tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Stephen Allen Benson

Stephen Allen Benson (21. toukokuuta 1816 – 24. tammikuuta 1865) oli Liberian tasavallan toinen presidentti vuosina 1856–1864. Sitä ennen hän oli palvellut Liberian kolmantena varapresidenttinä presidentti Joseph Jenkins Robertsin virkakauden aikana.
Varhainen Elämä.
Benson syntyi Yhdysvaltain Marylandin osavaltion Cambridgessä vapaille afroamerikkalaisille vanhemmille. Hänen perheensä muutti vasta perustettuun Liberian valtioon vuonna 1822. Pian perheen saapumisen jälkeen elokuussa 1822 siirtomaan ottivat haltuunsa Afrikan alkuperäisasukkaat, jotka pitivät Bensonia ja hänen sukulaisiaan vankeinaan neljän kuukauden ajan.
Ura.
Ennen presidenttiyttä.
Benson työskenteli neljä vuotta sotakauppiaana. Hän oli myös Liberian viimeisen valkoihoisen kuvernöörin, Thomas Buchananin, henkilökohtainen sihteeri. Myöhemmässä iässä Bensonista tuli menestyvä liikemies. Hän liittyi vuonna 1832 miliisiin ja ryhtyi vuonna 1842 Siirtomaaneuvoston valtuutetuksi. Liberian itsenäistyttyä vuonna 1847 hän ryhtyi tuomariksi. Hän työskenteli myös metodistisena saarnamiehenä.
Presidenttinä.
Virkakautensa aikana Benson onnistui hankkimaan Liberian itsenäisyydelle diplomaattisen tunnustuksen Belgialta, Yhdysvalloilta ja Italialta. Joidenkin lähteiden mukaan hän hankki tunnustuksen myös Norjalta, Ruotsilta ja Haitilta, mutta joidenkin mukaan kyseiset maat tunnustivat Liberian itsenäisyyden vuonna 1849 eli jo ennen Bensonin presidenttikautta.
Benson osasi useaa Liberiassa puhuttua heimokieltä ja pyrki yhteistyöhön maan alkuperäisasukkaiden kanssa. Tämä poikkesi maan entisestä politiikasta, jossa korostettiin amerikkalais-liberialaista paremmuutta ja länsimaisia tapoja. Bensonin politiikka jäi kuitenkin enimmäkseen toteuttamatta. Hän onnistui kuitenkin laajentamaan maata paikallisten päälliköiden kanssa tehtyjen sopimusten ja kauppojen kautta saadulla 1 000 kilometrin pituisella rannikolla. Hän myös järjesti Marylandin tasavallan alueliitoksen Liberiaan.
Liberian talous kärsi Bensonin virkakauden aikana. Sotilasmenoja nostettiin lukuisten kapinoiden ja sotien tukahduttamiseksi, mikä kasvatti julkisen talouden alijäämää. Liberian hallitusoli tehdä talouskriisin vuoksi konkurssin. Lisäksi palmunydinöljyn vienti Yhdysvalloille oli vähentynyt traanin ja mineraaliöljyn ilmestyttyä markkinoille, ja paikalliset kahvisekoitukset korvautuivat arabiankahvilla, mikä sekin vaikutti Liberian talouden kutistumiseen.
Poliittisen uran jälkeen.
Virkakautensa päätyttyä Benson muutti Grand Bassassa sijaitsevalle kahviplantaasilleen, jossa hän kuoli vuonna 1865.
Lasse Lindeman

Lasse Henrik Lindeman (s. 13. heinäkuuta 1951 Turku) on suomalainen teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja. Hän on valmistunut Suomen Teatterikoulun ohjaaja- ja dramaturgiosastosta ohjaajaksi 1975, humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1974 ja teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta 2000.
Lindeman on toiminut teatteriohjaajana Kuopion kaupunginteatterissa 1975–1981, Helsingin kaupunginteatterissa 1981–1983 ja Suomen Kansallisteatterissa 1983–1985. Vuosina 1985–1990 hän oli koulutusohjelman johtaja ja teatteripäällikkö Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella. Sen jälkeen Lindeman on toiminut teatterinjohtajana Lahden kaupunginteatterissa 1991–1997, Vaasan kaupunginteatterissa 1997–2001 ja Kuopion kaupunginteatterissa 2004–2013.
Hän on tehnyt ohjaajavierailuja muun muassa Kansallisteatteriin, Tampereen Työväen Teatteriin, Tampereen Teatteriin, Oulun, Joensuun, Kuopion, Kokkolan ja Lahden kaupunginteatteriin, Porin Teatteriin, Turun ja Heinolan kesäteatteriin ja virolaiseen Vana Baskini Teateriin.
Lindemanin ohjauksia ovat muun muassa "Pakolaiset, Illansuusta puoleenpäivään, Vanhanaikainen komedia, Oikeamieliset, Isänmaa, Alexander Märzin elämä, Mummo, Marjatan laulu, Valentina, Maria Stuart, Chicago, Tarina Kaimaanista, Lyijyn aika, Ikuisesti sinun, Nuoruuden suloinen lintu, Vanhempieni romaani, Viulunsoittaja katolla," musikaali "Cyrano, Kun on tunteet, Myrskyluodon Maija, Kiss Me Kate, Särkelä itte, Nuori Mannerheim, Zorron miekka, Hello Dolly, Everstin nainen, Kirsikkapuisto, Elokuu, Katrina, Helen S.- rakkaudella" ja "Miehen kylkiluu". Kuopion oopperassa hän ohjasi oopperat "Nabucco, Tosca, Rigoletto" ja "Jevgeni Onegin". Lindemanin tv-ohjauksia ovat "Remontti, Unelmajuna" ja "Vangin perintö". Hän toimi Kalle Holmbergin apulaisohjaajana Savonlinnan oopperajuhlilla "Ratsumies"-oopperassa 1975–1977.
Lindemanin luottamustoimin lukeutuivat Suomen Teatteriohjaajien liiton hallitus 1977–1978 ja 1982–1984, Suomen Teatterinjohtajaliiton hallitus 1997–2001, 2005–2006, puheenjohtajana 2006-2010, sekä Nordiska teaterledarrådet 1999–2001 ja 2010–2012.
Vuonna 2013 Lindemanille myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki. ; Kuopion kaupungin hopeinen kunniamerkki 2013, Kuopion läänin taidepalkinto 1980, Kuopion Teatterikerhon Ramppi-palkinto 2009. Kuopion Taiteilijaseuran myöntämän Minna-palkinnon hän on saanut kahdesti, 1980 ja 2010.
Vesa Kämäri

Vesa Ilkka Kämäri (s. 10. joulukuuta 1943 Helsinki) on suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti evp. Hän valmistui Kadettikoulusta vuonna 1967 ja suoritti yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1977. Vesa Kämäri on toiselta koulutukseltaan diplomi-insinööri (1987).
Ura.
Kämäri on toiminut urallaan muun muassa opetusupseerina ja yksikön päällikkönä Porin Prikaatissa, Reserviupseerikoulussa ja Panssariprikaatissa vuosina 1967–1974. Hän oli eri tehtävissä Pääesikunnassa 1977–1978, 1985–1990 ja 1994–1998, viimeiseksi sotavarustepäällikkönä. Sotakorkeakoulun sotatekniikan opettajana Kämäri oli vuosina 1978–1985. Puolustusvoimien tutkimuskeskuksen johtajana Kämäri oli 1990–1992 ja Puolustusvoimien materiaalilaitoksen johtajana 1993–1994. 
Vesa Kämäri toimi Itäisen maanpuolustusalueen komentajana vuosina 2000–2003. Vuonna 2003 hän siirtyi reserviin.
Kämäri ylennettiin everstiksi vuonna 1990, kenraalimajuriksi 1994 ja kenraaliluutnantiksi 1999.
Yadier Pedroso

