lainkaan aikuista vesiliskoa. Isoissa hiidenkirnuissa ja metsälammissa voi tavata paljonkin toukkia.
Ravinto.
Vesiliskot ovat lihansyöjiä. Ne saalistavat erilaisia hyönteisiä ja muita suuhun sopivia selkärangattomia otuksia. Vedessä ne löytävät saaliinsa liikkeen ja hajun perusteella ja iskevätkin kiinni lähes kaikkeen liikkuvaan.
Andrew Wiles

Andrew Wiles (s. 11. huhtikuuta 1953) on brittiläinen Yhdysvalloissa vaikuttava matemaatikko, jonka suurin saavutus on Fermat’n suuren lauseen todistaminen.
Wiles etsi ratkaisua seitsemän vuotta ja vihdoin esitti todistuksen Isaac Newton Instituten järjestämässä kongressissa 23. kesäkuuta 1993. Asiantuntijat, jotka tarkistivat Wilesin käsikirjoituksen, löysivät todistuksesta virheen elokuussa 1993. Wiles sulkeutui taloonsa 14 kuukaudeksi ja sai lopulta virheen korjattua syyskuussa 1994. Fermat’n lauseesta oli jo todistettu osia, joten Wilesin tarvitsi todistaa se vain lauseen parittomille alkulukueksponenteille. Todistus pohjautui keksinnöille, joita ei ollut vielä Fermat’n aikana. Kaksi todistukseen liittyvää tutkimusta julkaistiin "Annals of Mathematics" -lehdessä toukokuussa 1995. Todistus oli lopullisesti ja virallisesti hyväksytty, ja yli 350 vuotta aikaisemmin esitetty ongelma ratkaistu.
Wiles on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2015. Norjan tiedeakatemia myönsi hänelle Fermat’n suuren lauseen ratkaisusta Abelin palkinnon vuonna 2016.
Asteroidi 9999 Wiles on nimetty hänen mukaansa.
Paluukanava

Paluukanava on lähinnä digitaalisten tv-lähetysten yhteydessä käytetty termi. DVB-T ja DVB-C-lähetysten alkaessa 2000-luvun alussa haluttiin katsojalle antaa mahdollisuus vaikuttaa lähetysten sisältöön.
2020-luvulla vakiintuneet paluukanavien muodot ovat laajakaistayhteydet ja puhelinyhteydet toimituksiin, esim. tekstiviestien tai pikaviestinpalvelujen (WhatsApp) avulla.
Paluukanaville povattiin digi-tv:n alkuaikoina merkittävästi laajempaa käyttöä, esim. ns. objektikaruselli-malli, jossa katsojat voivat vaikuttaa lähetettävään ohjelmaan valitsemalla sisältöä.
Nykyisin käyttötarkoitukset ovat lähinnä juontajille lähetettävät tai joskus kuvassa näkyvät kommentit sisällöstä.
Mobiilipaluukanava on käytännössä sitä, että katsojan tekemät valinnat tai toiminnot palautuvat palveluntarjoajalta lähettäjälle matkapuhelinverkon kautta. Nykyiset vakiintuneet paluukanavan liityntätavat ovat kiinteän puhelinverkon modeemi tai kaapelimodeemi. 
Tarjolla olevissa päätelaitteissa ei olekaan tarpeeksi otettu huomioon matkapuhelinverkkojen kehitystä ja yleistymistä. Päätelaitteista on puuttunut mobiilipaluuyhteys, vaikka sen voi olettaa olevan jokaisella. Sen sijaan kiinteän verkon puhelinliittymä ei ole enää itsestäänselvyys. 
GSM-matkapuhelinliittymää ei ainakaan toistaiseksi olla yhdistämässä digisovittimiin. Syynä tähän ovat GSM-puhelinten aiheuttamat häiriöt muissa laitteissa. Häiriöttömän yhteyden vähimmäisvaatimus olisi sijoittaa päätelaitteen GSM-osan antenni muutaman metrin etäisyydelle digisovittimesta. Yhteys on mahdollista toteuttaa ilman häiriöitä myös langattomasti esimerkiksi Bluetoothin avulla. Tämä vaihtoehto onkin ilmeisempi, sillä matkapuhelimissa on valmiina paluuyhteyden vaatimat tunnistus- ja laskutustoiminnot. Yhteys matkapuhelimesta palveluntarjoajalle tapahtuisi tällä hetkellä esimerkiksi GPRS:n avulla, mutta EDGE:n tuleminen tarkoittaa nopeampia yhteyksiä ja luultavasti sen johdosta myös mobiilipaluukanavan toteutumisen vauhdittumista. Tällä hetkellä ainakin Nokian Medimaster -digivastaanottimessa on olemassa Bluetooth-ominaisuus kuvien katseluun.
Mobiilipaluukanava mahdollistaa siis mobiili-digi-tv:n, joka tuo vuorovaikutteisen digitaalisen television vaikka veneeseen, autoon tai junaan. Tosin on todettava, että nykyisellä tekniikalla lähetystä voidaan jakaa ”jopa” yli sadan kilometrin tuntinopeudella liikkuvaan laitteeseen, eli vauhti ei riitä vielä esimerkiksi VR:n Pendolino- tai IC-juniin.
Realistisin toteutus mobiili-TV:stä tunnetaan nimellä DVB-H eli Digital Video Broadcasting - Handheld. Suomessa on pääkaupunkiseudulla pilotoitu järjestelmää.
Matti Yrjänä Joensuu

