tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hilma Nyström

Hilma Evelina Christina Nyström (31. toukokuuta 1846 Loviisa – 13. tammikuuta 1915 Helsinki) oli ilmeisesti Suomen ensimmäinen naispuolinen pankkivirkailija. 
Nyströmin vanhemmat olivat merikapteeni Magnus Nyström ja Kristina Lovisa Hindberg, hän oli perheen ainoa lapsi. Nyström menetti isänsä ja pikkulapsena, kun tämä hukkui 1849. Nyströmin opinnoista ei ole tietoa, mutta hänen voi olettaa niitä harjoittaneen, sillä 22. elokuuta 1874 hän aloitti kassanhoitajana Pohjoismaiden Osakepankin Helsingin konttorissa. Nyström, joka oli naimaton, palveli yli 30 vuotta samassa Pohjoismaiden Osakepankin konttorissa. Vuonna 1894 hän sai pankilta tunnustuksen 20 vuoden palveluksesta. Naisvirkailijoiden määrä lisääntyi nopeasti, Pohjoismaiden Osakepankissakin heitä oli 1906 jo melkein sata. 
"Pohjoismaiden Osakepankki Kauppaa ja Teollisuutta Varten" oli perustettu 1872 yksityiseksi kansainväliseksi liikepankiksi, jolla oli konttoreita myös ulkomailla. Pankki oli silti 1880-luvulle tultaessa suomalaisomistuksessa, pääkonttori oli Viipurissa ja huomattavin sivukonttori juuri Helsingissä. Pankin tärkein kilpailija oli 1862 perustettu Suomen Yhdyspankki. Kilpailijapankit sulautuivat myöhemmin, vuonna 1920.
Pyhän Marian kirkko (Abbas and Templecombe)

Pyhän Marian kirkko on Englannin kirkon kirkkorakennus, joka sijaitsee Templecombessa Somersetin kreivikunnassa. Se kuuluu Grade II* -rakennussuojeluluokkaan, johon se listattiin 24. maaliskuuta 1961.
Sakasti rakennettiin 1893. Kastemalja on peräisin 1100-luvulta. Kirkossa on näytteillä maalaus, jonka oletetaan esittävän Kristusta. Maalaus on tehty aikaisintaan 1200-luvulla.
Luxemburg-vuodot

Luxemburg-vuodot eli Luxembourg Leaks (tunnetaan myös lyhenteillä Lux Leaks tai LuxLeaks) on kansainvälisistä tutkivista journalisteista koostuvan International Consortium of Investigative Journalists -ryhmän vuonna 2014 tekemä paljastus, jossa julkaistiin salassa pidettävää aineistoa Luxemburgin veroparatiisissa tapahtuneesta ulkomaisten yritysten veronkevennysohjelmasta. LuxLeaks ei nimestään huolimatta ole osa Wikileaksin suurta asiakirjapaljastusta vaan erillinen tapahtumaketju.
LuxLeaksissa paljastettiin noin 300 ulkomaalaisyritystä, jotka ovat tehneet veronkierroksi määriteltävää verosuunnittelua suoraan Luxemburgin viranomaisten myötävaikutuksella.
Luxemburg Leaks-paljastus alkoi 6.11.2014 kun eräiden sanomalehtien yhteenliittymä julkaisi ensimmäisen osittaisen luettelon erinäisistä verosopimuksista (LuxLeaks 1), joita oli tehty joidenkin kansainvälisten yritysten sekä Luxemburgin veroviranomaisten välillä. Toinen osa luettelosta (LuxLeaks 2) julkaistiin joulukuun alkupuolella 2014, sisältäen tiedostoja mm seuraavista yrityksistä: Deloitte, KPMG ja Ernst &amp; Young.
Asiakirjat julkisuuteen vuosi PricewaterhouseCoopers -konsulttitoimiston entinen työntekijä Antoine Deltour, joka omien sanojensa mukaan kopioi dokumentit työpaikallaan vuonna 2010. Hänen alkuperäisenä tarkoituksenaan ei ollut vuotaa dokumenttien sisältöä julkisuuteen. Hän tosin antoi ne ranskalaiselle journalistille, joka julkaisi ne kaksi vuotta myöhemmin kansainvälisen tutkivien journalistien yhteenliittymän, ICIJ:n (International Consortium of Investigative Journalists:in) nettisivuilla.
Paljastetuissa asiakirjoissa mainitaan myös neljä suomalaisyritystä: rakennusyhtiö SRV, pakkausyhtiö Huhtamäki, Suomen Lähikauppa (johon kuuluvat muiden muassa Siwa ja Valintatalo) ja metsäalan rahaston konsulttiyhtiö Dasos Capital Oy. Mukana on myös kolme Suomeen kiinteässä yhteydessä olevaa ulkomaalaisyritystä, joista kaksi on pohjoismaisia sijoitusyhtiöitä: IK Investment Partners ja Altor Funds. Kolmas yhtiö on yhdysvaltalainen vahinkovakuutusyhtiö AIG, jonka suomalainen tytäryhtiö kuuluu Luxemburgin verottajan kanssa tehtyyn ennakkosopimukseen.
Suomalaisia yhtiöitä avusti "verotuksen optimoinnissa" luxemburgilainen rahoitusviranomainen Marius Kohl. Asiakirjojen tultua julkisuuteen alettiin julkisuudessa monella taholla kutsumaan näitä, sinänsä Luxemburgin lain mukaisia, yritysten vero-optimointeja (eng. "fiscal optimization") veronkierroksi.
Veselin Tsinzov

Veselin Tsinzov (; s. 29. heinäkuuta 1986 Samokov) on bulgarialainen maastohiihtäjä. Tsinzov edustaa seuratasolla Alexander Logisticsia.
Tsinzov debytoi maastohiihdon maailmancupissa joulukuussa 2007 Rukalla ollen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 84. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2010 Rybinskin 30 kilometrin kilpailusta sijoituttuaan sijalle 21. Tsinzovin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on 14. sija, jonka hän saavutti Szklarska Poreban 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailusta tammikuussa 2014.
Tsinzov on osallistunut kaksiin talviolympialaisiin vuosina 2010 ja 2014. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on 41. sija vuoden 2015 kisojen 15 kilometriltä Sotšista. Samojen kisojen joukkuesprintissä hän oli 19. Tsinzov on osallistunut myös viisiin MM-kilpailuihin, jossa hänen paras sijoituksensa on niin ikään 41. sija vuoden 2009 MM-kisojen 50 kilometriltä.
Milton Caniff

Milton Arthur Caniff (28. helmikuuta 1907 Hillsboro, Ohio – 3. huhtikuuta 1988 New York) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka loi seikkailusarjat "Terry and the Pirates" ja "Steve Canyon". Ne tunnettiin taitavasta piirrostyöstään, jännittävyydestään ja huumoristaan.
Caniff valmistui vuonna 1930 Ohion osavaltionyliopistosta. Seuraavina vuosina hän piirsi New Yorkissa Associated Pressille useita sarjakuvia. Caniff kehitti "Terry and the Pirates" -sarjan vuonna 1934 ja piirsi sitä seuraavan kahdentoista vuoden ajan. Toisen maailmansodan aikana hän piirsi myös "Male Call" -nimistä sarjakuvaa Yhdysvaltain armeijan lehtiin. Sodan jälkeen hän joutui lopettamaan "Terryn" piirtämisen vaihdettuaan syndikaattia, jolle jäivät sarjan oikeudet. Niinpä Caniff esitteli 1947 uuden sankarin, lentäjä Steve Canyonin, jonka seikkailuja hän siitä alkaen piirsi. Caniff jatkoi tätä sarjaa kuolemaansa asti.
Caniff oli National Cartoonists Societyn perustajajäsen ja sai vuonna 1947 ensimmäisen seuran myöntämän Reuben-palkinnon. Hänelle myönnettiin toinenkin Reuben vuonna 1972. Seura jakaa nykyään hänen mukaansa nimettyä Milton Caniff -elämäntyöpalkintoa.
Mitre Sports International

