tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Puolustushallinnon rakennuslaitos

Puolustushallinnon rakennuslaitos, joskus myös Puolustushallinnon Rakennuslaitos (lyh. PHRAKL, aik. PhRakL) oli Suomen valtion virasto, joka vastasi puolustushallinnon kiinteistötoimen asiantuntijatehtävistä sekä palvelutuotannon järjestämisestä. Sen tehtävänä oli puolustushallinnon kiinteistötoimi ja ylläpito sekä rakentaminen puolustusvoimien varuskunnissa ja muissa yksiköissä sekä mm. varikoilla ja ampuma-alueilla.
Puolustushallinnon rakennuslaitos perustettiin vuonna 1994. Sen toiminnot yhdistettiin vuoden 2021 alussa perustettuun Senaatti-kiinteistöjen tytäryhtiöön Puolustuskiinteistöt. 
Organisaatio.
Johtajana toimi Pekka Salojärvi.
Laitoksen liikevaihto vuonna 2017 oli 156 miljoonaa euroa. Vuonna 2015 ylläpidettävä huoneistoala oli 2,65 milj. m², josta puolustushallinnon osuus on 2,5 milj. m². Puolustushallinnon rakennuslaitoksen henkilötyövuosimäärä oli 749 vuonna 2015. 
Laitoksen yhteistyökumppaneita olivat mm. puolustusministeriö, puolustusvoimien joukko-osastot ja yksiköt, Senaatti-kiinteistöt, Kruunuasunnot Oy, Leijona Catering Oy, Metsähallitus, Liikennevirasto ja Finavia Oyj.
Puolustushallinnon rakennuslaitoksen lyhenteenä käytettiin "PhRakL". Sen motto on "Parhaat palveluratkaisut".
Historia.
Laitoksen edeltäjiä olivat Puolustusministeriön rakennustoimisto (PLMRakTsto), Puolustusministeriön Rakennustyö- ja Rakennustoimisto, Puolustusministeriön teknillisen osaston rakennustoimisto ja Sotaministeriön majoitus- ja kasarmitoimisto.
Supistukset.
Puolustusvoimauudistus vuoteen 2015 saakka vaikutti rakennuslaitoksen tulevaisuuteen varuskuntien lakkauttamisen ja puolustusvoimien organisaatiouudistusten myötä, kun mm. Keuruun, Kontiorannan ja Hallin toimipisteistä luovuttiin. Aikaisemmin Ylämyllyn varuskunnassa toiminut oma PLMRakTsto-yksikkö lakkautettiin vuonna 1996 varuskunnan toiminnan lakkaamisen myötä.
Kiettareenluoto

Kiettareenluoto (myös "Kiettare") on Kokemäenjoen suurin saari. Se sijaitsee Kokemäellä, noin viisi kilometriä kaupungin keskustan itäpuolella. Pieni kaistale saaren itäreunasta kuuluu Huittisiin. 
Noin 18 neliökilometrin kokoinen Kiettareenluoto muodostuu kahden Kokemäenjoen haaran, Kyttälänhaaran ja Kiettareenhaaran väliin. Se on hieman yli seitsemän kilometrin pituinen ja leveimmältä kohdaltaan saarella on mittaa kolme kilometriä. Kiettareenluoto kuuluu Suomen sisävesien 30 suurimman saaren joukkoon. Se on myös Satakunnan maakunnan suurin saari merialueetkin mukaan lukien. 
Saaren itäpäässä sijaitsee kaksi keidassuota. Aronsuo ja Kiettareensuo kuuluvat molemmat Puurijärven ja Isosuon kansallispuistoon. Kiettareenluodon reunoja ympäröi viljelysmaa, mutta saaren sisäosa on soiden lisäksi suurimmaksi osaksi kangasmetsää.
Kiettareenluotoon johtaa yksi maantiesilta ja yksi lossi. 86 metrin pituinen riippusilta rakennettiin vuonna 1958. Lisäksi saaresta johtaa vuonna 2000 valmistunut silta läheiseen Vitikkalanluotoon, jonne ainoa maantieyhteys kulkee Kiettareen kautta.
Sid L’Mokhtar

Sid L’Mokhtar () on maalaiskunta () Chichaouan provinssissa Marrakech-Tensift-El Haouzin hallintoalueella Marokossa. Asukkaita Sid L’Mokhtarissa oli vuoden 2004 väestönlaskennassa 19 188. Pinta-alaa Sid L'Mokhtarilla on 300 neliökilometriä. Maalaiskunta perustettiin vuonna 1959.
Maantiede.
Sid L’Mokhtar sijaitsee Chichaouan provinssissa Marrakech-Tensift-El Haouzin hallintoalueella. Pinta-alaa maalaiskunnalla on 300 neliökilometriä. Idässä maalaiskunta rajautuu Ahdilin maalaiskuntaan ja etelässä Ouled Moumnan maalaiskuntaan. Lännessä ja pohjoisessa Sid L’Mokhtar rajautuu Essaouiran provinssiin kuuluviin Oulad M’Rabetin, M’Ramerin, Mzilaten ja Sidi M’Hamed Ou Marzouqin maalaiskuntiin. Sid L’Mokhtarin keskusta, jota kutsutaan nimellä Sid L Mokhtar, on muodostunut "souk"-torialueen ympärille useista kaupunginosista, joita kutsutaan ranskaksi nimellä "douars anciens". Keskustaa puolestaan ympäröivät lukuisat ”maalaiskaupunginosat” (), joille luonteenomaista on maatalous. Chichaouasta Essaouiraan kulkeva route régionale 207 -tie kulkee Sid L’Mokhtarin läpi itä–länsisuunnassa. Muuten maalaiskunnan tieverkko on huonosti kehittynyt.
Sid L’Mokhtarin maalaiskunnan ympäristöongelmia ovat esimerkiksi riittämätön jätehuolto ja puutteelliset saniteettitilat. Maalaiskunnan tuottamat kiinteät jätteet kuljetetaan neljän kilometrin päähän länteen Essaouiraan johtavan route régionale 207 -tien varteen. Tämä hankaloittaa Sid L’Mokhtarin keskustan kehittämistä, tuo hajuhaittoja ja uhkaa esimerkiksi pohjavettä.
Väestö ja elinkeinot.
Sid L’Mokhtarin asukkaat kuuluvat muun muassa saharalaista alkuperää olevaan Oulad Bou Sbaa -heimoon, ja he ovat asuttaneet seutua 1000-luvulta. Muita alueen heimoja ovat Hmar, Chaidma ja Mtougua. Maalaiskunta on saanut nimensä šeikki Sidi Mokhtarin mukaan. Asukkaita Sid L’Mokhtarissa oli vuoden 2004 väestönlaskennassa 19 188, joista viisi oli ulkomaalaista. Kotitalouksia oli 3 669. Maalaiskunnan keskuksessa Sid L Mokhtarissa oli vuoden 2004 väestönlaskennassa 11 138 asukasta ja ympäröivällä maaseudulla puolestaan 8 050. Vuonna 1994 asukkaita oli 16 963 ja kotitalouksia 3 069. Keskuksessa asui tuolloin 9 846 asukasta.
Sid L’Mokhtarin asukkaiden pääelinkeinot ovat lampaiden ja nautojen kasvatus sekä maanviljely. Maalaiskunnan ongelmia ovat kuitenkin maatalouttakin vaikeuttavat kuivuuskaudet sekä työttömyys. Myös lukutaidottomuusaste on korkea, ja etenkin tytöt putoavat koulutuksesta. Syynä tähän on esimerkiksi se, että koulut sijaitsevat kaukana. Sid L'Mokhtarissa on yksi sairaala.
Mattia De Sciglio

