tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Okadaiinihappo

Okadaiinihappo (C44H68O13) on polyketideihin kuuluva polyeetteri, jota tuottavat eräät panssarilevät. Yhdiste on myrkyllinen ja kerääntyy simpukoihin ja kaloihin ja voi aiheuttaa myrkytyksen. Myrkyllisyys perustuu proteiinifosfataasien inhiboitumiseen.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa okadaiinihappo on valkoinen kiteinen aine. Yhdiste liukenee hyvin huonosti veteen, mutta paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin ja heksaaniin. Okadaiinihappo on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky kloroformiliuoksessa on +53,3.
Esiintyminen ja myrkyllisyys.
Okadaiinihappoa eristettiin ensimmäisen kerran vuonna 1981 "Halichondria okadai"-sienieläimestä. Myöhemmin ilmeni, että sieni itse ei tuota yhdistettä, vaan sitä tuottavat "Procentrum"- ja "Dinophysis"-sukujen panssarilevät. Sittemmin okadaiinihappoa on löydetty myös kaloista ja simpukoista, kuten sinisimpukasta. Okadaiinihapon lisäksi panssarilevät muodostavat okadaiinin ja tyydyttymättömien rasvahappojen estereitä ja okadaiinihapon johdannaisia dinofysistoksiineja. Okadaiinihapon ja sen johdannaisten tuotanto vaihtelee alueittain. Suuressa osassa Eurooppaa okadaiini on pääasiallinen panssarilevien tuottama myrkky, mutta esimerkiksi Japanissa, Kanadassa ja Irlannissa pääasiassa "Procentrum"- ja "Dinophysis"-sukujen panssarilevät tuottavat dinofysistoksiineja.
Okadaiinihappo kerääntyy esimerkiksi simpukoihin ja on myrkyllistä niitä syöville nisäkkäille. Myrkytyksen aiheuttava annos on noin 30–50 μg. Hiirillä yhdisteen LD50-arvo on suun kautta otettuna on 0,2–2 mg/kg ja injektiona 0,19–0,25 mg/kg. Okadiinihapon aiheuttaman myrkytyksen oireet ilmenevät noin 0,5–3 tunnin kuluttua myrkkyä sisältävän ruuan syömisestä. Oireina ovat ripuli, vatsakivut, huonovointisuus ja harvemmin lihaskrampit. Okadaiinin aiheuttama myrkytystila on yleensä lievä ja kestää tyypillisesti noin 2–3 vuorokautta. Okadaiinihappo on myrkyllisempi kuin sen esterijohdannaiset. Vuonna 2008 Euroopan elintarviketurvallisuusvirasto määritteli okadaiinin ja sen johdannaisten akuutiksi referenssiannokseksi ravinnoksi kelpaavissa merenelävissä 0,3 μg/kg.
Okadaiinihapon myrkyllisyys perustuu siihen, että yhdiste estää proteiinifosfataasi 1:n ja proteiinifosfataasi 2:n toiminnan. Entsyymi todennäköisesti sitoutuu substraatin sitoutumiskohtaan ja on ei-kompetitiivinen inhibiittori. Tämän vuoksi natriumin eristystä säätelevien proteiinit aktivoituvat fosforylaation vaikutuksesta ja natriumin eritys paksusuolesta lisääntyy, minkä vuoksi myös nestettä poistuu runsaasti elimistöstä ulosteen mukana. Yhdisteen mutageenisuudesta tai genotoksisuudesta ei ole yksimielisyyttä, mutta yhdisteen on todettu lisäävän solujen epänormaalia kasvua. Okadaiinihapon arvellaan aiheuttavan riskiä sairastua paksusuolen syöpään.
Nicaraguan kanava

Nicaraguan kanava on suunniteltu kanava Nicaraguassa. Se yhdistäisi Tyynenmeren ja Atlantin toisiinsa ja kilpailisi siten Panaman kanavan kanssa. Kanavasta tulisi yhteensä 276 kilometriä pitkä ja se kulkisi Keski-Amerikan suurimman makean veden altaan eli Nicaraguajärven läpi, mikä on herättänyt huolta.
Rakennustöiden oli alun perin tarkoitus alkaa 22. joulukuuta 2014 ja valmistua vuonna 2020. Nicaraguan hallinto kertoi vuoden 2015 lopulla lykkäävänsä rakennustöiden alkua vuoden 2016 loppupuolelle. Projektin arvioitiin maksavan 50 miljardia dollaria. Urakan sai kiinalaisen miljardööri Wang Jingin johtama sijoittajaryhmä.
Projektin aloituspuheissa Wang Jin kaavaili Nicaragualle vaurasta tulevaisuutta kanavan ansiosta, mutta vuonna 2015 hän menetti ison osan miljardiomaisuudestaan. Vuonna 2016 aloitettiin kaivuutöitä, mutta vuoteen 2018 mennessä ne ja kanavalle johtavien teiden rakennustyömaat pysähtyivät.
Toukokuussa 2024 Nicaraguan kansalliskongressi peruutti Wangin sijoittajaryhmälle myönnetyn projektiluvan.
Christoph Harting

Christoph Harting (s. 10. huhtikuuta 1990 Cottbus) on saksalainen kiekonheiton olympiavoittaja. 205 senttimetriä pitkä ja 117 kilogrammaa painava Harting edustaa SCC Berliniä. Hartingin valmentajana toimii Torsten Schmidt.
Ura.
Harting sijoittui viidenneksi alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011. Hän oli mukana vuoden 2013 MM-kilpailuissa Moskovassa, jossa hän jäi karsintaan heitettyään 62,28. Vuonna 2015 hän voitti Saksan mestaruuden ja sijoittui kahdeksanneksi Pekingin MM-kilpailuissa tuloksella 63,94. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän oli neljäs. Vuoden 2016 kesäolympialaisissa Rio de Janeirossa Harting voitti kultaa uudella ennätystuloksellaan 68,37 tuoden kiekonheiton olympiakullan Hartingin perheeseen toisen kerran peräkkäin. Hän voitti Saksan mestaruuden 2018. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän jäi karsinnassa ilman tulosta. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän karsiutui loppukilpailusta.
Muuta.
Hartingin isoveli Robert Harting on kiekonheiton olympiavoittaja, maailmanmestari ja Euroopan-mestari. Christoph Harting on syntynyt viisi kuukautta ennen Saksan jälleenyhdistymistä. Hän työskentelee siviilissä poliisina.
The Hunger Site

The Hunger Site on vuonna 1999 perustettu ns. click-to-donate -sivusto, joka saa sponsorointitukea sitä vastaan, että sivuston käyttäjät ja vierailijat katsovat sponsorien mainoksia. The Hunger Site kehottaa vierailijoitaan napsauttamaan sivustolla olevaa nappia kerran päivässä. Jokainen eri käyttäjän painallus johtaa sivuston mukaan lahjoitukseen, joka vastaa 2,5 dl:n ruokamäärää. The Hunger Site ei ole hyväntekeväisyysjärjestö; se on voittoa tavoitteleva yhdistys, joka lahjoittaa mainoksista saatavia tuottoja valikoiduille hyväntekeväisyysjärjestöille. Tällä hetkellä ne ovat Millenium Promise, Food Recovery Network, Partners in Health, Feeding America ja Mercy Corps.
Sivuston omistaa nykyisin CharityUSA.com.
Historia.
The Hunger Site -yhdistyksen ja sivuston perusti vuonna 1999 Yhdysvaltain Indianan Bloomingtonista kotoisin oleva tietokoneohjelmoija John Breen. Yhdistys oli alun perin voittoa tavoittelematon, ja sivustosta tuli nopeasti suosittu. Breen myi sivuston kasvavien kulujen takia GreaterGood:lle julkistamattomaan hintaan helmikuussa 2000. Heinäkuussa 2001 IT-kuplan puhkeamisen jälkeen GraterGood lopetti toimintansa menetettyään 26 miljoonaa dollaria pääomasijoituksia. Samana vuonna yksityinen, tuottoa tavoitteleva CharityUSA.com osti yhtiön miljoonalla dollarilla.
Corveyn luostari

