tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johnny Nash

Johnny Nash (19. elokuuta 1940 Houston, Texas, Yhdysvallat – 6. lokakuuta 2020) oli yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän esitti uransa huippuvuosina 1960- ja 1970-luvuilla etenkin rhythm and blues-, soul- ja reggae-musiikkia, ja hänellä oli suuri osa jamaikalaisen reggaen tunnetuksi tekijänä 1970-luvulla. Nash tunnetaan parhaiten vuoden 1972 hittisinglestään ”I Can See Clearly Now”.
Nash perusti 1960-luvun lopulla Jamaikalla lyhytikäiseksi jääneen levy-yhtiön JAD yhdessä Danny Simsin kanssa. Jamaikalla levyttäessään vuonna 1972 Nash levytti Bob Marleyn kirjoittaman kappaleen ”Stir It Up”, joka nosti hänet vuosien tauon jälkeen singlelistoille. Sitä seurasi hänen oma sävellyksensä ”I Can See Clearly Now” (1972), joka nousi listojen kärkeen, samoin kuin ”Tears On My Pillow” (1975). 1970-luvun lopulla Nash alkoi keskittyä näyttelijäntyöhön ja musiikin tuottamiseen ja julkaisi 1980-luvulla enää yhden albumin.
Myllykoski (Kitkajoki, Kuusamo)

Myllykoski on Kuusamossa, Kitkajoen varrella sijaitseva voimakkaasti virtaava koski jossa on mylly. Karhunkierros-vaellusreitti ylittää kosken riippusiltaa pitkin. Lähimmälle tielle Myllykoskelta on noin alle puoli kilometriä ja sinne menee hyväkuntoinen leveä polku. 
Koski on saanut nimensä vuonna 1926 Juuman ja Säkkilän kyläläisten rakentamasta myllystä. Myllyssä jauhettiin pääosin ohranjyviä ja joskus myös ruista. Myllyn viimeiset jauhot jauhettiin vuosien 1947-48 aikana.
Tähkäagaave

Tähkäagaave ("Agave attenuata") on monivuotinen agaavejen ("Agave") sukuun kuuluva kasvi.
Tähkäagaave on ikivihreä mehikasvi, joka kuolee kun on kukkinut yhden ainoan kerran. Sen lehtiruusuke kasvaa 1,5 korkeaksi ja saman levyiseksi. Kasvi kukkii noin kymmenen vuoden ikäisenä. Parsamainen kukkavarsi nousee ruusukkeen keskeltä. Varsi on 2-4 m korkea ja siihen puhkeaa terttu keltaisia kukkia. Tähkäagaavea viljellään eri puolilla maailmaa, mutta alkujaan se on kotoisin Keski-Meksikon vuoristoseuduilta. Alkuperäisellä levinneisalueellaan se on nykyisin harvinainen.
Tähkäagaave on suosittu koristekasvi, varsinkin koska sen lehdissä ei ole piikkejä toisin kuin monilla muilla agaavelajeilla. Siitä on jalostettu muotoja, joiden lehdissä on enemmän tai vähemmän vaaleita raitoja. Tähkäagaaveita voidaan lisätä joko siemenistä tai suvuttomasti, yleensä irrottamalla emäkasvin tyvelle kasvavia uusia ruusukkeita pistokkaiksi.
Marte Høie Gjefsen

Marte Høie Gjefsen (s. 6. maaliskuuta 1989 Lillehammer) on norjalainen freestylehiihtäjä, joka edustaa seuratasolla Lillehammer Skiklubbia. Hän kilpailee ski crossissa.
Gjefsen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Vossissa helmikuussa 2009 sijoittuen 28:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran tammikuussa 2010 oltuaan viides Alpe d'Huezissa. Viikkoa myöhemmin hän saavutti ensimmäisen maailmancupin voittonsa Blue Mountainilla, Kanadassa. Vancouverin olympialaisissa 2010 Gjefsen sijoittui 11:nneksi. Toisen maailmancupin voittonsa hän saavutti maaliskuussa 2011 Grindelwaldissa.
Sateen katvealue

Sateen katvealue tarkoittaa orografisiin sateisiin liittyvää ilmiötä, jossa vuoren yhteen ilmansuuntaan sijaitseva rinne kokee huomattavia sademääriä orografisten sateiden vuoksi, ja sateen katvealue eli kuiva alue muodostuu vastakkaiselle vuorenrinteelle ja sen takaiselle alueelle. Orografisissa sateissa ilma jäähtyy ja ilmankosteus tiivistyy vuoren rinnettä ylöspäin mentäessä ja ilma luovuttaa kosteutensa sadantana vuoren rinteelle. Vuoren vastakkaisella rinteellä ilma on poikkeuksellisen kuivaa sen vuoksi, että ilman kosteus on satanut toisaalla maahan. Kyseisellä vuorenrinteellä voidaan kokea föhn-tuuli. Sateen katvealueet aiheuttavat merkittäviä ilmastoeroja rajatuilla maantieteellisillä alueilla sateiden epätasaisen jakautumisen vuoksi. Jotkin erämaat syntyvät sateen katvealueille. Gobi on sateen katvealueella sijaitseva aavikko.
Vuoden 2012 kesäparalympialaisten mitalitaulukko

Vuoden 2012 kesäparalympialaisten mitalitaulukko. Maiden järjestys on ensin kultamitalien määrän mukaan, sitten hopea- ja lopuksi pronssimitalien määrän mukaan. Jos tuon jälkeen maiden mitalimäärä on sama, maat ovat jaetulla sijalla aakkosjärjestyksessä.
Johannes Björklund

Julius Johannes Björklund (13. syyskuuta 1888 Oulu – 17. joulukuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen kenttäpiispa. 
Björklundin vanhemmat olivat rovasti Isak August Björklund ja Fredrika Mathilda Wichmann. Kauppaneuvos Gösta Björklund ja arkkitehti, kuvataiteilija Matti Visanti olivat hänen veljiään. Johannes Björklundin puolisot olivat 1913-1942 Ingrid Anni Helena Mentona Tallroth ja 1945-1962 Maija Hellevi Tarjanne, aiemmin Karsikko.
Ylioppilaaksi 1907 tullut Björklund suoritti teologisen erotutkinnon ja vihittiin papiksi 1911. Pastoraalitutkinnot hän suoritti 1914 ja 1934, filosofian kandidaatin tutkinnon 1929, teologian kandidaatin tutkinnon 1932 ja teologian lisensiaatin tutkinnon 1939. Teologian tohtoriksi Björklund väitteli 1940. Hän oli ylimääräinen pappi Vaasassa 1911-1916, Mustasaaren pitäjänapulainen 1916-1924 ja laivaston pastori 1924-1939. Björklund nimitettiin 1939 sotarovastiksi ja 1941 Suomen ensimmäiseksi kenttäpiispaksi, jota virkaa hän hoiti vuoteen 1956. Vakinaisten virkojen ohella hän oli Vaasan lääninsairaalan saarnaaja ja uskonnonopettaja Vaasassa ja Helsingissä. Hän oli sotilaspastorien liiton puheenjohtaja sekä Suomen kirkon pappisliiton hallituksen jäsen 1940–1956.
Jalkapallon B-sarjan kausi 1931

Jalkapallon Suomen sarjan toiseksi korkein sarjataso kaudella 1931 oli nimeltään B-sarja. Sarjaan kelpuutettiin edellisvuoden A-sarjasta pudonneet ÅIFK ja Stjärnan ja kussakin SPL:n 8 piirissä pelattiin alueelliset karsinnat. Joukkueista karsittiin cupkilpailulla osallistujat loppusarjaan, joka pelattiin yksinkertaisena sarjana, sen 2 parasta nousivat 1932 A-sarjaan. 
B-sarja, alueelliset karsinnat.
Savon piiri
Helsinki
Helsingin Toverit
Turku
Hangö IK
Viipuri
Viipurin Reipas
Vaasa
Vasa IFK
Kymenlaakso
Kotkan Palloseura 
Häme-Satakunta
Tampereen Palloilijat
Karjala
Sortavalan Palloseura
Fredrik Björkqvist