Mattia De Sciglio (s. 20. lokakuuta 1992 Milano) on italialainen jalkapalloilija, joka on pelipaikaltaan laitapuolustaja. Hän edustaa Serie A:ssa pelaavaa Juventusta, johon hän liittyi vuonna 2017. Italian maajoukkueessa hän on pelannut 40 ottelua vuoden 2023 loppuun mennessä.
De Sciglio aloitti Serie A -uransa Milanin joukkueessa huhti-toukokuussa 2012. Tuolloin hän pelasi kolme ottelua, joista kahdessa täydet 90 minuuttia. Kaudella 2012–2013 hän pelasi Serie A:ssa 27 ottelua ja niistä 25 ottelua avauskokoonpanossa. Seuraavina kausina hänelle kertyi liigaotteluita kausittain 16, 17, 22 ja 25. Mestarien liigassa hän pelasi jo syksyllä 2011 kaksi ottelua, ja kaikkiaan niitä kertyi hänelle Milanin pelaajana yhdeksän.
Kesällä 2017 De Sciglio siirtyi Juventukseen. Ensimmäisellä, loukkaantumisten kiusaamalla kaudellaan hän pelasi Serie A:ssa 12 ottelua ja teki maalin marraskuussa 2017 Crotonea vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua. Kaudella 2018–2019 De Sciglio esiintyi 22 Serie A -ottelussa ja neljässä Mestarien liigan ottelussa. Kaudella 2019–2020 hän pelasi yhdeksän ottelua Serie A:ssa ja kaksi Mestarien liigassa. Seuraavalla kaudella hän pelasi yhden Serie A -otteun, minkä jälkeen oli loppukauden lainalla Lyonissa, jossa pelasi 29 Ligue 1:n ottelua. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Juventuksessa 20 Serie A -ottelua ja teki tammikuussa maalin AS Romaa vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi neljä ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi 17 ottelua Serie A:ssa sekä kolme niin Mestarien liigassa kuin Eurooppa-liigassa.
De Sciglio on voittanut Italian mestaruuden vuosina 2018, 2019 ja 2020 sekä Italian cupin vuonna 2018.
De Sciglio pelasi MM-kilpailuissa 2014 yhden ottelun ja EM-kilpailuissa 2016 neljä ottelua. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi maaliskuussa 2013 ja viimeisimmän maaliskuussa 2022.
Suomen Perusta

Suomen Perusta -säätiö on Perussuomalaiset-puolueen vuonna 2012 perustama ajatushautomo. Ajatuspajan tarkoituksena on suomalaista kansanvaltaista yhteiskuntaa kehittävän yhteiskunnallisen tutkimuksen, keskustelun ja päätöksenteon edistäminen. Ajatuspaja harjoittaa tutkimus- ja julkaisutoimintaa sekä järjestää keskustelutilaisuuksia ja seminaareja.
Ajatuspajan tavoitteena on osallistua yhteiskunnalliseen keskusteluun tuomalla esiin uusia mielipiteitä, näkökulmia ja ratkaisuja jotka perussuomalaiset kokevat tärkeiksi. Säätiö kertoo, ettei se ole riippuvainen puolueen linjauksista, vaan se pyrkii antamaan uusia näkökulmia poliittiseen keskusteluun.
Ajatuspajan rekisteröimän verkkosivun nimen vaestonvaihto.fi katsotaan viittaavan salaliittoteoriaan, jonka on nähty pyrkivän oikeutettamaan äärioikeistolaista väkivaltaa.
Historia.
Vuonna 2011 toteutunut vaalivoitto muutti Perussuomalaisten aseman ns. suureksi puolueeksi. Rahoituksen ja valtionavun osalta tämä mahdollisti ajatuspajan ja sivistysjärjestön perustamisen. Perussuomalainen puolue on maksanut säätiön alkupääoman, minkä lisäksi puolue nimitti säätiön hallituksen jäsenet. Suomen Perustan ensimmäinen hallituksen puheenjohtaja oli Reijo Tossavainen vuonna 2012.
Ensimmäinen Suomen Perustan tutkimus teetettiin Pellervon taloustutkimuksella euron tulevaisuudennäkymistä. Tämän lisäksi ensimmäiset tutkimukset liittyivät kuntapalveluihin, maahanmuuton kustannuksiin ja kotouttamiseen.
Suomen Perusta -säätiö on tilinpäätösten perusteella vastannut poliittisten toimihenkilöiden henkilöstökuluista. Säätiö on lisäksi tuottanut Perussuomalaisten teemoja ja tavoitteita tukevia aineistoja. Ajatuspajan tarkoitukseksi on myös muissa yhteyksissä todettu yhteistyön tiivistäminen puolueen opintokeskuksen Pekasuksen kanssa mm. tarjoamalla asiantuntija-apua.
Suomen Perusta julkaisi vuonna 2020 Jukka Hankamäen kohua herättäneen "Totuus kiihottaa" -kirjan, jonka jakelu keskeytettiin sen saaman kielteisen vastaanoton takia.
Kirjoitettujen julkaisujen lisäksi Suomen Perusta on toteuttanut videokeskusteluja, joita on julkaistu YouTubessa.
Talous.
Säätiön talous perustuu ajatuspajojen valtionapumäärärahaan ja muualta saatuihin avustuksiin. Vuosina 2014 ja 2015 säätiön kokonaistulot olivat yli 112 000 euroa, jotka on koottu avustuksina eri lähteistä. Valtionavun osuus on ollut 72 000 euroa. Loput rahat ovat OKM:n valtionapuasiakirjojen mukaan lähtöisin omalta puolueelta.
Suomen Perusta -säätiö on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta eduskuntapuolueiden taustalla toimiville ajatushautomoille yhteensä noin 670 000 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2022 lähtien 114 500 euroa.
Pappagallo

Pappagallo on Arho Foods Oy:n valmistamien italialaistyyppisten jäätelöiden ja sorbettien tuotemerkki. Tuotteet valmistetaan pitkälti käsityönä perinteisten italialaisten reseptien mukaan. Tuotteet valmistetaan Vantaalla. Pappagallo-jäätelöt ovat gelatotyyliin maitojäätelöitä, ja niissä on rasvaa noin 8 prosenttia ja sokeria noin 24. Maidottomissa sorbeteissa rasvaa on alle prosentin ja sokeria noin 29 prosenttia.
Tuotemerkin nimi Pappagallo tarkoittaa italiaksi papukaijaa.
Toiminta.
Pappagallon toi Suomeen italialainen Giorgio Gallo. Sittemmin jäätelöiden valmistustoiminta siirtyi Jäätelömestarit-yritykselle, jonka liiketoiminnan Arho Nordic osti vuonna 2012. Maaliskuussa 2015 yritys muutti nimekseen Green Taste Oy, mutta vuonna 2022 Arho Yhtiöt osti sen takaisin ja muutti nimeksi Arho Foods Oy.
Arvioita.
Kesällä 2010 "Helsingin Sanomat" arvioi Espoon Suomenojalla Merituuli-ostoskeskuksessa sijainneen Pappagallo-kioskin antimia. Toimittajan mukaan vadelmasorbetti oli ”kuin vattuja söisi, siinä on siemenetkin mukana”. Suklaajäätelöä hän luonnehti tummaksi ja voimakkaan makuiseksi, lakritsijäätelöä salmiakkimaiseksi. Animalia ry:n vegaaniraati valitsi vuonna 2011 maidottomien jäätelötuotteiden makutestinsä voittajaksi Pappagallon mangosorbetin, jota raati kuvasi raikkaaksi, todella mangoiseksi, täyteläiseksi, mehukkaaksi, aidon mangon makuiseksi, hedelmäiseksi ja sopivan makeaksi. Vuonna 2024 Pappagallon lakritsijäätelö valittiin vuoden jäätelöksi.
Bruno Granit-Ilmoniemi