Mitre Sports International on vuonna 1817 Huddersfieldissä, Englannissa perustettu yritys, joka valmistaa urheiluvälineitä jalkapalloon, rugbyyn ja verkkopalloon. Yritys on nykyisin Pentland Groupin omistuksessa ja sen päämaja sijaitsee Finchleyssä, Englannissa. 
Mitren perusti vuonna 1817 Benjamin Crook. Sana mitre tarkoittaa englannin kielellä hiippaa. Nykyisin Mitre valmistaa jalkapallovälineistä palloja, maalivahdin hanskoja, säärisuojia, vaatteita, kenkiä ja muuta oheistavaraa. Rugbyvälineistä Mitre valmistaa nykyisin palloja, vaatteita, kenkiä, suojia sekä muita tavaroita. Verkkopallovälineistä Mitre valmistaa vain palloja, laukkuja ja muuta tavaraa.
Jalkapallomaajoukkueista El Salvador pukeutuu Mitren asuihin. Myös muun muassa The Football League käyttää kaikissa turnauksissaan Mitren palloja. Verkkopallossa Englannin ja Etelä-Afrikan maajoukkueet pukeutuvat Mitren asuihin. Yksittäisistä pelaajista muun muassa australialainen jalkapallomaalivahti Mark Schwarzer käyttää Mitren hanskoja.
Piirrosvideo

Piirrosvideo (valkotauluvideo, tussivideo) on elävään piirtämiseen perustuva video, jossa yleensä kerrotaan jokin tarina. Englanniksi videoita kutsutaan nimillä whiteboard animation, animated doodling tai video scribing. Piirrosvideoita on käytetty viestinnässä ja tarinankerronnassa kansainvälisesti suhteellisen laajasti 2000-luvulta alkaen. Suomessa ilmiön suosio kasvaa jatkuvasti.
Historia.
UPS:n mainokset vuodesta 2007 alkaen olivat tienraivaaja ja tulivat hyvin tunnetuiksi Yhdysvalloissa.
Kansainvälisesti piirrosvideo sai nykymuodossaan alkunsa vuonna 2009 RSA:n promootiovideoista. Näissä videoissa ajattelun ammattilaiset esittelivät teorioita tai käsitteitä samalla kun videolla piirtävä käsi kuvitti ja täydensi näitä puheita. Videoista tuli hyvin suosittuja YouTubessa, ja suosituimmilla videoilla on yli 11 miljoonaa katsojaa. 
Ennen internetiä ilmiötä kehitti Suomessa eteenpäin Kylli Koski, jonka satuja Yle televisioi.
Tekniikka.
Piirrosvideo toteutetaan yleensä niin, että piirtäjä piirtää alustalle (valkotaulu, paperi) ja kuvaa koko piirtämisen prosessin, joka sitten nopeutetaan sujuvaksi tarinaksi ja rytmitetään puheeseen sopivaksi videoeditoinnin keinoin. Joissakin piirrosvideoissa on myös animoituja osioita. Piirrosvideoita on tehty myös siten että piirtäjä piirtää samalla kun hän tai joku muu puhuu.
Käyttötarkoitukset.
Piirrosvideoita käytetään muun muassa koulutukseen, mainontaan, markkinointiin, taiteeseen ja organisaatioiden sisäiseen viestintään. Usein piirrosvideot julkaistaan internetissä esim. Youtube- tai Vimeo-palveluissa. Piirrosvideoiden on todettu saavan enemmän katsojakertoja kuin perinteiset videoanimaatiot.
Viron alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

Viron alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue (viroksi U20 noortekoondis) edustaa Viroa jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa ja muissa kansainvälisissä nuoren otteluissa. 
Joukkue on myös pelannut Viron pääsarjassa Meistriliigassa, viimeksi kaudella 2016–2017, jolloin sijoittui viimeiseksi eli neljänneksi saavutettuaan yhden voiton.
Vuoden 2023 nuorten maailmanmestaruuskilpailujen 1. divisioonan B-lohkossa pelannutta joukkuetta valmensi Aleksandr Barkov vanhempi. Nykyinen valmentaja on suomalainen Simo Luukkainen.
Kokoonpano.
Päävalmentaja: Simo Luukkainen
Apuvalmentaja: Turo Teittinen
Apuvalmentaja: Otto Myllynen
Manageri: Jüri Rooba
Huoltaja: Juha Ronka
Kiropraktikko: Martin Kumm
Tiedottaja: Maarja Kirtsi
Fysioterapeutti: Oliver Papp
Jussi Oksanen (poliitikko, päätoimittaja)

Johan Leonard (Jussi) Oksanen (15. huhtikuuta 1889 Asikkala – 25. syyskuuta 1945 Mäntyharju) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko. Hän työskenteli muun muassa "Kalevan" päätoimittajana ja toimi Kansallisen Edistyspuolueen puoluesihteerinä.
Elämä.
Oksasen vanhemmat olivat varusmestari Aatto Oksanen ja Vilhelmiina Sundqvist. Hän kiinnostui jo varhain politiikasta ja oli 20-vuotiaana perustamassa Suomalaisen puolueen Hämeen osastoa. 1919 hän osallistui Kansallisen Edistyspuolueen Oulun osaston perustamiseen, 1925 hänet valittiin puolueen puoluesihteeriksi. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1930 asti ja lyhyen aikaa vielä vuonna 1945. Puolueessa hän ajoi tunnettuna raittiusmiehenä kieltolain tiukkaa valvontaa, mutta myös muun muassa puolustusmenojen supistamista ja pienviljelijöiden aseman parantamista.
Oksasen lehtimiesura alkoi jo 1906 tamperelaisessa "Aamulehdessä", jatkui sitten lyhyen aikaa Raahessa ja taas Tampereella, kunnes hänet kutsuttiin 1912 oululaisen "Kaiku"-lehden päätoimittajaksi. 1919 hän siirtyi kilpailevan "Kalevan" päätoimittajaksi vuoteen 1925 saakka. Häntä pidettiin vakaana ja harkitsevana lehtimiehenä, vaikkakin hän kirjoitti myös pakinoita nimimerkillä ”Juhani”. Palattuaan puoluesihteerikauden jälkeen takaisin Kalevan päätoimittajaksi 1930, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1944, Oksanen kohtasi äärioikeiston lehteä vastaan suuntaamaa kritiikkiä ja jopa mielenosoituksia.
Oksasen tärkein harrastus oli raittiustyö. Hän oli kiinnostunut myös teatterista ja toiminut harrastajanäyttelijänä, esiintyen muun muassa Väinämöisen ja merirosvokapteeni Rinaldo Rinaldinin rooleissa. Oulussa hän toimi aktiivisesti myös teatterihallinnossa.
Perhe.
Oksasen puoliso vuodesta 1907 oli Lyyli Toivola (1889-1955). Perheeseen syntyi viisi tytärtä, joista neljä oli opettajia, ja poika Vilho Juhani. Hän kaatui luutnanttina jatkosodassa kesän 1944 torjuntataisteluissa Kannaksella.
Karhula (lehti)

Karhula: puolueeton paikallislehti oli vuosina 1959–1972 kerran viikossa ilmestynyt paikallislehti Karhulan kauppalassa. Lehteä julkaisi Yrjö Rasi. Lehteä oli perustamassa toimittaja Veikko Ennala Yrjö ja Aili Rasin rahoittamana. Lehti oli 8-sivuinen ja se painettiin Myllykosken Kirjapaino Oy:ssä. Parhaimmillaan lehden levikki oli 7000 kappaletta, josta 700 kappaletta oli irtonumeromyyntiä ja loput tilattavia lehtiä. Veikko Ennala oli vuoden "Karhula"-lehden päätoimittajana ja hänen lähtiessään lehden levikki romahti.
Tax Justice Network

