Matti Putkonen

Matti Putkonen (s. 3. heinäkuuta 1950 Helsinki) on suomalainen entinen ammattiyhdistysliikkeen ja politiikan vaikuttaja. Hän liittyi perussuomalaisiin vuonna 2010 ja toimi puoluetoimiston "työmiehenä" eläkkeelle jäämiseensä asti 2023. Ennen perussuomalaisiin liittymistä Putkonen kuului kauan sosialidemokraattiseen puolueeseen ja työskenteli muun muassa Maaseututyöväen Liiton puheenjohtajana ja Metallityöväen Liiton viestintäpäällikkönä. Putkonen on tunnettu kotimaisen teollisuuden ja ydinvoiman puolestapuhuja.
Työura.
Putkonen aloitti työuransa asentajana. Hänen ammattiyhdistystoimintansa alkoi Serlachius Oy:n luottamusmiehenä vuonna 1973 ja vuonna 1981 hänestä tuli Teknisten ja erityisalojen liiton järjestöpäällikkö. Vuosina 1986–1990 hän toimi Maaseututyöväen liiton puheenjohtajana, vuosina 1990–1999 projektisihteerinä eri teollisuuden ammattiliitoissa ja vuodesta 2000 Metallityöväen Liiton viestintäpäällikkönä. Hän jäi eläkkeelle Metalliliitosta vuonna 2010 toimittuaan sitä ennen vähän aikaa sen projektityöntekijänä.
Poliittinen toiminta.
Putkonen liittyi SDP:hen vuonna 1968. Vuosina 1972–1981 hän oli Mäntän kaupunginvaltuuston jäsen. EU-kansanäänestyksen aikana vuonna 1994 Putkonen profiloitui unioniin liittymisen kannattajana. Hän erosi SDP:stä vuonna 2010 oltuaan sen jäsen yli 40 vuotta. Syyksi hän kertoi SDP:n ”viherhumpan”, joka hänen mukaansa uhkasi teollisuustyöpaikkoja. Eron jälkeen hän liittyi perussuomalaisiin ja työskenteli puolueen vaalityöntekijänä vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Sittemmin hän on työskennellyt perussuomalaisten puoluetoimistolla "työmiehenä".
Lokakuussa 2013 Putkonen oli osallisena ministeri Heidi Hautalan eroamiseen johtaneessa Artic Shipping -vyyhdissä. Hän esimerkiksi otti ministeriohjauksen esille "Ajankohtainen kakkonen" -ohjelmassa päivää ennen asiasta uutisointia.
Vuonna 2014 ilmestyneessä "Peruspomo"-kirjassaan perussuomalaisten silloinen puheenjohtaja Timo Soini mainitsee lähimmiksi miehikseen Putkosen sekä entisen kansanedustaja Raimo Vistbackan ja Soinin avustajana toimineen mainosyrittäjä Jukka Jusulan. Tätä piiriä kutsuttiin puolueen ”hoviksi”. Vuonna 2017, Soinin lähdettyä perussuomalaisista, Putkonen jäi kuitenkin puolueeseen. Putkonen teki pesäeron Soiniin ja sanoi, että hänellä ja uudella puoluejohtajalla Jussi Halla-aholla on samat arvot.
Putkonen jäi eläkkeelle perussuomalaisten puoluetoimistosta 2023. Vuonna 2025 Putkonen palasi jälleen puolueen palkkalistoille muun muassa toimittamaan Järviradiossa esitettävää "Työmiehen tuumaustuni" -ohjelmaa.
Näkemyksiä.
Tuulivoiman vastustus.
Vuonna 2016 Putkonen selitti perussuomalaisten "Suomen Uutiset" -verkkolehdessä, että tuulivoimaloiden ”infraäänet” aiheuttaisivat ihmisille terveysoireita, 650 000 ihmistä asuisi niiden vakavalla altistumisalueella ja kymmenet perheet olisivat jättäneet kotinsa. Hän kertoi myös infraäänten tuhoavan lepakkojen keuhkojen verisuonet ja räjäyttävän niiden sisuskalut. Myöhemmin hän kehui keksineensä rajähtävät lepakot, jotta perussuomalaisten tuulivoiman vastainen kampanja saisi näkyvyyttä.
Haja-asutusalueiden jätevesiasetus.
Putkosen mielestä haja-asutusalueiden jätevesiasetus on osoitus keskustalaisesta korruptiosta.
Vaalimenestys.
Putkonen pyrki kansanedustajaksi perussuomalaisten ehdokaslistalta kevään 2019 eduskuntavaaleissa. Hän sai Uudenmaan vaalipiirissä 1 620 ääntä eikä tullut valituksi. Vuoden 2021 kuntavaaleissa Putkonen valittiin Nurmijärven valtuuston jäseneksi perussuomalaisten ehdokaslistalta 283 äänellä. Aluevaaleissa 2022 Putkonen sai 203 ääntä ja ylsi varasijalle. Kevään 2023 eduskuntavaaleissa hän oli jälleen perussuomalaisten ehdokkaana Uudenmaan vaalipiirissä, mutta 525 ääntä eivät riittäneet valituksi tulemiseen.
Rikostuomio.
Toimiessaan Maaseututyöväen liiton puheenjohtajana vuonna 1990 Putkonen tuomittiin raiskauksesta kahdeksan kuukauden ehdolliseen vankeuteen ja 10 000 markan korvauksiin. Raastuvanoikeus oli alun perin vapauttanut Putkosen syytteistä, ja sen sijaan hovioikeus tuominnut äänin 2–1. Lopulta korkein oikeus myös tuomitsi Putkosen äänin 3–2. Korkein oikeus piti naisen kertomusta uskottavampana, kun taas vähemmistöön jääneet jäsenet näkivät, että molemmat kertomukset olivat mahdollisia eikä väkivaltaa voitu todistaa. Hän erosi puheenjohtajan tehtävästä tuomion jälkeen.