tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Wayde van Niekerk

Wayde van Niekerk (s. 15. heinäkuuta 1992 Kapkaupunki) on eteläafrikkalainen pikajuoksija ja 400 metrin juoksun maailmanmestari ja olympiavoittaja sekä nykyisen maailmanennätyksen haltija.
Kazanin universiadeissa 2013 van Niekerk saavutti pronssia pitkästä viestistä. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän jäi 400 metrillä alkueriin. Vuonna 2014 van Niekerk saavutti 400 metrillä hopeaa Glasgow’n Kansainyhteisön kisoissa ja Afrikan-mestaruuskilpailuissa.
Pekingin MM-kisoissa 2015 van Niekerk voitti kultaa 400 metrillä ajalla 43,48. Paremmin olivat aiemmin juosseet vain Michael Johnson, Butch Reynolds ja Jeremy Wariner. Kyseisen juoksun 300 metrin väliaika 31,36 oli tuohon mennessä kaikkien aikojen nopein 400 metrin juoksussa. 
Maaliskuussa 2016 van Niekerk juoksi 100 metriä aikaan 9,98 ja hänestä tuli ensimmäinen pikajuoksija, joka on 100 metrillä alittanut 10 sekuntia, 200 metrillä 20 sekuntia ja 400 metrillä 44 sekuntia. 
Van Niekerk voitti Durbanissa 2016 Afrikan-mestaruuden 200 metrillä ajalla 20,02 ja 4 × 100 metrin viestissä. Rion olympialaisissa 2016 ulkoradalla juossut van Niekerk voitti kultaa 400 metrillä maailmanennätysajalla 43,03. Hän kukisti toiseksi sijoittuneen Kirani Jamesin 0,73 sekunnilla ja rikkoi Michael Johnsonin vuodelta 1999 olleen entisen maailmanennätyksen 0,15 sekunnilla.
28. kesäkuuta 2017 van Niekerk juoksi 300 metrin maailmanennätyksen 30,81 s alittaen Michael Johnsonin 17 vuotta vanhan ME-ajan neljällä sekunnin sadasosalla. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän voitti kultaa 400 metrillä ajalla 43,98 ja sai hopeaa 200 metrillä ajalla 20,11. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin välierissä. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui samalla matkalla viidenneksi ja Budapestin MM-kilpailuissa 2023 seitsemänneksi. Pariisin olympialaisissa 2024 hän karsiutui 200 metrin välierissä. Tokion MM-kilpailuissa 2025 hän juoksi kolmannen osuuden Etelä-Afrikan pronssijoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. 200 metrillä hän karsiutui välierissä.
Van Niekerkin valmentajana on toiminut vuodesta 2012 lähtien Anna Botha, joka on aikaisemmin valmentanut muun muassa Frankie Fredericksiä.
Yksityiselämä.
Van Niekerkin äiti Odessa Van Niekerk oli lahjakas pikajuoksija ja Van Niekerkin serkku pelasi Rion olympialaisissa Etelä-Afrikan rugbymaajoukkueessa. Van Niekerk aloitti opintonsa University of Free State -yliopistossa Bloemfonteinessa Etelä-Afrikassa vuonna 2012.
Trayvon Bromell

Trayvon Jaquez Bromell (s. 10. heinäkuuta 1995 St. Petersburg, Florida) on yhdysvaltalainen pikajuoksija, joka kilpailee 100 ja 200 metrin juoksussa. Bromell edustaa New Balance -seuraa edustettuaan aiemmin Baylorin yliopiston yleisurheilujoukkuetta Baylor Bearsia.
Bromeel saavutti alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa 2013 kultaa 4 × 100 metrin viestissä ja pronssia 100 metrillä. Kesäkuussa 2014 Bromell juoksi Eugenessa 100 metrillä alle 20-vuotiaiden sarjan maailmanennätyksen 9,97. Hän oli nuorten sarjassa ensimmäinen alle kymmenen sekunnin juossut juoksija. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2014 Bromell voitti kultaa pikaviestistä ja hopeaa 100 metriltä. Kesäkuussa 2015 hän juoksi ennätyksekseen 9,84.
Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Bromell saavutti pronssia 100 metriltä ajalla 9,92. Hän jakoi pronssin Kanadan Andre De Grassen kanssa. Vuoden 2016 sisäratojen MM-kilpailuissa Portlandissa Bromell saavutti kultaa 60 metriltä ajalla 6,47. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli 100 metrillä kahdeksas.
Seuraavien vuosien aikana Bromell kärsi lonkka- ja akillesvaivoista. Hän palasi huipulle 2021, jolloin juoksi Miramarissa 100 metrin kaikkien aikojen tilaston seitsemänneksi parhaan ajan 9,77, ja voitti Yhdysvaltojen olympiakarsinnan ajalla 9,80. Tokion olympialaisissa hän kuitenkin karsiutui 100 metrin välierissä. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän saavutti 100 metrillä pronssia ajalla 9,88 edellään vain kaksi muuta yhdysvaltalaisjuoksijaa. Tokion MM-kilpailuissa 2025 hän juoksi 4 × 100 metrin viestin alkuerissä. Loppukilpailussa Yhdysvallat voitti toisella kokoonpanolla kultaa.
Tommi Remes

Tommi Tapani Remes (s. 20. tammikuuta 1994 Kiuruvesi) on suomalainen moukarinheittäjä. Remes edustaa Kiuruveden Urheilijoita ja hänen valmentajaan toimii moukarinheiton olympiavoittajan Juha Tiaisen veli Sakari Tiainen.
Remes osallistui vuonna 2013 alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuihin Italian Rietissä, jossa hän jäi karsintaan. Kesäkuussa 2015 Remes heitti Kaustisen moukarikarnevaaleilla ennätyksensä 70,05, jolla hän sijoittui viidenneksi ja sai edustuspaikan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuihin, jossa sijoittui 11:nneksi.
Remes on sijoittunut Kalevan kisoissa parhaimmillaan neljänneksi 2016 ja 2017. Hän voitti Suomen talvimestaruuden 2018 ja sai pronssia 2017.
Collazo Sotomayor

Collazo Sotomayor (tunnetaan myös nimellä "Lorenzo Sotomayor Collazo", s. 16. helmikuuta 1985) on kuubalaissyntyinen azerbaidžanilainen amatöörinyrkkeilijä ja olympiamitalisti. 185 senttimetriä pitkä Sotomayor edustaa Gabala-seuraa ja kilpailee kevyessä välisarjassa.
Kuubalaissyntyinen Sotomayor voitti Kuuban mestaruuden amatöörinyrkkeilyssä vuonna 2010. Kaudella 2012-2013 hän kuitenkin muutti Azerbaidžaniin ja sai maan edustusoikeuden. Sotomayor voitti maan mestaruuden vuosina 2013 ja 2014. Kesäkuussa 2015 Sotomayor voitti kultaa kevyestä välisarjasta vuoden 2015 Euroopan kisoista Bakusta. Finaalissa kaatui Italian Vincenzo Mangiacapre. Vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta Sotomayor saavutti hopeaa kevyestä välisarjasta häviten finaalissa Uzbekistanin Fazliddin Gaibnazaroville. 
Sotomayorin setä on korkeushypyn olympiavoittaja ja maailmanennätyksen haltija Javier Sotomayor.
Pedro Franco

