tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aarne Niskavuori

Aarne Niskavuori on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa "Niskavuori"-näytelmäsarjassa.
Kuvitteellinen henkilöhistoria.
Aarne on Juhani ja Loviisa Niskavuoren nuorin poika. Ammatiltaan hän on agronomi. Luonteeltaan heikkotahtoinen Aarne ei kykene vastustamaan viinaa ja naisia, jotka koituvat hänen kohtalokseen. Aarne ottaa Niskavuoren suurtilan hoitaakseen hänen veljiensä suuntauduttua akateemisille aloille. Myös Aarne suorittaa yliopisto-opintoja, mutta "pysyy kiinni maassa". Vuonna 1918 hän lähtee sisällissotaan "tappelemaan Niskavuoren valtakunnan puolesta". Häntä pyydetään mukaan politiikkaan maalaisliiton ehdokkaaksi, mutta hän ei suostu.
Aarne nai rahaa menemällä naimisiin Martan kanssa. Pariskunnalle syntyy neljä lasta. Liitto muodostuu onnettomaksi ja hajoaa nuoren opettajattaren, Ilona Ahlgrenin saavuttua Niskavuoren maisemiin 1930-luvun alussa. Aarnen ja Ilonan suhteesta tulee melkeinpä julkinen salaisuus kylässä. Juorukellot ja Loviisa tietävät asioiden oikean tolan, mutta sitä ei sanota ääneen ennen kuin on aivan pakko. Aarne jättää Niskavuoren Ilonan takia ja muuttaa Helsinkiin, missä hän aloittaa akateemisen uran. Ilona ja Aarne saavat kaksi lasta, Paavon ja Lillin. "Entäs nyt, Niskavuori?" -näytelmässä tosin Aarnella mainitaan olevan kuuden sijasta viisi perillistä. Kaiken aikaa Aarne huolehtii Niskavuoren asioista salaa Ilonalta.
Viiden Helsingin-vuoden jälkeen Aarne palaa Niskavuorelle. Ilona seuraa mukana, vaikkakin vastentahtoisesti. Loviisa lunastaa Martan puoliskon tilasta Aarnelle. Maallepaluun myötä Aarnen alkoholinkäyttö karkaa käsistä. Ilona kuitenkin päättää kestää miehensä juopottelut ja niihin liittyvät aviorikokset.
Aarnen esikoispoika Ville surmataan toisen maailmansodan taisteluissa ja tukevasti keski-ikäinen Aarne lähteen sotaan motiivinaan poikansa kuoleman kostaminen. Kostoretkellään Aarne saa itsekin taistelussa surmansa. Ilona jää leskeksi Niskavuorelle. Juoruilevan telefuuni-Santran mukaan Aarne oli sotaan lähtiessään kännissä ja huusi rautatieasemalla: "Hyvästi ikuisesti, Niskavuori!".
Tulkitsijoita.
Aarne Niskavuori on miespääosa näytelmissä "Niskavuoren naiset" ja "Niskavuoren leipä". "Niskavuoren naisten" kantaesityksessä Helsingin Kansanteatterissa maaliskuussa 1936 Aarnea näytteli Kyösti Erämaa. Valentin Vaalan mustavalkoelokuvassa "Niskavuoren naiset" Aarnea näyttelee Tauno Palo, vuoden 1958 värielokuvassa puolestaan Erkki Viljos. Edvin Laineen "Niskavuoren Aarne" pohjautuu näytelmään "Niskavuoren leipä". Siinä Aarnea näyttelee niin ikään Tauno Palo. Vuoden 1984 "Niskavuori"-elokuvassa häntä näyttelee Esko Salminen.
Juhani Multia

Juhani Multia on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa "Niskavuori"-näytelmäsarjassa. Hän on miespääosa sarjan viimeisessä näytelmässä, 1940-luvulle ajoittuvassa teoksessa "Entäs nyt, Niskavuori?". Wuolijoki toi oman pasifistisen maailmankatsomuksensa esiin Juhani Multian kautta.
Kuvitteellinen henkilöhistoria.
Juhani Multian äiti on Niskavuoren meijeristi Malviina Multia ja isä Niskavuoren isäntä Juhani Niskavuori. Juhani muuttaa jo varhain äitinsä mukana Helsinkiin ja kasvaa isättä. Malviina pyrkii kouluttamaan hänet mahdollisimman hyvin vähistä varoistaan huolimatta ja lähettää jopa Mustialan maatalousoppilaitokseen. Niskavuorelaisista juuristaan Juhani saa tietää vasta toisen maailmansodan loppuvuosina, kun hän tulee Niskavuorelle hakemaan apua. Hän on aseistakieltäytyjä ja viranomaiset ovat hänen kannoillaan. Niskavuorelta Juhani saa pehtoorin paikan. Leskeksi jääneen Ilonan ja Juhanin välille syntyy rakkaussuhde.
Ennen pitkää Juhanin on lähdettävä Niskavuorelta. Noin vuoden kuluttua, rauhan tultua, hän palaa Niskavuorelle ”kello kuusi rauhan jälkeen”, kuten hän lupasi Ilonalle. Maan alta päästyään Juhanista on tullut ministeri. Kun Loviisan lapset ovat kokoontuneet Niskavuorelle, Loviisa paljastaa Juhanin olevan näiden velipuoli.
Esikuva.
Hahmon innoittajana oli kommunistipoliitikko Yrjö Leino, joka työskenteli juuri ennen talvisotaa syksyllä 1939 ja sen jälkeen vuonna 1940 tilanhoitajana Wuolijoen omistamalla Marlebäckin tilalla Iitissä. Jatkosodan jälkeen Leinosta tuli Suomen sisäministeri.
Tulkitsijoita.
Edvin Laineen "Niskavuori taistelee" -elokuva pohjautuu "Entäs nyt, Niskavuori?" -näytelmään. Laine on antanut toisenlaisen selityksen sille, miksi Juhani pakenee viranomaisia. Lisäksi Juhanin sukunimi on muutettu Mattilaksi. Laineen elokuvassa Juhania näyttelee Tauno Palo, joka näytteli myös Juhanin isää ja velipuolta Aarnea. Vuoden 1987 televisionäytelmässä "Entäs nyt, Niskavuori?" Juhania näyttelee Tapani Perttu. Kyseinen näytelmä on uskollinen Wuolijoen alkuperäistekstille ja siinä Juhanin sukunimi on Multia.
Martta Niskavuori

