tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hortensius (dialogi)

Hortensius eli "Filosofiasta" () oli Ciceron kirjoittama filosofinen teos. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan joitakin katkelmia.
Cicero kirjoitti teoksen vuonna 45 eaa. Se on nimetty Ciceron ystävän, puhuja ja poliitikko Quintus Hortensius Hortaluksen mukaan. Ciceron tavoitteena oli levittää kreikkalaista filosofiaa Rooman kansalaisten keskuuteen. Hän käytti teoksensa mallina Aristoteleen dialogia "Kehotus" ("Protreptikos"), joka sekin on sittemmin kadonnut. Aristoteleen teos kehotti lukijoitaan arvostamaan filosofista lähetysmistapaa elämään.
Ciceron teoksesta säilyneistä katkelmista voidaan päätellä lähinnä yleisiä seikkoja sen sisällöstä. Teos oli muodoltaan dialogi. Aristoteleen teoksen tavoin se on ylistänyt filosofiaa, joka ainoana voi tuoda ihmiselle todellisen onnellisuuden. Cicero vaikuttaa halunneen joissakin yksityiskohdissa parannella Aristoteleen teosta: hän muun muassa esittää, ettei pelkästään kaikki asioiden tutkiskelu vaan myös kaikki kieltävät vastauksetkin ovat filosofointia, joten filosofointi on ihmiselle välttämätöntä.
Ciceron teos vaikutti suuresti kirkkoisä Augustinukseen tämän luettua teoksen nuorena. Se saattoi osaltaan Augustinuksen kiinnostumaan filosofiasta. Augustinus on myös merkittävä lähde teoksen sisältöön, sillä hän lainaa sitä usein.
Andrés Carrascosa Coso

Andrés Carrascosa Coso (s. 16. joulukuuta 1955 Cuenca) on espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja katolisen kirkon diplomaatti. 
Hänet vihki papiksi Cuencan hiippakuntaan José Guerra Campos 2. heinäkuuta 1980. 
Hänet nimitettiin Elon titulaariarkkipiispaksi ja apostoliseksi nuntiukseksi Kongon tasavaltaan 31. heinäkuuta 2004. Lisäksi hän sai nimityksen nuntiukseksi Gaboniin 26. elokuuta. Piispaksi konsekroinnin suoritti 7. lokakuuta Angelo Sodano, jota avustivat Robert Sarah ja Ramón del Hoyo López.
Carrascosa Coso siirrettiin 12. tammikuuta 2009 nuntiukseksi Panamaan.
Contra Academicos

Contra Academicos (”Akateemikkoja vastaan”) on kirkkoisä Augustinuksen vuonna 386 kirjoittama filosofinen teos, joka oli suunnattu Platonin Akatemiassa eräässä vaiheessa vaikuttanutta niin kutsuttua akateemista skeptisismiä vastaan.
"Contra Academicos" on Augustinuksen varhaisin säilynyt teos. Augustinus kirjoitti sen siinä elämänsä vaiheessa, jossa oli kääntymässä uusplatonilaisuuteen ja kristinuskoon. Augustinus oli aiemmin omaksunut skeptisismin ja saanut tietonsa siitä ennen kaikkea Ciceron teoksista "Academica" ja "Hortensius". Vielä tätä aiemmin hän oli kannattanut manikeolaisuutta oikeaoppisen kristinuskon sijasta. Skeptisismi oli kuitenkin voittanut Augustinuksen hänen päätyessään epäilemään Manin oppeja, jotka pyrkivät vetoamaan järkeen ja epäilemään Vanhaa testamenttia sen ristiriitojen vuoksi. Uusplatonismi ja oikeaoppinen kristinusko puolestaan voittivat Augustinuksen skeptisismistä mahdollisesti Ambrosiuksen ja tämän Raamatun puolustuksen vaikutuksesta. "Contra Academicos" on käytännössä Augustinuksen vastaus Cicerolle.
Teos koostuu kolmesta kirjasta. Se käsittelee erityisesti tietoteoriaa ja tiedon mahdollisuutta. Kirjassa I Augustinus toteaa, että ainoastaan viisas voi olla onnellinen. Tämän jälkeen hän käsittelee sitä, koostuuko viisaus tiedon löytämisestä vai sen etsimisestä. Kirja II käsittelee akateemista skeptisismiä ja sen väitettä siitä, ettei tieto eikä varsinkaan filosofinen tieto ole mahdollista ja että viisaan tulisi pidättäytyä hyväksymästä mitään todeksi. Kirja III esittää vastaväitteitä, joilla Augustinus pyrkii osoittamaan akateemisen skeptisismin opit vääriksi. Augustinus esittää perusteluja muun muassa sen puolesta, että on olemassa asioita jotka voidaan tietää ja että tällaisia asioita sisältyy myös filosofiaan.
Othello (vuoden 1965 elokuva)

Othello () on vuonna 1965 ensi-iltansa saanut Stuart Burgen ohjaama brittiläinen romanttinen draamaelokuva, joka perustuu William Shakespearen näytelmään "Othello" (1603). Elokuva pohjautuu National Theatre Companyn lavasteisiin (1964–1966). "Othellon" pääosissa ovat Laurence Olivier, Maggie Smith, Frank Finlay ja Joyce Redman, jotka kaikki saivat roolisuorituksistaan Oscar-ehdokkuudet. Olivier näyttelee Othelloa blackfacena. "Othello" on myös Derek Jacobin ja Michael Gambonin elokuvadebyytti.
"Othellon" kuvaukset alkoivat ja päättyivät heinäkuussa 1965. Elokuva kuvattiin Technicolor-menetelmällä Englannin Surreyssa Sheppertonin studioilla. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 15. joulukuuta vuonna 1965; New Yorkin ensi-ilta oli 2. helmikuuta 1966. Isossa-Britanniassa elokuva julkaistiin 2. toukokuuta 1966.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 80 prosentin "tuore" arvosana, joka perustuu kymmeneen arvosteluun. "Othello" on julkaistu DVD:lle.
Ernst Ehrnrooth

Ernst Hjalmar Ehrnrooth (10. heinäkuuta 1871 Nastola – 7. kesäkuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori, joka toimi Helsingin yliopiston oikeuslääkeopin ylimääräisenä professorina vuosina 1904–1940 ja virkaatekevänä professorina vuosina 1940–1946. 
Ehrnrooth toimi Helsingin Kivelän sairaalan ylilääkärinä vuosina 1905–1940. Suomen sisällissodan aikana Ehrnrooth toimi valkoisten niin sanotun vihreän pataljoonan ylilääkärinä. Hän osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1899 ja 1904–1905. 
Ehrnroothin isä oli Carl Albert Ehrnrooth ja isoisä kenraalimajuri Gustaf Adolf Ehrnrooth. Ehrnroothin puolisot olivat vuodesta 1896 Karin Selin (ero 1927) ja vuodesta 1927 Alli-Sisko Wuorinen (ero 1937). Ehrnroothin sisaruksia olivat vuorineuvos Georg Casimir Ehrnrooth, pankinjohtaja Axel Ehrnrooth ja laulaja Aina Mannerheim.
Gustaf Robert Ehrnrooth

Gustaf Robert Ehrnrooth (31. tammikuuta 1821 Loviisa – 25. lokakuuta 1911 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti. 
Ehrnroothin isä oli Gustaf Adolf Ehrnrooth. Ehrnrooth suoritti ylioppilastutkinnon Helsingissä 21. kesäkuuta 1837. Hänestä tuli Suomen kaartin päällikkö 1861 ja keisarin sivusta-adjutantti 1863. Venäjän tarkk'ampujapataljoonien päällikön apulainen hän oli vuosina 1866–1876. Hän sai kenraaliluutnantin arvon 1878.
Ehrnrooth edusti aatelissäädyssä sukuaan kaikilla Suomen suuriruhtinaskunnan säätyvaltiopäivillä, 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Ehrnroothin ja hänen puolisonsa kreivitär Wilhelmina Ottiliana Lovisa De Geer af Tervikin poika oli maanviljelysneuvos, valtiopäivämies Alexander Kasimir Ehrnrooth. 
Gustaf Robert Ehrnroothin hauta on Pernajan kirkkomaalla.
Göran Ehrnrooth

