tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anna Pavlova (elokuva)

Anna Pavlova ("Анна Павлова, Pavlova: A Woman for All Time") on kansainvälinen yhteistuotantoelokuva vuodelta 1983. Venäläisen balettitanssija Anna Pavlovan elämästä kertovan elokuvan on käsikirjoittanut ja ohjannut neuvostoliittolainen Emil Lotjanu, ja sen pääosia esittävät Galina Beljajeva, James Fox ja Sergei Šakurov. Elokuvan yhtenä tuottajana ja taustavaikuttajana toimi brittiohjaaja Michael Powell, ja amerikkalaisohjaaja Martin Scorsese tekee elokuvassa cameoroolin.
Esitykset Suomessa.
"Anna Pavlova" sai Suomessa ensi-iltansa 2. joulukuuta 1983 neuvostoliittolaisiin elokuviin erikoistuneessa Kosmos-elokuvateatterissa Helsingissä. Televisiossa se on esitetty MTV:n ohjelmistossa 20. heinäkuuta 1987.
Danny van Poppel

Danny van Poppel (s. 26. heinäkuuta 1993 Moergestel, Pohjois-Brabant) on alankomaalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Vacansoleil-DCM-tallissa 2013, edusti Trek Factory Racing -joukkuetta 2014–2015, Team Skyta 2016–2017, Team LottoNL-Jumbo / Team Jumbo-Vismaa 2018–2020, Intermarché–Wanty–Gobert Matériaux -joukkuetta 2021 ja vuodesta 2022 alkaen Bora-Hansgrohe / Red Bull–Bora–Hansgrohea. Hän on kilpaillut myös cyclocrossissa.
Van Poppel saavutti ensimmäisen etappivoittonsa suuressa ympäriajossa Espanjan ympäriajon 12. etapilla 2015. Hän voitti maantieajon Alankomaiden-mestaruuden vuonna 2025.
Myös hänen vanhempansa Leontien van der Lienden ja Jean-Paul van Poppel sekä veljensä Boy ja sisarensa Kim van Poppel ovat pyöräilijöitä.
Saavutuksia.
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Cyclocrossin tulokkaiden Alankomaiden-mestaruus
Nuorten Rauhanajo, 1. etapin voitto
Driedaagse van Axel (juniorit), kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
Cyclocrossin junioreiden Alankomaiden-mestaruus
Nuorten Rauhanajo, 5. etapin voitto
Driedaagse van Axel (juniorit), 4. etapin voitto
Thüringen-Rundfahrt (U23), 1. ja 4. etapin voitto
Vuelta Ciclista a León, 1. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, 1. etapilla kolmas
Driedaagse van West-Vlaanderen, 1. etapin voitto
Scheldeprijs, kolmas
Luxemburgin ympäriajo, prologin voitto
Driedaagse van West-Vlaanderen, 2. etapin voitto
Tour de Wallonie, pistekilpailun sekä 2. ja 5. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, 12. etapin voitto, 21. etapilla toinen
Tour de Yorkshire, 2. etapin voitto
Vuelta a Burgos, pistekilpailun sekä 1. ja 3. etapin voitto
Arctic Race of Norway, 2. etapin voitto
EuroEyes Cyclassics, neljäs
Herald Sun Tour, prologin voitto
Puolan ympäriajo, 4. etapin voitto
Volta a la Comunitat Valenciana, 1. etapin voitto
Clasica de Almeria, toinen
Italian ympäriajo, 12. etapilla toinen, 13. etapilla kolmas
Halle Ingooigem. voitto
Espanjan ympäriajo, 6. etapilla toinen, 8. etapilla kolmas
Binche–Chimay–Binche, voitto
Gent−Wevelgem, viides
Gooikse Pijl, voitto
Dwars door het Hageland, toinen
Egmont Cycling Race, voitto
Benelux Tour, pistekilpailun voitto
Binche-Chimay-Binche, voitto
Scheldeprijs, toinen
EM-kilpailut, maantieajossa neljäs
Espanjan ympäriajo, 11. etapilla toinen, 16. etapilla kolmas
Rund um Köln, voitto
Hamburg Cyclassics, toinen
Saksan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Britannian ympäriajo, 6. etapin voitto
Classic Brugge–De Panne, kolmas
Saksan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
Tour de Hongrie, pistekilpailun sekä 1. ja 2. etapin voitto
Maantieajon Alankomaiden-mestaruus
Cyclassics Hamburg, viides
Tour of Holland, pistekilpailun ja 5. etapin voitto
Kevätväsymys

Kevätväsymys on väsymyksen jakso, joka vaivaa joitain ihmisiä keväisin maaliskuun lopulta alkaen kahden tai kolmen viikon ajan. Kevätväsymyksen oireita väsymyksen ohella voivat olla unettomuus, päänsärky, ärtyneisyys ja tympääntyneisyys.
Tutkimusprofessori Timo Partosen mukaan kevätväsymys aiheutuu univajeesta, joka puolestaan aiheutuu sisäisen kellon jätättämisestä. Kun valoisa aika pidentyy kevätiltaisin, ihmiset oleskelevat ulkona aiempaa pidempään ja menevät siksi myös nukkumaan aiempaa myöhemmin. Jos aamulla täytyy kuitenkin nousta entiseen aikaan, uni jää lyhyemmäksi kuin ennen.
Kevätväsymyksen voi välttää nukkumalla riittävästi. Auringonvalolta voi kevään valoisina iltoina suojautua unimaskilla tai pimennysverhoilla. Unta voi parantaa välttämällä älylaitteiden käyttöä ja hiilihydraattien syömistä ennen sänkyyn menoa.
Ossian Lundén

Evert Ossian Lundén (17. syyskuuta 1866 Vaasa – 23. huhtikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen kauppapuutarhuri, puutarhakoulunjohtaja, toimittaja ja Suomen Kauppapuutarhurien liiton toiminnanjohtaja.
Ossian Lundénin isä seppä Gustaf Lundén (k. 1893) omisti "Villa Gustafsro"-nimisen asuintalon ja maatilan Vaasassa. Lundén aloitti puutarha-alan opiskelun 1884 M. G. Steniuksen liikkeessä Helsingissä. Hän oli sitten työssä Rosenbergin linnan puutarhassa Kööpenhaminassa ja hän suoritti 1892 puutarhakandidaattitutkinnon tanskalaisessa Landbohöjskole-korkeakoulussa. Suomeen palattuaan Lundén oli vielä vuoden ajan M. G. Steniuksen palveluksessa ennenkuin hän perusti vuonna 1893 Vaasaan oman kauppapuutarhansa. Vuonna 1899 Lundénin liikkeeseen yhdistettiin suomen- ja ruotsinkielinen puutarhakoulu ja Lundén oli tämän koulun johtajana vuoteen 1904 saakka. Lundén opiskeli uudelleen 1905 Tanskassa ja sieltä palattuaan hän oli vuosina 1905–19O9 Pohjanmaan Maanviljelysseuran palveluksessa ja suunnitteli ja rakensi tällöin puutarhoja Etelä-Pohjanmaalle. Lundén oli sitten 1909–1910 puutarhaopettajana Högvallan talouskoulussa Karjaalla ja 1911–1916 Graningenin huvilassa Kirkkonummen Luoman kylässä toimineen oman puutarhakoulunsa johtajana. Lundén osti vuonna 1916 huvilan Haagan kauppalasta ja asui siellä kuolemaansa saakka.
Lundén oli Suomen ensimmäisen puutarhalehden Trädgärdsvännenin toimittajana 1898–1905 ja vuodesta 1907 hän oli Trädgårdsodlaren-aikakauslehden toimittajana. Lundén julkaisi puutarha-alan ammattikirjallisuutta ja piti esitelmiä. Hän oli vuodesta 1912 ruotsinkielisen Nylands svenska trädgårdssällskapetin sihteerinä ja hän toimi myös Suomen Kauppapuutarhurien Liiton ja Suomen Kukkainvälitysyhdistyksen sihteerinä.
Niinikkosaari

