tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
At the Arena ov Aion – Live Apostasy

At the Arena ov Aion – Live Apostasy on puolalaisen blackened death metal -yhtye Behemothin ensimmäinen livealbumi, joka on julkaistu 10. lokakuuta 2008 Regain Recordsin kautta. Albumi nauhoitettiin La Locossa, Pariisissa 17. helmikuuta 2008 "European Apostasy" -kiertueen aikana.
Kappaleet.
Digipakin bonuskappaleet
Ämmänkuopat

Ämmänkuopat ovat ryhmä suppakuoppia Kankaannummessa Someron Pitkäjärvellä.
Tarinan mukaan Ämmänkuopat ovat syntyneet, kun jättiläisämmä oli tahtonut tehdä sillan Pitkäjärven yli ja oli tätä varten kantanut esiliinassaan hiekkaa viereisestä Kankaannummesta järveen. Esiliinan revettyä työ jäi kesken, mutta jäljellä ovat tästä todistamassa harjuaineksesta koostuvassa nummessa Ämmänkuopiksi kutsutut kuopat ja Pitkäjärvessä niin ikään harjuaineksesta muodostunut Napinniemi.
Alun perin kuoppia mainitaan olleen neljä suurempaa ja kaksi pienempää, mutta soranotto on suureksi osaksi tuhonnut kuopat. Soranoton myötä on hävinnyt kolme kuoppaa, jotka vielä vuonna 1957 kartoitetussa peruskartassa ovat nähtävissä. Yksi kuopista on rauhoitettu luonnonmuistomerkiksi vuonna 1955. Lisäksi yksi isompi ja yksi pienempi kuoppa tästä länteen ovat vielä jäljellä.
Napinniemi

Napinniemi on niemi Someron Pitkäjärvessä. Niemi on maapohjaltaan harjuainesta, vaikka järven rannat muuten ovat pääosaltaan savea.
Tarinan mukaan Napinniemi on syntynyt, kun jättiläisämmä oli tahtonut tehdä sillan järven yli ja oli tätä varten kantanut esiliinassaan hiekkaa viereisestä Kankaannummesta järveen. Esiliinan revettyä työ jäi kesken, mutta jäljellä ovat tästä todistamassa harjuaineksesta koostuvassa nummessa Ämmänkuopiksi kutsutut kuopat ja Pitkäjärvessä niin ikään harjuaineksesta muodostunut Napinniemi.
Maximum Megadeth

Maximum Megadeth on Megadethin ensimmäinen EP, joka on julkaistu vuonna 1991 Capitol Recordsin kautta. Albumi julkaistiin ainoastaan Yhdysvalloissa juuri albumin menestyneimmän albumin "Rust in Peacen" jälkeen. EP sisältää kappaleita yhtyeen neljältä ensimmäiseltä studioalbumilta, joista kaksi on nauhoitettu livenä Lontoossa ("Hangar 18" ja "Anarchy in the UK").
Albumi ei koskaan sijoittunut Billboard-listalle.
Martin Kinnunen

Martin Kinnunen (s. 15. maaliskuuta 1983) on ruotsinsuomalainen poliitikko. Hän on edustanut Ruotsidemokraatteja Ruotsin valtiopäivillä vuodesta 2014.
Kinnunen oli Sverigedemokratisk Ungdomin puheenjohtaja 2005–2007. Hän oli puolueen valtakunnallinen kansliasihteeri Tukholmassa kunnes erosi tehtävistään vuonna 2009 ja muutti Saksaan väkivaltaa pakoon. Kinnunen ja hänen naisystävänsä pahoinpideltiin Gullmarsplanin metroasemalla 6. heinäkuuta 2009. Aiemmin Kinnusen kotiin oli hyökätty ja hänen yksin kotona ollutta avovaimoaan uhkailtu. Vuonna 2016 Svean hovioikeus tuomitsi Kinnusen ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja sakkoihin kirjanpitorikoksesta, mutta hän sai pitää valtiopäiväpaikkansa.
Teutšežin piiri

Teutšežin piiri (; adygeksi Теуцожь район, "Teutsož raion") on kunnallinen itsehallintoalue Adygeian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 698 neliökilometriä. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1940 adygelaisen kansanrunoilijan Tsug Teutšežin mukaan. Asukkaita on 19 600 henkeä (vuonna 2009).
Teutšežin piiri sijaitsee Adygeian länsiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Krasnodarin kaupunkiin, idässä Krasnodarin aluepiirin Beloretšenskin piiriin, etelässä Gorjatši Kljutšiin sekä lännessä Adygeian Adygeiskin kaupunkiin ja Tahtamukain piiriin. Piirin pohjoispuolella on Kubanin muodostama Krasnodarin tekojärvi.
Piiriin kuuluu Tljustenhablin kaupunkimainen taajama ja kuusi maalaiskuntaa: Assokalai, Džidžihabl, Gabukai, Ponežukai, Ptšegatlukai ja Votšepši. Hallinnollinen keskus on Ponežukain kylä, josta on 43 kilometriä Krasnodariin ja 88 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Maikopiin. Kaikkiaan piirissä on kolme taajamaa, 13 kylää ja 11 huuttoria. Asukkaista 73 % on adygeja, 21 % venäläisiä ja 1,5 % ukrainalaisia. Kaupunkiväestön osuus on 25 %.
Seudun pääelinkeinoja ovat maatalous, kalankasvatus ja elintarviketeollisuus. Lisäksi on rakennustarviketeollisuutta. Piirin kautta kulkee M4-valtatie.
Vuonna 2009 piirissä toimi 17 yleissivistävää koulua, neljä lastentarhaa, lasten luomistyön keskus ja urheilukoulu. Kulttuurilaitoksia ovat 16 kerhotaloa, keskuskirjasto ja sen 15 haaraosastoa, kaksi lasten taidekoulua, Tsug Teutšežin museo ja kaksi elokuvasalia. Sosiaalipalveluihin kuuluu piirisairaala, poliklinikka , Džidžihablin paikallissairaala ja ensiapuasemat.
Tatra T81

Tatra T81 oli Tatran vuosina 1939–1942 valmistama kolmiakselinen, raskas maastokuorma-auto, jonka kantavuus oli 6 500 kg. Auto oli varustettu vetävällä telillä.
Auto suunniteltiin toisen maailmansodan aikana Saksan asevoimien tarpeisiin taistelujoukkojen huoltoa varten. T81:n seuraaja oli T111.
Suunnittelu.
Toisen maailmansodan aikana nopeasti edennyt Wehrmacht tarvitsi raskaita kuorma-autoja tavaroiden kuljettamiseen eturintaman joukoille. Tatralle annettiin tehtäväksi suunnitella tarpeeseen sopiva kuorma-auto. Suunnittelutyö aloitettiin 1939 ja valmistui samana vuonna. Auton sarjatuotanto alkoi vuonna 1940.
Teknisiä tietoja.
Moottori.
Auton voimanlähteenä oli nelitahtinen, vesijäähdytteinen V8-diesel, jonka iskutilavuus oli 12,5 litraa. Nokka-akseli oli sijoitettu moottorinlohkoon ja moottorissa oli kuivapohjavoitelu. Polttoaineensyöttöjärjestelmänä oli Bosch PE 8 B 75 D. Magneetto oli 12-volttinen ja sen teho oli 300 W. Käynnistysmoottori oli 24-volttinen.
Sodan edetessä ja polttoaineen saannin vaikeutuessa moottorista suunniteltiin myös puukaasulla käyvä, 14,7-litrainen muunnelma, jonka mallinimi oli T81H. Tässä mallissa iskutilavuutta oli muutettu kasvattamalla sylinterin halkaisijaa 10 mm:llä. Puukaasujärjestelmä oli Imbertin valmistama.
Voimansiirto ja alusta.
Moottorin takana oli mekaanisesti toimiva kaksilevyinen kuiva kytkin, josta voima välittyi neliportaiseen synkronoimattomaan vaihteistoon, joka oli osa auton kantavaa rakennetta. Vaihteistoon oli integroitu myös kaksiportainen alennusvaihde. Vaihteiston takapää oli kytketty runkorakenteena toimineeseen keskusputkirunkoon, jonka sisällä kulki voimansiirtoakseli takana olleelle telille. Telin molemmat akselit olivat vetäviä. Taka-akseleilla oli heilurityyppinen erillisjousitus ja ne oli jousitettu pitkittäisin puolielliptisin lehtijousin, joiden etupäät oli kytketty etummaiseen ja takapäät taimmaiseen akseliin. Lehtijouset oli kiinnitetty keskeltä runkorakenteeseen ja toimivat samalla telin keinuvipuina. Etuakselilla oli päällekkäinen kolmiotuenta ja kierrejouset.
Käyttöjarruina oli jokaisella pyörällä paineilmatoimiset rumpujarrut. Seisontajarrua varten oli runkoputken takapäässä erillinen voimansiirtoon kytketty jarrurumpu, johon vaikutti kaksi mekaanisesti toimivaa jarrukenkää. Taka-akseleilla oli paripyörät.
Ohjaamo ja varusteet.
Auton sähköjärjestelmä oli 12-volttinen, mutta sen voi kääntää 24-volttiseksi katkaisimen kautta. Akut olivat 12-volttisia ja niitä oli kaksi kappaletta.
Puukaasukäyttöisen muunnelman häkäpönttö oli sijoitettu ohjaamon taakse.
Käyttö.
Autoja valmistettiin yhteensä 220 kappaletta kolmessa toimituserässä. Suurin osa, ja mahdollisesti kaikki, toimitettiin Ordnungspolizein Berliinin yksikön käyttöön. Joitain yksilöitä tiedetään tosin kulkeutuneen Wehrmachtillekin.
Seuraaja.
Mallin seuraaja oli kantavuudeltaan 6,5-tonninen T111. T81:n valmistus päättyi 1942.
Valter Kostilainen