Pedro Camilo Franco Ulloa (s. 23. huhtikuuta 1991 Bogotá) on kolumbialainen jalkapalloilija. Hän edustaa istanbulilaista Beşiktaşta. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Franco aloitti ammattilaisuransa bogotálaisessa Millonarioksessa vuonna 2009. Hän voitti Millonarioksessa kerran sarjan mestaruuden vuonna 2012 sekä Copa Colombian 2011. Hän pelasi Millonarioksessa yhteensä 107 ottelua, jossa teki 5 maalia. Heinäkuussa 2013 Franco siirtyi 2,4 miljoonan euron siirtosummalla Beşiktakseen. Beşiktaksessa Franco on pelannut 39 ottelua tehden niissä yhden maalin.
Kolumbian maajoukkueessa Pedro debytoi 10. lokakuuta 2014 ystävyysottelussa El Salvadoria vastaan. Hänet valittiin Kolumbian maajoukkueeseen vuoden 2015 Copa Américaan, mutta ei pelannut turnauksessa otteluakaan. Hän on edustanut Kolumbian maajoukkuetta viidessä ottelussa, joista jokainen on ollut ystävyysottelu.
Persianorava

Persianorava ("Sciurus anomalus") on oravien heimoon kuuluva laji. Sen levinneisyysalue ulottuu Kreikasta Iraniin. Se muistuttaa oravaa, mutta on sitä vähän pienempi. Se on noin 20 cm pitkä ja häntä on noin 13–17 cm pitkä. Turkin värisävy on talvella selkäpuolelta mustanharmaasta haaleanpunertavaan vaihteleva ja vatsapuolelta vaaleankeltaisen ja vaaleanpunaisen välillä vaihteleva. Turkin kesäasun väri vaihtelee selkäpuolelta vaaleasta punertavanharmaasta mustanharmaaseen ja vatsapuolelta keltaisesta oranssiin. Korvissa saattaa olla talvella tupsut, jotka katoavat kesällä. Persianorava syö hedelmiä ja siemeniä, erityisesti männyn siemeniä.
Puistokiilakki

Puistokiilakki eli puistoristihämähäkki ("Larinioides ixobolus") on yksi Suomessa ennen eläneistä hämähäkkilajeista. Se on levinnyt Länsi-Euroopasta Keski-Aasiaan. Lajin määritteli ensimmäisen kerran Tamerlan Thorell vuonna 1873.
Darwin Andrade

Darwin Zamir Andrade Marmolejo (11. helmikuuta 1991, Quibdó) on kolumbialainen jalkapalloilija. Hän edustaa liégeläistä Standard Liègeä. Hän on pelipaikaltaan vasen puolustaja.
Andrade aloitti ammattilaisuransa vuonna 2010 bogotálaisessa La Equidadissa. Hän pelasi La Equidadissa yhteensä 98 ottelua tehden niissä kolme maalia. Tammikuussa 2014 Andrade siirtyi sinttruidenilaiseen Sint-Truidense VV:hen. Saman vuoden helmikuussa pelaamatta yhtään ottelua Sint-Truidensessä hän siirtyi lainalle budapestilaiseen Újpestiin. Hän siirtyi vapaalla siirrolla Újpestiin heinäkuussa 2014, mutta elokuussa 2014 hän siirtyi lainalle Standard Liègeen. Hän pelasi Újpestissa yhteensä yhden ottelun. Standard Liège osti Andraden kahden miljoonan euron siirtosummalla 3. heinäkuuta 2015. Hän pelasi ensimmäisellä kaudella 19 ottelua tekemättä maaleja.
Kolumbian maajoukkueessa Andrade debytoi 25. maaliskuuta 2015 ystävyysottelussa Bahrainia vastaan. Hänet valittiin Kolumbian joukkueeseen vuoden 2015 Copa Américaan, mutta ei pelannut turnauksessa otteluakaan. Hän on pelannut maajoukkueessa yhteensä kolme ottelua, joista kaikki ovat olleet ystävyysotteluja.
Paolo Palmacci

Paolo Palmacci (s. 17. toukokuuta 1984 Latina) on italialainen beachfutispelaaja. Hän edustaa Terracina Beach Socceria ja Italian beachfutismaajoukkuetta. 168 senttimetriä pitkä ja 67 kilogrammaa painava oikeajalkainen Palmacci on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Palmacci on edustanut Italiaa kuusissa MM-kilpailuissa, parhaana saavutuksenaan hopea vuodelta 2008. Euro Beach Soccer Leaguen Palmacci voitti vuonna 2005 ja vuonna 2009 hän oli tuon kilpailun paras maalintekijä yhdessä Madjerin kanssa. Vuonna 2015 Palmacci voitti Italian kanssa hopeaa vuoden 2015 Euroopan kisoista Bakusta.
Palmacci on edustanut vuodesta 2013 lähtien Terracina Beach Socceria, jonka kanssa hän on voittanut kahdesti Italian liigan. Palmacci on käynyt lainalla myös brasilialaisessa Flamengossa ja italialaisessa Milano BS:ssä.
Gustaf Adolf Langenskiöld

Gustaf Adolf Langenskiöld (6. marraskuuta 1852 Pietari – 13. kesäkuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen senaattori, valtiopäivämies ja hovioikeuden asessori.
Henkilöhistoria.
Langenskiöldin vanhemmat olivat senaattori, salaneuvos, vapaaherra Karl Fabian Theodor Langenskiöld ja Maria Magdalena af Björkstén.
Langenskiöld pääsi ylioppilaaksi 1869 Helsingin yksityislyseosta, suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän oikeustutkinnon 1875 ja sai varatuomarin arvon 1877. Hän oli Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1878–1884 ja notaarina 1884–1887, Raaseporin tuomiokunnan tuomarina 1887–1889 sekä Viipurin hovioikeuden asessorina 1889–1897. Hän oli oikeusosaston senaattorina 1897–1900 ja toimi sen jälkeen asianajajana Helsingissä 1900–1907. Langenskiöld oli Pohjoismaiden Osakepankin julkisena asiamiehenä 1894–1897 ja 1907–1917 sekä Kymin Oy:n hallintoneuvoston varapuheenjohtajana 1908–1918 ja puheenjohtajana 1918–1929. Aatelissäädyssä hän osallistui sukunsa edustajana valtiopäiville 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli myös Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen 1893–1895.
Langenskiöldin puolisona oli vuosina 1883–1923 Ida Rosida Zilliacus (k. 1923), jonka isä oli senaattori Henrik Wilhelm Johan Zilliacus. Heillä oli kolme lasta: Karin (1884–1969), Fabian (1886–1957) ja Maria (1891–1972). Karin toimi Lotta Svärd -järjestön johtotehtävissä ja Fabian oli kansainvälisesti tunnettu kirurgi. Vuorineuvos Carl-Gustaf Herlitz oli Langenskiöldin vävy.
Ludvig Gustaf Leonhard Clouberg

Ludvig Gustaf Leonhard Clouberg (6. tammikuuta 1842 Viipuri – 8. tammikuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen senaattori, valtiopäivämies ja hovioikeudenneuvos.
Cloubergin vanhemmat olivat kauppaneuvos Carl Gabriel Clouberg ja Anna Maria Weber. Clouberg oli naimisissa vuodesta 1888 Johanna Katarina Alfthanin kanssa. Hän pääsi ylioppilaaksi 1857 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1863. Clouberg sai varatuomarin arvon 1866. Clouberg oli Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1868–1870, aktuaarina 1870, notaarina 1870–1876, asessorina 1876–1885 ja hovioikeudenneuvoksena 1885–1893. Hän oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1893–1900. Hän oli myös Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen 1875–1879 ja toimi valtuuston puheenjohtajana 1879–1893.
Clouberg oli porvarissäädyssä Viipurin edustaja valtiopäivillä 1882, 1885, 1888 ja 1891 sekä Helsingin edustaja valtiopäivillä 1904–1905.
Emilia Kanerva

