tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
American School of Classical Studies at Athens

American School of Classical Studies at Athens ("ASCSA", , ”Amerikkalainen klassillinen koulu Ateenassa”) on yhdysvaltalainen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia. Koulu toimii yksityisellä rahoituksella ja on voittoa tavoittelematon.
Historia.
American School of Classical Studies at Athens perustettiin vuonna 1881. Sen perusti yhdeksän yhdysvaltalaisen yliopiston muodostama konsortio yksityisellä rahoituksella. Koulu on suurin yhdysvaltalainen tutkimuskeskus ulkomailla Roomassa toimivan akatemian American Academy in Rome lisäksi, ja suurin kaikista Kreikassa toimivista ulkomaisista instituuteista.
Koulun ensimmäiset arkeologiset kaivaukset suoritettiin Thorikoksessa itäisessä Attikassa vuonna 1886. Koulun historian laajimmat, omat kaivaukset ovat olleet Antiikin Korintin kaivaukset, jotka alkoivat vuonna 1896, sekä Ateenan Agoran kaivaukset, jotka alkoivat vuonna 1931. Koulun kirjasto Blegen Library perustettiin vuonna 1882 ja toinen kirjasto Gennadius Library vuonna 1926.
Koulu sai Kreikan valtiolta arkeologisen koulun aseman vuonna 1928, ja näin se voi toimia amerikkalaisten tutkijoiden ja Kreikan kulttuuriministeriön välisenä virallisena linkkinä kaivausten suhteen. Koulu julkaisee antiikintutkimuksen alan tiedejulkaisua "Hesperia" vuodesta 1932.
Agoran arkeologisen alueen yhteyteen koulu rakennutti uudelleen Antiikin Agoran museona nykyisin toimivan Attaloksen stoan vuonna 1956, ja Korinttiin Antiikin Korintin arkeologisen museon. Samothrákille rakennettiin Samothrákin arkeologinen museo.
Tilat.
Koulu toimii Ateenassa Kolonákin kaupunginosassa Lykavittós-kukkulan juurella sijaitsevalla kampuksella. Kampuksella on tutkimus-, opetus-, toimisto- ja majoitustiloja. Koulun kirjastossa Blegen Libraryssä on noin niteen kokoelmat antiikintutkimuksen alalta, ja toisessa kirjastossa Gennadius Libraryssä noin niteen kokoelmat bysantintutkimuksen sekä tätä myöhemmän Kreikan tutkimuksen alalta. Cotsen Hallissa on 370-paikkainen auditorium, jota käytetään paitsi luento- ja konferenssitilana myös yleisötapahtumissa. Kampuksella toimii myös Wiener Laboratory, joka on arkeologian alan tutkimuslaboratorio. Loring Hall toimii tutkijoiden ja opiskelijoiden majoitustilana. Aivan kampusalueen vieressä toimii myös British School at Athens.
Koululla on vakituiset kaivaustalot eli kentällä sijaitsevat tutkimustilat Ateenan Agoralla, jossa sellaisena toimii Attaloksen stoa, sekä Korintissa.
Tutkimusprojekteja ja kaivauksia.
American School of Classical Studies at Athens on vastuussa kaikista amerikkalaisten arkeologien Kreikassa suorittamista kaivaushankkeista ja hankkii niille luvat. Osan kaivauksista se suorittaa itse, kun taas osan suorittavat amerikkalaiset yliopistot, korkeakoulut ja tutkimusprojektit.
Koulun omat kaivauskohteet ovat:
Koulun tukemia pohjoisamerikkalaisten yliopistojen tutkimus- ja kaivauskohteita ovat olleet muun muassa:
Australian Archaeological Institute at Athens

Australian Archaeological Institute at Athens ("AAIA", , ”Australian arkeologinen instituutti Ateenassa”) on australialainen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia.
Instituutti on perustettu vuonna 1980. Sillä on läheiset yhteydet erityisesti Sydneyn yliopistoon. Instituutti tukee australialaisten tutkijoiden toimintaa Kreikassa ja Kyproksella ja toisaalta pyrkii pitämään Kreikan tutkimusta esillä Australiassa.
Belgische School te Athene

Belgische School te Athene ("EBSA", , ”Belgialainen koulu Ateenassa”) on belgialainen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia.
Instituutti on perustettu vuonna 1985. Se toimii Ateenan keskustassa Makrygiánnin kaupunginosassa sijaitsevassa uusklassisessa rakennuksessa, samassa osoitteessa Alankomaiden Ateenan-instituutin kanssa.
Tutkimusprojekteja ja kaivauksia.
Koulu on suorittanut arkeologisia tutkimuksia ja kaivauksia muun muassa seuraavissa paikoissa:
British School at Athens

The British School at Athens ("BSA", , ”Brittiläinen koulu Ateenassa”) on brittiläinen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia.
Historia.
The British School at Athens on perustettu vuonna 1886. Se on osa British Academyn ulkomailla toimivien tutkimusinstituuttien verkostoa.
Koulun historian merkittävimpiin kaivausprojekteihin kuuluvat muun muassa Knossoksen kaivaukset Kreetalla sekä Mykenen kaivaukset Peloponnesoksella.
Tilat.
Koulun päärakennus sijaitsee Ateenassa Kolonákin kaupunginosassa Lykavittós-kukkulan juurella. Aivan sen vieressä toimii myös American School of Classical Studies at Athens. Koulun kirjastossa on yli nidettä sekä tiedejulkaisuja antiikintutkimuksen alalta ja muilta aloilta. Koululla on oma arkeologinen laboratorio, Fitch Laboratory, sekä arkisto ja museo.
Koululla on vakituiset kaivaustalot eli kentällä sijaitsevat tutkimustilat Knossoksessa sekä Palaíkastron Rousolákoksessa.
Tutkimusprojekteja ja kaivauksia.
Koulun tutkimus- ja kaivausprojekteihin kuuluvat muun muassa:
Canadian Institute in Greece

The Canadian Institute in Greece (, "CIG-ICG"; , ”Kanadan instituutti Kreikassa”) on kanadalainen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia.
Instituutti on perustettu vuonna 1976. Se toimii Ilísian kaupunginosassa sijaitsevassa rakennuksessa.
École française d’Athènes

École française d’Athènes ("EfA", , ”Ateenan ranskalainen koulu”) on ranskalainen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia.
Historia.
École française d’Athènes on perustettu vuonna 1846, ja se on näin vanhin Kreikassa toimivista ulkomaisista instituuteista. Sen historia palautuu 1800-luvun alkupuolen filhellenismiin ja varhaiseen kiinnostukseen Kreikan muinaisjäänteitä kohtaan sekä muun muassa ranskalaisten suorittamaan Morean tutkimusretkeen ("Expédition de Morée") vuosina 1828–1833.
Koulun ensimmäiset kaivaukset suoritettiin Ateenan Akropoliilla vuosina 1852–1853. Tuolloin Charles Ernest Beulé löysi hänen mukaansa nimetyn Beulén portin. Koulun historian merkittävimpiin ja laajimpiin kaivausprojekteihin kuuluvat Delfoi ja Delos. Tutkimukset Delfoissa alkoivat vuonna 1860 ja varsinainen ”Grande Fouille” (“suuri kaivaus”) tehtiin vuosina 1892–1903. Deloksen kaivaukset alkoivat vuonna 1873. Koulun rakennukset Ateenassa valmistuivat vuosina 1872–1874. Málian minolaisen palatsin kaivaukset alkoivat vuonna 1922.
Tilat.
Koulu toimii Ateenan keskustassa Pefkákian kaupunginosassa. Sen yhteydessä on toimisto-, tutkimus-, opetus- ja majoitustiloja. Koulun kirjasto koostuu yli niteestä ja tiedejulkaisuista antiikintutkimuksen alalta ja muilta aloilta.
Koululla on vakituiset kaivaustalot eli kentällä sijaitsevat tutkimustilat Delfoissa, Deloksella ja Máliassa.
Tutkimusprojekteja ja kaivauksia.
Koulu on suorittanut tutkimuksia ja kaivauksia paitsi Kreikassa myös Albaniassa ja Kyproksella. Merkittävimpiä kohteita ovat muun muassa:
Kreikassa
Albaniassa
Kyproksella
École Suisse d'Archéologie en Grèce