Valter Kostilainen (8. syyskuuta 1928 Suojärvi – 23. heinäkuuta 2000 Lahti) oli suomalainen professori, joka vaikutti keskeisesti laiva-alan tutkimukseen.
Kostilainen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Normaalilyseosta vuonna 1947 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1954. Vuonna 1966 hänestä tuli tekniikan tohtori. Hän hankki käytännön laivansuunnittelukokemusta teollisuuden palveluksessa, ja vuonna 1968 hänet nimitettiin Teknillisen korkeakoulun laivanrakennusopin professoriksi, jota virkaa hän hoiti eläkkeelle jäämiseensä, vuoteen 1991 saakka.
Kostilainen tutki ilmapulputuksen käyttöä laivanpropulsiona, mikä johti 1970-luvun alussa jäänmurtajien jäissä liikkumista parantavaan uuteen tuotteeseen. Hän osallistui Teknillisessä korkeakoulussa 1970-luvulla laivamallikoelaboratorion suunnitteluun ja rakentamiseen sekä vaikutti siihen, että VTT perusti kaupallisesta laivamallikoetoiminnasta huolehtivan laiva-alan tutkimuslaboratorion kokeiden uhatessa siirtyä ulkomaille. Hän toteutti 1980-luvulla avovesi-laivamallialtaan muuttamisen jääaltaaksi vastaamaan lisääntyvän arktisen laivantutkimustoiminnan tarpeita. Jo 1970-luvulla hän johti tutkijaryhmää, joka selvitti laivan liikeradan dynamiikkaa matalassa vedessä sekä laivaonnettomuuksia ja niiden syy-yhteyksiä.
Kostilainen kuoli 71-vuotiaana auto-onnettomuuden seurauksena heinäkuussa 2000.
Highschool of the Dead

Highschool of the Dead (学園黙示録, "Gakuen Mokushiroku") on syyskuusta 2006 lähtien Monthly Dragon Age -lehdessä julkaistu manga, jota kirjoittaa Daisuke Satō ja piirtää Shouji Satō. Mangaan pohjautuvaa, Madhousen tuottamaa animesarjaa alettiin esittää Japanissa 5. heinäkuuta 2010. Sarja kertoo japanilaisista lukiolaisista, jotka joutuvat keskelle suurta zombien hyökkäystä.
Englanniksi sarjaa julkaisee pohjoisamerikkalainen mangakustantaja Yen Press.
Anime.
"Highschool of the Dead" -animea esitettiin 5. heinäkuuta 2010 – 20. syyskuuta 2010. Jaksoja on 12. Jokaisella jaksolla on oma lopputunnuskappaleensa, jonka esittää Maon Kurosaki.
Etapit 11–20 Ranskan ympäriajossa 2010

Ranskan ympäriajon 2010 etappien 11–20 tulokset:
Etappi 11 – 15. heinäkuuta 2010, Sisteron → Bourg-lès-Valence, 184,5 km, tasamaaetappi.
Etapin 11 tulokset
Kokonaistilanne etapin 11 jälkeen
Pistekilpailun tilanne
Mäkikirikilpailun tilanne
Nuorten kilpailun tilanne
Joukkuekilpailun tilanne
Etappi 12 – 16. heinäkuuta 2010, Bourg-de-Péage → Mende, 210,5 km, mäkietappi.
Etapin 12 tulokset
Kokonaistilanne etapin 12 jälkeen
Pistekilpailun tilanne
Mäkikirikilpailun tilanne
Nuorten kilpailun tilanne
Joukkuekilpailun tilanne
Etappi 13 – 17. heinäkuuta 2010, Rodez → Revel, 196 km, tasamaaetappi.
Etapin 13 tulokset
Kokonaistilanne etapin 13 jälkeen
Pistekilpailun tilanne
Mäkikirikilpailun tilanne
Nuorten kilpailun tilanne
Joukkuekilpailun tilanne
Etappi 14 – 18. heinäkuuta 2010, Revel → Ax-3 Domaines, 184,5 km, vuorietappi.
Etapin 14 tulokset
Kokonaistilanne etapin 14 jälkeen
Pistekilpailun tilanne
Mäkikirikilpailun tilanne
Nuorten kilpailun tilanne
Joukkuekilpailun tilanne
Etappi 15 – 19. heinäkuuta 2010, Pamiers → Bagnéres-de-Luchon, 187,5 km, vuorietappi.
Etapin 15 tulokset
Kokonaistilanne etapin 15 jälkeen
Pistekilpailun tilanne
Mäkikirikilpailun tilanne
Nuorten kilpailun tilanne
Joukkuekilpailun tilanne
Etappi 16 – 20. heinäkuuta 2010, Bagnéres-de-Luchon → Pau, 199,5 km, vuorietappi.
Etapin 16 tulokset
Kokonaistilanne etapin 16 jälkeen
Pistekilpailun tilanne
Mäkikirikilpailun tilanne
Nuorten kilpailun tilanne
Joukkuekilpailun tilanne
Etappi 17 – 22. heinäkuuta 2010, Pau → Col du Tourmalet, 174 km, vuorietappi.
Etapin 17 tulokset
Kokonaistilanne etapin 17 jälkeen
Pistekilpailun tilanne
Mäkikirikilpailun tilanne
Nuorten kilpailun tilanne
Joukkuekilpailun tilanne
Etappi 18 – 23. heinäkuuta 2010, Salies-de-Béarn → Bordeaux, 198 km, tasamaaetappi.
Etapin 18 tulokset
Kokonaistilanne etapin 18 jälkeen
Pistekilpailun tilanne
Mäkikirikilpailun tilanne
Nuorten kilpailun tilanne
Joukkuekilpailun tilanne
Etappi 19 – 24. heinäkuuta 2010, Bordeaux → Pauillac, 52 km, aika-ajo.
Etapin 19 tulokset
Kokonaistilanne etapin 19 jälkeen
Pistekilpailun tilanne
Mäkikirikilpailun tilanne
Nuorten kilpailun tilanne
Joukkuekilpailun tilanne
Etappi 20 – 25. heinäkuuta 2010, Longjumeau → Pariisi, 102,5 km, tasamaaetappi.
Etapin 20 tulokset
Kokonaiskilpailun lopputulokset
Pistekilpailun lopputulokset
Mäkikirikilpailun lopputulokset
Nuorten kilpailun lopputulokset
Joukkuekilpailun lopputulokset
Kiuruveden vaakuna

