tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ranco Antonio Accordions

Ranco Antonio Accordions on italialainen harmonikanvalmistaja Vercellissä, joka valmistaa pianoharmonikkoja, kromaattisia näppäinharmonikkoja sekä diatonisia harmonikkoja. Yhtiö aloitti toimintansa vuonna 1890.
Historia.
Guido Deiron mukaan Ranco valmisti ensimmäisen pianoharmonikkansa tämän aloitteesta vuonna 1905. Deiro oli kierrellyt Saksassa, Sveitsissä ja Italiassa esitellen yhtiön näppäinharmonikkoja ja nähnyt kiertueillaan pianoharmonikan. Rancon on kerrottu myös kannustaneen Guido Deiroa muuttamaan Yhdysvaltoihin vuonna 1908 esitelläkseen yhtiön harmonikkoja Seattlen Alaskan-Yukon-Pacific Exposition -messuilla vuonna 1909.
Vuoden 2002 tienoilla Ranco Antonion harmonikkoja jakeli Master Sound -niminen yhtiö. Nykyisin tuotemerkin alla olevat harmonikat tuottaa ja jakelee Polverini.
Folland Aircraft

Folland Aircraft oli englantilainen lentokonetehdas, joka toimi vuodesta 1937 vuoteen 1963.
British Marine Aircraft Ltd perustettiin helmikuussa 1936 valmistamaan lisenssillä Sikorsky S-42-lentoveneitä. Yhtiö rakensi tehtaan Hambleen. Sikorsky-kaupan peruunnuttua yhtiö myytiin Henry Follandille, joka oli entinen Gloster Aircraft Companyn pääsuunnittelija. Yhtiö sai uuden nimen, Folland Aircraft Limited. 
Folland alkoi koota osia Bristol Blenheim ja Bristol Beaufort koneisiin. Folland valmisti 15 000 perärunkoa Supermarine Spitfire-koneisiin. Folland valmisti osia myös de Havilland Mosquito ja Vickers Wellington-koneisiin.
Yhtiön oma tuote oli vuonna 1940 Folland Fo.108. Se oli moottoreiden lentävä koealusta.
Edward Petter, joka uransa aikana suunnitteli Westland Lysander, English Electric Canberra ja English Electric Lightning koneet, tuli Follandin yrityksen toimitusjohtajaksi vuonna 1950. Hän suunnitteli Folland Midgen, joka lensi 11. elokuuta 1954. Tätä seurasi Folland Gnat. Molempia valmistettiin 1960-luvulle asti.
Hawker Siddeley osti 1959 Follandin, ja Follandin nimen käyttö tuotannossa lakkasi 1963.
Brian Glynn

Brian Glynn (23. marraskuuta 1967 Iserlohn, Länsi-Saksa) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, jonka ammattilaisura kesti 1987–1998. Hän pelasi urallaan NHL:ssä kuudessa eri seurassa yhteensä 431 ottelua. Glynnillä on sekä Kanadan että Saksan kansalaisuudet.
Glynn pelasi viimeiset juniorikautensa WHL:n Saskatoon Bladesissa, jota hän edusti kaudet 1984–1987. Calgary Flames varasi hänet NHL:ään , mutta hän pelasi kuitenkin Saskatoonissa vielä kauden 1986–1987. Tulokaskaudellaan, 1987–1988, Glynn pelasi Calgaryssä 67 ottelua. Seuraavalla kaudella Glynnin otteet heikkenivät, ja hän joutui tyytymään vain yhdeksään NHL-otteluun. Calgary lähettikin hänet farmiin IHL-seura Salt Lake Golden Eaglesiin, jota edusti suurimmaksi osaksi myös kaudella 1989–1990. Keväällä 1990 Glynn valittiin IHL:n tähdistökentälliseen ja palkittiin Governor's Trophyllä IHL:n parhaana puolustajana.
Kauden 1990–1991 Glynn aloitti vielä Salt Lakessa, mutta hänet kaupattiin pian Minnesota North Starsiin vaihdossa František Musiliin. Minnesotassa hän pelasi loppukauden aikana 66 NHL-ottelua. Kesken kauden 1991–1992 Glynn kaupattiin jälleen, kun Minnesota lähetti hänet Edmonton Oilersiin vaihdossa Brad Shaw'hon. Edmontonissa Glynn pelasi puolitoista kautta. Juuri ennen kauden 1993–1994 alkua hän siirtyi Ottawa Senatorsiin vaihdossa kahdeksannen kierroksen varausoikeuteen .
Glynn pelasi Ottawassa 48 ottelua, kunnes Vancouver Canucks otti puolustajan siirtolistalta. Vancouverissa hän pelasi loppukauden. Ennen kauden 1994–1995 alkua Hartford Whalers otti hänet waiver draftissa. Hartfordissa Glynn pelasi kaksi täyttä kautta. Kaudella 1996–1997 Glynn pelasi vain yhden ottelun Hartfordissa, kun hänet kaupattiin Detroit Red Wingsiin. Hän oli osa suurta kauppaa, jossa Detroit hankki hänen lisäkseen Brendan Shanahanin ja antoi Hartfordille Paul Coffeyn, Keith Primeaun ja ensimmäisen kierroksen varausvuoron. Detroitissa Glynn ei pelannut otteluakaan vaan edusti loppukauden IHL:n San Antonio Dragonsia.
Glynn siirtyi Saksan DEL-liigaan kaudeksi 1997–1998. Hän pelasi kauden Kölner Haiessa, jonka väreissä pääsi pelaamaan Saksan pääsarjan lisäksi European Hockey Leagueta. Glynn lopetti uransa keväällä 1998.
Eurocopter AS332 Super Puma

Eurocopter AS332 Super Puma (nykyään Airbus Helicopters H215) on kaksimoottorinen keskiraskas helikopteri. Siitä on sekä siviili- että sotilasversiot. Super Puman ensilento oli 13. syyskuuta 1978. Sen on alun perin suunnitellut ranskalainen Aérospatiale. Nykyään valmistaja on Airbus Helicopters. Malli on laajasti käytössä ympäri maailman.
Aérospatiale halusi valmistaa uuden helikopterimallin edeltäneen AS330 Puman rungon pohjalle. Uusi malli oli ensisijaisesti tarkoitettu siviilikäyttöön. Suunnittelun alkaessa vuonna 1974 ensimmäiset Turmo IVC -moottorein varustetut Pumat oli saatu markkinoille. Uuteen helikopteriin piti kuitenkin saada sitä tehokkaampi moottori, ja se suunniteltiin käyttämään kahta Turboméca Makila -turbomoottoria, joilla piti saavuttaa parempi tehopainosuhde, pienemmät huoltokustannukset ja 18 prosenttia pienempi polttoaineenkulutus.
Ensimmäinen uudella moottorilla varustettu Puma oli muutettu SA330:n toisesta prototyypistä F-ZWWO, ja se teki ensilentonsa kesäkuussa 1977. Tällöin helikopterin runkoon ei ollut tehty muutoksia. Sen jälkeen kymmenen Portugalin SA330C:tä muutettiin asentamalla Makila-moottorit SA330S:ksi ilman runkomuutoksia.
Käyttö Suomessa.
Suomen Rajavartiolaitoksen vartiolentolaivueella on viisi AS332 Super Pumaa käytössään. AS332 Super Puma:n aikaisempi nimi on Eurocopter AS332L1e. Lisäksi kolme muuta on uudistettu 2016-2019 ja uudistetaan 2019-2021 Airbus Helicopters H215 Super Puma:ksi. 
 Prototyyppi, perustui SA 330 runkoon. Ensimmäisen valmistuneen esisarjan helikopterin F-WZAT, joka valmistettiin keskeneräisestä Puman rungosta (c/n 541). Ensilento 5. syyskuuta 1977. Tästä käytetään toisinaan merkintää SA330-001 sekä SA330R.
Kuusi esisarjan helikopteria, joiden ensilento oli 13. syyskuuta 1978 (F-WZJA).
Henry Folland