Niinikkosaari on Oriveden saari Liperissä. Se on yhteydessä sillalla mantereeseen pohjoisesta. Sen pinta-ala on 18 neliökilometriä . Siellä on pieni Niinikkolampi. Niinikkosaari kuuluu Liperinsalon kylään. Saari on saaristo-osakunta-aluetta.
Veren häät (elokuva)

Veren häät (myös Verihäät, "Bodas de sangre") on Carlos Sauran ohjaama espanjalainen flamencoelokuva vuodelta 1981. Se perustuu Federico García Lorcan vuonna 1932 valmistuneeseen tragedianäytelmään "Veren häät". Koreografian elokuvaan teki Antonio Gades, joka osallistui myös käsikirjoituksen tekoon ja esittää yhtä pääosaa.
"Veren häät" on ensimmäinen Sauran flamencoelokuvien trilogiasta, jonka muut osat ovat Prosper Mériméen novelliin ja Bizet’n oopperaan perustuva "Carmen" (1983) ja Manuel de Fallan balettiin perustuva "Noiduttu rakkaus" (1985). Trilogian kaksi ensimmäistä osaa saivat kumpikin Suomessa ensi-iltansa vuonna 1983.
Juoni.
Lorcan näytelmän tarina kertoo kahdesta keskenään riidoissa olevasta suvusta. Toisen suvun viimeinen miesperillinen rakastuu tyttöön, jonka tiedetään seurustelleen Leonardon, vihollissuvun ainoan miehen kanssa, joka ei ole vankilassa. Vastoin parempaa tietoaan sulhasen äiti antaa luvan heidän avioliitolleen. Häiden aattona tyttö kuitenkin antautuu Leonardolle, joka on kaiken lisäksi naimisissa. Hääpäivänä he pakenevat yhdessä metsään, josta sulhanen ystävineen heitä etsii. Leonardo ja sulhanen surmaavat toinen toisensa. Morsian palaa sulhasen äidin luo, ja alkaa heidän välisensä välienselvittely.
Ingrid (albumi)

Ingrid on Johanna Kurkelan vuonna 2015 julkaistu seitsemäs studioalbumi.
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin marraskuussa 2014 kappale ”Ei panikoida”, toisena singlenä toukokuussa 2015 kappale ”Kuolevainen” ja kolmantena singlenä syyskuussa 2015 kappale ”Rakkaus tekee vapaaks”. Itse albumi julkaistiin 11. syyskuuta 2015, viikko kolmannen singlen julkaisemisen jälkeen. Se nousi julkaisunsa jälkeen Suomen virallisen albumilistan sijalle kuusi ja oli listalla yhteensä kaksikymmentä viikkoa. 
Albumin kaikki kappaleet on sanoittanut Saara Törmä. Suurimman osan albumin kappaleista ovat säveltäneet Aku Rannila ja Jurek, kappaleita ”Kiertokulku” ja ”Ystäväin” on ollut säveltämässä myös Henna Sarriola. Rannila ja Jurek ovat albumilla myös soittavina muusikkoina. Heidän lisäkseen albumilla soittavat sellisti Juho Kanervo ja pianisti Antti Pitkäjärvi.
"Ingrid" palkittiin vuoden iskelmäalbumina maaliskuussa 2016 järjestetyssä Emma-gaalassa. Artisti itse oli ehdolla vuoden naissolistin Emman saajaksi. Kuukausi aiemmin Kurkela palkittiin vuoden naisartistina Iskelmägaalassa.
Jack Ujanen

Jack Victor Ujanen (8. joulukuuta 1890 – 15. elokuuta 1989 Lake Worth, Florida) oli amerikansuomalainen toimittaja ja ammattiyhdistysaktiivi. 
Pohjanmaalla syntynyt Ujanen oli syndikalistisen IWW-ammattiliiton aktiivi, joka työskenteli Yhdysvalloissa aluksi New Hampshiren osavaltion kivilouhoksilla. 1920-luvulla hän aloitti IWW:n julkaiseman "Tie Vapauteen" -lehden päätoimittajana ja oli myöhemmin vuodet 1954–1975 IWW:n suomenkielisen sanomalehden "Industrialistin" päätoimittaja. Viimeiset vuodet Ujanen vastasi käytännössä yksin myös koko lehden julkaisemisesta. 
Ennen toimittajaksi ryhtymistään Ujanen oli hankkinut ainoan koulutuksensa opiskelemalla IIWW:n ylläpitämässä amerikansuomalaisessa Työväen Opistossa, joka sijaitsi Minnesotan Duluthissa. Suomessa hän ei käynyt lainkaan kouluja, vaan tarinan mukaan opetteli lukemaan kotimökkinsä seiniin lämpöeristeeksi kiinnitetyistä sanomalehden ja Raamatun sivuista.
Carmen (vuoden 1983 Carlos Sauran elokuva)

Carmen on Carlos Sauran ohjaama espanjalainen flamencoelokuva vuodelta 1983. Se perustuu Prosper Mériméen novellin tarinaan ja Georges Bizet’n oopperan musiikkiin. Elokuvan pääosissa ovat Antonio Gades Antoniona, Laura del Sol Carmenina ja Paco de Lucia Pacona.
"Carmen" on keskimmäinen Sauran ja Gadesin yhteistyönä syntyneestä kolmesta flamencoelokuvasta. Trilogian muut osat ovat Federico García Lorcan näytelmään perustuva "Veren häät" (1981) ja Manuel de Fallan balettiin perustuva "Noiduttu rakkaus" (1985). Trilogian kaksi ensimmäistä osaa saivat kumpikin Suomessa ensi-iltansa vuonna 1983.
"Helsingin Sanomien" Helena Ylänen vertasi "Carmenia" ja vähän aiemmin näkemäänsä "Veren häitä" ja piti "Carmenia" niistä helpommin lähestyttävänä joskaan ei yhtä askeettisen tyylikkäänä: ”Carmenin tarinan tragiikka on myös makeampaa, hikisempää ja sentimentaalisempaa kuin Lorcan runon sävyt, vaikka mustasukkaisuuden aiheuttamista veriteoista on kummassakin kyse.” Eniten Ylästä häiritsi "Carmenin" kuvaustyyli, joka ihailee pääparin vartaloita viihteellisen laskelmoivasti.
Talviyö

Talviyö (alun perin nimellä Talvi-yö) on Eino Leinon runokokoelma vuodelta 1905. Se on omistettu Freya Schoultzille, jonka kanssa Leino meni naimisiin saman vuoden syksyllä. Vuosi 1905 oli Leinon elämässä erittäin tuottelias, hän julkaisi myös proosateoksen "Päivä Helsingissä" ja viisi näytelmää sekä 110 pakinaa.
Kokoelmaan sisältyy yksi Leinon tunnetuimmista runoista, "Nocturne".
RN Campania

RN Campania () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1917 palvelukseen otettu Campania-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta, missä köli laskettiin 9. elokuuta 1913. Alus laskettiin vesille 23. heinäkuuta 1914 ja liitettiin laivastoon 18. huhtikuuta 1917.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 11. maaliskuuta 1937.
RN Basilicata

RN Basilicata () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1917 palvelukseen otettu Campania-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta, missä köli laskettiin 9. elokuuta 1913. Alus laskettiin vesille 23. heinäkuuta 1914 ja liitettiin laivastoon 1. elokuuta 1917.
Palvelus.
Alus upposi 13. elokuuta 1919 höyrykattilan räjähdettyä. Hylky nostettiin, jolloin todettiin korjaamisen olevan kannattamatonta ja myytiin romutettavaksi.
Hamish Bond

