tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Päin seinää

Päin seinää on 26. joulukuuta 2014 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Antti Heikki Pesonen ja kuvannut Aarne Tapola. Pääosissa esiintyvät muun muassa Armi Toivanen, Eero Ritala, Mimosa Willamo ja Kai Lehtinen. Elokuvan on tuottanut Helsinki-filmi.
Elokuva palkittiin kahdella Jussilla parhaasta naissivuosasta (Mimosa Willamo) ja käsikirjoituksesta ja se sai Örebron Peace &amp; Love elokuvafestivaaleilla palkinnon parhaasta käsikirjoituksesta.
Juoni.
Kun Takkua (Mimosa Willamo) uhkaa huostaanotto väkivaltaisen käytöksen vuoksi, alkavat asiat vyöryä lumipallon lailla. Tarmokas äiti Essi (Armi Toivanen) tekee kaikkensa pitääkseen tyttärensä luonaan, mutta kova elämä iskee kasvoihin kuin avokämmen. Kaiken lisäksi Takun opettaja Lasse (Eero Ritala) on Essin nuoruudentuttu ja edelleen ihastunut tähän. Lisäksi kuvioon ilmaantuu Takun isoisä Sakke (Kai Lehtinen), jonka apua Essi tarvitsee Takun pelastamiseen.
Tuotanto.
Vuonna 2012 elokuvan käsikirjoittaja ja ohjaaja Antti Heikki Pesosen "Päin seinää" -projekti palkittiin parhaana elokuvaideana ensimmäisenä suomalaisena Nordic Talents -tapahtumassa Tanskassa. 33 000 euron arvoinen palkinto on suunnattu elokuvaidean kehittämiseen pitkäksi elokuvaksi.
Tuotantoyhtiön mukaan "Päin seinää" on tunnelmaltaan Pesosen aiemman "Korsoteoria"-lyhytelokuvan sisarteos.
Vastaanotto.
Katsojamäärät.
Ensi-iltaviikonloppuna elokuvan näki 10 634 katsojaa. Elokuvan katsojaluku oli vuoden 2015 maaliskuussa 53 833.
Arviot.
Ensimmäisen arvion elokuvasta julkaisi Amusa.fi-sivusto, joka kuvaili elokuvaa seuraavasti " – – Kohtaukset ovat alusta alkaen herkullisia. Merkitystä on kylvetty ympäriinsä, ja nerokkaita huomioita tulee vastaan joka puolella. Penkissä ihan kiemurtelee seuraavaa nokkeluutta odotellessa. Elokuvasta huokuu tarkoituksellisuus, ammattimaisuus ja ennen kaikkea aitous!"
Palkinnot.
Elokuvan alkuperäisidea palkittiin pääpalkinnolla ensimmäisenä suomalaisena projektina Nordic Talents -tapahtumassa vuonna 2012. Elokuva sai vuonna 2015 Jussi-palkinnot parhaasta käsikirjoituksesta (Antti Heikki Pesonen) ja naissivuosasta (Mimosa Willamo). Se sai Örebron elokuvajuhlilla tuomariston palkinnon parhaasta käsikirjoituksesta ja sille myönnettiin Valtion laatutuki vuonna 2015.
Ondrej Duda

Ondrej Duda (s. 5. joulukuuta 1994 Snina) on slovakialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on edustanut Italian Serie A:ssa pelaavaa Hellas Veronaa vuodesta 2023 lähtien. Aiemmin hän edusti Saksan Bundesliigassa Hertha Berliniä ja 1. FC Kölniä, ja hän on kotimaansa lisäksi pelannut myös Puolassa ja Englannissa. Hän on pelannut Slovakian maajoukkueessa vuodesta 2014 alkaen.
Duda siirtyi helmikuussa 2014 puolalaisseura Legia Varsovaan. Hän pelasi Puolan Ekstraklasassa 67 ottelua, joissa hän teki kymmenen maalia, ja Eurooppa-liigassa 13 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Heinäkuussa 2016 Duda teki viiden vuoden sopimuksen saksalaisseura Hertha Berlinin kanssa. Herthassa hän pelasi 59 bundesliigaottelua, joissa hän teki 12 maalia, ja neljä Eurooppa-liigan ottelua. Kevään 2020 hän oli lainalla englantilaisseura Norwich Cityssä ja pelasi kymmenen Englannin Valioliigan ottelua. Syyskuussa 2020 Duda siirtyi Kölniin ja pelasi kaudella 2020–2021 Bundesliigassa 32 ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia, ja kaksi putoamiskarsintaottelua. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 31 bundesliigaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 13 bundesliigaottelua mutta siirtyi kesken kauden tammikuun lopulla lainalle Hellas Veronaan. Duda pelasi Veronassa lainakaudellaan 15 Serie A -ottelua ja kaudella 2023–2024 Hellas Veronan omistukseen siirtyneenä 32 Serie A -ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
A-maajoukkuedebyyttinsä Duda teki 18. marraskuuta 2014 Suomea vastaan. Ensimmäisen maajoukkuemaalinsa hän teki 31. maaliskuuta 2015 Tšekkiä vastaan. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi kolme ottelua ja teki Walesia vastaan yhden maalin. Kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kolme ottelua. EM-kilpailuissa 2024 hän on pelannut avauskokoonpanossa kaikki kolme alkulohko-ottelua ja teki kolmannessa ottelussa Romaniaa vastaan maalin.
Savoia-Marchetti S.M.82

Savoia-Marchetti S.M.82 "Canguru" (suom. Kenguru) on italialaisvalmisteinen raskas pommituskone. Alessandro Marchettin suunnittelema konetyyppi muistutti sisarussarjan muita koneita (S.M.79 ja S.M.81), ja se käytti kolmea tähtimoottoria. Tyyppiä käytettiin myös kuljetuskoneena, varsinkin Toisesta maailmansodasta selviytyneitä jokseenkin harvoja koneyksilöitä. Hitaana ja heikon puolustusaseistuksen omaavana (1x rs.kk &amp; 4x kev.kk:t) se kärsi suuria tappioita. Regia Aeronautican ohella tätä tyyppiä käytti myöhempi Aeronautica Militare eli "AMI" sekä Luftwaffe.
S.M.82 Cangurun moottorit olivat 3x Alfa Romeo RC.21 -tyyppiset 9-sylinteriset tähtimoottorit. Niiden antama teho oli 950 hevosvoimaa (708 kW). Huippunopeus oli 370 km/h ja toimintamatka 3 000 kilometriä. Matkanopeus oli 300 km/h. Enin pommikuorma oli 4 000 kg. Konetyypin siviilikäytön muunnos oli Savoia-Marchetti S.M.75 "Marsupiale".
Kakkuri (Ulvila)