Tax Justice Network (TJN) on tutkijoista ja aktivisteista muodostettu painostusryhmä, jonka huolena on veronkierron, verojen välttämisen ja veroparatiisien haitallinen vaikutus maailman talouteen. Ryhmän mukaan verot voivat olla tärkeänä apuna luotaessa sosiaalisesti oikeudenmukaisempaa yhteiskuntaa.
Tax Justice Network International Secretariat Limited on Englannissa toimiva yhtiö, jota johtaa voittoa tavoittelematon Belgiaan rekisteröity järjestö nimeltään "Tax Justice Network Association Sans But Lucratif".
TJN julkaisee Financial Secrecy Index -nimistä luetteloa maailman veroparatiiseista ja niihin rinnastettavista taloudellisen salailun sallivista maista. 
TJN:n perustettiin vuonna 2003 Porto Alegressa pidetyssä Maailman sosiaalifoorumin (World Social Forum) kokouksessa. Järjestön päämaja on Lontoossa ja sitä johtaa John Christensen.
Capua

Capua on kaupunki ja kunta Etelä-Italiassa Casertan maakunnassa Campanian alueella. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Napolista pohjoiseen.
Capuassa oli noin 19 000 asukasta vuonna 2013 ja sen pinta-ala on noin 49 neliökilometriä.
Historia.
Antiikki.
Antiikin aikana nykyisen Capuan paikalla sijaitsi Casilinumin kaupunki. Nimensä nykykaupunki on saanut kuitenkin antiikin ajan Capuan kaupungista, joka sijaitsi eri paikassa, noin neljän kilometrin päässä nykyisen Santa Maria Capua Veteren paikalla. Antiikin Capuan tuhouduttua sen asukkaat siirtyivät vuonna 856 helpommin linnoitettavaan paikkaan Casilinumin paikalle ja antoivat sille aiemman asuinpaikkansa nimen. Tämä selittää kaupungin nimen siirtymisen.
Lentolippu

Lentolippu on lentoyhtiön tai matkatoimiston myöntämä tosite, joka vahvistaa, että henkilö on ostanut paikan lennolta. Esittämällä lentolipun lentoaseman lähtöselvityksessä matkustaja saa tarkastuskortin, joka oikeuttaa matkustajan nousemaan lentokoneeseen.
Alun perin lentoliput kirjoitettiin käsin. Nykyisin sähköiset liput () ovat korvanneet käsin kirjoitettavat liput. Ensimmäinen sähköinen lentolippu kirjoitettiin vuonna 1994, ja esimerkiksi IATA:n jäsenlentoyhtiöt siirtyivät käyttämään pelkästään sähköisiä lentolippuja 1. kesäkuuta 2008 alkaen.
Lähtökohtaisesti lentolippu kelpaa vain sen lentoyhtiön lennolla, jolle se on ostettu. Monilla lentoyhtiöillä on myynnissä kuitenkin matkaehdoiltaan joustavampia lippuja tavanomaista kallimmalla hinnalla. Joustavammalla lipulla matkustaja saattaa saada oikeuden muuttaa lentonsa ajankohtaa tai perua sen matkan kokonaan saaden osittaisen tai täydellisen hyvityksen matkan hinnasta. Lippujen hinnat ja ehdot vaihtelevat merkittävästi lentoyhtiöiden välillä.
Yhdellä lentolipulla voi matkustaa vain yksi henkilö. Jos useampi henkilö ostaa lipun yhdellä kertaa, liput voidaan yhdistää saman varausnumeron alle. Näin ryhmää käsitellään yhtenäisenä varausjärjestelmissä.
Lipun rakenne.
Lentoyhtiöstä ja paikallisista käytännöistä riippuen lipun sisältö saattaa vaihdella. Yleensä lippu sisältää vähintään matkustajan nimen, lipun myöntäneen lentoyhtiön nimen (ja logon), lipun numeron (alussa kolminumeroinen lentoyhtiökoodi), matkan lähtöaseman, määränpään, mahdolliset välilaskut ja vaihtolennot, lentojen numerot, lähtöajat ja päivämäärät, jolloin lippu on voimassa. Lisäksi lipussa on usein mainittu lipun hintaan sisältyvä matkatavaran määrä, lipun hinta eriteltynä (verot, polttoainemaksut, valuutanvaihtokurssit ja muut kulut), maksutapa sekä hinnoitteluperustelutunnus (), joka viittaa etukäteen määriteltyihin matkaehtoihin ja lipun vaihtoa sekä hyvitystä koskeviin rajoituksiin.
Paperisista lentolipuista luopuminen.
Kansainvälinen ilmakuljetusliitto IATA ilmoitti jäsenlentoyhtiöidensä luopuvan paperisista lentolipuista 1. kesäkuuta 2008 alkaen. Käytännössä muutos koskee lähes kaikkia maailman lentoyhtiöitä. Sellaiset lentoyhtiöt, jotka eivät ole IATA:n jäseniä, saattavat kuitenkin yhä myöntää paperisia lentolippuja.
Paperisiin lentolippuihin liittyi riski lippujen jälleenmyynnistä tai väärinkäytöstä. Lippuja, jotka olivat jäämässä käyttämättömäksi kaupattiin pimeillä markkinoilla eteenpäin. Lipun alun perin ostanut henkilö myi lipun kolmannelle osapuolelle, ja kirjasi tämän matkatavarat lähtöasemalla oman nimensä alle lähtöselvityksessä. Näin lipulla saattoi matkustaa joku muu kuin henkilö, jonka nimiin lippu oli kirjattu.
Ernie Bushmiller

Ernest (Ernie) Paul Bushmiller (23. elokuuta 1905 New York – 15. elokuuta 1982 Stamford, Connecticut) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka piirsi vuodesta 1925 alkaen strippisarjakuvaa "Ulla" ("Nancy", alun perin "Fritzi Ritz").
New Yorkin Bronxista kotoisin ollut Bushmiller työskenteli koulun jälkeen apulaisena "New York World" -lehdessä ja suoritti kursseja National Academy of Designissa. Vuonna 1925 hän alkoi piirtää sarjakuvaa "Fritzi Ritz", jonka Larry Whittington oli aloittanut kolme vuotta aiemmin, mutta siirtynyt sittemmin toiseen lehteen. Viehättävästä sankarittaresta kertonut sarja lisäsi suosiotaan Bushmillerin kaudella. Vuonna 1933 Bushmiller lisäsi sarjaan uuden hahmon, Fritzi Ritzin siskontyttären Ullan ("Nancy"), joka kohosi muutamassa vuodessa uudeksi päähenkilöksi. Ullan ystävä Pelle ("Sluggo") ilmaantui sarjaan vuonna 1938, jolloin myös sarjan nimeksi muutettiin "Nancy". Bushmiller teki "Ullasta" yksinkertaisen vitsisarjan, jonka huumori oli usein visuaalista ja piirrostyyli taloudellisen yksinkertaista.
Bushmiller palkittiin National Cartoonists Societyn Reuben-palkinnolla vuonna 1976. Hän jatkoi "Ullan" piirtämistä 1970-luvun lopulle saakka, jolloin joutui etenevän Parkinsonin taudin vuoksi luovuttamaan piirtämisen Will Johnsonille ja Al Plastinolle. Bushmiller kuitenkin valvoi sarjan tekemistä kuolemaansa asti. Sarjalla on myöhemmin ollut useita piirtäjiä, ja se ilmestyy edelleen.
Vaikka huumorinsa tason suhteen "Ullaa" ei ole pidetty tavanomaisesta poikkeavana sarjakuvana, Bushmiller on saavuttanut maineen ”esimerkillisenä” sarjakuvantekijänä, joka edusti taloudellista piirrostyyliä ja kerrontatapaa puhtaimmillaan. On sanottu, että hänen stripeissään ei ole yhtään ylimääräistä viivaa ja jokainen visuaalinen elementti palvelee jollain tavalla vitsiä. Muun muassa sarjakuvataiteilija Art Spiegelman on analysoinut Bushmillerin tapaa piirtää monesti strippien taustalle kolmen kiven kasoja: kaksi kiveä olisi ”kivipari”, joten kolme on pienin määrä, jolla voidaan ilmaista paikalla olevan kiviä kiinnittämättä niihin epäoleellista huomiota; neljäkin toimisi, mutta Bushmiller ei olisi piirtänyt ylimääräistä kiveä, koska sitä ei tarvittu. Myös Scott McCloud on julistautunut Bushmiller-faniksi.
Frans Voimio

