tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Östra och Västra Kyrksundet

Östra och Västra Kyrksundet on kaksiosainen järvi Sundin kunnassa Ahvenanmaalla. Sen pinta-ala on 255,26 ha. Se esiintyy joissakin tilastoissa Ahvenanmaan suurimpana järvenä. Ylen ja Suomen ympäristökeskuksen vuonna 2011 järjestämässä kilpailussa se valittiin Ahvenanmaan maakuntajärveksi.
Östra Kyrksundetia ympäröivät pohjoispuolella viljelysmaat, eteläpuolella jyrkät kalliot. Se on luokiteltu rehevöityneeksi 1980-luvulla. Järven kasvillisuus on Ahvenanmaan monipuolisinta, ja siihen kuuluu muun muassa järviruoko, osmankäämi, keltakurjenmiekka, vesihierakka, karvalehti, tähkä-ärviä sekä eri vitalajeja sekä kelluslehtisiä kasveja kuten ulpukka ja lumme.
Molempien järvien kalastoa on aiemmin hallinnut särki, jonka osuus on nyttemmin pienentynyt. Nykyisin kaloja on paljon, etenkin ahventa, mutta särki on edelleen yleinen.
Järviä yhdistämään on kaivettu noin 200 metriä pitkä kanava, Bromansströmmen. Västra Kyrksundet on yhteydessä Itämereen Slottsundetin kautta. Maankohoamisen takia järvet ovat muuttuneet makeavetisiksi, mutta 1930-luvulla sekä Bromansströmmen että Slottsundet ruopattiin, ja Västra Kyrksundetiin pääsi suolavettä. Vuodesta 1979 alkaen järvet ovat jälleen olleet erossa merivedestä, mutta pohjan lähellä on edelleen suolavesikerroksia. Bromansströmmen on ruopattu vuonna 2012 tavoitteena avata se kulkukelpoiseksi pienveneille.
Östra och Västra Kyrksundet on laajin Sundin kahdeksastatoista järvestä. Toiseksi laajin on Sonröda träsk, joka sijaitsee Östra Kyrksundetin pohjoispuolella. Sonröda träskin ja Östra Kyrksundetin välissä sijaitsee Björby träsk.
Vidat

Vidat eli lapavidat ("Potamogeton") on vitakasveihin kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu 90 lajia ja lisäksi monia kymmeniä risteymälajeja. Suomessa tavataan 14 eri vitalajia sekä useita lajienvälisiä risteymiä ja risteymälajeja.
Vitoja esiintyy maailmanlaajuisesti.
Vidat ovat monivuotisia ja juurakollisia vesikasveja. Niiden varsi kasvaa pohjasta ja on useilla lajeilla noin metrin pituinen. Kaikilla vitalajeilla on ohuita vedenalaisia uposlehtiä ja joillakin lajeilla on uposlehtien lisäksi myös paksumpia kelluslehtiä. Uposlehdet ovat joko nauhamaisia tai soikeita, kun taas kelluslehdet ovat enemmän tai vähemmän soikeita. Vitojen kukintona on pitkähkön varren päässä oleva tähkä. Kukat ovat nelilukuisia, ja hedelmä on kuiva luumarja.
Nykyisin vitojen suku on usein jaettu kahdeksi erilliseksi suvuksi: lapavidat ("Potamogeton") ja kaitavidat ("Stuckenia").
Eräitä vitalajeja pidetään haitallisina tulokaslajeina.
Anthon van Rappard

Anthon Gerhard Alexander van Rappard (14. toukokuuta 1858 Zeist, Alankomaat – 1. maaliskuuta 1892 Santpoort) oli hollantilainen taidemaalari ja piirtäjä. Hän maalasi öljyväreillä ja vesiväreillä.
Van Rappard oli Lawrence Alma-Tademan ja Jean-Léon Gérômen oppilas. Hän maalasi uransa aikana 1873–1892 Hollannissa, Belgiassa ja Pariisissa, viimeiset kolme vuottaan Santpoortissa. Hän oli Vincent van Goghin ystävä vuosina 1881–1885.
Kenta Maeda

Kenta Maeda (; s. 11. huhtikuuta 1988) on japanilainen baseballpelaaja, tarkemmin oikeakätinen aloittava syöttäjä. Hän syntyi Tadaokassa, Osakan prefektuurissa, ja pelasi vuosina 2007–2015 japanilaisessa Hiroshima Toyo Carp -joukkueessa.
Yhdysvallat.
Maeda päätti yrittää uraa Yhdysvalloissa ja allekirjoitti 7. tammikuuta 2016 25 miljoonan dollarin viisivuotissopimuksen Los Angeles Dodgersin kanssa.
Regan Poole

Regan Leslie Poole (s. 18. kesäkuuta 1998 Cardiff) on walesilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa Manchester Unitedia. Pelipaikaltaan Poole on keskuspuolustaja.
Poole debytoi Newport Countyn paidassa Englannin kakkosliigassa kaudella 2014–2015 vain 16-vuotiaana. Yhteensä hän pelasi seuran paidassa 15 ottelua. Syyskuussa 2015 Poole siirtyi Manchester Unitediin. Hän debytoi seuran edustusjoukkueen paidassa helmikuussa 2016 Eurooppa-liigan ottelussa FC Midtjyllandia vastaan.
Poole on edustanut Walesia alle 17-vuotiaiden maajoukkuetasolla.
Kolulampi (Parkano)

Kolulampi on Pirkanmaalla Parkanossa Jaakkolankylässä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Kolulampi on osa Sammatinjoen valuma-aluetta.
Maantietoa.
Lammen pituus on 500 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 4,1 hehtaaria. Se sijaitsee kolme kilometriä Jaakkolankylästä koilliseen Kouluvuoren ja Kolukankaan välissä olevalla ojitetulla suolla. Lampeen laskee kahdeksan suo-ojaa, joista pohjoispäässä oleva toimii samalla lameen laskuojana. Laajat suolaueiden ojitukset ovat hävittäneet lammen luontaisen laskuojan alkuperäisen paikan. Se on laskenut 3,5 kilometrin mittaisena Saaresjokeen Saaresjärven ja Sammatinjärven väliin Koluluoman nimisenä ojana. Rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja ranta on Koluvuoren rinnettä lukuun ottamatta suota. Rinteessä on kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet seututieltä 332.
Difenyylietikkahappo

Difenyylietikkahappo (C14H12O2) on aromaattisiin karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden kemikaalien valmistukseen ja analyyttisessä kemiassa reagenssina.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa difenyylietikkahappo on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain pienissä määrin veteen ja paremmin kuumaan kuin kylmään veteen. Se on liukoista moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. Difenyylietikkahappo on heikko happo, ja sen pKa-arvo on 3,94. UV-säteilytyksen alaisena difenyylietikkahappo reagoi akridiinin kanssa dekarboksyloivalla kytkentäreaktiolla muodostaen optisesti aktiivisia kiraalisia kiteitä.
Valmistus ja käyttö.
Difenyylietikkahappoa voidaan valmistaa kuumentamalla bentsiilihapon etanoliliuosta punaisen fosforin ja vetyjodidin läsnä ollessa. Toinen tapa on difenyyliasetonitriilin hydrolyysi.
Difenyylietikkahappoa voidaan käyttää eräiden lääkeaineiden valmistukseen. Kuivaan, vedettömään tetrahydrofuraaniin liuotettua difenyylietikkahappoa voidaan käyttää emäksisten organometalliyhdisteiden, esimerkiksi organolitiumyhdisteiden, konsentraation määrittämiseen. Ensimmäinen emäsekvivalentti deprotonoi happoryhmän ja toinen emäsekvivalentti deprotonoi bentsyylisessä asemassa olevan protonin, jolloin muodostuu kirkkaankeltainen karbanioni ja tämä osoittaa titrauksen päätepisteen.
Muller (jalkapalloilija)