Emilia Kanerva (s. 16. marraskuuta 1998 Kirkkonummi) on uransa vuonna 2024 lopettanut suomalainen judoka. Hän edusti Kirkkonummen Judoseuraa ja häntä valmensi Marko Laaksonen.
Kanerva aloitti judon viisivuotiaana ja sai 1. danin mustan vyön nuorimpana suomalaisena naisjudokana. 16 ikävuoteen mennessä hän voitti aikuisten Suomen mestaruuden kahdesti (vuosina 2014 ja 2015) ja hänellä oli maaliskuussa 2024 yhteensä 15 aikuisten Suomen mestaruutta. Kanervalla oli yli 70 ottelun mittainen voittoputki, jonka aikana hän voitti muun muassa alle 18-vuotiaiden Euroopan mestaruuden 57 kg:n painoluokassa heinäkuussa 2015. Heinäkuun lopulla Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Tbilisissä Kanerva oli kolmas. Elokuussa 2015 hän sai hopeaa alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Sarajevossa. Samalla Kanerva oli ykkösenä 57 kg:n painoluokan alle 18-vuotiaiden maailmanlistalla.
Kanerva kävi Mäkelänrinteen urheilulukiota. Hän opiskeli Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisessä tiedekunnassa, ekonometrian linjalla ja teki opiskelunsa ohessa matematiikan opettajan sijaisuuksia kotikunnassaan Kirkkonummella.
Kanerva ilmoitti lopettavansa judokan uransa tammikuussa 2024 ja toimii vakituisena matematiikan, kemian ja fysiikan opettajana Nissnikun yläkoulussa, Kirkkonummella. Lopettamisilmoituksensa jälkeen hän osallistui vielä maaliskuussa judon SM-kisoihin sekä avoimen luokan SM-kisoihin ja voitti uransa 14. ja 15. Suomen mestaruudet.
Löfvenin I hallitus

Löfvenin I hallitus () oli Ruotsin hallitus, jonka virkakausi oli 3. lokakuuta 2014 – 21. tammikuuta 2019. Pääministeri Stefan Löfvenin johtama vähemmistöhallitus muodostui sosiaalidemokraateista ja ympäristöpuolueesta.
Regio Cantiere di Castellammare di Stabia

Regio Cantiere di Castellammare di Stabia eli Castellammare di Stabian kuninkaallinen telakka oli Napolin kuningaskunnan laivaston telakka. Sen perusti Ferdinand IV:n määräyksestä pääministeri Sir John Acton vuonna 1783. Ensimmäinen telakalta valmistunut alus oli Napolin laivaston linjalaiva "Partenopea", joka valmistui vuonna 1786. Telakka kykeni valmistamaan samanaikaisesti sekä linjalaivan että fregatin ennen kuin sitä laajennettiin vuonna 1808 kuningas Joachim Muratin käskystä. Telakalta valmistui ensimmäinen höyrykäyttöinen alus 1840-luvun alussa.
Alus liitettiin Napolin ympäristön telakoista muodostettuun Navalmeccanicaan vuonna 1939. Telakka tuhoutui lähes täysin toisessa maailmansodassa ja telakka rakennettiin uudelleen ennen toiminnan jatkamista. Vuonna 1966 Navalmeccanica liittyi Italcantieriin, joka liitettiin vuonna 1984 Fincantieriin.
Jukka Kangas

Jukka Antero Kangas on suomalainen kitaristi. Hän on soittanut ainakin yhtyeissä Xböö, Raaka voima, Aprés Demain, Kansanturvamusiikkikomissio, Radiopuhelimet, Luxury Spit, J.A. &amp; Alamäki, Brüssel Kaupallinen, Värinää! ja New Rising Suns. Radiopuhelimissa hän soitti ajoittain myös bassoa. Kangas on toiminut vuodesta 2012 myymälävastaavana oululaisessa kitaraliikkeessä.
Carlos Ascues

Carlos Antonio Ascues Ávila (19. kesäkuuta 1992, Caracas) on perulainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa VfL Wolfsburgia. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Ascues aloitti ammattilaisuransa vuonna 2011 Alianza Liman joukkueessa. Hän pelasi seurassa 22 ottelua tehden yhden maalin. Hän siirtyi SL Benfican reservijoukkueeseen SL Benfica B:hen elokuussa 2012 243 tuhannen euron siirtosummalla. Hän pelasi SL Benfica B:ssä 22 ottelua tekemättä niissä yhtään maalia. Elokuussa 2013 Ascues siirtyi vapaalla siirrolla agríniolaiseen Panetolikokseen, jossa ei pelannut otteluakaan. Tammikuussa 2014 hän siirtyi lainalle limalaiseen Universidad de San Martíniin, jossa pelasi 19 ottelua tehden yhden maalin. Hänen laina-aikansa päättyi saman vuoden joulukuussa. Helmikuussa 2015 hän siirtyi vapaalla siirrolla FBC Melgariin. Hän on pelannut Melgarissa viisi ottelua tekemättä maaleja.
Kesällä 2015 Ascues teki kolmivuotisen sopimuksen Bundesliigassa pelaavan VfL Wolfsburgin kanssa.
Ensimmäisen ottelunsa Perun jalkapallomaajoukkueessa Ascues pelasi 6. elokuuta 2014 ystävyysottelussa Panamaa vastaan. Hän teki ensimmäisessä ottelussaan kaksi maalia. Ascues pelasi vuoden 2015 Copa Américassa Perun jokaisessa ottelussa saavuttaen lopulta pronssia. Hän on pelannut maajoukkueessa 13 ottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Yordy Reyna

José Yordy Reyna Serna (17. syyskuuta 1993, Chiclayo) on perulainen jalkapalloilija. Hän edustaa FC Red Bull Salzburgia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Reyna aloitti ammattilaisuransa Alianza Lima vuonna 2011. Hän pelasi Alianzassa heinäkuuhun 2013 asti. Hän pelasi Alianzassa 49 ottelua tehden 12 maalia. Heinäkuussa 2013 Reyna siirtyi FC Red Bull Salzburgiin 1,5 miljoonan euron siirtosummalla. Hän pelasi ensimmäisellä kaudella neljä ottelua tekemättä yhtään maalia. Hän siirtyi lainalle SV Grödigiin heinäkuussa 2014 ja teki seuralle 11 maalia 19 ottelussa. Tammikuussa 2015 hän siirtyi lainalle RB Leipzigin, jossa teki yhden maalin 13 ottelussa. Hänen lainansa Leipzigissa päättyi kesäkuussa 2015.
Reyna pelasi ensimmäisen ottelunsa Perun maajoukkueessa 22. maaliskuuta 2013 Chileä vastaan . Hän pelasi myös vuoden 2015 Copa Américassa neljä ottelua. Reyna on pelannut maajoukkueessa 13 ottelua tehden niissä kaksi maalia.
Sansha