Fredrik Björkqvist (1. joulukuuta 1859 Kangasala – 2. helmikuuta 1935 Tampere) oli tamperelainen tukkukauppias ja kauppaneuvos. Hän testamenttasi omaisuutensa taloudelliseen valistustyöhön ja hyväntekeväisyyteen.
Björkqvist kävi Kangasalla Ahlmanin koulua ja sitten alkeiskoulua Tampereella. Hän tuli kauppa-alalle 13-vuotiaana 1873 ja oli työssä A. Nybergin, L. Tallqvistin, G. O. Sumeliuksen ja Alex Östermanin liikkeissä Tampereella toimien aluksi kauppa-apulaisena ja viimeksi mainitussa liikkeessä prokuristina. Vuonna 1888 hän perusti oman siirtomaatavaroiden vähittäisliikkeen, joka laajeni sittemmin myös siirtomaatavaroiden ja tehdastuotteiden tukkukaupan alalle. Liike sijaitsi aluksi Kauppatorin varrella ja vuonna 1892 se siirrettiin Kauppakadun varrelle. Björkqvistin liike muutti 1900 omaan taloon Puutarhakadun ja Kuninkaankadun kulmaan ja siitä tuli vähittäiskaupan alalla johtava liike Tampereella. Björkqvist myi vähittäiskauppansa vuonna 1916 mutta hän harjoitti tukkukauppaa vielä lähes kymmenen vuoden ajan vuoteen 1925 saakka. Björkqvist oli myös mukana perustamassa muun muassa Tampereen Kutomateollisuus Oy:tä, Tampereen Saippuatehdasta ja Tampereen Sateenvarjo- ja Keppitehdasta.
Björkqvist oli Tampereen kaupunginvaltuutettuna 18 vuoden ajan ja oli myös rahatoimikamarin jäsenenä. Hän oli myös Tampereen Kauppaseuran johtokunnan jäsenenä ja Tampereen Säästöpankin hallituksen puheenjohtajana,
Björkqvist sai kauppaneuvoksen arvon 1912. Hän kuului useiden tamperelaisten yritysten omistajiin ja hallituksiin. Björkqvist oli myös Tampereen Kauppaseuran perustajia ja seuran kunniajäsen. Hän edusti Tampereen kauppiaskuntaa monissa kauppiaskokouksissa.
Nitrometakvaloni

Nitrometakvaloni on metakvalonin johdos, jolla on samanlainen sedatiivinen ja hypnoottinen vaikutus kuin metakvalonilla.
Se on 10 kertaa voimakkaampi kuin metakvaloni, ja tyypillinen annostus on 25 mg. Joka tapauksessa sen aromaattinen typpiryhmä metabolisoituu aniliiniksi, jonka on todistettu olevan mutageeninen aine. Näin ollen nitrometakvalonia ei nykyisin valmisteta sen myrkyllisistä ominaisuuksista johtuen.
Heal (Loreenin albumi)

Heal on ruotsalaisen laulajan, Loreenin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin lokakuussa 2012. Yhteensä albumi sisältää 12 kappaletta, jotka Loreen on tuottanut yhdessä Peter Cartriersin kanssa. Albumi nousi Ruotsissa heti albumilistan ykköseksi ylitettyään platinalevyyn oikeuttavan myyntimäärän. Suomessa albumi debytoi sijalla kuusi.
Elli Björkstén

Kristina Elisabeth (Elli) Björkstén (16. lokakuuta 1870 Lappeenranta – 6. maaliskuuta 1947 Helsinki) oli suomalaisen naisvoimistelun keskeisiä kehittäjiä. Hän oli kasvatusopillisen voimistelun vanhempi opettaja Helsingin yliopiston voimistelulaitoksella vuosina 1913–1938. Hän sai kouluneuvoksen arvon 1938.
Björkstén valmistui Professori Aspin voimistelulaitoksesta 1890. Hän opiskeli myös Tukholman kuninkaallisessa voimistelun keskuslaitoksessa, josta hän valmistui 1895. Hän toimi voimistelunopettajana Helsingissä Nya svenska samskolanissa 1891–1913, vt. vanhempana opettajana yliopiston voimistelulaitoksessa vuodesta 1913 ja johti lomakursseja Suomessa ja Tanskassa. Hän toimi voimistelujohtajana voimistelujuhlissa, muun muassa Tukholman olympiakisoissa 1912 ja Malmön kisoissa 1914, johti suomalaisia naisvoimistelijoita Tallinnassa 1907, Kristianiassa 1914, Kööpenhaminassa ja Tanskan maaseudulla 1919. Hän oli vuonna 1914 Suomen naisten fyysillisen kasvatuksen ruotsinkielisen osaston puheenjohtaja. 
Björkstén kehitti ruotsalaisen P. H. Ling -menetelmän, lingiläisen voimistelun, pohjalta oman, naiselle sovelletun voimistelujärjestelmän, jossa käytetään musiikkia liikkeiden tehostajana. Siinä, toisin kuin 1900-luvun vaihteessa sovelletussa sotilaallisessa voimistelussa, oli liikkeissä eloisuutta, vapautta ja rytmiä ja rytmin tukena käytettiin musiikkia. Hän sai vaikutteita myös Ellen Keyn ajatuksista.
Björksténin maine levisi, ja hänet kutsuttiin Tanskaan opettamaan. Hänen teoksensa "Kvinnogymnastik" muodosti suomalaisen naisvoimistelun perustan ja sitä käytti lähtökohtanaan hänen oppilaansa Hilma Jalkanen. Hänen perustamansa Nordiskt Förbund för Kvinnogymnastik levitti hänen opetustaan muihin Pohjoismaihin. "Kvinnogymnastik" käännettiin puolaksi, tanskaksi, englanniksi ja ranskaksi. Björkstén oli 1921 perustetun Svenskt förbund för fysisk fostran för Finlands kvinnor puheenjohtaja 1922–1933. 
Suomalaista naisvoimistelua jakoi kielikysymyksen ohella kysymys siitä, mihin suuntaan naisten liikuntakasvatusta tulisi kehittää. Lojaalius Björkstenin visioita kohtaan vei ruotsinkieliset naiset omaan järjestöön. Kielikysymys hupentui juuri ennen olympialaisia ja herätti kiistan siitä ketkä saavat kisoissa edustaa Suomea. Vielä 1930-luvullakin kielikysymys aiheutti sen, että kiertue Englantiin jäi vaille valtion rahoitusta. Tilanteen ja myös Björkstenin suggestiivisen johtajapersoonan vuoksi hänen ympärilleen muodostui kultti, johon kuului kannattajia ja tukiryhmiä paitsi Suomesta ja muista Pohjoismaista myös Keski-Euroopasta.
Björkstén esitti ajatuksiaan voimistelusta teoksessa "Kvinnogymnastik" (2 osaa, 1918–1919; suom. "Naisvoimistelu").
Hänen isänsä oli lääkäri, arkkiatri Johan Isak Björkstén ja äiti Elise Wilhelmina Jakobina Ollongrén.
Don’t ask, don’t tell