Göran Robert Ehrnrooth (1. huhtikuuta 1905 Helsinki – 9. tammikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja, koulutukseltaan varatuomari. Hän oli Pohjoismaiden Yhdyspankin pääjohtajan varamies 1945–1955, johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1955 ja pääjohtaja. Ehrnrooth toimi Vehon hallituksen puheenjohtajana 1939-1949. 
Hänen isänsä oli Georg Ehrnrooth. Hänen puolisonsa oli vuorineuvos Jacob von Julinin tytär Louise von Julin. Hänen lapsensa ovat Casimir Ehrnrooth (1931–2015), Göran J. Ehrnrooth (s. 1934), Robert Ehrnrooth (s. 1939) ja Elsa Margaretha Louise Fromond (s. 1942).
Ehrnrooth julkaisi vuonna 1991 muistelmateoksen "Hågkomster".
Pyöreä pöytä

Pyöreä pöytä voi viitata seuraaviin asioihin:
Rare Earth

Rare Earth on yhdysvaltalainen rock-yhtye, joka perustettiin vuonna 1960 Detroitissa. Yhtye on tunnettu Motown-vaikutteistaan ja se oli Motown-levy-yhtiön leivissä kunnes sai oman levy-yhtiön "Rare Earth Records". Yhtyeessä on viidellä vuosikymmenellä soittanut 30 eri muusikkoa, ja ainoa alkuperäisjäsen on Gil Brigdes.
Yhdysvaltojen kansallinen hurrikaanikeskus

Yhdysvaltojen kansallinen hurrikaanikeskus (, lyhenne NHC) on hurrikaaneihin ja muihin sääilmiöihin erikoistunut tutkimuslaitos, joka toimii Florida International Universityn kampuksella Miamissa, Floridassa. Sen tehtävänä on pelastaa ihmishenkiä ja pienentää taloudellisia tuhoja tuottamalla parhaita mahdollisia varoituksia, ennusteita ja analyysejä vaarallisista tropiikin sääilmiöistä. Maantieteellisesti keskuksen toiminta-aluetta rajaavat pituuspiirit 0 ja 140 läntistä pituutta. Pohjoisrajana on Atlantin puolella 31. leveyspiiri, Tyynellä valtamerellä 30. leveyspiiri.
NHC on yksi yhdeksästä Yhdysvaltain kansallisen ilmatieteen laitoksen ("National Weather Service") kansallisesta ympäristön tilan ennustamiskeskuksesta (NCEP) ja täten osa Yhdysvaltain liittovaltion sää- ja valtamerentutkimusorganisaatiota, NOAA:ta. NHC:tä ei pidä sekoittaa samalla kampusalueella toimivaan International Hurricane Research Centeriin (IHRC).
Keskuskessa on viisi toiminnallista osastoa. Hurrikaaniasiantuintijayksikkö (The Hurricane Specialist Unit, HSU) antaa varoituksia trooppisista hirmumyrskyistä keskuksen toiminta-alueella. Analyysi- ja ennustusyksikkö (The Tropical Analysis and Forecast Branch, TAFB) laatii ympäri vuoden sääennusteita trooppisille alueille. Teknologia- ja tiedeyksikkö (The Technology &amp; Science Branch, TSB) kehittää uusia ennustusmenetelmiä ja testaa muualla kehitettyjen menetelmien soveltuvuutta alueelle. lentovalvontayksikkö (The Chief, Aerial Reconnaissance Coordination, All Hurricanes, CARCAH) koordinoi havainnointilentoja. Hurrikaaniviestintäyksikkö (The Hurricane Liaison Team, HLT) koordinoi yhteistyötä pelastusviranomaisten kanssa.
Historia.
Keskuksen esimuoto oli 1870-luvulla Kuubaan perustettu hurrikaanivaroituspalvelu. Perustaja Benito Viñesin kuoltua ympäri Yhdysvaltoja perustettiin erilaisia hurrikaanivaroituskeskuksia. Vuonna 1995 näistä merkittävin siirrettiin Miamiin, jossa se yhä pitää pääkeskustaan.
Musta (koiraväri)

Musta koiravärinä viittaa kokomustaan koiraan. Väritys voi syntyä geneettisesti kahdella eri tavalla, joiden fenotyypit eivät kuitenkaan eroa toisistaan mitenkään.
Termiä musta voidaan käyttää myös viittaamaan kuviollisen koiran eumelaniinin sävyyn erotuksena maksanruskeasta, sinisestä ja liilasta: esimerkiksi ”merkkivärinen musta” ("black and tan") viittaa merkkiväriseen koiraan, jonka eumelaniini on mustaa.
Väritykseltään mustan koiran karvapeite on sysimusta, kirsu, silmänympärykset ja anturat ovat mustanharmaat. Väritystä voi olla vaikea erottaa erityisen tummasta sinisestä, tällöin väri voidaan määritellä esimerkiksi koiran sukupuun tai jälkeläisten perusteella: kaksi diluuttiväristä (sinistä tai liilaa) voi yhdessä tuottaa vain diluuttivärisiä pentuja.
Geneettisesti musta koira on aina E_ tai Em_ (E-lokus sallii eumelaniinin tuotannon), lisäksi joko aa (resessiivinen musta: A-lokus ei määrää feomelaniinia lainkaan) tai BK_ (dominanttimusta: B-lokus korvaa kaiken A-lokuksen määräämän feomelaniinin eumelaniinilla).
Dominanttimusta.
Useimmat kokomustat-, -maksanväriset, -siniset ja -liilat koirat ovat genotyypiltään dominanttimustia. Dominanttimustan koiran värityksen tuottaa dominoivin alleeli B. Dominanttimusta genotyyppi (KB_) on epistaattinen eli peittävä A-lokuksen suhteen.
K-lokuksen B-alleelia esiintyy yli 50 koirarodulla. Joillain roduilla B on K-lokuksen ainoa alleeli, ja väritys on aina musta, elleivät B-, D-, tai E-lokuksien resessiiviset tekijät muunna sitä.
Dominanttimustan luultiin ensin liittyvän A-lokukseen. 2000-luvun alussa tehdyt tutkimukset vahvistivat dominanttimustan olevan epistaattisen A-lokuksen suhteen, ja tekijälle nimettiin oma lokus, K (blacK).
Hiljattain tunnistettu cockerspanielilla esiintyvä E-lokuksen alleeli h tuottaa yhdessä dominanttimustan genotyypin kanssa dominokuviota muistuttavan värityksen. Toistaiseksi kyseessä on ainoa geenitekijä, joka muuttaa geneettisesti dominanttimustan yksilön fenotyyppiä olematta sen suhteen täysin epistaattinen.
Resessiivinen musta.
Resessiivinen musta on melko harvinainen väritys koirilla, mutta sitä esiintyy varmuudella ainakin saksanpaimenkoirassa. Resessiivinen musta syntyy, kun koiralla on A-lokuksessa homotsygootti aa-genotyyppi. Mustan värityksen tuottava a-alleeli on lokuksen resessiivisin alleeli, mistä johtuu värityksen nimitys. Lokuksen yleisemmät alleelit tuottavat esimerkiksi soopeli-, riista- ja merkkiväritykset.
Västerås SK Bandyklubb

