tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Derek Smith

Derek Smith (s. 13. lokakuuta 1984 Belleville, Ontario, Kanada) on yhdysvaltalais-kanadalainen jääkiekkoilija. Smith pelaa NLA:ssa Zürich Lionsissa. Hän on pelannut aiemmin myös Ottawa Senatorsissa.
Pelaajaura.
Smith pelasi vuosien 2000–2004 välillä 123 ottelua OPJHL:ssä pelaavan Wellington Dukesin paidassa. Sieltä hän siirtyi kolmeksi vuodeksi CCHA:ssa pelaavaan Lake Superior State Lakersiin. Varaamattomana vapaana agenttina Smith allekirjoitti sopimuksen NHL-seura Ottawa Senatorsin kanssa vuoden ennen collegen päättymistä. Kautta edeltävän harjoitusleirin jälkeen hänet päätettiin kuitenkin laittaa pelaamaan AHL:ssä farmijoukkue Binghamton Senatorsissa. 29. heinäkuuta 2009 Smith allekirjoitti vuoden mittaisen jatkosopimuksen Senatorsin kanssa.
12. helmikuuta 2010 Alex Picardin kauppaamisen ja Chris Campolin loukkaantumisen jälkeen Smith kutsuttiin pelaamaan Senatorsiin. Hän teki NHL-debyyttinsä 13. helmikuuta ottelussa Detroit Red Wingsiä vastaan, jonka Senators hävisi 4–1. Hän pelasi myös seuraavana päivänä New York Islandersia vastaan. Se oli viimeinen ottelu ennen olympiataukoa. Senators nousi 3–1-tappioasemasta 3–4-voittoon. Hän palasi sen jälkeen takaisin Binghamtoniin.
13. heinäkuuta 2011 Smith allekirjoitti Senatorsin kanssa jälleen vuoden mittaisen kaksisuuntaisen sopimuksen. Hän teki ensimmäisen pisteensä NHL:ssä syöttäessään Nick Folignon tekemän maalin Atlanta Thrashersia vastaan 3. maaliskuuta 2011. Vuonna 2011 Smith voitti Binghamtonissa Calder Cupin, AHL:n mestaruuden. Hän pelasi kaudella 71 ottelua, joissa teki kymmenen maalia ja syötti 44. Hän oli puolustajien pistepörssin neljäs.
Seuraavana kautena Smith siirtyi Calgary Flamesiin vuoden mittaisella kaksisuuntaisella sopimuksella, josta hän sai 700 000 dollaria. 29. marraskuuta Smith teki ensimmäisen NHL-maalinsa Nashville Predatorsin maalissa olleen Pekka Rinteen selän taakse.
8. helmikuuta 2012 Smith teki Flamesin kanssa ensimmäisen yksisuuntaisen sopimuksensa, joka oli kaksivuotinen. Hän sai sopimuksesta 1,55 miljoonaa dollaria.
8. joulukuuta 2013 Smith laitettiin waivers-listalle ja hän joutui pelaamaan AHL:ssä Abbotsford Heatissä.
Kilindoni

Kilindoni on pikkukaupunki Tansaniassa Mafian saarella. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan Kilindonissa asui 12 141 asukasta. Kaupunki kuuluu Pwanin alueeseen ja on Mafian piirikunnan hallinnollinen keskus.
Australian avoin tennisturnaus 2014 – miesten kaksinpeli

Novak Đoković oli turnauksen kolminkertainen puolustava voittaja, mutta hän hävisi puolivälierissä Stanislas Wawrinkalle. Wawrinka voitti lopulta koko turnauksen päihittäen loppuottelussa Rafael Nadalin.
Sijoitetut pelaajat.
&lt;ol start="17"&gt;
&lt;li&gt; Tommy Robredo "(4. kierros)"
&lt;li&gt; Gilles Simon "(3. kierros)"
&lt;li&gt; Kevin Anderson "(4. kierros)"
&lt;li&gt; Jerzy Janowicz "(3. kierros)"
&lt;li&gt; Philipp Kohlschreiber "(vetäytyi turnauksesta loukkaantumisen vuoksi)"
&lt;li&gt; Grigor Dimitrov "(puolivälierät)"
&lt;li&gt; Ernests Gulbis "(2. kierros)"
&lt;li&gt; Andreas Seppi "(2. kierros)"
&lt;li&gt; Gaël Monfils "(3. kierros)"
&lt;li&gt; Feliciano López "(3. kierros)"
&lt;li&gt; Benoît Paire "(3. kierros)"
&lt;li&gt; Vasek Pospisil "(3. kierros)"
&lt;li&gt; Jérémy Chardy "(3. kierros)"
&lt;li&gt; Dmitri Tursunov "(2. kierros)"
&lt;li&gt; Fernando Verdasco "(2. kierros)"
&lt;li&gt; Ivan Dodig "(2. kierros)"
Gottlieb von Jagow

Gottlieb von Jagow (22. kesäkuuta 1863 Berliini – 11. tammikuuta 1935 Potsdam) oli saksalainen diplomaatti, joka toimi Saksan keisarikunnan ulkoministerinä vuosina 1913–1916. Hän menetti otteensa Saksan ulkopolitiikasta ensimmäisen maailmansodan aikana.
Jagow syntyi aateliseen maanomistajaperheeseen ja oli koulutukseltaan juristi. Hän aloitti diplomaattiuransa vuonna 1895. Jagow oli vuodesta 1906 Saksan ulkoministeriön esittelyneuvoksena, 1907–1909 lähettiläänä Luxemburgissa ja 1909–1913 suurlähettiläänä Roomassa. Ulkoministeri Alfred von Kiderlen-Waechterin kuoltua sydänkohtaukseen Jagow suostui vastentahtoisesti hänen seuraajakseen tammikuussa 1913. Jagow oli luonteeltaan vetäytyvä ja varovainen. Hän pyrki aluksi parantamaan Saksan suhteita Englantiin ja sai muun muassa 1914 neuvoteltua yhteisymmärryksen Bagdadin rautatietä koskeneessa kiistassa. Jagow myös varoitti Saksan muuta johtoa siitä, että sodan puhjetessa Manner-Euroopassa Englanti ei välttämättä jäisi puolueettomaksi vaan saattaisi liittyä Saksan vihollisiin. Ensimmäiseen maailmansotaan johtaneen heinäkuun kriisin aikana vuonna 1914 hän kuitenkin asettui tukemaan kansleri Theobald von Bethmann Hollwegia tämän vaatiessa Saksan ehdotonta tukea Itävalta-Unkarille Serbiaa vastaan, eikä pyrkinyt puuttumaan tapahtumien etenemiseen.
Jagow vastusti Saksan Schlieffen-suunnitelmaan sisältynyttä hyökkäystä Ranskaan puolueettoman Belgian kautta. Hyökkäyksen pysähdyttyä syksyllä 1914 hän kannatti rauhanneuvotteluihin ryhtymistä, mutta ei saanut tukea. Jagow vastusti myös meriministeri Alfred von Tirpitzin vaatimusta rajoittamattoman sukellusvenesodan aloittamisesta, sillä hän aavisti sen johtavan lopulta Yhdysvaltojen sodanjulistukseen Saksalle. Saksan ylin sodanjohto alkoi halveksia pelkurina pidettyä Jagowia. Vastahankansa vuoksi hänet siirrettiin pois ulkoministerin paikalta marraskuussa 1916 ja hänen seuraajakseen tuli Arthur Zimmermann. Sodan päätyttyä Jagow julkaisi vuonna 1919 muistelmateoksen "Ursachen und ausbruch des Weltkriegs" (”Maailmansodan syyt ja puhkeaminen”).
Australian avoin tennisturnaus 2014 – naisten kaksinpeli

