tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Verikekkerit

Verikekkerit. Kauhun käsikirja on Harto Hännisen ja Marko Latvasen vuonna 1992 kirjoittama tietokirja kauhukulttuurista. Se on alan ensimmäinen kattava perusteos Suomessa. Kirja käsittelee kauhuelokuvia, kauhukirjallisuutta ja kauhumytologiaa monipuolisesti.
Toinen, täydennetty laitos ilmestyi vuonna 1996. Toisen painoksen kronologiat on uudistettu ja artikkelien tekstejä on täydennetty. Myös kansi on erilainen.
Rakenne.
Kirjassa on yhdeksän lukua, joista kussakin käsitellään yhtä populaarin kauhukulttuurin myyttistä olentoa. 
Luvut ja niihin liittyvät kauheudet ovat:
Lisäksi kirjassa on alan elokuva- ja kirjallisuuskronologiat aihepiireittäin (s.402-425) sekä useiden kauhukirjailijoiden, ohjaajien ja kriitikoiden omat suosikkilistat (s.425-430).
Vastaanotto.
Kirja sai hyvät arviot ja se palkittiin kauhuharrastajien Kultainen moottorisaha-palkinnolla vuonna 1992. Helsingin Sanomien kriitikko Vesa Sirénin mukaan "Hännisen ja Latvasen suurtyö on ajankohtaisempi ja täydellisempi kuin aikaisemmat kauhua käsittelevät kirjat."
Borgå gymnasium

Borgå gymnasium (historiallisissa yhteyksissä myös Porvoon lukio tai Porvoon kymnaasi) on ruotsinkielinen lukio Porvoossa. Koulu on toiminut Porvoossa vuodesta 1723, vuosina 1872–1976 nimellä Borgå lyceum.
Koulussa on nykyisin noin 330 oppilasta ja vakinaisia opettajia on noin 22. Koulu on toiminut vuodesta 1850 nykyisessä rakennuksessa, joka on peruskorjattu 2000-luvulla. Vuosina 1759–1765 rakennettu vanha lukiotalo on nykyään Porvoon tuomiokapitulin käytössä.
Vuoden 1809 Porvoon valtiopäivillä Borgå gymnasium toimi valtiopäivien kokoussalina, sekä pappissäädyn kokouspaikkana.
Historia.
Borgå gymnasiumin varhaisin edeltäjä oli vuonna 1641 perustettu Viipurin lukio, joka siirtyi Viipurista Porvooseen vuonna 1723, kun Viipuri joutui Uudenkaupungin rauhansopimuksen mukaan Venäjälle. Opetuskieli oli 1700-luvulle asti latina, sen jälkeen ruotsi. Saksaakin käytettiin Vanhan Suomen lukiossa. Vuosina 1872–1976 koulun nimi oli Borgå lyceum. Kun kymnaasi muutettiin lyseoksi, siihen yhdistettiin vuonna 1873 Porvoon yläalkeiskoulu. Koulu oli 1970-luvulle asti poikakoulu. Peruskoulu-uudistuksen yhteydessä vuosina 1975–1976 Borgå lyceumin ja Strömborgska läroverket -tyttökoulun lukioluokat yhdistettiin nykyiseksi Borgå gymnasiumiksi ja keskikoululuokat Strömborgska högstadiet -yläasteeksi.
Runoilija Johan Ludvig Runeberg toimi Borgå gymnasiumin Rooman kirjallisuuden lehtorina vuodesta 1837 lähtien ja Kreikan kirjallisuuden lehtorina vuodesta 1842 lähtien. Hän oli lukion rehtori vuosina 1847–1850 ja jäi eläkkeelle oppilaitoksesta vuonna 1857.
Rehtoreita.
Borgå gymnasium.
Lähteet:,
Frans Oskar Viitanen

Frans Oskar Viitanen (15. heinäkuuta 1881 Mouhijärvi – 26. elokuuta 1942 Pori) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli muun muassa "Lahden" ja "Satakunnan Kansan" päätoimittajana. Lisäksi hän julkaisi muun muassa Raittiusyhdistys Koiton historiikin ja kirjoitti artikkeleita Satakunta-sarjaan sekä suomensi Matilde Seraon teoksia.
Elämä.
Maanviljelijäperheeseen Mouhijärvellä syntynyt Viitanen kirjoitti ylioppilaaksi Porin Lyseosta vuonna 1902. Hän opiskeli filologiaa Helsingin yliopistossa ja siirtyi toimittajaksi "Aamulehteen" vuonna 1905. Vuosina 1908–1915 Viitanen työskenteli Lahdessa ilmestyneen "Lahti"-lehden päätoimittajana ja 1915–1918 "Satakunnan Kansan" päätoimittajana Porissa. Vuodesta 1919 lähtien Viitanen toimi Porin kaupunginsihteerinä. Kokoomusta edustanut Viitanen oli Lahden ja Porin kaupunginvaltuustojen jäsen. 
Viitanen kuoli 61-vuotiaana elokuussa 1942. Hänet on haudattu Poriin Käppärän hautausmaalle.
J. V. Ilkka

Jorma Valdemar (J. V.) Ilkka (5. helmikuuta 1909 Helsinki – 20. kesäkuuta 1998 Vaasa) oli suomalainen toimittaja ja suomentaja. 
Elämä.
Ilkan vanhemmat olivat kauppaedustaja Jalmari Ilkka ja Ingrid Linnéa Nylund ja puoliso vuodesta 1929 Mirjam Paulina Herrgård. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1927 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1932. Ilkka oli "Vaasan" toimittaja 1932–1936 ja toinen toimittaja vuodesta 1965. "Etelä-Savon" päätoimittaja Ilkka oli 1936–1942. Hän työskenteli "Satakunnan Kansa"ssa vuosina 1942–1960. Kesäkuusta 1953 lähtien Ilkka oli ensin vajaan kolmen vuoden ajan lehden virkaatekevänä päätoimittajana ja toimi sen jälkeen marraskuuhun 1960 saakka vakituisena päätoimittajana. Vapaa lehtimies Ilkka oli 1960–1965. Hän toimi myös Porin kauppaoppilaitoksen opettajana 1945–1952.
Toimittajantyönsä ohella Ilkka suomensi 1950-1970-luvuilla yli 170 teosta, jotka edustivat lähinnä jännitys- ja kioskikirjallisuutta. Hän myös toimitti Satakunnan maakuntakalenterin 1957 ja 1958.
Dark Master

Dark Master ("Synkkä Mestari") on The Legend of Spyro -pelisarjassa esiintyvä lohikäärme ja trilogian päävastus. Hän on oikealta nimeltään Malefor (suomenkielisessä versiossa "Ärhämä"). Malefor on lohikäärmeiden historian ensimmäinen purppuralohikäärme. Purppuralohikäärmeitä syntyy vain yksi kymmenen sukupolven välein, ja heillä on erityinen kyky oppia hallitsemaan mitä tahansa elementtejä tai muita voimia. Muinaiset lohikäärmeet kouluttivat hänet ja opettivat hänelle elementtejä. Maleforin voimat olivat kuitenkin rajattomat, ja siksi hän oppi hallitsemaan aivan kaikkea.
Kasvaessaan hän muuttui pahaksi ja lähti muinaisten lohikäärmeiden luota. Hän perusti linnoituksen vuorelle ja keräsi kokoon armeijan - ei muista lohikäärmeistä vaan apinoista. Hänen pahuutensa synnytti lopulta vuorelle epätoivon kuopan, jonne pahat ja kadotetut sielut tulivat. Tuota paikkaa alettiin kutsua Sielukaivoksi ("The Well of Souls"). Malefor syöksi maailman kaaokseen ja sotaan ja tuhoon. Lopulta hänet onnistuttiin vangitsemaan Sielukaivoon. Maailma luuli, että hänestä oli vihdoin päästy lopullisesti eroon. Mutta toisin kävi...
The Legend of Spyro -peleissä Dark Master tekee paluun.
Cincinnatin mellakka (1884)

