tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mika Rossi

Mika Rossi (s. 1972 Helsinki) on suomalainen yritysjohtaja ja poliittinen taustavaikuttaja. Rossi toimi Mari Kiviniemen I hallituksessa pääministerin valtiosihteerinä. Rossi on koulutukseltaan valtiotieteen maisteri. Rossi toimi vuosina 2009–2010 Helsingin Keskustan puheenjohtajana ja on Helsingin kaupungin asuntolautakunnan jäsen.
Rossi toimi vuosina 1997–1998 Keskustaopiskelijoiden puheenjohtajana. Tämän jälkeen hänet valittiin Kyyjärven kunnanjohtajaksi ja toimi hetken aikaa Suomen nuorimpana kunnanjohtajana vuosina 1999–2003. Vuosina 2003–2007 Rossi toimi projektipäällikkönä ja neuvottelevana virkamiehenä sisäasiainministeriön kuntaosastolla. Vuosina 2008-2009 Rossi toimi pääministeri Matti Vanhasen talouspoliittisena neuvonantajana ja vuonna 2009 hallinto- ja kuntaministeri Mari Kiviniemen poliittisena valtiosihteerinä. Vuonna 2011 Rossi siirtyi Accenturelle julkisen sektorin myyntihankkeista vastaavaksi johtajaksi. Rossi toimi Accenturella 8 vuoden ajan minkä jälkeen hän on toiminut toimitusjohtajana ja osakkaana Momentous-yrityksessä.
Olympus-ralli

Olympus-ralli on Washingtonin osavaltiossa järjestettävä rallikilpailu. Sitä ajettiin ensin vuosina 1973–1988, joista vuosina 1986–1988 se kuului rallin MM-sarjaan. MM-osakilpailut voitti vuonna 1986 Markku Alén, vuonna 1987 Juha Kankkunen ja vuonna 1988 italialainen Massimo ”Miki” Biasion, jotka kaikki ajoivat Lancialla.
Pitkän tauon jälkeen Olympus-ralli on taas järjestetty vuodesta 2006 lähtien vuosittain. Se on kuulunut vaihtelevasti erinäisiin Pohjois-Amerikan rallisarjoihin.
Voittajat.
Lähde:
Sami Klemola

Sami Klemola (s. 7. joulukuuta 1973) on suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1999–2007 sävellystä Erkki Jokisen johdolla ja valmistui musiikin maisteriksi. Hän opiskeli sävellystä myös Amsterdamin konservatoriossa opettajanaan Daan Manneke 2002–2003. Elektronista musiikkia hän opiskeli Pariisissa IRCAMissa kesällä 2005. Hänen instrumenttinsa on kitara.
Sami Klemola on elektroakustiseen nykymusiikkiin keskittyvän defunensemble-yhtyeen taiteellinen johtaja, ja oli perustamassa tätä yhtyettä 2009. Klemola oli myös Tampere Biennalen taiteellinen johtaja vuosina 2016-2018. Vuonna 2018 Finland Festivals valitsi Tampere Biennalen vuoden festivaaliksi. Klemolan kamarimusiikkiteos "...On Escher" oli TEOSTO-palkintoehdokkaana vuonna 2020. 
"Klemolan sävellystuotantoon kuuluu soolokappaleita, kamarimusiikkia, orkesterimusiikkia, elektronisia ja akustisia sointeja yhdisteleviä teoksia sekä ääni-installaatioita."
Karibiansmaragdikolibri

Karibiansmaragdikolibri ("Chlorostilbon elegans") oli neotrooppisen alueen kiitäjälintu. Laji tunnetaan vain yhdestä näytteestä, jonka John Gould määritti Natural History Museumissa 1860. André-Alexander Weller tutki näytteen Natural History Museum at Tringissä vuonna 1999 ja arvelee lajin eläneen joko Jamaikalla tai Bahaman pohjoisosissa. Edward C. Dickinson kuvaili lajin holotyypin "The Howard and Moore Complete Checklist of the Birds of the World" teoksessa vuonna 2003.
Hanna Kinnunen (huilisti)

Hanna Kinnunen on suomalainen huilisti. Kinnunen opiskeli huilunsoittoa Sibelius-Akatemiassa Ilpo Mansneruksen ja Liisa Ruohon johdolla sekä Pariisissa Claude Lefèbvren ja Catherine Cantinin oppilaana. Hän on osallistunut lukuisille mestarikursseille opettajinaan mm. Aurèle Nicolet, Alain Marion, Sophie Cherrier, Emmanuel Pahud ja Camilla Hoitenga. 
Hanna Kinnunen on toiminut sijaisena monissa orkestereissa kuten Tampere Filharmoniassa (2002–03) ja Radion sinfoniaorkesterissa (2003–06 ja 2010-2013). Hän on soittanut myös mm. Avanti!:ssa ja Tapiola Sinfoniettassa sekä Helsingin Festivaaliorkesterissa. Tällä hetkellä hän soittaa nykymusiikkiyhtye Defunensemblessa. Kamarimuusikkona hän on esiintynyt lukuisilla festivaaleilla Suomessa sekä eri puolilla Eurooppaa. Tällä hetkellä Hanna Kinnunen valmistelee uuteen musiikkiin keskittyvää jatkotutkintoa Sibelius-Akatemiassa ja työskentelee Akatemian DocMus-yksikössä assistenttina. Hän kuuluu myös valtakunnalliseen Musiikin ja näyttämötaiteen tutkijakouluun.
Kinnunen esittää aktiivisesti uutta musiikkia ja on tilannut useita teoksia. Hän on ollut perustamassa elektroniseen musiikkiin keskittyvää yhtyettä defunensembleä vuonna 2009.
Nykyisin Hanna Kinnunen opettaa Sibelius-Akatemiassa huilunsoittoa.
Wild Taiga Finland

Wild Taiga on matkailupalveluita Kainuussa tarjoava verkosto. Se on myös rekisteröity tuotemerkki, jonka omistaa Idän Taiga ry. Tuotemerkin käyttöoikeus on Idän Taiga -matkailuyhdistykselle yhteismarkkinointimaksua maksavilla jäsenillä sekä kunnilla. 
Historia ja nykypäivä.
Idän Taiga ry perustettiin vuonna 2004. Sen tehtävänä on matkailun tuotekehitys sekä yhteismarkkinointi kotimaassa ja ulkomailla Wild Taiga -tuotemerkin alla. Lisäksi yhdistys edistää jäsentensä välistä yhteistoimintaa ja parantaa toimialan ammatinharjoittamiseen liittyviä etuja. Yhdistyksen jäsenyritysten määrä on kasvava, vuonna 2010 mukana toiminnassa on 61 yksityistä pien- ja perheyritystä, jotka edustavat majoitus-, ravintola- ja ohjelmapalveluja sekä tapahtumia. 
Wild Taiga valittiin vuonna 2008 Suomen nousevaksi matkailukohteeksi Euroopan komission järjestämässä vuosittaisessa European Destinations of Excellence -kilpailussa. Suomi osallistui kisaan ensimmäistä kertaa. Myös Suomen Matkailutoimittajien Kilta palkitsi kohteen median suosikkina.
Wild Taigasta arviointiryhmä toteaa muun muassa seuraavaa: ”Kohteen ydin on paikallinen arjen kulttuuri ja elämäntapa, jonka yksi vahva ulottuvuus on luontosuhde. Kohteessa on hyödynnetty paikallista kulttuurista tietoa ja mukana on vahvoja kulttuuri- ja taidetapahtumia ja muita kulttuurisia osatekijöitä. Kohde edustaa uudenlaista ja verkostomaista toimintatapaa. Kohde on selkeästi organisoitunut ja pyrkii suunnitelmallisesti kohti yhdessä laadittuja tavoitteita, joiden saavuttamista seurataan. Kohde toimii kestävällä tavalla suhteessa ympäristöön ja huomioi ekologista kestävyyttä edistävät toimet.”
Alueen sijainti.
Paikalliset elävät läheisessä suhteessa luontoon. Alue sijaitsee samalla paikalla kun vuoteen 1595 asti sijainnut Venäjän raja, sekä sen kansainvälinen raja-asema Vartius, jonka kautta Venäjälle suuntautuu Juminkeon organisoimia kulttuurimatkoja Venäjän runonlaulukyliin, sekä Suomen ja Venäjän välinen rajan ylittävä Ystävyyden Puisto.
KNM Fridtjof Nansen (F310)

