tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Taistelu aamunkoitteessa

Taistelu aamunkoitteessa on Darren Shanin kirjoittaman "Darren Shanin tarina" -kirjasarjan yhdeksäs osa. Englanninkielinen alkuteos julkaistiin vuonna 2003 ja suomennos vuonna 2010. Sen suomensi Kaijamari Sivill ja kustansi Tammi.
Juoni.
Darren, Crepsley ja Harkat jahtaavat yhä vampaneesimestaria. Darrenin ystävä, Debbie on kaapattu ja pelastaessaan häntä Darren ja hänen kumppaninsa jäävät poliisin ansaan. He saavat kuitenkin apua ja pääsevät pois. Johtolangat johdattavat heidät tunneleihin, jossa he löytävät Vanchan, josta vampyyrit saavat uuden jäsenen. Tunnelissa vampyyrit joutuvat väijytykseen ja väijytys johtaa taisteluun vampyyrien ja vampaneesien välillä. Viimein, Crepsley tappaa vampaneesien kuninkaan, mutta Steve-Leopardi yllättää hänet takaa ja Crepsley putoaa jyrkänteeltä. Kirjan lopussa Darrenille paljastuu yllättäviä asioita Steven henkilöllisyydestä.
Lähteet.
Thomas Eakins

Thomas Cowperthwait Eakins () oli yhdysvaltalainen taidemaalari, kuvanveistäjä ja valokuvaaja. Häntä pidetään yhtenä tärkeimmistä taiteilijoista Yhdysvaltain taiteen historiassa. Eakins valitsi aiheensa kotikaupungistaan Philadelphiasta. Hän maalasi satoja muotokuvia ja näkymiä toimistoista, kaduilta ja puistoista. 
Thomas Eakins opiskeli aluksi Philadelphiassa Pennsylvanian kuvataideakatemiassa ja samoihin aikoihin myös anatomiaa lääketieteellisessä tiedekunnassa. Myöhemmin hän opiskeli École des Beaux-Artsissa historiamaalari Jean-Léon Gérômen johdolla, mutta innostui Euroopan matkallaan etenkin Rembrandtista, Velasquezista ja Riberasta. Heidän pohjaltaan Eakins halusi kehittää amerikkalaisen version realismista.
Eakinsin suurikokoisessa "Grossin klinikka" -maalauksessa vuodelta 1875 etualan henkilöt on kuvattu luonnollisen kokoisina. Rembrandtin "Tohtori Tulpin anatomianluento" toimi esikuvana "Grossin klinikalle" – Eakins pyrki jopa kilpailemaan Rembrandtin kanssa. Maalauksessa tunnettu kirurgi Samuel Gross johtaa miespotilaan reiden leikkausta, jota opiskelijat seuraavat taustalla. Erona Rembrandtin maalaukseen on, että kyseessä ei ole ruumiinavaus. Dramaattinen valonkäyttö tehostaa myös Eakinsin maalausta.
Sielujen järvi

Sielujen järvi on Darren Shanin kirjoittaman "Darren Shanin tarina" -kirjasarjan kymmenes osa. Se on myös sarjan kolmanneksi viimeinen osa. Englanninkielinen alkuteos julkaistiin vuonna 2003 ja suomennos vuonna 2010. Sen suomensi Kaijamari Sivill ja kustansi Tammi. Kirja seuraa edelleen sarjan muista osista tutun Darren Shanin tarinaa. Kirjassa esitellään uusi henkilö nimeltään Spits Abrams.
Juoni.
Sielujen järvi jatkaa Darren Shanin tarinaa suoraan Taistelu aamunkoitteessa-kirjan jälkeen. Darren on yksin ja useimmat hänen kumppaneistaan ovat kuolleita. Darren päätyy ystävänsä Harkatin kanssa toiseen, tummanpuhuvaan maailmaan.
Toisessa maailmassa Darren ja Harkat joutuvat suorittamaan erilaisia tehtäviä. Tehtäviä suorittaessaan he tapaavat Evannan ja Spits Abramsin,
hieman omituisen erakon. Lopulta he päätyvät Sielujen järvelle, jossa heille paljastuu totuus toisesta maailmasta, sekä Harkatin oikea henkilöllisyys.
Lähteet.
Bagna cauda

Bagna cauda on italialainen lämmin dippikastike. Se tarjoillaan ja syödään "fonduen" tapaan. Sen valmistukseen käytetään valkosipulia, anjovista, oliiviöljyä ja voita, joillakin seuduilla kermaa. Aikoinaan on käytetty myös pähkinäöljyä. Siihen kastetaan erilaisia kasvissuikaleita. Se on yleinen syksyn ja talven ruokalaji.
Yhdysvaltalaisen televisiosarjan "Babylon 5:n" jaksossa "A Distant Star" turvapäällikkö Michael Garibaldi yritti ja lopulta onnistuikin salakuljettamaan lääkärin kiellosta piittaamatta bagna caudan ainekset avaruusasemalle.
János Konrád

János Konrád (27. elokuuta 1941 Budapest – 26. marraskuuta 2014) oli unkarilainen vesipalloilija ja uimari. Hän kuului kesäolympialaisissa 1960 Roomassa pronssia vesipallossa saaneeseen joukkueeseen ja osallistui siellä lisäksi 100 metrin selkäuintiin.
Vesipallossa Konrád lisäksi joukkueineen voitti kultaa kesäolympialaisissa 1964 Tokiossa ja sai pronssia kesäolympialaisissa 1968 Méxicossa.
Giancarlo Bergamini

Giancarlo Bergamini (2. elokuuta 1926 Milano – 4. helmikuuta 2020 Lanzo d’Intelvi) oli italialainen miekkailija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Bergamini voitti floretilla Melbournessa 1956 olympiakultaa joukkuekilpailussa ja hopeaa yksilökilpailussa. Aiemmin Helsingin kesäolympialaisissa 1952 hän oli saavuttanut floretilla hopeaa joukkuekilpailussa ja sijoittunut yksilökilpailussa kahdeksanneksi. MM-kilpailuissa Bergamini saavutti kolme mitalia kutakin väriä. Hänestä tuli floretilla maailmanmestari yksilökilpailussa vuonna 1958 sekä joukkuekilpailussa vuosina 1954 ja 1955. Bergamini kuoli 93-vuotiaana 4. helmikuuta 2020.
Francesc Soulié

François Jacques "Francesc" Soulié (s. 22. maaliskuuta 1978 Carcassonne, Ranska) on andorralainen hiihtäjä.
Soulié oli vuoden 2006 olympialaisissa 15 kilometrin matkalla 71. ja keskeytti sekä 50 kilometrin että yhdistelmähiihtokilpailun. Hän osallistui neljälle matkalle vuoden 2007 MM-kisoissa, joissa hän sai parhaan sijoituksensa 50 kilometriltä, jolla hän oli 44. Soulié sijoittui parhaimmillaan 59:nneksi 30 kilometrin yhdistelmäkisassa MM-kisoissa 2009, 47:nneksi 50 kilometrillä Vancouverin olympialaisissa 2010 ja 65:nneksi 15 kilometrillä vuoden 2011 MM-kilpailuissa. 
Soulié kilpaili maailmancupissa vuosina 2004–2011. Ainoan maailmancupin pistesijansa hän saavutti oltuaan 24:s Changchunin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa helmikuussa 2007. Lisäksi hän sijoittui muun muassa 35:nneksi Tour de Skillä kaudella 2010–2011.
Giancarlo Guerrini

Giancarlo Guerrini (29. joulukuuta 1939 Rooma – 21. maaliskuuta 2025) oli italialainen vesipalloilija. Hän kuului kultaa voittaneeseen joukkueeseen kesäolympialaisissa 1960 Roomassa. Lisäksi hän sijoittui joukkueineen neljänneksi sekä kesäolympialaisissa 1964 Tokiossa että kesäolympialaisissa 1968 Méxicossa.
Demokratian muistomerkki