Sansha (, pinyin: Sānshā Shì) on viralliselta asemaltaan prefektuuritason kaupunki Hainanin maakunnassa Kiinassa. Etelä-Kiinan meren saarista, luodoista ja särkistä koostuvan "kaupungin" väkiluku oli kuitenkin vain 444 henkeä (2010). Väestö koostuu kalastajista (nyttemmin noin 600 henkeä), sotilaista ja muista saariston työntekijöistä.
Piirikuntatasolla Kiina katsoo saarista koostuvan kaupungin jakautuvan seuraavasti (2010; huomaa, että muut aluekiistan osapuolet voivat ryhmitellä alueet ja laskea väkiluvut toisin): 
Sansha on Kiinan uusimpia ja eteläisin kaupunkiaseman saanut alue. Se koostuu noin 260 saaresta, riutasta, tai muusta muodostelmasta ja käsittää noin 13 neliökilometrin alueen (saaret yms). Kiinan näkemyksen mukaan Sanshaan kuuluvat Xishasaaret (Paracelsaaret), Zhongshasaari (Macclesfield Bank) ja Spratlysaaret (Nansha). 
Sanshan hallinto sijaitsee noin 2 neliökilometrin suuruisella Woodysaarella (Yongxingsaari), jonne on noin 300 kilometriä Hainanin Wenchangin kaupungista. Saarella toimii postitoimisto, pankkeja, pieniä kauppoja ja meteorologinen asema. Saarella on sotilaslentokenttä: enemmistö asukkaista matkustaa saarelle huoltolaivalla, joka liikennöi neljästi kuukaudessa. On huomattavaa, ettei saari ole avoinna yleisölle vaan ainoastaan työntekijöille, delegaatioille ja sotilaiden perheenjäsenille. Kiinalaistahot kuitenkin valmistelevat Paracelsaarille suuntautuvaa turismia.
Saarista Paracelsaaret (Xishasaaret) sijaitsevat pohjoisimpana ja lähimpänä Hainanin saarta. Tähän kuuluvat 22 saarta (8 neliökilometriä): Yongle- ja Xuandesaaret ja joukko pieniä saaria. Saarista suurin on Woodysaari (Yongxing).
Kiinan Zhongshaksi kutsumat, pääosin merenalaisesta atollista ja hiekkasärkistä koostuva alue sijaitsee Paracelsaarten eteläpuolella. Scarboroughin matalikko (Scarborough Shoal, Huangyansaari) on ainoa nousuveden aikaan näkyville jäävä saari.
Spratlysaaret on "kaupungin" eteläisin osa, ja alueellisesti hajanaisin. Saariryhmään kuuluu laajoja vedenalaisia hiekkasärkkiä, matalikkoja ja vedenalaisia kivikoita; maa-ala on vain noin 2 neliökilometriä. Saarista useimmat eivät sovellu asumiseen. Eteläisin saari on (kiinaksi) nimeltään Zengmun riutta.
Streets of Philadelphia

Streets of Philadelphia on amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin tekemä ja esittämä kappale vuoden 1993 elokuvaan "Philadelphia". Julkaisuvuonnaan 1994 kappale oli hitti monissa maissa, varsinkin Kanadassa, Ranskassa, Saksassa, Irlannissa ja Norjassa, joissa se nousi listojen kärkeen.
Kappale voitti "Parhaan laulun Oscar-palkinnon" ja neljä Grammy-palkintoa "Vuoden kappaleesta", "Parhaasta rock-kappaleesta", "Parhaasta miesrocklaulajan esityksestä", sekä "Parhaasta elokuvaan tai televisioon tehdystä kappaleesta."
Historiaa.
Vuoden 1993 alussa elokuvan "Philadelphia" ohjaaja, Jonathan Demme pyysi Springsteeniä tekemään kappaleen elokuvaan, ja kiertueensa jälkeen Springsteen teki niin. Julkaistettua vuoden 1994 alussa elokuvan alkuperäisen soundtrackin pääsingleksi, kappaleesta tuli suurimenestys Springsteenille ympäri Eurooppaa ja Pohjois-Amerikkaa.
"Streets of Philadelphia" saavutti suurempaa suosiota Euroopassa, kuin Yhdysvalloissa. Se oli parhaimmillaan sijalla yhdeksän "Billboard" Hot 100 -listalla. Kappaleesta tuli listaykkönen Saksassa, Ranskassa ja Itävallassa ja se pääsi parhaimmillaan sijalle kaksi Isossa-Britanniassa ja sijalle neljä Australiassa.
Musiikkivideo.
Kappaleen musiikkivideon ohjasivat Jonathan Demme ja hänen veljenpoikansa Ted Demme. Video alkaa näyttämällä Springsteenin kävelevän pitkin autioita katuja, vilkasta puistoa ja koulunpihaa, näyttäen myös katkelmia elokuvasta. Video loppuu Springsteenin kävelyyn Delaware Riverillä, jossa näkyy taustalla Benjamin Franklin Bridge. Tom Hanks näkyy myös videolla elokuvan päähenkilönä.
Coverit.
Seuraavat artistit/yhtyeet ovat levyttäneet -tai esittäneet livenä kappaleesta cover-version: Melissa Etheridge, David Gray, Ray Conniff, Casiotone for the Painfully Alone, Marah, Liv Kristine, Molly Johnson, Bettye Lavette, SALEM, Gregorian, I Muvrini, Anggun, Cassidy &amp; the Larsiny Family, Patrick Bruel, Richie Havens, Quatuor Ébène, The Fray, Dave van Vuuren, Luis Eduardo Aute ja Sir Elton John.
Romanianhamsteri

Romanianhamsteri eli romaniankultahamsteri ("Mesocricetus newtoni") on kultahamstereiden sukuun kuuluva laji. Se on hamsteria pienempi, noin 13–18 cm pitkä. Sen selkäpuoli on ruskea ja vatsapuoli lähes valkoinen. Se on läheistä sukua kultahamsterile. Sitä esiintyy Mustanmeren läheisyydessä Romaniassa ja Bulgariassa. Romanianhamsteri on IUCN:n listalla luokiteltu vaarantuneeksi. Laji on menettänyt elintilaansa maatalouden vaikutuksen myötä.
Idänsokkohiiri

Idänsokkohiiri eli arosokkomyllikäs ("Spalax microphthalmus") on sokkohiirten heimoon kuuluva laji. Se on noin 20–28 cm pitkä. Turkin väri on harmaa. Korvien aukot ovat pienet. Sitä esiintyy Mustanmeren ja Kaspianmeren pohjoisseudulla.
Kloogaranna

Kloogaranna on kylä Lääne-Harjun kunnassa Harjumaan maakunnassa Virossa. Se sijaitsee noin 40 kilometriä Tallinnasta lounaaseen, Suomenlahden rannalla. Vuoden 2011 lopussa Kloogarannan asukasluku oli 213, joista vironkielisiä oli 96 %.
Matkailu.
Hiekkaranta.
Kloogaranna on kuulu hiekkarannastaan, jossa järjestetään musiikki- ym. kesätapahtumia. Aivan hiekkarannan tuntumassa on rautatieseisake, jonne on ratayhteys ja henkilöjunaliikennettä Kloogan rautatieasemalta. 
Leirikeskus.
Kloogarannaan, Viron valtioneuvoston entiselle juhla-alueelle, rakennettiin vuonna 1998 nuorten leirikeskus Suomen ja Viron opetusministeriöiden yhteishankkeena. Paikasta käytetään Suomessa nimeä Kloogan leirikeskus tai Kloogarannan leirikeskus (, ). Alueen päärakennus on toiminut Riigikogun puhemiehen virka-asuntona.
Põllküla

Põllküla () on kylä Lääne-Harjun kunnassa Harjumaan maakunnassa Virossa. Se sijaitsee Paldiskin itäpuolella, noin 40 kilometriä Tallinnasta lounaaseen. Vuoden 2011 lopussa Põllkülan asukasluku oli 40, joista virolaisia oli 95 %.
Põllküla sijaitsee Tallinna–Paldiski-rautatien varrella, ja siellä on rautatieseisake. Põllkülassa on inkeriläisten vuonna 1943–44 käytössä olleen kauttakulkuleirin hautausmaa ja hautamuistomerkki.
Linda Boström Knausgård

Linda Boström Knausgård (s. 15. lokakuuta 1972 Tukholma) on ruotsalainen kirjailija, runoilija ja kolumnisti.
Boström Knausgårdin esikoisteos, runokokoelma "Gör mig behaglig för såret", ilmestyi vuonna 1998. Läpimurtoteos, novellikokoelma "Grand Mal", ilmestyi vuonna 2011 ja esikoisromaani "Helioskatastrofi" vuonna 2013. Toinen romaani "Tervetuloa Amerikkaan" (2017) oli ehdolla August-palkinnon saajaksi.
Boström Knausgårdin äiti on ruotsalainen näyttelijä Ingrid Boström. Hän oli vuosina 2007–2016 naimisissa kirjailija Karl Ove Knausgårdin kanssa, ja heillä on neljä lasta. Karl Ove Knausgårdin romaanisarjassa "Taisteluni" esiintyy Linda Boström Knausgård -niminen henkilö, jonka Karl Ove Knausgård loi vaimonsa pohjalta. Boström Knausgård on puhunut avoimesti kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstään. Hän on käsitellyt saamaansa sähköhoitoa ja sen vaikutuksia autofiktiivisessä teoksessaan "Lokakuun lapsi".
Klooga-Aedlinnan rautatieseisake