Corveyn luostari on luostari Saksassa Höxterin kaupungissa. Se perustettiin vuonna 815, ja se kukoisti 1200-luvulle saakka. kolmikymmenvuotisen sodan aikana se kärsi pahoin, mutta luostari rakennettiin kuitenkin uudelleen. Luostari lisättiin 2014 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Historia.
Corveyn luostari perustettiin Kaarle Suuren seuraajan Ludvig Hurskaan aikana. Se perustivat 815 Picardiesta Corbien luostarista lähetetyt munkit. Nykyiseen paikkaansa luostari siirtyi 822, mikä onnistui sen jälkeen, kun Ludvig Hurskas oli siirtänyt alueen omistuksen munkeille. Karolingit antoivat benediktiiniluostarille sille oikeudet valita vapaasti apottinsa sekä markkina- ja rahanlyöntioikeudet. Lisäksi pyhän Vituksen pyhäinjäännökset siirrettiin sinne 836 Saint-Denis’n basilikasta.
Corveyn luostarista tuli nopeasti kulttuurinen ja uskollinen keskus, jossa oli koulu ja kirjasto. Sen länsipuolelle syntyi yksi suurimmista karolingiasutuksista, joka muodostui Höxterin ja Coreyn kaupungeista. Corvey kehittyi kaupungiksi 800–1100-luvuilla. Se linnoitettiin 1100-luvun puolivälissä, ja Weserjokeen rakennettu silta ja itsehallinnollinen lautakunta vahvisti sen taloudellista ja hallinnollista autonomiaa. Apotti Wibaldin aikana 1145–1159 luostarin vuosina 873–885 rakennettua kolmikerroksista rakennelmaa muokattiin nykyiseen kaksitorniseen ulkoasuunsa.
Höxterin kaupunkilaisten ja Paderbornin piispan muodostama liittouma tuhosi Corveyn 1265, eikä kaupunki toipunut siitä. Luostari oli jo tässä vaiheessa menettänyt suurimman merkityksensä, ja pyhän Vituksen pyhäinjäännökset siirrettiin 1355 Prahan katedraalin luostarikirkkoon. Corveyn luostarin merkittävyys kasvoi uudestaan 1500-luvulla, mutta kolmikymmenvuotisen sodan aikana luostari kärsi pahoin: isoja osia kirjastosta ja pyhän Vituksen pyhäkkö tuhoutui. Länsikköä lukuun ottamatta kirkko tuhottiin 1665. Luostarin uusi kirkko rakennettiin 1667–1671. Sen suunnittelivat pääosin kapusiinipappi Polykarp ja arkkitehti Niclas Dentel, ja se vihittiin käyttöön 1683. Luostarin uudelleenrakentainen aloitettiin 1699 apotti Florenz von dem Felden aikana ja saatiin päätökseen 1714 apotti Maximilian von Horrichin aikana. Seuraavat apotit rakennuttivat lisärakennuksia.
Luostari sekularisoitiin 1792 ja muutettiin hiippakunnaksi, jona se pysyi vuoteen 1825. Wienin kongressin jälkeen luostari siirtyi Ratiborin herttuan omistukseen. Se on ollut siitä saakka kuulunut Ratiborin herttuaperheeseen kuuluvalle Corveyn prinssille.
Corveyn luostaria kunnostettiin laajamittaisesti 1947–1966, jolloin sen länsikkö pyrittiin muuttamaan takaisin karolingiaikaiseen ulkoasuunsa.
Sima (yhtye)

Sima on turkulainen yhtye, jonka muodostavat tuottajakaksikko Jussi Tiainen ja Mathias Hermansson. Yhtye perustettiin huhtikuussa 2014, kun Tiainen ja Hermansson alkoivat tekemään ensimmäistä yhteistä kappalettaan ”Tanssilattialla”. Nimensä yhtye sai, kun sille haluttiin lyhyt ja ytimekäs nimi ja yhtye perustettiin juuri ennen vappua.
Sima julkaisi ensimmäisen singlensä ”Tanssilattialla” omakustanteena huhtikuun lopulla 2014. Omakustanteesta huolimatta se nousi YleX-radiokanavan soittolistalle sekä kanavan toimittajan Venla Kokkosen ”viikon tehobiisiksi”. Kappaleen saavuttaman suosion myötä yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen levy-yhtiö Sony Musicin kanssa.
Yhtyeen esikoisalbumi "Tanssilattialla" julkaistiin syyskuussa 2015. Albumilta on julkaistu singleinä nimikappaleen lisäksi kappaleet ”Semihyvä boogie”, ”Mul on ikävä”, ”Saariston tytöt” sekä ”Tää on rakkautta”, jolla on mukana myös Neon 2 -yhtyeen solisti Jussi Rainio.
Sima ilmoitti maaliskuussa 2018 soittavansa jäähyväiskeikkansa Helsingissä ja Turussa toukokuussa 2018.
Vaasa Wishpooshs

Vaasa Wishpooshs on vuonna 2007 perustettu vaasalainen lacrosseseura, jonka alaisuudessa pelaavat miesten field- ja box-lacrossejoukkueet. Seuran fieldlacrossejoukkueet tunnetaan nimillä Vaasa Wishpooshs, kun taas box lacrossejoukkueen nimi on Sons of Odin.
Vaasa Wishpooshs on voittanut yhteensä viisi mitalia SM-sarjassa: Vuosina 2008, 2009, 2010, 2011 ja 2012 miesten joukkue on voittanut SM-pronssia. 
Saavutukset.
Fieldlacrosse:
Rampage – murhaaja

Rampage – murhaaja (VHS-videona nimellä Murhaaja, "Rampage") on William Friedkinin ohjaama yhdysvaltalainen rikoselokuva vuodelta 1987. Sen pääosia näyttelevät Michael Biehn (mm. 'Terminator – tuhoaja'), Alex McArthur ja Grace Zabriskie.
Elokuva kertoo Charles Reecestä (McArthur), joka on murhannut viisi ihmistä brutaalisti Stocktonin kaupungissa, Kaliforniassa. Anthony Fraser (Biehn) on piirisyyttäjä, joka osallistuu Reecen oikeudenkäyntiin ja yrittää saada tälle kuolemantuomiota. Elokuva perustuu löyhästi Richard Trenton Chasen tekemiin murhiin 1970-luvun lopulla Kalifornian Sacramentossa, sekä William P. Woodin niistä tekemään kirjaan. Elokuva valmistui jo vuonna 1987, mutta Miramax päästi sen teatterilevitykseen vasta 1992, jolloin elokuvaan lisättiin vaihtoehtoinen lopetus. Suomessa "Rampage" sai ensi-iltansa 28. heinäkuuta 1989.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen pitää "Murhaajaa" älykkäästi kirjoitettuna ja pelottavalla intensiteetillä ohjattuna oikeussalidraamana. Hän antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Kaj Gustafsson

Kaj-Olof Gustafsson (etunimet esiintyneet myös muodossa Kaj Olof, 24. joulukuuta 1928 Helsinki – 5. elokuuta 2017 Mäntsälä) oli suomalainen koripalloilija.
Työväen Maila-Poikien kasvatti Gustafsson edusti kasvattajaseuraansa SM-sarjassa vuosina 1946–1959. Pisteitä hän teki kahdeksalla eri kaudella. Koripalloliiton tietokannan mukaan Gustafsson saavutti pelaajaurallaan viisi SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia mestaruuden jäätyä puuttumaan.
Suomen maajoukkueessa Gustafsson pelasi vuosina 1950–1953 24 ottelua 0,9 pisteen keskiarvolla. Hän kuului Suomen joukkueisiin Ranskan 1951 (Suomi yhdeksäs) ja Neuvostoliiton 1953 (Suomi 12:s) EM-kilpailuissa.
Keijo Hynninen

