tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Michael Vick

Michael Dwayne Vick (s. 26. kesäkuuta 1980, Newport News, Virginia) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Vick oli ensimmäinen valinta NFL:n vuoden 2001 varaustilaisuudessa. Vick tunnetaan parhaiten pelinrakentajalle poikkeuksellisesta nopeudestaan, ja hän myös on yksi harvoista vasenkätisistä NFL-pelinrakentajista.
NFL-ura.
Atlanta Falcons.
Virginia Techin yliopistossa pelannut Vick oli maan parhaan yliopistopelaajan maineessa ennen vuoden 2001 varaustilaisuutta. Ensimmäista varausvuoroa halussa pitänyt San Diego Chargers oli sekä pelinrakentajan että keskushyökkääjän tarpeessa, ja vaihtoi vuoroa Vickin ensimmäisenä varanneen Atlanta Falconsin kanssa, saaden Atlantan viidennen varausvuoron, jolla joukkue varasi tulevan tähtijuoksijan LaDainian Tomlinsonin, lisäksi kolmannen kierroksen varauksen.
Atlantan aikoinaan Vick valittiin NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin kaksi kertaa, kausilla 2002 sekä 2004. Vick pelasi myös Pro Bowlissa vuonna 2006.
Vick oli myös vuoden 2011 Pro Bowlissa ja valittiin kauden 2010-2011 Comeback -pelaajaksi.
Joulukuussa 2007 Vick tuomittiin kahden vuoden ehdottomaan vankeusrangaistukseen laittoman koiratappeluringin ylläpitämisestä. Vapauduttuaan vuoden ja yhdeksän kuukauden jälkeen Vick oli vapaa palaamaan kentille, mutta Falcons ei halunnut ottaa häntä takaisin. Yksikään joukkue ei myöskään ollut halukas hankkimaan Vickiä vaihtokaupalla, joten Falcons vapautti hänet sopimuksestaan.
Philadelphia Eagles.
Vickin uudeksi osoitteeksi tuli Philadelphia Eagles, jonka kanssa Vick teki yksivuotisen sopimuksen yhden vuoden optiolla. Eaglesissa hän aloitti varamiehenä Donovan McNabbin takana, mutta kauden 2009 päättyessä Eagles myi McNabbin divisioonavastustaja Washington Redskinsille. Näin ollen taistelu Eaglesin aloittajan paikasta jäi Vickin ja edellisen vuoden kolmannen pelinrakentajan Kevin Kolbin väliseksi.
Kauden 2010 ensimmäisessä ottelussa Green Bay Packersia vastaan Eaglesin pelinrakentajana aloitti Kevin Kolb, mutta tämän saatua hieman ennen puoliaikaa aivotärähdyksen, kentälle asettui Vick. Hänen erinomaisten esitystensä ansiosta Eaglesin päävalmentaja Andy Reid nimesi 21. syyskuuta Vickin Eaglesin aloittavaksi pelinrakentajaksi loppukaudelle, vaikka Kolb aloittikin yhdessä ottelussa Vickin oltua sivussa kylkivamman vuoksi. 
New York Jets.
Vick allekirjoitti yksivuotisen ja viiden miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen Jetsien kanssa 21. maaliskuuta 2014.
Pittsburgh Steelers.
Vick allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Pittsburgh Steelersin Kanssa elokuussa vuonna 2015. Steelersissä hän tosin on vain varapelinrakentaja, mutta hän tosin aloitti kolme ottelua, kun Ben Roethlisberger loukkaantui, mutta kolmannessa aloituksessaan hän sai aivotärähdyksen ja Landry Jones tuli kentälle.
Muuta.
Vick esiintyi EA Sportsin suositun Madden NFL -pelisarjan vuoden 2004 version kannessa.
Punakha (piirikunta)

Punakha on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se sijaitsee maan pohjoisosassa. Punakhan piirikunnan pinta-ala on 922 neliökilometriä, ja pääkaupunki Punakha. Piirikunnan asukasluku vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan on 28 740.
Punakha sijaitsee lähempänä merenpintaa kuin monet muut Bhutanin piirikunnat, vain noin 1 250 metriä merenpinnasta. Sen ilmasto on subtrooppinen, siellä kasvaa kaktuksia, mandariineja ja banaaneita, ja useimmista viljoista saadaan kaksi satoa vuodessa. Punakhan dzong oli aiemmin Bhutanin talvipääkaupunki, ja hovi siirtyy sinne edelleen talvikuukausiksi maan varsinaisesta pääkaupungista Thimphusta, joka sijaitsee ylempänä vuoristossa. Varsinainen piirikunnan pääkaupunki on kuitenkin siirretty jonkun matkan päähän vanhasta linnavuoresta.
Thimphu (piirikunta)

Thimphu on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se sijaitsee maan luoteisosassa. Thimphun piirikunnan pinta-ala on 1 843 neliökilometriä, ja pääkaupunki Thimphu. Piirikunnan asukasluku vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan on 138 736. Pääkaupungissa Thimphussa heistä asui 114 551.
Ton Koopman

Antonius Gerhardus Michael (Ton) Koopman (s. 2. lokakuuta 1944 Zwolle) on alankomaalainen kapellimestari, cembalisti ja urkuri. Hän johtaa omaa Amsterdamin barokkiorkesteriaan ja -kuoroaan ja on toiminut myös Alankomaiden radion kamariorkesterin pääkapellimestarina sekä johtanut vierailevana kapellimestarina muun muassa Wienin sinfoniaorkesteria.
Vuosina 1994–2004 Koopman esitti ja levytti kaikki Bachin kantaatit. Hän rekonstruoi niiden kantaattien puuttuvat osat, jotka ovat osaksi kadonneet. Projekti toi Koopmanille useita palkintoja, kuten Deutsche Schallplattenpreisin. Vuonna 2005 Koopman alkoi levyttää Dietrich Buxtehuden tuotantoa (urku- ja cembaloteoksia, kantaatteja ja kamarimusiikkia). Kesäkuussa 2006 hän sai Leipzigin kaupungin Bach-mitalin.
Koopman sai vuonna 2000 kunniatohtorin arvon Utrechtin yliopistosta, ja vuonna 2003 hänestä tuli Alankomaiden Leijonan ritarikunnan ritari. Vuonna 2004 hänet nimitettiin musiikkitieteen professoriksi Leidenin yliopistoon; hän on työskennellyt myös cembalonsoiton professorina Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa ja päässyt Lontoon Royal Academy of Musicin kunniajäseneksi. Hän on levyttänyt eri levy-yhtiöille, kuten Eratolle, Teldecille, Sonylle, Philipsille ja Deutsche Grammophonille; vuonna 2003 hän perusti oman Antoine Marchand -levymerkkinsä. — Koopman on vieraillut useasti Suomessa vuodesta 1981 lähtien.
NW D

NW D oli itävaltaunkarilaisen Nesselsdorfer Wagenbaun vuosina 1904–1905 valmistama henkilöauto. Autoja valmistettiin kaikkiaan 12 kappaletta.
Yrityksen autonvalmistus ei ollut tuolloin kovin laajamittaista, sillä vuonna 1903 valmistettiin kaiken kaikkiaan 19 autoa ja seuraavana vuonna kokonaisvalmistusmäärä oli vain 12.
Teknisiä tietoja.
Voimanlähteenä oli pitkittäin asennettu nelisylinterinen, vesijäähdytteinen sivuventtiilinen bokserimoottori, jossa oli Boschin valmistama magneettosytytys. Voima välittyi moottorilta kartiokytkimen kautta nelivaihteiseen vaihteistoon. Moottori oli sijoitettu auton keskelle.
Sekä etu- että taka-akseli olivat jäykkiä ja jousitettu puolielliptisin lehtijousin. Käyttöjarru vaikutti takapyörillä olleisiin rumpujarruihin, seisontajarruna oli pantajarru, joka vaikutti voimansiirtoon.
Polttoainetankin tilavuus oli 48 litraa.
Korimalleina oli joko täysin avonainen tai niin sanotulla amerikkalaisella katolla varustettu malli. Muilta osin autot eivät olleet kovin hyvin säältä suojattuja, sillä niistä puuttui muun muassa tuulilasi ja ovet. Autossa oli joko kaksi tai kolme karbidilamppua.
Ominaisuuksia.
Auton huippunopeus oli 50 km/h. Hyvän jousituksensa ansiosta se tarjosi aikakautensa mittapuun mukaan mukavaa matkantekoa, vaikka painonjakauma ei ollut ajo-ominaisuuksien kannalta paras mahdollinen.
Vientimarkkinoilla autoa myytiin nimellä "Roi De Belge" (Belgian kuningas).
Maicon Pereira Roque