Muller Pereira Roque (s. 15. marraskuuta 1990 Barretos) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa PS Kemi Kingsiä. Pelipaikaltaan Muller on keskuspuolustaja.
Muller siirtyi vuonna 2010 portugalilaisesta Mirandelasta toiseen portugalilaisseuraan Oliveira Douroon, jossa hän pelasi vain puolisen vuotta. Vuodet 2011–2012 Muller pelasi kotimaansa Tigres do Brasilissa ja vuodet 2012–2013 Internacionalin kakkosjoukkueessa. Vuodet 2013–2014 hän pelasi niin ikään brasilialaisessa Ferroviáriassa. Huhtikuussa 2014 Muller siirtyi Clube Atlético Bragantinoon, josta hän siirtyi helmikuussa 2015 portugalilaiseen Tourizenseen. Tourizensessa Muller pelasi 12 ottelua. Helmikuussa 2016 Muller siirtyi Suomen Veikkausliigan PS Kemiin.
Mullerin isoveli Maicon on myös ammattilaisjalkapalloilija. Hän on voittanut muun muassa Eurooppa-liigan, Primeira Ligan ja pelannut Mestarien liigaa FC Porton paidassa. Myös Mullerin toinen veli Maurides on pelannut Portugalin Primeira Ligassa.
Eteläinen kylpylä

Eteläinen kylpylä on nimitys, jota käytetään yhdestä antiikin aikaisesta roomalaisesta kylpylästä Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.
Kylpylä rakennettiin roomalaisella ajalla alueen monien muiden tuon ajan kylpylöiden ohella. Se sijaitsi nykyisen nimityksensä mukaisesti Olympian temenos-alueen eli "Altiksen" ja Zeuksen temppelin eteläpuolella ja heti Leonidaionin itäpuolella. Kylpylä oli Kreikan ensimmäinen, jossa käytettiin roomalaisten kehittämää hypokaustitekniikkaa, jossa kuuma ilma johdettiin kiertämään kuumien kylpytilojen lattian alla ja seinien sisällä. Rakennuksen lattiat oli koristeltu mosaiikein.
Itäinen kylpylä

Itäinen kylpylä on nimitys, jota käytetään yhdestä antiikin aikaisesta roomalaisesta kylpylästä Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.
Kylpylä sijaitsi Olympian temenos-alueen eli "Altiksen" itäpuolella, mistä se on saanut nykyisen nimensä. Se rakennettiin roomalaisella ajalla keisari Septimius Severuksen aikana 200-luvun jaa. alussa noin vuonna 65–67 jaa. rakennetun Neron huvilan paikalle, johon oli myös kuulunut pienempi kylpylä.
Uusi kylpylärakennus säilytti Neron huvilan läntisen julkisivun ja keskuspihan sekä useita sen huoneista. Sisäänkäynti oli etelästä vestibyylin kautta. Lisäksi siihen kuului useita kylmiä ("frigidaria") ja kuumia ("caldaria") huoneita sekä suuri kahdeksankulmainen lämmin huone ("tepidarium"), jossa oli holvattu katto ja meriaiheisilla mosaiikeilla koristeltu lattia. Kylpylään kuului myös muun muassa altaita ja puutarhapiha.
Kladeoksen kylpylä

Kladeoksen kylpylä on nimitys, jota käytetään yhdestä antiikin aikaisesta roomalaisesta kylpylästä Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.
Kylpylä on saanut nykyisin käytetyn nimensä siitä, että se sijaitsi Kladeosjoen rannalla aivan Olympian alueen länsilaidalla. Sen paikalla sijaitsi alun perin varhaisemman Kreikkalaisen kylpylän uima-allas. Kylpylä rakennettiin roomalaisella ajalla 100-luvulla jaa. samaan aikaan läheisen niin kutsutun Roomalaisen majatalon kanssa. Tuohon aikaan kylpylät alkoivat muuttua yksinkertaisista kreikkalaisista kylpylöistä ylellisemmiksi vapaa-ajanviettopaikoiksi.
Kylpylän pinta-ala oli noin 400 neliömetriä. Siinä oli useita huoneita, mukaan lukien atrium, pukeutumishuone, hikoiluhuone sekä huoneita kuumille ja kylmille kylvyille. Osassa huoneita oli kylpyammeita. Katot oli holvattu. Kylpylän lattiat oli koristeltu mosaiikein, joista osa on säilynyt ja kunnostettu. Muutoin rakennus on säilynyt suhteellisen huonosti, sillä joen virtaama on vuosisatojen aikana huuhtonut suuren osan siitä pois.
Kronioksen kylpylä

Kronioksen kylpylä eli "Pohjoinen kylpylä" on nimitys, jota käytetään yhdestä antiikin aikaisesta roomalaisesta kylpylästä Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.
Kylpylä rakennettiin roomalaisella ajalla noin vuonna 100 jaa. varhaisemman hellenistisellä ajalla rakennetun talon ja kylpylän paikalle. Rakennusta muutettiin usein sen historian aikana. Se kärsi vahinkoja maanjäristyksessä 200-luvulla jaa. mutta säilyi käytössä 400- tai 500-luvulle jaa. saakka. Loppuaikoina rakennuksessa toimi muun muassa viininpuristamo ja keramiikkapaja.
Kylpylä sijaitsi Olympian temenos-alueen eli "Altiksen" pohjoispuolella pohjoiseen Prytaneionista, aivan Kronioskukkulan juurella, josta se on saanut nykyisen nimensä. Rakennuksen ydin oli peristyylipiha, jonka ympärillä oli lukuisia huoneita. Pihan lattia oli koristeltu meriaiheisella mosaiikilla, jossa oli kuvattu muun muassa Triton, merihevosia, nereidejä ja delfiinejä.
Rakennus löydettiin kaivauksissa jo vuonna 1880, mutta sen järjestelmälliset tutkimukset suoritettiin vasta vuosina 1987–1991. Osa lattiamosaiikeista on kunnostettu paikan päälle, kun taas osa on Olympian arkeologisessa museossa.
Roomalainen majatalo

Roomalainen majatalo on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta majatalona toimineesta rakennuksesta Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.
Majatalo rakennettiin nimensä mukaisesti roomalaisella ajalla noin vuonna 100 jaa. samaan aikaan sen lähellä sijaitsevan roomalaisen niin kutsutun Kladeoksen kylpylän kanssa. Samalla paikalla oli aiemmin sijainnut klassisella kaudella tehtyjä vaatimattomampia rakennuksia. Majatalo rakennettiin lukuisten Olympian kisoihin saapuneiden vieraiden majoittamista varten. Sitä laajennettiin useassa vaiheessa.
Majatalo sijaitsi Olympian temenos-alueen eli "Altiksen" ulkopuolella Olympian länsilaidalla Kladeoksen kylpylän eteläpuolella ja Feidiaan työpajan länsipuolella lähellä Kladeosjokea. Alkuperäinen rakennus koostui peristyylipihasta, jonka ympärillä oli joukko huoneita. Myöhemmin sen itäpuolelle rakennettiin toinen peristyylipiha ja lisää majoitustiloja. Monet huoneista oli koristeltu lattiamosaiikein. Osa niistä on säilynyt ja kunnostettu.
1974 British Winter Tour