École Suisse d'Archéologie en Grèce (, , "ESAG"/"SASG"/"SEAG"; , ”Sveitsiläinen arkeologinen koulu Kreikassa”) on sveitsiläinen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia.
Instituutti on perustettu virallisesti vuonna 1975. Se on suorittanut kaivauksia Eretriassa Euboialla jo vuodesta 1964. Instituutti toimii Ateenassa Kansallisen arkeologisen museon lähellä sijaitsevassa rakennuksessa. Lisäksi sillä on vakituinen kaivaustalo Eretrian arkeologisen alueen yhteydessä.
Georgian Ateenan-instituutti

Georgian Ateenan-instituutti (, ) on georgialainen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia.
Instituutti on perustettu vuonna 1997. Sen tehtäviin kuuluu paitsi antiikintutkimus myös kaikenlainen kulttuurivaihto Kreikan ja Georgian välillä. Instituutin johtajana toimii Avtandil Mikaberidze.
Institute for Aegean Prehistory Study Center for East Crete

Institute for Aegean Prehistory Study Center for East Crete ("INSTAP-SCEG") on arkeologinen tutkimuskeskus, joka toimii Pacheiá Ámmoksessa Kreetalla Kreikassa. Se on erikoistunut itäisen Kreetan alueen esihistorian tutkimukseen.
Historia.
Instituutti perustettiin vuonna 1997 osana Philadelphiassa toimivaa Institute for Aegean Prehistory (INSTAP) -tutkimuslaitosta. Sen tehtävänä on Egeanmeren alueen muinaistutkimuksen tukeminen erityisesti itäisen Kreetan alueella, jossa on useita minolaisen kulttuurin aikaisia arkeologisia kohteita.
Tilat.
Instituutti toimii Ierápetran kunnassa Pacheiá Ámmoksen kylän laidalla sijaitsevassa rakennuksessa. Se tarjoaa tutkijoiden ja tutkimusprojektien käyttöön tutkimus-, opetus- ja laboratoriotiloja, kirjaston sekä tiloja esinelöytöjen säilytykseen.
Tutkimusprojekteja ja kaivauksia.
Instituutin tukemia tutkimus- ja kaivausprojekteja ovat muun muassa:
Irish Institute of Hellenic Studies at Athens

Irish Institute of Hellenic Studies at Athens ("IIHSA", , , ”Irlannin helleenisen tutkimuksen instituutti Ateenassa”) on irlantilainen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia.
Instituutti on perustettu vuonna 1995 ja se sai arkeologisen koulun aseman Kreikan viranomaisilta vuonna 1996. Instituutti on suorittanut arkeologisia tutkimuksia Leivathóssa Kefaloniálla vuodesta 2003 sekä kaivauksia Priniátikos Pýrgoksessa Kreetalla vuodesta 2007.
Itävallan arkeologinen instituutti Ateenassa

Itävallan arkeologinen instituutti Ateenassa (, "ÖAI Athens", ) on itävaltalainen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia.
Historia.
Instituutti on perustettu vuonna 1898. Sen ensimmäinen ja koko historian merkittävin kaivauskohde on Efesos nykyisen Turkin alueella. Kaivaukset siellä alkoivat jo vuonna 1895.
Instituutti menetti itsenäisyytensä vuonna 1939 ja liitettiin Saksan arkeologiseen instituuttiin sen jälkeen, kun Itävalta oli liitetty Natsi-Saksaan. Vanha asema palautettiin vuonna 1954. Instituutti on ollut Itävallan tiedeakatemian tutkimusinstituutti vuodesta 2016.
Saksan arkeologinen instituutti Ateenassa

Saksan arkeologinen instituutti Ateenassa (, "DAI Athens", ) on saksalainen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia.
Historia.
Saksan arkeologisen instituutin Ateenan osasto perustettiin vuonna 1874. Se oli tuolloin toinen Kreikkaan perustettu ulkomainen instituutti Ranskan École française d’Athènes'n jälkeen.
Instituutin historian laajimpiin ja merkittävimpiin kaivauskohteisiin kuuluu Olympia, jonka kaivaukset alkoivat heti instituutin perustamisen jälkeen vuonna 1875.
Tilat.
Instituutti toimii Ateenan keskustassa Wilhelm Dörpfeldin ja Ernst Zillerin suunnittelemassa ja Heinrich Schliemannin rakennuttamassa uusklassisessa rakennuksessa. Sillä on käytössään opetus-, tutkimus-, toimisto- ja majoitustiloja. Instituutin kirjastoon kuuluu yli nidettä. Instituutilla on vakituiset kaivaustalot eli kentällä sijaitsevat tutkimustilat Náfpliossa/Tirynsissä sekä Olympiassa.
Tutkimusprojekteja ja kaivauksia.
Instituutin tutkimus- ja kaivausprojekteihin kuuluvat muun muassa:
Scuola Archeologica Italiana di Atene

Scuola Archeologica Italiana di Atene ("SAIA", , ”Italian arkeologinen koulu Ateenassa”) on italialainen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia.
Historia.
Instituutti on perustettu vuonna 1909. Se perustui Federico Halbherrin tutkimuksiin Kreikassa 1800-luvun loppupuolella. Instituutin ensimmäinen johtaja oli Luigi Pernier. Koulu oli suljettuna vuosina 1943–1947 sen jälkeen, kun Italia oli julistanut sodan Kreikalle. Koulun historian merkittävimpiin kaivauskohteisiin kuuluu Faistoksen minolainen palatsi Kreetalla. Italialaisten kaivaukset siellä alkoivat jo vuonna 1900.
Perevalskin piiri

Perevalskin piiri (, ) on yksi Ukrainan Luhanskin alueen hallinnollisista piireistä. Sen väkiluvuksi arvioitiin 71 686 ihmistä (2013). Sen hallinnollisena keskuksena on Perevalskin kaupunki, joka sijaitsee Luhanskin alueen lounaisosassa aivan Altševskin kaupungin etelärajalla sen taajamarakenteeseen liittyen.
Itä-Ukrainan sodan seurauksena Ukrainan korkein neuvosto muutti Perevalskin piirin rajoja 7. lokakuuta 2014 niin, että Perevalskin piirin uudeksi kokonaispinta-alaksi tuli 806,85 neliökilometriä ja maapinta-alaksi tuli 722,55 neliökilometriä. Uudelleen rajatun piirin väkiluvuksi Ukrainan parlamentti ilmoitti 86 631, josta kaupunkilaisiksi luokiteltiin 80 207 ja maaseutuväestöksi 6 424 henkeä.
Vastavirta-klubi (DVD)

