tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
OTRS

OTRS () on lyhenne ilmaiselle, avoimeen lähdekoodiin (Open source) perustuvalle lupien pyytämisjärjestelmälle. Se on osa saksalaisen, Linux-ytimeen pohjautuviin ratkaisuihin keskittyvän, voittoa tuottamattoman, vuonna 2003 perustetun Open Source Business Alliance -yhteenliittymän tuottamia ohjelmistoja. 
Käytännössä esimerkiksi Wikipediassa tai Wikimedia Commons -tiedostopalvelussa järjestelmä tarkoittaa, että vapaaehtoiset käyttäjät tarkastavat kuvien käyttöön saatuja lupia. Wikimedia lopetti palvelun käyttämisen vuonna 2021 ja siirtyi toiseen palveluun.
Järjestelmän omistama yritys OTRS AG ilmoitti helmikuussa 2021, että yhteisöille suunnattua versiota ei enää tueta.
Guns and Horses

”Guns and Horses” on brittiläisen laulaja-lauluntekijä Ellie Gouldingin kappale hänen debyyttialbumiltaan, "Lights". Kappale julkaistiin 16. tammikuuta 2010 albumin kolmantena singlenä. 
Musiikkivideo.
"Guns and Horses" -musiikkivideon on ohjannut Petro ja se on kuvattu Los Angelesin Griffith Parkissa maaliskuussa 2010. Video julkaistiin YouTubessa Gouldingin Vevo-kanavalla 12. huhtikuuta 2010. Videolla Goulding kävelee metsässä löytäen samalla mies- ja naissotilaita sekä hevosia. Kertosäkeitten aikana sotilaat toimivat taustatanssijoina. Naissotilaat ovat pukeutuneet sotilastyylisiin trikoisiin. Miessotilaat ovat pukeutuneet muuten samoin, mutta heillä ei ole trikoita. Gouldingilla on yllään ruudullinen paita sekä legginsit.
Samantha Cristoforetti

Samantha Cristoforetti (s. 26. huhtikuuta 1977 Milano) on italialainen ESA:n avaruuslentäjä. Hän on myös kapteeni ja lentäjä Italian ilmavoimissa sekä insinööri. 
Cristoforettista tuli ensimmäinen italialainen naispuolinen avaruuslentäjä, kun 23. marraskuuta 2014 Sojuz TMA-15M laukaistiin Kansainväliselle avaruusasemalle. 
Cristoforetti valittiin ESAn avaruuslentäjäksi toukokuussa 2009. Osallistuminen ensimmäiselle varsinaiselle lennolle julkaistiin 3. heinäkuuta 2012.
Varanopidae

Varanopidae on sukupuuttoon kuollut nisäkkäitä edeltäneisiin synapsideihin kuuluva heimo. Heimo kuuluu kladiin Eupelycosauria, ja se on yksi niin sanottujen ”pelykosaurien” ryhmistä. ”Pelykosaureja” ei pidetä enää oikeana luokitteluna, sillä ne eivät ole toistensa lähimpiä sukulaisia vaan vain synapsideja jotka eivät kuulu terapsideihin. Varanopidae-heimon synapsidit elivät kivihiilikauden lopulla ja permikaudella.
Heimon eläimet olivat sopeutuneet pitkien jalkojensa ansiosta avaoimeen maastoon. Ne olivat melko pieniä, ulkonäöltään hieman nykyisiä varaaneja muistuttavia petoeläimiä, mutta eivät niiden lähisukulaisia. Suurin Varanopidae heimoon kuuluva eläin "Watongia" oli noin 2 metriä pitkä. Varanopidae-synapsideilla oli pitkä kallo ja suippo kuono. Silmät olivat selvästi sivuilla ja hampaat olivat käyrät. Heimon Varanopidae suhteesta muihin synapsideihin on ollut epäselvyyttä, mutta todennäköisesti tämä heimo on läheisempää sukua heimoille Sphenacodontidae ja Ophiacodontidae kuin Caseasaurialle. Varanopidae heimoon kuuluivat viimeiset ”pelykosaurit”, jotka hävisivät permikauden keskimmäisen epookin, Guadalupen lopussa.
Luokittelu.
Fylogenia.
Fröbisch, J., Schoch, R.R., Müller, J., Schindler, T., &amp; Schweiss, D. 2011 (Muut paitsi Caseasauria tutkimuksen kladogrammista, Caseasauria tekstiosasta):
Ristijärven kirkko

Ristijärven kirkko on Ristijärvellä sijaitseva puinen tornillinen ristikirkko, joka rakennettiin Intendentinkonttorin Gustaf af Sillénin piirustusten pohjalta vuosina 1806–1807. Tasavartisen kirkon ristikeskuksessa on nelikulmainen torni, alttaripäädystä ulkonee matalampi sakasti. Tornissa on telttakatto, sakaroissa ulkokatteena aumakatto ja sisäkatteena seinien luota pyöristetyt tasakatot. Kirkkoa on korjattu vuosina 1853, 1878, 1881, 1954–1955 sekä 2016-17. Kirkon pinta-ala on 300 neliömetriä ja istumapaikkoja siellä on 430 hengelle.
Kirkon aiemmat 21-äänikertaiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas vuonna 1956. Uudet Sotkamon Urkurakentajien valmistamat 22-ääniset urut vihittiin käyttöön vuonna 2011. Alttaritaulu "Ristiinnaulittu" on Toivo Tuhkasen vuonna 1956 maalaama. Vanha samanniminen alttaritaulu, jonka maalasi vuonna 1807 oululainen Carl Petter Elftröm, on kirkon kuorissa. Kirkon kellot oli alun perin tarkoitus sijoittaa torniin, mutta erillinen kellotapuli rakennettiin vuonna 1840 Jaakko Kuorikosken johdolla. Tapulissa oleva isompi, alun perin Tukholmassa vuonna 1831 valettu kello halkesi vuonna 1948 ja valettiin uudelleen Ykspihlajassa. Toinen pienempi kello on valettu Juankoskella vuonna 2007. Kirkkopihan sankarihautausmaalla on 125 hautaa.
Otto Kahn

Otto Hermann Kahn (21. helmikuuta 1867 Mannheim – 29. maaliskuuta 1934 New York) oli saksalais-amerikkalainen pankkiiri, taiteen keräilijä, mesenaatti ja filantrooppi. Erityisesti hänet tunnetaan New Yorkin Metropolitan-oopperan kehittäjänä ja rahoittajana. Kahn toimi American International Corporationin ja Kuhn, Leob &amp; Co -yhtiön hallituksissa. Manhattanilla sijaitsevan kaupunkiasunnon lisäksi Kahnilla oli Long Islandilla sijaitseva kartano, Oheka Castle.
Henry Ford mainitsee Kahnin 1920-luvulla ilmestyneessä kirjasessaan "Kansainvälinen juutalainen". Fordin mukaan Kahn ei esiintynyt saksalaisena, vaan oli pikemminkin ranskalainen tai britti.
Dabid Chilufya

Dabid Chilufya (s. 7. syyskuuta 1970) on entinen sambialainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja. Peliuransa jälkeen Chilufya on siirtynyt valmentajaksi.
Peliurallaan Chilufya edusti Sambiassa Konkola Bladesia ja ZESCO Unitedia. Lisäksi hän pelasi vuosina 1998–2002 Suomen pääsarjassa Veikkausliigassa 89 ottelua ja teki niissä kaksi maalia edustaen RoPS:aa.
Sambian maajoukkueessa Chilufya pelasi vuosina 1997–2000 kymmenen A-maaottelua, joissa hän teki yhden maalin. Chilufya pelasi kolme ottelua.
Peliuransa jälkeen ja osittain myös sen aikana Chilufya on toiminut valmentajana. Hän toimi ZESCO Unitedin apuvalmentajana vuosina 2002–2012 voittaen sekä Sambian-mestaruuden että Barclays Cupin kahdesti peräkkäin vuosina 2007 ja 2008. Tämän jälkeen Chilufya työskenteli kahden kauden ajan apuvalmentajana mosambikilaisessa GD HCB Songossa. Tammikuussa 2015 hänet nimitettiin Sambian pääsarjaan nousseen Forest Rangersin päävalmentajaksi.
Suomussalmen kirkko