Bruno Granit-Ilmoniemi (vuoteen 1906 Granit, vuodesta 1907 Ilmoniemi, 27. tammikuuta 1855 Kuopion maalaiskunta – 30. kesäkuuta 1939 Kuopio) oli suomalainen oppikoulun lehtori ja kunnallisneuvos.
Elämä.
Bruno Granit-Ilmoniemen vanhemmat olivat kappalainen, varapastori August Fredrik Granit (1824–1907) ja Johanna Elisabet Sandman (k. 1922). Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lukiosta 1872 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1878. Hän oli ensin Kuopion reaalikoulun ja sittemmin Kuopion tyttökoulun ruotsin ja suomen kielen kollegana ja lehtorina 1880–1917. Granit-Ilmoniemi sai kunnallisneuvoksen arvon 1919. Hän oli Kuopion osuusmeijerin isännöitsijänä, naisten kotiteollisuusopetuskomitean puheenjohtajana 1908–1915, Kuopion maalaiskunnan valtuuston puheenjohtajana 1925–1927 ja Kuopion maanviljelysseuran varapuheenjohtajana vuodesta 1898. Hän oli myös Kuopion karjanmyyntiosuuskunnan (nykyään Atria Oyj) perustajia ja toimi vuosikymmeniä sen johtokunnassa.
Ilmoniemi kuului vuonna 1883 Kuopion Isänmaallisen Seuran perustajiin ja Ilmoniemen toimesta pystytettiin Kuopion Snellmaninpuistoon vuonna 1886 J. V. Snellmanin rintakuva. Ilmoniemi oli Kuopion Maanviljelysseuran kunniajäsen ja Kuopion Raittiusseuran kunniapuheenjohtaja.
Bruno Granit-Ilmoniemi oli naimisissa vuodesta 1881 Bertha Laguksen kanssa. Heidän poikansa oli jääkärieversti Tauno Ilmoniemi (1893–1934). Bruno Granit-Ilmoniemen veljiä olivat sukututkija Eeli Granit-Ilmoniemi ja valokuvaaja Karl Granit.
Granit-Ilmoniemi tunnettiin myös hevoskasvattajana. Hänen tunnetuin kasvattinsa oli 1900-luvun alkuvuosien legendaarinen suomenhevosravuri Eino-Vakaa.
Julkaisuja.
Nimellä Bruno Granit:
Nimellä Bruno Granit-Ilmoniemi:
Nimellä Bruno Ilmoniemi:
Jänöyökkönen

Jänöyökkönen ("Acronicta leporina") on melko yleinen, yleensä miltei puhtaan valkoinen yökköslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Puhtaanvalkoisen värityksensä vuoksi jänöyökköstä ei voi sekoittaa muihin yökkösiin, joskin siilikkäissä, villakkaissa ja nirkoissa esiintyy samantapaisia lajeja. Lisäksi joskus perhonen voi olla yleissävyltään harmahtava. Sekä etu- että takasiivet ovat valkoiset. Etusiiven munuaistäplä on musta, kooltaan vaihteleva ja sen kohdalla siiven etureunaan ulottuu tumma viiru. Ulompi poikkiviiru saattaa erottua mustana. Siipiripset ovat mustavalkoiset. Siipiväli 35–45 mm.
Toukka on täysikasvuisena vaalean vihreä ja kokonaan hyvin pitkien valkoisten karvojen peittämä.
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajin levinneisyys kattaa Euroopan ja ulottuu idässä aina japaniin saakka. Sitä tavataan myös Pohjois-Amerikassa. Suomessa jänöyökköstä tavataan etelärannikolta ainakin Keski-Lapin korkeudelle saakka. Pohjoista kohti laji harvinaistuu. Perhoset ovat lennossa kesäkuun alusta heinäkuun puoleenväliin.
Elinympäristö ja elintavat.
Jänöyökkönen on avoimien lehti- ja sekametsien yleinen mutta tavallisesti harvalukuinen asukas, jota tavataan myös viljelysmailla, puistoissa ja puutarhoissa. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat jonkin verran syötille, huonosti valolle. Toukka koteloituu lahoon puuhun. Kotelo talvehtii.
Ravintokasvi.
Toukka elää erilaisilla lehtipuilla, etenkin koivuilla ("Betula").
Ukkovuori

Ukkovuori (myös "Ukkosvuori") on Kymenlaakson maakunnan korkein kohta. 159 metriä merenpinnan yläpuolelle kohoava jylhä kallio sijaitsee Kouvolan pohjoisosassa Mäntyharjun rajan tuntumassa.
Jyrkkärinteisen Ukkovuoren juurella on paljon siitä irronneita irtolohkareita sekä niiden muodostamia lohkareluolia.
Vuoden 1918 sisällissodan aikana Ukkovuori toimi valkoisten joukkojen tukikohtana. Pari kilometriä pohjoisempana käytyjen Mouhun taistelun yhteydessä myös Ukkovuoren rinteillä käyttiin kiivaita yhteenottoja, joihin osallistui muun muassa tuleva presidentti Urho Kekkonen.
Lähteet.
Viitteet.
Wegelin &amp; Co.

Wegelin &amp; Co. oli Sveitsin vanhin yksityispankki. Vuonna 1741 perustettu yritys ilmoitti tammikuussa 2013 lopettavansa pankkitoimintansa tunnustettuaan syyllistyneensä veronkierron avustamiseen Yhdysvalloissa. Pankki sopi maksavansa yhteensä 44,4 miljoonan euron korvaukset ja sakot Yhdysvalloissa. Veronkierto kesti noin kymmenen vuotta ja koski ainakin 9,2 miljardin euron varoja. Pankki myi huomattavan osan toiminnoistaan jo helmikuussa 2012 kun syytteet nostettiin.
Julius Caesar (vuoden 1970 elokuva)

Julius Caesar () on Stuart Burgesin ohjaama brittiläinen elokuva vuodelta 1970. "Julius Caesar" perustuu William Shakespearen näytelmään "Julius Caesar" (1599). Robert Furnival laati käsikirjoituksen näytelmän pohjalta.
"Julius Caesarin" pääosissa ovat Charlton Heston (Mark Antony), Jason Robards (Brutus) ja John Gielgud (Julius Caesar). Vuoden 1970 "Julius Caesar" on ensimmäinen näytelmän elokuvaversio, joka on kuvattu värillisenä.
Tuotanto.
"Julius Caesar" kuvattiin Technicolor-menetelmällä Englannin Hertfordshiren Borehamwoodissa MGM British Studiosilla, Buckinghamshiren Iver Heathissa Pinewood Studiosilla ja Espanjassa.
Ensi-illat ja vastaanotto.
"Julius Caesar" sai ensi-iltansa Lontoossa 4. kesäkuuta vuonna 1970. Yhdysvalloissa elokuva ensiesitettiin New Yorkissa 3. helmikuuta vuonna 1971. Commonwealth United Entertainment toimi elokuvan levittäjänä Isossa-Britanniassa ja American International Pictures Yhdysvalloissa.
Elokuva sai osakseen lähinnä negatiivista palautetta. Robardsin roolisuoritusta Brutuksena kritisoitiin puiseksi.
Muuta.
John Gielgud näytteli Cassiusta "Julius Caesarissa" (1953), jonka ohjasi Joseph L. Mankiewicz.
Charlton Heston oli näytellyt kerran aiemmin Mark Antonya, varhaisessa "Julius Caesarin" elokuvaversiossa "Julius Caesar", joka sai ensi-iltansa vuonna 1950. Heston näytteli Mark Antonya vielä vuonna 1972 julkaistussa "Anthony ja Kleopatra", joka perustuu Shakespearen "Antonius ja Kleopatra" -näytelmään. Heston myös ohjasi elokuvan.
Richard Johnson näytteli Mark Antonya monta kertaa teatterilavoilla 1960-1990-luvuilla molemmissa "Julius Caesar" ja "Antonius ja Kleopatra" -näytelmissä.
"Julius Caesar" on julkaistu videolle ja DVD:lle.
Kuoleman linja