Maicon Pereira Roque, yleensä vain Maicon (s. 14. syyskuuta 1988 São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa brasilialaista São Pauloa ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura.
Maicon aloitti ammattilaisuransa Cruzeirosta, josta hän siirtyi vuoden 2008 tammikuussa Cabofrienseen.
Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi portugalilaisseura Nacionaliin. Hän vakiinnutti nopeasti paikkansa joukkueen avauskokoonpanossa ja kuului läpi kauden sen luottopelaajistoon. Joukkue sijoittui kauden päätteeksi neljänneksi ja pääsi täten karsimaan paikasta seuraavan kauden 2009–2010 Eurooppa-liigaan.
4. kesäkuuta 2009 Maicon teki viisivuotisen sopimuksen portugalilaisjätti Porton kanssa.
István Szondy

István Szondy (29. joulukuuta 1925 Berettyóújfalu, Hajdú-Bihar – 31. toukokuuta 2017) oli unkarilainen urheilija, joka edusti maataan kolmissa perättäisissä kesäolympialaisissa (1948–1956) nykyaikaisessa viisiottelussa ja ratsastuksessa.
Lontoossa 1948 Szondy kilpaili nykyaikaisessa viisiottelussa yksilökilpailussa ja sijoittui kahdeksanneksitoista. Helsingissä 1952 hän osallistui sekä yksilö- että joukkuekilpailuun saaden ensin mainitussa pronssia ja jälkimmäisessä kultamitalin. Vuonna 1956 hän osallistui sekä esteratsastukseen että joukkue-esteratsastukseen mutta ei yltänyt kummassakaan mitaleille.
Tatu Kosonen

Tatu Kosonen (4. syyskuuta 1978 – 22. huhtikuuta 2022 Lappeenranta) oli lappeenrantalainen ohjelmoija, valokuvaaja ja jazzmuusikko.
Tatu Kosonen oli Kaakkois-Suomen Valokuvakeskuksen kunniajäsen, sekä sen perustaja ja ensimmäinen puheenjohtaja. Lisäksi Kosonen oli Saimaan Kameraseuran entinen puheenjohtaja; seuran jäsenmäärä nousi Kososen puheenjohtajakaudella (2008–2012) viidestä jäsenestä 220 jäseneen, ja seura tällä perusteella (sillä hetkellä) Suomen toiseksi suurimmaksi kameraseuraksi. Kosonen on toiminut muun muassa Suomen Kameraseurojen Liiton puheenjohtajana 2005–2009, Suomen valokuvajärjestöjen keskusliitto Finnfoton hallituksen jäsenenä ja Kaakkois-Suomen taidetoimikunnassa. Hän oli myös palkittu valokuvaaja kansainvälisissä valokuvataidenäyttelyissä ja toimi valokuvataidenäyttelyiden tuomarina ja kuraattorina.
Tatu "Sille" Kosonen soitti saksofonia muun muassa Teatteri Imatrassa, Lappeenrannan kaupunginteatterissa, Lappeenranta Big Bandissa, Puhallinorkesteri Pyörteessä, Axelbandetissa, Rakuunasoittokunnassa, loimaalaisessa Kauppala Big Bandissa ja Imatra Big Bandissä. Hän toimi lappeenrantalaisen puhallinmusiikkikoulu Arwon saksofoninsoitonopettajana. 
Päivätyönään Tatu Kosonen toimi tietokoneohjelmoijana. Hänen harrastuksiaan olivat muun muassa judo ja karate. Tatu Kosonen oli Lauri Kososen poika ja Kalle Ollilan (s. Kosonen) ja Jussi Kososen sekä Taina Perttilän (s. Kosonen) veli. Sotilasarvoltaan Kosonen oli yliluutnantti.
Axelbandet

Axelbandet on vuonna 1957 perustettu suomalainen big band, jonka jäsenet ovat Åbo Akademin ja muiden turkulaisten korkeakoulujen opiskelijoita. Axelbandet soittaa useita musiikkityylejä, kuten swingiä, poppia ja funkia. Kokoonpanoltaan se on laajennettu big band, jonka instrumenttivalikoimaan kuuluvat perinteisten big band -soittimien lisäksi myös muun muassa klarinetit, mutta orkesterissa on myös ollut mukana useita muitakin soittimia: mm. haitari, nokkahuilu, viulu ja fagotti.
Eija Kourimo

Eija Kourimo (s. 16. syyskuuta 1962 Kiikala) on suomalainen laulaja. Kourimo kilpaili Tangomarkkinoiden 1988 ja 1992 finaalissa. 1990-luvun puolivälistä alkaen hän on levyttänyt myös hengellistä musiikkia. Kourimo asuu Salossa. Kourimolla on kaksi poikaa, Riku Rauhaniemi 1983 ja Henrik Illikainen1995, joka on Tiisu-yhtyeen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi.
Phuntsholing

Phuntsholing eli Phuentsoling () on Bhutanin toiseksi suurin kaupunki. Se sijaitsee Chukhan piirikunnassa maan eteläosassa Intian vastaisella rajalla. Vuonna 2005 siellä oli noin 20 000 asukasta. 
Phuntsholingin läpi virtaa Amo Chhu -joki eli Torsa, jonka varrella retkeillään ja kalastetaan.
Kaupunki on vilkas kauppapaikka, johon on noin kuuden tunnin ajomatka Bhutanin pääkaupungista Thimphusta ja ainoalta kansainväliseltä lentoasemalta Parosta. Intian puolelta sinne tulee tie Sikkimistä, Darjeelingistä ja Länsi-Bengalista Bagdogran lentoasemalta, joilta ajomatka kestää 3–6 tuntia.
Pertti Saurola

Pertti Saurola (s. 10. joulukuuta 1938 Helsinki) on suomalainen lintutieteilijä.
Saurola opiskeli eläintiedettä Helsingin yliopistossa ja on oppiarvoltaan filosofian kandidaatti. Vuonna 1974 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston eläinmuseon Rengastustoimiston johtajaksi, josta virasta hän jäi eläkkeelle vuonna 2002. Saurola toimi EURINGin eli Euroopan rengastuskeskusten unionin presidenttinä vuosina 1981–1995. 
Saurola on tutkinut viirupöllön ja lehtopöllön populaatioekologiaa Hämeessä vuodesta 1965 alkaen. Hän on tutkinut ja johtanut Suomen sääksikannan seurantaa vuodesta 1971 lähtien. 2000-luvun alussa aloitetussa sääksien satelliittiseurantahankkeessa Saurola on toiminut aktiivisesti ja on johtanut seurannan tieteellistä toimintaa. Hän on kirjoittanut kymmeniä lintutieteellisiä artikkeleita niin kotimaisiin, erityisesti Linnut-lehteen, kuin ulkomaisiin sarjoihin. 
Vuonna 2016 Saurola sai muun toimittajakunnan kanssa valtion tiedonjulkistamispalkinnon teoksesta "Suomen rengastusatlas I–II". Saurolalle on myönnetty professorin arvonimi.
Saurola on laulanut Ylioppilaskunnan Laulajissa (YL) pitkään. Hän on äänialaltaan baritoni.
Saurolan puoliso on Helmi Irene Saurola.
Padmasambhava