1974 British Winter Tour oli Pink Floydin lyhyt konserttikiertue talvella 1974 Britanniassa. Kiertue alkoi 4. marraskuutaa 1974 ja päätyi 14. joulukuuta 1974.
Marraskuun kuudennetoista päivän Show’n taltioi BBC Radio One ja se esitettiin Alan Freeman Show’ssa 11. tammikuuta 1975.
Kappalelista.
Encore:
Kansainvälinen olympia-akatemia

Kansainvälinen olympia-akatemia (; ) on Kansainvälisen olympiakomitean suojeluksessa ja Kreikan olympiakomitean alaisuudessa toimiva urheiluakatemia. Se ilmoittaa tavoitteekseen muun muassa olympia-aatteen opettamisen, tutkimisen ja edistämisen sekä yhteistoiminnan kansallisten olympia-akatemioiden kanssa.
Akatemia toimii Kreikassa lähellä Archaía Olympían ja Archaía Písan kyliä, vain kilometrin päässä antiikin aikaisten Olympian kisojen kotipaikasta Olympian lehdosta. Akatemian tiloihin kuuluu majoitus- ja opetustiloja, konferenssikeskus, kirjasto, ulkoilma-teatteri sekä urheilupaikkoja.
Akatemia sai alkunsa nykyaikaisten olympialaisten isän Pierre de Coubertinin vierailtua Olympiassa vuonna 1927. Tuolloin esille nousi olympia-aatteeseen liittyvän akateemisen keskuksen perustaminen. Kansainvälinen olympiakomitea teki päätöksen akatemian perustamisesta vuonna 1949. Akatemia aloitti toimintansa pienimuotoisena vuonna 1961. Ensimmäinen kokoontuminen oli tuolloin vasta esiin kaivetulla Olympian stadionilla.
Olympian arkeologinen museo

Olympian arkeologinen museo () on arkeologinen museo Olympian arkeologisen alueen yhteydessä Archaía Olympían kylässä Kreikassa. Se on yksi Kreikan merkittävimmistä arkeologisista museoista ja esittelee Olympian pyhäkköalueelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo ei esittele Olympian kisojen historiaa; tätä varten lähellä on toinen museo, Olympian kisojen historian museo. Olympian kaivausten historian museo puolestaan esittelee alueen laajojen arkeologisten kaivausten vaiheita.
Historia ja rakennus.
Olympian vanha arkeologinen museo oli perustettu vuonna 1885. Se toimi Olympian pyhäkköalueen luoteispuolella sijaitsevassa uusklassisessa rakennuksessa, joka on nykyisin Olympian kisojen historian museon käytössä. Museo oli Kreikan ensimmäisiä maakunnallisia museoita. Rakennus kärsi vuosien myötä vaurioita maanjäristyksissä. Lisäksi arkeologisissa kaivauksissa löytyi vuosien varrella yhä lisää merkittäviä esineitä. Tämän vuoksi nähtiin tarpeelliseksi rakentaa uusi museo. Uusi museorakennus rakennettiin vuosina 1966–1975. Museo otettiin käyttöön lopulta vuonna 1982. Sen avasi tuolloin kulttuuriministerinä toiminut Melína Merkoúri. Museo kunnostettiin Ateenan vuoden 2004 olympialaisia varten, koska tuolloin alueelle oli odotettavissa suuri määrä kisaturisteja.
Museorakennus sijaitsee Olympian arkeologisen alueen pohjoispuolella. Museon varsinaisiin näyttelytiloihin kuuluu vestibyyli sekä 12 näyttelysalia. Rakennuksen suunnittelussa on otettu huomioon maanjäristysten sietäminen, ja merkittävimmät taideteokset on suojattu erikseen tähän suunnitelluilla rakenteilla. Museon yhteydessä toimii muun muassa kirja- ja matkamuistomyymälä sekä kahvila. Lisäksi museossa on konservointi-, varasto- sekä muita tiloja.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Olympian pyhäkköalueelta esihistorialliselta ajalta myöhäisantiikkiin ja varhaiskristilliselle ajalle saakka käsittäen näin ajan 2000-luvulta eaa. 600-luvulle jaa. Kokoelmiin kuuluu muun muassa merkittävä veistoskokoelma, johon kuuluu eräitä Kreikan klassisen kauden taiteen mestariteoksia; samoin erittäin merkittävä pronssikokoelma, johon kuuluu noin 14 000 pronssiesinettä, mukaan lukien suuri joukko ihmis- ja eläinfiguriineja, sotilaiden sotavoittojen kunniaksi lahjoittamia aseita, sekä muita votiivilahjoja; sekä terrakottapatsaiden kokoelma.
Merkittävimpiin museoesineisiin kuuluvat muun muassa "Praksiteleen Hermes" eli Praksiteleen veistämä Dionysos-lasta kantavaa Hermestä esittävä veistos; "Paionioksen Nike" eli Paionioksen veistämä siivekästä voitonjumalatar Nikeä esittävä veistos, joka on vaikuttanut suuresti aiheen esityksiin myöhemmässä taiteessa; Zeuksen temppelin päätykolmiokoristelujen ja metooppien jäänteet, mukaan lukien länsipään ryhmän keskellä oleva nuorta Apollonia esittävä veistos; Heran temppelin, Metroonin ja Herodes Atticuksen Nymfaionin kuvapatsaat; Zeusta ja Ganymedestä esittävä patsas; sekä Miltiades nuoremman Marathonin taistelussa vuonna 490 eaa. käyttämä kypärä, jonka piirtokirjoitus ilmoittaa hänen antaneen sen taistelun jälkeen votiivilahjana Zeukselle.
Kokoelmat on järjestetty saleittain seuraavasti:
Olympian kaivausten historian museo

Olympian kaivausten historian museo () on museo Archaía Olympían kylässä Kreikassa. Se sijaitsee Olympian arkeologisen alueen lähellä ja esittelee alueen arkeologisten kaivausten historiaa.
Museo on keskittynyt Saksan arkeologisen instituutin alueella vuodesta 1875 suorittamien laajojen kaivausten vaiheiden esittelyyn. Kaivaukset ovat yhdet tärkeimmistä ja sekä kestoltaan, mittaluokaltaan että kustannuksiltaan yhdet suurimmista koko Kreikassa. Museota ei tule sekoittaa Olympian arkeologiseen museoon, joka sijaitsee myös arkeologisen alueen yhteydessä ja esittelee arkeologiselta alueelta tehtyjä löytöjä. Lähellä sijaitsee myös Olympian kisojen historian museo, joka esittelee Olympian kisojen historiaa tähän liittyvien löytöjen kautta.
Museo toimii Palaió Eforeío (”Vanha eforaatti”) -nimisessä rakennuksessa, joka on rakennettu 1900-luvun alussa jonkin verran myöhemmin kuin aivan sen vieressä sijaitseva vanhan arkeologisen museon rakennus, joka on nykyisin kisojen historian museon käytössä. Aiemmin rakennus on toiminut muun muassa alueella toimineiden arkeologien työtilana sekä löydösten varastotilana. Vuonna 2003 Ateenan vuoden 2004 olympialaisten alla rakennus päätettiin avata kaivauksia esitteleväksi museoksi.
Kaivausten historiaa esitellään muun muassa alueesta eri vaiheessa tehtyjen maalausten ja piirrosten sekä lukuisten valokuvien ja muiden dokumenttien kautta. Museossa on myös muun muassa kaivajien käyttämiä työkaluja.
Olympian kisojen historian museo