Frans Jalmari Voimio (sukunimi aik. Wahlroos; 13. elokuuta 1888 Eurajoki – 9. helmikuuta 1948 Eura) oli suomalainen pienviljelijä, arkkiveisujen tekijä, ja säkinkantaja.
Voimio saavutti kuuluisuutta voimillaan ja oli erikoistunut säkin kantamiseen. Hän taivalsi 50 kg hiekkasäkki selässään satoja kilometrejä ja kruunasi uransa kävelemällä aina Haaparannalle asti samanlainen taakka hartioillaan. Matkaa tuli silloin yli 1000 km. Hän laati humoristisia viisuja lemmestä ja tihutöistä.
Teoksia.
Nimellä "Frans Wahlroos":
Nimellä "Frans Voimio":
Billy the Kid – Henkipatto

Billy the Kid – Henkipatto (The Left Handed Gun) on vuonna 1958 ensi-iltansa saanut Arthur Pennin esikoiselokuva.
Juoni.
Pat Garret ampuu vasenkätisen Billy The Kidin.
Tuotanto.
1950-luvun puolessa välissä Gore Vidal teki televisiokäsikirjoituksen Billy the Kidin kuolemasta, ja Robert Mulligan ohjasi siitä ”The Philco-Goodyear Television Playhouse”-sarjaan jakson nimeltä ”The Death of Billy the Kid”, senkin pääosassa Paul Newman. 
Vastaanotto.
Yhdysvalloissa elokuva oli taloudellinen floppi, mutta ranskalaiset kriitikot ylistivät sitä rohkeasta erottautumisesta perinteisestä westernistä. Se voitti vuonna 1961 Belgian filmikriitikoiden palkinnon.
Heikki Nurhonen

Henrik (Heikki) Nurhonen (17. helmikuuta 1865 Viipuri – 7. marraskuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen arkkiveisujen tekijä, kustantaja, toimittaja ja kirjaltaja.
Nurhosen vanhemmat olivat palovartija Henrik Nurhonen ja Eva (o.s. Kulha). Veli oli humorististen Lapatossu-juttujen kirjoittaja Juho Nurhonen. He olivat molemmat ammatiltaan latojia. Nurhosen puoliso oli Maria (o.s. Glader).
Nurhonen toimi latojan työnsä ohessa kustantajana ja toimittajana sekä kirjapainojen hoitajana ja omistajana. Nurhonen kustansi myös omia kirjallisia teoksiaan ja veljensä Lapatossu kertomukset. Nurhonen työskenteli pääasiassa Helsingissä. Vuosina 1912–1914 hän toimi Käkisalmessa.
Teoksia.
Nimimerkillä "H. &amp; J.-nen" (Heikki ja Juho Nurhosen yhteisesti käyttämä nimimerkki):
Richard F. Outcault

Richard Felton Outcault (14. tammikuuta 1863 Lancaster, Ohio – 25. syyskuuta 1928 Flushing, New York) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä. Hän loi varhaisen sarjakuvahahmon The Yellow Kidin, jolla oli merkittävä vaikutus sarjakuvan kehitykseen.
Outcault opiskeli taidetta Cincinnatissa ja myöhemmin Pariisissa. Hän piirsi 1880-luvulla "Judge" ja "Life"-nimisiin huumorilehtiin. Vuodesta 1885 hän piirsi Joseph Pulitzerin julkaisemaan "New York Worldiin" pääasiassa slummien elämää kuvanneita pilapiirroksia. Kuuluisa The Yellow Kid (”Keltainen poika”) syntyi 16. helmikuuta 1895, kun Outcault piirsi "New York Worldin" värillistä koepainosta varten yöpaitaan pukeutuneen pojanviikarin. Hahmo muodostui hyvin suosituksi ja alkoi esiintyä säännöllisesti lehden sivuilla. Yöpaidan etumukseen oli yleensä kirjoitettu slangilla jokin viesti. Vuonna 1896 William Randolph Hearst päätti palkata Outcaultin omaan "New York Journal" -lehteensä. Hearst ja Pulitzer kilpailivat jonkin aikaa Outcaultista tekemällä hänelle kilpailevia palkkatarjouksia, kunnes Pulitzer antoi periksi ja palkkasi Outcaultin tilalle George Luksin piirtämään Yellow Kidiä. Halpamaisena pidetty kamppailu suositusta piirtäjästä ja hahmosta johti käsitteen keltainen lehdistö syntyyn.
Outcault siirtyi vuonna 1897 "The New York Heraldiin", johon hän loi vuonna 1902 toisen merkittävän sarjakuvansa, "Buster Brownin". Myös Buster Brown -hahmo muodostui hyvin suosituksi ja sitä käytettiin myöhemmin monenlaisten tuotteiden mainonnassa.
Sulo Enkiö

Sulo Lahja Enkiö (vuoteen 1928 asti Enqvist, 3. maaliskuuta 1903 Lappvesi – 12. joulukuuta 1975) oli Suomen merivoimien kommodori, joka palveli monipuolisesti eri merisodankäynnin tehtävissä. 
Enkiö kävi Merisotakoulun 1925 ja kouluttautui sukellusveneisiin Italiassa 1927–1928. Tämän jälkeen hän palveli Suomen sukellusvenekoulun johtajana 1928–1930 ja sukellusvenelaivueen päällikkönä 1930–1938. Samalla Enkiö kävi Ruotsin sotakorkeakoulun 1935. Talvisodan aikana Enkiö toimi toimistopäällikkönä merivoimien esikunnassa. Jatkosodan aikana hän oli laivasto-osaston päällikkönä 1941–1943. Vuonna 1943 hän oli sotilasasiamiehenä Italiassa. Merisotakoulun johtajana hän toimi 1944 sekä 1946–1947. Hän myös opetti Sotakorkeakoulussa 1947–1948. Tämän jälkeen hän toimi jälleen sotilasasiamiehenä 1948–1953 tällä kertaa Yhdysvalloissa. Turun laivastoaseman päällikkönä hän oli 1953–1954. Pääesikunnan varusteluosaston päällikkönä hän toimi 1954–1957. Eteläisen Uudenmaan sotilaspiiriä Enkiö komensi 1957–1963. 
Ylennykset: aliluutnantti 1925, luutnantti 19226, kapteeniluutnantti 1930, komentajakapteeni 1936, komentaja 1941, kommodori 1947.
Ragnar Hakola

Ragnar Alfons Hakola (vuoteen 1908 asti Hagman) (11. lokakuuta 1896 Himanka – 20. marraskuuta 1975) oli Suomen merivoimien kommodori, joka palveli monissa laivaston johtotehtävissä.
Hakola kävi Ranskan merisotakoulun 1919–1923 sekä Englannin kuninkaallisen laivaston tykistö- ja viestikoulun 1930. Hakola toimi jo vuodesta 1918 alkaen laivaston tehtävissä ja toimi Merisotakoulun johtajana 1930–1933. Panssarilaiva Väinämöisen päällikkönä hän oli 1933–1938. Vuosina 1938–1940 Hakola toimi merivoimien esikuntapäällikkönä myös talvisodan ajan. Jatkosodan aikana vuodesta 1941 alkaen hän komensi Turun laivastoasemaa. Hakola erosi vakinaisesta palveluksesta 1944. Myöhemmin hän toimi Kaukaan tehdas Oy:n liikennepäällikkönä. 
Ylennykset: aliluutnantti 1922, luutnantti 1924, kapteeniluutnantti 1926, komentajakapteeni 1929, komentaja 1934, kommodori 1940.
Arne Hoel