Don’t ask, don’t tell (DADT) () oli vuosina 1993–2011 käytössä ollut käytäntö Yhdysvaltain asevoimissa. Käytännön mukaan seksuaalista suuntautuneisuutta ei ole syytä kertoa tai kysellä. Taktiikalla oli tarkoitus toisaalta estää salaisesti homoseksuaalien noitavainot ja toisaalta estää avoimesti homoseksuaalisten henkilöiden rekrytoituminen.
Kielto asetettiin vuonna 1993, ja sen jälkeen arviolta 14 000 armeijan palveluksessa ollutta erotettiin rikottuaan sääntöä. Kielto lopetettiin 20. syyskuuta 2011. Uudistus kielsi armeijasta erottamisen seksuaalisen suuntautumisen perusteella sekä salli homojen ja lesbojen palvella armeijassa avoimesti.
Käytännön syntyminen.
Homoseksuaalien palveleminen Yhdysvaltain asevoimissa kiellettiin toisen maailmansodan aikaan. Yhdysvaltain vuoden 1992 presidentinvaalit voittanut Bill Clinton ilmoitti ennen virkaanastumistaan vuodenvaihteessa 1992–93, että hän aikoisi kumota presidenttikaudellaan tämän kiellon. Clintonin ilmoitus herätti kuitenkin joissakin piireissä voimakasta vastustusta ja muun muassa senaatin sotilasasioista vastanneen komitean puheenjohtaja, demokraatti Sam Nunn, vastusti sitä.
Voimakkaan vastustuksen vuoksi Clinton luopui alkuperäisestä ajatuksestaan homoseksuaalikiellon täydellisestä lakkauttamisesta. Tämän sijaan Clinton sai kerättyä tarpeeksi tukea kompromissiehdotukselleen, joka sai nopeasti yleisessä keskustelussa lempinimen ”Don’t ask, don’t tell” eli DADT. Kompromissiehdotuksen mukaan homoseksuaalit saisivat jatkossa palvella Yhdysvaltain asevoimissa, mutta he eivät saisi paljastaa seksuaalista suuntautumistaan. DADT-käytäntö herätti voimakasta vastustusta, koska useimmat asevoimien upseerit uskoivat homoseksuaalien palvelemisen laskevan sotilaiden taistelutahtoa ja homoaktivistit taas pitivät saavutettua kompromissia edelleen seksuaalivähemmistöjä syrjivänä.
Käytännön kumoaminen.
Don’t ask, don’t tell -käytännöstä luovuttiin lopulta Barack Obaman ensimmäisellä presidenttikaudella. Obama oli vaalikampanjansa aikana luvannut luopua käytännöstä, jota suurin osa amerikkalaisista mielipidetiedustelujen perusteella tuohon aikaan vastusti. Yhdysvaltain puolustusministeriö ryhtyi selvittämään käytännön kumoamista alkuvuodesta 2010. Käytännön kumoamisesta äänestettiin senaatissa ensimmäisen kerran syyskuussa 2010, jolloin se oli osa laajempaa National Defense Authorization Act -lakiehdotusta. Senaatin republikaanit kuitenkin estivät lakiehdotuksen hyväksymisen.
Kun National Defense Authorization Act ei mennyt läpi, päättivät senaattorit Joe Lieberman (sitoutumaton) ja Susan Collins (republikaani) tehdä DADT-käytännön kumoamiseksi erillisen lakiehdotuksen. Ehdotus hyväksyttiin joulukuussa 2010 edustajainhuoneessa äänin 250–174 ja senaatissa 65–31. Presidentti Obama hyväksyi lain 22. joulukuuta, minkä jälkeen puolustusministeriö ryhtyi valmistelemaan käytännön kumoamista. Virallisesti Don’t ask, don’t tell -käytännöstä luovuttiin 20. syyskuuta 2011.
Sairas vääns

"Sairas vääns" on Tohtori Tornadon (oik. Esko Johansson) esittämä huumorimusiikkia edustava musiikkikappale, joka osallistui MTV:n järjestämään Syksyn sävel -kilpailuun vuonna 1979 sijoittuen kuudenneksi. Kappaleen on säveltänyt, sovittanut ja sanoittanut Jyrki Paavola.
Aiheensa kappale oli saanut Yhdysvaltain ulkoministerinä vuosina 1977–1980 toimineen Cyrus Vancen nimen ääntämyksestä. Vaikka kappaleesta muodostuikin jonkinlainen kulttiklassikko, Tohtori Tornadon musiikillinen ura jäi kahteen singleen.
Kappale on sittemmin julkaistu uudelleen kokoelma-albumilla "1970-luvun Syksyn sävelet" (2011). Vuonna 1979 kappaleesta tehtiin myös cover-versio, tekijänä Tohtori Tuppi (oik. Kari Kuuva). Tämä versio julkaistiin myöhemmin kokooma-albumeilla "Tenavadisco" (1980) ja "Disco City vol 1." (2012).
Etelänkellosammal

Etelänkellosammal ("Encalypta vulgaris") on lehtisammallaji kellosammalten heimossa ("Encalyptaceae"). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla erityisesti lauhkealla vyöhykkeellä. Suomen alueella lajin levinneisyys painottuu etelään ja sitä esiintyy nykyisin Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja Uudellamaalla.
Etelänkellosammal kasvaa pienikokoiseksi, alle yhden senttimetrin pitkäksi. Lehtien muoto on pitkulaisesta kielimäiseen. Niissä on karvakärki ja punainen keskisuoni. Itiöpesäkkeen perä on yhden senttimetrin pituinen ja punainen. Pesäke on sileä ja sen huntu ripsireunaton.
Mario Botta

Mario Botta (s. 1. huhtikuuta 1943 Mendrisio, Sveitsi) on sveitsiläinen arkkitehti. 
Hän opiskeli Milanon Liceo Artisticossa ja Venetsian IUAV-yliopistossa ja on saanut vaikutteita erityisesti Le Corbusier’ltä, Carlo Scarpalta ja Louis Kahnilta. Vuodesta 1970 hänellä on ollut oma arkkitehtitoimisto Sveitsin Luganossa.
Ura.
Jo 16-vuotiaana Botta piirsi ensimmäisen rakennuksensa, paritalon Morbio Superioreen Ticinon kantoniin. 
Sen tilajärjestelyt olivat vielä epämääräisiä, mutta siinä sanotaan jo olevan nähtävissä hänen tuleva tyylinsä, johon liittyy yksinkertaisiin muotoihin perustuva vahva geometrian taju. Bottan suosikkimateriaali on tiili, vaikka hän käyttääkin suunnitelmissaan materiaaleja monipuolisesti ja yksilöllisesti.
Bottan suunnittelemia rakennuksia voi nähdä ympäri Sveitsiä, mutta etenkin Ticinon alueella. Ranskaan Botta on suunnitellut Évryn katedraalin Pariisin eteläpuolelle 1995 sekä kirjaston Villeurbanneen 1988. Yhdysvaltoihin Botta suunnitteli vuonna 1995 San Franciscon nykytaiteen museon (SFMOMA).
Monien kirkkorakennusten lisäksi Mario Botta on suunnitellut myös Tel Avivin yliopiston tärkeimmän synagoogan.
Vuosina 2002–2004 Botta oli mukana Milanon La Scala -oopperatalon keskustelua herättäneessä uudistuksessa. Vuonna 2004 Botta piirsi taidemuseorakennuksen Etelä-Korean Souliin. 
Alla olevan kuvagallerian ohella muita Mario Bottan merkittäviä suunnittelutöitä ovat Kreikan valtionpankin rakennus Ateenassa, Bechtler-nykytaidemuseo Pohjois-Carolinan Charlottessa.
Törmähiekkasammal