Olympian kisojen historian museo () on antiikin aikaisten Olympian kisojen historiaa esittelevä museo Archaía Olympían kylässä Kreikassa lähellä Olympian arkeologista aluetta.
Historia.
Museo toimii uusklassisessa rakennuksessa, joka on valmistunut vuonna 1888. Se rakennettiin Andréas Syngróksen rahoituksella ja sen suunnittelivat Friedrich Adler ja Wilhelm Dörpfeld. 
Rakennuksessa toimi alun perin Olympian arkeologinen museo, joka oli Kreikan ensimmäisiä maakunnallisia museoita ja myös ensimmäisiä museoksi alun perin rakennettuja rakennuksia. Se siirtyi nykyiseen museorakennukseensa vuonna 1982. Tämän jälkeen vanha museorakennus oli lähinnä varastokäytössä useita vuosia.
Rakennus kunnostettiin vuosina 1999–2004 Ateenan olympialaisten alla, sillä läheiselle Olympian arkeologiselle alueelle oli odotettavissa paljon turisteja, ja siihen perustettiin Olympian kisojen historiaa esittelevä museo. Museo avattiin 24. maaliskuuta 2004. Museon vieressä sijaitsee Olympian kaivausten historian museo.
Kokoelmat.
Museon näyttely esittelee Olympian kisojen sekä antiikin kreikkalaisen urheilun yleistä historiaa esihistorialliselta ajalta 1000-luvulta eaa. aina antiikin ajan lopulle saakka. Se esittelee kisojen urheilulajeja erilaisten arkeologisten löydösten kautta. Kokoelmiin kuuluu yli 460 esinettä, mukaan lukien minolaisen ja mykeneläisen ajan löytöjä; varhaisia pronssisia ja terrakotasta tehtyjä figuriineja, jotka esittävät muun muassa vaunoajoa; urheilijoita esittäviä pienoispatsaita ja keramiikkaa, jonka koristelut esittävät eri urheilulajeja; urheilijoita esittäneiden patsaiden jalustoja ja niiden piirtokirjoituksia; sekä urheilijoiden käyttämiä esineitä, kuten kiekkoja, painoja ja aryballoksia.
Museossa on esillä myös muihin panhelleenisiin kisoihin (Isthmian kisat, Nemean kisat ja Python kisat) sekä Panathenaia-juhlan kisoihin liittyviä löytöjä eri puolilta Kreikkaa.
Team Qhubeka Assos

Team Qhubeka (UCI-tunnus TQA) on eteläafrikkalainen pyöräilytalli, joka kilpaili World Tour -kilpailusarjassa 2016–2021. Se aloitti toimintansa nimellä MTN vuonna 2007. Vuosina 2016−2019 joukkue tunnettiin nimellä Team Dimension Data for Qhubeka, vuonna 2020 nimellä NTT Pro Cycling ja 2021 Team Qhubeka Assos ja Team Qhubeka - NextHash. Talli ei onnistunut löytämään uutta sponsoria kaudelle 2022, ja jatkaa toimintaansa UCI Continental -tasolla.
Joukkue saavutti ensimmäisen suuren voittonsa kun Gerald Ciolek voitti vuoden 2013 Milano – San Remo -kilpailun, yhden viidestä "monumentista". Joukkue osallistui ensi kertaa suureen ympäriajoon, kun se pääsi villin kortin avulla vuoden 2014 Espanjan ympäriajoon. Dimension Datasta tuli ensimmäinen afrikkalainen World Tour -sarjassa kilpaileva pyöräilytalli, kun sille myönnettiin lisenssi kaudelle 2016.
Hannele Rubinstein

Hannele Rubinstein (o.s. Kaila, 26. lokakuuta 1949 Helsinki) on suomalainen teatteriohjaaja. Rubinstein on työskennellyt muun muassa Helsingin Kaupunginteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa, lisäksi hän on ohjannut ja käsikirjoittanut muutamia televisiotuotantoja. Hänen taiteelliseen toimintaansa lukeutuu myös dramatisointeja ja käännöstehtäviä. 
Elämä ja ura.
Hannele Rubinstein syntyi kirjailija Osmo Kailan ja voimistelunopettaja Leena Lehtosen perheeseen. Hänen opintoihinsa kuuluu teatteritaiteen ohella muun muassa graafista suunnittelua. Työskenneltyään lyhyen aikaa Steinerkoulun opettajana Rubinstein toimi graafikkona vuosina 1974–1981. Vuosina 1986–1988 hänellä oli pesti Yleisradion TV1:ssä ja vuosina 1993–1995 kiinnitys Kotkan kaupunginteatteriin.
Rubinsteinin teatteriohjauksia ovat muun muassa "Loistava Josef", "Eteisiin ja kynnyksille" - kumpainenkin Helsingin Kaupunginteatterissa - sekä "Torakkamessu" ja "Neito kulkee vetten päällä" Tampereen Työväen Teatterissa. Rubinstein on työskennellyt niin ikään Kajaanin kaupunginteatterissa ja Jyväskylän kaupunginteatterissa, jossa hän ohjasi suomalaisen klassikkonäytelmän "Särkelä itte". Kotkan kaudellaan Rubinstein ohjasi muun muassa Henrik Ibsenin klassikkodraaman "Nukkekoti" ja suomalaisen musiikkinäytelmän "Balladi Rosvo-Roopesta".
Rubinsteinin uran myöhempiä ohjaustehtäviä ovat muun muassa englantilaisen Michael Fraynin komedia "Ei ketään kotona" ("Noises Off") Seinäjoen kaupunginteatterissa ja irlantilaisen Brian Frielin draama "Elonkorjuujuhla" ("Dancing at Lughnasa") Kuopion kaupunginteatterissa.
Hannele Rubinstein avioitui Amos Rubinsteinin kanssa 1975. Liitto päättyi eroon 1983, jolloin hän avioitui muusikko Petri Tiilin kanssa. Pariskunta on tehnyt taiteellista yhteistyötä muun muassa Kotkan kaupunginteatterissa näytelmässä "Adrian Molen salainen päiväkirja". Hannele Rubinsteinilla on tytär Riina (s. 1976).
Tata Consultancy Services

Tata Consultancy Services Ltd (TCS) on Intian suurin ja maailman kymmenenneksi suurin IT-alan yritys (2013). Yhtiö tarjoaa asiakkailleen IT-palveluja, -konsultointia ja liiketoimintaratkaisuja ja toteuttaa liiketoiminnan muutosprosesseja. Yhtiön kotipaikka on Mumbai. Yhtiön osake noteerataan Intian Mumbain molemmissa pörsseissä (BSE ja NSE). Tata Consultancy Services teki yli 22 miljardin dollarin liikevaihdon tilikautena 2020–2021, ja sen markkina-arvo oli 169,9 miljardia dollaria 25.1.2021. 
Yhtiö aloitti toimintansa vuonna 1968 Tata Sons Ltd -yhtiöön perustetusta divisioonasta. Tammikuussa 1995 perustettiin erillinen Tata Consultancy Services Ltd. -yhtiö. Vuonna 2021 yhtiö oli läsnä 46 eri maassa ja sillä oli yli 488 000 työntekijää 154 kansallisuudesta 46 maassa. 
Yritys sijoittui Forbesin maailman tuhannen innovatiivisimman yrityksen listalle sijalle 64. Intialaispörssien listauksessa se oli maaliskuun 2016 alussa markkina-arvoltaan (4,5 biljoonaa Intian rupiaa) Intian suurin julkisesti noteerattu yhtiö. 
TCS kuuluu intialaiseen, vuonna 1868 perustettuun markkina-arvoltaan yli 100 miljardin dollarin suuruiseen monialakonserni Tata Groupiin. Tata Groupin liikevaihto oli 106 miljardia dollaria tilikaudella 2019–2020, ja konsernilla on tällä hetkellä 30 tytäryhtiötä 10 eri toimialalla, joista Tata Consultancy Services on yksi. Tata Group työllisti vuonna 2021 yli 750 000 työntekijää.
Fekosteroli