Kakkuri on Satakunnassa Ulvilassa Joutsijärven lähellä sijaitseva järvi.
Maantiede.
Kakkurin pinta-ala on 2,7 hehtaaria, ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 230 metriä. Järvi sijaitsee 600 metriä Joutsijärven pohjoisrannasta maaston painanteessa sijaitsevassa suossa. Järvessä ei ole saaria. Järven rantaviiva on 0,79 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järvi on metsäsoiden ympäröimä. Järven lähelle johtaa Järventaustan ja Saarijärven välinen metsäautotie. Järvi on Joutsijärven ympäri kiertävän retkeilyreitistön lepopaikka. Retkeilijöille on rakennettu rantaan laavu. Muuten järvi on autio.
Vesistösuhteita.
Kakkuri sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Harjunpäänjoen valuma-alueella (35.14), johon Joutsijärven alue (35.143) kuuluu. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa 200 metriä pitkä laskuoja, jonka vedet imeytetään Joutsijärveen laskevaan ojitettuun suohon. Järven vedenpinnan korkeus on 51,7 metriä ja Joutsijärven 44,5 metriä mpy., jolloin laskupuron pudotus on 7,2 metriä.
Historiaa.
Vuosina 1934 ja 1955 julkaistuissa Porin seudun taloudellisissa kartoissa on järvi piirretty näkyviin nimettömänä erämaajärvenä, josta virtaa oja Joutsijärveen. Vuoden 1962 peruskartassa on tilanne sama.
Rekitaipaleenjärvi

Rekitaipaleenjärvi on Satakunnassa Ulvilassa Joutsijärven lähellä sijaitseva järvi
Maantiede.
Järven pinta-ala on 4,3 hehtaaria, ja sen pituus on 290 metriä ja leveys 190 metriä. Se sijaitsee Joutsijärven kaakkoispuolella kolmen matalan mäen välisessä painaumassa. Järvessä ei ole saaria. Järven rantaviiva on 0,83 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Noin 700 metrin päässä on Silokallion kurssikeskus. Järven länsipuolella ohittaa metsäautotie, jonka varressa järven lähellä on kaksi rakennusta. Järvi kuuluu Joutsijärven ympäri kiertävän kävelyreitin levähdyspaikkoihin. Pohjoisrannalla on nuotiopaikka, jonne johtaa tieltä polku.
Vesistösuhteita.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Harjunpäänjoen valuma-alueella (35.14), johon Joutsijärven alue (35.143) kuuluu. Järven luusua sijaitsee järven koillisrannalla, josta saa alkunsa noin 2,5 kilometriä pitkä Rekitaipaleenoja. Se laskee Joutsijärveen sen kaakkoisrannalla. Järveen laskee oja Kuoharinsuolta. Järven vedenpinnan korkeus on 59,9 metriä ja Joutsijärvellä 44,5 metriä mpy., joten Rekitaipaleenojalle kertyy pudotusta 15,4 metriä.
Historiaa.
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa oli järvi merkitty karttaan nimettömänä järvenä. Sen kautta kulku metsäpolku Saarijärveltä Koskiin Kullaalle. Vuoden 1934 Porin seudun taloudellisessa kartassa tulee läheiseltä Kulhan tilalta polku järven rantaan. Vuoden 1962 peruskartassa on järven laskupuro piirretty luontaisen oloisena. Ainoastaan itäpuolella sijaitsevalle suolle on kaivettu suo-ojia.
Lokki (Arja Havakan albumi)

Lokki on suomalaisen iskelmälaulaja Arja Havakan vuonna 1995 julkaistu toinen studioalbumi, jonka nimikkokappaleesta tuli laulajan läpimurtokappale.
Albumi myi kultaa vuonna 1996.
Kielijärvi (Ulvila)

Kielijärvi on Satakunnassa Ulvilassa sijaitseva järvi.
Maantiede.
Kielijärven pinta-ala on 1,8 hehtaaria, ja sen pituus on 260 metriä ja leveys 140 metriä. Se sijaitsee Koskin ja Lavian kirkonkylä välisen seututien 257 varrella. Järvessä ei ole saaria. Järven rantaviiva on 0,76 kilometriä pitkä ja ranta on soista ja ojitettua metsämaastoa. Järven lähellä on asuintila, mutta järvi on muuten autio.
Vesistösuhteita.
Kielijärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Harjunpäänjoen valuma-alueella (35.14), johon Joutsijärven alue (35.143) kuuluu. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa noin 2,5 kilometriä pitkä laskuoja. Laskuoja laskee Ahmauksenojaan, joka vuorostaan laskee Joutsijärveen. Järveen on johdettu ympäröivän suon ojat. Järven vedenpinnan korkeus on 64,9 metriä mpy..
Historiaa.
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa on järvi piirretty nimettömänä erämaajärvenä. Sen muoto on kuin V-kirjain. Vuoden 1928 ja 1934 Porin seudun taloudellisessa kartoissa on järven pohjoispuolelle rakennettu maantie Kullaalta Lavialle. Vaikka tie kulkee järven vierestä, on järvi edelleen autio. Vielä vuoden 1955 taloudellisessa kartassa on tilanne säilynyt samana, mutta eteläpuolella kulkevan uuden tien varteen on ilmestynyt rakennus. Vuonna 1962 julkaistussa peruskartassa on mainitun rakennuksen paikalle kehittynyt pientila, jonka peltomaa ei kuitenkaan ylety rantaan asti. Järven vedenpinta vaikuttaa kartassa laskeneen, jolloin järven itään työntyvä lahti on soistumassa umpeen.
The Skoogie Boys

The Skoogie Boys on keravalainen punkrock-yhtye, joka koostuu neljästä taiteilijanimellä esiintyvästä jäsenestä: Honkie (laulu), TT (kitara), R.T. (rummut) ja LUIS (basso). Yhtyeen ensimmäinen täyspitkä levy "Choose To Go To Hell" ilmestyi syyskuussa 2014. Bändillä on oma levy-yhtiö, Lapila Records.
Yhtye on keikkaillut kotimaan lisäksi pariin otteeseen Baltian maissa. Elokuussa 2014 yhtye soitti kaksi keikkaa niin Virossa, Latviassa kuin Liettuassa.
Matias Sarelius

Matias Sarelius (s. 2. heinäkuuta 1979) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-liigassa pelaavaa Golden Futsal Teamia. Sareliuksen pelipaikka on maalivahti. Hän on edustanut GFT:tä Futsal-liigan perustamisesta asti eli vuodesta 1997 asti. Hän on voittanut myös kolme Suomen mestaruutta vuosina 2003, 2008 ja 2009. Sarelius on pelannut liigassa yli 200 peliä tehden 18 tehopistettä (4+14).
Suomen futsalmaajoukkueessa Sarelius on pelannut 32 maaottelua. Hän on kuulunut maajoukkuerinkiin pitkän aikaa, ja kuuluu nykyisinkin maajoukkueeseen.
Sarelius pelasi myös Suomen beachfutismaajoukkueen ensimmäisessä epävirallisessa ottelussa vuonna 2009 Viroa vastaan. Hän oli aloituskokoonpanossa maalivahtina.
Ruonajärvi (Ulvila)