Törmähiekkasammal ("Pogonatum urnigerum") on lehtisammallaji karhunsammalten heimossa (Polytrichaceae). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon lauhkea vyöhyke, havumetsävyöhyke ja arktiset alueet.
Suomen alueella törmähiekkasammalta esiintyy melko yleisenä koko maassa. Lajin uhanalaisuusluokka on elinvoimainen (LC).
Törmähiekkasammal on keskikokoinen ja pystykasvuinen, yhdestä viiteen senttimetriä korkeaksi kasvava. Lehdet ovat vankan neulasmaisia ja vaalean sinivihreitä. Itiöpesäkkeiden kasvaminen on tavallista. Pesäke on pysty ja liereä, sijaitsee pitkän pesäkeperän päässä. Nuoressa pesäkkeessä on tiheäkarvainen huntu.
Aiheesta muualla.
Kuvalinkit:
Pohjanhiekkasammal

Pohjanhiekkasammal ("Pogonatum dentatum") on lehtisammallaji karhunsammalten heimossa (Polytrichaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon arktisella ja havumetsävyöhykkeellä.
Suomen alueella pohjanhiekkasammalen levinneisyys on pohjoinen, mutta sitä esiintyy koko maassa paitsi Ahvenanmaalla. Lajin uhanalaisuusluokka on elinvoimainen (LC).
Pohjanhiekkasammal kasvaa vähän pienemmäksi kuin samannäköinen ja yleinen törmähiekkasammal ("Pogonatum urnigerum"). Laji on kaksikotinen pioneerilaji. Itiöpesäkkeitä kasvaa yleisesti.
Aiheesta muualla.
Kuvalinkit:
Peltohiekkasammal

Peltohiekkasammal ("Pogonatum aloides") on lehtisammallaji karhunsammalten heimossa (Polytrichaceae). Sitä esiintyy lähes koko maailmassa lauhkealla vyöhykkeellä. Suomen alueella peltohiekkasammal on harvinainen ja sen levinneisyys on eteläinen, lajia on tavattu Ahvenanmaalta Uudellemaalle. Uhanalaisuusluokka on elinvoimainen (LC).
Peltohiekkasammalen versot ovat pystyjä, enimmäkseen haarattomia ja yhdestä kahteen senttimetriä pitkiä. Se muodostaa löyhiä tummanvihreitä kasvustoja. Lehdet kasvavat neljästä seitsemään millimetriä pitkiksi. Kosteina ne siirottavat, kuivina ovat käyristyneet. Lehtien kärki on neulasmainen ja sahalaitainen. Itiöpesäkkeen perä kasvaa kahdesta neljään senttimetriä pitkäksi. Pesäke on lieriömäinen, usein sivulle taipunut ja karvaisen hunnun peitossa.
Naalinsammal

Naalinsammal ("Oligotrichum hercynicum") on lehtisammallaji karhunsammalten heimossa (Polytrichaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon viileillä alueilla. Ruotsissa ja Norjassa lajia esiintyy laajasti tunturialueella. Suomessa naalinsammalta kasvaa suuressa osassa maata, puuttuu Ahvenanmaalta, Etelä-Karjalasta ja osasta Pohjanmaata. Lajin uhanalaisuusluokka on elinvoimainen (LC).
Naalinsammal on karhunsammalmainen ja kapealehtinen. Itiöpesäkkeitä kasvaa toisinaan ja itiöt ovat pieniä. Naalinsammalen itiöpesäkkeet ovat symmetrisiä ja pystyjä, vain poikkeuksellisesti hieman vinoja.
Naalinsammal kasvaa pioneerilajina paljaalla maalla. Kasvupaikkoja ovat esimerkiksi tunturikankaat, metsäteiden ja polkujen varret, sorakuopat.
Rusopahtasammal

Rusopahtasammal ("Orthothecium rufescens") on lehtisammallaji palmikkosammalten heimossa ("Hypnaceae"). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla vuoristoissa ja arktisilla alueilla. Suomen alueella laji on harvinainen ja erittäin uhanalainen (EN).
Rusopahtasammalen väri on punertavanruskeasta vihreänruskeaan tai kuparinkiiltoinen. Se kasvaa enimmillään kymmenen senttimetriä pitkäksi ja on vain vähän haarova. Lehdet ovat keskisuonettomat, leveän kolmiomaiset, pitkittäispoimuiset ja pitkäkärkiset. Itiöpesäkkeitä kasvaa harvoin. Pesäkkeet ovat pystyjä.
Kansan toimintapuolue

Kansan toimintapuolue (, PAP; ; ; ) on singaporelainen puolue. Kansan toimintapuolue on Singaporen hallitseva puolue, joka on voittanut kaikki maan vuonna 1965 tapahtuneen itsenäistymisen jälkeiset vaalit. PAP:n suosion taustalla pidetään Singaporen nopeaa nousua maailman kehittyneimpien talouksien joukkoon, mutta myös sen tiukkaa poliittista kontrollia.
Kansan toimintapuolueen perustivat 21. marraskuuta 1954 joukko poliittisia aktivisteja, jotka edustivat kolmea Singaporen suurinta etnistä ryhmää. Perustajien joukossa oli myös Lee Kuan Yew. Perustamisensa aikoihin puolueen tärkeimpiä tavoitteita olivat Singaporen itsenäisyys, jota tavoiteltiin tuolloin liittymällä mukaan Malesian liittovaltioon, demokraattis-sosialistisen hallituksen perustaminen ja monikulttuurisen yhteiskunnan luominen.
Ensimmäisissä parlamenttivaaleissa 1955 PAP voitti kolme neljäosaa paikoista, joissa puolue oli asettanut ehdokkaan. Seuraavissa vaaleissa 1959 PAP saikin jo 43 paikkaa parlamentin 51:stä paikasta, ja puolueen pääsihteerinä tuolloin toiminut Lee Kuan Yew nimitettiin vaalien jälkeen Singaporen ensimmäiseksi pääministeriksi.
Vuoden 2011 vaaleissa puolue sai enemmistön: 60,1 prosenttia äänistä ja 81 parlamenttipaikkaa 87:stä.
Petter Johan Bladh

Peter (Petter, Pehr) Johan Bladh (3. joulukuuta 1746 Vaasa – 1. maaliskuuta 1816 Närpiö) oli suomalainen liike- ja valtiopäivämies sekä valtiopäivien Siviili- ja talousvalokunnan jäsen. 
Bladh kävi Vaasan triviaalikoulua ja valmistui ylioppilaaksi Turussa vuonna 1763. Hän meni vuonna 1766 Ruotsin Itä-Intian kauppaseuran palvelukseen ja yleni superkargööriksi. Hän teki useita matkoja Kiinaan ja oli kauppaseuran Kantonin konttorin johtajana vuosina 1778–1783. Hän palasi Suomeen vuonna 1784 ja asettui Närpiöön Benvikin kartanoon, jonka maanviljelyn hän järjesti kuntoon. Hän hankki Kaskisille tapulioikeudet ja kävi ulkomaankauppaa ja harjoitti laivaliikennettä. Suomen sodan aikana vuonna 1808 venäläiset polttivat hänen talonsa ja vangitsivat hänet ja hänen poikansa, kun hänen epäiltiin yllyttäneen talonpoikia aseisiin.
Bladh oli aikansa merkittäviä talousajattelijoita. Hän muun muassa ehdotti, että Helsingistä tehtäisiin vapaasatama. Hän otti osaa valtiopäiville 1786, 1789, 1792, 1800 ja 1809, jolloin hänet kutsuttiin myös hallituskonseljin jäseneksi. Hän kirjoitti talouskysymyksistä artikkeleita, joita on myös julkaistu. Hänet kutsuttiin vuonna 1779 Ruotsin tiedeakatemian jäseneksi. Bladh sai kanslianeuvoksen arvon vuonna 1812. 
Petter Johan Bladhin vanhemmat olivat kauppias Johan Bladh ja Katarina Juvelius. Lääkäri ja numismaatikko Anders Bladh oli hänen veljensä.
Anton Gabriel Blomqvist