Kiuruveden vaakuna on Kiuruveden kaupungin tunnus, joka on samalla puhuva vaakuna.
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä kultainen kiuru siivet levitettyinä, alapuolella saatteena kolme hopeista vesilehvää asetettuina 2 + 1.” Vaakunan on suunnitellut Tapio Vallioja, ja Kiuruveden kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 29. marraskuuta 1962. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 7. kesäkuuta 1963.
Esham

Rashaam Attica Smith (s. 1976 Long Island, New York, New York) on yhdysvaltalainen rap-artisti ja tuottaja, joka tunnetaan paremmin taiteilijanimellä Esham (lyhenne sanoista East Side Hoes And Money). Hän julkaisi debyyttialbuminsa "Boomin' Words From Hellin" vuonna 1989 ollessaan vasta 16-vuotias.
Eshamia pidetään yhtenä horrorcore-genren keksijöistä, joskin hän kutsuu täysin itse kehittämäänsä psykedeliaa, elektronista musiikkia ja rap rockia sekoittavaa musiikkiaan nimellä acid rap. Eshamilla oli kuitenkin varsinkin debyyttinsä aikoihin vaikeuksia luoda kuuntelijakantaa ja levytys-sopimusta ,sillä levyn shokeeraavat lyriikat ja aihepiirit, kuten helvetti, demonit, kidutus ja kultit liitettiin tuolloin metallimusiikkiin. Horrorcore nimettiinkin genrenä vasta vuosien päästä.
Josef Frank

Josef Frank (15. heinäkuuta 1885 Baden bei Wien, Itävalta – 8. tammikuuta 1967 Tukholma, Ruotsi) oli itävaltalais-ruotsalainen arkkitehti, muotoilija ja taiteilija. Hän oli funktionalismin pioneereja.
Frank opiskeli arkkitehdiksi Berliinissä. Hänen väitöskirjansa vuodelta 1910 käsittelee Leon Battista Albertin kirkkoarkkitehtuuria.
Kun elämä Itävallassa kävi hankalaksi, Frank muutti Ruotsiin ruotsalaisen (Suomessa syntyneen) vaimonsa Anna Sebeniuksen ehdotuksesta. Siellä hän ei kuitenkaan saanut juurikaan oman alansa töitä mutta keskittyi sen sijaan muihin, Svenskt Tennille tekemiinsä suunnittelutöihin, kuten tekstiileihin ja huonekaluihin. Kasviaiheiset tekstiilit poikkesivat värikylläisyydessään arkkitehtuurin ankarasta funktionaalisuudesta. Toisen maailmansodan aikana Frank asui viisi vuotta Yhdysvalloissa, jossa hän ei saanut töitä mutta sen sijaan vaikutteita muun muassa meksikolaisesta kansantaiteesta.
Frank ihaili brittiläistä arts and crafts -liikettä. Häntä on toisinaan pidetty Marimekon esikuvana. Frank oli myös kuvataiteilija, hän maalasi akvarelleja, mutta tätä puolta hänen elämäntyöstään tunnetaan toistaiseksi vähän.
Frank sai Ruotsin kansalaisuuden 1939. Vaimonsa kuoleman jälkeen hän asui yhdessä tämän serkun Dagmar Grillin kanssa. Frank oli juutalainen, ja hänen sukulaisiaan kuoli keskitysleireillä.
Iso-Britannia yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

Iso-Britannia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin toisista kisoista, vuodesta 1938 lähtien ja se on saavuttanut vähintään yhden kultamitalin kaikissa kisoissa, joihin se on osallistunut. Yhteensä maa on saavuttanut 287 mitalia, joista 111 on kultaa. EM-kisojen mitalitilastossa se on toisella sijalla. Yksittäisten kisojen mitalitilaston ykkönen se on ollut Brysselissä 1950, Budapestissa 1998 ja Zürichissä 2014.
Ison-Britannian suurimmat menestyslajit ovat pika- ja keskimatkan juoksuja. Maan menestyneimmät EM-kisaurheilijat ovat viisi kultamitalia ja yhden hopean voittaneet neljännesmaileri Roger Black ja kestävyysjuoksija Mohamed Farah. Neljä henkilökohtaista kultamitalia eli toiseksi eniten Farahin jälkeen ovat voittaneet pika-aitajuoksija Colin Jackson ja keihäänheittäjä Steve Backley.
Kōichi Sugiyama

Kōichi Sugiyama (, 11. huhtikuuta 1931 Tokio − 30. syyskuuta 2021 Tokio) oli japanilainen säveltäjä, jonka tunnetuimmat teokset olivat "Dragon Quest" -pelisarjan musiikkia. Hänen nähdään innoittaneen monia japanilaisia pelimusiikin säveltäjiä.
Sugiyama oli myös tekijänoikeusjärjestö JASRACin (Japanese Society for Rights of Authors, Comporsers and Publishers) jäsen, Japan Institute for National Fundamentals -järjestön hallituksen jäsen sekä Japanin backgammon-seuran kunniapuheenjohtaja. Vuonna 2020 Japanin hallitus tunnusti hänet kulttuurisesti merkittäväksi ja ansiokkaaksi henkilöksi. Musiikkona toimimisen lisäksi Sugiyama osallistui myös poliittiseen aktivismiin, kuten japanilaisen nationalismin edistämiseen ja Japanin sotarikosten kieltämiseen. 
Poliittinen toiminta ja näkemykset.
Sugiyama kielsi Nankingin verilöylyn tapahtumisen, koska hänen mielestään sitä koskevat faktat olivat "luonteeltaan valikoivia". Hän myös allekirjoitti "The Facts" -ilmoituksen, joka julkaistiin sivun kokoisena "The Washington Postissa" 14. heinäkuuta 2007. Ilmoituksen allekirjoittivat joukko japanilaisia poliitikkoja ja akateemikkoja vastauksena Yhdysvaltain edustajainhuoneen päätöslauselmalle no. 121. Päätöslauselmassa pyydettiin virallista anteeksipyyntöä Japanin hallitukselta sen osallisuudesta "lohtunaisten" eli japanilaisten sotilaiden seksiorjina olleiden naisten käyttöön toisen maailmansodan aikana.
Vuonna 2012 Sugiyama kirjoitti kolumnin, jossa hänen mielestään Japani oli "japanilaisten ja japanilaisvastaisten välisessä sisällissodassa". Esimerkkinä hän väitti japanilaisen median näyttävän isänmaallisuuden osoitukset kielteisessä valoissa, kuten Japanin kansallislaulun esittämisen tai Japanin lipun nostamisen. Lisäksi hän esitti, että vuoden 2011 Fukushiman ydinvoimaonnettomuuden myötä kasvaneen ydinvoimaa vastustavan liikkeen vaatimus purkaa kaikki ydinvoimalat tarjoamatta minkäänlaisia vaihtoehtoja vahingoittaa maan kykyä puolustaa itseään.
Eliot Howard