Ruonajärvi on Satakunnassa Ulvilassa Joutsijärven lähellä sijaitseva järvi.
Maantiede.
Ruonajärven pinta-ala on 13,7 hehtaaria, ja sen pituus on 660 metriä ja leveys 300 metriä. Se sijaitsee Tammenhaan ja Ruonastenkorven välisessä painaumassa Joutsijärven etelärannan tuntrumassa. Järvi on autio eikä siinä ole saaria. Järven rantaviiva on 1,60 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järven kaakkoisrannalla on metsäistä suota, josta on johdettu ojia järveen. Järven länsirannan kautta kiertää Joutsijärven retkeilyreitin polku.
Vesistösuhteita.
Ruonajärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Harjunpäänjoen valuma-alueella (35.14), johon Joutsijärven alue (35.143) kuuluu. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 100 metriä pitkä laskuoja Joutsijärven Pirttilahteen. Siihen laskee kaksi ojaa Ruonastenkorvesta ja Kuoppalasta. Järven vedenpinnan korkeus on 45,1 metriä ja Joutsijärvellä 44,5 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 0,6 metriä.
Historiaa.
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa on järvi merkitty karttaan nimettömänä järvenä. Vuosina 1934 ja 1955 julkaistuissa Porin seudun taloudellisissa kartoissa on Pirttilahteen raivattu peltomaata tai niittyä, jonne tulee Ruonajärven kautta polku Tammen tilalta. kaikkina näinä vuosina on järvi ollut aina asumaton. Vuoden 1962 peruskartassa on järven tila samanlainen.
Terra Formars

Terra Formars on japanilainen sci-fi-toimintakauhu manga/animesarja, joka kertoo tulevaisuudesta, jossa ihmiskunta joutuu taistelemaan terraformarsseiksi kutsuttuja avaruusolioita vastaan.
Miehistö BUGS1.
2000-luvun alussa ihmiskunta oli lähettänyt torakoita Marsin pinnalle tieteellisiä tutkimuksia varten. 
21.8.2577 - ensimmäiset ihmiset laskeutuivat Marsin pinnalle. Ihmisiä kyseisessä tutkimusaluksessa oli 6. BUGS1 miehistön oli tarkoitus kerätä Marsin pinnalta 10 uros- ja 10 naarastorakkaa ja lähettää ne sitten maapallolle tieteellisiä kokeita varten. Tämä koitui kuitenkin miehistön kohtaloksi. 500 vuoden aikana Marsin pinnalla torakoista oli kehittynyt eläinlaji, joka oli miltei yhtä viisas kuin ihminen mutta paljon vaikeampi tappaa. 
Terraformarssit surmasivat väkivaltaisesti kaikki 6 miehistön jäsentä. Miehistön komentaja sai kuitenkin lähetettyä yhden Terraformarssin pään maapallolle analysoitavaksi. 
Miehistö BUGS2.
NASA alkoi kehittää erikoisjoukkoja terraformarsseja vastaan. Ihmisistä alettiin luoda supersotilaita lisäämällä näihin ötököiden geenejä. Tämä tuli äärimmäisen kalliiksi, koska operaatio vaati leikkauksen, josta vain noin 30% selvisi hengissä.
Lopulta NASA sai koottua 15 supersotilaan miehistön, jotka lähetettiin Marsiin vuonna 2599. Heidän tarkoitus oli tehdä lisätutkimuksia terraformarsseista ja mikäli mahdollista, tappaa ne kaikki sukupuuttoon. Ötököiden geenien ansiosta ihmiset pystyivät taistelemaan torakoita vastaan, mutta vain kaksi miehistön jäsentä selvisi hengissä ja loput saivat surmansa. Kaksi eloonjäänyttä supersotilasta pääsivät takaisin maapallolle. 
Terraformarssit alkoivat tehdä itse tieteellisiä kokeita supersotilaiden ruumiilla, jolloin myös terraformarssit saivat ötököiden voimia kehoihinsa.
Annex I.
Vuonna 2620 maapallolle levisi tappava virus, joka surmasi sekä eläimiä että ihmisiä sukupuuton partaalle. Laboratoriotesteissä selvisi, että virus on peräisin Marsista. Jotta virukseen saataisiin rokote, Marsin pinnalta olisi tuotava sammalta, jossa virus on alun perin kehittynyt. Sen avulla ihmiskunta pystyisi ehkä löytämään lääkkeen tappavaa tautia vastaan. Koko maapallon ihmiskunta käytti kaikki yhteiset varansa vielä viimeiseen miehistöön. 
Tällä kertaa supersotilaita luotiin myös muidenkin eläinlajien geeneistä. Nasa sai kokoon yhteensä 100 supersotilaan miehistön. Miehistö jaetaan kuuteen eri divisioonaan.
Arash Muridiyazd

Arash Muridiyazd (s. 29. tammikuuta 1987 Iran) on iranilaissyntyinen suomalainen futsalpelaaja. Hän edustaa Futsal-liigassa pelaavaa Kampuksen Dynamoa. Pelipaikaltaan Muridiyazd on hyökkääjä. Muridiyazdin perhe pakeni Iranista Suomeen, kun Arash oli pieni. Vuodesta 2009 hän on kuulunut KaDyn edustusjoukkueeseen. Liigassa hän on saavuttanut kaksi mestaruutta (2017-2018 ja 2018-2019) sekä neljä hopeaa ja yhden pronssin.
Muridiyazd on pelannut myös Suomen futsalmaajoukkueessa. Hän on pelannut siinä 25 maaottelua tekemättä maaleja. Muridiyazd on 178 senttimetriä pitkä ja painaa 72 kilogrammaa.
Ahvenlammi (Ulvila)

Ahvenlammi on Satakunnassa Ulvilassa Kullaan Järventaustassa sijaitseva järvi.
Maantiede.
Ahvenlammin pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja sen pituus on 180 metriä ja leveys 140 metriä. Se sijaitsee kivikkoisessa metsämaalla pienessä painanteessa. Järven rantaviiva on 0,64 kilometriä pitkä ja ranta on metsäistä suota, mutta pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Eteläpään kapea lahti on kasvamassa umpeen. Lounaispuolella sijaitsee entisen maatilan rakennuksia, mutta itse ranta on autio. Järvelle tulee ainoastaa kärrypolku.
Vesistösuhteita.
Ahvenlammi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Harjunpäänjoen valuma-alueella (35.14), johon Joutsijärven alue (35.143) kuuluu. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla pitkässä umpreen kasvaneessa lahdessa, josta saa alkunsa noin 5 kilometriä pitkä laskuoja Joutsijärven Tuurujärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 50,8 metriä ja Tuurujärvellä 44,5 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 6,3 metriä.
Historiaa.
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa järvi on piirretty nimettömänä erämaajärvenä, jonne johtaa paluskylästä polku. Vuosina 1934 ja 1955 julkaistuissa Porin seudun taloudellisissa kartoissa järvelle saapunut asutus viljeli pientä peltoalaa aivan järven länsipuolella. Vuoden 1962 peruskartassa oli järven itäpuolellekin raivattu peltomaata. Lähistöllä on kaksi muutakin maatilaa.
Veikko Vainio (johtaja)