Yadier Pedroso González (9. huhtikuuta 1986 Guanajay – 16. maaliskuuta 2013 Artemisa) oli kuubalainen baseballpelaaja ja olympiamitalisti.
Pedroso kuului Kuuban olympiahopeaa Pekingissä 2008 saavuttaneeseen joukkueeseen. Pan-Amerikan kisoista hän saavutti Kuuban joukkueessa pronssia vuonna 2011.
Pedroso kuoli 16. maaliskuuta 2013, 26-vuotiaana, jouduttuaan auto-onnettomuuteen Artemisan kaupungin lähistöllä.
Adrian Năstase

Adrian Năstase (s. 22. kesäkuuta 1950 Bukarest) on romanialainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän on ammatiltaan kansainvälisen oikeuden professori. Hän toimi maansa ulkoministerinä 1990–1992 Petre Romanin ja Theodor Stolojanin hallituksissa. Vuosina 1992–1996 hän oli Romanian kaksikamarisen parlamentin alahuoneen puheenjohtajana. Maan pääministeriksi hän nousi vuonna 2000 ja toimi tehtävässä vuoteen 2004 Ion Iliescun toisen presidenttikauden ajan.
Năstasea syytettiin korruptiosta vuoden 2004 presidentinvaalien alla. Hänet tuomittiin reiluksi kahdeksi vuodeksi vankilaan, mutta hän vapautui maaliskuussa 2013 ikänsä takia. Ennen tuomion täytäntöönpanoa hän yritti itsemurhaa ampumalla. Pääministeri Victor Ponta on toivottanut hänet tervetulleeksi takaisin politiikkaan. Năstase itse kokee olevansa ajojahdin uhri.
Hualien

Hualien () on Taiwanin itäosassa sijaitseva kaupunki, joka toimii myös samannimisen piirikunnan hallintokeskuksena. Kaupungin talous perustuu pitkälti matkailuun. Alueella on laajoja kalkkikiviesiintymiä. Hualien on maan itäosan suurin kaupunki. Kaupungin pinta-ala on noin 29 neliökilometriä, ja sen väkiluku on noin 101 000.
Banjō (1878)

Banjō () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1878 vesillelaskettu rautarunkoinen kolmimastoinen tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin 1877 Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1877 telakan neljäntenä aluksena. Alus laskettiin vesille 16. heinäkuuta 1878 ja valmistui 5. heinäkuuta 1880 ensimmäisenä päällikkönään Tsuboi Kōzō.
Palvelus.
Alus osallistui ensimmäiseen Kiinan–Japanin sotaan partioiden Korean, Dairenin ja Weihain välistä aluetta ollen samalla Japanin 2. laivaston reservinä. Se luokiteltiin 21. maaliskuuta 1898 toisen luokan tykkiveneeksi, minkä jälkeen alus oli rannikkovesien tutkimus- ja partioaluksena.
Venäjän–Japanin sodan alkaessa alus kuului vara-amiraali S. Kataokan 3. laivueen VII divisioonaan, jonka komentajana oli kontra-amiraali Sukeuji Hosoya. Divisioonaan kuului kymmenen tykkivenettä. Divisioona suojasi maaliskuussa joukkojenkuljetussaattueita Cinampoon. Alus osallistui Port Arthurin piiritykseen ja sodan lopulla Tsushiman meritaisteluun.
Alus siirrettiin 12. heinäkuuta 1907 reserviin ja poistettiin alusluettelosta 25. toukokuuta 1911. Alus riisuttiin aseista ja myytiin 23. huhtikuuta 1912 Niigatan prefektuurin kaupalliselle yläasteelle Niigataan koulutusalukseksi.
Ōshima (1891)

Ōshima () oli keisarillisen Japanin laivaston rautarunkoinen kolmimastoinen tykkivene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Kuren laivastontelakalta. Alus valmistettiin Onohaman telakalla Kōbessa, missä köli laskettiin 29. elokuuta 1889. Alus laskettiin vesille 14. lokakuuta 1891 ja valmistui 31. maaliskuuta 1892.
Palvelus.
Ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa alus partioi Korean, Dairenin ja Weihaiwein välisellä alueella ollen Japanin 2. laivaston reservinä. Partiotehtäviin aluksen aseistukseen lisättiin kolme viiden tuuman ja kolme 1,9 tuuman tykkiä. Se luokiteltiin 21. maaliskuuta 1898 toisen luokan tykkiveneeksi, minkä jälkeen alus oli rannikkovesien tutkimus- ja partioaluksena.
Venäjän–Japanin sodassa alus avusti Port Arthurin piirityksessä. Maavoimien noustua maihin ja aloitettua etenemisen Jalujoelle määrättiin "Ōshima" ja "Akagi" Chemulposta Cinampoon, jonne saapuivat myös "Hien" ja "Atago" Mokphosta. Osaston tehtävänä oli tukea maavoimia etenmistä ja maihinnousua Jalujoelle tykistötulella. Alus oli 5. toukokuuta "Akagin" ja "Chokain" kanssa Jentainlahdella suojaamassa maihinnousua Bitsiwoon. Alus kolaroi 16.-17. toukokuuta välisenä yönä sumussa "Akagin" kanssa, kun alukset iskivät Kinchounlahdelle. Seuraavana päivänä "Ōshima" upposi törmäysvaurioiden seurauksena. Alus poistettiin alusluettelosta 15. kesäkuuta 1905.
Uji (1903)

Uji () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1904 valmistunut teräsrunkoinen toisen luokan tykkivene, joka poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1936. Se romutettiin samana vuonna.
Valmistus.
Ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan päätyttyä keisarillisen Japanin laivasto havaitsi tarpeen valmistaa matalakulkuisia rannikonvalvontaan soveltuvia aluksia. Aluksen suunnittelun pohjaksi otettiin Britannian kuninkaallisen laivaston Bramble-luokan tykkiveneet, joiden nimikkoalus "HMS Bramble" oli laskettu vesille vuonna 1898.
"Uji" tilattiin vuonna 1901 Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin syyskuussa 1902. Alus laskettiin vesille 11. elokuuta 1903 ja valmistui vuotta myöhemmin 11. elokuuta 1904.
Palvelus.
Venäjän–Japanin sodan alkaessa alus kuului kontra-amiraali S. Hosoyan VII divisioonaan, joka kuului vara-amiraali S. Kataokan III laivueeseen. Se tuki 29.-30. huhtikuuta tykistöllään Jalujoen taistelua, kun Japanin 1. armeijan joukot ylittivät joen. Alus suojasi 4. toukokuuta divisioonansa kanssa joukkojenkuljetussaattueen Chinamposta Jentaunlahteen, jonne ne saapuivat seuraavana aamuna.
Tsushiman meritaistelussa alus oli kontra-amiraali H. Yamadan 3. laivueen 7. divisioonassa. Divisioona valvoi Tsushiman saaren ja rannikon välistä salmea eikä siten osallistunut varsinaiseen taisteluun. Alus liitettiin kontra-amiraali Y. Nakaon 4. laivueen 9. divisioonan, jossa se osallistui Sahalinin valtauksen suojaamiseen. Laivue suojasi Korsakovskista lähteneen kolmen kuljetusaluksen saattueen, joka kuljetti 21. heinäkuuta Japanin 25. prikaatin 49. rykmentin sotilaat Aniwa Baystä pohjoiseen. Joukot nousivat maihin 24. heinäkuuta laivaston tukemana. Alueen venäläiset joukot antautuivat 1. elokuuta. Alueen sotatoimet lakkasivat elokuun puolivälissä, minkä jälkeen koko alue oli Japanin hallinnassa.
Sotatoimien päätyttyä alus sijoitettiin Shanghaihin, jossa se turvasi Japanin kansalaisia sekä maan kaupallisia etuja Kiinan sisävesillä. Kuitenkin aluksen uppouma rajoitti toiminta-alueen Jangtsen alajuoksulle. Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1936 ja romutettiin 25. elokuuta.
Chaoyong