Kuoleman linja (; Yhdysvalloissa "Raw Meat") on vuonna 1972 ensi-iltansa saanut Gary Shermanin ohjaama brittiläinen kauhuelokuva, jonka pääosissa ovat Donald Pleasence, Norman Rossington ja David Ladd.
Juoni.
Myöhään eräänä iltana Lontoon strip-tease -korttelissa James Manfred (James Cossins) vedetään metroaseman portaita alas. Sievä lontoolaistyttö Patricia Wilson (Sharon Gurney) sekä hänen amerikkalainen poikaystävänsä Alex Campell (David Ladd) löytävät Manfredin kuolleena. Käyntikortti paljastaa hänen henkilöllisyytensä ja nuoret menevät hakemaan apua. Kun he palaavat poliisi mukanaan, ruumis on kadonnut...
Tuotanto.
Ohjaaja Sherman käsikirjoitti elokuvan Ceri Jonesin kanssa. Paul Maslansky tuotti elokuvan. "Kuoleman linja" kuvattiin Technicolor-menetelmää käyttäen. Elokuva kuvattiin Lontoossa.
Vastaanotto ja julkaisu.
"Kuoleman linja" sai ensi-iltansa kotimaassan Isossa-Britanniassa vuonna 1972. Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa syyskuussa vuonna 1973 nimellä "Raw Meat". Elokuva pääsi teatterilevitykseen myös Länsi-Saksaan 12. maaliskuuta vuonna 1976 ja Ranskaan 13. elokuuta vuonna 1986.
"Kuoleman linjalla" on Rotten Tomatoes -sivustolla 86 prosentin "tuore"-arvosana, joka perustuu seitsemään arvosteluun. "Kuoleman linja" sai vuonna 1975 parhaan kauhuelokuvan Saturn-ehdokkuuden.
Elokuva on julkaistu DVD:lle vuosina 2003 ja 2006.
Jaana Aalto

Jaana Aalto (o.s. Matilainen, s. 1959 Vesanto) on hämeenlinnalainen kuvittaja. Aalto on tehnyt suuren osan kirjankuvituksistaan yhteistyössä kirjailija Marjut Hjeltin kanssa. Aalto käyttää retussiruiskua ja guassimaalausta, ja kuvia yhdistävät utuisuus ja luontoaiheet Aallon lapsuudenmaisemista Vesannolta.
Aalto opiskeli Kankaanpään taidekoulussa vuosina 1977–1978 ja Taideteollisessa korkeakoulun graafisella linjalla vuosina 1978–1983. Lisäksi hän oli 1976–1977 Limingan taidekoulussa.
Aalto on suunnitellut noin 2000 postikorttiaihetta ja vuonna 2016 ilmestyneen postimerkkiarkin "Ajatusten siivin". Lisäksi hän on tehnyt kirjakuvituksia ja kuvittanut Pikkukakkosen pala-animaatiot "Eetu ja Reetu" (1988), "Sohvi ja Samettinalle" (1990), "Panu pingviini" (1992), "Tonttu" (2000) ja "Noitatyttö Nunneli" (2002).
Nykyisin freelancerina toimiva Aalto oli töissä Paletti Oy:ssä vuosina 1984–1993. Aalto on myös osallistunut "Natura"-näyttelyyn Tverissä Venäjällä, Bratislavan kuvitusbiennaaliin Slovakiassa ja kuvitusbiennaalin kiertonäyttelyyn Japanissa.
Jaana Aalto on naimisissa valokuvaaja Terho Aallon kanssa ja heillä on kaksi lasta, arkeologi Ilari Aalto ja tekstiilimuotoilija Noora Aalto. Aallon isä oli sotaveteraani Veikko Matilainen.
Palkinnot ja huomionosoitukset.
Hämeenlinna-seura ja Wanaja-seura valitsivat Jaana Aallon vuonna 1995 vuoden hämeenlinnalaiseksi. Aallon kuvittama "Keijukaiset"-kirja (SKS 1995) oli vuonna 2011 ehdolla Kirjapöllö-palkinnon saajaksi.
Aallon postikorttien keräilijät ovat perustaneet Jaana Aallon Postikorttien Ystävät ry:n.
Carl Tersmeden

Carl Tersmeden (23. huhtikuuta 1715 Smedjebacken – 25. joulukuuta 1797) oli ruotsalainen amiraali. Suomenlinnan ja Karlskronan linnoituksissa palvellut Tersmeden tunnetaan yksityiskohtaisista päiväkirjoistaan, joita hän piti koko elämänsä ajan. 
Elämä.
Larsbon ruukissa Taalainmaalla syntynyt Tersmeden aloitti sotilasuransa laivastossa vuonna 1733. Suomenlinnassa hän palveli kapteeniluutnanttina sen rakentamisen aikana vuosina 1749–1763. 
Tersmeden asui omistamassaan Albergan kartanossa vuosina 1752–1765. Espoon Leppävaarassa sijaitsevaan kartanoon hän rakennutti muun muassa uuden päärakennuksen, vaimolleen Inga Dorotea Malmsköldille 1755 puisen "Rosavilla-"nimisen (Rosatorp, Ruusutorppa) huvilan sekä barokkityylisen puutarhan. Puutarhan jäänteet sorsalammikoineen ovat yhä näkyvissä Perkkaan vanhan kappelin eteläpuolella. Rosavilla sijaitsi nykyisen Huvilinnanaukion paikalla 1970-luvulle asti. 
Tersmedenin aikana kartanosta tuli Helsingin seudun aateliskulttuurin keskus, jossa Suomenlinnan upseerit vieraineen usein kokoontuivat. Arkeologisissa kaivauksissa vuonna 2001 puistosta löytyi ylellisten kiinalaisten posliiniastioiden palasia. Paikalliset ihmiset kutsuivat häntä Pitkäksi kapteeniksi hänen pituutensa vuoksi.
Hän perusti myös tiiliruukin läheiseen Laajalahteen. Nykyisin sen paikalla on Ruukinrannan asuinalue.
Tersmeden ylennettiin amiraaliksi vuonna 1774 ja neljä vuotta myöhemmin hänet aateloitiin. Erottuaan armeijan palveluksesta vuonna 1781 Tersmeden toimi muun muassa valtiopäivämiehenä.
Päiväkirjat.
Tersmedenin 11 000 sivua käsittäneet päiväkirjat julkaistiin vuosina 1912–1919 kuusiosaisena kirjasarjana "Amiral Carl Tersmedens memoarer". Nimestään huolimatta ne eivät ole varsinaisia muistelmateoksia vaan päiväkirjamerkintöjä. Tersmedenin päiväkirjat ovat merkittävin Ruotsin valtakunnan 1700-luvun aateliselämän kuvaus.
Teossarjan neljäs osa "Ur frihetstidens lif" käsittelee Tersmedenin aikaa Suomessa. Hän kertoo yksityiskohtaisia kuvauksia Albergan, Suomenlinnan ja Helsingin seuraelämästä. Lisäksi Tersmeden kuvaa vierailujaan Uudenmaan ulkopuolelle kuten esimerkiksi Köyliönkartanoon.
Ty Rattie

Ty Rattie (s. 5. helmikuuta 1993 Calgary, Alberta) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä, joka edustaa SHL-joukkue Linköping HC:ta.
Rattie on NHL-joukkue St. Louis Bluesin toisen kierroksen varaus vuoden . Ennen ammattilaisuraansa hän pelasi WHL-liigan Portland Winterhawksissa. Tammikuussa 2021 Rattie teki sopimuksen SM-liigassa pelaavan Ässien kanssa.
Rattie edusti maajoukkuetasolla Kanadaa vuoden 2013 nuorten MM-kisoissa Venäjällä. Kanada jäi turnauksessa ennakkosuosikin asemastaan huolimatta mitalisijojen ulkopuolelle neljänneksi.
Nokia 6020

Nokia 6020 on Nokian vuonna 2004 julkaisema matkapuhelin.
Nokia 6021.
Nokia 6021 on Nokian vuonna 2005 julkaisema matkapuhelin.
Nokia 6030

Nokia 6030 on Nokian vuonna 2005 julkaisema matkapuhelin.
Nokia 6070

Nokia 6070 on Nokian vuonna 2006 julkaisema matkapuhelin.
Nokia 6100

Nokia 6100 on Nokian vuonna 2002 julkaisema matkapuhelin. Sen muotoilusta vastasi Nokian silloinen muotoilujohtaja Frank Nuovo.
Kirje ateenalaisille

