tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Fredrik Lystad Jacobsen

Fredrik Lystad Jacobsen (s. 15. helmikuuta 1990 Asker, Norja) on norjalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija.
Ura.
Seuraura.
Lystad Jacobsen on Frisk Askerin oma kasvatti. Hän debytoi seuran miesten kakkosjoukkueessa vain 16-vuotiaana Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla maan I-divisioonassa kaudella 2006–2007. Kaudella 2007–2008 Lystad Jacobsen debytoi Frisk Askerin GET-ligaen -joukkueessa, jossa tulokaskausi toi 26 runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen ja 14 playoff-ottelussa yhden maalin. Hän voitti kauden päätteeksi hopeaa.
Kolmen Friskissä vietetyn pääsarjakauden jälkeen Lystad Jacobsen siirtyi kaudeksi 2010–2011 Storhamar Dragonsiin. Kaudella 2012–2013 hän oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä Joakim Jensenin jälkeen. Kaudeksi 2014–2015 Lystad Jacobsen siirtyi Sparta Warriorsiin. Kaudeksi 2016–2017 hän palasi kaksivuotisella sopimuksella kasvattajaseuraansa Frisk Askeriin. Lysad Jacobsen teki GET-ligaenin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 6+29=35. Hän voitti kauden päätteeksi hopeaa.
Maajoukkueura.
Lystad Jacobsen edusti Norjaa Sotšin olympiakisoissa 2014. Yhteensä hän on pelannut 22 A-maaottelua tehden kaksi maalia.
Lystad Jacobsen pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2008, 2009 ja 2010, joista viimeisin turnaus päättyi B-lohkon kultaan ja kaksi ensimmäistä lohkopronssiin. Vuoden 2008 turnauksessa hän voitti Norjan sisäisen tehotilaston lukemalla +3. Lystad jacobsen pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2008, jolloin hän voitti B-lohkon kultaa ja oli nostamassa Norjaa seuraavaksi vuodeksi pääsarjatasolle.
Pohjois-Makedonian kansalliskirjasto

Pohjois-Makedonian kansalliskirjasto tai täsmällisemmin Pyhän Klement Ohridialaisen kansallis- ja yliopistokirjasto () on Pohjois-Makedonian pääkaupungissa Skopjessa toimiva maan kansalliskirjasto. Elokuusta 2017 lähtien kirjastonjohtajana on toiminut Senka Naumovska. 
Kansalliskirjasto perustettiin 23. marraskuuta 1944. Vuonna 1945 kirjastolle myönnettiin vapaakappaleoikeus nykyisen Pohjois-Makedonian ja aiemman Jugoslavian alueella julkaistuihin teoksiin. Makedonian tasavallan itsenäistyttyä, kirjastolla on vuodesta 1991 ollut vapaakappaleoikeus makedonialaisiin teoksiin. Kirjaston kehittämistä haittasivat vuoden 1962 tulva ja vuoden 1963 maanjäristys, joissa kirjastorakennus tuhoutui miltei täysin ja kokoelma vaurioitui suurelta osin. Vuonna 1964 kirjasto muutti toisaalle ja vuonna 1972 vihdoin uuteen rakennukseen. Kirjastoa laajennettiin vuosina 2008–2009 uudisrakennuksella, joka avattiin 24. toukokuuta 2009. 
Kirjasto on nimetty pyhimysten Kyrillos ja Methodios oppilaan, kyrillistä aakkostoa kehittäneen Pyhän Klement Ohridialaisen (830-916, ) mukaan. Hän vaikutti Ohridin kaupungissa ja perusti siellä Pohjois-Makedonian ensimmäisen luostarikirjaston Pyhän Panteleimonin luostariin.
St. Vincent (artisti)

St. Vincent, oikealta nimeltään Anne Erin ”Annie” Clark (s. 28. syyskuuta 1982), on yhdysvaltalainen muusikko, laulaja-lauluntekijä, multi-instrumentalisti ja tuottaja. Opiskeltuaan Berkleen College of Musicissa kolme vuotta hän aloitti musiikkiuransa The Polyphonic Spree -yhtyeen jäsenenä. Clark oli myös Sufjan Stevensin kiertuebändin jäsen ennen kuin hän kokosi oman bändinsä vuonna 2006.
St. Vincentin musiikkia on ylistetty erottuvan tyylinsä takia johdonmukaisesti. Se yhdistelee vaikutteita soft rockista, kokeilevasta rockista, elektropopista ja jazzista. St. Vincentin debyyttialbumi oli "Marry Me" (2007) ja sitä seurasivat "Actor" (2009), "Strange Mercy" (2011), "St. Vincent" (2014), "Masseduction" (2017) ja "Daddy's Home" (2021).
Vuonna 2012 St. Vincent julkaisi David Byrnen kanssa yhteistyöalbumin nimeltä "Love This Giant". Clark on myös toiminut Swansin taustalaulajana heidän vuoden 2014 albumillaan "To Be Kind". Artistin itsensä mukaan nimetty neljäs albumi "St. Vincent" julkaistiin 25. helmikuuta 2014, ja The Guardian, Entertainment Weekly, NME ja Slant Magazine nimesivät sen vuoden albumiksi. Lisäksi Time-lehti nimesi sen vuoden toiseksi parhaaksi albumiksi. St. Vincent sai albumista parhaan vaihtoehtoalbumin Grammyn, mikä oli hänen ensimmäinen Grammy-palkintonsa. Hän oli ensimmäinen naissooloartisti 20 vuoteen, joka voitti Grammyn kyseisessä kategoriassa.
St. Vincent esiintyi kesällä 2018 Flow Festivalilla Helsingin Suvilahdessa. Hän on esiintynyt Suomessa aiemminkin, muun muassa juuri Flow Festivalilla vuonna 2012.
Stein Mehren

Stein Mehren (16. toukokuuta 1935 Oslo, Norja – 28. heinäkuuta 2017 Norja) oli norjalainen kirjailija ja taidemaalari. Hänet tunnetaan ensisijaisesti runoilijana, mutta hän kirjoitti myös näytelmiä, romaaneja ja esseitä.
Mehren julkaisi 30 runokokoelmaa ja oli useita kertoja ehdolla Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Mehren kuuluu Norjan merkittävimpiin runoilijoihin. Hänen kirjailijantyönsä oli laaja-alaista. Se sisälsi yhteiskuntakriittisiä esseitä ja taidekritiikkiä, romaaneja, näytelmiä, mutta keskeistä hänen tuotannossaan olivat luonto- ja rakkauslyriikka.
Mehren opiskeli filosofiaa Oslon yliopistossa ja tutustui Søren Kierkegaardiin, Edmund Husserliin, 1900-luvun eksistentiaalifilosofeihin, Theodor Adornoon ja Martin Buberin Minä/Sinä-filosofiaan. Hän käänsi Buberia norjaksi. Vaikka filosofia leimaa hyvin voimakkaasti hänen runouttaan, runot eivät kuitenkaan ole filosofisen ajattelun kuvitusta.
Mehrenin esikoiskokoelma "Gjennom stillheten en natt" ilmestyi 1960. Hänen tuotantonsa huippukohtia on kokoelma "Aurora. Det Niende Mørke" (1969). Hän on Wergelandin, Olaf Bullin ja Claes Gillin perinteen jatkaja vapaasti virtaavan runouden kirjoittajana. 1970-luvun vasemmistovirtausten aikana hän piti etäisyyttä politiikkaan, ja marxismin edustajat löivät häneen merkityksettömän runoilijan leiman. Hän vastasi syytöksiin muutamilla esseekokoelmilla.
Mehrenin romaaneja "De utydelige" ja "Titanene" ei pidetä taiteellisesti kovin onnistuneina, mutta ne ovat kiinnostavia ajan analyyseinä. Myös näytelmiä "Narren og hans hertug" ja "Den store søndagsfrokosten" (1976) voi luonnehtia sanoin sanoin.
Mehrenin työt ovat vieneet hänet yhteistyöhön myös säveltäjien, kuten Arne Nordheimin ja Ketil Bjørnstadin ja taidemaalareiden, kuten Kai Fjellin, Kåre Tveterin ja Frans Widerbergin kanssa. Hän debytoi itsekin taiteilijana 1993 ja piti viisi näyttelyä, mutta runouden kaltaista läpimurtoa hän ei koskaan sillä alalla tehnyt. Se työ se oli hänelle kuitenkin välttämätöntä, kuten hän on sanonut: "Työ väreillä on aistien esimakua paratiisista, mutta sanat ovat kuin heittäisi nuolia ikuisuuteen". (“Arbeidet med farger er sansenes forsmak på paradiset, mens ord er å skyte piler inn i det evige.”)
Mehrenin tuotantoa ei ole laajemmin suomennettu. Pentti Saaritsa on suomentanut hänen runonsa "British Museum" suomennoskokoelmaan "Salaperäinen seurue: runoja jotka tulivat ja jäivät", (WSOY 1997) ja se on ilmestynyt myös Parnassossa
Mehrenin setä oli kilpasoutaja Martin Mehren.
Phantasm – yön kauhut