Henry Eliot Howard (13. marraskuuta 1873 Kidderminster, Worcestershire – 26. joulukuuta 1940 Clareland, Stourport-on-Severn) oli englantilainen lintutieteilijä, joka otti käyttöön reviirin käsitteen lintutieteessä.
Howard opiskeli Stoke Pogesissa ja Eton Collegessa, sekä luki itsensä insinööriksi Mason Collegessa (myöhemmin Birminghamin yliopisto). Sittemmin hänet nimitettiin erään suuren teräsyhtiön johtajaksi Worcestershiressä.
Jo lapsena Howard oli erinomaisen kiinnostunut luonnosta ja etenkin linnuista. Hänen maatilansa mailla Clarelandissa oli monimuotoinen luonto ja runsas linnusto. Howard tutustui Edmund Selousin kirjoihin ja kiinnostui etenkin Charles Darwinin sukupuolivalintateoriasta. Hän kuitenkin pettyi Darwinin ajatuksiin siinä, että tämä oli luottanut asiassa toisen käden tietoihin, eli oli käyttänyt vankeudessa elävistä linnuista tehtyjä havaintoja. Howard perehtyi maatilallaan etenkin kerttujen sukupuolivalintaan, parinmuodostukseen ja lisääntymistoimintoihin. Hän havaitsi kerttukoiraiden saapuvan keväällä ennen naaraita ja valtaavan itselleen reviirin, jota ne puolustivat vihamielisesti toisia saman lajin koiraita vastaan. Naaraiden saapuessa ne valitsivat, eivät suinkaan koirasta, vaan reviirin, jonka ne katsoivat olevan riittävän hyvä lisääntymiseen ja jälkeläisten kasvattamiseen. Lyhyesti sanottuna koiraat eivät kilpailleet naaraista, vaan reviireistä.
Howardin kirjoissaan esittämä reviiriteoria ei ensi alkuun herättänyt paljonkaan huomiota, mutta joidenkin vuosien kuluttua se nousi esiin ja herätti kiivaan keskustelun brittiläisten lintutieteilijöiden keskuudessa. Vähitellen Howardin teoria alettiin hyväksyä, ja 1940-luvulta lähtien se on ollut yleisesti tunnustettu tosiasia.
Howard julkaisi kerttututkimuksensa yhdeksänä niteenä, joista ensimmäinen, "British Warblers", ilmestyi vuonna 1914. Teoksen oli kuvittanut tanskalainen maalari ja luonnontutkija Henrik Grönvold. Vuonna 1920 ilmestyneessä teoksessa "Territory in Bird Life" kuvittajina olivat Grönvold ja George Edward Lodge. Howard julkaisi myös vertailevan tutkimuksen keltasirkun ja pajusirkun käyttäytymisestä ja lisääntymistoiminnoista.
Howardilla oli tytär Esme Eleanor Howard.
Mads Bødker

Mads Bødker (s. 31. elokuuta 1987 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi ison osan urastaan ulkomailla siirryttyään ensin 19-vuotiaana Ruotsiin, jossa Bødker pelasi seitsemän kautta. Sittemmin hän vietti kauden 2013–2014 Venäjällä ja Saksassa. Uransa kaksi viimeistä kautta Bødker pelasi kotimaassaan SønderjyskE Ishockeyn riveissä. Hän pelasi urallaan kymmenet miesten MM-kilpailut ja kahdet olympiakarsinnat.
Ura.
Seuraura.
Bødkerin kasvattajaseura on Rødovre IK. Hän debytoi Tanskan pääsarjassa 16-vuotiaana kaudella 2003–2004, jolloin Bødker sai tililleen kaksi runkosarjaottelua. Varsinaisella tulokaskaudellaan 2004–2005 Bødker teki 26 runkosarjaottelussa tehot 1+4=5 ja hänet valittiin liigan vuoden tulokkaaksi.
Kaudeksi 2006–2007 Bødker siirtyi Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue Rögle BK:hon. Joukkue eteni Kvalserieniin sekä keväällä 2007 että keväällä 2008, mutta jälkimmäisellä kerralla Rögle nousi Elitserieniin. Bødkerin ensimmäinen Elitserien-kausi 2008–2009 toi hänelle 55 runkosarja- ja kymmenessä Kvalserien-ottelussa tehot 1+8=9. Rögle säilytti kauden jälkeen sarjapaikkansa, mutta seuraava kausi 2009–2010 päättyi kuitenkin taas pudotukseen. Tästä huolimatta Bødker teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen toukokuussa 2010.
Bødker nousi kaudella 2010–2011 Röglen varakapteeniksi ja eteni joukkueen kanssa Kvalserieniin, mutta sarjanousua ei kuitenkaan tullut. Kaudella 2011–2012 hän jatkoi Allsvenskan-uraansa Leksands IF:ssä, jonka kanssa Bødker eteni myös Kvalserieniin jääden kuitenkin ilman sarjanousua. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Malmö Redhawksiin, jonka sisäisen tehotilaston voiton Bødker jakoi Henrik Hettan ja Philip Hersbyn kanssa lukemalla +9. Kaudeksi 2013–2014 hän siirtyi Venäjän toiseksi korkeimmalle sarjatasolle VHL-joukkue Južnyi Ural Orskiin, josta Bødker siirtyi kesken kauden joulukuussa 2013 Saksan DEL-liigan Düsseldorfer EG:hen.
Kaudeksi 2014–2015 Bødker palasi kotimaahansa ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SønderjyskE Ishockeyn riveihin. Hän voitti kauden päätteeksi Tanskan-mestaruuden. Heinäkuussa 2016 Bødker ilmoitti yllättäen lopettaneensa pelaajauransa 28-vuotiaana ja keskittyvänsä jatkossa kiinteistönvälittäjän työhön.
Maajoukkueura.
Bødker on edustanut Tanskaa miesten MM-kilpailuissa vuosina 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2015 ja 2016. Hän pelasi myös Vancouverin ja Sotšin olympiakisojen karsinnoissa. 
Bødker pelasi alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2005, 2006 ja 2007. Vuoden 2007 turnaus päättyi A-lohkon kultaan ja sarjanousuun, 2006 turnaus A-lohkon hopeaan ja vuoden 2005 turnaus B-lohkon pronssiin. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2004 ja 2005.
Muuta.
Bødkerin pikkuveli on NHL-joukkue San Jose Sharksia edustava Mikkel Bødker. Mikkel on historian pienimmällä numerolla NHL:ään varattu tanskalaispelaaja (Phoenix Coyotes 8. pelaajana vuonna ).
The Young Veins

The Young Veins on losangelesilainen rockyhtye. Siihen kuuluvat Ryan Ross ja Jon Walker, jotka ovat Panic! at the Discon entisiä jäseniä, sekä Andy Soukal, Nick Murray ja Nick White.
Kesäkuussa 2009 Ryan Ross ja Jon Walker lähtivät Panic! at the Discosta ja pian sen jälkeen he ilmoittivat seuraavan projektin olevan retro-rockia soittava The Young Veins.
Suite 420

Suite 420 (kirjoitetaan myös Suite #420) on Devin the Duden kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 20. huhtikuuta 2010.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 88.
Ukraina yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

Ukraina on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin vuodesta 1994 lähtien. Maa on saavuttanut yhteensä 66 mitalia, joista 20 on kultaa. EM-kisojen mitalitilastossa se on 13. sijalla.
Ukrainan menestynein EM-kisaurheilija on kolmiloikassa kultaa vuosina 2010, 2012 ja 2014 voittanut Olha Saladuh’a. Kaksinkertaisia Euroopan-mestareita ovat kuulantyönnössä kultaa vuosina 1994 ja 1998 voittanut Vita Pavlyš, kultaa pikaviestissä vuonna 2010 ja 200 metrillä vuonna 2012 voittanut Marija Rjemjen sekä 800 metrin juoksussa kultaa vuosina 2016 ja 2018 voittanut Natalija Pryštšepa. Ukrainan menestyksekkäin yksittäinen kilpailutapahtuma oli vuoden 1994 kisojen miesten kuulantyöntö, jossa maa sai kolmoisvoiton.
Eurooppa-liigan kausi 2010–2011