Henry Folland (1889–1954) oli englantilainen lentokonesuunnittelija ja Folland Aircraft -lentokonetehtaan omistaja.
Hän työskenteli vuodesta 1912 Royal Aircraft Factoryssä Farnborough'ssa. Hän johti Royal Aircraft Factory S.E.5 -koneen suunnittelua ensimmäisen maailmansodan aikana. Hän suunnitteli myös Ruston Proctor Aerial Targetin, joka oli miehittämätön Zeppeliinien tuhoaja. 
Vuonna 1917 hän siirtyi Nieuport &amp; General Aircraft -yhtiön pääsuunnittelijaksi. Hän suunnitteli Nieuport Nighthawkin. Hän siirtyi Gloster Aircraft Companyyn vuonna 1921. Hän toimi Glosterin pääsuunnittelijana monta vuotta, kunnes vuonna 1937 perusti oman yhtiönsä.
Cle Elum (kaupunki)

Cle Elum on kaupunki Yhdysvalloissa, Washingtonin osavaltiossa.
Historia.
Kaupungin perustivat Thomas L. Gamble ja Walter J. Reed, jotka valtasivat maa-alueita aloittaakseen maanviljelyn alueella 1883. Kolme vuotta myöhemmin alueelta löytyi suuria määriä hyvälaatuista kivihiiltä, ja kaivostoiminnan myötä kaupunki alkoi kasvaa.
Pandemonic Incantations

Pandemonic Incantations on puolalaisen blackened death metal -yhtye Behemothin kolmas studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1998.
Levyn alkuperäispainoksessa kahdeksatta kappaletta seuraa 57 kappaletta hiljaisuutta. Albumin outro on täten kappale #66.
Kappalelista.
Alkuperäinen painos
Uusintapainos
Edward Petter

Edward Petter (8. elokuuta 1908 – 1. toukokuuta 1968) oli englantilainen lentokonesuunnittelija, koko nimeltään William Edward Willoughby "Teddy" Petter (W. E. W. Petter).
Elämäkerta.
Edward Petter oli "Petters Limited" -insinööritoimiston omistaneen Sir Ernest Petterin poika. Hänen isänsä ja isän veli olivat perustaneet Westland-yrityksen vuonna 1915. Edward Petter valmistui koneinsinööriksi vuonna 1929. 
Petter pestautui Westlandiin, jossa hän nousi tekniseksi johtajaksi vuonna 1935. Tämä nepotistinen valinta johti monen Petterin syjäyttämäksi tulleen hyvän insinöörin lähtemiseen yrityksestä. Vuonna 1935 Westlandiin perustettiin Petterin koulutusta vastaava lentokoneosasto. 
Petter suunnitteli Westland Lysander -yhteyskoneen. Seuraava Petterin suunnitelma oli Westland Whirlwind (hävittäjälentokone), josta tehtiin vain muutama kappale. Viimeisin suunnitelma Westlandilla oli Westland Welkin, joita tehtii noin sata kappaletta. Westlandista tuli tähän aikaan Supermarine Spitfire -koneen osavalmistaja.
Vuonna 1944 Petter lähti English Electricille, jossa sai pääsuunnittelijan pestin. Hän suunnitteli 1950-luvun alussa English Electric Canberran. Kone perustui Westlandin pääsuunnittelijan Arthur Davenportin kaavailemaan pommikoneeseen. Hän aloitti English Electric Lightningin suunnittelun, mutta erosi yhtiöstä ennen sen varsinaista suunnittelua.
Petter siirtyi vuonna 1951 Follandille. Hän suunnitteli Folland Midge- ja Folland Gnat -koneet. Hän osallistui Red Dean -ohjuksen suunnitteluun ennen kuin sen siirrettiin Vickersille. Petteristä tuli Follandin toimitusjohtaja vuonna 1954, kun Henry Folland kuoli. Folland Aircraft sulautui Hawker Siddeley -yritykseen vuonna 1959. Petter muutti Sveitsiin.
Chang’e 2

Chang’e 2 (嫦娥二号|t=嫦娥二號) on Kiinan kansantasavallan toinen kuuluotain, ja se laukaistiin 1. lokakuuta 2010 Pitkä marssi 3C -kantoraketilla Xichangin avaruuskeskuksesta. Luotain tutki pääasiallisen tehtävänsä jälkeen myös asteroidi Toutatista.
Se on Kuuta 100 kilometrin korkeudella kiertävä luotain mutta testaa myös pehmeän laskeutumisen tekniikoita. Avaruusluotain on kopio Chang’e 1 -luotaimesta, mutta esimerkiksi sen kamera on tarkempi (1 metrin resoluutio).
Chang’e 2 -ohjelma on maksanut 134 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Luotain laukaistiin matkaan 1. lokakuuta 2010 Kiinan kansallispäivänä. Laukaisu televisioitiin valtion omistamalta CCTV-televisiokanavalta.
Kuuluotain saapui Kuun kiertoradalle 9. lokakuuta 2010. Se lensi 100 km:n korkeudella – myöhemmin rata laski 15 km:n korkeuteen. Luotaimen ottamista kuvista koottiin korkean resoluution kartta Kuun pinnasta. Kiinan uutistoimisto Xinhuan mukaan luotaimen keräämistä tiedoista saatu kartta on tähän mennessä tarkin saatu Kuun kartta.
Kun luotain oli saanut pääasiallisen tehtävänsä hoidettua, sen toimintaa päätettiin jatkaa uudella tehtävällä. 9. kesäkuuta 2011 luotain poistui Kuuta kiertävältä radalta ja suuntasi kohti Maan ja Auringon Lagrangen pistettä L2 1,5 miljoonan kilometrin päässä. Luotain saapui L2-pisteeseen 25. elokuuta 2011 ja lähti sieltä 15. huhtikuuta 2012. Luotain ohitti Maan lähelle tuleviin asteroideihin kuuluvan Toutatiksen 13. joulukuuta 2012 etäisyyden ollessa vähimmillään noin 800 metriä asteroidin pinnasta. Tämän jälkeen luotain jatkoi matkaansa avaruudessa.
Draperia

Draperia () tarkoittaa taiteessa vaatteiden ja kankaiden kuvausta. Kankaita tai puvun laskoksia kuvataan harkitusti aseteltuna ja niitä käytetään usein tietoisesti tehokeinona. Draperia tarkoittaa myös sisustustekstiilien, kuten verhojen järjestelyä laskoksille.
Antiikin veistoksissa ja maalauksissa ihmisfiguurien yllä olevat kangasdraperiat kuvattiin taidokkaasti aseteltuina. Varsinkin hellenistisen ajan veistoksissa monimutkaisesti laskostetut kankaat toimivat tärkeinä sommitteluelementteinä. Myös aikakauden pukeutuminen loi lähtökohtia runsaiden draperioiden kuvaamiselle.
Kangasmassoja kuvattiin myöhemminkin samaan tapaan, vaikka vaatetuksessa olisi jo suosittu tyköistuvampia malleja. Aiheen puolesta irrallisia suuria kankaita on käytetty etenkin muotokuvien tehokeinona. Muun muassa gotiikan taiteelle liehuvat ja sirolinjaiset draperiat sekä laskosten korostunut kuvaaminen olivat luonteenomaisia.
Boris Rousson