Padmasambhava eli Guru Rinpoche oli buddhalainen ylimys, jonka sanotaan tuoneen Vajrayana-buddhalaisuuden Tiibetiin ja Bhutaniin 700-luvulla. Nimi "Padmasambhava" tarkoittaa "lootuksesta syntynyt".
Legendan mukaan Padmasambhava varttui Uddiyanan kuningaskunnassa (nyk. Pakistanin alueella), missä kuningas huomasi hänen pyhyytensä jo, kun hän oli kahdeksanvuotias, ja adoptoi hänet. Valtataisteluiden takia hän joutui lähtemään maanpakoon ja aloitti matkan kohti Kashmiria. Hän seuraili Indusjokea ja löysi suojapaikan Tiibetin alaisesta Baltistanista. Kashmirissa asuessaan Padmasambhava vihkiytyi buddhalaismunkiksi, ja hänestä tuli tantra-joogi. Hän matkusti Nepaliin Kathmandun laaksoon ja eli siellä Lang-le-shon luolassa. Siellä hän koki valaistumisen. Padmasambhava perusti opetuskeskuksia ja laati uskonnollisia kirjoituksia, jotta Vajrayanaa voisi levittää kaikkialle maailmaan. Vuonna 747 Tiibetin kuningas Trisong Detsen kutsui Padmasambhavan Tiibetiin, jossa hän tarinan mukaan karkotti buddhalaisen temppelin rakennustöitä häiritsevät kummitukset ja valvoi sitten temppelin valmistumista vuoteen 749. Padmasambhava kuoli noin vuonna 804.
Bhutanissa sijaitseva Tiikerin pesä on tärkeä pyhiinvaelluskohde, sillä Padmasambhavan kerrotaan pyhittäneen paikan ja meditoineen siellä.
Padmasambhavaan yhdistetään erityisesti vajra guru -mantra: "om ah hum vajra guru Padme siddhi hum".
Sääksisäätiö

Sääksisäätiö on yleishyödyllinen yhteisö, jonka Kanta-Hämeen lintutieteellinen yhdistys ry (BirdLife Kanta-Häme) perusti vuonna 1990 sääksen eli kalasääsken suojeluun. Säätiön peruspääoma koottiin Sääksi-kirjan myyntituloista.
Vuonna 2019 säätiö laajensi toimintaansa myös muiden petolintujen suojeluun. Säätiön kotipaikka on Hämeenlinna ja toiminta ulottuu eri puolille maata.
Suursukeltajat

Suursukeltajat ("Dytiscus") ovat vedessä eläviä petokuoriaisia, jotka nimensä mukaisesti viettävät pitkiäkin aikoja veden alla muun muassa saalistamassa. Jos on erityisen lämmin, saattavat suursukeltajat joskus lähteä lentoon etsimään parempia vesistöjä. Suursukeltaja ei siis hengitä vedessä, vaan peitinsiipiensä alle varastoimastaan ilmasta. Sukellusten välissä se täydentää ilmavarastonsa takapäässään olevan hengitysaukon kautta.
Lajeja.
Suomessa elää viisi suursukeltajalajia:
Toukat.
Myös suursukeltajan toukat ovat petoja, ja pystyvät syömään lähes mitä vain sammakonpoikasista kalanpoikasiin, kuten täysikasvuiset kuoriaisetkin. Suursukeltajan toukat syövät myös lajitovereitaan. Toukat uivat nopeammin pitkien takajalkojensa avulla.
Liedon vaakuna

Liedon vaakuna on varsinaissuomalaisen Liedon kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa alun perin 1300-luvulla rakennetuksi uskottuun Liedon kirkkoon, joka on nimetty suojeluspyhimyksensä Pyhän Pietarin mukaan.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä nouseva Pyhä Pietari pidellen oikeassa kädessään avainta ja vasemmassa kirjaa; kaikki kultaa”. Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Liedon kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 4. maaliskuuta 1960. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 10. lokakuuta samana vuonna.
Shabdrung Ngawang Namgyal

Shabdrung Ngawang Namgyal (; 1594–1651) oli tiibetiläinen lama ja sotilasjohtaja, joka perusti yhtenäisen Bhutanin valtion. Ngawang Namgyal oli buddhalaisen Drukpa Kagyu -koulukunnan lama, ja lähti Tiibetistä välttääkseen Dalai-laman seuraajien Gelugpa-koulukunnan ylivaltaa. Hän kirjoitutti yhtenäisen lainsäädännön, rauhoitti kilpailevien uskonnollisten koulukuntien välejä ja torjui kolme tiibetiläisten hyökkäystä. Ngawang Namgyalista tuli "Shabdrung", maallisen ja hengellisen vallan ylipäällikkö.
Ngawang Namgya perusti Bhutaniin dzongien eli linnaluostarien verkoston, joka sekä auttoi kytkemään paikalliset päälliköt osaksi keskushallintoa, että vahvisti maata tiibetiläisten hyökkäyksiä vastaan.
Ivan Derjugin

Ivan Konstantinovitš Derjugin (, 25. marraskuuta 1928 Zmiiv, Harkova, Ukraina – 10. tammikuuta 1996) oli neuvostoliittolainen nykyaikainen viisiottelija. Hän osallistui vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa sekä yksilö- että joukkuekilpailuun. Joukkuekilpailussa hän oli mukana voittamassa kultaa, mutta yksilökilpailussa hän jäi mitaleitta sijoittuen yhdeksänneksi.
Ukrainalainen entinen rytminen kilpavoimistelija Irina Deriugina on Ivan Derjuginin tytär.
Pihtiputaan vaakuna

Pihtiputaan vaakuna on Pihtiputaan kunnan tunnus. Vaakunan kilvenjako kuvastaa osaltaan sekä seudun jakoon vesistöjen ja maa-alueiden välillä että sen sijaintiin vanhojen maakuntien keskellä Hämeen, Pohjanmaan ja Savon raja-alueilla. Nuolenkärjet viittaavat muinaisaikojen jahtimiesten eränkäyntiin.
Vaakunan selitys on ”hopeaan ja mustaan nelitahkoisen kilven toisessa ja kolmannessa kentässä hopeiset nuolenkärjet.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Pihtiputaan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 28. kesäkuuta 1961. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 16. lokakuuta samana vuonna.
Hanno Selg

Hanno Selg (31. toukokuuta 1932 Tartto, Viro – 2. lokakuuta 2019) oli Neuvostoliittoa edustanut nykyaikainen viisiottelija. Hän kilpaili vuoden 1960 kesäolympialaisissa Roomassa; yksilökilpailussa hän sijoittui kymmenenneksi, mutta joukkueen jäsenenä hän ylsi hopeasijalle. Selg voitti yksilökilpailussa Neuvostoliiton-mestaruuden vuonna 1960 ja oli kuusinkertainen Viron-mestari sekä Viron vuoden urheilija 1960.
Ferenc Török

Ferenc Török (s. 3. elokuuta 1935) on Unkaria edustanut nykyaikainen viisiottelija. Hän voitti vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa kultamitalin yksilökilpailussa ja sai lisäksi pronssia joukkueen jäsenenä. Vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa hän voitti jälleen kultaa, tällä kertaa joukkuekilpailussa.
Nykyaikainen viisiottelija Ottó Török on hänen veljensä.
Joulubileet Vol 18

Joulubileet Vol 18 on Smurffien 18. studioalbumi. Se julkaistiin 10. marraskuuta 2010 levymerkillä Capitol Records.
Kappaleet.
Suluissa alkuperäinen kappale.
Kent North

