tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
East Gwillimbury

East Gwillimbury on 21 069 asukkaan (2006) kaupunki Ontarion provinssin kaakkoisosassa Kanadassa. East Gwillimbury sijaitsee Yorkin piirikunnassa ja kuuluu Toronton metropolialueeseen sekä niin sanottuun Kultaisen hevosenkengän alueeseen, joka on tiheästi asuttua ja teollistunutta urbaania aluetta.
Kaupunki muodostettiin yhdistämällä East Gwillimburyn kunta, Holland Landingin, Queensvillen, Sharonin ja Mount Albertin kylät yksiportaisen East Gwillimburyn kaupungin hallinnon alle. Kaupungin nimesi Ylä-Kanadan ensimmäinen varakuvernöörin John Graves Simcoen vaimonsa Elizabeth Simcoen (omaa sukua Gwillim) kunniaksi.
Historia.
Ylä-Kanadan varakuvernööri Simcoe suunnitteli 1700-luvun loppupuolella reittiä Yorkista (nykyinen Toronto) Georgian Bayssä sijaitsevaan laivastotukikohtaan. reitin varrella sijainnut East Gwillimburyn kartoitus ja ensimmäinen kaava tehtiin vuonna 1800. Monet ensimmäisistä asukkaista olivat brittiläisiä lojalisteja sekä kveekareita, jotka pakenivat Yhdysvalloissa kokemaansa vainoa ja saivat harjoittaa vapaasti uskontoaan uudella alueella. Asutus keskittyi viidelle erilliselle asuialueelle, Holland Landing, River Drive Park, Queensville, Sharon ja Mount Albert.
Riley O’Neill

Riley O’Neill (s. 9. syyskuuta 1985 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen jalkapalloilija, joka pelaa nykyisin kotimaassaan Kanadassa Victoria Highlanders FC:n joukkueessa . Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
O’Neill opiskeli Kentuckyn yliopistossa ja pelasi opintojensa ohella yliopiston joukkueessa Wildcatsissä vuosina 2003–2006. Hän on 28 maalillaan ja 16 syötöllään kärkiviisikossa yliopiston kaikkien aikojen maali-, syöttö- ja pistetilastossa. Colorado Rapids varasi O’Neillin Major League Socceriin vuoden 2007 MLS Supplemental Draft -varaustilaisuudessa. Myöhemmin samana vuonna hänen MLS-oikeutensa siirtyivät Toronto FC:lle vaihtokaupassa, jossa Colorado hankki hyökkääjä Conor Caseyn.
MLS:ssä pelaamiseen sijaan O’Neill muutti Eurooppaan, jossa hän kävi useiden saksalais- ja tanskalaisseurojen testissä ja teki lopulta sopimuksen Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Regionalligassa pelanneen SV Wilhelmshavenin kanssa tammikuussa 2007. Puolentoista Wilhelmshavenissa vietetyn kauden jälkeen hän siirtyi 3. Ligan Eintracht Braunschweigiin, josta palasi yhden kauden jälkeen Wilhelmshaveniin.
Tammikuussa 2011 O’Neill siirtyi Suomen Veikkausliigan Myllykosken Palloon. Hän oli kauden alun sivussa nivustyrän vuoksi ja debytoi liigassa vasta kesäkuussa. Kolmannessa ottelussaan 19. kesäkuuta Jaroa vastaan hän teki hattutempun muutamassa minuutissa päästyään vaihdosta kentälle ottelun lopulla. Kaikkiaan hän pelasi MYPAssa kahden kauden aikana 53 ottelussa ja teki 12 maalia.
Maajoukkueura.
O’Neill on pelannut Kanadan alle 17-vuotiaiden ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Jälkimmäisen kanssa hän osallistui vuoden 2005 nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin, jossa hän pelasi kahdessa ottelussa.
Página/12

Página/12 on Argentiinassa Buenos Airesissa ilmestyvä 1987 perustettu sanomalehti. Lehti on vasemmalle suuntautunut, ja sen lukijakunta on älymystöä. Lehden perustivat toimittaja Jorge Lanata, kirjailija Osvaldo Soriano ja tutkiva journalisti Horacio Verbitsky. Lehden omisti äärivasemmistolaisen ERP:n jäsen Fernando Sokolowicz, kunnes lehti joutui taloudellisiin vaikeuksiin ja sen pelasti 1994 Grupo Clarín.
Lehden vakituisiin kirjoittajiin kuuluu useita kansainvälisesti tunnettuja nimiä, kuten tutkiva journalisti, kirjailija Horacio Verbitsky, historioitsija Osvaldo Bayer, yhteiskuntatieteilijä José Natanson, Cervantes-palkinnon saanut runoilija Juan Gelman, jalkapallotoimittaja, kirjailija ja sarjakuvakirjoittaja Juan Sasturain ja uruguaylainen toimittaja Eduardo Galeano.
Página sai toukokuussa 2007 Espanjan hallituksen tukemalta "Casa América Catalunyalta" palkinnon sananvapauden edistämisestä..
Isku (musiikki)

Isku on sävellysten ajallinen perusyksikkö, joista tahti koostuu.
Iskujen yhteiskeston tahdissa voidaan katsoa jakautuvan "iskuyksiköihin", joskin tahti voidaan jakaa muullakin tavoin. Samaten sävellysten iskuyksiköiden soittonopeudesta voidaan käyttää termiä "iskua minuutissa" (engl. "beats per minute"), joka on synonyymi "metronomiluvulle". Kolmas yleinen termi esitysnopeudelle on "tempo".
Historia.
Notaatiomerkinnöissä on käytetty iskujen kestoon liittyviä pitkiä eli neljän kokonuotin pituisia "longa"-merkintöjä ja kaksoiskokonuotin pituisia "brevis"-aika-arvomerkintöjä jo 1200–1400-luvuilla. Paperin kehittymisen myötä yleistyivät lyhyempikestoiset merkinnät, "semispondee" eli kokonuotti sekä "spondee" eli puolinuotti. Neljäsosapitkät aika-arvomerkinnät tai nuotit alkoivat olla yleisiä Barokin aikaan.
Seppo Sairanen (jalkapalloilija)

Seppo Sairanen (s. 23. maaliskuuta 1952) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Sairanen edusti urallaan pääsarjatasolla Porin Ässiä, Turun Pyrkivää, Tampereen Ilvestä ja Porin Pallo-Tovereita. Hän voitti pelaajana Suomen mestaruuden Ilveksessä vuonna 1983. Kaikkiaan Sairanen pelasi kahdeksan kauden aikana 150 SM-sarjan ottelua.
Suomen jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi seitsemän maaottelua vuosina 1979–1980.
Pelaajauran jälkeen Sairanen on valmentanut muun muassa FC Jazzia, jossa hän saavutti SM-pronssia vuonna 1992.
Lasse Salo

Lasse Ilmari Salo (13. maaliskuuta 1917 – 10. marraskuuta 1983) oli suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi yhden A-maaottelun vuonna 1941.
Ura.
Laitahyökkääjänä jalkapalloa pelannut Salo aloitti uransa Työväen Urheiluliiton pelanneessa Helsingin Ponnistuksessa, josta hän siirtyi Helsingin Tovereihin vuonna 1938. Salo pelasi kolmen mestaruussarjakauden aikana 27 ottelua, joissa hän teki 12 maalia. Sotavuosein jälkeen Salo edusti vielä Suomensarjassa pelannutta Kallion Palloseuraa 1945–1950. Suomensarjassa hän viimeisteli 54 maalia seitsemässä kaudessa.
Vuoden 1937 Wienin työläisolympialaisissa Salo edusti Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkuetta. Ainoan A-maaottelunsa hän pelasi Saksaa vastaan lokakuussa 1941 Helsingissä.
Salo pelasi myös jääpalloa Helsingin Ponnistuksessa.
Tahti