Keijo Kaino Hynninen (28. marraskuuta 1929 Helsinki – 22. marraskuuta 2020) oli suomalainen koripalloilija.
Sörnäisten NMKY:n kasvatti Hynninen edusti kasvattajaseuraansa miesten SM-sarjassa vuosien 1950–1963 välillä yhteensä kahdeksan kautta tehden jokaisella pelaamallaan pääsarjakaudella yli 12 pistettä ottelua kohden. Hynninen saavutti pelaajaurallaan neljä SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
Suomen miesten maajoukkueessa Hynninen pelasi vuosina 1950–1956 19 ottelua 5,3 pisteen keskiarvolla. Hän kuului Suomen 12:nneksi sijoittuneeseen joukkueeseen Neuvostoliiton EM-kilpailuissa 1953. Hynninen pelasi myös Nizzan MM-karsinnoissa 1950.
Hynninen kuoli 90-vuotiaana marraskuussa 2020.
Tanssilattialla (albumi)

Tanssilattialla on suomalaisen Sima-yhtyeen 4. syyskuuta 2015 julkaistu esikoisalbumi. Albumia ovat ollet tuottamassa muun muassa Hannu Korkeamäki ja Mikko Tiainen. Albumi ylsi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 24.
Ensimmäisen singlen ”Tanssilattialla” yhtye julkaisi omakustanteena 24. huhtikuuta 2014. Single julkaistiin Sony Musicin kanssa solmitun levytyssopimuksen myötä uudelleen 14. toukokuuta 2014. Toinen single ”Tää on rakkautta” julkaistiin 5. syyskuuta 2014. Kappaleella on mukana myös Neon 2 -yhtyeen solisti Jussi Rainio. Albumilta on julkaistu myös singlet ”Semihyvä boogie” 27. helmikuuta 2015 ja ”Mul on ikävä” 5. kesäkuuta 2015.
Olli Arppe

Olli Elis Arppe (14. maaliskuuta 1930 Helsinki – 4. toukokuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen koripalloilija.
Sörnäisten NMKY:n kasvatti Arppe edusti kasvattajaseuraansa SM-sarjassa vuosien 1950–1959 välillä tehden pisteitä seitsemällä eri kaudella. Koripalloliiton tietokannan mukaan Arppe saavutti pelaajaurallaan neljä SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia mestaruuden jäätyä puuttumaan.
Suomen maajoukkueessa Arppe pelasi vuosina 1950–1951 14 ottelua 2,0 pisteen keskiarvolla. Hän kuului Suomen yhdeksänneksi sijoittuneeseen joukkueeseen Ranskan EM-kilpailuissa 1951.
Arto Koivisto (koripalloilija)

Erkki Arto Juhani Koivisto (12. huhtikuuta 1930 Sääminki – 6. maaliskuuta 2016 Espoo) oli suomalainen koripalloilija, käsipalloilija ja Malmin kauppaoppilaitoksen rehtori. Koripallossa kaudella 1953 miesten SM-sarjan korikuninkuuden voittanut Koivisto edusti Suomen miesten maajoukkuetta vuosien 1951 ja 1957 EM-kilpailuissa. Käsipallossa hän voitti kaksi Suomen mestaruutta.
Koripalloilijana.
Seurajoukkueet.
Karhun Poikien kasvatti Koivisto aloitti koripalloilijanuransa vuonna 1947 pelatessaan juniorien liitto-otteluissa. Urheilumme Kasvot 3 -teoksen mukaan Koivisto oli mukana miesten SM-sarjassa jo vuonna 1948.
Koivisto edusti SM-sarjassa kasvattajaseuransa lisäksi Työväen Maila-Poikia. Pääsarjakaudella 1951 otteluitta jäänyt mutta Koripalloliiton tietokannan mukaan SM-pronssimitalilla palkittu Koivisto pelasi SM-sarjassa vuodet 1952–1966 eli 12 kauden ajan. Kaudella 1953 Koivisto voitti SM-sarjan korikuninkuuden 23,5 pisteen ottelukohtaisella keskiarvollaan. Kaudella 1955 hän sijoittui pistetilaston kolmanneksi.
Vuosina 1965–1968 Koivisto pelasi Urheilumme Kasvot 3 -teoksen mukaan Suomensarjaa.
Maajoukkue.
Suomen miesten maajoukkueessa Koivisto pelasi vuosina 1951–1957 21 ottelua 1,9 pisteen keskiarvolla. Hän kuului Suomen joukkueisiin Ranskan 1951 (Suomi yhdeksäs) ja Bulgarian 1957 (Suomi 11:s) EM-kilpailuissa.
Käsipallo.
Koivisto voitti Karhun Pojissa käsipallon Suomen mestaruuden vuosina 1952 ja 1954 sekä SM-hopeaa vuonna 1953.
Pelaajauran jälkeen.
Koivisto työskenteli Malmin Kauppaoppilaitoksen rehtorina. Oppilaitokselle perustettiin koripalloilijoille oma opintolinja, jota usea maajoukkuekoripalloilija kävi. Koivisto harrasti elämänsä aikana ainakin purjehdusta, ja hän toimi koripallon parissa valmentajana ja huoltajana. Koivisto kuoli 85-vuotiaana Espoossa 6. maaliskuuta 2016.
Nilgiri (tee)

Nilgiri-tee on Etelä-Intian Nilgirivuorten (sinisten vuorten) seudulla tuotettua teetä. Nilgirivuoret on yksi eteläisen Intian arvostetuimpia teentuotantoalueita. Nilgiri-tee on myös eräs Intian alueellisesti brändätyistä teenimikkeistä.
Seudun teenviljelyä pyrittiin aloittamaan jo vuonna 1832, jolloin brittien seudulle perustaman asutuksen apulaiskirurgi tilasi teepensaita Kiinasta huomattuaan muiden "Camellia"-suvun kasvien viihtymisen seudulla. Vuonna 1835 osa tilatuista teepensaista onnistuttiin saamaan kasvamaan Nilgirin Kettin koetilalla. Kiinasta tuotujen teesiementen avulla käynnistettiin Coonooriin Nilgirin ensimmäinen varsinainen kaupallinen teeviljelmä. Thiasholan ensimmäinen teetila seurasi vuonna 1859, ja samoihin aikoihin myös Kalhattyn läheinen Dunsandlen teetila. Nonsuch-teetila sai alkunsa 1860 ja Kotagirin ensimmäinen teetila perustettiin noin 1863.
Seudun teeviljelmät sijaitsevat 800–2 500 (1 158–2 400) metrin korkeudella merenpinnasta. Seudulle osuu kaksi monsuunikautta vuodessa: sekä lounaismonsuuni että koillismonsuuni satavat Nilgirissä. Vuotuinen sademäärä on silti vain noin 1 000–1 200 mm suurimmassa osassa seutua. Satoa saadaan kerättyä vuoden ympäri.
Suurin osa alueen noin 85 miljoonan teekilon vuosituotannosta on mustaa teetä, josta enemmistö valmistetaan teollisella CTC-menetelmällä. Nilgirin teealueella tuotetaan myös irtoteetä ortodoksisella valmistusmenetelmällä ja osa tästä tuotannosta on vihreää tai oolong-teetä, hieman myös valkoista teetä. Parhaimpana pidetään talvikaudella (joulu–maaliskuu) kerättyä ortodoksisella valmistusmenetelmällä tuotettua teetä.
Yasutarō Koide

Yasutarō Koide ( "Koide Yasutarō", 13. maaliskuuta 1903 – 19. tammikuuta 2016) oli japanilainen, josta tuli maailman vanhin elossa oleva mies Sakari Momoin kuoleman jälkeen 5. heinäkuuta 2015. Hänestä tuli vanhin Aichin prefektuurissa asuva ihminen 31. maaliskuuta 2014. Hän asui Moriyama-kussa, Nagoyassa. Hän muutti Nagoyaan 106-vuotiaana.
110-vuotiaana Koide pystyi vielä lukemaan sanomalehtiä ilman silmälaseja ja syömään ilman tekohampaita.
Koiden kuoltua maailman vanhimman miehen titteli siirtyi puolalaissyntyiselle israelilaiselle Yisrael Kristalille (15. syyskuuta 1903 – 11. elokuuta 2017).
Taulusieni