Klooga-Aedlinnan rautatieseisake () on rautatieseisake Kloogan kylässä Lääne-Harjun kunnassa Pohjois-Virossa. Se sijaitsee Tallinna–Paldiski-radalla, Kloogan ja Paldiskin rautatieasemien välillä 2,4 kilometriä Kloogasta ja 9,4 kilometriä Paldiskista.
Elronin Tallinna–Paldiski-junat pysähtyvä seisakkeella. Edestakaisia vuoroja on 14–15 päivässä (aikataulu 31.5.2015 alkaen).
Fidel Martínez

Fidel Francisco Martínez Tenorio (s. 15. helmikuuta 1990 Sucumbíos) on ecuadorilainen jalkapalloilija. Hän pelaa méxicolaisessa Club Universidad Nacionalissa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Martínez aloitti ammattilaisuransa vuonna 2010 Deportivo Quitossa, missä voitti vuonna 2011 Ecuadorin mestaruuden. Hän pelasi Quitossa 50 ottelua tehden niissä 12 maalia. Heinäkuussa 2012 hän siirtyi Club Tijuanaan, jossa pelasi heinäkuuhun 2014 asti. Tijuanassa hän pelasi 56 ottelua tehden niissä 14 maalia. Heinäkuussa 2014 hän siirtyi lainalle yhdeksi kaudeksi Universidad de Guadalajaraan, jossa teki 10 maalia 31 ottelussa. Toukokuussa 2015 hän siirtyi méxicolaiseen Club Universidad Nacionaliin.
Martínez pelasi ensimmäisen ottelunsa Ecuadorin maajoukkueessa 17. joulukuuta 2008 ystävyysottelussa Irania vastaan. Hän teki maajoukkueuransa ensimmäisen maalin samassa ottelussa, joka oli ottelun ainoa maali. Hän osallistui myös yhdessä ottelussa. Hänet valittiin myös Ecuadorin kokoonpanoon lopputurnaukseen, mutta ei pelannut otteluakaan turnauksessa. Martínez pelasi vuoden 2015 Copa Américassa Ecuadorin jokaisessa ottelussa. Yhteensä Martínez on pelannut maajoukkueessa 30 ottelua tehden niissä seitsemän maalia.
Dijodimetaani

Dijodimetaani eli metyleenijodidi (CH2I2) on jodattuihin alkaaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä ja mineraalien erottamiseen.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa dijodimetaani on väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdisteen väri muuttuu valon ja ilman vaikutuksesta ruskeaksi, johtuen jodin muodostumisesta. Dijodimetaani liukenee hieman veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, kloroformiin ja bentseeniin. Yhdiste ärsyttää ihoa, silmiä ja limakalvoja.
Valmistus ja käyttö.
Dijodimetaania voidaan valmistaa käsittelemällä jodoformia emäksisissä olosuhteissa natriumformiaatilla, natriumetoksidilla tai natriumarseniitilla. Muita tapoja ovat jodietikkahapon hapetus kaliumpersulfaatilla tai kaliumjodidin ja dikloorimetaanin välinen niin kutsuttu Finkelstein-reaktio.
Dijodimetaanin ja bentseenin seoksia voidaan käyttää mineraalien taitekertoimen määrittämiseen ja mineraalien erottamiseen toisistaan tiheyden perusteella. Yhdistettä käytetään lähtöaineena muun muassa röntgenkuvauksessa käytettävien varjoaineiden ja muiden lääkeaineiden valmistuksessa. Sitä käytetään myös Simmons–Smith-reaktioissa kuparin ja sinkin seoksen kanssa.
Vaasan ylioppilaslehti

Vaasan ylioppilaslehti eli Vylkkäri oli Vaasan yliopiston ylioppilaskunnan vuosina 1970–2017 julkaisema järjestölehti. Lukijoita lehdellä oli noin 4 000. 
Lehden viimeisenä päätoimittajana toimi syksystä 2016 alkaen Rasmus Arikka. Lehti ilmestyi vuodesta 1970 lähtien, ja sen viimeiseksi numeroksi jäi vuoden 2017 kolmas lehti. Lehti ilmestyi paperisena 5 kertaa lukuvuodessa.
Vuonna 2018 Vaasan yliopiston ylioppilaskunta tilasi ulkopuolisen selvityksen mahdollisesta tulevasta ”opiskelijamediasta”. Selvityksen pohjalta ylioppilaskunta aloitti yhteistyön "Pohjalaisen" kanssa ”yhteisestä paikallisesta opiskelijamediasta”. Mukaan hankkeeseen tuli myös Vaasan ammattikorkeakoulun opiskelijakunta VAMOK. Lopulta hanke kariutui taloudellisista syistä.
Historia.
Vaasan ylioppilaslehteä edeltänyt "VeeKooYy"-lehti ilmestyi vuoteen 1994 asti A4-kokoisena monistenippuna, muuttaen muotoaan Vaasan Yliopiston koulutustarjonnan muuttuessa. Lehden rooli muuttui aktiiviseksi, kun viestintätieteiden koulutus alkoi Vaasassa vuonna 1991. Vuonna 1994 lehti siirtyi painettavaksi Tabloid-kokoon, viettäen samalla 25-vuotisjuhliaan. Samana vuonna päätettiin myös siirtyä päätoimittajan 2-vuotiskauteen.
Lehden päätoimittajan valitsi ylioppilaskunnan korkeinta päätäntävaltaa käyttävä 30-jäseninen edustajisto.
Kloogan inkeriläisleiri

Kloogan inkeriläisleiri oli inkeriläisten kauttakulkuleiri Pohjois-Virossa vuosina 1943–1944. Leirin kautta kuljetettiin yli 60 000 inkeriläistä Suomenlahden perukan asuinalueiltaan Suomeen.
Taustaa.
Natsi-Saksan valloitettua Neuvostoliiton alueita, muun muassa Leningradin eteläpuoliset alueet loppuvuodesta 1941, jäi suuri osa asukkaista sotatoimialueelle. Keväällä 1942 Inkerin alueella oli kova pula ruuasta, minkä seurauksena saksalaiset siirsivät osan asukkaista Viroon osan lähtiessä Saksaan. Vuoden 1942 lopulla Inkeristä poissiirtyneitä oli noin 20 000. Vuodenvaihteessa 1942–43 Saksa ja Suomi sopivat alueen Inkerin suomalaisten ja suomalaissukuisten (inkeroiset, vatjalaiset) siirtämisestä vapaaehtoisperiaatteella Suomeen. 
Alueen asukkaita siirrettiin Suomeen kaikkiaan 63 205, joista 61 163 kulki Viron kautta vajaan 15 kuukauden aikana ajanjaksolla 29.3.1943–17.6.1944. Ennen tätä, marraskuussa 1942, oli jo siirretty 391 inkeriläistä orpolasta Suomeen.
Viron kauttakulkuleirit.
Suomeen siirrettävät inkeriläiset koottiin karanteenileireille Kloogan-Paldiskin alueelle, Kloogan, Paldiskin ja Pölkkylän eli Põllkülan leireille, ennen Suomeen kuljettamista. Olot leireillä olivat karut, ja yli 6 000 inkeriläistä kuoli nälkään ja tauteihin matkan aikana. 
Laivakuljetukset.
Kuljetukset hoidettiin suomalaisilla laivoilla Paldiskista pääasiassa Hankoon, mutta myös Pohjankuruun, Turkuun ja Raumalle. Kuljetuksissa oli mukana kaikkiaan 16 laivaa, muun muassa s/s Aranda, höyrylaiva Suomi, miinalaiva Louhi, S/S Lokki ja S/S Arcturus.
Põllkülan hautausmaa.
Põllkülassa on Suomen-matkalla kuolleiden inkeriläisten hautausmaa ja hautamuistomerkki.
Lannemezan