Västerås SK Bandyklubb "(VSK Bandy)" on jääpalloseura Västeråsista. VSK Bandy on vuonna 1904 perustetun urheiluseuran Västerås SK:n jääpallojaosto. Seuran jääpallon edustusjoukkue pelaa Ruotsin pääsarjassa Elitserienissä.
Historia.
Västerås SK perustettiin vuonna 1904, ja jääpallo on kuulunut sen ohjelmaan seuran perustamisesta lähtien. Västerås SK oli yksi osallistuvista seuroista, kun jääpallon Ruotsin mestaruuskilpailu järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1907. Ensimmäisen mestaruutensa seura voitti vuonna 1923.
Västerås SK on 21:llä mestaruudellaan Ruotsin kaikkien aikojen menestynein jääpalloseura.
Aapo Kohonen

Aabraham (Aapo) Kohonen (19. maaliskuuta 1864 Puumala – 8. marraskuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja päätoimittaja. 
Aapo Kohosen vanhemmat olivat Otto Fredrik Kohonen ja Eevastiina Nurhonen ja puoliso vuodesta 1883 Selma Johanna Wilhelmina Faasch. Jääkäriluutnantti Armas Kohonen oli heidän poikansa. Kohonen valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista 1886. Aapo Kohonen toimi kansankoulunopettajana Helsingin suomenkielisissä kansakouluissa 1886–1912. Samalla hän harjoitti kasvatusopillisia opintoja, varsinkin piirustusopetuksen metodiikkaa Skandinavian maissa, Saksassa, Sveitsissä, Englannissa, Ranskassa, Belgiassa ja Hollannissa. Hän oli "Kansakoulun Lehden" omistaja ja päätoimittaja 1892–1919 ja kirjankustannusyhtiö Otavan apulaisjohtaja 1910–1930. Kohosen ominta alaa oli piirustuksenopetus. Hän teki tunnetuksi piirustuksenopetuksen uusia ajatuksia julkaisemissaan kirjoissa, esimerkiksi "Piirustuksen opetus kansakoulussa" ja "Piirustusvihkonen oppilasten käteen" (1897).
Kohonen oli Suomalaisen Kansakoulun Ystävät-nimisen yhdistyksen sihteerinä vuodesta 1890, oli piirustuksenopettajana kansakoulunopettajain yliopistollisilla jatkokursseilla vuodesta 1907 sekä samoin piirustuksenopettajana valtion seminaarikursseilla 1917–1918 ja 1918–1919. Hän toimi Suomen Opettajayhdistyksen sihteerinä 1893–1896 sekä esimiehenä 1896–1910. Helsingin yliopiston lomakurssien toimikunnan sihteerinä ja toimiston johtajana hän oli vuodesta 1898. Hän toimeenpani kymmeniä piirustuskursseja opettajille eri puolilla maata. Kohonen sai kouluneuvoksen arvonimen vuonna 1924. Hän oli "The Art Teachers Guild"-nimisen Englannin piirustusopettajain seuran kunniajäsen.
Kohonen kuvitti vuodesta 1894 suomenmielistä "Matti Meikäläinen" -nimistä pilalehteä, jonka kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov lakkautti vuonna 1899. Kohonen osti "Matti Meikäläisen" vuoden 1894 lopussa. Kohoselle myönnettiin Suomen ensimmäinen kouluneuvoksen arvonimi vuonna 1924.
Frederick Boylstein

Frederick ("Fred") Boylstein (16. maaliskuuta 1903 Ford City, Pennsylvania – 28. helmikuuta 1972 Kittanning, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä. Hän kilpaili vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa ja sai kevytsarjassa pronssimitalin. Samana vuonna hän voitti AAU-tittelin.
Olympialaisten jälkeen Boylsteinista tuli ammattilainen, ja hänen uransa kesti vuoteen 1934. Hän työskenteli suurimman osan elämästään poliisina, ja lisäksi hän toimi nyrkkeilyvalmentajana.
Tädin kanssa maailmalla

Tädin kanssa maailmalla () on George Cukorin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1972. Elokuvan pääosissa ovat Maggie Smith ja Alec McCowen.
"Tädin kanssa maailmalla" perustuu Graham Greenen samannimiseen romaaniin vuodelta 1969. Jay Presson Allen ja Hugh Wheeler laativat käsikirjoituksen romaanin pohjalta.
Juoni.
"Tädin kanssa maailmalla" kertoo viisikymppisestä pankkivirkailija Henry Pullingista (Alec McCowen), joka tapaa kauan sitten kadonneen Augusta-tätinsä (Maggie Smith). Henryn tavanomainen normaali elämä pankin ja oman puutarhansa välillä loppuu, kun hän lähtee räväkän tätinsä mukaan seikkailuihin ympäri maailmaa. Augusta on matkalla pelastamaan elämänsä rakkautta rikollisliigan hampaista.
Tuotanto.
Ohjaaja George Cukor alun perin antoi Katharine Hepburnille kopion Graham Greenen romaanista ja kertoi hänelle, että hän haluaisi hänet elokuvaan Augustan rooliin. Hepburn ei aluksi ollut tyytyväinen ensimmäiseen käsikirjoitukseen, mutta luettuaan sen vielä monta kertaa, hän hyväksyi tekemään elokuvan. Loppujen lopuksi Hepburn ei ollutkaan tyytyväinen lopulliseen käsikirjoitukseen ja Jay Presson Allen lopulta ehdotti, että Hepburn itse uudelleenkirjoittaisi käsikirjoituksen. Työskenneltyään kuukausia käsikirjoituksen parissa, Hepburn toimitti sen Metro-Goldwyn-Mayerille, mutta studiopäällikön James T. Aubreyn mielestä käsikirjoituksesta puuttui alkuperäisen romaanin charmi. Lisäksi Aubrey halusi Augustan näkyvän takaumissa nuorempana naisena, ja Aubreyn mielestä Hepburn olisi liian vanha tekemään siitä vakuuttavan. Hepburn hylkäsi elokuvahankkeen, koska studio ei pitänyt hänen muutoksistaan käsikirjoituksessa.
Pukusuunnittelija Anthony Powellista tuli Maggie Smithin läheinen ystävä. Hän työskenteli Smithin puvustajana tämän myöhemmissä elokuvissa "Kuolema Niilillä" (1978), "Rikos auringon alla" (1982) ja "Hook – Kapteeni Koukku" (1991) sekä näytelmissä "Private Lives" ja "Lettice and Lovage".
"Tädin kanssa maailmalla" kuvattiin Englannissa, Ranskassa, Italiassa, Marokossa, Espanjassa, Turkissa ja silloisessa Jugoslaviassa (nykyisin Slovenia, Kroatia, Bosnia-Hertsegovina, Montenegro, Serbia ja Pohjois-Makedonia).
Elokuvan tunnuskappaleen "Serenade of Love" oli kirjoittanut Jackie Trent ja Tony Hatch. Kappaleen esitti Petula Clark.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Tädin kanssa maailmalla" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 17. joulukuuta vuonna 1972 New Yorkissa. Isossa-Britanniassa elokuva julkaistiin 15. helmikuuta vuonna 1973 Lontoossa. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 16. marraskuuta 1973. Tuotantoyhtiönä toiminut Metro-Goldwyn-Mayer myös toimi elokuvan jakelijana. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa ja Kanadassa ilmestymisvuotenaan 1 075 000 dollaria. "Tädin kanssa maailmalla" sai kriitikoilta kiitettävän vastaanoton.
VHS- ja DVD-julkaisut.
"Tädin kanssa maailmalla" julkaistiin VHS:lle Yhdysvalloissa 26. maaliskuuta vuonna 1996. Virallinen DVD-julkaisu julkaistiin 1. marraskuuta vuonna 2011.
Puolustusvoimien tutkimuskeskus