Chaoyong () oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivaston vuonna 1880 vesillelaskettu Chaoyong-luokan panssarikansiristeilijä. Alus upposi ensimmäisessä Kiinan-Japanin sodassa 17. syyskuuta 1894.
Valmistus.
"Chaoyong" tilattiin Armstrong Whitworthilta Elswickistä ja sen köli laskettiin 15. tammikuuta 1880 Low Walkerin telakalla numerolla 406. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 4. marraskuuta ja George Rendell'n suunnittelema alus valmistui 15. heinäkuuta 1881.
Palvelus.
Alus lähti 9. elokuuta 1881 Kiinan lipun nostettuaan sisaraluksensa "Yangwein" kanssa Newcastlesta Weihaiweihin, jonne ne saapuivat lokakuun puolivälissä. Perille saavuttuaan kumpikin alus liitettiin Beiyangin laivastoon, vaikka "Chaoyong" olikin marraskuun Shanghaissa telakalla. Kiinan Japanin suhteiden kiristyessä Koreassa alukset lähetettiin vuonna 1886 amiraali Ding Ruchangin osaston mukana Inchoniin. "Chaoyong" ei heikon kuntonsa vuoksi ylittänyt kymmenen solmun nopeutta ja samoin osa sen aseistuksesta oli toimintakunnoton.
Ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan puhjettua alus kuului amiraali Dingin taistelulinjaan Jalujoen taistelussa 17. syyskuuta 1894, vaikka sen vikoja ei oltu korjattu. Alusta vastaan hyökkäsi keisarillisen Japanin laivaston risteilijät "Yoshino", "Takachiho", "Akitsushima" ja "Naniwa", joiden ampumat 4,7 tuuman kranaatit tekivät aluksella suurta tuhoa. Aluksella syttyi tulipalo vernissalla käsiteltyjen puuosien sytyttyä hallitsemattomaan tuleen. Alus kallistui vasemmalle kyljelleen ja se täyttyi vedellä. Aluksen miehistö ajoi aluksen matalikolle estääkseen sen uppoamisen ja miehistö jätti aluksensa.
Japanilainen pelastusmiehistö tarkasti aluksen 18. syyskuuta ja päätti sen olevan korjauskelvoton, minkä jälkeen hylky tuhottiin räjäyttämällä.
Yangwei

Yangwei () oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivaston vuonna 1880 vesillelaskettu Chaoyong-luokan panssarikansiristeilijä. Alus upposi ensimmäisessä Kiinan-Japanin sodassa 17. syyskuuta 1894.
Valmistus.
"Yangwei" tilattiin 1880 Armstrong Whitworthilta Elswickistä ja sen köli laskettiin 15. tammikuuta 1880 Low Walkerin telakalla numerolla 407. Alus laskettiin vesille 29. tammikuuta 1881 ja George Rendellin suunnittelema alus valmistui puoli vuotta myöhemmin 14. heinäkuuta.
Palvelus.
Alus lähti 9. elokuuta 1881 Kiinan lipun nostettuaan sisaraluksensa "Chaoyongin" kanssa Newcastlesta Weihaiweihin, jonne ne saapuivat lokakuun puolivälissä. "Yangwein" hiilet olivat loppuneet Välimerellä ja se oli ollut kaksi vuorokautta tuuliajolla. Alus menetti suezin kanavassa potkurin ja se ajoi matalikolle Kantonjoella, mitkä olivat paikallisten luotsien aiheuttamia harmeja.
Kumpikin alus liitettiin Beiyangin laivastoon. Kiinan ja Japanin suhteiden kiristyessä Koreassa alukset lähetettiin 1886 amiraali Ding Ruchangin osaston mukana Inchoniin. "Yangwei" ei heikon kuntonsa vuoksi ylittänyt kymmenen solmun nopeutta ja samoin osa sen aseistuksesta oli toimintakunnoton.
Ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan puhjettua alus kuului amiraali Dingin taistelulinjaan Jalujoen taistelussa 17. syyskuuta 1894, vaikka sen vikoja ei oltu korjattu. Alusta vastaan hyökkäsi keisarillisen Japanin laivaston risteilijät "Yoshino", "Takachiho", "Akitsushima" ja "Naniwa", joiden ampumat 4,7 tuuman kranaatit tekivät aluksella suurta tuhoa. Aluksella syttyi tulipalo vernissalla käsiteltyjen puuosien sytyttyä hallitsemattomaan tuleen. Alus menetti ohjattavuuden ja se törmäsi "Jiyuaniin". Lopulta pahoin vaurioitunut alus upposi matalaan veteen.
Pyhä Urho

Pyhä Urho on fiktiivinen Suomen suojeluspyhimys, jonka ansioksi on nimetty heinäsirkkojen häätäminen Suomen viinitarhoista. Tarina on keksitty 1950-luvulla Minnesotan amerikansuomalaisten parissa, ja sillä on selviä yhtymäkohtia Irlannin suojeluspyhimykseen Pyhään Patrickiin. Pyhän Urhon päivää vietetään 16.3. eli päivää ennen Pyhän Patrickin päivää. Suomessa Pyhän Urhon päivää ovat juhlineet vuodesta 1987 Turun yliopiston folkloristiikan opiskelijat. Vuonna 2013 Turun yliopistossa julkaistiin aiheesta kirja ja järjestettiin näyttely.
Zhiyuan

Zhiyuan () oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivaston vuonna 1886 vesillelaskettu Zhiyuan-luokan panssarikansiristeilijä. Alus upposi ensimmäisessä Kiinan-Japanin sodassa 17. syyskuuta 1894.
Valmistus.
Alus tilattiin Armstrong Whitworthilta Elswickistä. Köli laskettiin 20. lokakuuta 1885 Elswickin telakalla numerolla 493, ja alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1886. W. H. Whiten suunnittelema alus valmistui 23. heinäkuuta 1887.
Palvelus.
Kiinaan saavuttuaan alus liitettiin vuonna 1888 sisaraluksensa "Jingyuanin" kanssa Beiyangin laivastoon. Seuraavana kesänä alus kuului amiraali Ding Ruchangin johtamaan osastoon, joka vieraili Venäjän keisarikunnan laivaston tukikohdassa Vladivostokissa.
Ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan puhjettua alus kuului 17. syyskuuta 1894 amiraali Dingin taistelulinjaan Jalujoen taistelussa, minkä alussa "Zhiyuanin" päällikkö Deng Schichang pyrki tuhoamaan keisarillisen Japanin laivaston komentajan aluksen "Saikyōmarun" aiheuttaen sille suurta vahinkoa. "Zhiyuan" joutui japanilaisen komentoalusta suojaamaan saapuneen amiraali Tsuboi Kōzōn risteilijä osaston kohteeksi. Risteilijät "Yoshino", "Takachiho", "Naniwa" ja "Akitsushima" kiersivät uhriaan aiheuttaen pikatykeillään runsaasti vahinkoa. Alukseen osunut kranaatti räjäytti lopulta aluksen, jolloin 245 miehistönjäsentä sai surmansa.
Jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailut 1910

Vuoden 1910 jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailujen loppuottelussa kohtasivat IFK Uppsala ja IFK Stockholm.
Loppuottelu.
6. maaliskuuta 1910 Tukholmassa.
David Boykett

David Herbert Boykett (19. elokuuta 1934 – 10. helmikuuta 2016) oli australialainen soutaja. Hän kilpaili miesten kahdeksikossa Melbournen kesäolympialaisissa 1956 saavuttaen pronssia. Hän kilpaili myös Tokion kesäolympialaisissa 1964 sijoittuen joukkueineen kahdeksikossa kahdeksanneksi.
Boykett kuoli syöpää sairastettuaan 81-vuotiaana 10. helmikuuta 2016.
Adrian Monger

Adrian Calero Monger (6. joulukuuta 1932 – 10. heinäkuuta 2016 Perth) oli australialainen soutaja. Hän kilpaili miesten kahdeksikossa Melbournen kesäolympialaisissa 1956 saavuttaen pronssia.
Monger kuoli 83-vuotiaana Perthissä 10. heinäkuuta 2016. Hän oli sairastanut pitkään syöpää.
Petteri Martikainen