Demokratian muistomerkki () on monumentti Thaimaan pääkaupungissa Bangkokissa. Se pystytettiin vuosina 1939–40 vuoden 1932 vallankumouksen muistoksi. Monumentin pohja on pyöreä ja loivat portaat nousevat sen keskelle, jossa matalan kolmimetrisen tornin päällä on veistos, joka esittää Thaimaan perustuslain sisältävää laatikkoa kahden uhrimaljan päällä. Sen suunnitteli M. L. Pum Malakul (toisen lähteen mukaan Mew Aphaiwong) ja toteutti Sitthidech Saenghirun. Tornin ympärillä on neljä "siipeä" suojelemassa perustuslakia. Ne suunnitteli Italiasta maahan muuttanut Corrado Feroci (joka muutti myöhemmin nimensä Silpa Bhirasiksi).
Teokseen liittyy paljon symboliikkaa. Pohjan halkaisija samaten kuin siipien korkeus on 24 metriä, mikä viittaa vallankumouksen päivämäärään 20. kesäkuuta. Tornin korkeus (kolme metriä) edustaa kuukautta – kesäkuu oli tuolloin paikallisen kalenterin kolmas kuukausi. Alun perin teoksen ympärillä oli vielä 75 tykkiä edustamassa vallankumouksen vuotta, joka buddhalaisen ajanlaskun mukaan oli 2475.
Rosario Parmegiani

Rosario Parmegiani (12. maaliskuuta 1937 Napoli – 13. kesäkuuta 2019) oli italialainen vesipalloilija. Hän voitti joukkueineen kultaa kesäolympialaisissa 1960 Roomassa ja kuului lisäksi neljänneksi sijoittuneeseen joukkueeseen kesäolympialaisissa 1964 Tokiossa.
Lähdetähtimö

Lähdetähtimö ("Stellaria alsine", syn. "S. uliginosa") on monivuotinen, kosteissa kasvupaikoissa viihtyvä tähtimöiden sukuun kuuluva kohokkikasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Rento- tai kohenevavartinen lähdetähtimö kasvaa 10–20 cm pitkäksi. Varsi on kalju. Vastakkain olevat lehdet ovat paksuhkoja, kaljuja ja väriltään sinivihreitä. Lehden tyviosan laita on karvainen. Kukallisten haarojen lehdet ovat lähes ruodittomia, ja ne ovat muodoltaan soikeita tai tasasoukan suikeita. Rentojen talvehtimishaarojen ylemmät lehdet ovat pitkäruotisia ja muodoltaan puikeita. Kukinto on kaksihaarainen viuhko, joka joskus voi olla muuntunut yksikukkaiseksi. Kukinto on näennäisesti lehtihankainen, ja sen tukilehdet ovat kalvomaisia ja kaljuja. Hyvin pienissä kukissa on viisi verho- ja terälehteä. Verhiö on kalju. Valkoiset terälehdet ovat tyvelle asti kaksijakoisia ja verholehtiä lyhyempiä. Joskus teriö puuttuu kokonaan. Kukan emiö on kolmelehtinen. Suomessa lähdetähtimö kukkii touko-heinäkuussa. Hedelmä on kuusiliuskaisesti aukeava lyhyt kota. Lähdetähtimö muistuttaa jonkin verran lettotähtimöä ("Stellaria crassifolia").
Levinneisyys.
Euroopassa lähdetähtimöä tavataan Pyreneiden niemimaalta ja Britteinsaarilta läpi Länsi- ja Keski-Euroopan Pohjois-Italiaan, Balkanin pohjoisosiin, Länsi-Ukrainaan ja Luoteis-Venäjälle, sekä pohjoisessa Fennoskandian keskiosiin. Lajia tavataan myös siellä täällä Pohjois-Afrikassa, Siperiassa ja Pohjois-Amerikan itä- ja pohjoisosissa. Lähdetähtimön muunnosta (var. "undulata") tavataan laajalla alueella Kaakkois-Aasiassa.
Suomessa lähdetähtimöä tavataan pääasiassa Kristiinankaupunki–Lappeenranta-linjan eteläpuolella. Pohjoisempana laji on harvinaisempi, mutta sitä tavataan aina Oulun korkeudelle saakka, yksittäisiä esiintymiä on tavattu myös Keski-Lapista. Lähdetähtimö on Etelä- ja Keski-Suomessa alkuperäislaji, pohjoisempana uustulokas.
Elinympäristö.
Lähdetähtimö kasvaa lähteiden reunoilla, lähdepuroissa, lähdevetisissä pellon- ja niitynojissa, korvissa ja kosteissa metsäteillä. Joskus lajia tavataan tilapäisesti myös maantienojissa, lastauspaikoilla ja turvepohjaisissa istutuksissa. Suotuisissa oloissa se saattaa muodostaa suurehkojakin kasvustoja. Lähdetähtimö on ilmeisesti varsin hidas leviämään luonnonvaraisesti kasvupaikasta toiseen. Suomessa laji on monin paikoin harvinaistunut tai kadonnut lähteikköjen ojitusten ja purojen perkausten takia.
Brunello Spinelli

Brunello Spinelli (26. toukokuuta 1939 Firenze – 6. helmikuuta 2018 Firenze) oli italialainen vesipalloilija ja olympiavoittaja.
Spinelli kilpaili Rooman kesäolympialaisissa 1960 kuuluen Italian kultaa voittaneeseen joukkueeseen. Spinelli joutui liikenneonnettomuuteen ja kuoli 78-vuotiaana 6. helmikuuta 2018.
Luigi Mannelli

Luigi Mannelli (21. helmikuuta 1939 Napoli – 14. maaliskuuta 2017) oli italialainen vesipalloilija ja olympiavoittaja.
Mannelli kuului Italian olympiakultaa voittaneeseen joukkueeseen Roomassa 1960. Aiemmin hän sijoittui joukkueineen olympiatasolla neljänneksi Melbournessa 1956.
Mannelli kuoli 78-vuotiaana 14. maaliskuuta 2017.
Jenny Holzer

Jenny Holzer (s. 1950) on yhdysvaltalainen videotaiteilija ja käsitetaiteilija. 
Holzerin teokset ovat feministisiä ja poliittisia, myös kulutuskriittisiä. Menetelmänä ovat usein julisteet, valotaulut, liikkuva kuva ja mainokset.
Holzer tunnetaan parhaiten mainostauluissa olleista teoksistaan ja eri rakennuksiin tehdyistä projektioista ja led-valoista. Sanat ovat yleensä keskeisessä asemassa.
Holzerin ensimmäisiä julkisiä teoksia oli "Truismit" 1977–1979. Ne olivat anonyymejä aforismeja ja statementtejä, joita Holzer liisteröi eri puolille Manhattania.
Lamont Turner

Lamont Turner (s. 1980 tai 6. marraskuuta 1976) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Turner on Missouri Western State Universityn kasvatti. Hän on pelannut Suomen pääsarjassa ja Yhdysvaltain pienissä ammattilaissarjoissa.
Turner pelasi yliopistokoripalloa NCAA:n II-divisioonassa Missouri Western State Universityn joukkueessa. Hän pelasi tämän jälkeen yhdysvaltalaisissa ammattilaissarjoissa ennen siirtymistään suomalaiseen Pyrbasketiin elokuussa 2004. Pyrbasketissa Turner pelasi kaudella 2004–2005 35 ottelussa 23,9 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla, joka oli kauden toiseksi korkein Tim Kisnerin jälkeen. Turner saavutti IS-tähtikisassa 42 tähteä ollen Pasi Riihelän kanssa kauden päätteeksi neljäs. Pyrbasket sijoittui runkosarjassa kymmenenneksi eikä selviytynyt pudotuspeleihin. Suomen pääsarjan ottelukohtaisen piste-ennätyksensä, 45 pistettä, Turner teki KTP:tä vastaan 7. marraskuuta 2004. Suomen-kautensa jälkeen hän palasi Yhdysvaltoihin.
Uta Poreceanu