Martta Niskavuori on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa "Niskavuori"-näytelmäsarjassa. Hän on sarjan keskushenkilön, Loviisan, ensimmäinen miniä.
Kuvitteellinen henkilöhistoria.
Martta suorittaa tyttökoulun, ja hänen isänsä toivoo hänen suorittavan myös ylioppilastutkinnon. Avioliitto tulee väliin, kun Niskavuoren nuorin poika Aarne nai Martan lähinnä rahojen takia. Martan isä halusi avioehtoa, mihin Aarne ei suostunut. Martan sukutaustaa ei juuri valoteta "Niskavuori"-näytelmissä. Luonteeltaan Martta on negatiivinen, Aarnen on vaikea sietää hänen alituista narinaansa. Hän saa Aarnen kanssa neljä lasta. Elokuvasovituksissa lasten määrää ja sukupuolia on muuteltu. Martta on hyvin sovinnainen: hänen elämänsä täyttävät käsitöiden ja kirkkokuoron kaltaiset harrastukset. Toisaalta hän kaipaa pois nurkkakuntaisesta maalaiskylästä Helsinkiin ja matkailemaan ulkomaille.
Martta ja Aarne eroavat 1930-luvun alussa, kun Aarne lähtee Ilona Ahlgrenin matkaan. Martta jää Niskavuorelle anoppinsa Loviisan kanssa. Hän omistaa puolet Niskavuoresta ja harmittelee, kun hänen miljoonaomaisuutensa on kiinni suurtilassa. Eronsa jälkeen Martta alkaa seurustella Niskavuoren pehtoorin kanssa ja tulee tälle raskaaksi. Hän ei kuitenkaan halua naimisiin pehtoorin kanssa, ja Loviisan kauhistukseksi hän väläyttää aborttia. Tohtori Varelius on Martalle mieluisampi puolisovaihtoehto, joten he menevät naimisiin. Pehtoori muuttaa pois Niskavuorelta. Aarnen palatessa Niskavuoren isännäksi Martta myy osuutensa tilasta. Martasta tulee uuden avioliiton myötä tohtorinna Varelius ja hän muuttaa puolisoineen Helsinkiin.
Toisen maailmansodan aikana Martta perheineen tulee sotaa pakoon Niskavuoren maisemiin. Hän vaatii holhoojaa Niskavuorelle, sillä hänen tyttärensä perivät osan Aarnen osuudesta. Martan ainoa poika, Ville, kaatuu sotatoimissa.
Tulkitsijoita.
Martta on mukana näytelmissä "Niskavuoren naiset" ja "Niskavuoren leipä". Näytelmässä "Entäs nyt, Niskavuori?" hänen roolinsa on vähäisempi. Jokaisessa kolmessa näytelmässä on konflikteja Martan ja Loviisan välillä. "Entäs nyt, Niskavuori?" -näytelmässä Martan puolison sukunimi on muutettu Vareliuksesta Santalaksi, jolloin Marttaakin kutsutaan tohtorinna Santalaksi.
"Niskavuoren naisten" kantaesityksessa maaliskuussa 1936 Marttaa tulkitsi Aino Lohikoski. Valentin Vaalan mustavalkoelokuvassa "Niskavuoren naiset" Marttaa näyttelee Irja Lautia, vuoden 1958 värielokuvassa puolestaan Hilkka Helinä. Edvin Laineen "Niskavuoren Aarne" pohjautuu näytelmään "Niskavuoren leipä". Siinä Marttaa näyttelee Hillevi Lagerstam, kuten myös Laineen elokuvassa "Niskavuori taistelee". Vuoden 1984 "Niskavuori"-elokuvassa Marttana on Maija-Liisa Márton.
Lars Thiodolf Krogius

Lars Thiodolf Krogius (29. tammikuuta 1832 Pyhtää – 9. maaliskuuta 1890 Helsinki) oli suomalainen laivanvarustaja ja valtiopäivämies. 
Krogiuksesta tuli merikapteeni 1856, ja hovineuvoksen arvon hän sai 1880. Hän purjehti venäläis-amerikkalaisen yhtiön palveluksessa 1857–1863 kolmesti maapallon ympäri. Helsingin merikoulun johtajana hän toimi 1863–1889. Krogius perusti 1872 höyrylaiva-asioimiston ja huolintaliikkeen, sittemmin nimellä Ab Lars Krogius Oy ja 1883 yhdessä muiden kanssa Suomen Höyrylaiva Oy:n, jonka toimitusjohtaja hän oli kuolemaansa saakka. Hän edisti meriyhteyksien luomista Länsi-Eurooppaan.
Krogius oli Naantalin edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1872, 1877–1878, 1882 ja 1885. Hän oli valtiopäivämiehenä liberaali, vaikka ei ollutkaan minkään puoleen jäsen.
Krogiuksen poikia olivat Lars Krogius nuorempi ja Ernst Krogius.
Monika Hojnisz-Staręga

Monika Hojnisz-Staręga (o.s. Hojnisz, s. 27. elokuuta 1991 Chorzów) on puolalainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa UKS Lider Katowice -seuraa.
Hojnisz-Staręga sai pronssia Nové Měston MM-kilpailujen 2013 yhteislähtökilpailussa. Hän kiersi yhden sakkokierroksen ja hävisi kultaa voittaneelle Darja Domratševalle 27,6 sekuntia. Hän oli lisäksi kolmastoista takaa-ajokilpailussa. Tätä ennen hän oli sijoittunut maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan 19:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli yhteislähtökilpailussa viides ja normaalimatkalla kahdestoista. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimatkalla yhdeksänneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli normaalimatkalla kuudes ja yhteislähdössä viidestoista. Toisen maailmancupin palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Pokljukan normaalimatkalla kaudella 2018–2019. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui yhteislähdössä 13:nneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kymmenes. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän sijoittui yhteislähdössä neljänneksi ja normaalimatkalla kuudenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli takaa-ajossa yhdeksäs.
Hojnisz-Staręga sai nuorten MM-kilpailuissa pronssia sprintissä ja takaa-ajokilpailussa Torsbyssä 2010 sekä hopeaa normaalimatkalla Kontiolahdella 2012. Hän voitti normaalimatkan Euroopan-mestaruuden Otepäässä 2010 ja Duszniki-Zdrój'ssa 2021. Banskon EM-kilpailuissa 2013 hän saavutti kultaa takaa-ajossa sekä hopeaa pikakilpailussa ja normaalimatkalla. Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa hän sai nuorten sarjassa pronssia takaa-ajossa ja viestissä Duszniki-Zdrój'ssa 2010 sekä kultaa takaa-ajossa ja hopeaa sprintissä Nové Městossa 2011. Aikuisten sarjassa hän sai sprintissä kultaa 2021 sekä hopeaa 2015 ja 2018, takaa-ajossa hopeaa 2015 sekä sekaviestissä pronssia 2016 ja 2018.
Hojnisz-Staręga on naimisissa Puolan maajoukkuehiihtäjän Maciej Staręgan kanssa. He avioituivat kesäkuussa 2019.
Lars Karl Krogius

Lars Karl Krogius (5. elokuuta 1860 Ajan, Itä-Siperia – 13. lokakuuta 1935 Huopalahti [nyk. Helsinki]) oli suomalainen laivanvarustaja ja valtiopäivämies. 
Henkilöhistoria.
Lars Krogiuksen isä oli laivanvarustaja Lars Krogius vanhempi ja veli Ernst Krogius. Lars Krogiuksen poika Birger Krogius toimi Suomen Höyrylaiva Oy:n toimitusjohtajana 1946–1969. Krogius sai kauppaneuvoksen arvon 1898. Hän oli Ab Lars Krogius &amp; C:o Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1882, Suomen Höyrylaiva Oy:n toimitusjohtaja 1890–1920, sen hallintoneuvoston puheenjohtaja 1920–1935. Hän kehitti Krogius-yritystä suuryritykseksi ja aloitti talviliikenteen. Suomen sisällissodan aikana Krogiuksen alus Arcturus toi jääkärit Suomeen ja hänen muut laivansa kuljettivat maahan aseita ja ammuksia. Krogius oli myös huomattava urheiluvaikuttaja, hänen oma lajinsa oli pyöräily. 
Krogius oli porvarissäädyssä Helsingin edustaja valtiopäivillä 1900 ja 1904–1905.
Ilmari Hiitonen

Henrik Ilmari Augustus Hiitonen (vuoteen 1932 Hidén; 28. elokuuta 1898 Helsinki – 10. helmikuuta 1986) oli suomalainen kasvitieteilijä. 
Henkilöhistoria.
Hiitosen vanhemmat olivat filosofian tohtori Karl Julius Hidén ja Helmi Liisi Partanen ja puoliso vuodesta 1939 Irja Anne Jokinen. Ylioppilaaksi Hiitonen tuli 1916 ja valmistui filosofian maisteriksi 1927 ja lisensiaatiksi 1946. Hän toimi Helsingin yliopistossa kasvitieteen dosenttina vuosina 1947−1967. Yliopiston palveluksessa hän oli jo vuodesta 1926 alkaen. Kasvimuseon putkilokasviosaston kustoksena Hiitonen työskenteli vuosina 1962−1965. Hiitonen laati putkilokasveja esitteleviä kansioita. Hän toimi myös opettajana useissa eri kouluissa.
Hiitonen sai professorin arvonimen vuonna 1978.
Hiitosen veljiä olivat diplomaatti, toimittaja ja poliitikko Ensio Hiitonen sekä kiinteistöneuvos ja sotavalokuvaaja Unio Hiitonen.
Koripallon maailmanmestaruuskilpailut 1959