Taulusieni on esimerkiksi kouluissa liitutaulun puhdistamiseen käytettävä esine.
Taulusieniä valmistetaan nykyisin ainakin viskoosista tai muusta puuselluloosapohjaisesta kuidusta.
Perinteisen taulusienen tehokas käyttö edellyttää vesipistettä luokkahuoneessa tai sen lähellä. Kostean taulusienen sijasta liitutaulun pyyhkimiseen käytetään esimerkiksi huovasta tai solumuovista valmistettua kuivapyyhintä.
Valkotaulupyyhin.
Valkotaulun tussijälkien pyyhkimiseen tarvitaan omanlaisiaan valkotaulunpyyhkimiä, joiden pyyhkimispinta voi olla kerroksittainen: päällikerros irrotetaan, kun sen pyyhkimiskyky on heikentynyt. Joitakin malleja voidaan säilyttää teräslevypohjaisen valkotaulun pinnassa magneettikiinnityksen avulla.
Yrjö Salmela

Yrjö Salmela -nimisiä henkilöitä ovat:
Jensen Interceptor (1950)

Jensen Interceptor oli englantilaisen Jensen Motorsin vuosina 1950 – 57 valmistama nopea ja voimakas grand tourer. Kyseessä oli jo koripajan toinen automalli II-maailmansodan päättymisen jälkeen. Jensen käytti myöhemmin samaa mallinimeä, 1960- ja 70-luvuilla valmistettujen malliensa yhteydessä. 
Yleistä.
Interceptor tuotiin markkinoille aluksi kaksiovisena, neljän hengen avomallina. Käsityönä tehdyn korin rakenteena on puinen kehikko, verhouspellit ovat terästä ja alumiinia. Esimerkkinä auton korkeasta varustelutasosta voi toimia avomallin Perspex-kovamuovista valmistettu takaikkuna, joka käsikäyttöistä kattoa avattaessa pudotetaan alas omaan säilytystilaansa. Vuonna 1952 avomallin rinnalle tuotiin kiinteästi asennetulla tekstiilikatolla varustettu "fixed head sports saloon", lisäksi mallista on valmistettu neljä sedanca-versiota. Interceptoreita valmistui kaikkiaan 88 kappaletta, joista 32 convertible-, 52 saloon- ja neljä sedanca-korisia.
Tekniikka.
Interceptor perustui Austinin tekniikalle. Mallin voimanlähteenä toiminut 4,0-litrainen rivikuutonen ja sen jatkeena ollut neliportainen vaihteisto olivat peräisin Austin Sheerline -mallista. Alusta oli peräisin Austin A70 -mallisarjasta. Sitä oli kuitenkin modifioitu kasvattamalla akseliväliä alkuperäisestä ja taka-akselin pyörien erillisripustuksella.
Kuusisylinterisen rivimoottorin lisäksi joidenkin yksilöiden keulalle asennettiin Chryslerin Hemi V8 -moottori. Tunnetuin näistä lienee amerikkalaiselle kilpa-ajaja Briggs Cunninghamille vuonna 1953 toimitettu auto. Vientiin, lähinnä USA:han, toimitetut autot varustettiin vasemmanpuoleisella ohjaksella.
Austinin tavoin Interceptorin jarrujärjestelmänä oli Girlingin hydraulisten ja mekaanisten jarrujen yhdistelmä, jossa etujarrujen käyttö hoidettiin nesteen voimalla ja takajarruja ohjattiin vaijerikäyttöisesti. Vuodesta 1952 lähtien neliportainen vaihteisto oli mahdollista varustaa valinnaisella ylivaihdeyksiköllä.
Interceptorin korvasi vuodelle 1957 markkinoille tuotu Jensen 541 R.
Pajakanta

Pajakanta () on asutuskeskus Murmanskin alueen Kantalahden piirin Zelenoborskin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Muurmannin radan varrella lähellä Vienanmeren rantaa 45 kilometriä Zelenoborskista kaakkoon. Asukkaita on 78 henkeä (vuonna 2010).
Pajakanta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1563. Ilmeisesti saamelaisperäistä nimitystä käytettiin syvälle mantereeseen työntyvästä merenlahdesta, joka nykyään tunnetaan nimellä Rugozerskaja lähellä sijaitsevan Rugozero-järven mukaan.
Muurmannin radan Karjalan ja Kantalahden työmaat yhtyivät Pajakannassa 3. marraskuuta 1916. Samana päivänä alkoi liikenne Petroskoista Murmanskiin. 1920–1940-luvuilla Pajakannan rautatieaseman lähellä toimi Solovetskin vankileirin metsätyömaa. Asemataajamassa on syntynyt kirjailija Venedikt Jerofejev.
Pajakannassa toimii Moskovan valtionyliopiston biologinen tutkimusasema. Asutuksessa on pieni kauppa. Asemalla pysähtyvät Kantalahden ja Louhen väliset paikallisjunat. Sinne on myös tieyhteys Pietarin ja Murmanskin väliseltä M18-valtatieltä.
Spin-kaiku

Spin-kaiku tarkoittaa ydinmagneettisen resonanssin yhteydessä magnetisaation uudelleen fokusointia, joka kumoaa epähomogeenisessa magneettikentässä tapahtuneen koherenssimenetyksen. Menetelmää hyödynnetään erityisesti magneettikuvauksessa.
NMR-virityspulssin jälkeen NMR-signaali vaimenee eksponentiaalisesti materiaalille ominaisen relaksaation vuoksi aikavakiolla T2. Tämä vaimeneminen on irreversiibeliä. Epähomogeenisessa magneettikentässä kentän gradientista aiheutuu kuitenkin eroja spinien presessointinopeuksiin mikä aiheuttaa nopean vaihekoherenssin menetyksen ja signaalin vaimenemisen. Tämä vaimeneminen on luonteeltaan reversiibeliä ja sen aiheuttama vaimeneminen voidaan kumota ja spinit palauttaa takaisin koherenssiin. Tämä ilmiö on spin-kaiku. Spin-kaiku voidaan synnyttää kahdella eri periaatteella, joista käytetään nimityksiä pulssikaiku ja gradienttikaiku. 
Pulssikaiun periaate.
Spin-kaikuja havaitsi ensimmäisenä Erwin Hahn vuonna 1950 kun hän havaitsi NMR-signaalissa kaiun kahden peräkkäisen 90° RF-pulssin jälkeen. Hän myös selvitti teoreettisesti kaiun syntymekanismin. Teoriaa kehittivät myöhemmin Carr ja Purcell jotka osoittivat että voimakkain kaiku syntyy kun jälkimmäinen, refokusoiva pulssi on suuruudeltaan 180°
Pulssikaiku perustuu 180° pulssilla aikaansaatavaan vaiheinversioon: kumuloitunut vaihevirhe käännetään vastakkaismerkkiseksi hetkellä "t" 90° virityspulssin jälkeen. Koska kunkin spinin vaihe kiertyy edelleen alkuperäisellä nopeudella kaikki spinit palaavat keskenään samaan vaiheeseen hetkellä 2"t". Oheinen animaatio havainnollistaa tapahtumien kulkua.
Gradienttikaiku.
Gradienttikaiku perustuu ohjattavalla gradienttikentällä aikaan saatavaan taajuusinversioon. Gradienttikaiku voidaan generoida systeemissä, jonka perusmagneettikenttä on homogeeninen mutta siihen on lisätty erillinen ohjattava gradienttikenttä. Tällöin 90° virityspulssin jälkeen spinit menettävät gradientin vaikutuksesta koherenssin aivan kuten pulssikaiun tapauksessakin. Hetkellä "t" gradienttikenttä käännetään vastakkaismerkkiseksi, jolloin gradienttikentän aiheuttamat presessionopeuserot kääntyvät vastakkaismerkkisiksi alkutilanteeseen nähden. Tästä aiheutuu, että spinit palaavaat keskenään samaan vaheeseen hetkellä 2"t". Tässä menetelmässä siis gradientin kääntö korvaa inversiopulssin.
Dvalin