Uta Poreceanu (o.s. Schlandt, myöh. Ionescu, 13. marraskuuta 1936 Brașov – 27. tammikuuta 2018 Baden-Baden, Saksa) oli romanialainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Poreceanu voitti joukkuekilpailussa olympiapronssia Roomassa 1960, missä hän myös sijoittui ottelussa 27:nneksi ja telineillä tätä huonommin. Poreceanu työskenteli liikunnanopettajana ja muutti myöhemmin asumaan Saksaan. Hän kuoli Baden-Badenissa 81-vuotiaana 27. tammikuuta 2018.
Pedro Quartucci

Pedro Vicente Ernesto Quartucci (30. heinäkuuta 1905 Buenos Aires, Argentiina – 20. huhtikuuta 1983 Buenos Aires, Argentiina) oli argentiinalainen nyrkkeilijä. Hän sai kesäolympialaisissa 1924 Pariisissa pronssia höyhensarjassa. Quartuccin ammattilaisura päättyi vuoteen 1928. Hänestä tuli myös tunnettu näyttelijä, joka esiintyi yli 60 elokuvassa. Quartucci kuoli sydänkohtaukseen huhtikuussa 1983 ollessaan 77-vuotias.
Héctor Méndez

Héctor Eugene Méndez (1. elokuuta 1897 – 13. joulukuuta 1977 Buenos Aires, Argentiina) oli argentiinalainen nyrkkeilijä. Hän kilpaili vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa ja sai siellä hopeaa välisarjassa. Méndez osallistui myös vuoden 1928 kesäolympialaisiin ja toimi niissä Argentiinan lipunkantajana.
Lynn Washington

Lynn Washington (s. 3. huhtikuuta 1978) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Washington on Indianan yliopiston kasvatti. Hän edustaa kaudella 2011–12 japanilaista Osaka Evessaa. Washington on pelannut myös Suomen pääsarjassa.
Washington pelasi kaksi kautta yliopistokoripalloa Indianan yliopiston joukkueessa vuosina 1998–2000. Tämän jälkeen hän siirtyi Japaniin, jossa pelasi kolme kautta Niigata Albirexissa. Syksyllä 2003 Washington siirtyi suomalaiseen Pyrbasketiin, jossa hän kaudella 2003–2004 oli 24,2 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla sarjan toiseksi paras korintekijä Glenn Stokesin jälkeen. Pudotuspeleihin Pyrbasket ei selvinnyt. Seuraavalla kaudella Washington edusti Espoon Honkaa, joka selviytyi viimeisenä joukkueena pudotuspeleihin, mutta hävisi ensimmäisen ottelusarjansa LrNMKY:lle voitoin 0–3.
Kahden Suomessa vietetyn kauden jälkeen Washington palasi Japaniin, tällä kertaa Osaka Evessan joukkueeseen. Tuolloin vasta perustetussa pääsarjassa, bj leaguessa, kilpaillut Evessa voitti sarjan kolme ensimmäistä mestaruutta, ja Washington valittiin sarjan MVP:ksi vuosina 2006 ja 2008 sekä sarjan tähdistöön vuosina 2007 ja 2009.
Vuonna 2006 Washingtonilla oli vaimo ja kolme lasta. Vuonna 2012 Washington ja tämän vaimo pidätettiin Japanissa huumeiden maahantuonnista epäiltynä.
Lamhe

Lamhe (suomeksi ”Hetket”) on Yash Chopran ohjaama ja tuottama intialainen hindinkielinen draamaelokuva vuodelta 1991. Päärooleja näyttelevät Anil Kapoor ja Sridevi kaksoisroolissa.
Nykyään klassikoksi kutsuttu elokuva oli ilmestyessään suosittu rikkaiden kaupunkilaisten ja ulkomaalaisten keskuudessa, kun taas suuri intialainen yleisö hyljeksi sitä, koska elokuvaa pidettiin insestisenä. Elokuva oli kriitikoiden suosiossa ja se voitti National Film Awards -palkinnon ja viisi Filmfare Awards -palkintoa.
Yash Chopra on sanonut "Lamhen" olevan hänen suosikkinsa omista elokuvistaan.
Juoni.
Matkustaessaan Rajasthaniin Viren (Anil Kapoor) rakastuu itseään vanhempaan Pallaviin (Sridevi). Dai Jaa (Waheeda Rehman) on huolissaan ikäerosta, mutta Vireniä se ei haittaa. Kesken oikeustaistelun Pallavin isä kuolee sydänkohtaukseen. Pallavi on surun murtama. Viren menee lohduttamaan Pallavia, mutta saa tietää tämän olevan rakastunut toiseen. Pallavi menee naimisiin rakastettunsa kanssa ja Viren lähtee takaisin Lontooseen. Vuotta myöhemmin Pallavi ja miehensä kuolevat onnettomuudessa. Hän jättää jälkeensä tyttären, Poojan, josta kasvaa kauniin äitinsä ilmetty kaksoisolento. Kun Viren vuosien jälkeen vierailee Intiassa, hän järkyttyy nähdessään Poojan ensimmäisen kerran. Pooja paljastaa hitaasti olevansa rakastunut Vireniin, mutta hän rakastaa edelleen Pallavia, jonka muisto ei jätä häntä. Lopulta Viren ymmärtää rakastuneensa Poojaan ja he menevät naimisiin.
Cantata Sangui

Cantata Sangui oli suomalainen metallimusiikkia soittava yhtye, joka on tunnettu etenkin kokoonpanostaan, jossa on kaksi bassoa eikä lainkaan kitaroita. Yhtye perustettiin vuonna 1997, jonka jälkeen sen kokoonpano on vaihdellut useasti. 2014 yhtye kertoi Facebook-sivullaan lopettamisestaan. Tähän mennessä yhtye oli julkaissut yhden täyspitkän albumin "On Rituals and Correspondence in Constructed Realities" vuonna 2009 ranskalaisen Season of Mist -yhtiön kautta. Kaksi jäsenistä soittaa myös suomalaisessa Enochian Crescent -yhtyeessä ja kolme Fuzzifer-yhtyeessä.
HMS Cambrian (R85)

HMS Cambrian (viirinumero R85) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ca-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin nimillä "HMS Spitfire" sekä "HMS Strenuous" 11. hätälaivueessa () Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin 14. elokuuta 1942. Aluksen nimi vaihdettiin marraskuussa 1942 "HMS Cambrianiksi" amiraliteetin päätettyä perustettavana laivueen alusten nimeämisestä Ca-alkuisin nimin. Alus laskettiin vesille 10. joulukuuta 1943 ja valmistui 17. heinäkuuta 1944.
Palvelus.
Toukokuussa 1946 alus palasi Britteinsaarille palveltuaan Intian valtamerellä 6. laivueessa. Se poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin reserviin. Alus päätettiin modernisoida 1950-luvulla ja siirrettiin telakalle, mistä se palautettiin 1963 palvelukseen. Se oli palveluksessa, kunnes alus sijoitettiin 1968 Portsmouthin reserviin. Alus sijoitettiin 1971 poistolistalle ja myytiin BISCOlle romutettavaksi. Alus saapui 3. syyskuuta hinattuna T. W. Wardille Briton Ferryyn romutettavaksi.
HMS Caprice

HMS Caprice (viirinumero R01) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ca-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin helmikuussa 1942 nimellä "HMS Swallow" 11. hätälaivueessa () Yarrow Shipbuildersilta Scotstounista, missä köli laskettiin 28. syyskuuta 1942. Aluksen nimi vaihdettiin marraskuussa 1942 "HMS Capriceksi" amiraliteetin tehtyä päätöksen perustettavan laivueen alusten nimeämisestä Ca-alkuisin nimin. Alus laskettiin vesille 16. syyskuuta 1943 ja valmistui 5. huhtikuuta 1944.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 2. huhtikuuta 1973 Devonportissa. Aluksen varastot tyhjennettiin ja siitä poistettiin uudelleenkäytettävät laitteet, minkä jälkeen se ankkuroitiin Tamariin poistolistalle sijoitettuna. Alus myytiin Shipbreaking (Queenborough) Limitedille romutettavaksi ja saapui Queenboroughiin 5. lokakuuta 1979.
Kira Gluschkoff