Suomussalmen kirkko on Suomussalmella sijaitseva betonista ja tiilestä arkkitehti Onni Ermalan suunnitelman mukaan 1950 rakennettu yksilaivainen torniton pitkäkirkko.
Kuvaus.
Kirkon pitkiltä sivuilta ulkonevat alttaripäädyssä sakasti ja seurakuntasali. Ikkunat sijaitsevat pareittain, kirkon matalissa sivuseinissä on viistot tukipilarit ja päädyt ovat sileät. Sisäänkäyntipäädyssä olevassa kolmessa pilarissa on liuskekiviupotuksia. Runkohuoneen satulakatossa on taite räystäällä. Betoniset runkorakenteet on jätetty näkyviin sisällä, puinen sisäkatto on kolmitaitteinen. Kirkkoa on korjattu 1972. Kirkon pinta-ala on 511 neliötä ja istumapaikkoja siellä on 850 hengelle.
Erillinen kivijalustainen puiseen huippuun päättyvä kellotapuli rakennettiin samaan aikaan kirkon kanssa, kellot ovat Kurkijoen kirkosta ja vuosilta 1923 ja 1934. Kirkon 24-äänikertaiset urut on valmistanut E. F. Walcker &amp; Co. 1950.
Kirkon alttarin freskon "Jeesuksen elämän maanpäälliset vaiheet" on tehnyt Bruno Tuukkanen 1950, kirkossa on lisäksi suomussalmelaisen kuvanveistäjän Jooseppi Mannisen puuleikkaustyö "Apostolit". Tuukkanen on tehnyt lisäksi kirkon kastekappelin lasimaalauksen ja Manninen saarnatuolin korin veistokoristelun sekä sisäänkäynnin puiset apostolifiguurit.
Vanha kirkko.
Suomussalmen vanha kirkko oli Carl ja Jacob Rijfin rakentama kirkko. Se tuhoutui talvisodassa Suomussalmen taistelun aikana jouluaaton aattona 1939.
Pierre Millière

Pierre Millière (1. joulukuuta 1811 Saint-Jean-de-Losne, Burgundi – 29. toukokuuta 1887 Cannes) oli ranskalainen apteekkarin koulutuksen saanut hyönteistieteilijä.
Millière kävi koulunsa Dolen kaupungissa. Hän lähti opiskelemaan apteekkariksi Lyoniin vuonna 1838 ja valmistui ammattiin vuonna 1839. Hän ei kuitenkaan koskaan toiminut apteekkarina, vaan jo samana vuonna hän hankki osuuden Lyonilaisesta Plassardin rautakaupasta ja työskenteli siellä. Millière nai Plassardin tyttären vuonna 1840, mutta tämä kuoli jo seuraavana vuonna lapsivuoteeseen. Syntynyt tytärkin eli vain muutamia kuukausia. Vaimon kuoleman pysäyttämänä Millière alkoi lukea luonnontieteitä. Hän liittyi myös Société cuviériennen ja Société linnéenne de Lyonin jäseneksi vuosina 1843-1846. Millière myös julkaisi ensimmäiset hyönteistieteelliset artikkelinsa näiden seurojen lehdissä. Vuonna 1851 hän liittyi myös Société entomologique de Francen jäseneksi. Isä-Plassardin kuoltua 1853 Millière myi tämän rautakaupan ja keskittyi tutkijanuraansa Lyonissa.
Mikkel Näkkäläjärvi

Mikkel Antte Iisakki Näkkäläjärvi (s. 19. kesäkuuta 1990 Inari) on SDP:n puoluesihteeri. Hän on toiminut Rovaniemen kaupunginvaltuutettuna vuosina 2017–2023 ja myös Rovaniemen kaupunginhallituksen jäsenenä. Kaupunginvaltuustossa hän on toiminut 2. varapuheenjohtajana.
Näkkäläjärvi toimi Demarinuorten puheenjohtajana vuosina 2016–2020. Keväästä 2020 hän työskenteli Palvelualojen ammattiliitto Pamin Pohjois-Suomen aluepäällikkönä ja on aikaisemmin ollut Pohjoismaiden ja Baltian maiden Demarinuorten puheenjohtaja.
Tausta.
Näkkäläjärvi on valmistunut Lapin yliopistosta hallintotieteiden maisteriksi. Hän on opiskellut aikaisemmin kone- ja tuotantotekniikkaa Vaasassa. Näkkäläjärven isä on pohjoissaamelainen.
Näkkäläjärvi on toiminut Suomen opiskelijakuntien liitto – SAMOK ry:n varapuheenjohtajana.
Poliittinen toiminta.
Näkkäläjärvi nimitettiin vuoden 2015 Suomen YK-nuorisodelegaatiksi. Näkkäläjärvi oli SDP:n eduskuntavaaliehdokas Lapin vaalipiirissä vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Hän sai 640 ääntä eikä tullut valituksi.
Sosialidemokraattisten Nuorten puheenjohtajaksi hänet valittiin vuoden 2016 liittokokouksessa. Hänet valittiin jatkokaudelle 2018 liittokokouksessa. Vuoden 2020 liittokokouksessa Näkkäläjärvi ei hakenut enää jatkokautta.
Kuntavaaleissa 2017 Näkkäläjärvi valittiin ensikertalaisena Rovaniemen kaupunginvaltuustoon 335 äänellä. Kuntavaaleissa 2021 Näkkäläjärvi valittiin jatkokaudelle Rovaniemen kaupunginvaltuustoon 344 äänellä.
Vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa Näkkäläjärvi sai 10 761 ääntä eikä tullut valituksi.
Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Näkkäläjärvi oli SDP:n ehdokkaana Lapin vaalipiirissä. Hän sai 3 853 ääntä, mikä riitti varasijalle.
Loppuvuonna 2023 Näkkäläjärvi pyysi eroa Rovaniemen kaupunginvaltuustosta ajan puutteen vuoksi.
Yksityiselämä.
Näkkäläjärvi on kotoisin Inarista ja asuu Rovaniemellä puolisonsa ja kahden lapsensa kanssa. Näkkäläjärvi on kertonut identifioituvansa sekä saamelaiseksi että suomalaiseksi. Näkkäläjärvi on poronomistaja.
Rikostuomiot.
Helsingin Sanomat julkaisi ennen vuoden 2019 EU-vaaleja tekemänsä selvityksen ehdokkaiden rikostuomioista. Näkkäläjärveä ei mainittu artikkelissa nimeltä, mutta hän kertoi olevansa artikkelissa mainittu sosiaalidemokraattien ehdokas. Hän sanoi tekojaan nuoren ikänsä raskaimmiksi virheiksi. Näkkäläjärvi oli 16-vuotiaana saanut vuonna 2006 sakot eläinsuojelurikoksesta, kotirauhan rikkomisesta ja vahingonteosta. Hän oli tunkeutunut kissan omistajan mökkiin kolmen muun nuoren henkilön kanssa ja osallistunut kissan tappamiseen lyömällä sitä lapiolla. Hän oli rikoksentekohetkellä 15-vuotias.
Vuonna 2011 hänet tuomittiin törkeästä rattijuopumuksesta ja liikenneturvallisuuden vaarantamisesta 30 vuorokauden ehdolliseen vankeuteen ja oheissakkoon. Näkkäläjärvi oli lomakkeella vakuuttanut 2019 eurovaaliehdokkaaksi asettuessaan ilmoittaneensa puolueelle mahdollisesta tuomiosta. Näin hän ei kuitenkaan ollut tehnyt.
Palkinnot.
Demarinaiset palkitsivat Näkkäläjärven Risto Rohkea -tasa-arvotunnustuksella vuonna 2018. Perusteena olivat Näkkäläjärven kannanotot tasa-arvon ja yhdenvertaisuuden sekä feminismin puolesta.
Aleksei Nikišov