Boris Rousson (s. 14. kesäkuuta 1970 Val-d'Or, Québec, Kanada) on kanadalais-saksalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Hän on nykyään DEL-joukkue Hamburg Freezersin apuvalmentaja.
Pelaajaura.
Rousson pelasi QMJHL:ssä vuodet 1987–1989 Laval Titanin joukkueessa vuodet 1989–1991 Granby Bisonsissa. Keväällä 1989 hän voitti QMJHL:n mestaruuden Titansissa, mutta Rousson jäi kakkosvahdiksi Ghislain Lefebvrelle. Hän nousi liigassa ykkösmaalivahdiksi torjuessaan Bisonsissa. Roussonia ei ikinä varattu NHL:ään, vaan hän siirtyi kaudeksi 1991–1992 New York Rangersin organisaatioon vapaana agenttina. Rousson ei myöskään pelannut NHL:ssä, vaan vuodet 1991–1994 kuluivat kokonaan Rangersin farmijoukkue Binghamton Rangersissa. Kaudella 1992–1993 hän jakoi Corey Hirschin kanssa Harry Holmes Trophyn, joka annetaan AHL:n kauden parhaalle maalivahtikaksikolle.
Kaudeksi 1994–1995 Rousson siirtyi Eurooppaan ja SM-liigajoukkue Rauman Lukon maaliskuulle. Hänelle ensimmäinen kausi oli henkilökohtaisesti hyvä, kun Rousson palkittiin kauden parhaana maalivahtina Urpo Ylönen -palkinnolla ja valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen. Lisäksi hänet palkittiin lokakuun 1994 parhaana pelaajana. Rousson viihtyi Lukossa kaksi kautta kevääseen 1997 saakka. Kaudella 1995–1996 Rousson torjui Lukolle SM-pronssia. Hän siirtyi kaudeksi 1997–1998 Ruotsiin ja Elitserien-joukkue Färjestads BK:hon, jolle Rousson torjui keväällä 1998 Ruotsin mestaruuden.
Rousson siirtyi kaudeksi 1998–1999 Saksan DEL-liigan Kölner Haieen. Seuraavat kolme kautta hän torjui München Baronsissa. Rousson torjui Baronsille Saksan mestaruuden keväällä 2000. Hän pelasi Saksassa koko loppu-uransa ajan ja on hankkinut myös maan kansallisuuden. Vuodet 2002–2007 Rousson pelasi Hamburg Freezersissä ja kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi sarjatasoa alemmas 2. Bundesligaan Kassel Huskiesin maalinsuulle. Roussonilla oli sarjan paras päästettyjen maalien keskiarvo (1.90) ja hän torjui Huskiesin keväällä 2008 takaisin DEL:ään, josta joukkue oli kaksi kautta aiemmin pudonnut 2. Bundesligaan. Rousson pelasi vielä kauden 2008–2009 DEL:ää Huskiesissa, mutta hän jäi kakkosmaalivahdiksi Adam Hauserille. Rousson lopetti pelaajauransa keväällä 2009.
Valmentajaura.
Heti pelaajauransa lopetettua Rousson siirtyi kaudeksi 2009–2010 Hamburg Freezersin maalivahtivalmentajaksi. Kaudella 2010–2011 hän toimi joukkueen apuvalmentajana ja maalivahtivalmentajaksi tuli Vincent Riendeau. Vuoden apuvalmentajan pestin jälkeen hän ryhtyi Freezersin juniorivalmennus päälliköksi ja vastasi seuran kaikkien juniorijoukkueiden valmennuksesta. Sen ohessa hän toimi seuran U16 joukkueen päävalmentajana kevääseen 2015 asti.
Kaudelle 2015-2016 hän palasi edustusjoukkuueen maalivahtivalmentajaksi, toimi marraskuuhun asti seuran U19 joukkuuen valmentajana ja seuraavan vuoden tammikuusta alkaen miesten kakkosjoukkueen valmentajana.
Kaudesta 2016-2017 lähtien Rousson toimi kolmen kauden ajan Eispiraten Crimmitschaun organisaatiossa eri juniorivalmennustehtävissä.
Frank Henri Klickmann

Frank Henri Klickmann ("F. Henri Klickmann", 4. helmikuuta 1885 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 25. kesäkuuta 1966 New York) oli yhdysvaltalainen erityisesti ragtime-musiikkiin ja myöhemmin jazz-musiikkiin keskittynyt säveltäjä ja sovittaja.
Tausta.
Frank Henri Klickmann syntyi saksalaislähtöisen Rudolph Klickmannin ja Illinois'sta syntyisin olleen Carolina Klickmannin toiseksi lapseksi yhteensä viisilapsiseen perheeseen. Perhe oli hyvin musikaalinen. Hänen vanhempi sisarensa Emily oli musiikinopettaja ja myös Frank soitti ja opiskeli musiikkia koko nuoruusaikansa. Hänen opettajinaan oli useita lahjakkaita muusikoita, kuten hänen setänsä Ernest Louffer, Louise Harmon, Armin Hirsch, Alfred Piatti, sekä rouva Walter Stein.
Ura.
Klickmannin ensimmäinen sävellys, "Oh Babe", julkaistiin vuonna 1906. Klickmannin lauluntekijän taidot kehittyivät 1910-luvun edetessä ja hänestä tuli jo uransa alkuvaiheessa kysytty pianomusiikin ja orkesterimusiikin sovittaja. Hän työskenteli Chicagossa Will Rossiterille ja Frank Rootille sekä myöhemmin McKinley Music Companylle. Hän toimi myös muusikkona Paul Biesen orkesterissa osallistuen sen kiertueille ja säveltäen orkesterille materiaalia. Vuodesta 1917 lähtien Klickmann omistautui täysin sovitustyölle tehden pidempiaikaisen sopimuksen McKinleyn kanssa.
Vuonna 1918 Klickmannin suuria hittejä olivat "Sweet Hawaiian Moonlight" sekä instrumentaalina että lauluversiona sekä ajankohtainen "Let the Chimes of Normandy Be Our Wedding Bells". Klickmannin tuotoksia julkaistiin myös New Yorkissa, muun muassa maineikkaan Waterson, Berlin &amp; Snyder -kustantamon listoilla. Klickmann muokkasi Zez Confreyn musiikkia luettavampaan muotoon lisäten säestysinstrumentteja Jack Millsin kustantamolle 1920-luvun alkupuolella. Hänen vakituisin sanoittajansa oli Harold G. Frost, joka tunnettiin paremmin nimellä Jack Frost. Hän sovitti musiikkia paljon myös Six Brown Brothersille sekä Eddie Cantorille.
Vuosien 1922-1923 aikana Klickmann muutti vaimonsa Jeannetten kanssa New Yorkiin ja siirtyi päätoimisesti Jack Millsin palkkalistoille. Mills alkoi julkaista musiikkia myös muille instrumenteille kuin pianolle, ja ukulelen suosion ollessa huipussaan Klickmann toimitti painoksen ukulele-hittejä Wendel Hallin Victorille levyttämästä ohjelmistosta. Vuonna 1926 Klickmann kirjoitti erään ensimmäisistä jazz-musiikin opaskirjoista Millsin kustantamana. Hän myös sovitti lukuisia aikansa jazz-orkesterien hittejä.
1930-luvulta lähtien Klickmann alkoi toimia free-lancerina useille musiikinjulkaisijoille. Klickmann teki yhteistyötä muun muassa nuoren rumpali Buddy Richin ja pasunisti Tommy Dorseyn kanssa 1942. 1940- ja 1950-luvuilla Klickmann työskenteli paljon yhteistyössä pasunisti Fred Normanin kanssa sekä hänen konserttiesiintymistensä että levytyssessioiden tiimoilla. Hän oli myös American Accordionists' Associationin hallituksen jäsen. Hän jäi eläkkeelle 1950-luvun puolivälissä ja kuoli Knickerbocker-sairaalassa New Yorkissa 81-vuotiaana.
Goodbye Yellow Brick Road