Puolustusvoimien tutkimuskeskus (lyhenne PvTK tai PvTutkK) oli vuoteen 1999 asti toiminut Suomen puolustusvoimiin kuulunut sotilaslaitos. Se oli Pääesikunnan alainen ja tuotti tutkimuspalveluita puolustuslaitoksen ja maanpuolustuksen kehittämiseksi ja päätöksenteon tueksi. Keskus toimi aikaisemmin nimellä Puolustuslaitoksen tutkimuskeskus (PlTutkK). Keskus toimi Ylöjärven Lakialassa.
Se yhdistettiin vuoden 1999 alussa Sähköteknillisen tutkimuslaitoksen kanssa osaksi Puolustusvoimien teknillistä tutkimuslaitosta.
Johtajia.
Keskuksen johtajina toimivat seuraavat upseerit:
Börje Backström

Rolf Börje Backström (20. heinäkuuta 1908 Helsinki – 20. helmikuuta 1999) oli suomalainen kenraaliluutnantti. 
Backström kävi kadettikoulun 1932–1934, taistelukoulun komentajakurssin 1953–1954 sekä sotakorkeakoulun 1957–1959. Uransa alkuvaiheessa hän palveli Uudenmaan rykmentissä. Sodassa hän toimi niin pataljoonaupseerina, komppanianpäällikkönä, pataljoonan komentajana ja taisteluosaston komentajana sekä väliaikaisena JR 24:n komentajana. Sodan jälkeen hän toimi Uudenmaan sotilaspiirissä 1945–1954, aliupseerikoulun johtajana 4. prikaatissa 1954–1955, esikuntapäällikkönä Uudenmaan prikaatissa sekä Pohjois-Savon prikaatin komentajana 1959–1961. Kadettikoulun johtajana hän toimi 1961–1966, minkä jälkeen hän toimi osastopäällikkönä Pääesikunnassa. 
Ylennykset: Vänrikki 1934, luutnantti 1936, kapteeni 1940, majuri 1943, everstiluutnantti 1955, eversti 1959, kenraalimajuri 1967, kenraaliluutnantti 1993.
John Kolehmainen

John Ilmari Kolehmainen (2. heinäkuuta 1910 Conneaut, Ohio, Yhdysvallat – 25. elokuuta 1995 Kanada) oli amerikansuomalainen historioitsija. Hän oli historian ja valtiotieteen professorina Heidelberg Collegessa Ohion Tiffinissä ja Fulbright-luennoitsijana Helsingin yliopistossa 1955–1956. Hänen elämäntyönsä oli suomalaissiirtolaisten vaiheiden tutkimus ja siihen liittyvän kiinnostuksen herättäminen. Kolehmainen oli 1940–1960-luvulla harvoja amerikansuomalaisten historiasta kiinnostuneita akateemisia tutkijoita Yhdysvalloissa, mutta hänen tutkimuksiaan arvosteltiin myöhemmin aiheen liiasta romantisoimisesta.
Kolehmaisen molemmat vanhemmat olivat suomalaisia siirtolaisia Viitasaarelta ja myös hänen vaimonsa oli sukujuuriltaan suomalainen. Kolehmainen opiskeli Case Western Reserve Universityssä Ohion Clevelandissä ja väitteli vuonna 1937 tohtoriksi aiheenaan Pohjois-Ohion suomalaisasutus. Hän julkaisi vuonna 1947 bibliografisen tutkimuksen amerikansuomalaisten historiasta, vuonna 1950 tutkimuksen Wisconsinin suomalaisten historiasta (yhdessä George W. Hillin kanssa), vuonna 1955 "Raivaaja"-lehden historiikin, vuonna 1973 tutkimuksen "Kalevalasta" ja vuonna 1985 sota-aikana toimineesta Amerikan ääni -radioasemasta. Kolehmainen edisti suomalaisten ja amerikkalaisten siirtolaisuuden tutkijoiden yhteistyötä ja auttoi Turun yliopiston aihetta käsitelleen suuren tutkimusprojektin käynnistämisessä 1970-luvulla.
Olli-Pekka Kärkkäinen

Olli-Pekka Kärkkäinen (s. 1958) on suomalainen suunnistaja ja kestävyysurheiluvalmentaja. Hän on koulutukseltaan liikuntatieteen maisteri.
Omalla suunnistusurallaan Kärkkäinen edusti Vaajakosken Terää. Jukolan viestissä 1982 Kärkkäinen suunnisti kolmannen osuuden joukkueen sijoittuessa toiseksi.
Kärkkäinen toimi Suomen Suunnistusliiton kehityspäällikkönä vuosina 1984–1985 ja päävalmentajana vuosina 1985–1989. Vuosina 1991–1997 hän toimi Tanskan suunnistusmaajoukkueen päävalmentajana. Tanskan yleisurheilumaajoukkueen päävalmentajana hän toimi vuosina 1999–2003. Vuosina 2003–2008 hän johti valmennuskeskusta Etelä-Afrikassa ja vuodesta 2008 hän toimi Liikunnan ja kansanterveyden edistämissäätiön suunnittelijana.
Tammikuussa 2013 Kärkkäinen valittiin Suomen Olympiakomitean kestävyyslajien lajiryhmävastaavaksi. Hänen vastuualueinaan ovat ampumahiihto, hiihto, pyöräily, suunnistus, uinti ja yleisurheilulajeista kestävyysjuoksu ja kävely.
Kärkkäisen valmennettaviin ovat kuuluneet muun muassa Wilson Kipketer ja Carsten Jørgensen.
Keskussääasema

Keskussääasema oli Suomen puolustusvoimien sääpalvelut tuottanut yksikkö, joka toimi itsenäisenä vuoteen 1985 saakka.
Historia.
Keskussääasema perustettiin vuonna 1924 nimellä Sotilasmeteorologinen Keskusasema. Laitoksen lyhenteenä käytettiin "KSääAs" uuden nimen tultua käyttöön vuonna 1941. Myös nimi Päämajan Keskussääasema on ollut käytössä.
Yksikkö on toiminut Viipurissa, Imatralla, Mikkelissä, Hämeenlinnassa, Helsingin Vallisaaressa (1946 - ) ja Jyväskylän maalaiskunnan Tikkakoskella osana Luonetjärven varuskuntaa 1965 - 1985.
Keskussääasema toimi kenttätykistön alaisuudessa vuodesta 1940 alkaen ja palveli tykistöjoukkoja vuoteen 1965 saakka. Tila- ym. resurssien parannettua se alkoi tuottaa palveluja myös muille puolustushaaroille Tikkakoskelta käsin. Suojelukoulu ja Keskussääasema yhdistettiin Suojelu- ja Sääkouluksi 1. syyskuuta 1985.
Päälliköt.
Keskussääaseman päällikkönä ovat toimineet:
Ragnar Grönvall

Ragnar Robert Grönvall (28. helmikuuta 1901 Helsinki – 12. syyskuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri. Hän toimi sotien aikana puolustusvoimien ylipäällikön marsalkka Mannerheimin sekä kolmen eri tasavallan presidentin adjutanttina.
Grönvall valmistui kadettikoulusta 1921 ja sotakorkeakoulusta 1929 (ye-upseeri 1930). Vuosina 1921–1927 hän toimi KTR 1:ssa eri tehtävissä. 1930-luvulla Grönvall oli 1. divisioonan esikunnassa sekä Suomen Valkoisen kaartin komppanianpäällikkönä. 1937–1939 hän toimi yleisesikunnassa toimistoupseerina. Puolustusvoimien ylipäällikön eli marsalkka Mannerheimin adjutanttina hän toimi vuodet 1939–1944. Hän jatkoi myös adjutanttina Mannerheimin presidenttikauden aikana, ja edelleen myöhemmin myös Paasikiven sekä Kekkosen ensimmäisenä adjutanttina. Grönvall siirtyi eläkkeelle vuonna 1962.
Ragnar Grönvall oli kahdesti naimisissa. Ensimmäinen vaimo oli Helene Taube (1903-1939) ja toinen Maj-Lis Antell (1917-2008). Lapsia avioliitoista syntyi viisi. 
Ylennykset.
Vänrikki 1921, luutnantti 1922, kapteeni 1928, majuri 1937, everstiluutnantti 1941, eversti 1945, kenraalimajuri 1955.
Mikko Kolehmainen (yritysjohtaja)