Aleksei Vladmirovitš Nikišov (, s. 6. lokakuuta 1965 Krasnoturjinsk) on kazakstanilais-venäläinen jääpallovalmentaja ja pelaajauransa päättänyt jääpalloilija. Hän on ollut 2000-luvulla Kazakstanin maajoukkueen päävalmentajana.
Pelaajaura.
Nikišovin jääpallouran kasvattajaseura oli Majak, Krasnoturjinsk, missä hän pelasi ensimmäisen pääsarjakautensa 1982–1983 ennen siirtymistään Neuvosto-Kazakstaniin Alma-Atan Dynamoon, jossa hän pelasi huippuvuotensa eli kaudet 1983–1993. Neuvostoliiton kaatumisen seurauksena myös Kazakstanin jääpallon lippulaivan Alma-Atan Dynamon toiminta loppui. Nikišov kuten monet muutkin entisen Neuvostoliiton alueen huippupelaajat siirtyivät länteen – pääosin Ruotsiin. Hänen uusi seuransa oli Katrineholm SK, jossa hän pelasi kausina 1993–2002 yhtä kautta lukuun ottamatta, jolloin hän pelasi Norjassa oslolaisessa Røa IL:n joukkueessa.
Omalla urallaan Nikišov pelasi kaksi ottelua vuonna 1990 Neuvostoliiton maajoukkueessa. Hän siirtyi Neuvostoliiton hajoamisesta syntyneeseen Kazakstanin maajoukkueeseen, jota edusti ensi kerran 1993 ja sen jälkeen kolmissa MM-kisoissa vuosina 1997, 1999 ja 2001. Niissä hän pelasi 19 ottelua ja teki kolme maalia.
Valmentajaura.
Päätettyään pelaajauransa keväällä 2002 Nikišov siirtyi valmennustehtäviin. Hän jatkoi pelaajauran jälkeisen kauden Katrineholmissa valmentajana ja toimi samalla myös Kazakstanin maajoukkueen valmennuksessa.
Nikišov palasi 2000-luvulla vielä Venäjälle ja Kazakstaniin ja toimi seurajoukkuevalmentajana ensin kasvattajaseurassaan Majakissa ja sen jälkeen Akžaiykissa. Kazakstanin maajoukkueen päävalmentaja Nikišovista tuli vuonna 2012, jonka jälkeen maajoukkue saavutti useita MM-pronssimitaleita.
Kaudet 2016–2019 Nikišov valmensi Suomen Bandyliigan Veiterää. Joukkue saavutti hänen johdollaan kaksi SM-kultaa, yhden SM-hopean ja yhden Suomen cupin mestaruuden.
Saavutukset.
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Manchesterin koulukunta

Manchesterin koulukunta oli ääriliberalistinen talousajattelun suuntaus, joka sai alkunsa, kun Richard Cobdenin ja John Brightin johtama järjestö Anti-Corn Law League vastusti viljatulleja Manchesterissa vuosina 1838–1846. Koulukunta ei hyväksynyt minkäänlaista valtion vaikutusta talouselämään.
Émile de Laveleye esitti ajattelua kohtaan tuolloin uutta ja painavaa krtiikkiä esikoisteoksessaan "Études historiques et critiques sur le principe et les conséquences de la liberté du commerce international".
Pedelli

Pedelli on eurooppalaisissa yliopistoissa käytetty virkanimike, jolla nykyisin ei ole enää käytännön merkitystä. Pedellit toimivat eräänlaisina yliopiston opiskelijoita valvovina poliiseina ja heillä oli myös muita hallinnollisia tehtäviä. Pedellin virkanimike esiintyi ensimmäisen kerran jo keskiajalla ranskalaisissa ja englantilaisissa yliopistoissa. 
Uppsalan yliopistossa pedellin virka mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1626 statuutissa. Suomessa pedellien ammattinimike esiintyi vuoden 1852 statuutissa, kun Helsingin yliopiston rehtori sai avukseen ylioppilaiden valvontaan ylioppilasinspehtorin ja hänen alaisinaan kuusi pedelliä. Ylioppilaiden valvonta perustui yliopiston vuoden 1828 kurinpito-ohjesääntöön, jonka mukaan ylioppilaat eivät muun muassa saaneet liikkua kaupungilla kello 22 jälkeen, heiltä oli kielletty kortinpeluu, tupakointi kadulla sekä juopuneena esiintyminen.
Helsingin yliopistossa ylioppilasinspehtorin virka lakkautettiin vuonna 1870 ja pedellien virat muuttuivat 1900-luvun alussa tavallisiksi vahtimestarien viroiksi, kun yliopiston kurinpitosäännöksiä höllennettiin. Vuonna 1996 Helsingin yliopistossa oli kaksi kursoria ja kuusi pedelliä.
Andrei Kabanov

Andrei Anatolevitš Kabanov (, s. 2. maaliskuuta 1977 Uljanovsk) on venäläinen jääpalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Lokomotiv Orenburgia ja omaa niin Venäjän kuin Valko-Venäjänkin kansalaisuuden.
Kabanovin kasvattajaseura on Uljanovskin Volga, jossa hän pelasi viiden kauden ajan vuosina 1994-1999. Sen jälkeen hän on pelannut Volgan lisäksi useissa seuroissa pääosin toisekis korkeinta sarjatasoa. Seuroja ovat olleet Lokomotiv Orenburg, Cheremsan Dimitrovgrad, Universal Saratov, Murmansk, Syktyvkar ja Vympel Korolojov.
Kabanov edusti 2015 MM-kisoissa Valko-Venäjää ja voitti kisojen maalipörssin 15 maalilla.
Palaeodictyoptera

Palaeodictyoptera on kivihiilikaudelta permikaudelle elänyt esihistoriallinen hyönteislahko. Ne kuuluvat fossiiliaineistossa varhaisimpiin siivekkäisiin hyönteisiin.
Piirteitä.
Palaeodictyoptera-lahkon lajit muistuttavat etäisesti nykyisiä sudenkorentoja. Etu- ja takasiivet ovat selkeästi kuvioidut, kuvioiden erottuessa jopa fossiloituneissa yksilöissä. Siipisuonitus on ryhmälle tunnusomainen, hyvin alkeellinen ja poikkisuonia on erittäin runsaasti. Etusiivet ovat pitkänomaiset ja takasiivet kolmiomaiset. Erikoisena ja tunnusomaisena piirteenä keskiruumiin ensimmäiseen jaokkeeseen ("prothorax") liittyvät selvästi siipimäiset ulokkeet ("archedictyon"), joiden vuoksi siipiä näyttäisi olevan kolme paria, joskin etummainen pari on selvästi oikeita siipiä pienempi. Lajien koko vaihtelee keskikokoisesta hyvin suureen ja kookkaimpien lajien siipiväli on ollut 550 mm. Takaruumiin kärjen perälisäkkeet ovat erittäin pitkät, noin kaksi kertaa takaruumiin pituiset. Erikoiset, nokkaa muistuttavat suuosat, ovat imevät ja samanlainen suuosien rakenne tunnetaan ainoastaan esihistoriallisesta ylälahkosta Palaeodictyopteroida, johon myös tämä ryhmä kuuluu.
Euroopasta, Aasiasta ja Pohjois-Amerikasta löytyneistä fossiileista on voitu määrittää useita satoja eri lajeja.
Sergei Jusupov