Vuoden 1959 koripallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Chilessä, 16.–31. tammikuuta. Kisat olivat järjestyksessään kolmannet. Turnauksen voitti Brasilia.
Kisojen erikoisuus oli loppusarjan tapahtuma, jossa Neuvostoliitto hylättiin ja sijoitettiin toiseksi viimeiseksi. Joukkue oli voittanut kaikki loppusarjan pelinsä, mutta koska maa kieltäytyi pelaamasta Kiinan tasavaltaa vastaan, päätettiin joukkue pudottaa toiseksi viimeiseksi.
Perussuure

Kansainvälisen yksikköjärjestelmän seitsemän perussuuretta ovat pituus, massa, aika, sähkövirta, lämpötila, ainemäärä ja valovoima. Yleisesti perussuureet ovat tietyn suurejärjestelmän suureiden osajoukko, jonka avulla voidaan esittää kaikki muut suurejärjestelmän suureet yksinkertaisten laskutoimitusten avulla johdannaissuureina, mutta joita ei itsessään voida esittää toisten perussuureiden avulla. Perussuureet voidaan valita eri tavoin, eli niiden valinta on sopimuskysymys. 
Suure ilmoitetaan lukuarvon ja mittayksikön tulona. Kansainväliseen suurejärjestelmään perustuvan SI-yksikköjärjestelmän perusyksiköiksi on valittu perussuureiden mittayksiköt metri, kilogramma, sekunti, ampeeri, kelvin, mooli ja kandela, joiden arvot on 2019 voimaan tulleen määritelmän mukaan sidottu seitsemään eri luonnonvakioon.
Perussuureet.
Perussuureiden luettelo on sovittu kansainvälisellä sopimuksilla (11. yleinen paino- ja mittakonferenssi vuonna 1960), ja tieteessä käytetty suurejärjestelmä johdetaan näistä. Sopimuksessa määritellään myös suureen yksiköt ja niiden määritysperusteet. Yksiköiden määritykset ovat vaihdelleet monia kertoja, kun sitä on tarkennettu kasvavien vaatimuksien takia.
Usein saatetaan, etenkin teknisissä teksteissä, käyttää suureen nimen asemasta sen tunnusta synonyyminä. Silloin esimerkiksi formula_1 ja pituuden yksikköä merkitään formula_2
Baari (suomalainen televisiosarja)

Baari on suomalaisversio ruotsalaisesta "Baari"-tositelevisioformaatista. Ohjelmaa esitettiin Subtv:llä 13. maaliskuuta – 4. kesäkuuta 2006 maanantaista perjantaihin kello 22.00. Suorat pudotuslähetykset sunnuntaisin klo 21.00. Ohjelman sunnuntaisia suoria lähetyksiä juonsivat Kirsi Salo (viikot 1–7) ja Silvia Modig (viikot 8–12) ja kilpailijoiden bar coachina toimi Jani Avelin. Kilpailukohteena toimi Helsingin Birdie-ravintola, joka ohjelman myötä sai uuden sisustuksen, toimintaidean ja nimen: Cafe Punawuori. Baari toimi päiväsaikaan kahvilana ja iltaisin yökerhona. "Baarin" voitti 22-vuotias Frank ja kuittasi voitostaan 40 000 euroa. Toiseksi sijoittui Mira ja kolmanneksi Irena. Ohjelmaa esitettiin Suomessa yksi tuotantokausi.
Viikkotehtävät ja muut tehtävät.
"Baarin" kilpailijat saivat suoritettavakseen tehtävän joka viikko. Tehtävä vaihtui viikoittain. Katsojat pääsivät vaikuttamaan viikkotehtävän suorittajan valintaan äänestämällä katsojan valinta -äänestyksessä. Katsojan valinta -äänestyksessä katsojat päättivät, kuka kilpailijoista teki viikon tehtävän. Katsojat pääsivät päättämään viikon tehtävän tekijän äänestämällä joka toinen viikko. Katsojan valinta -äänestys käynnistyi sunnuntaisin klo 22.00 ja päättyi maanantaisin klo 18.00.
Plus/miinustaulukko.
Baarissa oli joka viikko plus/miinus-kokous, jonka tarkoituksena oli selvittää ketkä kaksi kilpailijaa joutuivat häätöäänestykseen. Kukin kilpailija antoi yhdelle kilpailijalle plussan ja yhdelle kilpailijalle miinuksen. Eniten miinuksia saanut kilpailija joutui suoraan häätöäänestykseen ja eniten plussia saanut kilpailija päätti toisen häätöäänestykseen joutuvan kilpailijan.
Villa Kallioranta

Villa Kallioranta on Rauman Kortelassa sijaitseva huvila. 
Sen rakennutti vuonna 1932 kauppaneuvos A. Alanko. Hänen kuoltuaan Alangon vaimo myi vuokrasopimuksen Rauman kaupungille. joka aloitti huvilassa tyttöjen kesäsiirtolan. Vuokrasopimuksen päätyttyä Villa Kallioranta siirtyi kokonaan yksityisomistukseen. 
Huvilan lähellä sijaitsee myös UPM:n henkilökunnan virkistäytymiseen tarkoitettu Kiviranta.
Amaury Pasos

Amaury Antônio Pasos (11. joulukuuta 1935 São Paulo – 12. joulukuuta 2024) oli brasilialainen koripalloilija. Hänet valittiin uransa jälkeen FIBA Hall of Fameen.
Pasos edusti kotimaassaan kolmea seuraa pääsarjassa. Hän voitti Brasilian-mestaruuden vuosina 1966 sekä 1969, minkä lisäksi hän voitti myös São Paulon liigan mestaruuden kolmesti.
Pasos pelasi Brasilian maajoukkueessa 96 ottelua. Hän edusti maataan kolmissa olympiakisoissa ja saavutti niistä kaksi pronssimitalia. Lisäksi Pasos voitti kahdesti maailmanmestaruuden. Pan-Amerikan kisoista hän saavutti myös parhaimmillaan hopeamitalin.
Svanström

Svanström tai Swanström on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Suomi talviolympialaisissa 2014