Matti Yrjänä Joensuu () oli Suomen arvostetuimpia rikoskirjailijoita. Joensuun tuotanto käsittää . Esikoisromaanillaan "Väkivallan virkamies" hän voitti Pohjoismaisen jännitysromaanikilpailun Suomen kilpailun vuonna 1976. Hänelle myönnettiin Valtion kirjallisuuspalkinto vuonna 1982, Vuoden johtolanka -palkinto vuosina 1985, 1994 ja 2004, ja hän oli kaksi kertaa Finlandia-ehdokkaana. Joensuun teoksia on käännetty noin .
Joensuun romaanien päähenkilö, vanhempi konstaapeli Timo Harjunpää, on sympaattinen henkilöhahmo, joka suhtautuu yhtä inhimillisesti työssään kohtaamiinsa rikollisiin kuin perheeseensä. Joensuu kuvaa myös henkilöittensä ajatusmaailmaa. Sukunimen Harjunpää kirjailija lainasi vuonna 1966 virkatehtävässä kuolleelta konstaapeli Reino Harjunpäältä.
Kirjailija-toimittaja Jarkko Sipilä on kehunut etenkin Matti Yrjänä Joensuun kykyä kuvata tapahtumia, tilanteita ja tunnelmia.
Ura.
Joensuu valmistui poliisiksi vuonna 1973 ja toimi rikostutkijana Helsingin poliisilaitoksen väkivaltatoimistossa sekä päivystävänä ylikonstaapelina, kunnes hän jäi eläkkeelle vuonna 2006.
Vuosina 1976–1986 Joensuulta ilmestyi runsaasti kirjoja, noin yksi vuodessa. Yhtä lukuun ottamatta kirjojen päähenkilö oli Timo Harjunpää. Sitten julkaisutahti harveni. 1990-luvulla ilmestyi vain yksi Harjunpää-kirja.
Vuosikymmenen tauon jälkeen Joensuu julkaisi vuonna 2003 romaanin "Harjunpää ja pahan pappi", joka kuvaa harhaluulojen vallassa satunnaisia uhreja Helsingin metron alle tyrkkivän Markus Luukas Paavali Heinon tapausta.
Eläkkeelle jäätyään Joensuu muutti Valkeakoskelle. Helsingissä häntä häiritsivät monet muistot ikävistä rikoksista, joita hän oli selvittänyt aikoinaan. Hänen viimeisiä vuosiaan leimasi erakoituminen.
Viimeinen Harjunpää-romaani, "Harjunpää ja rautahuone", ilmestyi syyskuussa 2010. Teoksen jatko-osa jäi kirjailijalta tiettävästi kesken. Joensuu kuoli sairauskohtaukseen 63-vuotiaana joulukuussa 2011.
Yksityiselämä.
Joensuulla oli kolme tytärtä, joista yksi on juontaja Anu Pensola.
Tuotannon piirteet.
Esikoisromaanissaan "Väkivallan virkamies" Joensuu esittelee rikollisten ja poliisien tyyppejä. Tapahtumapaikkana on Helsinki, joka kuvataan kovana kaupunkina jossa poliisit työskentelevät työpaineessa. Keskeisiä Joensuun kuvaamia työtehtäviä ovat väkivalta- ja henkirikokset. Päähenkilönä on konstaapeli Timo Harjunpää, jota ei kuvata sankarina, vaan usein epäonnistuvan, tiukkoja paikkoja jännittävän miehen, joka vapaa-ajalla sulkeutuu perhepiiriin. Herkkyys on kuitenkin tutkinnassa Harjunpään etu, koska se tarkoittaa herkkävaistoisuutta. Esikoisromaanin jälkeen Joensuu jatkoi Harjunpää-aiheita tuomalla kirjoissaan esille sellaisia ihmisryhmiä, joilla on taipumus joutua tekemisiin poliisin kanssa. Monet näistä ovat sosiaaliseen ahdinkoon joutuneita, jolloin tarinakin liikkuu yhteiskunnan reuna-alueilla.
Rikos on Joensuun teoksissa psyykkiseltä pohjalta syntynyt teko ja yhteiskunnan rakenteen tuotos.
Luettelo valtioista asevelvollisuuden mukaan

Tämä on luettelo valtioista asevelvollisuuden mukaan. Euroopassa asevelvollisuudesta on kylmän sodan jälkeen pikkuhiljaa luovuttu, vuonna 1990 sitä vielä käytti 23 EU:n 27:stä jäsenmaasta, nykyään nimellisesti enää viisi; Suomi, Tanska, Viro, Itävalta ja Kreikka. Näistä Itävallassa ja Tanskassa ei kuitenkaan ole käytännössä asevelvollisuutta, sillä kieltäytyjiä ei rangaista. Lisäksi osassa muista asevelvollisuutta ylläpitävistä maista velvollisuuden tulevaisuudesta käydään keskustelua.
Luettelo.
Asevelvollisuus.
Asevelvollisuus on nykyisin käytössä seuraavissa valtioissa:
Logoterapia