Kira Gluschkoff (s. 1973) on suomalainen valokuvaaja, joka tunnetaan etenkin muotikuvistaan.
Gluschkoff on valokuvaajana itseoppinut. Venäläissukuisen akateemisen ortodoksiperheen tytär opiskeli sukunsa toiveesta kauppatieteitä Helsingissä ja Pietarissa ja lyhyesti Taideteollisessa korkeakoulussa, mutta lähti pian valokuvaajaura mielessään Pariisiin, jossa hän sai alkuun tehtäväkseen erään miesmallitoimiston testikuvauksia. Valokuvaopinnot Ranskassa osoittautuivat liian kalliiksi, joten Gluschkoff kertoo opiskelleensa kuvausta lähinnä kirjoista. Pariisissa hän kuvasi myös siellä toimineiden suomalaissuunnittelijoiden mallistoja ja suomalaisten muusikoiden henkilökuvia. Suomessa hänestä kiinnostuivat ensimmäisinä Stockmann, Marimekko, "Me Naiset" ja "Trendi" ja sitten muun muassa Nokia, Sonera ja Lumene. Pian oli edessä paluu Suomeen sieltä tulleiden työtarjousten myötä. Hän työskenteli aluksi Outi Brouxin Profi-Teamissa, kunnes perusti oman studion Töölöön. Gluschkoff on tehnyt erityisesti muotikuvausta, vuosina 1997–2001 paljon Venäjän "Elle"-lehteen, Suomessa muun muassa "Imageen" ja "Gloriaan". 
Vuonna 2001 hänen "Elleen" tekemiään kuvia oli esillä Muoti ja tyyli valokuvauksessa -näyttelyssä Moskovassa, joka koostui 50 lehtimuotikuvaajan töistä 1910-luvulta alkaen. Gluschkoff on kuvannut yhdessä Elina Brotheruksen kanssa molempien signeeraamat kuvat näyttelyyn "What if?", joka oli esillä Pick Me -galleriassa Helsinki Photography -biennaalin yhteydessä 2012. 
Yksityiselämä.
Kira Gluschkoffin isä oli Venäjän-kauppaan erikoistunut myyntijohtaja Kirill Gluschkoff (1937–2006) ja äiti on Helsingin yliopiston entinen venäjän kielen lehtori ja ikonimaalari Marianna Flinckenberg-Gluschkoff. Hänen veljensä on elokuvaaja Peter Flinckenberg.
Gluschkoff kasvattaa hevosia kotonaan Kirkkonummella.
British Overseas Airways Corporation

British Overseas Airways Corporation (BOAC) oli vuosina 1939–1974 toiminut lentoyhtiö. BOAC oli brittiläinen valtion lentoyhtiö vuodesta 1939 vuoteen 1946 ja Britannian valtiollisen pitkien matkojen lentoyhtiö vuosina 1946–1974. Yhtiö fuusioitui Imperial Airwaysin kanssa vuonna 1939. BOAC taas fuusioitui British European Airways -yhtiön (BEA) muodostaen British Airways -yhtiön vuonna 1974. 
1930-luvulla ja toisen maailmansodan jälkeisenä aikana marraskuuhun 1950 asti Imperial Airways ja sitten BOAC tekivät lentoveneillä säännöllisiä lentoja siirtomaissa Afrikassa ja Aasiassa. Short Empire ja Short S.8 Calcutta -lentoveneillä kuljetettiin ennen sotaa matkustajia ja postia. Sodan jälkeen BOAC lensi "Hythe"- ja "Plymouth"-nimisillä muutetuilla Short Sunderland -tyypin koneilla. Sodan jälkeen lentoyhtiö lensi uusilla Short Solent -lentoveneillä Niilin kautta Etelä-Afrikan Johannesburgiin.
Britanniassa kouluttamisen ohella BOAC toimi lentokouluttajana myös Sorotissa, Ugandassa.
Historia.
British Overseas Airways Corporation perustettiin marraskuussa 1939, kun valtiollinen Imperial Airways ja pienistä lentoyhtiöistä yhdistynyt British Airways yhdistettiin kansalliseksi lentoyhtiöksi. Yhtiön puheenjohtajaksi tuli BBC:n entinen johtaja Sir John Reith. Toisen maailmansodan aikana lentoyhtiö jatkoi toimintaansa Afrikkaan, lähi- ja kaukoitään sekä Australaasiaan. Se kuljetti myös ihmisiä ja sanomalehtiä Ruotsiin ja toi paluulennoilla tärkeitä kuulalaakereita. Sen tehtäviin kuului lisäksi toimittaa Amerikasta toimitettujen lentokoneiden miehistöt takaisin Yhdysvaltoihin.
Toisen maailmansodan jälkeen British Overseas Airways Corporationin laivasto oli auttamattomasti vanhentunut ja se kärsi taloudellisista vaikeuksista. Se aloitti vuonna 1946 toiminnan Heathrow’n lentoasemalta ja osti konepulan takia seuraavana vuonna British South American Airlinesin. Alun perin BOAC:lla oli ollut vaatimus ostaa vain brittiläisiä lentokoneita, mutta se sai heinäkuussa 1946 erikoisluvan ostaa Lockheed Constellationeita ja joulukuussa 1949 Boeing 377 Stratocruisereita. Se aloitti välittömästi liikennöinnin Stratocruisereilla New Yorkiin ja helmikuussa 1950 reitistä tuli päivittäinen. Se osti vuonna 1949 myös Canadair DC-4 -koneita, joihin oli asennettu Rolls-Roycen moottorit.
Sir Miles Thomas nimitettiin British Overseas Airways Corporationin puheenjohtajaksi vuonna 1949. Kaksi vuotta myöhemmin lentoyhtiö teki ensimmäisen kerran voitollisen tuloksen. Vuonna 1952 yhtiö teki ilmailuhistoriaa, kun se lensi ensimmäisenä suihkukonematkustajalennon de Havilland D.H.106 Comet 1 -koneella 2. toukokuuta Lontoosta Johannesburgiin. 10 760 kilometrin lento kesti viiden välilaskun kera 23 tuntia ja 36 minuuttia, joka oli vain puolet ajasta, joka matkaan oli aiemmin kulunut. BOAC otti nopeasti Comet 1:t käyttöön myös Aasian reiteillä, mutta vuosina 1953–1954 kolme koneista putosi onnettomuuksissa, joissa kuoli yhteensä 99 ihmistä. Koneet asetettiin lentokieltoon, joka merkitsi BOAC:n kapasiteetin putoamista 20 prosentilla.
Laivasto.
Vuonna 1970:
HMS Carron (R30)