Lannemezan (oksitaaniksi: "Lanamesa") on kunta Lounais-Ranskassa Hautes-Pyrénées'n departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee noin 26 kilometriä Bagnères-de-Bigorren kaupungista itään.
Pyhän Johannes Kastajan kirkko on rakennettu 1100-luvulla. Tyyliltään kirkko on romaaninen. Kirkon kuori ja kellotorni lisättiin myöhemmin. Kirkon holvit tuhoutuivat osittain, jonka jälkeen ne uusittiin 1700-luvulla.
Puksoozero

Puksoozero () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Arkangelin alueen Plesetskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla 26 kilometriä Plesetskistä kaakkoon. Kunnassa on 1 100 asukasta (vuonna 2012), joista lähes kaikki asuvat Puksoozeron taajamassa.
Maantiede ja asutus.
Puksoozeron kunnan pinta-ala on 2 130,58 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Plesetskin piirin Plesetskin ja Mirnyin sekä pohjoisessa Tarasovskojen kuntiin, idässä Arkangelin alueen Šenkurskin ja etelässä Njandoman piireihin. Pinta-alasta 99,5 % on metsää.
Kunnan alue on kumpuilevaa tasankoa. Siellä on paljon soita ja karsti-ilmiöitä. Jokia ovat Jemtsaan laskeva Mehrenga ja sen sivujoet Puksa ja Šorda. Hyötykaivannaisiin kuuluvat karbonaattimineraalit, hiekka ja sora.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu Beloje Ozeron asutus. Yli puolet väestöstä on vanhuksia. Vuosina 2009–2012 väkiluku laski yli kolmanneksella.
Taajaman asukasluvun kehitys
Historia.
Puksoozero on saanut alkunsa vuonna 1930 Neuvostoliiton maatalouden kollektivisoinnin aikana karkotettujen ”kulakkien” asutuksesta. Vuonna 1936 sinne alettiin rakentaa vankityövoimalla rautatietä Puksan asemalta. Vuonna 1939 valmistui Oneglagin vankien rakentama selluloosatehdas. Vuodesta 1942 lähtien Puksoozero kuului Kargopollagin alaisuuteen ja vuodesta 1954 se toimi Mehrengan vankileirihallinnon (Mehrenlag) keskuksena. Vuonna 1944 Puksoozero sai kaupunkimaisen taajaman statuksen.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen kannattamattomaksi osoittautunut sellutehdas lopetti toimintansa vuonna 1994. Samalla suljettiin myös jäljellä olleet kolme vankisiirtolaa. Puksoozeron taajama jäi lähes kokonaan vaille työpaikkoja ja suurin osa sen asukkaista muutti pois. Puksoozerosta kauas itään ulottunut rautatieverkosto purettiin ja sen varrella sijainneet asutukset lakkautettiin. Mehrengan rautatie suljettiin lopullisesti vuonna 2002. Puksoozero menetti kaupunkimaisen taajaman aseman vuonna 2013.
Liikenne, talous ja palvelut.
Puksoozeroon johtaa asfaltoitu maantie Plesetskistä. Taajamasta on linja-autoyhteys piirikeskukseen.
Seudun tärkein elinkeino on puunhankinta. Puksoozeron taajamassa toimii leipomo. Maataloutta edustavat yksityiset palstaviljelmät. Palveluihin kuuluvat koulu, kirjasto, pieni poliklinikka ja joukko kauppoja.
Troy Deeney

Troy Deeney (s. 29. kesäkuuta 1988) on englantilainen jalkapalloilija ja valmentaja, joka toimii Forest Green Roversin päävalmentajana. Hän edusti 11 vuoden ajan Watfordia. Kaudella 2014–2015 Deeney sijoittui mestaruussarjan maalipörssissä toiseksi ja auttoi Watfordia nousemaan Englannin Valioliigaan. Hän pelasi usean vuoden ajan joukkueen kapteenina.
Deeney on pelannut Valioliigassa runsaan viiden kauden aikana 165 ottelua ja tehnyt niissä 47 maalia. Täysillä liigakausilla hänen maalimääränsä ovat olleet kausittain 13, 10, 5, 9 ja 10.
Troy Deeneyn vanhemmat erosivat pojan ollessa kymmenvuotias. Vankilassakin istunut isä kuoli syöpään 47-vuotiaana vuonna 2012. Samoihin aikoihin Deeney itse tuomittiin kymmenen kuukauden vankeuteen pahoinpitelystä.
Dušan Vukotić

Dušan Vukotić (7. helmikuuta 1927 Bileća, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 8. helmikuuta 1998 Krapinske Toplice, Kroatia) oli kroatialainen animaattori sekä elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Vukotić tuli tunnetusti useista lyhyistä animaatioelokuvistaan, joista "Surogat" palkittiin parhaan lyhytanimaation Oscar-palkinnolla. Myöhemmin urallaan hän siirtyi myös täyspitkiin elokuviin.
Nuoruus.
Vukotić syntyi vuonna 1927 Bilećassa, nykyisessä Bosnia ja Hertsegovinassa. Hän muutti nuorena usein ja sai peruskoulutuksensa kroatilaisissa Šibenikin ja Gospićin sekä bosnialaisessa Bihaćin kaupungissa.
Ura.
Vukotić muutti 1948 Zagrebiin opiskelemaan arkkitehtuuria. Hän elätti itseänsä tekemällä karikatyyreja zagrebilaisiin lehtiin ja sai lopulta paikan satiirisesta viikkolehdestä Kerempuhista. Lehti rupesi tuottamaan myös animaatioelokuvia ja perusti ensimmäisen elokuvansa jälkeen Duga-nimisen animaatioyhtiön. Sille Vukotić teki ensimmäisen animaatioelokuvansa "Kićo" (1951). Vaikka yritys pärjäsi suhteellisen hyvin, se likvidoitiin kansallisen talouskriisin takia. Vukotić kiinnostui animaatioelokuvan mahdollisuuksista ja teki 30 sekuntia pitkiä mainoselokuvia asunnossaan Nikola Kostelacin kanssa. Niiden ansiosta Vukotić sai paikan Studio crtanog filma -studiosta.
Vukotićin ensimmäinen elokuva uuden studion kanssa oli "Nestašan robot" (1956). Studion elokuvia esiteltiin 1958 Cannesin elokuvajuhlilla, ja ne menestyivät siellä todella hyvin. Seitsemästä elokuvasta kolme oli Vukotićin ohjaamia. Hänen seuraavia elokuviaan olivat yhdysvaltalaisia gangsterielokuvia parodioinut "Koncert na mašinsku pušku" (1958) ja "Surogat" (1961), josta Vukotić sai ensimmäisenä ei-yhdysvaltalaisena parhaan lyhytanimaation Oscarin. Palkinto toi Vukotićille maailmanlaajuista kuuluisuutta, ja häntä alettiin kohdella Jugoslaviassa eräänlaisena sankarina. Hänet kutsuttiin pitämään luentoja ja osallistumaan erilaisiin palkintoraateihin ja komiteoihin. Vukotić oli uudestaan ehdolla vuonna 1964 elokuvasta "Igra", joka yhdisti ihmisnäyttelijöitä ja animaatiota.
Vukotić siirtyi 1960-luvun lopun jälkeen täyspitkiin näytelmäelokuviin ja ohjasi enää harvoin lyhytelokuvia. Hänen ohjaustöihinsä lukeutuivat lastenelokuva "Sedmi kontinent" (1966), toimintaelokuva "Akcija Stadion" (1977) ja tieteisparodia "Gosti iz galaksije" (1981). Hän opetti myös viimeisinä vuosina Zagrebin elokuvakoulussa, missä jatkoi 1980-luvun lopussa tapahtuneeseen eläköitymiseen.
Vukotić kuoli vuonna 1998, jolloin hän oli suunnittelemassa täyspitkää Tšekkosloviakassa tehtävää animaatioelokuvaa.
Zdenko Škrabalo