Tahti koostuu tahtiosoituksen ilmoittamasta määrästä iskuja. Nuotti­kirjoituksessa tahdit erotetaan toisistaan viivaston poikki merkityillä pysty­suorilla tahti­viivoilla. Tahtiviivoilla pyritään jäsentämään teosta ja helpottamaan nuotinlukua. Yleensä teoksen tahdin ensimmäinen nuotti, isku, soitetaan voimakkaammin kuin tahdin muut nuotit.
Musiikkia kuunnellessa havaittava "musiikillinen tahti" ei välttämättä jakaudu nuottiviivaston merkitsemiin tahteihin (esim. "kohotahti", "vajaatahti").
Tahtia ei tule sekoittaa termiin tempo.
My Bonnie Lies over the Ocean

My Bonnie Lies over the Ocean (myös ja "Bring Back My Bonnie to Me") on skotlantilainen kansanlaulu. Nykyisin se on länsimaissa yleinen lastenlaulu ja yhteislaulu. Suomenkielisen version ”Merimieslaulun” sanat (”Nyt tuulet nuo viestin jo toivat”) on tehnyt Maija Konttinen.
 My Bonnie lies over the ocean
 My Bonnie lies over the sea
 My Bonnie lies over the ocean
 Oh bring back my Bonnie to me
 KERTO:
 Bring back, bring back
 Bring back my Bonnie to me, to me
 Bring back, bring back
 Bring back my Bonnie to me
 Last night as I lay on my pillow
 Last night as I lay on my bed
 Last night as I lay on my pillow
 I dreamt that my Bonnie was dead
 KERTO
 Oh blow the winds o'er the ocean
 And blow the winds o'er the sea
 Oh blow the winds o'er the ocean
 And bring back my Bonnie to me
 KERTO
 The winds have blown over the ocean
 The winds have blown over the sea
 The winds have blown over the ocean
 And brought back my Bonnie to me
 KERTO
Olle Spring

Karl Olof ”Olle” Spring (s. 3. heinäkuuta 1942 Porvoo) on suomalainen toimittaja.
Spring työskenteli yli 40 vuoden ajan Västra Nyland -lehden palveluksessa. Hän toimi vuosina 1962–1965 lehden toimittajana, vuosina 1965–1971 toimitussihteerinä, vuosina 1971–1979 toimituspäällikkönä ja vuosina 1979–2005 päätoimittajana. Hän on toiminut myös Svenska folkskolans vänner -yhdistyksen lehden Svenskbygdenin toimittajana vuodesta 1988 ja yhdistyksen julkaiseman SFV-kalendernin toimittajana vuodesta 1989. 
Paitsi omalla nimellään, Spring on kirjoittanut myös nimimerkillä Kosack. Vuonna 1979 julkaistiin hänen, Ralf Norrmanin (nimimerkki R-man) ja Bo Stenströmin (nimimerkki Sofflockes) pakinakokoelma nimeltä "Treskalldigt". Springille myönnettiin vuonna 2006 lehdistöneuvoksen arvonimi vuosi sen jälkeen, kun hän jäi eläkkeelle Västra Nylandista.
Mikkel Hansen

Mikkel Hansen (s. 22. lokakuuta 1987 Helsingør) on tanskalainen käsipalloilija, joka edustaa seuratasolla Paris Saint-Germain Handballia. Aiemmin hän edusti konkurssiin mennyttä AG Københavnia. Tanskan maajoukkueessa Hansen on pelannut 100 ottelussa ja tehnyt niissä 468 maalia. Vuonna 2011 hänet valittiin vuoden mieskäsipalloilijaksi.
Pekingin kesäolympialaisissa 2008 Hansenin edustama Tanska oli seitsemäs, Lontoon kesäolympialaisissa 2012 kuudes ja vuoden 2010 EM-kilpailuissa viides. Vuoden 2011 MM-kilpailuissa Hansen saavutti Tanskan joukkueen mukana hopeaa. Lisäksi Hansen voitti kisojen maalikuninkuuden 68 maalillaan. Hänet valittiin kisojen tähdistökentälliseen vasemmaksi takarakentajaksi. Serbian EM-kilpailuissa 2012 Tanska voitti Euroopan mestaruuden, ja Hansen valittiin turnauksen parhaaksi vasemmaksi takarakentajaksi. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa Tanska ja Hansen saavuttivat jälleen hopeaa, ja Hansen valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Bo Stenström

Bo Rafael Stenström (10. joulukuuta 1945 Snappertuna – 13. heinäkuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen toimittaja.
Stenström oli koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti, joksi hän valmistui vuonna 1969. Hän toimi vuosina 1971–1972 kansanopiston rehtorina Paraisilla. Stenström työskenteli suurimman osan toimittajanurastaan "Åbo Underrättelser" -lehdessä. Hän aloitti lehden toimittajana vuonna 1972, siirtyi sen toimitussihteeriksi vuonna 1975 ja aloitti sen päätoimittajana vuonna 1978. Vuonna 1987 hän siirtyi "Åbo Underrättelseristä" "Hufvudstadsbladetiin", jossa hän toimi aluksi apulaispäätoimittajana. Marraskuussa 1991 hänet valittiin "Hufvudstadsbladetin" vastaavaksi päätoimittajaksi, kun silloinen päätoimittaja Håkan Hellberg oli jäämässä eläkkeelle, ja hän aloitti tehtävässä maaliskuussa 1992. Stenström toimi "Hufvudstadsbladetin" vastaavana päätoimittajana runsaan kolmen vuoden ajan, kuolemaansa asti.
Stenström osallistui monen kirjan tekoon. Näitä olivat muun muassa Jan-Magnus Janssonin elämäkerta "Jan-Magnus Jansson – ett multiporträtt" (1989) ja "Att välja väg. Finlands roll i Europa" (1991). Vuonna 1979 julkaistiin pakinakokoelma "Treskalldigt", johon oli koottu hänen, Ralf Norrmanin ja Olle Springin kirjoituksia. Stenström käytti pakinoitsijana nimimerkkiä Sofflockes.
Stenström palkittiin toimittajantyöstään muun muassa Svenska kulturfondenin kulttuuripalkinnolla vuonna 1981 ja tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla vuonna 1984.
Bo Stenström kuoli heinäkuussa 1995, 49-vuotiaana, sairauskohtaukseen.
Meta Torvalds

Elin Margareta ”Meta” Torvalds (o.s. Gyllenberg; 14. tammikuuta 1922 Mustasaari – 10. helmikuuta 2012 Turku) oli suomalainen toimittaja.
Torvalds aloitti vuonna 1946 "Österbottningenin" toimittajana, josta hän siirtyi vuonna 1948 "Åbo Underrättelseriin". Hän työskenteli "Åbo Underrättelserissä" lähes 40 vuoden ajan, vuoteen 1985, ja toimi vuosina 1971–1977 lehden vastaavana päätoimittajana; hän oli ensimmäinen nainen, joka toimi sanomalehden päätoimittajana itsenäisessä Suomessa. Hän käsitteli pääkirjoituksissaan usein kirkollisia kysymyksiä, ja hän oli naispappeuden vahva puolestapuhuja. Torvalds palkittiinkin toimittajantyöstään muun muassa kirkon tiedonvälityspalkinnolla vuonna 1983. Hänet myös vihittiin Åbo Akademin kunniatohtoriksi vuonna 2002. 
Torvalds oli tekemässä kirjoja "Frisk sydväst: Med åboländsk ungdom genom 60 år" (1957), "Lämlar" (1998), joka on "Åbo Underrättelserin" 175-vuotishistoriikki, ja "Åboarna, hemstadsbok om det svenska Åbo" (2002).
Meta Torvalds oli naimisissa kirjailija Ole Torvaldsin kanssa vuodesta 1948. Hänellä oli kaksi tytärtä. 
Torvalds kuoli Turussa lyhyen sairastelun jälkeen 10. helmikuuta 2012.
KNM Freia (1828)