HMS Carron (viirinumero R30) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ca-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 24. maaliskuuta 1942 nimellä "HMS Spitfire" tai "HMS Strenuous" 11. hätälaivueessa () Scottsilta Greenockista, missä köli laskettiin 26. marraskuuta 1942. Aluksen nimi vaihdettiin marraskuussa 1942 "HMS Carroniksi" amiraliteetin tehtyä päätöksen perustettavana laivueen alusten nimeämisestä Ca-alkuisin nimin. Se laskettiin vesille 28. maaliskuuta 1944 ja valmistui 6. marraskuuta.
Palvelus.
Vastaanottotestien päätyttyä aluksen miehistön koulutetus aloitettiin 16. marraskuuta 1944 Scapa Flow'ssa. Se määrättiin sukellusvenejahtiin 6. joulukuuta, kun sukellusvene oli torpedoinut saattuehävittäjä "USS Bullenin" Cape Wrathin edustalla. Koulutuksen päätyttyä alus oli Kotilaivaston 6. hävittäjälaivueessa sodan viimeiset kuusi viikkoa. Alus suojasi 10. -12. tammikuuta 1945 risteilijä "HMS Norfolkia" ja saattuetukialuksia "HMS Premier" ja "HMS Trumpeter" miinoitettaessa ja iskettäessä Egesundin edustan meriliikenteeseen.
Alus oli 25. kesäkuuta - 25. elokuuta 1945 huollettavana Devonportissa, jolloin sen taistelunjohtojärjestelmää (Director Control Tower) täydennettiin. Telakalta vapauduttuaan se lähti "HMS Cavalierin" kanssa Brittiläisen Tyynenmeren laivaston 6. hävittäjälaivueeseen. Tyynenmeren sota päättyi ennen alusten saapumista. Alus sijoitettiin 22. lokakuuta Singaporeen, missä se oli 3. toukokuuta 1946 saakka partioiden Alankomaiden Itä-Intian. Alus saapui 23. helmikuuta 1946 Bombayhin auttamaan Intian laivaston kapinan tukahduttamisessa. Alus lähti Trincomaleesta Britteinsaarille ja saapui 29. toukokuuta Chathamiin, missä se sijoitettiin reserviin. Alus siirrettiin B-luokan reserviin 9. syyskuuta.
Marraskuussa 1952 alus siirrettiin modernisoitavaksi Chathamin telakalle, mistä se vapautui 8. kesäkuuta 1955. Koeajojen ja lyhyen Välimerellä järjestetyn testipurjehduksen jälkeen alus sijoitettiin Darthmouthin koulutuslaivueeseen, missä se oli vuoden 1959 loppuun. Aluksen aseistus poistettiin lokakuussa 1957, minkä jälkeen se siirrettiin muutettavaksi merenkulkuoppilaitokseksi. Alus oli uudessa tehtävässään Britannian ja Pohjois-Euroopan vesillä seuraavat kolme vuotta. Alus sijoitettiin 5. huhtikuuta 1963 Portsmouthin reserviin ja sijoitettiin poistolistalle 30. toukokuuta. Alus myytiin 10. maaliskuuta 1967 T. W. Wardille Sheffieldiin romutettavaksi ja romutettiin Inverkeithingissä 4. huhtikuuta alkaen.
LATAM Challenge Series

LATAM Challenge Series on Pohjois-Amerikassa ajettava autourheilusarja. Sarja perustettiin vuonna 2008 korvaamaan vanha Formula Renault 2000 sarja. Sarjaa ajetaan pääosin Meksikon puolella, mutta yksittäisiä kilpailuja ajetaan myös Yhdysvaltojen puolella Dallasissa, Houstonissa ja vuonna 2009 ajettiin Alajuelassa Costa Ricassa. Sarjassa ajettiin kaksi ensimmäistä kautta Formula Renault 2.0 luokan autoilla ja vuodesta 2010 Tatuusin rakentamilla Formula Vee -luokan autoilla, joissa on Volkswagenin moottori ja Kumhon renkaat. 
Sarjassa jaetaan pisteitä kilpailuviikonloppuna kymmenelle parhaalle järjestyksessä 30, 24, 20, 16, 12, 10, 8, 6, 4 ja 2 ja sprinttikilpailussa 20, 16, 12, 10, 8, 6, 4 ja 2. Lisäksi paalupaikasta ja nopeimmasta kierroksesta saa kaksi lisäpistettä. 
Sarjan mestaruuden ovat voittaneet Giancarlo Serenelli kolmesti vuosina 2008 ja 2010-11 sekä André Solano vuonna 2009. Vuodet 2012-2013 sarjan mestaruuden voitti Francisco Cerullo.
Nic

Nic () on taajama Azerbaidžanin Qəbələn piirissä. Se sijaitsee 40 kilometriä Qəbələsta lounaaseen. Asukkaita on 5 744 henkeä (vuonna 2009).
Nic koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Sen asukkaat ovat kristittyjä udeja sekä azereja. Taajamassa toimii udien kansallinen kulttuurikeskus. Aikaisemmin jokaisessa korttelissa oli oma kirkko, mutta nykyään niitä on säilynyt vain yksi. Lähistöllä sijaitsevat muinaisen Kaukasian Albanian pääkaupungin Kabalan rauniot.
Stefan Möller

Stefan Torsten Johannes Möller (s. 20. heinäkuuta 1962 Tammisaari) on RadioMedia ry:n toimitusjohtaja, eurooppalaisen radioalan liiton Association Européenne Radios (AER) puheenjohtaja ja viestintäneuvos.
Ura.
Möllerin työura radioalalla alkoi vuonna 1978, jolloin hän pääsi kesätöihin Yleisradioon. Kaupallisen radiotoiminnan alkaessa Suomessa 1985 hän lähti Yleisradion palveluksesta vasta perustettuun helsinkiläiseen Radio Ykköseen. Hän oli mukana perustamassa Radio Ykkösen yhteyteen Suomen ensimmäisiin äänimainostoimistoihin kuuluvaa yhtiötä, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Mix Music Oy. Möller työskenteli Radio Ykkösen markkinointijohtajana vuoteen 1995, jonka jälkeen hän perusti oman Möller &amp; Möller -äänimainostoimiston. Vuonna 2001 hänet kutsuttiin amerikkalaisen mediayhtiön Metromedia International Inc:in Suomeen perustetun yhtiön Metromedia Finland Oy:n toimitusjohtajaksi. Metromedia Finland Oy:n omistukseen kuuluivat tuolloin GrooveFM ja Star FM, joka julkistettiin vuonna 2001 uudelleen nimellä Radio SuomiPOP. Möller kasvatti Metromedian radioasemien määrän neljään hankimalla ensin GWR-yhtiön omistuksessa olevan Classic FM:n ja myöhemmin nykyisen Metro FM -radiokanavan toimiluvat. Vuosina 2005–2006 Möller toimi konsulttina irlantilaisen Communicorp Ltd:n palveluksessa sekä projektivastaavana Sanoma Entertainment Oy:ssä tehtävänään perustaa yhtiölle kaksi uutta valtakunnallista radiokanavaa, jotka nykyään kantavat nimiä Radio Rock ja Radio Aalto. Vuonna 2007 hänet kutsuttiin nykyisen RadioMedia Oy:n toimitusjohtajaksi.
Möller valittiin Brysselissä toimivan eurooppalaisen radioalan liiton Association Européenne Radios (AER) puheenjohtajaksi maaliskuussa 2012. Möller on ensimmäinen suomalainen tehtävässä. Hän toimi AER:n varapuheenjohtajana vuodesta 2007. Suomessa Möller on edustanut 2000-luvun alusta lähtien kaupallista radiotoimialaa erilaisissa julkisissa toimielimissä. Tällä hetkellä hän toimii myös Viestinnän keskusliiton laajassa johtoryhmässä.
Vuonna 2024 Möllerille myönnettiin ensimmäisenä radioalan toimijana viestintäneuvoksen arvonimi.
Musiikki ja näytteleminen.
Möller oli vuosina 1983–1985 mukana yhtyeissä French Kiss ja 2FUN. Hän on tehnyt vuosien varrella lukuisia äänirooleja ja ollut mukana elokuvien sivurooleissa, kuten Lauri Törhösen elokuvissa "Kasvoton mies" (1995) ja "Raja 1918" (2007).
Pakistanin laivasto