Vastavirta-klubi on Tuomari Nurmion musiikki-DVD, joka on nimensä mukaisesti taltioitu Tampereen Pispalan Vastavirta-klubilla 30. toukokuuta 2009. Esityksessä mukana oli myös Liisa ”Dr. Liza” Eskola.
Nurmio totesi esityksen jälkeen, että ”koskaan ennen eivät kamerat ole olleet paikalla onnistuneena iltana. Tänään ne olivat.”
Newfoundlandin dominio

Newfoundlandin dominio () oli Pohjois-Amerikassa vuodesta 1907 vuoteen 1949 sijainnut valtio. Dominio käsitti Newfoundlandin saaren ja Labradorin alueen.
Historia.
Ennen dominion statuksen saamista Newfoundland oli Britannian siirtomaa, joka oli itsehallinnollinen vuodesta 1855.
Ensimmäisessä maailmansodassa Newfoundlandin dominiosta otettiin asepalvelukseen dominion lipun alla taistelemaan rykmentin verran miehiä. Newfoundlandilaiset kärsivät Sommen taistelun ensimmäisenä päivänä suuria tappioita. Asevelvollisuus otettiin käyttöön vuonna 1917 huolimatta sitä kohtaan osoitetusta huomattavasta vastustuksesta.
Newfoundland oli yksi alkuperäisistä dominioista Westministerin säädöksen mukaan. Se luopui talousvaikeuksien vuoksi omaehtoisesti asemastaan itsenäisenä dominiona helmikuussa 1934, jolloin sen hallinta alistettiin kuusihenkiselle komissiolle, josta puolet oli brittejä ja puolet newfoundlandilaisia.
Ennen toisen maailmansodan alkua Yhdistynyt kuningaskunta oli laatinut laajoja suunnitelmia Newfoundlandin dominion talouden elvyttämiseksi, etenkin sen jälkeen kun niin sanottu ”Rooseveltin taantuma” iski myös siellä 1930-luvun lopulla ja kansaa oli avustuksien piirissä enemmän kuin vuonna 1934. Maailmansodan alkaminen kuitenkin teki suunnitelmat tarpeettomiksi, ja vuonna 1942 dominiossa oli 20 000 henkilöä työssä rakentamassa tukikohtia Kanadan ja Yhdysvaltain asevoimille. Tämä yhdessä dominion ulkopuolelle palvelukseen otettujen määrän kanssa – esimerkiksi vuoden 1942 jälkeen Kanadan asevoimien oli sallittua rekrytoida newfoundlandilaisia palvelukseensa – oli käytännössä poistanut kaiken työttömyyden. Dominiossa ei otettu sodan aikana käyttöön asevelvollisuutta, eikä sen joukko-osastoja palvellut sen omien rajojen ulkopuolella.
Kesä-heinäkuussa 1948 Newfoundlandissa järjestettiin kansanäänestys, jossa äänestäjille tarjottiin joko mahdollisuutta jatkaa brittiläisten alaisuudessa, palata itsenäisen dominion asemaan tai liittyä Kanadaan. Viimeistä vaihtoehtoa tuki erityisesti poliitikko ja radiopersoona Joseph Smallwood, ja se sai 52,3 prosentin kannatuksen kansanäänestyksen toisella kierroksella 22. heinäkuuta.
Sopimus Newfoundlandin dominion liittymisestä Kanadan dominioon allekirjoitettiin 11. joulukuuta 1948, ja 31. maaliskuuta 1949 Newfoundland liittyi Kanadaan. Joseph Smallwoodista tuli Newfoundlandin provinssin ensimmäinen pääministeri.
Väestö.
Vuoden 1911 väestönlaskennan mukaan Newfoundlandin dominiossa asui 353 ulkomaalaista, jotka jakautuivat edelleen seuraavasti:
Väestönlaskennassa vuonna 1921 Newfoundlandin dominion väkiluvuksi todettiin 263 000. 1940-luvulla väkiluku oli kasvanut 318 000 henkilöön.
Riitta Cankoçak

Riitta Cankoçak on Jyväskylässä syntynyt suomalainen kirjailija, runoilija, kääntäjä ja kuvataiteilija. Hän muutti Turkkiin vuonna 1996 ja asui Heybelin saarella Istanbulissa. Vuonna 2016 hän muutti takaisin Suomeen Turkin kiristyneen poliittisen tilanteen vuoksi. Hänen runovideonsa "Hurilere Mektuplar" joutui Turkissa vuonna 2014 sensuurin kohteeksi. Hän asuu tällä hetkellä Jyväskylässä. Riitta Cankoçak on naimisissa turkkilaisen ydinfyysikon Kerem Cankoçakin kanssa.
Cankoçak on julkaissut turkiksi kolme runokokoelmaa joista ensimmäinen oli vuonna 2005 ilmestynyt "Göçmen Kuş" ("Muuttolintu"). Turkiksi hän on kirjoittanut myös kaksi romaania, joista viimeisin "Birinci Dünya Barış" ("Ensimmäinen maailmanrauha") ilmestyi vuonna 2014. Cankoçakin ensimmäinen suomenkielinen teos "Vallaton maa" ilmestyi vuonna 2010. Hänen viimeisin suomenkielinen teoksensa on vuonna 2019 ilmestynyt runokokoelma "Ei ole turhaa". Riitta Cankoçak on kääntänyt turkiksi Suomen kansalliseepos Kalevalan, Kirsti Mäkisen "Suomen lasten Kalevalan" sekä Minna Canthia. Suomeksi hän on kääntänyt turkkilaista nykyrunoutta. Cankoçakille myönnettiin vuonna 2018 Kalevalaseuran Eepospalkinto.
Popasnan piiri

Popasnan piiri (, ) oli yksi Ukrainan Luhanskin alueen hallinnollisista piireistä ennen Ukrainan heinäkuun 2020 aluehallinnollista uudistusta. Piirin väkiluvuksi arvioitiin 40 696 ihmistä (2013). 
Uudempi, lokakuun 2014 ja helmikuun 2015 rajamuutoksien jälkeinen väkiluku oli 50 533, josta kaupunkilaisiksi katsottiin 37 681 piirin asukasta. Luhanskin alueen länsiosassa sijaitsevan piirin hallinnollisena keskuksena toimi Popasnan kaupunki (; 19 672 as., 2021).
Popasnan piiri lakkautettiin 17. heinäkuuta 2020 annetulla Ukrainan uutta piirijakoa koskevalla lainsäädännöllä. Tässä uudistuksessa Luhanskin alueen piirien lukumäärä laski kahdeksaan. Popasnan piirin pohjois- ja länsiosat siirtyivät osaksi uutta Ukrainan hallitusvallan ohjauksessa ollutta Sjevjerodonetskin piiriä; itä- ja eteläosat puolestaan osaksi kapinallisalueelle perustettua Altševskin piiriä.
Distinctive Software

Distinctive Software (DSI) on kanadalainen videopelien kehittäjä. Yrityksen perustivat Don Mattrick ja Jeff Sember vuonna . Electronic Arts osti yrityksen vuonna 1991, jolloin yrityksestä tuli EA Canada.
Pelit.
Yritys on tullut tunnetuksi kehittämällä muun muassa seuraavat pelit:
Novoaidarin piiri

Novoaidarin piiri (, ) oli yksi Ukrainan Luhanskin alueen hallinnollisista piireistä. Sen väkiluvuksi arvioitiin 41 418 ihmistä (1.1.2017). Ukrainan heinäkuun 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa piiri liitettiin uuteen laajempaan Štšastjan piiriin.
Novoaidarin piirin rajoja muutettiin ja piiriä laajennettiin jo aiemmin 7. lokakuuta 2014. Piiriin liitettiin aiemmin Luhanskin kaupunkipiiriin kuulunut Štšastjan kaupunki (12 158 as., ), joka oli Itä-Ukrainan sodassa tuolloin Ukrainan hallinnon eikä kapinallishallinnon hallussa. Luhanskin alueen keskivaiheilla sijaitsevan piirin hallintokeskuksena toimii Novoaidarin kaupunkityyppinen taajama (, 8 312 as., ).
Ruotsin Saint-Barthélemy

