Sukupuoli-identiteetti

Sukupuoli-identiteetti tarkoittaa yksilön käsitystä omasta sukupuolestaan ja on keskeinen osa sukupuolen itsemäärittämistä. Ihminen alkaa identifioitumaan yleensä viiden tai kuuden vuoden ikään mennessä vain yhden (sosiaalisen) sukupuolen (engl. "gender") edustajiin. Ihmisen sukupuoli-identiteetti ei näy suoraan ulospäin, mutta ihminen ilmaisee sukupuoli-identiteettiään usein näkyvällä tavalla. Sukupuoli-identiteetti ei määritä seksuaalista suuntautumista.
Yleistä.
Jokaisella ihmisellä on yksilöllinen sukupuoli-identiteetti, joka on muotoutunut biologisten, psyykkisten, kulttuuristen, kasvatuksellisten ja sosiaalisten tekijöiden seurauksena. Noin 99 prosentilla täysi-ikäisistä ihmisistä sukupuoli-identiteetti vastaa biologista sukupuolta, eli se on joko mies tai nainen. Niitä, jotka eivät identifioidu kumpaankaan sukupuoleen, kutsutaan muunsukupuolisiksi. Biologisen sukupuolen ja sukupuoli-identiteetin ristiriitaa kutsutaan transsukupuolisuudeksi. Se voi johtaa sukupuolidysforiaan. Brittiläisessä aineistossa 0,3–0,6 prosenttia väestöstä identifioituu biologisesta sukupuolesta poikkeavaan sukupuoleen.
Sukupuoli-identiteetin käsitteen teki tunnetuksi psykologi John Money 1960-luvulla. Moneyn teorian mukaan lapsi omaksuu tytön tai pojan sukupuoli-identiteetin vähän yli kahden vuoden ikään mennessä. Lapsen ja nuoren sukupuoli-identiteetti on kuitenkin usein vakiintumaton, ja mahdollinen vastakkaiseen sukupuoleen identifioituminen häviää 80 prosentilla lapsista murrosikään tultaessa. Vastakkaiseen sukupuoleen identifioituminen lapsuusiässä ennustaa vahvemmin homoseksuaalisuutta kuin pitkäaikaista sukupuoliristiriitaa.
Biologiset selitykset.
Yhdysvaltalaisen endokrinologisen järjestön Endocrine Societyn mukaan huomattava tieteellinen todistusaineisto osoittaa, että sukupuoli-identiteetin taustalla on kestävä biologinen elementti. Sen tarkkoja mekanismeja ei kuitenkaan tunneta. Sukupuoli-identiteetin vaihtuminen ei näytä voivan tapahtua mistään ulkoisista syistä. Yleensä tiede pyrkii vedenpitävyyteen tekemällä väittämistä falsifioitavissa olevia. Sukupuoli-identiteetti on tästä falsifioitavuuden puutteesta johtuen objektiivisen tieteen näkökulmasta hankala. Se ei tule samalla tavalla ilmeiseksi kuin henkilön seksuaalinen suuntautuminen. Tiede on paikantunut sukupuoli-identiteetin perustan aivojen hypotalamukseen. Perusajatus on se että sekä sukupuoli-identiteetti että seksuaali-identiteetti sijaitsevat vierekkäin hypotalamuksessa biologisesti koodattuina seikkoina. Koko luonnontieteellinen ajattelu perustuu siihen tosiasiaan, että naarailla ja koirailla on sukupuolisesti erilaistuneet hypotalamukset. Hypotalamuksessa sijaitsee INAH3-niminen osa, joka on transsukupuolisilla koetun sukupuolen mukainen. Se saattaa kuitenkin olla vain yksi osa laajempaa aivojen verkostoa joka luo kokemuksen sukupuoli-identiteetistä. Tieteilijät eivät siis pysty rajaamaan syytä vain tähän yhteen kohtaan, vaan kyse voi olla jostakin koko aivojen laajuisesta asiasta.
Ihmisen sukupuoli-identiteetillä ei ole vastinetta eläinmaailmassa, eikä sitä voida tutkia eläimillä.
Syrjintä sukupuoli-identiteetin perusteella.
Koska muut ihmiset eivät näe henkilön sukupuoli-identiteettiä, väittämä siitä että jotakuta syrjitään sukupuoli-identiteetin perusteella ei ole yksiselitteinen. Sukupuolen ilmaisu kuitenkin usein seuraa sukupuoli-identiteettiä. Se tarkoittaa, että sukupuoli-identiteetistä ei saa välttämättä vihiä jos kykenee piilottamaan sen sukupuolen ilmaisusta. Syrjintä johtuu siis sukupuolen ilmaisusta, joka tuo esille sukupuoli-identiteettiä.
Vaikutukset seksuaaliseen suuntautumiseen.
Sukupuoli-identiteetti ei määritä seksuaalista suuntautumista, mikä tarkoittaa että henkilö voi olla seksuaaliselta suuntautumiseltaan mitä tahansa. Se kuitenkin vaikuttaa siihen perspektiiviin josta henkilö katsoo seksuaalista suuntautumista. Jos henkilöllä on naisen sukupuoli-identiteetti, hän pitää suhdetta naisen kanssa lesbosuhteena. Toisaalta henkilö ajattelee, että kun hän on miehen kanssa, hän ei ole homoseksuaali vaan heteroseksuaali. Tieteilijät merkitsevät sukupuoli-identiteetin vuoksi ihmisen gynefiiliseksi (naisista kiinnostunut) tai androfiiliseksi (miehistä kiinnostunut). Biologinen mies kenellä on naisen sukupuoli-identiteetti ei identifioidu homomieheksi, eikä sen myötä tule homomieheksi identifioitumisen sisältämää kokemusta kuulumisesta homojen yhteisöön. Se perustuu siihen että seksuaali-identiteetit ovat sosiaalisesti ja kulttuurisesti rakennettuja. Transnaisten ja homomiesten yhteiskunnalliset tavoitteet eivät ole edes yhtenäisiä, koska he eivät kuulu samaan joukkoon.
Biseksuaalisuus on sukupuoli-identiteetin ansiosta tutkijoiden kiinnostuksen kohde, mutta tutkimus on vasta aluillaan eikä siitä vuonna 2018 pystytä sanomaan juuri mitään. Panseksuaalisuus saattaa olla henkilölle ajatuksen arvoista, kun se huomioi sukupuoli-identiteetin siten kuin henkilö sen omalta kohdaltaan osaa ajatella. Erilaisia oletuksia tutkijoilla on kuitenkin siitä, että sukupuoli-identiteetti saattaa kasvattaa bi-/panseksuaalisuutta tällaisten henkilöiden osaksi; aihetta ei lähdettäisi erikseen ajattelemaan, ellei siihen liittyisi jotakin tällaista hetero-oletusta rikkovaa taipuvaisuutta. Vuonna 2021 transsukupuolisten seksuaalisuudesta tehty katsaus pyrki täsmentämään miten seksuaalisuutta edes mitattaisiin, kun vaihtoehdot ja kysymykset ovat poissulkevia. Yleensä kaikenlaisissa tutkimuksissa on selvitetty tiettyä seksuaali-identiteettiä.