Zdenko Škrabalo (4. elokuuta 1929 Sombor – 12. tammikuuta 2014 Zagreb) oli kroatialainen poliitikko, lääkäri ja akateemikko.
Škrabalo toimi ulkoministerinä ja Sveitsin ja Unkarin suurlähettiläänä.
Ura.
Škrabalo opiskeli Zagrebin yliopistossa ja toimi lääkärinä vuodesta 1953. Hän opiskeli myös ulkomailla kuten Lontoossa, Leuvenissa, Bostonissa ja Torontossa. Hän toimi Zagrebin lääketieteellisen tiedekunnan varadekaanina 1975-1977 ja Diabetes-instituutin johtajana. Škrabalon erityisalaa olivat endokrinologia ja metaboliset sairaudet.
Škrabalo työskenteli Maailman terveysjärjestön neuvonantajana. Škrabalo liittyi Kroatian akatemiaan vuonna 1992. 
1990-luvulla Škrabalosta tuli poliitikko ja lopulta ulkoministeri Hrvoje Šarinićin hallitukseen. Hänen ulkoministerikaudellaan Kroatian sota oli edelleen käynnissä ja Kroatia valloitti alueita Kraijinassa.
Poliittisen uran jälkeen Škrabalo palasi tiedeuralle, hänestä tuli Zagrebin lääketieteellisen tiedekunnan emeritusprofessori vuonna 1995.
Pimeys (yhtye)

Pimeys oli vuosina 2011–2021 toiminut suomalainen rockyhtye, joka nousi pinnalle kriitikoiden ylistämän esikoisalbuminsa "Muut on jo menneet" myötä. Myös yhtyeen toinen albumi "Aika tihentyy" sai kriitikoilta varsin hyvän vastaanoton. 
Yhtyeen musiikki on omintakeista pop rockia. Kappaleiden kirjoittamisesta vastasivat myös laulajan roolissa vuorotelleet Joel Mäkinen (kosketinsoittimet) ja Pekka Nisu (kitara). Yhtyeen jäsenet olivat kotoisin Lahdesta, Heinolasta ja Huittisista. Yhtyeen jäsenistä Jukkis Virtanen työskentelee IT-alalla ja Tuomo Laakso kuvataiteilijana. 
Kahden vahvan lauluntekijän yhtye lopetti toimintansa vuoden 2020 vaiheilla. Joel Mäkisen uusi yhtye on yhdessä kitaristi Tuomas Wäinölän kanssa perustettu Joel Herttua, jonka levy-yhtiönä toimii turkulainen Gramopop. Pekka Nisu julkaisi ensimmäisen albuminsa "Papillon" toukokuussa 2021.
Manuel Lanzini

Manuel Lanzini (s. 15. helmikuuta 1993 Ituzaingó) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa Argentiinan pääsarjassa pelaavaa River Platea. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Brasiliassa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa ja Englannissa. Oikeajalkainen Lanzini on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Ura.
Seurajoukkueura.
Lanzinin kasvattajaseura on River Plate. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa vuosina 2010−2014 84 ottelua tehden 12 maalia ja voittaen Torneo Finalin vuonna 2014. Vuosina 2011−2012 Lanzini oli lainassa brasilialaisessa Fluminensessa, jossa hän oli mukana voittamassa vuoden 2012 Campeonato Cariocaa. Elokuussa 2014 Lanzini siirtyi arabiemiirikuntalaiseen Al Jazira Clubiin.
Heinäkuussa 2015 Lanzini siirtyi kauden 2015−2016 kestävälle lainalle Valioliigan West Ham Unitediin. Seuraavana kesänä hän siirtyi West Hamiin pysyvästi 12 miljoonan euron siirtosummalla. Kaudella 2016−2017 hän teki 35 ottelussa kahdeksan maalia. Hänen polvensa ristisiteet repesivät Argentiinan maajoukkueen harjoitusleirillä ennen MM-kisoja 2018. Hän palasi pelikentille helmikuussa 2019. Hän pelasi Valioliigassa 24 ottelua kaudella 2019–2020. Seuraavalla kaudella hänelle kertyi 17 liigaottelua, näistä vain viisi avauskokoonpanossa. Kaudella 2021–2022 hän oli avauksessa 19 valioliigaottelussa ja pelasi kaikkiaan 30 liigapeliä. Maaleja hän teki viisi. Eurooppa-liigassa hän pelasi kymmenen ottelua. Kaudella 2022–2023 hän pelasi West Hamin voittamassa Konferenssiliigassa yhdeksän ottelua ja teki kaksi maalia. Valioliigassa hän pelasi kymmenessä ottelussa 244 minuuttia ja teki yhden maalin.
Maajoukkueura.
Lanzini kuului vuonna 2013 Argentiinan alle 20-vuotiaiden maajoukkueeseen. Hän pelasi siinä viisi ottelua tehden kaksi maalia. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi Brasiliaa vastaan kesäkuussa 2017.
Saavutukset.
Fluminense
River Plate
West Ham
Giovanni Evangelisti

Giovanni Evangelisti (s. 11. syyskuuta 1961 Rimini) on italialainen uransa päättänyt pituushypyn olympiamitalisti. Olympialaisurallaan Evangelisti oli 179 senttimetriä pitkä ja painoi 70 kilogrammaa.
Ura.
Evangelistin uran suurin saavutus on olympiapronssimitali vuoden 1984 kesäolympialaisista Los Angelesista tuloksella 824. Vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa hän oli neljäs ja vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa hän jäi karsintaan. Evangelisti kilpaili urallaan kolmissa ulkoratojen MM-kilpailuissa. Sisäratojen MM-kilpailuista Evangelisti saavutti kolme pronssia vuosilta 1985, 1987 ja 1991.
Ulkoratojen EM-kilpailuista Evangelisti saavutti yhden mitalin, pronssia vuodelta 1986 Stuttgartista. Sisäratojen EM-kilpailuista hän saavutti hopean vuodelta 1987 Liévinistä sekä kaksi pronssia vuosilta 1982 ja 1988. Vuoden 1991 Välimeren kilpailuista Evangelisti saavutti pronssia.
Evangelistin ennätys on vuonna 1987 San Giovanni Valdarnossa hypätty 843.
Muuta.
Menestyksekkäästä urastaan huolimatta Evangelisti muistetaan ehkä parhaiten vuoden 1987 MM-kilpailuissa tapahtuneesta tapauksesta. Italialaiset toimitsijat mittasivat Evangelistin arviolta 790 senttimetriä pitkän viimeisen kierroksen hypyn tulokseksi 838 cm ja näin pronssimitali meni alun perin hänelle. Lopulta pronssimitalin sai kuitenkin 833 senttimetriä hypännyt Larry Myricks.
Outasurviainen

Outasurviainen ("Metretopus borealis", aiemmin pohjansurviainen) on päivänkorentojen lahkoon kuuluva laji. Se oli ehkä olemassa jo jääkauden aikana. Sen tuntosarvet ovat lyhyet. Etukynsissä on lovet. Ruumis on väriltään vaalenhiekanruskea ja sen takaosassa on tummia kuvioita. Aivan ruumiin takaosassa on teräviä piikkejä. Outasurviaisia esiintyy Pohjois-Suomessa reheväkasvustoisissa kirkasvetisissä joissa.
Haima (Oman)