Cincinnatin vuoden 1884 mellakka, tai Cincinnatin oikeustalomellakka, sai alkunsa, kun työnantajansa surmannut William Berner tuomittiin oikeudessa murhan sijaan taposta. Tuomio nostatti vastalauseita lehdistössä, ja seuraavana päivänä 28. maaliskuuta tuhannet ihmiset kokoontuivat musiikkitalolle, jossa kokoontuminen riistäytyi käsistä.
Mellakoijien murtauduttua vankilaan sheriffi hälytti paikalle Ohion kansalliskaartin, jolla oli kaksi komppaniaa kaupungissa. Yli 40 sai surmansa, ja ainakin 139 henkeä loukkaantui, minkä lisäksi piirikunnan oikeustalo tuhoutui palossa. Kuolleista kaksi oli kaartilaisia.
Tausta.
Kaupunkilaisten mielestä poliisin ammattitaidottomuus ja syyttäjien korruptio olivat syynä yleiseen rikollisuuteen. Myös poliitikot olivat hyvin korruptoituneita.
Reformatski-reaktio

Reformatski-reaktio on aldehydien tai ketonien kondensaatioreaktio α-haloestereiden kanssa sinkin läsnä ollessa. Tuotteena reaktiossa muodostuu β-hydroksiesteri. Reaktio on saanut nimensä löytäjänsä venäläisen kemistin Sergei Reformatskin mukaan.
Reaktion mekanismi.
Reformatskireaktion lähtöaineena ovat aldehydi tai ketoni ja useimmiten α-haloesteri. Haloesterin tilalla lähtöaineena voi olla myös α-halonitriili, α-haloketoni tai disubstituoitu α-haloamidi. Reformatski-reaktion ensimmäisessä vaiheessa muodostuu α-haloyhdisteestä ja sinkkimetallista organosinkkivälituote. Sinkin lähteenä voidaan käyttää myös dialkyylisinkkijohdannaisia tai reaktiivisempaa sinkin ja kuparin metalliseosta. Tämä välituote sisältää sekä sinkin ja hiilen välisen että sinkin ja hapen välisen sidoksen ja muistuttaa rakenteeltaan enolaatteja. Tämä välituote on nukleofiilinen ja reagoi elektrofiilisen aldehydin tai ketonin karbonyyliryhmän kanssa. Näin syntyvän tuotteen hydrolyysi johtaa β-hydroksiesteriin. Mikäli reaktiossa käytettävä aldehydi on aromaattinen, tapahtuu Reformatski-reaktion yhteydessä myös eliminaatioreaktio, joka tuottaa tyydyttymättömän konjugoidun esterin.
Reformatski-reaktio toimii myös intramolekylaarisesti, jolloin tuote on rengasrakenteinen. Erityisen hyvin se toimii viisi- tai kuusiatomisia renkaita muodostaville lähtöaineille. Jos Reformatski-reaktioissa käytetään kiraalisia apuaineita, voidaan saavuttaa hyvä enantio- ja diastereoselektiivisyys, jolloin reaktio soveltuu hyvin monia stereokeskuksia sisältävien molekyylien synteesiin.
Erikoiskaupan Liitto

Erikoiskaupan Liitto ry oli valtakunnallinen keskusjärjestö, jonka tarkoituksena oli edistää erikois­kaupan toimintaedellytyksiä. Erikoiskaupan Liitto (EKL) perustettiin 5. syyskuuta 1995 Vähittäiskaupan Keskusliiton (1950-1995) seuraajaksi. EKL edisti erikoiskaupan yleisiä toimintaedellytyksiä lainsäädäntövaikuttamisella, viestinnällä, koulutuksella ja neuvonnalla. Liitolla oli lukuisia edustuksia eri viranomaisissa ja muissa yhteisöissä. Erikoiskaupan tutkimusta kehitettiin yhteistyössä liiton hallinnoiman Vähittäiskaupan Tutkimussäätiön kanssa. EKL:n aloitteesta perustettiin vuonna 1997 keskustojen kehittämisen valtakunnallinen yhteistyöjärjestö Elävät Kaupunkikeskustat ry. 
EKL:n toimitusjohtajana toimi oik.kand. Tiina Oksala (1997–2014) ja puheenjohtajina Olli-Pekka Pehkonen (Otto Pehkonen Oy), Seppo Halme (Muotitalo Jokinen Oy) sekä Harri Broman (Broman Group Oy). Liiton jäsenenä oli eri vuosina keskimäärin 15 erikoiskaupan valtakunnallista toimialajärjestöä. Liitto päätti purkautua 2015 ja sen toiminta päättyi vuonna 2016. Kaupan liiton yhteyteen perustettuun erikoiskaupan ryhmään siirtyi kahdeksan EKL:n toimialajärjestöä eli Autonvaraosakauppiaiden Keskusliitto, Kirjakauppaliitto, K-kauppiasliitto, Muotikaupan Liitto, Sisusta Kotia ry, Suomen Apteekkariliitto, Suomen Optinen Toimiala ry ja Suomen Terveystuotekauppiaiden Liitto. Osa em. järjestöistä sekä EKL:n muista toimialajärjestöistä järjestäytyi Suomen Yrittäjiin. EKL:n arkisto sijoitettiin Suomen Elinkeinoelämän Keskusarkistoon ELKA:an Mikkelissä.
Nykyään erikoiskaupan etua ajaa Erikoiskaupan liitto Etu ry, joka aiemmin on toiminut yli 100 vuoden ajan nimellä Suomen Tukkukauppiaiden Liitto ry.
Miami (joki)

Miami on 274 km pitkä joki Yhdysvalloissa Ohion osavaltiossa. Se alkaa Loganin piirikunnasta ja virtaa Daytonin, Middletownin ja Hamiltonin läpi ennen yhtymistään Ohiojokeen.
Joki mutkittelee seitsemän piirikunnan läpi. Sen 14 000 km2:n valuma-alue ulottuu 15 piirikunnan alueelle. Nimettyjä sivujokia sekä jokeen ja sen sivujokiin laskevia puroja on valuma-alueella ainakin 285.
Joen valuma-alueen pohjoisosat ovat peltomaata, eteläosat lähinnä laidunmaata, taajamia ja metsiä.
Vuonna 1913 jokivarressa koettiin tuhoisa onnettomuus. 23.–25. maaliskuuta satoi noin 250 mm vettä, mikä sulatti ankaran talven aikana kertyneen lumen ja jäät. Jokivarren asutus ja rakenteet vaurioituivat pahasti ja yli 360 ihmistä sai surmansa.
Warner Bros. International Television Production

Warner Bros. International Television Production (entinen Eyeworks) on kansainvälinen televisiotuotantoyhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Amsterdamissa. Yhtiöllä on toimintaa noin 20 eri maassa ja neljässä eri maanosassa. Suomessa Eyeworks aloitti vuonna 2013, kun Matila Röhr Nordisk Oy:n tv-toiminnot siirtyivät Eyeworks Finlandille. Maaliskuussa 2025 Akun Tehdas osti Warner Bros. International Television Production Finlandin osake-enemmistön.
Eyeworksin formaatteja ovat muun muassa "I Know What You Did Last Friday" (Mitä tuli tehtyä), "Obese" (Hurja Painonpudotus), "Celebrity Splash" (Splash!) sekä "Reality Queens of the Jungle" (Viidakon tähtöset).
Väärän maan vainaja