Mikko Adolf Kolehmainen (21. heinäkuuta 1863 – 26. huhtikuuta 1927 Riihimäki) oli suomalainen teollisuusjohtaja. Hän oli Riihimäen Lasin perustajia vuonna 1910 ja toimi yrityksen teknisenä johtajana vuoteen 1927.
Hänen poikiaan olivat:
Pehr-Johan Gummerus

Pehr-Johan Gummerus (30. kesäkuuta 1911 Helsinki – 8. tammikuuta 1967) oli suomalainen kenraalimajuri, joka teki uraansa erityisesti viestitehtävissä.
Gummerus opiskeli Kadettikoulun 15. kadettikurssilla 1931-1933 ja suoritti 1935 Taistelukoulussa luutnanttikurssin. 1943 hän oli opiskelemassa Saksan maavoimien viestikoulussa sekä Führerschulessa. 1947-1948 hän opiskeli Sotakorkeakoulun viestiosastolla. Sotilasuransa hän aloitti Uudenmaan Rykmentissä, jossa palveli nuorempana upseerina vuosina 1933–1937 ja komppanian päällikkönä 1938. Talvisodassa hän toimi Viestikoulutuskeskuksessa pataljoonan komentajana. Vuonna 1940 hän toimi Viestipataljoona 10:n aliupseerikoulun johtajana ja 1941 12. prikaatin viestikomppanian päällikkönä.
Jatkosodassa Gummerus palveli Viestipataljoona 35:n komentajana koillisrintamalla vuonna 1941, viestikomentajana 6.Divisioonan esikunnassa Maaselässä 1942–1943, Karjalankannaksella 1944 ja pohjoisella rintamalla 1944–1945. Sodan ja sotakorkeakoulun käymisen jälkeen hän toimi mm. toimistopäällikkönä Viestirykmentissä ja pääesikunnan viestiosastolla 1949–1952. Seuraavina vuosina 1953–1954 hän opetti sotakorkeakoulussa palaten takaisin pääesikuntaan aselajitoimiston päälliköksi 1954-1959. Viestirykmenttiä Gummerus komensi 1959–1963. Pääesikunnan viestiosaston päällikkönä hän toimi 1963–1965 ja viestitarkastajana 1965–1967.
Ylennykset: Vänrikki 1933, luutnantti 1935, kapteeni 1940, majuri 1942, everstiluutnantti 1954, eversti 1959, kenraalimajuri 1965.
Sam Mangwana

Sam Mangwana (s. 1945 Kinshasa) on kinshasankongolainen soukousia esittävä laulaja. Hänen vanhempansa olivat Kinshasaan muuttaneita angolalaisia. Mangwana opiskeli musiikkia Pelastusarmeijan kuoron jäsenenä ja aloitti ammattimuusikon uransa teini-iässä. Hän oli jo 17-vuotiaana päässyt päälaulajaksi ja sovittajaksi Tabu Ley Rochereaun Africa Fiesta -yhtyeeseen. Lisäksi hän esiintyi muun muassa Francon TPOK Jazzissa.
Vuonna 1976 Mangwana perusti oman African All Stars -yhtyeensä. Hän julkaisi ensimmäisen hittinsä vuonna 1986, jolloin ilmestyi single "Maria Tebba". Mangwana on tuonut soukousin kansainvälisille lavoille. Vuonna 1999 hän teki Yhdysvaltain-kiertueen Dizzy Mandjekun ja Papa Noelin kanssa, ja seuraavana vuonna häneltä ilmestyi "Sam Mangwana Sings Dinu Vangu" -äänite.
Alfredo Peñaloza

Alfredo Peñaloza Carmona (s. 31. maaliskuuta 1947 México) on meksikolainen entinen kestävyysjuoksija. Hän jäi miesten maratonissa kesäolympialaisissa 1968 Méxicossa 13. sijalle ajalla 2:29:48.8 ja kesäolympialaisissa 1972 Münchenissä 45. sijalle ajalla 2:29:51.0.
Pan-Amerikan kisoissa Peñaloza sai maratonissa pronssimitalin (1967). Hänen henkilökohtainen ennätysaikansa on 2:18:16 (1970).
Quvenzhané Wallis

Quvenzhané Wallis (s. 28. elokuuta 2003 Houma, Louisiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Wallis sai roolistaan elokuvassa "Beasts of the Southern Wild" parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden. Hän oli tuolloin yhdeksänvuotias ja siihen asti nuorin ehdokas. Elokuvan kuvausten aikana hän oli kuusivuotias.
Vuonna 2014 Wallis näytteli pääosaa musikaalielokuvassa "Annie", josta hän oli parhaan naispääosan Golden Globe -ehdokkaana.
Lore (elokuva)

Lore on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Cate Shortlandin ohjaama elokuva.
Juoni.
Lore kertoo viidestä saksalaisesta sisaruksesta, joiden isä on natsiupseeri ja äiti uskollinen kansallissosialismin kannattaja. Vanhemmat jäävät amerikkalaisten vangeiksi toisen maailmansodan lopulla, ja lapset lähtevät 900 kilometrin matkalle Baijerista Hampuriin ja sieltä isoäitinsä luo Husumiin Pohjanmeren rannikolle.
Saskia Rosendahl

Saskia-Sophie Rosendahl (s. 1993 Halle) on saksalainen näyttelijä.
Ura.
Saskia Rosendahl kävi Hallen oopperan balettikoulua vuosina 2001–2011 ja esiintyi Hallen Neuen Theaterin improvisaatioryhmässä vuodesta 2008. Elokuvadebyyttinsä hän teki pienessä roolissa Wolfgang Dinslagen elokuvassa "Für Elise" (2012). Enemmän huomiota hän sai pääroolistaan Cate Shortlandin elokuvassa "Lore" (2012), joka palkittiin muun muassa Locarnon ja Tukholman elokuvajuhlilla. Variety-lehti kehui Rosendahlin roolisuoritusta ja piti häntä lupaavana uutena näyttelijänä.
Vuonna 2013 Rosendahlille myönnettiin Berliinin elokuvajuhlilla Shooting Stars -tunnustus, jolla tuetaan nuoria eurooppalaisia näyttelijöitä ja heidän uraansa.
Peter Ivars

Peter Ivars on suomalainen suunnistaja ja viestisuunnistuksen MM-mitalisti.
Ivars osallistui ensimmäisen kerran MM-kilpailuihin vuonna 1985 ja edusti Suomea neljissä peräkkäisissä MM-kilpailuissa. Parhaan menestyksensä hän saavutti Skövdessä vuonna 1989, jolloin hän sijoittui normaalimatkalla kuudenneksi ja voitti viestipronssia. Viestissä suunnistivat hänen lisäkseen Keijo Parkkinen, Ari Kattainen ja Reijo Mattinen.
Suunnistuksen maailmancupiin Ivars osallistui vuosina 1986–1990. Vuonna 1988 hän sijoittui toiseksi elokuussa Unkarissa järjestetyssä pitkän matkan osakilpailussa. Samana vuonna hän sijoittui kokonaiskilpailun seitsemänneksi.
Seuratasolla Ivars edusti IF Femmania. Vuonna 1989 hän voitti pikamatkan Suomen mestaruuden.
Sinun kirjeesi