Simo Veikko Vainio (1. huhtikuuta 1915 Käkisalmi – 23. elokuuta 2007 Helsinki) oli vuorineuvos, Metsäliiton pääjohtaja ja Raision Tehtaat Oy:n pääjohtaja. 
Vainion vanhemmat olivat maanmittausinsinööri Simo Armas Vainio ja Olga Gertrud Grönlund. Hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1938, mutta valmistui työn ohessa opiskellen myös kauppatieteiden maisteriksi 1955, KHT-tilintarkastaja hänestä tuli 1958. Vuodesta 1944 Vainio toimi Outokumpu Oy:n metallitehtaan huoltopäällikkönä, Suomen Maanviljelijäin Kauppa Oy:n hallinnollisen osaston päällikkö hänestä tuli 1947, Metsäliitto Osuuskunnan hallinnollinen johtaja 1955 ja osuuskunnan johtokunnan jäsen pari vuotta myöhemmin. Vainion johdolla kerättiin pääomia alueellisiin metsäteollisuusyksiköihin ja kehitettiin muutenkin liiketoimintaa rakenteellisesti. Osuuskunnan varatoimitusjohtajaksi Vainio kohosi 1965, mutta jo seuraavana vuonna hänet kutsuttiin Raision pääjohtajaksi Veikko Reinikaisen otteiden aiheuttaman kriisin jälkeen. Vainio teki Raisiossa useita yritysjärjestelyjä, hänen aikanaan ryhdyttiin uusiin liiketoimintoihin ja lanseerattiin uusia tuotteita. Raision reaalinen liikevaihto kasvoi kahdeksassa vuodessa 65 %. Vuorineuvoksen arvon Vainio sai 1970. Vuonna 1972 eli 57-vuotiaana hän siirtyi takaisin Metsäliittoon, nyt pääjohtajaksi. Vainio onnistui tehtävässään niin, että kun hän luovutti pääjohtajuutensa 1980 Mikko Wuotille, yhtymä oli merkittävimpiä suomalaisia puunjalostajia. Vainio osallistui aktiivisesti yhdistys- ja järjestötoimintaan ja tuli tunnetuksi lauluharrastuksestaan.
Vainion puoliso vuodesta 1939 oli varanotaari Aune Helka Seitola. Liike-elämän vaikuttaja, ministeri Vesa Vainio on heidän poikansa.
Särkijärvi (Ulvila)

Särkijärvi on Satakunnassa Ulvilan Ahmauksessa sijaitseva järvi.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 2,3 hehtaaria, ja sen pituus on 300 metriä ja leveys 110 metriä. Se sijaitsee Särkisuon etelälaidalla ja valtatien 11 varrella Ahmauksessa. Järven itäpuolella kohoaa matalia mäkiä, mutta muualla on ympäristö on alavaa moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järvellä ei ole saaria. Järven rantaviiva on 0,76 kilometriä pitkä ja ranta on hetteistä avosuota. Lounaisrannassa sijaitsee yksinäinen rakennus.
Vesistösuhteita.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Harjunpäänjoen valuma-alueella (35.14), johon Jylhäjoen valuma-alue (35.146) kuuluu. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 11,3 kilometriä pitkä Särkioja, joka laskee Ahmauksenojan kautta Joutsijärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 75,6 metriä mpy..
Historiaa.
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa on järvi piirretty nimellään mainiten. Sen koillispuolella sijaitsee samanniminen torppa. Järvestä alkava puro mutkittelee kartassa suoalueiden läpi Joutsijärveen. Vuonna 1928 julkaistussa Porin seudun taloudellisessa kartassa on torpan nimi vaihtunut ja järven eteläpuolelle perustettu pieni maatila, jonka peltomaita ylettyy rantaan asti. Ahmauksen kansakoulu toimii kyläalueen läpi kulkevan kylätien varressa. Vuoden 1955 taloudellisessa kartassa on lähistölle perustettu kaksi maatilaa lisää. Vuoden 1962 peruskartassa maatilan peltojen läpi on linjattu valtatie 11. Suoraksi linjattu tie valmistui 1950-luvulla. Kartrassa näkyy suo-ojituksen ensimmäisiä ojia.
Filip Hološko

Filip Hološko (s. 17. tammikuuta 1984 Piešťany) on slovakialainen jalkapalloilija, joka edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Çaykur Rizesporia lainalla saman sarjan Beşiktaş JK:sta. Oikeajalkainen Hološko on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän kuuluu myös Slovakian jalkapallomaajoukkueeseen. Hološko on 185 senttimetriä pitkä.
Seurajoukkueura.
Hološkon kasvattajaseura on hänen kotimaansa AS Trenčín, jota hän edusti vuoden 2001 aikuisten tasolla. Vuonna 2002 Hološko siirtyi tšekkiläiseen Slovan Libereciin. Libereciä hän edusti vuoteen 2005 tehden 54 liigapelissä 17 osumaa. Seuraavaksi Hološko siirtyi Turkkiin, Manisasporin riveihin. Hän pelasi seurassa kaudet 2006-2008, joissa kertyi 65 peliä ja 22 maalia. Vuonna 2008 Hološko siirtyi Turkin suurseuraan, Beşiktaş JK:hon. Beşiktaşissa hän on voittanut kerran Turkin mestaruuden ja kaksi kertaa cupin sekä pelannut Mestareiden liigassa. Vuonna 2011 Hološko oli lainalla Istanbul Büyükşehirissä ja vuonna 2014 hän siirtyi lainalle Turkin Superliigan Çaykur Rizesporiin.
Maajoukkueura.
Hološko pelasi Slovakian alle 20-vuotiaiden maajoukkueen paidassa vuoden 2003 MM-kisoissa Abu Dhabissa. Slovakian jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi vuonna 2005. Hološko kuului Slovakian joukkueeseen vuoden 2010 MM-kisoissa, jonne Slovakia selviytyi ensikertalaisena. Hän pelasi turnauksessa kahdessa Slovakian alkulohkon ottelussa, kun Slovakia eteni 16 parhaan joukkoon. Marraskuussa 2014 Hološko teki Suomea vastaan maalin vain 34 sekunnin pelin jälkeen, kun Slovakia voitti 2-1 Žilinassa.
Shakin maailmanmestaruusottelu 2014

Shakin maailmanmestaruusottelussa 2014 hallitseva mestari Magnus Carlsen pelasi maailmanmestaruudesta haastajaa Viswanathan Anandia vastaan. Ottelu pelattiin Sotšissa, Venäjällä 9.–28.11.2014. Ottelu ratkesi 11 pelin jälkeen Magnus Carlsenin voitoksi pistein 6½–4½.
Ehdokasturnaus.
Hallitsevan mestarin Magnus Carlsenin haastaja ratkaistiin kahdeksan pelaajan ehdokasturnauksessa, joka pelattiin Hanti-Mansijskissa Venäjällä maaliskuussa 2014. Turnauksen voitti Viswanathan Anand, joka saavutti tuloksen 8,5/14 voittamalla kolme peliä ja pelaamalla loput tasan. Anand oli entinen maailmanmestari ja saisi revanssin Carlsenista, joka oli voittanut häneltä maailmanmestaruuden vuotta aiemmin.
Megalonísi (Lesbos)

Megalonísi () eli Nisiópi (Νησιώπη) on Kreikan saari, joka sijaitsee Lesboksen lähellä ja kuuluu Pohjoisen Egean saarten saariryhmään. Saaren pinta-ala on noin 0,79 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Länsi-Lesboksen kuntaan, Lesboksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen.
Megalonísi sijaitsee aivan Lesboksen saaren länsipuolella Sígrin kylän edustalla. Saari on noin 2,6 kilometriä pitkä ja kapea, ja toimii luonnollisena aallonmurtajana kylälle. Saaren eteläosassa on majakka, jonka korkeus on 53 m merenpinnasta ja kantama 20 meripeninkulmaa. Saarella on jäänteitä kivettyneestä metsästä.
Ágios Minás