KNM Freia oli Norjan laivaston 41-tykkinen fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Hortenin laivastontelakalta, missä köli laskettiin telakkanumerolla 1. Se laskettiin vesille 25. elokuuta 1828 telakan ensimmäisenä aluksena. Valmistuskustannukset olivat 718 116 Norjan kruunua.
Helena Henschen

 
Helena M. Henschen (21. maaliskuuta 1940 Tukholma – 27. tammikuuta 2011) oli ruotsalainen kirjailija, kuvittaja ja muotoilija. Hän oli perustamassa muotoiluyritystä Mah-Jong. Hän työskenteli muun muassa aikakauslehdille "Moderna Tider" ja "[[Marxistiskt Forum]" sekä [[Tukholman kaupunginmuseo]]lle. Hän on kirjoittanut ja kuvittanut lastenkirjoja. 
Henschenin kaunokirjallinen esikoisteos oli vuonna 2004 ilmestynyt "I skuggan av ett brott" (suom. "Rikoksen varjossa", 2015), joka kertoo isoisän perheen tragediasta, joka tapahtui 1932 ja josta silloinen lehdistö käytti nimitystä [[von Sydowien murha]]. Syksyllä 2008 ilmestyi Henschenin teos "Hon älskade", jonka aiheena on hänen isoäitinsä Signe Thiel. Thielin isä oli pankinjohtaja ja mesenaatti, [[Thielska galleriet]]in perustaja [[Ernest Thiel]].
Lähteet.
[[Luokka:Ruotsalaiset kirjailijat]]
[[Luokka:Ruotsalaiset muotoilijat]]
[[Luokka:Vuonna 1940 syntyneet]]
[[Luokka:Vuonna 2011 kuolleet]]
Matti Kurkinen

Matti Sakari Kurkinen (8. lokakuuta 1951 Mikkeli – 16. kesäkuuta 1975 Vantaa) oli suomalainen kitaristi. Aiemmin muun muassa Pekka Pohjolan kanssa soittanut Kurkinen korvasi Albert Järvisen Kalevala-yhtyeen kitaristina vuonna 1971. Pian tämän jälkeen yhtye muutti musiikillista suuntaansa progressivisen rockin suuntaan. 
Kurkisen sävellyksistä koostuvaa Kalevalan 1972 ilmestynyttä ensialbumia "People No Names" pidetään yhtenä parhaimmista suomalaisen progressiivisen rockin levytyksistä. Seuraavana vuonna Kurkinen soitti kitaraa Eero Koivistoisen kansainväliseen kulttisuosioon nousseella, vahvasti funk-vaikutteisella fuusiojazz-albumilla "Wahoo!"
Joulukuussa 1974 ja tammikuussa 1975 Kurkinen esiintyi myös yhteisessä kokoonpanossa Jukka Gustavsonin, Pekka Pohjolan ja Tomi Parkkosen kanssa.
Kurkinen menehtyi kesäkuun 16. päivä 1975 jäätyään Vantaalla bussipysäkillä peruuttavan kuorma-auton alle. Häneltä jäi vaimo ja lapsi. Aiemmin samana vuonna ilmestynyt, Kurkisen ja Lido Salosen säveltämä, myönteisen vastaanoton saanut Kalevalan albumi "Boogie Jungle" jäi hänen viimeiseksi levytyksekseen.
Vuonna 2004 ilmestyneellä Kalevalan kokoelma-albumilla "Anthology" kuullaan Kurkisen livesoittoa Yleisradion vuonna 1973 tekemillä nauhoituksilla.
Autoalan pätevöitymisohjelma

Autoalan pätevöitymisohjelma ("APO") on ammatillinen täydennyskoulutusohjelma, joka rakennetaan työntekijän ja työnantajan tarpeiseita lähtien. APO-ohjelman avulla autoala pystyy vastaamaan jatkuvasti kehittyvän tekniikan haasteisiin ja ylläpitämään ja kehittämään työntekijöiden ammattitaitoa.
APO on sertifioitu näyttötutkintojärjestelmä. APO-koulutusta tarjoavat ja -tutkintoja vastaanottavat oppilaitokset auditoidaan säännöllisesti.
APO-koulutuksessa on neljä kehityspolkua: mekaanikon kehityspolku, myynnin ja asiakaspalvelun kehityspolku, esimiehen ja teknisen palvelun kehityspolku sekä liikkeenjohdon kehityspolku. Koska kyse on näyttötutkinnoista, myös muualla opittuja asioita pystyy hyödyntämään ja muun muassa maahantuojien järjestämä koulutus tukee APO-tutkinnon suorittamista.
Valtaosa autoalan aikuiskoulutuksesta toteutetaan APO:n avulla. APO oppilaitoksia on vuoden 2021 alusta alkaen yhteensä 17 eri puolilla Suomea.
Pihlajaniemen koulu

Pihlajaniemen koulu on Savonlinnan kaupungissa Pihlajaniemellä sijaitseva kunnallinen koulu, jossa annetaan perusopetusta 1.–6.-luokkalaisille. Lisäksi koulussa järjestetään varhaiskasvatuksen alaista esiopetusta. Koululla on perinteisten luokkatilojen lisäksi käytössään kirjastotila, tietotekniikkaluokka, teknisen käsityön ja tekstiilityön luokat sekä liikuntasali. Koulunjohtajana toimii Teija Piironen. 
Lukuvuonna 2024–2025 Pihlajaniemen koulussa oli 139 perusopetuksen oppilasta. Oppilasennakoinnin mukaan oppilasmäärä tulee laskemaan yli 40 prosenttia lukuvuoteen 2031–2032 mennessä.
Stalingradin miekka

Stalingradin miekka on jalokivikoristeinen seremoniallinen lyömämiekka, joka taottiin ja kaiverrettiin kuningas Yrjö VI:n erityiskäskystä kunnianosoituksena Britannian kansalta neuvostoliittolaisille kaupungin puolustajille Stalingradin taistelun aikana. Winston Churchill lahjoitti miekan Josif Stalinille Teheranin konferenssissa 29. marraskuuta 1943 Franklin D. Rooseveltin ja kunniavartion läsnä ollessa.
Yksityiskohdat.
Miekka on kaksiteräinen kahden käden ristiretkeläismalli, noin 1,27 metrin mittainen ja siinä on täyshopeinen väistin. Kaksikielisessä kaiverruksessa lukee venäjäksi ja englanniksi: ”Stalingradin terässydämisille asukkaille – Kuningas Yrjö VI:n lahja – kunnianosoituksena Britannian kansalta”.
Kädensija on kiedottu 18 karaatin kultalankaan, ja kristallikiviseen nuppiin on kuvioitu Englannin kultainen ruusu. Väistimen päihin on muotoiltu kullatut leopardin pään muotoiset koristeet.
36-tuumainen kupera kaksiteräinen säilä on käsin taottu hienoimmasta Sheffieldin teräksestä. Tuppi on persialaista karmiininpunaiseksi värjättyä lampaannahkaa ja siihen on koristeltu kullatulla hopealla kuninkaallinen vaakuna, kruunu ja kuninkaan nimikirjaimet. Lisäksi siinä on viisi hopeista kehystä ja kolme rubiinia kultaisiin tähtiin upotettuina.
Valmistus.
Valmistusajankohtanaan miekkaa pidettiin yhtenä viimeisistä miekantekoon liittyvän käsityötaidon mestarinäytteistä. Design ja käsityö on lukuisten ansioituneiden ammattilaisten aikaansaannosta, ja suunnitteluun osallistui asiantuntijoita Oxfordin yliopistosta, Goldsmiths' Hallista sekä slaavilaisen ikonografian asiantuntija Cambridgen yliopistosta. Varsinaisen taonnan tekivät Wilkinson Sword Companyn miekkasepät, ja koristeluun osallistui Britannian kuninkaallisten ilmavoimien hopeaseppä ja kalligrafi.
Esittely.
Ennen virallista luovutusjuhlaa miekka oli yleisön nähtävillä eri puolilla Britanniaa, muun muassa Westminster Abbeyssä. Teheranissa Roosevelt sai pitää miekkaa hetken kädessään, jolloin hän totesi: ”Todellakin, heillä oli teräksinen sydän”. Nykyään alkuperäinen miekka on esillä Stalingradin taistelun museossa Volgogradissa. Wilkinson Sword teki miekasta kolme kopiota, jotka ovat tällä hetkellä Wilkinsonin museossa, Etelä-Afrikan kansallismuseossa ja eräässä yksityiskokoelmassa.
Adsorbentti