Phantasm – yön kauhut (engl. "Phantasm") on yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1979. Elokuvan ohjasi, tuotti ja käsikirjoitti Don Coscarelli. Omaperäinen, surrealistinen kauhuelokuva on saanut kulttimaineen ja neljä jatko-osaa.
Tässä sarjan ensimmäisessä osassa Mike (Michael Baldwin) ja hänen isoveljensä Jody (Bill Thornbury) huomaavat, että Morningsiden hautausmaalla tapahtuu jotakin hämäräperäistä, joka ei kestä päivänvaloa. Tapauksiin liittyy salaperäinen Pitkä Mies (engl. "The Tall Man", Angus Scrimm). Yhdessä ystävänsä Reggien (Reggie Bannister) kanssa veljekset alkavat tutkia Morningsiden tapahtumia ja päätyvät keskelle outoa pahuuden maailmaa. """He löytävät henkilögallerian, joka vie jalat alta tusinahorroreitten arkityypeiltä ja ratkaisuilta. Typerä mutta tarpeeksi tehokas ja itseironisella huumorilla kyllästetty peruspelästyttäjä", kirjoitti Katso-lehden elokuvakriitikko aikoinaan.
"Phantasm – yön kauhut" tehtiin pienellä budjetilla (n. 300 000 dollaria) ja pitkälti amatöörinäyttelijöiden voimin. Kuitenkin elokuva sai hyvän vastaanoton ja siitä tuli kulttiklassikko, joka sai sittemmin neljä jatko-osaa: "Phantasm II" (1988), "Phantasm III: Lord of the Dead" (1994), "Phantasm IV: Oblivion" (1998) ja "Phantasm: Ravager" (2016).
Ruttokoirat

Ruttokoirat () on "Ruohometsän kansan" kirjoittajan Richard Adamsin kolmas romaani, joka kertoo kahden eläinkoelaitoksesta karkaavan koiran ystävyydestä ja tapahtumia seuraavasta hallituksen ja median ajojahdista. Se julkaistiin englanniksi vuonna 1977 ja suomeksi seuraavana vuonna. Suomennoksen kustansi WSOY ja käänsi Kristiina Rikman. Runot suomensi Panu Pekkanen ja kirjan nimiöaukeamalla olevan kartan piirsi Alfred Wainwright.
Juoni.
Romaani kertoo kahden koiran, Nipsun ja Räyhkän, pakomatkasta hallituksen tutkimusasemalta Englannin järviseudulla, jossa he kokivat julmaa kaltoinkohtelua. He alkavat elää omillaan saadessaan apua ketulta, joka puhuu heille murteellista kieltä. Jouduttuaan näkemään nälkää koirat hyökkäävät huipun laella lampaiden kimppuun, ja opportunistinen toimittaja kirjoittaa tapauksesta verenhimoisten ihmissyöjähirviöiden hyökkäyksenä. Seuraa suuri koirajahti, joka yltyy, kun herää epäilyksiä, että koirat olisivat voineet altistua biologiselle aseelle kuten paiserutolle.
Sovitukset.
"Ruohometsän kansa"-elokuvan ohjannut ja käsikirjoittanut Martin Rosen teki animaatioelokuvan myös Ruttokoirista, joka julkaistiin vuonna 1982.
Markku Syrjänen

Markku Juhani Syrjänen (24. lokakuuta 1945 Helsinki – 19. joulukuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen tietojenkäsittelytieteen professori.
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Markku Syrjänen syntyi talousjohtaja Alpo Albert Syrjäsen ja myyntipäällikkö Helvi Eriikka Sifverbergin perheeseen. Syrjäsen puoliso vuodesta 1970 oli Anja Hellevi Timonen. Syrjänen tuli ylioppilaaksi Helsingin kaksoisyhteislyseosta 1964 ja valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1970 ja tekniikan lisensiaatiksi 1973. Tekniikan tohtoriksi Syrjänen väitteli 1976. Hän toimi Teknillisessä korkeakoulussa assistenttina ja tutkimusassistenttina 1969–1971, vs. apulaisprofessorina ja vs. professorina 1976–1988 ja vuodesta 1988 professorina. Suomen Tekoälyseuran puheenjohtaja Syrjänen oli 1990–1992.
Koulou

Koulou on maalaiskunta Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Balia (Baléa) sijaitsee lähellä Guinean rajaa noin 170 kilometriä Kitasta lounaaseen. Kunnassa on 10 500 ja keskuskylässä 3 100 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja ilmasto.
Kouloun kunnan pinta-ala on 1 694 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kitan piirin Kokofatan ja Gadougou I:n, idässä Gadougou II:n ja lännessä Kéniéban piirin Kouroukoton kuntiin sekä etelässä Guineaan. Maisemaa leimaavat Fouta Djallonin reuna-alueen harjanteet. Kunta rajoittuu lännessä Bafingiin ja etelässä sen sivujokeen Baléen.
Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 600–1 000 millimetriä. Kasvillisuus on varsin runsasta.
Asutus.
Kuntaan kuuluu kymmenen kylää. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja ja fulbeja. Noin 80 % on muslimeja, 15 % animisteja ja 5 % kristittyjä.
Liikenne, talous ja palvelut.
Baléasta on huonokuntoinen tieyhteys Sagabariin. Kylien välillä on vain polkuja ja reittejä. Liikennevälineitä ovat autot, moottoripyörät ja polkupyörät.
Seudun pääelinkeinot ovat kaskeamiseen perustuva maanviljely ja kiinteään laiduntamiseen perustuva karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maissi, lehmänpapu, riisi, maapähkinä ja puuvilla. Puutarhaviljely tuottaa bataattia, banaaneja, meloneja, munakoisoa, tupakkaa, sipulia, okraa, chiliä ja maniokkia. Hedelmätarhoissa kasvatetaan mangoja, appelsiineja ja cashewpähkinöitä. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Alueella laiduntavat myös pohjoisesta Niorosta, Sahelin alueelta, Mauritaniasta ja Senegalista paimennetut karjalaumat. Keräilyn kohteena ovat voipuun, nerepuun, apinanleipäpuun, senegalinkumiliaanin ja tambopuun hedelmät. Metsiä hyödynnetään myös polttopuuna ja puutavarana. Kalastuksen merkitys on vähäinen.
Jokaisessa kylässä on useita kauppoja ja neljässä kylässä pidetään viikoittaiset markkinat. Käsityöläiset valmistavat erilaisia käyttöesineitä. Kunnasta lähdetään ansiotöihin lähiseudun kultakaivoksille.
Kaikissa kylissä on alakoulu ja Baléassa on myös yläkoulu. Lisäksi on kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) ja kaksi alakoulutasoista madrasaa. Baléassa ja Kabeléassa on tasoltaan vaatimattomat kunnalliset terveyskeskukset. Vesihuolto käsittää porakaivoja, vesiposteja ja Baléan vesitornin. Se kattaa 40 % tarpeesta. Orangen matkapuhelinverkko on lähinnä vain keskuskylässä. Kunnassa ei ole sähköverkkoa.
Matkailu.
Kunnassa on vesistöihin ja luoliin liittyviä nähtävyyksiä. Matkailu on toistaiseksi täysin kehittymätöntä.
Rummakkojärvet