Petteri Martikainen (s. 1992) on suomalainen painija, joka edustaa Helsingin Tarmoa. Hän aloitti painiharrastuksen Lappeenrannassa vuonna 1998. Vuosia myöhemmin Martikainen muutti Helsinkiin, missä hänen painivalmentajina ovat toimineet muun muassa Hannu Rantala, Ahto Raska sekä Ilpo Seppälä.
Martikainen voitti vuonna 2007 kreikkalais-roomalaisen painin 42 kg:n painoluokassa kadettien Pohjoismaiden-mestaruuden ja sijoittui saman ikäluokan EM-kilpailuissa yhdeksänneksi. 
Vuonna 2012 hän voitti nuorten Pohjoismaiden-mestaruuden 66-kiloisissa. Saman vuoden nuorten EM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi vapaapainissa ja seitsemänneksi kreikkalais-roomalaisessa painissa. Aikuisten EM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui vapaapainin 66 kg:n painoluokassa 11:nneksi.
Martikainen on voittanut aikuisten sarjassa Suomen-mestaruuden vapaapainin 66 kg:n painoluokassa 2010 ja 2013 ja 65 kg:n painoluokassa 2014 ja 2015 sekä saanut 66-kiloisissa SM-hopeaa 2012.
Martikaisen pitkään oireillut niskan alueen vamma vakavoitui Pariisin Grand Prix -turnauksessa 29. tammikuuta 2016. Kyseinen turnaus on ollut Martikaisen viimeisin.
Jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailut 1909

Vuoden 1910 jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailujen loppuottelussa kohtasivat AIK ja Djurgårdens IF. Kilpailut järjestettiin Tukholmassa Pohjoismaisten kisojen yhteydessä ja ohjelmaan kuului kaikkiaan kolme jääpallokilpailua. Ruotsin-mestaruuden ratkettua suoritettiin Kilpailu eversti Balckin pokaalista Suomen ja Ruotsin jääpallomestareiden kesken. Lopuksi pelattiin vielä varsinainen Pohjoismaiden kisojen kansainvälinen turnaus, johon osallistui myös yksi tanskalainen joukkue. AIK voitti kaikki kolme kilpailua saavuttaen "triplan".
Puolivälierät.
7. helmikuuta
Välierät.
8. helmikuuta
Loppuottelu.
9. helmikuuta 1909 Tukholmassa.
Ottelu Balckin pokaalista.
11. helmikuuta, uusinta 12. helmikuuta.
Kansainvälinen turnaus.
13. helmikuuta
14. helmikuuta
Jingyuen (1886)

Jingyuen () oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivaston vuonna 1886 vesillelaskettu Zhiyuan-luokan panssarikansiristeilijä. Alus upposi ensimmäisessä Kiinan-Japanin sodassa 7. helmikuuta 1895.
Valmistus.
Alus tilattiin Armstrong Whitworthilta Elswickistä. Sen köli laskettiin 29. lokakuuta 1885 Elswickin telakalla numerolla 494, ja alus laskettiin vesille 14. joulukuuta 1886. W. H. Whiten suunnittelema alus valmistui 9. heinäkuuta 1887.
Palvelus.
Alus lähti 2. elokuuta 1887 sisaraluksensa sekä Vulcanin valmistamien Jingyuan-luokan panssariristeilijöiden ja yhden torpedoveneen kanssa Spitheadistä merelle. Kiinaan saavuttuaan alus liitettiin vuonna 1888 sisaraluksensa "Zhiyuanin" kanssa Beiyangin laivastoon. Seuraavana kesänä alus kuului amiraali Ding Ruchangin johtamaan osastoon, joka vieraili Venäjän keisarikunnan laivaston tukikohdassa Vladivostokissa.
Ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan puhjettua alus kuului 17. syyskuuta 1894 amiraali Dingin taistelulinjaan Jalujoen taistelussa, missä aluksen päällikkö piti aluksensa poissa kiivaimmista taisteluista eikä kohdannut keisarillisen Japanin laivastoa. Alus kuitenkin joutui kahakoimaan japanilaisten nopean risteilijäosaston kanssa, jolloin siihen osui kolme kranaattia surmaten kaksi ja haavoittaen seitsemäätoista miehistönjäsentä sekä sytyttäen tulipalon aluksella. Taistelun päätyttyä alus pakeni muiden pelastuneiden alusten mukana Lûshunkouhun ja sataman jouduttua Lüshunkoun taistelun jälkeen uhatuksi siirtyi Weihaiweihin.
Weihaiwein taistelun aikana rannikkopattereiden jouduttua japanilaisjoukkojen haltuun "Jingyuen" joutui tykistön maaliksi. Muutamien osumien jälkeen alus räjähti upoten ankkuripaikalleen.
Kilpailu eversti Balckin pokaalista

Kilpailu eversti Balckin pokaalista oli kilpailu eversti Viktor Balckin nimeä kantaneesta kiertopalkinnosta, joka perustettiin 1907 Helsingin ja Tukholman parhaiden jääpallojoukkueiden kesken kilpailtavaksi viitenä vuonna. Ensimmäinen pokaalin voittaja oli Helsingin Polyteknikkojen Urheiluseura vuonna 1908. AIK, joka oli tukholmalaisten edustaja kaikissa kilpailuissa, onnistui voittamaan pokaalin kolme kertaa (1909, 1913 ja 1914), minkä johdosta tukholmalaiset voittivat pokaalin omakseen. Tosin suomalaisten tulkinnan mukaan vuoden 1909 uusintaottelussa PUS:sta saavutettu voitto oli vähintäänkin kyseenalainen, koska ruotsalaiset vaihtoivat osan pelaajista toiseen otteluun.
Ottelut Balckin pokaalista.
1908.
Helsingissä
1909.
11. helmikuuta, uusinta 12. helmikuuta Tukholmassa
1912.
Helsingissä
1913.
Tukholmassa, Pohjoismaisten kisojen puolivälieräottelu
1914.
Helsingissä
Jingyuan (1887)

Jingyuan () oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivaston Stettinissä Saksassa vuonna 1888 valmistunut Jingyuan-luokan panssariristeilijä. Alus upposi 17. syyskuuta 1894 Jalujoen taistelussa.
Valmistus.
"Jingyuan" tilattiin Stettiner AG Vulcanilta Stettinistä Saksasta ja sen köli laskettiin 1. tammikuuta 1885. Alus laskettiin vesille 3. tammikuuta 1887 ja se valmistui heinäkuussa 1887. Alus saapui marraskuussa Kiinaan, missä se liitettiin Beiyangin laivastoon 1. tammikuuta 1888.
Palvelus.
"Jingyuanin" liitettiin sisaraluksensa "Laiyuanin" kanssa Kiinassa Beiyangin laivastoon. Alukset kuuluivat vuonna 1889 amiraali Ding Ruchangin osastoon, joka vieraili Vladivostokissa. Alku vuodesta 1894 alus vieraili "Dingyuanin" ja "Zhenyuanin" sekä sisaraluksensa kanssa Singaporessa, mutta osaston käskettiin palaamaan Weihaiweihin ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan uhatessa.
Alus sisaraluksineen osallistui Jalujoen taisteluun 17. syyskuuta 1894, jossa ne joutuivat taisteluun keisarillisen Japanin laivaston risteilijäosaston kanssa. "Jingyuan" yritti törmätä risteilijä "Yoshinoon" onnistumatta. Alus räjähti tykkitulessa vieden lähes koko 270 hengen miehistön mukanaan.
Laiyuan