Adsorbentti on kromatografisessa analyysissä käytettävä kiinteä aine, joka adsorboi muita aineita pinnalleen.
Adsorbentteja on saatavilla eri vahvuisia, ja ne jaetaan vahvuutensa mukaan kolmeen ryhmään, jotka ovat heikot, keskivahvat ja vahvat adsorbentit.
Adsorptiokromatografia.
Adsorbenttejä hyödynnetään muun muassa adsorptiokromatografiassa, joka perustuu näytteen sisältämien eri aineiden adsorptioaffiniteettieroihin kiinteän aineen pinnalla.
Suomen kielen hallintoalue

Suomen kielen hallintoalue on suomenkielinen vähemmistökielialue Ruotsissa. Hallintoalueeseen kuuluvien kuntien asukkailla on oikeus saada suomenkielistä esikoulutoimintaa ja vanhustenhuoltoa kokonaan tai oleellisilta osin sekä asioida kunnan kanssa suomeksi. Hallintoalueeseen kuuluu 64 kuntaa, ja yli 61 prosenttia ruotsinsuomalaisista asuu hallintoalueella.
Historia.
Hallintoalue perustettiin sen jälkeen, kun Ruotsi ratifioi Euroopan neuvoston vähemmistökielisopimukset vuonna 1999. Suomen kielen hallintoalue perustettiin vuoden 2000 alussa ja siihen kuuluivat aluksi Haaparannan, Jällivaaran, Kiirunan, Pajalan ja Ylitornion kunnat. Vuonna 2010 perustettiin myös meänkielen hallintoalue, johon samaiset kunnat liittyivät myös.
Ruotsissa uudistettiin kielilakia 1. heinäkuuta 2009, jossa määritettiin, että Ruotsissa on yksi yhteinen kieli, ruotsi. Tämän lisäksi määritettiin viisi virallista vähemmistökieltä, jotka ovat suomi, saame, meänkieli, romani ja jiddiš, joita tulee suojella ja tukea. Laki astui voimaan 1. tammikuuta 2010. Heti tämän jälkeen suomen kielen hallintoaluetta laajennettiin, kun siihen liitettiin 18 Mälarinlaakson kuntaa mukana muun muassa Tukholma, Södertälje ja Eskilstuna. Myöhemmin toukokuussa liittyivät Surahammar, Västerås ja Borås. Vuoden 2011 helmikuussa alueeseen liittyivät Göteborgin, Hoforsin, Kainuun, Skinnskattebergin, Sundbergin ja Uumajan kunnat.
Hallintoalueen kunnat.
Kunnat on järjestetty alueeseen liittymisvuoden mukaan.
In the Flames of Black Art

In the Flames of Black Art on puolalaisen sinfoninen black metal -yhtyeen Darzamatin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu C-kasetille vuonna 1996.
Vuonna 1997 albumi julkaistiin CD-formaatissa levymerkillä Faithless Productions.
Serafimovitš

Serafimovitš () on kaupunki Volgogradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donin rannalla 260 kilometriä Volgogradista luoteeseen. Kaupunki on Serafimovitšin piirin keskus. Asukkaita on 9 400 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1589 perustetusta Ust-Medveditskajan kasakkakylästä. Vuonna 1933 siitä tuli kaupunki, joka nimettiin Ust-Medveditskajassa asuneen kirjailija Aleksandr Serafimovitšin mukaan.
In the Opium of Black Veil

In the Opium of Black Veil on puolalaisen sinfonisen black metalin yhtyeen Darzamatin EP-levy, joka on julkaistu vuonna 1999.
Kappaleet.
Vuoden 2002 uudelleenjulkaisu
Caraboidea

Caraboidea on petokuoriaisiin (Adephaga) kuuluva yläheimo.
Dytiscoidea

Dytiscoidea on petokuoriaisiin (Adephaga) kuuluva yläheimo.
Heimoja.
Sukupuuttoon kuolleet heimot:
Hans Egede

Hans Poulsen Egede (21. tammikuuta 1686 Harstad, Tanska-Norja – 5. marraskuuta 1758 Stubbekøbing, Tanska-Norja) oli norjalainen luterilainen lähetyssaarnaaja. Egede perusti Grönlannin pääkaupungin Nuukin vuonna 1728 ollessaan tekemässä lähetystyötä inuittien keskuudessa.
Harjunpää &amp; pahan pappi

Harjunpää &amp; pahan pappi on Olli Saarelan ohjaama suomalainen rikoselokuva, joka sai ensi-iltansa 29. lokakuuta 2010. Se perustuu Matti Yrjänä Joensuun samannimiseen romaaniin vuodelta 2003.
Jotkut arvostelijat ovat kiinnittäneet huomiota siihen, että elokuvan Harjunpää poikkeaa huomattavasti kirjojen päähenkilöstä. Myös elokuvan juonta on muutettu kirjasta: Harjunpään tyttären kuolema on elokuvan käsikirjoittajan lisäämä tapahtuma.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Helsinkiin. Ihmisiä kuolee metrojunan alle, ja poliisi alkaa epäillä, että tekojen takana on sarjamurhaaja.
"Suomen Kuvalehden" Kalle Kinnusen mukaan "Harjunpää &amp; pahan pappi" jäljittelee kliseenomaisesti "Punaista lohikäärmettä" ja "Seitsemää". Sampo Sarkolan roolisuoritusta on Jussi Lahtonen Film-O-Holicissa kiittänyt ”hyytävän onnistuneeksi”.
Naiskuoro Vaput

Vaput on jyväskyläläinen naiskuoro ja vanhin yhä aktiivinen suomenkielinen naiskuoro. Vaput on Sulasolin jäsenistä vanhin naiskuoro ja Suomen Naiskuoroliiton perustajajäseniä. Vaput ry on rekisteröity 1932, LY-tunnus 1080396-6.
Vappujen juuret ulottuvat vuoteen 1906, jolloin pieni joukko naisia perusti kuoron Jyväskylässä. Kuoroa johti laulunopettaja Alli Hannikainen, säveltäjä P. J. Hannikaisen vaimo. Vapaamuotoisiin harjoituksiin kokoonnuttiin kuorolaisten kodeissa, minkä vuoksi kuoroa kutsuttiin Kotikuoroksi. Yleisölle naiset esiintyivät aina vappuaamuna Harjun silloisella näkötornipaviljongilla. Vuonna 1910, kun kuoro halusi ryhtyä toimimaan ”oikeana kuorona”, se otti uudeksi nimekseen Vaput. Nimi luontui hyvin muutamaa vuotta aiemmin perustetun jyväskyläläisen Mieskuoro Sirkkojen nimeen. Virallisen ensikonserttinsa Vaput antoi 30.4.1916 Jyväskylän Seminaarin juhlasalissa.
Vappuja johtaa musiikkikasvattaja Ulla Kotamäki.
Kunnianosoitukset.
Suomen naiskuoroliitto on valinnut Vaput Vuoden naiskuoroksi 1985, 2000 ja 2010 . 
Jyväskylä-palkinto 2010, Jyväskylä Seura ry:n jakama vuosittainen tunnustus
Prinssinkuusi