Väärän maan vainaja on Matti Röngän kirjoittama vuonna 2011 julkaistu rikosromaani, jonka kustansi Gummerus.
Juoni.
Maahanmuuttaja Roman Putro löytyy tapettuna. Ruumis katoaa ja asiaan sekaantuvat Viktor Kärpän lisäksi ylikonstaapeli Teppo Korhonen, Venäjän Suomen suurlähetystö ja Pietarin mafia.
Samaan aikaan kaksi maahanmuuttoviraston virkamiestä sekaantuu prostituutioon Viktorin toimiessa oppaana suomalaisturistien matkalla luovutetussa Karjalassa.
Satakunnan Sanomat

Satakunnan Sanomat oli Porissa vuosina 1907–1917 ilmestynyt sanomalehti. Se yhdistyi syksyllä 1917 Satakunta-lehden kanssa, joka alkoi vuoden 1918 alusta ilmestyä nimellä Satakunnan Kansa. Satakunnan Sanomat oli nuorsuomalaisten äänenkannattaja.
Historia.
Satakunnan Sanomien perustamista alettiin suunnittelmaan ensimmäistä kertaa vuonna 1905. Porissa ilmestyi jo Kansalainen-niminen suomenmielinen lehti, mutta sitä ei pidetty tarpeeksi laadukkaana ja riittävän aattellisesti toimitettuna. Keväällä 1906 perustettiin lehden julkaisijaksi Lounas-osuuskunta, joka otti nimensä kaupungissa vuosina 1887–1892 ilmestyneestä sanomalehdestä. Satakunnan Sanomien Tampereella painetut näytenumerot ilmestyivät marras-joulukuussa ja lehden ensimmäinen varsinainen numero julkaistiin 4. tammikuuta 1907. Se painettiin lehden omassa kirjapainossa, joka sijaitsi Nikolainkadulla (nyk. Valtakatu). Lehden toimitilat kirjapainoineen tuhoutuivat tulipalossa vuonna 1913. Toimitus siirtyi tämän jälkeen Nikolainkadun varrelle samalle tontille, jossa myöhemmin jatkettiin Satakunnan Kansan tekemistä aina heinäkuuhun 2009 saakka.
Kolmasti viikossa (keskiviikko, perjantai, sunnuntai) ilmestynyt Satakunnan Sanomat päätettiin syksyllä 1917 yhdistää niin ikään kolme kertaa viikossa ilmestyvään Satakuntaan, jotta kaupunkiin saatiin uusi seitsenpäiväinen sanomalehti. Myös lehtiä julkaisseet Osakeyhtiö Satakunta ja Lounas-Osakeyhtiö fuusioituivat samalla Satakunnan Kirjateollisuudeksi. Viimeinen Satakunnan Sanomien numero ilmestyi 23. joulukuuta 1917. Lehden levikki oli suurimmillaan vuonna 1915, jolloin se oli 5 500.
Toimittajia.
Lehden ensimmäinen vastaava toimittaja oli opettaja ja kunnallisneuvos Mikko Latva. Hänen jälkeensä päätoimittajan tehtävää hoitivat myöhemmät kansanedustajat Arvo Inkilä ja Frans Härmä sekä Antero Lamminen, joka jatkoi vielä Satakunnan Kansan päätoimittajana 35 vuoden ajan. Muita tunnettuja lehdessä työskennelleitä toimittajia ja avustajia olivat Mikko Saarenheimo, Eeli Granit-Ilmoniemi, J. N. Vainio, Artur Hammarström, Bruno Malmio ja Eino Salmelainen.
Helsinki-Lehti

Helsinki Lehti on Helsingissä 1989–1992 ilmestynyt lehti. Lehden päätoimittaja oli Kansalaisten Yhteistoiminnan puheenjohtaja ja entinen kansanedustaja Ilkka Hakalehto. Lehti kuvasti itseään "puolueista riippumaton kansalaistoiminnan äänenkannattajaksi.". Vuosina 1958–1986 nimellä Helsinki-lehti ilmestynyt kotiseutu- ja kunnallislehti oli eri lehti.
Indigo Girls

Indigo Girls on yhdysvaltalainen folk rock -duo, jonka muusikot ovat Amy Ray ja Emily Saliers. 
Historia.
Ray ja Saliers tutustuivat Laurel Ridgen peruskoulussa Decaturissa, Georgiassa ja alkoivat high school -aikana esiintymään duona nimellä Saliers &amp; Ray. Myöhemmin he alkoivat B Band -nimellä esiintymään kykykilpailuissa ja open mic -tilaisuuksissa ympäri Atlantaa. Vuonna 1981 duo äänitti ensimmäisen demonsa Rayn kellarissa. Neljä vuotta esinnyttyään he alkoivat käyttää nimeä Indigo Girls ja julkaisivat ensimmäiset singlensä Atlantan radioasemille. Ensimmäinen albumi "Strange Fruit" julkaistiin pienmerkillä vuonna 1987. Vuotta myöhemmin yhtye kiinnitettiin Epic Recordsille. Alkuvuodesta 1989 single ”Closer to Fine” ja albumi "Indigo Girls" olivat menestyksiä ja toivat yhtyeelle ”Best Contemporary Folk Album” -luokassa Grammy-palkinnon. He olivat myös ehdolla parhaan uuden artistin palkinnon saajaksi (Milli Vanilli voitti). 
Indigo Girls levytti Epic/Sony Recordsille yhdeksän albumia, kunnes jättivät yhtiön vuonna 2007. He olivat lyhyen aikaa American Recordsilla kunnes perustivat oman levy-yhtiönsä IG Recordingsin. Amy Ray on levyttänyt myös soololevyjä ja hänellä on oma voittoa tavoittelematon, riippumaton levymerkki Daemon Records. Yhdessä Winona LaDuken kanssa Indigo Girls on perustanut hyväntekeväisyysjärjestön nimeltään Honor the Earth, jonka kautta he ovat käynnistäneet ympäristöön ja sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen liittyviä kampanjoita, joiden kohteena ovat olleet muun muassa Amerikan alkuperäiskansat.
Madonna de la Charité, El Grecon mukaan

Madonna de la Charité, El Grecon mukaan on suomalaisen taiteilijan Helene Schjerfbeckin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1941. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin ja kooltaan se on 46 × 33 cm.
Ateneumin taidemuseon "Madonna de la Charite, El Grecon mukaan" on yksi hänen useista 1940-luvun El Greco -töistään. Schjerfbeck maalasi 1940-luvulla suurimman osan töistään ”El Grecon mukaan”, mutta ensimmäisen jo vuonna 1928. Aiheena 1940-luvulla niissä ovat useimmiten erilaiset madonnatyypit. Schjerfbeck oli kiinnostunut El Grecon taiteesta kauan. Hän näki eläessään omien sanojensa mukaan ”yhden aidon El Grecon teoksen ja yhden kyseenalaisen”, mutta näki El Grecon maalauksista mustavalkoisia kuvia aikakauslehdissä ja kirjoissa. Häneen vetosi El Grecon dramaattisuus, ylivirittyneisyys ja El Grecon taiteen herkät ihmiset.
Schjerfbeckin "Madonna de la Charite" (Armeliaisuuden madonna) on uustulkinta El Grecon Illescasin katedraalissa olevasta suuresta maalauksesta, johon Schjerfbeck paneutui edellisenä vuonna 1940 taidekauppias Gösta Stenmanilta saamansa ranskankielisen El Greco -teoksen pohjalta. Hän maalasi näitä "Madonna de la Charite, El Grecon mukaan" -maalauksia kaksi tuona vuonna teoksen mustavalkoisen kuvan inspiroimana. Schjerfbeckin värit olivat näissä maalauksissa hänen omiaan ja poikkeavat alkuperäisteoksesta. Vaalea yleisvaikutelma, jota hallitsee himmeä liila, tumma tausta ja kasvojen vihertävä harmaanruskea väri ovat hänen valintojaan. Grecomaista dramatiikkaa hän teki maalaamalla etumuksen vaaleaksi ja tekemällä siveltimellä tummia vetoja madonnan kasvoihin ja kaulaan. Hän tavoitti maalauksiinsa loistavasti madonnan kasvojen äärettömän hellän ja herkän ilmeen. Maalauksen madonna katsoo alaspäin.
Toinen vuoden 1941 "Madonna de la Charité" -maalaus Schjerfbeckiltä on yksityiskokoelmassa Tukholmassa hieman suurempana.
Jānis Ivanovs

