Hedelmä (ruoka)

Hedelmä on yleiskielen, ruokatalouden, puutarhanhoidon ja ravinto-opin käsitteenä syötävä pehmeä- ja mehukaslihainen kasvinosa, jonka sisässä on yksi tai useampi siemen. 
Hedelmän yleiskielinen määrittely eroaa kasvitieteellisestä määritelmästä, jonka mukaan hedelmä on emin sikiäimestä syntynyt, siemeniä sisältävä kasvinosa. Yleiskielessä hedelmillä tarkoitetaan kasvitieteellisistä hedelmistä vain suurikokoisia meheviä hedelmiä, jotka ovat kasvitieteellisesti marjoja tai luumarjoja. Yleiskielessä hedelmiksi kutsutaan myös eräiden kasvien meheviä kukkapohjuksia, jotka eivät ole kasvitieteellisessä mielessä hedelmiä, ja joita sen vuoksi joskus sanotaankin epähedelmiksi. Toisaalta esi­merkiksi viljojen jyviä tai hernekasvien palkoja ei sanota arkikielessä hedelmiksi, vaikka kasvi­tieteellisesti nekin ovat sellaisia. Myös eräät yksi­vuotisten ruohokasvien mehevät hedelmät, kuten kurkku ja tomaatti, luetaan tavallisimmin vihanneksiin eikä hedelmiin.
Hedelmät ovat yleensä makeita, koska ne sisältävät suhteellisen paljon sokeria. Rasvaisia ja sokerittomia hedelmiä ovat esimerkiksi avokado ja oliivi.
Hedelmiä syödään usein tuoreena väli­paloiksi tai jälkiruoaksi. Noin kolmannes hedelmistä nautitaan Suomessa mehuna. Monia hedelmiä käytetään myös kuivattuna tai umpioituna. Hedelmistä valmistetaan lisäksi esimerkiksi sosejuomia, sosetta, kiisseliä, marmeladia ja alkoholi­juomia, kuten siideriä, hedelmäviiniä ja liköörejä. 
Jaottelu.
Viljelyalueensa mukaan viljellyt hedelmät jaetaan usein lauhkean ja kuuman vyöhykkeen hedelmiin, joista viimeksi mainittuja sanotaan myös "etelän hedelmiksi". Tarkkaa rajaa näiden välillä ei kuitenkaan ole. Lauhkean vyöhykkeen hedelmä­kasveista monet kuuluvat ruusu­kasvien heimoon, tropiikin hedelmät moniin eri heimoihin.
Joihinkin kasvi­sukuihin kuuluu suuri joukko toisilleen lähi­sukuisia hedelmä­kasveja. Sellaisia ovat erityisesti "Prunus"-suku, johon kuuluvat kirsikka, luumu, persikka ja aprikoosi, sekä "Citrus"-suku, johon kuuluvat sitrushedelmät, kuten appelsiini, mandariini ja sitruuna.
Useimmat hedelmäkasvit ovat puita, mutta osa myös köynnös­kasveja, kuten viiniköynnös, tai suurikokoisia ruohokasveja, kuten banaani.
Historia.
Evoluutiossa jotkin kasvit ovat ilmeisesti kehittyneet tuottamaan meheviä, syötäviä hedelmiä, koska tällä tavoin eläimet saadaan houkutelluiksi levittämään niiden siemeniä. Vaikka hedelmä­malto on helposti sulavaa, sen sisällä olevat siemenet ovat tavallisesti niin kova­kuorisia, että eläin joko sylkee ne suustaan tai ne kulkeutuvat ehjinä ja itämis­kykynsä säilyttäneinä eläimen ruoansulatuskanavan läpi.
Myös ihminen on esihistorialliselta ajalta saakka kerännyt syötäviä hedelmiä luonnosta. Hedelmä­puita alettiin kuitenkin viljellä vasta kauan sen jälkeen, kun ihminen oli ryhtynyt viljelemään maata. Hedelmäpuiden viljely edellyttää kiinteää asutusta, koska ne alkavat tuottaa satoa vasta useiden vuosien kuluttua istuttamisestaan.
Tiettävästi varhaisimmat viljellyt hedelmäkasvit olivat granaattiomena, taatelipalmu, viikunapuu ja viiniköynnös. Niitä alettiin viljellä Välimeren maissa noin 4000 vuotta ennen ajanlaskun alkua.. Omenapuiden viljely alkoi vasta tuhansia vuosia myöhemmin, kun sitä keksittiin ruveta varttamaan. Omenapuun kasvullinen lisääminen edellyttää käytännössä varttamista, koska se ei tee juurivesoja.
Kulutus.
Meloni on maailman suosituin hedelmä ja banaani pitää kakkosijaa. Muita suosittuja hedelmiä ovat omena, appelsiini, mango, mandariini ja viinirypäleet. Viinirypäleitä tuotettiin vuonna 2018 enemmän kuin omenoita, mutta vain 36 prosenttia rypälesadosta nautittiin hedelminä.
Keskivertosuomalainen nautti Luonnonvarakeskuksen tilastojen mukaan 125 grammaa kokonaisena hankittuja hedelmiä henkeä kohti päivässä vuonna 2023. Määrä vastaa yhtä keskikokoista baanania. Tämän lisäksi nautittiin 14 grammaa säilykehedelmiä. Tilastokeskuksen vuoden 2016 kulutustutkimuksen mukaan noin kolmannes nautituista hedelmistä oli banaaneja ja viidennes omenoita. Mandariinit ja appelsiinit olivat kolmannella sijalla. Vuonna 2016 juotiin lisäksi hedelmätäysmehuja keskimäärin 0,63 dl eli 63 g/vrk. Täysmehujen osuus saattoi olla alakanttiin laskettu tilastoteknisistä syistä.