Hamish Bond (s. 13. helmikuuta 1986 Dunedin) on uusiseelantilainen soudun kolminkertainen olympiavoittaja ja kahdeksankertainen maailmanmestari. Hän on edustanut Otago Boys HS -seuraa. Hän on pituudeltaan 190 cm. Vuodesta 2017 hän on kilpaillut myös maantiepyöräilyssä.
Bond sijoittui junioreiden MM-kilpailuissa kahdeksikossa kuudenneksi 2003 ja kahdeksanneksi 2004. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän oli perämiehettömässä nelosessa yhdestoista 2005.
Bond saavutti ensimmäisen palkintosijansa maailmancupissa oltuaan perämiehettömässä nelosessa kolmas Poznańissa 2006. Ensimmäisissä aikuisten MM-kilpailuissaan, Etonissa 2006, hän oli perämiehettömässä nelosessa yhdeksäs. Seuraavana vuonna hän voitti samassa veneluokassa maailmancupin kilpailun Amsterdamissa sekä maailmanmestaruuden Münchenissä yhdessä Carl Meyerin, Eric Murrayn ja James Dallingerin kanssa. Pekingin olympialaisissa 2008 sama miehistö sijoittui seitsemänneksi.
Bond ja Murray siirtyivät vuonna 2009 perämiehettömään kaksikkoon, ja voittivat sen jälkeen kaikki arvokilpailut ja maailmancupin kilpailut, joihin osallistuivat. He voittivat maailmanmestaruuden Poznańissa 2009, Karapirossa 2010 ja Bledissä 2011, joissa kaikissa hopeaa sai brittipari Pete Reed &amp; Andrew Triggs-Hodge. Lontoon olympialaisissa 2012 Bond ja Murray soutivat alkuerissä maailmanennätyksen 6.08,50. Loppukilpailun he voittivat ajalla 6.16,65 kukistaen toiseksi sijoittuneen Ranskan yli neljällä sekunnilla.
Bond ja Murray voittivat perämiehettömän kaksikon maailmanmestaruuden jälleen Chungjussa 2013, Amsterdamissa 2014 ja Aiguebelettessa 2015. Amsterdamin kisoissa he osallistuivat myös perämiehelliseen kaksikkoon, jonka voittivat perämiehenään Caleb Shepherd. He voittivat perämiehettömän kaksikon olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016.
Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Bond osallistui kahdeksikkoon, jossa Uuden-Seelannin joukkue voitti kultaa.
Bond ja Murray on valittu soudun parhaaksi miesten venekunnaksi 2013 ja 2014.
Maailmancupin voitot.
Lähde: World Rowing
Maantiepyöräily.
Bond saavutti Kansainyhteisön kisoissa 2018 pronssia aika-ajossa. Oseanian-mestaruuskilpailuiden aika-ajossa hän sai kultaa 2018 ja pronssia 2017. Hän voitti aika-ajon Uuden-Seelannin-mestaruuden 2018 ja 2020.
Eric Murray

Eric Gordon Murray (s. 6. toukokuuta 1982 Hastings) on uusiseelantilainen soudun kaksinkertainen olympiavoittaja ja kahdeksankertainen maailmanmestari. Hän edustaa Avon RC -seuraa ja on pituudeltaan 195 cm.
Murray sijoittui junioreiden MM-kilpailuissa kahdeksikossa 12:nneksi 2000. Ensimmäisissä aikuisten MM-kilpailuissaan, Milanossa 2003, hän oli perämiehellisessä nelosessa viides. Ateenan olympialaisissa 2004 hän sijoittui perämiehettömässä nelosessa viidenneksi ja Gifun MM-kilpailuissa 2005 kuudenneksi.
Murray saavutti ensimmäisen palkintosijansa maailmancupissa oltuaan perämiehettömässä nelosessa kolmas Poznańissa 2006. Etonin MM-kilpailuissa 2006 hän oli samassa veneluokassa yhdeksäs. Seuraavana vuonna hän voitti perämiehettömässä nelosessa maailmancupin kilpailun Amsterdamissa sekä maailmanmestaruuden Münchenissä yhdessä Hamish Bondin, Carl Meyerin ja James Dallingerin kanssa. Pekingin olympialaisissa 2008 sama miehistö sijoittui seitsemänneksi.
Murray ja Bond siirtyivät vuonna 2009 perämiehettömään kaksikkoon, ja ovat sen jälkeen voittaneet kaikki arvokilpailut ja maailmancupin kilpailut, joihin ovat osallistuneet. He voittivat maailmanmestaruuden Poznańissa 2009, Karapirossa 2010 ja Bledissä 2011, joissa kaikissa hopeaa sai brittipari Pete Reed &amp; Andrew Triggs-Hodge. Lontoon olympialaisissa 2012 Murray ja Bond soutivat alkuerissä maailmanennätyksen 6.08,50. Loppukilpailun he voittivat ajalla 6.16,65 kukistaen toiseksi sijoittuneen Ranskan yli neljällä sekunnilla.
Murray ja Bond voittivat perämiehettömän kaksikon maailmanmestaruuden jälleen Chungjussa 2013, Amsterdamissa 2014 ja Aiguebelettessa 2015. Amsterdamin kisoissa he osallistuivat myös perämiehelliseen kaksikkoon, jonka voittivat perämiehenään Caleb Shepherd. He voittivat perämiehettömän kaksikon olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016.
Bond ja Murray on valittu soudun parhaaksi miesten venekunnaksi 2013 ja 2014.
Maailmancupin voitot.
Lähde: World Rowing
RN Nino Bixio

RN Nino Bixio () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1917 palvelukseen otettu Nino Bixio -luokan tiedusteluristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta, missä köli laskettiin 15. helmikuuta 1911. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 30. joulukuuta ja liitettiin laivastoon 5. toukokuuta 1917.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 15. maaliskuuta 1929.
RN Marsala

RN Marsala () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1914 palvelukseen otettu Nino Bixio -luokan tiedusteluristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta, missä köli laskettiin 15. helmikuuta 1911. Alus laskettiin vesille 24. maaliskuuta 1912 ja liitettiin laivastoon 4. elokuuta 1914.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 27. marraskuuta 1927.
Vasyl Stus

Vasyl Semenovytš Stus (; 6. tammikuuta 1938 Rahnivka, Vinnytsja, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 4. syyskuuta 1985 työleiri Perm-36, Neuvostoliitto) oli ukrainalainen runoilija, kääntäjä, kirjallisuudentutkija ja Neuvostoliiton aikaisen Ukrainan toisinajattelijoiden aktiivisimpia jäseniä. Neuvostohallinto kielsi poliittisista syistä hänen teoksensa, ja hän oli vankileirillä 12 vuotta. Ukrainan valtio myönsi hänelle postuumisti vuonna 2005 arvonimen Ukrainan sankari.
Stus valmistui ukrainan kielen ja ukrainankielisen kirjallisuuden opettajaksi, ja työskennellessään opettajana hän alkoi julkaista runojaan kirjallisuuslehdissä. Hän aloitti 1963 maisterinopinnot Ukrainan kirjallisuusinstituutissa, ja siihen vaiheeseen osuu hänen tuottelias Kiovan-kautensa. Leonid Brežnevin kaudella tilanne Ukrainassakin kiristyi. Kun Stus esiintyi julkisesti kommunistihallinnon arvostelijana, hänet erotettiin instituutista ”järjestelmällisestä käyttäytymissäntöjen rikkomisesta”. Samana vuonna hän avioitui. Hänen ei ollut alun pitäen tarkoitus nousta neuvostojärjestelmää vastaan, vaan hän ryhtyi toimiin näkemänsä epäoikeudenmukaisuuksien, ihmisoikeusrikkomusten ja ukrainan kielen ja ukrainalaisen kulttuurin kriisin vuoksi. Kielloista huolimatta hän osallistui 1970 hämäräperäisesti kuolleen taiteilijan Alla Gorskan hautajaisiin ja esitti tilaisuudessa julkisesti syytöksen, että Gorskan kuoleman takana oli KGB. Kahden vuoden kuluttua KGB:llä oli riittävästi aineistoa häntä vastaan, ja hänet pidätettiin. 
Kansainvälinen komitea esitti häntä vuoden 1986 Nobelin kirjallisuuspalkinnon ehdokkaaksi.
Vasyl Stusin palkinto on vuodesta 1989 alkaen Stusin muistoksi myönnetty palkinto runoilijalle ”lahjakkuudesta ja rohkeudesta”.
Novara-luokka