Viktoryja Azarenka oli kaksinkertainen puolustava voittaja, mutta hän hävisi puolivälierissä Agnieszka Radwańskalle. Turnauksen voitti Kiinan Li Na, joka päihitti loppuottelussa Slovakian Dominika Cibulkován.
Sijoitetut pelaajat.
&lt;ol start="17"&gt;
&lt;li&gt; Samantha Stosur "(3. kierros)"
&lt;li&gt; Kirsten Flipkens "(2. kierros)"
&lt;li&gt; Svetlana Kuznetsova "(1. kierros)"
&lt;li&gt; Dominika Cibulková "(loppuottelu)"
&lt;li&gt; Sorana Cîrstea "(1. kierros)"
&lt;li&gt; Jekaterina Makarova "(4. kierros)"
&lt;li&gt; Jelena Vesnina "(1. kierros)"
&lt;li&gt; Kaia Kanepi "(1. kierros)"
&lt;li&gt; Alizé Cornet "(3. kierros)"
&lt;li&gt; Lucie Šafářová "(3. kierros)"
&lt;li&gt; Flavia Pennetta "(puolivälierät)"
&lt;li&gt; Anastasija Pavljutšenkova "(3. kierros)"
&lt;li&gt; Eugenie Bouchard "(välierät)"
&lt;li&gt; Daniela Hantuchová "(3. kierros)"
&lt;li&gt; Magdaléna Rybáriková "(2. kierros)"
&lt;li&gt; Bojana Jovanovski "(2. kierros)"
Victor Forselius

Carl Victor Gustaf Forselius (29. tammikuuta 1838 Huittinen – 6. huhtikuuta 1905 Turku) oli suomalainen kauppaneuvos ja maanviljelyskoneiden kaupan uranuurtajia Suomessa.
Elämä.
Forseliuksen vanhemmat olivat lukkari Gustaf Forselius ja Maria Laurell. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1864, toimi Turun kauppakoulun johtajana 1866–1873 ja Pohjoismaiden Osakepankin Turun konttorin johtajana 1873–1903. Forselius perusti 1868 Turkuun Suomen ensimmäisen maanviljelystarvike- ja konekaupan, josta tuli osakeyhtiö 1903. Hän kokeili itse Huittisissa omistamallaan Laurilan tilalla myymiään aineita, tarvikkeita ja laitteita ja kehitti erityisesti siipikarjan tuotantoa. Forselius osallistui Turun kunnalliselämään ja toimi edustajana neljillä eri valtiopäivillä, 1891, 1894, 1897 ja1899. Hän edusti vapaamielisiä aatteita ja teki muun muassa siirtolaisuutta koskevia aloitteita. Forselius julkaisi 1871–1903 teosta "Finlands handelskalender" ja 1868 kirjasen "Svensk-finsk köpmannaterminologi". Julkisuuteen hän toimitti myös laajan levikin saaneen suomennosmukaelman humoristisesta kuvateoksesta "Herra Koipelinin matkat". Maanviljelyskaupan kannalta huomattavia olivat Forseliuksen julkaisemat yhteensä yli 300 painettua tavaraluetteloa. Kauppaneuvoksen arvon Forselius sai 1897.
Forseliuksen perustama Aktiebolaget Victor Forselius Osakeyhtiö harjoitti maataloustyövälineiden, maatalous-, teollisuus- ja meijerikoneiden, imukaasumoottoreiden, lokomobiilien, höyrykoneiden- ja höyrykattiloiden, vene- ja tuulimoottorien, lannoitteiden ja siementen kauppaa sekä autojen maahantuontia. Turun pääkonttori oli Linnankatu 5:ssä ja sivuliikkeet sijaitsivat Tampereella, Viipurissa, Oulussa, Kuopiossa, Vaasassa, Mikkelissä, Lahdessa, Porissa ja Jyväskylässä. Vuonna 1932 lamakauden takia vaikeuksiin joutunut yhtiö siirrettiin Suomen Maanviljelijän Kauppa Oy:n haltuun. Myyntivarastojen realisointia varten perustettiin SMK:n tytäryhtiö Kauppa Oy Victor Forselius joka toimi vuoteen 1942 saakka.
Forselius kuoli naimattomana. Huomattavan omaisuutensa hän testamenttasi Turun kauppaopistolle ja Turun Kauppaseuralle, jonka puheenjohtajana hän toimi 1876–1901, sekä hyväntekeväisyyteen. Forselius on haudattu Huittisten Pyhän Katariinan kirkon hautausmaalle.
Muuta.
Turun seudun mobilistit perustivat 30-vuotisjuhlansa kunniaksi Forseliuksen nimeä kantavan rahaston, koska tämä oli mahdollisesti Suomen ensimmäinen autonomistaja tai ainakin ensimmäisiä. Hänen käytettynä hankkimansa Benz Velo Comfortable saapui maahan Lyypekistä Per Brahe -höyrylaivalla 2. toukokuuta 1900. Ab Victor Forselius ilmoitti "Hufvudstadsbladetissa" 22. joulukuuta 1905, että ”ensimmäinen todellinen moottorivaunu tuli Suomeen, tuotettiin toimestamme keväällä 1900, ja tämän vuoksi me voimme täydellä syyllä väittää, että me tavallamme olemme tämän alueen 'tienraivaajia' maassamme”. Myös Kytäjän ja Mustion kartanoiden omistajalla, kamariherra Hjalmar Linderillä tiedetään olleen oma auto vuonna 1900. Linderin kerrotaan tuoneen autonsa suoraan Ranskasta, yhdeltä monista ulkomaanmatkoistaan.
Vwawa

Vwawa on kaupunki Mbozin piirikunnassa Songwen alueella Tansaniassa. Se on alueensa pääkaupunki. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan siellä asui 56 256 asuakasta.
3-aminobentsoehappo

3-aminobentsoehappo eli m-aminobentsoehappo (C7H7NO2) on bentsoehapon aminojohdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä muun muassa valmistettaessa väriaineita. 3-aminobentsoehappo on antraniilihapon (2-aminobentsoehappo) ja 4-aminobentsoehapon isomeeri.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa 3-aminobentsoehappo on keltaisia kiteitä. Yhdiste liukenee hieman veteen ja paremmin kuumaan kuin kylmään veteen. Se liukenee myös etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. 3-aminobentsoehapon pKa-arvo on 4,8.
3-aminobentsoehappoa valmistetaan pelkistämällä m-nitrobentsoehappoa. Yhdistettä käytetään useiden orgaanisten yhdisteiden kuten atsovärien ja väriaineiden valmistuksessa käytettävien kemikaalien kuten N,N-dimetyyli-3-aminobentsoehapon valmistukseen.
Chen Guangbiao

Chen Guangbiao () on kiinalainen yrittäjä, eräs Kiinan rikkaimmista ihmisistä. 
Vuoden 2014 alussa, Chenin ollessa 45-vuotias, hänen omaisuutensa arvoksi arvioitiin 0,8 – 1,5 miljardia Yhdysvaltojen dollaria. Hän on alkujaan köyhistä oloista Jiangsun provinssista. Hän opiskeli lääkäriksi ja perusti sitten kierrätysalan yhtiön, jonka avulla rikastui. Hän on lahjoittanut miljoonia ympäristönsuojeluun ja katastrofien uhreille.
Strowgerin kytkin