UEFA Europa Leaguen kausi 2010–2011 oli jalkapallokilpailu Europa Leaguen 39. kausi ja toinen kausi nykyisellä nimellä. Loppuottelu pelattiin, 18. toukokuuta 2011, Aviva Stadiumilla, Dublinissa, Irlannissa.
Osallistujat.
Osallistujat UEFA Europa Leagueen tai sen karsintaan jakautuivat maittain mukaan.
Ensimmäinen karsintakierros (52 joukkuetta)
Toinen karsintakierros (80 joukkuetta)
Kolmas karsintakierros (70 joukkuetta)
Play-off kierros (74 joukkuetta)
Lohkovaihe (48 joukkuetta)
Pudotuspelit (32 joukkuetta)
Karsintakierrokset.
Ensimmäinen karsintakierros.
Ensimmäisen ja toisen karsintakierroksen arvonta suoritettiin 21. kesäkuuta 2010. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 1. heinäkuuta 2010 ja toiset osaottelut 8. heinäkuuta 2010.
Toinen karsintakierros.
Ensimmäiset osaottelut pelattiin 15. heinäkuuta 2010 ja toiset osaottelut 22. heinäkuuta 2010.
Kolmas karsintakierros.
Kolmannen karsintakierroksen arvonta suoritettiin 16. heinäkuuta 2010 Sveitsin Nyonissa. Kolmannen karsintakierroksen ensimmäiset osaottelut pelattiin 29. heinäkuuta 2010 ja toiset osaottelut 5. elokuuta 2010.
Pudotuspelit.
Finaali.
Finaali pelattiin Dublinissa Aviva Stadiumilla 18. toukokuuta 2011.
Parhaat maalintekijät.
Karsintavaihe.
5 maalia:
Valko-Venäjä yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

Valko-Venäjä on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin vuodesta 1994 lähtien. Maa on saavuttanut yhteensä 27 mitalia, joista kahdeksan on kultaa. EM-kisojen mitalitilastossa se on 21. sijalla. Yksittäisistä kisoista se on menestynyt parhaiten Göteborgissa 2006, jolloin se saavutti kolme kultamitalia ja sijoittui kisojen mitalitilastossa viidenneksi.
Valko-Venäjällä on kuusi kaksinkertaista EM-mitalistia: seitsenottelussa pronssia vuosina 1998 ja 2002 saavuttanut Natallja Sazanovitš, kymmenottelussa kultaa 2014 ja pronssia 2010 saavuttanut Andrei Krautšanka, 800 metrin juoksussa kultaa 2014 ja hopeaa 2012 saavuttanut Maryna Arzamasava, 100 metrin aitajuoksussa kultaa 2012 ja hopeaa 2016 saavuttanut Alina Talai, kuulantyönnössä hopeaa 2010 ja pronssia 1998 saavuttanut Janina Pravalinskaja sekä viestijuoksussa hopeaa vuonna 2006 ja 400 metrin juoksussa pronssia vuonna 2012 saavuttanut Ilona Usovitš. Moukarinheitossa hopeaa vuonna 1994 saavuttanut Ihar Astapkovitš voitti neljä vuotta aiemmin kultaa Neuvostoliittoa edustaen. Kuulantyöntäjä Andrei Mih’nevitš saavutti kultaa ja hopeaa vuosina 2006 ja 2010, mutta hän menetti mitalinsa myöhemmin dopingin käytön vuoksi. Kuulantyöntäjä Nadzeja Astaptšuk oli mitaleilla 2006 ja 2010, mutta hän menetti mitalinsa myöhemmin dopingin käytön vuoksi. Kuulantyöntäjä Natallja Mih’nevitš saavutti kultaa ja hopeaa vuosina 2006 ja 2010, mutta hän menetti hopeamitalinsa myöhemmin dopingin käytön takia. Janina Pravalinskaja nousi Astaptšukin ja Mih’nevitšin vuoden 2010 hylkäysten jälkeen kaksinkertaiseksi mitalistiksi. Moukarinheittäjä Ivan Tsih’an oli mitaleilla 2006 ja 2016, mutta menetti vuoden 2006 kultansa myöhemmin dopingin takia.
Valko-Venäjän mitalistien joukosta löytyy kaksi sisarusparia. Alesja Turava ja Ryta Turava voittivat kultaa vuonna 2006, edellinen 3 000 metrin estejuoksussa ja jälkimmäinen 20 kilometrin kävelyssä. Toinen sisaruspari, Svjatlana Usovitš ja Ilona Usovitš, saavutti hopeaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa vuonna 2006 ja heistä Ilona lisäksi henkilökohtaisen mitalin vuonna 2012.
Venäjä yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

Venäjä on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin vuodesta 1994 lähtien. Aiemmin sen urheilijat kilpailivat Neuvostoliittoa edustaen. Venäjä on saavuttanut yhteensä 158 mitalia, joista 50 on kultaa. EM-kisojen mitalitilastossa se on seitsemännellä sijalla. Seitsemissä kisoissa, joihin maa on osallistunut, se on kolmesti sijoittunut kisojen mitalitilastossa ensimmäiseksi.
Vuosien 2016 ja 2018 EM-kilpailuihin Venäjä ei saanut osallistua kansainvälisen yleisurheiluliiton suljettua maan pois kansainvälisestä toiminnasta jatkuvien dopingongelmien vuoksi.
Venäjän menestynein EM-kisaurheilija on kolme kultamitalia ja kolme himmeämpää mitalia pikajuoksuissa voittanut Irina Privalova. Venäjän 50 kultamitalista 35 on naisten ja 15 miesten lajeista.
Ala-Potkunjärvi

Ala-Potkunjärvi on Potkunjoessa oleva järvi Vaalan kunnan luoteiskolkassa. Se sijaitsee Oterman kylältä Paatinjärven länsilaidan maantietä, metsäautotietä ja polkua myöten kymmenisen kilometriä luoteeseen. Järven pinta-ala on 55,8 hehtaaria ja rantaviivan pituus 3,49 kilometriä. Järvi on asumaton ja matalarantainen. Sen rantamailla on suon ohella kallioita. Järven eteläpäässä Potkunjoen lähtöpisteessä on vanhan sillan jäännökset ja sillalle tullut lyhyt tiepengerrys järven länsirannalla.
Ala-Potkunjärvi sijaitsee Oulujoen vesistössä (vesistöaluetunnus 59) Ylä-Oulujoen alueen (59.2) Utosjoen keskiosan alueella (59.23), jonka Potkunjoen yläosan valuma-alueeseen (59.235) se kuuluu. Vedenpinnan korkeus on 132,7 mpy. Järven kautta kulkee Potkunjoki, joka laskee järven itäpäähän ja lähtee järven eteläpäästä. Potkunjoen lisäksi järveen laskee Saarijärvestä tuleva Välioja ja useita suo-ojia.
Israel yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

Israel on saavuttanut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuissa kolme kultamitalia, yhden hopean ja yhden pronssin. Kultaa ovat voittaneet Venäjältä muuttanut seiväshyppääjä Aleksandr Averbuh, Münchenissä 2002 ja Göteborgissa 2006, ja Keniasta muuttanut Lonah Chemtai Salpeter 10 000 metrin juoksussa Berliinissä 2018. Hopeaa sai ukrainalaissyntyinen Hanna Minenko kolmiloikassa Amsterdamissa 2016 ja pronssia sai Yhdysvalloissa syntynyt Donald Sanford 400 metrin juoksussa Zürichissä 2014.
Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Israel saavutti kaksi pistesijaa: Donald Sanford sijoittui 400 metrin juoksussa neljänneksi ja Yochai Halevi kolmiloikassa kahdeksanneksi. Berliinissä 2018 Salpeterin kultamitalin lisäksi kolme urheilija saavutti pistesijan.
Crawford Gordon

Crawford Gordon (26. joulukuuta 1914 Winnipeg, Kanada – 26. tammikuuta 1967 New York, New York, Yhdysvallat) oli kanadalainen virkamies ja yritysjohtaja. Toisen maailmansodan jälkeen oli johtamassa maan teollisuuden muuttamista takaisin rauhanajan tuotantoon. Gordon toimi A.V. Roe Canadan johtajana 1952–1959 ja vastasi CF-105 Arrow -hävittäjäprojektista, jonka Kanadan hallitus keskeytti 1959.
CBC:n kaksiosaisessa minisarjassa "Nuoli" Gordonia näytteli Dan Aykroyd.
Fabio Leimer