Kirje ateenalaisille eli "Kirje Ateenan neuvostolle ja kansalle" (; ) on keisari Julianus Apostatan kirjoittama julkinen kirje, joka oli nimensä mukaisesti osoitettu ateenalaisille.
Historia.
Julianus kirjoitti kirjeen vuonna 361. Hän oli saanut Galliassa sotavoittoja ja hänen joukkonsa olivat julistaneet hänet uudeksi keisariksi. Näin Julianus oli käytännössä kaappaamassa valtaa serkultaan Constantiukselta. Loppuvuodesta tilanne oli muuttumassa sisällissodaksi. Tuolloin Julianus kirjoitti joukon kirjeitä marssiessaan joukkoineen itään päin kohtaamaan Constantiuksen armeijan, tarkoituksenaan oikeuttaa valtaistuinta koskevat vaatimuksensa. Ateenalaisten lisäksi hän kirjoitti Rooman senaatille, spartalaisille sekä korinttilaisille. Ateenalaisille osoitettu kirje on näistä ainoa nykyaikaan säilynyt.
Sisällissodan esti lopulta vain Constantiuksen sairastuminen ja kuolema. Näin Julianus sai keisariuden. Kirje on ilmeisesti kirjoitettu vasta sen jälkeen, kun Julianus jo oli saanut tiedon Constantiuksen kuolemasta.
Sisältö.
Kirje on käytännössä apologia eli puolustuspuhe, jossa Julianus haluaa kertoa omat keisariksi valitsemiseen liittyneet tekonsa filosofian ja oikeudenmukaisuuden perintöä vaaliville ateenalaisille. Hän kertoi kirjeessään omista elämänvaiheistaan ja pyrki perustelemaan tekojaan, jotka olivat johtaneet sen hetkiseen poliittiseen tilanteeseen. Näin kirje on sisällöltään hyvin omaelämäkerrallinen.
Julianus kuvasi kirjeessään areiolaisen kristityn Constantiuksen samanlaiseksi pahantekijäksi kuin aiemmat pakanalliset keisarit olivat olleet ja piti tätä näin tekopyhänä. Näin hän pääsi ilmaisemaan vihaansa serkkuaan kohtaan; hän syytti tätä mm. oman perheensä surmasta ja omasta karkotuksestaan ja vangitsemisestaan aiemmin. Tekopyhyyden syytteen Julianus laajensi samalla koskemaan kaikkia kristittyjä. Hän kertoi selvinneensä Constantiuksen hänelle aiheuttamista koettelemuksista jumalien ja näiden keinonaan käyttämän filosofian avulla.
Nokia 6108

Nokia 6108 on Nokian vuonna 2003 julkaisema matkapuhelin.
Nokia 6120 classic

Nokia 6120 Classic on Nokian vuonna 2007 julkaisema matkapuhelin. Siinä on kahden megapikselin pääkamera salamavalolla ja digitaalisella zoomilla sekä videopuhelut mahdollistava etukamera. Puhelimessa on käyttöjärjestelmänä Series 60, joka mahdollistaa useampien sovellusten käytön samanaikaisesti. 
Muita ominaisuuksia ovat mm.
FedEx Express

FedEx Express on yhdysvaltalainen rahtilentoyhtiö, joka on kuljetetun rahdin mukaan maailman suurin. Yhtiö on FedEx-logistiikkayhtiön tytäryhtiö.
Ilmajoen museo

Ilmajoen museo sijaitsee Kyrönjoen länsirannalla Ilmajoella, Etelä-Pohjanmaalla. Museo on perustettu 1914 valmistuneeseen museorakennukseen, jonka suunnittelivat arkkitehti Aarne Sarvela ja rakennusmestari Valle Antila Ilmajoen vanhan kirkon (järjestyksessään toinen, 1600-luvulta) piirustusten pohjalta (tornin malli peräisin Naantalin kirkosta) ja kirkon alkuperäiselle sijaintipaikalle. Pihapiiriin on vuosien saatossa myös siirretty rakennuksia, kuten kirkkomuseona toimiva entinen siunauskappeli, tuulimylly, markkina- ja vilja-aitat sekä Aallon patteriston perinnetalo. Museon viereisellä kentällä sijaitsee Ilkan patsas.
Ilmajoella on myös Yli-Lauroselan talomuseo, eteläpohjalaista talonpoikaista rakennusperinnettä vaaliva ja esittelevä museo.
Piikkimonnit

Piikkimonnit (Ictaluridae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan luonnovaraisina Pohjois- ja Väli-Amerikasta makeista vesistä.
Lajit ja anatomia.
Piikkimonnien heimoon kuuluu 7 sukua ja lähteestä riippuen 45–76 lajia. Pienin heimon laji "Noturus stanauli" jää 4,6 cm:n mittaiseksi, kun suurimmat lajit sinipiikkimonni ("Ictalurus furcatus") ja lättäpiikkimonni ("Pylodictis olivaris") voivat saavuttaa 160 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat suomuttomuus kuonon 4 viiksisäieparia, rasvaevä, ja selkäevän ja rintaevien terävät piikit. "Noturus"-suvun lajeilla rintaevien piikit ovat yhteydessä myrkkyrauhaseen. Neljä piikkimonnilajia ovat silmättömiä ja elävät maanalaisissa luolissa. Pyrstöevä voi olla pyöreähkö tai haarautunut.
Levinneisyys ja elintavat.
Piikkimonnilajien luonnollinen levinneisyysalue ulottuu Kalliovuorilta Kanadasta, Yhdysvaltojen läpi etelään aina Guatemalaan asti. Ne ovat makeavetisten jokien ja järvien kaloja. Eräitä lajeja on istutettu muuallekin, esimerkiksi piikkimonnia ("Ameiurus nebulus") Suomeen. Heimon kalat ovat tyypillisesti yöaktiivisia. Pienimmät lajit syövät vesihyönteisiä ja tai nilviäisiä ja suuremmat lajit myös kaloja ja äyriäisiä. Piikkimonnit sietävät melko hyvin mataliakin veden happipitoisuuksia. Monet suurikokoiset piikkimonnilajit, muun muassa pilkkupiikkimonni ("Ictalurus punctatus"), ovat tärkeitä ruokakaloja ja vapaa-ajankalastuksen kohteita ja niitä myös viljellään kaupallisesti.
Tamanar

Tamanar () on kunta Essaouiran provinssissa Marrakech-Tensift-El Haouzin hallintoalueella Marokossa. Asukkaita Tamanarissa oli vuoden 2004 väestönlaskennassa 9 984, joista yksi oli ulkomaalainen. Kotitalouksia oli 1 935. Vuonna 1994 asukkaita oli 8 620 ja kotitalouksia 1 521.
Tamanar sijaitsee noin 80 kilometriä Essaouiran kaupungista etelään.
Veiko Õunpuu

Veiko Õunpuu (s. 16. maaliskuuta 1972 Saarenmaa) on virolainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on ohjannut muun muassa elokuvat "Sügisball" (2007), "Püha Tõnu kiusamine" (2009), "Free Range" (2013) ja "Viimeiset" (2020).
Nokia 6125

Nokia 6125 on Nokian vuonna 2006 julkaisema matkapuhelin.
Hark! The Herald Angels Sing

Hark! The Herald Angels Sing on joululauluna tunnettu englantilainen virsi.
Tekstin on kirjoittanut Charles Wesley ja se ilmestyi hänen veljensä John Wesleyn julkaisemassa kokoelmassa "Hymns and Sacred Poems" vuonna 1739 nimellä ”Hark! How All The Welkin Rings”. Charles Wesley muokkasi kappaletta vuonna 1743 ja George Whitefield sekä Martin Madan tekivät sanoihin muutoksia vuosina 1753 ja 1760, minkä jälkeen ne saivat pääosin nykyisen asunsa. Melodia on peräisin saksalaisen Felix Mendelssohnin vuonna 1840 säveltämästä kuoroteoksesta "Festgesang", joka oli omistettu kirjapainotaidon keksimisen 400-vuotisjuhlalle. William H. Cummings sovitti Mendelssohnin teoksen toiseen osan sisältyvän ”Vaterland, in deinen Gauen” -laulun sävelen tähän kappaleeseen vuonna 1855.
Kappaleen on suomentanut Erkki Ainamo nimellä ”Enkellaulu kajahtaa” ja Martti Haapakoski nimellä ”Kaikuu laulu enkelkuoron”. 
Laulu on myös Ruotsin kirkon virsikirjassa numero 123 ”Enkellaulu kaikuu nyt”. Tekstin suomennos on Niilo Rauhalan vuodelta 1994. Sama käännös on myös laulukirjoissa "Siionin laulut", "Seurakunta laulaa" ja "Cantemus". 
Se on myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ruotsinkielisen virsikirjan virtenä numero 26 nimellä ”Lyssna värld till ängelns ord”.
Nokia 6150