KNM Fridtjof Nansen (runkonumero F310) on Norjan laivaston Fridtjof Nansen -luokan fregatti, joka on otettu palvelukseen 5. huhtikuuta 2006.
Valmistus.
Alus tilattiin 23. kesäkuuta 2000 Navantialta Ferrolista Espanjasta, missä köli laskettiin 9. huhtikuuta 2003. Alus laskettiin vesille 3. kesäkuuta 2004 ja luovutettiin Norjan laivastolle 5. huhtikuuta 2006.
Palvelus.
Norjan hallitus päätti 26. helmikuuta 2009 lähettää "Fridtjof Nansenin" Adeninlahdelle Atalanta-operaatioon eli Euroopan unionin Somalian rannikon merirosvojen vastaiseen operaatioon. Alus liittyi alueella olleisiin aluksiin elokuussa 2009. Alukselle ei ollut operaation ajaksi sijoitettu helikopteria, mikä johtui lähinnä helikopterien toimituksen viiveistä. Niiden sijaan aluksella oli kaksi nopeaa kumivenettä. Alus joutui marraskuussa tulitaisteluun tutkittaessa valvonta-alueella tavattua kalastusvenettä.
Gor-luokka (tykkivene)

Gor-luokka oli Norjan laivaston kahden 2. luokan tykkiveneen muodostama alusluokka, jonka alukset valmistettiin vuosina 1884-1887. Alukset olivat pieniä ja ketteriä. Niiden aseistuksena oli yksi iso tykki, joka vastasi ajan taistelulaivojen pääaseita, sekä muutama pienempi tykki itsepuolustukseksi. Luokan alukset olivat ensimmäisiä Norjassa valmistettuja teräksisiä aluksia.
Hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa alukset muutettiin vuonna 1914 miinalaivoiksi. Muutostöiden aikana niiden raskas tykki korvattiin uudenaikaisemmalla 120 mm tykillä ja lisäksi yksi yhden naulan (37 mm) tykki korvattiin tehokkaammalla 57 millimetrin ("Tyr") tai 76 millimetrin ("Gor") tykillä. Raskaiden tykkien poiston jälkeen aluksille kyettiin kuormaamaan mielekäs määrä miinoja.
Alukset olivat edelleen palveluksessa Saksan hyökätessä maahan huhtikuussa 1940 ja ne viettivät sodan Saksan laivastossa. Sodan päätyttyä alukset palautettiin Norjalla, joka myi alukset vuonna 1946.
Kompleksometrinen indikaattori

Kompleksometrinen indikaattori eli metalli-ioni-indikaattori on väriaine, joka muuttaa väriään muodostaessaan kompleksin metalli-ionin kanssa. Tällaisia yhdisteitä käytetään analyyttisessä kemiassa indikaattoreina kompleksometrisissä titrauksissa. 
Periaate.
Kompleksometrinen indikaattori sitoutuu näytteen sisältämiin metalli-ioneihin muodostaen värillisen liuoksen. Kun näytettä titrataan kompleksinmuodostajalla, joka useimmiten on EDTA eli etyleenitetramiinietikkahappo, vapautuu indikaattori kompleksista metallin muodostaessa kelaatin EDTAn kanssa. Tämän vapautuneen indikaattorin väri on erilainen kuin metalliin sitoutuneen indikaattorin väri ja näin havaitaan titrauksen loppupiste.
Jotta indikaattori toimisi, täytyy sen metallikompleksin olla vesiliukoinen. Indikaattorin tulee myös sitoutua metalliin heikommin kuin EDTA, koska muulloin se ei vapaudu lisättäessä titrausliuosta eikä värinmuutosta havaita. Tämän vuoksi esimerkiksi eriokromimusta T ei sovellu kuparin, koboltin, kromin, nikkelin tai raudan suoraan kompleksometriseen titraukseen. Takaisintitrauksessa sitä kyllä voidaan käyttää. Indikaattorin olisi myös hyvä muodostaa kompleksi metallin kanssa suhteessa 1:1. Monien kompleksometristen indikaattorien väri muuttuu myös pH:n vaikutuksesta ja titraus suoritetaan pH-alueella, jossa sitoutuneen indikaattorin ja vapaan indikaattorin värit poikkeavat toisistaan riittävästi.
KNM Vale (1874)

KNM Vale oli Norjan laivaston vuonna 1874 vesillelaskettu Vale-luokan 2. luokan tykkivene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Hortenin laivastontelakalta ja se laskettiin vesille 14. huhtikuuta 1874. Alus otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.
Palvelus.
Alus muutettiin vuosina 1911–1912 hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa miinalaivaksi, jolloin sen aseistusta kevennettiin korvaamalla raskas 10,5 tuuman suustaladattava tykki 120 millimetrin perästä ladattavalla tykillä. Muutoksen ansiosta alus kykeni vastaanottamaan 50 miinaa ja samalla miehistön tarve väheni kymmenellä.
Saksan hyökättyä Norjaan alus hylättiin 5. toukokuuta 1940 Kjelkenesiin Sognfjordissa, minkä jälkeen se palveli toisen maailmansodan Saksan laivastossa. Saksan antauduttua ja Euroopan sotatoimien päätyttyä alus palautettiin Norjalle, joka myi sen romutettavaksi vuonna 1946.
Johann Hübner

Johann Hübner (17. maaliskuuta 1668 Türchau Zittaun lähellä – 21. toukokuuta 1731 Hampuri) oli saksalainen maantieteilijä.
Hübner oli rehtorina Merseburgissa vuodesta 1694 ja Hampurissa vuodesta 1711 ja työskenteli maantieteen opetuksen hyväksi. Hän puhui kriittisesti Ruotsista, ruotsalaisista ja Pohjoismaiden ilmastosta. Ruotsin ilmasto jakaantuu hänen mukaansa yhdeksänkuukautiseen kylmään talveen ja kaksikuukautiseen kuumaan kesään. Tämän kaltainen ilmasto ei suosi maanviljelystä, kaupantekoa ja teollisuutta. Hübnerin ajatukset saivat kritiikkiä Gudmund Strömwallilta.
Ust-Labinsk

Ust-Labinsk () on kaupunki Krasnodarin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kubaniin laskevan Labajoen suussa 62 kilometriä Krasnodarista koilliseen. Kaupunki on Ust-Labinskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Kavkazskajan ja Krasnodarin välinen rautatie. Asukkaita on 41 800 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa Ust-Labinskajan kasakkakylästä. Vuonna 1958 siitä tuli kaupunki. Nykyään se on maatalousalueen keskus, jossa toimii lähinnä elintarviketeollisuutta. Lähistöllä harjoitetaan maakaasun tuotantoa.
Uuden auringon kirja

Uuden auringon kirja on Gene Wolfen romaani, joka ilmestyi neljässä osassa vuosina 1980–1983. Osat ovat "Kiduttajan varjo" ("The Shadow of the Torturer", 1980), "Sovinnontekijän kynsi" ("The Claw of the Conciliator", 1981), "Liktorin miekka" ("The Sword of the Lictor", 1982) ja "Autarkin linnoitus" ("The Citadel of the Autarch", 1983). Sarjaan lasketaan usein myös suomentamaton kooda "The Urth of the New Sun" (1987), joka jatkaa tarinaa useita vuosia "Autarkin linnoituksen" tapahtumien jälkeen.
Chicago Stags