Anton Gabriel Blomqvist (29. tammikuuta 1836 Helsinki – 12. toukokuuta 1904 Janakkala) oli suomalainen metsänhoitaja ja tutkija.
Blomqvistin isä oli professori Alexander Blomqvist ja äiti Christina Charlotta Harring. Hän valmistui ylioppilaaksi 1852, opiskeli luonnontieteitä ja toimi maanmittarina, kunnes valmistui metsänhoitajaksi 1859 Tharandtin metsäakatemiasta Saksista. Samana vuonna hänestä tuli Evon-Vesijaon kruununpuistojen vt. metsänhoitaja ja vuonna 1861 uuden Evon metsäopiston lehtori. Kun opisto oli oppilaiden puuttumisen takia suljettu 1867-1869, Blomqvist teki metsän tuotto- ja kasvututkimuksia, joiden tulokset julkaistiin 1872 teoksessa "Tabeller framställande utvecklingen af jämnåriga och slutna skogsbetsånd af tall, gran oc börk". Vuonna 1874 hänet nimitettiin opetusohjelmaltaan supistetun Evon metsäopiston johtajaksi, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 1903 saakka.
Blomqvist sai kunniatohtorin arvon 1897 ja häntä pidetään ”Suomen metsänhoidon isänä”. Hän jatkoi virkansa ohella tieteellistä tutkimustyötä, julkaisten tutkimustuloksia vuonna 1877 perustamansa Suomen Metsänhoitoyhdistyksen sarjassa. Tärkeimmät niistä ovat "Finlands trädslag i forstligt hänseende beskriftna. I Tallen. II Granen". (1881–1883) sekä "Skogshushållningens nationalekonomi och synpunkter i forst politi" (1893).
Blomqvistin puoliso vuodesta 1862 oli Alfhild Sofia Ilmoni (1841–1901). Metsänhoitaja Theodor Johannes Blomqvist (1865–1934) oli heidän poikansa.
Elisabeth Blomqvist

Anna Charlotta Elisabeth Blomqvist (17. helmikuuta 1827 Helsinki – 9. kesäkuuta 1901 Helsinki) oli suomalainen tyttökoulun johtajatar ja taidemaalari. Hän maalasi nuorena opiskellen Berndt Godenhjelmin johdolla, ja hänen teoksensa "Hanna kangaspuilla" kuuluu Ateneumin kokoelmiin. 
Blomqvistin isä oli oppihistorian professori ja kirjastonhoitaja Alexander Blomqvist. Professori Blomqvistin ja hänen pietarinsaksalaisiin kuuluneen vaimonsa Christina Charlotta Harringin perheessä tyttärien kasvatukseen ja kielitaitoon kiinnitettiin suurta huomiota. Isän kuoltua perusteellisesta koulutuksesta oli suurta hyötyä, sillä se antoi tyttärille mahdollisuuden ansaita elantonsa opettajina. Niinpä Blomqvist ei ryhtynyt taiteilijan uralle vaan toimi opettajana äitinsä perustamassa yksityisessä tyttökoulussa. Vuodesta 1852 koulu oli hänen ja hänen sisarensa Anna Blomqvistin omistuksessa, ja sen toiminta laajeni. Hän oli Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun johtajatar 1852–1898. Kouluun perustettiin opettajatarluokka, josta ajan myötä tuli ruotsalainen jatko-opisto 1886.
Suurimman vaikutuksen Elisabeth Blomqvist sai aikaan tyttökoulun johtajana, tyttöjen opetuksen uudistajana ja naisopettajien koulutuksen aloittajana. Hänen perustamiltaan jatkoluokilta tulivat pitkään sekä ruotsin- että suomenkielisten koulujen opettajattaret. Valtion tyttökoulujen opetus oli vielä tähän aikaan perinteistä säätyläistyttöjen kasvatusta. Blomqvistin kouluun pääsivät opiskelemaan kaikki tietoa ja sivistystä haluavat tytöt syntyperästä riippumatta. Yksityiskoulun käyminen vaati tosin varoja, mutta Blomqvist pyrki järjestämään varattomille vapaaoppilaspaikkoja ja kouluavustajan tehtäviä. Hänen yhtenä ansionaan onkin pidetty opintien avaamista myös alempien sosiaaliryhmien tytöille.
Heidi Blomstedt

Heidi Kristina Blomstedt (o.s. Sibelius; 20. kesäkuuta 1911 Järvenpää, Tuusula – 3. tammikuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen muotoilija.
Blomstedtin isä oli Jean Sibelius ja äiti Aino Sibelius. Hän valmistui keraamikoksi Taideteollisuuskeskuskoulusta vuonna 1932. Hänen muotokielensä oli pelkistynyttä. Hän toimi lähinnä itsenäisenä keraamikkona lukuun ottamatta muutamia lyhyitä jaksoja Arabian tehtaalla, vuotta 1950 Uppsala-Ekebyn keramiikkatehtaassa sekä yhteistyötä Kupittaan Savi Oy:n ja Kumelan lasitehtaan kanssa. Hänen Kupittaalle suunnittelemansa esineet poikkesivat moderneina Kupittaan muusta tuotannosta. Pelkistetyn muodon vastapainona olivat värit.
Blomstedtin puoliso oli arkkitehtiprofessori Aulis Blomstedt. Heidän poikiaan ovat arkkitehdit Severi Blomstedt (1946–) ja Petri Blomstedt (1941–1998), elokuvaohjaaja Anssi Blomstedt (1945–) sekä taidemaalari Juhana Blomstedt (1937–2010).
Rafael Blomstedt

Arno Rafael Blomstedt (14. syyskuuta 1885 Helsinki – 21. maaliskuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja muotoilija. Hän toimi Taideteollisuuskeskuskoulun johtajana ja opettajana vuodesta 1912, rehtorina 1943–1949. Hän teki erityisesti sisustustöitä ja suunnitteli kirkkojen entistämisiä ja korjauksia.
Blomstedt valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta 1908. Opettajan työnsä ohessa hän suunnitteli erityisesti sakraalirakennuksia, ja hänen viimeiseksi, kesken jääneeksi työkseen jäi Iisalmen siunauskappeli. Hän kuului merkittäviin kirkkojen entistäjiin K. S. Kallion, Carolus Lindbergin ja Karl-Ruben Lindgrénin ohella.
Blomstedt on suunnitellut muun muassa Espoon sankarihauta-alueen. Hän suunnitteli yhdessä taidegraafikko Robert Frankenhauserin kanssa Pernajan sankarihauta-alueen ja sankarimuistomerkin. Alue on Mikael Agricolan muistomerkin vieressä.
Severi Blomstedt

Pauli Severi Blomstedt (s. 23. syyskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen arkkitehti. Hän toimi Suomen rakennustaiteen museon johtajana 2002–2010.
Blomstedt on toiminut Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuurin va. apulaisprofessorina sekä Suomen rakennustaiteen museon näyttelytoimiston päällikkönä.
Blomstedt perusti vuonna 1976 oman toimiston, mutta omisti toimiston myös veljensä Petri Blomstedtin kanssa. Severi Blomstedt on tehnyt useita peruskorjaussuunnitelmia muun muassa Suomenlinnaan. Muita restaurointikohteita ovat muun muassa taiteilijakoti Ainola (1989), Helsingin Taidehallin ulkopuolen uudistaminen (1993) sekä monet Puolustushallinnon rakennuslaitokselle laaditut kohteet. Uudisrakentamiskohteista mainittakoon Hyvinvointikartano Kaisankodin laajennus Espoossa (1986, yhdessä Antti Paateron kanssa) sekä lukuisat pientalosuunnitelmat eri puolilla Suomea. Blomstedt vei loppuun edesmenneen veljensä suunnitelmat Hotelli Kämpin restauroinnista (1999). Blomstedt on laatinut myös näyttelysuunnitelmia.
Blomstedt on toiminut puheenjohtajana muun muassa seuraavissa järjestöissä: 
Blomstedt on Designmuseon ja Arkkitehtuurimuseon ystävät (DAMY) ry:n kunniajäsen.
Severi Blomstedtin vanhemmat olivat arkkitehti Aulis Blomstedt ja keramiikkataiteilija Heidi Blomstedt, joka oli säveltäjä Jean Sibeliuksen tytär.
Adam Žampa