Sinun kirjeesi (alkuteos "Письмовник" - "Pismovnik") on venäläisen kirjailijan Mihail Šiškinin romaani vuodelta 2011. Teos on ilmestynyt Vappu Orlovin suomentamana vuonna 2012.
"Sinun kirjeesi" on monin palkinnoin palkitun Šiškinin neljäs romaani, mutta hänen teoksistaan ensimmäinen suomennettu. Teos sai vuonna 2011 Venäjän suurimman kirjallisuuspalkinnon Bolšaja Kniga (Suuri kirja). 
Teos on lääkäriksi opiskelevan Aleksandran ja hänen armeijan palveluksessa olevan poikaystävänsä Vladimirin kirjeenvaihdon muodossa käymää keskustelua. Vaikka Vladimir kaatuu, kirjeenvaihto jatkuu.
Arviossaan on venäläisen kirjallisuuden professori Tomi Huttunen luonnehtinut teosta psykologisesti tarkkanäköiseksi, eurooppalaiseksi romaaniksi, jota lukiessa ei tarvita venäläisiä silmälaseja. Suomentaja Vappu Orlov on tavoittanut kielen vaivattomasti.
Vappu Orlov

Vappu Orlov (s. 19. toukokuuta 1943 Savonlinna) on suomalainen kustannustoimittaja ja kirjallisuuden suomentaja, joka on erikoistunut venäläisten kertojien suomentamiseen. Hän työskenteli 33 vuotta Tammen käännetyn kaunokirjallisuuden kustannustoimittajana, missä hän vastasi osaltaan muun muassa Keltaisen kirjaston kustannusohjelmasta. Orlov on suomentanut muiden muassa Grigori Baklanovin, Mihail Saltykov-Štšedrinin, Nikolai Leskovin, David Landesin, Eduard Uspenskin ja Mihail Šiškinin teoksia. Venäjän lisäksi Orlov on suomentanut myös englannista ja ruotsista.
Orlov opiskeli venäjää Helsingin yliopistossa professori Igor Vahrosin johdolla ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1974, minkä jälkeen hän opiskeli Moskovan ja Leningradin yliopistoissa 1974–1975. Orlov työskenteli Tammessa kustannustoimittajana 1970–1973 ja 1976–2006. Käännöskirjallisuuden lisäksi hän toimitti tietosanakirjoja ja sarjakuvia. Orlov on edistänyt ulko- ja kotimaisten sarjakuvien julkaisemista 1980-luvulta lähtien. Hän on ollut muun muassa Enki Bilalin, Hunt Emersonin ja Sempén sarjakuvien suomennosten kustannustoimittaja ja ollut valikoimassa Tammen kustannusohjelmaan suomalaisia sarjakuvantekijöitä, kuten Heikki Paakkasen, Sami Toivosen &amp; Timo Varpion, Jii Roikosen ja Ville Tietäväisen. Vuonna 2006 Suomen sarjakuvaseura nimesi hänet sarjakuvaneuvokseksi.
Vuonna 2000 Orlov sai ansioituneelle kustannustoimittajalle myönnettävän Alvar Renqvist -palkinnon. Hänelle myönnettiin Mikael Agricola -palkinto vuonna 2016 Mihail Šiškinin romaanin "Neidonhius" suomennoksesta. Vuonna 2018 Orlov sai kirjallisuuden valtionpalkinnon.
Laukaan maneesin romahdus

Laukaan ratsastuskoulun maneesirakennus romahti 13. helmikuuta 2013. Romahtaneeseen rakennukseen jäi sisälle viisi henkilöä, joista yksi kuoli. Romahdus tapahtui Valkolantiellä sijaitsevalla Laukaan ratsastuskoululla kello 17:n aikaan, kun teräsrunkoisessa maneesissa oli käynnissä ratsastustunti. Kuolonuhri oli kymmenvuotias tyttö. Toinen alaikäinen tyttö loukkaantui vakavasti. Myös ratsastuksenopettajana toiminut aikuinen nainen loukkaantui vakavasti. Lisäksi kaksi 10–12-vuotiasta tyttöä loukkaantui lievemmin. Kaksi hevosta sai surmansa.
Rakennus oli valmistunut joulukuussa 1995. Viranomaiset tekivät siellä tarkastuksen kesällä 2012. Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintovirasto ei havainnut tuolloin puutteita, mutta tarkastus ei toisaalta kohdistunut teräsrakenteisiin. Onnettomuustutkintakeskus ilmoitti onnettomuuden jälkeen, että tällaisissa ns. Isola-maneeseissa on romahdusvaara. Pari viikkoa turman jälkeen kerrottiin, että maneesin teräsrakenteet olivat ruostuneet.
Hallin rakenne.
Maneesi oli 70 metriä pitkä, 24 metriä leveä ja 8 metriä korkea. Se oli niin sanottu laajarunkoinen halli, jonka kattoa ja seiniä kannatteli teräskehikko. Turmapaikalla tehty tutkinta paljasti useita mahdollisia syitä romahdukselle. Pääkannattajina toimineissa teräskehissä oli merkittävää ruostumista. Myös pulttiliitoksia oli vaurioitunut. Katolla ollut lumi ei ollut romahduksen syy.
Onnettomuuden syy.
Onnettomuustutkintakeskuksen väliraportin mukaan maneesissa oli suunnitteluvirhe. Rakennesuunnittelu oli jaettu kahdelle suunnittelijalle, joiden välillä tuli kuormalaskennassa väärinkäsityksiä. Kattorakenteesta tuli sen vuoksi selvästi heikompi kuin rakennusnormit edellyttivät. Merkittäviä puutteita oli koko rakennusprosessissa: suunnittelussa, työn toteutuksessa, valvonnassa ja kokonaisuuden hallinnassa. Sortuma lähti liikkeelle todennäköisesti ratsukoiden käyttämän sisäänkäynnin läheltä. Teräskehän niin sanottu olka- tai kainaloliitos petti. Onnettomuustutkintakeskus totesi loppuraportissaan tammikuussa 2014, että maneesin suunnittelussa, valmistuksessa ja rakentamisprosessissa oli vakavia puutteita ja virheitä. Samalla toistettiin vuoden 2006 sortumien tutkinnassa annettu suositus, että rakennuksille tulisi kehittää katsastusmenettely.
Jälkipuinti.
Korkein oikeus tuomitsi vuonna 2018 Laukaan kunnan johtavan rakennustarkastajan 30 päiväsakkoon tuottamuksellisesta virkavelvollisuuden rikkomisesta. Tuomittu rakennustarkastaja oli jo kaksi ja puoli vuotta ennen onnettomuutta saanut ELY-keskuksen välittämänä ympäristöministeriöltä sähköpostiviestin, jossa tiedotettiin suurten hallien romahdusvaaroista ja kahdesta aiemmin romahtaneesta urheilu- ja ratsastushallista. Hän ei viesteistä huolimatta ryhtynyt valvomaan maneesin kunnossapitoa, eikä välittänyt tietoa maneesia koskeneesta turvallisuusuhasta rakennuksen kunnosta vastaavalle omistajalle.
McCartney II

McCartney II on Paul McCartneyn kolmas sooloalbumi ja ensimmäinen Wingsin hajoamisen jälkeen julkaistu albumi. Se julkaistiin vuonna 1980 levymerkillä Parlophone. Albumilla on käytetty paljon syntetisaattoreja sekä studiokokeiluja. Albumi uudelleenjulkaistiin vuonna 2011 remasteroituna keräilyversiona.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt Paul McCartney.
Tug of War (Paul McCartneyn albumi)