Laiyuan () oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivaston Stettinissä Saksassa vuonna 1888 valmistunut Jingyuan-luokan panssariristeilijä. Alus upposi 5. helmikuuta 1895 Weihaiwein taistelussa.
Valmistus.
"Laiyuan" tilattiin Stettiner AG Vulcanilta Stettinistä Saksasta ja sen köli laskettiin 1. tammikuuta 1885. Alus laskettiin vesille 25. maaliskuuta 1887 ja se valmistui 1. tammikuuta 1888.
Palvelus.
"Laiyuanin" liitettiin sisaraluksensa "Jingyuanin" kanssa Kiinassa Beiyangin laivastoon. Alukset kuuluivat vuonna 1889 amiraali Ding Ruchangin osastoon, joka vieraili Vladivostokissa. Alku vuodesta 1894 alus vieraili "Dingyuanin" ja "Zhenyuanin" sekä sisaraluksensa kanssa Singaporessa, mutta osaston käskettiin palaamaan Weihaiweihin ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan uhatessa.
Alus sisaraluksineen osallistui Jalujoen taisteluun 17. syyskuuta 1894, jossa se taisteli keisarillisen Japanin laivaston tykkivenettä "Akagia" vastaan. "Laiyuanin" kranaatit surmasivat japanilaisaluksen päällikön sekä kymmenen merimiestä, katkaisi maston, tuhosi komentosillan sekä teki ainakin kahdeksan reikää runkoon. Saman aikaisesti japanilaisaluksen kranaatit aiheuttivat hallitsemattoman tulipalon pakottaen "Laiyuanin" vetäytymään taistelusta. Alus joutui vielä japanilaisten nopean risteilijäosaston tuleen, mutta se selvisi siitä vain lievin lisävaurioin. "Laiyuen" pakeni muiden kiinalaisalusten mukana Lüshunkouhun korjattavaksi.
Korjausten ollessa edelleen kesken alus joutui vetäytymään Weihaiweihin Lüshunkoun taistelun päättyessä kiinalaisten tappioon. Weihaiwein taistelussa 5. helmikuuta alusta vastaan hyökkäsi kaksi japanilaista torpedovenettä, jolloin "Kotakan" laukaisema torpedo osui alukseen. "Laiyuan" kaatui vieden mukanaan 170 miehistönjäsentä.
Jukka Hirsimäki

Jukka Hirsimäki (s. 25. tammikuuta 1957) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. 
Hirsimäki pelasi pääsarjatasolla kasvattajaseurassaan Ilveksessä, Forssan Palloseurassa, Tapparassa ja Ruotsin Elitserienissä Södertälje SK:n joukkueessa. Hän voitti peliurallaan kolme Suomen mestaruutta, kaksi hopeaa ja yhden pronssin. 
Hän pelasi urallaan 14 A-maaottelua. Arvokisaedustuksia Hirsimäelle kertyi 11 ottelun verran. Hän oli mukana alle 19-vuotiaiden EM-turnauksessa 1976 sekä seuraavana vuonna alle 20-vuotiaiden MM-turnauksessa.
Peliuransa jälkeen Hirsimäki toimi Liiga Ilves ry:n toimitusjohtana vuosina 1989–1993. Tämän jälkeen hän toimi SM-liiga ry:n markkinointipäällikkönä ja yhteysjohtajana. SM-liigan palveluksesta Hirsimäki siirtyi vuonna 2001 Ilves Hockey Oy:n markkinointijohtajaksi, ja vuonna 2004 hänestä tuli Ässien toimitusjohtaja josta tehtävästä hän erosi vuoden 2016 lopussa. Helmikuussa 2017 Hirsimäki palasi Ilvekseen myynti- ja markkinointijohtajaksi jossa tehtävässä toimi huhtikuuhun 2020 asti. Jatkossa Hirsimäki on mukana toteuttamassa Ilveksen kotiotteluiden asiakastilaisuuksia.
Jukka Hirsimäen veli Timo Hirsimäki pelasi myös jääkiekkoa pääsarjatasolla Ilveksen ja FoPSin joukkueissa vuosina 1965–1977. Jukan poika Antti Hirsimäki on pelannut jääkiekkoa Suomi-sarjassa ja II divisioonassa.
PistePiste

PistePiste (oikealta nimeltään Harri Arhio) on helsinkiläinen pop- ja R&amp;B-artisti.
Harri Arhio latasi vuonna 2010 Mikseri.net -sivustolle tekemiään demokappaleita nimellä PistePiste. DJ Mobster löysi kappaleet ja kertoi niistä Warner Music Finland -levy-yhtiön tuotantopäällikkö Lasse Kurjelle, joka kiinnostui niistä. Arhio kiinnitettiin Warner Musicille, joka julkaisi PistePisteen ensimmäisen singlen ”Elän sut uudestaan” 2. huhtikuuta 2012. Sittemmin kappaletta on kuunneltu YouTube ja Spotify -palveluissa yhteensä yli kolme miljoonaa kertaa.
PistePisteen toinen single ”Viljaa” julkaistiin tammikuussa 2013. Kolmas single ”Hetken maailma on tässä” julkaistiin kesäkuussa 2013. PistePisteen debyyttialbumi "Hetken maailma on tässä" julkaistiin 30. elokuuta 2013.
Debyyttialbumin jälkeen PistePiste ajautui riitoihin levy-yhtiön kanssa ja perusti rap-artisti Maikin kanssa DEM-duo joka tosin keikkaili vuoteen 2019 asti. PistePiste piti taukoa musiikin tekemisestä kunnes vuonna 2025 hän palasi musiikin pariin kahdella singlellä "Betonilaatikko" ja "Hölmö".
Jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailut 1908

Vuoden 1908 jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailujen loppuottelussa kohtasivat Djurgårdens IF ja Östergötlands IF.
Loppuottelu.
1. maaliskuuta 1908 Norrköpingissä.
Jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailut 1907

Jääpallon Ruotsin-mestaruudesta pelattiin ensimmäisen kerran talvella 1907. Kilpailuun osallistui 5 joukkuetta. loppuottelussa kohtasivat IFK Uppsala ja IFK Gefle.
Loppuottelu.
17. maaliskuuta 1907 Gävlessä.
Jääpallon Neuvostoliiton mestaruussarja 1950

Jääpallon Neuvostoliiton mestaruus ratkaistiin vuonna 1950 neljäntoista vuoden tauon jälkeen. Edellisen kerran mestaruudesta oli pelattu vuonna 1936. Mestaruus ratkaistiin turnausmuotoisella kilpailulla, ja kaikki ottelut pelattiin Leningradissa.
Mukana oli 16 joukkuetta, jotka oli jaettu neljään neljän joukkueen alkulohkoon. Lohkovoittajat pelasivat jatkolohkossa sijoista 1.-4. ja toiseksi sijoittuneet sijoista 5.-8. jne. Mestaruuden voitti Sverdlovskin ODO.
Syvännekuoreet

Syvännekuoreet (Bathylagidae) on hopeakuorekalojen lahkoon kuuluva heimo. Eräissä lähteissä heimo katsotaan kuuluvaksi kuorekaloihin. Syvännekuorelajeja elää syvissä vesissä kaikissa valtamerissä.
Lajit ja anatomia.
Syvännekuoreiden heimoon kuuluu 8 sukua ja 22 lajia, muun muassa syvännekuore ("Bathylagus/Pseudobathylagus milleri"). Syvännekuorelajit ovat pienehköjä kaloja, jotka kasvavat suurimmillaan noin 10–20 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia kaloja. Tyypillisiä piirteitä ovat kookkaat silmät ja kuonon päässä sijaitseva pieni suu. Heimon kaloilla voi olla rasvaevä. Syvännekuoreilla ei ole uimarakkoa. Syvännekuoreiden heimon lajit ovat väriltään tyypillisesti joko vaalean kellertäviä tai mustia.
Levinneisyys.
Syvännekuorelajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne ovat syvien vesien lajeja, joita tavataan tyypillisimmin 25–1 000 metrin syvyydestä. Syvännekuorelajien ravinto koostuu pienistä selkärangattomista eläimistä kuten planktonista.
Ferrari F12berlinetta