 
Ruotsin Saint-Barthélemy (, ) oli Ruotsin siirtomaa, joka oli olemassa 94 vuoden ajan, vuodesta 1784 vuoteen 1878. 
Historia.
Ruotsin valta Saint-Barthélemyn saarella alkoi, kun vuonna 1784 yksi Ludvig XVI:n ministereistä antoi Ranskan Karibian saaren vaihtokauppana Ruotsille kauppaoikeuksista satamakaupungissa Göteborgissa. Ranska osti saaren takaisin Ruotsilta vuonna 1878. Saaren kautta kuljetettiin muun muassa orjia.
Ruotsin Saint-Barthélemyn ensimmäinen kuvernööri Salomon von Rajalin purjehti paikalle "Sprengtporten"-fregatilla, jonka kotisatama oli Suomenlinna. Saari oli pääasiassa kalliota, ja siellä elävät asukkaat olivat köyhiä kalastajia ja pienviljelijöitä. Saari ei houkuttanut siirtolaisia, mutta sinne lähti hallintovirkailijoita, sotilaita ja muutama kirkonmies. Myös satama työllisti muutamia. Saint-Barthélemy sijaitsi alueella, joka oli jatkuvasti kansainvälisten konfliktien keskellä. Ruotsi käytti hyväkseen puolueettomuuttaan ja salli satamansa käytön kaikille tasavertaisesti.
Saint-Barthélemysta kehittyi orjien tukkukauppa. Saaren kautta välitettiin orjia muille Karibian saarille ja Yhdysvaltoihin. Gustaviasta kehittyi nopeasti kansainvälinen kaupunki, ja siellä asui lopulta 6 000 asukasta. Orjakaupan lopettaminen vaikutti Saint-Barthélemyn elämän hiipumiseen. Kun Euroopassa alettiin viljellä juurikasta, myös sokerikauppa hiipui. Luonnonkatastrofit ja Gustavian tulipalo huononsivat saarta entisestään. Saint-Berthélemy siirrettiin Ruotsilta Ranskalle vuonna 1878.
Nykyisin Saint-Barthélemy on vauras turistikohde. Gustaviassa elää vielä henkilöitä, jotka muistavat esi-isiensä yhteydet Ruotsiin. Ruotsalaisten saarelle rakentamasta kirkosta on jäljellä enää vain kellotorni.
Newfoundlandin siirtomaa

Newfoundlandin siirtomaa () oli aluksi Englannin kuningaskunnan ja lopulta Yhdistyneen kuningaskunnan siirtomaa, joka perustettiin samannimiselle saarelle nykyisen Kanadan alueelle vuonna 1610. Siirtomaasta tehtiin kruununsiirtomaa vuonna 1854 ja Britannian dominio vuonna 1907. Vuonna 1949 maa liittyi Kanadaan Newfoundlandin provinssina.
Jamaikan siirtomaa

Jamaikan () tiedetään olleen Englannin siirtomaana joko vuodesta 1655, jolloin Englanti valtasi saaren Espanjalta tai vuodesta 1670, jolloin Espanja virallisesti luovutti Jamaikan Englannille. Jamaika oli tämän jälkeen Britannian siirtomaana vuodesta 1707 ja kruununsiirtomaana vuodesta 1866 vuoteen 1958, jolloin siitä tuli osa Britannian ylivallan alaista, lyhytaikaiseksi jäänyttä Länsi-Intian liittovaltiota. Vuonna 1962 liittovaltio hajosi ja Jamaika itsenäistyi.
Sigurd Hoel

Sigurd Hoel (14. joulukuuta 1890 Nord-Odal – 14. lokakuuta 1960 Oslo) oli norjalainen kirjailija, kustannusalan vaikuttaja, yhteiskunnallinen keskustelija, kulttuuripersoona ja kirjallisuuskriitikko. Hänen esikoisteoksena oli novellikokoelma "Veien vi gaar" 1922. 
Hoel opiskeli luonnontieteitä ja työskenteli opettajana ja toimittajana. Hän teki läpimurtonsa 1927 teoksella "Syndare i sommarsol", jonka pohjalta on tehty elokuva vuosina 1934 ja 2001. Hänen pääteoksensa on "Veien til verdens ende "(1933), joka on maalaisympäristöön sijoittuva lapsuudenkuvaus, "Møte ved Milepelen" (1947) jolla hän ottaa etäisyyttä natsismiin ja problematisoi toisen maailmansodan aikaisia tapahtumia, sekä viimeinen romaani "Trollringen" (1958).
Hoel oli yhtenä aloitteentekijänä, kun Norjan akatemia (Det Norske Akademi for Språk og Litteratur) perustettiin 1953.
Hoel oli Gyldendalin Gule serienin toimittaja.
Filmografia.
Hoelin teoksien pohjalta on tehty elokuvia, ja hän on myös käsikirjoittanut niitä.
Pohjanmeren valtakunta

 
Pohjanmeren valtakunta oli valtakunta, jota hallitsi Knuut Suuri Englannin, Tanskan sekä Norjan kuninkaana vuosien 1016 ja 1035 välillä. Valtakuntaan kuului myös osa nykypäivän Ruotsista.
Westfalenin kuningaskunta

 
Westfalenin kuningaskunta (, ) oli 2,6 miljoonan asukkaan kuningaskunta Saksassa, joka oli olemassa vuodesta 1807 vuoteen 1813. Siihen kuului Hessen ja muita nykypäivän Saksan alueita. Kuningaskunta oli Ranskan ensimmäisen keisarikunnan vasallivaltio, jota hallitsi Napoleon I:n veli Jérôme Bonaparte.
Westfalenin kuningaskunnan perustaminen sai alkusysäyksensä vuonna 1806 Jenan–Auerstedtin taistelun jälkimainingeissa. Napoleonin kyseisessä taistelussa saavuttama voitto oli Preussin armeijalle siinä määrin tuhoisa, että Saksassa ei ollut enää varteenotettavaa sotilasmahtia, joka olisi voinut vastustaa Napoleonia. Tämä tarjosi Napoleonille tilaisuuden miehittää neljännen liittokunnan sodassa puolueettomiksi julistautuneet Elben länsipuoliset ruhtinaskunnat, kuten esimerkiksi Hessenin vaaliruhtinaskunnan. Vuonna 1807 solmitussa Tilsitin sopimuksessa Preussi joutui luopumaan kaikista Elben länsipuolisista alueistaan. Näistä ja jo aiemmin miehittämistään ruhtinaskunnista Napoleon loi Westfalenin kuningaskunnan, jonka kruunun hän antoi veljelleen Jérômelle. Napoleon myös antoi laatia uudelle valtiolle perustuslain, joka oli lukuisista epäjohdonmukaisuuksistaan ja ristiriidoistaan huolimatta ensimmäinen laatuaan Saksassa. Taloudenpito kuningaskunnassa ei koskaan ollut tasapainoista johtuen Napoleonin vaatimuksista perustaa westfalenilaisia joukko-osastoja Ranskan sotia varten sekä kustantaa ranskalaisten joukkojen ylläpito Westfalenin alueella. Westfalenin kuningaskunta joutui lopulta miehitetyksi ja hajotetuksi kuudennen liittokunnan sodassa Napoleonin vihollisten toimesta hänen kärsittyään tappio Leipzigin taistelussa vuonna 1813.
Brabantin herttuakunta