Chicago Stags oli vuosina 1946–1950 toiminut NBA-seura. Seura pelasi parhaimmillaan sarjan loppuotteluissa.
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1946. Joukkueen ensimmäiseksi päävalmentajaksi palkattiin yliopistovalmentaja Harold Olsen. Sarjan ensimmäisellä kaudella Stags sijoittui konferenssinsa ensimmäiseksi St. Louis Bombersin kanssa. Tämän takia pelattiin ylimääräinen ottelu, jonka Chicago voitti. Koska tuolloin konferenssien voittajat kohtasivat toisensa heti pudotuspeleissä, ei voitosta ollut joukkueella hyötyä. Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella Chicago voitti Red Auerbachin valmentaman Washington Capitolsin voitoin 4–2 ja eteni loppuotteluihin. Joukkue hävisi kolme ensimmäistä ottelua Philadelphia Warriorsille ja lopulta koko ottelusarjan voitoin 4–1. Kauden jälkeen Chicago hankki valitun Stan Miasekin. Kausi 1947–1948 sujui joukkueelta edelliskautta huonommin ja lopputuloksena oli 28 voittoa ja 20 tappiota. Koska sarja oli tasainen, olivat myös Baltimore Bullets ja Boston Celtics samoissa pistelukemissa. Tämän takia Chicago pelasi molempia joukkueita vastaan yhden pelin. Stags voitti Washingtonin, mutta hävisi Baltimorelle, jolloin seura sai pudotuspeleissä vastaansa Boston Celticsin. Chicago eteni välieriin voitettuaan Celticsin otteluvoitoin 2–1, mutta välierissä joukkue hävisi Baltimorelle suoraan voitoin 2–0. 
Ennen seuraavaa kautta Stags kutsui afroamerikkalaisia pelaajia try-outille ja lopulta kuusi pelaajaa palkattiin joukkueeseen. Stags olikin ensimmäisiä joukkueita, johon palkattiin värillisiä pelaajia. Seuran kahtena viimeisenä kautena joukkue eteni aina pudotuspeleihin, mutta putosi divisioonan välierissä pois. Kauden 1949–1950 jälkeen seuran toiminta lopetettiin, koska kaupungissa joukkueeseen ei osoitettu tarpeeksi kiinnostusta. Stagsilla oli vielä muun muassa Bob Cousyn pelioikeudet, jotka luovutettiin lopulta Boston Celticsille.
Arokierijä

Arokierijä tai -kieriäinen on kuivunut kasvi, joka leviää maanpintaa pitkin pyörien tuulen mukana. Kierijä muodostuu, kun kuoltuaan kasvi irtoaa juurestaan ja lähtee levittämään siemeniään. Kierijä voi muodostua myös kuihtuneesta kukinnosta. Arokierijät ovat tyypillisiä kuivilla arotasangoilla eri puolilla maailmaa. Ne tunnetaan hyvin varsinkin Yhdysvaltojen keski- ja länsiosista, missä esiintyy monia revonhäntäkasveihin kuuluvia arokierijälajeja. Erikoisuutensa vuoksi tunnetaan jerikonruusu ja peikonmähkä, sillä kasvit eivät välttämättä ole kuolleita, vaan äärimmäisessä lepotilassa kuivina palloina.
Suomessa tavatuista kasvilajeista arokierijälajeja ovat esimerkiksi unkarinpernaruoho ("Sisymbrium altissimum") ja idänotakilokki ("Salsola tragus"). Unkarinpernaruoho leviää Helsingissä merenrannoilta luodoille jäätä pitkin pyörien.
Vivi-Anne Hultén

Vivi-Anne Tholand (ent. Theslof, o.s. Hultén, 25. elokuuta 1911 Antwerpen, Belgia – 15. tammikuuta 2003 Newport Beach, Kalifornia, Yhdysvallat) oli ruotsalainen taitoluistelija ja olympiamitalisti.
Hultén saavutti naisten yksinluistelussa olympiapronssia Garmisch-Partenkirchenissa 1936.
Lake Placidissa 1932 hän oli viides. MM-kilpailuista Hultén saavutti yhden hopean ja kolme pronssia sekä EM-kilpailuista kaksi pronssia. Kultamitalit menivät kyseisissä kilpailuissa joko norjalaiselle Sonja Henielle tai brittiläisille Cecilia Colledgelle ja Megan Taylorille. Ruotsin mestaruuden Hultén voitti viisi kertaa.
Hultén avioitui suomalaistaustaisen painonnostaja Gene Theslofin kanssa, jonka kanssa hän oli myös esiintynyt ammattilaisnäytöksissä. He muuttivat myöhemmin Yhdysvaltoihin, missä Vivi-Anne menehtyi vuonna 2003 91 vuoden iässä.
Kazuyoshi Oimatsu

Kazuyoshi Oimatsu (, 30. lokakuuta 1911 Tonami – 24. maaliskuuta 2001) oli japanilainen taitoluistelija.
Oimatsu osallistui Lake Placidin vuoden 1932 ja Garmisch-Partenkirchenin vuoden 1936 talviolympialaisiin. Lake Placidissa hänen sijoituksensa oli yhdeksäs ja Garmisch-Partenkirchenissa 20:s. Osallistuminen kilpailuun Lake Placidissa yhdessä toisen miesyksinluistelijan Ryūichi Obitanin kanssa oli Japanin ensiesiintyminen olympialaistaitoluistelussa.
MM-kilpailuissa Oimatsu sijoittui vuonna 1932 seitsemänneksi ja vuonna 1936 15:nneksi. Euroopan-mestaruuskilpailuissa Oimatsu sijoittui vuonna 1936 yhdeksänneksi.
High Priestess

High Priestess on Uriah Heepin kappale vuodelta 1971. "Salisbury"-albumilla julkaistu kappale kertoo onnelisuudesta, jonka voi saada aikaan yhdessäolemisesta.
Yleistä kappaleesta.
Ken Hensley kirjoitti ”High Priestessin” ollessaan Saksassa syksyllä 1970. Kappale edustaa Salisbury- albumin raskainta puolta. Kappaleen säveltäjä Ken Hensley sanoikin sen olevan ”kiva ja kenties raskas”. Kappale julkaistiin "Salisbury"-albumin lisäksi myös singlenä, b-puolenaan kappale ”Time to Live”, joka sekin löytyy samalta albumilta. Kappaleen albumiversion kesto on 3 minuuttia ja 42 sekuntia, kun taas singleversion kesto on 3.38. Tämän version kappaleesta löytää "Salisbury"-albumin Expanded De-Luxe Editionilla. Kappaleesta on julkaistu vuonna 2002 yhtyeen "The Lansdowne Tapes" -kokoelma-albumilla vaihtoehtoisen miksauksen sisältävä versio.
”High Priestess” on julkaistu yhtyeen kokoelma-albumilla ', ' ja "".
Vastaanotto.
”High Priestessin” singlejulkaisun menestys oli heikkoa, sillä se ei yltänyt listoille. 
Singlen sisältö.
A-puoli
B-puoli
André-Alexander Weller

Tohtori André-Alexander Weller on saksalainen lintutieteilijä.
Weller on tutkinut kolibreja ja luokitellut uudelleen joukon kolibrilajeja. Vuonna 1999 hän tutki Tringin museossa Englannissa olevan karibiansmaragdikolibrinäytteen, jonka John Gould oli kerännyt 1860, ja joka on ainoa maailmassa, ja vahvisti sen todellakin olevan kyseinen laji, mistä oli esitetty epäilyjä.
Weller on yksi Handbook of the Birds of the World (1999) lintukirjasarjan kirjoittajista.
Weller työskentelee Bonnissa "Alexander Koenig Zoological Research Institute and Museum of Zoologyn" lintutieteen osastolla, trooppisten lintujen biologian ja fylogenian tutkimusryhmässä.
Nokia C6-01