Rummakkojärvet ovat Pirkanmaalla Pälkäneellä Aitoon kylän lähellä sijaitseva kolme järveä. Niiden nimet ovat Iso-Rummakko, Keski-Rummakko ja Pikku-Rummakko.
Maantietoa.
Iso-Rummakon pinta-ala on 2,474 hehtaaria. Se on 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä, ja sen rantaviivan pituus on 0,979 kilometriä. Se sijaitsee pohjoisimpana muista järvistä. Keski-Rummakko on pinta-alataan 1,016 hehtaaria, se on 220 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen rantaviivan pituus on 0,472 kilometriä. Pikku-Rummakko on pienin kolmesta järvestä. Se on vain 110 metriä pitkä ja noin 30 metriä leveä.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueeseen (35.77), jonka Iso-Roineen alueeseen (35.773) järvi kuuluu. Iso-Rummakon ja Keski-Rummakon vedenpinnan korkeudet ovat 102,5 metriä mpy. Järviin ei ole johdettu muualta metsäojia, mutta niiden luontainen laskuoja alkaa Iso-Rummakosta, laskee Keski- ja Pikku-Rummakoiden läpi. Laskuoja laskee lopulta Pikku-Rummakosta 400 metrin päässä Koijärveen, joka laskee vuorostaan Iso-Roineen Koivulahteen.
Luontoarvoja.
Karttaan on merkitty 3,6 kilometriä ja 750 metriä leveä metsäpalsta luonnonsuojelualueeksi. Alueella sijaitsevat Kallioisjärvi, Iso-Rummakko ja Keski-Rummakko. Kallioisjärvestä kuuluu suojelualueeseen vain rannat, mutta molemmat Rummakkojärvet kuuluvat siihen kokonaan.
Kokofata

Kokofata on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Se sijaitsee piirin lounaisosassa noin 60 kilometriä Kitasta länteen. Kunnassa on 22 100 ja keskuskylässä 4 700 asukasta (vuonna 2009).
Kokofatan kunta rajoittuu pohjoisessa Kitan piirin Kobrin ja Tambagan, idässä Bougaribayan ja Gadougou I:n, etelässä Kouloun sekä lännessä Kéniéban piirin Kouroukoton ja Bafoulabén piirin Bamafélén kuntiin. Seutu on pinnanmuodostukseltaan tasankoa, jonka yllä kohoaa Konlokonron eli Kékérékouroun vuori. Länsirajalla virtaa Bafing, johon laskee sen sivujoki Balé. Sademäärä on melko korkea ja kasvillisuus runsasta.
Kuntaan kuuluu 17 kylää. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja ja fulbeja. Bozot harjoittavat vesistöjen varrella kalastusta.
Kokofatan kautta kulkee Kitan ja Senegalin rajan välinen maantie RN24. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi ja maissi. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää ja puuvillaa.
Gadougou I

Gadougou I on maalaiskunta Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Sagabari sijaitsee piirin lounaisosassa noin 80 kilometriä Kitasta lounaaseen. Kunnassa on 25 400 ja keskuskylässä 4 100 asukasta (vuonna 2009).
Gadougou I:n kunta rajoittuu pohjoisessa Kitan piirin Bougaribayan, idässä Gadougou II:n, etelässä Kouloun ja lännessä Kokofatan kuntiin. Maisemaa leimaavat Fouta Djallonin reuna-alueen harjanteet. Kunnan alueella virtaa Bafingin sivujoki Balé. Luonnonvarainen kasvillisuus on metsä- ja pensassavannia.
Kuntaan kuuluu 17 kylää. Asukkaat ovat mandinkoja. Lisäksi on jonkin verran fulbeja. Vallitsevat uskonnot ovat islam, katolisuus ja animismi.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Viljakasvien ohella kasvatetaan myytäväksi puuvillaa ja maapähkinää.
Kunnassa toimii 14 alakoulua, kaksi yläkoulua, koraanikoulu ja kolme lukutaitokeskusta. Terveyspalveluihin kuuluu kolme sairastupaa, kaksi synnytyslaitosta ja lääkevarasto. Vesihuolto käsittää perinteisten kaivojen ohella 31 pumpulla varustettua porakaivoa.
Gadougou II

Gadougou II on maalaiskunta Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Gallé sijaitsee lähellä Guineaan rajaa noin 60 kilometriä Kitasta etelään. Kunnassa on 9 300 ja keskuskylässä 3 700 asukasta (vuonna 2009).
Gadougou II:n kunta rajoittuu idässä Kitan piirin Sirakoron ja Senkon, pohjoisessa Benkady Founian, Kita Ouestin ja Bougaribayan ja lännessä Gadougou I:n ja Kouloun kuntiin sekä etelässä Guineaan. Maisemaa leimaavat Fouta Djallonin reuna-alueen harjanteet. Kunnan alueella virtaavat Bakoye ja sen sivujoet. Luonnonvarainen kasvillisuus on metsäsavannia ja jokivarsien galleriametsiä.
Kuntaan kuuluu kuusi kylää. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on jonkin verran fulbeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, durra, maapähkinä, puuvilla, lehmänpapu ja riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Liikenneyhteydet ovat heikot.
Kunnassa toimii kuusi alakoulua sekä koulutus- ja kehittämiskeskus. Terveyspalvelut käsittävät Baguitan kylän sairastuvan ja synnytyslaitoksen. Vesihuoltoon kuuluu 14 porakaivoa. Sähköverkkoa ei ole.
Sirakoro

Sirakoro on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Se sijaitsee lähellä Guineaan rajaa noin 55 kilometriä Kitasta kaakkoon. Kunnassa on 10 600 ja keskuskylässä 5 100 asukasta (vuonna 2009).
Sirakoron kunta rajoittuu lännessä Kitan piirin Gadougou II:n, pohjoisessa Senkon, idässä Makanon ja kaakossa Koulikoron alueen Katin piirin Nioumamakanan kuntiin sekä etelässä Guineaan. Seutu on pinnanmuodostukseltaan etupäässä tasankoa, jolla kohoavat Djikourounin ja Djogorankouroun vuoret. Länsirajalla virtaa Bakoyejoki. Sademäärä on melko korkea ja kasvillisuus runsasta.
Kuntaan kuuluu yhdeksän kylää. Asukkaat ovat mandinkojen ja bambaroiden kanssa sekoittuneita fulbeja. Islamin ja kristinuskon rinnalla harjoitetaan perinteistä uskontoa.
Sirakoron kautta kulkee Kitasta Guineaan johtava maantie. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, riisi, pavut, maapähkinä ja puuvilla. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Sirakorossa ja Dalalassa pidetään viikoittaiset markkinat.
Kunnassa toimii kuusi alakoulua, yläkoulu sekä kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED). Terveyspalveluihin kuuluu sairastupa ja synnytyslaitos. Vesihuolto käsittää porakaivoja.
Vähätjärvet