Ferrari F12berlinetta on takavetoinen superauto, jonka moottori sijaitsee auton edessä. Autoa valmistaa italialainen autovalmistaja Ferrari, joka esitteli mallin ensimmäisen kerran vuoden 2012 Geneven autonäyttelyssä. F12berlinettassa on 6,3l V12 moottori, joka tuottaa 545 kW (740 hv), ja vääntöä 690 Nm. Auto kiihtyy 0–100 km/h 3,1 sekunnissa, ja sen huippunopeus on 340 km/h.
F12berlinetta nimettiin vuoden 2012 superautoksi TopGear-lehdessä.
Erkki Mantere

Erkki Mantere -nimisiä suomalaisia henkilöitä ovat olleet:
Sampsa Mantere

Sampsa Pellervo Mantere (11. kesäkuuta 1913 Terijoki – 20. kesäkuuta 1994 Espoo) oli osuustoiminnan parissa työskennellyt maatalous- ja metsätieteiden kandidaatti. Hän oli Pellervo-Seuran toimitusjohtaja 1950–1956 ja Osuuskassojen Keskusliiton toimitusjohtaja vuodesta 1956. 
Mantere aloitti uransa "Maaseudun Tulevaisuuden" toimittajana ja toimitussihteerinä 1938–1945. Sen jälkeen hän oli MTK:n palveluksessa 1946–1948, siirtyi 1949 Pellervo-Seuraan. Osuuskassojen keskusliiton toimitusjohtajan tehtävästä hän jäi eläkkeelle 1975. Hän toimi myös Pellervon lehtien päätoimittajana 1950–1955 ja myöhemmin "Yhteisvoimin"-lehden päätoimittajana.
Jämsän reitti

Jämsän reitti on vesistöreitti Jämsän, Petäjäveden ja Multian kuntien alueella Keski-Suomessa. Se kuuluu Kymijoen vesistöön, ja sen vedet laskevat Jämsänjokea pitkin Päijänteeseen. Reitin valuma-alueet ovat Multialta alkava Pengerjoen valuma-alue, Petäjävedeltä alkava Ala-Kintauden valuma-alue ja Petäjäveden alue. Pengerjoen ja Ala-Kintauden alueet yhtyvät Jämsänvesi-nimisessä järvessä. Ison Rautaveden valuma-alue sijaitsee Koskenpäällä ja Jämsänjoen alue sen eteläpuolella. 
Jämsänvedeltä alaspäin vesistöä nimitetään Wanhan Witosen melontareitiksi, ja se koostuu pienistä järvistä, joista ja koskista, jotka ovat kohtuullisen helppoja melottavia. Reitin varrella vaihtelevat erämaaluonto ja rakennettu kulttuurimaisema. Melontareitin kokonaispituus on 75 km. Wanha Witonen on saanut nimensä vuonna 1909 käyttöönotetusta arkkitehti Eliel Saarisen suunnittelemasta viiden markan setelistä. Setelin keskellä kuvattu järvimaisema on maalattu Jämsänkosken Rasuanniemestä.
Reitin kulku.
Reitti Ylä-Kintaudelta Jämsänveteen (suluissa korkeus metreinä merenpinnan yläpuolella):
Ylä-Kintaus (154,5) → Ala-Kintaus (154,4) → Kipponen (151,3) → Rautajalka (128,1) → Huhtia-Pyhäjärvi (127,8) → Könkköjoki → Könkönkoski → Pitkäkoski → Karikkokoski → Myllykoski → Sahakoski → Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1).
Reitti Kolu-Meroselta Jämsänveteen:
Kolu-Meronen (170,9) → Naula-Meronen (170,8) → Koskelanjoki → Ala-Meronen (150,3) → Liinalionkoski → Liinajoki → Myllykoski → Merovenjoki → Pengerjoki → Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1).
Pääreitti Jämsänvedeltä Päijänteeseen:
Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1) → Hankakoski (109,9) → Piesasjärvi (108,5) → Suolijoki (108,2) → Salosvesi (102,5) → Kalmavesi (102,4) → Siniänvirta → Siniäinen → Survosenkoski → Iso Rautavesi (100,0) → Rautavirta / Vähä Rautavirta → Uuttana (99,9) → Juusanvirta → Myllykoski → Pirttijärvi (98,2) → Luomenvirta → Lahnajärvi (98,0) → Väännäkoski → Kankarisvesi (97,8) → Naiskoski / Rekolankoski → Koskikeskinen (92,2) → Patalankoski → Jämsänjoki (78,3) → Päijänne (78,3).
Ravinnekuormitus.
Jämsän reitin suurin ravinnekuormitus on luonnonhuuhtoumaa, toisin sanoen luontaista ravinnekulkeumaa, johon ihminen ei vaikuta. Seuraavaksi suurin kuormittaja on peltoviljely, teollisuuden osuus on fosforilähteistä noin kuudesosa ja typpilähteistä noin kahdeksasosa.
Kaappaus keittiössä

Kaappaus keittiössä on suomalainen ruoka-aiheinen viihdeohjelma, jota esitettiin seitsemän tuotantokauden ajan MTV3-kanavalla vuosina 2013–2021. Sarjan neljännen tuotantokauden esittäminen alkoi 15. tammikuuta 2018. Ohjelmassa Kari Aihinen vierailee viikoittain yhdessä suomalaisessa perheessä laittamassa heidän ruoka-asiansa kuntoon. Seitsemäs tuotantokausi alkoi syyskuussa 2021.Vuoden 2024 keväällä ilmoitettiin, että sarja tulee saamaan jatkoa lokakuussa Nelosella, uudella nimellä "Kapen keittiökaappaus".
Kapen keittiökaappaus.
Ohjelma palaa ruutuihin uudella nimellä lokakuussa 2024 Nelosella.
Margareeta Anjoulainen

Margaret d'Anjou (ransk. "Marguerite d'Anjou") (23. maaliskuuta 1430 Pont-à-Mousson, Barin herttuakunta, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 25. elokuuta 1482 Dampierre-sur-Loiren linna, Anjoun herttuakunta) oli ranskalainen prinsessa ja Englannin kuningatar kuningas Henrik VI:n kuningatarpuolisona vuosina 1445–1461 ja 1470–1471. 
Suku.
Marguerite oli Anjoun herttua, Napolin ja Jerusalemin kuningas René I:n ja tämän ensimmäisen puolison Lorrainen herttuatar (omalla oikeudellaan eli "suo jure") Isabellen (1400–1453) nuorempi tytär.
Avioliitto.
Margaretin avioituessa 15-vuotiaana 23. huhtikuuta 1445 kuningas Henrik VI:n kanssa Titchfield Abbeyn luostarikirkossa, lähellä Southamptonia Hampshiressä, 23-vuotiaan sulhasen mielentila oli jo epävakaa. Heidän avioliittonsa oli osa satavuotisen sodan rauhanponnisteluja Ranskan ja Englannin välillä. 
Heille syntyi lapsi:
Kuningatar.
Hänet kruuunattiin Englannin kuningattareksi 30. huhtikuuta 1445 Westminster Abbeyssä. 
Margaretin avioliiton oli neuvotellut Suffolkin herttua William de la Pole, ja kun Margaret saapui Englantiin, Suffolk ja hänen vaimonsa olivat hänen ainoat ystävänsä. Hän joutui Suffolkin herttuan vaikutuksen alaiseksi ja kannatti tämän politiikkaa. Tämä yhdistettynä hänen ranskalaiseen syntyperäänsä ja synnyinmaataan kohtaan tuntemaansa sympatiaan, teki hänestä alusta alkaen epäsuositun Englannissa. Vaikka hän oli älykäs ja hauskannäköinen nainen, hän oli itsepäinen ja mahtipontinen, ilman sovittelevia käytöstapoja, joita hänen vaikea asemansa vaati. Hän tuki täydellisen vastakohtansa, pehmeäluonteisen puolisonsa kulttuuriharrastuksia ja perusti maaliskuussa 1448 Cambridgen yliopistoon Queen's Collegen.
Kuningatar Margaretista tuli keskeinen henkilö puolisonsa joukoissa, kun Ruusujen sota puhkesi Henrikin edustamien Lancasterien ja Yorkien välillä. Vuonna 1461 Yorkit pääsivät voitolle, Edvard IV nousi valtaistuimelle ja Henrik, Margaret ja heidän pieni poikansa, prinssi Edward pakenivat Skotlantiin.
Ruusujen sodassa kuningatar Margaret oli Lancasterien puolueen todellinen johtaja, ja hän puolusti puolisonsa sekä poikansa Walesin prinssi Edwardin oikeuksia. Edvard IV voitti hänen joukkonsa 4. toukokuuta 1471 Tewkesburyn taistelussa, jossa 17-vuotias Edward kaatui ja kuningatar Margaret jäi vangiksi. 
Vuonna 1470 Lancasterit tekivät vastaiskun liittoutuneina Richard Nevillen kanssa. Henrikin toinen valtakausi kesti vajaan vuoden, ja sen päätteeksi Margaret vangittiin. Ranskan kuningas Ludvig XI maksoi lunnaat vuonna 1475 ja hän pääsi vuonna 1476 matkustamaan Ranskaan, missä hän vietti loppuelämänsä köyhtyneenä Dampierre-sur-Loiren linnassaan Anjoussa, jossa hän kuoli 52-vuotiaana elokuussa 1482.
Jääpallon Neuvostoliiton mestaruussarja 1951