Strowgerin kytkin oli Almon Brown Strowgerin vuonna 1891 patentoima ensimmäinen puhelinkytkin, joka mahdollisti puhelimen numeronvalitsimen käytön ja aloitti puhelinvaihteen automatisoinnin.
Historia.
Kytkimen keksimisen taustasta kerrotaan tarinaa, että Kansas Cityssä asuva hautausurakoitsija Almon Strowger (1839–1902) oli sitä mieltä, että hän menetti asiakkaita, koska paikallisessa käsivälitteisessä puhelinvaihteessa oli töissä hänen kilpailijansa vaimo, joka ohjasi hautausurakoitsijalle pyydetyt puhelut aviomiehelleen. Tämä epäily motivoi Strowgerin kehittämään numerovalintajärjestelmää, jolla pääsisi eroon puhelinvälittäjistä. Strowger kehitti tämän vuoksi laitteen, jota myöhemmin kutsuttiin "Strowgerin kytkimeksi". Se mahdollisti puhelun välityksen numerovalitsimella valitulle kohteelle ohitse käsivälitteisen vaihteen.
Keksintönsä kaupallistamiseksi Strowger perusti "Strowger Automatic Telephone Exchange Companyn" vuonna 1891. Vuonna 1892 yritys asensi ja avasi ensimmäisen puhelinvaihteen 75 asiakkaalle LaPorten kaupungissa, Indianassa. Ensimmäisissä automaattipuhelimissa valintakiekon sijaan oli kaksi näppäintä, joita soittajan piti painaa niin monta kertaa, että vaihteen kytkimet askelsivat oikealle linjalle ja avasivat sen. Ensimmäiset puhelinnumerot olivat siis kaksinumeroisia ja vaihteen kapasiteetti oli 99 puhelinta. Vuonna 1896 yritys toi markkinoille ensimmäisen valintakiekkopuhelimen, mitä ratkaisua sitten puhelimet hyödynsivät 1900-luvun lopulle saakka.
1896 Strowger myi patenttinsa työtovereilleen ja vuonna 1898 hän myi myös osakkeensa yrityksestä, joka silloin toimi nimellä Automatic Electric Company.
Pitkävarvassalamanteri

Pitkävarvassalamanteri ("Ambystoma macrodactylum") on "Ambystoma"-sukuun kuuluva pyrstösammakkolaji. Alalaji santacruzinpitkävarvassalamanteri ("A. m. croceum")
on uhanalainen. Muita alalajeja ovat lännenpitkävarvassalamanteri ("A. m. macrodactylum"), idänpitkävarvassalamanteri ("A. m. columbianum"), pohjoinenpitkävarvassalamanteri ("A. m. krausei") ja etelänpitkävarvassalamanteri ("A. m. sigillatum").
Ulkonäkö ja koko.
Pitkävarvassalamanteri on pieni, 10–17 senttiä pitkä. Nimensä mukaisesti sillä on pitkät varpaat. Väriltään se on tummanharmaa tai musta. Sillä on selässä juova, joka on keltainen, vihreä tai ruskea. Kyljissä sillä on valkoisia laikkuja.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Pitkävarvassalamanteria tavataan Yhdysvaltain koillisosissa ja Kanadassa. Sitä esiintyy metsissä ja niityillä, erityisesti paikoissa, missä on marunakasveja.
Lisääntyminen.
Pitkävarvassalamanteri tulee sukukypsäksi 1–3-vuotiaana. Muniminen tapahtuu keväällä kasvillisuuden sekaan. Lisääntymispaikkoja ovat järvet, lammet ja joet.
Alison Van Uytvanck

Alison Van Uytvanck (s. 26. maaliskuuta 1994 Vilvoorde) on belgialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 37 elokuussa 2018. Hän on voittanut urallaan kolme WTA-turnausta kaksinpelissä ja yhden nelinpelissä.
Marraskuussa 2013 Van Uytvanck voitti Taipein WTA 125K -turnauksen. Varsinaisen WTA-kiertueen kaksinpeliturnauksen hän on voittanut Quebec Cityssä vuonna 2017 sekä Budapestissa vuosina 2018 ja 2019. Vuonna 2015 Van Uytvanck pääsi puolivälieriin Ranskan avoimissa. Vuonna 2018 hän ylsi neljännelle kierrokselle Wimbledonissa.
Savanniruusupeippo

Savanniruusupeippo ("Lagonosticta rufopicta") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Savanniruusupeippoa tavataan Länsi-Afrikan eteläosista Keski-Afrikan kautta Keniaan ja Etiopiaan ulottuvalla alueella. Lajin on raportoitu olevan yleinen tai paikallisesti yleinen. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ruokoruusupeippo

Ruokoruusupeippo ("Lagonosticta nitidula") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ruokoruusupeippoa tavataan Angolassa, Botswanassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Namibiassa, Tansaniassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nigerianruusupeippo

Nigerianruusupeippo ("Lagonosticta sanguinodorsalis") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Nigerianruusupeippoa tavataan Nigerian pohjoisosissa. Lajin on kuvattu olevan yleinen ainakin osissa levinneisyysaluettaan. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tang Haochen

Tang Haochen (s. 21. helmikuuta 1994 Zhengzhou) on kiinalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 389 huhtikuussa 2013.
Tang selvitti tiensä vuoden 2014 Australian avointen pääsarjaan voitettuaan karsinnat. Se on ensimmäinen WTA-tason turnaus, jossa hän pelasi. Hän hävisi avauskierroksen ottelunsa.
Roman de Beer

Roman Shane de Beer (s. 6. lokakuuta 1994 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen moottoriurheilija.
Ura.
Hän aloitti uransa kilpailemalla karting-sarjoissa vuosina 2007-2009. Vuonna 2010 de Beer siirtyi Formula Abarth -sarjaan, jossa hän saavutti kolme palkintosijaa ja sijoittui sarjan yhdeksänneksi. Vuonna 2011 hän jatkoi sarjassa saavuttaen kauden aikana yhden palkintosijan. Vuonna 2012 de Beer ajoi muutamia kilpailuja Italian Formula 3 -sarjassa vierailevana kuljettajana. Vuonna 2013 de Beer piti välivuoden kilpa-autoilusta. Vuonna 2014 de Beer ajoi GP3-sarjassa Trident -tallin kuljettajana. Hän ajoi vain kymmenen kilpailua saavuttaen kahdeksan pistettä.
Malinruusupeippo

Malinruusupeippo ("Lagonosticta virata") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Malinruusupeippoa tavataan Malissa ja Senegalissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tuliruusupeippo

Tuliruusupeippo ("Lagonosticta rubricata") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tuliruusupeippoa tavataan laajalla alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Sen on raportoitu olevan yleinen. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Angolanruusupeippo

Angolanruusupeippo ("Lagonosticta landanae") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Angolanruusupeippoa tavataan Angolassa, Gabonissa, Kongon tasavallassa ja Kongon demokraattisessa tasavallassa. Sen on kuvattu olevan yleinen tai paikallisesti yleinen. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Punaruusupeippo

Punaruusupeippo ("Lagonosticta rhodopareia") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punaruusupeippoa tavataan Angolassa, Botswanassa, Kamerunissa, Tšadissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Etiopiassa, Keniassa, Malawissa, Mosambikissa, Namibiassa, Etelä-Afrikassa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa, Swazimaassa, Tansaniassa, Ugandassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Sen on kuvattu olevan yleinen tai paikallisesti yleinen. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Storm Hunter

Storm Hunter (o.s. Sanders, s. 11. elokuuta 1994 Rockhampton) on australialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 165 huhtikuussa 2021 ja nelinpelissä sijalla 62 syyskuussa 2020. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta nelinpelissä.
Hunter teki WTA-turnausdebyyttinsä Hobartin turnauksessa tammikuussa 2014. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 39 olleen Peng Shuain. Hän osallistui ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen pääsarjaan Australian avoimissa 2014, jossa hän hävisi kuitenkin avauskierroksen ottelunsa.
Naamioruusupeippo