Arne Hoel (5. huhtikuuta 1927 Skoger, Drammen – 10. syyskuuta 2006 Nordstrand, Oslo) oli norjalainen mäkihyppääjä. Hän edusti oslolaista Lyn-seuraa.
Hoel sijoittui olympialaisissa kuudenneksi Oslossa 1952 ja 11:nneksi Cortina d'Ampezzossa 1956. Hän oli kolmas Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa vuodenvaihteessa 1958–1959.
Hoel voitti Holmenkollenin kisojen mäkihypyn vuosina 1948, 1951 ja 1959. Ruotsin hiihtokisojen mäkihypyn hän voitti 1947. Salpausselän kisoissa hän oli parhaimmillaan toinen 1950.
Suomen euroviisukarsinta 2008

Suomen euroviisukarsinta 2008 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 2008 Eurovision laulukilpailuun. Karsinnassa kilpaili 12 artistia, jotka Yleisradio oli kutsunut kilpailuun. Aluksi kolmena peräkkäisenä perjantai-iltana 8.–22. helmikuuta 2008 kunakin neljästä kilpailijasta kaksi valittiin puhelinäänestyksellä finaaliin. Loput kuusi kilpailijaa kohtasivat 1. maaliskuuta Helsingin Kulttuuritalolla pidetyn finaalin aluksi järjestetyssä toisessa mahdollisuudessa, josta kaksi valittiin vielä finalisteihin. Tätä seurasi kahdeksan kappaleen finaali, josta kolme parasta valittiin superfinaaliin, jossa voittaja valittiin. Koko lähetyksessä valinnat suorittivat yksin puhelinäänestäjät.
"Keltaisella taustalla olevat esitykset pääsivät finaaliin.
Romain Hamouma

Romain Hamouma (s. 29. maaliskuuta 1987 Lure) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa AS Saint-Étienneä. Oikeajalkainen Hamouma on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Hamouma aloitti uransa aikuisten tasolla vuonna 2005 Besançon RC:ssä. Hän edusti seuraa vuoteen 2009 asti. Vuonna 2009 Hamouma siirtyi Ligue 2:ssä tuolloin pelanneeseen Stade Lavallois Mayenne FC:hen eli Lavaliin. Hamouma edusti Lavalia vain kauden 2009–2010 ajan tehden 35 pelissä 10 maalia. Kesällä 2010 Hamouma siirtyi ensimmäistä kertaa urallaan Ligue 1-seuraan, SM Caeniin. Liigadebyytti tapahtui elokuussa 2010 Lyonia vastaan ja avausmaali syntyi joulukuussa 2010 Stade Rennaisia vastaan. Heinäkuussa 2012 Hamouma siirtyi Caenista toiseen Ligue 1-seuraan, AS Saint-Étienneen. Avausmaali uuden seuran paidassa syntyi heti Hamouman debyyttiottelussa Saint-Étiennen paidassa Lille OSC:ia vastaan elokuussa 2012.
Maajoukkueura.
Ranskalainen Hamouma voi edustaa aikuisten maajoukkuetasolla myös Algeriaa, sillä hänen isän puolen isoisänsä on kotoisin sieltä. Hamouma kuitenkin on sanonut, että tuntee itsensä ranskalaiseksi ja haluaa edustaa tulevaisuudessa Ranskaa.
Suomen kielen etymologinen sanakirja

Suomen kielen etymologinen sanakirja on 1950-luvulla aloitettu ja 1980-luvulla loppuun saatettu sanakirja suomen kielen etymologiasta. Seitsenosaisessa teoksessa on kaikkiaan 2 293 sivua. Teoksen ensimmäinen osa ("aaja–knaappu") ilmestyi vuonna 1955 professori Y. H. Toivosen toimittamana. Toivonen aloitti myös toisen osan ("ko–palvoa") toimitustyön ja ehti siinä "n"-kirjaimella alkaviin sanoihin asti, mutta työ jäi kesken hänen kuollessaan. Sen saattoivat valmiiksi Erkki Itkonen ja Aulis J. Joki, jotka sitten toimivat sanakirjan toimittajina kuudenteen osaan asti. Viidennessä ja kuudennessa osassa oli heidän lisäkseen kolmantena toimittajana Reino Peltola. Seitsemäntenä osana ilmestyi Satu Tannerin ja Marita Cronstedtin koostama hakemisto-osa.
Teoshanke aloitettiin jo vuonna 1930, kun professori E. N. Setälän aloitteesta perustettiin etymologista sanakirjaa varten tutkimuslaitos "Suomen suku". Sen päätoimisena tutkijana aloitti Toivonen. Myöhemmin vuosina 1933–1953 Toivonen jatkoi tutkimuslaitoksen johtajana professorintyönsä ohella. Näin muodostui "Etymologinen arkisto", joka sisältää suomen ja sen sukukielten sanaston historiaa sekä kielitieteellisesti että asia- ja kulttuurihistoriallisesti selvittävää aineistoa.
Olli Heikinpoika

Olli Heikinpoika (mainitaan 1548–1608) oli neljänneskuntamies ja talollinen ainakin 60 vuotta.
Heikinpoika mainitaan maakirjassa Asikkalan Vesivehmaan kylässä ensimmäisen kerran 1548, jolloin hän maksoi veroa pienimmän veroluvun eli 1/24 koukun mukaan. Mahdollisesti hän oli sukua samaa taloa 1546-1549 hallinneelle Lasse Ollinpojalle, sillä miehet maksoivat 1550 yhteisen savuveron. Heikinpojan äidin mainitaan saaneen sakkoja lyötyään naapuriaan Kaarina Yrjöntytärtä 1553. Myös Heikinpoika itse sai useita käräjätuomioita väkivaltaisuudesta, esimerkiksi katkaistuaan naapurikylän isännän reisiluun ja lyötyään kotikylänsä emännältä nenän murskaksi. Hän oli kuitenkin myös tarmokas tilallinen, 1570-luvulla hänellä oli jo 1/4 koukkua verotettavaa eli kuusinkertaisesti vuoteen 1548 nähden. 1576 Heikinpoika mainitaan Asikkalan neljänneskunnan veronkantajana, laaja veronkantoalue ulottui kirkonkylästä Kalkkisiin ja nykyisen Heinolan puolelle. 1580-luvulla hänellä oli jo 7/24 koukkua maata, 1589 hänen todettiin olleen kylän toiseksi suurimman talon omistaja, jolla oli eniten hevosia. 1595 Heikinpoika oli käräjillä todistajana Maalin Sipintyttären tappojutussa, 1607 hän kylvi kylän suurimman alan viljaa eli puoli pannia ja hänellä oli neljä renkiä. Viimeisen kerran Olli Heikinpoika mainitaan verojen maksajana 1608, joten hän lienee kuollut pian sen jälkeen. Hänen perustamansa talo on silti yhä jälkeläisten hallussa, Ala-Pietilän sukutilana.
Biskajanlahden taistelu