Prinssinkuusi ("Saxegothaea conspicua") on podokarpuskasvien heimoon kuuluva havupuulaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Patagonian eteläosassa. Suku "Saxegothaea", jossa ainoana lajina prinssinkuusi, on nimetty kuningatar Victorian puolison prinssi Albert von Sachsen-Coburg und Gothan mukaan. IUCN:n punaisella listalla prinssinkuusi on silmälläpidettävä laji.
Ulkonäkö.
Prinssinkuusi muistuttaa ulkonäöltään jonkin verran marjakuusia. Sen kuori halkeilee isoina levyinä kuten plataaneilla.
Nikola Karabatić

Nikola Karabatić (s. 11. huhtikuuta 1984 Niš, Jugoslavia) on ranskalainen käsipalloilija, joka edustaa seuratasolla Paris Saint-Germain:ta. Hänet valittiin Vuoden käsipalloilijaksi vuonna 2007. 
Ranskan maajoukkueessa Karabatić on pelannut 165 ottelussa ja tehnyt niissä 703 maalia. Hän nousi Ranskan maajoukkueeseen vuonna 2000, ja on voittanut olympiakultaa Pekingissä 2008, MM-tasolla kaksi mestaruutta ja kaksi pronssia, ja EM-tasolla kaksi kultaa ja yhden pronssin.
Vuosien 2011 ja 2017 MM-kilpailuissa sekä vuoden 2008 EM-kilpailuissa Karabatić valittiin kisojen arvokkaimmaksi pelaajaksi. EM-kisoissa 2008 hän jakoi kisojen maalikuninkuuden Lars Christiansenin ja Ivano Balićin kanssa. Vuosien 2007 ja 2009 MM-kilpailuissa hänet valittiin kisojen tähdistökentällisiin.
Seuratasolla Karabatić on voittanut Mestareiden liigan vuonna 2003 Montpellier’n joukkueessa, vuonna 2007 saksalaisessa Kielissä ja vuonna 2015 espanjalaisessa Barcelonassa. Hän on voittanut myös neljä Saksan mestaruutta, kolme Saksan cup-mestaruutta, kolme Saksan supercupia, kaksi Espanjan mestaruutta, kaksi Espanjan cup-mestaruutta, yhdeksän Ranskan mestaruutta ja kuusi Ranskan cup-mestaruutta.
Something to Die For

Something To Die For on ruotsalaisen The Sounds -yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 29. maaliskuuta 2011. Ensimmäinen single Better Off Dead julkaistiin 1. helmikuuta 2011.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 10.
Transkarpatia (albumi)

Transkarpatia on puolalaisen sinfonisen black metalin yhtyeen Darzamatin neljäs studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2005.
Suomen musiikkitieteellinen seura

Suomen musiikkitieteellinen seura ry – Musikvetenskapliga sällskapet i Finland rf on tieteellinen yhdistys, jonka perusti Ilmari Krohn Helsingissä vuonna 1916 edistämään suomalaista musiikkitiedettä. Yhdistysrekisterissä seura on ollut vuodesta 1921 alkaen. Krohn oli perustanut jo vuonna 1911 Internationale Musikgesellschaftin Suomen-osaston, mutta sen toiminta keskeytyi I maailmansodan takia vuonna 1914.
Suomen musiikkitieteellinen seura toimii musiikkielämän ja musiikintutkimuksen hyväksi, levittää tietoa musiikista ja musiikkikulttuurista ja yhdistää musiikkitieteen harjoittajia. Suomen musiikkitieteellinen seura on Tieteellisten seurain valtuuskunnan jäsenseura. Seuran nykyinen puheenjohtaja on Meri Kytö.
Nykyisin seuran merkittävintä toimintaa on tieteellisen "Musiikki"-aikakauslehden julkaiseminen. Lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa, ja sen artikkelit ovat vertaisarvioituja. Suomen musiikkitieteellinen seura julkaisee myös väitöskirjoja ja muuta tutkimusta sarjassa "Acta Musicologica Fennica" sekä oppikirjoja sarjassa "Musiikkitieteellinen kirjasto". Seura järjestää myös tapahtumia, mm. vuosittaisen Musiikintutkijoiden symposiumin yhdessä Suomen etnomusikologisen seuran kanssa.
Kuurojen urheilu

Kuurojen urheilu on kuurojen tai vaikeasti kuulovammaisten harjoittamaa urheilua. Se poikkeaa kuulevien urheilusta siten, että kilpailuun liittyviä komentoja ei voida antaa äänimerkeillä (starttipistooli, erotuomarin pilli). Suomessa on määritelty että kuurojen urheilukilpailuihin voivat osallistua urheilijat, joiden kuulovaje on 55 desibeliä tai enemmän.
Suomessa on noin 500 000 kuulovammaista, joista kuuroja on noin 5 000. Varsinaisia jäseniä Suomen Kuurojen Urheiluliiton (SKUL) kolmessatoista jäsenseurassa on noin 1 000.
Lajit, joissa suomalaiset kuurot kilpailevat.
Erotuomarin merkinanto kuurojen jääkiekko-ottelussa.
Tuomarin merkinantona on pillin lisäksi flash-valoja kaukalon ympärillä (Kansainvälisissä kuurojen jääkiekkoturnauksissa). Otteluissa viittomakieli, tuomarimerkit ovat kansainvälisiä. Muuten säännöt ovat kuuroilla samat kuin kuulevilla. Selvityksessä käytetään viittomakielisiä tulkkeja. Joissakin otteluissa tuomari heiluttaa punaista käsilippua vihellyksen ohella.
Beñat Etxebarria

Beñat Etxebarria Urkiaga eli Beñat (s. 19. helmikuuta 1987 Igorre, Vizcayan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edusti Espanjan Primera Divisiónissa Athletic Bilbaota ja Real Betisiä. Uransa viimeisen kauden 2020–2021 hän edusti australialaista Macarthuria. Hän pelasi Espanjan maajoukkueessa neljä ottelua vuonna 2012. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Beñat on Athletic Bilbaon junioriakatemian kasvatti. Hän pelasi uransi alkuvaiheet, kolme vuotta, edustaen aluksi kauden Basconiaa ja tämän jälkeen Bilbao Athleticia, joka on Athleticin reservijoukkue. Ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa hän teki 29. lokakuuta 2006 ottelussa Osasunaa vastaan.
Kauden 2008–2009 Beñat pelasi lainasopimuksella Conquensessa, jonka jälkeen hänet vapautettiin Athleticista. Myöhemmin samana kesänä hän teki sopimuksen sevillalaisseura Betisin kanssa. Hän vietti ensimmäisen kautensa seuran reservijoukkueessa.
29. elokuuta 2009 hän teki ensiesiintymisensä Betisin edustusjoukkueessa ottelussa Granadaa vastaan. Kolme päivää myöhemmin hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa, kun Betis kohtasi Copa del Reyn ottelussa Salamancan.
Japanin käsipallomaajoukkue

Japanin käsipallomaajoukkue edustaa Japania miesten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Japanin käsipalloliitto.
Japanin maajoukkue on osallistunut kesäolympialaisiin kuudesti parhaana sijoituksenaan yhdeksäs tila Montrealista 1976. MM-kilpailuissa Japani on parhaimmillaan sijoittunut kymmenenneksi vuonna 1970. Aasian-mestaruuskilpailuissa Japani on ollut kilpailujen historian vahvimpia joukkueita, ja sillä on 11 mitalia, joista kaksi kultaista vuosilta 1977 ja 1979.
Sijoitukset arvokilpailuissa.
Aasian kisojen mitalit.
Lähde: the-sports.org
Live Profanity (Visiting the Graves of Heretics)