Ben Grey, taiteilijanimeltään Kent North (27. joulukuuta 1971 – 4. heinäkuuta 2007), oli homopornonäyttelijä, joka työskenteli vuodesta 2004 Hot House Entertainmentille. Hän voitti vuonna 2007 parhaasta sooloesityksestä sekä GayVN- että Grabby-palkinnon. Hän oli myös juontamassa Grabby-palkintojen jakotilaisuutta Chicagossa 2007.
North työskenteli aikoinaan Ison-Britannian merivoimissa. Hän kuoli Lontoossa ilmeisen yliannostuksen uhrina, ja useissa lähteissä kuolema mainittiin itsemurhaksi. Hänet otettiin Grabby Awards Wall of Fameen postuumisti 2008. Elokuvia, joissa North nähdään, ovat muiden muassa "Communion, Black and Blue" ja vuoden 2007 parhaan videon Grabby-palkinnon saanut "Justice".
Kaj Leo Johannesen

Kaj Leo Johannesen (s. 28. elokuuta 1964 Streymoy, Färsaaret) on färsaarelainen poliitikko, joka on nykyinen Färsaarten pääministeri ja unionipuolueen puoluejohtaja. Johannesenin pääministerin virkakausi alkoi 26. syyskuuta 2008 Jóannes Eidesgaardin koalitiohallituksen kaaduttua viikkoa aikaisemmin. 
Johannesen on entinen jalkapalloilija; hän toimi muun muassa maalivahtina Färsaarten jalkapallomaajoukkueessa.
Sinkkisulfidi

Sinkkisulfidi ("ZnS") on sinkki- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Ainetta käytetään pääasiassa valkoisena väriaineena. Luonnossa sitä esiintyy sinkkivälkemineraalina.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa sinkkisulfidi on valkoista jauhemaista ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta happoliuoksiin kylläkin. Sinkkisulfidilla on kaksi erilaista alkeiskoppia kuutiollinen ja heksagoninen. Kuutiollisessa sinkkivälkemuodossa sinkki- ja sulfidi-ionit ovat asettuneet tetraedreiksi ja tämä muoto on stabiilimpi alemmissa lämpötiloissa. Kuutiollinen sinkkisulfidi muuttuu heksagoniseksi wurtsiittimineraalin kaltaiseksi 1 020 °C lämpötilassa. Sinkkisulfidi voidaan aktivoida, jolloin se säteilytettynä fosforoi. Tyypillisimpiä aktivaattoriaineita ovat kupari, hopea, kulta, mangaani ja harvinaiset maametallit.
Valmistus.
Sinkkisulfidia valmistetaan saostamalla sinkkisulfaatin ja natriumsulfidin välisellä reaktiolla. Ennen saostamista on lähtöaineista poistettava muut raskasmetallit, jotka saostuisivat värillisinä sulfideina. 
ZnSO4(aq) + Na2S(aq) → ZnS (s) + Na2SO4(aq)
Yhdistettä voidaan tuottaa myös bariumsulfidista ja sinkkikloridista.
ZnCl2(aq) + BaS(aq) → ZnS(s) + BaCl2(aq)
Käyttö.
Sinkkisulfidia käytetään väriaineena valkoisissa maaleissa ja lakoissa sekä täyteaineena kumeissa ja muoveissa. Väriaineena käytettävää sinkkisulfidin ja bariumsulfaatin seosta kutsutaan nimellä litoponi. Lisättäessä sinkkisulfidiin hopeaa, kuparia tai mangaania saadaan aikaiseksi sininen, vihreä tai keltainen luminesenssi. Sinkkisulfidin etuihin kuuluu sen myrkyttömyys ja korkea taitekerroin, nykyään titaanioksidi on kuitenkin korvannut sen suurelta osin. Sinkkisulfidia on käytetty valmistettaessa atomikerroskasvatuksella ohuita elektroluminesenssinäyttöjä.
Yuli Turovsky

Yuli Turovsky (alk. , "Juli Turovski"; 7. kesäkuuta 1939 Moskova – 15. tammikuuta 2013 Montréal) oli sellisti, kapellimestari ja pedagogi, joka sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1980.
Turovsky aloitti sellonsoiton seitsemänvuotiaana. Hän opiskeli aluksi Moskovan musiikin keskuskoulussa (1946–1957), sitten Moskovan konservatoriossa Galina Kozolupovan johdolla ja sai diplomin vuonna 1962 ja tohtorinarvon 1969. Turovsky soitti muun muassa Rudolf Baršain johtamassa Moskovan kamariorkesterissa, ennen kuin jätti Neuvostoliiton vuonna 1976. Vuonna 1977 hän asettui Montrealiin.
Turovsky perusti vuonna 1976 Borodin-trion ja vuonna 1983 I Musici de Montréal -jousiorkesterin. Hän esiintyi solistina muun muassa Vancouverin ja Montrealin sinfoniaorkesterien kanssa ja opettanut muun muassa Montrealin yliopistossa, jossa hän aloitti vuonna 1981. Hän oli naimisissa viulisti Eleonora Turovskyn kanssa, jonka kanssa hän esiintyi muun muassa duona.
Turovsky menehtyi 15. tammikuuta 2013.
Wilfred Backhouse Alexander

Wilfred Backhouse Alexander (4. helmikuuta 1885 Croydon, Surrey – 8. joulukuuta 1965) oli englantilainen lintutieteilijä ja hyönteistieteilijä.
Alexander opiskeli luonnontieteitä Cambridgen yliopistossa ja valmistui 1909. Vuosina 1910–1911 hän toimi Cambridgen Eläinmuseon yli-intendenttinä. Hän muutti Australiaan 1912 ja työskenteli Perthin Western Australian Museumissa vuoteen 1920 asti, jolloin hän muutti biologiksi Brisbaneen Commonwealth Prickly Pear Boardiin. Työnsä takia Alexander joutui käymään useasti Etelä-Amerikassa, ja hän käytti aikansa valtamerilintujen tarkkailuun. 1928 hän julkaisi tutkimuksistaan kirjan "Birds of the Ocean", joka oli myöhempien aikojen kenttäoppaiden edelläkävijä. Vuosina 1924–1925 hän toimitti "The Emu"-nimistä lintutieteellistä julkaisua.
1926 Alexander siirtyi työskentelemään American Museum of Natural Historyyn. 1929 hän palasi Englantiin työskentelemään Teesjoen suistotutkimuksiin. 1930 hänet nimitettiin Oxford Bird Census (myöhemmin Edward Grey Institute of Field Ornithology) tutkimuslaitoksen johtoon, jossa virassa hän toimi vuoteen 1945 saakka, jolloin jäi eläkkeelle, mutta jatkaen instituutin kirjastonhoitajana vuoteen 1955 asti. Hänen lahjoittamansa lintukirjakokoelma muodostaa instituutin kirjaston ytimen, ja kirjasto nimettiin hänen mukaansa Alexander Libraryksi 1947.
Vuonna 1921 Alexander valittiin American Ornithologists' Unionin kirjeenvaihtajajäseneksi, ja 1939 Royal Australasian Ornithologists Unionin jäseneksi. 1955 British Trust for Ornithology palkitsi hänet Tucker Medalilla ja 1959 British Ornithologists' Union Union Medalilla.
Hänen veljensä Horace Alexander oli myös lintutieteilijä.
János Martinek

János Martinek (s. 23. toukokuuta 1965 Budapest) on Unkaria edustanut nykyaikainen viisiottelija. Hän osallistui kesäolympialaisiin Soulissa 1988 ja Atlantassa 1996. Soulissa hän voitti kultaa sekä yksilö- että joukkuekilpailussa; Atlantassa hän sai vielä pronssimitalin yksilökilpailussa.
Martinek nai voimistelija Beáta Storczerin, joka myös kilpaili kesäolympialaisissa 1988.
NW E