Nokia 6150 on Nokian vuonna 1998 julkaisema puhelin.
Riksantikvarieämbetet

Riksantikvarieämbetet (RAÄ) on ruotsalainen valtionvirasto, joka vastaa kulttuuriympäristöön ja kulttuuriperintöön liittyvistä asioista. Suurin osa viraston toimistoista sijaitsee Tukholmassa, Visbyssä ja Tumbassa, mutta toimintaa on myös monilla paikkakunnilla, joilla ylläpidetään kulttuurihistoriallisesti arvokkaita kiinteistöjä tai tehdään arkeologista tutkimusta. RAÄ toimii Ruotsin kulttuuriministeriön () alaisuudessa.
Toiminnan kokonaistavoitteena on kulttuuriperinnön vaaliminen ja sen nivominen kestävään yhteiskuntakehitykseen ja hyvään elinympäristöön. RAÄ:n tehtävänä on auttaa kulttuuriympäristöjä, muinaismuistoja ja kulttuurikohteita koskevaa tutkimusta ja tietämyksen kehittämistä. Viraston tehtäviin kuuluvat myös aiheisiin liittyvä tiedotus ja neuvonta. Kulttuuriympäristöjen suojeleminen ja näytteillepaneminen, arkisto- ja kirjastotoiminta, arkeologiset tutkimushankkeet yhdessä museoiden kanssa sekä eri museoiden kokoelmien vaaliminen ovat myös osa viraston tehtäväkenttää. 
Historia.
"Riksantikvarie"-viran perusti Kustaa II Aadolf 20. toukokuuta 1630. Viran ensimmäinen haltija oli Johannes Bureus. Bureus oli 1600-luvun merkittävin riimukirjoitustutkija, oli ollut kuninkaan yksityisopettajana ja herättänyt tämän kiinnostuksen muinaismuistoihin.
Adolf Grotenfelt

Adolf Grotenfelt (7. huhtikuuta 1828 Turku – 29. joulukuuta1892 Helsinki) oli suomalainen hovioikeudenneuvos ja vankeinhoitohallituksen ensimmäinen ylijohtaja. Grotenfeltin vanhemmat olivat Nils Adolf Grotenfelt ja Sofia Lovisa Alléen. 
Grotenfelt kiinnostui oikeustiedettä opiskellessaan kriminologiasta ja vankeinhoidosta, jonka uudistamisesta käytiin vilkasta keskustelua kansainvälisesti.
1850-luvulla Grotenfelt kiersi ulkomailla tutustumassa vankeinhoitoon ja toteutti saamiaan ajatuksia Suomessa. Hänen puheenjohdollaan 1877–1878 toimineen komitean esitykset tuottivat merkittäviä uudistuksia. Hän oli vankeinhoitohallituksen vt. ylijohtaja vuodesta 1881 ja vakinainen 1888–1891. Grotenfelt oli valtiopäivillä aatelissäädyn edustaja 1863–64, 1867, 1872, 1882 ja 1888 ja puolusti useita vapaamielisiä uudistuksia. Hän toimi vuoden 1869 valtiopäiväjärjestyksen laatineen perustuslakikomitean sihteerinä.
Adolf Grotenfeltin poikia olivat filosofi Arvi Grotenfelt ja historiantutkija Kustavi Grotenfelt.
Nils Grotenfelt (maanviljelysneuvos)

Nils Gustaf Maximilian Grotenfelt (10. tammikuuta 1846 Joroinen – 9. helmikuuta 1902 Helsinki) oli suomalainen maanviljelyshallituksen ensimmäinen ylijohtaja, valtiopäivämies ja maanviljelysneuvos. Sukunsa omistaman Järvikylän kartanon hoitajana Joroisissa hän toimi 1867–1892. 
Grotenfelt oli maanviljelyshallituksen johdossa 1892–1902 ja oli Suomen uudenaikaisen meijeritalouden luoja ja maatiaiskarjan jalostuksen alkuunpanija. Hän oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900. Grotenfelt julkaisi myös alansa oppikirjoja. 
Grotenfeltin puoliso vuodesta 1868 oli Maria von Wright, pankinjohtaja ja valtiopäivämies Tor Nils Adolf Grotenfelt oli heidän poikansa. Nils Grotenfeltin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Nils Karl Elias Grotenfelt ja Johanna Ottiliana Crusell. Lehtori Ossian Grotenfelt, professori Gösta Grotenfelt ja kamarineuvos Nils Bernt Grotenfelt olivat hänen veljiään.
The Voice of Finland (2. tuotantokausi)

"The Voice of Finlandin" toinen tuotantokausi alkoi Nelosella 4. tammikuuta 2013. Ohjelmaa juonsivat Axl Smith ja backstage-toimittajana suorissa lähetyksissä toiminut Tea Khalifa. Neljä tähtivalmentajaa olivat Elastinen, Lauri Tähkä, Paula Koivuniemi ja Michael Monroe. 
Ääni ratkaisee.
Villi kortti.
Villin kortin avulla täydennetään Elastisen, Laurin, Paulan ja Michaelin joukkueet. Kilpailijat valitaan Radio Aalto -radiokanavalla viikon 7/2013 aikana.
Rautakoura

Rautakoura on bluegrassia soittava yhtye Helsingistä. Yhtye perustettiin vuonna 2004. Bändissä ovat alusta asti soittaneet Juho Häme (basso), Lauri Häme (banjo), Matti Mikkelä (mandoliini ja kitara) ja Pekka Pyysalo (kitara).
Rautakoura osallistui vuoden 2013 Uuden Musiikin Kilpailuun, ja pääsi kymmenen parhaan joukkoon, karsiutuen semifinaalissa.
Levyt.
Rautakoura on julkaissut kymmenen levyä: "Kaikki Peliin" (2005), "Rautakoura" (2006), "Maailman ympäri" (2007), "Kadulta" (2008), "Neljä vuodenaikaa" (2010), "Tien päällä taas" (2013), "Halifax" (2015), "Huipulla" (2019)", Ruovesi" (2023) ja Polku (2025).
Kaikki Peliin (2005)
Rautakoura (2006)
Maailman ympäri (2007)
Kadulta (2008)
Neljä vuodenaikaa (2010)
Tien päällä taas (2013)
Huipulla (2019).
Ruovesi (2023)
Polku (2025)
Paavo Kinnunen (näyttelijä)

Paavo Kinnunen (s. 1987) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Pussikaljaelokuva", "Kuudes kerta" ja "Seurapeli" sekä televisiosarjoissa "Tripla" ja "Kioski". Kinnunen pääsi opiskelemaan Taideyliopiston Teatterikorkeakouluun vuonna 2012.
Hänen vanhempansa ovat näyttelijät Heikki Kinnunen ja Satu Silvo. Kinnusen sisko Vilma Kinnunen ja velipuoli Santeri Kinnunen ovat myös näyttelijöitä.
Sallansuu

Sallansuu (; myöh. Куолоярви, "Kuolojarvi") oli Sallan kylä sijaiten Sallajoen suussa eli kohdassa, jossa Sallajoki laskee Kuolajokeen. Kuolajärven kappeliseurakunnan (sittemmin itsenäistynyt ja vuodesta 1936 Sallan seurakunta) oma kirkkorakennus valmistui vuonna 1838 Sallansuun kylään, joka tuli toimimaan kirkonkylänä ja kuntakeskuksena.
Nykyään Venäjällä, Murmanskin alueen Kantalahden piirin länsiosassa Alakurtin maalaiskunnassa, Suomen ja Venäjän rajasta noin 10 kilometriä itään sijaitseva kylän alue on asumaton.
Historiaa.
Sallansuun kylä tuhoutui täydellisesti toisessa maailmansodassa. Alue kuului Sallan silloiseen itäpuoliskoon, joka Suomen oli luovutettava rauhansopimuksen perusteella Neuvostoliitolle. Uudeksi kirkonkyläksi ja kuntakeskukseksi tuli siihenastinen Märkäjärven kylä, nykyinen Sallan kirkonkylä.
Hautausmaat.
Sallan ensimmäisen kirkon raunioiden äärellä on suomalaisten hautausmaa, jolla on muistomerkki Suomen sisällissodassa kaatuneille. Lisäksi alueella on Ensio Seppäsen suunnittelema ja veistämä, vuonna 1996 paljastettu muistomerkki talvi- ja jatkosodassa kaatuneille noin 220 sallalaiselle sankarivainajalle.
Neuvostoliiton asevoimien sotilaiden hautausmaassa on noin 1 000 kaatunutta.
Saksan asevoimien noin 3 200 kaatuneen sotilaan hautausmaa on perustettu vuonna 1941.
Yläkurtti