Live Profanity (Visiting the Graves of Heretics) on puolalaisen sinfonisen black metalin yhtyeen Darzamatin live-DVD, joka on julkaistu vuonna 2007 levymerkillä Metal Mind Productions.
Kappaleet.
Metalmania-festivaali, 24. maaliskuuta 2007, Katowice, Puola
Winternachtstraum-festivaali, helmikuussa 2007, Arnsberg, Saksa
Bonusvideo
Bonus-audio
Muuta
Perrine Pelen

Perrine Pelen (s. 3. heinäkuuta 1960 Boulogne-Billancourt) on ranskalainen entinen alppihiihtäjä ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla GUC Grenoblea.
Pelen kilpaili maailmancupissa vuosina 1976–1986. Hän voitti yhteensä viisitoista osakilpailua, kaikki pujottelussa. Pelen voitti pujottelun kokonaiskilpailun kaudella 1979–1980 ja oli samana vuonna maailmancupin kokonaiskilpailussa neljäs. Hän oli pujottelun maailmancupissa lisäksi kaksi kertaa toinen ja neljästi kolmas. Pelenin paras kokonaissijoitus suurpujottelun maailmancupissa on toinen sija, jonka hän sai kaudelta 1979–1980.
Pelen osallistui MM-kilpailuihin ensimmäistä kertaa vuonna 1978, jolloin hän sijoittui pujottelussa neljänneksi ja suurpujottelussa kahdeksanneksi. Hän osallistui kevättalvella 1980 Lake Placidin olympialaisiin. Pelen keskeytti pujottelussa toisella kierroksella oltuaan ensimmäisen kierroksen jälkeen neljäs, mutta oli suurpujottelussa pronssilla hävittyään voittaja Hanni Wenzelille 75 sekunnin sadasosaa. Pelen osallistui Schladmingin MM-kisoissa 1982 vain alppiyhdistettyyn, jossa hän sai hopeaa. Mitaliputki sai jatkoa Sarajevon olympialaisissa 1984, joissa hän voitti hopeaa pujottelusta ja pronssia suurpujottelusta. Pelen kilpaili vielä seuraavan vuoden MM-kisoissa, joissa hän sai kultaa pujottelusta 35 sadasosan erolla Christelle Guignardiin.
Perrine Pelen valmistui HEC Parisista vuonna 1988.
Mika Erkkilä

Mika Erkkilä (s. 4. maaliskuuta 1990 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkoilija, joka siirtyi kesällä 2011 FPS:an Suomi-sarjaan.
Ura.
Erkkilä on HPK:n oma kasvatti ja edustanut joukkuetta koko junioriuransa ajan. Hän tuli kaudella 2006–2007 B-nuorten SM-sarjan maalipörssissä toiseksi 25 osumallaan Ässien Antti Uusitalon jälkeen. Erkkilän seuraava kausi 2007–2008 päättyi B-nuorten SM-hopeaan. Kaudella 2008–2009 hän voitti HPK:n A-nuorten sisäisen pistepörssin tehoilla 10+28=38.
Erkkilä teki kaudella 2010–2011 SM-liigadebyyttinsä pelatessaan 26. lokakuuta 2010 vieraissa Bluesia vastaan. Hän sai jääaikaa kahdeksan minuuttia ja tehomerkinnän –1. Hän pelasi kauden aikana yhden ottelun, mutta oli HPK:n A-nuorten tehokkaimpia pelaajia. Kauden jälkeen Erkkilä teki vuoden sopimuksen Suomi-sarjassa pelaavan FPS:n kanssa.
Humberstonen ja Santa Lauran salpietaritehtaat

Humberstonen ja Santa Lauran salpietaritehtaat ovat kaksi entistä salpietaritehdasta Chilen Iquiquien maakunnassa. Samanlaisia pieniä tehtaita oli aavikolla aikoinaan yli kaksisataa. Tehtaiden Chilestä, Perusta ja Boliviasta tulleet työntekijät asuivat tehdaskaupungeissa ja muodostivat tiiviitä yhteisöjä joissa syntyi "pampinos"-kulttuuri. He elivät tällä maailman kuivimmalla alueella 60 vuoden ajan alkaen noin vuodesta 1880, ja jalostivat rikasta salpietariesiintymää typpilannoitteeksi. Näitä lannoitteita käytettiin tehostamaan maanviljelyä Etelä- ja Pohjois-Amerikassa sekä Euroopassa, ja ne tuottivat Chilelle paljon vaurautta. Tehtaat ovat kuuluneet Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 2005.
Bernardo O’Higginsin kansallispuisto

Bernardo O'Higginsin kansallispuisto on Chilen laajin luonnonsuojelualue. Se sijaitsee maan eteläisimmässä osassa, Torres del Painen kansallispuiston itäpuolella. Los Glaciaresin kansallispuisto Argentiinan puolella on puiston rajanaapuri.
Puisto muodostuu vuonojen keskellä kohoavista vuorista ja jäätiköistä. Sen halki virtaa Serrano-joki. Tunnetuimmat jäätiköt ovat Balmaceda, Tyndall, Geike ja Serrano. Niiden välissä kasvaa luonnontilaista metsää. Lähin kaupunki Puerto Natales on noin 50 km:n päässä puiston rajalta.
Puistossa elää erittäin uhanalainen chilenhirvi.
DEL-kausi 2009–2010

DEL-kausi 2009–2010 oli Saksan jääkiekon pääsarjan DEL-liigan 16. kausi. Runkosarjan voitti Eisbären Berlin, mutta koko liigan mestariksi tuli Hannover Scorpions. Runkosarjan paras pistemies oli Frankfurt Lionsin Jeff Ulmer, ja pudotuspelien pistepörssin voittaja oli Augsburger Pantherin Tyler Beechey.
Runkosarja.
Tapahtumat.
DEL:n runkosarja alkoi syyskuun alussa. Ensimmäisellä kierroksella joukkueet kunnioittivat toukokuussa syöpään kuollutta maalivahti Robert Mülleria. Ensimmäisen kierroksen otteluiden alussa pidettiin minuutin mittainen hiljainenhetki Müllerin muistoksi.
Eisbären Berlin teki runkosarjassa uuden piste-ennätyksen, kun se rikkoi München Baronsilla hallussa olleen ennätyksen. Barons sai 121 pistettä kaudella 2000–2001. Eisbären sai lopulta 123 pistettä ja voitti runkosarjan 25 pisteen erolla Frankfurt Lionsiin. Lions varmisti toisen paikkansa vasta viimeisellä kierroksella, kun se voitti edellään olleen Grizzly Adams Wolfsburgin 2–1.
Non Fighting Generation