Goodbye Yellow Brick Road on Elton Johnin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1973. Sitä on myyty maailmanlaajuisesti vähintään 31 miljoonaa kappaletta, ja se on hänen myydyin albuminsa. Albumin kappaleista singleinä julkaistiin "Candle in the Wind", "Bennie and the Jets", "Goodbye Yellow Brick Road" ja "Saturday Night’s Alright for Fighting". Vuonna 2000 "Q" sijoitti sen sijalle 84 sadan kaikkien aikojen parhaan brittiläisen albumin listallaan. Vuonna 2003 se sijoittui sijalle 91 "Rolling Stonen" viidensadan kaikkien aikojen parhaan albumin listalla.
Albumin nimi viittaa "Ihmemaa Ozin" keltaiseen tiilitiehen.
Kappalelista.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Elton John ja Bernie Taupin.
Huomautus: LP-versiossa albumi julkaistiin kaksoislevynä. DJM Records ja MCA Records alkuperäisissä CD-versioissa albumi julkaistiin myös kaksoislevynä. Ensimmäisellä levyllä on 8 kappaletta ja toisella levyllä on 9 kappaletta. Kaikilla muilla CD-versioilla koko albumi on yhdessä levyssä.
Kevin Doell

Kevin Doell (s. 15. heinäkuuta 1979 Saskatoon, Saskatchewan, Kanada) on kanadalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Doell pelasi urallaan pääosin AHL-liigassa, mutta edusti myös useita eurooppalaisia seuroja. Hän saavutti urallaan Itävallan mestaruuden ja AHL-liigan mestaruuden Calder Cupin.
Ura.
Doell aloitti uransa Denverin yliopistojoukkueessa, jossa hän pelasi neljä kautta. Kerran hän oli mukana voittamassa sarjan mestaruutta. Syyskuussa 2003 Doell siirtyi Atlanta Thrashersin harjoitusleirille, mutta ei saanut paikkaa NHL-joukkueessa. Hän pelasi kauden pääosin ECHL-liigan Gwinnett Gladiatorsissa, jossa hänet valittiin vuoden tulokkaaksi ja tulokkaiden tähdistökentälliseen. Seuraavalla kaudella Doell sai jo enemmän vastuuta AHL-liigan Chicago Wolvesissa, jossa hän pelasi 45 ottelua.
Kauden 2005–2006 hän vietti kokonaan Wolvesissa ja teki 51 tehopistettä. Seuraava kausi sujui vaisummin Doellin tehtyä vain 33 tehopistettä. Kesäkuussa 2007 Doell siirtyi Bluesiin yksivuotisella sopimuksella. Sopimus ei kuitenkaan toteutunut ja hän jatkoi NHL-pykälän voimin Atlantan organisaatiossa.
Kaudella 2007–2008 Doell pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa Atlanta Thrashersissa, jossa hän pelasi kahdeksan ottelua runkosarjassa. AHL:n pudotuspeleissä hän teki 24 ottelussa tehot 4+5 ja voitti sarjan mestaruuden, Calder Cupin. Seuraavaksi kaudeksi Doell siirtyi Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskanissa pelaavaan Leksandiniin. Hän teki kaudella 49 tehopistettä 37 ottelussa. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi Chicago Wolvesiin, jossa hän teki 79 ottelussa 37 tehopistettä.
Syyskuussa 2010 Doell siirtyi yksivuotisella kauden 2010–2011 kattavalla sopimuksella SM-liigassa pelaavaan Tapparaan. Doell debytoi Tapparassa samassa kuussa KalPaa vastaan. Hän teki Tapparassa 58 runkosarjaottelussa tehot 18+20=38, joilla hän oli seuran paras pistemies. Kauden jälkeen Doell siirtyi takaisin AHL:n Chicago Wolvesiin. Chicagossa Doell ei kuitenkaan pelannut kuin 17 ottelua, joissa merkkautti tehot 1+6=7.
Kaudeksi 2012–2013 Doell siirtyi Itävaltaan ja Klagenfurter AC:hen. Itävallassa Doell pystyi pelaamaan ehjemmän kauden ja pelasi runkosarjassa 32 ottelua tehoin 9+6=15. Doell ei jatkanut seurassa seuraavalla kaudella, vaan siirtyi aluksi Allvenskanin Västerås IK:hon ja sitten italialaiseen SG Cortinaan. Doell lopetti ammattilaisuransa kauden 2013–2014 jälkeen.
Pelityyli.
Doell on peliä rakentava keskushyökkääjä, joka osaa myös fyysisen pelin. Hänellä on myös erinomainen pelisilmä. Doell näytti Tapparassa ollessaan olevansa todella taitava rangaistuslaukauksien ampuja. Doellin ehkä suurin heikkous on hänen niin sanotut turhat jäähyt sekä ylilyönnit.
Juvan lukio

Juvan lukio on Etelä-Savossa Juvan kunnassa toimiva lukio. Se sijaitsee Juvan keskustassa vuonna 2021 valmistuneessa Martti Talvela- kampuksessa. Lukion painopistealueita ovat viestintä ja tutkimus. Opiskelijoita lukiossa oli vuonna 2024 86.
Historiaa.
Juvan yhteiskoulu perustettiin 1946 ja ensimmäiset ylioppilaat sieltä valmistuivat 1962. Juvan kunnan siirryttyä peruskoulujärjestelmään yhteiskoulu muuttui yläasteeksi ja lukioksi vuonna 1974. Juvan lukio sijaitsee edelleenkin samassa rakkennuksessa yläasteen kanssa. Vuodesta 1992 lähtien koulussa on toiminut lukioteatteri.
Vuoden 2021 otettiin Juvalla käyttöön uusi rakennus 100-paikkaiselle päiväkodille, yhtenäiskouluksi muuttuvalle peruskoululle, lukiolle ja liikuntakeskukselle. Vanhan koulukeskuksen tontille noussut rakennus tunnetaan nimellä Martti Talvela -kampus.
Ylipappi

Ylipappi on useissa uskonnoissa tavattava korkeimman pappisviran haltija. Papillisen arvoasteikon huippua kuvaa esimerkiksi paavin latinankielinen nimitys "pontifex maximus". Vanhan testamentin aiempi raamatunsuomennos nimitti ylipappia ylimmäiseksi papiksi. Ylipapin arvon mainitaan olleen käytössä Israelissa jo Mooseksen ajoista lähtien. Koska juutalaisilta puuttui kansallinen johtaja, tuli ylipapista maan uskonnollinen ja välillä myös poliittinen johtaja. Tällaisena henkilönä hänestä kerrotaan pakkosiirtolaisuuden ajoista Jerusalemin temppelin hävitykseen (70 jaa.) asti (Sak. 3:1–7).
Temppelijumalanpalveluksessa ylipappi oli ylin johtaja, joka toimi Jumalan ja kansan välimiehenä (2. Moos. 28:38). Ylipappi ei osallistunut pappien jokapäiväisiin kirkollisiin toimituksiin, vaan hänen tehtävänsä oli osallistua ainoastaan suuriin juhliin. Ainoastaan ylipapilla oli oikeus kerran vuodessa suurena sovituspäivänä astua pyhäkön kaikkein pyhimpään osaan uhraamaan kansan puolesta. Toinen ylipapin erikoistehtävä oli Jumalan tahdon tiedustelu urimin ja tummimin avulla. Hänet asetettiin virkaansa juhlamenoin, jotka kestivät kokonaisen viikon. Niihin sisältyi peseytyminen, voitelu, pukeminen ja uhrit. Ylipapin virkapukua kutsuttiin pyhiksi vaatteiksi ja pukuun kuuluvassa rintakilvessä oli Israelin 12 sukukunnan nimet. Alkuaan ylipapin arvo oli perinnöllinen ja siitä luovuttiin vasta kuollessa. Ensimmäinen ylipapillinen suku polveutui Aaronin pojasta Eleasarista (4. Moos. 20:25).
Timo Kekkonen