Biskajanlahden taistelu () oli toisen maailmansodan meritaistelu, joka käytiin Britannian kuninkaallisen laivaston risteilijöiden ja Kriegsmarinen saattajaosaston välillä Biskajanlahdella 28. joulukuuta 1943. Taistelussa tuhoutuivat saksalaiset hävittäjä "Z27" sekä torpedoveneet "T25" ja "T26". Alusten 740 miehestä jäi henkiin ainoastaan 293.
Taustaa.
Vuonna 1943 Kriegsmarine koki välttämättömäksi Biskajanlahden saattajaosaston vahvistamisen, sekä alueen sukellusvenetukikohtien alusten, että alueelle saapuvien rahtialusten suojaamiseksi. Vaikka Saksa ei ollut samalla lailla riippuvainen meriteiden kautta tulevasta rahdista niin Kauko-Idästä tuotavien strategisten raaka-aineiden merkitys oli kuitenkin niin suuri, että materiaaleja kuljettavien rahtialusten suojaamista Ranskan satamiin pidettiin tärkeänä ja niiden suojaksi lähetettiin jopa viisi hävittäjää kerrallaan.
Heinäkuussa hävittäjät "Z23", "Z32" ja "Z37" suojasivat "Himalayaa", elokuun alussa "Z23" ja "Z32" purjehtivat aina Ortegalin niemen tasalla kohdatakseen "Pietro Orsedon" ja 23. joulukuuta "Z23", "Z24", "Z27", "Z37" ja "ZH-1" saattoivat "Osornon" Girondeen.
Taistelu.
Tapaninpäivän iltana 1943 lähtivät merelle hävittäjät "Z23", "Z24", "Z27", "Z32" ja "Z37" sekä kuusi 4. torpedovenelaivueen () alusta "T22", "T23", "T24", "T25", "T26" ja "T27" kohdatakseen saarronmurtaja "Alsteruferin". Rahtialus oli kuitenkin jo upotettu, ja sen sijaan osasto kohtasi Britannian kuninkaallisen laivaston risteilijät HMS "Glasgow’n" ja HMS "Enterprisen". Tyynellämerellä saksalaisalukset olisivat olleet nopeampia ja niissä oli enemmän saman kokoisia tykkejä kuin risteilijöissä, mutta kovassa merenkäynnissä risteilijöiden etuna oli vakaus ja parempi kyky säilyttää nopeus.
Seuranneessa taistelussa tuhoutuivat "Z27", "T25" ja "T26".
Seuraukset.
Uponneilla aluksilla olleista 740 miehestä pelastui ainoastaan 293. Sukellusvene "U-618" poimi merestä 21 ja "U-505" 34 miestä. Espanjan laivaston hävittäjät pelastivat kuusi miestä, Britannian kuninkaallisen laivaston miinanraivaajat 64 ja irlantilainen rahtialus 168.
Kuudes aisti (televisiosarja)

Kuudes aisti () on norjalainen vuonna 2013 tuotettu dekkaritelevisiosarja. Sarjan ovat tuottaneet Bent Roglien, Ole Marius Araldsen, Lasse Hallberg ja Anne Kolbjørnsen, käsikirjoittaneet Ole Marius Araldsen ja Kjersti Ugelstad sekä ohjanneet Alexander Andresen ja Thom Hell. Sarjasta on tähän mennessä ilmestynyt kaksi tuotantokautta, joihin kuului yhteensä kaksikymmentä jaksoa. Kuudennen aistin pääosaa näyttelee Kyrre Haugen Sydness. Suomessa sarjaa näyttää Nelonen kaksi jaksoa kerrallaan. Ensimmäiset kaksi jaksoa tulivat 1. tammikuuta 2015.
Juoni.
Sarja kertoo komisario Viggo Lustista (Kyrre Haugen Sydness), jonka tytär Christina (Ida Leonora Valestrand Eike) on kadonnut viisivuotiaana reilut neljä vuotta sitten. Viggon ex-vaimo Sofie (Marte Engebrigtsen) ja Viggo ovat eronneet ja Sofie asuu nykyisin Håvard de Langen (Christian Rubeck) kanssa ja on raskaana tälle. Viggo yrittää ammattinsa murhamysteereiden lomassa ratkoa tyttärensä katoamisen mysteeriä. Hänen työkavereinaan työskentelevät muun muassa Viggon työpari Mari Friis (Ida Elise Broch), Kårstein Omvik (Endre Hellestveit), Due (Ingar Helge Gimle) ja Liv Holm (Trine Wiggen). Viggo huomaa, että hän näkee unissaan johtolankoja murhiin ja oman tyttärensä mysteeriin.
Wild Oats

Wild Oats on Andy Tennantin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2016. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Gary Kanew ja Claudia Myers. Pääosia näyttelevät Shirley MacLaine, Jessica Lange ja Demi Moore. 
Juoni.
"Wild Oats" kertoo eläköityneestä historianopettajasta ja leskestä Eva Milleristä (Shirley MacLaine), joka saa vahingossa 5 000 000 dollarin sekin 50 000 dollarin sekin sijaan. Hänen paras ystävänsä Maddie (Jessica Lange) vakuuttaa hänet pitämään rahat, ja yhdessä he lähtevät pitkälle matkalle.
Tuotanto.
Dimension Films osti käsikirjoituksen elokuvaoikeudet 9. huhtikuuta 2012, jolloin ohjaajaksi palkattiin Howard Deutch ja elokuvan pääosien esittäjiksi Shirley MacLaine, Jacki Weaver ja Alan Arkin. 17. toukokuuta 2012 Jack Blackin ilmoitettiin liittyneen näyttelijäkaartiin, mutta hän vetäytyi myöhemmin projektista. 17. lokakuuta 2013 Andy Tennantin ilmoitettiin ohjaavan elokuvan. Jacki Weaver jättäytyi pois elokuvasta, ja hänen rooliinsa palkattiin Jessica Lange 9. toukokuuta 2014. Samana päivänä Sarah Jessica Parker palkattiin Crystalin rooliin. Kun Sarah Jessica Parker vetäytyi elokuvasta, hänet korvasi Demi Moore 11. kesäkuuta 2014. "Wild Oatsin" kuvaukset alkoivat 10. kesäkuuta 2014 Gran Canarialla, Espanjan Kanariansaarilla, ja päättyivät 15. heinäkuuta 2014.
Eila Valtanen

Eila Valtanen (s. 15. maaliskuuta 1957 Hyrynsalmi) työskenteli metsänhoitajana Lapissa 1981-1997 Rovaniemen metsäoppilaitoksella ja Lapin (piiri)metsälautakunnassa ja toimi Kainuun metsäkeskuksen johtajana 1997-2004 . Hän oli Kuhmon kaupunginjohtaja vuoden 2017 loppuun saakka. Kuhmon kaupunginvaltuusto valitsi hänet johtajaksi vuonna 2004. Valtanen sai äänestyksessä 31 ääntä, Seppo Karikko kolme ja Jorma Karjalainen yhden.
Valtanen on kirjoittanut kolumneja Metsälehteen 1988-1998, Lapin Kansaan 2018-2023 ja Kuhmolaiseen 2018-2024. Veikko Huovinen -seura nimesi hänet kunniapuheenjohtajaksi vuonna 2012. Hän on kirjoittanut kirjat Metsänomistajasta yrittäjäksi (1990), Ortodoksisia arkirukouksia (2020), Lentualta, elä töttärehä ja muita mutinoita perukasta (2024) ja Nisäkkäitä (2025). Hän on pitänyt runoista ja akvarelleista koostuvan näyttelyn Kuhmon kirjastolla vuonna 2017 ja osallistunut yhdessä Heikki Huotarin ja Maija Pennan kanssa Oli joita - näyttelyyn vuonna 2021 Kuhmo-talolla.
Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2014–2015

Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2014–2015 pelattiin alkusarjan kahdessa lohkossa. Kummankin lohkon kolme parasta jatkoivat ylempään jatkosarjaan ja muut alempaan. Alkusarjat pelattiin loppuun joulukuussa. Ylempään jatkosarjaan saivat joukkueet lähtöpisteitä alkusarjan perusteella siten, että alkulohkon voittaja sai 3 ja kakkoseksi sijoittunut yhden pisteen. Alemmat jatkosarjat käynnistyivät "nollilta".
Ylempi jatkosarja.
Kaikki joukkueet pudotuspeleihin.
Alempi jatkosarja.
Lohko 2.
Alemman jatkosarjan lohkovoittajat pudotuspeleihin. Lohkojen kaksi heikointa Kuortanetta huomioimatta 1-sarjan karsintaan. Kuortaneen pelit päättyivät jatkosarjaan.
Pudotuspelit.
Puolivälierät.
Puolivälierissä pelataan yksi ottelu kummankin joukkueen kotikentällä. Jatkosarjassa paremmin sijoittunut joukkue saa valita ottelujärjestyksen. Otteluvoittojen mennessä tasan pelataan 15 pisteen lisäerä välittömästi jälkimmäisen ottelun perään.
Välierät.
Välierissä jatketaan samalla menetelmällä kuin puolivälierissä. Puolierävoittajista jatkosarjan perusteella paras kohtaa heikoimman ja kaksi muuta toisensa.
Rube Goldberg