Sergei Aleksandrovitš Jusupov (, s. 18. helmikuuta 1980 Irkutsk, Neuvostoliitto) on venäläis-valkovenäläinen jääpalloilija, joka edustaa Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa Lokomotiv Orenburgia. 
Sergei Jusupov on pelannut Venäjän pääsarjassa Irkutskin Sibskanassa, Kazanin Raketassa ja Habarovsk SKA-Neftjanikissa.
Jusupov pystyi kahden passin miehenä pelaamaan Valko-Venäjänä maajoukkueessa, jossa hän pelasi ensimmäisen kerran vuoden 2015 kisoissa. Niissä hän teki kaikkiaan 11 maalia ja oli kisojen kolmanneksi parhain maalintekijä.
Bernhard Niederberger

Bernhard Niederberger (s. 29. syyskuuta 1993) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka edustaa Beckenried-Klewenalp-seuraa.
Niederberger kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Adelbodenin pujottelussa tammikuussa 2013. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Zagrebin pujottelussa tammikuussa 2015 oltuaan 21:s.
Taatsin seita

Taatsin seita on noin kymmenen metriä korkea luonnon kivipatsas joka sijaitsee Taatsinjärven pohjoisrannalla Kittilän kunnan luonaisosassa 11 kilometrä Pokan kylästä luoteeseen. Seita on ollut tunnettu uhrauspaikka jonne vietiin uhrilahjoiksi peurahirvaan ja poronsarvia sekä siian, taimenen ja hauen päitä. Kivipatsaan päällä oli aiemmin neljän tuulen lakin mallinen huippu jonka Samuli Paulaharjun tallettaman muistitiedon mukaan uskottomat Partakon Mikko ja Jussilan Aapo, vierittivät alas.
Noin sata metriä Taatsin seidasta länteen kohoaa Taatsinjärvestä korkea Taatsinkirkoksi kutsuttu kalliopahta. Pahtaa on aikoinaan käytetty metsäpeuranpyynnissä apuna kun sen laelta on ajettu peuralaumoja järveen. Taatsinkirkon laella on perimätiedon mukaan pidetty kirkonmenoja ja kallion on kirkonpenkkejä muistuttavia kiviryhmiä.
Taatsin seidan luokse johtaa polku ja aiemmin paikalla oli myös portaat levähdys- ja näköalatasanteineen mutta nämä ovat nykyisin lahonneet pois. Taatsinjärven rannalla on autiotupa ja järvelle pääsee autotietä pitkn. 
Taatsin seidan lähistöltä on löydetty kodan keskusliesiä, kivikautisia asuinpaikkoja ja yli 50 kuoppaa käsittävä pyyntikuoppajärjestelmä. Vanhimmat seidan luota löydetyt luut ovat 900 vuotta vanhoja.
Penningbyn linna

Penningbyn linna on Ruotsissa Norrtäljen kunnassa sijaitseva rakennus. Se on rakennettu todennäköisesti 1400-luvun lopussa ja rakennuttajana toimi Birgitta Torsdotter Bonde. Penningby on yksi harvoista Kustaa Vaasan ajan ruotsalaisista linnoista, jonka on rakentanut yksittäinen ihminen.
Linna on puolustuslinna. Sitä ympäröi englantilainen puisto, jonka rakennutti kreivitär Maria Juliana von Rosen 1800-luvun alussa.
Alkuperäisessä rakennuksessa on ollut kolme kerrosta. Päärakennus on luultavasti ollut kaksoistalo eli kaksi rakennusta sijaitsi vierekkäin pitkät sivut yhdensuuntaisesti. Nykyään linna on erinäköinen, koska tulipalo vuonna 1881 muutti rakennuksen ylimpiä osia. Kahdessa kellarikerroksessa on edelleen jäljellä keskiaikainen pohjaratkaisu.
Vasili Granovski

Vasili Konstantinovitš Granovski (, s. 16. elokuuta 1985, Habarovsk Neuvostoliitto) on venäläinen puolustajana pelaava jääpalloilija, joka edustaa Moskovan Dynamoa. 
Saavutukset.
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Laktoyyliglutationilyaasi

Laktoyyliglutationilyaasi eli glyoksalaasi I on useissa eliöissä esiintyvä entsyymi, joka osallistuu myrkyllisten ketoaldehydien detoksifointiin. Entsyymi isomeroi ketoaldehydien ja glutationin muodostaman hemitioasetaalin S-2-hydroksyyliasyyliglutationijohdannaiseksi. Laktoyyliglutationilyaasin EC-numero on EC 4.4.1.5. 
Toiminta.
Laktoyyliglutationilyaasin substraatteja ovat muun muassa glyoksaali, metyyliglyoksaali, fenyyliglyoksaali, hydroksipyruvaldehydi ja 4,5-dioksovaleriaanahappo. Nämä muodostavat ilman entsyymikatalyysiä glutationin kanssa hemitioasetaalin, jonka entsyymi isomeroi. Entsyymiä esiintyy erityisesti mitokondrioissa niin eläimissä, kasveissa, sienissä kuin baktteereissakin. Eläinten, kasvien ja mikrobien entsyymi on kahdesta samanlaisesta yksiköstä koostuva dimeeri ja sienten laktoyyliglutationilyaasit ovat monomeereja. Ihmisen laktoyyliglutationilyaasin molekyylimassa on 46 kDa. Entsyymi vaatii toimiakseen koentsyymikseen sinkki-ionin, mutta myös eräät muut kahdenarvoiset ionit kuten koboltti- ja nikkeli-ionit voivat toimia koentsyymeinä, mutta tällöin entsyymin aktiivisuus on alhaisempi.
Laktoyyliglutationilyaasi on tärkeä tavanomaisten biokemiallisten reaktioiden sivutuotteina muodostuvien erittäin reaktiivisten glyoksaalin ja metyyliglyoksaalin myrkyllisyyden vähentämisessä. Metyyliglyoksaalilla ja glyoksaalilla voi olla osuutta diabeteksen ja neurodegeratiivisten sairauksien kuten Alzheimerin taudin kehittymiseen. Eräitä glutationin johdannaisia, jotka toimivat laktoyyliglutationilyaasin inhibiittoreina on tutkittu antibiootteina ja syöpälääkkeinä.
Manessen käsikirjoitus

Manessen käsikirjoitus eli Codex Manesse eli Manesse-Handschrift on 140 runoilijan minnelauluja sisältävä teos, joka syntyi Zürichissä 1300-luvun alkupuolella ja on lyriikanlajin laajin ja upein muistomerkki. Se on sijoitettu Heidelbergin yliopiston kirjastoon.
Näkkälän seita

Näkkälän seita on Enontekiön Näkkälän kylässä, Näkkäläjärven länsirannalla oleva seitakivi. Se on nelikulmainen suippoharjainen noin 2,5 metriä korkea vaaleanharmaa siirtolohkare joka sijaitsee koivua kasvavalla moreenikumpareella. Näkkälän seita kuuluu muinaismuistolailla suojeltuihin muinaismuistoihin. Se on ollut poromiesten, metsäpeuranpyytäjien ja kalastajien palvontapaikkana, mutta erityisesti se on ollut tunnettu peuraseitana. Seidalle on uhrattu myös rahakolikoita joita löytyy edelleen kivenkoloista ja syvennyksistä. 
Perimätiedon mukaan Näkkälän seita otettiin palvontapaikaksi sen jälkeen kun sen luota oli kerran saatu pyydystettyä kaksi isoa peurahirvasta jotka olivat takertuneet toisiinsa sarvistaan ns. metsänsolkeen. 
Lapin yliopiston professori Juha Pentikäinen sanoo elokuussa 2018, että hän on veljensä kanssa löytänyt siitä muinaisen kalliomaalauksen. Tutkijat ovat kuitenkin jo aiemmin tutustuneet kiveen ja todenneet, että kyseessä on mitä todennäköisimmin luonnonmuodostuma eikä ihmiskäden maalaus. Geologien käsityksen mukaan kivi on granitoidikivi, joissa punaväri on kiven ominaisuus. Saamelaisalueelta ei ole Suomesta löydetty kalliomaalauksia.
Eero Manner