Naamioruusupeippo ("Lagonosticta larvata") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Naamioruusupeippoa tavataan Senegalista Keski-Afrikan kautta Etiopiaan ja Ugandaan ulottuvalla alueella. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kateřina Siniaková

Kateřina Siniaková (s. 10. toukokuuta 1996 Hradec Králové) on tšekkiläinen tennispelaaja ja sekanelinpelin olympiavoittaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 31 lokakuussa 2018 ja nelinpelissä ykkösenä samaan aikaan. Hän on voittanut urallaan 5 WTA-turnausta kaksinpelissä ja 26 nelinpelissä. Nelinpelivoittoihin kuuluvat Ranskan avointen ja Wimbledonin voitot vuodelta 2018 parina Barbora Krejčíková.
Siniaková oli junioreiden maailmanlistalla toisella sijalla joulukuussa 2012. Hän voitti vuonna 2013 tyttöjen nelinpelin Ranskan avoimissa, Wimbledonissa sekä Yhdysvaltain avoimissa, kaikissa Barbora Krejčíkován parina. Tammikuussa 2014 Siniaková osallistui ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen pääsarjaan Australian avoimissa, jossa hän hävisi kuitenkin avauskierroksen ottelunsa.
Ewan Stewart

Ewan Stewart (s. 26. elokuuta 1957 Glasgow, Skotlanti) on skotlantilainen näyttelijä.
Stewart syntyi Glasgow’ssa, Skotlannissa. Hänen isänsä on muusikko Andy Stewart. Stewart muutti Lontooseen vuonna 1975 ja alkoi työskennellä teatterissa. Hän näytteli televisiossa 1979, minkä jälkeen hän siirtyi elokuvien näyttelijäksi. Tunnetuin elokuva, jossa hän on näytellyt, on vuoden 1997 kassamenestys "Titanic". Hän on ollut myös kuvaajana vuonna 1989.
Oskar von Hutier

Oskar von Hutier [yt'je] (27. elokuuta 1857 Erfurt – 5. joulukuuta 1934 Berliini) oli saksalainen kenraali, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa. Hän käytti tehokkaasti pieniin iskujoukkoihin perustunutta hyökkäystaktiikkaa, joka tunnetaan hänen mukaansa Hutier-taktiikkana, vaikka hän ei todellisuudessa keksinytkään sitä itse vaan ainoastaan sovelsi brittien ja ranskalaisten aiempia taktiikoita.
Hutier oli sotilassuvusta, ja hän oli sukua myös kenraali Erich Ludendorffille. Hän valmistui jalkaväenupseeriksi vuonna 1875 ja yleni 1905 everstiksi, 1910 kenraalimajuriksi sekä 1912 kenraaliluutnantiksi. Hän toimi 1911–1912 pääesikunnan päämajoitusmestarina ja sen jälkeen ensimmäisen kaartindivisioonan komentajana, jota johti myös sodan alussa. Kaartindivisioonan komentajana Hutier osallistui muun muassa Marnen taisteluun. Huhtikuussa 1915 hän siirtyi itärintamalle 21. armeijakunnan komentajaksi. Tammikuussa 1917 Hutier’n komentoon annettiin erityisosasto D Dunajoella Latviassa. Huhtikuussa 1917 hän siirtyi kahdeksannen armeijan komentajaksi. Samana vuonna hänet myös ylennettiin kenraaliksi.
Hutier’n kahdeksas armeija valtasi Riian 3. syyskuuta 1917 käyttäen ensi kerran menestyksekkäästi niin sanottua Hutier-taktiikkaa. Kuukautta myöhemmin hänen joukkonsa valtasivat maihinnousulla myös Viron saaret. Joulukuussa 1917 Hutier siirrettiin länsirintamalle komentamaan uutta 18. armeijaa, joka toimi Saksan maaliskuussa 1918 aloittaman suurhyökkäyksen kärkenä. Hutier’n armeija käynnisti hyökkäyksen 21. maaliskuuta ja saavutti aluksi suurta menestystä Hutier-taktiikan ansiosta. Armeija eteni nopeasti 60 kilometriä ja sai otettua 50 000 sotavankia, mutta lopulta britit ja ranskalaiset onnistuivat pysäyttämään sen. Hutier uudisti hyökkäyksensä kesäkuussa 1918, huonommalla menestyksellä.
Hutier vetäytyi palveluksesta pari kuukautta sodan päättymisen jälkeen, tammikuussa 1919. Hän toimi sen jälkeen Saksan upseeriliiton puheenjohtajana vuoteen 1934.
Vaahteraliigan kausi 1996

Vaahteraliigan kausi 1996 oli Vaahteraliigan 17. kausi. Liigan runkosarjassa pelattiin kymmenen ottelua, minkä jälkeen kuusi parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin. Runkosarjan viimeinen ja toiseksi viimeinen joutuivat kauden päätteeksi karsimaan sarjapaikasta I-divisioonaan kahden parhaan joukkueen kanssa.
Vaahteramalja XVII pelattiin viime vuoden tapaan Helsinki Roostersin ja East City Giantsin välillä. Roosters voitti Giantsin uudestaan, niukasti pistein 23–22. Pronssia voitti Seinäjoki Crocodiles.
Uusi joukkue sarjassa oli Arctic Circle Stars Rovaniemeltä, joka nousi sarjaan I-divisioonan karsintaottelusta. Kauden päätteeksi karsintaotteluissa liigajoukkueet säilyttivät sarjapaikkansa.
Hulluksi onnesta

Hulluksi onnesta on suomalaisartisti Jannika B:n toinen single hänen "Kaikki rohkeus" -debyyttialbumilta. Kappale sai ensisoittonsa radiossa YleX:n taajuudella 20. kesäkuuta ja digitaalisesti se julkaistiin 25. kesäkuuta 2012. Kappaleen on säveltänyt Lolene Everett sekä Elias Kapari ja sanoittanut Jannika B itse. Kappaleen tuottajana toimi Jonas Olsson. 
Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa 17. heinäkuuta 2012. Videolla artisti juoksee ja tanssii ympäri kaupunkia tanssiryhmän kanssa.
Olli Kanervisto

Olli Kanervisto (23. maaliskuuta 1958 Turku – 8. huhtikuuta 1984 Playa del Ingles) oli suomalainen kuulantyöntäjä.
Ura.
Turun Urheiluliittoa edustanut Kanervisto voitti sisäratojen SM-kultaa vuosina 1983 ja 1984 ja saavutti hopeaa 1978 ja pronssia 1979. Kalevan kisoissa hän saavutti SM-hopeaa 1980 ja -pronssia 1983. EM-hallikisoissa vuonna 1983 Kanervisto sijoittui seitsemänneksi. Hänen ennätyksekseen jäi vuonna 1982 työnnetty 19,24. Hallissa Kanervisto työnsi 19,36 vuonna 1983.
Kuolema.
Suomen yleisurheilumaajoukkueen harjoitusleirillä ollut Olli Kanervisto sai surmansa huhtikuussa 1984 Kanarian saarten Playa del Inglesissä siviilipukuisen poliisin ampumana paikallisen ravintolan ulkopuolella. Poliisi sai myöhemmin täyttä ymmärrystä vailla tehdystä taposta 14 kuukauden vankeustuomion.
Onnenpäivä (kappale)