Timo Kaleva Kekkonen (s. 3. toukokuuta 1957 Helsinki) on suomalainen diplomi-insinööri ja Sähköturvallisuuden edistämiskeskus STEK ry:n toimitusjohtaja maaliskuusta 2014 maaliskuuhun 2024. Vuosina 2006–2013 hän työskenteli johtajana Elinkeinoelämän keskusliitossa.
Kekkonen valmistui vuonna 1984 Teknillisestä korkeakoulusta materiaalitekniikan diplomi-insinööriksi. Hän aloitti uransa tutkijana VTT:ssa, mistä hän siirtyi projektipäälliköksi Metalliteollisuuden Keskusliittoon ja sieltä Rauma-Repolaan kehittämään uusia liiketoimintoja materiaalitekniikan alueella.
Vuonna 1991 Kekkonen siirtyi Teknologian kehittämiskeskukseen, Tekesiin, ja vuosina 1994–1996 hän työskenteli Brysselissä Suomen EU-edustustossa vastuualueenaan eurooppalainen tutkimuspolitiikka. Vuodesta 1996 Kekkonen työskenteli kauppa- ja teollisuusministeriössä. Aluksi hän oli vastuussa kansainvälisen teknologiapolitiikan alueesta ja työskenteli vuoden 1999 alusta ministeriön teknologiaosaston osastopäällikkönä.
Kekkosen vanhemmat olivat diplomaatti, suurlähettiläs Taneli Kekkonen ja Brita Kekkonen. Timo Kekkosen isoisät olivat presidentti Urho Kaleva Kekkonen ja valtioneuvos K.-A. Fagerholm. Kekkonen on naimisissa, ja hänellä on lapsia.
Maatalousnormaalikoulu

Maatalousnormaalikoulu oli Järvenpäässä, nykyisen Lepolan kaupunginosan alueella 1928–1993 toiminut oppilaitos, joka antoi maatalouden ammattikoulutusta ja koulutti opettajia maatalousalan oppilaitoksiin. 
Historia.
Maatalousnormaalikoulu perustettiin 11. helmikuuta 1927 annetulla lailla Tuusulan kunnassa sijaitsevalle Järvenpään tilalle maatalousoppilaitosten opettajien kehittämiseksi opettajantoimeen. Maatalousnormaalikoulussa oli vuoden 1929 alussa opettajaosasto sekä harjoituskouluina maamieskoulu ja tietopuolinen karjanhoitokoulu. Lisäksi havainto-opetusta varten oli karjatila.
Aiemmin harjoituskouluina toimivat maatalousnormaalikoulun maamieskoulu, pienviljelijäkoulu ja karjatalouskoulu. Myöhemmin opetus tapahtui kaksivuotisella maatilatalouden peruslinjalla. Siihen kuului vuoden yleisjakso ja vuoden erikoistumisjakso joko viljelijä- tai viljelijä-koneenkorjaajalinjalla. Opettajankoulutuksesta huolehti tällöin koulun opettajaosasto. Koulutilan pinta-ala oli noin 195 hehtaaria, josta peltoa oli noin 80 hehtaaria. Ruotsinkielisiä maatalousalan opettajia koulutettiin tarvittaessa järjestetyillä kursseilla Västankvarnin maatalousoppilaitoksessa Inkoossa.
Maatalousnormaalikoulun opettajana vuodesta 1936 toiminut ja maanviljelysneuvoksen arvonimen saanut Uuno J. Peusa oli koulun johtaja vuodesta 1950 ja rehtori vuodesta 1960 vuoteen 1966 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Järvenpään maatalousnormaalikoulu, Hyvinkään maatalousoppilaitos ja Rajamäen metsäoppilaitos yhdistyivät hallinnollisesti 1993 ja yhteenliittymän nimeksi tuli Uudenmaan maaseutuopisto. Vuonna 2000 Uudenmaan maaseutuopiston Järvenpään yksikön toiminnot siirrettiin Hyvinkäälle ja sen rakennuksille etsittiin muuta käyttöä. Vuonna 2009 Uudenmaan maaseutuopistosta tuli osa Hyria koulutus oy:tä.
Protomo

Protomo on Hermia Oy:n ideoima ja koordinoima ilmainen ideoiden ja yritysten kehittämismalli ja verkosto, joka on tarkoitettu eri alojen korkeasti koulutetuille, yrittäjiksi tahtoville osaajille. Protomon tarkoitus on jalostaa uusia ja hyödyntämättä jääneitä bisnesideoita ja tehostaa uusien teknologiayritysten syntyä ja tällä tavoin auttaa pitkälle koulutettuja työttömiä ja vastavalmistuneita kiinni työelämään. Toimintaa rahoittavat muun muassa SITRA, kaupungit ja ELY-keskukset. 
Protomo on monialainen ja yhteisöllinen innovaatio- ja yrittäjäjärjestelmä, joka tarjoaa maksuttomat edut (mm. toimistotilat ja työkalut), yhteisön tukea ja asiantuntijoiden taustatukea. Protomoissa voidaan kehittää tuotteiden ja palvelujen prototyyppejä ja liikeideoita yhteistyössä mahdollisten asiakkaiden kanssa ja avoimessa yhteistyössä toisten hankkeiden kanssa. Protomo toimii kuin yrityshautomo ennen yrityksen perustamista, mutta yhteisöllisesti. Protomot palvelevat sekä yritysideoiden kehittäjiä että eri alojen osaajia iästä ja toimialataustasta riippumatta.
Protomon käytäntöön viemistä koordinoi Hermia Oy Työ- ja elinkeinoministeriön rahoituksella. Toimintamallia kokeiltiin Jyväskylässä syksyllä 2009, nyt Protomoita on myös Salossa, Tampereella, Turussa, Espoossa Kouvolassa ja Lahdessa. Alueellisia Protomoita ylläpitävät mm. Jyväskylä Innovation, Hermia Oy ja Yrityssalo ja Aalto-yliopisto yhteistyössä alueiden start-up-yhteisöjen kanssa. Protomon kehittämisen lähtökohta ja esikuva on Tampereella toimiva opiskelijoille suunnattu avoin ja monialainen innovaatioympäristö Demola.
Wittig-reaktio