Tug of War on Paul McCartneyn sooloalbumi vuodelta 1982. Albumin on tuottanut The Beatlesin tuottaja George Martin, jonka kanssa McCartney palasi albumin myötä yhteistyöhön. Albumilla on vierailevana tähtenä Stevie Wonder kappaleilla "Ebony and Ivory" ja "What's That You're Doing?" ja Carl Perkins kappaleella "Get it". Albumilla on myös kappale "Here Today", joka on tehty vuonna 1980 menehtyneen bändikaverin John Lennonin muistolle.
Albumi nousi ylimmillään Suomen virallisen listan toiselle sijalle, pysytellen listalla yhteensä 22 viikkoa.
Pipes of Peace

Pipes of Peace on Paul McCartneyn sooloalbumi vuodelta 1983. Albumin on tuottanut George Martin. Michael Jackson vierailee albumilla kappaleissa "Say Say Say" ja "The Man".
Albumi nousi ylimmillään Suomen virallisen listan sijalle 14, pysyen listalla yhteensä 14 viikkoa.
Give My Regards to Broad Street

Give My Regards to Broad Street on Paul McCartneyn soundtrack-albumi samannimisestä elokuvasta vuodelta 1984, jossa McCartney näytteli pääosaa. Suurin osa kappaleista on cover-versioita vanhoista The Beatlesin ja Wingsin kappaleista. Mukana on myös muutama uusi kappale, kuten ”No More Lonely Nights”.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 30.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Paul McCartney ellei toisin mainita
Ruissalon silta

Ruissalon silta on suomalaisen taiteilija Elin Danielson-Gambogin öljyvärimaalaus kankaalle, 29×46 cm, vuodelta 1891. Taulun omistaa Ateneumin taidemuseo.
Elin Danielson toimi Turun piirustuskoulun opettajana vuosina 1889–1891. "Ruissalon silta" kuuluu hänen niin sanottuihin Turun seudun maisemiinsa. Tässä varhaisen kevään ruohikkomaisemassa näkyvät myös kauempana olevat rakennukset sekä loivasti etäisyyteen kaartuva maasilta kaiteineen. Tunnelmaa luovat kevään kirkas valo ja lumen alta paljastunut matala ruokomaisema sillan kaiteineen kuulaassa kevätilmassa. Joidenkin tutkijoiden mukaan maalaus voi olla etäinen kaiku Peder Severin Krøyerin Skagenin rantaviivojen maalauksista.
Kaislikko (maalaus)

Kaislikko on taiteilija Akseli Gallen-Kallelan öljymaalaus paperille vuodelta 1884. Kooltaan se on 21 × 33 cm. Maalauksen omistaa Ateneumin taidemuseo.
Akseli Gallen-Kallela maalasi Kaislikko-maalauksen Keuruulla vähää ennen kuin hän lähti ensi kertaa opiskelemaan Pariisiin. Noina aikoina eräs taiteilijan tuolloin tavannut henkilö on myöhemmin kuvaillut Gallen-Kallelan olleen tuolloin mitä omistautunein ja taiteilijantehtävästään haltioitunein nuori mies. Tärkeää Gallen-Kallelalle oli maalata teoksensa ulkona, missä hän tämänkin maalauksensa maalasi.
Kaislikko on harkitusti realistinen maalaus. Realismi ja naturalismi olivat tuolloin Gallen-Kallelan iskusanoja. Hän halveksi omien sanojensa mukaan kaikkialla olevaa teennäistä kainostelua noihin aikoihin.
Viittatie jäällä

Viittatie jäällä on taiteilija Akseli Gallen-Kallelan öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1887. Kooltaan tämä Ateneumin taidemuseon hallussa oleva maalaus on 25,5 × 32 cm.
Akseli Gallen-Kallela maalasi "Viittatie jäällä" -maalauksen Keuruulla talvella 1887, jonne hän oli matkustanut toiveenaan olla maaseudun eristyneisyydessä, sen kansan keskuudessa. Tuolloin olivat harvinaisia ulkoilmassa maalatut talvikuvat arkisista aiheista kuten suojasää. "Viittatie jäällä" oli noihin aikoihin poikkeus.
Kesäyö (Elin Danielson-Gambogi)

Kesäyö on suomalaisen taiteilijan Elin Danielson-Gambogin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1890. Kooltaan se on 24×39 cm. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
"Kesäyö"-maalauksen ajankohta on myöhäiskesä keltaisine viljapeltoineen. Viljapellon takana sijaitsee metsäinen horisontti, vaalea taivas ja pyöreä kuu. Pellon usvainen pehmeys on saatu aikaan keltavalkoisin pyyhkäisyin, kun taas etualan korret ja metsäpuun rungot on maalattu siveltimen teräväpään vedoin. Maalauksen kuu on kuin korkokuva tässä maalauksessa, koska muu maalaus on maalattu selvästi keltaista kuuta ohuemmin.
Maisema (Berndt Lindholm)

Maisema on suomalaisen taiteilijan Berndt Lindholmin öljyvärimaalaus kankaalle, 32,5×59 cm, vuodelta 1869. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
"Maisema" valmistui kesällä 1869 lähellä Göteborgia, jossa Lindholmin morsian asui. Maalaus on Berndt Lindholmin ensimmäisiä teoksia, joissa hän on irroittautunut aiemmasta maalausperinteestä, ja pyrki maalaamaan työn valoisuusarvoja tutkien. Tätä hän oli opiskellut Pariisissa, jonne Lindholm oli edellisenä vuonna, vuonna 1868, mennyt opiskelemaan. Hänestä oli tullut ranskalaisen maisemamaalauksen kannattaja jo edellisenä vuonna syksyllä 1869. Aiemmin hän oli opiskellut Saksassa Düsseldorfissa.
Henna Helmi Heinonen

Henna Helmi Inkeri Heinonen (s. 18. lokakuuta 1981 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja kolumnisti.
Heinonen tuli tunnetuksi ennen esikoisromaaninsa "Veljen vaimo" (Arktinen Banaani, 2011) julkaisemista kirjoittamalla "Minusta tulee kirjailija" -blogia kaksi vuotta ennen kirjan ilmestymistä sekä antamalla laajan haastattelun muun muassa Image-lehteen. Ilmestyessään "Veljen vaimo" arvosteltiin useissa sanoma- ja aikakauslehdissä sekä kirjallisuusblogeissa. "Veljen vaimon" jälkeen Heinonen on kirjoittanut Me Naiset -lehteen jatkokertomuksen "Miinus seitsemän" sekä kirjoittanut kolumneja ja pitänyt blogia muun muassa "Iltalehden" sivuilla. Heinonen kirjoittaa myös lastenkirjoja. Kirja "Nellyn uudet kuviot" voitti Lasten LukuVarkaus -palkinnon vuonna 2018.
Heinonen on koulutukseltaan psykologi. Hän asuu Seinäjoella.
Sumumaisema

Sumumaisema on taiteilija Akseli Gallen-Kallelan öljyvärimaalaus paperille. Se on liimattu kovalevylle ja kooltaan työ on 22 × 34,5 cm. Maalaus valmistui vuonna 1884 ja sen omistaa Ateneumin taidemuseo.
"Sumumaiseman" Akseli Gallen-Kallela maalasi ensimmäisellä Keuruun- vierailullaan elokuussa 1884. Tätä ennen hän oli maalannut läpimurtoteoksensa "Poika ja varis". Jonkin aikaa tämän jälkeen hän läksi ensimmäistä kertaa opiskelemaan Pariisiin.
Luonnontieteiden Akateemisten Liitto LAL