Onnenpäivä on suomalaisartisti Jannika B:n kappale hänen "Kaikki rohkeus" -debyyttialbumilta. Jannika B julkaisi kappaleen omakustanteisesti ensimmäisenä suomenkielisenä singlenään loppuvuodesta 2011.
Joulukuussa 2011 YleX-radiokanavan toimittaja Juhani Kenttämaa nosti kappaleen omaksi "Viikon teho" -kappaleekseen, jolta se myöhemmin nostettiin kanavan viralliselle soittolistalle. Pian YleX:n jälkeen myös NRJ nosti kappaleen soittolistalleen. Kappaleen saaman menestyksen myötä Jannika solmi helmikuussa 2012 yhteistyösopimuksen Sony Music Entertainment -levy-yhtiön kanssa. Sony julkaisi "Onnenpäivä"-singlen uudelleen yhdessä Jannikan perustaman oman levymerkin, Onan, kanssa 27. helmikuuta 2012.
Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Heidi Maria Paalanen ja tuottanut Jonas Olsson. Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa 18. tammikuuta 2012. Videolla artisti laulaa ensin hetken aikaa kaupungissa, jonka jälkeen satama-alueella ympärillään tanssivan naisjoukon kanssa.
Kappaleen toistaiseksi ainoa listamerkintä on Latauslistan 14. sija (40/2013).
Peat, Smoke &amp; Seaweed Storm

Peat, Smoke &amp; Seaweed Storm on säveltäjä Osmo Tapio Räihälän toinen sävellyslevy (ABCD367). Se ilmestyi tammikuussa 2014. Levyn teokset ovat:
Henning von Holtzendorff

Henning von Holtzendorff (9. tammikuuta 1853 Berliini – 9. kesäkuuta 1919) oli saksalainen amiraali, joka toimi ensimmäisen maailmansodan aikana Saksan merivoimien pääesikunnan päällikkönä 1915–1918.
Holtzendorff yleni 1904 kontra-amiraaliksi, 1907 vara-amiraaliksi ja 1910 amiraaliksi. Vuosina 1909–1913 hän komensi Saksan avomerilaivastoa. Holtzendorff pakotettiin eläkkeelle, koska hän vastusti meriministeri Alfred von Tirpitzin suunnitelmia laivaston nopeasta laajentamisesta ja kilpailusta brittien laivasto-ohjelman kanssa. Hänet kuitenkin kutsuttiin takaisin palvelukseen syyskuussa 1915 ja nimitettiin merivoimien pääesikunnan johtoon. Holtzendorff oli nyt kääntynyt kannattamaan Tirpitzin ajamaa rajoittamatonta sukellusvenesotaa, ja hän kirjoitti 22. joulukuuta 1916 merkittävän muistion, jossa ilmoitti, että tällä keinolla Englanti voitaisiin pakottaa ulos sodasta viidessä kuukaudessa. Viime kädessä Holtzendorffin muistio vakuutti marsalkka Hindenburgin, kenraali Ludendorffin ja keisari Vilhelm II:n rajoittamattoman sukellusvenesodan kannattavuudesta. Se käynnistettiin runsaan kuukauden kuluttua.
Rajoittamaton sukellusvenesota johti huhtikuussa 1917 Tirpitzin ja Holtzendorffin odotusten mukaisesti Yhdysvaltain sodanjulistukseen Saksalle, mutta se ei odotetusti pakottanut Englantia seinää vasten. Sen seurauksena Holtzendorffin asema kävi vaikeammaksi, ja kun hän oli joutunut erimielisyyksiin ylimmän sodanjohdon kanssa, hänet lopulta erotettiin elokuussa 1918 ja korvattiin amiraali Reinhard Scheerillä. Hän sai eronsa yhteydessä suuramiraalin arvon.
Siperian valloitus

Venäjä valloitti Siperian 1500- ja 1600-luvuilla. 1700- ja 1800-luvuilla venäläiset siirtokunnat kattoivat jo alueen, joka ulottui Pohjois-Amerikan länsirannikolle asti. Siperian hallinta toi Venäjälle merkittävät tulot, kun se sai osuutensa alueen turkiskaupan tuloista. Siperian valloituksen myötä alueen alkuperäisasukkaat myös kristillistyivät ja venäläistyivät.
Stroganovin kauppiassuku ja tsaari Iivana Julma aloittivat 1580-luvulla hankkeen, jossa Stroganovit kävivät turkiskauppaa Siperiassa ja Venäjän valtio tuki toimintaa. Tsaari halusi saada osuuden turkiskaupasta, jota käytiin englantilaisten kanssa Arkangelin satamakaupungissa. Stroganovit värväsivät kasakoita, jotka lähtivät valloittamaan Siperiaa vuonna 1582. Vuoteen 1640 mennessä kasakat olivat saavuttaneet Tyynenmeren rannikon ja saaneet hallintaansa Siperian joet ja maareitit. Tsaarin palveluksessa olleet joukot kävivät Amurjoen laaksossa yhteenottoja Kiinan armeijan kanssa, mutta nämä loppuivat kun vuonna 1689 solmittiin Nertšinskin rauhansopimus, jossa määriteltiin Kiinan ja Venäjän rajat. Nämä rajat olivat voimassa 1800-luvun puoleenväliin asti, jolloin raja siirrettiin nykyiselle paikalleen, huomattavasti entistä etelämmäksi. 1730-luvulla Venäjän siirtokuntia oli Alaskassa asti ja vuoteen 1810 mennessä niitä oli Pohjois-Kaliforniassa asti. Venäjä hallitsi imperiumia kymmenien kauppa-asemien ja varustuksien avulla.
Venäläisillä ja kasakoilla oli ylivoima Siperian alkuperäisasukkaita vastaan: heillä oli tuliaseita ja jokiveneisiin kiinnitettyjä tykkejä, Venäjän armeija auttoi heitä silloin, kun eivät olleet sodassa Osmanien valtakunnan, Puolan tai Ruotsin kanssa, he pystyivät viestimään pitkien matkojen päähän ja heillä oli vastustuskykyä monille sellaisille taudeille, joita vastaan siperialaisilla ei ollut lainkaan tai oli vain vähän vastustuskykyä. Esimerkiksi jukagiirien väkiluku romahti kahden kolmasosan verran pääasiassa isorokon takia.
Vuonna 1621 Siperiasta muodostettiin oma arkkihiippakuntansa Venäjän ortodoksisen kirkon alaisuuteen. 1700-luvulla lähetyssaarnaajat käännyttivät suurimman osan alkuperäisasukkaista kristityiksi. Siperialaiset oppivat venäjää ja moni alueen alkuperäiskielistä sammui. Venäläiset määräsivät siperialaiset kymmenysjärjestelmän piiriin ja vaativat, että kaikkien työkykyisten aikuisten miesten tuli toimittaa heille turkiksia. Jotkin Etelä-Siperian asukkaat olivat jo aiemmin olleet kymmenysjärjestelmän alaisuudessa, verojen kerääjä vain ennen oli ollut jokin arokansoista. Venäläiset myös ostivat turkiksia siperialaisilta vaihtokaupoilla: venäläiset tarjosivat alkoholia, jauhoja, tupakkaa ja työkaluja. Suurimman osan 1600-luvusta Siperiasta saatiin noin 200 000–300 000 turkista, joiden kauppa tuotti 7–10 prosenttia Venäjän valtion tuloista. Suurin osa turkiksista päätyi Kiinaan. Niitä myytiin myös Eurooppaan.
Isomaite