Logoterapia on wieniläisen neurologin ja psykiatrin Viktor E. Franklin (1905–1997) kehittämää henkistä, tarkoituskeskeistä psykologiaa ja filosofiaa. Etuliite logo tulee kreikan kielen sanasta logos, joka viittaa sekä henkeen (henkiseen) että tarkoitukseen. Näkemyksen taustalla on laaja-alainen filosofis-teoreettinen oppirakennelma, jolloin terapia-sanaa tulkitaan laaja-alaisesti.
Franklin mukaan todellisen ihmisyyden ydin on kyky suuntautua itsensä ulkopuolelle. Logoterapian perustana on oletus, että elämällä on aina tarkoitus. Näkemyksen mukaan ihminen tavoittelee elämäntarkoitusta, jonka voisi toiminnallaan toteuttaa tai jota voisi edistää (toiminnan tie ihmisten tai yhteisen hyvän puolesta). Toinen vaihtoehto on, että ihminen omistautuu antoisiin, syviin elämyksiin esimerkiksi luonnosta, taiteesta tai toisesta ihmisestä (yhteys itsensä ulkopuolelle). Kanssaihminen, jota ihminen voi rakastaa, voi tarjota tien elämäntarkoituksen täyttämiseen. Kolmas mahdollisuus on elämän tarkoituksen täyttäminen valitsemalla arvokas suhtautuminen toivottomalta tuntuvaan tilanteeseen. Tällöinkin ihminen voi valita asennoitumistavan tilanteeseen. 
Logoterapia luetaan kuuluvaksi humanistisen psykologian piiriin ja sitä pidetään kolmantena wieniläisenä psykoterapian koulukuntana. Siinä missä Sigmund Freud näki ihmisten ongelmaksi seksuaalisen turhautumisen (psykoanalyysi), Alfred Adler alemmuudentunteen (individuaalipsykologia), näki Frankl ihmisten suurimmaksi ongelmaksi elämän mielettömäksi kokemisen eli eksistentiaalisen ahdistuksen. Logoterapian mukaan olemassaolon tyhjyyteen on syynä se, ettei ihminen tiedä, mitä hän haluaa. Vaistot (jotka ihmiseltä puuttuvat) eivät sano, mitä ihmisen on pakko tehdä, eivätkä traditiot kerro, mitä hänen kuuluu tehdä. Tämä johtaa siihen, että ihminen haluaa sitä, mitä muutkin tai sitä mitä muut häneltä haluavat.
Terapia-nimityksestä huolimatta ei ole varsinaista rajattua "logoterapiatekniikkaa" (vrt. psykoanalyysi tai kognitiivinen psykoterapia), vaan logoterapeutti käyttää parhaaksi katsomiaan tekniikoita. Logoterapia ei ole myöskään vain psykoterapiaa, vaan laajempi filosofinen ajattelumalli. Siksi logoterapiaa voidaan soveltaa miltei kaikilla elämänalueilla. Sitä on Suomessakin sovellettu esimerkiksi kasvatukseen, opetukseen, lastensuojeluun, henkilöstöhallintoon, työyhteisöjen kehittämiseen ja johtamiseen sekä vanhustyöhön ja sosiaali-ja terveydenhuollon eri ammatteihin. Lähestyminen tukee ihmisenä olemista ja siihen liittyvien ongelmien tarkoituskeskeistä ratkaisemista tässä ajassa. Logoterapia painottuu siihen, mitä hyvää ja ehjää vielä on jäljellä, minkä varaan voi rakentaa tulevaisuutta.
Logoterapian ihmiskuva on kolmiulotteinen. Fyysisen ja psyykkissosiaalisen ulottuvuuden lisäksi ihmisellä on henkinen ulottuvuus. Henkiseen ulottuvuuteen liittyvät muun muassa vapaus ts.vapaa tahto ja vastuu, aito omatunto ja tahto tarkoitukseen ja tarkoituksen tahto.
Alastair Reynolds

Alastair Reynolds (s. 13. maaliskuuta 1966 Barry, Etelä-Wales) on walesilainen tieteiskirjailija. Hän on erikoistunut kovaan tieteiskirjallisuuteen ja avaruusoopperaan.
Reynolds oli kunniavieraana vuoden 2009 Finnconissa Helsingissä.
Palkintoja ja huomionosoituksia.
Hänen toinen kirjansa Kuilukaupunki ("Chasm City") voitti 2002 BSFA-palkinnon.
Novelli "Weather" voitti Seiun-palkinnon 2008.
Novelli "The Fixation" voitti Sidewise-palkinnon 2010.
Teokset.
Suomennetut teokset.
Ilmestysten avaruus.
Prefekti Dreyfus pulassa
Java ME

Java Platform, Micro Edition eli Java ME (edelliseltä nimeltään J2ME) on Sun Microsystemsin kehittämän Java-teknologian kevyehkö sovellusympäristö, joka on tarkoitettu sulautettujen ja ominaisuuksiltaan rajoitettujen laitteiden ohjelmointiin. Java SE -alustaan verrattuna yksi ohjelmoijan näkökulmasta merkittävimmistä eroista on Java ME:n rajoittuneemmat luokkakirjastot. Java ME on muutenkin supistettu pitäen mielessä resurssien rajoittuneisuus, joten esimerkiksi matkapuhelimien pelejä ohjelmoitaessa otetaan huomioon näytön ja näppäimistön rajoitukset.
Konfiguraatiot.
Java ME on jaettu laitteiden suhteen kahteen konfiguraatioon. CDC () on tarkoitettu verkkoon kytketyille laitteille, kuten jääkaapeille, televisioille, kommunikaattoreille. CLDC () on tarkoitettu vielä rajoittuneemmille laitteille, kuten matkapuhelimille, kämmenmikroille jne.
Eräs huomionarvoinen seikka on, että CLDC 1.0 ei vaadi laitteistolta tukea liukuluvuille. CLDC 1.1 tuo kuitenkin ne ohjelmoijan käyttöön.
Profiilit.
Java ME tukee niin kutsuttuja profiileja, joilla mahdollistetaan ohjelmointi tietynlaisille laitteille niin, että ne toimivat kaikissa kyseisen profiilin alaisissa laitteissa. Tällaisia profiileja ovat esimerkiksi MIDP (), jota käytettäessä sovellukset ovat teoriassa ajettavissa kaikissa sitä tukevissa matkapuhelimissa.
MIDP.
Useissa Nokian puhelimissa on käytetty MIDP-profiiliversioita 2.0 ja 2.1.
Virtuaalikone.
Java ME -sovellukset (kuten Java SE) vaativat toimiakseen virtuaalikoneen. KVM (Kilo Virtual Machine) on Sunin virtuaalikone CLDC:n ja MIDP:n alle. KVM on kooltaan erittäin pieni, alle 100 kilotavun kokoinen virtuaalikone, ja siksi omiaan juuri Java ME:n kanssa käytettäväksi. Nimenomaan pienen kokonsa vuoksi Sun antoi virtuaalikoneelleen "etuliitteen" Kilo.
Turvallisuus.
Turvallisuus on Java ME:ssäkin tärkeä asia. Vaikka Java SE sisältää hyvät turvaominaisuudet, ovat ne aivan liian raskaat Java ME:ssä käytettäviksi. Turvallisuusominaisuuksien pääpiirteisiin kuuluu niin sanottu "hiekkalaatikko", jossa ohjelmia ajetaan. Näin estetään ohjelmien pääsy tämän rajauksen ulkopuolisiin ominaisuuksiin, kuten esimerkiksi matkapuhelimissa GSM-koodekkiin. Tämän lisäksi kaikista suoritettavista luokista tarkistetaan, että ne ovat oikeaoppisesti toteutettuja. Sovellukset eivät voi myöskään viitata oman muistialueensa ulkopuolelle.
Ilma-alus