Novara-luokka oli Itävalta-Unkarin laivaston kolmen vuonna 1914 valmistuneen tirdusteluristeilijän muodostama alusluokka. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä alukset luovutettiin ympärysvalloille sotakorvauksena.
Suunnittelu.
Alusten suunnittelu pohjautui edeltäneeseen "SMS Admiral Spauniin" ja siitä saatuihin kokemuksiin. Luokan alusten aseistuksena oli yhdeksän kymmenen senttimetrin tykkiä ja kuusi torpedoputkea. Alusten suojana oli 60 millimetrin panssarivyö ja kansi oli 20 millimetriä paksu. Tykkien kilvet olivat etuosastaan 40 millimetriä ja takaa vain kahdeksan millimetriä. Tulenjohtotornin panssarointi oli 50 millimetriä. Propulsion muodosti kuusi Parsonsin höyryturbiinia ja kuusitoista Yarrow'n höyrykattilaa, jotka pyörittivät kahta akselia. Kevyesti panssaroitujen alusten huippunopeus oli 27 solmua.
Fenoksaproppi-etyyli

Fenoksaproppi-etyyli (C18H16ClNO5) on fenoksipropionaatteihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa rikkaruohomyrkkynä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa fenoksaproppi-etyyli on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, etyyliasetaattiin, heksaaniin ja erityisesti tolueeniin tai asetoniin. Yhdiste on optisesti aktiivista ja biologisen aktiivisuuden omaavaa R-enantiomeeria kutsutaan myös nimellä fenoksaproppi-P-etyyli (CAS 71283-80-2).
Fenoksaproppi-etyyli hydrolysoituu kasveissa varsinaiseksi herbisidinä toimivaksi yhdisteeksi fenoksapropiksi (C16H12ClNO5). Lisäksi muodostuu 6-kloori-2,3-dihydrobentsoksatsol-2-onia ja 4-hydroksifenoksipropaanihappoa. Fenoksaproppi-etyylin aineenvaihduntatuotteet vaikeuttavat kasvien tarvitsemien rasvahappojen biosynteesiä estämällä asetyylikoentsyymi-A-karboksylaasientsyymin toimintaa. Yhdiste tehoaa ruohovartisiin rikkakasveihin esimerkiksi rikkapuntarpäähän.
Valmistus ja käyttö.
Fenoksaproppi-etyyliä valmistetaan 2-klooripropaanihaposta johdetun etyyli-4-kloorifenoksi-2-propionaatin ja 6-klooribentsoksatsolin välisellä reaktiolla. Fenoksaproppi-P-etyyliä valmistetaan käyttämällä 2-klooripropaanihapon S-enantiomeeria.
Fenoksaproppi-etyyliä käytetään torjumaan rikkaruohoja muun muassa ruis-, ohra-, vehnä-, peruna-, papu-, sokerijuurikas-, puuvilla- sekä maapähkinäviljelmillä. Lisäksi sitä käytetään myös nurmilla ja golfkentillä. Fenoksaproppi-etyyli on hyväksytty käytettäväksi 75 maassa muun muassa Euroopan unionin alueella. Fenoksaproppi-etyylin kanssa voidaan käyttää vehnäviljelmillä fenkloratsolia, joka kiihdyttää fenoksaproppi-etyylin hydrolysoitumista fenoksapropiksi ja siten estää ainetta vahingoittamasta muita kuin rikkaruohoja. Vehnässä muodostuu fenoksiproppikonjugaatteja, esimerkiksi glutationin kanssa, jotka eivät ole fytotoksisia, mutta näitä konjugaatteja ei muodostu rikkaruohoissa.
YritysEspoo

 
YritysEspoo on neuvontapalvelu, joka tarjoaa maksutonta neuvontaa sekä yrittäjyyttä suunnitteleville että toimiville yrityksille, mukaan lukien kasvu- ja startup-yritykset. Lisäksi asiakkaiden käytössä on laaja asiantuntijaverkosto, joka tarjoaa erikoisosaamistaan esimerkiksi sopimusjuridiikassa ja vakuutuksissa.
Yritysneuvontaa saa suomeksi, ruotsiksi, englanniksi, saksaksi ja venäjäksi. Neuvonta on myös Inspecta Oy:n ISO 9001/2008 -laatusertifioitu. YritysEspoo järjestää lisäksi infotilaisuuksia yrittäjyydestä sekä Bisnesklinikoita toimiville yrityksille. 
YritysEspoon taustalla toimii Espoon Seudun Uusyrityskeskus ry, joka on perustettu vuonna 1993. YritysEspoon päärahoittajat ovat Espoon ja Kauniaisten kaupungit sekä Kirkkonummen kunta. YritysEspoon yrityspalvelusopimuksen allekirjoittajina ovat Espoon Seudun Uusyrityskeskus, Espoon TE-toimisto, Espoon Yrittäjät, Espoon kaupunki, Helsingin Seudun kauppakamari (Espoon konttori), Kauniaisten kaupunki, Kirkkonummen kunta, Spinno Enterprise Center (Laurea), Otaniemen Kehitys sekä Uudenmaan ELY-keskus.
Munkkiniemen kartano (kirja)

Munkkiniemen kartano – Maaseudun aristokraattiasunnosta Koneen kaupunkikonttoriksi on Kone Oyj:n vuonna 2015 julkaisema teos, joka esittelee Munkkiniemen kartanon historiaa. Tekstin ovat kirjoittaneet Alex Snellman ja Anna Ripatti. 
Teos keskittyy erityisesti niihin 200 vuoteen, jolloin nykyinen päärakennus on ollut olemassa. Kartanon perustaminen ajoitetaan vuoteen 1614, jolloin baltiansaksalainen Gerd von Schütz (Skytte) sai Munkkiniemessä olleet neljä tilaa haltuunsa, joskin tilat säilyivät vielä erillisinä.
Kirja jakautuu lukuihin omistajien ja päärakennuksen käytön mukaan. Antti Herlin on kirjoittanut siihen esipuheen. Historiikissa käydään lyhyesti läpi Munkkiniemen historiaa ja aikaa ennen nykyistä päärakennusta. Sen jälkeen on ensin vuorossa tilan siirtyminen hollantilaisperäisen Mattheiszenin suvun jäsenen Thomas Mattheiszenin haltuun 1744. Aatelittomana hän sai tilan haltuunsa siksi, että tila ei enää ollut säteri vaan säteriratsutila, jonka isäntä voi olla talonpoikakin. Hänen leskensä aikana tilasta tuli periytyvää omaisuutta. Päärakennuksen rakennutti heidän pojanpoikansa Gustaf Adolf Mattheiszen. Muista rakennuksista ainoa säilynyt on viljamakasiinina ollut torni, joka muutettiin 1932 asuinkäyttöön.
Kirjassa kerrotaan myös elokuvan "Katariina ja Munkkiniemen kreivi" taustoista. Elokuva kuvattiin Herttoniemen kartanossa, sillä Munkkiniemessä asui useita perheitä vuokralla. Elokuvalla on kuitenkin voinut olla osansa siihen, että kartanon säilyttämistä vaadittiin sodan jälkeisen purku-uhan aikana hyvin voimakkaasti. 
Kartano siirtyi Koneen omistukseen 1965. Koneen aikaa kartanossa käsittelee luku Koneen kausi. Rakennus peruskorjattiin ennen sen käyttöönottoa pääkonttoriksi 1967. Peruskorjauksista 1960-luvulla tehtyä käsitellään lyhyesti, sen sijaan 2010-luvulla tehtyä korjausta kirjassa ei käsitellä. Kirja syntyi 2010-luvulla peruskorjauksen valmistuttua.. 
Kirjan kuvituksena on runsaasti maalauksia, piirroksia, valokuvia ja arkkitehtipiirustuksia. Lopussa on lähteet ja viitteet.
Hullu kesä