Jānis Ivanovs (9. lokakuuta 1906 Preiļi – 27. maaliskuuta 1983 Riika) oli latvialainen säveltäjä. Hän sävelsi 21 sinfoniaa, lukuisia konserttoja ja sinfonisia runoelmia. Hän on jäänyt historiaan huomattavimpana 1950-luvun jälkipuoliskon latvialaisena sinfonisena säveltäjänä.
Elämäkerta.
Ivanovs valmistui Georg Schnéevoigtin orkesterinjohtoluokalta vuonna 1931 ja Jāzeps Vītolsin sävellysluokalta 1933. Vuodesta 1944 kuolemaansa saakka Ivanovs itse opetti säveltämistä ja orkestrointia entisessä opinahjossaan Latvian konservatoriossa. 1930-luvulla hän toimi ääni-insinöörinä ja vuosina 1944–1961 Latvian radion taiteellisena johtajana. 1930-luvulla Ivanovs oli jo luonut hyvin yksilöllisen tyylin, joka perustui myöhäisromanttisuuden, kansanomaisten ainesten ja impressionismin synteesiin. Toisen maailmansodan jälkeen tyyliin tuli vaikutteita myös ekspressionismista ja uusklassismista. 4. ja 5. sinfonia tuomittiin "formalismista" vuonna 1948 Andrei Ždanovin kampanjan aikana. Ivanovs saattoi Josif Stalinin kuoleman jälkeen hieman vapaammin jatkaa taiteellista työtään kehittämällään tyylillä muun muassa 7. (1953) ja 8. sinfoniassaan (1956).
Ivanovsin tyyli muuttui dramaattisemmaksi sekä monumentaalisemmaksi pianokonserton (1959) jälkeen 9. sinfoniasta alkaen, ja siihen tuli entistä filosofisempia vaikutteita. Tämä tyylisuuntaus oli Ivanovsin työn pohjana 21. sinfoniaan saakka (1983, viimeistellyt ja orkestroinut Juris Karlsons). Ivanovsin teosten dramaattiset aspektit ovat monikerroksisia. Yksi niistä on "yksilö vs. ihmiskunta" -jaottelu, ja toinen liittyy ulkopuolisen maailman konflikteihin.
Bluegrass (alue)

Bluegrass on alue Yhdysvalloissa, Kentuckyn osavaltiossa. Se on osavaltion parasta maanviljelysseutua ja asutettiin siksi ensimmäisenä. "Sinistä ruohoa" tarkoittavan nimensä se on saanut alueella yleisenä kasvavasta, sinertävänsävyisestä niittynurmikasta. Siitä tuli tunnettu hevostenkasvatusalue: niittynurmikka pumppaa maaperästä kalsiumia joka vahvistaa hevosten luita.
Nykyisin noin puolet Kentuckyn asukkaista asuu bluegrass-alueella. Sen suurimpia kaupunkeja ovat Louisville ja Lexington.
Omakuva, en face

Omakuva, en face I on suomalaisen taiteilijan Helene Schjerfbeckin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1945. Tämä Ateneumin taidemuseon kokoelmiin vuonna 2005 lahjoitettu maalaus on kooltaan 39,5×31 cm.
Schjerfbeck asui kaksi viimeistä vuottaan Ruotsissa Saltsjöbadenin kylpylähotellissa, jonne hän muutti 22. helmikuuta 1944. Saltsjöbadenissa taiteilija maalasi vielä useita teoksia kuvaten niissä ympäristöään, uustulkintoja varhaisemmista teoksistaan sekä muun muassa yli 20 omakuvaa. Omakuvia, jotka yleensä käsittävät pelkät kasvot, hän teki öljyväreillä, hiilellä, lyijykynällä, vesiväreillä sekä laveeraamalla. "Omakuva, en face I" on erisävyisillä ruskean väreillä maalattu teos, jossa kasvonpiirteiltään kulmikkaaksi maalattu nainen katsoo pystypäin silmäkulmastaan vasemmalle alaviistoon.
Vuodelta 1945 on Ateneumin kokoelmissa myös sinne vuonna 1995 ostettu Schjerfbeckin lyijykynällä piirretty "Omakuva", 16×14,5 cm.
Stade Olympique de Bellevarde

Stade Olympique de Bellevarde (myös La Face de Bellevarde) on laskettelurinne Val d’Isèressa Ranskassa.
Stade Olympique de Bellevarden suunnitteli Bernhard Russi Albertvillen olympialaisiin miesten alppihiihtokilpailuja varten. Rinteessä järjestettiin Albertvillen olympialaisten miesten alppihiihtokilpailut erikoispujottelua lukuun ottamatta ja vuoden 2009 MM-kilpailuiden miesten kilpailut ja naisten tekniikkalajikilpailut. Rinteellä lasketaan myös vuosittain miesten alppihiihdon maailmancupin osakilpailuja.
Suurpujottelurinteen nimetyt paikat ovat seuraavat: Passage de la Route, Le Rocher, Slalom Start, Le Stade Olympique ja La Flamme.
Arnold Sports Festival

Arnold Sports Festival, aiemmin 'Arnold Classic on vuosittain Ohion osavaltion Columbuksessa järjestettävä neljä päivää kestävä urheilutapahtuma, joka keskittyy erityisesti kehonrakennukseen ja fitness-urheiluun. Tapahtuma on nimetty sen toisen järjestäjän, Arnold Schwarzeneggerin mukaan.
Historia.
Arnold Sports Festivalin taustalla on vuonna 1970 Columbuksessa järjestetyt painonnoston maailmanmestaruuskilpailut. Niitä organisoimassa ollut Jim Larimer sai idean järjestää niiden yhteydessä kehonrakennuskilpailun. Kilpailuun osallistui myös nuori itävaltalainen Arnold Schwarzenegger, joka vakuuttui järjestelyistä ja ilmoitti Larimerille haluavansa olla mukana järjestää Columbuksessa kehonrakennuskilpailuja aktiiviuransa jälkeen.
Schwarzenegger palasi Columbukseen 1975 ja sopi Larimerin kanssa tulevista kehonrakennuskilpailuista. He järjestivät Columbuksessa vuodesta 1976 alkaen viisi Mr. Olympia -kilpailua ja useita Mr. World- ja Mr. Universe -kilpailuja. Arnold Classic -tapahtuma käynnistyi lopulta vuonna 1989. Tapahtuma alkoi pian kasvaa, ja ensimmäisenä sen yhteyteen lisättiin Fitness Expo, jonka päälavalla esiintyi voimamiehiä, painonnostajia ja kädenvääntökilpailuja. Expon jälkeen ohjelmaan tuli oheistoimintoina erilaisia urheilutapahtumia, joita käydään varsinaisen tapahtumakeskuksen lisäksi Ohion osavaltionyliopiston kampusalueella, Columbuksen keskustassa ja läheisessä jääkiekkohallissa.
Pikkulatuskamonarkki

Pikkulatuskamonarkki ("Machaerirhynchus flaviventer") on latuskamonarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pikkulatuskamonarkkia tavataan Australiassa, Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nurmen lava

Nurmen lava sijaitsee Nurmen kylässä Lempäälässä. Lavan toiminnasta vastaa paikallinen Lions Club Lempäälä. Toimintaa pyöritetään talkoilla, ja tuotto menee paikalliseen hyväntekeväisyyteen. Lavalla on tanssit perjantaisin, ja yleisökeskiarvo on 400 tanssijaa illassa.
Historia.
Nurmen lava on Oulun Yliopiston selvityksessä todettu Suomen vanhimmaksi toimivaksi tanssilavaksi. Vuonna 1912 Nurmen VPK rakensi tanssilavan talkoilla. Kun lava oli toiminut vuoden pari, niin seuraavana talvena sen katto romahti. Katto korjattiin ja sen rakenteita vahvistettiin.
Puut ja auringonlasku, Hiidenvesi