Ilma-alus on ilmakehässä lentävä kulkuneuvo. Yleisimpiä ilma-aluksia ovat lentokoneet, helikopterit, kuumailmapallot ja ilmalaivat. Jotkut niistä pysyvät ilmassa, koska ovat ilmaa kevyempiä (kuumailmapallot ja ilmalaivat), toisten nostovoima syntyy aerodynaamisesti ilman virratessa vaakasuoraan liikkuvan laitteen tai sen osien ohi.
Määritelmistä.
Ilma-alus on Suomessa määritelty ilmailulaissa (864/2014). Lain 2 §:n 1 momentin 6 kohdan mukaan ilma-alus on laite, ”jota kannattavat ilmakehässä muut ilman reaktiot kuin ilman reaktiot maan tai veden pintaa vastaan”. Määritelmä vastaa pitkälti kansainvälisen siviili-ilmailun yleissopimuksen (Chicagon yleissopimuksen) liitteissä käytettyä. Ilma-alukset jaetaan yleisesti "ilmaa kevyempiin" ja "ilmaa raskaampiin" ilma-aluksiin.
Satelliitit ja avaruusraketit eivät ole ilma-aluksia, koska ne liikkuvat ilmakehän ulkopuolella.
Maaefektialukset eli pintaliitäjät, jotka ”lentävät” veden pinnan yläpuolella niin kutsutun maavaikutuksen avustamana, ja ilmatyynyalukset eivät ole ilma-aluksia, vaan niitä koskevat merenkulkuun liittyvät säädökset.
Ilma-aluksiin liittyviä ennätyksiä.
Maailman suurin käyttöön päässyt lentokone on Antonov An-225. Se painaa 640 tonnia, on 84 m pitkä ja siipien kärkiväli on 88 metriä.
Nopein ilma-alustyyppi on avaruussukkula. Sen nopeus nousee 29 000 kilometriin tunnissa. Suihkukoneista nopein on SR-71 Blackbird 3418 km/h. 
Nopein sotilaskone oli Mikojan MiG-31. Nopeimmat matkustajakoneet olivat Tupolev Tu-144 ja Concorde.
Muuta.
Ilma-aluksen propulsio voi tulla potkurista, suihkumoottorista tai raketista.
Ilma-alusten tunnukset ilmaistaan kirjain- ja numerokoodilla, kuten esimerkiksi OH-CAA (moottorikone) tai OH-999 (purjelentokone), missä OH on Suomen maatunnus.
Maapallon lisäksi myös Venus-planeetan yläilmakehässä on lentänyt ilma-alus, tarkemmin sanottuna automaattinen vetypallo tai heliumpallo.
Ilma-alustyyppejä.
Ilmaa kevyemmät eli aerostaatit.
Aerostaatit pysyvät ilmassa, koska ovat ilmaa kevyempiä (kuumailmapallot ja ilmalaivat). On myös kapeampi määritelmä sanalle aerostaatti, jolloin se tarkoittaa vain kaapelilla / hihnalla maahan, laivaan tai meren pohjaan kiinnitettyä ilmaa kevyempää alusta, toiselta nimitykseltään kiintopallo. On myös kiintopallotyyppi, jossa on leijan kaltainen aerodynamiikka, jotta se pysyy tuulessa vakaampana. Näistä käytetään nimiä "helikite" tai "kytoon".
Piste (joukko-oppi)

Joukko-opissa piste on joukon alkio. Nimitystä käytetään varsinkin topologisten avaruuksien yhteydessä.
Jos "A" on jokin topologisen avaruuden "E" joukko, niin piste "x" on
Aksiomaattinen joukko-oppi

Aksiomaattinen joukko-oppi on toinen niistä osista, joihin joukko-oppi tavallisesti jaetaan. Toinen osista on naiivi joukko-oppi. Joukko-opin kehitti 1800-luvun lopulla saksalaisen matemaatikko Georg Cantor matematiikan haaraksi. Se on nykyisen matematiikan perustava osa.
Aksiomaattinen joukko-oppi.
Nykyisin eniten tutkittu ja käytetty joukko-opin aksiomaattinen järjestelmä on Zermelo-Fraenkelin aksioomat, lyhenne ZF. Usein aksioomien joukkoon lisätään myös valinta-aksiooma C, jolloin käytetään lyhennettä ZFC. Aksioomia on kymmenen:
Pilkku

Pilkku on typografinen välimerkki, jota käytetään useissa kirjoitetuissa kielissä erottimena.
Pilkku suomen kielessä.
Suomen kielessä pilkulla on monta tehtävää:
"Jäin kotiin, koska ulkona oli myrsky."
"Maija osti marsun, ja Piia söi jäätelöä." (Maija ja Piia ovat eri subjektit eli tekijät.)
"Aamulla Maija osti marsun ja Piia söi jäätelöä." (Lauseissa on yhteinen adverbiaali, vaikka subjektit ovatkin eri.)
"Pekka luki uusinta sanomalehteä ja sai mainion oivalluksen." (Lauseilla on sama subjekti eli Pekka.)
"Hän kysyi, pidinkö omenapiirakasta."
"Irmeli, joka omistaa elefantin, on todella tyly."
"Hänen pitäisi ostaa uusi, tyylikäs auto."
"Hänen pitäisi ostaa uusi tyylikäs auto." (Hänellä oli jo entuudestaan tyylikäs auto, mutta hän haluaa uuden.)
"Tuo kaupasta kahvia, sokeria ja siirappia."
"3,141" ("kolme ja sataneljäkymmentäyksi tuhannesosaa")
Pilkku muissa kielissä.
Englannin kielessä pilkku on tuhansien erotin; esimerkiksi miljoonan dollarin vauva on "1,000,000 dollar baby". Suomen kielessä pilkkua ei käytetä tuhansien erottimena, sillä pilkkua käytetään Suomessa luvuissa jo desimaalierottimena.
Pilkku tietokoneilla.
Tietokoneissa pilkku koodataan eri merkistöissä seuraaville arvoille:
Kaksoispiste