Isomaite ("Lotus pedunculatus", syn. "L. uliginosus") on monivuotinen ruohovartinen hernekasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Isomaite kasvaa 20–50 cm korkeaksi. Selvästi ontot varret ovat pystyjä tai kohenevia ja lähes kaljuja tai karvaisia. Lehdet ovat päättöparisia ja kaksiparisia. Lehdykät ovat 1–2,5 cm pitkiä, leveitä ja alta sinertäviä. Lehdyköiden sivusuonet ovat selviä. Alemman parin lehdykät ovat korvakemaisia, muiden lehdyköiden korvakkeiden ollessa surkastuneita. Kukinto on lehtihankainen, pitkäperäinen ja 5–12-kukkainen mykerömäinen sarja. Kukan verhiönliuskat ovat pitkäripsisiä ja nupussa uloskaartuvia. Keltainen teriö on 10–18 mm pitkä. Venhon alasivulla tyven ja kärjen välinen kulma on tylppä. Isomaite kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Palko on suora, liereä, monisiemeninen ja avautuva.
Levinneisyys.
Isomaitteen päälevinneisyysalue ulottuu Pyreneiden niemimaalta Britteinsaarille, Tanskaan ja Etelä-Ruotsiin, ja edelleen Puolaan, Unkariin, Keski-Italiaan, entisen Jugoslavian alueelle, Pohjois-Kreikkaan ja Bulgariaan. Lajia on tavattu satunnaisesti myös Ruotsin keskiosissa ja Norjan ja Suomen etelä- ja keskiosissa sekä paikoin Pohjois-Afrikassa. Pohjois-Amerikassa, Chilessä, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa se on harvinainen tulokaslaji. Suomessa isomaite on satunnainen uustulokas, joka on paikoin myös vakiintunut lajistoon. Sitä on tavattu paikoitellen satamakaupungeista sekä muutamin paikoin myös sisämaasta.
Elinympäristö.
Isomaite suosii kosteita ja ravinteikkaita kasvupaikkoja. Suomessa isomaitetta on tavattu satamissa, painolastipaikoilla ja varastoalueilla.
Max Hoffmann

Max Hoffmann (25. tammikuuta 1869 Homberg an der Efze – 8. heinäkuuta 1927 Bad Reichenhall) oli saksalainen kenraali, joka suunnitteli ensimmäisen maailmansodan aikana useat itärintaman keskeisistä operaatioista. Häntä on pidetty lahjakkaana strategina.
Ura.
Hoffmann liittyi Saksan armeijaan vuonna 1887, kävi Berliinin sota-akatemian, palveli upseerina Preussin jalkaväessä ja siirtyi sitten pääesikuntaan. Hänestä tuli pääesikunnan erikoisasiantuntija Kaukoitään liittyvissä asioissa ja Venäjän–Japanin sodan aikana 1904–1905 hän toimi sotilastarkkailijana Japanin puolella. Tammikuussa 1914 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi.
Hoffmann nimitettiin juuri ennen maailmansodan puhkeamista elokuussa 1914 Itä-Preussiin sijoitetun Saksan 8. armeijan apulaisesikuntapäälliköksi. Hän vastusti 8. armeijan komentajan, kenraali Maximilian von Prittwitzin suunnitelmaa perääntyä Veikselin taakse, koska se olisi merkinnyt Itä-Preussin jättämistä venäläisille ilman taistelua. Armeijan johto korvasi Prittwitzin nopeasti Paul von Hindenburgilla, joka omaksui yhdessä Erich Ludendorffin kanssa Hoffmannin hyökkäysstrategian. Suunnitelma perustui Venäjän armeijoiden huonoon keskinäiseen koordinaatioon. Tuloksena oli saksalaisten murskavoitto 26.–30. elokuuta käydyssä Tannenbergin taistelussa, jossa Aleksandr Samsonovin komentama Venäjän 2. armeija saarrettiin ja käytännössä tuhottiin. Hindenburg ja Ludendorff saivat tuolloin kunnian voitosta, mutta myöhemmin Hoffmann on tunnustettu menestyksekkään suunnitelman pääarkkitehdiksi. Osin hänen suunnitelmaansa perustui myös Venäjän 1. armeijan lyöminen Masurian järvien taistelussa syyskuun alussa, minkä myötä venäläiset ajettiin kokonaan pois Saksan maaperältä.
Hoffmann oli tämän jälkeen Ludendorffin läheinen avustaja kunnes Ludendorff siirrettiin itärintamalta päämajaan. Elokuussa 1916 Hoffmann ylennettiin everstiksi ja hänestä tuli itärintaman vastanimitetyn uuden komentajan, prinssi Leopoldin esikuntapäällikkö. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Hoffmann toimi Saksan sodanjohdon edustajana joulukuussa 1917 käynnistyneissä Brest-Litovskin rauhanneuvotteluissa. Venäjän bolševikkihallituksen viivytellessä sopimuksen allekirjoittamista Hoffmann irtisanoi 16. helmikuuta 1918 maiden välisen aselevon ja määräsi kaksi päivää myöhemmin käynnistettäväksi Saksan massiivisen hyökkäyksen. Saksalaisten vallattua lyhyessä ajassa valtavan maa-alueen venäläiset taipuivat 1. maaliskuuta allekirjoittamaan Saksalle edullisen rauhansopimuksen.
Hoffmann siirrettiin pois palveluksesta kesäkuussa 1919, kun hän kieltäytyi tunnustamasta Versailles’n rauhansopimusta. Sodan jälkeen hän kirjoitti useita muistelmateoksia, kuten vuonna 1923 ilmestyneen "Der Krieg der versäumten gelegenheiten" (”Menetettyjen mahdollisuuksien sota”). Teoksissaan hän arvosteli Saksan sodan aikaista sodanjohtoa.
Maximilian von Prittwitz

Maximilian von Prittwitz und Gaffron (27. marraskuuta 1848 Bernstadt, Sleesia – 29. maaliskuuta 1917 Berliini) oli saksalainen kenraali, joka toimi hetken aikaa komentajana aivan ensimmäisen maailmansodan alussa.
Prittwitzit olivat vanha sleesialainen sotilassuku, johon oli kuulunut useita Preussin armeijan kenraaleita. Max von Prittwitz aloitti uransa upseerina jalkaväessä vuonna 1866. Hänestä tuli 1894 eversti, 1896 rykmentinkomentaja, 1898 kenraalimajuri ja prikaatinkomentaja, 1901 kenraaliluutnantti ja divisioonankomentaja sekä 1906 jalkaväenkenraali ja armeijakunnan komentaja. Vuonna 1913 hänet ylennettiin kenraalieverstiksi ja nimitettiin sotilastarkastajaksi.
Maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 Prittwitz nimitettiin Itä-Preussiin sijoitetun 8. armeijan komentajaksi, tehtävänään torjua Venäjän odotettavissa ollut hyökkäys. Kärsittyään tappion Gumbinnenin taistelussa 19.–20. elokuuta hän pelkäsi jäävänsä Venäjän ensimmäisen ja toisen armeijan saartamaksi, sillä niillä oli yhteensä nelinkertainen ylivoima hänen joukkoihinsa nähden. Tämän vuoksi hän määräsi armeijansa perääntymään Veikselin länsipuolelle ja jättämään siten koko Itä-Preussin venäläisille. Pääesikunnan päällikkö Helmuth von Moltke ei hyväksynyt tätä, joten Prittwitz korvattiin jo 22. elokuuta Paul von Hindenburgilla ja hänen antamansa perääntymiskäsky peruttiin. Prittwitz ei enää tämän jälkeen toiminut komentajana.
Nishinari-ku