Fabio Leimer (s. 17. huhtikuuta 1989 Rothrist) on sveitsiläinen autourheilija. Leimer on aikaisemmin kilpaillut Formula BMW-, Formula Renault-, International Formula Master- ja Aasian GP2-sarjassa. Leimer voitti Formula Masters -sarjan mestaruuden vuonna 2009. Vuonna 2013 Leimer voitti GP2-mestaruuden.
Ura.
Leimer debytoi GP2-sarjassa kaudella 2010 Ocean Racing Technology -tallissa. Hän ajoi voittoon Espanjan sprinttikilpailussa. Kauden muissa kilpailuissa hän ei saavuttanut pisteitä. Kaudella 2011 Leimer jatkoi GP2:ssa ajaen Rapax-tallissa. Turkin avauskilpailussa hän kolaroi Max Chiltonin kanssa, kääntäen oman autonsa hetkellisesti nurin. Hän ei loukkaantunut kolarissa. Espanjassa Leimer toisti viime vuoden temppunsa, ajamalla voittoon sunnuntain sprinttikilpailussa. Hän keräsi kaiken kaikkiaan 15 pistettä ja sijoittui sarjan 14:nneksi. Leimer jatkoi myös kaudella 2012 siirtyen Racing Engineering-talliin. Hän saavutti kuusi palkintosijaa ja 152 pistettä sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Leimer jatkoi samassa tallissa kaudella 2013. Hän ajoi voittoon kauden avauskilpailussa. Hän voitti kauden aikana myös Bahrainin ja Italian lauantain pitkän kilpailun onnistuen lopulta voittamaan GP2-sarjan mestaruuden.
GP2-mestaruutensa jälkeen Leimer siirtyi vuonna 2014 kilpailemaan FIA World Endurance Championship -kestävyysautosarjaan. Samana vuonna hän osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoon.
F1-ura.
Marraskuussa 2011 Leimer testasi Sauberin F1-autoa Abu Dhabin nuorten kuljettajien testeissä. Kesäkuussa 2015 Leimer vahvistettiin F1-tallin Manorin viralliseksi testi- ja varakuljettajaksi. Hän ajoi Unkarin viikonloppuna toista Manorin autoa perjantain ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa.
Marco Wölfli

Marco Wölfli (s. 22. elokuuta 1982 Grenchen) on entinen sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edusti Young Boysia, jossa hän pelasi koko uransa lukuun ottamatta kautta 2002–2003, jolloin hän oli FC Thunin riveissä.
Kansainvälinen ura.
Wölfli pelasi ensimmäisen maaottelunsa harjoitusmaaottelussa suomea vastaan 19. marraskuuta 2008. Wölfli pelasi Sveitsin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 24 ottelua ja oli aikuisten maajoukkueen mukana MM-kisoissa 2010. Hän ei kuitenkaan pelannut turnauksessa otteluakaan.
Yksityiselämä.
Könizissä asuvalla Wölflillä on vaimo (Manuela) sekä kaksi lasta (Rio ja Yuri).
Västanfjärdin vaakuna

Västanfjärdin vaakuna oli Västanfjärdin kunnan tunnus. Vaakunan aiheen kaateinen polviorsi muistuttaa muodoltaan kunnan nimen alkukirjainta, ja laivankello viittaa rannikkopurjehduksen merkitykseen tälle saaristolaiskunnalle.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kaateinen polviorsi ja yläpuolella saatteena laivakello; molemmat kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja silloisen Vestanfjärdin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 29. kesäkuuta 1962. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 18. joulukuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Västanfjärd muodosti yhdessä Kemiön ja Dragsfjärdin kuntien kanssa Kemiönsaaren kunnan.
André Ayew

André Morgan Rami Ayew (s. 17. joulukuuta 1989 Seclin, Ranska) on ranskalais-ghanalainen jalkapalloilija. Hän on pelannut Ranskan, Englannin, Turkin ja Qatarin pääsarjoissa. Hän on edustanut Ghanan A-maajoukkuetta vuodesta 2007.
Ayew on edustanut Ranskan Ligue 1:ssä Marseillea ja Lorientia sekä Ligue 2:ssa Arlesia. Englannissa hän on edustanut sekä Valioliigassa että mestaruussarjassa Swansea Cityä ja Valioliigassa myös West Ham Unitedia ja viimeksi Nottingham Forestia vuonna 2023. Kauden 2018–2019 hän pelasi lainasopimuksella Turkin Superliigassa Fenerbahçen joukkueessa. Hän edusti heinäkuusta 2021 tammikuun 2023 loppuun qatarilaisseura Al-Saddia.
Ayew on pelannut kolmissa jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa (2010, 2014 ja 2022) ja seitsemissä Afrikan-mestaruuskilpailuissa (2008, 2010, 2012, 2015, 2017, 2019 ja 2022). Ayew on entisen jalkapalloilija Abédi Pelén poika ja hänen veljensä Ibrahim sekä Jordan ovat myös jalkapalloilijoita.
Ayew oli ehdolla vuoden 2010 MM-kilpailujen parhaaksi nuoreksi pelaajaksi, mutta palkinnon voitti lopulta saksalainen Thomas Müller. Ayew pelasi noissa kisoissa neljä ottelua. Vuoden 2014 MM-kilpailuissa hän pelasi kolme ottelua ja teki maalin Yhdysvaltoja ja Saksaa vastaan. Vuoden 2022 MM-kilpailuissa hän pelasi kolme ottelua ja teki maalin Portugalia vastaan.
Grip It! On That Other Level

Grip It! On That Other Level on rap-yhtye Geto Boysin toinen studio albumi, joka julkaistiin vuonna 1989. Ensimmäisen abumin Making Trouble heikon menestyksen vuoksi Rap-A-Lot Records vaihtoi Sire Jukeboxin ja Prince Johnny D:n Scarfaceen ja Willie D:hen. Bushwick Bill ja DJ Ready Red saivat jäädä yhtyeeseen. Albumi herätti paljon keskustelua, koska albumin kappaleet sisälsivät paljon väkivaltaisia ja naisvihaa olevaa sanoitusta.
Kappale ”Do it Like a G.O.” julkaistiin myös Willie D:n albumilla, mutta erosi Grip It! On That Other Level albumin kappaleena siten, että Prince Johnny D ja Sire Jukebox olivat mukana kappaleessa eikä Bushwick Bill ja Scarface.
Vuonna 1998 albumi valittiin The Sourcen 100 Best Rap Albums-listalle.
Alaina Huffman

Alaina Huffman (syn. Alaina Kalanj, 17. huhtikuuta 1980 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä ja malli. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa "Painkiller Jane" ja "Stargate Universe".
Ura.
Huffmanille tarjottiin ensimmäistä televisioroolia, kun hän otti osaa Fox Family Channelin koekuvauksiin 13-vuotiaana. Hän ei kuitenkaan ottanut roolia vastaan mallitoimiston tarjottua hänelle töitä Japanissa ja Euroopassa. Vanhempiensa muutettua Dallasiin Huffman jäi asumaan Yhdysvaltoihin, jossa hän kävi koulunsa loppuun jätettyään mallin työt.
Dallasissa Huffman palasi takaisin näyttelemisen pariin ja esiintyi pääosin independent-elokuvissa. Muutettuaan Los Angelesiin Huffman teki vierasesiintymisiä televisiosarjoissa, kuten "Pelastaja", "O.C.", "NCIS Rikostutkijat", "Smallville" ja "C.S.I. New York". "Smallvillessä" hän esitti Mustaa Kanarialintua.
Yksityiselämä.
Alaina ja John Huffman menivät naimisiin vuonna 2003. Heillä on neljä lasta. Pari erosi vuonna 2016.
The Geto Boys