Haima () on Omanin aavikkoisessa keskiosassa sijaitseva, etelään johtavan päätien varren pikkukaupunki. Se on al-Wustan kuvernoraatin hallinnollinen keskus. Haima on myös yksi Omanin aluehallinnon 2. tason 61:stä piirikunnasta (wilaya). Hayma sijaitsee linnuntietä noin 470 kilometriä pääkaupunki Masqatista etelälounaaseen. Sulttaanikunnan eteläosan Salalaan on vastaavasti linnuntietä noin 400 kilometriä.
Haiman kaupungin väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 1 294 (VL 2003) ja 3 063 (VL 2010). Koko laajan (53 226 km2) Haiman piirikunnan väkiluku oli 10 473 as. (VL 2010) ja 8 059 (2013), joista omanilaisten osuus oli vain 26,4 prosenttia.
Aleksei Zolotarjov

Aleksei Ivanovitš Zolotarjov (, s. 24. heinäkuuta 1969 Nekrasovka, Moskovan lounainen hallintopiiri, Neuvostoliitto) on venäläinen puolustajana pelaava jääpalloilija, joka edusti urallaan pisimpään venäläistä Moskovan Dynamoa ja ruotsalaista söderhamnilaista Brobergs IF:ää.
Aleksei Zolotarjovin nuorempi veli Andrei on myös ollut jääpalloilija. Hän on pelannut Venäjän jääpallomaajoukkueessa ja saavuttanut 5 maailmanmestaruutta.
Saavutukset.
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Chamaeleo namaquensis

Chamaeleo namaquensis (, ) on maassa elävä kameleonttilaji, jota tavataan Etelä-Afrikassa, Namibiassa ja Angolassa kuivilla hiekka- ja pensaikkoalueilla. Se on tavallisesti harmaa tai ruskea ja kooltaan noin 15 senttimetriä. IUCN on luokitellut sen uhanalaisuudeltaan elinvoimaiseksi lajiksi.
Koko ja ulkonäkö.
"Chamaeleo namaquensis" on väritykseltään tavallisesti harmaa ja ruskea. Sen kyljissä on kuusi vaaleaa laikkua, selässä kolmiomaisia tummia laikkuja ja kaulassa punaisia tai keltaisia raitoja. Lajilla on suhteellisen suuri pää ja lyhyt häntä. Häntä ei toimi tarttumavälineenä, toisin kuin puussa elävillä kameleonttilajeilla. Lajin naaraat ovat pituudeltaan noin 16 senttimetriä ja urokset 14 senttimetriä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lajia tavataan Karoon alueella Etelä-Afrikassa (Pohjois-Kap ja Länsi-Kap), Namibiassa sekä Namibin aavikolla Etelä-Angolasta aina Etelä-Afrikkaan saakka. Sen levinneisyysalueen laajuus on kaikkiaan noin 600 000 km². Sitä tavataan hiekka- ja pensaikkoalueilla, ja se viettää suurimman osan ajastaan maassa. Kuumina päivinä se saattaa kiivetä pensaiden oksille tai kiville paistattelemaan.
Elintavat.
"Chamaeleo namaquensis" on kehittynyt selviytymään kuumissa olosuhteissa. Se saattaa kaivaa koloja hiekkaan saavuttaakseen pintakerroksen alla olevan viileämmän hiekan. Se käyttää hyödykseen myös muiden eläimien tekemiä koloja. Laji pystyy juoksemaan nopeasti, ja se saalistaa mitä hyvänsä tarpeeksi pientä nieltäväksi. Se pyydystää esimerkiksi heinäsirkkoja, kovakuoriaisia, pieniä käärmeitä ja skorpioneja. Aikuiset yksilöt voivat joskus syödä oman lajinsa pienempiä yksilöitä. Saaliinsa laji ottaa kiinni pitkällä kielellään. Laji parittelee kolmisen kertaa vuodessa ja naaras munii 6–22 munaa kerrallaan. Munien kuoriutumiseen hiekassa menee kolmesta neljään kuukautta, jonka ajan naaraan uskotaan vartioivan munintapaikkaa. Nuoret yksilöt tulevat lisääntymiskykyisiksi 5–7 kuukauden ikäisinä.
Uhat ja suojelu.
Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan "Chamaeleo namaquensis" on elinvoimainen laji. Sitä tavataan suhteellisen suurella alueella, ja sillä ei ole selviä uhkia. Lajia myydään lemmikiksi, ja osa myyntiin menevistä yksilöistä kerätään luonnosta. Niitä kasvatetaan myös vankeudessa. CITES valvoo lajilla käytävää kauppaa, jota ei kuitenkaan pidetä suurena uhkana lajille. Tulevaisuudessa lajin elinympäristön muuttuminen ilmastonmuutoksen myötä saattaa uhata lajia.
Khasab

Khasab () on Omanin pohjoisosan Hajarvuoriston pohjoispäässä, Persianlahden suuaukon eli Hormuzinsalmen etelärannalla sijaitseva kaupunki. Khasab on Musandamin kuvernoraatin hallintokeskus. Khasab on myös yksi Omanin aluehallinnon 2. tason 61:stä piirikunnasta (wilaya). Khasab sijaitsee linnuntietä 370 kilometriä pääkaupunki Masqatista luoteeseen.
Khasabin kaupungin väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 12 049 (VL 2003) ja 12 069 (VL 2010). Koko Khasabin piirikunnan väkiluku oli 18 151 as. (VL 2010) ja 23 211 (2013), joista omanilaisten osuus oli 66,2 prosenttia.
Branko Lustig

Branko Lustig (10. kesäkuuta 1932 Osijek – 14. marraskuuta 2019) oli kroatialainen elokuvatuottaja. Hän on voittanut kaksi Oscar-palkintoa.
Elämä.
Nuoruus.
Lustig syntyi juutalaisperheeseen Osijekissa nykyisessä Kroatiassa. Lustigin isä Mirko oli hovimestari ja äiti puolestaan kotiäiti. Perhe joutui toisen maailmansodan aikana keskitysleireille, joilta Lustig ja hänen äitinsä selvisivät hengissä, mutta muut perheenjäsenet kuolivat. Lustig opiskeli Zagrebin yliopistossa.
Ura.
Lustig aloitti uransa elokuva-alalla apulaisohjaajana vuonna 1955. Vuonna 1956 Lustig työskenteli tuotantopäällikkönä draamaelokuvassa "Ne okreći se, sine", joka voitti kolme Golden Arena -palkintoa. Lustig meni naimisiin Mirjana Lustigin kanssa vuonna 1970. Lustig jatkoi työtään tuotantopäällikkönä elokuvassa "Viulunsoittaja katolla" (1971) sekä Herman Woukin romaaneihin perustuvissa televisiosarjoissa "Sodan tuulet" (1983) ja "Sodan muisto" (1988). Lustig muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1988. Hän tuotti vuonna 1993 julkaistun elokuvan "Schindlerin lista". Lustig voitti toisen Oscar-palkinnon elokuvasta "Gladiator". Hän jatkoi uraansa elokuvien "Rauhantekijä" (1997), "Hannibal" (2001) ja "Isku Mogadishuun" (2001) tuottajana. Vuonna 2008 Lustig perusti Six Point Films -tuotantoyhtiön.
RGMusic Records

RGMusic Records on saksalainen tanssimusiikkiin erikoistunut levymerkki, jonka omistaa Robert Gecsey. Se perustettiin vuonna 2005. Levymerkki julkaisee muun muassa handsup-, trance- ja dancecoremusiikkia. RGMusic Recordsin tunnetuimpiin artisteihin kuuluvat mm. Robert G., Phillip ja 69Rave!rz. Yhtiö julkaisee vuosittain sen edustamiin musiikkilajeihin perustuvia kokoelmalevyjä, esimerkiksi Hands Up Party Dance Selection.
Levymerkin musiikkia jakelee maailmanlaajuisesti Feiyr.com.