Nokia C6-01 on matkapuhelinvalmistaja Nokian 4. marraskuuta 2010 julkaisema älypuhelin, joka toimii Symbian^3 -käyttöjärjestelmällä. Puhelimessa on muun muassa kahdeksan megapikselin kamera hd-videokuvauksella ja 3,2 tuuman AMOLED-kosketusnäyttö.
Puhelimessa on ClearBlack-näyttö, jonka ansiosta näytön kuva näkyy hyvin eri kulmista katsoen. Puhelimen valmistuksessa on käytetty kierrätettyä metallia.
Amine Nejmi

Mohammed Amine Nejmi (s. 8. toukokuuta 1981 Settat, Marokko) on marokkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Edward C. Dickinson

Edward C. Dickinson on brittiläinen lintutieteilijä.
Dickinson on toimittanut erään modernin lintutieteen perusteoksista, "The Howard and Moore Complete Checklist of the Birds of the World", kolmannen ja korjatun painoksen vuonna 2003 (Christopher Helm, Lontoo, 1040 sivua).
Dickinson on kirjoittanut useita lintukirjoja ja tieteellisiä artikkeleita.
Aasheesh Pittie

Aasheesh Pittie (s. 1961) on intialainen lintutieteilijä.
Pittie on valmistunut kauppatieteiden kandidaatiksi Osmanian yliopistosta Hyderabadissa. Elämäntyönsä hän on kuitenkin tehnyt lintutieteen parissa. Hän on julkaissut useita tieteellisiä artikkeleita Intian ja Etelä-Aasian linnustosta. Hän on ollut toimittamassa useita eri lintutieteellisiä lehtiä, ja on yksi "Indian Birds" aikakausjulkaisun toimittajista. Hänelle on myönnetty monia kunnianosoituksia.
Hiidenkiven peruskoulu

Hiidenkiven peruskoulu myös Hiidis on koulu, joka sijaitsee Tapanilassa, Helsingissä. Koulu perustettiin vuonna 2004, kun Pohjois-Helsingin yläasteen koulu muutti Tapanilaan laajeten yhtenäiseksi peruskouluksi. Samalla Tapanilan ala-asteen oppilasmäärä pieneni. Se on saanut nimensä lähellä sijaitsevan Hiidenkivenpuiston mukaan. Koulu on yksi Helsingin suurimmista, siellä on lukuvuonna 2011–2012 760 oppilasta.
Koulussa on pienille oppilaille tarkoitettu liikuntasali. 3.-9.-luokkien oppilaiden sisäliikuntatunnit pidetään lähellä sijaitsevassa Tapanilan urheilukeskuksessa. Pienten oppilaiden liikuntatunnit pidetään koulun omalla kentällä, luistelemassa käydään Kurranummen puistossa ja Salotien kentällä. Muuten ulkoliikuntatunnit pidetään läheisillä Salotien ja Moisiontien urheilukentillä. 
Koulun keskiön muodostavat ala-aulassa olevat ruokala ja kirjasto. Ruokailu tapahtuu kahdessa vuorossa. Koulussa on kaksi atk-luokkaa. Lisäksi oppilaiden käytössä on kannettavia tietokoneita ja osaan aineluokista on sijoitettu oppilaiden käyttöön useampia tietokoneita.
Koulussa aloitti syksyllä 2009 ensimmäinen medialuokka, jonne oppilaat valittiin soveltuvuuskokeella. Syksyllä 2011 koulussa toimii medialuokka kaikilla luokka-asteilla 7-9.
Arkkitehtuuri.
Koulu on jaettu luokkarykelmiin ns. apiloihin, joissa luokat sijaitsevat. Apilat on jaettu aihepiireittäin, vieraat kielet, matematiikka, äidinkieli, historia, luonnontieteet, taito- ja taideaineet. Toisessa kerroksessa sijaitsevat pienten oppilaiden kotiluokat, joita kutsutaan Toukolaksi.
Koulun julkisivu on hyvin monivärinen, ja pääsisäänkäynnin yläpuolella on taideteoksin koristeltu katos.
KNM Uller (1876)

KNM Uller oli Norjan laivaston vuonna 1876 vesillelaskettu Vale-luokan 2. luokan tykkivene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Hortenista laivastontelakalta ja se laskettiin vesille 21. heinäkuuta 1876. Alus otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.
Palvelus.
Alus muutettiin vuosina 1911-1912 hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa miinalaivaksi, jolloin sen aseistusta kevennettiin korvaamalla raskas 10,6 tuuman suustaladattava tykki 120 millimetrin perästä ladattavalla tykillä. Kevenemisen seurauksena alus kykeni vastaanottamaan 50 miinaa ja samalla miehistön tarve väheni kymmenellä.
Saksan hyökättyä Norjaan alus vallattiin 9. huhtikuuta 1940 Kvarvenissä Bergenissä, minkä jälkeen se liitettiin Saksan laivastoon. Norjan meri-ilmavoimien lentokone upotti Saksan lipulla varustetun aluksen 30. toukokuuta Sognefjordiin.
KNM Brage

KNM Brage oli Norjan laivaston vuonna 1878 vesillelaskettu Vale-luokan 2. luokan tykkivene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Hortenista laivastontelakalta ja se laskettiin vesille 1. marraskuuta 1878. Alus otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.
Palvelus.
Alus muutettiin vuosina 1911-1912 hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa miinalaivaksi, jolloin sen aseistusta kevennettiin korvaamalla raskas 10,6 tuuman suustaladattava tykki 150 millimetrin perästä ladattavalla tykillä. Lisäksi yksi aluksen yhden naulan tykeistä korvattiin tehokkaammalla 47 millimetrin tykillä. Kevenemisen seurauksena alus kykeni vastaanottamaan 50 miinaa ja samalla miehistön tarve väheni kymmenellä.
Saksan hyökätessä Norjaan vuonna 1940 "Brage" makasi palveluskelvottomana laivaston varastona Melsomvikissa Oslovuonossa, josta se vallattiin 9. huhtikuuta 1940. Saksan antauduttua ja Euroopan sotatoimien päätyttyä alus palautettiin toukokuussa 1945 Norjalle, joka myi sen romutettavaksi vielä samana vuonna.
KNM Nor (1878)

KNM Nor oli Norjan laivaston vuonna 1878 vesillelaskettu Vale-luokan 2. luokan tykkivene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Hortenista laivastontelakalta ja se laskettiin vesille 23. lokakuuta 1878. Alus otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.
Palvelus.
Alus muutettiin vuosina 1911-1912 hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa miinalaivaksi, jolloin sen aseistusta kevennettiin korvaamalla raskas 10,6 tuuman suustaladattava tykki 150 millimetrin perästä ladattavalla tykillä. Lisäksi yksi aluksen yhden naulan tykeistä korvattiin tehokkaammalla 47 millimetrin tykillä. Kevenemisen seurauksena alus kykeni vastaanottamaan 50 miinaa ja samalla miehistön tarve väheni kymmenellä.
Saksan hyökätessä Norjaan "Nor" makasi palveluskelvottomana laivaston varastona Melsomvikissa Oslovuonossa, josta se vallattiin 9. huhtikuuta 1940. Saksan antauduttua ja Euroopan sotatoimien päätyttyä alus palautettiin toukokuussa 1945 Norjalle, joka myi sen vuonna 1949.
KNM Vidar (1878)

KNM Vidar oli Norjan laivaston vuonna 1882 vesillelaskettu Vale-luokan 2. luokan tykkivene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Hortenista laivastontelakalta ja se laskettiin vesille 3. tammikuuta 1882. Alus otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.
Palvelus.
Alus muutettiin vuosina 1911-1912 hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa miinalaivaksi, jolloin sen aseistusta kevennettiin korvaamalla raskas 10,6 tuuman suustaladattava tykki 150 millimetrin perästä ladattavalla tykillä. Lisäksi yksi aluksen yhden naulan tykeistä korvattiin tehokkaammalla 47 millimetrin tykillä. Kevenemisen seurauksena alus kykeni vastaanottamaan 50 miinaa ja samalla miehistön tarve väheni kymmenellä.
Saksan hyökätessä Norjaan "Vidar" makasi palveluskelvottomana laivaston varastona Melsomvikissa Oslovuonossa, jossa se vallattiin 9. huhtikuuta 1940. Saksan antauduttua ja Euroopan sotatoimien päätyttyä alus palautettiin toukokuussa 1945 Norjalle, joka myi sen vuonna 1947.
KNM Gor