Dvalin tai Dvalinn on skandinaavisessa mytologiassa kääpiö, joka keksi riimukirjoituksen. Dvalin on myös taitava seppä. Hän valmisti Siville kauniin kultaisen peruukin Lokin leikkaamien hiusten tilalle. Dvalin takoi lisäksi Odinin Gungnir-keihään ja Skidbladnir-laivan. Hervörin saagassa Dvalinn ja Durinn takovat taikamiekka Tyrfingin kuningas Sigrlamille (Svafrlam).
Nyrøysa

Nyrøysa on Norjalle kuuluvan Bouvet’nsaaren laajin jäätön alue. Se muodostui vuosien 1955–1958 välisenä aikana todennäköisesti maanvyörymän seurauksena. Sen kasvillisuus poikkeaa saaren muista osista, koska siellä on paljon pioneerilajeja. Se on myös merkittävä kergueleninmerikarhun ja monien lintulajien lisääntymis- ja pesimäalue. Alue kuitenkin kuluu hiljalleen abraasion takia.
Sijainti ja geologia.
Nyrøysa sijaitsee Bouvet’nsaaren luoteisrannalla. Se on saaren suurin jäätön alue. Se on noin 700 metriä pitkä, ja sen keskikorkeus on 25–40 metriä. Nyrøysaa rajoittavat sisämaassa korkeilta kallioilta kasaantuneet vyörysoramuodostelmat ja etelässä sekä pohjoisessa Westwindstrandin pienistä kivistä muodostuneet rannat. Nyrøysa syntyi vuosien 1955–1958 välisenä aikana. Koska sen kiviaines on noin 0,4–0,5 miljoonaa vuotta vanhaa, se muodostui todennäköisesti maanvyörymän seurauksena. Abraasio syö Nyrøysan pinta-alaa koko ajan.
Nyrøysan pinta on sekoitus pääosin trakyyttisestä kivestä muodostuneista laavalohkareista ja muista aineksista muodostuneista kivilohkareista. Lohkareiden välissä on kovettunutta laavaa ja soraa sekä hiekkaa, jotka ovat todennäköisesti muodostuneet huokoisen laavan mekaanisesta kulumisesta. Nyrøysan pohjois- ja eteläosien jyrkät kalliot ovat laavaa ja pyroklastista kiveä.
Luonto.
Nyrøysan kasvillisuus poikkeaa Bouvet’nsaaren muusta kasvillisuudesta, sillä nuorella maa-alueella on paljon pioneerilajeja. Erityisesti Nyrøysan eteläosa on peittynyt tummaan tulivuorenkuonaan ja tuffimateriaaliin. "Tortula filaris"- ja "Brachythecium austro-salebrosum" -sammalet sekä hiirensammalet hallitsevat tällaista aluetta. Irtonaisen maaperän takia jäkäliä ei juurikaan kasva. Osassa Nyrøysaa puolestaan on kerroksittain kovaa piihappopitoista laavaa, joka lohkeilee kulmikkaiksi sileäpintaisiksi paloiksi ja tarjoaa näin jäkälille hyvän kasvualustan. Alueen valtalajit ovat "Brachythecium austro-salebrosum", "Usnea antarctica" ja hiirensammalet. Fumarolien lämmittämät alueet antavat puolestaan rehevän kasvualustan suikero- ja savikkolapiosammalille. Lisäksi joidenkin fumarolien ympärillä esiintyy lajeja, joita ei tavata saaren muista osista.
Nyrøysa on ollut muodostumisestaan lähtien Bouvet’nsaaren merkittävin kergueleninmerikarhun lisääntymisalue. Sitä ennen saaren merikarhut lisääntyivät erityisesti pienellä Larsøyan saarella. Siellä pesii myös merkittävä määrä saaren etelänmyrskylinnuista ja muista linnuista.
Nyrøysan ja Westwindstrandin eteläiset ja pohjoiset rannat julistettiin 1997 CCAMLR:n ekosysteemin tarkkailualueeksi. Nyrøysan kuluminen aiheuttaa huolta luonnonsuojelulliselta kannalta, sillä se on saaren tärkeimpiä lintujen pesimäalueita. Todennäköisesti myssypingviinin, kultatöyhtöpingviinin, kyyhkyprionin, ohutnokkaprionin, etelänkeijun, tummatyrskynpolkijan ja etelänkihun pesintä Nyrøysalla päättyy, kun merivesi on syönyt Nyrøysan sen reunakallioita lukuun ottamatta.
Jukka Behm

Jukka Behm (s. 13. marraskuuta 1973 Riihimäki) on suomalainen kirjailija ja toimittaja. Hänen esikoisromaaninsa "Dr. Mumbai" voitti Tammen ja Bonnierin pohjoismaisen romaanikilpailun vuonna 2007. Kirja on käännetty ruotsiksi ja norjaksi. Muita Behmin romaaneja ovat "Matkoilla" (2009), Intiaan sijoittuvat dekkarit "Lahjoja norsujumalalle" (2013) ja "Viallinen valkaisuvoide" (2016) sekä viidesläisestä uskonyhteisöstä kertova "Eikä yksikään joka häneen uskoo" (2018), joka oli Nuori Aleksis -palkintoehdokkaana 2019.
Behmin nuortenromaani "Pehmolelutyttö" (2017) voitti Werner Söderström Osakeyhtiön ja WSOY:n kirjallisuussäätiön "Tuhat ja yksi tarinaa nuoruudesta" -kirjoituskilpailun ja oli lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkintoehdokas. Myös Behmin nuortenromaani "Ihmepoika Leon" (2023) oli Finlandia-ehdokkaana ja sai Topelius-palkinnon 2024.
Behm on julkaissut myös novelleja eri kokoelmissa sekä tietokirjoja kuten "Taskuvaippa ja vauvaradio" (2007), "Kouvola - Tunnelmia" (2014) ja "Meijerimies" (2018).
Behm asuu Kouvolassa.
Aleksi Kirjonen

Aleksi Kirjonen (s. 29. toukokuuta 1993 Porvoo) on suomalainen vammaisurheilija, joka kilpailee keihäänheitossa, kiekonheitossa ja kuulantyönnössä. Kirjosen jalat ovat olleet toiminnattomat syntymästä asti ja hän onkin pyörätuolissa. Kirjonen edustaa Espoon Tapioita ja hänen valmentajanaan toimii Markku Niinimäki. Kirjonen kilpailee F56-luokassa.
Kirjonen saavutti MM-pronssia kuulantyönnöstä vuoden 2013 MM-kilpailuista Lyonista. EM-kilpailuista hänellä on kultaa keihäänheitosta vuodelta 2014, pronssia samalta vuodelta kuulantyönnöstä ja keihäspronssia vuodelta 2014 sekä pronssia kuulantyönnöstä vuodelta 2016 Kirjonen oli mukana vuoden 2012 kesäparalympialaisissa Lontoossa, jossa hän oli kuulantyönnössä 11:s ja keihäänheitossa 12:s.
Kirjonen on myös ensimmäinen eurooppalainen henkilö, joka on tehnyt takaperinvoltin pyörätuolilla Tempuillaan hän haluaa viedä eteenpäin rajoitteet ovat vain omassa päässä sanomaa ja kannustaa muita liikkumaan ja kuuntelemaan unelmiaan. Kirjonen on opiskellut liikuntaneuvojaksi liikuntakeskus Pajulahdessa
Anita Márton