 
Brabantin herttuakunta (, ) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan valtio, joka oli olemassa vuosina 1183–1795. Se käsitti alueita nykyisten Belgian ja Alankomaiden alueista. 
Nykyään lähes kaikki herttuakunnan entiset alueet sijaitsevat Belgiassa, lukuun ottamatta enklaaveja sekä Hollannin Pohjois-Brabantin provinssia.
Brabantin historia.
Brabant oli osa Burgundin Alankomaita (1384–1482), ja myöhemmin Habsburgien Alankomaita (1482/1556–1795).
Brabantin suku.
Brabant oli hallitsijasuku Brabantin herttuakunnassa vuosina 1183–1406. Suku on lähtöisin Reinierien (”Reininmaan”) suvusta.
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Fredrik I Barbarossa myönsi vuonna 1183 Gottfried III:n pojalle, Leuvenin kreivi ja Brabantin maakreivi Henrik I:lle, "Brabantin herttuan" arvon.
Henrik I:n poika Henrik II meni naimisiin svaabilaisen Marian kanssa. Avioliiton lapset seurasivat Brabantissa ja Limburgissa kruununperimyksessä. Toisen kerran hän meni naimisiin Thüringen-suvun Sofian kanssa. Tämän avioliiton kautta syntyneestä pojasta, myös Henrik I, tuli Hessenin maakreivi ja samalla Hessenin sekä Battenbergin sukujen esi-isäksi.
Henrik II:n pojanpoika Johannes I Brabantilainen osti Limburgin herttuakunnan vuonna 1288. Hänen tyttärentyttärensä Johannan kanssa Brabantin linja kuoli ja molemmat herttuakunnat joutuivat Burgundin herttuakunnan suvuille.
Brabantin talosta syntyi useita sukuhaaroja, kuten Glymesin ja Corsselaarin suvut.
Galleria.
Karttoja Brabantista.
Prinssi Ahmedin seikkailut

Prinssi Ahmedin seikkailut ("Die Abenteuer des Prinzen Achmed") on saksalaisen Lotte Reinigerin tekemä animaatioelokuva vuodelta 1926. Se on vanhin säilynyt pitkä animaatio.
Elokuva on tehty siluettianimaationa. Vaikutteita se on saanut muun muassa "Tuhannen ja yhden yön tarinoista".
Hannoverin kuningaskunta

 
Hannoverin kuningaskunta () perustettiin lokakuussa 1814 Wienin kongressissa. Kuningaskunnan edeltäjä oli Braunschweig-Lüneburgin vaaliruhtinaskunta. Se liittyi 38 muun valtion kanssa Saksan liittoon kesäkuussa 1815. Hannoverin kuningaskuntaa hallitsi Hannover-suku personaaliunionissa Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan kanssa vuoteen 1837 saakka. Vuonna 1866 Hannoverin kuningaskunta joutui Preussin kuningaskunnan valtaamaksi ja muuttui Hannoverin provinssiksi. Saksan yhdistymisen seurauksena Hannoverista tuli muun Preussin kuningaskunnan kanssa osa Saksan keisarikuntaa tammikuussa 1871. Hannover lopulta yhdistettiin pienempien valtioiden kanssa luomaan Ala-Saksin osavaltion Länsi-Saksassa, josta tuli myöhemmin nykypäivän Saksa.
Heil dir, Hannover

Heil dir, Hannover () oli Hannoverin vaaliruhtinaskunnan, myöhemmin Hannoverin kuningaskunnan kansallislaulu. Kuten monet 1600- ja 1700-lukujen hallitsijat, myös Ison-Britannian ja Hannoverin Yrjö I pyysi Georg Friedrich Händelia säveltämään kansallislaulun. Händelin sävellys pysyi Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan kansallislauluna valtioiden personaaliunionin päättymisen jälkeenkin vuonna 1837. Myös monet muut Saksan keisarikunnan valtiot valitsivat tämän sävelen kansallislaulukseen. "Heil dir, Hannover" oli muun muassa Oldenburgin suurherttuakunnan sekä Baijerin ja Preussin kuningaskuntien kansallislauluna. Vuoden 1871 jälkeen siitä tuli Saksan keisarikunnan kansallislaulu sanoituksilla "Heil dir im Siegerkranz". 
Sanat.
Ensimmäinen säe.
"Heil Dir Hannover, heil!"
"Freude werd’ Dir zuteil,"
"Freude stets mehr."
"Jauchze, Du Engelschor,"
"Dringe zu Gottes Ohr!"
"Mit Deinem Freudenchor:"
"Gebt Gott die Ehr’!"
Toinen säe.
"Gott gab den Freudentag,"
"Was tief verborgen lag,"
"Kam nun ans Licht."
"Zage nicht, Erdensohn,"
"Wenn schwarz die Wolken droh’n,"
"Gott hälz auf seinem Thron"
"Waag’ und Gewicht."
Kolmas säe.
"Er führt alles aus,"
"Schützt unser Welfenhaus"
"mit mächt’gem Arm."
"Eintracht ist Gottes Band:"
"König und Vaterland"
"Reichen sich Herz und Hand"
"Heilig und warm."
Accolade

Accolade, Inc. oli yhdysvaltalainen videopelien julkaisija. Yrityksen perustivat vuonna 1984 Alan Miller ja Bob Whitehead, jotka olivat myös mukana perustamassa Activisionia.
Vuonna 1999 Infogrames osti yhtiön. Kaupan myötä Infogrames sai Accoladen kehitysosaston ja jakeluverkoston sekä muut resurssit.
Pelit.
Yhtiön julkaisemia pelejä:
Me ollaan parhaita!

Me ollaan parhaita! ("Vi är bäst!") on Lukas Moodyssonin käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen nuortenelokuva vuodelta 2013. Ohjaaja laati elokuvan käsikirjoituksen kirjailijavaimonsa Coco Moodyssonin omaelämäkerrallisen sarjakuvan "Aldrig godnatt" pohjalta. Elokuvassa kuullaan muun muassa Ebba Grönin ja KSMB:n musiikkia. Punkyhtyeen perustavaa tyttökolmikkoa näyttelevät Mira Barkhammar, Mira Grosin ja Liv LeMoyne.
Juoni.
Vuoden 1982 Tukholmassa 13-vuotiaat tytöt Bobo, Klara ja Hedvig vetelehtivät kaduilla ja höpöttävät. Vaikka kaikki sanovat punkin jo kuolleen, tytöt päättävät perustaa punkyhtyeen.
Vastaanotto.
Film-O-Holic.com-elokuvasivustolla Heidi Horila luonnehtii elokuvaa ”linjakkaaksi kuvaukseksi 13-vuotiaiden tyttöjen elämästä kaikkine tyypillisine puhkeamassa olevan teini-iän vaikeuksineen ja haasteineen”. Hän sanoo elokuvan olevan tyttöyden kuvauksena omaa luokkaansa ja toivoo Moodyssonin jatkavan samalla linjalla: ”Tämän kaltaisia, rohkeita ja yleisistä mielipiteistä vähät piittaavia roolimalleja tytöille ei juuri ole tarjolla.” MTV:n sivuilla kirjailija Tuuve Aro pitää Moodyssonia armoitettuna lasten ohjaajana ja antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä.
Punaiset (Norja)