Pakistanin laivasto () on Pakistanin asevoimien merellinen puolustushaara. Se vastaa 1 046 kilometriä pitkän Arabianmeren rantaviivan sekä tärkeimpien satamien suojaamisesta. Laivastoa tukee tehtävissään rannikkovartiosto, merijalkaväki sekä puolisotilaallinen turvallisuusosasto.
Laivastoa ollaan modernisoimassa ja laajentamassa osana terrorisminvastaista sotaa. Vuodesta 2001 alkaen laivaston aluskanta ja sen tehtävät ovat lisääntyneet. Se muun muassa liittyi Naton osastoon 150 ().
Historia.
Pakistanin kuninkaallinen laivasto perustettiin 15. elokuuta 1947 maan itsenäistyessä. Puolustusvoimien jakokomitea jakoi Intian kuninkaallisen laivaston kahtia; toinen osa jäi Intialle ja toinen siirrettiin Pakistanille. Laivasto sai täten kaksi sluuppia, kaksi fregattia, neljä miinanraivaajaa, kaksi laivaston troolaria, neljä satamavenettä sekä noin 358 henkeä, joista upseereita oli noin 180. Näiden lisäksi maa sai joukon satamien suojaksi soveltuvia moottoriveneitä.
Laivasto ei osallistunut maasotana käytyyn Intian ja Pakistanin väliseen sotaan 1947. Vuoden 1956 perustuslaki muutti Pakistanin islamilaiseksi tasavallaksi, jolloin laivaston nimestä poistettiin termi kuninkaallinen ja sen lippu ja tunnus muutettiin nykyisiksi.
Britannian hallitus ilmoitti helmikuussa 1956 toimittavansa Pakistanille risteilijän ja neljä hävittäjää Yhdysvaltain hallituksen rahoitettua alusten siirron. Kalustoa täydennettiin vielä 1956-1963 toimittamalla kaksi hävittäjää, kahdeksan rannikkomiinanraivaajaa ja tankkeri.
Intian–Pakistanin sota 1965 oli ensimmäinen laivaston käymä sota. Sodan aikana laivasto tulitti Dwarkan rannikkokaupunkia. Maiden seuraava sota syttyi 4. joulukuuta 1971 Intian laivaston iskiessä Pakistanin laivaston tärkeimpään tukikohtaan Karachiin, jolloin kolme sen aluksista tuhoutui. Pakistanin laivaston sukellusvene upotti 8. joulukuuta Intian laivaston fregatin, mikä oli ensimmäinen sukellusveneen tekemä sotalaivan upotus taistelussa sitten toisen maailmansodan.
Tofiq Quliyev

Tofiq Ələkbər oğlu Quliyev (, 7. marraskuuta 1917 Baku – 4. lokakuuta 2000 Baku) oli azerbaidžanilainen säveltäjä, kapellimestari ja pianisti.
Tofiq Quliyev syntyi virkailijaperheeseen. Hän opiskeli pianonsoittoa ja orkesterin johtamista Azerbaidžanin ja Moskovan konservatorioissa. Vuosina 1954–1958 Qulijev työskenteli Azerbaidžanin konservatorion opettajana, vuodesta 1958 lähtien Azerbaidžanin filharmonian taiteellisena johtajana ja vuosina 1961–1964 sen johtajana. Hän on säveltänyt lauluja, musiikkikomedioita, kantaatteja, orkesteri- ja pianokappaleita sekä elokuvamusiikkia. Parhaiten Quliyev tunnetaan kevyen musiikin säveltäjänä. Erityisen hedelmällistä oli hänen yhteistyönsä laulaja Rəşid Behbudovin kanssa.
Quliyev liittyi NKP:n jäseneksi vuonna 1959. Vuosina 1973–1979 hän toimi Azerbaidžanin säveltäjäliiton johtajana. Vuonna 1964 Quliyeville myönnettiin Azerbaidžanin SNT:n kansantaiteilijan arvonimi ja vuonna 1980 hän sai tasavallan valtionpalkinnon.
Keteenit

Keteenit ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa on karbonyyliryhmä kiinnittyneenä alkylideeniryhmään. Keteenien yleistä rakennetta voidaan kuvata kaavalla R1R2C=C=O. Yksinkertaisinta ryhmään kuuluvaa yhdistettä kutsutaan keteeniksi eli etenoniksi.
Ominaisuudet.
Keteenien yleisessä rakenteessa R1R2C=C=O voivat ryhmät R1 ja R2 olla joko alkyyli-, aryyli- tai asyyliryhmiä. Keteenit ovat hyvin reaktiivisia johtuen karbonyyliryhmän ja hiili-hiili-kaksoissidoksen kumuloidusta luonteesta ja ne reagoivat herkästi niin nukleofiilien kuin elektrofiilien kanssa. Karbonyyliryhmän hiiliatomi on hyvin elektrofiilinen ja reagoi nukleofiilien, kuten amiinien ja alkoholien kanssa. Elektrofiilit, kuten halogeenit, reagoivat keteenien hiili-hiili-kaksoissidokseen elektrofiilisella additiolla. Keteenit osallistuvat myös useisiin sykloadditioihin ja tällaisia ovat muun muassa [2+1]-, [2+2]-, [3+2]- ja [2+4]-sykloadditiot. Esimerkiksi β-laktaamirenkaita voidaan valmistaa keteenin ja imiinin välisellä [2+2]-sykloadditiolla. Keteenien voimakkaan reaktiivisuuden vuoksi ne usein tuotetaan reaktioissa "in situ".
Valmistus.
Keteenejä voidaan käyttää orgaanisissa synteeseissä ja paperinkäsittelyssä. Teollisesti merkittävimmät ovat keteeni eli etenoni ja diketeeni. Keteenejä voidaan valmistaa usealla tavalla. Laboratoriossa keteenejä valmistetaan usein halogenoiduista tai halogenoimattomista happoklorideista vahvan emäksen, kuten trimetyyliamiinin avulla, jolloin sivutuotteena muodostuu vetykloridia.
Happoklorideista voidaan valmistaa keteenejä myös sinkin, trifenyylifosfiinin tai mangaani- tai kromikarbonyyliyhdisteiden avulla. Tämä toimii erityisesti alyyli- ja aryyliketeenien valmistukseen. Muita käytettyjä tapoja ovat ketonien pyrolyysi, karboksyylihappojen, happoanhydridien tai esterien anhydraus korkeassa lämpötilassa tai diatsokarbonyyliyhdisteistä.
Molla Nəsrəddin

Molla Nəsrəddin oli vuosina 1906–1931 ilmestynyt azerinkielinen kuvitettu pilalehti. Sen nimi perustuu itämaisiin kansantarinoihin, joiden sankarina toimii samanniminen ovela ja sanavalmis mullah.
Lehden perustaja ja pitkäaikainen toimittaja oli kirjailija Cəlil Məmmədquluzadə. Se ilmestyi Tbilisissä kevääseen 1912 saakka sekä uudelleen vuosina 1913–1914 ja 1917. Vuonna 1921 Məmmədquluzadə julkaisi lehteä Täbrizissä. Vuodesta 1922 lähtien se ilmestyi Bakussa. Kahdeksansivuisen viikkolehden avustajina toimivat muun muassa runoilijat Sabir, Əli Nəzmi, Əliqulu Qəmküsar, näytelmäkirjailija Əbdürrəhim Haqverdiyev, säveltäjä Üzeyir Hacıbəyov ja romaanikirjailija Məmməd Səid Ordubadi. Taidokkaita pilakuvia piirsivät Tbilisissä asuneet saksalaiset Oscar Schimmerling ja Joseph Rotter sekä myöhemmin taiteilija Əzim Əzimzadə.
Voimakkaan uudistusmielinen "Molla Nəsrəddin" pyrki muuttamaan yhteiskuntaa satiirin keinoin. Sen vakioaiheita olivat Azerbaidžanin asema Venäjän ja Iranin puskurivyöhykkeenä, Iranin šaahien ja Venäjän tsaarien kolonialistiset asenteet, azerisivistyneistön halveksuva suhtautuminen kansallisuuteensa ja kieleensä, naisen asema patriarkaalisessa yhteiskunnassa, tavallisten ihmisten köyhyys, turvattomuus ja terveydenhoidon puute, muslimipapiston fanaattisuus ja tekopyhyys, virkamiesten korruptio, rahvaan takapajuisuus, lukutaidottomuus ja tietämättömyys. Poliittisen linjansa takia lehti joutui usein viranomaisten ja papiston vainon kohteeksi. Sillä oli suuri vaikutus Taka-Kaukasian, Iranin, Turkin ja Keski-Aasian lehdistön sekä yhteiskunnallisen ajattelun kehitykseen.
Unhola

Unhola oli vuosina 1994–2000 toiminut uusikaupunkilainen black metal -yhtye. Ruotsalainen Plasmatica Records -levy-yhtiö julkaisi vuonna 2000 yhtyeen ainoan albumin nimeltä "Inferno". Julkaisun jälkeen yhtye on ollut määrittelemättömän mittaisella tauolla. Yhtyeen musiikkityyli oli raaka black metal melodisilla kitarariffeillä. Kaikki Unholan sanoitukset olivat suomenkielisiä.
Jäsenten muut yhtyeet.
Vokalisti Margoath vaikutti sittemmin hardcore punk -yhtye Aivottomissa. Kitaristi Jussi Hänninen on soittanut Fall of the Leafe -yhtyeessä, joka julkaisi uransa aikana kuusi albumia. Taneli Hatakan yhtyeitä ovat olleet Crimson Midwinter, Torture Killer ja Fall of the Leafe.
HMS Cavendish (R15)