Anita Márton (s. 15. tammikuuta 1989 Szeged) on unkarilainen kuulantyöntäjä ja olympiamitalisti. 172 senttimetriä pitkä ja 90 kilogrammaa painava Márton edustaa Békéscsabai AC:tä.
Márton oli mukana vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän jäi karsintaan. Vuoden 2016 kesäolympialaisissa Márton saavutti pronssia työntäen uudeksi Unkarin ennätykseksi 19,87. MM-kilpailuissa Márton on ollut mukana viidesti, saavuttaen parhaimmillaan hopeaa Lontoossa 2017 tuloksella 19,49. Vuonna 2015 Pekingissä hän oli neljäs silloisella Unkarin ennätyksellä 19,48. Márton sai hopeaa Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 tuloksella 18,72. Vuoden 2014 EM-kilpailuista Zürichistä hän saavutti pronssia, jälleen silloisella maansa ennätyksellä 19,04. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän oli seitsemäs. 
Vuoden 2015 sisäratojen EM-kilpailuissa Márton otti kultaa tuloksella 19,23, joka oli tuolloin sisäratojen Unkarin ennätys. Hän sijoittui sisäratojen EM-kilpailuissa neljänneksi Pariisissa 2011 ja sisäratojen MM-kilpailuissa kuudenneksi Sopotissa 2014. Vuoden 2016 sisäratojen MM-kilpailuista Portlandista Márton saavutti hopeaa uudella maansa sisäratojen ennätyksellä 19,33. Sisäratojen EM-kilpailuissa Belgradissa 2017 Márton voitti kultaa tuloksella 19,28. Hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Birminghamissa 2018 Unkarin ennätystuloksella 19,62. Hän sai Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019 pronssia tuloksella 19,00. Saman vuoden Dohan MM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi. Vuonna 2021 käydyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta.
Vuoden 2011 alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuista Ostravasta Márton saavutti pronssia kiekonheitosta.
Jeffrey Schlupp

Jeffrey ”Jeff” Schlupp (s. 23. joulukuuta 1992 Hampuri, Saksa) on saksalaissyntyinen ghanalainen jalkapalloilija, jonka seura on Englannin valioliigassa pelaava Crystal Palace FC. Vasenjalkainen Schlupp on pelipaikaltaan vasen laitalinkki, mutta uransa hän aloitti hyökkääjänä. Schlupp kuuluu myös Ghanan jalkapallomaajoukkueeseen.
Ura.
Seurajoukkueura.
Schlupp debytoi Leicester Cityn edustusjoukkueessa kaudella 2010–2011, kun seura pelasi Englannin mestaruussarjassa. Keväällä 2011 hän oli lainalla Englannin ykkösliigan Brentford FC:ssä, jossa hän teki yhdeksässä pelissä kuusi maalia. Kaudella 2013–2014 Leicester voitti Mestaruussarjan mestaruuden ja nousi Valioliigaan kaudeksi 2014–2015. Schlupp teki valioliigadebyyttinsä elokuussa 2014 Evertonia vastaan. Avausmaalinsa hän teki saman vuoden lokakuussa Burnley FC:n verkkoon. Kaudella 2014–2015 Schlupp teki 32 ottelussa kolme maalia. Seuraavalla kaudella hän pelasi 24 valioliigaottelua, joista 14 avauskokoonpanossa, ja teki yhden maalin Leicesterin voittaessa valioliigan mestaruuden.
Schlupp pelasi syyskaudella 2016 kolmessa Mestarien liigan ja neljässä Valioliigan ottelussa. Hän siirtyi Valioliigan Crystal Palaceen 13,8 miljoonalla eurolla tammikuussa 2017. Hän on pelannut Palacessa kesäkuun 2023 loppuun mennessä 179 liigaottelua ja tehnyt 16 maalia.
Maajoukkueura.
Saksassa ghanalaisille vanhemmille syntynyt Schlupp sai valita maajoukkueensa synnyinmaansa, vanhempiensa kotimaan ja Englannin, jossa hän oli pitkään pelannut, väliltä. Hän debytoi Ghanan jalkapallomaajoukkueessa marraskuussa 2011 ystävyysottelussa Gabonia vastaan. Avausmaali syntyi kesäkuussa 2014 Afrikan-mestaruuskarsintaottelussa Mauritiusta vastaan.
Saavutukset.
Leicester City
Esko Kananen

Esko Kananen (5. toukokuuta 1924 Pihtipudas – 16. huhtikuuta 2000 Pihtipudas) oli suomalainen kuvanveistäjä. Kananen edusti realistista tyylisuuntausta ja teki paljon tilaustöitä.
Elämä ja ura.
Esko Kananen syntyi Haaskan tilalla Pihtiputaan Elämäjärvellä vuonna 1924. Nuoruusvuosinaan Kananen oli kuvanveistäjä Hannes Autereen oppilas. Hän opiskeli kuvanveistäjäksi Suomen taideakatemian kuvanveistolinjalla vuosina 1950–1953. Heti valmistuttuaan Kananen teki kuvanveistäjä Ben Renvallin opastuksella opintomatkan Italiaan, Ranskaan ja Saksaan. Kananen tutustui myös taidekohteisiin Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa.
Esko Kanasen päätuotantoon kuuluivat sankarimuistomerkit, hautaveistokset ja suihkukaivot, joita hän veisti 1950-luvulta 1960-luvun alkupuolelle. Myös monet kirkot ja pankit tilasivat Kanaselta veistoksia ja reliefejä.
Kanasen ateljee sijaitsi hänen syntymäkodissaan Haaskan tilalla Elämäjärvellä. Siellä hänellä oli Keski-Suomen ainoa taidetakomo pronssivalimoineen. Pronssivalimoa työllisti muun muassa "Lukeva tyttö" -reliefi, jota myytiin paljon Artturi Jämsénin rahaston kautta. Kananen kehitti oman tekniikkansa pronssin valamiseen.
Teoksia.
Esko Kanasen merkittävimmät työt:
Mart Tarmak

Mart Tarmak, ent. "Muttikas" (s. 10. huhtikuuta 1955 Tallinna) on virolainen diplomaatti. Hän oli Viron Suomen-suurlähettiläs 2010–2014 ja sitä ennen ja sen jälkeen suurlähettiläänä Portugalissa (2006–2010), Marokossa (2008–2011), Brasiliassa (vuodesta 2014), Chilessä (2015–2022), Kolumbiassa (2017–2021) ja Perussa (vuodesta 2015–2021).
Tarmak on valmistunut 1978 Tarton yliopistosta pääaineenaan kemia ja Vilnan yliopistosta, jossa hän opiskeli liettuan kieltä ja journalismia. Vuosina 1991–1992 Tarmak opiskeli portugalin kieltä Lissabonin yliopistossa. Hän oli 1990–1992 Viron väliaikainen asiainhoitaja Vilnassa, 1992–1993 ulkoministeriön neuvonantaja. Hän työskenteli 1995–1997 puolustusministeriön neuvonantajana. Vuosina 2000–2003 Tarmak työskenteli freelance-tulkkina. Vuodesta 2003 hän työskenteli ulkoministeriön politiikanosastolla.
Salomo Savolainen

Salomo (Salomon) Savolainen (30. syyskuuta 1883 Maaninka – 9. kesäkuuta 1964 Kuopio) oli suomalainen varastonhoitaja ja Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustaja.
Savolaisen vanhemmat olivat maatyömies David Savolainen ja Anna Liisa Erholtz. Hän kävi kansakoulun ja oli kauppa-apulaisena Kuopiossa 1899–1918 ja Osuusliike Kallan keskusvaraston hoitajana Kuopiossa 1920–1950. Savolainen oli vankilassa poliittisista syistä 1918–1921.
Savolainen oli Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajana 1927–1929 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Savolainen oli myös Kuopion kaupunginvaltuuston ja Vakuutusyhtiö Kansan hallintoneuvoston jäsenenä.
Savolainen oli naimisissa vuodesta 1910 Johanna Fredrika Kuhasen kanssa.
Vakuutustorni

Vakuutustorni on asuin- ja liiketalo Pokkisen kaupunginosassa Oulussa. Talo sijaitsee näkyvällä paikalla Snellmaninpuiston reunalla.
Arkkitehti Uki Heikkisen suunnittelema rakennus on Oulun ensimmäinen kymmenkerroksinen talo. Vuonna 1957 valmistuneessa rakennuksessa on 31 asuinhuoneistoa ja 15 liikehuoneistoa.
Vakuutustornin alakerrassa toimi ravintola Lentävä Lautanen talon valmistumisesta vuoden 2012 loppuun. Lopettaessaan toimintansa Lentävä Lautanen oli Oulun toiseksi vanhin yhtäjaksoisesti toiminut ravintola.
Uppo-Nallen runoreissu