Nishinari-ku () on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee kaupungin eteläosassa ja rajautuu lännessä Kizujokeen, pohjoisessa Naniwan ja Tennōjin suuralueisiin, idässä Abenon suuralueeseen ja etelässä Sumiyoshin ja Suminoen suuralueisiin. Sen pinta-ala on 7,35 neliökilometriä ja siellä on 122 020 asukasta.
Nishinarin suuralue on perustettu 1. huhtikuuta 1925. Se on tiheään asutettua ja työväenluokkaista aluetta, jossa on paljon teollisuutta ja kaupallista toimintaa. Suuralueen itäreunassa kulkee vanha Sakaihin johtava Kishū-kaidō-tie. 
Kamagasakin kaupunginosa suuralueen koillisosassa on ollut pitkään köyhää aluetta, jossa on paljon päivätyöläisiä ja kodittomia. Sen viralliseksi nimeksi muutettiin vuonna 1966 alueen maineen parantamiseksi Airin. Alueella on ollut sen historian aikana useita mellakoita.
Nishinarin aluetta palvelevat Osakan metron Midōsuji-linja, Sakaisuji-linja ja Yotsbashi-linja, JR Nishi-Nihonin Osakan ympyrälinja ja Kansai-päälinja (Shin-Imamiyan rautatieasema suuralueen koillisrajalla), Nankai-rautateiden Nankai-päälinja ja Kōya-linja sekä Hankai-raitioteiden Hankai-linja.
Frigyes Pleszkán

Frigyes Pleszkán (1. heinäkuuta 1959 – 14. helmikuuta 2011 Csorna, Unkari) oli unkarilainen jazzpianisti.
Ura.
Frigyes Pleszkán tuli tunnetuksi jo nuorena virtuoosimaisena jazzpianistina. Hän aloitti pianonsoiton opiskelun kahdeksanvuotiaana ja piti ensimmäisen konserttinsa yksitoistavuotiaana. Saman ikäisenä, joulukuussa 1970, Plezskán nauhoitti Oscar Petersonin trion radioidun esiintymisen Budapestissä. Pleszkán opiskeli korvakuulolta kappaleet ja pääsi näillä taidoillaan opiskelemaan Béla Bartók -musiikkiopistoon.
Pleszkánilla oli sooloesiintyminen 17-vuotiaana 1976 Pori Jazz -festivaaleilla, jossa häntä markkinoitiin "unkarilaisena pianon ihmelapsena". Joulukuussa 1978 hän tuli toiseksi Puolan Kaliszissa järjestetyssä kansainvälisessä jazzpianistikilpailussa (The III International Jazz Pianists Competition Mieczysław Kosz).
Pleszkán muutti 1980-luvun loppupuolella Länsi-Eurooppaan, jossa hän esiintyi pääasiassa ravintolapianistina. Hän palasi lyheksi aikaa Unkariin 1996, mutta muutti pian sen jälkeen takaisin ravintolamuusikoksi Sveitsiin.
Muuta.
Frigyes Pleszkán teki vuonna 2011 itsemurhan Budapestissä 51-vuotiaana.
Tuubi

Tuubi on MTV3-kanavalla esitettävä Vappu Pimiän juontama suomalainen viihdeohjelma. Ohjelman jokaisessa jaksossa nähdään kaksi joukkuetta, jotka koostuivat suomalaisista julkisuuden henkilöistä. Joukkueiden kapteeneina toimivat kolmannesta kaudesta alkaen Jenni Kokander ja Ali Jahangiri. Aiemmin kapteeneina toimivat Janne Kataja ja Sami Hedberg. Ohjelmassa nähdään YouTube-videopalvelussa olevia videoita, joihin liittyen joukkueet joutuivat tekemään erilaisia tehtäviä.
Ohjelman 10-osainen ensimmäinen tuotantokausi esitettiin maalis–toukokuussa 2014. Toinen kausi samaan aikaan keväällä 2015. Toukokuussa 2017 MTV ilmoitti, että Tuubi saa jatkoa kolmannelle kaudelle syksyllä 2017.
Ohjelman nimi.
Ohjelmasta tiedotettiin alun perin nimellä "Tuubi", mutta alkuvuodesta 2014 sen nimi vaihdettiin "Tuubin maailmaksi", sillä alkuperäinen nimi oli varattu toisaalle. Helmikuussa 2014 ohjelman nimi palasi jälleen Tuubiksi, sillä asianomaiset saivat sovittua asiasta.
Nishiyodogawa-ku

Nishiyodogawa-ku () on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee kaupungin luoteisosassa Osakanlahden rannalla Yodogawa-joen suulla. Etelässä se rajautuu Yodogawaan, idässä Osakan Yodogawan suuralueeseen ja pohjoisessa Kanzakigawa- ja Samondogawa-jokiin; niiden pohjoispuolella sijaitsee Hyōgon prefektuurin Amagasakin kaupunki. Nishiyodogawa-kun pinta-ala on 14,23 neliökilometriä ja siellä on 96 375 asukasta (vuonna 2010).
Aluetta on kutsuttu vanhastaan lempinimellä ”Naniwa yaoshima” (Naniwan eli Osakan 80 saarta). Siellä on harjoitettu maanviljelyä ja kalastusta. Nykyinen Nishiyodogawan suuralue perustettiin 1. huhtikuuta 1925. Meiji-kaudelta lähtien alueelle kertyi runsaasti teollisuutta, joka toi mukanaan myös ympäristöongelmia. Entisen, saastuneen Ōnogawa-joen paikalle rakennettiin 1970-luvulla suuralueen läpi kulkeva 3,8 kilometriä pitkä viherreitti Ōnogawa ryokuindōro.
Nishiyodogawan aluetta palvelevat JR Westin Tōkaidō-päälinja (suuralueen itärajalla) ja Tōzai-linja sekä Hanshin-rautateiden Hanshin-päälinja ja Namba-linja.
Heikki Välimäki

Heikki Antero Välimäki (7. lokakuuta 1942 Hausjärvi – 24. elokuuta 2024 Huittinen) oli suomalainen koripalloilija.
Kuusankosken Puhdin kasvatti ja vuonna 1960 Kouvolan NMKY:hyn siirtynyt Välimäki pelasi Suomen pääsarjaa yhteensä kuuden kauden ajan. Ensimmäisen pääsarjakautensa hän pelasi Kouvolassa ja jatkoi seurassa seuraavat neljä kautta Suomensarjassa. Vuonna 1965 hän siirtyi pelaamaan neljäksi kaudeksi SM-sarjaa Työväen Maila-Poikiin, ja viimeisen kautensa hän pelasi Tampereen Pyrinnössä, jossa voitti Suomen cupin vuonna 1969. Välimäki teki cup-finaalin suurimman pistemäärän, 20 pistettä. Ammatiltaan Välimäki oli liikunnanopettaja, ja hän toimi aktiivisesti myös tenniksen ja golfin parissa.
Mattolaituri (kahvila)

Mattolaituri on 19. huhtikuuta 2011 avattu, Helsingin Kaivopuistossa sijaitseva merenrantakahvila. Mattolaiturin ovat perustaneet ja omistavat kansanedustaja ja näyttelijä Antero Vartia ja hänen isänsä Esko Vartia. Kahvila sijaitsee Uunisaaren ja Harakan välisen salmen kohdalla. Kahvila on auki vain kesäkaudella.
Helsingin kaupungin rakennusvalvontavirasto myönsi Mattolaiturin rakennustöistä kunniamaininnan Antero Vartialle ja runkourakoitsija Markku Sieppalalle Mattolaiturin talvibetonointitöistä. Erityisesti betonirakenne on rakennusvalvontaviraston mukaan onnistunut erinomaisesti ja viraston mukaan se luo vaikutelman, että kiinteistö on aina ollut kyseisellä paikalla.
Kahvila sijaitsee suunnilleen samalla kohdalla kuin Kaivopuiston mattolaituri.
Tiilimäen TT-ajot