Fekosteroli geneeriseltä nimeltään "24-metyleeni-5-alfa-kolest-8-en-3-beta-oli; 24-metyleeni-kolest-8-en-3-beta-oli; 516-86-9; delta-8(24),28-ergostadienoli" on steroli, joka muistuttaa sienten ergosterolia ja on tavattavissa niiden solukalvossa. Se muistuttaa muodoltaan ja biologisilta ominaisuuksiltaan D-vitamiineja ja kolesteroleja.
Tämä orgaaninen yhdiste on tullut tietoisuuteen lähinnä leivinhiivan valmistuksen yhteydessä, koska se kestää hiivan luontaista ergosterolia paremmin lämpöä ja nopeutaa siksi tuotantoa. Molekyylin kemiallinen kaava on C28H46O, molekyylipaino 398,68 g/mol-1 ja CAS-numero 516-86-9.
Infosys

Infosys Ltd on suuri intialainen IT-alan yritys. Yhtiö myy asiakkailleen erityisesti ohjelmistokehitystyötä, informaatioteknologiaa, liiketoiminnan konsultointia ja ulkoistamispalveluja. Yhtiön kotipaikka on Bangalore.
Yhtiön osake noteerataan Intian Mumbain molemmissa pörsseissä (BSE ja NSE) ja New Yorkin pörssissä. Maaliskuun 2016 alussa se oli markkina-arvoltaan (2582,91 miljardia Intian rupiaa) Intian neljänneksi suurin julkisesti noteerattu yhtiö.
Yritys on läsnä 50 eri maassa ja sillä on noin 193 000 työntekijää (2016). Yritys on kasvanut yritysostoin esimerkiksi Euroopassa, ja on kertonut pyrkivänsä jatkamaan yritysostojaan laajentuakseen.
Elisabeth Öhman

Eva Ulrika Elisabeth Öhman (s. 6. helmikuuta 1953 Tukholma) on ruotsalaissyntyinen, uransa pääosin Suomessa tehnyt näyttelijä. Öhman on työskennellyt Suomen ruotsinkielisen teatteritaiteen piirissä ja sen ohella tehnyt sivurooleja muutamissa elokuva- ja televisiotuotannoissa.
Ura.
Öhman on näytellyt sekä Turun ruotsalaisen teatterin että Svenska Teaternin musikaaleissa ja puhenäytelmissä. Lisäksi hän on tehnyt uraa improvisaatioteatteri Stjärnfallissa, joka on 1996 perustettu ruotsinkielinen riippumaton teatteriryhmä. 
Valkokankailla Öhman on näytellyt muutaman sivuroolin. Hän on niin ikään tehnyt ruotsinkielisen ääniohjauksen elokuvaan "Muumi ja vaarallinen juhannus" (2008) yhdessä Iivo Baricin kanssa. Myös televisiosarjoissa Öhman on näytellyt lähinnä sivurooleja, kuten Kristinan osan 1990-luvun suositussa draamasarjassa "Metsolat". Vuonna 1997 hänellä oli Samantha Hooberin rooli lyhytelokuvassa "Kosminen kaaos" ("The Cosmic Sucker").
Miisa Lindén

Mirja-Liisa (Miisa) Lindén (s. 25. kesäkuuta 1957 Loimaa) on suomalainen ohjaaja, dramaturgi, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Hän on työskennellyt sekä teatterissa että televisiossa ja elokuvataiteessa.
Hän sai taiteilijaeläkkeen 2025.
Ura.
Loimaalaissyntyinen Lindén on dramatisoinut Kalle Päätalon teoksia näyttämölle ja toimittanut useita Päätalon teksteihin pohjautuvia kirjoja. Hän on dramatisoinut ja ohjannut myös Pirkko Saision "Elämänmenon" Kuopion kaupunginteatteriin ja ohjannut "Niskavuoren Hetan" Kokkolan kaupunginteatterissa.
Lindén työskenteli "Uusi päivä" -televisiosarjassa script editorina ja käsikirjoittajana 2010–2014. Vuonna 2017 Lindén dramatisoi "Metsolat" Mikkelin Naisvuoren kesäteatterin näyttämölle.
Lindén opiskeli Tampereen yliopiston draamalinjalla (hum. kand.). Hän on toiminut näyttelijänä, muun muassa Ahaa Teatterissa 1983–1987. 1990-luvulla Lindén näytteli sivurooleja useissa Yle TV2:n draamatuotannoissa. Hänen roolejaan on muun muassa Vanhasen Riitta suositussa televisiosarjassa "Metsolat", jota hän myös käsikirjoitti.
Hr. Ms. K IX

Hr. Ms. K IX oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston vuonna 1922 palvelukseenotettu K VIII -luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin 27. kesäkuuta 1917 Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä ja sen köli laskettiin 1. maaliskuuta 1919. Alus laskettiin vesille 23. joulukuuta 1922 ja se otettiin palvelukseen puoli vuotta myöhemmin 21. kesäkuuta 1923.
Palvelus.
Alus lähti 28. helmikuuta 1924 Vlissingenistä ja se matkasi ilman saattajaa Portlandin, Plymouthin, Sevillan, Tunisin, Aleksandrian, Port Saidin, Suezin kanavan, Adenin ja Colombon kautta Sabangiin, jonne se saapui 13. toukokuuta. Alus saapui Surabayaan 15. kesäkuuta.
"Hr. Ms. K IX", "Hr. Ms. K II", "Hr. Ms. K VII" ja "Hr. Ms. K VIII" matkasivat 25. maaliskuuta 1926 Tarakanista Manilaan ja takaisin.
Toinen maailmansota.
Saksa hyökkäsi Alankomaihin 10. toukokuuta 1940. Japani hyökkäsi 6. joulukuuta 1941 Pearl Harboriin, minkä jälkeen Yhdysvallat ja Alankomaat julistivat sodan Japanille. Keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat pommitti 14. joulukuuta Tarempahia. Japanilaiset nousivat maihin 27. joulukuuta Borneon ja Singaporen välissä sijaitsevalla Tambelanilla.
Alus oli Surabayan laivastontelakalla huollettavana joulukuun alusta 1941 alkaen, jona aikana se oli alusluettelosta poistettuna. Aluksen miehistö siirrettiin 8. joulukuuta 1941 palvelukseen palautettavalle "Hr. Ms. K X":lle. 
"Hr. Ms. K IX" palautettiin maaliskuussa 1942 palvelukseen, jolloin sen miehistöksi tuli Surabayan sukellusvenetukikohdan reserviläisiä. Aluksen piti olla Siaminlahdella partiomatkalla, mutta se joutui palaamaan satamaan konehuoneessa havaittujen vikojen vuoksi. Alus matkasi Fremantleen Surabayan jouduttua japanilaisten haltuun.
Aluksella oli mukanaan seitsemän merkittävää upseeria ja se saapui Fremantleen 13. maaliskuuta. Alus oli 1.-2. huhtikuuta maalialuksena sukellusveneentorjuntaharjoituksessa Fremantlessa.
Alankomaat tarjosi 15. huhtikuuta kahta sukellusvenettä miehistöineen Australian laivastolle. "Hr. Ms. K XII" operatiiviseen palvelukseen ja "Hr. Ms. IX" sukellusveneidentorjunnalle koulutuskäyttöön. Australia hyväksyi tarjouksen huhtikuun lopulla ja "K IX" nimettiin "HMAS K9":ksi.
HMAS K9.
Sukellusveneiden torjuntaan tarkoitettuna koululaivana palvelukseen otettu alus miehitettiin Britannian kuninkaallisen laivaston ja vapaaehtoisella Australian laivaston henkilöstöllä. Vene oli kuitenkin merellä ainoastaan 31 vuorokautta ennen kuin se todettiin turvallisuusriskiksi, joten alus poistettiin palveluksesta ja muutettiin öljyproomuksi.
Luettelo Ruotsin merivoimien alusten nimistä (C)