Uppo-Nallen runoreissu on To The Point Oy:n kehittämä Uppo-Nalle aiheinen videopeli, joka julkaistiin vuonna 1998. Uppo-Nallen äänenä toimii pelissä Petteri Summanen ja Laulavan Lintukoiran äänenä Ulla Tapaninen. Muissa rooleissa ovat Veikko Honkanen, Maija-Liisa Peuhu, Miitta Sorvali, Pasi Ruohonen, Mari Vainio, Mirjami Heikkinen, Markku Riikonen, Jukka Rasila, Kari Suni, Kai Salomaa, Esa Saario, Petra Karjalainen, Päivi Granström, Matti Holi sekä Päivi Hilska.
Tamara Samsonova

Tamara Mitrofanovna Samsonova () s. 1947, on venäläinen sarjamurhaaja, jota epäillään yli 13 ihmisen murhaamisesta reilun 20 vuoden aikana. Häneltä löydettiin tutkimuksissa päiväkirja, jossa hän kuvailee, mitä on tehnyt uhreilleen ennen heidän murhaamistaan erittäin väkivaltaisesti. 
Samsonovan jäljille päästiin, kun poliisi löysi hänen kotinsa läheisestä lammesta 79-vuotiaan naisen ruumiinosia. 
Päiväkirjan yhdessä artikkelissa luki: ”Minä tapoin vuokralaiseni, leikkasin hänet paloiksi kylpyhuoneessa puukolla ja laitoin palat muovipusseihin ja heitin ne Pietarin Frunzen piirin eri osiin.” Samsonova on ollut mielisairaalassa kolme kertaa.
Hänet vangittiin heinäkuussa 2015.
Karbamoyylifosfaattisyntetaasi II

Karbamoyylifosfaattisyntetaasi II on entsyymi, joka katalysoi irreversiibeliä karbamoyylifosfaattia glutamiinista, vetykarbonaatti-ioneista ja kahdesta ATP-molekyylistä. Entsyymi osallistuu eliöissä pyrimidiinirakenteisten nukleotidien biosynteesiin. Karbamoyylifosfaattisyntetaasi II:n EC-numero on EC 6.3.5.5. Eläimillä karbamoyylifosfaattisyntetaasi II:ta esiintyy maksan sytosolissa, ja maksan mitokondrioissa esiintyy toinen karbamoyylifosfaattia muodostava entsyymi karbamoyylifosfaattisyntetaasi I, joka osallistuu ureakiertoon.
Rakenne ja toiminta.
Prokaryooteilla, kuten bakteereilla ja arkeoneilla karbamoyylifosfaattisyntetaasi II on rakenteeltaan kahdesta erilaisesta yksiköstä koostuva dimeeri. Entsyymissä on kaksi sitoutumiskohtaa ATP-molekyyleille. Nisäkkäillä entsyymi on osa suurta entsyymikompleksia, jolla on myös kahden muun entsyymin aspartaattikarbamoyylitransferaasin ja dihydro-orotaasin aktiivisuus. Entsyymi tarvitsee toimiakseen magnesiumioneja, jotka kelatoituvat ATP-molekyyleihin. Karbamoyylifosfaattisyntetaasi II:n katalysoiman reaktion ensimmäisessä vaiheessa ATP-molekyyli reagoi vetykarbonaatti-ionin kanssa muodostaen karboksifosfaattivälivaiheen ja toisena tuotteena muodostuu ADP-molekyyli. Glutamiini on sitoutunut entsyymin kysteiiniaminohappoon muodostaen tioesterin, ja entsyymin aktiivisen kohdan emäksinen aminohappo poistaa vedeltä protonin, jolloin vedestä muodostuu nukleofiilisempi hydroksidi-ioni. Hydroksidi-ioni reagoi nukleofiilisella substituutiolla glutamiinin amidoryhmän kanssa, ja amidoryhmä hydrolysoituu vapauttaen glutamiinihappoa ja ammoniakkia. Ammoniakki reagoi karboksifosfaatin kanssa karbamaatti-ioniksi, jonka entsyymi fosforyloi ATP:n avulla karbamoyylifosfaatiksi. Samalla muodostuu toinen ADP-molekyyli. Ammoniakki sellaisenaan voi toimia entsyymin substraattina ilman glutamiinia, mikäli ammoniakin konsentraatio sytosolissa on yli 100 mmol/l.
Karbamoyylifosfaattisyntetaasia inhiboi UTP-molekyyli ja aktivoi fosforibosyylipyrofosfaatti. Entsyymi ei tarvitse koentsyymikseen N-asetyyliglutamiinihappoa toisin kuin karbamoyylifosfaattisyntetaasi I. Vaikka karbamoyylifosfaatti on välituote sekä pyrimidiinin biosynteesissä että ureakierrossa, kahden eri sitä valmistamaan kehittyneen entsyymin syntyminen osoittaa, että nämä kaksi aineenvaihduntareittiä vaativat toisistaan riippumattomat säätelymekanismit.
Oulun Judokerho

Oulun Judokerho ry on vuonna 1966 perustettu judoseura, se on Suomen seitsemänneksi vanhin judoseura. Seura kuuluu Suomen judoliittoon. Liitto valitsi kerhon vuonna 2014 vuoden seuraksi.
Historia.
Oulun Judokerho ry on perustettu perustamiskokouksessa Pyrinnön urheilutalolla, nykyisellä Oulun urheilutalolla, 22. tammikuuta 1966. Japanilaisista budolajeista judo tuli ensimmäisenä Ouluun.
Turkulainen Seppo Räty nähdään henkilönä, joka toi kyseisen kamppailulajin Ouluun. Seppo Räty alkoi vetää ensimmäisiä harjoituksia lokakuussa 1964 Pyrinnön urheilutalolla. Paikalla oli paljon lajista kiinnostuneita oululaisnuoria.
Vasta hailuotolaisen Matti Rantasuon aloitteesta ryhdyttiin perustamaan omaa virallista seuraa. Matti Rantasuosta tuli juuri perustetun Oulun Judokerhon ensimmäinen puheenjohtaja.
Beretta M1935

Beretta M1935 on Berettan valmistama itselataava pistooli. Ase on kaikin puolin samanlainen kuin aikaisempi Beretta M1934, mutta pienempi kaliiperiltaan. Kuten M1934, myös tämä malli on varustettu rungon vasemmalla puolella olevalla varmistinvivulla.
Käyttö.
Italian ilmavoimat ja laivasto käyttivät pistoolia laajasti, kuten myös maan poliisivoimat.
Pistooleita tilattiin Puolustusvoimien käyttöön 14.3.1941 Italiasta 1 000 kappaletta. Puolustusvoimat osti näitä pistooleita myös kotimaisten aseliikkeiden varastoista 71 kappaletta. Seuraava tilaus 4 000 pistoolista tehtiin 28.4.1941. Tämän tilauksen aseista saatiin kuitenkin Suomeen vain 3 090 kappaletta. Loput pistooleista jouduttiin todennäköisesti ottamaan vastaan Beretta 1934 -pistooleina. Vuonna 1951 näitä aseita oli Puolustusvoimien kirjanpidossa vielä 2 091 kappaletta.
Umarex

Umarex Sportwaffen GmbH &amp; Co. KG on vuonna 1972 perustettu saksalainen ilma-aseiden valmistaja. Yritys omistaa saksalaisen asevalmistaja Waltherin.
Nathan Redmond