Punaiset (, ) on norjalainen äärivasemmistopuolue. Puolue perustettiin maaliskuussa 2007, kun kommunistinen työväenpuolue ja punainen vaaliliitto yhdistyivät. Vuoden 2021 suurkäräjävaaleissa puolue saavutti kahdeksan paikkaa 4,7 prosentin kannatuksellaan.
Ekorunous

Ekorunous eli ekolyriikka on voimakkaan ekologisesti painottunutta tai informoitunutta runoutta. Monet runoilijat, runot ja runokokoelmat käsittelevät ympäristöhuolia. Mutta termi "ekorunous" on ilmestynyt yleiseen kielenkäyttöön vasta 2000-luvun alkuvuosikymmenien mittaan. Kuitenkin etenkin angloamerikkalaisessa runoudessa on nykyään olemassa oma tunnistettava ekorunouden alagenrensä. Alkuperäinen englanninkielinen termi, "ecopoetry", kääntyy suomalaiseksi termiksi "ekorunous".
Termi "ekorunous" on jälkikäteen luotu käsite kattamaan tietynlaiset kehitystendenssit runoudessa. Käsitteen syntymää edeltää lukuisa joukko jo kirjoitettuja runoja, joista on luettavissa enemmän tai vähemmän ekologinen sanoma. Vaikka tämäntyyliset runot eivät itsessään sisälläkään termiä ekorunous, voidaan ne laskea asenteeltaan "ekorunoudellisiksi". Varhempi ekologisesti informoitu runous on myös toiminut myöhemmän alagenren esikuvana. Toisin sanoen laajemman luontorunouden tietyt kehitystendenssit ovat vaikuttaneet voimakkaasti myöhemmin tuotetun, enemmän tai vähemmän varsinaisen genremääritelmän alla tuotetun ekorunouden muotokieleen, eetokseen ja aihevalintoihin.
Eräs termin määrittelyn kannalta keskeinen akateeminen teos on J. Scott Brysonin vuonna 2002 toimittama "Ecopoetry: a Critical Introduction", jossa ekorunouden määritelmä saa sisältönsä varsinaisen runouden alalajina. Teos toimii eräänlaisena ekorunouden tutkimuksen ja määrittelemisen lähtölaukauksena. Sittemmin lukuisat aihetta koskevat julkaisut ovat laajentaneet runouteen rajattua käsitettä koskemaan kaikenlaista poeettista merkityksenantoa yleisemminkin. Tällöin voidaan puhua ekopoeettisesta puhe- ja kirjoitustavasta, jolle on mahdollista löytää enemmän tai vähemmän joukko rajattuja tyylipiirteitä ja perinteitä. Käsitteen sisältö myös luonnollisesti vaihtelee sen mukaan, mitä ekopoeettisen ilmaisun piiriin kulloinkin lasketaan.
2000-luvun kahden ensimmäisen vuosikymmenen mittaan on ilmestynyt huomattava määrä ekorunoutta koskevaa tutkimusta. Kantava idea tämänkaltaisessa tutkimuksessa on tyypillisesti se, että ekorunous korostaa ihmisen moraalista suhdetta ympäristöönsä. Luontosuhde jäsentyy toisin sanoen korostetun eettisesti. James Engelhardtin määritelmän mukaan ekorunouden määräävä piirre on se, että se korostaa ihmisen vastuullista kohtalonyhteyttä ympäristöönsä; olemme moraalisessa vastuussa sekä luonnosta että omasta luontosuhteestamme, ja ekorunous tekee tämän kaiken näkyväksi.
Sanottu koskee luonnollisesti myös ekorunoutta koskevaa kirjallisuudentutkimusta. Marxilaiseen ja feministiseen kirjallisuudentutkimukseen ekorunouden tutkimusta yhdistää juuri kantaaottavuus ja pyrkimys yhteiskunnalliseen muutokseen. Ekorunouden tutkija analysoi sellaista runoutta ja sellaisia sanataiteellisia projekteja, joissa ekologinen tulokulma yhdistyy pyrkimykseen muuttaa yhteiskuntaa tiedostavammaksi. Myös mahdollinen lyyrisen minän kyky aivan erityiseen vastaanottavuuteen tai herkkyyteen luonnon suhteen on erityinen tutkimuksellinen osakohde.
Tommi Jyry

Tommi Jyry (s. 16. elokuuta 1999 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa romanialaista FC Petrolul Ploieștia. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Jyry on edustanut aikaisemmin HJK:ta ja kausina 2017–2018 Helsingin IFK:ta. Hän pelasi ensimmäisen Veikkausliigaottelunsa HIFK:n riveissä HJK:ta vastaan 12. syyskuuta 2017. Kaudella 2019 hän siirtyi Kuopioon KuPS:n riveihin ja oli voittamassa KuPS:n riveissä Suomen mestaruutta. Seuraava kausi 2020 meni Jyryn osalta pilalle harjoituksissa tapahtuneen loukkaantumisen vuoksi.
Ferdinand (Toscanan kruununprinssi)

Ferdinand (; 6. elokuuta 1663 Firenze – 31. lokakuuta 1713 Firenze) oli Toscanan suurherttuakunnan kruununprinssi ja musiikkia sekä kuvataiteita tukenut mesenaatti.
Suuriruhtinas Ferdinand oli pitkään hallinneen suurherttua Cosimo III:n vanhempi poika, joka kuoli ennen isäänsä eikä siksi koskaan noussut itse valtaan. Hänen äitinsä oli Ranskan prinsessa Marguerite-Louise d’Orléans. Ferdinandin puoliso oli vuodesta 1689 Baijerin herttuatar Violante Beatrice, mutta järjestetty avioliitto oli rakkaudeton ja lapseton. Cosimon seuraajaksi tuli lopulta Ferdinandin nuorempi veli Gian Gastone, joka jäi Medicin suvun viimeiseksi hallitsijaksi.
Cosimo III piti Ferdinandin sivussa hallitusasioista, joten Ferdinand omistautui taiteille, erityisesti musiikille. Hän oli itse lahjakas cembalonsoittaja ja kokosi ympärilleen muusikoita ja soitinrakentajia, jotka saivat kehitellä uusia soitintyyppejä. Yksi Ferdinandin suojateista oli pianon keksijänä pidetty soitinrakentaja Bartolomeo Cristofori, jonka hän kutsui Venetsiasta Toscanan pääkaupunkiin Firenzeen. Ferdinand tuki myös nuorta saksalaista säveltäjää Georg Friedrich Händeliä, jonka ensimmäinen italialainen ooppera "Rodrigo" kantaesitettiin Firenzessä vuonna 1707. Muita Ferdinandiin yhteydessä olleita säveltäjiä olivat Alessandro Scarlatti, Giacomo Antonio Perti ja Bernardo Pasquini.
Ferdinand suosi myös kuvataiteita ja keräsi suuren henkilökohtaisen taidekokoelman, johon kuului runsaasti vanhojen mestareiden töitä. Hän toimi muun muassa flaamilaisen taidemaalarin Livio Mehusin, saksalaisen Johann Carl Lothin ja venetsialaisen Sebastiano Riccin mesenaattina. Ferdinand kasasi taideteoksia ja teetti tunnetuilla taiteilijoilla seinämaalauksia kesäasuntoonsa Firenzen Palazzo Pittiin ja Medicien vanhaan huvilaan Villa di Poggio a Caianoon.
Tuomala

Tuomala on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Anna Maria Luisa de’ Medici