Luettelo Ruotsin merivoimien alusten nimistä sisältää Ruotsin merivoimissa palveluksessa olleiden C kirjaimella alkaneiden alusten nimet. Luettelossa ei ole listattu saman nimisiä aluksia erikseen. Alusten nimet ovat:
Iijärvi (Kuusamo)

Iijärvi on Pohjois-Pohjanmaalla Kuusamossa sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 2 050 hehtaaria eli 20,5 km². Se on 16,9 kilometriä pitkä ja 5,6 kilometriä leveä, mutta sen sokkeloinen muoto johtuu pääasiassa kahdeksan kilometriä pitkän Joutsenniemestä. Se jakaa järven länsiosan pohjoispuoliseen lahteen, jonka perällä ovat Maaselänlahti ja Puukkolahti, ja eteläpuoliseen lahteen, jonka perällä on vastaavasti Saunalahti ja Oijuslahti. Oijuslahdesta työntyy etelään kapea, josta lasku-uoma johtaa Poussunjärveen. Eteläosassa sijaitsee järven suurin saari Kaaperinsaari, joka on 1,1 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Muita lahden saaria ovat Korkeasaari ja Kalliosaari. Pitkä niemi haaroittuu kärjessä Kiviniemeksi ja Isoniemeksi ja niiden väliin jää 3,3 kilometrinen Niemiperä, jonka leveys on 300 metriä. Järven itäosan halkaisee Penikkaniemi, jonka pohjoispuolelle jää 5,7 kilometrinen lahti, jossa Siiransalmen taakse jää leveämpi Tiironhauta, ja eteläpuolelle jää sitä lyhyempi Penikkalahti. Kiviniemeä vastapäätä sijaitsee kapea Lihasaari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 105 miljoonaa m³ eli 0,105 km³. Järven keskisyvyys on 5,1 metriä ja suurin syvyys on 20 metriä. Syvin kohta sijaitsee Rantavaaran edustalla Korkeasaaren kaakkoispuolella. Toinen yhtä syvä syvänne sijaitsee Petäjäsaaren kaakkoispuolella Isoniemen eteläpuolella. Järven rantaviivan pituus on 110 kilometriä. Rannat ovat matalaa metsämaata, joka on paikoin hyvin soistunutta. Kapeasta itärannasta kohoaa 90 metrin korkeuteen jyrkkärinteinen Niskavaara. Myös Tiironhaudan pohjukassa kohoaa muutamia mäkiä, joiden takana nousee 200 metrin korkeuteen Iivaara.
Vesistösuhteet.
Järvi kuuluu Iijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 61) Iijoen yläosan valuma-alueella (61.3) Iijärven valuma-alueeseen (61.34), johon Iijärven lähialue (61.341) kuuluu.
Järveen laskee lännestä Oijusluoman valuma-alueen (61.342) laskujoki Oijusjoki, jonka pääjärvi on Oijusluoma, ja pohjoisesta siihen laskee Perjakkakoski, joka on Naamankajärven valuma-alueen (61.343) reitin laskujoki. Sen pääjärvi on pitkä Naamankajärvi. Järven itäpäähän siihen laskee Matalajoen valuma-alueelta (61.344) Rajajoki, joka on yläjuoksulla nimeltään Matalajoki. Kaakon suunnalta Penikkalahteen laskee leveä Penikkajoki, joka alkaa Penikkajärvestä. Se on Penikkajoen valuma-alueen (61.345) pääjärvi. Iijärven laskujoki on Kapea, jonka pohjapadolla säännöstelty koski johtaa Poussunjärveen. Se kuuluu jo Soivionjärven alueella (61.33) Poussunjärven alueeseen (61.333). Vesireitin kulku on tämän jälkeen pääpiirteittäin Soivionjärvi, Raakunjärvi, Iso-Kero, Irnijärvi, Irnijoki ja lopulta Iijoki, joka laskee Iissä Perämereen.
Konstantin Kovalenko

Konstantin Kovalenko (, s. 14. kesäkuuta 1995 Jekaterinburg, Sverdlovsk) on venäläinen karateka. Hän on Kyokushinin maailmanmestari ja kolminkertainen Euroopan-mestari.
Kilpaura.
Kovalenko oli mukana World Openissa 2015, jossa hän eteni neljännelle kierrokselle, kunnes hävisi maamiehelleen Vladislav Jekimoville ipponilla.
Huhtikuussa 2016 Kovalenko oli mukana Uralin UFD turnauksessa, jossa hän saavutti kultaa voitettuaan loppuottelussa Alexei Shatunovin. Marraskuussa hän otteli Japanin mestaruuskilpailuissa, jossa Kovalenko sijoittui kuudenneksi.
Kovalenko saavutti 2017 ensin Venäjän cupissa hopeaa hävittyään loppuottelussa Goderdzi Kapanadzelle. Maaliskuussa hän voitti Espanjan Openissa mestaruuden avoimessasarjassa. Toukokuussa hän voitti Euroopan-mestaruuden superraskaassasarjassa. Hän pudotti välierissä puolipisteellä Alejandro Navarron ja loppuottelussa tuomariäänin Damian Galinskin.
Toukokuussa 2018 Kovalenko saavutti uransa kolmannen Euroopan mestaruuden ja samalla toisen superraskaassasarjassa Bulgariassa. Hän voitti loppuottelussa Goderzi Kapanadzen.
Marraskuussa 2019 Kovalenko oli mukana toistamiseen World Openissa, jossa hän tällä kertaa sijoittui viidenneksi. Kovalenko palkittiin myös kisojen parhaasta ottelutekniikasta.
Marraskuussa 2020 Kovalenko muutti Japaniin Kyokushinin päämajaan opettamaan karatea. Hän saavutti myöhemmin samana kuukautena Japanin mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Kaito Nishimuran. Kovalenkosta tuli samalla historian kolmas venäläinen, joka on kyennyt voittamaan Japanin mestaruuden avoimessa sarjassa.
Huhtikuussa 2022 Kovalenko lähti puolustavana mestarina Japanin mestaruuskilpailuihin. Hän jäi turnauksessa neljänneksi tyrmättyään sääntöjen vastaisesti Yamagawa Tatsuman. Kesäkuussa Kovalenko puolestaan saavutti toisen Japanin mestaruuden, oltuaan mukana painoluokallisissa kisoissa. Hän voitti loppuottelussa Yamato Nagasawan. Marraskuussa järjestettiin toistamiseen Japanin mestaruuskilpailut avoimessa sarjassa. Kovalenko eteni loppuotteluun saakka, jossa hän hävisi mestaruuden Kaito Nishimuralle.
Millespakka