Eero Johannes Manner (16. heinäkuuta 1913 Helsinki – 16. helmikuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen juristi. Hän oli apulaisoikeuskansleri 1956–1965, Teknillisen korkeakoulun talousoikeuden professori 1965–1967, korkeimman oikeuden oikeusneuvos 1967–1983.
Korkeimman oikeuden jäsen ja ulkoasiainministeriön oikeudellinen neuvonantaja E. J. Manner oli erikoistunut meri- ja vesioikeuteen. Manner edusti Suomea useissa valtioidenvälisissä kansainvälisoikeudellisissa kokouksissa ja konferensseissa. Hänet tunnettiin myös International Law Associationin kansainvälisen vesioikeuskomitean pitkäaikaisena (1966-1986) puheenjohtajana. Manner oli myös Haagin pysyvän välitystuomioistuimen ja Kansainvälisen oikeuden instituutin jäsen. Mannerilla oli urallaan merkittäviä luottamustehtäviä myös useissa suomalaisissa yrityksissä.
Manner toimi muun muassa Helsingin yliopiston kanslerinsihteerinä, lainvalmistelukunnan lainsäädäntöneuvoksena, apulaisoikeuskanslerina, Teknillisen korkeakoulun talousoikeuden professorina, korkeimman oikeuden jäsenenä, laintarkastuskunnan puheenjohtajana ja ulkoasiainministeriön neuvottelevana virkamiehenä. Manner toimi myös lukuisten komiteoiden sekä toimikuntien jäsenenä ja luotettuna puheenjohtajana. Manner oli näkyvä ja arvostettu toimija myös talouselämässä. Hän toimi Suomen Yhdyspankin hallintoneuvoston pitkäaikaisena puheenjohtajana.
Mannerin asiantuntemus kansainvälisessä vesi- ja merioikeudessa tunnettiin laajalti. Hän osallistui keskeisesti vesioikeuden kehittämiseen niin kansallisella kuin kansainväliselläkin tasolla. E. J. Manner oli mukana kehittämässä Suomen vesilakia ja toimi lukuisissa komiteoissa ja neuvottelukunnissa, joissa puntaroitiin mm. vesioikeudellisia ja vesien- ja ympäristönsuojeluun liittyviä kysymyksiä. Mannerin sanotaan olleen 1950 - 1960-luvulla ennakkoluulottomasti aukomassa uusia uria suomalaiseen ympäristöajatteluun. Myös Suomen kansainvälisessäkin vertailussa merkittävät rajavesistöjärjestelyt ovat pitkälti hänen käsialaansa. E. J. Manner toimi esimerkiksi yhteisen suomalais-neuvostoliittolaisen rajavesistöjen käyttökomission puheenjohtajana komission alkuvuosina"." Maailmalla muistetaan hänen toimintansa kansainvälisen vesioikeuskomitea International Law Associationin (ILA) jäsenenä ja pitkäaikaisena puheenjohtajana. Eero Manner oli mukana myös vuonna 1966 ILA:n Helsingin konferenssissa hyväksyttyjen kansainvälisten vesistöjen käyttöä koskevien "Helsingin sääntöjen" () valmistelussa. Myöhemmin Manner vaikutti merkittävästi myös YK:n yleiskokouksessa Suomen aloitteesta tehtyyn päätökseen kansainvälisten vesistöjen käytön sääntelyn käsittelemisestä YK:n Kansainvälisen oikeuden toimikunnassa (ILC). Mannerin asiantuntemusta tarvittiin myös, kun sovittiin Suomen merirajajärjestelyistä Itämeren alueella.
Velletri

Velletri on Keski-Italiassa Latiumin alueella Rooman kaakkoispuolella sijaitseva kaupunki. Kaupungissa on runsaat 50 000 asukasta. Sen naapurikaupunkeja ovat Rocca di Papa, Lariano, Cisterna di Latina, Artena, Aprilia, Nemi, Genzano di Roma ja Lanuvio. 
Velletrin pohjoisosa on Albanovuorten ("Colli Albani") aluetta. 
Historiaa.
Kaupunki oli antiikin aikana nimeltään "Velitrae" ja alueen asukkaita nimitettiin volskeiksi. Velletri on ollut kahden historiallisen taistelun paikkana, vuosina 1744 and 1849. Keskiajalla se oli yksi harvoista Keski-Italian vapaista kaupungeista.
Velletrin seudun pikkukaupungit muodostavat Castelli Romani -nimellä tunnetun alueen, jolla on runsaasti antiikin ajan huviloita, joissa Rooman rikkaat perheet aikoinaan viettivät kesiään välttääkseen kaupungin kuumuuden.
Gandat

Gandat ovat Ugandan suurin yksittäinen etninen ryhmä. Gandat puhuvat nigeriläis-kongolaisiin kieliin kuuluvaa gandaa. Gandat hallitsivat aikanaan Ugandalle nimensä antanutta Bugandan kuningaskuntaa Victorianjärven luoteisrannalla.
Historia.
Gandat polveutuivat bantuista, jotka alkoivat muuttaa Keski-Afrikasta Itä-Afrikkaan 1000-luvun paikkeilla. Victoriajärven alueella he perustivat Bugandan kuningaskunnan 1300-luvun aikana. Kuningaskuntaa hallitsi "kabaka", jonka rooli oli toimia välittäjänä "batakasien" eli eri klaanien päällikköjen välillä. 1700-luvun aikana kabakat saivat kuitenkin lisää henkilökohtaista valtaa batakasien kustannuksella. Lopulta valtiosta muodostui varsinainen kuningaskunta päämiehenään kabaka. Kuningaskunta myös laajensi alueitaan huolimatta sodista pohjoisessa vaikuttanutta Bunyoron kuningaskuntaa vastaan. Vuonna 1900 tuolloin hallinnut kabaka teki sopimuksen brittien kanssa, jolla Bagandasta tuli osa Ugandan protektoraattia ja näin osa brittien siirtomaavaltaa.
Vuonna 1955 Bugandasta tuli perustuslaillinen monarkia ja Ugandan itsenäistyessä tasavaltana vuonna 1962 Milton Obotesta tuli maan pääministeri ja kabaka Mutesa II:ta maan presidentti. Vuonna 1966 Obote pidätytti Mutesan ja erotti tämän virastaan. Teko johti laajoihin levottomuuksiin ja seuraavan vuoden puolella maan hallinto lakkautti siihen saakka olemassa olleet perinteiset kuningaskunnat. Kuningaskunnat perustettiin uudelleen vuonna 1993, mutta niillä on nykyisin vain puhtaasti seremoniallinen ja kulttuurillinen rooli.
Kulttuuri.
Suurin osa gandoista on maanviljelijöitä. Etenkin gandojen asuinalueiden eteläosat ovat hedelmällisiä. Tavallisimpia viljeltäviä kasveja ovat banaanit ja keittobanaanit, mutta gandat kasvattavat myös rahakasveja kuten kahvia, puuvillaa, sokeriruokoa ja teetä. Ugandassa monet gandat kuuluvat maan keskiluokkaan ja ovat keskimäärin muita kansallisuuksia varakkaampia. Gandat muodostavat myös suhteettoman suuren osan valtion virkamiehistä.
Gandat ovat nykyisin tavallisesti muslimeja tai kristittyjä. Perinteinenkin usko on kuitenkin säilynyt. Perinteiseen uskontoon kuuluvat lukuisat eri henget ja jumaluudet, jotka yhdistetään eri asioihin, kuten esimerkiksi jokeen, metsään tai jopa yksittäiseen puuhun. Vaikutusvaltaisin jumaluus on nimeltään Mukasa. Mukasan veljenä pidetty Kibuka on puolestaan sodanjumala.
Castelli Romani