Wittig-reaktio on orgaaninen reaktio, jossa aldehydi tai ketoni reagoivat fosfoniumylidin kanssa ja reaktiotuotteena muodostuu alkeeni ja fosfiinin oksidi. Reaktio on nimetty kehittäjänsä Georg Wittigin mukaan, ja hän sai siitä Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1979. Wittig-reaktio on yksi yleisimmistä alkeenien syntetisoimismenetelmistä. Sen etuna on muun muassa helppo muunneltavuus, jolloin saadaan stereokemiallisilta ominaisuuksiltaan toivottuja tuotteita.
Mekanismi.
Wittig-reaktio tapahtuu karbonyyliryhmän sisältävän aldehydin tai ketonin ja tyypillisesti trifenyylifosfiinin ylidin välillä. Ylidi on yhdiste, jossa vierekkäisillä atomeilla on erimerkkiset varaukset. Wittig-reaktiossa fosforiatomilla on positiivinen varaus. Reaktiomekanismien kuvauksissa ylidi voidaan korvata fosforaanilla, jossa fosforista lähtee kaksoissidos.
Tarvittava ylidi syntetisoidaan yleensä juuri ennen varsinaista Wittig-reaktiota. Fosfiini, yleensä trifenyylifosfiini, reagoi halogeenialkaanin kanssa muodostaen fosfoniumionin. Fosfoniumionista saadaan ylidi käsittelemällä sitä emäksellä. Usein käytetään hyvin vahvasti emäksistä butyylilitiumia, mutta tietyissä tapauksissa myös metallihydroksidit ovat riittävän emäksisiä. 
Kemistit eivät ole yksimielisiä Wittig-reaktion tarkasta mekanismista. Perinteisesti karbonyyliyhdisteen ja ylidin nukleofiilisen substituutioreaktion on arveltu muodostavan ensin betaiinin (kuvassa yhdiste 3), hiili-hiilisidoksen kiertyminen johtaa toiseen betaiiniin (4), josta muodostuu syklinen oksafosfetaanivälituote (5). Se on hyvin pysymätön, ja siitä eliminoituvat alkeeni ja fosfiinin oksidi, esimerkissä trifenyylifosfiinioksidi.
Reaktion stereoselektiivisyys.
Wittig-reaktion stereoselektiivisyys riippuu huomattavasti ylidin tyypistä. Osa reaktioista tuottaa pääasiassa Z-isomeerejä osa E-isomeerejä. Ylidit voidaan jakaa kahteen ryhmään: stabilisoituihin ja stabilisoimattomiin. Stabiloiduissa ylideissä on negatiivisen osittaisvarauksen omaavaan hiiliatomiin on liittyneenä konjugoitunut tai elektroneja puoleensa vetävä ryhmä. Tällöin ylidin reaktiivisuus on heikompi ja E-alkeenit ovat yleisempiä tuotteita. Stabilisoimattoman ylidin reagoidessa muodostuva Z-isomeeri on kineettinen tuote, eli se muodostuu nopeammin, ja on siten vallitseva. Ylidin lisäksi myös lämpötila ja steerinen este vaikuttavat stereoselektiivisyyteen. Matala lämpötila ja steerisesti estyneet lähtöaineet suosivat Z-isomeeriä, kun taas korkeampi lämpötila ja bentsoehappo katalyyttinä johtavat useammin E-alkeeniin.
Reaktion muunnoksia.
Ylidien lisäksi Wittig-reaktion tavoin reagoivat monet muutkin orgaaniset fosforiyhdisteet, ja näiden reaktioiden voidaan katsoa olevan Wittig-reaktion muunnoksia. Esimerkiksi Horner–Wadsworth–Emmons-reaktiossa käytetään ylidin sijasta fosfonaatti-ionia.
Henry van de Velde

Henry Clemens Van de Velde (3. huhtikuuta 1863 Antwerpen – 25. lokakuuta 1957 Zürich) oli belgialainen arkkitehti, muotoilija ja taidemaalari. Hän oli Victor Hortan ja Paul Hankarin ohella Belgian art nouveau -liikkeen tärkeimpiä edustajia ja yksi taidesuuntauksen alkuunsaattajista. Van de Velde työskenteli pitkään myös Saksassa ja vaikutti merkittävällä tavalla maan arkkitehtuuriin ja muotoiluun 1900-luvun alussa.
Van de Velde opiskeli 1881–1884 maalaustaidetta Antwerpenin taideakatemiassa. Vuonna 1893 hän kuitenkin päätti hylätä taidemaalarin uran ja suuntasi sen sijaan mielenkiintonsa arkkitehtuuriin ja sisustukseen. Hän suunnitteli vuonna 1895 itselleen Bloemenwerf-nimisen talon, jossa oli vaikutteita arts and crafts -suuntauksesta. Vuonna 1896 Van de Velde suunnitteli sisustuksen Samuel Bingin L'Art Nouveau -taidegalleriaan Pariisissa. Tämä suunnittelutyö antoi nimen uudelle tyylisuuntaukselle.
Vuonna 1902 Van De Velde muutti Weimariin toimiakseen Saksi-Weimarin suurherttuan taiteellisena neuvonantajana. William Morrisin ja arts and crafts -liikkeen innoittamana Van De Velde perusti Weimariin taideteollisuuskoulu Kunstgewerbeschulen sekä taideakatemian. Siten hän loi perustan Walter Gropiuksen vuonna 1919 perustamalla Bauhausille. Hän toimi koulun kunstgewerbeschulen johtajana ja suunnitteli myös sen päärakennuksen. Van de Velde teki myös yhteistyötä Deutscher Werkbundin kanssa ja suunnitteli Werkbundin Kölnissä vuonna 1914 pidettyyn näyttelyyn teatterin. Vuonna 1917 Van de Velde lähti Saksasta. Hän asui Sveitsissä ja Alankomaissa ja työskenteli arkkitehtina. Van de Velde toimi Gentin yliopiston arkkitehtuurin professorina 1926–1936.
Hänen huomattavimpia töitään ovat Bloemenwerf (1895), L'Art Nouveau -gallerian sisustus (1895), Villa Esche (1902–1903), Kölnin Werkbund-näyttelyn teatteri (1914), Otterlon Kröller-Müller-museo (1936–1953) ja Gentin yliopiston kirjasto (1933–1936).
Willie D

Willie D (oikealta nimeltään Willam James Dennis, s. 1. marraskuuta 1966) on yhdysvaltalainen rap-artisti ja musiikkituottaja. Hän on rap-yhtye Geto Boysin jäsen.
Ura.
Ennen rap-artistin uraa Willie D oli lupaava nyrkkeilijä. Hän voitti Golden Glovesin Texasin osavaltion mestaruuden 1977. Vuonna 1984 Willie D ryösti lapsuudenystävänsä kanssa Texaco-huoltoaseman ja molemmat tuomittiin ryöstöstä 1985. Willie D sai törkeästä ryöstöstä kuuden kuukauden tuomion, jonka hän kärsi Harrisin piirikunnan vankilassa. Tuomion jälkeen Willie D rupesi pyörimään Houstonin rap-piireissä ja tutustui James Smithiin (J. Prince), joka perusti Rap-A-Lot Recordsin. Vuonna 1989 Willie D aloitti soolouransa Rap-A-Lot Recordsin riveissä ja oli tuolloin levy-yhtiön toinen levyttävä sooloartisti.
Vuonna 1992 ilmestyi Willie D:n toinen soolo-albumi "I'm Goin' Out Lika Soldier". Albumi ei saavuttanut samanlaista suosiota kuin vuotta aiemmin ilmestynyt Geto Boysin albumi "We Can't Be Stopped" ja vuonna 1993 Willie D erosi Geto Boysista ja keskittyi enemmän soolo-uraansa. Vuonna 1994 ilmestyi "Play Witcha Mama". Vuonna 1996 Willie D palasi takaisin Geto Boysiin ja samana vuonna kokoonpanolta ilmestyi "The Resurrection" -albumi. Vuosina 1995 ja 1997 Willie D pyöritti houstonilaisella radioasemalla ohjelmaa nimeltä "Reality Check".
Vuonna 2000 Willie julkaisi "Love by Few, Hated by Many" ja 2001 ilmestyi Willie D:n viides sooloalbumi '. Vuonna 2003 Willie D:ltä ilmestyi kuudes sooloalbumi '. 
Vuonna 2009 Willie D syyllistyi iPhone-huijaukseen, jossa hän oli huijannut texasilaista Texas One Wireless -yhtiötä luvaten myydä yhtiölle iPhoneja ja muuta elektroniikkaa 132 000 dollarin edestä. Willie D ei kuitenkaan toimittanut koskaan lupaamiaan tuotteitaan. Törkeästä petoksesta Willie D sai 20 vuoden vankilatuomion. Joulukuussa 2009 Willie D oli vielä vapaana takuita vastaan.
Muuta.
Suomessa Willie D on esiintynyt kolme kertaa. Vuonna 2005 Helsingissä sekä vuonna 2006 Helsingissä ja Tampereella.
Black Christmas