Ágios Minás (; virallisesti Δημοτική Ενότητα Αγίου Μηνά, "Dimotikí Enótita Agíou Miná") on yksi Chíoksen kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Chíoksen saarella, Chíoksen alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 3 271 (vuonna 2011).
Ágios Minás sijaitsee Chíoksen saaren itärannikolla aivan sen pääkaupungin Chíoksen eteläpuolella. Ágios Minás oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Chíoksen kuntaan yhdessä Amanín, Ionían, Kampóchoran, Kardámylan, Mastichochórian ja Omiroúpolin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikkö on nimetty Pyhän Menaksen mukaan.
Kunnallisyksikön osat.
Ágios Mináksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Amaní

Amaní (; virallisesti Δημοτική Ενότητα Αμανής, "Dimotikí Enótita Amanís") on yksi Chíoksen kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Chíoksen saarella, Chíoksen alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 983 (vuonna 2011).
Amaní käsittää Chíoksen saaren luoteisosan. Se oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Chíoksen kuntaan yhdessä Ágios Mináksen, Ionían, Kampóchoran, Kardámylan, Mastichochórian ja Omiroúpolin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Amanín kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Ionía (Chíos)

Ionía (; virallisesti Δημοτική Ενότητα Ιωνίας, "Dimotikí Enótita Ionías") on yksi Chíoksen kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Chíoksen saarella, Chíoksen alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 3 956 (vuonna 2011).
Ionía käsittää alueen Chíoksen kaakkoisrannikolla. Se oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Chíoksen kuntaan yhdessä Ágios Mináksen, Amanín, Kampóchoran, Kardámylan, Mastichochórian ja Omiroúpolin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Ionían kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Kampóchora

Kampóchora (; myös "Kambóchora"; virallisesti Δημοτική Ενότητα Καμποχώρων, "Dimotikí Enótita Kampochóron") on yksi Chíoksen kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Chíoksen saarella, Chíoksen alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 2 897 (vuonna 2011).
Kampóchora sijaitsee Chíoksen keskiosissa. Se oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Chíoksen kuntaan yhdessä Ágios Mináksen, Amanín, Ionían, Kardámylan, Mastichochórian ja Omiroúpolin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Kampóchoran kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Kardámyla

Kardámyla (), antiikin Kardamyle (Καρδαμύλη), on Kreikan kylä sekä samanniminen Chíoksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Καρδαμύλων, "Dimotikí Enótita Kardamýlon") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Chíoksen saarella, Chíoksen alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 2 234 ja varsinaisen Kardámylan kylän väkiluku 710 (vuonna 2011).
Kardámylan vanha kylä sijaitsee Chíoksen koillisosassa sisämaassa noin kahden kilometrin päässä rannikosta noin 28 kilometriä saaren pääkaupungista Chíoksesta pohjoiseen. Kardámylan ranta-asutus Mármaro sijaitsee meren rannalla. Kardámylan kunnallisyksikkö käsittää Chíoksen saaren koko koillisosan.
Kardámyla tunnettiin jo antiikin aikana nimellä Kardamyle, ja Thukydides mainitsee sen. Nykyinen Kardámyla oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Chíoksen kuntaan yhdessä Ágios Mináksen, Amanín, Ionían, Kampóchoran, Mastichochórian ja Omiroúpolin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Kardámylan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Mastichochória

Mastichochória (; virallisesti Δημοτική Ενότητα Μαστιχοχωρίων, "Dimotikí Enótita Mastichochoríon") on yksi Chíoksen kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Chíoksen saarella, Chíoksen alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 3 672 (vuonna 2011).
Mastichochória käsittää Chíoksen etelä- ja lounaisosan. Kunnallisyksikön nimi tarkoittaa "Mastiksikyliä", mikä viittaa Chíoksen tunnetun mastiksipistaasin viljelyyn alueella. Mastichochória oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Chíoksen kuntaan yhdessä Ágios Mináksen, Amanín, Ionían, Kampóchoran, Kardámylan ja Omiroúpolin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Mastichochórian kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Riku Säärelä

Riku Saarela (s. 14. syyskuuta 1990) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-liigassa pelaavia Tervareita. Hän debytoi liigassa kaudella 2012–2013. Kaudella 2013–2014 Saarela voitti Tervareiden kanssa liigassa hopeaa, häviten finaaleissa Ilves FS:lle.
Saarela on pelannut myös Suomen futsalmaajoukkueessa. Hän debytoi siinä vuonna 2013. Saarela on pelannut maajoukkueessa kuusi ottelua ilman maaleja. Hän oli 163 senttimetriä pitkä ja painoi 84 kilogrammaa.
Säärelä on töissä Linnakankaan koulussa.
Omiroúpoli

Omiroúpoli (; virallisesti Δημοτική Ενότητα Ομηρούπολης, "Dimotikí Enótita Omiroúpolis") on yksi Chíoksen kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Chíoksen saarella, Chíoksen alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 7 527 (vuonna 2011).
Omiroúpoli käsittää alueen Chíoksen keskiosissa. Kunnallisyksikön nimi tarkoittaa ”Homeroksen kaupunkia” – Chíos on antiikin ajoista lähtien esittänyt itseään yhdeksi mahdolliseksi Homeroksen kotipaikaksi. Omiroúpoli oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Chíoksen kuntaan yhdessä Ágios Mináksen, Amanín, Ionían, Kampóchoran, Kardámylan ja Mastichochórian kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Omiroúpolin alueella sijaitsee bysanttilaisaikainen Néa Monín luostari, joka kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Kunnallisyksikön osat.
Omiroúpolin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Thymianá

Thymianá () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Chíoksen saarella ja kuuluu Chíoksen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Ágios Mináksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chíoksen kunnan Ágios Mináksen kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 1 566 (vuonna 2011).
Thymianá sijaitsee Chíoksen itäosassa noin seitsemän kilometriä saaren pääkaupungista Chíoksesta etelään. Se on saaren kolmanneksi suurin asutus pääkaupungin ja Vrontádoksen kaupungin jälkeen. Thymianá muodostaa laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Θυμιανών, "Dimotikí Koinótita Thymianón"), johon kuuluvat varsinaisen Thymianán kylän lisäksi Agía Ermióni, Karfás, Kerameía, Lefkoniá, Moní Agíou Konstantínou Fragkovouníou ja Pláka. Koko yhdyskunnan väkiluku on 2 606.
Kylän aiempi nimi oli Efthymianá (Ευθυμιανά), mikä viittaa sen kivilouhoksiin. Monet kylän rakennukset, mukaan lukien suuri Pyhän Eustratioksen (Ágios Efstrátios) kirkko, on rakennettu alueen omasta kivilajista.
Vrontádos

Vrontádos () on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Chíoksen saarella ja kuuluu Chíoksen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Omiroúpolin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chíoksen kunnan Omiroúpolin kunnallisyksikköön. Kaupungin väkiluku on 5 323 (vuonna 2011).
Vrontádos sijaitsee Chíoksen itärannikolla noin neljä kilometriä saaren pääkaupungista Chíoksesta pohjoiseen. Se on saaren toiseksi suurin asutus pääkaupungin jälkeen. Nykyisin se on käytännössä Chíoksen kaupungin esikaupunki. Kaupungin nimi viittaa läheisten vuorten ukkoseen. Vrontádos muodostaa laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Βροντάδου, "Dimotikí Koinótita Vrontádou"), johon kuuluvat varsinaisen Vrontádoksen kaupungin lisäksi Aípoksen kylä sekä luostarit Moní Agíou Stefánou ja Moní Myrsinidíou. Koko yhdyskunnan väkiluku on 5 332.
Kaupunki tunnetaan erityisesti ilotulitusrakettisodasta, joka käydään joka pääsiäinen kaupungin kahden kirkon, Ágios Márkos ja Panagía Erythianí, joukkueiden välillä.
Tarzan ja kultaleijona