Tiilimäen TT-ajot oli Porissa vuosina 1934–1962 järjestetty moottoripyöräkilpailu. Se oli Eläintarhanajojen, Pyynikinajon, Ruissalon ajojen sekä Viipurin ajojen ohella yksi Suomen viidestä ennen sotavuosia aloitetuista TT-ajoista. Yhteensä Porissa ajettiin 28 vuoden aikana 18 kilpailut, joista 13 Tiilimäen kaupunginosassa. Niiden järjestäjänä toimi Porin moottorikerho. 
Historia.
Ensimmäiset Porin TT-ajot järjestettiin toukokuussa 1934. Rata kulki Uudenkoiviston kaupunginosassa pääosin Satakunnankadulla ja Lounaisella Linjakadulla (nyk. Karjalankatu). Vuonna 1936 ajettiin ensimmäisen kerran Tiilimäelle rakennetulla 2 250 metrin pituisella radalla, joka sijaitsi keskussairaalan ja lentoaseman tuntumassa. Sodan jälkeen kolmet ensimmäiset kilpailut vuosina 1947–1949 järjestettiin lentokentällä, jonka jälkeen siirryttiin jälleen Tiilimäen radalle. Vuodesta 1954 lähtien myös Helsingin pikatie eli nykyinen Valtatie 2 toimi radan osana. 
Ensimmäiset ulkomaalaiset kuljettajat osallistuivat Tiilimäen TT-ajoihin 1955, jolloin mukana oli ruotsalaisia ja brittiläisiä kilpailijoita. Vuonna 1951 pääkilpailuna oli Midget- eli Formula 3 -autojen luokka, jonka voitti Curt Lincoln.
Tiilimäen ajot oli aikoinaan suosittu kilpailu, jota parhaimpina vuosina seurasi lähes 10 000 katsojaa. Virallinen myytyjen pääsylippujen ennätys tehtiin vuonna 1952, jolloin paikalla oli noin 8 000 maksanutta katsojaa. Ensimmäisiin kilpailuihin vuonna 1934 myytiin 5 000 pääsylippua ja lisäksi liputtomia arveltiin olevan paikalla lähes saman verran. 1950-luvun lopulla ajojen suosio alkoi kuitenkin laskemaan ja viimeisinä vuosina katsojia oli vain parisen tuhatta.
Gösta Lönnfors

Gösta Lönnfors (13. elokuuta 1911 Loviisa – 26. kesäkuuta 1948 Assen, Alankomaat) oli suomalainen ratamoottoripyöräilijä. Hän kuoli Hollannin TT-ajojen kilpailussa Assenin moottoriradalla.
Ura.
Vuoteen 1934 saakka Lönnfors ajoi menestyksekkäästi pääasiassa jääradoilla ja nousi sen jälkeen huipulle myös TT-ajoissa. Hän kilpaili ennen sotavuosia saksalaisella DKW-pyörällä Suomen lisäksi Pohjoismaissa, Virossa ja Englannissa sekä useissa Keski-Euroopan maissa. 1940-luvun lopulla Lönnfors vaihtoi pyörää brittiläiseen AJS-merkkiin. 
Suomessa Lönnfors saavutti 350-kuutioisissa lukuisia voittoja muun muassa Pyynikinajossa (1937, 1938, 1946), Tiilimäen TT-ajoissa (1938, 1947, 1948) sekä Ruissalon ajoissa (1939, 1948).
Kuolema.
Lönnforsin kuolemaan johtanut onnettomuus tapahtui Hollannin TT-ajoissa 26. kesäkuuta 1948. Hän väisti edellään voimakkaasti jarruttanutta kilpakumppaniaan ja ajoi päin radan sivussa pehmusteena ollutta olkipaalia. Lönnfors paiskautui takaisin radalle ja jäi takaa tulleen kilpailijan yliajamaksi. Hän kuoli matkalla sairaalaan. Toisen version mukaan Lönnfors olisi säilynyt ilmeisesti vahingoittumattomana ja oli juuri nousemassa ylös, kun takaa tullut ranskalainen kilpailija ajoi hänen niskansa yli Lönnforsin kuollessa välittömästi.
Järjestäjät eivät tiedottaneet onnettomuudesta tai sen vaatimasta kuolonuhrista mitenkään, vaan kilpailua jatkettiin normaalisti. Myös kilpailusta tehdyssä uutisfilmissä ei mainita tapausta sanallakaan, vaikka Lönnforsin kaatuminen jopa näkyy siinä lyhyesti. Kilpailussa mukana ollut hollantilainen Piet Knijnenburg on jälkeenpäin kertonut, että järjestäjät eivät vaivautuneet edes puhdistamaan rataa, vaan muut osallistujat joutuivat ajamaan verilammikon päältä. Gösta Lönnfors oli ensimmäinen "Euroopan turvallisemmaksi" mainostetulla Assenin radalla surmansa saanut kuljettaja.
Herbert Plumer

Herbert Charles Onslow Plumer, Plumerin 1. varakreivi (13. maaliskuuta 1857 Torquay – 16. heinäkuuta 1932 Lontoo) oli brittiläinen sotamarsalkka, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Pulmer kävi Etonin sisäoppilaitoksen ja aloitti vuonna 1876 sotilasuransa 65. jalkaväkirykmentin aliluutnanttina. Hän yleni vuonna 1900 everstiksi, 1902 kenraalimajuriksi, 1908 kenraaliluutnantiksi ja 1915 kenraaliksi, minkä ohella hänet aateloitiin 1906. Toisessa buurisodassa Plumer johti jalkaväkikolonnaa ja osallistui piiritetyn Mafekingin vapautukseen. Sittemmin hän toimi prikaatin- ja divisioonankomentajana sekä vuodesta 1911 Britannian kotijoukkojen komentajana. Ensimmäisessä maailmansodassa Plumer nimitettiin toukokuussa 1915 länsirintamalle sijoitetun Britannian toisen armeijan komentajaksi, ja hän johti sitä seuraavat kaksi vuotta Flanderin Ypresissä. Kuuluisin hänen johtamansa operaatio oli 7. kesäkuuta 1917 brittien hyökkäyksellä käynnistynyt Messinesin taistelu. Tarkoin suunniteltu hyökkäys alkoi 19 miinan valtavalla räjäytyksellä, jonka on sanottu aiheuttaneen siihen mennessä voimakkaimman ihmisen tuottaman äänen. Operaatio oli menestys, sillä hyökkäyksen tavoitteet saavutettiin nopeasti vähäisin tappioin. Sen jälkeen Plumer siirrettiin Hubert Goughin tilalle johtamaan huonosti sujunutta Passchendaelen hyökkäystä. Plumer onnistui kääntämään tämänkin taistelun jonkinlaiseksi menestykseksi, mutta tällä kertaa tappiot olivat hyvin suuret.
Plumer siirrettiin marraskuussa 1917 Italiaan 14. armeijakunnan komentajaksi, tarkoituksenaan palauttaa järjestys rintamalle italialaisten kärsittyä katastrofaalisen tappion Caporetton taistelussa. Maaliskuussa 1918 hän palasi länsirintamalle, jossa komensi toista armeijaa sodan loppuun asti. Hänen joukkonsa joutuivat torjumaan saksalaisten suurhyökkäystä keväällä 1918. Sodan päätyttyä Plumer toimi joulukuusta 1918 huhtikuuhun 1919 Britannian miehitysjoukkojen komentajana Reinillä. Vuonna 1919 hänet ylennettiin sotamarsalkaksi ja hänestä tehtiin paroni "Plumer of Messines and Bilton". Vuosina 1919–1924 hän toimi Maltan sotilaskuvernöörinä ja ylipäällikkönä, ja vuodesta 1925 korkeana edustajana ("High Commissioner") Palestiinassa. Eläkevuosinaan Plumer toimi aktiivisesti parlamentin ylähuoneessa. Hänet korotettiin vuonna 1929 varakreiviksi.
Plumer johti vuonna 1927 Ypresiin pystytetyn Meninin portin paljastustilaisuutta. Hän kuoli vuonna 1932 ja hänet haudattiin Westminster Abbeyyn.