Jääpallon Neuvostoliiton mestaruus ratkaistiin vuonna 1951 kahdeksan joukkueen yksinkertaisena sarjana. Kaikki ottelut pelattiin Arkangelissa. Mukana oli edellisen kauden kahdeksan parasta joukkuetta. Mestaruuden voitti Dynamo Moskova.
1. Ryhmä.
Krasnaja Zarja ja Traktor putosivat toiseen lohkoon.
2. Ryhmä.
Toisen ryhmän ottelut pelattiin Kazanissa 5.-22. tammikuuta 1951. Mukaan oli kutsuttu edellisen kauden sijoilla 9-16 olleet joukkueet. Spartak Hatsina ei osallistunut kilpailuun ja sen tilalla oli Spartak Ivanovo. Dynamo Kazanin tilalla pelasi Kazanin Krylja Sovetov.
Uusinta: Krylja Sovetov-Trud 4-0&lt;br&gt;
ODO Riika ja Krylja Sovetov nousivat ensimmäiseen lohkoon.
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1971

Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1971 pidettiin Juvalla 13.–14. helmikuuta, Liedossa 19.–21. helmikuuta ja Rovaniemen Ounasvaaralla 17. huhtikuuta 1971.
Mitalistit.
Maastohiihto, miehet.
15 kilometriä.
Kilpailu käytiin Liedossa 19.2. Kuusamon Karjalainen otti johdon heti alusta asti niin, että maaliin tultaessa ero oli 12 sekuntia.
30 kilometriä.
Kilpailun voitto jaettiin Karjalaisen ja Oikaraisen kesken.
4×10 kilometriä, viesti.
Kilpailu käytiin Juvalla 14. helmikuuta.
Maastohiihto, naiset.
10 kilometriä.
 
Kilpailu käytiin Liedossa 20.2. Kisassa kaksikko Kajosmaa-Takalo olivat ylivoimainen voittaen kolmatta eli Juvan Muttilaista 40 sekuntia.
3x5 kilometriä, viesti.
Kilpailu käytiin Juvalla 14. helmikuuta.
Mäkihyppy.
K70m.
Kilpailu käytiin Liedossa.
Joukkuekilpailu, K70m.
Kilpailu käytiin Liedossa. 
K90m.
Kilpailu käytiin Ounasvaaralla 17. huhtikuuta. Alun perin kilpailu piti suorittaa Kuusamon Rukalla, jossa kilpailu jouduttiin kuitenkin perumaan kovan tuulen vuoksi. 
Yhdistetty.
Yhdistetyn SM-kisat pidettiin Liedossa 19. ja 20. helmikuuta 1971. Rauno Miettinen otti kolmannen Suomen mestaruutensa. Ensimmäisen päivän hiihto-osuudella espoolainen Tom Backman voitti lähes minuutin erolla Lahden Kilpisen ja siitä 15 sekuntia Kokkolan Nuolikivi. Miettinen jäi Nuolikivestä puoli minuuttia. Toisen päivän mäkiosuuden ykkönen oli Suonenjoen Miettinen, joka toi näin ylivoimaisen voiton. Seuraavina mäessä olivat Sarapää ja Kallunki nostaen heidät kuuden parhaan joukkoon. IK Örnen Backmanin SM-mitali oli ruotsinkielisen hiihtoliiton ensimmäinen yhdistetyn mitali sitten vuoden 1928, jolloin Fiskars IF:n Uuno Suomalainen otti Suomen mestaruuden.
Urpo Levo

Urpo Jurva Levo (15. elokuuta 1921 Viipurin mlk. – 18. marraskuuta 1998 Turku) oli suomalainen kenraaliluutnantti ja presidentti Kekkosen pitkäaikainen adjutantti.
Levo valmistui Kadettikoulusta 1943 sekä Sotakorkeakoulusta 1954. Uransa alussa hän toimi Pääesikunnan ulkomaanosastolla toimistoupseerina 1944–1952. 3. prikaatin esikunnassa hän oli vuonna 1955. Tasavallan presidentin 2. adjutanttina hän työskenteli 1955–1962. Savon prikaatissa hän toimi pataljoonan komentajana 1962–1964. Tasavallan presidentin 1. adjutanttina Levo toimi 1965–1974 ja mm. osallistui useille valtiovierailuille. Lounais-Suomen sotilasläänin komentajana hän toimi 1974–1981. 
Ylennykset: vänrikki 1941, luutnantti 1943, kapteeni 1948, majuri 1956, everstiluutnantti 1961, eversti 1965, kenraalimajuri 1969, kenraaliluutnantti 1974.
Alexandru Buligan

Alexandru Buligan (s. 22. huhtikuuta 1960 Drobeta-Turnu Severin, Romania) on romanialainen entinen käsipalloilija. Hän kuului lajissa pronssia saaneeseen joukkueeseen vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa. Hän osallistui myös vuoden 1992 kesäolympialaisiin Barcelonassa ja jäi siellä joukkueineen kahdeksannelle sijalle.
Statue Comes to Life

Statue Comes to Life on suomalaisen thrash/power metal -yhtyeen Statuen ensimmäinen sekä viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1990 levymerkillä Power Records.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Statue sekä sanoittanut Ari Anttonen.
Marino Marini

Marino Marini (27. helmikuuta 1901 Pistoia, Italia – 6. elokuuta1980 Viareggio, Italia) oli italialainen kuvanveistäjä. Hän oli vuodesta 1940 Milanon taideakatemian professori. Hän oli italialaisen etruskilaisen suunnan pääedustajia. Hän käytti materiaalinaan pronssia ja puuta, mutta teki myös moniväritöitä. Hänen tuotannossaan on muunnelmia hevos- ja ratsastaja-aiheista sekä muotokuvia, esimerkiksi Igor Stravinskin muotokuva vuodelta 1951. Ateneumin taidemuseossa on "Arcangela", Joensuun museossa "Philippo de Pisis".
Jääpallon Neuvostoliiton mestaruussarja 1952

Jääpallon Neuvostoliiton mestaruus ratkaistiin vuonna 1952 kahdeksan joukkueen yksinkertaisena sarjana. Kaikki ottelut pelattiin Moskovassa. Mestaruuden voitti toista kertaa peräkkäin Dynamo Moskova.
1. Ryhmä.
Vodnik ja Baltflot putosivat toiseen lohkoon.
2. Ryhmä.
Toisen ryhmän ottelut pelattiin Samarassa 6.-22. tammikuuta 1952.
Uusinta: ODO Minsk-Krasnaja Zarja 5-3&lt;br&gt;
ODO Minsk ja Traktor Krasnojarsk nousivat ensimmäiseen lohkoon.
Julius Mark