Vähätjärvet ovat Pirkanmaalla Kangasalla Kauppilassa sijaitsevat kaksi vierekkäistä järveä Laipanmaan metsäalueen reunalla.
Maantietoa.
Järvet sijaitsevat Laipanmaan metsäalueella Rummakonvuoren ja Vähäjärvenvuoren välissä. Eteläisemmän Vähäjärven pinta-ala on 2,9 hehtaaria. Se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä, ja sen rantaviivan pituus 0,71 kilometriä. Pohjoisemman Vähäjärven pinta-ala on 2,59 hehtaaria, pituus on 300 metriä ja leveys 150 metriä. Sen rantaviivan pituus on 0,74 kilometriä.
Järvillä ei ole kartan mukaan saaria. Eteläisen järven rantaan on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, ja poisten järven rantaan yksi. Niille johtaa tie Välimaan kylästä.
Vesistösuhteet.
Järvet sijaitsevat Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueeseen (35.71), jonka Sappeenjärvenojan valuma-alueeseen (35.716) ne kuuluvat. Eteläisen järven vedenpinnan korkeus on 138,7 metriä mpy, mikä on kaksikymmentä senttimetriä korkeampi kuin pohjoisemmalla järvellä. Ne on yhdistetty väliojalla ja pohjoisemmasta järvestä on laskuoja Isoon Saarijärveen. Se laskee Sappeenjärven kautta Pälkäneveden Jouttesselän Hiukonlahteen.
Kultainen Venla 2017

Kultainen Venla 2017 oli järjestyksessään kahdeksas Kultainen Venla -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2017 parhaille suomalaisille televisio-ohjelmille ja niiden tekijöille. Gaala järjestettiin 12. tammikuuta 2018 Kansallisoopperassa. Eniten palkintoja sai draamasarja "Myrskyn jälkeen" kolmella Venlalla.
Ehdokkaat julkistettiin 12. joulukuuta 2017ja yleisöäänestykset finalistit paljastettiin 10. tammikuuta 2018. Gaalan juonsi toimittaja Vappu Pimiä ja musiikki esiintyjänä nähtiin Kalevauva.fi.
Voittajat ja ehdokkaat.
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja merkitty kaksoisristillä ().
Shijiazhuang Y-5

Shijiazhuang Y-5 (aiemmin Nanchang Y-5; ) on kiinalainen kevyt kuljetuslentokone. Antonov An-2:een pohjautuvaa konetta valmisti aluksi Nanchangin tehdas 230 ja myöhemmin Shijiazhuangin Punaisen tähden konetehdas. Y-5 lensi ensilentonsa joulukuussa 1957. Koneen viimeiset kehitysversiot esiteltiin vuonna 1995, ja sitä valmistettiin pieniä määriä vuoteen 2013 asti.
Antonov An-2:n tavoin Y-5 soveltuu hyvin lyhyiltä, päällystämättömiltä kiitoteiltä toimimiseen STOL-kykynsä ja hyvien hitaan lennon ominaisuuksiensa ansiosta. Lisäksi sen suorituskyky on hyvä ja käyttökustannukset pienet, minkä vuoksi se on Kiinassa suosittu sekä siviili- että sotilaskäytössä. Vuonna 2017 Y-5-koneita oli yhä käytössä Kiinan ja Pohjois-Korean asevoimilla. Suurin käyttäjä on Kansan vapautusarmeijan ilmavoimat, jolla oli laivastossaan 170 konetta.
Historia.
Tehdas 320 Nanchangin kaupungissa alkoi Neuvostoliiton avustuksella suunnitella Antonov An-2:n kopion valmistamista vuonna 1956. Uusi kone, Nanchang Y-5, lensi ensilentonsa joulukuussa 1957, ja sarjatuotanto alkoi seuraavana vuonna. Tehdas 320 valmisti kaikkiaan 728 konetta vuosina 1958–1970. Koneista suurin osa toimitettiin Kansan vapautusarmeijan ilmavoimille ja loput valtion lentoyhtiö CAAC:lle. Lisäksi elokuussa 1960 rakennettiin erikoisvalmisteinen seitsenpaikkainen kone lahjaksi Pohjois-Vietnamin johtaja Ho Tši Minhille, ja vuosina 1962–1963 kaksi vastaavaa konetta Nepalin kuninkaalle.
Toukokuusta 1970 alkaen koneen tuotanto siirtyi Shijiazhuangin Punaisen tähden konetehtaalle, ja siitä eteenpäin konetyyppi tunnettiin nimellä Shijiazhuang Y-5. Koneen viimeisimmät kehitysversiot esiteltiin vuonna 1995, ja niitä valmistettiin pieniä määriä vuoteen 2013 asti. Kaikkiaan Y-5-koneita rakennettiin Nanchangissa ja Shijiazhuangissa yhteensä yli tuhat.
Versiot.
Shijiazhuang Y-5:stä on valmistettu ainakin seuraavia versioita:
Käyttäjiä.
Vuonna 2017 Y-5-koneita oli käytössä seuraavasti:
Aiemmin Y-5-koneita ovat käyttäneet ainakin seuraavat:
Onnettomuudet.
Kolmen Y-5-koneen tiedetään tuhoutuneen onnettomuuksissa. Suuri valmistusmäärä huomioiden on kuitenkin todennäköistä, että koneita on tuhoutunut huomattavasti enemmän kuin on tiedossa.
Albanian kansalliskirjasto

Albanian kansalliskirjasto ( lyh. BKSh, ) on Albanian pääkaupungissa Tiranassa toimiva maansa kansalliskirjasto. 
Kansalliskirjasto perustettiin vuonna 1920 ja sen toiminnot avattiin virallisesti 10. joulukuuta 1922. Kirjasto on Albanian turismi-, kulttuuri-, nuoriso- ja urheiluministerön alainen valtiollinen laitos. Kansalliskirjasto toimii nykyään kaupungin keskustassa, Skanderbegin aukion laidalla sijaitsevassa, vuonna 1963 valmistuneessa Tiranan kulttuuripalatsissa yhdessä maan kansallisoopperan ja -baletin kanssa.
Maaliskuun 2015 lopussa kansalliskirjaston kokoelmiin kuului 1,170 miljoonaa nimikettä.
&lt;br clear=left&gt;
Vuoluhevonen

Vuoluhevonen on työpenkki, joka on käytännöllinen etenkin kaksikahvaisella vuoluraudalla työskenneltäessä. 
Vuoluhevonen on penkki, jonka toisessa päässä on viisto taso työstettävää kappaletta varten. Viiston tason yläpuolella oleva liikkuva "pää" puristaa työstettävän kappaleen tiukasti tasoa vasten. Vuolija istuu hajareisin penkille ja painaa jalallaan poljinta, joka lukitsee leuan paikalleen. Vuoluraudasta pidellään kaksin käsin kiinni ja sillä vuollaan itseen päin.
Vuoluhevosen etu höyläpenkkiin nähden on työskentelyn sujuvuus. Työstettävänä olevan puukappaleen voi irrottaa hetkessä löysäämällä jalalla polkimesta ja asettaa sen nopeasti uuteen asentoon.
Mambo!