NW E oli itävaltaunkarilaisen Nesselsdorfer Wagenbaun vuosina 1904–1906 valmistama henkilöauto. Autoja valmistettiin 8–10 kappaletta.
Teknisiä tietoja.
Voimanlähteenä oli pitkittäin asennettu kaksisylinterinen, vesijäähdytteinen sivuventtiilinen bokserimoottori, jossa oli Boschin valmistama magneettosytytys. Voima välittyi moottorilta kartiokytkimen kautta nelivaihteiseen vaihteistoon. Moottori oli sijoitettu auton keskelle.
Sekä etu- että taka-akseli olivat jäykkiä ja jousitettu puolielliptisin lehtijousin. Käyttöjarruna oli pantajarru joka vaikutti voimansiirtoon, seisontajarrua varten oli erillinen pantajarru, joka vaikutti takapyörien napaan.
Polttoainetankin tilavuus oli 48 litraa.
Korimallina oli landaulet, jossa oli erillinen täysin suojattu matkustamo ovineen ja ikkunoineen. Kuljettajan paikka sen sijaan oli avonainen.
Ominaisuuksia.
Auton huippunopeus oli 52 km/h ja maavara 277 mm. Malli oli viimeisiä, joissa oli vielä nähtävissä hevosvaunumaisia piirteitä.
Kannonkosken vaakuna

Kannonkosken vaakuna on Kannonkosken kunnan tunnus, joka on myös puhuva vaakuna.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä aaltokoroinen tyviö ja sen yläpuolella kanto; kaikki hopeaa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Kannonkosken kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 9. heinäkuuta 1959. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 28. syyskuuta samana vuonna.
Seltopusikki

Seltopusikki ("Pseudopus apodus") on eurooppalainen jalaton vaskitsalaji. Se voi kasvaa 140 cm pitkäksi, josta häntää on hieman yli puolet. Se on väriltään kellan- tai tummanruskea; tukevarakenteinen pää on vaaleampi. Seltopusikin suomut ovat suuria ja neliömäisiä, mutta kylkien suomut ovat pienempiä. Käärmemäisestä olemuksestaan huolimatta sillä on liskoille tyypilliset liikkuvat silmäluomet ja korva-aukot. Seltopusikki ei myöskään liiku käärmemäisesti aaltoillen. Yhteissuolessa on havaittavissa jäänteitä surkastuneista takaraajoista. Laji on levinnyt Balkanilta Kaspianmerelle ulottuvalle alueelle. Seltopusikki elää yleisenä kuivilla ja kivikkoisilla rinteillä sekä metsissä. Se munii 8–10 munaa. Lajin ravintoon kuuluvat niveljalkaiset, matelijat ja nisäkkäät.
Horace Alexander

Horace Gundry Alexander (30. heinäkuuta 1889 Croydon, Englanti – 30. syyskuuta 1989 Kennett Square, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli englantilainen lintutieteilijä, pasifisti ja kveekari.
Horace Alexanderin isä oli Gundry Alexander (1848–1918) ja äiti Josephine Crosfield. Hänen veljensä Wilfred Backhouse Alexander oli myös lintutieteilijä. Horace opiskeli historiaa King's Collegessa Cambridgen yliopistossa. Valmistuttuaan hän toimi opettajana kveekarien koulussa Woodbrookessa Birminghamissa 1919–1955.
Alexander oli Intian itsenäistymisen puolestapuhujia ja Mahatma Gandhin ystävä. Gandhin vieraillessa Englannissa neuvottelemassa 1931 Alexander toimi vierailun isäntänä ja oli mukana neuvonantajana neuvotteluissa Intiassa 1946. Alexander kirjoitti useita Intia-aiheisia kirjoja, muun muassa "Gandhi Through Western Eyes" (New Society Publishers). Vuonna 1984 Intian valtio myönsi hänelle korkeimman tunnustuksen, jonka ulkomaalainen saattoi saada.
Alexander avioitui Olive Grahamin kanssa vuonna 1918. Olive kuoli 1942, jonka jälkeen Alexander avioitui Rebecca Biddle Bradbeerin kanssa 1958. He muuttivat Pennsylvanian Swarthmoreen 1969.
Alexander oli innokas lintuharrastaja. Hän julkaisi lukuisia artikkeleita Intian linnustosta "Journal of the Bombay Natural History Society"ssa vuosina 1951–1974, mutta joitakin myös Ibiksessä ja British Birds'issä.
Julius Mutinda

Julius Mutinda (s. 14. syyskuuta 1956) on kenialainen entinen maahockeypelaaja. Hän osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1984 ja 1988. Mutinda pelasi Los Angelesin kisoissa 1984 kaksi ottelua joukkueen sijoituttua yhdeksänneksi ja pelasi maansa kahdenneksitoista sijoittuneessa joukkueessa kolme ottelua Soulin olympialaisissa 1988.
Viitteet.
Taivalkosken vaakuna

Taivalkosken vaakuna on Taivalkosken kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa metsien ja metsätöiden merkitykseen seudulle, ja siinä kuusikoro esiintyi virallisesti vahvistetussa kuntavaakunassa ensimmäistä kertaa tässä muodossaan.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä justeerisaha, tämän yläpuolella kuusikoroinen lakio; kaikki hopeaa.” Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander, ja Taivalkosken kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 17. kesäkuuta 1959. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 2. syyskuuta samana vuonna.
Rudolph Martin Anderson

Rudolph Martin Anderson (30. kesäkuuta 1876 Decorah, Iowa – 21. kesäkuuta 1961 Ottawa) oli kanadalainen eläintieteilijä ja tutkimusmatkailija.
Rudolph Andersonin isä oli John E.A. Anderson. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Iowan yliopistossa 1906. Väitöksen nimi oli "The birds of Iowa".
Anderson osallistui Espanjan ja Yhdysvaltain sotaan 1898 korpraalina 52. Iowan vapaaehtoisjoukoissa.
Anderson osallistui Natural History Museumin organisoimalle Stefansson-Andersonin arktisen alueen retkikuntaan, joka tutki Alaskaa ja Yukonin pohjoisosia 1908–1912. Retkikunta löysi ennestään tuntemattoman eskimokansan Victoria Islandilta. He nimittivät heimon ”vaaleiksi eskimoiksi” (”blonde eskimos”), nykyisin "Kitlinermiut". Anderson toi mukanaan noin tuhat eläintieteellistä näytettä ja kokoelman eskimoiden aseita ja tarvikkeita.
Anderson osallistui Kanadan ja Yhdysvaltain solmiman Muuttolintusopimuksen (Migratory Birds Convention) valmisteluihin 1916. Hän toimi Kanadan Kansallismuseon Biologian osaston johtajana 1920–1946.
Voionmaan lukio

Voionmaan lukio oli lukio Jyväskylässä vuosina 1973–2014. Koulu toimi valtakunnallisesti merkittävänä urheilulukiona. Urheilulukion painopistelajeja olivat jääkiekko, uinti, jalkapallo, yleisurheilu, hiihto ja koripallo. Kuuluisia Voionmaan lukion käyneitä ovat muun muassa Sofi Oksanen, Sami Vatanen, Osku Torro ja Samppa Lajunen. 
Vuonna 1973 perustettu Voionmaan lukio jatkoi vuonna 1864 aloittaneen Suomen ensimmäisen suomenkielisen tyttökoulun Jyväskylän tyttölyseon perinteitä. Lokakuussa 2014 koulu juhli 150-vuotisjuhliaan. 
Jyväskylän kaupungin lukiokoulutus siirtyi vuonna 2009 Jyväskylän koulutuskuntayhtymälle. Vuoden 2015 alusta kouluja yhdistettiin niin, että Voionmaan lukiosta tuli Cygnaeus-lukion kanssa osa Schildtin lukiota, jolla on kuitenkin alkuvaiheessa toimintaa kahdessa toimipisteessä.
Juutalaistadžikki