Julius Mark (27. maaliskuuta 1890 Haljala, Virumaa – 2. maaliskuuta 1959 Washington, Yhdysvallat) oli virolainen kielitieteilijä.
Ylioppilastutkinnon jälkeen Mark aloitti vertailevan indoeurooppalaisen ja klassisen kielitieteen opinnot Tarton yliopistossa, mutta matkusti pian Unkariin opiskelemaan suomalais-ugrilaista kielentutkimusta ja unkarin kieltä. Sittemmin hän jatkoi opintojaan Helsingin yliopistossa, jossa hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon. Markin opintoja viivästyttivät pakollinen osallistuminen ensimmäiseen maailmansotaan ja myöhemmin Viron vapaussotaan. Hänen väitöskirjansa "Die Possessivsuffixe in den uralischen Sprachen. I. Hälfte. Einleitung, Frühere Arbeiten, Die Possessivsuffixe in den ostseefinnischen Sprachen" (1924) käsitteli suomalais-ugrilaisten kielten ja niiden murteiden possessiivisuffikseja.
Mark toimi Tarton yliopiston uralilaisen kielitieteen virkaatekevänä professorina vuosina 1919–1924. Väitöskirjansa valmistuttua hänet nimitettiin viralliseen professorin virkaan, jossa hän toimikin vuoteen 1944 saakka. Mark oli perustamassa Viron tiedeakatemiaa vuonna 1938. Hänet valittiin tiedeakatemian varaesimieheksi, ja hän toimi akatemian julkaisusarjan "Annales Academiae Scientiarum Estonicaen" toimittajana. 
Mark pakeni Virosta vuonna 1944 ja asui vuodesta 1947 lähtien Yhdysvalloissa, missä hän toimi vuosina 1947–1949 Harvardissa venäjän kielen opettajana ja Washingtonissa vuosina 1951–1953 sekä 1956 suomen kielen opettajana. Hän tutki erityisesti suomalais-ugrilaisten kielten muoto- ja johto-oppia sekä teki myös kansatieteellisiä tutkimuksia.
Pingyuan

Pingyuan () oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivastolle 1890 valmistunut panssariristeilijä. Keisarillisen Japanin laivasto valtasi aluksen vuonna 1895 liittäen sen laivastoonsa nimellä "Heien". Alus haaksirikkoutui osuttuaan miinaan 18. syyskuuta 1904 Port Arthurin länsipuolella.
Valmistus.
"Pingyuan" tilattiin Foochowin laivastontelakalta Mawwista, missä köli laskettiin 1. tammikuuta 1883. Alus laskettiin vesille 1888 ja valmistui vuonna 1890.
Palvelus.
Alus liitettiin valmistuttuaan Beiyangin laivastoon, jonka mukana se osallistui ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa Jalujoen taisteluun 27. heinäkuuta 1894. Alus pakeni muun laivaston mukana Port Arthuriin ja edelleen Weihaihin, jonka kukistuttua keisarillisen Japanin laivasto valtasi aluksen helmikuussa 1895. Se otettiin 16. maaliskuuta palvelukseen nimellä "Ping Yuen Go", ja alus osallistui sodan lopun taistelutoimiin keisarillisen Japanin laivastossa.
Alus luokiteltiin 21. maaliskuuta ensimmäisen luokan tykkiveneeksi ja nimettiin "Heieniksi" vuonna 1900. Samalla aluksen saksalaisvalmisteiset Kruppin tykit vaihdettiin brittiläisiksi ja alus sijoitettiin tykistökoululaivaksi. Venäjän–Japanin sodan alkaessa alus kuului vara-amiraali S. Kataokan 3. laivueen VII divisioonaan, jonka komentajana oli kontra-amiraali Sukeuji Hosoya. Divisioonaan kuului kymmenen tykkivenettä. Divisioona suojasi maaliskuussa joukkojenkuljetussaattueita Cinampoon. Alus osallistui divisioonansa mukana Port Arthurin piiritykseen. "Heien" osui miinaan Port Arthurin länsipuolella Pigeon Bayssä 18. syyskuuta 1904 menettäen liikuntakykynsä. Se haaksirikkoutui vielä samana päivänä kovassa merenkäynnissä. Alus poistettiin alusluettelosta 21. toukokuuta 1905.
Sinkki–hiili-paristo

Sinkki-hiili-paristo eli "Leclanchén pari" on kuivapari, jossa anodina on sinkkinen lieriö ja katodina mangaanidioksidilla eli ruuni­kivellä päällystetty hiilitanko.
Sinkkilieriö on ulkopuolelta tavallisesti päällystetty pahvilla, muovilla tai teräskuorella. Sisältä se on täytetty tärkkelysliisterillä, johon on seostettu elektrolyyttinä toimivaa ammoniumkloridia eli salmiakkia (NH4Cl) taikka sinkkikloridia (ZnCl2). Nämä ovat ioniyhdisteitä, joissa ammonium tai sinkki on positiivisina, kloridi negatiivisina ioneina. Katodina toimivaan mangaani­dioksidiin on sen sähkön­johtavuuden parantamiseksi sekoitettu nokea eli hieno­jakoista hiiltä.
Sinkki­anodilla tapahtuu seuraava puolireaktio, jossa sinkki hapettuu:
Tässä puoli­reaktiossa vapautuneet elektronit siirtyvät paristoon kytkettyyn virtapiiriin, jossa ne toimivat varauksen­kuljettajina. Syntyvät sinkki-ionit siirtyvät elekto­lyyttiin, jossa ne muodostavat siellä olevien kloridi-ionien kanssa sinkkikloridia.
Katodilla taas tapahtuu seuraava puolireaktio:
Katodin puoli­reaktiossa mangaani siis pelkistyy hapetusasteelta +IV hapetusasteelle +III. Reaktioon osallistuvat myös pariston elektro­lyytistä peräisin olevat ammoniumionit.
Sinkki-hiilipariston jännite vaihtelee välillä 1,25 V ... 1,5 V.
Hannu Luotola

Hannu Luotola (s. 4. maaliskuuta 1947 Uusikaupunki) on suomalainen prikaatikenraali evp. Hän on toiminut puolustusvoimissa mm. kouluttajana, PLM:ssä, silloisessa Helsingin sotilaspiirin esikunnassa ja viimeisinä tehtävinään Hämeen Rykmentin komentajana 1994–1996, puolustusvoimien apulaishenkilöstöpäällikkönä ja apulaishuoltopäällikkönä 2000-.
Luotola ylennettiin everstiksi vuonna 1993, ja hän on kirjoittanut Saarijärvi-seuran 60-vuotishistoriateoksen.
Lähteet.
Antti Numminen

Antti Numminen (s. 1941) on suomalainen prikaatikenraali (vuodesta 1999). 
Numminen on komentanut Hämeen Jääkäripataljoonaa 1986–1990. Pääesikunnan koulutusosaston päällikkönä hän toimi 1993–1996. Hämeen sotilaslääniä hän komensi 1996–2001.
Pintakäsittelyaine

Pintakäsittelyaine on aine, joka on tarkoitettu tuotteen pinnan käsittelyyn parantamaan esimerkiksi tuotteen säänkestävyyttä tai ulkonäköä. Pintakäsittelyaine valitaan käsiteltävän tuotteen materiaalin mukaan. Usein pintakäsittelyaine liitetään puusta valmistettujen tuotteiden viimeistelyyn. Pintakäsittelyllä voidaan parantaa puun pitkäaikaiskestävyyttä ja vaikuttaa siihen, kuinka voimakkaasti se altistuu sään vaikutuksille, hyönteisille tai home- ja lahottajasienille. 
Hyvä pintakäsittelyaine suojaa UV-säteilyltä, estää sadeveden ja kosteuden imeytymisen, läpäisee riittävästi sisäpuolista höyryä sekä suojaa homeelta ja sinistymiseltä.