Mambo! on perulaisen sopraanon Yma Sumacin viides albumi. Albumin julkaisi Capitol Records -levy-yhtiö vuonna 1954. Suurin osa kappaleista on Sumacin aviomiehen Moisés Vivancon säveltämiä.
Kappaleet.
Alkuperäinen 10″ versio sisälsi kahdeksan kappaletta. ”Goomba Boomba”, ”Cha Cha Gitano” ja ”Carnavalito Boliviano” lisättiin vuoden 1955 LP-julkaisuun.
Australian avoin tennisturnaus 2018 – miesten kaksinpeli

Roger Federer oli turnauksen puolustava voittaja ja uusi voittonsa saavuttaen jo uransa 20:nnen ja Australian avoimissa kuudennen voittonsa.
Sijoitetut pelaajat.
&lt;section begin=sijoitetut /&gt;
&lt;section end=sijoitetut /&gt;
Italian ympäriajo 1909

Italian ympäriajo 1909 oli ensimmäinen maantiepyöräilyn Italian ympäriajo.
Kilpailu sai alkunsa kun italialainen urheilulehti La Gazzetta dello Sport ilmoitti 7. elokuuta 1908 koko sivun otsikolla järjestävänsä keväällä 1909 Italian ympäriajon, Giro d'Italian. Lehti mainosti tapahtuman olevan tärkein ja suosituin kansainvälinen pyöräilytapahtuma.
Kilpailun lähtö tapahtui 13. toukokuuta 1909 Milanosta. Kilpailussa oli 8 etappia, ja sen kokonaispituus oli 2 447 kilometriä. Ensimmäisen Italian ympäriajon voitti Luigi Ganna, toiseksi tuli Carlo Galetin ja kolmanneksi Giovanni Rossignoli. He olivat kaikki italialaisia. Kilpailussa hylättiin neljä kilpailijaa, jotka olivat matkustaneet osan kilpailureitistä junalla.
Australian avoin tennisturnaus 2018 – naisten kaksinpeli

Serena Williams oli turnauksen puolustava voittaja, mutta hän ei osallistunut turnaukseen tänä vuonna.
Turnauksen voitti ensimmäisen Grand Slam -voittonsa saavuttanut Caroline Wozniacki.
Sijoitetut pelaajat.
&lt;section begin=sijoitetut /&gt;
&lt;section end=sijoitetut /&gt;
Australian avoin tennisturnaus 2018 – miesten nelinpeli

Henri Kontinen ja John Peers olivat puolustava mestaripari, mutta hävisivät toisella kierroksella parille Radu Albot ja Chung Hyeon. Turnauksen voittivat Oliver Marach ja Mate Pavić.
Sijoitetut pelaajat.
&lt;section begin=sijoitetut /&gt;
&lt;section end=sijoitetut /&gt;
Lappeenrannan kaupungintalo

Lappeenrannan kaupungintalo on Lappeenrannan kaupungin hallintorakennus, jossa toimistotilojen lisäksi sijaitsee myös yli 600-paikkainen Lappeenranta-sali. Kaupungintalo sijaitsee kauppakeskus IsoKristiinan länsipuolella. Kaupungintaloa ympäröivät kadut kulkevat kävelysiltojen alla pysäköintihallien tasolla.
Lappeenrannan kaupungintalon on suunnitellut arkkitehtitoimisto Castrén-Jauhiainen-Nuuttila, ja sen peruskivi muurattiin joulukuussa 1980. Talo rakennettiin vaiheittain: ensimmäiseen vaiheeseen kuului valtaosa tiloista, muun muassa Lappeenranta-sali, ja toisessa vaiheessa lisättiin toimistotiloja. 2010-luvulla kiinteistön mahdollista laajennusta on kaavailtu yhdeksi uuden oikeustalon sijoituspaikaksi, mutta oikeustalohanke on viivästynyt.
Lappeenranta-sali.
Kaupungintalokiinteistön keskellä sijaitsevassa Lappeenranta-salissa järjestetään noin 150 tilaisuutta vuosittain. Salin avajaiskonsertti pidettiin huhtikuussa 1983. Salin koko on 910 neliömetriä, ja siinä on pohjaltaan neljännesympyrän muotoinen nouseva 621-paikkainen katsomo. Sali on Lappeenrannan kaupunginorkesterin kotisali, ja siellä pidetään myös joka kolmas vuosi järjestettävät Lappeenrannan valtakunnalliset laulukilpailut. Akustiikan on suunnitellut Alpo Halme.
Talossa on myös pienempiä vuokrattavia kokoussaleja sekä ravintola.
Sorjosen kuvauspaikka.
Televisiosarjassa "Sorjonen" Lappeenrannan kaupungintalon teknisen toimen kokoushuone on esittänyt kaupunginjohtajan työhuonetta. Tila nimettiin vuonna 2017 kokoushuone Sorjoseksi.
Siby

Siby on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee Mandinguevuorten juurella 50 kilometriä Bamakosta lounaaseen. Kunnassa on 24 300 ja keskuskylässä 7 500 asukasta (vuonna 2009).
Sibyn kunnan pinta-ala on 1001 neliökilometriä. Se rajoittuu kaakossa Katin piirin Bancoumanan, idässä Mandén, pohjoisessa Dombilan ja Bossofalan, lännessä Sobran ja lounaassa Kangaban piirin Narénan kuntiin. 
Kunnan keski- ja pohjoisosassa kohoavat Mandinguevuoret ja eteläosa on tasankoa. Vesistöjä ovat Ballé, Banguifolo, Koro-Korodji, Marambafolo, Faragueba folo ja Boroboro. Luonnonvarainen kasvillisuus on metsäsavannia.
Kuntaan kuuluu 21 kylää. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on fulbeja, bambaroita, markoja, dogoneja ja boboja.
Sibyn kautta kulkee Bamakosta Guinean rajalle johtava maantie RN5. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä sekä hyödynnetään metsiä ja Sibyn ja Kalassan hiekka- ja soraesiintymiä.
Siby on Bamakon lähistön tärkein matkailukohde. Matkailijoita houkuttelevat Mandinguevuorten kalliomuodostelmat, luolat ja vesiputoukset, paikallinen kansankulttuuri ja ulkoilumahdollisuudet. Kunnassa on hotelleja ja muita matkailupalveluja.
Heikki Lääkkölä

Heikki Johannes Lääkkölä (s. 26. helmikuuta 1953 Karunki) on suomalainen toimittaja, joka työskenteli pitkään "Pohjolan Sanomat" -lehdessä, myös päätoimittajana. 
Heikki Lääkkölä syntyi maanviljelija Pentti Lääkkölän ja emäntä Maire Orpanan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1977 on opettaja Päivi Koskenranta. Lääkkölä tuli ylioppilaaksi 1972 ja valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta 1981. Hän työskenteli "Pohjolan Sanomien" toimitussihteerinä 1977–1981, taloustoimittajana 1981–1985 ja uutispäällikkönä 1985–1996. Lehden päätoimittajaksi hänet nimitettiin 1996. Lääkkölä jättäytyi pois lehden palveluksesta vuonna 2014, jäädäkseen myöhemmin eläkkeelle.
Salla Huovinen

Salla Huovinen (o.s. Suhonen, s. 9. toukokuuta 1969) on suomalainen pesäpalloilija, joka pelasi vuosina 1990–1999 222 ottelua naisten pääsarjatasolla. Hänen kasvattajaseuransa on Puurtilan Kisa-Pojat.
Huovinen on pesäpallon kaksinkertainen Suomen mestari vuosilta 1991 ja 1999. Hänet on valittu vuoden lukkariksi vuosina 1996–1999. Pääsarjatasolla Huovinen edusti neljää eri seuraa: Ikaalisten Tarmoa, Ylihärmän Pesis-Junkkareita, Viinijärven Urheilijoita ja Siilinjärven Pesistä. Huovinen sai myös kaksi kertaa Kultainen räpylä -palkinnon.
Uran loppusaldo oli 222 ottelua ja niissä 25 kunnaria, 239 lyötyä ja 221 tuotua juoksua. Kärkilyöntejä hänelle kertyi 989. Ensimmäisen ottelunsa Suhonen pelasi 6. toukokuuta 1990 Ikaalisten Tarmon kohdatessa kotonaan Siilinjärven. Tarmon murskavoittoon päättyneessä ottelussa Suhonen kirjautti myös ensimmäisen lyödyn sekä tuodun juoksunsa.
Australian avoin tennisturnaus 2018 – naisten nelinpeli