Hedelmämehujen käyttö on lisääntynyt länsimaissa.
Hedelmät pilaantuvat suhteellisen nopeasti, minkä vuoksi lähes puolet maailmassa tuotetuista hedelmistä päätyy jätteeksi.  
Viljely.
Monille hedelmäkasveille on tyypillistä suuri geneettinen muuntelu. Hedelmän laadun säilyttämiseksi niitä ei yleensä lisätäkään siemenistä, vaan suvuttomasti eli kasvullisesti. Monilla lajeilla siemenestä kasvatetaan vain perusrunko, johon ympätään halutun lajikkeen oksia. Kasvullinen lisääminen säilyttää kasvien perimän sellaisenaan ja samalla hedelmän laadunkin, ellei ulkoisista olo­suhteista muuta aiheudu.
Banaani on maailman eniten viljelty hedelmä. Toisilleen lähisukuisia sitrus­hedelmiä viljellään kuitenkin yhteen­laskettuina vielä enemmän.
Ravintosisältö.
Hedelmillä ei ole yleensä kovin suurta merkitystä ihmisten energiansaannissa oliivia ja jakkihedelmää lukuun ottamatta. Lisäksi eräät tropiikissa viljellyt runsaasti hiilihydraatteja sisältävät hedelmät ovat paikallisesti tärkeätä perus­ravintoa, minkä vuoksi niitä käsitellään ravinto-opissa pikemminkin viljojen ja perunan tavoin. Esimerkiksi leipäpuun hedelmät sekä ruoka- eli jauhobanaanit kypsennetään yleensä perunan tavoin ennen nauttimista.
Rasvaisella oliivilla on ollut perinteisesti suuri merkitys Välimeren alueen ravitsemuksessa. Myös avokado sisältää runsaasti kertatyydyttyneitä rasvahappoja. 
Hedelmät sisältävät noin 8-16 prosenttia sokeria, josta yleensä yli puolet on rypälesokeria eli glukoosia ja loput lähinnä hedelmäsokeria eli fruktoosia. Monilla hedelmillä kuten omenalla ja appelsiinilla on matala glykemiaindeksi, mutta hedelmätäysmehujen runsas käyttö johtaa usein sokerin liian suureen päivittäiseen saantiin. 
Sitrushedelmät ja ananas ovat erityisen hyviä C-vitamiinin lähteitä ja avokadossa ja viinirypäleissä on runsaasti K1-vitamiinia eli fyllokinonia. Joissain hedelmissä on lisäksi merkittäviä määriä kivennäisaineitä. 
Hedelmät sisältävät myös antioksidantteja ja kuituja. Esimerkiksi appelsiinissa on 2,1 prosenttia kuitua, banaanissa 1,8 ja kuorimattomassa omenassa 1,6 prosenttia.
Kahdesta kolmeen hedelmää on ravitsemusterapeutti Leena Putkosen mukaan sopiva päivittäinen hedelmämäärä.
Terveysvaikutukset.
Vuonna 2014 julkaistussa brittitutkimuksessa havaittiin, että hedelmiä syövillä ihmisillä on hieman muita alhaisempi kuolleisuus. Jokainen päivittäinen hedelmäannos korreloi ennenaikaisen kuoleman riskin neljän prosentin vähenemän kanssa.
Runsas hedelmien syönti altistaa hampaiden eroosiolle eli hammaskiilteen ohenemiselle.
Eteläiseltä pallonpuoliskolta tuotujen viinirypäleiden pinnalla on rikkihapoketta, joka saattaa aiheuttaa oireita astmaatikoille ja muille sulfiittiyhdisteitä huonosti sietäville. Rypäleiden peseminen vähentää jonkin verran rikkihapokkeen määrää. EU:n ulkopuolelta tuodut hedelmät saattavat sisältää myös EU:ssa kiellettyjä torjunta-aineita. Torjunta-ainejäämien pitoisuudet on kuitenkin säädetty asetuksella niin pieniksi, että myös ulkomaiset hedelmät voi syödä kuorineen ja pesemättä. Hedelmien peseminen poistaa lisäksi arviolta 30–40 prosenttia kuoren torjunta-ainejäämistä. 
Hedelmien lisäämistä ruokavalioon on pidetty painonhallintaa edistävänä tekijänä. Vuonna 2014 julkaistun tutkimuskatsauksen mukaan kokeellisissa tutkimuksista ei ole kuitenkaan saatu kyseistä olettamaa tukevaa näyttöä. . Lähes yksinomaan hedelmistä koostuvan ruokavalion ei ole havaittu aiheuttavan myöskään lihomista eikä veren insuliinipitoisuuksien, rasvatasojen tai verenpaineen nousua. Lisäksi sen on havaittu alentavan voimakkaasti veren LDL-kolesterolin pitoisuutta jo muutamassa viikossa. 
Äärimmäisen paljon hedelmiä sisältävä ruokavalio johtaa helposti aliravitsemukseen. Pelkistä hedelmistä koostuva ruokavalio on pitkään jatkuessaan suorastaan hengenvaarallinen.