The Geto Boys on rap-yhtye Geto Boysin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1990. Albumi sisälsi kymmenen uudelleen paranneltua kappaleita kahdelta edelliseltä julkaistuneelta albumilta ja kolme ennen julkaisematonta kappaletta. Def American -levy-yhtiö lisäsi Explicit lyrics -huomautuksen viereen vielä ylimääräisen varoitustekstin, edellisen albumin saamasta kohusta. Samana vuonna The Source -lehti antoi albumille arvosteluksi 3,5 mikkiä, viidestä mikistä.
Uudelleen parannellussa "Gangstar of Love" kappaleessa samplattiin Lynyrd Skynyrdin Home Sweet Alabama -kappaletta. Alkuperäisessä "Gangster of Love" -kappaleessa samplattiin Steve Miller Bandin The Joker -kappaletta.
Puerto Ordaz

Puerto Ordaz on suunnitteilla oleva kaupunki itäisessä Venezuelassa Bolívarin osavaltiossa. Puerto Ordaz sijaitsee Orinoco -joen varrella.
We Can’t Be Stopped

We Can’t Be Stopped on rap-yhtye Geto Boysin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1991. "We Can’t Be Stopped" on Geto Boysin parhaiten menestynyt albumi. Albumin kansikuva on otettu sairaalassa sen jälkeen, kun Bushwick Bill oli ampunut itseään silmään. Albumi saavutti Yhdysvalloissa 26. helmikuuta 1992 RIAAn hyväksymän kultalevyn rajan.
Kemiönsaaren vaakuna

Kemiönsaaren vaakuna oli alun perin Dragsfjärdin kunnan tunnus, joka valittiin Kemiönsaaren kunnan vaakunaksi Dragsfjärdin, Kemiön ja Västanfjärdin kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 2009. Vaakunan aihe viittaa merenkulkuun ja paikkakunnan vanhaan rautateollisuuteen; Dragsfjärdissä ovat toimineet Taalintehtaan ja Björkbodan rautaruukit.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kultainen potkuri vinoristikkäin.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Dragsfjärdin kunnanvaltuusto hyväksyi sen 7. joulukuuta 1961 tekemällään päätöksellä. Sisäasianministero vahvisti vaakunan käyttöön 16. toukokuuta 1962.
Copa América 2011

Copa América 2011 oli järjestykseltään 43. Copa América, Etelä-Amerikan jalkapalloliiton CONMEBOL:n maajoukkueiden mestaruusturnaus. Turnaus pidettiin Argentiinassa 1.–24. heinäkuuta 2011.
Uruguay voitti turnauksen loppuottelussa Paraguayn 3–0.
Osallistujamaat.
Mukana olleista maista Costa Rica ja Meksiko osallistuivat turnaukseen kutsuttuina, muut 10 kuuluivat CONMEBOLin alaisiin maihin. Turnaukseen kutsuttiin aluksi Japani, mutta maa vetäytyi 
tuhoisan maanjäristyksen vuoksi turnauksesta. Maanjäristyksen takia Japanin J. Leaguen otteluita piti siirtää samalle ajankohdalle kuin Copa América oli suunniteltu pelattavan. Myöskään Euroopassa pelaavien japanilaispelaajien seurat eivät olleet halukkaita päästämään pelaajiaan turnaukseen, sillä euroopan jalkapallosarjat alkoivat syksyllä 2011 tavallista aiemmin, jotta kaudet saataisiin päätökseen ennen 2012 EM-kilpailuja. Japanin vetäydyttyä tilalle kutsuttiin Costa Rica.
Meksiko ilmoitti lähettävänsä turnaukseen vuoden 2012 kesäolympialaisiin osallistuvan joukkueensa sekä viisi yli-ikäistä pelaajaa.
Pelipaikat.
Turnauksen otteluita pelattiin kahdeksalla eri paikkakunnalla.
Lohkoarvonta.
Lohkoarvonta suoritettiin 11. marraskuuta 2010 La Platassa. Turnaukseen osallistuvat 12 joukkuetta oli jaettu neljään eri arvontakoriin, jotka CONMEBOL julkisti 18. lokakuuta 2010.
Tuomarit.
CONMEBOL julkisti 6. kesäkuuta 2011 niiden erotuomarien nimet, jotka tuomitsevat Copa Américassa. Jokaisesta turnaukseen osallistuvasta maasta tuli yksi päätuomari sekä yksi avustava.
Kokoonpanot.
Joukkueiden piti ilmoittaa 23 pelaajan nimilistansa 27. kesäkuuta 2011 mennessä.
Ottelut.
"Kellonajat Argentiinan normaaliaikaa (GMT-3)."
Alkulohkot.
Kolmanneksi sijoittuneet.
Lohkovaiheen päätyttyä lohkossaan kolmanneksi sijoittuneet joukkueet asetettiin keskinäiseen vertailuun, josta kaksi parasta joukkuetta selvisi puolivälieriin.
Pudotuspelit.
Pudotuspeleissä (pronssi- ja loppuottelut mukaan lukien) ottelun ollessa tasatuloksessa varsinaisen peliajan jälkeen, pelattiin 30 minuutin jatkoaika, kahdessa 15 minuutin jaksossa. Jos tilanne oli tasan jatkoajankin jälkeen, ottelun tulos ratkaistiin rangaistuspotkukilpailulla.
Tilastot ja palkinnot.
Maalit.
Turnauksen parhaaksi pelaajaksi valittiin uruguaylainen Luis Suarez. Turnauksen paras maalintekijä oli perulainen Paolo Guerrero viidellä maalillaan. Paraguayta vastaan pelatussa välieräottelussa hän teki turnauksen ainoan hattutempun.
Getz/Gilberto

Getz/Gilberto on Stan Getzin ja João Gilberton bossa nova -albumi vuodelta 1964. Albumi pysyi Yhdysvalloissa listoilla yhteensä 96 viikkoa, aloittaen siellä bossa nova -buumin, joka myöhemmin levisi ympäri maailmaa.
"Getz/Gilbertosta" on tullut yksi jazzmusiikin kaikkien aikojen myydyimmistä albumeista. Sen suurin hitti oli ”The Girl from Ipanema”, jonka lauloi Gilberton vaimo Astrud Gilberto. Albumi voitti vuoden 1964 parhaan albumin Grammy-palkinnon, ja sen kappale ”The Girl from Ipanema” palkittiin samassa tilaisuudessa vuoden levytyksenä.
Albumi valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Corcovado (kappale)

Corcovado on Antônio Carlos Jobimin säveltämä bossa nova -kappale vuodelta 1962. Siitä on tullut Jobimin useimmin levytettyjä sävellyksiä kappaleiden ”Garota de Ipanema” ja ”Samba de Uma Nota Só” ohella. Kappaleen nimi viittaa Jobimin kotikaupungissa Rio de Janeirossa sijaitsevaan Corcovado-vuoreen.
Yhden tunnetuimmista versioista nauhoittivat Stan Getz ja João Gilberto vuonna 1963 albumilleen "Getz/Gilberto". Kappale tunnetaan myös amerikkalaisen Gene Leesin sanoittamana nimellä ”Quiet Nights of Quiet Stars”.
Samba de Uma Nota Só

”Samba de Uma Nota Só”, englanniksi ”One Note Samba”, on Antônio Carlos Jobimin säveltämä bossa nova -kappale vuodelta 1961. Newton Mendonça sanoitti kappaleen portugaliksi ja englanninkieliset sanat kirjoitti Jobim itse. Kerrotaan, ettei säveltäjä pitänyt kappaleidensa englanninkielisistä käännöksistä ja opetteli englantia voidakseen itse sanoittaa omia kappaleitaan englanniksi.
Kappale on yksi Jobimin tunnetuimmista sävellyksistä. Sen ovat nauhoittaneet lukuisia kertoja sekä Jobim että monet muut. Jobimin nauhoituksiin kuuluu muun muassa Stan Getzin ja Charlie Byrdin albumi "Jazz Samba" vuodelta 1962, Jobimin "The Composer of ”Desafinado”, Plays" vuodelta 1963 sekä Herbie Mannin ja João Gilberton "Herbie Mann &amp; Joao Gilberto with Antonio Carlos Jobim" vuodelta 1964. Suomessa kappaleen levytti Laila Kinnunen vuonna 1963 Kari Tuomisaaren suomentamin sanoin.
Kappaleen nimi tarkoittaa ”yhden nuotin samba”, ja melodia perustuu nimensä mukaisesti yhden nuotin toistamiseen. Soitettava melodiasävel pysyy samana useiden tahtien ajan soinnun vaihtuessa sen alla. Luiz Bonfá kirjoitti myöhemmin kappaleen innoittamana bossa nova -sävellyksen ”Samba de Duas Notas” (kahden nuotin samba).
Desafinado