Bethanie Mattek-Sands ja Lucie Šafářová olivat puolustava mestaripari, mutta Mattek-Sands ei voinut osallistua turnaukseen tänä vuonna. Šafářová pelasi Barbora Strýcován kanssa, ja he hävisivät puolivälierissä Hsieh Su-weille ja Peng Shuaille.
Sijoitetut pelaajat.
&lt;section begin=sijoitetut /&gt;
&lt;section end=sijoitetut /&gt;
Maltan kansalliskirjasto

Maltan kansalliskirjasto (, ) on Maltan pääkaupungissa Vallettassa, Misraħ ir-Repubblika -aukion laidalla toimiva maansa kansalliskirjasto.
Kansalliskirjaston kokoelma sai alkunsa vuonna 1555. Vuonna 1649 kirjaston ydinkokoelmalle osoitettiin kirjastohuone paikallisen Pyhän Johanneksen kirkon rukoushuoneen (sakastin) yhteydestä. Vuonna 1760 ritari Louis Guérin de Tencinin hankki 9700 teoksen kirjakokoelman, ja avasi jo seuraavana vuonna julkisen kirjaston Vallettan "Il Forfantone" -rakennuksessa, jossa molempien kokoelmien kirjoja oli esillä. Oman "Bibliotheca"na tunnetun rakennuksen kokoelmille suunnitteli Stefano Ittar vuonna 1786; rakennus valmistui vuonna 1796. Ranskan miehityksen johdosta kirjastorakennus vihittiin käyttöönsä kuitenkin vasta 4. kesäkuuta 1812.
Wiradhurin kieli

Wiradhuri on pama-nyungalainen kieli Wiradhuric-alaryhmässä. Se on Australian Wiradhurin kansan perinteinen kieli. Edistyksellinen elpyminen on käynnissä, ja kieltä opetetaan kouluissa. Wiraiari ja Jeithi saattavat olla murteita. Kielen puhujamäärä on ollut nousussa ja vuoden 2021 väestölaskennan mukaan puhujia oli 1479.
Kielellä ei ole kirjallista muotoa.
Woleain kieli

Woleai on Woleain saaren ja ympäröivien pienempien saarten pääkieli Mikronesian liittovaltion Yapin osavaltiossa. Woleai on chuukilainen kieli. Yksi sen lähimmistä sukukielistä on mapia. Vuonna 2010 woleailla oli 1631 puhujaa. Yapin osavaltion mukaan kaikki sen kotoperäiset kielet, woleai mukaan lukien, ja englanti ovat osavaltion virallisia kieliä.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. 1900-luvun puoleen väliin asti käytettiin myös Karoliinien tavukirjoitusta. Raamatun käännösprosessin on kerrottu olevan käynnissä.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Kielioppi ja sanasto.
Lukusanat 1–10 woleaiksi:
Lainasanoja woleiaihin on tullut muun muassa englannista, japanista, espanjasta ja saksasta, joista japanilaisia lainasanojen määrä on kaikkein huomattavin.
Marja Nuuttila-Helenius

Marja Nuuttila-Helenius (28. elokuuta 1932 Helsinki – 4. maaliskuuta 2016) oli suomalainen arkkitehti, joka teki pääosan urastaan toimiston Castrén–Jauhiainen–Nuuttila (myöhemmin CJN Oy) osakkaana. Hän oli mukana pääsuunnittelijana tai suunnitteluryhmän jäsenenä muun muassa Lappeenrannan kaupungintalon (1983), Espoon virastotalon ja kaupungintalon, Pasilan virastokeskuksen (1982), Pasilan rautatieaseman (1990, purettu 2017) ja Kauppakeskus Kluuvin suunnittelussa.
Marja Nuuttila-Helenius syntyi Helsingissä ja valmistui Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuuriosastolta vuonna 1959. Hän työskenteli eri arkkitehtitoimistoissa, kunnes vuonna 1964 pääsi Viljo Revellin toimistoon. Revellin kuoleman jälkeen sen toimintaa jatkoivat osakkaina Heikki Castrén, Juhani Jauhiainen ja Marja Nuuttila-Helenius ensin nimellä Heikki Castrén &amp; Co, vuodesta 1972 nimellä Castrén–Jauhiainen–Nuuttila ja vuodesta 1974 nimellä CJN Oy. 
Nuuttila-Helenius toimi vastaavana suunnittelijana Naisarkkitehtien yhdistys Architectan vuonna 1982 Helsingin kaupungin taidemuseossa järjestämässä suomalaisten naisarkkitehtien näyttelyssä, joka kiersi myös Saksassa, Irlannissa, Ruotsissa ja Yhdysvalloissa.
Marja Nuuttila-Helenius jäi pois työelämästä vuonna 1988. Hän oli naimisissa Antti Heleniuksen kanssa. He omistivat Salon Muurlassa sijaitsevan Pullolan kartanon. Nuuttila-Helenius oli Galleria Anhavan perustajaosakas yhdessä Ilona Anhavan kanssa.
Vieraella

Vieraella on sukupuuttoon kuollut sammakkolaji, joka eli varhaisjurakaudella nykyisessä Argentiinassa. Se oli noin kolme senttiä pitkä ja anatomialtaan hyvin samankaltainen kuin nykyiset sammakot.
City of Slaughter

City of Slaughter on Clandestine Blazen yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 12. helmikuuta 2017 levymerkillä Northern Heritage. Albumi on samalla black metal -levy-yhtiö Northern Heritagen sadas julkaisu.
Vastaanotto.
Albumi sai erinomaisen vastaanoton. Blackmetalreviews.com -sivuston arvioija antoi albumille täydet pisteet, ja totesi Mikko Aspan luotsaaman yhden miehen lekan keräävän momentumia joka julkaisulla. Hän sanoi albumin nimikkokappaleen ”Return into the City of Slaughter” olevan keskeisessä roolissa pitkänä, tunnelmallisena ja vihantäyteisenä teoksena, jolla Aspa kanavoi inhottavan vihansa tyylikkäästi. Imperiumi.net -sivuston Serpent antoi albumille kahdeksan tähteä kymmenestä, ja sanoi albumin puhuttelevan erityisesti yhtyeen vanhemman tuotannon suosijoita, vaikka laskikin albumin oman asteikkonsa välimaastoon, ja sanoi siltä puuttuvan aiemmista tuotoksista tutun maagisuuden.
Kotajoki (Etelä-Varanki)

Kotajoki (myös "Oitsijoki" tai "Oihtsujoki", , ) on Barentsinmereen laskeva joki Etelä-Varangin kunnassa Finnmarkin läänissä Norjassa.
Joen kulku.
Joki saa alkunsa Norjan alueella lähellä Norjan ja Suomen rajaa Rajapään tunturin eteläpuolelta, käväisee Suomen puolella Vätsärin erämaa-alueella ja palaa Norjan puolelle, missä se virtaa Sandnesdalenin () laaksossa etelälounaasta pohjoiskoilliseen ja laskee mereen Varanginvuonon yhtenä sivuhaarana olevassa Kotajoenvuonossa (myös "Pitkävuono" tai "Utsavuono", , ).
Uoma, valuma-alue ja järvet.
Joen pääuoman pituus on 44,330 km ja valuma-alue 168,31 km². Joen leventymänä sen keskijuoksulla on Sandneslangvatnet () -niminen järvi. Suomen puolelta jokeen laskee kolme suomalaisella peruskartalla vailla nimeä olevaa järveä ja joukko lampia lähellä Rajapään autiotupaa. Järvien korkeudet merenpinnasta ovat 197,0 metriä, 200,0 metriä ja 217,5 metriä.
All the Money in the World