Kaksoispiste (:) on typografinen välimerkki, joka toimii erottimena useissa kirjoitetuissa kielissä.
Kaksoispiste suomen kielessä.
Kaksoispiste kirjoitetaan tavallisesti kiinni edeltävään sanaan. Sillä on suomen kielessä seuraavat tehtävät:
 "Pääjohtaja vastasi tomerasti: ”Ei käy.”"
 "Autokanta Suomessa 1993–1994:"
 " [taulukko]"
 "Värifilmissä on kolme kerrosta: punainen, vihreä ja sininen."
 "Rikos ei Helsingissä enää kannata: poliisi selvittää yhä useamman rikoksen."
 "EU:n maataloustuet tuovat v:sta (vuodesta) 2006 alkaen lisää rahaa joka 20:nnelle maanviljelijälle."
 "STTK:lainen" 
 "H:ki" (paremmin: Hki) = Helsinki, "t:mi" (paremmin: tmi) = toiminimi, "n:o" (paremmin: nro) = numero.
Kaksoispiste tietokoneissa.
Tietokoneissa : koodataan eri merkistöissä seuraaville arvoille:
U+2236 (mittasuhteen merkki)
Eläintiede

Eläintiede eli zoologia (kreik. "zoon", eläin; "logos", tieto) on eläinten rakennetta, toimintaa, kehitystä, suhteita, luokittelua ja eläimistöä käsittelevä tieteenala, jonka osa-alueita ovat esimerkiksi eläinekologia, eläinfysiologia sekä -anatomia ja etologia (eläinten käyttäytyminen). Eläintiede on biologian osa-alue, ja se on osaltaan läheisessä yhteydessä solubiologiaan, biokemiaan ja perinnöllisyystieteeseen.
Eri eläinryhmiin kohdistuvan tutkimuksen perusteella erotetaan myös alatieteitä, kuten mammalogia (nisäkkäät), ornitologia (linnut), iktyologia (kalat), entomologia (hyönteiset) ja protozoologia (alkueläimet).
Eläintieteen varhaishistoria.
Tieteellisen eläinten tutkimisen varsinaisena perustajana pidetään Aristotelestä, joka keräsi eräiden aikaisempien kirjailijoiden tekemät hajanaiset eläimiä koskevat tiedot, liitti niihin omat monipuoliset havaintonsa ja muovasi näin saamansa aineiston yhtenäiseksi kokonaisuudeksi. Hän ei rajoittunut vain kuvailemaan eläinten ulkomuotoa, rakennetta ja elintapoja, vaan tutki myös lisääntymisilmiöitä ja sikiönkehitystä, loi pohjan vertailevalle anatomialle ja laati eräänlaisen eläinsysteemin. 
Aristoteleen jälkeen ei vanhalla ajalla elänyt muuta huomattavaa eläintieteellistä kirjailijaa kuin Plinius vanhempi. Hän oli kuitenkin vain muiden kirjoitusten koostaja, joka ei aina osannut erottaa tosiasioita taruista. Keskiajan eläintieteellisistä kirjailijoista oli mainittavin Albertus Magnus, joka selitteli Aristoteleen eläintieteen ja luonnonfilosofian kirjoituksia ja koetti muokata niiden sisältöä sopusointuun kirkon oppien kanssa.
Puolipiste

Puolipiste (;) on eräs välimerkki.
Puolipiste suomen kielessä.
Puolipisteellä on suomen kielessä seuraavat tehtävät ja ominaisuudet:
 "Viime jouluna olin todella masentunut; sängystä ylös pääseminenkin tuntui ylivoimaiselta."
 "Mitatut arvot olivat 3,5; 4,2; 5,2 ja 6,4."
 "Suomen hallituksessa istuu tällä hetkellä Orpo, Petteri; Halla-Aho, Jussi; Purra, Riikka…"
 "(3,7;21)"
 "Siellä oli vähän tavaroita: vasaroita, kirveitä, meisseleitä; tyynyjä, patjoja, peittoja; leipää, juustoa, maitoa."
 Numeraalin "yksi" sanakirjamääritelmä Wikisanakirjassa: "luku 1, roomalaisilla numeroilla merkittynä I; luku nollan ja kahden välissä; järjestyslukua yhdes vastaava kardinaaliluku"
Puolipiste tietokoneissa.
Tietokoneissa ; koodataan eri merkistöissä seuraaville arvoille:
Ohjelmoinnissa.
Useissa ohjelmointikielissä puolipiste merkitsee lauseen päättymistä. Tällaisia kieliä ovat mm. C, C++, C#, PHP, JavaScript ja Java. Joissain kielissä puolipistettä käytetään argumenttierottimena.
Poliitikko

Poliitikko on henkilö, joka on aktiivisesti mukana poliittisessa toiminnassa.
Länsimaisessa kielenkäytössä poliitikoksi kutsutaan tavallisesti henkilöä, joka hoitaa jotakin poliittista luottamustehtävää tai on pyrkimässä sellaiseen. Yleensä asiantuntijoita ja virkamiehiä ei lueta poliitikoiksi.
Suomessa ennen 1960-lukua esimerkiksi kansanedustajat olivat harvoin ammattipoliitikkoja; useimmiten he harjoittivat edustajantyönsä ohessa aikaisempaa ammattiaan. Yhteiskunnan monimutkaistuttua ja työmäärän lisääntyessä lähes kaikki valtakunnallisen tason poliitikot ovat nykyään täysipäiväisesti tehtävissään.
Max Weber erottelee "Politik als Beruf" -tekstissään täyspäiväiset poliitikot, kuten kansanedustajat ja ministerit, osa-aikaispoliitikoista, joita Suomessa olisivat kunnanvaltuutetut. Weberin näkemyksen mukaan myös kansalainen on vaaleissa äänestyspäätöstä harkitessaan ja äänestäessään osa-aikaispoliitikko. Weber erittelee poliitikot myös sen mukaan, elävätkö he "politiikalle" vai "politiikasta".
Dievs, svētī Latviju