Hullu kesä on suomalainen lastenelokuva vuodelta 1981. Se on Tapio Parkkisen (s. 1943) esikoisohjaus, ja Kangasalla kesällä 1980 kuvatun elokuvan rooleissa nähdään Eila Roine, Heikki Nousiainen, Tommi Auvinen sekä monia muita ammattinäyttelijöitä ja heidän perheenjäseniään.
Juoni.
Tamperelaispojat Jussi, Panu ja Tumppi saapuvat enonsa luokse Kangasalle kesänviettoon ja jännittäviä asioita alkaa tapahtua. Kirkon suntio kertoo heille verikivestä ja paikallisesta legendasta Kuussalon Kaarinasta, joka sitten ilmestyykin pojille.
Helge Jääskeläinen -niminen kukko esittelee elokuvassa Kangasalan kirkonkylää ja antaa elokuvan tekijätiedot.
Vastaanotto.
"Hullu kesä" sai neljällä teatterikopiollaan yhteensä 10 472 katsojaa. Vuoden 1983 televisioesitys Yle TV2 -kanavalla keräsi noin 300 000 katsojaa.
Ensi-illan lehdistöarviot pitivät "Hullua kesää" hauskana mutta kömpelönä, parempana kuin Visa Mäkisen samantapaiset amatöörielokuvat, ja tervetulleena suomalaisena lastenelokuvana, ensimmäisenä sitten vuoden 1973 "Herra Huun'.
Nanayaw Awuah-Addae

Nanayaw Awuah-Addae (s. 19. huhtikuuta 1984) on suomalainen koripalloilija.
Urheilu-ura.
Seurajoukkueet.
Pussihukkien kasvatti Awuah-Addae muutti kolmivuotiaana perheineen Ghanasta Suomeen. Hän edusti kasvattajaseuraansa miesten pääsarjassa vuodet 2000–2008 voittaen SM-hopeaa vuonna 2005 ja SM-pronssia vuonna 2003. Miesten pääsarjadebyyttinsä hän teki jo 15-vuotiaana. Kaudella 2007–2008 Awuah-Addae pelasi vain kevätkaudella, ensin Pussihukissa miesten I-divisioonassa kahdeksan ottelua, ja tämän jälkeen yhdeksän ottelua Korisliigassa Team Componentan joukkueessa. Kauden 2008–2009 hän edusti Korisliigassa pelannutta KTP-Basketia.
Seuraavat kuusi vuotta Awuah-Addae oli loukkaantumisten johdosta sivussa kilpakoripallosta. Hän muun muassa vietti vuoden Australiassa, ja hänen perheeseensä syntyi kaksi lasta. Awuah-Addae joutui välivuosinaan useisiin polvileikkauksiin ja pelasi II-divisioonassa Pussihukkien kakkosjoukkueessa pelikuntonsa ylläpitämiseksi. Syyskuun alussa 2015 Korisliigajoukkue Helsinki Seagulls ilmoitti tehneensä Awuah-Addaen kanssa pelaajasopimuksen. Hän pelasi Seagullsissa heti voitokkaan harjoitusottelun turkkilaista Beşiktaşia vastaan.
Maajoukkue.
Awuah-Addae pelasi kymmeniä otteluita Suomen nuorisomaajoukkueissa. Suomen miesten maajoukkueessa Awuah-Addae pelasi kolme valmistavaa maaottelua vuonna 2005. Hän teki korkeimman pistemääränsä, kahdeksan, Englantia vastaan.
Yksityiselämä.
Awuah-Addae opiskeli laskentatointa Aalto-yliopistossa. Lokakuun 2015 alussa hän oli pro gradu -työnsä tarkistamista vaille kauppatieteiden maisteri. Hän on työskennellyt autoalan yrityksen taloushallinnossa.
Hugo Keto

Hugo Oliver Keto (s. 9. helmikuuta 1998 Helsinki) on suomalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Norjan Eliteserienissä pelaavaa Sandefjordia. 
Keto on FC Hongan ja Helsingin Jalkapalloklubin kasvatti. Kesällä 2014 hän siirtyi englantilaisen Arsenalin juniorijoukkueeseen. Kaudella 2014-2015 hän pelasi yhden ottelun UEFA Youth Leaguessa, pitäen nollapelin Borussia Dortmundia vastaan marraskuussa 2014. Heinäkuussa 2015 Keto solmi ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Arsenalin kanssa. Heinäkuussa 2018 Keto siirtyi valioliigaseura Brighton &amp; Hove Albionin organisaatioon. Brightonissa Keto ei saanut kuitenkaan tililleen otteluita edustusjoukkueessa. Kevään 2019 hän pelasi lainalla Irlannin valioliigan Waterfordissa.
Kesällä 2020 Keto allekirjoitti kaudet 2020 ja 2021 kattavan sopimuksen HJK:n kanssa. HJK:ssa Keto pääsi juhlimaan Veikkausliigan mestaruutta kausilla 2020 ja 2021.
Tammikuussa 2022 Keto siirtyi Norjan Eliteserienissä pelaavaan Sandefjordiin.
Keto on edustanut useita Suomen nuorten maajoukkueita.
GNE

GNE (aiemmin GNUPedia) oli web-projekti, jonka tarkoitus oli luoda vapaa internet-tietosanakirja. Sen sisältö oli GNU Free Documentation License -lisenssin alaisena. Idean GNUPedia -projektiin keksi Richard Stallman joulukuussa 2000, ja se perustettiin tammikuussa 2001 Héctor Facundo Arenan moderoimana. 
Historia.
Heti, kun GNUPedia perustettiin, se sekoitettiin hyvin samalta kuulostavaan Nupediaan, jonka olivat perustaneet Jimmy Wales ja Larry Sanger. Lisäksi Wales omisti jo verkko-osoitteen gnupedia.org. GNUPedian nimeksi vaihdettiin GNE (lyhenne sanoista "GNE is Not an Encyclopedia", suom. "GNE ei ole tietosanakirja").
Geir Zahl

Geir Zahl (s. 19. toukokuuta 1975) on norjalainen muusikko. Hänet tunnetaan kitaristin roolistaan norjalaisessa rockbändi Kaizers Orchestrassa. Yhtyeen perustivat Geir Zahl ja hänen ystävänsä sekä yhtyeen keulahahmo Janove Ottesen. Zahl on säveltänyt ja laulanut useita yhtyeen kappaleita sekä livenä että levyllä.
Zahl syntyi Brynessä, Norjassa. Hän ystävystyi Ottesenin kanssa jo nuorena ja yhdessä he esiintyivät useissa yhtyeissä. Zahl ja Ottesen kirjoittivat kappaleita itsekseen, nauhoittivat ne toisen kuultavaksi ja sitten työstivät niitä yhdessä. Julkaistuaan kaksi kasettia Blod, snått &amp; juling-yhtyeenä kaverusten inspiraatio haihtui ja heidän kolmas julkaisunsa hylättiin keskeneräisenä. Ottesen lähti armeijaan.
Hänen palattuaan hän ja Zahl muodostivat uuden yhtyeen, gnomin. He julkaisivat vain yhden albumin nimeltään Mys. Sitä myytiin todella heikosti, mutta kun heidän uusi yhtyeensä, Kaizers Orchestra, perustettiin, Geir ja Janove alkoivat tehdä taas musiikkia.
Vuonna 2007 Geir Zahl julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa taiteilijanimellä Zahl. Albumi on nimeltään "Nice for a Change". Albumilla ja livenä hän esiintyi Christer Knutsenin, Pål Hauskenin ja Bård Halsnen kanssa.
Vuonna 2008 Zahl kirjoitti kappaleita "Mannen som elsket Yngve" -nimistä norjalaista elokuvaa varten John Erik Kaadan kanssa.
Vuonna 2009 hän ohjasi ja kuvasi lyhytelokuvan "Die Polizei" -kappaleen tuotantoprosessista. Kappale oli ensimmäinen single Kaizers Orchestran albumilta Våre demoner.
Vuonna 2010 Zahl kertoi uudesta sooloprojektista nimeltä Uncle Deadly. Albumi "Monkey Do" julkaistiin 2. helmikuuta 2010.
Hiihtäjän virsiä