Yläkurtti (myös Ylikurtti () on entinen Sallan kylä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla Sallan alueella Tuntsajoen varrella. Kylä sijaitsi pari kilometriä Alakurtin pohjoispuolella. Seutu oli lohenkalastajien suosiossa Suomen aikana. Paikka on ollut kiinnostava myös liikenneyhteyksien suunnittelussa. Itään virtaavan Tuntsajoen ja vedenjakajan pohjoispuolella olevan Kemijoen vesistöön kuuluvan Tenniöjoen yhdistämistä suunniteltiin aikoinaan kapearaiteisella rautatiellä, jota varten metsänhoitaja A. E. Järvinen liikkui paljon alueella tutkien ja suunnitellen. Alueella sijaitsee nykyisin muun muassa Alakurtin sotilastukikohtaa.
Chichaoua

Chichaoua () on kunta Chichaouan provinssissa Marrakech-Tensift-El Haouzin hallintoalueella Marokossa. Asukkaita Chichaouassa oli vuoden 2004 väestönlaskennassa 15 657, joista seitsemän oli ulkomaalaista. Kotitalouksia oli 3 115. Vuonna 1994 asukkaita oli 9 738 ja kotitalouksia 1 743.
Maantiede.
Chichaoua on Marrakech-Tensift-El Haouzin hallintoalueella sijaitsevan Chichaouan provinssin hallinnollinen keskus. Idässä kunta rajautuu Lamzoudian maalaiskuntaan, etelässä Sidi Bouzid Arragraguin maalaiskuntaan sekä lännessä ja pohjoisessa Ahdilin maalaiskuntaan. Chichaoua on merkittävä teiden risteyskohta; itä–länsisuuntainen tie Marrakeshista Essaouiraan kulkee Chichaouan kautta. Samoin tie Agadiriin lähtee Chichaouasta etelään. Chichaouasta Marrakeshiin on matkaa 73 kilometriä ja Essaouiraan 110 km.
Historia.
Oulad Bou Sbaa -heimoon kuuluvat ihmiset asuttivat Chichaouan seudun. He saapuivat Pohjois-Afrikkaan 1200-luvulla. Toisen lähteen mukaan heimon jäseniä oli seudulla jo 1000-luvulla. Chichaouan seutu oli 1500-luvulla huomattava sokerintuotantoalue, ja muutaman kilometrin päässä pohjoisen Chemaiaan johtavan tien varrella on jäänteitä sokerintuotantotehtaasta. Alueella on säilynyt myös osia akveduktista, joka kuljetti vettä tehtaalle ja sokeriruokoviljelyksille. Marokosta kuljetettiin tuohon aikaan sokeria useisiin Euroopan maihin.
Chichaoua tunnetaan matoistaan, jotka ovat väriltään voimakkaan punaisia ja niissä esiintyy vinoneliöitä. Kuva-aiheiltaan matot muistuttavat Rabatissa valmistettavia mattoja tai niissä on eläinhahmoja, kuten käärmeitä ja skorpioneja. Eläinhahmot matoissa ovat epätavallisia Marokossa. Aikaisemmin matoissa käytetty väri saatiin värimatara-kasvista, mutta nykyisin väri valmistetaan kemiallisin menetelmin.
Hallapuro

Hallapuro on kylä Vimpelin kunnassa, noin 24 kilomterin päässä keskustasta. Kylä sijaitysee Vimpelin itäosassa, lähellä Perhon rajaa.
Hallapuro on tunnettu kalkkikivilouhoksesta. Kylässä on poltettu kalkkia 1850-luvulta lähtien. Hallapuron kalkkiuuni on rakennettu vuonna 1990 ja se on sytytetty kolmesti: vuonna 1990, 1992 ja 2019.
Karttakeskus

Karttakeskus on Tapio-konsernin omistama tuotemerkki.
Karttakeskus Oy oli Affectoon kuulunut yritys, joka erikoistui paikkatietojärjestelmiin ja karttoihin. Se tunnettiin aiemmin muun muassa nimellä Genimap. Karttakeskus liittyi osana Affectoa osaksi CGI -konsernia vuonna 2017. Vuonna 2018 CGI myi Karttakeskus kuluttajaliiketoiminnat ja tuotemerkin Metsäkustannus Oy:lle, joka kuuluu osana Tapio-konserniin. Karttakeskus -tuotemerkin alla kustannetaan kirja- ja karttatuotteita sekä paikkatieto-aineistoja.
Oskar Silén

Jon Oskar Silén (s. 29. toukokuuta 1973 Helsinki) on suomenruotsalainen näyttelijä, ohjaaja ja muusikko.
Oskar Silén valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1997 ja on työskennellyt näyttelijänä monissa suomalaisissa ja ruotsalaisissa teattereissa sekä ohjaajana muun muassa Teatteri Taiminessa, Turun ruotsalaisessa teatterissa ja Wasa teatterissa. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Etulinjan edessä" ja "Leijat Helsingin yllä".
Silén on asunut Japanissa, Kiinassa, Hollannissa, Englannissa ja Suomessa.
Siskoni

Siskoni on Laura Närhen "Tuhlari"-albumilta 12. lokakuuta 2012 julkaistu single. Kappaleella Närhen kanssa duetoi Erin. "Siskoni"-singlelle on myös tehty musiikkivideo, joka kuvattiin Suvilahden Tiivistämössä Helsingissä.
Närhi on sanonut kappaleen kertovan sisarkilpailusta ja sen raastavuudesta.
Jani Hiltunen

Jani Samuli Hiltunen (s. 12. heinäkuuta 1979 Helsinki) on suomalainen pääsarjauransa lopettanut koripalloilija.
Ura.
Hiltunen on Panttereiden kasvatti, ja hän debytoi seuran riveissä SM-sarjassa kaudella 1996–1997. Vuodet 1997–1999 hän pelasi pääsarjaa Pussihukkien joukkueessa. Vuodet 1999–2001 Hiltunen vietti Middle Tennessee Staten joukkueessa, jossa hän pelasi yliopistokoripalloa. Ainoastaan kahden kauden jälkeen hän palasi Suomeen, jossa hän jatkoi pelaamista Salon Vilppaassa.
Hiltunen siirtyi itävaltalaiseen Oberwart Gunnersiin kaudeksi 2002–2003, mutta hänet vapautettiin kauden puolivälissä joukkueen huonon menestyksen johdosta. Tämän myötä hän palasi Suomeen, jossa hän jatkoi pelaamista Kouvoissa. Hiltunen edusti seuraa vuoteen 2006 asti, jonka jälkeen hän jatkoi uraansa toisella sarjatasolla Salon Vilppaan joukkueessa. Hän lopetti uransa kesken kauden 2006–2007.
Kotelnitšeskaja Naberežnaja

Kotelnitšeskaja Naberežnaja (Ven. Котельническая набережная) on stalinistiseen tyyliin rakennettu pilvenpiirtäjä Moskovan kaupungissa Venäjällä. Kotelnitšeskaja Naberežnaja on yksi seitsemästä Stalinin rakennuttamasta pilvenpiirtäjästä. Näitä pilvenpiirtäjiä on kutsuttu nimillä "seitsemän sisarusta". 
Rakennuksen rakentaminen aloitettiin vuonna 1947 ja rakennus saatiin valmiiksi vuonna 1952. Rakennuksen vieressä ollut samaan tyyliin rakennettu asuinrakennus joka oli valmistunut vuonna 1940, liitettiin osaksi Kotelnitšeskaja Naberežnajaa.
Pikku Kontojärvi