Non Fighting Generation ry toimii valtakunnallisena nuorisokasvatusjärjestönä, joka on perustamisestaan lähtien erikoistunut nuorten väkivaltaisuuden vähentämiseen väkivallattomuuskasvatuksen keinoin. NFG:ssä ollaan todettu, että varsinkin nuorten väkivaltaisuudessa on kyse elämäntaidollisesta ongelmasta. Ongelmien ratkaisemiseen tarvitaan arvokasvatusta, koska arvot ovat ihmisen maailmankuvan perusta, joka heijastuu tunteisiin, suhtautumistapoihin ja toimintatapoihin. Kasvatuksen perimmäisenä päämääränä on väkivallaton elämäntapa ja sellainen elämänkatsomus, jota ohjaa pyrkimys yhteiseen hyvään eli eettiseen yhteisöllisyyteen. 
Non Fighting Generation on SOSTEn jäsenjärjestö.
Maantieteellinen toimialue.
NFG on valtakunnallinen järjestö, jonka painopisteenä on maantieteellinen alue, jossa asuu 2/3 Suomen väestöstä. Keskusteluryhmätoimintaa on järjestetty tähän asti yli 50 paikkakunnalla ja järjestetään joka vuosi enimmillään noin 20 eri paikkakunnalla. Kiinteitä toimipaikkoja on Helsingissä, Mikkelissä ja Tampereella, joista käsin toimitaan Etelä-, Itä-, Kaakkois- ja Länsi-Suomen eri paikkakunnilla.
Käytännön kasvatustoiminnan muodot.
NFG:n pysyvin ja keskeisin toimintamuoto on ohjatut elämäntaidolliset keskusteluryhmät ja muut kasvatukselliset pienryhmät nuorille, joita on järjestetty vuodesta 1999 lähtien. 15 vuoden aikana eli vuosina 1999–2013 on toteutettu yhteensä noin 700 kasvatuksellista pienryhmää. Niihin osallistuneiden nuorten kokonaismäärä on lähes 5000 nuorta. 
Yksittäiseen vertaisryhmään osallistuu 4–8 samantyyppisesti oireilevaa tai samantyyppisessä elämäntilanteessa olevaa nuorta. He kokoontuvat keskustelemaan aikuisen kasvattajan johdolla tietyistä teemoista kerran viikossa vähintään 10 kertaa. Ohjattujen pienryhmien toteutuspaikkoina ovat olleet pääosin peruskoulut ja toisen asteen oppilaitokset sekä lastensuojelulaitokset ja vankilat eri paikkakunnilla. Ryhmiä järjestetään myös järjestön omassa keskustoimistossa Helsingissä, aluetoimistossa Mikkelissä ja Nuorten Kohtaamiskeskus Tasoristeyksessä Helsingissä. Näihin välittävät nuoria koulujen lisäksi muun muassa lastensuojelu- ja sosiaaliviranomaiset, nuorisopsykiatrian poliklinikat ja kriminaalihuoltolaitos. Lisäksi nuoret hakeutuvat toimintaan oma-aloitteisesti tai toisen nuoren mukana.
Keskusteluryhmät ovat maksuttomia sekä yhteistyötahoille että nuorille.
Talous.
Rahoitus.
Non Fighting Generation ry:n toiminnan rahoitus perustuu julkisilta tahoilta saataviin avustuksiin, säätiöiden myöntämiin apurahoihin ja yritysten ja yksityishenkilöiden tekemiin lahjoituksiin. NFG ei lähtökohtaisesti tuota myytäviksi tarkoitettuja palveluja eikä rahoita toimintaansa niiden avulla. Järjestön toiminta on siten perusluonteeltaan yleishyödyllistä auttamistyötä.
Sencha

Sencha () on japanilainen vihreän teen laatu. Teenvalmistuksen aikana lehdet pidetään kokonaisena. Sencha haudutetaan tyypillisesti noin 70-80 °C:n lämpöisessä vedessä.
Sencha on Japanin suosituin teelaatu, ja noin 80 prosenttia Japanissa valmistetusta teestä on senchaa. Sencha kasvatetaan pääosin avoimen taivaan ja auringon alla, joskin osaa tuotannosta varjostetaan harsoilla. Erityisen suosittua ja arvossapidettyä on vuoden ensimmäisen sadon sencha. Erityisen laadukasta senchaa on "jô sencha" () ja huippulaatu "tokujô sencha" ().
Senchalle on monia muitakin nimityksiä sadonkorjuuajan ja esikäsittelytavan mukaan:
Japanissa senchaa on tapana juoda talvella lämmitettynä ja lämpiminä vuodenaikoina viilennettynä.
Rapa Nuin kansallispuisto

Rapa Nuin kansallispuisto on suojelualue Pääsiäissaarella. Sen tunnetuimmat arkeologiset kohteet ovat nimellä "moai" kutsutut suuret kivipäät. Niiden lisäksi puistossa on nimellä "ahu" kutsuttuja pyhättöjä ja Orongon seremoniallisen kylän rauniot. Puisto on Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 1995.
Puiston alueella on nykyisin suurin osa saaren kaikkiaan 900 moaista ja 270 ahusta. Puisto perustettiin vuonna 1966, mutta aluksi sen alue oli kovin pieni. Sitä laajennettiin vuosina 1972, 1983 ja 1999. Suojelemattomia kohteita on tuhottu 1800-luvulta alkaen, kun niitä on käytetty talojen, laiturien, karjan juoma-altaiden ja kilometripylväiden rakentamiseen.
Vuoden 2022 lokakuussa syttyneessä maastopalossa kansallispuiston moai-kivipäät vauroituivat yli 100 hehtaarin alueella.
HMS Patrician

HMS Patrician (viirinumero tammikuusta 1918 F.15, syyskuusta G.A1 ja sodan jälkeen H.86) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1916 palvelukseenotettu Thornycroftin M -luokan hävittäjä ensimmäisessä maailmansodassa ja maailmansotien välillä.
Valmistus.
Alus tilattiin helmikuussa 1915 neljännessä hätäohjelmassa () John I. Thornycroft and Companyltä, missä köli laskettiin kesäkuussa 1915. Alus laskettiin vesille 5. kesäkuuta 1916 ja valmistui vielä saman vuoden elokuussa.
Palvelus.
Alus siirrettiin sodan päätyttyä reserviin, josta se siirrettiin syyskuussa 1920 Kanadan laivastolle.
HMCS Patrician.
Kanadan laivasto otti aluksen palvelukseen 1. marraskuuta 1920 Devonportissa, mistä se lähti kuukautta myöhemmin Kanadaan. Syksyllä 1922 alus määrättiin Kanadan länsirannikolle, missä se vietti seuraavat viisi vuotta kouluttaen laivaston reservin upseereita ja miehistöä.
Marraskuussa 1924 aluksen miehistö pysäytti Nanaimon pankin ryöstäjät, jotka pyrkivät moottoriveneellä Yhdysvaltoihin. Alus myytiin romutettavaksi 1929 Seattleen.
Maanpuolustusnaisten Liitto

Maanpuolustusnaisten Liitto ry on naisten vapaaehtoinen maanpuolustusjärjestö. MNL ry perustettiin 13. marraskuuta 2004 Helsingissä Katajanokan Kasinolla. Liiton perustivat Suomen Maanpuolustusnaisten Liitto ry ja Suomen Naisten Maanpuolustusjärjestö ry, jotka näin sulautuivat yhteen. Liiton juuret ovat 1940-luvulla, kun reservinupseerien ja aliupseerien naiset ryhtyivät perustamaan omia yhdistyksiä miesten yhdistysten rinnalle. Liitolla on lähes 4 200 jäsentä, 71 jäsenyhdistystä ja 16 piiriä. 
MNL määrittelee tarkoituksekseen muun muassa naisten maanpuolustustahdon, -tiedon ja -taidon sekä henkisen ja fyysisen kunnon vahvistaminen, kouluttaa naisia kriisiajan tehtäviin sekä maanpuolustuksen edistäminen kokonaisuutena.
Maanpuolustusnaisia yhdistää arvot: isänmaan rakkaus, osaava toimija ja yhdessä ilolla.
Organisaatio ja hallinto.
Liiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin vuoden 2005 alusta valtiopäiväneuvos Kaarina Dromberg Vantaalta. Ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi Anneli Järvinen Espoosta ja toiseksi varapuheenjohtajaksi Leena Mikkonen Kiimingistä. Kaarina Dromberg on liiton kunniapuheenjohtaja ja Anneli Järvinen kunniajäsen. 
Liiton asioita hoitaa vuosikokouksen valitsema liittohallitus; puheenjohtaja ja kaksi varapuheenjohtajaa ja 8–20 jäsentä. Liiton ylintä päätäntävaltaa käyttävät jäsenpiirien ja -yhdistysten valitsemat edustajat vuosikokouksessa. Liiton sääntöjen mukaan henkilö voi toimia samassa luottamustoimessa enintään kuusi vuotta kerrallaan.
Liiton nykyinen puheenjohtaja on Satu Virtanen Espoosta. Hänet valittiin tehtävään liittokokouksessa Jyväskylässä 19. marraskuuta 2022 ja hänen puheenjohtajuuskautensa alkoi 1. tammikuuta 2023. 
Toiminta.
Jäsenyhdistysten toiminta on monipuolista. Yhdistysten ohjelmassa on maanpuolustusvalmiutta edistävää toimintaa sekä mukavaa yhdessäoloa: kokouksia, ajankohtaisia esitelmä- ja juhlatilaisuuksia, erilaisia retkiä sekä kunto- ja liikuntatapahtumia. Maanpuolustusnaiset ovat aktiivisesti mukana alueidensa vapaaehtoisessa maanpuolustuskoulutuksessa toimien kurssilaisina, kouluttajina ja kurssien johtajina. Koulutetut naiset ovat mukana maakuntakomppanioissa sekä MPK:n (Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen) koulutus- ja tukiyksikköjen toiminnassa. Veteraanien perinteen siirtäminen tuleville sukupolville on yhdistyksissä tärkeässä asemassa.
Liiton jäsenlehti on nimeltään "Maanpuolustusnaiset" ja siitä julkaistaan 1-2 numeroa vuodessa.
Gudiberg (laskettelurinne)