Hiihtäjän virsiä on Eino Leinon runokokoelma vuodelta 1900. Sitä sävyttää lapsuudenkodin nostalgia.
Leino kirjoitti kokoelman runot Berliinin matkallaan vuonna 1898 ja sen ja seuraavan vuoden aikana Suomessa. Kokoelman tunnetuimpia runoja ovat Mirjamin laulu, Hautalaulu, Laulu onnesta, Rauhattoman rukous, Hyvä on hiihtäjän hiihdellä, Tuijotin tulehen kauan ja Yksin hiihtäjä. Laulu onnesta -runon alkusäe ”Kell’ onni on, se onnen kätkeköön” on muodostunut tunnetuksi sanonnaksi.
Plastic Pony

Plastic Pony on muoti- ja taideprojekti, jonka perustivat Petri Sipilä ja Joona Braf (tuolloin Savolainen) Helsingissä vuonna 1991. Vuosina 1995–98 Plastic Pony toimi Lontoosta käsin. Toimintaan ovat kuuluneet muun muassa performanssit, diskot, muotinäytökset, näyttelyt ja lyhytelokuvat.
Räikeää muotia.
Plastic Pony yhdistelee muotia, taidetta ja filosofiaa. Tunnusmerkillisiä sille ovat räikeät ja värikkäät vaatteet, joissa on usein yhdistelty trikoomateriaaleja, metallihohtoa ja tekoturkista. Karnevalististen asujen kautta perustajat halusivat rikkoa sukupuolirajoja ja tarjota ihmisille aineksia identiteetin rakentamiseen. Plastic Pony -asut häivyttävät usein kantajansa sukupuolen, iän ja jopa kasvonpiirteet, koska niihin kuuluvat joko voimakkaat meikit tai sukkamainen naamio. Plastic Ponysta muodostui yhteisö, jonka toimintaan ovat kuuluneet mm. parodiset muotinäytökset ja happeningit, joissa mallina saattoi olla kuka tahansa. Plastic Pony on ollut myös vaatemerkki ja liikekeskus.
Filosofia.
Plastic Ponyn filosofiaan kuuluu sallivuus. Perustajat kertovat, että he tahtovat antaa ihmisille mahdollisuuden olla sitä mitä he haluavat ja ylittää rajoja – "viettää henkilökohtaista karnevaalia". Plastic Ponyn ihannemaailmassa ihmisyys tunnustetaan ilman luokittelua sukupuolirooleihin. "Jos vaate on sukupuoli, niin sukupuoli on vaate, jota voi pukea, riisua, vaihtaa ja yhdistellä", Petri Sipilä on sanonut. "Tavallaan me ollaan terapiaryhmä." Ylipukeutumisella voi Plastic Ponyn perustajien mukaan olla jopa samoja vaikutuksia kuin alkoholilla: ihmisestä tulee sosiaalisempi ja hän saa kontakteja. "Kun pukeutuu aivan yli, voi löytää jotain uutta itsestään ja hyvän olon", Joona Braf on kuvannut.
Jasmine Julin-Aro

Jasmine Elisabeth Julin-Aro (s. 20. heinäkuuta 1950 Helsinki) on suomalainen vaatesuunnittelija, joka on käyttänyt etunimestään myös muotoa Jasmiine. Parhaiten hänet tunnetaan urheilu- ja ulkoiluvaatteiden suunnittelijana, mutta hän on toiminut 2010–2013 toisaalta Aalto-yliopiston funktionaalisten materiaalien ja muotoilun professorina.
Julin-Aro kirjoitti ylioppilaaksi 1972, opiskeli vaatesuunnittelijaksi Taideteollisen korkeakoulun tuote- ja ympäristösuunnittelunlaitoksella 1973–1977 ja suoritti Markkinointi-instituutin ostotoiminnan tutkinnon 1979.
Vaatesuunnittelijan työnsä Julin-Aro aloitti miestenvaatteiden parissa Kuusinen oy:n palveluksessa 1977–1980. Työura jatkui Kesko oy:n vaatetustehtaassa 1980–1982 ja InTime oy:ssä 1982–1985. Vuonna 1985 Julin-Aro perusti oman suunnitteluyrityksen Studio Dimensio Oy:n, joka toimi vuoteen 2016. Yrityksen asiakkaina olivat muun muassa Dewhirst ltd 1985–1988, Selma ky 1985–1994 (neuleita), Oy Suomen Höyhen Ab 1986–1988, Rukka Oy 1988–1990, Rukka/L-Fashion Group Oy 1990– (ulkoilu- ja urheiluvaatemallistoja), Kymen Sukka Oy 1994–2000, 2005–, Sitra 2001–2002, Nanso Oy 2004– (trikoovaatteita) ja Suunto Oy 2006. Päätyönsä ohessa Julin-Aro on toiminut muoti- ja vaatesuunnittelualan asiantuntijana ja osallistunut alan järjestöjen toimintaan.
Rukan moottoripyöräilyasujen suunnittelun Julin-Aro aloitti 1988 perehtymällä moottoripyöräilyyn ja siihen soveltuviin materiaaleihin. Materiaalina käytetty Gore-Tex oli siihen aikaan niin jäykkää, ettei asuihin saanut juuri virtaviivaisuutta. Kaksikymmentä vuotta myöhemmin moottoripyöräilyasussa käytettiin neljääkymmentä eri materiaalia ja mietittyjä yksityiskohtia kuten hihojen kumipäällysteisiä neppareita, etteivät ne raavi moottoripyörän tankkia. Julin-Aron suunnittelemat asut olivat haluttuja eri puolilla maailmaa ja niitä kehitettiin paljolti ajajien palautteen perusteella. Uuden pukumallin kehittely kesti kahdesta kolmeen vuotta, jotta saatiin hyvännäköinen, käytännöllinen ja hyvin ajajaa suojaava asu. Palkitun suunnittelijan työ edesauttoi yhteistyöyritysten menestystä aikana, jolloin vaatetusalaa koettelivat monet ongelmat.
Iltapukujen suunnittelu ei ole ollut Julin-Aron osaamisen ydintä, vaan hän on luonut urheilullisia vaatteita ja arjen työpukeutumiseen sopivia mallistoja. Hänen mielestään vaatteissa pitää olla myös hauskuutta ja niiden kantamisen pitää tuottaa mielihyvää. Julin-Aron mielestä arkisenkin asun pitää olla viritettävissä ravintolakelpoiseksi lisäämällä siihen asusteen tai jonkin muun pienen jutun.
Julin-Aron suunnittelemia asuja on ollut esillä monissa näyttelyissä ja muotinäytöksissä Suomessa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Hänen töitään on myös valittu museoiden pysyväiskokoelmiin, jonne ovat päätyneet niin moottoripyöräilyasu, purjehdusasu kuin lasten sadeasukin. Julin-Aron saamia palkintoja ovat
Kontingenssiteoria