Adam Žampa (s. 13. syyskuuta 1990 Stary Smokovec) on slovakialainen alppihiihtäjä. Hän edustaa VSC Dukla Banska Bystrica -seuraa ja kilpailee pääasiassa pujottelussa ja suurpujottelussa.
Žampa saavutti Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hopeaa joukkuekilpailussa. Hän sijoittui MM-kilpailujen pujottelussa 21:nneksi Val d'Isèressä 2009, 24:nneksi Garmisch-Partenkirchenissä 2011, 15:nneksi Schladmingissa 2013 ja 19:nneksi Vailissa 2015. Superalppiyhdistetyssä hän oli kolmastoista 2013 ja yhdeksästoista 2015 sekä suurpujottelussa seitsemästoista 2013 ja kahdeksas Cortina d'Ampezzossa 2021. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui superalppiyhdistetyssä viidenneksi ja pujottelussa kuudenneksi. Kolmansissa olympialaisissaan Pekingissä 2022 hän sijoittui suurpujottelussa 15:nneksi, 0,4 sekuntia ja yhden sijan pikkuveljeään Andreasta parempana, sekä pujottelussa 25:nneksi.
Žampa kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Levillä marraskuussa 2010. Ensimmäiset maailmancup-pisteensä hän sai oltuaan yhdeksäs Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2012. Parhaimmillaan hän on sijoittunut viidenneksi Kitzbühelin alppiyhdistetyssä tammikuussa 2016.
Mikael Adolf Blum

Mikael Adolf Blum (3. toukokuuta 1785 Taivassalo – 11. toukokuuta 1864 Linköping) oli suomalaissyntyinen sotilas ja Linköpingin postimestari, sotilasarvoltaan eversti. Hän oli upseerina vuonna 1808 Porin rykmentissä. Rauhan palattua hän muutti Ruotsiin, jossa hän osallistui 1814 Norjan retkeen ja palveli everstinä Värmlannin kenttäjääkärirykmentissä. Hänen isänsä oli kapteeni Johan Petter Blum, joka omisti Porin Yyterin kartanon vuodesta 1786. Hänen poikansa oli Ruotsin maanviljelyksen uudistaja Carl H. Adolf Blûm. Hän julkaisi myöhemmin sotatieteellistä kirjallisuutta. Runebergin runo ”Kuormarenki” mainitsee nimen Blume vänrikki, jonka esikuvana Blumin katsotaan olleen. Vänrikki Blumen muistomerkki paljastettiin Linköpingin hautausmaalla 18. heinäkuuta 1935. Hautapatsas aikaansaatiin Porin rykmentin ja Värmlannin kenttäjääkärien keskuudessa toimitetun keräyksen avulla.
Torsten Bohlin

Torsten Bernhard Bohlin (1889–1950) oli ruotsalainen teologi. Hän toimi 1925–1929 systemaattisen teologian professorina Åbo Akademissa. Uppsalan yliopistossa hän oli professorina 1929–1934 ja Härnösandin piispa 1934–1950.
Hans Gustaf Boije

Hans Gustaf Boije (19. joulukuuta 1828 Janakkala – 22. lokakuuta 1903 Janakkala) oli suomalainen vapaaherra, juristi, tilanomistaja ja valtiopäivämies. 
Boijen vanhemmat olivat vapaaherra Gustaf Reinhold Boije ja Hedvig Eleonora Leijonhufvud. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1857 Amalia Sofia Elisabet Baer. Boije tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1843, suoritti tuomarintutkinnon 1847 ja suuremman kameraalitutkinnon 1848 ja sai varatuomarin arvon 1852. Hän oli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari ja senaatin talousosaston ylimääräinen kamarikirjuri 1848, kamarijunkkari keisarin hovissa 1876 ja kamariherra 1879. 
Boije oli myös maanviljelijänä perimillään maatiloilla, muun muassa Hakoisten kartanossa. Hän oli Tammikuun valiokunnan jäsen vuonna 1862. Boije osallistui valtiopäiville aatelissäädyssä, kuuluen liberaaliseen puolueeseen, 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1888 ja 1891. Vuosina 1885, 1888 ja 1891 hän oli aatelin varamaamarsalkka.
Leo Ljungberg

Leo Rudolf Ljungberg (19. tammikuuta 1930 Helsinki - 16. lokakuuta 2012) oli suomalainen kärpässarjan nyrkkeilijä. Hän voitti amatöörien Suomen-mestaruuden ja otteli EM-kisoissa vuonna 1949. Tämän jälkeen hän otteli kaksi vuotta ammattilaisena. Hän edusti Helsingin Tarmoa ja Leppävaaran Sisua.
Nyrkkeilyura.
Leo "Lekkeri" Ljungberg saavutti kärpässarjassa (alle 51 kg) SM-pronssia vuonna 1947, SM-hopeaa vuonna 1948 ja SM-kultaa vuonna 1949. Hän voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1948 ja 1949. Vuoden 1949 EM-kisoissa Oslossa hän voitti Tšekkoslovakian František Majdlochin mutta hävisi toisessa ottelussaan Belgian Emile Delplaquelle.
Oslon EM-kisojen jälkeen 19-vuotias Ljungberg siirtyi ammattilaiseksi. Hän lopetti uransa jo vuonna 1951 oteltuaan ammattilaisena 14 ottelua, joista hän voitti kymmenen ja hävisi kolme yhden päätyttyä ratkaisemattomana. Merkittävin voitto ammattilaisuralla oli joulukuussa 1949 saavutettu voitto vuosien 1946-1947 Euroopan mestarista belgialaisesta Julien Degrysestä.
Jalkapallon Mestaruussarjan karsintasarja 1945

Jalkapallon Mestaruussarjan karsintasarja 1945 pelattiin ennen Mestaruussarjan kautta 1945–46. Se on laskettu myöhemmin vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 13. kaudeksi. Karsintasarja pelattiin kahdessa kuuden joukkueen lohkossa yksinkertaisena sarjana. Mestaruussarjan edellinen kausi oli jäänyt kesken kesällä 1944, eikä Palloliitolla ollut mahdollisuuksia jatkaa jalkapallosarjoja vuoden 1944 aikana. Palloliiton edustajakokous päätti 8. huhtikuuta 1945, että kesken jäänyt Mestaruussarjan kausi 1943–44 pelataan loppuun touko-kesäkuun 1945 aikana ja uusi kausi (1945–46) aloitetaan karsintasarjalla kevätkaudella 1945.
Molempien karsintalohkojen neljä parasta pääsivät Mestaruussarjaan kaudeksi 1945–46, ja lohkovoittajat TPS ja VIFK pelasivat karsintasarjan loppuottelun Palloliiton vuoden 1945 mestaruudesta. Vaasassa 4. marraskuuta 1945 pelatun loppuottelun ja Palloliiton vuoden 1945 mestaruuden voitti TPS maalein 2–1. Vuoden 1945 jalkapallon Suomen mestaruudesta pelattiin ylimääräinen cup-kilpailu.
Mestaruussarjan karsintasarjan 1945 maalikuninkuuden voitti VIFK:n Sven Veijola 6 maalilla. Karsintasarjan yleisömäärä oli yhteensä 42 341 henkeä eli keskimäärin 1 411 katsojaa ottelua kohti.
Joukkueet.
Karsintasarjaan osallistuivat kaikki Mestaruussarjan kauden 1943–44 kahdeksan joukkueetta sekä neljä parasta (HPS, VPV, IF Drott ja Haka) kauden 1943–44 Suomensarjasta.
Tulokset.
Lohko I.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Lohko II.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Loppuottelu.
Karsintalohkojen voittajat TPS ja VIFK pelasivat karsintasarjan loppuottelun.
"TPS voitti Palloliiton mestaruuden. TPS:n joukkueessa pelasivat Tauno Aitio, Veikko Asikainen, Tor Hakalax, Anton Honka, Helge Johansson, Keijo Kihlman, Lauri Lehtinen, Ilmari Oksanen, Helge Saarinen, Urho Teräs, August Waltzer."
Gustav Bonde (1620–1667)