Millespakka Oy on yhdeksän kunnan omistama jätehuoltoyhtiö, jonka tehtävänä on järjestää alueen jätehuolto lain mukaisesti. Vuonna 1996 perustetun yhtiön osakaskunnat ovat Alajärvi, Halsua, Kyyjärvi, Lappajärvi, Lestijärvi, Perho, Reisjärvi, Soini ja Vimpeli. Perustamisvaiheessa yrityksen nimi oli Järviseudun Jätehuolto Oy. Nykyinen Millespakka nimi otettiin käyttöön vuonna 2004.
Millespakan jätteenkäsittelyasema on valmistunut vuonna 2001, ja yhtiö on myös osakkaana Westenergyn jätteenpolttolaitoksessa. Lisäksi yhtiön alaisuudessa on ekopisteitä ja hyötyjäteasemia osakaskuntien alueella. Yhtiön nykyinen nimi Millespakka on peräisin alueesta, jossa jäteasema sijaitsee.
Lakeuden Etappi

Lakeuden Etappi Oy on kahdeksan kunnan omistama jätehuoltoyhtiö, jonka tehtävänä on vastata jätehuollon järjestämisestä toiminta-alueellaan. Tähän sisältyy jätteen kuljetus, käsittely sekä tiedotus ja neuvonta. Yhtiön toiminta-alueella on noin 130 000 asukasta, ja osakaskuntia ovat Alavus, Ilmajoki, Kihniö, Kuortane, Kurikka, Lapua, Seinäjoki ja Ähtäri. 
Yhtiö on osakkaana Westenergyn jätteenpolttolaitoksessa, ja sillä on myös oma biokaasulaitos ja jätehuoltokeskus Ilmajoella. Lisäksi yrityksen toimintaan kuuluu noin 70 ekopistettä ja jäteasemia, joita on vähintään yksi joka kunnassa.
Hätäliukumäki

Hätäliukumäki on lentokoneen hätäuloskäynnin yhteyteen asennettu liukumäki. Se täyttyy tarvittaessa ilmalla, ja sitä pitkin matkustajat voivat poistua hätätilanteessa koneesta nopeasti.
Sijainti.
Useimmissa lentokoneissa tyhjät hätäliukumäet on sijoitettu ovien sisäpuolella oleviin koteloihin. Sen sisällä on hiilikuituinen painesuoja, jonka sisällä on itse liukumäki. Liukumäki voi olla sijoitettu myös oven kynnyksen alle tai ikkunahätäuloskäynnin yhteyteen.
Toiminta.
Hätäliukumäki täyttyy, kun ovi avataan, mikäli mekanismi on viritetty. Virittäminen tapahtuu oven sisäpuolella olevasta kahvasta, jonka kääntäminen kiinnittää liukumäkimekanismin oven kynnykseen. Tällöin oven avaaminen vetää liukumäen ulos kotelostaan, jolloin mäki alkaa täyttyä.
Mäkien täyttäminen aloitetaan säiliöstä, jossa on paineistettua hiilidioksidia ja typpeä. Tästä säiliöstä tulee noin kolmasosa kaasusta, joka mäen täyttämiseen tarvitaan. Kun paineistetut kaasut kulkevat kovalla vauhdilla aspiraattorin läpi, syntyy imu, joka vetää ympäristöstä ilmaa liukumäkeen.
Vaatimukset.
Hätäliukumäkien toimintavaatimukset ovat kiristyneet huomattavasti vuosien varrella. 1960-luvun alussa Yhdysvaltain ilmailuviranomainen FAA vaati, että liukumäet täyttyvät 25 sekunnissa tuulettomissa oloissa ja normaalissa lämpötilassa. Nykyään mäkien tulee täyttyä kuudessa sekunnissa lämpötilan ollessa −50…+70 °C, ja pysyä käyttökuntoisina vielä tuulen ollessa yli 12 m/s.
Hätäliukumäki tai muu ulospääsyä helpottava laite tulee Yhdysvaltain lainsäädännön mukaan asentaa kaikkiin hätäuloskäynteihin, jotka ovat yli kuuden jalan (noin 1,8 m) korkeudella maasta.
Kiitämä

Kiitämä on Pohjois-Pohjanmaalla Kuusamossa sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järvellä on suuri järvenselkä. Sen länsipuolella Karankaniemi ja Sonnisaari erottavat taaksensa Takajärven ja Pikku-Kiitämän, josta työntyy itään Karankalahti. Autioniemen kärjessä on Mourusalmi, jonka takana sijaitsee laaja lahti, missä sijaitsee järven luusua. Järven on pinta-ala on 1 890 hehtaaria eli 18,9 km². Se on 11,4 kilometriä pitkä ja 4,9 kilometriä leveä.
Järvessä on laskettu olevan 13 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 51 ha, mikä on noin 2,6 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista neljä on yli hehtaarin suurisia ja loput 9 ovat yli aarin kokoisia. Yksikään saari ei ole yli neliökilometrin. Sonnisaaren lähellä sijaitsevat vielä Nuottisaari ja Hoikankannansaari. Karankaniemen ja Sonnisaaren välissä on Pyöreäsaari. Järven itäpäässä sijaitsevat Isosaari ja Kalliosaari.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 126,4 miljoonaa m³ eli 0,13 km³. Järven keskisyvyys on 6,7 metriä ja suurin syvyys on 21,7 metriä. Syvin kohta sijaitsee keskellä järvenselkää.
Järven rantaviivan pituus on 58,4 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 9,1 kilometriä. Rannat ovat metsämaata, joka on paikoin soistunutta. Rantaan ulottuu vain muutamassa paikassa peltoamaata. Heikkilän kylä sijaitsee Pikku-Kiitämän lounaisrannassa, Sukula Karankaniemeä vastapäätä ja Hännisten kylä järven pohjoisrannassa. Järvellä on vain muutama maatila, mutta vapaa-ajan asuntoja on jonkin verran.
Vesistösuhteet.
Järvi kuuluu Koutajoen vesistössä (vesistöaluetunnus 73) Kuusinkijoen valuma-alueella (73.04) Kiitämän alueeseen (73.044), joka on Koutajoen vesistön latvavesiä. Järven laskujoki on Suininginjoki ja joen niskalla on Kiitämän valuma-alueen pinta-ala 345,99 neliökilometriä. Vedenpinnan korkeus on 253,1 metriä mpy. (N2000).
Järveen laskee lännestä Hiisijoen valuma-alue (73.047), jonka suurin järvi on Hiidenjärvi (124 ha). Idästä Ulkulahteen laskeva Pukarijoki on Kiitämän alueen sisäinen joki, jonka latvavedet alkavat Venäjän puolelta. Alueen suurimmat järvet ovat Taivaljärvi (23 ha), Sorva (65 ha) ja Kivijärvi (244 ha). Myös Muojärven alueeseen (74.02) kuuluvat Muojärvi, ja sen kanssa samalla vedenpinnan korkeudella oleva Kirpistö, laskee Kiitämään pienen Heikkilässä sijaitsevan Heikkilän kanavan kautta. Kiitämän lasku-uoma alkaa Kaarelanniemen takana Kapeasalmena, joka virtaa Niskajärven läpi, putoaa Suininginkoskessa ja laskee Suininginjokena Suininkiin. Idästä järven pohjoispäähän laskee Maivajoki, joka on Maivajoen valuma-alueen (73.046) laskujoki. Sen länsipuolella Suomen puolella sijaitsevat muun muassa Eksymäjärvi (168 ha), Iso Papuluoma (135 ha) ja Maivajärvi (130 ha).
Kiitämäjärven alueeseen kuuluu 26 muuta yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea. Niistä huomattavimmat ovat Iso Kokkolampi (31 ha), Nuottilampi (27 ha), Kortelampi (25 ha), Piskalampi (11 ha) ja Kaljalampi (10 ha).
Ziguinchorin alue