Anna Maria Luisa de’ Medici (11. elokuuta 1667 Firenze – 18. helmikuuta 1743 Firenze) oli Pfalzin vaaliruhtinatar ja Toscanan suurherttuakuntaa hallinneen Medicin suvun viimeinen edustaja. Hän testamenttasi Medicien vuosisatojen aikana keräämät taideaarteet Toscanan kruunun omaisuudeksi sillä ehdolla, että niitä ei siirrettäisi pois Firenzen kaupungista.
Anna Maria Luisan vanhemmat olivat Toscanan suurherttua Cosimo III ja Ranskan prinsessa Marguerite-Louise d’Orléans. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1691 Pfalzin vaaliruhtinas Johan Vilhelm, mutta Cosimon järjestämä avioliitto oli lapseton. Kun Cosimo III alkoi vanhalla iällä pelätä dynastiansa sammumista, hän suunnitteli julistavansa Anna Maria Luisan ja tämän puolison kruununperillisikseen siinä tapauksessa että hänen poikansa eivät jättäisi perillisiä. Tämä suunnitelma ei kuitenkaan toteutunut Euroopan suurvaltojen vastustuksen vuoksi. Johan Vilhelm kuoli vuonna 1716 ja Anna Maria Luisa muutti seuraavana vuonna Pfalzin pääkaupungista Düsseldorfista takaisin Firenzeen. Kun Medici-suvun viimeinen hallitsija, Anna Maria Luisan veli Gian Gastone kuoli lapsettomana vuonna 1737, suurvallat nostivat Toscanan hallitsijaksi Lothringenin herttuan Frans Stefanin, mutta Medicien yksityisomaisuus periytyi Anna Maria Luisalle.
Anna Maria Luisa allekirjoitti lokakuussa 1737 Frans Stefanin kanssa sopimuksen, jonka mukaan Frans Stefanista tulisi hänen ainoa perillisensä sillä ehdolla, että Medicien taidekokoelmia ei koskaan siirrettäisi pois Firenzestä ja ne pidettäisiin yleisön nähtävillä. Anna Maria Luisan kuoltua vuonna 1743 muun muassa Uffizin taidegalleria, Palazzo Pittin huvila, Laurenziana-kirjasto, San Lorenzon kirkon Medici-kappeli ja niiden taidekokoelmat siirtyivät siten Toscanan valtion omaisuudeksi. Nykyään Firenzen kaupunki muistaa Anna Maria Luisaa maailmankuulun taidekeskittymän perustajana.
Anna Maria Luisan arveltiin pitkään kuolleen kuppaan. Vuonna 2012 hänen hautansa avattiin, jolloin jäännöksistä otetuista näytteistä ei löydetty viitteitä ainakaan pitkälle edenneestä kupasta. Vaihtoehtoisena kuolinsyynä on pidetty rintasyöpää.
Tehuantepecinlahti

Tehuantepecinlahti () on leveä Tyynenmeren lahti eteläisessä Meksikossa. Lahden ranta muodostaa Tehuantepecinkannaksen etelärannan. Lahden rannalla on useita laguuneja, ja lahteen laskee monia jokia, joista suurin on Tehuantepecjoki.
Tehuantepecinlahden ranta kuuluu lännessä Oaxacan osavaltioon ja idässä Chiapasin osavaltioon. Lahden rannan suurin asutuskeskus on satamakaupunki Salina Cruz Oaxacan puolella lahtea.
Amanda Palo

Amanda Palo (s. 1989) on helsinkiläinen näyttelijä ja teatterintekijä. Palo on vaikuttanut mm. Ryhmäteatterissa, Kansallisteatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa, minkä lisäksi hän on Helsingin Kellariteatterin jäsen vuodesta 2011. Palo kuuluu taidekollektiivi Helsingin Feministisen Salaseuran jäseniin. Amanda Palon esikoiskäsikirjoitus "Kilari" tuli ensi-iltaan Teatteri Kapsäkkiin 27. marraskuuta 2017. Kyseessä on Amanda Palon käsikirjoittama ja esittämä omaelämäkerrallinen monologiesitys seksuaalisesta väkivallasta ja mielenterveysongelmista, jonka on ohjannut Olga Palo.
Palo on esiintynyt näyttelijä Markku Haussilan musiikkivideolla "Walk of shame" sekä Ville Vierikon ohjaamalla Aino Vennan musiikkivideolla "Waltz to Paris". 
Palon isovanhemmat olivat näyttelijät Tauno Palo ja Kirsti Ortola, ja hänen vanhempansa ovat näyttelijä Jukka-Pekka Palo sekä teatteripukusuunnittelija Riitta Anttonen-Palo.
Ode to Newfoundland

Ode to Newfoundland () on Kanadan Newfoundlandin ja Labradorin provinssin virallinen hymni. Sen sävelsi Cavendish Boyle vuonna 1902 nelisäkeisenä runona nimeltä "Newfoundland". 20. toukokuuta 1904 se valittiin brittiläiseen imperiumiin kuuluvan Newfoundlandin dominion viralliseksi ”kansallislauluksi”.
When sun rays crown thy pine clad hills,
And summer spreads her hand,
When silvern voices tune thy rills,
We love thee, smiling land.
We love thee, we love thee,
We love thee, smiling land.
When spreads thy cloak of shimmering white,
At winter's stern command,
Thro' shortened day, and starlit night,
We love thee, frozen land.
We love thee, we love thee
We love thee, frozen land.
When blinding storm gusts fret thy shore,
And wild waves lash thy strand,
Thro' spindrift swirl, and tempest roar,
We love thee windswept land.
We love thee, we love thee
We love thee windswept land.
As loved our fathers, so we love,
Where once they stood, we stand;
Their prayer we raise to Heaven above,
God guard thee, Newfoundland
God guard thee, God guard thee,
God guard thee, Newfoundland.
Fidžin dominio

Fidžin dominio () oli Fidžin virallinen nimi lokakuun 1970 ja lokakuun 1987 välillä. Kun Britannian valta loppui vuonna 1970, myönnettiin Fidžille itsenäisyys dominiona, jolloin Yhdistyneen kuningaskunnan monarkki, Elisabet II, pysyi maan valtionpäämiehenä Fidžin kuningattarena. Häntä edusti maassa kenraalikuvernööri. Fidži julistautui tasavallaksi 6. lokakuuta 1987 kahden sotilasvallankaappauksen jälkeen poistaen Elisabet II:n maan valtionpäämiehen asemasta.
Kenraalikuvernöörit.
Fidžin ollessa dominiona seuraavat henkilöt toimivat maan kenraalikuvernöörinä: 
Pääministerit.
Seuraavat henkilöt toimivat Fidžin dominion pääministerinä ja hallituksen päämiehenä:
Alfred Gadenne

Alfred Gadenne (31. tammikuuta 1946 – 11. syyskuuta 2017) oli belgialainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Centre démocrate humaniste ja hän toimi Hainaut’ssa sijaitsevan Mouscronin kaupungin pormestarina vuodesta 2006 kuolemaansa saakka.
Kuolema.
Gadenne löydettiin 11. syyskuuta 2017 kurkku auki viillettynä kotinsa lähellä sijaitsevalta Luingnen hautausmaalta. Löytäjä oli hänen vaimonsa. Tekopaikalta otettiin kiinni 18-vuotias mies. RTBF:n mukaan epäillyn isä teki itsemurhan reilut kaksi vuotta aiemmin. Hän oli työskennellyt kaupungin virkamiehenä ja teki itsemurhan saatuaan potkut. Ilmeisesti poika halusi kostaa pormestarille isänsä kohtelun. Gadennella oli tapana avata ja lukita hautausmaan portti päivittäin. Hänet surmattiin, kun hän oli lukitsemassa porttia.
Mauritius (Commonwealth realm)