Puut ja auringonlasku, Hiidenvesi on taiteilija Helene Schjerfbeckin hiili- ja vesivärityö paperille vuodelta 1942. Kooltaan maalaus on 24,5×28,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Nanny ja Yrjö Kauniston lahjoituskokoelmaan vuodelta 2005.
Vuonna 1942 Schjerfbeck täytti 80 vuotta. Hän siirtyi helmikuussa 1942 Nummelan Luontolan parantolaan, jossa hän maalasi useita teoksia. Läheinen Hiidenvesi-järvi oli yksi hänen maalausaiheitaan. "Puut ja auringonlasku, Hiidenvesi" -maalaus on yksi näitä Hiidenvesi-maalauksia, joita aiheen lisäksi yhdistää tumma harmaa väri.
Lokakuussa 1942 suomalaissyntyinen Gösta Stenman järjesti Tukholmassa juhlanäyttelyn: Schjerfbeckin Hyllningsutställning, jossa oli esillä luettelon mukaan 110 teosta. Schjerfbeck valittiinkin juhlavuoden kunniaksi Tukholman Vapaiden taiteiden akatemian ulkomaisen luokan jäseneksi. Schjerfbeck itse iloitsi varsinkin siitä, että heidän nimilistassaan oli hänen edellään nimi Pablo Picasso.
Isolatuskamonarkki

Isolatuskamonarkki ("Machaerirhynchus nigripectus") on latuskamonarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Isolatuskamonarkkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Papuannaukuja

Papuannaukuja ("Ailuroedus buccoides") on lavastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Papuannaukujaa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu melko yleisestä yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Corviglia

Corviglia on talviurheilukeskus Sankt Moritzin, Celerina/Schlarignan ja Samedanin kunnissa Sveitsissä. Se kuuluu Engadin – St. Moritz -matkailualueeseen ja on alueen suurin laskettelukeskus.
Siellä on järjestetty vuoden 1948 talviolympialaisten alppihiihtokilpailut ja vuosien 1934, 1974, 2003 ja 2017 alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut. Corviglian rinteillä lasketaan vuosittain alppihiihdon maailmancupin osakilpailuja.
Hissit.
Corviglian laskettelukeskuksessa on 24 hiihtohissiä, joista kaksi on funikulaaria, kolme gondolihissiä, kaksi 6 hengen tuolihissiä, kahdeksan 4 hengen tuolihissiä, yksi 3 hengen tuolihissi, yksi 2 hengen tuolihissi, kolme ankkurihissiä ja neljä mattohissiä.
Rinteet.
Corviglian laskettelukeskuksessa on 33 laskettelurinnettä ja laskettelupuisto Corviglia Snowpark. Laskettelurinteitä ovat muun muassa Olympia, Corviglia Run ja Paradiso.
Pioneer Memorial Cemetery

Pioneer Memorial Cemetery on uudisasukkaiden hautausmaa Cincinnatissa Ohiossa. Se sijaitsee Columbia-Tusculumin alueella lähellä Lunkenin lentokenttää. Hautausmaa, jolle on haudattu vapaussodan ja sisällissodan veteraaneja, on Hamiltonin piirikunnan vanhin.
Hautausmaalta löydettiin vuonna 1958 metsämaakaudelle ajoitetun intiaanikylän jäänteet, mutta paikalla ei suoritettu kaivauksia. Alue oli hoitamatta vuoteen 1967, jolloin kaupunki aloitti kunnostusprojektin.
Collide with the Sky

Collide with the Sky on amerikkalaisen Pierce the Veil -yhtyeen kolmas kokonainen studioalbumi. Se julkaistiin 17. heinäkuuta 2012.
Albumin kuvitus.
Laulaja ja kitaristi Vic Fuentesin mukaan albumin kuvituksen teema on hypätä pois maasta joka rikkoutuu allasi. "Ajatuksena on tuoda toivoa kaaoksen keskelle, joka tapahtuu ympärilläsi. Jos maa olisi hajoamassa jalkojesi alta, ensimmäinen reaktiosi voisi olla juosta ja hypätä turvaan, silloin olet pysähtynyt ilmaan johon minä keskityn. Silti et tiedä putoaako vai lentääkö henkilö. Siinä on kyse itsensä vapauttamisesta asioista jotka hajoavat tai painuvat kasaan elämässä, ja toivon löytämisestä epätoivon keskeltä."
Julkaisu ja vastaanotto.
Levy on bändin ensimmäinen Fearless Recordsilla. Heidän kaksi edellistä albumiaan julkaistiin Equal Visionilla. Se tehtiin ennakkotilattavaksi Merchnoween 6. kesäkuuta 2012. Albumin julkaisua tuki bändin kiertely osana 2012 Vans Warpe Touria heinä- ja elokuun aikana kuten heidän ensimmäinen pääesiintyminen syyskuussa. Albumin ensimmäinen single, "King for a Day" julkaistiin 5. kesäkuuta 2012. Siinä laulaa myös Sleeping with Sirensin laulaja Kellin Quinn. "Bulls in the Bronx" valittiin toiseksi singleksi ja julkaistiin 26. kesäkuuta 2012. Albumi pääsi US Billboard 200 listalle sijoituksella 12, myyden yli 27 000 kopiota ensimmäisellä debyyttiviikollaan. Tämä merkitsi suurta edistystä yhtyeelle, vaikka albumi vuoti internetiin neljä viikkoa ennen virallista julkaisua. 6. elokuuta yhtye julkaisi musiikkivideon kappaleelle "King for a Day".
Albumi sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. Alternative Press antoi albumille 4/5 tähteä kommentoiden seuraavasti: "Collide with the Sky on PTV:n parasta aikaansaannosta tähän mennessä." He ylistivät albumia popin voimaksi "Props &amp; Mayhemissa" sanoen, että sinun täytyisi ladata "Tangle in the Great Escape." AbsolutePunk kommentoi, että albumi on "valmis jatkamaan Pierce the Veilin vakaata työtä ylös asti" sisältäen että se todistaa Pierce the Veilin olevan vielä askeleen edellä muita, kun puhutaan post-hardcoren palasien yhdistelystä, ja he eivät pudota palloa pitkään aikaan.
Toukokuuhun 2013 mennessä albumi oli myynyt 120 000 kopiota.
Yliskylän venehauta