HMS Cavendish (viirinumero R15) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ca-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin helmikuussa 1942 nimellä "HMS Sybil" 11. hätälaivueessa () John Brown and Companyltä Clydebankistä, missä köli laskettiin 19. toukokuuta 1943. Aluksen nimi vaihdettiin marraskuussa 1942 "HMS Cavendishiksi" amiraliteetin tehtyä päätöksen perustettavana olevan laivueen alusten nimeämisestä Ca-alkuisin nimin. Se laskettiin vesille 12. huhtikuuta 1944 ja valmistui 13. joulukuuta.
Palvelus.
Koeajojen jälkeen alus saapui 17. joulukuuta 1944 Scapa Flow'hun miehistön koulutukseen, joka saatiin päätökseen 27. tammikuuta 1945. Alus liitettiin sisaralustensa kanssa Kotilaivaston 6. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se osallistui Norjan rannikolle tehtyihin retkiin. Alus oli 2. toukokuuta Gibraltarilla, jonne se oli saattanut taistelulaiva "HMS Nelsonin". Alus vastaanotti sukellusvene "U-516:n" antautumisen Läntisen reitin alueella.
Alus sijoitettiin 6. elokuuta 1965 poistolistalle ja myytiin 2. elokuuta 1967 Hughes Bolkowille romutettavaksi. Alus saapui 17. elokuuta Chathamista hinattuna Blythiin.
Mircea Dobrescu

Mircea Dobrescu (5. syyskuuta 1930 Cotorca – 6. elokuuta 2015) oli romanialainen nyrkkeilijä. Hän saavutti hopeaa kärpässarjassa (51 kg) Melbournen kesäolympialaisissa 1956 hävittyään loppuottelussa Terence Spinksille. Hän kilpaili myös Helsingin kesäolympialaisissa 1952 ja Rooman kesäolympialaisissa 1960 saavuttaen kummallakin kerralla jaetun viidennen sijan. EM-kilpailuista Dobrescu saavutti hopeamitalin vuosina 1955 ja 1957.
Dobrescu kuoli 84-vuotiaana 6. elokuuta 2015.
Lumikuningatar (Andersen)

Lumikuningatar (Snedronningen) on H. C. Andersenin kirjoittama satu, joka julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1845.
Satu on pisimpiä Andersenin satuja, ja siitä on tehty lukuisia elokuva-, tv- ja teatterisovituksia.
Tarina.
Tihulaisten kuningas valmistaa itselleen taikapeilin, joka tuo epäonnea hyville ihmisille. Tihulaisten käytössä peili kuitenkin särkyy ja sen tuhannet miljoonat pienet sirpaleet leviävät ympäri maailmaa. Nämä sirpaleet joutuvat ihmisten sydämiin jäädyttäen ne ja muuttaen heidät pahoiksi.
Vuosia myöhemmin pieni tyttö ja pieni poika, Gerda ja Kai, asuvat suuressa kaupungissa. Kain isoäiti kertoo lapsille legendan Lumikuningattaresta, joka hallitsee lumihiutaleita. Kesällä peilin sirpaleita joutuu Kain sydämeen ja silmiin. Kain luonne muuttuu: hänestä tulee ilkeä ja epäkohtelias. Hän tuhoaa hänen ja Gerdan istuttaman ruusupenkin, eikä välitä enää Gerdasta tai isoäidistään, koska pitää heitä rumina. Ainoa asia mitä hän pitää kauniina ovat lumihiutaleet. 
Seuraavana talvena hän suuntaa kelkallaan markkinoille ja näkee suuren vaunun, jota Lumikuningatar ajaa ja seuraa häntä. Kaupungin ulkopuolella Lumikuningatar nostaa Kain vaunuunsa ja suutelee häntä kahdesti: ensimmäisellä kerralla puuduttaakseen hänet kylmältä ja toisella saadakseen hänet unohtamaan entisen elämänsä. Hän ei suutele Kaita kolmatta kertaa, koska se tappaisi hänet. Suudelmien seurauksensa Kai lähtee Lumikuningattaren mukaan.
Kaupungin asukkaat uskovat Kain hukkuneen läheiseen jokeen, mutta Gerda kieltäytyy uskomasta asiaa ja päättää etsiä Kain. Hän kyselee kaikilta Kain olinpaikasta mutta turhaan. Lopulta hän päättää kysyä asiaa joelta ja tarjoaa palkkioksi punaisia kenkiään. Joki kertoo Gerdalle, ettei Kai ole hukkunut ja Gerda jatkaa etsintäretkeään. Etsintäretkellään hän tapaa vanhan korpin, joka kertoo Kain olinpaikan. Hän menee korpin ohjeiden mukaisesti suureen linnaan, jossa kohtaa prinsessan ja prinssin, jotka ovat ilkeitä mutta päättävät kuitenkin auttaa Gerdaa antamalla hänelle oppaan ja lämpimiä vaatteita. Matkalla Gerda kuitenkin kaapataan ja hänet viedään varkaiden linnaan, jossa hän tutustuu ryövärityttöön. Tyttö auttaa Gerdan pakoon ja kertoo, että Kai on viety Lumikuningattaren kotiin Lappiin.
Kun Gerda saapuu perille Lumikuningattaren linnaan hän kohtaa ongelmia, hänen on löydettävä Kai. Lisäksi myös Kain on suoriuduttava palapelin ratkaisemisesta, jotta Lumikuningatar vapauttaisi hänet. Lopulta Gerda kuitenkin löytää Kain ja itkee kyyneleitä, jotka sulattavat sirpaleet pois. Sadun lopussa Kai ja Gerda palaavat kotiinsa aikuisina ja on jälleen kesä.
Lumikuningatar kirjallisuudessa.
Monien kirjallisuuden hahmojen uskotaan pohjautuvan Lumikuningattareen. Esimerkiksi C. S. Lewisin teos Velho ja leijona saattaa osittain pohjautua Lumikuningattareen, sillä Narnian kuningatar muutti Narnian ikuisen talven maaksi ja hän pukeutui myös valkoiseen turkkiin. Samankaltainen hahmo on myös Tove Janssonin "Taikatalven" Jäärouva.
Elokuvia.
Myös Disneyn "Frozen"-elokuva perustuu löyhästi Lumikuningattareen.
James Grogan

James David ”Jim” Grogan (7. joulukuuta 1931 Tacoma, Washington – 3. heinäkuuta 2000 San Bernardino, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän sai yksinluistelussa pronssia Oslon talviolympialaisissa 1952. Hän oli aiemmin kilpaillut Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1948 sijoittuen yksinluistelussa kuudenneksi.
Grogan sai lisäksi vuosina 1951–1954 hopeaa taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän oli naimisissa taitoluistelija Barbara Wagnerin kanssa, mutta liitto päättyi eroon.
Holger Nurmela

Holger Nurmela (28. lokakuuta 1920 Tukholma – 1. maaliskuuta 2005 Botkyrka) oli ruotsalainen jääkiekkoilija. Hän kuului pronssia saaneeseen joukkueeseen talviolympialaisissa 1952 Oslossa. Lisäksi hän sijoittui joukkueineen neljänneksi sekä talviolympialaisissa 1948 Sankt Moritzissa että talviolympialaisissa 1956 Cortina d'Ampezzossa. Taustaltaan hän oli ruotsinsuomalainen.
Nurmela pelasi myös jalkapalloa ja jääpalloa tukholmalaisessa Hammarby IF:n joukkueessa. Hän oli voittamassa Hammarbylle Ruotsin jääkiekkomestaruuden keväällä 1942, 1943 ja 1945.
Robert Sears