KNM Gor oli Norjan laivaston vuonna 1884 vesillelaskettu Gor-luokan 2. luokan tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin Hortenin laivastotelakalta, missä sen köli laskettiin telakkanumerolla 64. Alus laskettiin vesille 7. toukokuuta 1884 ja se otettiin palvelukseen vielä samana vuonna. 
Palvelus.
Vuonna 1914 hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa alus muutettiin miinalaivaksi, jolloin sen aseistusta kevennettiin korvaamalla raskas 26 centtimetrin tykki belgialaisella 120 millimetrin Cockerill QF -tykillä. Kevenemisen seurauksena alus kykeni vastaanottamaan 55 miinaa ja samalla miehistön tarve väheni kymmenellä.
Alus liitettiin toisen maailmansodan alkaessa 2. meripuolustusalueen 2. miinalaivueeseen päällikkönään A. Lea. Saksan hyökättyä Norjaan "Gor" hylättiin 5. toukokuuta 1940 Kjelkenesiin Sognvuonoon, josta saksalaiset valtasivat aluksen. Alus sijoitettiin Saksan laivaston sukellusveneiden emälaivaksi. Saksan antauduttua ja Euroopan sotatoimien päätyttyä alus palautettiin toukokuussa 1945 Norjalle, joka myi sen maaliskuussa 1947 öljyproomuksi Fjeldberk Bruk A/S:lle Hundvågiin.
Alus rekisteröitiin vuonna 1953 "MT Gorinaksi" ja sen omistajaksi tuli vuonna 1957 A/S Transport Stavangerista, joka myi aluksen edelleen helmikuussa 1958 A/B Skeppshjälpille Göteborgiin Ruotsiin. Alus palveli satama-aluksensa Göteborgin satamassa, kunnes se poistettiin rekisteristä vuonna 1960. Aluksen kohtalo tämän jälkeen on jäänyt avoimeksi.
Timo Kallinen

Timo Martti Kallinen (19. toukokuuta 1947 Helsinki – 4. lokakuuta 2013 Hyvinkää) oli suomalainen teatteritaiteen tohtori ja ohjaaja. Hän jäi eläkkeelle Teatterikorkeakoulun lehtorin virasta kesäkuussa 2010. 
Kallisen varhaisempiin teatteripyrintöihin kuului muun muassa Ressun taiteellisen teatterin perustaminen vuonna 1965. Ohjaajaksi hän valmistui Suomen Teatterikoulusta vuonna 1971 ja aloitti opettamisen seuraavana vuonna. 
Poliittiseen toimintaan Kallinen osallistui SKP:n riveissä muun muassa eduskuntavaaliehdokkaana. 
Timo Kallinen oli filosofi Yrjö Kallisen veljenpoika.
Sajaman kansallispuisto

Sajaman kansallispuisto on luonnonsuojelualue Bolivian lounaisosassa . Se sijaitsee Andeilla lähellä Chilen rajaa. Puistoon kuuluu Bolivian korkein vuorenhuippu, 6542-metrinen Nevado Sajama, joka on sammunut tulivuori. Siellä tavataan vikunjoiden ja laamojen laumoja sekä flamingoita.
Puisto on Bolivian vanhin suojelualue. Se perustettiin vuonna 1939 pääasiassa suojelemaan maailman korkeimmalla kasvavaa metsää, "Polylepis tarapacana" -kasvustoa. Bolivia on ehdottanut puistoa myös Unescon maailmanperintöluetteloon.
Puistossa on jäänteitä espanjalaisten tuloa edeltävältä ajalta: luolamaalauksia ja värikkäitä hautarakennuksia, joita kutsutaan nimellä "chullpa".
KNM Tyr (1887)

KNM Tyr oli Norjan laivaston vuonna 1887 vesillelaskettu Gor-luokan 2. luokan tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin Hortenin laivastotelakalta. Se laskettiin vesille 16. maaliskuuta 1887 ja otettiin palvelukseen samana vuonna. 
Palvelus.
Vuodesta 1900 alkaen alus oli reservissä, kunnes se palautettiin palvelukseen vuoden 1905 liikekannallepanossa. Se sijoitettiin 14. huhtikuuta 1910 Norjan laivaston ensimmäisen sukellusveneen "KNM Kobbenin" emälaivaksi, missä tehtävässä se oli vuoden 1913 loppuun. Vuonna 1914 hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa alus muutettiin miinalaivaksi, jolloin aseistusta kevennettiin korvaamalla raskas 26 centtimetrin tykki belgialaisella 120 millimetrin Cockerill-tykillä. Kevenemisen seurauksena alus kykeni vastaanottamaan 55 miinaa ja miehistön tarve väheni kymmenellä. Vuosina 1914–1918 alus oli Oslovuonon suulla aseistettujen kalastusalusten johtoaluksena. Miinanraivauksen päätyttyä se siirrettiin 1. huhtikuuta 1919 reserviin.
Saksan hyökättyä Norjaan "Tyr" hylättiin 20. huhtikuuta 1940 Skorpoon Hardangerinvuonoon, josta saksalaiset valtasivat aluksen. Saksan antauduttua ja Euroopan sotatoimien päätyttyä alus palautettiin toukokuussa 1945 Norjalle, joka myi sen samana vuonna.
Zafar Futehally

Zafar Rashid Futehally (19. maaliskuuta 1920 Andheri – 11. elokuuta 2013) oli intialainen luonnontutkija ja luonnonsuojelija.
Futehally opiskeli taloustieteitä St. Xavier’s Collegessa Bombayssa. Valmistuttuaan hän työskenteli Dynacraft Machine Companyssa vuodesta 1942 alkaen. Se oli perheyhtiö, jota johtivat hänen veljensä ja serkkunsa. Futehally on kaukaista sukua Salim Alille. Hänen puolisonsa Laeeq Futehally on Alin sisaren- tai veljentytär. Heidän kaksi lastaan, tyttäret Zahida ja Shama, ovat kirjailijoita. Vuonna 1973 Futehally muutti Bangaloreen.
Futehally perusti vuonna 1959 "Newsletter for Birdwatchers" -nimisen, vuosittain ilmestyvän lintutieteellisen lehden. Hänet nimitettiin Bombay Natural History Societyn kunniapuheenjohtajaksi. Vuonna 1965 Futehally organisoi IUCN:n kokouksen New Delhissä, hänet valittiin järjestön johtokuntaan 1966 ja varapuheenjohtajaksi 1969. Hän osallistui useisiin IUCN:n järjestämiin kampanjoihin, ja hänelle myönnettiin useita kunnianosoituksia. Toimiessaan muun muassa WWF:ssä hänellä oli suora yhteys silloiseen pääministeriin Indira Gandhiin.
Futehally kirjoitti useita kansantajuisia lehtiartikkeleita. Vuonna 2007 hän toimitti ja julkaisi intialaisten lintuharrastajien antologian "India through its birds".
Tervon varalaskupaikka

Tervon varalaskupaikka sijaitsee Tervon kunnassa seututie 551:llä noin kaksi kilometriä kunnan keskustasta Karttulaan päin. Varalaskupaikan pituus on noin kolme kilometriä. Tervon varalaskupaikka on osa Suomen maantietukikohtien järjestelmää.
Luettelo Jussi-palkintojen jakopaikoista

Tämä on luettelo Jussi-palkintojen jakopaikoista. Jussi-palkintoja on jaettu vuodesta 1944 lähtien. Järjestäjänä toimi vuoteen 1962 asti Elokuvajournalistit-yhdistys. Vuodesta 1963 eteenpäin palkinnon on jakanut Filmiaura.
KNM Æger (1893)