Reuben Lucius (Rube) Goldberg (4. heinäkuuta 1883 San Francisco – 7. joulukuuta 1970 New York) oli yhdysvaltalainen sarjakuva- ja pilapiirtäjä, joka muistetaan parhaiten monimutkaisia teknisiä viritelmiä esittäneistä humoristisista piirroksistaan. Goldbergin nimestä on tullut synonyymi yksinkertaisen tehtävän suorittamiseen suunnitellulle tarpeettoman monimutkaiselle mekanismille. Myös nimitystä Goldbergin kone on käytetty.
Goldberg valmistui vuonna 1904 insinööriksi Kalifornian yliopistosta ja työskenteli hetken aikaa San Franciscon viemärilaitoksella viemäriputkien suunnittelijana. Vielä samana vuonna hän kuitenkin siirtyi "San Francisco Chronicle" -lehden piirtäjäksi ja urheilutoimittajaksi. Hän työskenteli "San Francisco Bulletinissa" 1905–1907 ja New Yorkissa "New York Evening Mailissa" 1907–1921. Tuona aikana hän piirsi useita sarjakuvia. Hän loi sarjakuviinsa professori Lucifer Gorgonzola Butts -nimisen keksijän, joka rakensi naurettavan monimutkaisia virityksiä yksinkertaisten tehtävien hoitamiseen. Kokonaisuuksiin kuului sekä mekaanisia osia että rääkättäviä eläimiä. Vuodesta 1938 Goldberg teki poliittisia pilapiirroksia "The New York Sun"-, "The New York Journal"- ja "The Journal-American" -lehtiin. Hän sai vuonna 1948 pilapiirtämisen Pulitzer-palkinnon atomipommia käsitelleestä piirroksestaan. Hän vetäytyi eläkkeelle vuonna 1964.
Goldberg oli vuonna 1946 perustetun National Cartoonists Societyn ensimmäinen puheenjohtaja ja vuodesta 1948 kunniapuheenjohtaja. Seuran myöntämä vuoden piirtäjä -palkinto nimettiin vuonna 1954 hänen mukaansa Reuben-palkinnoksi.
UNIK Bandy

Uppsala-Näs IK Bandyklubb on vuonna 1947 perustetun Uppsala-Näs IK:n jääpallojaosto. Sen jääpallotoiminta alkoi varsinaisesti vuonna 1957. UNIK on 2010-luvulla pelannut Ruotsin toiseksi korkeimman sarjatason Allsvenskanin pohjoislohkossa.
UNIK on ollut selvästi Uppsalan alueen jääpallon kakkosjoukkue, sillä Siriuksen on ollut sitä menestyksekkäämpi. UNIK:sta tuli syksystä 2011 alkaen hallijoukkue, kun seura siirtyi pelaamaan Relita halliin.
Aina minä jään

Aina minä jään on Elias Kaskinen &amp; Päivän Sankarit -yhtyeen kappale, jonka yhtye julkaisi singlenä 3. lokakuuta 2014. Kappale on kolmas singlejulkaisu elokuussa 2015 julkaistulta esikoisalbumilta "Elämä lupaa mulle". Kappale ei sijoittunut ollenkaan myyntilistoille, mutta ylsi radiolistalla sijalle 24.
Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Elias Kaskinen. Se sisältää afrikkalaisen musiikin elementtejä. Kappaleen taustalla laulaa ghanalainen kuoro twin-kielellä "olen aina kanssasi". Idea tähän syntyi, kun yhtye jututti keikkamatkalla ghanalaista siivoojaa. Singlen sanoitukset kumpusivat rakkausmurheista. Kaskisen mukaan kappale kertoo "täydellisestä antautumisesta ja siitä aiheutuvasta turvattomuuden tunteesta".
Singlen kanssa samanaikaisesti julkaistiin kappaleen musiikkivideo. Yhdellä otolla kuvatun musiikkivideon ohjasi Oskari Sipola.
Mell Lazarus

Melvin ”Mell” Lazarus (nimimerkki "Mell"; 3. toukokuuta 1927 Brooklyn, New York – 24. toukokuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka tunnetaan piirtämistään strippisarjakuvista "Miss Peach" (julkaistu suomeksi nimellä "Neiti Maikka") ja "Momma".
Lazarus jätti high schoolin kesken toisena lukuvuonna vuonna 1943 ryhtyäkseen piirtäjäksi. Hän piirsi aluksi "Wee Women" ja "Li’l One" -nimisiä sarjoja ja työskenteli sarjakuvapiirtäjä Al Cappin omistamassa Toby Press -kustantamossa mainoskuvien piirtäjänä ja myöhemmin toimittajana. Älykkäistä ja kyynisistä isopäisistä koululapsista kertonut "Miss Peach" -sarjakuva syntyi vuonna 1957 Lazarusin ehdotuksena United Features Syndicaten julistamaan kilpailuun ja se alkoi ilmestyä samana vuonna "New York Herald Tribunessa". Sarja sisälsi usein poliittista ja yhteiskunnallista satiiria. "Miss Peach" ilmestyi parhaimmillaan 300 sanomalehdessä. Lazarus lopetti sen piirtämisen vuonna 2002. Vuonna 1970 Lazarus lanseerasi myös toisen sarjakuvan, aikuisia lapsiaan määräilevästä iäkkäästä äidistä kertovan "Momman". Tämä sarja levisi Publishers-Hall Syndicaten levittämänä yli 400 lehteen. Lazarus piirsi "Mommaa" kuolemaansa asti, viimeisessä vaiheessa vaimonsa avustamana. Hän teki uransa aikana yli 33 000 yksittäistä strippiä.
Lazarus palkittiin National Cartoonists Societyn Reuben-palkinnolla 1982. Hän toimi seuran puheenjohtajana 1989–1993.
Lazarus julkaisi romaanit "The Boss Is Crazy, Too" (1964) ja "The Neighborhood Watch" (1986). Lisäksi hän kirjoitti näytelmiä ja televisio-ohjelmien käsikirjoituksia. Lazarus oli Mensan jäsen.
Lazarus asui vuodesta 1975 Kaliforniassa. Hän kuoli 89-vuotiaana Los Angelesissa 24. toukokuuta 2016 Alzheimerin taudin aiheuttamiin komplikaatioihin.
Lidköpings AIK

Lidköpings Allmänna Idrottsklubb eli Lidköpings AIK on vuonna 1968 perustettu Länsi-Göötanmaan Lidköpingin jääpalloseura. Seuran edustusjoukkue pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa.
Lidköpings AIK perustettiin kahden linköpingiläisen seuran Sjödalenin ja Wästerlundin yhdistyessä. 
Lidköpings AIK on ollut vahva junioriseura ja sen junioreista on tullut useita alueen ykkösseuran Villa Lidköping BK:n pääsarjajääpalloilijoita.
L’avventuriera del piano di sopra