Tarzan ja kultaleijona () on Edgar Rice Burroughsin Tarzan-sarjan yhdeksäs teos, jonka alkuperäinen englanninkielinen painos julkaistiin 1923. Suomen kielellä teos julkaistiin 1925. Kirjan pohjalta tehtiin 1927 elokuva "Tarzan and the Golden Lion".
Juoni.
Tarzan on paluumatkalla kotiin löydettyään edellisessä kirjassa perheenjäsenensä Janen ja Korakin. Matkalla he törmäävät orpoon leijonanpentuun, jonka he päättävät ottaa mukaansa. Waziri-heimon ansiosta Tarzanin talo on jälleen pystyssä saksalaisten tuhottua sen aikaisemmin. Pihallaan Tarzan kasvattaa leijonasta, Jad-bal-jasta, mustaharjaisen kultaleijonan.
Tarzan huumataan ja joutuu vankina Opariin. Siellä ylipapitar La toimii vastoin kansansa tahtoa ja pelastaa Tarzanin. Heidän täytyy kuitenkin paeta alempien pakanapappien vihaa ja La opastaa Tarzanin Timanttilaaksoon, joka on gorillojen valtakuntaa. Hyväksi onneksi Jad-bal-ja seuraa heitä. Valitettavasti Esteban Miranda, joka aina on halunnut löytää Oparin, lähtee seuraamaan leijonaa.
Vihterpalun kartano

Vihterpalun kartano on virolainen kartano, joka sijaitsee 65 kilometrin päässä Tallinnasta.
Historia.
Kuningas Kustaa II Aadolf lahjoitti Padisen Vihterpalun tilukset Thomas Rammille vuonna 1662. Pari vuotta myöhemmin kuningas antoi Rammille aatelistittelin ja läänitti Vihterpalun kartanon von Rammille. Vihterpalun tilukset pysyivät von Rammin suvulla vuoteen 1919, kunnes maat takavarikoitiin omaisuuden valtiollistamisen yhteydessä.
Kun Viron itsenäisyys palautui vuonna 1992, kartano luovutettiin takaisin Rammin suvulle. Tilan heikon kunnon vuoksi Rammin suku lahjoitti tilan Viron valtiolle. Vihterpalun tila myytiin huutokaupassa vuonna 1994 norjalaisille liikemiehille, jotka halusivat kunnostaa paikan. Liikemiehet matkasivat kotiin Estonia-matkustaja-aluksella, joka upposi 28. syyskuuta 1994. Liikemiehet eivät selviytyneet onnettomuudesta.
Monien sattumien kautta kartanon löysi suomalainen liikemies Timo Lemberg, joka kunnosti kartanon nykyiseen tilaansa juhla- ja kokouskeskukseksi.
Skutskärs IF BK

Skutskärs IF Bandyklubb Skutskärin Älvkarlebyn kunnasta Uplannissa. Seura aloitti jääpalloilun 1919. Jääpallojaosto itsenäistyi emäseura Skutskär IF:stä 1989, jolloin jääpallo ja jalkapallo muodostivat omat seuransa – jääpallo nimellä Skutskärs IF BK eli Bandyklubb.
Skutskärs IF:n jääpalloilijat pelasivat Ruotsin 1920-luvun pääsarjassa 1. Divisioonassa. Seura pelasi finaalissa keväällä 1937. Seuraavan kerran seura oli finaalissa keväällä 1942, mutta koki jälleen tappion. Keväällä 1944 sitten vihdoin Skutskärs IF saavutti Ruotsin mestaruuden voittamalla Västerås SK:n 2-1. Seura pelasi sen jälkeen edelleen pääsarjassa, mutta putosi kauden 1949 jälkeen pääsarjasta, mutta palasi 1952 takaisin 1. Divisioonaan. Toisen kerran Skutskärs IF saavutti mestaruuden keväällä 1959, jolloin se voitti jälleen Västerås SK:n Tukholman olympiastadionilla käydyssä loppuottelussa 28 848 katselijan edessä maalein 2-1. Vuoden 1964 finaalissa se sai vastaansa Broberg IF:n pelaten ensin tasan 1-1 ja häviten sitten 4-1. Seurankehityksen kannalta oli tärkeää vuonna 1961 rakennettu Skutskärsin urheilupuiston tekojäärata, joka oli kolmas Ruotsissa.
Vuoden 1964 jälkeen seura ei enää ole ollut mestaruusfinaaleissa. Keväällä 1969 seura putosi pääsarjasta, mutta palasi kaudeksi 1976–77 takaisin pääsarjaan. Sen jälkeen Skutskärs IF on ollut lähinnä toiseksi ja kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. Kaikkiaan Skutskärs IF:n jääpalloilu on ollut 41 kautta Ruotsin pääsarjassa. 2010-luvulla Skutskärs IF:n jääpallolla on ollut kenttävaikeuksia, koska vanha 1960-luvulla rakennettu tekojää jouduttiin purkamaan, ja uutta ei saatu tilalle ennen vuotta 2013., Seura pelaa jäättömän kauden evakossa Sandvikenin Göransson Areenalla, ja siirtyy talvikaudella kotikentälleen luonnonjäälle. Jääpallohalli on siis toiveena. 
Skutskärs IF:n jääpalloilijat pelasivat uudessa 2. korkeimmassa Allsvenskanissa sen perustamisesta vuodesta 2008 viisi ensimmäistä kautta eli kevääseen 2012 asti. Sen jälkeen seura on vieraillut sarjassa kaksi kertaa eli kausina 2015 ja 2020 pudotakseen heti sarjasta.
Skutskärs IF on ollut useiden tunnettujen ruotsalaisten jääpallon maajoukkuepelaajien kasvattajaseura. Tunnettuja nimiä ovat olleet Bosse Nilsson, Stefan Åkerlind, Anders Östling ja Magnus Muhrén – näistä kolme viimeistä maailmanmestareita.
Saavutukset.
Saavutuksia Ruotsin pääsarjassa
Aapeli Saarisalon Uuden testamentin suomennos