All the Money in the World on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut jännityselokuva, jonka on ohjannut Ridley Scott. Sen pääosia esittävät Michelle Williams, Christopher Plummer, Mark Wahlberg, Romain Duris, Charlie Plummer, Andrew Buchan ja Timothy Hutton. Elokuva perustuu John Pearsonin vuonna 1995 kirjoittamaan kirjaan "Painfully Rich: The Outrageous Fortunes and Misfortunes of the Heirs of J. Paul Getty", jonka on sovittanut käsikirjoitukseksi David Scarpa. 
Elokuva kertoo tositarinaan pohjautuen öljymiljardööri J. Paul Gettystä, joka kieltäytyi tekemästä yhteistyötä pojanpoikansa John Paul Getty III:n kidnapanneen ’Ndrangheta-mafiajärjestön kanssa vuonna 1973.
Kevin Spacey näytteli alun perin elokuvan pääosaa. Kun häntä syytettiin seksuaalisesta häirinnästä, hänet korvattiin Christopher Plummerilla marraskuussa 2017. Osa elokuvasta jouduttiin kuvaamaan uudelleen. Uusintakuvaus kesti 9 päivää ja maksoi 10 miljoonaa dollaria lisää elokuvan 40 miljoonan dollarin budjettiin, mutta elokuva valmistui alkuperäiseen määräpäivään mennessä. Mark Wahlbergille maksettiin lisätyöstä 1,5 miljoonan dollarin palkkio, mutta Michelle Williams sai palkakseen alle 1 000 dollaria.
"All the Money in the World" sai ensi-iltansa 18. joulukuuta 2017 Samuel Goldwyn Theaterissa, Beverly Hillsissä. Teatterijulkaisu oli 25. joulukuuta 2017 Yhdysvalloissa ja 12. tammikuuta 2018 Suomessa. Elokuva sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. Se oli ehdolla vuoden 2018 Golden Globe -gaalassa parhaasta ohjauksesta, ja lisäksi Michelle Williams oli ehdolla naispääosastaan ja Christopher Plummer miessivuosastaan. Plummer oli myös ehdolla parhaan miessivuosan Bafta-palkintoon. Elokuva tuotti 57 miljoonan dollaria lipunmyyntituloina.
Ivan Kotljarevskyi

Ivan Petrovytš Kotljarevskyi (; 9. syyskuuta 1769 Pultava – 10. marraskuuta 1838 Pultava) oli ukrainalainen runoilija ja näytelmäkirjailija, joka julkaisi vuonna 1798 ensimmäisen ukrainankielisen kaunokirjallisen teoksen "Enejida". Häntä pidetään nykyaikaisen ukrainalaisen kirjallisuuden isänä.
Kotljarevskyi oli maata omistamaton aatelismies. Hän opiskeli 1780-luvulla Pultavan teologisessa seminaarissa ja toimi sen jälkeen maaseudun aatelisperheiden kotiopettajana. Hän palveli vuosina 1796–1808 upseerina Venäjän armeijassa ja komensi ukrainalaista kasakkarykmenttiä vuoden 1812 sodassa. Myöhemmin hän työskenteli erilaisten hyväntekeväisyysjärjestöjen palveluksessa ja oli vuosina 1812–1821 Pultavan teatterin taiteellinen johtaja.
Kotljarevskyin pääteos on humoristinen runoelma "Enejida", jota hän työsti vuodesta 1794 ja jonka ensimmäinen osa julkaistiin Pietarissa vuonna 1798 ilman hänen lupaansa. Se on ivamukaelma antiikin roomalaisen Vergiliuksen runoelmasta "Aeneis". Kotljarevskyi vaihtoi sankaritarun hahmot kansankieltä puhuviksi ukrainalaisiksi kasakoiksi, jotka seikkailevat Ukrainan hetmanaatin lakkauttamisen jälkeisinä vuosina kuin Vergiliuksen troijalaiset sankarit ikään. Teos matkii useiden muiden kirjoittajien vastaavia Vergilius-parodioita, joista selkein esikuva on venäläisen Nikolai Osipovin versio. Teoksensa saavuttaman suosion innoittamana Kotljarevskyi laajensi sen kattamaan koko alkuperäisen "Aeneaan" juonen. Viimeinen, kuudes osa ilmestyi vuoden 1820 tienoilla, mutta koko teos julkaistiin yksissä kansissa vasta Kotljarevskyin kuoltua vuonna 1842. Kotljarevskyi kirjoitti myös ensimmäiset ukrainankieliset näytelmät "Natalka Poltavka" ja "Moskal-Tšarivnyk", joiden kantaesitys oli Pultavassa vuonna 1819. Mykola Lysenko on säveltänyt "Natalka Poltavkasta" suositun oopperan vuonna 1889.
Kotljarevskyin koti Pultavassa muutettiin museoksi vuonna 1952.
Mandé

Mandé on maalaiskunta Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Ouezzindougou sijaitsee Nigerjoen oikealla rannalla 15 kilometriä Bamakosta lounaaseen. Kunnassa on 57 300 ja keskuskylässä 5 400 asukasta (vuonna 2009).
Mandén kunnan pinta-ala on 532,25 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Katin piirin Kalabancoron ja Sanankoroban, etelässä Dialakoroban ja Bancoumanan, lännessä Sibyn ja pohjoisessa Doubabougoun, Dogodoumanin ja Sangarébougoun kuntiin sekä koillisessa Bamakon kaupunkialueeseen. Seutu on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Sen läpi virtaa Nigerjoki. Ilmasto on sudanilaistyyppinen.
Kuntaan kuuluu 26 kylää. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja.
Kunnan läpi kulkee Bamakosta Guinean rajalle johtava asfaltoitu maantie RN5 sekä Bamakosta Kangabaan johtava huonokuntoinen RR15. Seudun pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maapähkinä, hirssi, riisi, maissi ja lehmänpapu. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, kalastusta, kaupankäyntiä sekä hyödynnetään metsiä, hiekkaa ja soraa. Samankossa on traktorien kokoonpanotehdas.
Kunnassa toimii 22 alakoulua, kahdeksan yläkoulua, kolme koraanikoulua ja lukutaitokeskus. Terveyspalveluihin kuuluu neljä kunnallista terveyskeskusta. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja vesiposteja.
Humalalaikkio

Humalalaikkio eli ptelea ("Ptelea trifoliata") on ruutakasveihin kuuluva lehtipensas, jota käytetään myös koristekasvina. Laji esiintyy alkuperäisenä Pohjois-Amerikassa, muun muassa Yhdysvaltojen itäosassa. Humalalaikkio voi kasvaa 4–8 metriä korkeaksi. Sillä on tummanvihreät kolmisormiset lehdet ja siipipalteiset siemenet, jotka ovat 2,5 senttimetriä halkaisijaltaan.
Izmail Sreznevski