Black Christmas on vuonna 2006 ilmestynyt splatter- ja kauhuelokuva. Sen ohjasi Glen Morgan ja tuotti James Wong. Elokuva on uudelleenfilmatisointi 1974 ilmestyneestä samannimisestä elokuvasta. 
Elokuvassa näyttelevät muun muassa Katie Cassidy, Mary Elizabeth Winstead, Kristen Cloke ja Robert Mann.
Juoni.
Elokuvan tapahtumat alkavat "Billy Lenzin" lapsuudesta. Billyn äiti pahoinpitelee häntä ja Billyn äiti päätyy tappamaan miehensä. Tämän vuoksi Billyn äiti lukitsee pojan ullakolle. Vuosia myöhemmin Billyn äiti nai uuden miehen, Billyn äiti saa tyttären sukurutsauksen tuloksena. Billy karkaa ullakolta ja tappaa äitinsä ja isäpuolensa sekä repii sisarpuolensa toisen silmän irti. Billy pannaan telkien taakse. 
Vuonna 2006 Billy karkaa nuorisovankilasta, ja palaa kotiin jossa verilöyly alkoi. Kuusi lukiolaissiskoa ja heidän yksinäinen äitinsä viettävät joulua samaisessa talossa missä verilöyly tapahtui 15 vuotta sitten. Verinen murhaleikki alkaa Billyn saavuttua paikalle.
Bob Goodenow

Robert W. ”Bob” Goodenow (29. lokakuuta 1952 Dearborn, Michigan – 13. syyskuuta 2025) oli yhdysvaltalainen juristi ja jääkiekkovaikuttaja, joka johti NHL:n pelaajayhdistystä NHLPA:ta 1992–2005.
Goodenow valmistui Harvardin yliopistosta 1974 ja Detroit Mercyn yliopiston lakikoulusta 1979. Harvardissa hän pelasi yliopistojoukkueessa jääkiekkoa. Hän oli Harvard Crimsonin kapteenina NCAA-sarjassa. Valmistuttuaan Goodenow yritti Washington Capitalsin NHL-joukkueeseen mutta ei mahtunut joukkueeseen. Hän teki sitten sopimuksen IHL:n Flint Generalsin kanssa. Hän pelasi Generalsissa kaksi kautta ja lopetti kiekkouransa keväällä 1976.
Jääkiekkouran jälkeen Goodenow siirtyi lakialalle ja piti toimistoa Michiganissa Dearbornissa. Hänen asiakkaanaan oli myös useita jääkiekkoilijoita, kuten Kelly Miller, Joel Otto ja Brett Hull, jolle hän neuvotteli St. Louis Bluesiin vuonna 1990 nelivuotisen sopimuksen arvoltaan 7,1 miljoonaa dollaria. Hullin sopimuksen jälkeen muutkin huippupelaajat alkoivat saada arvokkaampia sopimuksia.
Goodenow’sta tuli vuonna 1990 NHLPA:n varatoimitusjohtaja. Hän toimi virassa vähän yli vuoden ja nousi toimitusjohtajaksi 1. tammikuuta 1992 Alan Eaglesonin eron jälkeen. Goodenow johti NHLPA:ta oikean ammattiliiton suuntaan. Hän alkoi kouluttaa pelaajia työntekijäasioista. Hän järjesti myös pelaajien lakon juuri ennen kauden 1991–1992 pudotuspelejä. Goodenow sai nimeä pelaajien etujen ajajana.
Goodenow’n aikana NHLPA:sta kasvoi ammattimainen organisaatio. Hän teki saman NHLPA:lle kuin Gary Bettman NHL:lle. Kun Goodenow tuli NHLPA:n johtoon yhdistyksellä oli vain kaksi täyspäiväistä työntekijää ja johtaja Eagleson työskenteli vain osa-aikaisesti. Vuonna 2004 NHLPA:lla oli noin 50 työntekijää. Samalla yhdistyksen liikevaihto kasvoi 25-kertaiseksi. Pelaajien palkat kasvoivat Goodenow’n aikana moninkertaisiksi. 1990-luvun alussa keskipalkka oli 271 000 dollaria, mutta vuonna 2004 keskipalkka oli 1,8 miljoonaa dollaria.
Goodenow erosi NHLPA:sta kesällä 2005 kaksi vuotta ennen sopimuksensa umpeutumista. oli jäänyt pelaamatta työsulun takia. Työsulku alkoi virallisesti syyskuussa 2004, kun NHL ja NHLPA eivät olleet onnistuneet neuvottelemaan uutta työehtosopimusta. NHL vaati uuteen sopimukseen palkkakattoa, joka olisi sidottu liigan liikevaihtoon. Goodenow ei suostunut siihen. Kun osapuolet solmivat lähes vuoden työsulun jälkeen kesällä 2005 uuden työehtosopimuksen, Goodenow joutui hyväksymään palkkakaton. Goodenow’n tilalle yhdistyksen johtoon tuli Ted Saskin.
Sarvinki

Sarvinki on kylä Joensuussa, entisen Enon kunnan alueella Pohjois-Karjalassa. Kylässä on 35 pihapiiriä, noin 150 asukasta ja 220 hehtaaria peltomaata. Kylän läpi kulkee seututie 512 Enosta Koveroon.
Kylä tunnetaan Suomen tiettävästi enimmäisestä järvenlaskusta. Vuonna 1743 laskettiin Alimmaisen Sarvinkijärven pintaa niin, että koko järvi kuivui. Laskun aiheuttaneen hiekkaharjun kaivajiksi on nimetty Lauri Nuutinen ja koverolainen siltavouti Erik Suutari. Nuutiselle on myöhemmin pystytetty muistomerkki, joka sijaitsee nuorisoseurantalolla. 
Alueelta on löydetty Suomen vanhimmat ihmisasumukset 1800-luvulla kuivatetun Alimmaisen Sarvinkijärven etelärannalta. mahdollisesti kylän enimmäisten asukkaiden kalmisto löytyi 1950-luvulla tietyömaan yhteydessä Hallasta.
Vakka-Suomen kansalaisopisto

Vakka-Suomen kansalaisopisto (myös Vakka-opisto) on 1. tammikuuta 2007 lähtien toiminut kansalaisopisto. Vakka-Suomen kansalaisopiston toiminta kattaa nykyisin kaikki Vakka-Suomen pienoismaakunnan kunnat eli Laitilan, Uudenkaupungin, Pyhärannan, Taivassalon ja Kustavin sekä Vehmaan alueet.
Vakka-Suomen kansalaisopisto jatkaa Uudenkaupungin kansalaisopiston (per. 1919) ja Laitilan-Pyhärannan kansalaisopiston (per. 1961) toimintaa. Vakka-opisto sai Opetusministeriön myöntämän kansalaisopistojen laatupalkinnon vuonna 2009 tunnustuksena toiminnan laadun ja arvioinnin pitkäjännitteisestä kehittämisestä sekä esimerkillisestä työstä vapaan sivistystyön edistämisessä.
Vakka-Suomen kansalaisopisto järjestää vapaan sivistystyön mukaista koulutusta eri-ikäisille opiskelijoilleen. Kalenterivuonna 2009 opetustunteja oli noin 15 500, opiskelijoina noin 6 000 eri henkilöä ja 11 400 kursseille osallistunutta. Toimintaa järjestettiin 107 toimipaikassa, ja opetusta antoi lähes 250 tuntiopettajaa ja luennoitsijaa. Toteutuneita kursseja oli vuonna 2009 yhteensä 725. Oppiaineista suosituimpia ovat koko opiston mittakaavassa käden taidot, liikunta ja taideaineet, minkä lisäksi kielet, tietotekniikka ja yhteiskunnalliset aineet keräävät runsaasti opiskelijoita. Eräänä painopisteenä on koko ajan ollut paikalliskulttuuri ja sen tukeminen, minkä merkityksen myös Opetusministeriö toi esille laatupalkintokilpailun perusteluissaan. 
Aiheesta muualla.
Vakka-Suomen kansalaisopiston verkkosivu
Niinijoki