Gudiberg on laskettelurinne Skigebiet Eckbauerissa Garmisch-Partenkirchenissä Saksassa. Rinteessä lasketaan miesten ja naisten pujottelukilpailuja. Sen maalialueena toimii Olympia-Skistadion.
Garmisch-Partenkirchenin isännöidessä talviolympialaisia vuonna 1936, Gudiberg-rinteessä kilpailtiin miesten ja naisten alppiyhdistetyn pujotteluosuus. Alppiyhdistetty oli tuolloin ainoa alppihiihtolaji olympiaohjelmassa.
Vuodesta 1954 alkaen Garmisch-Partenkirchen on isännöinyt perinteikkäitä Arlberg-Kandahar-kilpailuja. Ensimmäinen maailmancupkilpailu Gudiberg-rinteessä oli miesten pujottelu vuonna 1974. Vuoden 1978 alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa miesten ja naisten pujottelukilpailut järjestettiin Gudiberg-rinteessä. Vuoden 2011 alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa, kuten jo kauden 2009–2010 alppihiihdon maailmancupin finaaleissa, Gudiberg-rinteessä käytiin miesten ja naisten pujottelukilpailut.
Gudiberg-rinne oli myös Kandahar-rinteen tavoin yksi kilpailupaikoista Saksan Münchenin hakemuksessa vuoden 2018 talviolympialaisten isännyydestä.
Reitti.
Nykyisin Gudibergin pujottelurinne alkaa 942 metriä merenpinnan yläpuolella "Starthang" (Lähtöjyrkänne) -jyrkänteellä, jossa on koko rinteen jyrkin kohta 58 %. Ennen vuoden 2022 miesten maailmancupin pujottelukilpailuja lähtö sijaitsi vaihtelevasti hieman ylempänä, jolloin rinne kääntyi oikealle Starthang-jyrkänteelle, josta alkaen rinne on nähtävissä maalialueelle. Starthangin jälkeen tulee "Partnachwiese" (Partnachniitty) ja "Schanzenhang" (Hyppyrimäkijyrkänne) -jyrkänteet, joissa rinteen jyrkkyys on 45 %.
Vuonna 2007 rinnettä muutettiin siten, että se kääntyy oikealle uudenvuoden mäkikilpailusta tunnetun Große Olympiaschanze -suurmäen mäkimonttuun, käännös on nimetty "WM-Kurve"ksi.
Ennen WM-Kurvea rinne alkaa loiveta ja mutkan jälkeen rinne loivenee jo lähes tasaiseksi, rinteen jyrkkyyden ollessa vain 9 %. Nykyisin pujottelun maali sijaitsee Große Olympiaschanzen mäkimontussa 735 metriä merenpinnan yläpuolella. MM-kilpailuissa 2011 ja MC-finaaleissa maali oli hieman ylempänä, jolloin lähes tasainen osuus toimi jo maalialueena. Ennen vuotta 2007 maali oli Schanzenhangin jälkeen.
Viiksivetvetti

Viiksivetvetti ("Pteroptochos megapodius") on tapakuloihin kuuluva varpuslintu. Se on Chilessä kotoperäinen laji.
Viiksivetvetti on 23–34 cm pitkä. Pää, niska, selkä ja siivet ovat savunruskeat. Kurkku ja posket ovat valkoiset. Alarinta, vatsa ja kyljet ovat valkoviirulliset. Nokka ja jalat ovat mustat.
Lintu elää puoliaavikolla Chilen keskuslaaksossa, rannikolla ja Andien reuna-alueilla 3000 metrin korkeuteen asti. Se kaivaa itselleen kukkulanrinteeseen tai romahtaneeseen muuriin pesäluolan, joka on halkaisijaltaan 15 cm ja voi olla kaksi metriä syvä. Luolan päässä on 25 cm pesä, jonka lintu pehmustaa kuivalla heinällä. Sinne se munii 2–3 munaa.
Koskiorneero

Koskiorneero ("Cinclodes oustaleti") on orneeroihin kuuluva varpuslintu. Sitä tavataan Argentiinassa ja Chilessä.
Koskiorneero elää purojen ja lammikoiden rannoilla merenrannalta aina 3500 metrin yläpuolelle asti. Se kasvaa 17–18 cm pitkäksi. Se muistuttaa tuhkavirtaorneeroa, mutta on pienempi ja elää ylempänä vuorenrinteillä.
Mastiphal

Mastiphal on puolalainen black metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 1992 Katowicessa Puolassa.
Kokoonpano.
Entiset jäsenet
Diskografia.
Studioalbumit
Kokoelma-albumit
Demot
Kuparikuoriainen

Kuparikuoriainen ("Potosia cuprea" tai "Protaetia cuprea") on lehtisarvisiin ("Scarabaeidae") kuuluva kovakuoriaislaji.
Tuntomerkit.
Muistuttaa suuresti toista saman alaheimon lajia, kultakuoriaista ("Cetonia aurata"). Kuparikuoriaisen pään etureuna on kuitenkin suorempi kuin kultakuoriaisen, jolla se on muodoltaan aaltoileva.
Levinneisyys.
Kuparikuoriainen on yleinen lähes koko Suomessa.
Elintavat.
Kuoriaisen toukilla on tapana hakeutua muurahaispesiin.
Kimalaiskuoriainen

Kimalaiskuoriainen ("Trichius fasciatus") on lehtisarvisiin ("Scarabaeidae") kuuluva kovakuoriaislaji.
Tuntomerkit.
Peitinsiivissä on keltamustaa kuviointia, joka vaihtelee huomattavasti eri yksilöiden välillä. Kuoriaisen pituus on 10–16 mm. Pyöreähkö ja karvainen kimalaiskuoriainen muistuttaa nimensä mukaisesti kimalaista. Sen tuntee kovakuoriaiseksi kovista peitinsiivistään. Kimalaiskuoriaisella on tyypilliset heimonsa tuntosarvet, joissa tuntosarven pää koostuu useasta vierekkäin olevasta lehtimäisestä liuskasta muodostaen nuijan.
Levinneisyys.
Lajia tavataan yleisesti koko Suomessa. Yleislevinneisyydeltään kimalaiskuoriainen on havumetsävyöhykkeen laji, eikä sitä tavata esimerkiksi Etelä-Ruotsissa eikä Tanskassa. Se lentää kesäkuusta elokuun alkuun.
Elintavat.
Aikuisia kuoriaisia tavataan usein kukissa, etenkin sarjakukkaisilta, maitohorsmalta ja ohdakkeista, mutta myös pihojen ruusuista. Toukat elävät lahossa puussa erityisesti koivussa. Laji talvehtii toukkana.
Rotkokapuaja

Rotkokapuaja, aikaisemmalta nimeltään tokoko ("Ochetorhynchus melanura") on orneeroihin kuuluva varpuslintu. Se on kotoperäinen laji Chilessä.