Dievs, svētī Latviju () on Latvian kansallislaulu. Sen sävelsi ja sanoitti Kārlis Baumanis (Baumaņu Kārlis, 1835–1905) 1800-luvun jälkipuoliskolla. Se esitettiin ensi kerran vuonna 1873 ensimmäisissä Latvian laulujuhlissa Riiassa. Kansallislaulu siitä tuli virallisesti vuonna 1920, mutta se laulettiin jo 18. marraskuuta 1918 Latvian itsenäisyysjulistuksen yhteydessä.
Dievs, svētī Latviju,
Mūs’ dārgo tēviju,
Svētī jel Latviju,
Ak, svētī jel to! 
Kur latvju meitas zied,
Kur latvju dēli dzied,
Laid mums tur laimē diet,
Mūs’ Latvijā!
Tulipalo

Tulipalo on hallitsemattomasti valloilleen päässyt tuli. Se aiheuttaa helposti suurta tuhoa. Tavallisimmin tulipalolla tarkoitetaan rakennuksen palamista, mutta myös metsä- tai muuta paloa voidaan nimittää tulipaloksi.
Tulipalo syttyy monissa tapauksissa tulen tai helposti syttyvien aineiden varomattomasta käsittelystä. Sen voi sytyttää myös vika lämmityslaitteissa tai sähköjohtimien välille syntynyt oikosulku. Ajalla ennen ukkosenjohdattimen keksimistä salamatkin sytyttivät usein tulipaloja. Tahallisesti sytytettyä tulipaloa sanotaan tuhopoltoksi. Jos tuhopolton motiivina on pakkomielteinen psyykkinen häiriö, tilaa kutsutaan pyromaniaksi. Erityisen suuria tulipaloja aiheuttavat sodissa pommitukset, jotka varsinkin toisen maailmansodan aikana saivat muutamissa kaupungeissa aikaan jopa tulimyrskyjä.
Entisinä aikoina, kun Suomessa kaupungeissakin oli etupäässä puutaloja ja kadut niiden välissä olivat kapeita, syttyi toistuvasti kokonaisen kaupungin tuhonneita tulipaloja. Suurelta osin tästä syystä monet Suomen kaupungit kaavoitettiin 1700- tai 1800-luvulla kokonaan uudestaan, usein suuren kaupunkipalon jälkeen, sellaisiksi että entistä leveämmät kadut muodostavat säännöllisen ruutukaavan.
Tulipalojen sammuttamiseksi kunnat ylläpitävät palokuntia. Niiden lisäksi on olemassa myös vapaaehtoisia palokuntia. Suomessa pelastuslaissa (29.4.2011/379) säädetään paitsi palojen sammuttamisesta, myös toimenpiteistä niiden ennalta ehkäisemiseksi. Lain mukaan rakennus, rakennelma ja sen ympäristö on suunniteltava, rakennettava ja pidettävä kunnossa siten, että tulipalon syttymisen tai leviämisen vaara on vähäinen ja että pelastustoiminta on onnettomuuden sattuessa mahdollista. Helposti syttyvää materiaalia tai muuta tavaraa ei saa säilyttää ullakoilla, kellareissa, rakennusten alla tai rakennuksen välittömässä läheisyydessä niin, että siitä aiheutuu tulipalon syttymisen tai leviämisen vaaraa tai että tulipalon sammuttaminen vaikeutuu. Laissa on säännöksiä myös rakennusten ja laitteiden käyttöturvallisuudesta ja palotarkastuksista.
Tulipalon varalta vakuutusyhtiöt myyvät palovakuutuksia, jotka, kattavuutensa mukaan, korvaavat palon aiheuttamat vahingot joko kokonaan tai osittain.
Suomessa tapahtuneita tulipaloja.
Huomattavia rakennuksia, joissa on Suomen itsenäisyyden aikana syttynyt tulipalo. Tähdellä (*) merkittyjen rauniot purettiin palon jälkeen, muut on kunnostettu tai jälleenrakennettu:
Evakuointi

Evakuointi (&lt; &lt; , 'tyhjentää') on viranomaisten johdolla tapahtuvaa väestön tai sen osan siirtämistä pois vaaran uhkaamalta alueelta ja sijoittamista turvalliselle alueelle, sekä väestön elinedellytysten ja yhteiskunnan elintärkeiden toimintojen turvaamista evakuointitilanteessa.
Ihmisten vapaaehtoinen siirtyminen ei ole evakuointia. Sen sijaan viranomaisten kehotuksesta tapahtuva omatoiminen siirtyminen kuuluu evakuointiin.
Evakuointi voi suppeimmillaan tarkoittaa esimerkiksi yhden talon asukkaiden ja laajimmillaan useiden kuntien tai laajempien alueiden väestön siirtämistä pois vaaran uhkaamalta alueelta ja sijoittamista turvalliselle alueelle. Suuria evakuointeja tehdään esimerkiksi luonnonmullistusten takia, kuten hirmu- ja pyörremyrskyjen tai tulivuorenpurkausten takia. Evakuointi on mahdollista myös sodan uhatessa, jolloin siviiliväestö siirretään turvaan taisteluiden alta. 
Suomessa evakuoitiin talvisodanaikana ja rauhanteon jälkeen vuonna 1940 yhteensä noin 430 000 henkeä. Jatkosodan aikana takaisin luovutettuun Karjalaan palanneet joutuivat vuonna 1944 uudestaan evakkoon, ja lisäksi evakkoon lähtivät Petsamon asukkaat. Luovutettujen alueiden evakot asutettiin pysyvästi muualle Suomeen. Uudelleenasutetuista evakoista käytetään nimitystä siirtoväki. Suomen ja Neuvostoliiton aselevon astuttua voimaan, Lapin sodan alkuvaiheessa evakuoitiin saksalaisjoukkojen miehittämältä alueelta Lapin läänistä ja Oulun läänin pohjoisosista lähes koko väestö, 56 500 henkeä Ruotsiin ja 111 500 henkeä Pohjanmaalle. Evakot palasivat asuinseuduilleen, mutta saksalaisten poltetun maan taktiikka oli tuhonnut suuren osan Lapin rakennuskantaa ja aiheutti mittavat jälleenrakennustyöt.
Koodekki