KNM Æger oli Norjan laivaston 2. luokan tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin laivastontelakalta Hortenista ja se laskettiin vesille 1. heinäkuuta 1893. Se poikkesi muista Norjan laivaston tykkiveneistä 1,5 tuuman panssarikantensa vuoksi.
Palvelus.
Alus oli luokiteltu sluupiksi ennen käytöstä poistamistaan vuonna 1932. Alus myytiin kaksi vuotta myöhemmin.
Eddie Redmayne

Edward John David ”Eddie” Redmayne (s. 6. tammikuuta 1982) on brittiläinen Oscar-palkittu näyttelijä ja malli, joka on näytellyt muun muassa elokuvissa "My Week with Marilyn" (2011), "Les Misérables" (2012), "Kaiken teoria" (2014), "Tanskalainen tyttö" (2015) ja "Ihmeotukset ja niiden olinpaikat" (2016). "Kaiken teoriasta" hänet palkittiin parhaan miespääosan Oscarilla, Golden Globella, Baftalla ja SAG-palkinnolla. Hän voitti parhaan miessivuosan Tony-palkinnon vuonna 2010 esiintymisestään näytelmässä "Red". Hän on myöhemmin katunut esiintymistään "Tanskalainen tyttö" -elokuvassa, koska Redmaynen mielestä elokuvan pääosassa olisi pitänyt olla transsukupuolinen henkilö esittämässä elokuvan transsukupuolista protagonistia.
Yksityiselämä.
Redmayne meni naimisiin Hannah Bagshawen kanssa 15. joulukuuta 2014. Heidän esikoisensa Iris Mary syntyi kesäkuussa 2016. Parin toinen lapsi, Luke Richard, syntyi maaliskuussa 2018.
Hangon laajentamissuunnitelma

Hangon laajentamissuunnitelma tarkoittaa Neuvostoliiton operatiivista suunnitelmaa hyökätä Hangon sotilastukikohdasta sen ympäristöön Tammisaareen ja Padvamaalle varmistaen näin sivustat laajempaa operaatiota varten. Tällä tarkoitettiin hyökkäystä Suomen mantereelle välirauhan aikana 1940–1941 tukikohdan kautta.&lt;ref name="manninen/119"&gt; Manninen 2008: s. 119. &lt;/ref&gt;
Hangon tukikohdan komentaja kontra-amiraali S.F. Belusov hahmotteli perussuunnitelman elokuussa 1940 suhteuttaen ne Neuvostoliiton Itämeren laivaston kokonaissuunnitelmaan. Itämeren laivaston yleissuunnitelma puolestaan valmistui 1. syyskuuta 1940. Yleissuunnitelman Hangon laajentamissuunnitelma perustui tilanteeseen, jossa Suomi olisi talvisodan tapaan yksin tai korkeintaan Ruotsin tukema. Tällöin Itämeren laivaston tehtävänä oli yhteyksien katkaisu Itämerellä, Pohjanlahdella ja Suomen saaristossa. Belusov olikin pahoillaan, ettei talvisodassa ollut kyetty hyökkäämään Ahvenanmaalle, koska kuljetusaluksia ei ollut käytettävissä tarpeeksi. Näiden varmistusten jälkeen Hangosta voitiin tällöin hyökätä sisämaahan. Tämän hyökkäyksen edellytettiin puolestaan toteutettavan Leningradin sotilaspiirin saamien ohjeiden mukaan yhdessä Viipurista länteen tapahtuvan hyökkäyksen kanssa. Hangon lounaisrintaman ja Viipurin kaakkoisen rintaman oli tarkoitus luoda myös pohjoinen rintama Sallan kohdalle, joka katkaisisi Suomen. Syksyllä 1940 muutettiinkin joukkojen johto-organisaatiota maasodankäyntiä silmällä pitäen, kun Hangossa sijaitsevat joukot siirrettiin Itämeren laivastosta Leningradin sotilaspiirin alaisuuteen.
Poi

Poi on havaijinkielinen sana, joka tarkoittaa polynesialaista perusruokaa, joka valmistetaan taaro-kasvin () mukulasta. Poi valmistetaan muhentamalla keitetty tai höyrytetty mukula hyvin sakeaksi nesteeksi. Muhentamisen aikana siihen lisätään vettä ja vielä juuri ennen syömistä, jotta sille saadaan haluttu koostumus, joka voi olla nestemäinen tai taikinamainen (sitä voidaan sanoa "kahden sormen" tai "kolmen sormen poiksi" sen mukaan, montako sormea koostumuksesta riippuen tarvitaan sitä syödessä). 
Taarosta valmistettua poi-ruokaa ei pidä sekoittaa seuraaviin: 
Poita käytetään myös maidon korvikkeena maitoallergisille.
KySat

KySat-1 oli Kentucky Space-konsortion kehittämä 1U-kokoinen CubeSat (1kg), jonka laukaisu epäonnistui 4. maaliskuuta 2011 Taurus-kantoraketilla. Satelliitin suunniteltu toiminta-aika oli 18-24 kuukautta. 
Satelliittikonsortiossa on useampi kentuckyläinen yliopisto. Numero viittaa siihen, että konsortio aikoo tehdä useampia satelliitteja.
Columella

Lucius Junius Moderatus Columella (4 jaa. Gades, Hispania Baetica – noin 70 jaa.) oli hispanialaissyntyinen roomalainen kirjailija. Tarantosta löydetyn piirtokirjoituksen mukaan Columella palveli tribuunina legio VI Ferratassa, joka oli sijoitettu Syyriaan. 
Armeijauransa jälkeen Columella ryhtyi maanviljelijäksi. Hän omisti suuria maa-alueita Italiassa. Hänen 12-osainen teoksensa "Res rustica" ('Maataloudesta') on säilynyt kokonaan, ja se on nykyisin tärkein roomalaisen maatalouden lähde yhdessä Cato vanhemman ja Varron teosten kanssa, joita hän toisinaan siteeraa. Teoksessa hän valitti, että Italian suurmaatiloja hoidettiin huonosti, eivätkä italialaiset maataloustuotteet siksi kyenneet kilpailemaan laadussa provinssien tuotteiden kanssa. Teossarjan kymmenes osa oli alun perin tarkoitettu sen viimeiseksi, ja sen Columella kirjoitti Vergiliuksen kunniaksi heksametrilla. Hänen toinen pienempi, puita käsittelevä teoksensa ("De arboribus") on myös säilynyt.
Vesa Ruotsalainen