Suomi osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014 saavuttaen viisi mitalia: yhden kullan, kolme hopeaa ja yhden pronssin. Suomen lipunkantajana toimi Enni Rukajärvi
Ensimmäiset kymmenen Suomen olympiajoukkueeseen valittua urheilijaa julkaistiin 30. lokakuuta 2013. 16. joulukuuta 2013 julkistettiin seuraavat 14 urheilijaa. 21. tammikuuta 2014 varmistui vielä 22 urheilijan paikka ja viimeiset valinnat ilmoitettiin 27. tammikuuta 2014. Lopullisessa joukkueessa oli 103 urheilijaa.
Suomen miesten ja naisten jääkiekkomaajoukkueet varmistivat paikkansa olympialaisissa aikaisemman menestyksen perusteella. Naisten joukkueen kokoonpano nimettiin 18. joulukuuta 2013. Miesjoukkue julkaistiin 7. tammikuuta 2014.
Valintajärjestelmä.
Suomen joukkueen valintatapaa muutettiin edellisiin kisoihin verrattuna. Urheilijoita valittiin Sotšiin jatkuvasti eli sitä mukaa kun valintakriteerien katsottiin täyttyvän. Tarkoituksena oli taata urheilijoiden huoleton valmistautuminen. Valintakriteerit olivat:
Joukkue.
Alppihiihto.
30. lokakuuta 2013 varmistettiin Tanja Poutiaisen, Andreas Romarin ja Marcus Sandellin olympiapaikat. Romar joutui kuitenkin jättäytymään pois olympialaisista kantapäävamman vuoksi. Poutiaiselle olympialaiset olivat jo viidennet ja Sandell osallistui Vancouverin talviolympialaisiin 2010. Santeri Paloniemen ja Samu Torstin olympiapaikat varmistuivat 27. tammikuuta 2014.
Ampumahiihto.
Suomen miesten olympiapaikat ratkesivat vuoden 2013 MM-kilpailuissa. 30. lokakuuta 2013 ilmoitettiin Kaisa Mäkäräisen valinnasta joukkueeseen.
Sekaviestijoukkue valittiin 21. tammikuuta 2014 ja siihen kuuluvat Mäkäräisen lisäksi Jarkko Kauppinen, Mari Laukkanen ja Ahti Toivanen. Sairastumisten vuoksi joukkue ei kuitenkaan lopulta osallistunut viestiin.
Jääkiekko.
Suomen miesten jääkiekkomaajoukkue varmisti olympiapaikkansa maailmanrankingin perusteella vuoden 2012 MM-kilpailujen jälkeen. Samoin naisten maajoukkue varmisti maailmanrankingin perusteella olympiapaikkansa vuoden 2012 MM-kilpailujen jälkeen.
Miehet.
Päävalmentaja Erkka Westerlund julkisti joukkueensa Sotšin olympialaisiin 7. tammikuuta 2014. Alun perin joukkueeseen valitut Mikko Koivu ja Valtteri Filppula joutuivat jäämään joukkueesta pois loukkaantumisten vuoksi, ja heidät korvasivat Jarkko Immonen sekä Sakari Salminen.
Lähteet
Naiset.
Naisten maajoukkueen päävalmentaja Mika Pieniniemi nimesi naisten olympiajoukkueen 18. joulukuuta 2013.
Lumilautailu.
Lähde
Pikaluistelu.
Lokakuun lopussa julkaistiin Pekka Koskelan ja Mika Poutalan saavan paikat olympiajoukkueessa. Kummatkin ovat kilpailleet myös kaksissa edellisissä olympialaisissa. Tammikuun lopussa olympiajoukkueeseen valittiin vielä Tommi Pulli.
Pohjoismaiset hiihtolajit.
Mäkihyppy.
Janne Ahonen varmisti paikkansa olympiajoukkueessa kuudennen kerran 16. joulukuuta 2013.
Lähteet
Muu henkilöstö.
Yleisjohto
Terveydenhuolto
Edustajat
Lajijohto
Jääkiekon SM-sarjakausi 1955–1956

Vuonna 1956 jääkiekon SM-sarja pelattiin kahdessa viiden joukkueen lohkossa. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja. Lohkojen voittajat kohtasivat loppuottelussa ja toiseksi sijoittuneet pronssiottelussa. Lohkojen viimeisiksi sijoittuneet putosivat suomensarjaan. Mestaruuden voitti Turun Palloseura. Mestaruus oli turkulaisten ensimmäinen. Loppuottelussa TPS voitti Hämeenlinnan Tarmon. Pronssia sai Tappara Tampereelta, joka jatkoi TBK:n jääkiekkoperinteitä. Kausi oli seuran ensimmäinen Tappara-nimellä. Sarjasta putosivat Helsingin IFK ja Kymin Palloilijat Karhulasta.
Sarjataulukko.
A-lohko.
Uusinta 4.sijasta
B-lohko.
Uusinta 4.sijasta
Sarjasta putosivat Helsingin IFK ja Kymin Palloilijat. Tilalle nousivat Helsingin Jalkapalloklubi ja Kokkolan Jymy-Kiekko.
Pistepörssi.
O=ottelut, M=maalit, S=syötöt, P=pisteer, RM=rangaistusminuutit.
Gergő Wöller

Gergő Wöller (s. 18. maaliskuuta 1983 Szombathely) on unkarilainen painivalmentaja ja aktiiviuransa lopettanut vapaapainija.
Wöller paini Ateenan kesäolympialaisissa 2004, joissa hän sijoittui 19:nneksi hävittyään toisen ottelunsa lopulta neljänneksi sijoittuneelle Vasyl Fedoryšynille. EM-kilpailuista Wöller saavutti kolme pronssimitalia.
Nykyisin Wöller työskentelee painivalmentajana Suomessa.
Walensee

Walensee on Itä-Sveitsissä, Glarusin ja Sankt Gallenin kantoneissa sijaitseva järvi. Suurimmat paikkakunnat järven rannalla ovat Walenstadt ja Quarten. Järvellä on reittilaivaliikennettä ympäri vuoden. 
Walenseehen laskee kaksi jokea, Linth ja Seez. Lasku-uoma on Linthkanava, joka korvasi järven luonnollisena laskujokena virranneen Maagjoen. Linthkanava laskee Zürichinjärveen.
Zuginjärvi

Zuginjärvi () on Keski-Sveitsissä sijaitseva järvi. Järven vedet laskevat Lorzen kautta Reussiin. 
Järvi sijaitsee Zugin, Luzernin ja Schwyzin kantoneiden alueella.
Suurimmat kaupungit järven rannalla ovat Zug, Cham, ja Arth. Järvellä on SGZ-yhtiön reittilaivaliikennettä ympäri vuoden.
Lismajärvi

Lismajärvi eli Ližmajärvi (lyydiksi "Ližmaŕv", "Ližmäŕv"; ) on Äänisen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Käppäselän, Hirvaksen ja Tedjärven kunnissa Venäjällä. Sen pinta-ala on 84,8 neliökilometriä, pituus 18,6 ja suurin leveys 7,3 kilometriä. Järven keskisyvyys on 5,4 ja suurin syvyys 22 metriä.
Järvessä on 48 saarta, joiden yhteispinta-ala on 16,7 neliökilometriä. Niistä suurimmat ovat Suurisaari (ven. "Bolšoi") ja Seneg. Kivisillä ja paikoin hiekkaisilla tai soistuneilla matalilla rannoilla kasvaa metsää ja pensaikkoa. Viljelysmaa ja niityt ulottuvat rantaan vain muutamissa kohdissa. Järvi jäätyy marraskuun puolivälissä ja vapautuu jäistä toukokuun alussa. Veden lämpötila yltää heinä-elokuussa 26 asteeseen.
Lismajärven valuma-alueen laajuus on 535 neliökilometriä. Lännessä siihen laskee Verhnjaja Ližma, koillisessa Jelgamka ja siihen vähän ennen joen suuta yhtyvä Šaidomozerosta virtaava Šaidomka. Käppäselänlahdesta alkava laskujoki "Ližma" tai "Srednjaja Ližma" virtaa Tedjärven kautta Äänisen Lismanlahteen.
Järvessä eläviä kalalajeja ovat siika, muikku, kuore, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, ahven, made ja kiiski. Sen saarella sijaitsee autioitunut Lismajärven lyydiläiskylä.
Tomi Källarsson

Tomi Källarsson (s. 15. maaliskuuta 1979 Lempäälä) on pelaajauransa lopettanut suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti urallaan HPK:ta (1997–2000), Elitserienissä pelaavaa Timrå IK:ta (2000–2002), Tampereen Ilvestä (2002–2004), Italian pääsarjatasolla pelaavaa Milanoa (2004–2005), Tanskan pääsarjatasolla pelaavaa Herningia (2005–2006), Espoon Bluesia (2006–2007) ja JYPiä (2006–2007). Källarsson oli New York Rangersin vuoden 1997 93. varaus, mutta ura NHL:ssä ei auennut.
Källarsson sai kaksi SM-pronssia. Hän sai nuorten alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 1998, ja se jäi hänen parhaaksi saavutuksekseen.
Källarsson on jääkiekkouran jälkeen työskennellyt Tampereella autonmyyjänä.
Viikšjärvi

Viikšjärvi eli Viiksijärvi () on Äänisen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä Venäjällä. Sen pinta-ala on 9,54 neliökilometriä, pituus 7,4 kilometriä ja suurin leveys 1,8 kilometriä. Keskisyvyys on 4,5 ja suurin syvyys 14,4 metriä.
Hevosenkengän muotoinen järvi jakautuu leveään länsi- ja kapeaan itäosaan. Siinä on kuusi pientä saarta. Pohja on mutainen, rannat loivat, kiviset ja hiekkaiset. Länsiosaan laskee pieni Lambajoki, itäosan eteläpäädystä virtaa Vikšreka, joka laskee Äänisen Uunitsanlahteen. Viikšjärvestä on löydetty järvimalmia.
Järven keskelle etelästä työntyvällä niemellä on sijainnut sittemmin autioksi jäänyt Viikšjärven kylä. Muurmannin radan Viikšjärven asema sijaitsee järven länsipuolella.
Uunitsa