Yliskylän venehauta on esikristillisen ajan lopulta peräisin oleva polttohauta. Se on Perniön Yliskylässä ruumiskalmiston yhteydessä. Se on yksi vajaasta neljästäkymmenestä Suomessa löydetystä venehautauksesta ja ensimmäinen, jota on tutkittu tieteellisesti. Hjalmar Appelgren tutki Yliskylän venehautauksen 1883. Hautaus löytyi Perniön kirkkomaata laajennettaessa.
Esineiden määrä tässä haudassa oli poikkeuksellisen suuri: neljä miekkaa (väännetty sykkyrään), kuusi kilvenkupuraa ja niiden kädensijat (ns. suomalaista tyyppiä, käytössä Merovinkiajan alkupuolella), kuusi keihäänkärkeä (putkellista mallia, "Yliskylän tyyppiä"), yksi väkipuukko ja kolme muuta suurehkoa veistä, yksi nuolenkärki, hevosen kuolaimet, piiskanvarsi, poikkeuksellisen upea vyö (Solki hopeoitua rautaa, leveäkantainen paljin pronssia. Tämäntyyppinen solki on ollut erittäin yleinen kaikkialla Euroopassa merovingiajalla, mutta Suomessa sen käyttö rajoittuu 600-luvulle). Runsaasti oli myös erilaisia tarve-esineitä.
Kumpu on kiven- ja maansekainen sekä 60–70 cm laaja ja 30–40 cm korkea, ja sen alle on haudattu veneessä varusteineen poltetun vainajien jäännökset. Vainajia on ilmeisesti ollut miekkojen määrän perusteella ainakin neljä, joskin kilpiä on kuusi kappaletta. Yliskylän venehautauksessa haudatut soturit olivat varustetut aikakautensa parhaalla aseistuksella ja korostivat merovingiajan sotaista henkeä, mikä ilmeni myös Suomen kaltaisessa periferiassa. Miekansäilät on taivutettu kasaan.
Veneen pituudeksi on niittinaulojen määrän (yli 800 ja lisäksi rautaisia sinkilöitä sekä niittien yhdistämiä rautalevyjä) perusteella arvioitu noin 15 metriä. Hauta on ajoitettu 600-luvulle. Kyseessä on tärkeän päällikön hauta ja Skandinaviassa useiden kilpien esiintymistä haudassa on pidetty merkkinä merikuninkaan haudasta.
Alleghenyn laakio

Alleghenyn laakio eli Appalakkien laakio on kumpuileva ylänköalue, joka käsittää Appalakkien länsiosan. Se ulottuu Mohawk-joen laaksosta New Yorkin osavaltiossa lounaaseen Cumberlandin laakioon rajalle Länsi-Virginian eteläosissa. Sen maasto viettää pääosin luoteeseen, mutta joet rajaavat siitä vuoriketjuja kuten Catskillvuoret ja Alleghenyvuoret. Alueen eteläosa kuuluu Ohiojoen valuma-alueeseen, kun taas pohjoisosa jakautuu Alleghenyn, Delawaren ja Susquehannan valuma-alueisiin. Pohjoisin osa on jääkauden jäljiltä pyöreämuotoisesti kumpuilevaa, kun taas eteläisemmässä osassa rinteet ovat jyrkempiä ja maisemat jylhempiä.
Alueen taloudellinen merkitys perustuu kivihiili-, öljy- ja maakaasuvaroihin.
Imant Raminsh

Imant Karlis Raminsh (s. 18. syyskuuta 1943 Ventspils) on Kanadan kansalaisuuden vuonna 1954 saanut latvialaissyntyinen säveltäjä, kapellimestari, viulisti ja pedagogi. Hän opiskeli Toronton musiikkikonservatoriossa viulunsoittoa Albert Pratzin johdolla ja sitten Toronton yliopistossa. Sävellysopetusta hän sai Tālivaldis Ķeniņšiltä. 
Raminsh oli vuonna 1971 New Caledonia Chamber Orchestran perustava kapellimestari. Hän johti Okanaganin sinfoniaorkesterin kuoroa vuosina 1978–1982 ja toimi myös saman orkesterin viulistina. Hän perusti Aura-kamarikuoron vuonna 1979 ja Okanaganin nuoriso-orkesterin 1989. Hän on opettanut musiikin teoriaa yksityisesti ja vuodesta 1977 lähtien Vernon Music Schoolissa. 
Varhaisella urallaan Raminsh sai tunnettavuutta varsinkin kuoroteoksillaan, mutta hän siirtyi onnistuneesti instrumentaaliseen säveltämiseen 1990-luvulla. Hänen viulukonserttonsa (1997) oli Vancouverin sinfoniaorkesterin kantaesittämä, ja hän sävelsi myös fagottikonserton, joka kantaesitettiin huhtikuussa 2000. Joissain teoksissaan Raminsh on yhdistänyt kuoron ja soitinmusiikin maailmat. Näihin kuuluu "Symphony of Psalms" (yhdeksänosainen kappale kuorolle ja orkesterille, laulettu kahdeksalla kielellä). Tämä teos kantaesitettiin Carnegie Hallissa huhtikuussa 2002. Raminsh sävelsi lastenoopperan "The Nightingale", joka kantaesitettiin vuonna 2005.
Vuonna 2006 Raminsh otettiin Latvian Kolmen tähden ritarikuntaan.
Masahiro Tanaka

Masahiro Tanaka (, s. 1. marraskuuta 1988 Itami) on japanilainen baseballpelaaja, joka on vuodesta 2014 lähtien edustanut MLB-liigassa pelaavaa New York Yankeesiä. Hänen pelipaikkansa on syöttäjä.
Ennen Pohjois-Amerikan kentille siirtymistään Tanaka pelasi NPB-liigan Tohoku Rakuten Golden Eaglesissa.
Great Black Swamp

Great Black Swamp on entinen suoalue Yhdysvalloissa Ohion osavaltiossa Eriejärven lounaispuolella. Alue kuivatettiin 1800-luvun loppupuolella ja on nykyisin Yhdysvaltojen viljavimpia peltomaita.
Alkujaan alue oli lähes 200 km pitkä ja 65 km leveä.
Mehrzad Marashi

Mehrzad Marashi (s. 20. syyskuuta 1980) on iranilaissyntyinen, Saksaan siirtynyt poplaulaja. Hän voitti "Deutschland sucht den Superstar" -kilpailun vuonna 2010.
Marashi muutti 6-vuotiaana perheineen Hampuriin. Hän sai vaikutteita Xavier Naidoolta, Lionel Richieltä ja Boyz II Meniltä. Hän sai vuonna 2006 levytyssopimuksen Warner Music Groupilta, mutta hänen singleistään "She's Gone" ja "Es tut mir Leid" kumpikaan ei ollut hitti. Uransa tässä vaiheessa Marashi käytti itsestään nimeä Marasco. Debyyttialbuminsa, nimeltään "New Life", Marashi julkaisi Sony Musicin kautta vuonna 2010. Tämä albumi pääsi Saksan listoilla sijalle viisi, Sveitsissä yhdeksänneksi ja Itävallassa kolmanneksi. Kaikissa näissä maissa single "Don't Believe" otti listojen ykköspaikan.
Kaartin halli

Kaartin halli (myös Kaartin kauppahalli, Kaartintorin halli tai Kasarmitorin halli) oli arkkitehti Selim A. Lindqvistin suunnittelema, Helsingin Kasarmintorin länsilaidalla sijainnut jugendtyyliä edustanut matala, basaari-tyyppinen kauppahalli. Rakennus valmistui vuonna 1906.
Hallissa toimi vuokralla noin sata kauppiasta. Heidän ja yleisestä vastustuksesta huolimatta rakennus purettiin vuonna 1958, ja tilalle valmistui kaksi vuotta myöhemmin halliyhtiön tilaama ja arkkitehti Iikka Martaksen suunnittelema väliaikainen näyttely- ja liikerakennus. Uudempi rakennus on yhä käytössä.
Toivon neitsyt