Desafinado on Antônio Carlos Jobimin säveltämä ja Newton Mendonçan sanoittama bossa nova -kappale vuodelta 1959. Kappaleen nimi tarkoittaa ”epävireessä”, ja sävellys tehtiin pilaillen Rio de Janeiron laulajien epävireisen tyylin kustannuksella käyttäen samalla hyväksi jazz- ja bluesmusiikissa käytettyä bluesnuottia. Hidas ja melodinen kappale toimii vastapainona bossa novassa yleensä käytetyille eksoottisille latinorytmeille; sitä pidetään usein esimerkkinä hyvästä ”kuhertelumusiikista”.
Stan Getz ja Charlie Byrd levyttivät kappaleen vuonna 1962 albumilleen "Jazz Samba". Levytys on saanut paljon tunnustusta: Getz voitti lähes kaikki kahdeksasta Grammy-palkinnostaan ovat joko "Jazz Sambasta" tai ”Desafinadosta”. Getzin ja Byrdin tulkinta valittiin historiallisten äänilevyjen kokoelmaan Grammy Hall of Fameen vuonna 2000. Toinen tunnettu levytys on vuodelta 1963 Getzin ja João Gilberton albumilta "Getz/Gilberto".
Suomessa kappaleen on levyttänyt Laila Kinnunen vuonna 1962 singlelle ”Epävireiset sydämet” (Scandia KS 458). Suomenkieliset sanat on tehnyt Sauvo Puhtila.
Rock Your Baby

”Rock Your Baby” on yhdysvaltalaisen soul-laulaja George McCraen hittikappale ja ensisingle vuodelta 1974, jota pidetään myös eräänä varhaisen diskomusiikin merkkipaaluista. KC and the Sunshine Bandin Harry Wayne Caseyn ja Richard Finchin kirjoittama kappale oli todella suuri menestys, sillä sitä myytiin maailmanlaajuisesti yli 11 miljoonaa kappaletta. Se oli listaykkönen lukuisissa valtioissa, muun muassa sekä Yhdysvalloissa että Britanniassa. 
T.K. Recordsin omistajan Henry Stonen mukaan ”Rock Your Babya” suunniteltiin alun perin Gwen McCraen esitettäväksi. Se päätyi kuitenkin hänen miehelleen, George McCraelle. Kappale on tunnettu tarttuvaksi kuvatusta rytmistään sekä McCraen falsettilaulusta.
Levyä jakeli Manner-Euroopassa RCA-levy-yhtiö sarjatunnuksella Victor KPBO-1004. Kotimaassaan McCrae oli Miami-soulin lippulaivana tunnetun floridalaisen T.K. Recordsin ensimmäinen menestynyt artisti.
Singlen kääntöpuolella on kappale ”Rock Your Baby (Part 2)”.
Sam Cooke Forever

Sam Cooke Forever on kahden LP-levyn ja 32 kappaleen kokoelma soul-laulaja Sam Cooken tuotannosta.
Tupla-albumin on julkaissut vuonna 1975 levy-yhtiö RCA sarjatunnuksella FJL2 7194. Levy on tehty Ranskassa, jossa RCA:n toimiston osoitteeksi on annettu 9. Avenue Matignon, 75008 Pariisi.
Kappaleet.
A-puoli
1. Shake - 2:42 (Sam Cooke) &lt;br&gt;
2. Cry Me a River - 2:45 (Arthur Hamilton) &lt;br&gt;
3. Frankie &amp; Johnny - 2:38 (sov. Sam Cooke) &lt;br&gt;
4. You Send Me - 2:41 (L.C. Cooke) &lt;br&gt;
5. Sad Mood - 2:21 (Sam Cooke) &lt;br&gt;
6. Chain Gang - 2:35 (Sam Cooke - Charles Cooke) &lt;br&gt;
7. You're Nobody Till Somebody Loves You - 2:56 (Morgan - Stock - Carvanaugh) &lt;br&gt;
8. Soothe Me - 2:05 (Sam Cooke) &lt;br&gt;
Kappaleella numero 3 orkesteria johtaa Ralph Burns, 5 Sammy Lowe ja 6 Glenn Osser.
B-puoli
1. Good News - 2:30 (Sam Cooke) &lt;br&gt;
2. Basin Street Blues - 2:47 (Spencer Williams) &lt;br&gt;
3. Feel It - 1:53 (Sam Cooke) &lt;br&gt;
4. (I Love You) For Sentimental Reasons - 2:36 (Watson - Best) &lt;br&gt;
5. Another Saturday Night - 2:18 (Sam Cooke) &lt;br&gt;
6. Wonderful World - 2:05 (Barbara Campbell) &lt;br&gt;
7. Having a Party - 2:27 (Sam Cooke) &lt;br&gt;
8. A Whole Lotta Woman - 2:15 (J.F. Alexander - L. Nordon) &lt;br&gt;
Kappaleella 3 orkesteria johtaa Stan Applebaum, 4 Horace Ott ja 5 sekä 7 Rene Hall.
C-puoli
1. Bring It on Home to Me - 2:32 (Sam Cooke) &lt;br&gt;
2. Good Times - 2:25 (Sam Cooke) &lt;br&gt;
3. That's Where It's at - 2:34 (Sam Cooke - J.W. Alexander) &lt;br&gt;
4. Baby, Baby, Baby - 2:30 (Sam Cooke) &lt;br&gt;
5. Only Sixteen - 2:01 (Barbara Campbell) &lt;br&gt;
6. Love Will Find a Way - 2:15 (Sam Cooke) &lt;br&gt;
7. Twistin' the Night Away - 2:38 (Sam Cooke) &lt;br&gt;
8. Sugar Dumpling - 2:36 (Sam Cooke) &lt;br&gt;
Kappaleilla 1 ja 7 orkesteria johtaa Rene Hall.
D-puoli
1. Tennessee Waltz - 3:10 (P. Wee King - Redd Stewart) &lt;br&gt;
2. Send Me Some Lovin' - 2:45 (Price - Marascalco) &lt;br&gt;
3. A Change Is Gonna to Come - 2:36 (Sam Cooke) &lt;br&gt;
4. Cousin of Mine - 2:27 (Sam Cooke) &lt;br&gt;
5. Driftin' Blues - 3:15 (J. Moore - C. Brown - E. Williams) &lt;br&gt;
6. Willow Weep for Me - 2:24 (Ann Ronell) &lt;br&gt;
7. Little Red Rooster - 2:50 (Dixon) &lt;br&gt;
8. Cupid - 2:28 (Sam Cooke)
Kappaleella 2 orkesteria johtaa Horace Ott ja 7-8 Rene Hall.
Christian Bakkerud

Christian Bakkerud (3. marraskuuta 1984 Kööpenhamina – 11. syyskuuta 2011 Lontoo) oli tanskalainen moottoriurheilija. Hän kilpaili Formula BMW- ja Formula 3 -luokissa vuosina 2002–2006. Bakkerud ajoi GP2 ja Aasian GP2-sarjoissa kausina 2007–2008. Hän ei saavuttanut pisteitä GP2-urallaan. Vuonna 2009 Bakkerud siirtyi DTM-sarjaan. Vuosina 2009 ja 2010 hän osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoon.
Bakkerud kuoli 11. syyskuuta 2011 auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin.
Asko Vaarala

Asko Vaarala (s. 26. toukokuuta 1987 Salla) on Sodankylästä kotoisin oleva suomalainen näyttelijä. Hän oli vuoden 2011 Jussi-palkintoehdokas parhaasta miessivuosasta ("Vähän kunnioitusta").