Niinijoki on kyläkeskus ja postinumeroalue (32410 Niinijoki) Loimaalla Varsinais-Suomessa. 
Sijainti.
Niinijoen keskusta on 11 kilometrin päässä Loimaan kaupungista. Turkuun on matkaa 60 km ja Tampereelle 110 km. 
Alue.
Niinijoen kyläkeskuksen vaikutusalueesta, joka on sama kuin Niinijoen koulupiiri, käytetään nimitystä Niinijoen-Pappisten seutu. 
Niinijoen seutuun kuuluvia kyliä ovat:
Pappisten seutuun kuuluvat Pappisten kylän ohella Krekilä, Koivusuo ja Virkasuo.
Luonto.
Alueen huomattavin vesistö on Niinijoen kulmakunnalle nimensä antanut Loimijoen sivujoki Niinijoki, joka saa alkunsa Mellilästä ja laskee Loimijokeen Alastarolla. 
Alueen länsipuolitse kuntien rajoja noudatellen kulkee Säkylän–Mellilän harjujakso. Sen kupeeseen Niinijoen-Pappisten alueella jäävät Niinijoen sivuhaarojen latvoilla sijaitsevat harjujärvet Pappistenjärvi eli Pappisten Isojärvi ja Pikkujärvi.
Väestö.
Asukasluku vuonna 2004 oli 831 henkeä. 
Elinkeinot.
Keskeinen elinkeino alueella on maatalous, mutta viime vuosina sivuelinkeinot ja ansiotyössä käyminen ovat yleistyneet ja myös uudisrakentaminen on ollut nousussa. 
Palvelut.
Alueen palveluihin kuuluu vuonna 1902 perustettu Niinijoen osuuspankki, jonka yhteydessä toimii asiamiesposti. Kuntoilumahdollisuudet ovat hyvät. Pappistenjärvellä on kaupungin uimaranta.
Kulttuuri ja nähtävyydet.
Alueella toimii kaksi kesäteatteria, Kertunmäen- ja Krekilän Myllyn Kesäteatterit. 
Pappisissa Pappistenjärven rannalla toimii Niinijoenseudun kylähdistyksen ylläpitämä Pappisten lava.
Nähtävyyksiin kuuluu Alpo Jaakolan patsaspuisto valtatien 9 varressa. Torkkalassa sijaitsee Alpo Jaakolan taiteilijakoti Torkville.
Säkylän–Mellilän harjujaksoa pitkin alueen länsiosassa kulkee Museoviraston valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi määrittelemä Huovintie.
Kylätoiminta.
Alueella toimii Niinijoen seudun kyläyhdistys. Niinijoki valiittiin Varsinais-Suomen vuoden kyläksi vuonna 2004.
Anssi Vanjoki

Anssi Markku Kaleva Vanjoki (s. 13. syyskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen yritysjohtaja, joka työskenteli pitkään Nokialla. Vanjoki on liikkeenjohdon konsultointipalveluja tuottavan Rantakesä-RKBS Oy johtaja sekä mittaus-, testaus- ja navigointivälineitä valmistavan Aqsens Oy:n toimitusjohtaja. Hän toimii Järvelässä sijaitsevan puunjalostusyritys Koskisen ja helsinkiläisen Atacama Labs Oy -patenttiyrityksen hallituksessa. Lisäksi Vanjoki on toiminut Amer Sportsin hallituksen puheenjohtajana, oululaisen korvavaloyritys Valkee Oy:n sekä espoolaisen Basware-ohjelmistoyrityksen hallituksissa. Vanjoki on toiminut Oriolan hallituksen puheenjohtajana vuosina 2015–2020 ja Elisan hallituksen puheenjohtajana vuosina 2019–2025.
Ura.
Vanjoki toimi Nokian johtokunnassa vuodesta 1998 lähtien ja Nokian palveluksessa hän toimi vuodesta 1991. Hän työskenteli muun muassa Markets-yksikön johtajana, Multimedia-toimialaryhmän johtajana sekä Nokia Mobile Phonesin johtajana. Vanjoki kuului pääjohtaja Jorma Ollilan kokoamaan ryhmään, niin sanottuun "dream teamiin". Vanjoki on ollut Amer Sports Oyj:n hallituksen puheenjohtaja ja Sonova Holding AG:n hallituksen jäsen. Koulutukseltaan Vanjoki on kauppatieteiden maisteri.
Vanjoki on Nokian langattomien palvelujen yksikön entinen johtaja. Vanjoki jätti yhtiön syyskuussa 2010. Hän oli esillä Nokian uudeksi toimitusjohtajaksi Olli-Pekka Kallasvuon tilalle, mutta yhtiö valitsi johtajakseen kanadalaisen Stephen Elopin. Vanjoki aloitti Lappeenrannan teknillisen yliopiston kauppatieteellisen tiedekunnan professorina (Professor of Practice) syksyllä 2013.
Nokian jälkeen Vanjoki sijoitti loppuvuodesta 2010 kirkasvalokuulokkeita valmistavaan Valkee-yritykseen. Tammikuussa 2011 Vanjoki sijoitti golfin pelaajille tarkoitettuun Applen iPhonen Game Book-palveluun, ja hänestä tuli samalla Free Drop Innovations Oy Ltd -yhtiön hallituksen jäsen. Vanjoki piti Nokian syksyllä 2011 tapahtunutta liittoutumista Microsoftin kanssa tarpeettomana. Vuonna 2012 hän luopui Nokian pörssiosakkeista. Nokian puhelinyksikön siirtymistä Microsoftille syyskuussa 2013 hän piti häpeällisenä.
Yksityiselämä.
Vanjoki sai lokakuussa 2001 ylinopeudesta 14 päiväsakkoa eli 690 000 markkaa (noin 116 000 euroa). Sakosta heräsi yhteiskunnallinen keskustelu ja muun muassa oikeusministeri Johannes Koskisen mukaan ”koko sakotusjärjestelmää joudutaan tarkistamaan lakiin kirjoitettujen puutteellisuuksien vuoksi”. Helsingin käräjäoikeus alensi helmikuussa 2002 Vanjoen sakon 35 000 markkaan (noin 5 900 euroon), koska Nokian toimittamien palkkalaskelmien mukaan Vanjoen tulot olivat alentuneet.
Vanjoki on koripalloilijoiden Anselmi ja Viljami Vanjoen isä.
Alajepua

Alajepua () on kylä Uudenkaarlepyyn kaupungissa. Se on valtateiden 8 ja 19 risteyspaikka. Lapuanjoki halkoo kylän matkallaan Pohjanlahteen. Kylässä on Ytterjeppon nuorisoseuran tanssipaviljonki. Vuoteen 1974 saakka kylä kuului Jepuan kuntaan.
Alajepuan nähtävyyksiin kuuluu sotilastorppa.
Peter Mullan

Peter Mullan (s. 2. marraskuuta 1959 Peterhead, Skotlanti) on skotlantilainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hänen merkittävä ohjaustyönsä on "Magdalena-sisaret". Ohjaamansa elokuvat hän on myös käsikirjoittanut.
Mullan tunnetaan paremmin näyttelijänä ja erityisesti entisen alkoholistin Joen roolista Ken Loachin ohjaamassa elokuvassa "Nimeni on Joe".
Mullanin ohjaama elokuva "Orvot" palkittiin vuonna 1998 muun muassa Venetsian elokuvajuhlilla ja Festival du Film de Parisissa. "Magdalena-sisaret" sai vuonna 2002 Venetsian juhlien pääpalkinnon Kultaisen leijonan.