Castelli Romani (‘Rooman linnat’) on Latiumin alueella Rooman kaakkoispuolella sijaitseva pikkukaupunkien alue. Sen maaperä hedelmällistä. Järvet ja vehreys ovat houkutelleet varakkaita roomalaisia alueelle kesänviettoon jo antiikin aikana. Paavin kesäasunto on Castel Gandolfossa, Albanojärven rannalla. Alue oli antiikin aikana nimeltään "Latium Vetus".
Nimellä Castelli Romani (DOC) tarkoitetaan myös alueella tuotettua viiniä. 
Alueen kunnat ovat:
Ruhtinansalmen kirkko

Ruhtinansalmen kirkko on Suomussalmen Ruhtinansalmella sijaitseva puinen torniton pitkäkirkko, joka rakennettiin Esko Laitisen suunnitelman mukaan vuonna 1968. Kirkon tasakatto kohoaa kohti alttaripäätyä. Runkohuoneetta matalimmissa sivutiloissa on sakasti ja kirkkosaliin yhdistettävissä oleva seurakuntasali. Kirkkosali on pohjaltaan lähes neliö, ja sen kapeat ikkunat ovat tilan yläosassa. Sisäkatto on paneloitu, sisäseinissä on levyverhous. Sisäänkäyntipäädyssä on puuaita, josta kohoaa kellotapuli. Sen kello on kirkon rakentamisvuodelta 1968. Kirkon 5-äänikertaiset urut on valmistanut Urkurakentamo Tuomi samana vuonna. Kirkon pinta-ala on 143 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 180 hengelle. Lisäksi seurakuntasaliin mahtuu 60 henkeä.
Kirkossa ei ole alttaritaulua, mutta alttariseinällä on ristinmuotoinen värilasinen ikkuna. Sen lisäksi kirkossa on taiteilija Eeva Ryynäsen veistämä krusifiksi.
Nürnbergin päärautatieasema

Nürnbergin päärautatieasema () on rautatieasema Nürnbergin kaupungin keskustassa Baijerissa Saksassa.
Deutsche Bahn liikennöi asemalta kaukoliikennettä useisiin Saksan suurimpiin kaupunkeihin. Lisäksi asema on Nürnbergin paikallisliikenteen solmukohta, jossa risteävät Nürnbergin metron ja S-Bahnin linjat, minkä lisäksi asemalta on yhteys kaupungin raitiotieverkkoon.
Lucas Mendes

Lucas Michel Mendes (s. 3. heinäkuuta 1990 Curitiba) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja tai toppari. Hän edustaa Qatarin pääsarjassa pelaavaa El-Jaishia.
Ammattilaisurallaan Mendes on pelannut Qatarin lisäksi myös kasvattajaseurassaan Coritibassa sekä kahden kauden ajan Ligue 1:n Olympique de Marseillessa.
Arsen Galstjan

Arsen Žorajevitš Galstjan (, , s. 19. helmikuuta 1989 Nerkin Karmiraghbyur, Armenian SNT, Neuvostoliitto) on armenialaissyntyinen venäläinen judoka ja olympiavoittaja. 170 senttimetriä pitkä Galstjan kilpaili aiemmin 60-kiloisten sarjassa, loppuvuodesta 2014 alkaen 66-kiloisissa.
Ura.
Galstjan saavutti olympiakultaa 60-kiloisista vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. MM-kilpailuista hänellä on yksi pronssi vuodelta 2010. EM-kilpailuista Galstjan on saavuttanut yhden kullan vuodelta 2009 sekä pronssia vuosilta 2011 ja 2016. Joukkuekilpailussa hän sai EM-hopeaa 2016. Vuonna 2013 hän voitti hopeaa kesäuniversiadeista Kazanista.
Galstjanin isä on entinen jalkapalloilija. Hän pelasi jalkapalloa Armenian jalkapalloliigassa.
Vuokin kirkko

Vuokin kirkko on Suomussalmen Vuokissa sijaitseva puinen torniton yksilaivainen 1954 rakennettu pitkäkirkko, jonka suunnitteli arkkitehtitoimisto Lappi-Seppälä ja Martas. Runkohuoneetta matalampi ja kapeampi kuori on alttaripäädyssä, sisäänkäyntipäädyssä on pieni eteinen. Kirkon toiseen pitkään sivuun liittyy asuntosiipi, jonka puoleinen seurakuntasali voidaan yhdistää kirkkosaliin. Kirkossa on ulkokatteena jyrkät satulakatot, sisällä on puinen taitekatto. Kirkon pinta-ala on 100 neliötä, istumapaikkoja siellä on 100 hengelle. Kirkkoa on korjattu 1974. Erillinen alaosaltaan avoin neljän pylvään varassa oleva puinen kellotapuli rakennettiin 1966, kellot ovat samalta vuodelta. Kirkon 5-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1978, alttaritaulua ei ole. 
Vuokin kirkko on luokiteltu Kainuun maakunnallisesti merkittäviin rakennushistoriallisiin kohteisiin.
Jake Varner

Jacob Stephen "Jake" Varner (s. 24. maaliskuuta 1986 Bakersfield, Kalifornia) on yhdysvaltalainen vapaapainija ja olympiavoittaja. 185 senttimetriä pitkä ja 96 kilogrammaa painava Varner kilpailee 96-kiloisten sarjassa. Hän edustaa Nittany Lion WC -seuraa.
Ura.
Varner voitti olympiakultaa 96-kiloisten sarjasta vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Hän voitti finaalissa Ukrainan Valeri Andrijtsevin. MM-kilpailuista Varnerilla on yksi pronssi 96-kiloisista vuoden 2011 kilpailuista Istanbulista. Hän voitti samana vuonna kultaa Pan-Amerikan kisoissa Guadalajarassa.
Yliopistotasolla Varner kilpaili Iowan osavaltionyliopiston painijoukkueessa. Nykyisin hänen valmentajanaan toimii vuoden 2004 olympiavoittaja, Cael Sanderson.
Matti Lehtinen (matemaatikko)

Matti Lehtinen (s. 27. huhtikuuta 1947 Helsinki) on suomalainen matemaatikko, joka tunnetaan erityisesti yhteyksistään Kansainvälisiin matematiikkaolympialaisiin.
Lehtinen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1965 ja opiskeli matematiikkaa Helsingin yliopistossa. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1975 Olli Lehdon ja Kalle Virtasen ohjauksessa. Helsingin yliopiston matematiikan dosentiksi hänet nimitettiin vuonna 1980. Lehtinen toimi vuosina 1970–1987 assistentin ja yliassistentin tehtävissä Helsingin yliopiston matematiikan laitoksessa sekä Suomen Akatemian vanhempana tutkijana. Vuonna 1987 hän siirtyi Sotakorkeakoulun matematiikan lehtoriksi. Lehtinen oli eläkkeelle siirtymiseensä asti, vuoteen 2008, Sotakorkeakoulun ja sen seuraajan Maanpuolustuskorkeakoulun matematiikan opettajana ja matemaattis-luonnontieteellisten aineiden pääopettajana.
Lehtinen osallistui vuonna 1965 ensimmäiseen Suomea Kansainvälisissä matematiikkaolympialaisissa edustaneeseen joukkueeseen. Vuosina 1973–2016 hän käytännössä johti Suomen kilpailujoukkueiden valintaa ja valmennusta. Vuosina 1974 – 2014 Lehtinen on ollut 28 kertaa Suomen joukkueen johtajana ja viidesti varajohtajana. Lehtinen on myös ollut Matematiikkaolympialaisten kansainvälisten toimielinten "IMO Site Committeen" (1983–1986) ja "IMO Advisory Boardin" (1994–1998) jäsen. Suomessa 1985 pidettyjen 26. Kansainvälisten Matematiikkaolympialaisten järjestelyihin hän osallistui kilpailujen pää- ja järjestelytoimikuntien sihteerinä.
Matti Lehtinen oli Suomen matemaattisen yhdistyksen sihteeri 1977–1982. Hän kuului matematiikkalehti "Solmun" toimituskuntaan 1994–2014 ja oli lehden päätoimittaja 2006–2012. Lehtinen on julkaissut tieteellisten artikkelien lisäksi matematiikkakilpailujen tehtäväkokoelmia ja kilpailumatematiikan valmennusmateriaalia, yliopistollisia matematiikan historian ja geometrian oppimateriaaleja sekä matematiikan, tilastotieteen ja operaatioanalyysin oppimateriaalia upseerikoulutuksen tarpeisiin.
Cael Sanderson