Juutalaistadžikki (omakielinen nimitys "buxorī") on buharanjuutalaisten käyttämän tadžikin kielen variantin nimitys. Vuonna 1995 sen puhujia arvioitiin olevan Israelissa noin 50 000 ja Uzbekistanissa noin 10 000 henkeä.
Juutalaistadžikki kuuluu tadžikin kielen pohjoiseen murreryhmään. Se poikkeaa tadžikin yleiskielestä eräiden foneettisten, morfologisten ja syntaktisten piirteidensä perusteella. Sanastossa on suhteellisen vähän heprealaisia lainoja sekä jonkin verran arkaaisia tadžikin kielen sanoja. Kielimuodon sisällä ei juurikaan ole murre-eroja. Kirjoittamiseen on perinteisesti käytetty heprealaista kirjaimistoa. Vuosina 1929–1940 käytössä oli latinalainen aakkosto.
1800-luvulle saakka buharanjuutalaiset käyttivät kirjakielenään juutalaispersiaa. Omakielisen kirjallisuuden kehitti vuosisadan lopulla Jerusalemissa asunut rabbi Šimon Haham. Vuosina 1880–1914 Jerusalemissa ilmestyi yli sata juutalaistadžikinkielistä teosta. Venäjällä ei kirjoja tuona aikana juurikaan painettu, mutta vuosina 1910–1916 Skobelevin kaupungissa (nykyinen Fergana) ilmestyi "Rahamim"-niminen sanomalehti. 1920–1930-luvuilla Neuvostoliitossa toimi buharanjuutalaisia kouluja ja julkaistiin kaunokirjallisuutta. Kulttuuritoiminta lakkautettiin vuonna 1940, minkä jälkeen juutalaistadžikki toimi vain puhekielenä.
1970-luvun alussa juutalaistadžikin puhujamääräksi arvioitiin noin 30 000 henkeä. Buharanjuutalaisten muutettua Israeliin siellä on syntynyt juutalaistadžikinkielistä kulttuuritoimintaa.
Juutalaispersia

Juutalaispersia eli džidi on juutalaisten puhumista iranilaisista kielimuodoista käytetty nimitys. Suppeammassa merkityksessä sillä tarkoitetaan nykyisen Iranin, Afganistanin, Keski-Aasian ja kaakkoisen Taka-Kaukasian alueen juutalaisten käyttämää uuspersiaan perustunutta kirjakieltä.
Juutalaispersian vanhimmat kirjalliset muistomerkit ovat 700-luvulta. Sillä on laadittu uskonnollista käännöskirjallisuutta ja alkuperäistä runoutta. Kirjoittamiseen käytettiin heprealaista kirjaimistoa. Uskonnollisessa kirjallisuudessa on runsaasti arkaaisia keskipersian piirteitä ja heprealaisia lainoja. Runouden kieli ei juurikaan poikkea klassisesta uuspersiasta. Juutalaispersialaisen runouden kukoistuskausi päättyi 1800-luvulla, jolloin buharanjuutalaiset ryhtyivät käyttämään kirjallisuudessa juutalaistadžikin kieltä. Iranin juutalaiset kirjailijat siirtyivät nykypersian kirjakieleen 1920–1930-lukujen vaihteessa.
Juutalaispersian kirjakieltä ei pidä sekoittaa juutalaisten puhekielinään käyttämiin iranilaisiin kielimuotoihin, joista on käytetty myös termiä "juutalaisirani". Iranin juutalaismurteista vain yksi edustaa varsinaista persian kieltä. Valtaosa niistä kuuluu iranilaisten kielten luoteisryhmään. Lisäksi Iranin juutalaisilla on ollut erityinen persian tai paikallisen murteen syntaksiin sekä heprean ja aramean sanastoon perustuva salakielensä "luterā'i". Nykyään kaikki juutalaismurteet ovat katoamassa. Omat kirjakielensä on lounaisryhmään kuuluvilla juutalaistadžikilla ja tatilla.
Loke Wan Tho

Loke Wan Tho, kiinaksi: 陆运涛 (14. kesäkuuta 1915 Kuala Lumpur – 20. kesäkuuta 1964) oli singaporelainen elokuvatuottaja, lintutieteilijä ja valokuvaaja.
Loke Wan Thon isä oli Loke Yew, joka 11-vuotiaana rahattomana poikana saapui Malakan niemimaalle, ja josta sittemmin tuli eräs maan rikkaimmista miehistä. Isä kuoli Wan Thon ollessa kaksivuotias. Vuonna 1929 äiti Loke Cheng Kim muutti Wan Thon ja kahden nuoremman sisaren kanssa Sveitsiin, missä Wan Tho opiskeli Montreuxin Chillon Collegessa. Sitten hän meni opiskelemaan englannin kieltä ja historiaa Cambridgen yliopiston King's Collegeen ja valmistui sieltä 1936. Tämän jälkeen hän ehti opiskella vähän aikaa London School of Economicsissa, kunnes palasi Malakaan juuri ennen Toisen maailmansodan syttymistä.
Japanilaisten hyökättyä Loke Wan Tho pakeni helmikuussa 1942 "Nora Moller" nimisellä laivalla. Bankansalmessa Sulawesin itäkärjessä japanilaisten lentopommi upotti laivan, mutta Wan Tho pelastui osittain sokeutuneena ja pahasti palaneena. Hän oli saairaalahoidossa Jakartassa, mistä hänet evakuoitiin Intiaan. Hänellä oli onnea mukanaan, sillä pian saavuttuaan Bombayhin hän tutustui intialaiseen lintutieteilijään tohtori Salim Aliin, ja heistä tuli elinikäiset ystävät ja retkikumppanit monilla tutkimusmatkoilla. 
1935 Wan Tho perusti yhdessä äitinsä kanssa Associated Theatres Ltd nimisen elokuvayhtiön. Kuala Lumpuriin rakennettiin Pavilion Cinema ja Singaporeen Cathay Cinema. Enimmillään yhtiöllä oli 80 elokuvateatteria. Yhtiön nimeksi tuli Cathay Organisation vuonna 1959.
Loke Wan Thon intohimona olivat valokuvaus ja linnut. Hän teki useita tutkimus- ja kuvausmatkoja eri puolille Aasiaa ja Papua-Uusi-Guineaa, ja aina mukana olivat kamera ja Salim Ali. Vuonna 1957 Loke julkaisi teoksen "A Company of Birds".
Loke Wan Tho ja hänen kolmas vaimonsa Mavis Chew kuolivat lento-onnettomuudessa ollessaan lentämässä Taiwaniin Aasian elokuvafestivaaleille.
Aga Khan II

Aqa Ali Shah (; 1830, Mahallat, Persia – elokuu 1885, Pune, Brittiläinen Intia), tunnetaan nimellä Aga Khan II (), oli Ismailiittien 47. imaami. Hän oli Qajar-dynastian Iranin kuninkaallisen hallitsijasuvun jäsen. Hänestä tuli imaami vuonna 1881. Elinaikanaan hän toimi paitsi oman yhteisönsä eduksi, myös Intian muslimiyhteisön eduksi. Aga Khan II oli innokas urheilija ja metsästäjä.
Varhainen elämä.
Aqa Ali Shah syntyi 1830 Mahallatissa, Iranissa. Hän oli Aga Khan I vanhin poika. Aqa Ali Shah oli Iranin kuninkaallisen perheen jäsen, sillä hänen äitinsä oli Fat′h-Ali Shah Qajarin tytär. Isänsä puolelta Aqa Ali Shahin juuret johtavat profeetta Muhammadiin tämän tyttären Fatiman ja Ali ibn Abi Talibin avioliitosta. Hän polveutui myös fatimidien dynastiasta.
Aqa Ali Shah vietti ensimmäiset vuotensa Mahallatissa. Hänen isänsä pyrki palauttamaan entisen asemansa Kirmanin kuvernöörinä ja tämä teki oleskelun Mahallatissa vaikeaksi. Niinpä Aqa Ali Shah siirtyi äitinsä kanssa Irakiin vuonna 1840. Hän opiskeli arabiaa, persiaa ja ismailismia. Hän saavutti nopeasti aseman Arabian ja Persian kirjallisuuden asiantuntijana ja metafysiikan opiskelijana. 1840-luvun lopulla muuttunut poliittinen tilanne salli Aqa Ali Shahin paluun Persiaan. Vuonna 1853 Sarv-i Jahan Khanum ja Aqa Ali Shah liittyivät yhteen Aga Khan I kanssa Bombayssa, Intiassa. Isänsä aseman perijänä Aqa Ali Shah vieraili usein Etelä-Aasian muslimiyhteisöissä.
Imaamius.
Aqi Ali Shahista tuli imaami isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1881. Hän peri myös isänsä arvonimen Aga Khan. Aga Khan II jatkoi isänsä hyväntahtoisia suhteita Britannian kanssa.
Imaami Aqa Ali Shah peri myös isänsä huolen seuraajiaan kohtaan ja oli hyvin perillä heidän tarpeistaan. Hän avasi useita kouluja Bombayhin ja eri puolille Etelä-Aasiaa ja tarjosi taloudellista tukea perheille.
Kuolema ja perintö.
Aqa Ali Shah kuoli keuhkokuumeeseen Punessa, Intiassa vuonna 1885. Hän sai kuumeen ja kuoli 8 päivää myöhemmin. Hänet haudattiin perhehautaan Najafin Eufrat-joen länsirannalle, lähelle Kufaa ja Imaami Alin hautaa Irakiin. Mausoleumi on myös Aqa Ali Shahin isoisän, Shah Khalil Allahin, hauta.
Katariina Lahti