Izmail Ivanovitš Sreznevski (; 13. kesäkuuta 1812 Jaroslavl – 21. helmikuuta 1880 Pietari) oli venäläinen kielitieteilijä ja slavisti. Hän tutki venäjän kielen varhaishistoriaa, mutta hänen eräillä töillään oli merkittävä vaikutus myös ukrainalaisten kansallisen identiteetin muotoutumiseen.
Sreznevski opiskeli valtiotiedettä Harkovan yliopistossa ja oli nuoruudessaan 1830-luvulla keskeisiä henkilöitä ”Harkovan romantiikaksi” kutsutussa varhaisessa akateemisessa kiinnostuksessa ukrainalaiseen kulttuuriin. Hän perehtyi slavistiikkaan ja julkaisi vuonna 1832 kokoelman keräämiään slovakialaisia kansanlauluja. Vuosina 1833–1838 hän julkaisi kokoelman "Zaporožskaja starina" (”Zaporožjen muinaisuus”), joka sisälsi hänen keräämäänsä Zaporožjen kasakoiden muinaisesta elämästä kertovaa kansanrunoutta selityksineen. Tässä teoksessa kuvattiin ensimmäisen kerran ukrainalaisia venäläisistä erillisenä kansakuntana. Teos sai ilmestyessään innostuneen vastaanoton, mutta 1870-luvulla suurin osa sen sisältämistä väitetysti vanhoista kansanrunoista osoitettiin nykyaikaisiksi väärennöksiksi. Sreznevski itse siirsi myöhemmin huomionsa venäjän kieleen ja luopui ukrainalaismielisyydestään.
Sreznevski oli slaavilaisen filologian professorina Harkovan yliopistossa vuosina 1842–1846 ja Pietarin yliopistossa vuodesta 1847 kuolemaansa asti. Vuodesta 1854 hän oli myös Venäjän tiedeakatemian jäsen ja toimitti tiedeakatemian kielitieteellistä lehteä, jossa hän julkaisi monia merkittäviä muinaiskirkkoslaavin ja muinaisvenäjän historiaan liittyneitä alkuperäislähteitä. Sreznevksin selvitys "Mysli ob istorii russkogo jazyka" (1849) oli merkkipaalu venäjän kielen historian tutkimuksessa. Ukrainan kieltä hän piti useimpien aikalaistensa tavoin vain venäjän kielen murteena. Hänen tutkimuksensa toimivat pohjana nykyään kiistellylle teorialle kantavenäjän kielestä, josta nykyinen venäjä ja ukraina olisivat suhteellisen myöhään erkaantuneet. Sreznevski kokosi aineistoa suureen muinaisvenäjän sanakirjaan, jota alettiin julkaista 1890-luvulla.
Sreznevskin tunnettuja oppilaita olivat muun muassa Vladimir Lamanski, Aleksandr Pypin, Anton Budilovitš ja Vikenti Makušev.
Emanuel Barbara

Emanuel Barbara (27. lokakuuta 1949 – 5. tammikuuta 2018) oli kapusiineihin kuulunut maltalainen pappi, joka toimi Malindin hiippakunnan piispana Keniassa, kunnes kuoli äkillisesti 68-vuotiaana. 
Barbara nimitettiin myös apostoliseksi hallinnoijaksi Mombasan arkkihiippakuntaan marraskuussa 2013; tästä tehtävästä hän luopui helmikuussa 2015.
Karjalan tasavallan kansalliskirjasto

Karjalan tasavallan kansalliskirjasto ( lyh. НбРК, ) on Venäjällä, Karjalan tasavallan pääkaupungissa Petroskoissa toimiva tasavallan kansalliskirjasto. Se toimii Karjalan tasavallan kulttuuriministeriön alaisuudessa. Vuoden 2018 alussa kirjaston johtajana oli Marina Nikishina.
Ensimmäinen yleinen kirjasto perustettiin Petroskoihin 15. lokakuuta 1833. Toiminta saavutti kuitenkin vain pienen osan väestöstä. Vuonna 1865 kokoelmaan kuului 887 kirjaa ja niitä luki 105 henkeä. Vuonna 1872 kokoelma sisälsi 1047 teosta; kirjasto oli nimetty kaupungissa vierailleen ja kirjastolle 300 ruplaa lahjoittaneen suuriruhtinaan mukaan Aleksein kirjastoksi. 
Vuonna 1918 kirjaston kokoelmat käsittivät jo 40 000 julkaisua, joita luki 40 vakitusta ja 300 tilapäistä asiakasta. Samana vuonna kirjasto kuitenkin paloi. Seuraavana vuonna perustettiin Läänin lukutupa, johon koottiin kirjoja pappis- ja opettajaseminaareista, lukioista ja kauppakerholta. Sotavuosina 1941-1943 kirjaston toiminta siirrettiin (Vienan) Kemiin. Tämän jälkeen kirjastoa ja sen kokoelmaa entistettiin. Vuonna 1947 kirjasto muutettiin Karjalais-suomalaisen SNT:n (vuodesta 1956 Karjalan ASNT:n) yleiseksi valtionkirjastoksi.
Vuonna 1959 kirjasto muutti K. J. Gutinin suunnitelmaan rakennukseen Pushkinskajakadulle. Se sai Karjalan tasavallan kansalliskirjaston aseman vuonna 1991. Vuonna 2015 avattiin nelikerroksinen laajennusosa, jolloin kansalliskirjaston tilat kasvoivat yhteensä 4 771 neliömetriin.
Kirjaston kokoelmat käsittävät yli 1 miljoonaa kirjaa eri kielillä ja yli 500 000 sarjajulkaisujen numeroa. Sähköisessä muodossa on yli 2 miljoonaa tallennetta.
Kjell Aukrust

Kjell Aukrust (19. maaliskuuta 1920 Alvdal, Hedmark, Norja – 24. joulukuuta 2002 Oslo, Norja) oli norjalainen prosaisti, runoilija, taiteilija ja kuvittaja. Hän oli 1900-luvun jälkipuoliskolla Norjan rakastetuimpia humoristeja niin piirtäjänä kuin kirjoittajanakin.
Aukrustin isä oli Stortinget-edustaja Lars Aukrust, setä runoilija Olav Aukrust, veli Odd Aukrust, merkittävä taloustieteilijä, joka vastasi Norjan valtion tilastotoimiston Statistisk sentralbyrån tutkimustoiminnasta, sekä serkku Tor Aukrust. Hänen puolisonsa oli Kari Holter vuodesta 1947.
Aukrust piti itseään ennen kaikkea piirtäjänä. Norjan Nasjonalgalleriet järjesti vuonna 1987 hänen piirroksistaan näyttelyn.
Aukrustin kirjoitti lapsuudestaan Alvdalissa kolmiosaiset muistelmat "Simen", "Bonden" ja "Bror Min". Hän loi kuvitteellisen Flåklypan kylän ja sen asukkaat. Niiden pohjalta ohjasi Ivo Caprino 1975 animaatioelokuvan "Pilvikallion vauhtikisat". Elokuva oli ensimmäinen täysimittainen norjalainen animaatioelokuva. Siitä tuli kansainvälinen menestys, ja siitä on tehty versiot yli 70 kielelle.
Kylän asukkaita on mukana myös täysimittaisessa käsin piirretyssä animaatiossa "Solan, Ludvig og Gurin med reverompa". Vuonna 1998 ensi-iltaan tulleen elokuvan tapahtumapaikkoja ovat Oslo ja Alvdal.
Alvdalissa on vuonna 1996 perustettu Aukrust-talo, jossa on esillä hänen töitään.
Marie Hamsun

Marie Hamsun (19. marraskuuta 1881 Elverum, Hedmark, Norja – 4. elokuuta 1969 Nørholm i Landvik, Aust-Agder, Norja) oli norjalainen kirjailija ja näyttelijä. Hänen puolisonsa oli kirjailija Knut Hamsun.
Hamsun julkaisi kaksi runokokoelmaa ja useita lastenkirjoja. Viisiosainen "Bygdebarn"-sarja (1924–1957) seuraa neljän sisaruksen, kahden pojan ja kahden tytön, elämää ympäristössä, joka muistuttaa kirjailijan lapsuuden kotiseutua "Strandbygdaa" Elverumissa. Kaksi ensimmäistä ovat episodimaisia kuvauksia maatilan elämästä ja leikeistä. Kirjat on käännetty useille kielille, ja hän sai viimeisestä kirjasta Norja kulttuuriministeriön lasten- ja nuortenkirjapalkinnon. Elämästään Knut Hamsunin kanssa hän kirjoitti kaksi muistelmakirjaa skrev hon två erinringsböcker: "Sateenkaari" ("Regnbuen", 1953) ja "Kultasateen alla" ("Under gullregnen",1959).
Marie ja Knut Hamsunilla oli neljä lasta Tore, Arild, Cecilia ja Ellinor.