Vesa Ruotsalainen (s. 13. huhtikuuta 1966 Imatra) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi SM-liigaurallaan yhteensä 460 runkosarjaottelua tehoin 37+52=89. Jäähyminuutteja kertyi 450. Ruotsalainen edusti SM-liigassa Saimaan Palloa, KooKoota ja Kalevan Palloa. Parhaiten hänet muistettaneen SaiPasta, jossa Ruotsalainen on I-divisioonaottelut mukaan lukien joukkueen seurahistorian eniten jäähyminuutteja kerännyt pelaaja 567 minuutillaan. SaiPassa 429 runkosarjaottelua pelannut Ruotsalainen on myös joukkueen eniten otteluita pelannut puolustaja sekä viidenneksi eniten otteluita pelannut pelaaja.
Ura.
Ruotsalainen oli Imatran Ketterän kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä jo 16-vuotiaana kaudella 1982–1983, jolloin Ruotsalainen pelasi 19 I-divisioonan runkosarjaottelua tehoin 3+3=6. Kahden siellä vietetyn kauden jälkeen hän siirtyi kaudeksi 1984–1985 SM-liigaan ja SaiPan joukkueeseen. Tulokaskausi toi 18-vuotiaalle Ruotsalaiselle 34 ottelussa tehot 3+1=4. Hänen toisen kautensa 1985–1986 päätteeksi SaiPa putosi I-divisioonaan. Ruotsalainen kuitenkin pelasi joukkueen I-divisioonavuodet 1986–1988 ja oli nostamassa SaiPaa takaisin SM-liigaan jälkimmäisen kauden 1987–1988 päätteeksi. Hän pelasi joukkueessa myös nousukauden 1988–1989, joka toi Ruotsalaiselle tehoilla 11+15=26 hänen yhden kauden piste-ennätyksensä SM-liigassa. Hän oli SaiPan tehokkain puolustaja.
Kaudeksi 1989–1990 Ruotsalainen siirtyi KooKoohon. Joukkue putosi kauden päätteeksi I-divisioonaan, mutta Ruotsalainen jatkoi SM-liigauraansa KalPassa, jonne hänet hankittiin korvaamaan HPK:hon lähtenyt Timo Kulonen. KalPassa Ruotsalaisen kausi 1990–1991 päättyi SM-hopeaan ja hän edusti joukkuetta vielä seuraavat kolme kautta. Niiden jälkeen Ruotsalainen palasi kaudeksi 1994–1995 SaiPaan pelaamaan I-divisioonaa. Hän oli tehoilla 12+23=35 koko sarjan puolustajien pistepörssin kolmas Kajaanin Hokin Vjatšeslav Kulpinin ja Kalajoen Junkkareiden Róbert Pukalovičin jälkeen. Kaudella 1995–1996 Ruotsalainen oli SaiPan toiseksi tehokkain puolustaja tehoilla 9+16=25 puolustajien pistepörssinkin voittaneen Kai Tervosen jälkeen. Hän itse sijoittui puolustajien pistepörssissä kahdeksanneksi. Ruotsalainen kuitenkin voitti kevään 1996 pudotuspelien pistepörssin tehoilla 1+8=9. Hän oli kauden päätteeksi nostamassa SaiPaa takaisin SM-liigaan.
Ruotsalainen edusti SaiPaa liiganousun jälkeen vielä neljä kautta vuoteen 2000 saakka. Hän pelasi viimeisellä kaudellaan 1999–2000 vain kymmenen runkosarjaottelua polven rustovaurion takia, joka päätti Ruotsalaisen uran tammikuussa 2000.
Maajoukkue.
Ruotsalainen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1985 ja 1986.
Jani Meriläinen

Jani Meriläinen (s. 18. heinäkuuta 1974 Rovaniemi) on entinen jalkapallomaalivahti, joka toimii tällä hetkellä FC Inter Turun InterAction-johtajana. 
Rovaniemen Palloseuran kasvatti Meriläinen debytoi kasvattajaseurassaan Veikkausliigassa kaudella 1992 Mikkelin Palloilijoita vastaan. Seuraavan liigaottelunsa hän pelasi kuitenkin vasta 1997, jolloin hän alkoi saada enemmän RoPS:ssa peliaikaa. Kaudeksi 2001 Meriläinen siirtyi Turkuun FC Interiin, jossa hän tuolloin pelasi 20 liigaottelua. Kaudella 2002 liigaminuutteja ei kuitenkaan kertynyt Interissä, vaan hän siirtyi Kotkaan KooTeePeehen 2003.
Vuonna 2004 Meriläinen palasi Turkuun, jossa hän toimi Interin maalivahtivalmentajana ja joukkueenjohtajana kauden 2020 päättymiseen asti. Hän on toiminut myös Suomen poikamaajoukkueiden valmennuksessa ja Palloliiton läntisen alueen maalivahtivalmentajien kouluttajana vuodesta 2016 asti. 
Hänen valmentajauransa saavutuksiin kuuluvat Veikkausliigan mestaruus 2008, Suomen Cupin voitto 2009 ja Liigacupin voitto 2008 Interissä. Meriläinen on valittu jalkapallotoimittajien Pallo-Koplan liigatähdistöjoukkueen koplajohtajaksi vuosina 2008, 2012 ja 2021.
Meriläinen pelasi myös urallaan myös 21 futsalmaaottelua Suomen paidassa. Hänet valittiin vuoden futsalpelaajaksi Suomessa kaudella 2003–2004.
Uskonnoton etiikka

Uskonnoton etiikka on etiikkaa, jonka mukaan moraali ja etiikka ovat inhimillistä alkuperää.
Historia.
Ateismin historian yhteydessä mainitaan usein antiikin ajattelija Epikuros ja epikurolaisuus. Useat valistusajan ajattelijat arvostelivat uskontoa. Paroni d’Holbach katsoi teoksessaan "Systéme de la Nature" (1770), että jos ihmiset ymmärtävät itsensä oikein luonnon osana, he voivat oppia että onnellisuus saavutetaan elämällä rauhassa ja sopusoinnussa toisten kanssa.
Ateismi järjestäytyi länsimaissa 1800-luvulla ateistien, vapaa-ajattelijoiden ja humanistien yhdistyksinä. Vapaa-ajattelijain maailmanliiton kongressien julkilausumien mukaan vapaa-ajattelijat pyrkivät hyvyyteen etiikan ja oikeudenmukaisuuteen yhteiskunnallisen työn avulla. Kansainvälisen humanistiliiton määritelmän mukaan ”humanismi on demokraattinen ja eettinen elämänasenne, joka katsoo että ihmisellä on oikeus ja velvollisuus antaa omalle elämälleen merkitys ja muoto. Se puolustaa inhimillisempää yhteiskuntaa etiikalla, joka perustuu inhimillisiin ja muihin luonnollisiin arvoihin käyttäen inhimillisiä kykyjä järjen ja vapaan tutkimuksen ilmapiirissä.”
Sekulaari etiikka.
Etiikassa tutkitaan moraaliin liittyviä kysymyksiä kuten eettisen toiminnan periaatteita, oikeaa ja väärää sekä hyvää elämää. Moraalinormien määrittämistä kutsutaan normatiiviseksi etiikaksi. Normatiivisen etiikan tunnetuimmat suuntaukset jaetaan tavallisesti kolmeen luokkaan: velvollisuusetiikka, seurausetiikka ja hyve-etiikka.
Uskontoriippumattoman käsityksen mukaan moraalikäsitykset heijastavat ihmisten yhteisöllistä elämää. Pascal Boyerin mukaan ihmisillä on taipumus tulkita sisäsyntyiset moraaliset käsityksensä yliluonnollisten toimijoiden aiheuttamiksi. Hänen mukaansa lapsille moraaliset käsitykset syntyvät luonnollista tietä ilman mielleyhtymiä yliluonnollisiin toimijoihin. Boyerin mukaan uskovien ihmisten moraalikäsityksiin vaikuttavat enemmän muiden ihmisten kanssa jaetut käsitykset, kuin heidän uskontojensa viralliset opit. Uskonnottomat ovat puolustaneet sekulaaria etiikka muun muassa sillä perusteella, että jos henkilö kasvaa uskovaksi ja samastaa moraalin uskontoon, hylätessään uskonnon hän saattaa hylätä myös yhteisöllisen moraalin.
2010-luvulla on tehty tutkimuksia ateistien arvoista eri maissa. Niiden mukaan ateistit eivät suuresti poikkea arvoiltaan muusta väestöstä. Ateistit arvostavat muun muassa vapautta, tasa-arvoa, hyväntahtoisuutta, myötätuntoa ja perhettä. Useat vastaajat ovat korostaneet tieteellisen ajattelun ja inhimillisten arvojen merkitystä elämänkatsomukselleen. Osa ihmisistä kokee näiden liittyvän kulttuurisesti ateismiin. Useissa vastauksissa on mainittu elämän rajallisuuden ja nykyhetken arvostaminen. Koska ihmisellä on vain yksi elämä, siitä kannattaa tehdä mahdollisimman hyvä esimerkiksi ”toimimalla toisten hyväksi sekä suojelemalla luonnonympäristöä tuleville sukupolville.” Muun muassa filosofi Ilkka Niiniluodon mukaan tietoisuus yksilön elämän äärellisyydestä ja sitä seuraavan kuoleman lopullisuudesta on perustava tekijä, joka tekee elämästä ainutlaatuisen vastuullisen ja arvokkaan.
Keinumorsian