Uunitsa () on kylä Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Käppäselän kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisen Uunitsanlahden rannalla lähellä samannimisen joen suuta. Kylässä on 196 asukasta (vuonna 2011).
Uunitsasta on 32 kilometrin pituinen maantieyhteys Käppäselän taajaman kautta Pietarin ja Murmanskin väliselle M18-valtatielle. Sieltä liikennöi linja-auto Kontupohjaan. Kylässä toimii sahalaitos. Palveluihin kuuluu kauppa ja lääkintäasema.
Paikallinen nähtävyys ovat viipurilaisen kauppiaan vuonna 1851 perustaman sahan rauniot. Lähistöllä sijaitsee Pigmasuon luonnonmuistomerkki.
Muurmannin radalla oleva Uunitsan rautatieasema sijaitsee huomattavasti pohjoisempana Käppäselän ja Perälahden (ven. "Perguba") välillä.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1956–1957

Vuonna 1957 jääkiekon SM-sarja pelattiin kahdessa viiden joukkueen lohkossa. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja. Lohkojen voittajat kohtasivat loppuottelussa ja toiseksi sijoittuneet pronssiottelussa. Lohkojen viimeisiksi sijoittuneet putosivat suomensarjaan. Mestaruuden voitti Tampereen Ilves, jolle se oli jo seuran kymmenes.
Sarjataulukko.
B-lohko.
Uusinta lohkovoitosta
Sarjasta putosivat Karhu-Kissat ja Tampereen Kilpa-Veljet. Tilalle nousivat Helsingin IFK ja Kalevan Pallo.
Pistepörssi.
O=ottelut, M=maalit, S=syötöt, P=pisteer, RM=rangaistusminuutit.
Uljana Semjonova

Uljana Larionovna Semjonova (; s. 9. maaliskuuta 1952 Zarasai, Liettuan SNT) on latvialainen uransa lopettanut koripalloilija. Hän on Latvian kansalainen vaikka edustikin kilpaurallaan Neuvostoliittoa. Semjonova valittiin uransa aikana 12 kertaa Latvian suosituimmaksi urheilijaksi. Koripallouransa jälkeen hänet valittiin Basketball Hall of Fameen sekä FIBA Hall of Fameen.
Semjonova edusti valtaosan seurajoukkueurastaan riikalaista TTT Rīgaa, joka hallitsi Eurooppaa 1970-luvulla. Hän voitti seuran paidassa 11 kertaa Euroliiga-mestaruuden sekä 15 kertaa Neuvostoliiton mestaruuden. Uransa viimeisen kaudet Semjonova edusti espanjalaista Tintorettoa sekä ranskalaista Valenciennesia.
Maajoukkuetasolla Semjonova edusti Neuvostoliittoa vuosina 1968–1986, jolloin joukkue ei hävinnyt yhtäkään maaottelua. Hän voitti maajoukkueuransa aikana kaksi olympiakultaa, kolme MM-kultaa sekä kymmenen perättäistä Euroopan-mestaruutta. Hän onkin naiskoripallon kaikkien aikojen menestynein pelaaja maajoukkuetasolla.
Juho Heikki Tunkelo

Juho Heikki (Johan Henrik) Tunkelo (vuoteen 1906 Ekman; 8. tammikuuta 1873 Längelmäki – 21. heinäkuuta 1948 Jyväskylä) oli suomalainen pappi ja lastensuojelun asiantuntija.
Henkilöhistoria.
Tunkelon vanhemmat olivat ratsutilallinen ja valtiopäivämies Elias August Tunkelo ja Amanda Fredrika Yrjölä ja puoliso vuodesta 1901 Siiri (Sigrid) Vilhelmina Ahnger (1873–1947). Tunkelo vihittiin papiksi 1898. Helsingin NMKY:n pääsihteerinä hän toimi vuosina 1897–1901, jolloin hän mm. aloitti poikatyön. Vuosina 1902–1914 Tunkelo toimi Kotiniemen kasvatuslaitoksen johtajana, 1914–1918 suojeluskasvatuksen tarkastajana, 1918–1924 kouluneuvoksena ja kouluhallituksen lastensuojeluosaston päällikkönä, 1924–1935 sosiaaliministeriön lastensuojelun tarkastajana ja 1935–1940 ylitarkastajana.
Tunkelo osallistui lukuisiin nuorisotyön ja lastensuojelun ja -huollon komiteoihin, samoin kuin toimi Teollisuusseutujen evankelioimisseurassa, jonka puheenjohtaja hän oli vuosina 1925–1930. Hän oli myös Kristillisen taideseuran puheenjohtaja ja kuului Suomen Kirkon Seurakuntatyön Keskusliiton ja Suomen Kirkon Sisälähetysseuran johtoon, jonka toimitusjohtajana hän toimi jonkin aikaa 1940-luvulla. Tunkelolle myönnettiin kanslianeuvoksen arvonimi 1948.
Kielitieteilijä, professori Eemil Aukusti Tunkelo (1870–1953) oli Juho Heikki Tunkelon veli.
Superscar

Superscar on helsinkiläinen power pop -yhtye. Yhtyeen perustivat 2000 laulaja Otto sekä rumpali Petteri. Yhtyeen musiikki on "hyväntuulista ja makeaa jenkkipoppia", jossa on myös rockin elektron elementtejä. Yhtyeen kierrettyä Suomea lähes vuosikymmenen se solmi levytyssopimuksen Jiffel Entertainmentin kanssa vuonna 2011.
Superscarin menestynein single on "Modern Word for Love", joka pääsi kesällä 2011 NRJ:n sekä Ylex:n soittolistoille. Myös "Neon Lights" on saanut soittoaikaa mm. The Voicella.
Maaliskuun alussa yhtye aloittaa 14 konsertin Keski-Euroopan kiertueen yhdessä Sunrise Avenuen kanssa. Helmikuussa yhtye esiintyy kolmella keikalla myös Suomessa.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1957–1958

Kaudella 1957-1958 jääkiekon SM-sarja pelattiin kahdessa viiden joukkueen lohkossa. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja. Lohkojen voittajat kohtasivat loppuottelussa ja toiseksi sijoittuneet pronssiottelussa. Lohkojen viimeisiksi sijoittuneet putosivat suomensarjaan. Kausi aloitettiin aiemmin kuin koskaan aikaisemmin, sillä ensimmäiset ottelut pelattiin jo joulukuun puolella. Kärkinelikko oli sama kuin edellisellä kaudella, järjestys tosin vaihtui. Mestaruuden voitti Tampereen Ilves, loppuottelussa se voitti toisen tamperelaisseuran Tapparan. Hämeenlinnan Tarmo sai pronssia.
Sarjataulukko.
B-lohko.
Sarjasta putosivat Kokkolan Jymy-Kiekko ja Töölön Vesa. Tilalle nousivat Tampereen Kilpa-Veljet ja Rauman Lukko.
Pistepörssi.
O=ottelut, M=maalit, S=syötöt, P=pisteer, RM=rangaistusminuutit.
1,6-heksaanidioli