Pikku Kontojärvi on pieni järvi Kruunupyynjoen päävesistössä. Se sijaitsee Vimpelissä Etelä-Pohjanmaan maakunnassa. Pinta-ala: 0,0782 km², rantaviiva: 1,11 km
Iso Kontojärvi

Iso Kontojärvi on pieni järvi Kruunupyynjoen päävesistössä. Se sijaitsee Vimpelissä Etelä-Pohjanmaan maakunnassa. Pinta-ala on 0,0626 km² (6,26 ha).
Patanan tekojärvi

Patanan tekojärvi on Keski-Pohjanmaalla Vetelissä ja Etelä-Pohjanmaalla Vimpelissä sijaitseva tekojärvi.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 990 hehtaaria eli 9,9 km². Se on 8,2 kilometriä pitkä ja 2,6 kilometriä leveä. Järven rantaviivan pituus on 43 kilometriä ja sen rannat ovat alavaa metsämaata, joka on monin paikoin soistunutta. Rannoille on rakennettu muutama vapaa-ajan asunto, joille johtaa tiet seututieltä 750, yhdystieltä 7370 sekä pato- ja kanavatieltä. Alueella on monia turvetuotantoalueita, joiden kuivatusvesiä johdetaan tekojärveen.
Säännöstely.
Tekojärven vedenpinnan korkeus on 123,0 metriä mpy. Järvi on säännöstelty siten, että vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 116,13 metriä ja 123,63 metriä mpy. Järvi on muodostettu rakentamalla Patananjoen laaksoon poikittainen maapato, joka on 2,8 kilometriä pitkä. Joen patoportti sijaitsee sen luoteispäässä, mistä jatkuu sen luontainen uoma. Joen valuma-alueen kaakkoispää laskee järven kaakkoispäähän. Patananjoen oma virtaama ei riitä tekojärven täyttämiseen, vaan lisävettä tuodaan Perhonjoesta Haukankylän ja Kivikankaan välistä lähtevällä 8,6 kilometriä pitkällä täyttökanavalla.
Historiaa.
Tekojärvi valmistui vuonna 1966.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Perhonjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 49) Patananjoen valuma-alueella (49.09), jonka Patanan tekojärven alueeseen (49.092) järvi kuuluu. Valuma-alue saa pääosan vedestään sekä Perhonjoesta että Patananjoen yläosan valuma-alueelta (49.093). Tekojärven alueella on yksi yli hehtaarin kokoinen Laukkulampi (3 ha), joka laskee siihen.
Patana

Patana on kylä Vetelissä. Se sijaitsee Veteli–Vimpeli-tien varrella noin 20 kilometrin etäisyydellä Vetelin ja Vimpelin keskustoista. Kylä on rakennettu suurimmaksi osaksi Patananjärven rannalle. Kylässä on noin 300 asukasta noin sadassa taloudessa. Patana on maatalousvaltainen, mutta nykyisin useat saavat toimeentulonsa kylän ja kunnan ulkopuolelta.
The Best of Duane Eddy (1972)

The Best of Duane Eddy on yhdysvaltalaisen kitaristi ja säveltäjä Duane Eddyn vuonna 1972 ilmestynyt kokoelma-albumi.
Albumin on julkaissut englantilainen levy-yhtiö Pickwick International RCA-yhtiön kanssa tehdyllä sopimuksella.
Kappaleet.
"Boss Guitar" -kappale on muunnettu elektronisin keinoin stereofoniseksi.
Rebel Rouser (Duane Eddyn kappale)

Rebel Rouser (tai Rebel-A'Rouser) on yhdysvaltalaisen kitaristi ja säveltäjä Duane Eddyn ensimmäinen Top 10 -hitti. Se nousi Yhdysvalloissa listalle heinäkuussa 1958 ja oli parhaimmillaan sijaluvulla kuusi (6). Levy-yhtiö oli Jamie Records.
Monien muiden singlejensä tavoin Eddy teki kappaleen tuottaja Lee Hazlewoodin kanssa. Kappale on instrumentaali ja siinä on kuultu vaikutteita kappaleesta "When the Saints Go Marching in".
Eddyn lisäksi levytyskokoonpanossa ovat mukana mm. saksofonisti Gil Bernal sekä Thurston Harrisin taustalaulajat The Sharps (myöhempi The Rivingtons), joiden osalle tulivat levyllä kuultavat kapinahuudot ja kättentaputukset.
Eddy oli usein nähty vieras Dick Clarkin suositussa televisio-ohjelmassa ja mukana myös hänen Caravan of Stars -kiertueellaan, joten "Rebel Rouser" on itseoikeutetusti mukana Clarkin 20-vuotisjuhlalevyllä "Dick Clark – 20 Years of Rock n' Roll" (Buddah Records, 1973). Sen mukaan kappaleen kesto on 2:22.
Eddyn seuraava Top 10 -hitti oli Henry Mancinin televisiosarjaan säveltämä "Peter Gunn Theme", joka nousi London American -merkin julkaisemana brittilistalle kesäkuussa 1959 ja oli sekin parhaimmillaan sijalla kuusi (6). Single julkaistiin Yhdysvalloissa vasta vuoden 1960 puolella, koska siellä Ray Anthony oli ehtinyt ensimmäisenä saada kappaleella hitin.
1960-luvulla toiminut brittiyhtye Cliff Bennett &amp; The Rebel Rousers on saanut kappaleesta nimensä.
Scott Pioli

Scott Pioli (s. 31. maaliskuuta 1965 Washingtonville, New York) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon johtohenkilö. Hän toimi NFL:n Kansas City Chiefsin toimitusjohtajana kausina 2009–2012. Tammikuussa 2014 Atlanta Falcons palkkasi Piolin varatoimitusjohtajaksi. Vuosina 2000–2008 Pioli toimi johtotehtävissä New England Patriotsin organisaatiossa ja oli voittamassa kolmea Super Bowlia.
New England Patriots.
Bill Belichick palkkasi Scott Piolin New England Patriotsin urheilutoimenjohtajaksi vuonna 2000. Belichick ja Pioli käytännössä jakoivat toimitusjohtajan tehtävät. Kaksikon johdolla Patriots nousi NFL:n "malliseuraksi", jonka joukkueesta löytyi laatua ja leveyttä. Tuloksena oli kolme Super Bowl -mestaruutta kausien 2001–2004 välillä.
Kansas City Chiefs.
Scott Pioli siirtyi Kansas City Chiefsin toimitusjohtajaksi kaudelle 2009. Neljän kauden aikana menestys jäi vaatimattomaksi. Chiefs selvisi pudotuspeleihin vain kerran ja kaudella 2012 joukkue oli NFL:n huonoin pystyen voittamaan vain kaksi ottelua. Yhteistyö tulisieluisen valmentajan Todd Haleyn kanssa ei sujunut ja tuloksena oli potkut Haleylle kesken kauden 2011. Seuraaja Romeo Crennel ei saanut joukkuetta menestymään. Toimitusjohtajakautensa alussa Pioli hankki joukkueen pelinrakentajaksi Matt Casselin, joka oli loistanut Tom Bradyn varamiehenä New England Patriotsissa. Chiefsissä Cassel osoittautui epätasaiseksi pelaajaksi, joka kärsi loukkaantumisista. Hän ei koskaan ollut allekirjoittamansa 63 miljoonan dollarin sopimuksen arvoinen. Piolin kovaotteinen johtamistyyli ja puuttuminen pienimpiinkin yksityiskohtiin myrkytti organisaation ilmapiiriä. Esimerkiksi päävalmentaja Haley syytti Piolia salakuuntelusta. Kaudella 2012 Pioli joutui keskelle tragediaa, kun Chiefsin pelaaja Jovan Belcher teki itsemurhan Piolin ja päävalmentaja Crennelin silmien edessä.
Yksityiselämä.
Pioli on naimisissa Bill Parcellsin tyttären Dallasin kanssa. Heillä on yksi tytär.