Keinumorsian on Valentin Vaalan ohjaama mustavalkoinen suomalainen elokuva vuodelta 1943. Elokuva perustuu Lauri Haarlan kansannäytelmään "Keinu-morsian", jonka kantaesitys oli Turun Työväen Teatterissa 21. helmikuuta 1942. Elokuva oli 33-vuotiaan Vaalan kahdeskymmenes ohjaus.
Elokuvan aikajännettä laajennettiin käsikirjoitusvaiheessa kattamaan koko vuosi. Maatalon töiden kuvauksia tehtiin Urjalassa. Pääkuvaaja oli Eino Heino, jonka erityisalaa ovat olleet maisemakuvat, mutta tässä elokuvassa niitä kuvasi Aimo Jäderholm, joka kertoo siitä muistelmissaan "Kultainen kamera". Tieto ei ollut kantautunut kriitikko Paula Talaskivelle, joka arvostelussaan kiitteli Heinon kuvaamaksi luulemaansa maisemakuvausta. Tukkisavotan ulkokuvat ovat peräisin aiemmasta Suomi-Filmin lyhytelokuvasta vuodelta 1939.
Tarina.
Elokuva kertoo myllyrengin ja maalaistalon tyttären kivikkoisen rakkaustarinan. Isälle renki ei kelpaa tyttären sulhaseksi, ja renki saa lähteä muualle. Tytär naitetaan vanhempien hyväksymälle varakkaalle vanhemmalle miehelle. Renki palaa töihin entisen morsiamensa taloon, mutta aviomies ei tunnista häntä.
Arviot.
Aikalaiskriitikoiden arvioissa vaikutti taustalla tuore teatteriesitys. Vertailussa elokuva sai sekä kiitosta että moitteita. Nimimerkki -torni- (Ilta-Sanomat) kirjoittaa: ”Teatteri kuultaa kautta linjan elokuvan läpi”, ja lisää, että näytelmä ”ei ole ollut mikään erikoisen kiitollinen elokuvattava”. Olavi Veistäjä (Aamulehti) taas piti elokuvaa ”oivallisena näytteenä siitä, miten näytelmästäkin voidaan muovata filmi, joka ei ole elokuvattua teatteria”.
Monet totesivat että elokuva oli Vaalan kahdeskymmenes mutta ei kuitenkaan hänen parhaimpiaan, muun muassa Paula Talaskivi, (Helsingin Sanomat), ja samaa mieltä oli Hans Kutter (Hufvudstadsbladet). 
Televisioesityksen yhteydessä 1982 Markku Tuuli (Katso) arvioi: ”Filmi on kestänyt aikaa paremmin kuin monet muut raskaammalla paatoksella toteutetut maalaisdraamat.”
Eräs 2000-luvun kriitikko näkee pariutumisriiteistä kertovassa elokuvassa mielenkiintoista eroottista kuvasymboliikkaa, joka kuitenkin on hienostuneempaa kuin Teuvo Tuliolla.
Norjan laivaston tykkiveneet

Norjan laivaston tykkiveneet listaa Norjan laivastossa palvelleet tykkiveneet.
Yhdistyneen kuningaskunnan, Ranskan ja Yhdysvaltojen aloittaessa rautarunkoisten alusten valmistamisen 1850-1860 puurunkoiset alukset tulivat palveluskelvottomiksi. Norjan kuninkaallinen laivasto siirtyi samalla tykkiveneaikaan. Vuoden 1855 laivastosuunnitelma esitti kahdentoista höyrykäyttöisen tykkiveneen valmistamista. Alukset jaettiin kolmeen eri luokkaan.
Vuoden 1877 laivastosuunnitelmassa oli kaksitoista ensimmäisen luokan, 24 toisen luokan ja 46 kolmannen luokan tykkivenettä. Budjettivarat eivät kuitenkaan mahdollistaneet suunnitelman toteuttamista ja sitä supistettiin seuraavien vuosien aikana, minkä lisäksi alusten ominaisuuksia rajattiin. Laivaston hankintoja supisti vielä lisää laivasto- ja armeijaministeriöiden yhdistäminen 1884 puolustusministeriöksi, jolloin samalla puolustushankinnat siirtyivät maavoimia suosivaksi.
1. luokan tykkiveneet.
Ensimmäisen luokan tykkiveneiden tuli omata hyvät merenkulkuominaisuudet, jotta ne kykenisivät toimimaan Norjan pohjoisilla aluevesillä. Ainoastaan neljä valmistettiin ja nekin olivat kaikki keskenään erilaisia.
2. luokan tykkiveneet.
Vuosina 1874-1887 valmistui Carljohansvernin telakalla Hortenissa seitsemän toisen luokan tykkivenettä.
3. luokan tykkiveneet.
Norjan laivastolle valmistettiin vuosina 1840-1845 47 tykkisaloppia, minkä lisäksi vanhoja saloppeja kunnostettiin. Alusmalli oli käytössä jo Napoleonin sodissa. Kahdeksantoista tykkisaloppia muutettiin kolmannen luokan tykkiveneeksi ja loput näistä vanhentuneista aluksista romutettiin.
Muutotyöt tehtiin 1872-1883, joiden aikana aluksiin asennettiin kaksi höyrykonetta. Näiden yhteisteho oli noin 70 hevosvoimaa ja niiden avulla alusten nopeus oli noin 6-8 solmua. Alukset aseistettiin yhdellä 17 senttimetrin rihlatulla suustaladattavalla kanuunalla. Aluksen miehistöön kuului 19 miestä.
3. luokan tykkiveneet olivat:
Kulttuurikeskus Karjalantalo

Kulttuurikeskus Karjalantalo on Joensuun keskustassa Ilosaaressa toimiva rytmimusiikin keskus. Keskus avattiin 11. helmikuuta 2011. Keskus sisältää Joensuun Popmuusikoiden klubi- ja ravintolatoiminnan ja Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulun pop-jazz- ja kansanmusiikin opetuksen.. Lisäksi talossa on ravintola.
Joensuun Popmuusikoiden perustama Joensuun Töminä osakeyhtiö vuokrasi keskusta varten huhtikuussa 2010 Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiöltä (KKES) Karjalantalon. Talon koko toiminta siirtyi vuoden 2011 alussa Joensuun Popmuusikot ry:n hallintaan. Aikaisemmin talossa toimi ravintola Puukello ja KKES, ja talo oli erilaisten kokousten, juhlien ja tapahtumien pitopaikka.
Kerubi.
Keskuksessa on neljä Ravintola Kerubi -nimellä toimivaa kokonaisuutta: Kerubin Keittiö, Kerubin Sali, Kerubin Kellari ja keväällä 2011 avautuva Kerubin Terassi. Kerubi-nimi on perua Joensuussa aikaisemmin toimineesta rokkibaarista.
Ammattikorkeakoulu.
Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulun musiikinkoulutusohjelman toimintaa varten on opetustiloja, kokoustiloja, äänieristettyjä treenikämppiä ja soittoluokkia.
KNM Sleipner (1877)

KNM Sleipner oli Norjan laivaston vuonna 1877 vesillelaskettu 1. luokan tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin Hortenista laivastontelakalta, missä köli laskettiin telakkanumerolla 56. Alus laskettiin vesille 7. elokuuta 1877.
Palvelus.
Alus modernisoitiin vuonna 1900, jolloin sen mastot ja takilointi poistettiin. Valmistuttuaan se siirrettiin kadettien koululaivaksi, jona se palveli vuoteen 1915. Alus siirrettiin majoitustilaksi ja edelleen vuonna 1921 varastoksi laivaston ilmavoimille.
Alus poistettiin lopullisesti palveluksesta vuonna 1932 ja se myytiin romutettavaksi vuonna 1935.