Cael Norman Sanderson (s. 20. kesäkuuta 1979 Salt Lake City, Utah) on yhdysvaltalainen vapaapainivalmentaja ja entinen vapaapainin olympiavoittaja. Nykyisin Sanderson toimii Pennsylvanian osavaltionyliopiston vapaapainivalmentajana. Sanderson toimii myös vapaapainin olympiavoittaja Jake Varnerin valmentajana.
Vapaapainiura.
Aktiiviurallaan 182 senttimetriä pitkä ja 84 kilogrammaa painava Sanderson kilpaili 84-kiloisten sarjassa. Hänen suurin saavutuksensa oli olympiavoitto tuosta sarjasta vuoden 2004 kesäolympialaisista Ateenasta. MM-kilpailuista Sanderson saavutti hopeaa vuodelta 2003 New Yorkista. Pan-Amerikan kisoista hän saavutti pronssia niin ikään vuodelta 2003. 
Sanderson oli koko uransa ajan amatööripainija. Häntä pidetään yhtenä lähihistorian parhaista amerikkalaisista amatööripainijoista.
Malcolm Page

Malcolm Page (s. 22. maaliskuuta 1972 Sydney) on australialainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja. 185 senttimetriä pitkä ja 71 kilogrammaa painava Page kilpailee 470-luokassa. Hän edustaa Middle Harbour Yacht Clubia. 
Ura.
Page saavutti Nathan Wilmotin kanssa olympiakultaa 470-luokasta vuoden 2008 kesäolympialaisista Pekingistä. Page saavutti olympiakultaa samasta luokasta myös vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta, nyt Mathew Belcherin kanssa. Vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa Page kilpaili Wilmotin kanssa ollen 12:s. 
MM-kilpailuista Page on saavuttanut kuusi kultaa, kaksi hopeaa ja yhden pronssin. Mitaleista kolme kultaa on tullut Belcherin kanssa, loput mitalit Wilmotin kanssa. 
Pagen valmentajana toimii Victor Kovalenko. Hän aloitti purjehduksen jo kahdeksanvuotiaana.
Charles Savarin

Charles Angelo Savarin (s. 2. lokakuuta 1943 Portsmouth, Brittiläiset Leewardsaaret, nykyinen Dominica) on dominicalainen poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä lokakuusta 2013 lokakuuhun 2023. Savarin kuuluu Dominican työväenpuolueeseen.
Savarinilla on takanaan pitkä ura opettajan, ammattiyhdistysihmisen, parlamentaarikon, diplomaatin ja ministerin tehtävissä. Hän on toiminut viidessä eri ministerintehtävässä, vuosina 1983–1985 vastuualueenaan matkailu, teollisuus ja kauppa vuosina 2000–2005 matkailun ja yritystoiminnan kehittämisen ministerinä, vuosina 2005–2007 ulkomaankauppaministerinä, vuosina 2007–2009 liikelaitosten ja julkisten palveluiden ministerinä ja vuosina 2010–2013 kansallisen turvallisuuden, maahanmuuton ja työvoiman ministerinä. 
Savarin on toiminut myös opettajana vuosina 1963–1970 Dominica Grammar Schoolissa. Hän opiskeli kotimaansa lisäksi Ruskinin yliopistossa Englannissa. Syyskuussa 2013 hänet valittiin Dominican uudeksi presidentiksi Eliud Williamsin seuraajaksi.
Lokakuussa 2018 Dominican parlamentti valitsi Charles Savarinin uudelle viisivuotiskaudelle maan presidenttinä.
Janine Jansen

Janine Jansen (s. 7. tammikuuta 1978 Soest, Alankomaat) on alankomaalainen viulisti. Hän aloitti viulunsoiton opiskelun kuusivuotiaana, ja häntä ovat opettaneet Coosje Wijzenbeek, Philippe Hirschhorn ja Boris Belkin. Jansenin isä ja molemmat veljet ovat muusikoita, ja hänen äitinsä on laulaja.
Ura.
Jansen on julkaissut useita albumeita, joilla hän tulkitsee Vivaldin, Bachin ja Tšaikovskin musiikkia. Hän on esiintynyt muun muassa New Yorkin, Los Angelesin ja Berliinin filharmonikkojen kanssa.
Jansen käyttää Stradivarius-viulua ”1727 Baron Deurbroucq”. Aikaisemmin hän käytti saman vuoden Stradivarius-viulua ”Barrere”.
Oopiumiluola

Oopimiumiluola oli kahvila tai muu tila jossa myytiin ja käytettiin oopiumia. Oopiumiluolat olivat yleisiä 1800-luvulla Kiinassa, Kaakkois-Aasiassa, Britanniassa ja Pohjois-Amerikassa. 
Länsimaissa oopiumiluolat olivat suurimmaksi osaksi kiinalaisten pitämiä ja oopiumiluolia alettiin yhdistää kiinalaisiin. Oopiumiluolissa oli usein piippuja ja muuta välineistöä oopiumin polttamiseen sekä henkilökuntaa, joka avusti länsimaalaisia asiakkaita oopiumin käytössä. Kiinassa oopiumiluolan asiakaskunta koostui kaikista yhteiskuntaluokista, kun taas länsimaissa kävijät olivat yläluokkaisia ja oopiumiluolat olivat sen takia hyvin koristeellisia ja täynnä luksushuonekaluja.
Vítek Vaněček