Ziguinchorin alue () on hallintoalue Senegalin lounaisosassa. Sen hallinnollinen keskus on Ziguinchorin kaupunki. Alueen pinta-ala on 7 339 neliökilometriä. Vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan siellä oli 617 568 asukasta.
Ziguinchorin alue käsittää 3,73 % Senegalin pinta-alasta. Se rajoittuu idässä Sédhioun alueeseen, pohjoisessa Gambiaan, etelässä Guinea-Bissauhun ja lännessä Atlantin valtamereen.
Alueella virtaavat Casamance ja sen sivujoki Soungrougrou, jotka muodostavat rämealueita. Ilmasto on trooppisen kostea ja kasvillisuus ja eläinkunta runsasta.
Entisestä Casamancen alueesta vuonna 1984 erotettu alue jakautuu Bignonan, Oussouyen ja Ziguinchorin departementteihin. Ne käsittävät kahdeksan arrondissementtia, 30 kuntaa ja noin 502 kylää. Kaupunkiasutuksia ovat Bignona, Diouloulou, Oussouye, Thionck-Essyl ja Ziguinchor.
Alueella asuu 3,4 prosenttia Senegalin väestöstä. Kaupunkiväestön osuus on 54,9 prosenttia. Suurimmat etniset ryhmät ovat vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan diolat (57,8 %), mandinkat (11,1 %), fulbet (10,5 %), wolofit (3,9 %), mandjakot (3,5 %), balantet (2,9 %), sererit 2,7 %) ja mankanjat (2,4 %). Vallitsevat uskonnot ovat islam (78 %) ja kristinusko (18 %). Oussouyen departementissa on paljon perinteisen uskonnon harjoittajia (32,7 %).
Alueen kehitysnäkymät perustuu metsien hyödyntämiseen, maatalouteen, karjanhoitoon ja matkailuun. Taloutta haittaavat heikot liikenneyhteydet sekä viimeaikaiset levottomuudet.
Casey Neistat

Casey Neistat (s. 25. maaliskuuta 1981 Gales Ferry, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen YouTube-tähti. Hänellä on ollut HBO-kanavalla oma televisiosarja "Neistat Brothers".
Elämä ja ura.
Neistat on kotoisin Connecticutista. Hän lopetti koulunkäynnin 15-vuotiaana. Kun vanhemmat saivat samoihin aikoihin Neistatista tarpeekseen, hän muutti kavereidensa luo asumaan. Neistat sai ensimmäisen, Owen-nimisen lapsensa ollessaan 17-vuotias. Sen jälkeen hän asui silloisen tyttöystävänsä kanssa kolme vuotta asuntovaunualueella. Hän työskenteli erilaisissa pätkätöissä, kuten tiskaajana. Neistat muutti 20-vuotiaana New Yorkiin, jossa hän alkoi tehdä häävideoita ja bar mitsva -videoita saadakseen rahaa. Hän avasi oman videokanavansa YouTubessa vuonna 2008. Kun Neistat alkoi pitää elämästään lähes päivittäistä vlogia 2010-luvun puolivälissä, hän nousi supertähdeksi. Vuoden 2016 lopulla hän myi Beme-yhtiönsä CNN:lle 23 miljoonan dollarin hintaan. Neistatia pidetään vaikutusvaltaisena tubettajana, jonka arvellaan ansaitsevan pelkästään YouTuben mainostuloista noin 90 000 euroa kuukaudessa.
Jussi Huhtala

Jussi Huhtala (s. 30. lokakuuta 1966 Kauhava) on suomalainen toimittaja, elokuvakriitikko ja kirjailija. Hän työskentelee "Episodi"-lehden toimituspäällikkönä.
Huhtala on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineena venäjän kielen kääntäminen ja tulkkaus.
Huhtalan esikoisromaani "Ukkosenjohdatin" ilmestyi elokuussa 2017 Atenan julkaisemana. Kirja kertoo keski-ikäisen miehen elämän muutoksesta ja nuoruusmuistoista. Toinen romaani "Verenkeitin" ilmestyi lokakuussa 2024 Enostonen julkaisemana. Se kertoo miehestä, joka on katkaissut siteet sukuunsa ja pakenee lapsuuden traumoja rinnakkaiseen todellisuuteen.
Huhtala asuu Helsingissä.
Emer de Vattel

Emer de Vattel (25. huhtikuuta 1714 Couvet – 28. joulukuuta 1767 Neuchâtel) oli sveitsiläistaustainen filosofi, diplomaatti ja oikeusoppinut. Hänen moraalifilosofian ja luonnonoikeuden pohjalta muodostamansa teoriat ovat olleet merkittävässä osassa niin kansainvälisen oikeuden kuin siihen liittyvän poliittisenkin filosofiankin kehityksessä. Hän sai vaikutteita etenkin Gottfried Leibnizilta sekä Christian Wolffilta. Emer de Vattelin tunnetuin teos on vuonna 1758 julkaistu "Le Droit des gens; ou, Principes de la loi naturelle appliqués à la conduite et aux affaires des nations et des souverains". Teos toi kirjoittajalleen mainetta jo hänen elinaikanaan ja kirjan laaja vastaanotto sai Saksin kuninkaan Augustus III:n nimittämään Vattelin hänen neuvonantajakseen.
Johan de Witt

Johan de Witt tai Jan de Witt (24. syyskuuta 1625 – 20. elokuuta 1672) oli Dordrechtin kaupungissa syntynyt alankomaalainen poliitikko ja valtiomies. De Witt oli aikansa merkittävin vallankäyttäjä Alankomaiden tasavallan (tai Yhdistyneiden provinssien) suuruudenaikana 1650-luvun alusta alkaen. Hänen virallinen nimikkeensä oli hollanniksi ”Raadpensionaris” (suom. neuvospensionäär). Virkanimikkeensä turvin hän kykeni hallitsemaan tasavallan instituutioita ja muodosti myös maan ulkopolitiikan suuntaviivat kauppakompanioiden ja lähettiläsverkoston avulla. De Wittin poliittinen filosofia perustui tasavaltalaisuuteen, jossa maakunnilla ja kaupungeilla oli laaja itsehallinto. Käytännössä tämä tarkoitti kuitenkin taloudellisesti voimakkaimman maakunnan, Hollannin ja sen keskuksen Amsterdamin dominanssia valtakunnan politiikassa. De Witt vastusti Orania-Nassaun ruhtinashuonetta, jonka jäsenet olivat pyrkineet keskittämään valtaa itselleen yleiseurooppalaisen monarkismin hengen mukaisesti.
Ranskan Ludvig XIV:n hyökätessä Alankomaihin vuonna 1672 maassa syntyi laajoja levottomuuksia. Johan De Witt sai surmansa yhdessä veljensä Cornelis de Wittin kanssa väkijoukon lynkkauksessa Haagissa. Legendan mukaan de Wittin veljekset nostettiin hirttopaaluun roikkumaan, jolloin väkijoukko irrotti heidän kehoistaan ruumiinosia ja veivät niitä mukanaan tai söivät niitä. Tämän jälkeen ylimmän vallan käyttäjäksi tasavallassa tuli käskynhaltija, Orania-Nassaun ruhtinas Vilhelm III, josta tuli vuonna 1689 myös Englannin, Irlannin ja Skotlannin kuningas.
Matemaatikkona.
Valtiomiesuransa ohella Johan de Witt tutki matematiikkaa ja erityisesti kartioleikkauksia. Hänen kirjoittamansa "Elementa Curvarum Linearum" (1659) on maailman ensimmäinen analyyttisen geometrian oppikirja. Rahoitusmatematiikan alueella de Witt tutki elinkorkoa.