Heli Katariina Lahti (s. ) on suomalainen teatteriohjaaja. Hän on ohjannut muun muassa Suomen Kansallisteatterissa, Turun kaupunginteatterissa, Lilla Teaternissa, Seinäjoen kaupunginteatterissa, Vaasan kaupunginteatterissa, Oulun kaupunginteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa, minkä lisäksi hän on ohjannut useita produktioita myös ulkomailla.
Lahti on valmistunut ohjaajaksi Suomen Teatterikoulusta vuonna 1973. Hän on opiskellut myös Schausspielschule Schöneweidessä Berliinissä sekä Taideteollisessa korkeakoulussa.
Vuonna 1977 Lahti sai parhaan ohjauksen Jussi-palkinnon yhdessä Riitta Rautoman ja Heikki Partasen kanssa elokuvasta "Antti Puuhaara".
Lahti oli naimisissa näytelmäkirjailija Ilpo Tuomarilan kanssa.
Beáta Storczer

Beáta Storczer (s. 10. heinäkuuta 1969 Budapest) on unkarilainen entinen voimistelija. Hän edusti seuratasolla Budapesti Spartacus SC:tä. Storczer osallistui olympialaisiin kerran, vuonna 1988. Tuolloin hän sijoittui viidenneksi permantokilpailussa ja oli mukana maansa joukkuekilpailussa kahdeksanneksi sijoittuneessa joukkueessa.
Storczer on naimisissa nykyaikaisen viisiottelija János Martinekin kanssa.
Lähteet.
Hyptoniitti

Hyptoniitti (engl. Hybtonite) on Amroy Europe Oyn rekisteröimä tavaramerkki nanoepoksimateriaalille. 
Hyptoniitit ovat komposiittimateriaaleja, joiden vahvisteena on käytetty hiilinanoputkia.
Materiaali ja sen valmistusmenetelmä kehitettiin alun perin Jyväskylän yliopiston nanotekniikkaosastolla vuosina 2002–2004.
Menetelmässä käytetään ultraääntä hajottamaan nanoputkikimput ja muodostamaan radikaaleja nanoputkien päihin ja mahdollisesti myös sivuseinämiin.
Tämän jälkeen nanoputket voivat reagoida epoksin tai muun materiaalin kanssa muodostaen vahvoja kovalenttisia sidoksia. 
Tämän ansiosta jo 0,5 % hiilinanoputkia sisältävä hyptoniittipohjainen komposiittimateriaali on vetolujuudeltaan 20–30 % vahvempi ja väsymiskestävyydeltään 50–200 % vahvempi kuin aikaisemmat komposiittimateriaalit.
Valmistusprosessissa on mahdollista kontrolloida materiaalin ominaisuuksia, kuten sähkönjohtavuutta, lämmönjohtavuutta ja viskositeettia. Saatavilla on useita erilaisia hyptoniitteja eri tarkoituksiin, kuten lasikuidun tai hiilikuidun laminointiin, liimoihin, maaleihin ja pinnoitteisiin.
Käyttökohteet.
Hyptoniitin ensimmäisiä käyttökohteita ovat olleet tuulivoimalat, veneiden ja laivojen materiaalit sekä erilaiset urheiluvälineet.
Palkinnot.
Tammikuussa 2006 Montreal Hybtonite® ”Nitro” -jääkiekkomaila valittiin vuoden nanotuotteeksi maailmassa Nanotech 2006 show’ssa Tokiossa.
Helmikuussa 2009 Amroy sai Frost &amp; Sullivan European Technology Innovation Award -palkinnon hyptoniitin kehittämisestä.
Marlene Niemi

Marlene Niemi (s. 17. elokuuta 1992) on suomalainen uimari. Hän edustaa seuratasolla Kampuksen Plaania ja harjoittelee Marko Malvelan valmennuksessa Sprinttitallissa, joka on aloittanut toimintansa vuonna 2013. Aiemmin urallaan hän on edustanut Simmis Wandaa ja Helsingfors Simsällskapia. 
Niemi kuului Suomen joukkueeseen sen voittaessa pronssia Eindhovenin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2010. Samoissa kisoissa Niemi ui 50 metrin vapaauinnin välieriin sijoittuen lopulta 15:nneksi. Lisäksi hän ollut Suomen edustajana 50 metrin vapaauinnissa pitkän radan EM-uinneissa Budapestissa 2010 ja lyhyen radan EM-uinneissa Kroatiassa 2008 ja Istanbulissa 2009. 
Vuoden 2009 pitkän radan SM-kilpailuissa Niemi teki SM-kisojen kilpailuennätyksen ja voitti samalla matkalla SM-kultaa jättäen Hanna-Maria Seppälän toiseksi. Niemi on voittanut päämatkallaan 50 metrin vapaauinnissa SM-kultaa kolmesti Oulussa 2010 ja viimeksi Espoonlahdessa 2014. Lisäksi hänellä on SM-pronssia kahdesti 50 metrin rintauinnista.
Niemi on ollut vuosina 2008 ja 2009 nuorten suomenmestari vapaauinnin 50 metrin ja 100 metrin matkoilla. Lisäksi hän on voittanut nuorten Pohjoismaisen mestaruuden vapaauinnissa vuosina 2006 ja 2007. Nuorten EM-uinneissa Niemi oli Suomen edustajana Belgradissa vuonna 2008. Päämatkallaan 50 metrin vapaauinnissa hän ylsi kisojen parhaaseen suomalaissuoritukseen, kun hän kauhoi finaalissa kuudenneksi. 
Vuosina 2011–12 Niemi opiskeli Yhdysvalloissa Baton Rougessa Lousianassa ja ui Louisianan osavaltionyliopiston yliopistojoukkueessa. Hänet on palkittu SEC All-Freshman Honors tunnustuksella päästyään 50 jaardin vapaauintimatkalla SEC-finaaliin. Lukion hän on käynyt Mäkelänrinteen urheilulukiossa, missä hänet on nimetty Mäkelänrinne Hall Of Fameen vuonna 2011.
Soutu.
Uinnin lisäksi hän kilpaillut sisäsoudussa saavuttaen SM-mitaleita nuorissa (18-vuotiaiden hopeaa 500 metriltä vuonna 2010 ja 14-vuotiaiden 1000 metrin parikisan kultaa vuonna 2005) ja yleisessä sarjassa (avoimen luokan hopeaa 500 metriltä vuonna 2014).
Amroy Europe

Amroy Europe Oy on Lahdessa toimiva yhtiö, joka valmistaa ja kehittää komposiittimateriaaleja.
Yhtiön päätuotteet ovat Hyptoniitti, hiilinanoputkivahvisteinen komposiittimateriaali, sekä Epobiox, epoksimateriaali jonka aineosasista 70% on luonnon öljyjä.
Historia.
Yhtiön juuret ovat Jyväskylän yliopiston nanotekniikkaosastolla.
Vuonna 2004 professori Jorma Virtanen ja nanotutkija Pasi Keinänen kehittivät menetelmän liittää hiilinanoputket epoksiin vahvojen kovalenttisten sidosten avulla. Tämän tutkimustyön pohjalta kehitettiin materiaali, joka nimettiin hyptoniitiksi (eng. hybtonite).
Tutkijoiden perustama Nanolab Systems Oy jatkoi tuotekehitystä. Yhtiön varsinaisena tavoitteena oli kehittää nanopartikkelisynteesin tekniikkaa ja välineitä lääketutkimusta varten.
Amroy Europe Oy perustettiin vuonna 2005 Nanolab Systems Oy:n spin-off yhtiönä.
Ensimmäinen hyptoniittia hyödyntävä kaupallinen tuote oli Montreal Nitro-jääkiekkomaila.
Se valittiin vuoden nanotuotteeksi Nanotechnology 2006 show’ssa Tokiossa.
Joulukuussa 2009 Amroy sai Frost &amp; Sullivan European Technology Innovation Award -palkinnon hyptoniitin kehittämisestä.
Yhteistyökumppanit.
Amroy käyttää Bayerin valmistamia hiilinanoputkia.
Amroyn valmistaa hyptoniittia omassa tuotantolaitoksessaan Suomessa. 
Sen lisäksi hyptoniittia valmistetaan lisenssillä Kiinassa ja USA:ssa.
Hyptoniittia käytetään mm. tuulivoimaloiden roottoreissa. Pieniä, kotikäyttöön soveltuvia tuulivoimaloita valmistaa lahtelainen Eagle tuulivoima, suurien tuulivoimaloiden roottoreita Evergreen (Kiina) and LM Glassfiber (Tanska).
Yksi hyptoniitin tärkeimmistä käyttökohteista ovat urheiluvälineet.
Hyptoniittia käyttäviä urheiluvälineiden valmistajia ovat mm.
Montreal Sports Oy (jääkiekkomailat),
Peltonen Sports (murtomaasukset ja rullasukset),
Karhu (pesäpallomailat),
Easton (nuolet),
Entropy Surfboards (lainelaudat),
ja Sport Lettmann (kajakit).
Meriteollisuudessa hyptoniittia käytetään laminointiin sekä epoksimaaleihin ja pinnoitteisiin.
Käyttäjiä mm. Baltic Yachts Oy and Cathay Yachts.
Onni (parkki)

Parkki Onni oli oululaisen kauppahuone Bergbomin omistama parkkilaiva.
Laiva rakennettiin vuonna 1871 Haukiputaalla Pateniemen laivavarvilla ("Uleåborgs stora skeppsvarfs- och rederi-bolag"), jonka olivat perustaneet oululaiset laivanvarustamot vuonna 1856. Laivan pituus oli 168 jalkaa ja leveys 35 jalkaa, ja sen kantokyky oli 451 lästiä. "Onnin" ensimmäinen kapteeni oli Hans Dahlberg, jonka johdolla laiva purjehti Oulusta vuonna 1871. Laiva kävi vuonna 1872 Liverpoolin, Philadelphian ja Chatmanin satamissa ja vuonna 1873 New Yorkissa ja Stettinissä ennen paluutaan Ouluun.
"Onnin" viimeiseksi matkaksi jäi purjehdus painolastissa West Hartlepoolista Kapkaupunkiin. Laiva pääsi lähelle Kapkaupungin satamaa, mutta se ajoi myrskyssä karille 7. helmikuuta 1890 ja jäi hylyksi. Laivan päällikkö oli H. J. Galenius. Bergbomin kauppahuone sai Suomen merivakuutusyhdistyksestä korvauksia 76 066 markkaa.
Evelyn Furtsch

Evelyn Pearl Furtsch-Ojeda (17. huhtikuuta 1914 San Diego, Kalifornia – 5. maaliskuuta 2015) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija. Hän oli vuoden 1932 kesäolympialaisissa mukana voittamassa naisten 4 × 100 metrin viestijuoksun kultaa. Hänet valittiin Orange County Sports Hall of Fameen vuonna 1985. Vuonna 1931 Furtsch sai AAU:n mestaruuskilpailuissa hopeamitalin 100 jaardin juoksussa.
Furtsch täytti sata vuotta vuonna 2014. Hän oli ensimmäinen satavuotiaaksi elänyt yleisurheilun naispuolinen olympiavoittaja ja ensimmäinen satavuotias naispuolinen yhdysvaltalainen olympiavoittaja.
Tobias Grünenfelder

Tobias Grünenfelder (s. 27. marraskuuta 1977) on sveitsiläinen alppihiihtäjä.
Grünenfelder kilpaili ensimmäisen kerran Alppihiihdon maailmancupissa Kranjska Goran suurpujottelussa 5. tammikuuta 1997. Ensimmäisen maailmancupin voittonsa hän otti kaudella 2010–2011, kun hän voitti Lake Louisen super-g:n. Hän on sijoittunut myös neljä kertaa maailmancupissa kolmanneksi.
Alppihiihdon MM-kisoissa Grünenfelder on ollut Beaver Creekissä 1999 suurpujottelun 20:s, St. Moritzissa 2003 suurpujottelun 18:s, ja Bormiossa 2005 super-g:n 16:s. Kolmissa olympialaisissa kisannut Grünenfelder on ollut Salt Lake Cityssä 2002 super-g:n 12:s, Torinossa 2006 syöksylaskun 12:s, ja Vancouverissa 2010 super-g:n yhdeksäs.
Niko Nousiainen

Niko Jesper Nousiainen (s. 24. kesäkuuta 1983 Espoo) on suomalainen tositelevisioesiintyjä ja radiotoimittaja. Hän kuului 2010-luvun alkupuolella Scandinavian Hunks -tanssiryhmään. Hän osallistui Big Brotherin 3. tuotantokauteen vuonna 2007 sijoittuen kolmanneksi ja Big Brotherin 6. tuotantokauteen vuonna 2010 voittaen kilpailun. Hän on viettänyt Big Brother -talossa yhteensä ennätykselliset 160 päivää. Nousiainen juonsi tammikuusta 2020 Jenni Haapalan kanssa Kissin iltapäivää. Syyskuussa 2020 hän siirtyi juontamaan Radio NRJ:n iltapäivän Afterworkia Julianna Jokelan kanssa. Tällä hetkellä hän juontaa Radio NRJ:n päivää.
Elokuusta 2025 Nousiainen on juontanut NRJ Aamun Saarinen Shöytä yhdessä Niko Saarisen ja Mari-Prinsessa Ståhlhammarin kanssa.
Niko Nousiainen on myös toiminut yhdessä Sauli Koskisen kanssa "Saulin ja Nikon parhaat pätkät" -viihdeohjelman juontajana. Syyskuussa 2012 alkaneessa "Tanssi peppu pieneksi" -ohjelmassa Nousiainen oli yksi tuomareista. Keväällä 2013 hän alkoi juontaa omaa radio-ohjelmaa Spin FM-kanavalla ja osallistui Sauli Koskisen "Saulin paras kaveri" -ohjelman kuvauksiin Los Angelesissa.
Syksyllä 2013 Nousiainen oli mukana Liv-kanavalla esitetyssä "Kaksi julkkista ja yhdet häät" -televisioformaatissa ystävänsä Esko Eerikäisen kanssa ja keväällä 2014 "Tavallista elämää" -sarjassa silloisen vaimonsa Sofia Ruusila-Nousiaisen kanssa. Pari tutustui vuonna 2009, he avioituivat vuonna 2012 ja erosivat vuonna 2017. Nousiaisen ex-vaimo Sofia Ruusila, nykyiseltä nimeltään Sofia Belórf, on Miss Helsinki vuodelta 2010.
Koulutukseltaan Nousiainen on radiotoimittaja. Hän valmistui Laajasalon opistosta toukokuussa 2019.