Vítek Vaněček (s. 9. tammikuuta 1996 Havlíčkův Brod, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa NHL-joukkue Utah Mammothissa.
Ura.
Seuraura.
Vaněček on HC Havlíčkův Brodin kasvatti. Hän siirtyi 16-vuotiaana HC Liberecin A-nuoriin kaudeksi 2013–2014. Vaněček debytoi kauden aikana myös miesten peleissä pelattuaan yhden ottelun lainalla Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. Národní Hokejová Ligan HC Benátky nad Jizeroussa. Washington Capitals varasi hänet toisella kierroksella 39. pelaajana . Vaněček oli varaustilaisuuden ensimmäisenä varattu eurooppalaismaalivahti.
Vaněček teki jo varauskesänsä heinäkuussa 2014 kolmivuotisen tulokassopimuksen Washington Capitalsin kanssa. Syyskuussa seura lainasi hänet kotimaahansa 1. ligan HC Benátky nad Jizerou'uun. Vaněček debytoi kaudella 2014–2015 myös HC Liberecin Extraliga-joukkueessa, jossa hän pelasi kaksi runkosarja- ja neljä karsintasarjaottelua. Extraliga-kautensa päätteeksi, maaliskuussa 2015 Vaněček siirtyi AHL-joukkue Hershey Bearsin vahvuuteen. Hän ei kuitenkaan pelannut joukkueessa loppukaudella otteluakaan.
Syksyn 2015 harjoitusleirin päätteeksi Capitals lähetti Vaněčekin ensin Hershey Bearsin AHL-joukkueeseen, mutta ennen kauden 2015–2016 alkua hänet lähetettiin sieltä kuitenkin edelleen ECHL-joukkue South Carolina Stingraysiin.
Heinäkuussa 2022 Capitals kauppasi Vaněčekin ja toisen kierroksen varausvuoron vuoden 2022 varaustilaisuudessa New Jersey Devilsiin vaihdossa toisen ja kolmannen kierroksen varausvuoroihin vuoden 2022 varaustilaisuudessa.
Siirron jälkeen Vaněček teki Devilsin kanssa kolmevuotisen ja yhteensä 10,2 miljoonan arvoisen sopimuksen.
Maaliskuussa 2024 Devils kauppasi Vaněčekin San Jose Sharksiin vaihdossa Kaapo Kähköseen.
Kaudella Vaněček pelasi Sharksissa 18 ottelua 3,88 päästettyjen maalien keskiarvolla ja 88,2 torjuntaprosentilla, kunnes maaliskuussa 2025 Sharks kauppasi hänet Florida Panthersiin vaihdossa Patrick Gilesiin. Panthersissa hän pelasi seitsemän runkosarjaottelua. Hän voitti Stanley Cupin vaikkei pelannut pudotuspeleissä. 
Heinäkuussa 2025 Vaněček teki vapaana pelaajana Utah Mammothin kanssa vuoden mittaisen ja 1,5 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Maajoukkueura.
Vaněček pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2015 ja 2016 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti hopeaa ja hänet palkittiin Tšekin top-3-pelaajana. Vaněček pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2013 voittaen pronssia sekä samana vuonna alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa.
Jens Hultén

Jens Charley Hultén (s. 6. joulukuuta 1963 Tukholma) on ruotsalainen näyttelijä. Hän esitti Johan Falk -elokuvasarjassa Seth Rydelliä.
Ura.
Vuonna 2013 ilmestyneessä Felix Herngrenin ohjaamassa komediaelokuvassa "Satavuotias joka karkasi ikkunasta ja katosi" hän esitti päärikollista Per ”Gäddan” Gärdiniä. Hän esiintyi myös jatko-osassa (2016).
Kansainvälisellä urallaan Hultén on näytellyt James Bond -elokuvassa "007 Skyfall" (2012) sekä elokuvassa "" (2015).
Hultén näytteli Curt ”Curre” Lindströmiä suomalaiselokuvassa "95" (2017).
Bonita (Arizona)

Bonita on aavekaupunki Grahamin piirikunnassa Arizonan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Bonita sijaitsee Arizona State Route 266:n varrella noin neljä kilometriä Fort Grantista lounaaseen. Saffordiin on matkaa noin 37 kilometriä.
Bonita oli 1800-luvulla huonomaineinen virkistäytymispaikka, jossa läheisen Fort Grantin tukikohdan sotilaat kävivät. Nykyään se on autioitunut, eikä siellä ole jäljellä vanhojen rakennusten jäännöksiäkään muutamaa pientä yksittäistä rakennusta lukuun ottamatta.
Anastasios Soulis

Anastasios Soulis (s. 8. tammikuuta 1987) on ruotsalainen näyttelijä. Hänet tiedetään parhaiten "Johan Falk" -elokuvasarjasta, jossa hän esittää Felix Rydell -nimistä hahmoa. Soulisin äiti on suomalainen ja isä kreikkalainen.
Bogatyr (1901)

Bogatyr () oli Saksassa vuonna 1903 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston Bogatyr-luokan panssarikansiristeilijä, joka nimettiin myyttisen keskiaikaisen sankarihahmon Bogatyrin mukaan.
Valmistus.
Alus tilattiin Stettinistä Vulcanin telakalta, missä köli laskettiin 1898. Alus laskettiin vesille tammikuussa 1901 ja valmistui 1902.
Palvelus.
Venäjän–Japanin sodassa alus oli Vladivostokissa Venäjän 1. laivueessa, jonka tehtävänä oli häiritä Japanin merireittejä ja tukea Port Arthurin puolustusta. Laivueen komentaja Reitsenštein määräsi 9. helmikuuta 1904 aluksen sekä risteilijät "Rossijan", "Gromoboin" ja "Rurikin" Honshun rannikolle, jonne ne saapuivat 11. helmikuuta. Risteilijät upottivat rahtialus "Nahanouramarun", minkä jälkeen ne lähtivät Korean rannikolle. Myrsky pakotti keskeyttämään partiomatkan, joten risteilijät palasivat 14. helmikuuta Vladivostokiin. Sama osasto lähti 24. helmikuuta kohti japanilaisten hallinnoimaa Gensania, jonne se saapui 26. helmikuuta. Osasto ei kuitenkaan kohdannut muita aluksia ennen myrskyn puhkeamista yöllä 28.-29. helmikuuta, jolloin alukset aloittivat kotimatkan. Ne saapuivat 1. maaliskuuta Vladivostokiin.
Laivueen komentajaksi tuli huhtikuussa kontra-amiraali K. P. Iessen. Laivue lähti 23. huhtikuuta kolmannelle partiomatkalleen Gensanin edustalle. Nyt laivueen täydennyksenä olivat "torpedovene 205" ja "torpedovene 206". Osasto saapui 25. huhtikuuta noin kello 10 Gensaniin, missä torpedoveneet upottivat "Goyomarun". Osasto lähti Gensanista pohjoiseen Simpoon. Matkalla se upotti "Haginouramarun", minkä jälkeen torpedoveneet lähtivät paluumatkalle Vladivostokiin ja risteilijät jatkoivat rannikkoa pitkin pohjoiseen. Risteilijät kohtasivat 10 merimailia Simposta pohjoiseen "Kinshumarun", joka upotettiin. Risteilijät saapuivat 27. huhtikuuta Vladivostokiin.
Alus ajoi 15. toukokuuta karille Amurinlahdella, jolloin se vaurioitui pahoin. Alus oli sodan lopun telakalla. Itämerelle palattuaan alus oli elokuussa 1906 Suomenlinnassa kukistamassa Viaporin kapinaa taistelulaiva "Tsesarevitšin" kanssa, jolloin ne pakottivat tykkitulellaan kapinalliset antautumaan. Joulukuusta 1908 tammikuuhun 1909 se oli Välimerellä avustamassa Messinan maanjäristyksen uhreja. 
Ensimmäisessä maailmansodassa alus osallistui muun muassa Ahvenanmaan taisteluun heinäkuussa 1915. Lokakuun vallankumouksessa aluksen miehistö liittyi 1917 bolsevikkeihin. Maaliskuussa 1918 alus siirrettiin Itämeren laivaston jäämarssissa Helsingistä Kronstadtiin. Alus poistettiin palveluksesta vielä samana vuonna ja romutettiin 1922 Saksassa.
Kokkolan NMKY

Kokkolan NMKY (lyh. KoNMKY, myös muodossa Namika Kokkola) on kokkolalainen koripalloseura. Sen miesten edustusjoukkue pelaa pohjoisen alueen sarjoissa. 
KoNMKY:llä on edustusjoukkueet sekä eri ikäluokkien junioritoimintaa sekä miehissä että naisissa. Keväällä 2014 seuralla oli noin 60 junioripelaajaa. Seuran kasvateista ovat aikuisten pääsarjatasolla pelanneet Juho Kauro, Joni Pohjonen, Tero Ollila ja Heikki Laatikainen
Seura pelaa kotiotteluitaan vuonna 2015 valmistuneessa Kampushallissa, johon mahtuu noin 450 katsojaa.