Toivon neitsyt tarkoittaa kertomusta Neitsyt Marian ilmestymisestä Ranskan Pontmainissa 17. tammikuuta 1871. 
Saksan-Ranskan sodan 1870–1871 päättyessä koettiin Ranskassa Pyhän ja autuaimman Neitsyt Marian ilmestys, jonka huomasi aluksi Barbadette perheen vanhemmat ja kaksi kolmesta lapsesta. Myöhemmin paikalle kerääntyi kylän väki ja pappeja kaukaakin. Ilmestys oli taivaalle ilmestynyt naishahmo, jolla oli sininen asu kenkiä myöten. Asussa oli kullan värisiä tähtiä. Hahmolla oli myös kruunu, jonka alaosassa oli musta nauha. Ilmestyksen on roomalaiskatolinen kirkko dokumentoinut hyvin tarkasti, ja siitä on tehty useita havainnollisia kuvituksia.
Ilmestys ei jäänyt pelkästään vertauskuvalliseksi, vaan siihen liittyi molemminpuolista keskustelua, rukouksia, lauluja, kirjoitettua tekstiä ja tunteita, joista on tarkkoja selostuksia roomalais-katolisen kirkon dokumenteissa. Yksi sanomista kuului näin: "Mutta pyydän teitä, rukoilkaa, minun lapseni, Jumala tulee pian kuulemaan teidän rukouksianne, Minun poikani, Minun poikani on odottamassa teitä."
Ilmestys on vaikuttanut kirkkotaiteeseen, ja siitä on syntynyt uusi Neitsyt Marian tyyppi, jolla on kokosininen puku kenkiä myöten ja puvussa kultaisia tähtiä. Lisäksi ilmestyksellä on paikallista merkitystä, sillä ilmestyspaikkakunnalla käy vuosittain noin 200 000 paikallista matkailijaa. Ulkomaalaisia käy lähinnä Saksasta. Kanadassa on nimetty yksi kylä ilmestyksen mukaan: Notre-Dame-de-Pontmain, Quebec. Roomalais-katoliseen kirkon sisäisiin asioihin ilmestyksellä on myös ollut vaikutusta, sillä kirkko pitää ilmestyksiä suuressa arvossa.
Amir Ali-Akbari

Amir Aziz Ali-Akbari (, s. 11. joulukuuta 1987 Šahriar) on iranilainen aktiiviuransa lopettanut kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, maailman- ja Aasian mestari. Nykyään hän taistelee vapaaottelijana Japanin Rizin FC promotiossa, jossa hän on promotion suurimpia tähtiä. Vuonna 2016 hän sijoittui toiseksi vuosittaisessa Rizin Grand Prix MMA turnauksessa, häviten finaalissa alan veteraanille Mirco Crocopille.
Pääasiassa 96 ja 120 kg:n sarjoissa kilpaillut Ali-Akbari voitti maailmanmestaruuden Moskovassa 2010 ja MM-pronssin sekä Aasian mestaruuden vuonna 2009. Vuonna 2013 hän voitti Budapestin MM-kilpailuissa sarjan 120 kg maailmanmestaruuden, mutta hänen kisoissa antamansa dopingnäyte sisälsi anabolisia steroideja. Ali-Akbari menetti Budapestin MM-kultansa, ja koska hän oli jäänyt kiinni dopingin käytöstä aikaisemminkin, langetti FILA iranilaiselle elinikäisen kilpailukiellon.
Beñat Intxausti

Beñat Intxausti Elorriaga (s. 20. maaliskuuta 1986 Zornotza, Baskimaa) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Saunier Duval - Scott -tallissa 2008, siirtyi Euskaltel-Euskadiin kaudeksi 2010, kilpaili Team Movistarissa 2011–2015, Team Skyssa 2016−2018 ja viimeisellä ammattilaiskaudellaan 2019 Euskadi Basque Country-Murias -joukkueessa. Hän menestyi pääasiassa etappikilpailuissa. Hän voitti UCI World Tour -sarjaan kuuluneen Pekingin ympäriajon 2013. Italian ympäriajossa hän voitti etapin 2013 ja 2015.
Saavutuksia.
Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
Vuelta Asturias, 3b-etapin (aika-ajo) voitto
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs
Tour de Romandie, kokonaiskilpailussa viides
Espanjan ympäriajo, 11. etapilla toinen
Vuelta Asturias, kokonaiskilpailun voitto
Italian ympäriajo, 8. etapilla toinen
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kymmenes, 1. etapin (joukkueaika-ajo) voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kahdeksas, 16. etapin voitto
Pekingin ympäriajo, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
Tour de Romandie, kokonaiskilpailussa kuudes
Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Italian ympäriajo, 8. etapin voitto
Critérium du Dauphiné, kokonaiskilpailussa neljäs
Péter Farkas

Péter Farkas (s. 14. elokuuta 1968 Budapest) on unkarilainen kreikkalais-roomalaisen painin olympiavoittaja, maailman- ja Euroopan-mestari. Hän edusti aktiiviurallaan budapestilaista Újpesti TE -seuraa ja häntä valmensi Ferenc Kocsis. Hän on pituudeltaan 168 cm.
Farkas voitti nuorten Euroopan-mestaruuden 90 kg:n sarjassa 1988 ja sijoittui samassa painoluokassa neljänneksi miesten EM-kilpailuissa 1989. Hän voitti 82-kiloisissa maailmanmestaruuden Ostiassa 1990, Euroopan-mestaruuden Aschaffenburgissa 1991 ja maailmanmestaruuden Varnassa 1991. Hän voitti 82 kg:n sarjassa olympiakultaa Barcelonassa 1992 kukistettuaan loppuottelussa puolalaisen Piotr Stępieńin pistein 6–1. Hän sijoittui samassa painoluokassa viidenneksi MM-kilpailuissa 1993 ja toiseksi EM-kilpailuissa 1996.
Farkas sai viiden vuoden vankeustuomion hänen ja veljensä pitämän suuren kannabisfarmin löydyttyä Budapestin esikaupunkialueelta 2004. Hän kuitenkin karkasi, minkä seurauksena tuomio nousi seitsemään vuoteen. Hän jäi kiinni Andorrassa 2009.
Attila Repka

Attila Repka (s. 10. tammikuuta 1968 Miskolc) on unkarilainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän on olympiavoittaja, maailman- ja Euroopan-mestari. Hän edusti seuratasolla Diósgyőri Vasgyártak Testgyakorlók Köreä ja Diósgyöri BC:tä ja hänen valmentajanaan toimi Jozsef Gutman. Repka on ammatiltaan kalastaja ja pituudeltaan 171 cm. Hän kilpaili aikuisten arvokilpailuissa 68 kg:n painoluokassa. 
Repka voitti olympiakultaa Barcelonassa 1992 kukistettuaan loppuottelussa Islam Dugutšijevin pistein 1–0. Hän sijoittui kahdeksanneksi Soulissa 1988. Hän saavutti MM-hopeaa Prahassa 1995, pronssia Ostiassa 1990 ja sijoittui viidenneksi 1989. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Kolbotnissa 1988, Oulussa 1989, Ateenassa 1994 ja Budapestissa 1996, sai hopeaa Kööpenhaminassa 1992, pronssia Aschaffenburgissa 1991, oli neljäs 1990 ja kuudes 1987.
Repka sai vuoden 1986 nuorten MM-kilpailujen 65 kg:n painoluokassa kultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa ja pronssia vapaapainissa. Saman vuoden vapaapainin nuorten EM-kilpailuissa hän sijoittui 68-kiloisissa kolmanneksi.
Ruskoluhtahaukka

Ruskoluhtahaukka ("Buteogallus meridionalis") on luhtahaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Etelä-Amerikassa Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, Ranskan Guianassa, Guyanassa, Paraguayssa, Perussa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa, Uruguayssa ja Venezuelassa sekä Keski-Amerikassa Panamassa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset .laidunmaat, hakatut metsät, mangrovekasvillisuus vuorovesirajan yläpuolella, kausittain kosteat preeriat, kuivat savannit, sisämaan kosteikot, kuten monentyyppiset suot. Populaation arvioidaan olevan kasvamassa metsänhakkuiden vuoksi.
Valmet 702

Valmet 702 on Valmetin vuosina 1972–1980 valmistama traktorimalli, joka kuuluu Valmetin 02-sarjaan. Malli korvasi jo vanhentuneen Valmet 700 -mallin, ja vuonna 1974 tuli 91 hevosvoimainen Valmet 702S, jota valmistettiin vuoteen 1979 asti. Nelivetomallit tulivat vasta vuonna 1978. Neliveto toteutettiin keskikardaanilla, mutta silti pyörien kääntökulma oli vain 40 astetta.
Mindanaonkalastaja