Koodekki on algoritmi tai tietokoneohjelma, joka muuntaa datavuota tai signaalia (voi pakata tai purkaa). Koodekki koodaa tai dekoodaa signaalin, jolloin signaali käyttää vähemmän siirto- tai tallennuskapasiteettia, ja toisaalla purkaa koodauksen, jolloin signaali palautetaan alkuperäiseen muotoonsa tai riittävän samanlaiseksi. 
Sanana "koodekki" on laina englannin termistä "codec" (compressor, decompressor tai coder,decoder, jotka tarkoittavat suomeksi koodaajaa tai koodinpurkajaa). Sen lisäksi etenkin Microsoft Windows -käyttöjärjestelmän suomennoksessa käytetään termiä "pakkauksenhallinta".
Koodekkeja käytetään äänen ja videokuvan siirrossa sekä niiden tallentamiseen puhelimissa, televisiossa ja tietokoneissa. Koodekki voi toimia analogisesti tai digitaalisti. Digitaalisen äänen ja kuvan siirtoon ja tallennukseen on kehitetty lukuisia eri koodekkeja eri sovelluksiin. Yleensä koodekit erotellaan käyttötarkoituksen mukaan: on puhekoodekkeja, äänikoodekkeja ja videokoodekkeja. Nimensä mukaan puhekoodekit soveltuvat käytännössä vain puheen käsittelyyn: niillä pakattuna musiikki vääristyy tunnistamattomaksi. Yksittäisiä kuvia kompressoitaessa ei puhuta yleensä koodekeista vaan pakkauksesta ja pakkausalgoritmeista.
Koodekkien tehokkuutta voidaan mitata niin signaalin laadulla kuin tarvittavan siirtokapasiteetin määrälläkin. Jotkin koodekit ovat häviöttömiä, mikä tarkoittaa sitä, että palautettu signaali on täysin samanlainen kuin alkuperäinen. Siirrettävän tiedon määrää voidaan kuitenkin vähentää huomattavasti enemmän, jos alkuperäisestä signaalista voidaan poiketa. 
Tavallisen puhelimen ääni vie pakkaamattomana 64 kilobittiä sekunnissa; 3G-matkapuhelinverkon koodekki käyttää alle 5 kilobittiä sekunnissa ja puheesta saa vielä selvän. Vastaavasti CD-levylle tallennettu musiikki vie noin 1400 kilobittiä sekunnissa; MP3-koodekilta lähes alkuperäiseltä kuulostava musiikki vie 128 kb/s. Tavallinen TV-tasoinen pakkaamaton videokuva vie yli 100 megabittiä sekunnissa; DVD-levyillä käytettävällä MPEG2-koodekilla kuvanlaatu on vielä kohtuullinen 7 Mb:n sekuntinopeudella. Videoneuvotteluissa käytettävä H.263-koodekki tarjoaa kohtuullisen kuvan jo 32 kb:n sekuntinopeudella.
Koodekkia ei tule sekoittaa tiedostomuotoon. Saman koodekin tuottamaa tietoa voidaan tallentaa erityyppisiksi tiedostoiksi. Vaikka MP3-pakattu äänisignaali tallennetaan usein .mp3-päätteiseksi tiedostoksi, voidaan tämän muotoista ääntä käyttää myös esimerkiksi AVI-videotiedostoissa. Useista suosituista standardeista on tehty monia toteutuksia, esimerkiksi MPEG-4-standardia käyttävä koodekki on saatavilla Applelta, Microsoftilta, DivXNetworksilta ja XviD-projektilta.
Susanna Penttilä

Susanna Penttilä (s. 13. huhtikuuta 1972 Pori) on yrittäjä, joka pitää Férrer-muotiliikettä Helsingin Korkeavuorenkadulla. Penttilä oli vain 19-vuotias avatessaan Korkeavuorenkadun liikkeensä. Penttilästä tuli julkisuuden henkilö keväällä 2004 poseerattuaan yhdysvaltalaisessa "Playboyssa". Hän on neljäs suomalainen nainen, joka on esiintynyt Playboy-konsernin lehdissä, ja hän on esiintynyt yhteensä kuudessa "Playboy"-lehdessä. 
Penttilä oli kilpailijana "Viidakon tähtöset" -ohjelman vuonna 2012 esitetyllä ensimmäisellä tuotantokaudella sekä "Kaksi julkkista ja yhdet häät"- ja "Tavallista elämää" -sarjoissa vuosina 2013 ja 2014. Hänellä oli myös sivuosa elokuvassa "Uuno Turhapuro – This Is My Life" vuonna 2004. Penttilällä on yksi lapsi, kesäkuussa 2009 syntynyt poika ja hän seurusteli rockmuusikko Ronnie Roosin kanssa vuodesta 2012–2020.
Penttilä oli yksi "Selviytyjät Suomi" -ohjelman kuudennen kauden kilpailijoista. 
Penttilä avasi vuonna 2023 OnlyFans-tilin ja kertoo tienanneensa sisällöllään 450 000 dollaria alle vuodessa. Tilillään hän julkaisee pornografista sisältöä.
Harrastukset.
Penttilä harrastaa esteratsastusta ja hän on myös menestynyt kilpatasolla. Hän aloitti ratsastuksen viisivuotiaana ja kilpaili jo 8-vuotiaana. Penttilä on kertonut olevansa eläinten oikeuksien puolustaja, ja hän on aktiivinen Animalia-järjestön jäsen.
Turha julkkis