Uusi testamentti ilmestyi Aapeli Saarisalon suomentamana Uuden testamentin versiona ensin kahdessa osassa 1968 ja 1969 ja myöhemmin yhtenä niteenä useana korjattuna painoksena. Saarisalo on pyrkinyt tekemään käännöksestä sanatarkemman kuin viralliset suomenkieliset raamatunkäännökset. Siinä jakeet on erotettu vinoviivoin. Teksti on jaettu kappaleiksi. Joka viidennen jakeen järjestysluku on painettu tekstin sivuun. Kohdat, jotka Uusi testamentti esittää suoraan Jeesuksen puheena, on lihavoitu, mutta kohtia, joissa joku toinen lainaa Jeesuksen puhetta, ei ole lihavoitu. Sanat, joille ei ole sanatarkasti vastinetta alkutekstissä, on kursivoitu. Väliotsikoita eikä lukujen otsikkotiivistelmiä ei ole. Tekstin alaviitteinä olevissa suppeahkoissa selityksissä on tuotu tekstin ymmärtämiseen välttämättömiä, itämaista taustaa kuvaavia asioita. Sanan "evankeliumi" asemesta käytetään sanaa "evankelio". Osa henkilönnimistä on voimakkaammin suomalaistetussa asussa kuin evankelis-luterilaisen kirkon kolmessa virallisessa kansankirkkoraamatussa (1776, 1933/1938 ja 1992), mm. apostoli Andreaan nimi on muodossa Antero ja apostoli Jaakobin nimi muodossa Jaako.
Versioita.
Alun perin teos ilmestyi kahtena niteenä: "Neljä evankeliota: (Matteus, Markus, Luukas, Johannes)" (1968) ja "Apostolien tekoja ja kirjeitä" (1969) Viimeksi mainittuna vuonna käännös ilmestyi myös yhtenä laitoksena ja kolmas, uusittu painos 1978. Neljäs uusittu ja korjattu painos ilmestyi 1991. Suomennoksen eri painokset on julkaissut Vapaa evankeliumisäätiö.
Aapo Korkeaoja

Aapo Kustaa Korkeaoja (s. 1978 Kokemäki) on suomalainen performanssitaiteilija, kuraattori, opettaja ja maanviljelijä. Hän on valmistunut maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta ja aikaisemmin opiskellut Turun taideakatemiassa. Korkeaoja on toiminut vuodesta 2010 alkaen esitystaiteen vastaavana opettajana Kankaanpään taidekoulussa, Satakunnan Ammattikorkeakoulussa.
Korkeaoja on perustanut vuonna 2003 performanssitaiteeseen keskittyneen Fluxee- klubin, joka toimi vuoteen 2013 asti. Turun Manillassa sijaitsevassa Tehdas teatterissa toimineessa Fluxeessa vieraili 40 klubin aikana yli 200 taiteilijaa ja taiteilijaryhmää. Fluxeesta on julkaistu Fluxee performance decade -kirja, jossa käsitellään 2000-luvun taideilmiötä Suomessa. Korkeaoja on kuratoinut kokeellista taidetta 2001 ja 2002 järjestetyille Koneisto-festivaaleilla ja kesällä 2014 Aapo Korkeaojan kotitilan pelloilla Kokemäen Korkeaojalla järjestettiin ympäristö- ja tilataidenäyttely Käsitekesä .sekä Immaterial-performanssifestivaali.
Korkeaoja on Presentaatio performanssi- ja esitystaiteen tiedotuskeskus ry:n ja Esitystaiteen keskus ry:n perustajajäsen ja toiminut lisäksi Muu ry:n hallituksessa. Presentaatio on vaikuttanut suomalaisen performanssi- ja esitystaiteen asemaan monipuolisesti, mm. julkaisemalla adressin oman toimikunnan saamiseksi Taiteen keskustoimikuntaan. Korkeaoja on toiminut alansa edustajana mm. esittävän taiteen vapaan kentän tilaa kartoittaneessa opetus- ja Kulttuuriministeriön työryhmässä, joka julkaisi mietintönsä 2011.
Aapo Korkeaojalle on myönnetty vuonna 2011 Satakunnan taidetoimikunnan Luomunan kuoret- taidepalkinto ja vuonna 2006 Kokemäen kaupungin kulttuuripalkinto. Korkeaojan kuratoima Käsitekesä voitti TAIKE Lounais-Suomen myöntämän kulttuuripalkinnon 2014.
Vuonna 2008 Korkeaoja oli julkisuudessa performanssillaan "Uusi itsenäisyysjulistus", jonka hän esitti Helsingissä Mannerheimin ratsastajapatsaalla. Korkeaoja sai myöhemmin sakot luvattoman esityksen järjestämisestä julkisella paikalla. Kyseessä oli tiettävästi ensimmäinen kerta, kun joku kiipesi 11,7 metriä korkealle patsaalle.
Aapo Korkeaojan isä on entinen kansanedustaja ja ministeri Juha Korkeaoja.
Emy Storm

Emy Storm (synt. Emmy Karolina Storm, 20. toukokuuta 1925 Alfta, Hälsingland, Ruotsi – 24. marraskuuta 2014 Malmö) oli ruotsalainen näyttelijä, joka tunnettiin erityisesti roolistaan Vaahteramäen Eemeli -elokuvien Alma-äitinä.
Tausta.
Emmy Karolina Storm varttui metsätyöläisperheessä ja muutti Tukholmaan viisitoistavuotiaana. Hän työskenteli aluksi kotiapulaisena ja tarjoilijana. NK:n johtaja Ragnar Sachs löysi näyttelemisestä jo pitkään kiinnostuneen Stormin illanvietosta, jossa tämä oli viihdyttämässä illallisyleisöä.
Ura.
Sachs auttoi Stormin ensimmäiseen työpaikkaansa Gösta Terserusin studiolla Munkbronissa. Hän sai vuonna 1950 pienen roolin Ingmar Bergmanin "Tolvskillingsoperanissa" Intima Teaternissa. Tätä ennen hän oli jo esiintynyt pikkurooleissa muun muassa elokuvissa "Juhlapäivälliset" (1948) ja "Anderssonskans Kalle" (1950). Storm jatkoi vuosina 1951-1953 teatteriopintoja Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskoulussa, josta hänet kiinnitettiin Riksteaterniin ja myöhemmin vuonna 1956 Norrköpingin-Linköpingin kaupunginteatteriin. Esiinnyttyään jonkin aikaa Dramatenilla hän siirtyi vuonna 1962 Malmön kaupunginteatteriin, jossa hän pysyi aina vuoteen 1983 saakka.
Stormia on kutsuttu ruotsalaisen teatterin "mesta morsaksi" ("useimmin mutsi"), koska hän sai omien sanojensakin mukaan heti esitettäväkseen kypsiä naishahmoja. Tärkeimpinä rooleinaan hän on itse pitänyt Federico García Lorcan näytelmiä. Elokuva- ja televisioyleisö tuntee hänet puolestaan parhailleen äitirooleistaan elokuvissa "Korppikortteli" (1963), Vaahteramäen Eemeli -elokuvasarjassa 1970-luvulla sekä "Hedebyborna"-televisiosarjassa vuosina 1978, 1980 ja 1982. Storm toimi sittemmin myös yhdistyselämässä Kulturarbetarnas Socialdemokratiska föreningenissä. Hänet palkittiin vuonna 1979 Kvällspostenin Thalia-palkinnolla ja vuonna 1997 Teaterförbundetin Gösta Ekman -stipendillä.
Yksityiselämä.
Storm oli avioliitossa näyttelijä Göte Fyhringin kanssa vuodesta 1951 aina kuolemaansa saakka. Hän kuoli 89-vuotiaana aivoverenvuotoon hoivakodissa Malmössä.
LFO

LFO oli brittiläinen elektronisen musiikin yhtye, joka tunnetaan yhtenä brittiläisen teknomusiikin uranuurtajista. Yhtye tunnetaan ehkä parhaiten sen nimikappaleesta vuodelta 1990, joka nousi parhaimmillaan Britannian singlelistalla sijalle 12.
LFO:n perustivat Mark Bell ja Gez Varley. Varley jätti LFO:n vuonna 1996, minkä jälkeen LFO on muodostunut pelkästään Bellista.
Mark Bell menehtyi lokakuussa 2014, minkä seurauksena LFO:n toiminta päättyi.
Manilan sinfoniaorkesteri