1,6-heksaanidioli on orgaaninen yhdiste (alkoholi, dioli), joka muodostuu heksaanista, jonka molempiin päihin on liittynyt alkoholiryhmä (OH). 1,6-heksaanidioli on palavaa, normaaliolosuhteissa olomuodoltaan värittömiä kiteitä. Sen kemiallinen kaava on C6H14O2 ja rakennekaava on HO(CH2)6OH. 1,6-heksaanidiolista käytetään myös nimiä "1,6-dihydroksiheksaani" ja "heksametyleeniglykoli".
1,6-heksaanidiolin moolimassa on 118,17 g/mol, sulamispiste 42,8 °C, kiehumispiste 208 °C,tiheys 0,96 g/cm3, leimahduspiste 101 °C, itsesyttymislämpötila 320 °C sekä CAS-numero 629-11-8. Yhdisteen liukoisuus veteen on hyvä ja se reagoi kiivaasti hapettimien kanssa. Lyhytaikainenkin altistuminen 1,6-heksaanidiolille voi ärsyttää silmiä.
1,6-heksaanidiolia käytetään muun muassa polyesterin ja polyuretaanin valmistuksessa. Yhdistettä valmistetaan teollisesti hydraamalla adipiinihappoa tai sen estereitä katalyytin avulla.
Eino Pikkarainen

Eino Iisakki Pikkarainen (15. maaliskuuta 1912 Helsinki – 2. toukokuuta 2003) oli suomalaisen pikaluistelija, joka pelasi menestyksellä myös pesäpalloa.
Pikkarainen voitti 10 000 metrin luistelussa SM-kultaa vuonna 1932 ollen yleiskilpailussa kolmas ja osallistui Helsingin Euroopan-mestaruuskilpailuihin vuonna 1935. Pikkarainen toimi myös kansainvälisenä pikaluistelutuomarina. 
Pesäpallossa Pikkarainen edusti Pallo-Tovereita ja voitti nuorten SM:n 1930, pelasi Itä–Länsi-ottelussa 1932 ja voitti Armeijan mestaruuden 1934.
Pikkarainen oli Helsingin Luistinkiitäjien perustajajäsen vuonna 1932 ja oli seuran puheenjohtaja vuosina 1951–1952. Hän kuului Suomen Luisteluliiton johtokuntaan vuodesta 1953 ja oli sen varapuheenjohtaja vuodesta 1960. Hän oli myös Suomen Olympiakomitean hallituksen jäsen vuosina 1956–1960. Pikkarainen työskenteli vuodesta 1947 Alkon myymälän esimiehenä Helsingissä. Urheilun parissa tehdystä ansiokkaasta työstä Pikkaraiselle on myönnetty Suomen urheilun kultainen ansioristi ja useita muita ansiomerkkejä.
Rowntree’s

Rowntree’s tai Rowntree Mackintosh oli Yorkissa, Britanniassa toiminut makeisyritys. Se on nykypäivänä Nestlén omistama brändi, jota käytetään alun perin Rowntree’sin valmistamien hedelmäpurukumien ja pastillien markkinoimiseen. John Mackintosh &amp; Co.:n kanssa yhdistymisen seurauksena yritys tuli tunnetuksi nimellä Rowntree Mackintosh, ja se listattiin Lontoon pörssiin ja oli osana FTSE 100 -indeksiä. Yritys tuli osaksi Nestléä vuonna 1988.
Lari Joutsenlahti

Lari Joutsenlahti (s. 4. huhtikuuta 1984) on suomalainen alamäkiluistelija. Hänet valittiin maajoukkueeseen vuonna 2008. Hänen parhaat saavutuksensa ovat vuodelta 2009, jolloin hän sijoittui Quebecissä järjestetyssä Red Bull Crashed Ice -kilpailussa toiseksi ja kolmanneksi saman sarjan tapahtumassa Lausannessa. Hän oli maailmanrankingissä sijalla viisi vuonna 2010 ja sijalla kahdeksan vuonna 2011.
Joutsenlahti on ammatiltaan jääkiekkovalmentaja ja hän on erikoistunut luisteluvalmennukseen. Hän on toiminut Teemu Pulkkisen valmentajana kesällä 2012. Joutsenlahti on kouluttautunut liikuntaneuvojaksi, ja hän on lisäksi suorittanut Bachelor Degree in Sports and Management -tutkinnon Suomen urheiluopistossa Vierumäellä.
Joutsenlahti toimii HIFK:n luisteluvalmentajana kaudella 2014–2015
Paavo Junttila

Paavo Johannes Junttila (24. kesäkuuta 1918 Vuoksela – 20. toukokuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen korkeissa esikuntatehtävissä toiminut kenraaliluutnantti.
Junttila valmistui upseeriksi Kadettikoulusta 1941. Sodan jälkeen hän oli komppanianpäällikkönä Jalkavakirykmentti 9:ssä ja opetusupseerina Maasotakoulussa. Junttila suoritti Sotakorkeakoulun yleisesikuntaupseerikurssin vuosina 1951–1952. Vuosina 1953–1955 hän toimi toimistoupseerina Pääesikunnassa ja yleisen taktiikan ja sitten vuosina 1955–1960 sotahistorian opettajana Sotakorkeakoulussa. Pääesikunnan koulutusosaston päällikkönä hän työskenteli 1960–1963. Seuraavaksi Junttila komensi Pohjanmaan jääkäripataljoonaa 1963–65. Vuodet 1965–1966 hän palveli Pääesikunnan Operatiivisen toimiston päällikkönä. Sotakorkeakoulussa hän oli uudelleen 1967–1969, nyt sen yleisesikuntaupseerikoulutuksen johtajana. Uransa viimeisinä ja korkeimpina tehtävinään hän toimi Pääesikunnassa päämajamestarina 1969–1971, yleisesikunnan päällikkönä 1971–1974 sekä Pääesikunnan päällikkönä 1974–1978. Junttila oli myös Puolustusneuvoston pääsihteeri 1971–1974.
Paavo Junttila osallistui talvisotaan varusmiesryhmänjohtajana Sissipataljoona 2:ssa Tolvajärven ja Aittojoen suunnalla. Jatkosodassa Junttila toimi komppanianpäällikkönä ja toimistoupseerina 10. Divisioonan esikunnassa Karjalankannaksella. 
Ylennyksiä: majuri 1955, everstiluutnantti 1960, eversti 1966, kenraalimajuri 1969, kenraaliluutnantti 1972.
Lolo Krusius-Ahrenberg

Helene Charlotte Johanna Lolo Krusius-Ahrenberg (21. kesäkuuta 1909 Marburg, Saksa – 13. heinäkuuta 2003 Helsinki) oli saksalaissyntyinen suomalainen historioitsija, Helsingin yliopiston dosentti 1945–1954, Helsingin ruotsinkielisen kauppakorkeakoulun valtio-opin ja historian professori 1948–1972. Hänet valittiin ensimmäisenä naisena Suomen Tiedeseuran jäseneksi vuonna 1960. Hänestä tuli Helsingin yliopiston valtiotieteen kunniatohtori 1981.
Krusius-Ahrenberg väitteli filosofian tohtoriksi 1934 tutkimuksellaan "Der Durcbruch des Nationalismus und Liberalismus im politischen Leben Finnlands 1856–1863". Hän kuului Suomen eduskunnan historiatoimikuntaan ja kirjoitti suurimman osan teosta "Suomen kansanedustuslaitoksen historia" 2. osa (1981).
Lolo Krusius-Ahrenberg kuului Etelä-Saksasta kotoisin olevaan sukuun, ja hänen veljensä oli professori Franz-Eduard Krusius.
Erkki Setälä

Erkki Vilhelm Setälä (4. huhtikuuta 1917 Helsinki – 27. toukokuuta 2013) oli suomalainen kenraaliluutnantti.
Setälä valmistui kadettikoulusta 1939 ja Sotakorkeakoulusta 1956. Talvisodassa hän toimi komppanianpäällikkönä Erill. Pataljoona 12:ssa. Välirauhan aikana hän toimi rajavartiostossa nuorempana upseerina. Jatkosodan alettua hän oli komppanianpäällikkönä JR 52:ssa. 1941–1944 hän komensi Rajajääkäripataljoona 6:tta ja jatkoi Rajavartiostossa sodan jälkeenkin. Rajajääkärikoulun johtajana Setälä toimi 1949–1953 ja työskenteli toimistoupseerina rajavartiostojen esikunnassa 1953–1955. Vuonna 1957 hän työskenteli Lapin rajavartioston komentajan apulaisena siirtyen vuosiksi 1958–1960 pääesikuntaan toimistopäälliköksi. Karjalan Jääkäripataljoonaa Setälä komensi 1960–1962. Pääesikunnassa osastopäällikkönä hän toimi 1962–1965. Vuosina 1965–1968 hän johti Reserviupseerikoulua. Porin prikaatia hän komensi 1968–1970. Jalkaväen tarkastajana Setälä työskenteli 1970–1971. Uransa lopuksi hän toimi Kaakkois-Suomen sotilasläänin komentajana 1971–1977.
Raaseporin jäähalli