Turha julkkis on arkikieleen vakiintunut termi julkisuuden henkilöstä, joka on noussut kuuluisuuteen ilman, että on yltänyt yhteiskunnallisesti merkittäviin saavutuksiin. Englannin kielessä käytetään usein termiä "Famous for being famous", suomeksi ”kuuluisa siitä että on kuuluisa”. Nämä henkilöt tunnetaan lähinnä suuren medianäkyvyytensä eivätkä niinkään työnsä tai saavutustensa ansiosta.
Suomen turhimmat julkkikset -äänestys.
Turhat julkkikset -yhdistys on järjestänyt vuosittain äänestyksen Suomen turhimmasta julkkiksesta. Vuodesta 1994 vuoteen 2001 äänestys järjestettiin yhteistyössä Radiomafian kanssa, sen jälkeen yhdistyksen Internet-sivuilla. Nykyisin Turhat Julkkikset ry eli (TuJu) valitsee itse – saamansa yleisöpalautteen perusteella – vuoden Turhimman Julkkiksen. Yhdistys on rekisteröity 14. lokakuuta 1993. Edellisen vuoden Turhin Julkkis valitaan aina seuraavan vuoden aprillipäivänä eli 1. huhtikuuta.
24 (luku)

24 (kaksikymmentäneljä) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 23 ja seuraa luku 25.
Karaatti

Karaatti (lyhenne ka) on jalokivien massan mittaamiseen käytetty yksikkö, suuruudeltaan 200 milligrammaa. Nykyisen suuruiseksi sen vahvisti neljäs yleinen paino- ja mittakonferenssi vuonna 1907. Aikaisemmin se on ollut eri maissa hieman eri suuri, esimerkiksi Britanniassa ja Yhdysvalloissa 205,3 mg.
Sana karaatti tulee italian kielen sanasta ”carato”, kreikan kielestä ”keration” tai arabian kielestä ”qirat”. Kaikki nämä sanat tarkoittavat johanneksenleipäpuun siementä, joita käytettiin vaakojen vastapainoina itämaisissa basaareissa. Johanneksenleipäpuun siemenien uskottiin olevan luonnostaan aina saman painoisia. Tarkkuusvaaoilla tehdyt mittaukset ovat kuitenkin osoittaneet, ettei johanneksenleipäpuun siemenen paino ole muihin kasveihin verrattuna poikkeuksellisen tarkoin vakio.
Edgar F. Codd

Edgar Frank ”Ted” Codd (19. elokuuta 1923 Portland – 18. huhtikuuta 2003 Williams Island) oli englantilainen tietojenkäsittelytieteen tutkija, joka teki mittavan työn tietokantojen käytännön ja teorian parissa.
Erityisesti mainittava on relaatiotietokantojen relaatiomallin kehitys.
Elämäkerta.
Edgar F. Codd syntyi Englannin Portlandin saarella Dorsetin rannikolla. Hän opiskeli matematiikkaa ja kemiaa Oxfordin yliopistossa ennen asepalvelustaan Kuninkaallisten ilmavoimien pilottina toisen maailmansodan aikana. Vuonna 1948 hän muutti New Yorkiin työskennelläkseen IBM:llä matemaattisena ohjelmoijana. 1953 Codd muutti Ottawaan senaattori Joseph McCarthyn vihastuttamana.
Vuosikymmenen kuluttua Codd palasi Yhdysvaltoihin ja väitteli tietojenkäsittelytieteen tohtoriksi Michiganin yliopistossa Ann Arborissa. Kaksi vuotta myöhemmin hän muutti Kalifornian San Joséen työskentelemään IBM:n Almaden-tutkimuskeskuksessa. Hän työskenteli San Joséssa 1980-luvulle asti. 1990-luvulla hänen terveytensä heikkeni ja hän lopetti työnteon.
Codd sai työstään Turingin palkinnon vuonna 1981.
Edgar F. Codd kuoli sydänkohtaukseen kotonaan Williams Islandilla Floridassa 79-vuotiaana.
Ura.
1960- ja 1970-luvuilla Codd työskenteli tiedon järjestämisen teorioidensa parissa. Coddin artikkeli "A Relational Model of Data for Large Shared Data Banks" julkaistiin vuonna 1970 "Communications of the ACM" -lehdessä. Coddin pettymykseksi IBM oli kovin hidas toteuttamaan hänen suunnitelmiaan ja tämän vuoksi kilpailijat ehtivät ensin. Esimerkiksi Larry Ellison rakensi Oracle-tietokannan Coddin ideoiden pohjalta.
Codd jatkoi relaatiomallinsa kehittämistä ja laajentamista, välillä myös yhteistyössä Chris Daten kanssa. Tietokannan normalisoinnissa käytettävä Boyce-Codd -normaalimuoto on nimetty Coddin mukaan.
Edgar Codd myös lanseerasi termin OLAP ja kirjoitti online-analyyttisen käsittelyn kaksitoista lakia. Codd teki myös työtä soluautomaattien parissa.
Vuonna 2004 SIGMOD ("Association for Computing Machinery's Special Interest Group on Management of Data") nimesi korkeimman palkintonsa, SIGMOD Innovations -palkinnon, Coddin mukaan.
Landtag (Liechtenstein)

Liechtensteinin maapäivät (saks. "Landtag des Fürstentums Liechtenstein") on Liechtensteinin ruhtinaskunnan parlamentti. Maapäivillä on 25 kansan suorissa vaaleissa valitsemaa edustajaa ja ne ovat näin ollen kansainvälisessä vertailussa hyvin pieni kansanedustuslaitos. Vaalit järjestetään neljän vuoden välein.
Maapäivät kokoontuvat kahdeksasta kymmeneen kertaan vuodessa aina yhdestä kolmeen päivään kerrallaan, riippuen kulloisestakin työmäärästä. Tavallisesti istunnot ovat julkisia ja ne esitetään suorana lähetyksenä kansallisella televisiokanavalla. Joskus istunnot ovat suljettuja, esimerkiksi silloin, kun käsitellään vaikkapa maapäivien työntekijöiden asioita (palkkoja jne.) tai hallitus esittää luottamuksellista tietoa, valtiosalaisuuksia. Laeista on päätettävä julkisissa istunnoissa.
Viimeisimmät vaalit pidettiin 9. helmikuuta 2025. Hallituksessa Isänmaallinen liitto sai 10 paikkaa ja Edistyksellinen kansanpuolue 7. Oppositiossa Demokraatit Liechtensteinin puolesta sai 6 ja Vapaa lista 2.