Nathan Daniel Jerome Redmond (s. 6. maaliskuuta 1994 Birmingham) on englantilainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi englantilaist Burnleyä. Oikeajalkainen Redmond on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura.
Seurajoukkueura.
Redmondin kasvattajaseura on hänen kotikaupunkinsa Birmingham City. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa cup-peleissä kaudella 2010–2011. Birminghamin voittamassa Englannin liigacupissa hän pelasi kaksi alkukierrosten ottelua. Kaudella 2011–2012 hän pelasi Englannin mestaruussarjassa 26 ottelua ja teki viisi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi karsintakierroksella kaksi ottelua, joista toisessa teki maalin. ja lohkovaiheessa kolme ottelua. Kaudella 2012–2013 hän pelasi mestaruussarjassa 38 ottelua ja teki kaksi maalia.
Heinäkuussa 2013 Redmond siirtyi Valioliigassa pelanneeseen Norwich Cityyn. Hän teki pääsarjadebyyttinsä elokuussa 2013 Evertonia vastaan ja avausmaalinsa samassa kuussa Southampton FC:tä vastaan. Kaudella 2013–2014, jonka päätteeksi Norwich putosi Mestaruussarjaan, Redmond teki 34 ottelussa yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän teki Mestaruussarjassa 43 ottelussa neljä maalia. Nousukarsinnoissa hän teki maalin sekä välierässä että loppuottelussa Norwichin noustessa Valioliigaan. Kaudella 2015–2016 Redmond teki 35 pääsarjaottelussa kuusi maalia. Hän pelasi Norwichissa kolmen kauden aikana kaikkiaan 112 liigaottelua ja teki 11 maalia.
Kesällä 2016 Redmond siirtyi runsaan 12 miljoonan punnan siirtosummalla Southamptoniin, jossa hän pelasi kuusi vuotta. Hän pelasi kausittain 37, 31, 38, 32, 29 ja 27 valioliigaottelua sekä teki vastaavasti 7, 1, 6, 4, 2 ja 1 maalia. Elokuussa 2022 hän kävi vielä yhdessä ottelussa kentällä. Eurooppa-liigassa hän pelasi viisi ottelua kaudella 2016–2017. Hän siirtyi kaudeksi 2022–2023 Beşiktaşiin, jossa pelasi 25 Turkin Superliigan ottelua ja teki viisi maalia. Seuraavalla kaudella hän pelasi Burnleyssä 12 valioliigaottelussa vaihtopelaajana. Kaudella 2024–2025 hän pelasi samassa seurassa kahdessa Mestaruussarjan ottelussa. Kesästä 2025 alkaen hän on ollut ilman seuraa.
Maajoukkueura.
Redmond on edustanut monia Englannin nuorisomaajoukkueita ja pelannut useissa nuorten arvokilpailuissa. Hän oli mukana vuoden 2011 alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joissa hän pelasi kolmessa pelissä. Vuoden 2015 alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa hänet valittiin kisojen tähdistöjoukkueeseen. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi Saksaa vastaan maaliskuussa 2017.
Saavutukset.
Henkilökohtainen
Enes Ünal

Enes Ünal (s. 10. toukokuuta 1997 Osmangazi) on turkkilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Bournemouthia. Oikeajalkainen Ünal on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelaa myös Turkin maajoukkueessa.
Ura.
Seurajoukkueura.
Ünalin kasvattajaseura on Bursaspor. Hän pelasi vuosina 2013–2015 seuran edustusjoukkueessa 35 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Heinäkuussa 2015 Ünal siirtyi Englannin valioliigan Manchester Cityn riveihin. Hänet kuitenkin lähetettiin vielä samassa kuussa puoli vuotta kestäneelle lainalle Belgian Jupiler Pro Leaguen KRC Genkiin, jossa hän pelasi 12 Belgian pääsarjaottelua ja teki yhden maalin. Loppukauden hän pelasi lainalla Alankomaissa NAC Bredassa, jossa teki 11:ssä toisen sarjatason ottelussa yhdeksän maalia. Kauden 2016–2017 hän pelasi lainalla FC Twentessä. Hän pelasi 32 Eredivisien ottelua ja teki niissä 18 maalia.
Manchester City myi Ünalin espanjalaiseen Villarrealiin 14 miljoonalla eurolla kesällä 2017. Hän pelasi avauskaudellaan Villarrealissa 23 Primera Divisiónin ottelua ja teki viisi maalia. Vuoden 2017 viimeiset kaksi kuukautta hän pelasi lainalla Levantessa, jossa teki seitsemässä Espanjan pääsarjaottelussa yhden maalin. Kaudet 2018–2020 hän edusti lainasopimuksella Real Valladolidia. Hän pelasi seurassa 68 Primera Divisiónin ottelua ja teki 12 maalia.
Ünal siirtyi espanjalaiseen Getafeen yhdeksän miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2020. Avauskaudellaan hän teki neljä liigamaalia, mutta kahdella seuraavalla 16 ja 14. Toukokuun 2023 lopulla tulleen eturistisidevamman jälkeen hän oli seitsemän kuukautta peleistä sivuissa. Hän pelasi seurassa kolmen ja puolen kauden aikana kaikkiaan 103 liigaottelua.
Ünal siirtyi Englannin Valioliigan Bournemouthiin lainasopimuksella helmikuun 2024 alussa. Siirto vakinaistettiin 16,5 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2024. Hän on elokuun 16. päivään 2025 mennessä pelannut Bournemouthissa kaikkiaan 29 valioliigaottelussa, mutta ollut vain kolme kertaa avauskokoonpanossa. Maaleja hän on tehnyt neljä. Hän on ollut eturistisidevamman vuoksi sivussa kentiltä tammikuun 2025 alkupuolelta lähtien.
Maajoukkueura.
Ünal on edustanut monia Turkin nuorten maajoukkueita. Turkin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän debytoi vain 16-vuotiaana syyskuussa 2013. Turkin jalkapallomaajoukkueessa Ünalin debyytti tapahtui maaliskuussa 2015 ystävyysottelussa Luxemburgia vastaan. Hän on joulukuun 2024 puoliväliin mennessä pelannut 34 A-maaottelua ja tehnyt kolme maalia, näistä kaksi marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Andorraa vastaan Turkin voittaessa vierasottelunsa 0–2, ja kolmannen maalin maaottelussa Tšekkiä vastaan marraskuussa 2022.
Muuta.
Myös Ünalin isä Mesut Ünal edusti jalkapallourallaan Bursasporia. Hän on sittemmin toiminut seuran juniorivalmentajana.
Puustellinmetsän joukkohauta

Puustellinmetsän joukkohauta oli Helsingin Suutarilan Puustellinmetsässä sijainnut sisällissodan aikainen joukkohauta. Haudasta löytyneet vainajien jäänteet siirrettiin vuonna 1971 Malmin hautausmaalle.
Historia.
Sisällissodan päättymispäivänä 15. toukokuuta 1918 Tapanilassa sattui ampumavälikohtaus, jonka yhteydessä suojeluskuntalainen Karl Lindström sai surmansa. Ampujaa tai tarkkaa tapahtumankulkua ei ole saatu selville. Myös tätä seuranneiden kostotoimenpiteiden kulku on epäselvä, mutta ilmeisesti Malmin suojeluskunnan jäsenet ottivat yön ja seuraavan aamun aikana kiinni suuren joukon punakaartilaisia, jotka vietiin Malmin poliisikamarille kuulusteltavaksi. Ainakin osa kiinniotoista tapahtui summittaisesti pidättämällä Tapanilan asemalta aamujunalla töihin lähdössä olleita miehiä. Seuraavana yönä 17. toukokuuta 1918 osa kiinniotetuista marssitettiin Puustellinmetsään, jossa heidät ammuttiin ja haudattiin joukkohautaan. Teloitettujen henkilöllisyyttä ei tunneta varmuudella.
Toisen maailmansodan jälkeen paikalliset työväenjärjestöt järjestivät vuosittain muistokulkueen Tapanilan torilta hautapaikalle. Perinne loppui viimeistään 1971 kun ruumiit siirrettiin Malmin hautausmaalle. Tällöin haudasta löytyi ”seitsemän kokonaista luurankoa ja lisäksi erillisiä luita”.
Joukkohaudan sijaintipaikalle pystytettiin muistomerkki lokakuussa 2012. Muistomerkkiin kiinnitetty tapahtumista kertova teräslaatta varastettiin 2014, mutta löytyi myöhemmin.