Kontingenssiteoria on organisaatioteoria, jonka mukaan ei ole yhtä ainoaa oikeaa tapaa organisoida yritystä (sen rakennetta, johtamista, päätöksentekoa ym.). Optimaalinen tapa on tilannesidonnainen ja riippuu kontingenssitekijöistä, joista tärkeimpiä ovat: teknologia, ympäristö (markkinat), organisaation koko, organisaation historia sekä työntekijöiden ja asiakkaiden odotukset (Huczynski ja Buchanan 2001: 506).
Kontingenssiteorian tavoitteena on ymmärtää, kuinka ja missä määrin erilaiset ympäristötekijät ohjaavat organisaatioita muokkaamalla niiden sisäisiä olosuhteita. Lawrence ja Lorsch (1967: ref. Harisalo 2010; 217) käyttivät ensimmäisinä käsitettä kontingenssiteoria, jolla he kuvasivat ympäristön ja organisaatioiden välisiä vuorovaikutuksia. Kontingenssiteorian syntyminen oli reaktio 1900-luvun ensimmäisellä alkupuolella vallinneelle johtamisajattelulle, jonka mukaan se voisi olla ideaalinen, paras tapa organisoida yritys (Huczynski ja Buchanan 2001: 506).
Burnsin ja Stalkerin (1971: ref. Harisalo 2010; 218 ) empiiristen tutkimusten mukaan ympäristön luonne ja olosuhteet määrittävät organisaation sisäisen rakenteen ja toimintatavat. Vakaissa ja hitaasti muuttuvissa ja ennustettavissa ympäristöissä yritykset kehittivät itselleen mekaanisen rakenteen. Muuttuvissa ja epävarmoissa ympäristöissä organisaatiot kehittivät orgaanisen rakenteen, joka auttaa kestämään epävarmuutta, ennakoimattomuutta ja muutosta.
Organisaatiot eivät todellisuudessa ole täydellisesti mekaanisia tai orgaanisia vaan jotain näiden väliltä. Burnsin ja Stalkerin (1971: ref. Harisalo 2010: 219) mukaan tietoinen harkinta ei ohjaa organisaatiota jommankumman rakenteen suuntaan, vaan tämä tapahtuu tavallisesti huomaamattomasti pienin askelin. Lawrencen ja Lorchin (1967: ref. Harisalo 2010: 220) mukaan palvellakseen ympäristöä tehokkaasti, organisaation on jatkuvasti samanaikaisesti sekä eriytettävä että integroitava rakennettaan.
Kontingenssiteoriaa on myös kritisoitu laajasti siitä, että se perustuu yleistyksiin ja pyrkii yksinkertaistamaan monimutkaisia syysuhteita (Tienari ja Meriläinen 2012; 82).
Lähteet.
Burns, T., Stalker, G. 1971. The management of innovation. Tavistock Publications, Lontoo
The Report from Iron Mountain

The Report from Iron Mountain on Dial Pressin vuonna 1967 julkaisema valheellinen tietokirja ja bestseller. Satiirikko Leonard C. Lewin ilmoitti vuonna 1972 kirjoittaneensa kirjan, mutta asiasta ei ole täyttä yksimielisyyttä.
Kirjan sisältö.
Kirjan mukaan Yhdysvallat perusti vuonna 1963 15-henkisen ryhmän nimeltä "Special Study Group" tutkimaan pitkäkestoisen rauhan vaikutuksia yhteiskunnalle. Ryhmän tutkimus osoitti, että pitkäkestoinen rauha ei ollut valtion pyrkimysten kannalta hyödyllinen, vaan valtion tulisi tällaisessa tilanteessa järjestää sotaan verrattavia tilanteita, kuten valheellisia raportteja vieraista elämänmuodoista ja hallitsemattomasta ympäristön saastumisesta.
Vastaanotto.
Guinness World Records pitää teosta kaikkien aikojen suurimpana kirjallisena huijauksena.
Tereza Mrdeža

Tereza Mrdeža (s. 14. marraskuuta 1990 Pula) on kroatialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 151 huhtikuussa 2013. Hän on voittanut urallaan kolme ITF-turnausta kaksinpelissä ja kaksi nelinpelissä.
Mrdeža pääsi karsintojen kautta mukaan Yhdysvaltain avoimiin 2015.
Jarmo Nieminen

Jarmo Nieminen (s. 1959) on suomalainen everstiluutnantti ja tietokirjailija. 
Upseerinuransa Nieminen aloitti Kainuun Prikaatissa vuonna 1983. Ennen eläköitymistään vuonna 2011 everstiluutnantti Nieminen toimi viiden vuoden ajan Maanpuolustuskorkeakoulun Sotahistorian laitoksen johtajana.
Nieminen on kirjoittanut ja ollut toimittajana useissa sotahistoriaa sekä Helsingin sotilassaaria ja niiden luontoa käsittelevissä tietokirjoissa. Vuonna 2014 WWF Suomi palkitsi Niemisen Vuoden luontokirja -palkinnolla kirjasta "Aarresaaret – Helsingin saariston uskomaton luonto". 
Keisarin perintö palkittiin Gummeruksen Kaarlen palkinnolla, vuoden 2016 tietokirjana. 
Nieminen oli Helsingin kaupunginvaltuutettuna vuosina 2009–2017 edustaen ensin Kokoomusta, myöhemmin Vihreitä. Hän toimi syksyyn 2015 Helsingin yleisten töiden lautakunnan puheenjohtajana. Syksyllä 2015 Nieminen siirtyi Vihreiden valtuustoryhmään. Nieminen on Helsingin luonnonsuojeluyhdistyksen puheenjohtaja.
Zane McIntyre

Zane McIntyre, aiemmin Zane Gothberg, (s. 20. elokuuta 1992) on yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa Saksan pääsarjassa DEL-joukkue Straubing Tigersissa. Hän on Boston Bruinsin kuudennen kierroksen varaus .
Ura.
McIntyre siirtyi Pohjois-Dakotan yliopistoon pelattuaan USHL-joukkue Fargo Forcessa, jossa hänet valittiin kaudella 2011–2012 USHL:n parhaaksi maalivahdiksi.
Pelattuaan kauden 2014–2015 Pohjois-Dakotassa, McIntyre siirtyi ammattilaiseksi hyväksymällä kaksivuotisen tulokassopimuksen Boston Bruinsilta 23. kesäkuuta 2015.
Satu Maaranen

Satu Maaranen (s. 1984) on suomalainen muotisuunnittelija, joka voitti kansainvälisen Festival de Hyèresin suunnittelukilpailun pääpalkinnon vuonna 2013.
Tausta.
Hyèresin voittomallisto oli hänen taiteen maisterin opinnäytteensä Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta (2012). Satu Maaranen työskentelee myös kuosisuunnittelijana. Hänen opinnäytteensä "Vaate Maisemassa" käsitteli vaatteen ja luonnon suhdetta kyseenalaistaen mm. perinteisen camouflage-kuosin olemuksen. Kaikki kokoelman kuosit olivat Maarasen käsialaa. Kuosit hän toteutti käsin painamalla käyttäen erikoistekniikoita ja epätavallisia materiaaleja kuten hiekkaa taikka ruohoa.
Tyyli.
Maarasen tyylille ovat ominaisia voimakkaat värit ja suurikoiset käsinmaalatut kuosit. Hänen kuosimaailmansa on abstrakti ja viittaa kuvataiteen tekniikoihin kuten maalaustaiteeseen. Ennen muotisuunnittelijan opintojaan hän opiskelikin kuvataideopettajaksi.
Tunnustukset.
Hänet valittiin vuonna 2015 ehdokkaaksi Ison-Britannian design-museon vuosittaisessa "Designs of the Year Awardsin" muotikategoriassa, jonka muita ehdokkaita olivat mm. "Rodarte" ja "J.W." "Anderson". Hän on voittanut "Vuoden nuori tulokas"-palkinnon Suomen "Ellen Style Awardsissa" 2012 sekä "Designer’s Nest" – kilpailun Kööpenhaminassa 2010.
Työskentely.
Satu Maaranen työskentelee freelancerina muun muassa "Marimekolle", ranskalaiselle "Petit Bateaulle" sekä suomalaiselle "Siloa &amp; Mook" -vaatemerkille. Maaranen toimii myös Pre Helsinki -organisaation luovana johtajana. Pre Helsinki -tapahtuma tekee suomalaista muotia tunnetuksi kansainvälisesti ja edesauttaa suomalaisten muotisuunnittelijoiden työllistymistä maailmalla.
Tua Rahikainen