Gustav Bonde (1620–1667) oli ruotsalainen valtiomies. Hän oli reduktiokollegion jäsen 1655 ja toimi valtiovaranhoitajana. Hän oli vuodesta 1660 Kaarle XI:n holhoojahallituksen jäsen. Hän kannatti rauhanomaista ulkopolitiikkaa.
 Hänen isänsä oli Carl Filipsson Bonde.
Gustaf Bonde (1682–1764)

Gustav Bonde nuorempi (1682–1764) oli ruotsalainen valtaneuvos ja kirjailija. Hän oli niin sanotun itäisen tutkijakunnan puheenjohtaja 1725–1726, kun tutkittiin Suomen isonvihan aikaisia vaurioita. Bonde sai valtaneuvoksen arvon vuonna 1727. Hän puolusti rauhanpolitiikkaa ja oli Arvid Hornin kannattaja. Hatut erottivat hänet 1739. Bonde palasi valtaneuvoskuntaan 1761. Hän kirjoitti monelta alalta, politiikasta, historiasta ja luonnontieteistä. Bonden kirjoitus ”Försök att igenfinna den finska nationens och språkets härkoms” (Vitterhetsakad handlingar I, 1755) käsittelee Suomen kansallisuutta ja kieltä, ja siinä hän johtaa suomen kielen hepreasta.
Hänen isänsä oli Karl Bonde ja isoisänsä Gustav Bonde vanhempi.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1945–1946

Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1945–46 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 14. kausi. Kaudella 1945–46 Mestaruussarja pelattiin kevätkauden karsintasarjan jälkeen kahdeksan joukkueen kaksinkertaisena sarjana ja sarjan alku siirtyi jälleen syyskaudelle.
Mestaruussarjan voitti VIFK, joka varmisti toisen Mestaruussarjan mestaruutensa toiseksi viimeisessä ottelussa 10. kesäkuuta 1946, kun se voitti IF Drottin maalein 6–1. Jalkapallon Suomen mestaruus ratkaistiin Mestaruussarjan mestarin ja TUL:n mestarin TPV:n välisessä kaksiosaisessa otteluparissa. VIFK:n voitettua ensimmäisen ottelun ja TPV:n toisen, pelattiin kolmas ja ratkaiseva ottelu Olympiastadionilla 7. elokuuta 1946. Mestaruusottelun sekä toisen Suomen mestaruutensa voitti VIFK Sven Veijolan (2), Helge Svahnin, Pekka Lindroosin ja John Sjöbergin maaleilla 5–1. Mestaruussarjassa viimeiseksi jääneet KPT ja IF Drott putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1945–46 voitti TPS:n Keijo Kihlman 12 maalilla. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1945–46 oli yhteensä 79 815 henkeä eli keskimäärin 1 425 katsojaa ottelua kohti.
Joukkueet.
Mestaruussarjaan osallistui kahdeksan joukkuetta kevätkauden karsintasarjan perusteella.
Tulokset.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Suomen mestaruus.
Jalkapallon Suomen mestaruus ratkaistiin Mestaruussarjan mestarin VIFK:n ja mestarin TPV:n välillä. Kaksiosaisen otteluparin voittaja ratkaistiin laskemalla kahden ottelun pisteet yhteen.
"Kahden ottelun jälkeen pisteet olivat tasan 2–2, joten mestaruus ratkaistiin kolmannessa ottelussa puolueettomalla kentällä."
"VIFK voitti Suomen mestaruuden."
Karl Bonde (1648–1699)

Karl (Carl) Bonde (1648–1699) oli ruotsalainen kuninkaan neuvos, presidentti ja diplomaatti. Hän oli vuodesta 1684 reduktiokomission jäsen ja pani Virossa toimeen peruutuksen vuonna 1685. Hän oli Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherra 1687–1695, jolloin hän teki vuonna 1690 ehdotuksen uusmaalaiseksi verotusjärjestelmäksi ja esitti 1692 kolmen eteläisen läänin ruotujakolaitoksen muodostamiseksi, ja nämä ehdotukset toteutettiin.
Hänen isänsä oli Gustav Bonde vanhempi.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1946–1947

Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1946–47 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 15. kausi. Kaudella 1946–47 Mestaruussarja pelattiin kahdeksan joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan voiton jakoivat tasapistein VIFK ja HIFK, joten mestaruus ratkaistiin joukkueiden välisellä uusintaottelulla. Olympiastadionilla 19. lokakuuta 1947 pelatun uusintaottelun ja kolmannen Mestaruussarjan mestaruutensa voitti VIFK maalein 3–2. Jalkapallon Suomen mestaruus ratkaistiin Mestaruussarjan kahden parhaan ja kahden parhaan joukkueen välisessä yksinkertaisessa sarjassa. HIFK:n ja TuTo:n päädyttyä tasapisteisiin, pelattiin uusintaottelu Suomen mestaruudesta. Olympiastadionilla 28. heinäkuuta 1947 pelatun uusintaottelun ja viidennen Suomen mestaruutensa voitti HIFK TuTo:n omalla ja Erik Åbergin (2) maaleilla 3–2. Mestaruussarjassa viimeiseksi jääneet Sudet ja KIF putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1946–47 voitti VIFK:n Sven Veijola 12 maalilla. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1946–47 oli yhteensä 103 209 henkeä eli keskimäärin 1 810 katsojaa ottelua kohti.
Joukkueet.
Mestaruussarjaan osallistui kahdeksan joukkuetta, joista kuusi kaudelta 1945–46 ja kaksi nousijaa kauden 1945–46 Suomensarjasta. Suomensarjan kaksi parasta, HIFK ja HJK, nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeiseksi jääneet KPT:n ja IF Drottin.
Tulokset.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Uusintaottelu.
VIFK:n ja HIFK:n päädyttyä tasapisteisiin Mestaruussarjan mestaruus ratkaistiin uusintaottelulla.
"VIFK voitti Mestaruussarjan mestaruuden."
Suomen mestaruus.
Jalkapallon Suomen mestaruus ratkaistiin Mestaruussarjan kahden parhaan, VIFK:n ja HIFK:n, sekä kahden parhaan, KTP:n ja TuTo:n, välisessä yksinkertaisessa sarjassa.
"HIFK:n ja TuTo:n päädyttyä tasapisteisiin, pelattiin uusintaottelu Suomen mestaruudesta."
"HIFK voitti Suomen mestaruuden."
Nelijalkakrotti