Raaseporin jäähalli (sponsorinimeltään Aktia Ishall – Jäähalli) sijaitsee Raaseporissa, Karjaan urheilupuistossa. Halli on moderni harjoitushalli, joka valmistui syksyllä 2012. Hallissa on kansainväliset mitat täyttävä turvakaukalo, runsaan 500 katsojan katsomo, neljä joukkuepukuhuonetta ja kahvilatilat. Halli toimii kotiareenana Ice Team Raaseporin eri ikäluokkien joukkueille.
Halli vihittiin virallisesti käyttöön marraskuussa 2012, jolloin siellä pelattiin juniorimaaottelu U-19 Suomi–Tšekki.
Hallin toteutuminen varmistui keväällä 2011, jolloin valtio myönsi hankkeelle merkittävän avustuksen. Lisäksi ratkaisevina tahoina hankkeen toteutumisen takana olivat Raaseporin kaupunki sekä Karjaan-Pohjan Säästöpankkisäätiö. Myös useat muut toimijat ja yksityiset mahdollistivat toiminnallaan ja tuellaan hankkeen toteutumisen. Hallin rakentaminen aloitettiin myönteisen ja erittäin nopean rakennuslupakäsittelyn jälkeen syys-lokakuussa 2011 ja harjannostajaisia vietettiin jo 19.6.2012. Rakentamisessa mukana olivat:
Hallin toiminnasta vastaa Raseborgs Ishall Ab Oy.
Valkoinen zombi

Valkoinen zombi ("White Zombie") on Victor Halperinin ohjaama kauhuelokuva vuodelta 1932. Se oli ensimmäinen, tai ainakin yksi ensimmäisistä elokuvista, jossa esiintyy zombeja.
Juoni.
Madeleine Short (Madge Bellamy) ja Neil Parker (John Harron) ovat tulleet Haitille varakkaan maanomistajan Charles Beaumontin (Robert Frazer) kutsusta mennäkseen naimisiin tämän kartanossa. Todellisuudessa Beaumont on ihastunut Madeleineen ja haluaa tämän itselleen. Hän pyytää apua voodoopappi Murder Legendreltä (Bela Lugosi), joka käyttää zombeja orjina sokeritehtaallaan.
Hääiltana Beaumont antaa Madeleinelle zombijauheella käsitellyn kukan, joka vaivuttaa tämän kuolemankaltaiseen uneen vihkiseremonian aikana. Madeleine haudataan, mutta hautajaisten jälkeisenä yönä Legendre herättää hänet kuolleista – nyt tahdottomaksi zombiksi muuttuneena. Kun totuus paljastuu Neilille, hän rientää pelastamaan morsiantaan Legendren linnasta apunaan tohtori Bruner, pariskunnan vihkinyt lähetyssaarnaaja.
Vastaanotto.
Elokuva ei menestynyt julkaisuvuotenaan, mutta se on kohonnut kulttimaineeseen myöhemmin.
Fallbacka

Fallbackan tila oli Tuusulassa pääradan varressa sijainnut tila. Se sijaitsi nykyisten Vantaan, Keravan ja Tuusulan alueilla Korson ja Savion asemien välissä. Tilaa ja sen taloa asutti Fallström-maanviljelijäsuku nimeltään ainakin jo 1700-luvulta asti. 
Fallbackan talossa toimi alueen ensimmäinen koulu, josta toiminta myöhemmin siirtyi uuteen nykyisinkin Leppäkorven koulun vieressä sijaitsevaan puurakennukseen. On mahdollista, että päärakennusta jouduttiin siirtämään pääradan alta, sillä 1862 vuoden kartan (ks. kartta sivussa) ja 1850 vuoden karttojen mukaan päärata rakennettiin Fallbackan tilan poikki. 
Tilan päärakennus, joka sijaitsi alueen korkeimmalla kohdalla, purettiin 1960-luvulla. Nykyisin tilan alueella sijaitsee muun muassa Vantaan Seudun Rudolf Steiner -koulu ja omakotitaloja. 
Alueen halki, itä-länsisuunnassa, kulkee Vantaan puolella Anttilantie, joka jatkuu Tuusulan puolella Fallbackan tienä. Pohjois–etelä-suunnassa alueen halkaisee Vallinoja ("Fallbäcken"), joka vuosien saatossa on kutistunut tulvivasta purosta ojaksi. Alueelle on rakennettu 1990-luvulta asti runsaasti uudisrakennuksia, jolloin koko alueen luoteista osaa on alettu kutsua Vallinojaksi. Koko Vantaan puolella sijaitseva osa tilasta kuuluu nykyään Korson suuralueeseen, josta suuri osa on luonnonsuojelualuetta. Tilan pohjoinen osa kuuluu Alikeravaan/Koivikkoon, luoteinen osa Tuusulaan ja itäinen osa Leppäkorpeen pääradan itäisellä puolella. Tilaan eteläinen osa jatkui nykyiseen Korsoon asti.
EFnet

EFnet on vanhin IRC-verkoista. EFnet on alkuperäisen IRC-verkon suora perillinen.
Historia.
EFnet syntyi elokuussa 1990, kun muiden IRC-palvelinten ylläpito oli kyllästynyt palvelimesta "eris.berkeley.edu" aiheutuneisiin ongelmiin tuolloin ainoassa IRC-verkossa. Kun eris saatiin poistettua verkosta, verkko nimettiin "Eris Free Networkiksi" (EFnet). Eris-tapauksen jälkeen EFnet oli muutaman vuoden ajan ainoa IRC-verkko.
EFnet toimi tärkeimpänä IRC-verkkona vuoteen 1996, jolloin operaattorien valtuuksien ja nickname-törmäysten käsittelystä alkanut riita johti siihen, että yhdysvaltalaiset ja eurooppalaiset palvelimet irtosivat kahteen verkkoon. Tätä tapahtumaa kutsutaan nimellä "The Great Split". Yhdysvaltoihin jääneet muodostivat yhä EFnetin ja eurooppalaisista palvelimista muodostui IRCnet.
EFnet oli The Great Splitin jälkeen suurin IRC-verkko useiden vuosien ajan, mutta myöhemmin muut verkot ovat ohittaneet EFnetin käyttäjien määrässä. Verkossa oli enimmillään noin 130 000 yhtäaikaista käyttäjää vuoden 2003 seutuvilla. Tuosta asti käyttäjämäärä on laskenut jatkuvasti.
Nykytila ja verkon luonne.
EFnetissä on vuonna 2019 keskimäärin 15 000 samanaikaista käyttäjää ja noin 20 palvelinta. Verkko on yhtäaikaisten käyttäjien määrässä kolmannella sijalla.
EFnet vanhana verkkona on perinteinen ja siitä puuttuvat monet uudempien verkkojen tarjoamista palveluista. Verkko on myös vähäisen valvonnan verkko, jossa IRC-operaattorit eivät juurikaan puutu kanavien toimintaan. 
Nykyään palvelimista melkein puolet on Euroopassa, joka on merkittävä muutos vuoden 1996 jakautumisen jälkeiseen tilanteeseen. EFnet on kärsinyt palvelinten ja käyttäjien vähenemisestä enemmän kuin muut suuret IRC-verkot.
Talotyyppi