Tua Rahikainen (s. 1944) on suomalainen muotisuunnittelija, joka on erikoistunut turkiksiin. Hän suunnitteli ensimmäisen turkiskokoelmansa vuonna 1967 vanhempiensa Åke ja Birgit Rahikaisen turkisliikkeelle. Rahikainen valmistui Taideteollisesta oppilaitoksesta muotisuunnittelijaksi 1969. Hän toimi Turkisliike Rahikaisen suunnittelijana ja oli myöhemmin sen osakas. Vuonna 1993 turkisliike haettiin konkurssiin.
1983 hän esitteli Brondan galleriassa postmodernin turkiskokoelman, joka oli ajateltu taiteeksi.
Risto Pulkkinen

Risto Pulkkinen (s. 1955) on uskontotieteilijä, Helsingin yliopiston uskontotieteen ja Lapin yliopiston pohjoisen etnografian dosentti sekä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappi, joka on perehtynyt suomalaiseen ja saamelaiseen kansanuskoon sekä pohjoisten kansojen mytologiaan.
Pulkkinen aloitti opintonsa Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa mutta vaihtoi myöhemmin teologiseen tiedekuntaan. Kansanuskosta hän kiinnostui professori Juha Pentikäisen pitämillä luennoilla. Teologian pro gradu -työnsä sekä tohtorin väitöksensä hän teki metsäsuomalaisia tutkineesta kirjailija Carl Axel Gottlundista.
Vuonna 2014 ilmestyi Pulkkisen teos "Suomalainen kansanusko – Samaaneista saunatonttuihin", yleisesitys suomalaisesta muinais- ja kansanuskosta.. Hänelle myönnettiin kirjasta Lauri Jäntin säätiön kunniamaininta. Pulkkinen oli myös yksi Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon 2005 saaneen saamelaiskulttuurin ensyklopedian "The Saami. A Cultural Encyclopaedia" kolmesta toimittajasta.
Risto Pulkkisen yhdessä Juha Pentikäisen kanssa kirjoitettua teosta Saamelaisten mytologia kohtaan esitettiin epäilyksiä plagioinnista. Väitteet plagioinnista johtivat Helsingin yliopiston kanslerin käynnistämään hyvän tieteellisen käytännön loukkausepäilyn selvitykseen. Selvityksen mukaan teoksessa syyllistyttiin plagiointina ilmenneeseen tieteelliseen vilppiin.
Kalevankangas (harju)

Kalevankangas on harju Tampereella noin kilometri keskustasta itään. Kalevankankaalla on Kalevankankaan hautausmaa. Harjun eteläpuolella on Iidesjärvi, ja harjun etelärinnettä pitkin kulkee junarata Jyväskylään. Sisällissodan aikaan harju oli taistelujen tapahtumapaikka ja vankileirin sijaintipaikka. Harju on syntynyt jääkauden loppuvaiheessa noin 8 000 eaa..
Vuoden 1539 käräjillä mainittu rajapaikka "Kalevankivi" oli kai Kalevankankaalla. Nimi voi olla esihistoriallinen ja viitata Kalevanpoikiin, kansantarujen jättiläisiin, joita ovat myös Väinämöinen ja Lemminkäinen.
John B. Olli

John B. Olli (21. maaliskuuta 1894 – 11. huhtikuuta 1984 New Haven) oli amerikansuomalainen kielitieteilijä, joka toimi germaanisten ja slaavilaisten kielten professorina New Yorkin City Collegessa sekä opetti myös Wisconsinin ja Columbian yliopistoissa.
Suomessa syntynyt Olli muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1916 ja oli sen jälkeen mukana syndikalistisen IWW-ammattiliiton toiminnassa. Hän opiskeli järjestön ylläpitämässä Työväen Opistossa Minnesotan Duluthissa ja jatkoi opintojaan Wisconsin yliopistossa, jossa Olli myös väitteli tohtoriksi. Myöhemmin hän työskenteli New Yorkin City Collegessa 36 vuoden ajan ja jäi eläkkeelle vuonna 1965. 
Vuonna 1958 Olli julkaisi englanninkielisen teoksen suomen kieliopin perusteista. Lisäksi hän on kirjoittanut muun muassa esipuheen amerikansuomalaisen "Päivälehden" vuonna 1944 julkaisemaan "Kalevalaan".
Kyttälän rautatieasema

Kyttälän rautatieasema (lyh. Ktä) on käytöstä poistettu rautatieliikennepaikka Tampere–Pori-radalla Kyttälän kylässä Kokemäellä.
Historia.
Kyttälä kuului vuonna 1895 avatun Tampere–Pori-radan alkuperäisiin liikennepaikkoihin. Alkuperäinen pysäkkirakennus rakennettiin Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaisesti vuonna 1895 samanlaisena kuin läheiset Kauvatsan ja Risten asemat samalla rataosalla, mutta se tuhoutui tulipalossa jo elokuussa 1897. Uusi asemarakennus rakennettiin samoin piirustuksin, mutta se puolestaan poltettiin sisällissodan aikana Kokemäen taistelun yhteydessä 17. huhtikuuta 1918. Sen tilalle rakennettiin kolmas lautarakenteinen asemarakennus. Alkuperäinen hirsinen vesitorni korvattiin vuonna 1916 tiilisellä.
Kyttälä oli sikäli poikkeuksellinen rautatieasema, että se oli tärkeä risteysasema, vaikka paikalle ei johtanut lainkaan maantietä. Vuonna 1893 aloitettiin säännöllinen laivaliikenne Kokemäenjokea myöten Kyttälästä Huittisiin ja näin Kyttälän asema palveli huittislaisia. Vuonna 1898 rakennettiin kapearaiteinen rautatie Kyttälän asemalta satamalaiturille. Kyttälä oli myös tärkeä puutavarankuljetuksen solmukohta. Loimijoen alueelta uitettuja tukkeja kuormattiin juniin kuljetettaviksi Raumalle ja toisaalta muualta Suomesta junalla tuotuja tukkeja purettiin junanvaunuista uitettaviksi Porin suuntaan. Laivaliikenne Kyttälän ja Huittisten välillä päättyi vuonna 1933 maantieliikenteen vilkastuessa. Maantie Kyttälän asemalle valmistui kuitenkin vasta 1940-luvulla.
Henkilöliikenne Kyttälän asemalla lopetettiin vuonna 1983 ja koko liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1984. Kyttälän ja samana vuonna lakkautetun Ahvenuksen seisakkeen välillä otettiin käyttöön Ahvenuksen junakohtauspaikka vajaat kolme kilometriä Tampereen suuntaan. Kyttälän raiteet jäivät palvelemaan vain aseman viereisen Kyttälän sahan tarpeita, ja asemarakennus myytiin vuonna 1992. Sivuraide Kyttälän asemalta sahalle purettiin vuonna 1993, muu ratapiha seuraavana vuonna ja asemarakennus paikallisten asukkaiden vastustuksesta huolimatta vuonna 1995. Aseman vesitorni on vielä jäljellä asunnoksi muutettuna.