Nelijalkakrotti ("Lophichthys boschmai") on krottikaloihin kuuluva kalalaji, jota tavataan Tyynestämerestä. Se on ainoa laji nelijalkakrottien ("Lophichthyidae") heimossa.
Koko ja ulkonäkö.
Nelijalkakrotti on pienehkö kala, joka saavuttaa korkeintaan 5–7,5 cm:n pituuden. Ruumiinmuodoltaan kala on pitkulainen ja ensimmäinen selkäevän ruoto on pidentynyt ja sen päässä on valoa tuottava elin. Myös toinen ja kolmas selkäruoto ovat pitkähköt ja piikkimäiset. Nelijalkakrotin rintaevät ovat raajamaisten varsien päässä. Lajin silmät ovat pienikokoiset ja suu suuri. Nelijalkakrotti on pohjaväriltään valkoinen tai vaaleanpunainen ja ruumiissa on tummempi ruskea verkkokuvio. Evät ovat ruskeat.
Levinneisyys ja elintavat.
Nelijalkakrottia tavataan lämpimistä vesistä Tyyneenmereen kuuluvasta Arafuranmerestä. Se elää meren pohjalla ja houkuttelee saaliskaloja lähelleen valoelimensä avulla.
Karl Bonde

Karl Bonde tai Carl Bonde -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Tord Rörikinpoika Bonde

Tord Rörikinpoika Bonde (s. Vadstena Itägöötanmaa - k. 21. maaliskuuta 1417) oli valtaneuvos. Hän oli Raaseporin linnan päällikkö Bo Joninpoika Gripin aikana vuodesta 1378 lähtien aina 1380-luvun loppuun ja oli kuningatar Margareetan merkittävimpiä luottohenkilöitä Suomessa. Hän siirtyi vuonna 1400 Turun linnanpäälliköksi ja 1403 Viipurin linnanpäälliköksi. Syntyperänsä ansiosta hän kuului valtakunnan korkeimpaan rälssiin. Hänen vanhempansa olivat ritari ja valtaneuvos Rörik Tordsson Bonde ja Märta Gislesdotter Sparre af Aspnäs, joka oli ritarin ja valtaneuvoksen tytär. 
Hän meni naimisiin ennen 9. lokakuuta 1376 Ramborg Cecilia Nilsdotter Vasan kanssa, joka oli linnanvouti Nils Kettilsson Vasa till Björnö ja ritarintytär Christina Jonsdotter Stiärnä till Rickebyn tytär. Heillä oli neljä lasta: pojat Knut, Karl ja Peder sekä tytär Margareeta. Knut Tordsson Bondesta tuli ritari 1408. Hänen pojastaan Karl Knuttson Bondesta tuli kuningas Kaarle VIII.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1947–1948

Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1947–48 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 16. kausi. Kaudella 1947–48 Mestaruussarja pelattiin kahdeksan joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan voitti VIFK, joka varmisti neljännen Mestaruussarjan mestaruutensa viimeisessä ottelussa 20. kesäkuuta 1948, kun se voitti HIFK:n Erik Beijarin ja HIFK:n omalla maalilla 2–0. Vuoden 1948 jalkapallon Suomen mestaruus jaettiin kauden 1948 Mestaruussarjan perusteella. Viimeiseksi jääneet KuPS ja Jäntevä putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1947–48 voitti HIFK:n Börje Herrman 12 maalilla. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 30. toukokuuta 1948 Olympiastadionilla pelatussa ottelussa HJK−VIFK, kun ottelua saapui seuraamaan 4 030 katsojaa.
Joukkueet.
Mestaruussarjaan osallistui kahdeksan joukkuetta, joista kuusi kaudelta 1946–47 ja kaksi nousijaa kauden 1946–47 Suomensarjasta. Suomensarjan kaksi parasta, Jäntevä ja KuPS, nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeiseksi jääneet Sudet ja KIF:n.
Tulokset.
Jane Jacobs

Jane Jacobs () oli yhdysvaltalaissyntyinen kanadalainen kirjailija, aktivisti, arkkitehtuurikriitikko ja kaupunkiteoreetikko. 
Kaupunkisuunnittelu.
Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 1961 ilmestynyt "The Death and Life of Great American Cities", jossa kritisoidaan Yhdysvaltain 1950-luvun kaupunkiuudistuspolitiikkaa. Teoksessa käsitellään yksityiskohtaisesti katutilan ja julkisen tilan toimintaa sekä argumentoidaan sen puolesta, että elävyys edellyttää diversiteettiä. Hän arvostelee myös Le Corbusierin Ville Radieuse- ja Ebenezer Howardin Garden City -malleja.
Jacobs määrittelee neljä elementtiä, jotka tekevät kaupungista elävän:
Carl Gustaf Lewenhaupt

Carl Gustaf Moritz Thure Lewenhaupt (7. tammikuuta 1884 Örebro – 11. toukokuuta 1935 Tukholma) oli ruotsalainen este- ja kenttäratsastaja. Hänen seuransa oli helsingborgilainen K2 IF. 
Lewenhaupt voitti Antwerpenin olympialaisissa 1920 pronssia esteratsastuksessa. Hän kilpaili Pariisin kisoissa 1924 kenttäratsastuksessa, mutta joutui keskeyttämään henkilökohtaisessa kilpailussa. Lewenhaupt sai kuitenkin hopeamitalin kenttäratsastuksen joukkuekisasta.
Gustaf Lewenhaupt

Carl Gustaf Sixtensson Lewenhaupt (20. elokuuta 1879 Örebro – 7. elokuuta 1962 Tukholma) oli ruotsalainen esteratsastaja, nykyaikainen viisiottelija ja olympiavoittaja. Hänen seuransa oli tukholmalainen K1 IF. 
Lewenhaupt osallistui olympialaisiin kerran, Tukholmassa 1912. Hän sijoittui tuolloin esteratsastuksen henkilökohtaisessa kilpailussa jaetulle yhdeksännelle sijalle ja oli mukana maansa kultaa voittaneessa joukkueessa. Lewenhaupt oli nykyaikaisessa viisiottelussa kyseisissä kisoissa seitsemästoista. Myös Gustafin veli Charles oli ratsastaja.
Leopold Averbah

Leopold Leonidovitš Averbah ("Auerbach", , 1903 Saratov – 14. elokuuta 1937) oli neuvostoliittolainen poliitikko ja kirjallisuusvaikuttaja.
Leopold Averbah syntyi juutalaisen höyrylaivayhtiön omistajan perheeseen. Hänen äitinsä oli Jakov Sverdlovin sisar. Averbahin vaimo oli Vladimir Bontš-Brujevitšin tytär ja hänen sisarensa oli naimisissa NKVD:n päällikön Genrih Jagodan kanssa.
Lukion kesken jättäneestä Averbahista tuli lokakuun vallankumouksen jälkeen yksi komsomolin johtajista ja VKP(b):n jäsen vuonna 1920. Hän työskenteli jonkin aikaa ulkomailla kommunistisen nuorisointernationaalin tehtävissä.
Venäjälle palattuaan Averbah toimitti "Molodaja gvardija" (1922–1924) ja "Na literaturnom postu" (1926–1932) -kirjallisuuslehtiä. Hän oli Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistyksen pääsihteeri ja yksi aikansa dogmaattisimmista kirjallisuuskriitikoista. RAPP:in lakkauttamisen jälkeen vuonna 1932 Averbah osallistui neuvostokirjailijoiden liiton perustamiseen. Myöhemmin häntä alettiin syyttää muun muassa trotskilaisuudesta.
Sverdlovskin alueella NKP(b):n piirikomitean sihteerinä toiminut Averbah pidätettiin huhtikuussa 1937, tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin. Hänet on haudattu Moskovaan Donskoin luostarin hautausmaalle. Averbah todettiin syyttömäksi vuonna 1961.
Averbahia on pidetty yhtenä Mihail Bulgakovin "Saatana saapuu Moskovaan" -romaanin kirjallisuuskriitikko Berliozin esikuvista.