Mauritiuksen Commonwealth realm, viralliselta nimeltään Mauritius, oli nykyisen Mauritiuksen tasavallan edeltäjä. Valtio oli olemassa vuosien 1968 ja 1992 välillä. 
Kun Britannian valta loppui vuonna 1968, Mauritius Independence Act 1968 muutti Mauritiuksen kruununsiirtomaan itsenäiseksi Commonwealth realmiksi. Yhdistyneen kuningaskunnan monarkki, Elisabet II, pysyi maan valtionpäämiehenä. Valtionpäämiestä Mauritiuksessa edusti kenraalikuvernööri. 
Kenraalikuvernöörit.
Mauritiuksen ollessa Commonwealth realmina seuraavat kenraalikuvernöörit edustivat kuningatar Elisabet II:a: 
Pääministerit.
Seewoosagur Ramgoolam ja sen jälkeen Sir Anerood Jugnauth toimivat Mauritiuksen pääministerinä.
Omenasota

Omenasota ("Äppelkriget") on Tage Danielssonin ohjaama ruotsalainen komediaelokuva vuodelta 1971. Danielsson kirjoitti myös sen käsikirjoituksen yhdessä Hans Alfredsonin kanssa. Elokuvan pääosissa näyttelevät Gösta Ekman, Per Grundén ja Monica Zetterlund.
Juoni.
Saksalainen miljonääri Jean Volkswagner saapuu hiljaiseen ja idylliseen Änglamarkin kylään muuttakseen sen omenatarhat Deutschneyland-nimiseksi suureksi vapaa-aikakeskukseksi. Hänen häikäilemättömät kätyrinsä saavat vastusta paikallisesta vastarintaliikkeestä, jonka kaikkien jäsenten nimi vaikuttaa olevan Lindberg.
Tuotanto.
Elokuvassa kuullaan toistakymmentä Evert Tauben laulua, joita esittää muun muassa hänen poikansa Sven-Bertil Taube. Laulusta ”Änglamark” tuli suosittu, ja Suomessa sen levytti Kim Floor nimellä ”Keijumaa”. Sekä laulu että elokuva hyötyivät 1970-luvun alun ympäristönsuojelutietoisuudesta ja osaltaan lisäsivät sitä.
"Omenasota" oli ensimmäinen elokuva, jonka Hans Alfredson ja Tage Danielson kuvasivat Tomelillan seudulla Skånessa.
Vastaanotto.
Suomessa "Omenasota" sai 16 905 katsojaa elokuvateattereissa. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. Hän kuvaa elokuvaa hauskaksi mutta ”pehmeäksi pureskelluksi” varhaiseksi eurosatiiriksi.
Helmikuussa 1996 Göteborgin ooppera kantaesitti Lars Johan Werlen elokuvan tarinan pohjalta säveltämän oopperan "Äppelkriget" .
The Rasmuksen diskografia

The Rasmus on suomalainen poprock-yhtye, joka on julkaissut yhdeksän studioalbumia. Kymmenes albumi "Rise" julkaistiin vuonna 2022.
Ahvenanmaan maakuntavaalit 2015

Ahvenanmaan maakuntavaalit 2015 järjestettiin Ahvenanmaalla 18. lokakuuta 2015.
Suurimmaksi puolueeksi nuosi Liberaalit, joka voitti Keskustan 1,6 prosentilla ja kasvatti paikka määräänsä kuudesta seitsemään. Keskustan kannatus laski 1,9 prosenttia mutta paikka määrä pysyi samana kuin edellisvaaleissa. Vaalien suurin voittaja oli Maltilliset, joka nosti kannatustaan 3,9 prosenttia ja paikkamääräänsä neljästä viiteen. Sosiaalidemokraatit kärsivät 2,7 prosentin tappion ja menettivät yhden paikan. Sitoutumaton kokoomus menetti kannatustaa 3 prosenttia ja hävisi yhden paikan. Ahvenanmaan itsenäisyyttä ajava Ahvenanmaan tulevaisuus kärsi 2,4 prosentin tappion ja menetti yhden kolmesta paikastaan. Uutena ryhmänä Maakuntapäiville nousi Ålandsk Demokrati, joka sai 3,6 prosenttia äänistä ja yhden paikan.
Maakuntavaalien jälkeen muodostettiin uusi Ahvenanmaan maakunnan hallitus, johon tulivat vaalivoittaja Liberaalit sekä Maltilliset ja Sosialidemokraatit. Uudeksi maaneuvokseksi nousi Liberaalien Katrin Sjögren. 
Tulos.
Ahvenanmaan maakuntavaalien 2015 tulos
!colspan="8"|
! colspan="3" rowspan="2" style="text-align:left;"| Puolueet
! colspan="3"| Äänet
! colspan="2"| Paikat
! width="75"| Ääniä
! width="30"|%
! width="35"|+/–
! width="30"| Paikat
! width="30"|+/–
Lähde: JCI Mariehamn
Giliap

Giliap on Roy Anderssonin käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen draamaelokuva vuodelta 1975. Sen pääosia näyttelevät Thommy Berggren ja Mona Seilitz. Kokeellinen ja tyylitelty elokuva kertoo pikkukaupungin synkkään hotelliin töihin saapuvasta nuoresta miehestä. Roy Anderssonin toinen pitkä elokuva sai kielteisiä arvosteluja, joissa sitä pidettiin pettymyksenä Anderssonin esikoispitkän, raikkaan nuorisokuvauksen "Eräs rakkaustarina" (1970) jälkeen.
Juoni.
Busarewskin hotellin keittiön ja kellareiden uumenissa työskentelee sekalainen kaarti värikkäitä hahmoja. Väliaikaiseksi tarjoilijaksi pestautunut kulkuri (Berggren) saa kuulla myös viinurin tulleen taloon ”väliaikaisesti” 12 vuotta aiemmin. Komedia muuttuu tragediaksi, jonka keskeiseen rooliin nousee kellarin epävirallinen päällepäsmäri, pikkurikollisen urasta haaveileva Kreivi.
Vastaanotto.
"Giliap" sai niin huonon yleisömenestyksen, että Roy Andersson paikkaili sen tappioita parikymmentä vuotta mainoselokuvia tekemällä kunnes pääsi uuteen alkuun pitkien elokuvien saralla elokuvalla "Toisen kerroksen lauluja" (2000).
Suomessa "Giliap" sai teatteriensi-iltansa vasta 33 vuotta maailmanensi-illan jälkeen vuonna 2008, silloinkin ilman suomenkielisiä tekstejä. Se sai Suomessa ensiesityksensä television TV2-kanavalla maaliskuussa 1981, jolloin "Helsingin Sanomien" Mikael Fränti piti sitä paitsi loistavana vieraantumisen kuvauksena, myös pitkästyttävänä filminä ellei tutki sen kuvia tarkasti ja jää miettimään niitä. Andersson ei hänestä ole tyytynyt helppoihin ratkaisuihin. Myös "Iltalehden" Taru Mäkelän mielestä elokuvaa hallitsee hyvin tiukka ja keskittymistä vaativa muotokieli, jossa jokainen kuva on tarkoin harkittu ja täynnä merkitystä. Lähikuvien puute korostaa tarinan henkilöiden vieraantuneisuutta ja irrallisuuden tunnetta, ja dialogi on vähäistä.
Vuonna 2009 "Giliap" pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Cradle of Filthin diskografia

Tämä artikkeli sisältää Cradle of Filthin diskografian.
Videot.
Sisältävät yhden keikan sekä musiikkivideoita.