Talotyyppi on rakennustekniikassa ja etenkin tilastoinnissa käytetty taloihin liittyvä käsite. Luokittelu vaihtelee eri käyttöyhteyksissä.
Asuinrakennukset.
Asuinrakennusten talotyyppejä ovat:
Kerrospientalo on kerrostalon ja pientalon välimuoto.
Käyttötarkoitus.
Taloja luokitellaan myös käyttötarkoituksen mukaan esim. seuraavasti:
Sidi Mogdoul

Sidi Mogdoul (myös "Sidi Megdoul") oli keskiajalla elänyt muslimipyhimys ("marabout"). Sidi Mogdoulin kerrotaan kuuluneen suufilaiseen regragaveljeskuntaan ja tehneen 20 pyhiinvaellusta islamin pyhiin paikkoihin. Sidi Mogdoul taisteli tarinoiden mukaan 40 vuoden ajan vääräuskoisia vastaan ja kuoli vasta 140-vuotiaana. Hänet on haudattu läntisessä Marokossa sijaitsevaan Essaouiran kaupunkiin.
Sidi Mogdoulin nimestä on yleisen hyväksynnän mukaan muotoutunut Essaouiran kaupungin entinen nimi "Mogador". Erään väitteen mukaan Sidi Mogdoul olisikin ollut skotlantilainen merenkulkija nimeltään MacDougal, joka haaksirikkoutui Essaouiran rannikolle vuosisatoja sitten. Väitteen mukaan MacDougal olisi hankkinut muslimipyhimyksen arvon sekä nimensä erilaisen ääntämysasun.
Sidi Mogdoulin mukaan on nimetty hautapaikasta lounaaseen sijaitseva 17 metriä korkea majakka.
Toivo Haaki

Toivo William Haaki (1. toukokuuta 1896 Hollola – 25. helmikuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen eri esikuntatehtävissä toiminut kenraalimajuri. 
Toivo Haakin vanhemmat olivat maanviljelijä Willehard Haaki ja Aura Salila ja puoliso vuodesta 1935 Signe Aune Stenfeldt. Haaki kävi kahdeksan luokkaa lyseota ja kauppaopiston vuonna 1917. 
Hän osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten joukossa vääpelinä. Haaki kävi ilmatorjunnan opintoja mm. Englannissa ja Ranskassa 1920-luvulla ja kävi Sotakorkeakoulun 1931. Hän toimi 1918–1919 Tampereen rykmentissä joukkueenjohtajana ja Rannikkotykistörykmentti 3:ssa patterin päällikkönä 1920. Jääkäritykistörykmentissä hän toimi patterin päällikkönä ja patteriston komentajana 1921–1931 välisenä aikana. Vuosina 1932–1936 hän toimi aluejärjestössä esikuntapäällikkönä sekä yleisesikunnassa toimistopäällikkönä 1937–1938. Sotakorkeakoulussa hän työskenteli opettajana 1939–1940. Jatkosodan aikana hän toimi Päämajassa osasto- ja toimistopäällikkönä. Sodan jälkeen hänellä oli sotilaspiirin ja sotilasläänin komentajuuksia 1945–1946. Puolustusvoimien pääintendenttinä Haaki toimi 1947–1950, minkä jälkeen hän siirtyi liikealalle. 
"Sotateknillisen aikakauslehden" vastaava toimittaja Haaki oli 1924–1925. Everstiksi Haaki ylennettiin 22.12.1941 ja kenraalimajuriksi 1947.
Călin Peter Netzer

Călin Peter Netzer (s. 1. toukokuuta 1975 Petroșani, Romania) on palkittu romanialainen elokuvaohjaaja.
Netzer muutti vanhempiensa kanssa kahdeksanvuotiaana Saksaan Stuttgartiin, jossa kävi oppivelvollisuuskoulun. Vuonna 1994 hän palasi Bukarestiin, jossa aloitti opinnot Ion Luca Caragialen teatteri- ja elokuva-akatemiassa. Hän ohjasi puolenkymmentä lyhytelokuvaa. Ensimmäinen pitkä elokuva "Maria" valmistui 2003, ja se osallistui Locarnon filmifestivaaleille. Elokuva on ranskalais-saksalais-romanialaista yhteistyötä. Toisen täysimittaisen elokuvansa "Medalia de onoare" ('Kunniamitali') Netzer ohjasi 2009. Kolmas elokuva "Poziția copilului" ('Lapsen poseeraus'), jonka Netzer ohjasi vuonna 2013 ja joka on myös hänen käsikirjoittamansa, sai Berliinin Kultainen karhu -palkinnon.
Yrjö Hanste

Yrjö Johannes Hanste (vuoteen 1935 Hanstén) (15. marraskuuta 1897 Jyväskylä – 16. huhtikuuta 1962) oli suomalainen kenraalimajuri. 
Hanste kirjoitti ylioppilaaksi Porvoon yhteiskoulusta 1917 ja opiskeli sitten Haminan Kadettikoulun 1. kadettikurssilla vuosina 1919–1920 sekä Sotakorkeakoulussa 1938–1939 (ye-upseeri 1942). Hän toimi joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä Käkisalmen läänin rykmentissä 1920–1921. Vuosina 1921–1930 hän palveli Savon jääkärirykmentissä eri tehtävissä ja komppanianpäällikkönä. Savon prikaatin aliupseerikoulua hän johti 1930–1933. Savon jääkäripataljoonaa Hanste komensi 1933–1934 sekä Savon jääkärirykmentin II pataljoonaa 1934–1936. Hän toimi 2. divisioonan esikunnassa 1. ye-upseerina 1936–1938. Karjalan Kaartin rykmentin II pataljoonaa Hanste komensi 1938–1939. Talvisodan sytyttyä hän komensi JR 4:n III pataljoonaa 1939–1940. I armeijakunnan esikuntapäällikkönä hän toimi 1940–1941. II armeijakunnan operatiivisen osaston päällikkönä hän palveli 1941–1942. Jalkaväkirykmentti 101:tä Hanste komensi 1942–1944 ja Jalkaväkirykmentti 12:ta 1944. Sodan jälkeen Hanste toimi muun muassa Kokkolan sotilaspiirin komentajana sekä Kokkolan kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Vuosina 1946–1947 Hanste oli pidätettynä 22 kuukautta niin sanotun asekätkentäjutun yhteydessä.
Olavi Ehrnrooth

Erkki Olavi Ehrnrooth (4. heinäkuuta 1907 Oulu – 27. maaliskuuta 1943 Utti) oli suomalainen sotilaslentäjä ja toisen maailmansodan aikainen hävittäjä-ässä. Ehrnrooth saavutti noin 80 taistelulennolla viisi ilmavoittoa. 
Sotilasura.
Kadettikouluun 1. lokakuuta 1928 hyväksytty Ehrnrooth palveli valmistuttuaan luutnanttina lentoasema 6:ssa sekä Ilmailukoulussa. Kapteeniksi 6. joulukuuta 1936 ylennetty Ehrnrooth nimitettiin marraskuussa 1937 Tampereelle sijoitetun koelentueen päälliköksi. Talvisodan sytyttyä lentueen koneet osallistuivat koelentotoiminnan ohessa Tampereen ilmapuolustukseen. Näillä lennoilla Ehrnrooth ampui alas yhden SB ja kaksi DB-3 -pommikonetta.
Ehrnrooth nimitettiin välirauhan aikana, 25. heinäkuuta 1940, lentolaivue 34:n komentajaksi. Majuriksi 11. helmikuuta 1941 ylennetty Ehrnrooth määrättiin jatkosodan alettua lentolaivue 32:n komentajaksi. Ehrnrooth osallistui jatkosodan aikana Curtiss Hawk -koneita lentäen taistelutoimintaan ampuen alas yhteensä kaksi I-153 -hävittäjää. Ehrnrooth nimitettiin 19. tammikuuta 1943 Messerschmitt Bf 109 -kalustolla varustettavan lentolaivue 34:n komentajaksi.
Ehrnrooth sai surmansa lento-onnettomuudessa Utissa 27. maaliskuuta 1943, kun hänen ohjaamansa VL Pyry -harjoitushävittäjä syöksyi maahan matalalla tehdyn vaakakierteen jälkeen.