Manilan sinfoniaorkesteri (Manila Symphony Orchestra) on Manilassa, Filippiineillä vuodesta 1926 toiminut sinfoniaorkesteri. Se on yksi Aasian vanhimmista orkestereista ja Filippiinien tämän hetken aktiivisin orkesteri. Vuodesta 2019 orkesteria on johtanut Marlon Chen. Sen kanssa esiintyneisiin kansainvälisiin vierailijoihin ovat kuuluneet kapellimestarit Christoph Poppen, Robert Ryker, Yaron Gottfried, Thanos Adamopoulos ja Aleksandr Vikulov sekä sopraano Claire Primrose, huilisti David Johnson, trumpetisti Manu Mellaerts ja pianisti Lydia Artymiw. Suomalaisista kapellimestareista Manilan sinfoniaorkesteria ovat johtaneet Sasha Mäkilä ja Tarmo Peltokoski.
Manilan sinfoniaorkesteri on muun muassa levyttänyt Carl Orffin "Carmina Buranan". Se on esittänyt monien balettien ja oopperoiden tuotantoja, kuten "Coppélia", "Pähkinänsärkijä", "Ballet Manila" (Lisa Macuja-Elizalde), "Carmen" ja "Così fan tutte".
Beppe Wolgers

John Bertil "Beppe" Wolgers (10. marraskuuta 1928 Tukholma – 6. elokuuta 1986 Östersund) oli ruotsalainen kirjailija, kääntäjä, sanoittaja, näyttelijä ja viihdyttäjä.
Wolgersin ensimmäiset teokset kirjailijana olivat leikkimielisiä, jopa naiiveja runokokoelmia: "Jag sjunger i skon" (1953) ja "Bilden av vattnet" (1954). Myöhemmin hän kirjoitti vakavasävyisiä runokokoelma, jotka saivat herätteen Jämtlannin luonnosta ja ihmisistä. Hän kirjoitti myös satukokokoelmia.
Wolgers sanoitti noin tuhat laulua ja erikoistui sanoittamaan ruotsiksi ulkomaisia sävelmiä, kuten "Walkin' My Baby Back Home", "Waltz for Debby", "Dat Here", "Take Five", ja "Bachianas brasileiras" nro 5. Hän teki myös useita kirjoja ja elokuvia lapsille ja kuuluisan sarjan, jossa esitti vuosina 1968–1974 Ruotsin televisiossa hassuttelevaa iltasadun kertojaa lapsille. Hän esitti Peppi Pitkätossun isää vuonna 1969 esitetyssä televisiosarjassa. Hän kuoli Östersundissa mahahaavaan.
Afrikansirohaukka

Afrikansirohaukka ("Chelictinia riocourii") on haukkojen heimon "Chelictinia"-sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan seuraavissa maissa: Benin, Burkina Faso, Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Tšad, Norsunluurannikko, Djibouti, Etiopia, Gambia, Ghana, Kenia, Mali, Mauritania, Niger, Nigeria, Senegal, Somalia, Etelä-Sudan, Sudan, Togo, Uganda. Vaeltavana sitä tavataan myös Eritreassa, Liberiassa ja Jemenissä.
Laji on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen kannan epäillään laskevan elinympäristöjen vähenemisen seurauksena. Lajin kannaksi arvioidaan 46 000–100 000 yksilöä.
Elinympäristö.
Laji on levinnyt tropiikin alueelle kapeana kaistaleena leveyspiirien 15°N ja 8°N väliin. Satunnaisesti sitä tavataan Länsi-Afrikassa leveyspiirillä 19°N ja Keniassa leveyspiirillä 1°S. Se pesii Sahelin vyöhykkeellä, ja Pohjois-Keniassa ja Ugandassa on pieni pysyvä populaatio. Se on muuttolintu, joskin pysyttelee pohjoisella pallonpuoliskolla. Se siirtyy etelämmäksi marraskuussa pesimäajan jälkeen kuivan kauden alkaessa ja palaa pohjoiseen sadekauden alkaessa helmikuussa.
Laji elää kuivalla savannilla ja puoliaavikossa merenpinnan tasosta noin 500 metrin korkeuteen. Sen pääasiallista ravintoa ovat matelijat, esimerkiksi liskot ja käärmeet, hyönteiset ja hämähäkit ja satunnaisesti pienet jyrsijät. Se on laumaeläin ja kerääntyy ruohikkopalojen reunalle saalistamaan heinäsirkkoja ja karjan lähelle saalistamaan hyönteisiä.
Laji rakentaa pieniä, halkaisijaltaan 30–40 cm:n kokoisia pesiä puihin usein lähelle suurempien petolintujen, kuten sihteerilinnun, pesiä ja toisinaan myös ihmisasutuksen lähelle. Pesintäaikaa on toukokuusta syyskuuhun mutta Senegalissa se pesii joulukuusta helmikuuhun ja Keniassa maaliskuusta heinäkuuhun sekä jälleen elokuusta eteenpäin.
De Broglie -veljesten obeliski

De Broglie -veljesten obeliski on Viipurissa Monrepos’n puistossa sijaitseva muistomerkki, joka on pystytetty vuonna 1827 Napoleonin sodissa kaatuneiden veljesten Auguste-César (1783–1805) ja Charles-François (1788–1813) de Broglien muistoksi. Obeliskin on suunnitellut englantilainen arkkitehti Charles Heathcote Tatham ja sen pystytti Monrepos’n kartanon omistaja paroni Paul Nicolay, jonka puoliso Alexandra Simplicia oli veljesten sisar. Kaikki kolme kuuluivat ranskalaiseen De Broglien aatelissukuun. 
Muistomerkki.
Obeliski on tehty marmorista ja valmistettu Tukholmassa kuvanveistäjä Erik Gustaf Göthen ateljeessa. Jalustan neljällä sivulla oli alun perin marmorilaatat, joihin oli kaiverrettu omistuskirjoitukset veljeksille sekä Paul Nicolaylle ja keisari Aleksanteri I:lle. Ne ovat kuitenkin hävinneet, kuten myös jalustassa olleet kohokuvioiset kypärät. Kallio, jolle muistomerkki on pystytetty, tunnetaan Leukasin saaren mukaan nimellä Leukaksen kallio. Nimen antoi antiikin Kreikan runouden innoittamana kartanon edellinen omistaja Ludwig Heinrich von Nicolay, joka vuosina 1805–1806 pystytti paikalle Amorin temppelinä tunnetun rakennelman. Se purettiin huonokuntoisena pois obeliskin tieltä.
De Broglien veljekset.
De Broglien veljekset olivat Venäjän keisarillisen armeijaan kuuluneiden Preobrazenskin ja Semjonovskin kaartien rykmenttien palveluksessa osallistuen 1800-luvun alussa Napoléonia vastaan käytyihin sotiin. Auguste-César de Broglie kaatui Austerlitzin taistelussa 2. joulukuuta 1805 ja hänen nuorempi veljensä Charles-François de Broglie puolestaan 29. elokuuta 1813 Kulmin taistelussa. Molemmat olivat sotilasarvoltaan luutnantteja.