Mindanaonkalastaja ("Actenoides hombroni") on kuningaskalastajiin kuuluva lintulaji. Se elää endeemisenä Filippiineillä.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan mindanaonkalastaja kasvaa noin 27 cm pitkäksi. Mindanaonkalastajakoiraan päälaki on syvän violetinsininen ja koiraalla on samanvärinen nokasta lähtevä juova. Silmäkulmasta lähtevä niskaa kohti levenevä juova on väriltään punaruskea. Koiraan kurkku on valkoinen ja rinta ja vatsa oranssinruskeat. Mindanaonkalastajakoiraan selkä, siivet ja pyrstö ovat sinivihreät pienin ruskehtavin pilkuin ja yläperä on vaaleansininen. Kookas nokka on väritykseltään punainen. Mindanaonkalastajanaaraan päälaki on vaaleanvihreä. Myös vatsa, selkä ja siivet ovat vihreät.
Levinneisyys.
Mindanaonkalastajaa tavataan ainoastaan Filippiineihin kuuluvalta Mindanaon saarelta. Sen elinympäristöä ovat kosteat metsät tyypillisesti noin 1 000–2 500 metrin korkeudessa merenpinnasta. Lajin elintavoista tiedetään vain vähän, mutta laji elää todennäköisesti yksittäin. Mindanaonkalastajan ravintoa ovat suurikokoiset hyönteiset, kuten heinäsirkat ja kaskaat, etanat ja kotilot, sammakot ja pienet liskot.
Mindanaonkalastajakannan kooksi arvioidaan joitakin kymmeniä tuhansia yksilöitä. Linnun kantaa uhkaa soveltuvan elinympäristön voimakas väheneminen laajamittaisten hakkuiden vuoksi.
Lukevat tytöt

Lukevat tytöt on Helene Schjerfbeckin vesiväri-guassi-lyijykynätyö paperille vuodelta 1907. Tämän kooltaan 67×79 cm maalauksen omistaa Ateneumin taidemuseo.
"Lukevat tytöt" on Helene Schjerfbeckin modernistisia maalauksia. Tätä tyyliä hän kehitti asuessaan Hyvinkäällä vuodesta 1902 alkaen (matkustamatta mihinkään 15 vuoteen). Hän keskittyi maalauksissaan olennaisen esille tuomiseen. Tuo olennainen oli hänelle ihmisen sisäisen mielentilan tulkinta. Mallit hän löysi paikallisista ihmisistä. "Lukevat tytöt" -maalauksessa malleina ovat vaihdemies Karl Lintumäen tyttäret Irene ja Anna Lintumäki.
Muita Schjerfbeckin keskeisiä modernistisia maalauksia ovat esimerkiksi "Kotona", "Katkelma", "Ompelijatar", "Virkkaava tyttö", "Mummu", "Halkopoika I ja II", "Hiekassa leikkivä tyttö", "Kansakoulutyttö", "Pukukuva I ja II" jne.
Ateneumin taidemuseon kokoelmiin kuuluu Schjerfbeckiltä myös "Lukeva tyttö (Istuva tyttö)" vuodelta 1904.
Ompelijatar (Työläisnainen)

Ompelijatar (Työläisnainen) on suomalaisen taiteilijan Helene Schjerfbeckin öljyvärityö kankaalle vuodelta 1905. Kooltaan tämä työ on 95,5×84,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
"Ompelijatar (Työläisnainen)" kuuluu Helene Schjerfbeckin modernistisiin Hyvinkäällä syntyneisiin maalauksiin. Tässä maalauksessa luiseva nuorehko naishahmo istuu kiikkutuolissa ajatuksiinsa vaipuneena. Ompelijaksi hänet tunnistaa kiikkutuolin jalassa roikkuvista saksista. Maalaus on tummasävyinen ja sitä on verrattu hiljaiselta tunnelmaltaan James McNeill Whistlerin ja Vilhelm Hammershoinin töihin. Schjerfbeckin naisesta Ompelijattaressa huokuu sisäinen kireys. Hän ikään kuin torjuu katsojan ja hänen asentonsa on varautunut, kun hän ankeahkon oloisesti hieman kumarassa istuu kädet ristissä tuolillaan. Hänen katseensa on suuntautunut alas.
"Ompelijatar (Työläisnainen)" kuuluu Schjerfbeckin ”mustiin maalauksiin”, jotka aloittivat hänen tuotannossaan uuden vaiheen. Nämä maalaukset ovat tyyliltään yhteneväisiä. Hän pelkistää niissä muotoa ja käyttää värejä harkitusti. Naiset ovat vaiti ja heitä ympäröivä sisätila on hiljainen, koko maalauksen tunne on rauhallinen. Hänen muita ”mustia maalauksiaan” ovat "Kansakoulutyttö II" ja "Äiti". Viimeksi mainitussa hän kuvaa omaa äitiään Olga Schjerfbeckiä.
Mallina Schjerfbeckillä "Ompelijattaressa" oli Anna Lintumäki. Vuonna 1927 taidekauppias Gösta Stenman alkoi tilata uusversioita Schjerfbeckin varhaisteoksista. Ateneumin taidemuseolla on hallussaan näistä uustöistä Ompelijattaresta on myös puolivartalokuva vuodelta 1927.
Banijay Entertainment

Banijay Entertainment on ranskalainen televisiotuotantoyhtiö, joka perustettiin Ranskan Endemolin entisen johtajan Stéphane Courbitin johdolla vuonna 2008. Yhtiön omistajiin lukeutuvat muun muassa italialaiset Agnellin ja De Agostinin perheet sekä LVMH:n toimitusjohtaja Bernard Arnault. Vuonna 2011 ranskalainen miljardööri Liliane Bettencourt osti osuuden Banijaystä.
Banijay Finland.
Vuonna 2009 Banijay osti suomalaisen Solar Filmsin omistaman Solar Television Oy:n, joka toimii nykyisin nimellä Banijay Finland. 
Huhtikuussa 2016 yhtiön toimitusjohtajaksi nimitettiin Tatu Ferchen. Elokuussa 2013 yhtiön toimitusjohtajaksi nimitettiin Petteri Ahomaan jälkeen Joonas Hytönen.
TV-ohjelmat.
Banijay Entertainmentin ja sen tytäryhtiöiden tuottamia ohjelmia ovat muun muassa:
FIFA Street 4

FIFA Street 4 tunnetaan myös nimellä FIFA Street tai FIFA Street 2012 on EA Sportsin vuonna 2012 julkaisema jalkapalloaiheinen konsolipeli, joka on FIFA Street-sarjan (EA Sports) neljäs julkaisu. Pelin kannessa esiintyy Lionel Messi.
Peli.
Pelissä on erilaisia pelimuotoja. Pelimuodot ovat: Futsal, Panna Rules, Last Man Standing, 5v5 sekä Custom Match, jossa pelaaja voi itse kehittää omantyylisensä pelimuodon. Pelissä voi pelata joko yksittäisen ottelun (Hit the streets) tai World Tour-pelimuotoa, jossa pelaaja tekee itselleen joukkueen, joka kiertää ympäri maailmaa pelaamassa otteluita. Jokainen pelaaja saa onnistuneesta harhautuksesta ekstrapisteitä, joiden avulla pelaaja voi "ostaa" pelaajilleen uusia kikkoja, joita he voivat käyttää otteluissa. Pelaaja saa aloittaa uransa haluamastaan maasta, josta edetään aina oman maanosan otteluiden kautta koko maapallon väliseen kilpailuun. Koko kilpailun finaali käydään Rio de Janeirossa.
Liigat.
Pelissä on seuraavat liigat:
Lukitut joukkueet.
Nämä joukkueet ovat pelin alussa lukittuja, mutta menestymällä World Tourissa ne saa avattua.
Maajoukkueet.
Pelissä on seuraavat maajoukkueet:
Pelipaikat.
Pelissä voi pelata otteluita seuraavissa kaupungeissa: