tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anja Erämaja

Anja Erämaja (s. 6. toukokuuta 1963) on suomalainen runoilija ja prosaisti.
Erämaja on kotoisin Merimaskusta, Naantalin saaristosta. Hän opiskeli Taideteollisen korkeakoulun valokuvataiteen laitoksella ja valmistui taiteen maisteriksi vuonna 1993. Hänen ensimmäinen proosarunokokoelmansa "Laulajan paperit" ilmestyi vuonna 2005 ja oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon ja Runeberg-palkinnon saajaksi. Erämajan kolmas runokokoelma "Töölönlahti" (2013) sai Nihil Interit -runousyhteisön Vuoden runoteos -palkinnon.
Erämaja työskentelee taiteidenvälisesti. Helsingin kirjailijat ry valitsi hänet Vuoden helsinkiläiskirjailijaksi 2014. Vuonna 2016 Erämaja sai Yleisradion Tanssiva karhu -runopalkinnon kokoelmallaan "Ehkä liioittelen vähän". 
Erämajan kokoelma "Olen nyt täällä metsässä" oli Tanssiva karhu -ehdokas 2022. Kokoelma sisältää metsäänmenorunoja, lapsuusmuistojen katkelmia ja näkyjä. Kokoelman ydin on mustikka, ja kokoelmassa on aimpaan tapaan huumorinpilkettä. Erämaja torjuu romanttisen metsäkäsityksen: ilon ja suojan ohella siihen liittyy pelottavia asioita. Kokoelman aihekirjo on laaja, muun ohella runoihin sisältyy ekokriittisyyttä, mutta Outi Hytönen miettii "Parnassossa", että vaikka siihen, mistä kokoelma kertoo, ei ole yksiselitteistä vastausta, ei runokirjalta toisaalta sellaista helppoutta voi edellyttääkään.
Sam Bird

Sam Jamie Bird (s. 9. tammikuuta 1987 Roehampton, Englanti) on brittiläinen autourheilija. Hän kilpailee Formula E -sarjassa. Bird on aiemmin kilpaillut Formula BMW, Formula Renault ja Formula 3 -sarjoissa. Bird on myös saavuttanut Autosport British Club Driver of the Year -palkinnon vuonna 2006.
Ura.
Bird ajoi kaudella 2010 GP2-luokassa ART Grand Prix -tallissa. Bird saavutti yhden voiton Italian Monzassa ja neljä kolmossijaa. Bird sijoittui loppupisteissä viidenneksi. Bird siirtyi iSport tiimiin kaudeksi 2011. Hän keräsi 45 pistettä ja sijoittui sarjan kuudenneksi. Vuonna 2012 Bird ajoi Formula Renault 3.5 -sarjassa voittaen kaksi kilpailua sijoittuen sarjan kolmanneksi. Vuonna 2013 Bird teki paluun GP2-sarjaan uudessa Russian Time-tallissa. Hän voitti viisi kilpailua ja sijoittui lopulta sarjassa toiseksi mestaruuden voittaneen Fabio Leimerin jälkeen. Vuonna 2014 Bird siirtyi FIA World Endurance Championship -sarjaan jossa hän kilpailee nykyään LMP2-luokassa. 
Formula E.
Vuodesta 2014–2015 lähtien Bird on kilpailut uudessa Formula E -sähköautosarjassa Virgin Racing -tallissa. Hän saavutti ensimmäisen voittonsa kauden 2014–2015 Malesian ePrix'ssä. Debyyttikautenaan hän sijoittui sarjan viidenneksi. Bird sijoittui kaudella 2015–2016 sarjan neljänneksi. Bird jatkoi kaudella 2016–2017 Virgin Racing -tallissa.
Formula E -tulokset.
† Kuljettaja ei päässyt kilpailussa maaliin, mutta sai sijoituksen ajettuaan yli 90% kilpailusta.
Emily the Strange

Emily the Strange on Rob Regerin Cosmic Debris -yhtiölleen luoma kuvitteellinen hahmo.
Cosmic Debris on avannut neljä Emily the Strangen nimellä kulkevaa kauppaa, jotka ovat Taiwanissa, Taipeissa, Hongkongissa ja Kreikassa. Emily the Strange -brändi sisältää vaatemallistoja, toimistotarvikkeita, tarroja ja sekalaisia muotituotteita.
Kirjallisuudessa.
Hahmo on esiintynyt Dark Horse Comicsin sarjakuvissa, HarperCollinsin kirjoissa sekä seuraavissa sarjakuvaromaaneissa:
Emily the Strange -sarjakuvaa on julkaissut Ranskassa vuodesta 2008 Soleil Productions.
HarperCollins on julkaissut Emily the Strange -romaaneja. Kirjoittajat ovat Rob Reger ja Jessica Gruner.
Vaatemerkki.
Emily the Strange on esiintynyt vaatetuotteissa 1990-luvulta lähtien. Vuodesta 2010 eteenpäin tuotteita valmistaa italialainen Pier spa -yritys.
Elokuva.
Mike Richardson on työstämässä "Emily the Strange" -nimistä elokuvaa "Dark Horse Entertainmentin" alaisuudessa. Suunniteltu valmistumisvuosi oli 2013 ja jakelijaksi ilmoitettiin Universal Pictures.
Hahmon alkuperä.
Emily the Strange esiteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1991, mutta vuoden 1978 "Nate the Great and the Lost List" -lastenkirjassa esiintyi samannäköinen Rosamond-niminen tyttö.
Rosamondin tekijät Marjorie Sharmat ja Marc Simont pyysivät Emily the Strangen tuotteita välittäviä yrityksiä poistamaan tuotteet valikoimistaan, jolloin Cosmic Debris haastoi heidät oikeuteen. Sharmat ja Simont vastasivat vasta-haasteella.
Emily the Strangen tekijät Rob Reger ja Rosamondin tekijät Sharmat ja Simont ilmoittivat myöhemmin sovitelleensa asian oikeuden ulkopuolella ja peruivat kaikki oikeustoimet toisiaan kohtaan. Sen jälkeen he kertoivat tunnistaneensa Emilyn ja Rosamondin olevan omintakeisia ja alkuperäisiä hahmoja.
Matti Nurminen (merenkulkuneuvos)

Matti Nurminen (13. tammikuuta 1911 Rauma – 9. heinäkuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen merenkulkuneuvos, joka teki elämäntyönsä isänsä John Nurmisen perustamassa John Nurminen Oy:ssä.
Matti Nurminen valmistui Suomen Liikemiesten Kauppaopistosta vuonna 1931. Hankittuaan kieli- ja ammattitaitoa Englannista, Saksasta, Alankomaista ja Ahvenanmaalta Nurminen siirtyi perheyrityksensä palvelukseen vuonna 1934. Toisen maailmansodan aikana hän huolehti Baltiassa elin- ja sotatarvikelaivauksista Suomeen. 
Puutavarakauppayhtiöstä huolinta-, laivanvarustus- ja laivanselvitysyhtiöksi laajentuneen John Nurminen Oy:n toimitusjohtaja hän oli vuosina 1946–1971. Yhtiö luopui laivanvarustuksesta 1960-luvulla ja keskittyi kansainväliseen huolintaan ja kuljetukseen. Matti Nurminen toimi vielä yhtiön hallituksen puheenjohtajana vuosina 1972–1986.
Matti Nurminen toimi matkayhtiö Matka-Kaleva Oy:n toimitusjohtajana yli kolme vuosikymmentä. Nuoruusvuosinaan hän toimi Helsingin Metsänkävijöissä, ja sittemmin hän oli perustamassa Partiosäätiötä. Nurminen sai partiopoikien korkeimman ansiomerkin Hopeasuden vuonna 1965. Hän oli Merenkävijät ry:n kommodori vuosina 1958–1963 ja Suomen Meripelastusseuran valtuuskunnan puheenjohtaja vuosina 1967–1972. Hänet kutsuttiin myös Paistinkääntäjien Veljeskunnan jäseneksi.
Matti Nurminen sai merenkulkuneuvoksen arvonimen vuonna 1961 ja Suomen Leijonan komentajamerkin vuonna 1973. Hän kuoli 89-vuotiaana heinäkuussa 2000.
Kiertotie

Kiertotie ("Detour") on saksalaissyntyisen Edgar G. Ulmerin ohjaama yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1945. Se kertoo newyorkilaisesta pianistista joka matkustaa Hollywoodiin tyttöystävänsä luo. Se kuuluu film noirin klassikoihin. Elokuvan pääosissa esiintyvät Tom Neal ja Ann Savage.
Elokuva kuuluu lajityyppinsä klassikoihin ja se on "Time"-lehden sadan parhaan elokuvan listalla.
Elokuvan ohjaaja Ulmer on saanut oppinsa Saksassa Ufan studioilla. Yhdysvalloissa hän ohjasi etupäässä halpoja B-luokan tuotantoja. Hänen parasta aikaansa oli 1940-luvun Hollywood, jossa tämäkin elokuva syntyi.
Tom Nealin oma elämä toteutui film noirin hengessä, sillä hän pahoinpiteli erään näyttelijän poikaystävän ja joutui kymmeneksi vuodeksi vankilaan surmattuaan vaimonsa.
Elokuva on valittu Yhdysvaltojen kansalliseen elokuvarekisteriin National Film Registry. Rekisterin esittelyn mukaan pääosanäyttelijät olivat tehneet ennen tätä elokuvaa yhdessä kolme filmiä Columbialle, ja PRC-studio halusi hyödyntää heidän mainettaan.
Wilson (elokuva)

Wilson on Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonin elämää kuvaava yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1944. Elokuvan ohjasi Henry King ja tuotti Darryl F. Zanuck. Woodrow Wilsonia näyttelee Alexander Knox. Elokuva oli Oscar-ehdokkaana kymmenessä eri kategoriassa, joista se palkittiin viidessä. Oscar-palkinnoistaan huolimatta elokuva oli kuitenkin taloudellinen pettymys. Zanuckilla oli ollut suuret odotukset elokuvan suhteen ja elokuvan heikon menestyksen takia sitä ei saanut vuosiin mainita hänen läsnä ollessaan.
Elokuva alkaa vuodesta 1909, jolloin Wilson tunnettiin lähinnä Princetonin yliopiston rehtorina ja kirjailijana, ja päättyy Wilsonin hyvästellessä Valkoisen talon henkilökuntaa hänen presidenttikautensa päätyttyä vuonna 1920. Elokuva sivuuttaa monia Wilsonin hallinnolle kielteisiä asioita, kuten rotukysymykset.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Wilsonin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Palkinnot.
Oscarit:
Oscar-ehdokkuudet:
Sambar

Sambar, aiemmin sambarhirvi ("Rusa unicolor")on suurehko jalokauriiden alaheimoon kuuluva aasialainen hirvieläinlaji.
Ulkonäkö ja koko.
Sambarin karva on karkeaa, selässä tummempaa kuin kyljissä. Hännän alapinta on valkea, ja nostamalla häntänsä eläimet voivat kommunikoida keskenään. Uros voi painaa jopa 180–260 kg, naaras tyypillisesti noin 160 kg. Uroksella on sarvet, jotka putoavat ajoittain.
Levinneisyys.
Sambareita tavataan Kaakkois-Aasiassa Intiasta Indonesiaan. Niitä on istutettu myös Australiaan, Uuteen-Seelantiin, Etelä-Afrikkaan, Saint Vincentille ja Grenadiineille ja Yhdysvaltoihin.
Sarah Palfrey Cooke

Sarah Palfrey Cooke (18. syyskuuta 1912 Sharon, Massachusetts – 27. helmikuuta 1996) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja.
Cooke voitti Yhdysvaltain mestaruusturnauksen kaksinpelin vuosina 1941 ja 1945. Nelinpelin hän voitti Yhdysvalloissa yhdeksän kertaa. Wimbledonin nelinpelin hän voitti 1938 ja 1939. Hänet valittiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1963.
2. lokakuuta 1940 Sarah Palfrey meni naimisiin tennispelaaja Elwood Cooken kanssa. Aiemmin hän oli naimisissa Marshall Fabyan nuoremman kanssa. Sarah erosi Elwoodista 1949.
Alex Brundle

Alex Brundle (s. 7. elokuuta 1990 King's Lynn) on brittiläinen moottoriurheilija. Hänen isänsä on entinen F1-kuljettaja ja kommentaattori Martin Brundle.
Ura.
Brundle aloitti uransa kahdeksanvuotiaana kart-sarjassa. Vuonna 2006 hän kilpaili T-Cars-sarjassa sijoittuen kahdeksanneksi. Samana vuonna Brundle kilpaili Formula Palmer Audi -sarjassa sijoittuen 21:nneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui 11:nneksi pääsarjassa ja kahdeksanneksi Autumn Trophylla. Brundle jatkoi sarjassa vuonna 2008 sijoittuen kuudenneksi. Vuonna 2009 Brundle kilpaili FIA Formula Two Championship -sarjassa saavuttaen viisi pistettä. Vuonna 2010 hän kilpaili Britannian Formula 3 -sarjassa sijoittuen 17:nneksi. Brundle teki paluun Formula 2 -sarjaan vuonna 2011, jossa hän sijoittui sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2012 Brundle ajoi GP3-sarjassa Carlin-tallissa. Hän saavutti kauden aikana 19 pistettä sijoittuen sarjan 16:nneksi. Hän oli samana vuonna mukana Le Mansin 24 tunnin ajossa.
Beauty Nazmun Nahar

Beauty Nazmun Nahar (s. 1. tammikuuta 1984) on bangladeshilainen pikajuoksija. Hän osallistui Pekingin olympialaisissa 2008 100 metrin matkalle, jolla hän putosi jo ensimmäisellä kierroksella juostuaan matkan ajassa 12,52 sekuntia. Nazmun Nahar pitää hallussaan Bangladeshin ennätyksiä 100 metrin, 200 metrin ja 400 metrin juoksuissa.
Leo Carrillo

Leopoldo Antonio Carrillo (6. elokuuta 1880 Los Angeles, Kalifornia – 10. syyskuuta 1961 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Carrillo toimi "The San Francisco Examiner" -sanomalehden pilapiirtäjänä ja muiden lehden työntekijöiden rohkaisemana hän päätti kokeilla uraa vaudeville-esiintyjänä. Myöhemmin hän esiintyi teatterissa ja musikaaleissa pääasiassa komediallisissa rooleissa. Carrillon ensimmäinen elokuvaesiintyminen tapahtui Booth Tarkingtonin kirjoittaman näytelmän "Mr. Antonio" elokuvaversiossa. Elokuvissa hänen roolihahmonsa olivat usein italialaista tai espanjalaista syntyperää olevia. Vuosina 1950–1955 Carrillo näytteli Panchoa suositussa televisiosarjassa "The Cisco Kid". Carrillo on saanut kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle.
Fabienne Feraez

Fabienne Feraez (s. 6. elokuuta 1976) on beniniläinen entinen yleisurheilija, joka kilpaili pikajuoksussa. Hän edusti Ranskaa vuoteen 2003 asti ja on seuratasolla pariisilaisen Racing CF:än kilpailija.
Feraez osallistui MM-kisoihin ensimmäistä kertaa vuonna 2003, jolloin hän oli 200 metrillä puolivälierissä. Hän pääsi samalla matkalla puolivälieriin myös Ateenan olympialaisissa 2004, joissa hän oli eränsä viides. Feraez juoksi välieriin asti Helsingin MM-kisoissa 2005 ja sai seuraavana vuonna pronssia Afrikan-mestaruuskilpailuista. Hän kilpaili vielä Pekingin olympialaisissa 2008, joissa hän putosi jo ensimmäisellä kierroksella.
Ennätykset.
"Lähde: IAAF" 
Lähteet.
Source Code

Source Code on vuonna 2011 julkaistu yhdysvaltalainen tieteisfiktio- ja jännityselokuva, jonka ohjasi Duncan Jones, käsikirjoitti Ben Ripley ja jonka pääosassa näyttelevät Jake Gyllenhaal, Michelle Monaghan, Vera Farmiga ja Jeffrey Wright. Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa 1. huhtikuuta 2011 ja Suomessa 13. toukokuuta 2011.
Tuotanto.
Elokuvan kuvaukset alkoivat maaliskuun 2009 alussa ja päättyivät huhtikuun 2010 lopussa. Useita kohtauksia kuvattiin Illinois'n osavaltiossa Chicagossa, erityisesti Millennium Parkissa.
Juoni.
Kapteeni Colter Stevens matkustaa Chicagoon kulkevassa junassa, jossa häntä vastapäätä istuu Christina. Junassa tapahtuu voimakas räjähdys ja aiemmin Afganistanissa helikopterijoukoissa palvellut Stevens havahtuu eräänlaisessa karussa kapselissa, johon ollaan videoyhteydessä tapahtumia kontrolloivasta tutkimuslaitoksesta käsin. Yhteyshenkilönä toimii ilmavoimien kapteenikollega Colleen Goodwin. Yhdessä laitosta ja salaperäistä Source Code -hanketta johtavan tohtori Rutledgen kanssa Goodwin kertoo Stevensille, että tämän on palattava takaisin samaan junaan aina kahdeksan minuuttia ennen räjähdystä ja etsittävä junassa toimiva terroristi, jonka junapommi oli vasta varoitus ja jonka aikomuksena on räjäyttää likainen pommi kaupungin keskustassa.
Arvioita.
Nyt-liitteen viisi kriitikkoa antoivat elokuvalle pistekeskiarvon 2,8.
Voice-kuoro

Voice-kuoro on hankasalmelainen vuonna 1999 perustettu pop/rock- kuoro, jonka johtajana on alusta alkaen toiminut Tarja Erkkilä. Nykyään kuoro harjoittelee Jyväskylässä.
Vuonna 2018 Voice järjesti Kiss From A Rose-konserttikiertueen. Konsertit pidettiin Jyväskylässä ja Hankasalmella. Settilistalla oli mm. Queenin, Sealin ja Daft Punkin musiikkia. Samana vuonna äänitettiin ja julkaistiin joululevy "Taulumäen Joulu".
Kuoro on julkaissut keväällä 2013 pop/rock-henkisen pitkäsoiton "Sinua varten", joka sisältää versioita mm. Queenin, Egotripin, Hectorin ja Jari Sillanpään tunnetuiksi tekemistä klassikoista sekä aiemmin kaksi joululevyä yhdessä Tarja Erkkilän luotsaaman lauluyhtye Arninan kanssa. 
Vuonna 2011 Voice äänestettiin Yle TV2:n "Suomen paras kuoro" -kilpailun voittajaksi. Kuoroa säestää oma bändi Solitary Company.
Hosokawa Fujitaka

Hosokawa Fujitaka (, 3. kesäkuuta 1534 – 6. lokakuuta 1610) oli japanilainen Sengoku-kauden daimio. Hänet tunnettiin myös pätevänä wakarunoilijana. Fujitaka toimi alkujaan Ashikaga-shōgunaatin palvelijana, ja sittemmin siirtyi Oda Nobunagan palvelukseen. Hän sai Nobunagalta hallittavakseen Tangon läänityksen, ja hänen poikansa Hosokawa Tadaoki nousi kenraaliksi Odan armeijassa.
Vuonna 1582 Akechi Mitsuhide pakotti Nobunagan itsemurhaan Honnō-jin temppelissä, ja yritti saada Nobunagan tukijat puolelleen valtaannousussa. Fujitaka ei suostunut seuraamaan Akechia siitä huolimatta, että hänen poikansa oli naimisissa Akechin tyttären, Hosokawa Gracian, kanssa. Tapahtumien myötä Fujitaka siirsi läänityksensä pojalleen ja alkoi buddhalaiseksi munkiksi. Hän kuitenkin pysyi yhä aktiivisena politiikassa, ja toimi sekä Toyotomi Hideyoshin että Tokugawa Ieyasun avustajana.
Kun Tokugawan ja Ishida Mitsunarin välille syttyi sota, Mitsunari pyysi Fujitakaa liittymään Länsi-Japanin liittoumaan. Fujitaka kuitenkin kieltäytyi, koska hänen lapsenlapsensa ja Gracia olivat menehtyneet Mitsunarin yritettyä ottaa heidät panttivangeiksi. Sen sijaan Fujitaka toimi kenraalina Ieyasun johtamassa Itä-Japanin liittoumassa, ja hallitsi Tanaben linnaa sekä 500 sotilaan armeijaa. Vuonna 1600 linna joutui Länsi-Japanin joukkojen piirittämäksi, minkä seurauksena Fujitaka ei päässyt osallistumaan ratkaisevaan Sekigaharan taisteluun.
Fujitaka on haudattu Kiotoon, mutta hänelle on myös omistettu toinen hauta Kumamotossa.
Asin Thottumkal

Asin Thottumkal (s. 26. lokakuuta 1985 Kochi, Kerala, Intia), myös pelkästään Asin, on intialainen entinen näyttelijä ja malli. Hän aloitti uransa malajalamin-, telugun- ja tamilinkielisissä elokuvissa, mutta siirtyi myöhemmin näyttelemään pääasiassa hindinkielisissä elokuvissa.
Asin teki näyttelijändebyyttinsä malajalaminkielisessä elokuvassa "Narendra Makan Jayakanthan Vaka" (2001). Hänen ensimmäinen menestyselokuvansa oli telugunkielinen "Amma Nanna O Tamila Ammayi" (2003), mistä hän voitti Filmfare Awards South -palkinnon. Hänen ensimmäinen tamilinkielinen elokuvansa "M. Kumaran S/O Mahalakshmi" (2004) oli uudelleenfilmatisointi edellisestä. Hän voitti toisen Filmfare Awards South -palkintonsa tamilinkielisestä elokuvasta "Ghajini" (2005). Seuraavaksi hän näytteli naispääosia menestyselokuvissa kuten "Pokkiri" (2007) ja "Dasavathaaram" (2008). Asin teki Bollywood-debyyttinsä elokuvassa "Ghajini" (2008), mistä hän voitti parhaan naistulokkaan Filmfare Awards -palkinnon. Hän näytteli menestyselokuvissa "Ready" (2011), "Housefull 2" (2012) ja "Bol Bachchan" (2012). Asin lopetti näyttelemisen mentyään naimisiin.
Hyväntekeväisyystyö.
Kuvatessaan elokuvaa "Ready" Sri Lankassa, Asin oli mukana leireillä, joilla autettiin sisällissodan koskettamia Sri Lankan tamileja. Hän myös johtaa vähäosaisten koulua Intiassa.
Yksityiselämä.
Asin on kristitty. Hän puhuu seitsemää kieltä: äidinkielensä malajalamin lisäksi tamilia, telugua, hindiä, englantia, ranskaa ja sanskritia. Asin avioitui liikemies Rahul Sharman kanssa sekä kristillisten että hindulaisten rituaalien mukaan Delhissä 19. tammikuuta 2016. Heidän tyttärensä Arin syntyi 24. lokakuuta 2017.
Pentti Leino

Pentti Antero Leino (s. 17. huhtikuuta 1942 Oulu) on suomalainen suomen kielen emeritusprofessori, joka teki pääosan työurastaan Helsingin yliopistossa. 
Leino kirjoitti ylioppilaaksi Oulun lyseosta vuonna 1960. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi vuonna 1966 ja lisensiatiiksi vuonna 1967. Filosofian tohtoriksi hän väitteli vuonna 1971 folkloristiikkaa käsittelevällä teoksella "Strukturaalinen alkusointu suomessa". 
Työuransa alkuvuosina hän tutki myös runojen metriikkaa, josta hän kirjoitti teoksen "Kieli, runo ja mitta. Suomen kielen metriikka" vuonna 1982. Hänet valittiin vuonna 1973 Helsingin yliopiston suomalaisen filologian apulaisprofessoriksi, josta hän siirtyi suomen kielen professoriksi vuonna 1983. Leino jäi professuurista eläkkeelle vuonna 2010. Valtaosa hänen myöhemmästä tutkimuksestaan käsittelee suomen kieliopillisia ja semanttisia piirteitä ja hän erikoistui kognitiiviseen kielitieteeseen. 
Hänen puolisonsa on suomen kielen lehtori, tietokirjailija Pirkko Leino. Heidän lapsiaan ovat muun muassa Unni Leino ja Jaakko Leino.
Dents du Midi

Dents du Midi on monihuippuinen vuoriryhmä Chablaisin Alpeilla, Valais'n kantonissa, Sveitsissä. Sen korkein huippu, la Haute Cime, on 3 257 metriä merenpinnan tasoa korkeammalla.
Vuoren seitsemän ”hammasta” () idästä länteen luettuna:
Saksan hallinto ja politiikka

Saksan liittotasavalta on edustuksellinen demokratia, jonka valtionpäämies on liittopresidentti. Liittopresidentti valitaan viiden vuoden välein, ja hänen asemansa on seremoniallinen.
Lainsäädäntövalta on käytössä joka neljäs vuosi valittavilla liittopäivillä sekä liittoneuvostolla. Toimeenpanovaltaa käyttää liittokanslerin johtama hallitus. Saksa koostuu
kuudestatoista osavaltiosta joilla on laaja päätösvalta. Osavaltiota johtaa ministeripresidentti.
Puolueet.
Saksan johtavat puolueet ovat keskustaoikeistolainen Saksan kristillisdemokraattinen unioni CDU ja keskustavasemmistolainen Saksan sosiaalidemokraattinen puolue SPD. Ne kilpailevat keskenään johtavan puolueen asemasta, mutta ovat myös olleet yhteishallituksessa 1960-luvun loppupuolella ja 2010-luvulla. CDU:n sisarpuolue Baijerissa on Baijerin kristillissosiaalinen unioni ("Christlich-Soziale Union in Bayern", CSU). Useissa hallituksissa on CDU:n hallituskumppanina ollut liberaali Vapaa demokraattinen puolue FDP. Muita poliittisia puolueita ovat vasemmistopuolue Die Linke ja Saksan vihreät. FDP:n kannatus on 2000-luvulla merkittävästi vähentynyt porvarillisten äänestäjien siirryttyä CDU/CSU:n kannattajiksi.
Vuoden 2017 liittopäivävaaleissa liittopäiville palasi edellisissä vaaleissa vuonna 2013 liittopäiviltä tippunut FDP ja uutena puolueena liittopäiville nousi oikeistopopulistinen ja osin äärioikeistolainen AfD, vaihtoehto Saksalle.
Nuoria ihmisiä

Nuoria ihmisiä on Ossi Elstelän ja Toivo Särkän ohjaama suomalainen komediaelokuva vuodelta 1943. 
Elokuvan käsikirjoittaja, kirjailija Mika Waltari laati käsikirjoituksen mielessään näyttelijä Hannes Häyrinen, jolle hän kirjoitti roolin tohelosta keksijästä, joka yhtäkkiä huomaa naisten olemassaolon.
Tuotanto ja julkaisu.
Elokuvan ulkokuvaukset ohjasi Särkkä, studiossa kuvatut jaksot Elstelä. Elokuvan loppupuolen ravintolakohtauksen kehittelystä leikattiin pois pitkähkö jakso, jossa tanssityttö ja vakooja seuraavat Jannea laboratorioon. Siksi tarinassa on selvä aukko. Elokuvan yleisömenestys jäi keskitasoa heikommaksi.
Arviot.
Aikalaisarvioijat helsinkiläislehdissä olivat tylyjä: elokuva oli lapsilta kielletty, mutta se olisi pitänyt kieltää myös nuorisolta, niin nuorisoelokuva kuin onkin. Nuoriso kuvataan jonninjoutavaksi, vaikka sota-ajan nuoret ahersivat työleireillä. (Toini Aaltonen, "Suomen Sosialidemokraatti"). Komiikka on alkeellista, henkilötyypit naiiveja (Olavi Vesterdahl, "Aamulehti"). Helsingin ulkopuolella sen sijaan suhtauduttiin myönteisemmin. Elokuvan nuoria näyttelijöitä pidettiin tutustumisen arvoisina, ja vanha tuttavuus Häyrinen sai kehut (J-n, "Savo").
Vuoden 1981 televisioesityksen yhteydessä Pertti Lumirae "(Suomen Sosialidemokraatti") löysi elokuvasta ”jonkinlaista sodanaikaista viehätystä" ja Sakari Toiviainen ("Ilta-Sanomat") ”tiettyä raikkautta – – ennen kaikkea Hannes Häyrisen notkean ja paikoin aidosti hykerryttävän tulkinnan ansiosta”.
Vaikka Waltarin käsikirjoittamaa hupailua on yleensä pidetty vähämerkityksisenä, "Tv-maailman" arviossa 37/2014 kriitikko oli eri mieltä. Hän löysi siitä Waltarin omasta kokemuspiiristä kumpuavaa ironiaa. Esimerkkinä hän mainitsee Kelon ajautumisen Tulenkantajien tyyppiselle runoklubille.
Salomon Waara

Salomon Adamsson Waara (18. heinäkuuta 1855 Övertorneån pitäjä, Ruotsi - 11. tammikuuta 1926 Janakkala) oli suomalainen nahkatehtailija. Waara oli kotoisin Aapuan kylästä, Ruotsin puoleisesta Torniojokilaaksosta. Hän perusti Napialan Nahkatehtaan vuonna 1880 Janakkalaan Napialan kylään. Salomon Waara vuokrasi Knuutilan tilalta ruotusotamiehen torpan ja perusti siihen nahkuriverstaan. Työ oli luonteeltaan käsityötä, joka tuotti aluksi mäntti- ja parkkinahkaa. Yritystä laajennettiin vuonna 1882. Nahkuriverstaan tuotteita myytiin markkinoilla mutta sillä oli jo 1800-luvun lopulla oma myymälä Helsingissä. 1900-luvun puolella nahan valmistus sai teollisuuden mitat. Tehdas jatkoi toimintaansa suvun omistuksessa yli sata vuotta, kunnes lopetti vuonna 1991.
Bunga bunga

Bunga bunga on sanonta, jonka arvellaan olevan peräisin vuodelta 1910. Tuolloin kirjailija Virginia Woolf ystävineen pääsi brittisotalaiva "HMS Dreadnoughtille" esittäytymällä Abessinian prinssin seurueeksi. Seurue näytteli afrikkalaisia huudahtaen "bunga, bunga" aina kun pahaa-aavistamaton kapteeni esitteli laivan ihmeitä. Kun huijaus selvisi, laivastosta tuli pilkanteon kohde ja tapahtuma tuli tunnetuksi Dreadnought-huijauksena.
Vuonna 2011 Bunga bunga -lausahdus saavutti kuuluisuutta, kun se yhdistettiin Italian pääministeri Silvio Berlusconin huvilalla pidettyihin seksijuhliin, joissa alastomat tai vähäpukeiset nuoret naiset esiintyvät juhlien isännälle. Juhlat saivat aikaan suuren skandaalin Italiassa. Tanssija Karima el-Mahrougin mukaan Silvio Berlusconi kertoi kopioineensa Bunga Bunga -juhlan Libyan johtaja Muammar Gaddafin haaremilta.
Pykälä (täsmennyssivu)

Pykälä voi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöitä:
João Pina

João Alexandre Ferreira da Pina (s. 31. heinäkuuta 1981 Lissabon) on portugalilainen judoka, kaksinkertainen Euroopan-mestari.
Pina sai hopeaa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailujen 66 kg:n sarjassa Nikosiassa 2000. Hän sijoittui samassa painoluokassa viidenneksi Osakan MM-kilpailuissa 2003 ja seitsemänneksi sekä Bukarestin EM-kilpailuissa 2004 että Ateenan olympialaisissa.
Pina sijoittui 73 kg:n sarjassa viidenneksi Belgradin EM-kilpailuissa 2007. Hän voitti saman painoluokan Euroopan-mestaruuden Wienissä 2010 kukistettuaan loppuottelussa Venäjän Batradz Kaitmazovin sekä Istanbulissa 2011, jossa finaalivastustajana oli venäläinen Murat Kodzokov.
Pina on voittanut kolme maailmancup- ja Continental Open -kilpailua, sijoittunut kerran toiseksi ja kahdeksan kertaa kolmanneksi. Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa hänellä on yksi turnausvoitto, yksi kakkossija ja yksi kolmossija. Hän on voittanut viisi Portugalin-mestaruutta.
Tomáš Surový

Tomáš Surový (s. 24. syyskuuta 1981 Banská Bystrica, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa KHL-seura Slovan Bratislavaa.
Ura.
Surový on HC Banská Bystrican kasvatti. Hän pelasi ensimmäistä kertaa seuran edustusjoukkueessa Slovakian Extraliigassa kaudella 1997–1998 kolmen ottelun verran. Seura putosi Slovakian kakkostasolle, jossa Surový teki seuraavalla kaudella 41 ottelussa 57 tehopistettä. Kaudeksi 2000–2001 Surový siirtyi pääsarjaseura HK ŠKP Popradiin, jossa hän teki 53 ottelussa tehot 22+28=50. NHL-seura Pittsburgh Penguins varasi Surovýn neljännellä kierroksella 120. pelaajana . Surový siirtyi Penguinsin organisaatioon, mutta pelasi kauden 2001–2002 AHL:ssä Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa. Surový debytoi NHL:ssä 14. helmikuuta 2003 ottelussa New York Rangersia vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki seuraavassa ottelussaan New Jersey Devilsiä vastaan. Surový ei vakiinnuttanut missään vaiheessa paikkaansa NHL:ssä ja pelasi Penguinsissa lähinnä kolmosketjussa. Kaudella 2005–2006 Surový teki 53 ottelussa NHL:ssä tehot 12+13=25. 
Kauden jälkeen joukkue ei tarjonnut Surovýlle jatkosopimusta ja hän siirtyi Elitserien-seura Luleåån. Hän oli 55 pistellään seuran paras pistemies ja Elitserien pistepörssin neljäs. Hän teki kesällä 2007 sopimuksen NHL-seura Phoenix Coyotesin kanssa, mutta hylkäsi sen ja siirtyi toiseen ruotsalaisseura Linköpingiin syyskuussa 2007. Surový oli kaudella 2007–2008 runkosarjassa vaisu, mutta paransi pudotuspeleihin ja teki seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen huhtikuussa 2008. Kaudella 2008–2009 Surový floppasi pahasti ja teki runkosarjassa vain 11 pistettä. Linköping lainasi Surovýn Slovakiaan HC Banská Bystricaan kauden 2009–2010 alussa viiden ottelun ajaksi. Lokakuussa Surovýn palattua Linköpingiin sopimus purettiin ja hän siirtyi Skellefteå AIK:hon loppukaudeksi. Hän floppasi jälleen eikä jatkanut seurassa. Kesäkuussa 2010 Surový teki yksivuotisen sopimuksen KHL-seura Dinamo Riian kanssa. Hän teki kaudella 2010–2011 54 ottelussa tehot 14+18=32 ja pudotuspeleissä kuusi tehopistettä.
Kaudeksi 2011–2012 Surový siirtyi TsSKA Moskovaan. Pelattuaan kauden TsSKA:ssa hän siirtyi kaudeksi 2012–2013 Lev Prahaan.
Maajoukkueura.
Surový edusti Slovakiaa nuorten MM-kilpailuissa vuosina 2000 ja 2001. Surovýn ensimmäinen miesten arvoturnaus oli talviolympialaiset Torinossa 2006. Hän pelasi samana vuonna Latvian MM-kilpailuissa, joissa hän teki 7 ottelussa tehot 2+2=4. Hän on pelannut MM-kilpailuissa myös vuosina 2007, 2009, 2011 ja 2012.
Policarpio Calizaya

Policarpio Calizaya Huaca (s. 10. syyskuuta 1962) on bolivialainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili kestävyysjuoksussa. Hän osallistui urallaan kolmiin olympialaisiin vuosina 1988–1996. Calizaya kilpaili Soulissa 1988 10 000 metrin matkalla, mutta putosi ensimmäisellä kierroksella. Hän osallistui 10 000 metrin lisäksi myös 5 000 metrille Barcelonan olympialaisissa 1992, muttei päässyt kummassakaan lajissa jatkoon. Calizaya juoksi maratonin Atlantan kisoissa 1996 ja sijoittui 91:nneksi jättäen taakseen 20 maaliin asti päässyttä urheilijaa.
Ennätykset.
"Lähde: Sports-reference" 
Lähteet.
Raha (vuoden 1983 elokuva)

Raha ("L’argent") on ranskalainen Robert Bressonin ohjaama elokuva vuodelta 1983. Se oli Bressonin viimeinen elokuva ja perustui löyhästi Leo Tolstoin novelliin ”Väärennetty korkolippu”.
"Rahan" keskushenkilö on Yvon Targe (Christian Patey), joka saa käsiinsä jo muutamalla henkilöllä kiertäneen väärennetyn setelin. Hän ei tiedä rahaa väärennetyksi, yrittää maksaa sillä ostoksensa ja joutuu vankilaan. Hän menettää kaiken seurauksena työnsä ja ajautuu rikoksiin. Yvon joutuu uudestaan vankilaan, ja siellä ollessaan hänen lapsensa kuolee kurkkumätään ja hänen vaimonsa jättää hänet. Yvon menettää järkensä ja vapauduttaan syyllistyy kylmäveriseen murhaan.
Bresson voitti elokuvasta Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinnon. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Rahan" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Timo Kontio

Timo Antero Kontio (s. 28. maaliskuuta 1983 Helsinki) on suomalainen poliitikko ja Nuorisoasuntoliiton 2. varapuheenjohtaja. Koulutukseltaan hän on valtiotieteen ylioppilas ja sosionomi (AMK).
Kontio on toiminut suomalaisessa opiskelija- ja nuorisopolitiikassa monella saralla. Poliittinen ura alkoi vuonna 2001 Sibelius-lukion oppilaskunnan puheenjohtajana. Vuosina 2005–2007 Kontio toimi Diakonia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta O'Diakon hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana. Nyttemmin hän on O'Diakon kunniajäsen. Vuonna 2008 Kontio toimi Suomen ammattikorkeakouluopiskelijakuntien liitto SAMOKin varapuheenjohtajana. SAMOKista hän siirtyi Suomen ammattiin opiskelevien liitto – Sakki ry:n edunvalvontasihteeriksi ja helmikuussa 2010 SAKKIn vt. pääsihteeriksi.
Kesäkuussa 2010 Kontio valittiin Sosialidemokraattisten nuorten puheenjohtajaksi. Puheenjohtajakautensa aikana hän oli useita kertoja mediassa muun muassa ottaessaan kantaa Mitro Repoon kohdistuneisiin väitteisiin seksuaalisesta häirinnästä. Norjan Utöyassa tapahtuneen joukkomurhan jälkeen Kontio järjesti laajan kynttilämielenosoituksen Norjan suurlähetystön edustalla ja oli muutenkin kommentoimassa tapausta suomalaisten nuorten näkökulmasta. Hänen kaudellaan Sosialidemokraattiset nuoret onnistuivat nostamaan Euroopan kattojärjestönsä ECOSYn johtoon suomalaisen Kaisa Pennyn. Kontio uudisti Sosialidemokraattisten nuorten poliittisen ohjelman, joka hyväksyttiin järjestön liittokokouksessa toukokuussa 2012. Samaan aikaan Kontio rakensi Eero Vainion kampanjaa, joka nosti tämän SDP:n varapuheenjohtajaksi. Kontion toimiessa puheenjohtajana Sosialidemokraattiset nuoret onnistuivat nostamaan puolueen johtoon nuorimmat henkilöt vuosikymmeniin.
Kontio työskentelee asunto- ja viestintäministeri Pia Viitasen erityisavustaja Antton Rönnholmin sihteerinä.
Kontio on ollut myös ehdolla eduskuntaan Helsingin vaalipiiristä. Vuoden 2011 vaaleissa Kontio sai 510 ääntä. Vuoden 2012 kuntavaaleissa Kontio sai 170 ääntä Helsingin vaalipiirissä jääden ilman valtuustopaikkaa. Hän toimii 2013–2014 Helsingin nuorisolautakunnan puheenjohtajana.
Kontio on toiminut myös SDP:n Helsingin piirin varapuheenjohtaja ja Iloiset veronmaksajat ry:n hallituksen jäsenenä.
Telma Monteiro

 
Telma Alexandra Pinto Monteiro (s. 27. joulukuuta 1985 Lissabon) on portugalilainen judoka.
Monteiro aloitti kansainvälisen uransa 52 kg:n painoluokassa. Hän sai pronssia alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Sarajevossa 2003. Seuraavana vuonna hän saavutti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa, pronssia Bukarestin EM-kilpailuissa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Sofiassa ja saman ikäluokan MM-pronssia Budapestissä. 
Monteiro sai 2005 pronssia sekä Rotterdamin EM- että Kairon MM-kilpailuissa. Lisäksi hän sijoittui toiseksi alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Kiovassa. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Tampereella 2006 kukistettuaan loppuottelussa romanialaisen Ioana Aluas-Dinean. Myöhemmin samana vuonna hän .voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Moskovassa. Vuonna 2007 hän voitti Euroopan-mestaruuden Belgradissa ja sai MM-hopeaa Rio de Janeirossa. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui yhdeksänneksi.
Monteiro saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa 57 kg:n painoluokassa voittaessaan Euroopan-mestaruuden Tbilisissä 2009. Myöhemmin samana vuonna hän sai hopeaa Rotterdamin MM-kilpailuissa. Vuonna 2010 hän oli kolmas Wienin EM-kilpailuissa ja toinen Tokion MM-tatamilla. Istanbulin EM-kilpailuissa 2011 hän sai hopeaa. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Tšeljabinskissa 2012. Hän sai EM-pronssia 57-kiloisissa Budapestissa 2013 ja Montpellier’ssa 2014. Tšeljabinskin MM-kilpailuissa 2014 hän oli toinen. Hän voitti kultaa Bakun Euroopan kisoissa 2015. Astanan MM-kilpailuissa 2015 hän oli seitsemäs.
Monteiro saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pronssia 57 kg:n painoluokassa kukistettuaan pronssiottelussa romanialaisen Corina Căprioriun. Budapestin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui viidenneksi. Hän saavutti pronssia Tel Avivin EM-kilpailuissa 2018. Minskin Euroopan kisoissa 2019 hän saavutti 57-kiloisissa pronssia ja sekajoukkuekilpailussa hopeaa. Hän saavutti 57 kg:n sarjassa EM-hopeaa Prahassa 2020 ja voitti samassa sarjassa Euroopan-mestaruuden Lissabonissa 2021. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän oli seitsemäs, samoin Zagrebin EM-kilpailuissa 2024.
Monteiro on saavuttanut maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa kaksitoista turnausvoittoa, kaksi kakkossijaa ja viisi kolmossijaa. Masters- /Grand Prix -/Grand Slam -kilpailuissa hän on saanut kahdeksan voittoa, kuusi kakkossijaa ja kymmenen kolmossijaa. Hän on voittanut viisi Portugalin-mestaruutta.
Denis Gremelmayr

Denis Gremelmayr (s. 16. elokuuta 1981 Heidelberg) on saksalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut ATP-listan sijalla 59 toukokuussa 2008.
Grand Slam -turnauksissa Gremelmayer on päässyt parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle Australian avoimissa 2006.
Huhtikuussa 2008 Gremelmayr selviytyi välieriin Estorilin ATP-turnauksessa oltuaan maailmanlistan sijalla 104. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti maailmanlistan sijalla 25 olleen Jarkko Niemisen. Välierässä Gremelmayer hävisi kuitenkin maailmanlistan ykköselle, Roger Federerille, vaikka voittikin ensimmäisen erän 6–2. Seuraavassa turnauksessaan Barcelonassa Gremelmayer pääsi jälleen välieriin. Turnauksen toisella kierroksella hän voitti maailmanlistan sijalla kahdeksan olleen James Blaken. Välierässä Gremelmayer hävisi maailmanlistan kakkoselle, Rafael Nadalille. 6–1, 6–0. Loppukaudesta Gremelmayer selviytyi välieriin Los Angelesin turnauksessa, jossa hävisi Andy Roddickille.
Joana Ramos

Joana Ramos (s. 16. tammikuuta 1982) on portugalilainen judoka.
Ramos sai pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailujen 52 kg:n sarjassa Ljubljanassa 2004. Hän sijoittui seitsemänneksi 57 kg:n painoluokassa Lissabonin EM-kilpailuissa 2008 ja samalle sijalle 52-kiloisissa Tokion MM-kilpailuissa 2010. Hän sai EM-hopeaa 52 kg:n painoluokassa Istanbulissa 2011 hävittyään loppuottelussa ranskalaiselle Pénélope Bonnalle. Pariisin MM-kilpailuissa 2011 hän oli samassa sarjassa viides ja Tšeljabinskin EM-kilpailuissa 2012 seitsemäs. Varsovan EM-kilpailuissa 2017 hän saavutti 52-kiloisissa pronssia. Hän saavutti Minskin Euroopan kisoissa 2019 hopeaa sekajoukkuekilpailussa. Saman vuoden Tokion MM-kilpailuissa hän oli 52-kiloisissa viides.
Ramos on saavuttanut maailmancup- ja Continental Open -kilpailuissa yhden voiton, viisi kakkossijaa ja viisi kolmossijaa. Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa hänellä on kolme turnausvoittoa, kolme kakkossijaa ja kuusi kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kuusi Portugalin-mestaruutta.
Erkki Hara

Erkki Jalmari Hara (vuoteen 1938 "Hartzell". 27. huhtikuuta 1914 Helsinki – 1. tammikuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen kokoomuslainen kansanedustaja. Hän oli arvoltaan varatuomari ja työskenteli edustajakautensa jälkeen kaupunginvoutina. 
Hara pääsi ylioppilaaksi 1932, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1937 ja sai varatuomarin arvon 1940. Hän suoritti kaupallisen tutkinnon 1932 Clark's Collegessa Lontoossa. Sotien jälkeen hän toimi Suomen tukkukauppiaiden liiton johtajana 1945–1957, Suomen Olympiakomitean pääsihteerinä 1947–1950, Helsingin kaupungin johtavana kaupunginvoutina 1972–1981. Vuosien mittaan hän oli toiminnanjohtajana ja asiamiehenä useissa talouselämän järjestöissä 1942–1962.
Hara oli Helsingistä valittuna kansanedustajana 1958–1972 Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmässä. Presidentin valitsijamies hän oli kaksissa vaaleissa, 1962 ja 1968. Hän oli mukana myös kunnallispolitiikassa Helsingin kaupunginvaltuustossa ja kaupunginhallituksessa.
Urheilussa Erkki Hara toimi Olympiakomitean pääsihteeriyden lisäksi St.Moritzin talvikisoissa ja Lontoon kesäkisoissa 1948 Suomen olympiajoukkueen yleisjohtoon.
Hara oli naimisissa kaksi kertaa. Hänen tyttärensä Marjatta Hara-Pietilä on vuoden 1968 olympiauimari ja arkkitehti.
Hara kuoli 82-vuotiaana uudenvuodenpäivänä 1997 Helsingissä. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.
Ii Naomasa

Ii Naomasa (, 4. maaliskuuta 1561 – 24. maaliskuuta 1602) oli Tokugawa Ieyasun alaisuudessa palvellut kenraali ja daimio.
Naomasan perhe toimi alun perin voimakkaan Imagawa-klaanin palvelijana, mutta joutui pakenemaan kaaokseen sortuneesta klaanista, kun sen johtaja Imagawa Yoshimoto menehtyi Okehazaman taistelussa vuonna 1560. Naomasa liittyi Tokugawa-klaanin riveihin 1570-luvulla, ja nousi nopeasti arvoasteikossa. Hän sai erityisesti huomiota osakseen Nagakuten taistelussa, jossa hän johti kolmen tuhannen musketöörin joukkoa.
Vuonna 1600 Naomasa osallistui Sekigaharan taisteluun, missä hän aloitti hyökkäyksen Länsi-Japanin liittoumaa vastaan. Taistelun lopussa Naomasa kuitenkin haavoittui harhaluodista, kun hän yritti estää Shimazu Yoshihiron paon taistelukentältä. Naomasa ei koskaan täysin parantunut tästä haavasta, ja se myös esti häntä osallistumasta taistelun jälkeisiin kahakoihin. Sekigaharan taistelun jälkeen Naomasalle myönnettiin suuri läänitys Ōmin provinssista.
Naomasan joukot erottuivat taistelukentällä erityisesti, koska he olivat pukeutuneen täysin verenpunaisiin haarniskoihin. Tämän psykologisen sodankäynnin keinon hän oli omaksunut Yamagata Masakagelta, Takeda Shingenin kenraalilta. Tästä syystä hänen joukkonsa sai lempinimen "punaiset paholaiset".
Naomasa menehtyi ennenaikaisesti vuonna 1602, mistä on usein syytetty hänen Sekigaharasta saamaansa haavaa. Hänen poikansa Naotaka ja Naokatsu jatkoivat Tokugawan palveluksessa, ja saivat isänsä läänityksen.
Ōmin provinssi

Ōmi () on Japanin entinen provinssi, joka vastasi alueiltaan nykyistä Shigan prefektuuria. Siitä käytettiin myös nimeä Gōshū ().
Kamakura-shōgunaatin ensimmäinen shikken, Hōjō Tokimasa, nimitettiin Ōmin provinssin ensimmäiseksi daimioksi vuonna 1200. Sengoku-kaudella sen pohjoinen osa kuului Ishida Mitsunarin läänitykseen, mutta siirtyi Sekigaharan taistelun jälkeen Ii-klaanille. Klaani rakennutti provinssiin linnan ja Hikonen kaupungin.
Provinssin alueella Hieivuoren huipulla sijaitsi merkittävä Enryaku-jin luostari. Provinssin eteläosassa puolestaan sijaitsi Kōkan kaupunki, josta on peräisin ninjutsun kōga-ryūn koulukunta.
Gornergrat

Gornergrat on 3 135 metriä korkea vuorenselänne Valais'n Alpeilla, Sveitsissä. Sen eteläpuolella levittäytyy suurehko Gornergletscher-jäätikkö sivujäätiköineen.
Gornergratissa, 3 089 metrin korkeudella, sijaitsee Kulm Hotel -hotelli. Hotellin päällä on kaksi tornia, jotka ovat tarjonneet puitteet kahdelle teleskoopille: KOSMA-radioteleskoopille ("Kölner Observatorium für SubMillimeter Astronomie") ja TIRGO-infrapunateleskoopille ("Telescopio InfraRosso del Gornergrat").
Gornergrat on myös Gornergratbahn-rautatien pääteasema, jonne johtaa 9,3 kilometrin pituinen hammasrata Zermattista.
Kuuden miljoonan dollarin mies

Kuuden miljoonan dollarin mies ("The Six Million Dollar Man") oli ABC-tv kanavan scifi-sarja, jossa onnettomuudessa pahoin vammautunut koelentäjä Steve Austin varustettiin biomekaanisilla implanteilla. Austinia näytteli Lee Majors. Sarjaa tehtiin vuosina 1974-1978.
Sarjasta tehtiin myös spin-off -sarja Bioninen nainen, jota esitettiin vuosina 1976-78 ja jossa pääosaa esitti Lindsay Wagner.
Jäinen valtakunta

Jäinen valtakunta () on Kai Meyerin romaani, joka julkaistiin suomeksi vuonna 2005. Teos voitti ilmestymisvuonnaan Corine-palkinnon parhaana lasten- ja nuortenkirjana.
Kirja sijoittuu 1800-luvun Pietariin, jossa 12-vuotias poikatyttö Hiiri asuu. Hiiri on töissä Aurora-hotellissa, jossa hän työskentelee kenkienkiillottajana. Hiiri on myös taskuvaras ja saa itselleen vihollisen hotellin vartijasta. Pian, Hiiri joutuu omituisten tapahtumien keskipisteeseen: nuori velho varastaa jääpuikon Lumikuningattaren sydämestä ja Hiiri saa tehtäväkseen auttaa hotellin eri asukkaita ja joutuu lähtemään hotellin ulkopuolelle, missä ei ole koskaan ollut.
Jussi Förbom

Jussi Förbom (s. 24. huhtikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen vapaa toimittaja. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri.
Förbom toimi Amnesty Internationalin Suomen osaston johtokunnan puheenjohtajana vuosina 2008–2015 Hän on myös ollut Sadankomitean ja Rauhanliiton jäsenlehti "PAXin" päätoimittaja.
Vuonna 2009 Förbom veti YLE Radio 1:llä "Oikeutta ihmisille! Suoraa puhetta tasavertaisuuden harhasta" -keskusteluohjelmaa.
Aleksandr Kikinev

Aleksandr Kikinev (s. 9. huhtikuuta 1980 Žlobin, Valko-Venäjän SNT) on valkovenäläinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja Euroopan mestari. 
Kikinev saavutti 74-kiloisten painoluokassa MM-pronssia Herningissä 2009 ja Euroopan mestaruuden Bakussa 2010. Lisäksi hän on paininut kerran EM-hopealle ja -pronssille. Ateenan kesäolympialaisissa 2004 Kikinev oli sarjassa 74 kg 15:s ja Lontoossa 2012 viides. Viime vuosina hän on paininut sarjassa 85 kg.
Niinilahti

Niinilahti on yksi Viitasaaren kaupungin kylistä. Niinilahti sijaitsee Keiteleen rannalla noin 84 kilometriä Jyväskylästä pohjoiseen ja noin 18 kilometriä Viitasaarelta etelään. Niinilahdessa on ollut asutusta jo varhaisista ajoista lähtien. Lappalaistenkin asumisesta mainitaan historian kirjoissa. Kylässä asuu nykyään noin kaksisataa asukasta.
Niinilahdesta löydetystä muinaislöydöistä harvinaisimpana mainittakoon muinaisjousi, joka löytyi Niininiemestä. Jousi on peräisin 1300-luvulta. Ainakin vuoden 1562 asutuksen yleisluettelossa on jo mainittu asukkaita Niinilax-nimisessä kylässä.
Niinilahdessa oli kyläkoulu, joka lakkautettiin vuoden 2011 keväällä. Oma koulu rakennettiin vuonna 1938. Opettajaksi valittiin tuolloin Eeva Raami. Entinen kyläkoulu siirtyi vuonna 2011 kyläyhdistykselle. Niinilahden kyläyhdistys ry omistaa tanssilavan Niinilahdessa, jonka se sai lahjoituksena Niinilahden Työväenyhdistykseltä. Lava on kesäisin aktiivisessa käytössä. Kylällä toimii myös vuonna 1962 perustettu Niinilahden metsästysseura.
Niinilahti nimettiin vuonna 2017 Keski-Suomen vuoden kyläksi.
Mélonin Noumonvi

Mélonin Noumonvi (s. 10. lokakuuta 1982 Pariisi) on ranskalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. 
Noumonvi voitti maailmanmestaruuden 85 kg:n sarjassa Taškentissa 2014 kukistettuaan loppuottelussa azerbaidžanilaisen Səman Təhmasibin. Hän saavutti MM-hopeaa 84 kg:n painoluokassa Herningissä 2009. Loppuottelussa hän hävisi turkkilaiselle Nazmi Avlucalle. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän sai 98 kg:n sarjassa pronssia. Lisäksi Noumonvi on paininut neljä kertaa EM-pronssille. Ateenan kesäolympialaisissa 2004 Noumonvi oli 16:s, Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012 viides.
Nokivesinapsija

Nokivesinapsija ("Serpophaga nigricans") on Etelä-Amerikassa veden äärellä elävä tyranneihin kuuluva varpuslintu. Se mustan ja harmaan värinen vilkas pikkulintu, joka saa ravintonsa hyönteisitä.
Koko ja ulkonäkö.
Nokivesinapsija on pienikokoinen ja pieninokkainen varpuslintu. Sukupuolet ovat samannäköiset. Nokivesinapsijan pituus on noin 12 senttiä, ja paino 9 grammaa. Selkäpuolen höyhenyksen väri vaihtelee harmaasta ruskeanharmaaseen. Vatsapuoli on vaaleamman harmaa, joskin siipien alapinnoilla on kaksi epäselvää harmaata juovaa, ja käsisulkien reunat ovat valkoiset. Pyrstö on musta. Leuka on valkeahko, ja päälaella on valkoinen laikku, joka kuitenkin on usein osittain näkymättömissä. Nokka ja jalat ovat mustat.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Nokivesinapsijaa tavataan Etelä-Amerikassa. Sen levinneisyys kattaa Bolivian eteläosissa sijaitsevan Tarijan departementin, Paraguayn itäosat sekä Pohjois- ja Keski-Argentiinan. Lajia tavataan myös Etelä-Brasiliassa Goiásin, Minas Geraisin ja Espírito Santon osavaltioiden alueella. Lajin levinneisyys käsittää noin 3 550 000 neliökilometriä. Kannan kokoa ei tiedetä, mutta sen uskotaan olevan vakaa. Nokivesinapsua pidetään melko yleisenä.
Nokivesinapsijoita esiintyy lähes yksinomaan veden läheisyydessä. Sitä tavataan sekä seisovan, että virtaavan veden varsilla, esimerkiksi kivisten purojen ja jokien luota sekä pensaikoissa. Se kelpuuttaa elinympäristökseen myös maatalousalueita, joten sitä voi tavata myös muun muassa kastelukanavien ja maatila-altaiden luota. Boliviassa lajia on tavattu 1000 metrin korkeudessa saakka. Nokivesinapsut ovat tavallisesti paikkalintuja, mutta levinneisyysalueen eteläosien linnut saattavat muuttaa pohjoiseen talvehtimaan.
Elintavat.
Nokivesinapsut ovat vilkkaita ja rauhattomia, yleensä pareittain nähtäviä lintuja. Niitä näkee istuskelemassa vesirajan tuntumassa, kelluvien kasvien päällä, purojen keskellä olevilla kivillä, altaiden äärellä tai ruuanhaussa kuivalla maassa. Istuessaan nokivesinapsu kääntelee säännöllisesti pyrstöään edestakaisin ylös ja alas. Se lehahtelee oksalta toiselle ja pyrähtää ilmasta maahan tai vedenpinnalle nappaamaan ravintoaan eli hyönteisiä.
Jokivesinapsupari pesii loka-joulukuussa. Tiiviisti kudottu pesä on kuppimaisen tai korimaisen muotoinen ja avoin. Pesänrakennukseen osallistuvat sekä naaras, että koiras. Jokivesinapsut käyttävät rakennusmateriaalina juuria ja heiniä. Vuorauksessa ne käyttävät höyheniä. Lintupari rakentaa pesänsä joko oksan, varvun tai juuren varaan. Naaras munii yleensä kolme munaa. Nokivesinapsujen pesissä loisii joskus hohtoturpiaalin poikasia.
Jacko Gill

Jackson ”Jacko” Gill (s. 20. joulukuuta 1994 Takapuna) on uusiseelantilainen kuulantyöntäjä.
Ura.
Vuonna 2010 Gill voitti 15-vuotiaana alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden työnnettyään kuuden kilogramman kuulaa 20,76 m. Hän on nuorin miespuolinen voittaja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Ennen häntä nuorin miesvoittaja oli Usain Bolt. Myöhemmin samana kesänä nuorten kesäolympialaisissa hän sijoittui toiseksi työnnettyään viiden kilogramman kuulalla 22,60 m. 
23. huhtikuuta 2011 Gill työnsi 7,26 kilogramman painoista miesten kuulaa 20,01 metriä. Hän rikkoi 44 vuotta vanhan Les Millsin nimissä olleen Uuden-Seelannin ennätyksen. Gill on ainoa alle 17-vuotias, joka on työntänyt miesten kuulaa yli 20 metriä. Joulukuussa 2011 hän paransi Uuden-Seelannin ennätystään tulokseen 20,38 m. Ennätyksen rikkoi maaliskuussa 2014 Tomas Walsh.
Vuoden 2011 alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Gill voitti maailmanmestaruuden tuloksella 24,35 m. Hän työnsi viiden kilogramman painoista kuulaa neljä metriä pidemmälle kuin toiseksi tullut ja olisi voittanut kilpailun jokaisella työnnöllään. Vuoden 2012 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Barcelonassa Gill voitti maailmanmestaruuden kilpailuennätyksellä 22,20 m. Hän työnsi jo karsinnassa kilpailuennätyksen 21,50 m. Loppukilpailussa ensimmäisellä kierroksella hän työnsi 21,74 m, mutta puolalainen Krzysztof Brzozowski ohitti hänet samalla kierroksella neljällä senttimetrillä. Toisella kierroksella hän työnsi 22,19 m ja voittotuloksensa hän työnsi viidennellä kierroksella. Hän ylitti 22 metriä neljästi. 
Gill voitti Oseanian-mestaruuden 2014. Glasgow’n kansainyhteisön kisoissa 2014 hän sijoittui 11:nneksi. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui kahdeksanneksi. Rion olympialaisissa 2016 hän oli yhdeksäs tuloksella 20,50. Hän oli yhdeksäs myös Lontoon MM-kilpailuissa 2017 tuloksella 20,82. Hän voitti 2019 Oseanian-mestaruuden ja sijoittui Dohan MM-kilpailuissa seitsemänneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän oli yhdeksäs. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui seitsemänneksi. Saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän saavutti hopeaa ennätyksellään 21,90. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän oli kuudes tuloksella 21,76.
Gillin managerina toimii Les Mills ja häntä valmentaa Kirsten Hellier. Aikaisemmin häntä ovat valmentaneet isänsä Walter Gill, Didier Poppe ja Courtney Ireland. Gillin ennätys viiden kilogramman kuulalla (24,45 m) on kaikkien aikojen paras alle 18-vuotiaan tekemä tulos. Hänen kuuden kilogramman kuulaennätyksensä 23,00 m on alle 20-vuotiaiden maailmanennätys. Hän työnsi tuloksen 18. elokuuta 2013 ja paransi David Storlin nimissä ollutta ennätystä 27 senttimetrillä.
Lähde: WA