L’avventuriera del piano di sopra (”Yläkerran seikkailija”) on vuonna 1941 valmistunut italialainen elokuva. Raffaello Matarazzon ohjaaman "telefoni bianchi" -komedian pääosia esittävät Vittorio De Sica ja Clara Calamai.
Juoni.
Asianajaja Fabrizio Marchinin vaimon ollessa sukuloimassa yläkerran viehättävä Biancamaria pyytää häneltä turvapaikkaa mustasukkaiselta aviomieheltään. Fabrizio tarjoaa Biancamarialle yösijan, mutta aamulla yläkerran seikkailija on kadonnut hänen vaimonsa kaulakoru mukanaan. Lopulta pariskuntien väliset väärinkäsitykset selviävät, ja kaikki tekevät sovinnon.
Tuotanto ja kritiikki.
Mustavalkoinen "L’avventuriera del piano di sopra" on kuvattu SAFA:n studiolla Roomassa. Se on yksinkertainen, mutta sujuvasti etenevä salonkikomedia, jossa on paljon hauskoja tilanteita. Aikalaiskritiikissä kiitettiin erityisesti Vittorio De Sican ja Clara Calamain näyttelijäsuorituksia. Elokuvaa on pidetty ohjaaja Raffaello Matarazzon parhaana "telefoni bianchi" -komediana. Samaan aiheeseen perustuu Giorgio Bianchin "Buonanotte… avvocato!" vuodelta 1955.
Lappeenrannan varuskunta

Lappeenrannan varuskunta on varuskunta Lappeenrannan kaupungissa. Se sijaitsee Leirin ja Lentokentän kaupunginosissa ja jakautuu Rakuunamäen, Sairaalanmäen ja Leirikentän alueisiin.
Varuskunnassa toimii Suomen maavoimien joukko-osasto ja puolustushaarakoulu Maasotakoulu. Varuskunnan päällikkö on Maasotakoulun johtaja. Maasotakoulun ohella varuskuntaan kuuluvat myös Sotilaslääketieteen keskuksen alainen Lappeenrannan terveysasema, Leijona Cateringin Rakuuna-varuskuntaravintola, Puolustusvoimien johtamisjärjestelmäkeskuksen Kouvolan johtamisjärjestelmäyksikön Lappeenrannan alayksikkö ja Puolustushallinnon rakennuslaitoksen Lappeenrannan toimipiste.
Ennen nykyistä toimintaansa varuskunnassa on koulutettu ratsuväkeä ja tykistöä sekä ali-, toimi- ja opistoupseereita. Varuskunnan entisiä joukko-osastoja ovat muun muassa Uudenmaan rakuunarykmentti, Karjalan tykistörykmentti ja Maanpuolustusopisto edeltäjineen.
Lappeenrannan historia leiri- ja varuskuntakaupunkina ulottuu 1600-luvulle. Varuskunta sekä läheiset Lappeenrannan linnoitus ja Lappeenrannan reservikomppanian alue muodostavat Lappeenrannan linnoitus- ja varuskuntakaupungin valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön. Nykyisen varuskunnan rakentaminen aloitettiin vuonna 1889, jolloin perustettiin Suomen rakuunarykmentti. Tältä ajalta ovat peräisin muun muassa Sebastian Gripenbergin suunnittelemat Rakuunamäen kolmikerroksiset tiili
kasarmit, upseerikerho ja upseerien asuinrakennukset sekä Sairaalanmäen sotilassairaala. Leirikentän alueen, jonne varuskunnan toiminta nykyään enemmän keskittyy, vanhimmat rakennukset ovat 1930-luvulta, ja ne suunnitteli Ragnar Ypyä.
Varuskuntaan liittyvät Laukkaradan harjoitusalue Mattilan ja Mäntylän kaupunginosien länsipuolella sekä Taipalsaaren harjoitus- ja ampuma-alue ja Merenlahden harjoitusalue naapurikunta Taipalsaarella.
Vähäjärvi (Nokia)

Vähäjärvi on Pirkanmaalla Nokialla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede.
Ovaalinmuotoisen järven pinta-ala on 2,0 hehtaaria ja sen halkaisija on 200 metriä. Järveen laskee yksi metsäoja ja sen laskuoja on 750 metriä pitkä ja se laskee Kankariin.
Järven rantaviiva on 0,53 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, joka on itäpuolelta soistunutta. Järven lounaisrannalla on useita loma-asuntoja.
Rahan kiertonopeus

Rahan kiertonopeudella tarkoitetaan taloudessa sitä nopeutta, millä raha siirtyy rahanhaltijalta toiselle. Toisin sanottuna se on luku, joka kertoo, kuinka monta kertaa rahavarannon kukin rahayksikkö on vuoden aikana käytetty. Se lasketaan jakamalla kansantaloudessa tiettynä ajanjaksona maksettujen maksujen kokonaissumma rahan määrällä.
Rahamäärän lisäämisen arvioidaan aiheuttavan yleisen hintatason nousua ja sen vähennys taas hintatason laskua. Rahan arvo siis riippuu osittain liikkeessä olevan rahan määrästä. 
Väitetään, että Itävallan Wörglin pikkukaupungissa vuosina 1932–1933 tehdyssä paikallisvaluuttakokeilussa onnistuttiin lisäämään paikallisrahan kiertonopeus 12-14 kertaa nopeammaksi kuin kansallisen Itävallan shillingin, pelkästään yksinkertaisen demurrage-veron eli "hamstrausveron" tai "valuutan parkkimaksun" avulla.
Iilijärvi (Sastamala)

Iilijärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa Kankarinmaalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede.
Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja sen halkaisija on 150 metriä. Järveen laskee ympäröivältä suolta ojia ja sen laskuoja lähtsee järven lounaisrannalta. Se on 800 metriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Kankarilta laskevaan ojaan. Se yhtyy myöhemmin Karpalistonjokeen ja laskee sen jälkeen Tupurlanjärveen.
Järven rantaviiva on 0,42 kilometriä pitkä ja rannan ympäristö on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta rannat ovat soistuneet. Rannalla ei ole rakennuksia eikä sinne johda tietä.
Berkeley Breathed

Berkeley Breathed (s. 21. kesäkuuta 1957 Encino, Kalifornia) on yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä ja kirjailija. Hän on piirtänyt satiirisia strippisarjakuvia "Bloom County" (1980–1989, 2015–), "Outland" (1989–1995) ja "Opus" (2003–2008), joissa esiintyivät osin samat hahmot, tunnetuimpina naiivi Opus-pingviini ja ruma Bill-kissa.
Breathed opiskeli valokuvajournalismia Texasin yliopistossa Austinissa ja piirsi opiskeluaikanaan "Academia Waltz" -nimistä sarjakuvaa opiskelijalehti "Daily Texaniin". Washington Post Writers Group -lehtisyndikaatti otti häneen yhteyttä ja valmistuttuaan vuonna 1980 hän aloitti syndikoidun "Bloom Countyn" piirtämisen. Ajankohtaisia ilmiöitä käsitellyt ja usein kiistanalaisiin aiheisiin kantaa ottanut "Bloom County" ilmestyi parhaimmillaan 1 300 lehdessä ja sai Yhdysvalloissa kulttimaineen. Breathed sai vuonna 1987 "Bloom Countyn" ansiosta pilapiirtämisen Pulitzer-palkinnon, mikä herätti kritiikkiä joidenkin perinteisten pilapiirtäjien keskuudessa. Breathed lopetti "Bloom Countyn" yhdeksän vuoden jälkeen, mutta perusti sen seuraajaksi "Outland"-sarjakuvan, joka ilmestyi vain sunnuntaistrippeinä ja jatkui kuusi vuotta. Vuonna 2003 hän elvytti hahmonsa jälleen sarjakuvassa "Opus", joka ilmestyi myös vain sunnuntaisin. Breathed lopetti tämänkin sarjan marraskuussa 2008 ja vetäytyi jälleen alalta seitsemän vuoden ajaksi. Heinäkuussa 2015 hän ryhtyi jatkamaan alkuperäistä sarjaansa nimellä "Bloom County 2015", mutta julkaisee strippejä nyt pelkästään omalla Facebook-sivullaan.
Vuosina 1995–2003, jolloin Breathed ei piirtänyt sarjakuvia, hän julkaisi useita lastenkirjoja. Breathed on sekä sarjakuvissaan että kirjoissaan ottanut kantaa varsinkin eläinten kaltoinkohteluun ja hän on aktiivinen eläinsuojelujärjestö PETA:ssa.