Robert Wilson Sears (30. marraskuuta 1884 Portland – 9. tammikuuta 1979 Atlanta) oli yhdysvaltalainen miekkailija, nykyaikainen viisiottelija ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli Washington Fencers Club.
Sears menestyi monissa eri lajeissa, muun muassa nyrkkeilyssä ja uinnissa, mutta päätyi nykyaikaiseen viisiotteluun ja miekkailuun. Hän oli armeijan joukkueen kapteeni yliopistojen välisissä miekkailukisoissa 1908 ja 1909, joissa molemmissa joukkue voitti turnauksen. Sears kilpaili molemmissa lajeissaan Antwerpenin olympialaisissa 1920, joissa hän oli nykyaikaisen viisiottelun henkilökohtaisen kisan jaetulla seitsemännellä tilalla, kalvan joukkuekisassa kuudes ja floretin joukkuekilpailussa pronssilla. Hän taisteli toisessa maailmansodassa Ranskassa, jossa hän komensi 35. jalkaväkidivisioonaa ja oli 60-vuotiaana vanhin Euroopassa mukana ollut sotilas. Sears lopetti sotilasuransa vuonna 1946 everstin arvon saaneena.
Mario Valota

Mario Valota (8. helmikuuta 1918 – 30. syyskuuta 2000) oli sveitsiläinen miekkailija. Hän oli Helsingin kesäolympialaisissa 1952 kalvan joukkuekilpailussa pronssia voittaneessa joukkueessa.
Vincenzo Pinton

Vincenzo Pinton (14. maaliskuuta 1914 Vicenza – 8. huhtikuuta 1980 Venetsia) oli italialainen miekkailija. Hän kilpaili säilällä kolmissa kesäolympialaisissa.
Kesäolympialaisissa 1936 Berliinissä Pinton sai hopeaa joukkuekilpailussa ja sijoittui yksilökilpailussa viidenneksi. Vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa hän sai sekä yksilö- että joukkuekilpailussa hopeaa. Helsingin kesäolympialaisissa 1952 hän sai joukkuekilpailussa jälleen hopeaa ja jäi yksilönä seitsemänneksi.
Isaac Thomas Thornycroft

Isaac Thomas Thornycroft (22. marraskuuta 1881 Brentford – 6. kesäkuuta 1955 Basingstoke) oli brittiläinen moottoriveneilijä ja olympiavoittaja. Hänen seuransa oli Bembridge Sailing Club.
Thornycroft kilpaili moottoriveneilyssä Lontoon olympialaisissa 1908, joissa hänen joukkueensa voitti sekä B- että C-luokan kisat ainoana maaliin päässeenä venekuntana. Hänen suvussaan oli veneenrakennusyritys, jossa hän työskenteli koulutuksensa päättymisestä vuoteen 1934, kunnes Thornycroftin ja yrityksen välille tuli erimielisyyksiä. Thornycroft oli muun muassa kehittelemässä kilpapurjehduksen Swallow-luokkaa ja sen veneitä. Hän myös teki veistoksia ja kilpaili purjehduksessa, jossa hän oli 70-vuotiaana maansa joukkueen varamiehenä vuoden 1952 olympialaisten yhteydessä ja matkusti kisapaikalle kuitenkaan kilpailematta.
Ingman (suku)

Ingman-nimisiä sukuja on Suomessa tiettävästi ollut neljä, mutta niistä kolmella on arveltu olevan yhteinen alkuperä. Tunnetuimmassa suvussa on ollut kaksi aateloitua haaraa, jotka ovat kuitenkin jo sammuneet. Nimeä on myös suomennettu useaan eri muotoon, joita ovat muun muassa "Iisalo" ja "Ivalo".
Tunnetuimman Ingman-suvun varhaisin tunnettu jäsen on Karjaalla 1600-luvulla elänyt talollinen Sigfrid Mattsinpoika. Hänen poikansa Matts peri apeltaan talon Karjaan Ingvalsbyssä, mistä hänen viisi poikaansa ottivat sukunimekseen "Ingman". Hänen eräs pojanpoikansa, Elias Magnus Ingman (1704–1773) aateloitiin 1758 nimellä Nordenstolpe, mutta tämä aatelissuku sammui Ruotsissa mieslinjalta vuonna 1869. Tämän veljenpojan poika Erik Gustaf Ingman (1773–1825) puolestaan aateloitiin vuonna 1821 nimellä Gyllenheim, mutta hän kuoli naimattomana.
Kaksi muutakin Suomen Ingman-sukua on oletettu Matts Sigfridinpojan jälkeläisiksi, sen sijaan Pohjanmaan Vöyrin Ingon talosta oleva neljäs samanniminen suku ei tiettävästi liity edellisiin mitenkään.
Jäseniä (Matts Sigfridinpojan suku).
Äitinsä puolelta sukuun (Iisaloihin) kuuluu muun muassa pääministeri Paavo Lipponen.
Saskatoon Blades

Saskatoon Blades on juniorijääkiekkojoukkue, joka pelaa WHL:n itäisessä divisioonassa. Se pelaa Saskatoonissa SaskTel Centrerissä, johon mahtuu 15 100 katsojaa.
Historia.
Saskatoon Blades perustettiin vuonna 1964, ja se pelasi Saskatchewan Junior Hockey Leaguessa. Kaudella 1966-1967 joukkue oli mukana perustamassa Western Hockey Leaguea ja siirtyi sinne pelaamaan. Se on sarjan perustajajoukkueista ainoa yhä siellä pelaava. Joukkue vietti useita vuosia vanhassa Saskatoon Arenassa, jossa he rakensivat vahvan fanipohjan ja kehittivät monta huippupelaajaa. Vuonna 1988 he muuttivat Saskatchewan Placeen (nykyään Credit Union Centre) ja isännöi Memorial Cup -turnausta toukokuussa 1989. He pääsivät turnauksessa finaaliin asti, mutta hävisivät lopulta Swift Current Broncosille. He hävisivät WHL:n finaalin myös 1992 ja 1994 Kamloops Blazersille seitsemässä pelissä. Joukkue ei ole koskaan voittanut Ed Chynoweth Cupia. Sillä on CHL-joukkueista pisin aika mestaruudesta.
Joukkueen omistaa tällä hetkellä Brodskyn perhe. He ovat olleet valtavan menestyksen lähtöportilla. Koko heidän olemassaolonsa ajan he ovat käyneet kovaa kilpailua Regina Patsin ja Prince Albert Raidersin kanssa.
Ennen kauden 2005-2006 alkua pitkäaikainen maskotti Helmutt (antropomorfinen koira) jäi eläkkeelle, ja joukkue päätti hankkia tilalle maskotin, joka saisi joukkueelle myös nuorempia faneja. He ottivat käyttöön lumimies Poke Checkin, joka on vieläkin joukkueen maskotti.
Kaudella 2008-2009 Saskatoon teki historiaa, kun se ansaitsi WHL-ennätyksen. Joukkue nousi tasoihin Calgary Hitmenin kanssa eniten yhdellä kaudella saaduissa voitoissa WHL:n historiassa (28). Tällä kaudella Blades voitti ensimmäisen idän divisioonan mestaruuden vuoden 1994 jälkeen.
Kun joukkue voitti maaliskuun yhdeksäs päivä 2011 Brandon Wheat Kingsin se varmisti ensimmäisen kerran WHL:n mestaruuden. Se ansaitsi Scotty Munro Memorial Trophyn, jonka saa runkosarjan voittamisesta.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"Lähde: EliteProspects"
Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Maineikkaat pelaajat.
NHL:ssä pelanneet.
Bernie Federko on ainoa joukkueessa pelannut Hockey Hal, of Fameen valittu.
Aldo Dezi

Aldo Dezi (s. 26. kesäkuuta 1939 Castel Gandolfo) on italialainen kilpauransa päättänyt ratameloja.
Dezi kilpaili Rooman kesäolympialaisissa 1960 saavuttaen parinsa Francesco La Macchian kanssa hopeaa 1 000 metrin kanadalaiskaksikossa.