Luonnontieteiden Akateemisten Liitto – Akademiska Naturvetarförbundet LAL ry, entiseltä nimeltään Suomen Kemistiliitto (perustettu 1945), oli Akavan jäsenjärjestö. LALin toiminnanjohtaja oli Jari Lehto.
Vuonna 2016 LAL päätti yhdistyä Metsänhoitajaliiton ja Ympäristöasiantuntijoiden keskusliiton kanssa vuoden 2017 alusta alkaen uudeksi suuremmaksi, noin 15 000 jäsenen akavalaiseksi ammattiliitoksi nimeltään Luonnon-, ympäristö- ja metsätieteilijöiden liitto Loimu.
Jäsenet.
Jäsenmäärä oli noin 8 000 henkilöä, joista noin 1 600 oli opiskelijajäseniä. Opiskelijajäsenillä oli liitossa samat oikeudet kuin varsinaisilla jäsenillä. Eläkeläisjäsenillä ei ollut äänivaltaa liiton päätöksen teossa.
Suurimmat jäsenryhmät olivat järjestyksessä kemian, biokemian, biotekniikan, biologian, fysiikan ja matematiikan asiantuntijat ja opiskelijat.
Jäsenistä 45 % työskenteli yksityisellä sektorilla, 14 % valtiolla, 30 % yliopistoissa ja 9 % kunnissa, loput 2 % mm. ulkomailla.
Päätösvalta.
Liiton ylintä valtaa käytti liittovaltuusto, jonka jäsenet valitsivat vaaleissa. Liittovaltuusto valitsi neljän vuoden toimikautensa aikana kaksi kertaa hallituksen kaksivuotiskaudelle.
Lahja (EP)

Lahja on Klamydian joulukuussa 1992 julkaisema EP-levy. Jouluaiheinen julkaisu myytiin päivässä loppuun. Uusintapainosta ei tullut koska se olisi ehtinyt markkinoille vasta seuraavan vuoden tammikuussa. Lahja-EP löytyy kuitenkin CD-versiona vuonna 1995 julkaistulta ep-kokoelmalta "Lahjattomat". Levy nousi parhaimmillaan listaykköseksi.
Nerlens Noel

Nerlens Noel (s. 10. huhtikuuta 1994, Everett, Massachusetts) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri. Hän pelaa kaudella 2020–2021 NBA-liigan New York Knicksissa. Aiemmin hän pelasi Philadelphia 76ersissä ja Dallas Mavericksissa sekä yliopistokoripalloa Kentuckyn yliopiston joukkueessa.
Yliopistoura.
Noel oli ikäluokkansa tavoitelluimpia lukiopelaajia vuonna 2012, ja ESPN sijoitti hänet lopullisessa rankingissaan ensimmäiselle sijalle. Kentuckyn yliopiston lisäksi Noel harkitsi menemistä Georgetowniin ja Syracuseen, mutta lopulliseksi valinnaksi muodostui edellisen yliopistokauden mestari, josta tuli myös vuoden kaksi ensimmäistä pelaajaa; Anthony Davis ja Michael Kidd-Gilchrist.
Noel loukkaantui pahasti tulokaskaudellaan ottelussa Floridan yliopistoa vastaan. Hänen vasemmasta polvestaan repesi eturistiside, ja leikkaushoitoa vaatinut vamma pitää Noelin sivussa kentiltä loppukauden. Loukkaantumisen jälkeen oli epävarmaa, aikoisiko Noel osallistua vuoden , vai päättäisikö hän jatkaa yliopistossa vielä ainakin yhden kauden ajan. Noel lähti varaustilaisuuteen, jossa hänet varasi koko tilaisuuden kuudentena New Orleans Pelicans. Hänet myytiin kuitenkin nopeasti eteenpäin Philadelphia 76ersiin.
NBA-ura.
Ensimmäisenä NBA-vuotenaan Noel ei pelannut vaan toipui polvileikkauksesta. Pelattuaan tämän jälkeen kaksi ja puoli kautta Philadelphia 76ersin joukkueessa hän siirtyi kesällä 2017 Dallas Mavericksiin, 2018 kesällä Oklahoma City Thunderiin ja 2020 kauden päätyttyä New York Knicksiin.
Vuoristo- ja nummiponi

Vuoristo- ja nummiponi (, M&amp;M pony) on ryhmä Brittein saarilta kotoisin olevia poni- ja pienhevosrotuja, joilla on yhteisiä piirteitä. Monet niistä polveutuvat nummilla kasvatetuista puolivilleistä poneista, ja osaa roduista kasvatetaan myös nykyisin niin ratsastus-, ajo-, työ- ja näyttelykäytön ohella.
Perinteisesti vuoristo- ja nummiponeihin on luettu yhdeksän rotua (welshponin neljä tyyppiä yhtenä rotuna), mutta viime vuosikymmeninä ryhmään on laskettu ainakin kaksi uutta rotua, eriskaynponi ja Kerry Bog Pony. Ponikoon ylittäviä brittiläisiä rotuja, kuten Britannian useita kylmäverirotuja ei lasketa vuoristo- ja nummirotuihin. Brittiläisissä hevosnäyttelyissä vuoristo- ja nummiroduille järjestetään yleensä yhteisiä luokkia, joskin welshponeille omansa.
Kylpeviä tyttöjä ulkosalla

Kylpeviä tyttöjä ulkosalla on ruotsalaisen taiteilijan Anders Zornin vuonna 1890 maalaama öljyvärityö kankaalle. Kooltaan se on 69×101,5 cm. Työ kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Ateneumin taidemuseon hallussa oleva öljyvärityö on tilaustyö, jonka suomalainen taiteenkeräilijä H. F. Antell tilasi. Edellisenä vuonna Zorn oli palkittu Pariisin Salongissa mitalilla alkuperäistyöstään.
Anders Zorn tuli kuuluisaksi alastomia naisia ulkosalla kuvaavista teoksistaan, jopa siinä määrin että monet muut hänen tuotantonsa ominaisuudet jäivät varjoon. Zornin tapa oli tehdä alastonhahmoista osa maisemakuvausta. Niissä tärkeä elementti oli myös vesi ja valon leikittely veden pinnalla.
Viking (nimi)

Viking on miehen etunimi, jonka nimipäivä on suomenruotsalaisessa nimipäiväkalenterissa 19. lokakuuta Nimi tarkoittaa muinaisskandinaavisella kielellä viikinkiä tai varjagia. Henkilönnimenä Suomessa Viking-nimeä tiedetään käytetyn jo vuonna 1346 ja seuraavan kerran vuonna 1428.
Digi- ja väestötietoviraston nimipalvelun mukaan nimi Viking on vuoden 2024 loppuun mennessä annettu noin 1740 henkilölle. Lisäksi nimi on annettu noin 80 henkilölle muodossa Wiking.
Birgitta Lindström

Birgitta Lindström (nyk. Warbach, s. 14. tammikuuta 1948) on suomalainen tennispelaaja.
Lindström voitti Wimbledonin tennisturnauksen tyttöjen kaksinpelin vuonna 1966. Hän edusti Suomea Fed Cupissa 1968 maaottelussa Alankomaita vastaan. Hän hävisi sekä kaksinpelinsä että Christina Lindströmin kanssa pelatun nelinpelinsä.
Seuratasolla Lindström on edustanut HVS-Tennistä. Vuosina 1964–1971 hän voitti kuusi kaksinpelin ja yhdeksän nelinpelin Suomen mestaruutta.
Karen Šahnazarov

Karen Georgievitš Šahnazarov (, s. 8. heinäkuuta 1952 Krasnodar, Neuvostoliitto) on venäläis-armenialainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja sekä Mosfilmin johtaja. Hänen ohjaama sotaelokuva "Belyi tigr" (”Valkoinen tiikeri”) oli Venäjän ehdokas Parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi muttei päässyt loppukilpailuun asti.
Jordan Raditškov

Jordan Raditškov (24. lokakuuta 1929 – 21. tammikuuta 2004) oli bulgarialainen kirjailija.
Teokset.
Novelleja antologiassa "Helakukkula", suom. Helsingin yliopiston bulgarialaisen kirjallisuuden käännösseminaarin osanottajat. Kansankulttuuri 1980 
Näytelmistä on esitetty ainakin seuraavat: