tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Saksan 15. panssaridivisioona

15. panssaridivisioona () oli Saksan maavoimien panssariyhtymä, joka osallistui toisessa maailmansodassa sotatoimiin Pohjois-Afrikassa.
Perustaminen.
Darmstadtissa ja Landaussa 33. jalkaväkidivisioonasta muodostettiin elokuussa 1940 15. panssaridivisioona liittämällä siihen 10. panssaridivisioonasta 8. panssarirykmentti ja luovuttamalla 110. jalkaväkirykmentti 112. jalkaväkidivisioonalle. Divisioonan hevoset siirrettiin Wehrkreis IX:lle, joka siirsi ne edelleen 129. jalkaväkidivisioonalle. Virallisena perustamispäivänä 1. marraskuuta siihen kuuluivat kaksipataljoonaisten 104. ja 115. kiväärirykmenttien ja 15. moottoripyöräpataljoonan muodostama 15. kivääriprikaati, kaksi pataljoonainen 8. panssarirykmentti ja 647. raskaspatteristo, joka liitettiin 33. panssaritykistörykmentin IV patteristoksi.
Palvelus.
Divisioona siirrettiin huhtikuussa 1941 Libyaan, jossa se liittyi kenraali Erwin Rommelin johtamaan Saksan Afrikan armeijakuntaan. Kesän kuluessa divisioona luovutti 104. panssarikrenatöörirykmentin 5. kevyelle divisioonalle, josta oltiin muodostamassa 21. panssaridivisioonaa. Hieman myöhemmin 115. panssarikrenatöörirykmenttiin muodostettiin kolmas pataljoona 2. konekivääripataljoonasta ja 15. moottoripyöräpataljoona luovutettiin 104. panssarikrenatöörirykmentin III pataljoonaksi. 
Divisioona oli 15. kesäkuuta Bardian eteläpuolella armeijakunnan reservinä ja se osallistui operaatioiden Brevity ja Battleaxe torjuntaan Halfajansolassa. Brittijoukkojen aloitettua 18. marraskuuta operaatio Crusaderin divisioona oli Tobrukin itäpuolella ja se torjui yhdessä 21. panssaridivisioonan kanssa brittiläisen XXX armeijakunnan hyökkäyksen. Suuria tappioita kärsinyt divisioona vetäytyi muiden joukkojen mukana Libyaan, jossa se täydennettiin tammikuussa 1942 saapuneilla vaunuilla. Divisioona osallistui Rommelin toiseen hyökkäykseen, ja se valtasi Benghazin. Vuoden aikana se osallistui taisteluihin Gazalan linjalla ja Tobrukin valtaukseen sekä hyökkäykseen Egyptiin. Divisioona lähes tuhoutui El Alameinin taisteluissa.
Rommelin aloittaessa joukkoineen vetäytymisen marraskuussa 1942 8. panssarirykmentti oli menettänyt kaikki panssarivaununsa ja 33. panssaritykistörykmentillä oli vain seitsemän tykkiä. Divisioona vetäytyi aina Tunisiaan, jossa siihen liitettiin panssarirykmentin III pataljoonaksi Tiikeri vaunuilla varustettu 504. raskas panssaripataljoona. Divisioona liittyi hyökkäykseen taistellen Kasserinen solassa. Divisioona tuhoutui Pohjois-Afrikan joukkojen antautuessa toukokuussa 1943.
Saksan 33. jalkaväkidivisioona

33. jalkaväkidivisioona () oli Saksan maavoimien yhtymä, joka osallistui toisessa maailmansodassa sotatoimiin länsirintamalla.
Perustaminen.
Wehrkreis XII perusti divisioonan 1. huhtikuuta 1936 Darmstadtissa. Siihen kuuluivat 104., 110. ja 115. jalkaväkirykmentit.
Palvelus.
Divisioona asetettiin liikekannalle 26. elokuuta 1939, jolloin se siirrettiin rajanvalvontaan Saarin-Karlsruhen alueelle. Se ylitti Belgian rajan 10. toukokuuta 1940 osallistuen sotatoimiin Belgiassa ja Ardennien alueella sekä etenemiseen Sommesta Loireen. Ranskan antauduttua divisioona oli miehitystehtävissä, kunnes se syyskuussa palasi Wehrkreis XII:n hallintaan. Divisioonasta muodostettiin vielä samana vuonna 11. marraskuuta 15. panssaridivisioona.
Terrakottasoturi

Terrakottasoturi (tai Terracottasoturi, ) on hongkongilainen vuoden 1989 elokuva, jonka ohjaaja oli Ching Siu-tung ja päätuottaja Tsui Hark. Romanttisen seikkailukomedian miespääosaa näyttelee Zhang Yimou, joka tunnetaan paremmin ohjaajana, ja naispääosaa Gong Li, Zhang Yimoun elokuvien vakionäyttelijä.
Juoni.
Elokuvan alku sijoittuu 3 000 vuoden takaiseen Kiinaan. Keisari Chingin hautamonumentin rakentamista valvova arkkitehti pelastaa hirmuvaltiaan hengen ja korotetaan marsalkaksi. Hän joutuu johtamaan joukkoja, kun keisarille etsitään ikuisen nuoruuden eliksiiriä. Sen tekoa varten tarvitaan paljon neitsyitä, joista yhteen (Gong Li) marsalkka rakastuu.
Tarina hypähtää 1930-luvulle, jossa kanamainen filmitähdeksi muuttunut muinainen neitsyt (jälleen Gong Li) syöksyy lentokoneella muinaisen keisarin aarrekammioon ja herättää henkiin sitä vartioivaksi terrakottasotilaaksi haudatun rakastettunsa. Elokuva jatkuu taistelukohtauksia sisältävänä farssina muinaissoturin kohdatessa elokuvantekijöitä, rikollisia ja nykyajan ihmeitä kuten autoja, junia ja lentokoneita.
Vastaanotto.
"Iltalehden" Olli Mannisen mielestä "Terrakottasoturi" oli Rakkautta ja anarkiaa -festivaalin syksyllä 1993 suosimaa Kaukoidän testosteroniactionia, jossa machoilevia sankareita suurempia ovat vain rakkaus ja kuolema. ”Eivätkä nekään taltu, kun tapahtumat heittäytyvät mutkattomasti tuonpuoleiseen.”.
Sagan om Ringen

Sagan om Ringen joka tunnetaan myös sen englanninkielisellä nimellä "Music Inspired by Lord of the Rings" on säveltäjä ja muusikko Bo Hanssonin albumi vuodelta 1970. Se oli samalla hänen ensimmäinen sooloalbuminsa. Albumi julkaistiin 1972 Britanniassa. Albumista tuli menestys sekä kotimaassa Ruotsissa että Britanniassa ja Yhdysvalloissa, ja se on hänen tunnetuin albuminsa. Vuonna 2009 albumi pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Musiikki.
Albumi sai nimensä mukaisesti inspiraationsa J. R. R. Tolkienin fantasiatarinasta "Taru sormusten herrasta", jonka ruotsinkielinen versio on nimeltään "Sagan om ringen". Hansson joutui lukemaan sen useita kertoja, mutta teoksen avauduttua se teki häneen syvän vaikutuksen.
Musiikki on kokonaan instrumentaalia. Lauluosuuksia oli tarkoitus käyttää muutamilla kappaleilla, mutta kirjan kustantaja ei antanut tähän lupaa. Hansson kokikin hankalaksi ilmaista tekstistä saamiaan selkeitä mielikuvia pelkästään instrumenteilla. Toisaalta Tolkienin luoman maailman rikkaus asetti rajan sille, mitä levyllä kannattaisi yrittää toteuttaa. Hansson valitsi tarinasta henkilöitä, paikkoja ja tapahtumia joiden perustalle teki sävellykset.
Albumin ehkä tunnetuin kappale on "De svarta ryttare/Flykten till vadstället" eli "The Black Riders/Flight to The Ford. Harvemmin tarinan esillä olleista hahmoista "Tom Bombadil" on saanut nimikkokappaleen.
Toteutus ja julkaisu.
Talouden sanelemana alkuperäiset äänitykset tehtiin vaatimattomalla 4-raitanauhurilla mökillä Äglössä Tukholman saaristossa. Tuottajana toimivat Hansson ja Anders Lind, jonka ammattitaito mahdollisti riittävän laadukkaan tuloksen. Hansson soitti kosketinsoittimia, kitaraa ja bassoa. Rumpalina ja lyömäsoittajana oli Rune Carlsson. Muut muusikot olivat saksofonisti Gunnar Bergsten ja huilisti Sten Bergman. Äänitykset viimeisteltiin 8-raitastudiossa laitteen "kokeilun" yhteydessä ja miksattiin Ruotsin radion studiossa.
Albumin julkaisi Ruotsissa 1970 Silence records -yhtiö. Britanniassa levyn julkaisi Charisma-yhtiö 1972 nimellä "Music inspired by Lord Of The Rings", sillä lupaa kirjan nimen käyttöön sellaisenaan ei saatu.
Haastattelussa 1976 todetaan, että yhtiön johtaja Tony Stratton-Smith olisi vaatinut albumin äänitystä uudelleen 8-raitaisella nauhurilla, mikä olisi tehty ja "Lord of The Rings" olisi näin teknisesti eri versio kuin "Sagan om Ringen" Albumi oli menestys sekä Ruotsissa että Britanniassa ja myös Yhdysvalloissa
Kappaleet.
Suomessa on saatavana molempia versioita. Kappaleluettelossa ovat sekä alkuperäiset ruotsinkieliset että englanninkieliset nimet.
Kaikki sävellykset ovat Bo Hanssonin tekemiä. Luettelo perustuu Lp - versioihin
Sigmatrooppinen reaktio

Sigmatrooppinen reaktio eli sigmatrooppinen toisiintuminen on perisyklinen reaktio, jossa tapahtuu uuden σ-sidoksen katkeaminen ja uuden σ-sidoksen muodostuminen samanaikaisesti π-sidosten uudelleenjärjestäytymisen kanssa. Sigmatrooppisissa reaktioissa σ- ja π-sidosten lukumäärä pysyy samana. Hyvin tunnettuja ja orgaanisessa synteesissä tärkeitä sigmatrooppisia reaktioita ovat muun muassa Claisen- ja Cope-toisiintumiset.
Sigmatrooppisten reaktioiden nimeäminen.
Sigmatrooppisten reaktioiden eri tyyppien erottamiseksi käytetään niin kutsuttua [i,j]-nimeämisjärjestelmää. Tässä i tarkoittaa siirtymän ryhmän atomien lukumäärää ja j uudelleenjärjestäytyneen п-systeemin atomien lukumäärää molekyylissä.
Sigmatrooppisissa reaktioissa siirtyvän ryhmän stereokemia voi pysyä samana sekä lähtöaineessa että tuotteessa, jolloin tapahtuu stereokemian retentio. Reaktiossa voi tapahtua myös stereokemian inversio, mikä tarkoittaa erilaista absoluuttista stereokemiaa lähtöaineiden ja tuotteiden välillä. Sigmatrooppiseissa reaktioissa on sekä lähtöaineessa että tuotteessa konjugoituja kaksoissidoksia. Mikäli siirtyvä ryhmä on konjugoituun kaksoissidosyysteemiin nähden samalla puolella sekä tuotteessa että lähtöaineessa on reaktio suprafasiaalinen. Jos siirtyvä ryhmä on konjugoituneen systeemin toisella puolella lähtöaineessa kuin tuotteessa on sigmatrooppinen reaktio tällöin antarafasiaalinen.
Sigmatrooppisia reaktioita.
Vedyn ja alkyyliryhmien siirtymiset.
Vedylle ja alkyyliryhmille tapahtuvia sigmatrooppisia siirtymisiä ovat muun muassa [1,3]-, [1,5]- ja [1,7]-siirtymiset. Vedylle siirtymiset tapahtuvat helpommin kuin alkyyliryhmille. Reaktioista [1,7]-siirtymiset ovat antarafasiaalisia sigmatrooppisia reaktioita, kun [1,5]-sigmatrooppiset siirtymiset ovat aina suprafasiaalisia. 

[3,3]-sigmatrooppisia reaktioita.
Claisen-toisiintuminen.
Claisen-toisiintumisessa allyylivinyylieetteri toisiintuu kuumennettaessa γ,δ-tyydyttymättömäksi karbonyyliyhdisteeksi, tyypillisesti aldehydiksi tai ketoniksi. Myöhemmin Claisen-toisiintumisen havaittiin tapahtuvan myös aromaattisilla allyylieettereillä, jotka kuumennettaessa toisiintuvat o-allyylifenoleiksi.

Cope-toisiintuminen.
Kuumennettaessa 1,5-dieenejä tapahtuu Cope-toisiintuminen, jossa alkuperäinen dieeni isomeroituu sigmatrooppisesti. Kun dieenin kolmoisasemassa sijaitsevan hiileen on liittyneenä hydroksyyliryhmä on tuotteena tyydyttymätön aldehydi tai ketoni. Tätä Cope-toisiintumisen muunnosta kutsutaan oksi-Cope-toisiintumiseksi.

Fischerin indolisynteesi.
Fischerin indolisynteesin mekanismin tärkeä vaihe on aromaattisen hydratsonin [3,3]-sigmatrooppinen reaktio.
Spaatteli

Spaatteli on lusikkaa muistuttava laboratoriotarvike, jota käytetään käsiteltäessä ja siirtäessä pieniä määriä kiinteitä, yleensä jauhemaisia aineita, esimerkiksi punnituksen yhteydessä. Spaatteli on valmistettu teräksestä ja sen päät on muotoiltu litteäksi. Joissakin malleissa saattaa toisessa päässä olla lusikka tai se voi olla muodoltaan kupera.
Spaattelilla voidaan painaa myös kieli alas kun katsotaan potilaan kurkkuun.
Bor (Boksitogorskin piiri)

Bor () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Boksitogorskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Pjardomljajoen varrella neljä kilometriä Boksitogorskista länteen. Kylässä on 1 700 ja kunnassa 3 400 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus.
Borin kunnan pinta-ala on 701,6 neliökilometriä. Se rajoittuu Boksitogorskin piirin Boksitogorskin, Bolšoi Dvorin ja Anisimovon kuntiin, Leningradin alueen Tihvinän piiriin ja Novgorodin alueeseen. Pinta-alasta 81,4 % on metsää, 15,5 % maatalousmaata, 1,7 % asuinaluetta ja 1,1 % vesistöjä.
Pinnanmuodostukseltaan seutu on kumpuilevaa tasankoa, jonka itäosassa kohoaa Tihvinän selänne. Tärkein joki on Säsjokeen laskeva Voložba. Järviä ovat Nungoša, Larjanskoje ja Karatšunskoje. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve, hiekka, sora, savi, kalkkikivi ja mineraalivärit. Kunnan alueella sijaitsee Ragušajoen luonnonmuistomerkki.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 31 kylää ja muuta asutuskeskusta: Boloto, Bolšoi Ostrov, Borovatoje, Botševo, Dmitrovo, Dorogoštši, Dorohovaja, Gostihino, Kolbeki, Larjan, Maksimova Gora, Mošnja, Mozoljovo-1, Mozoljovo-2, Nosovo, Ovinets, Pankovo, Parejevo, Polovnoje, Pustaja Glina, Rudnaja Gorka, Savino, Selhoztehnika, kaksi Selištšeä, Slavkovo, Zapolje, Žilotok, Zolotovo ja Zubakino. Yli viidensadan hengen asutuksia ovat Mozoljovo-1 ja Selhoztehnika. Kolmessa kylässä ei ole lainkaan vakituisia asukkaita.
Liikenne, talous ja palvelut.
Kunnan alueella kulkevat Pikaljovon, Strugin ja Kolbekin sekä Dymin, Borin, Kolbekin ja Botševon väliset paikallistiet. Borista ja Mozoljovosta on linja-autoyhteydet Boksitogorskiin ja Pikaljovoon.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat maa- ja metsätalous sekä palvelut. Kunnassa toimii maitoa tuottava Borin maatalousteknikumi, kymmenen yksityistilaa, asukkaiden palstaviljelmiä sekä kaksi kalankasvatuslaitosta. Suurin osa työvoimasta työskentelee Pikaljovossa, Tihvinässa, Boksitogorskissa tai Pietarissa.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuurikeskus, nuorisotalo, kirjasto, lääkintäasema, yleinen sauna, kahvila ja joukko kauppoja. Eräitä palveluja on myös Mozoljovo-1:ssä ja Selhoztehnikassa.
Nähtävyydet ja matkailu.
Nähtävyyksiä ovat Olhovon kartano Dorohovajan kylässä sekä Pokrovan kirkko, toisen maailmansodan muistomerkki ja sotilasinsinööri Viktor Krenken hauta Kolbekissa. Matkailijoita houkuttelevat seudun luonto sekä kalastus- ja metsästysmahdollisuudet. Kunnassa toimii metsästysmaja ja lasten kesäleiri. Seudulla on boksitogorskilaisten ja pikaljovolaisten sekä vähemmässä määrin pietarilaisten ja tihvinäläisten kesäasutusta.
Denis Oswald

Denis Oswald (s. 9. toukokuuta 1947) on sveitsiläinen kilpasoutaja, joka on kilpailu-uransa jälkeen toiminut urheilujohtajana ja muun muassa Kansainvälisen olympiakomitean jäsenenä. 
Oswald on koulutukseltaan juristi. Hän opiskeli Neuchâtelin, Zürichin ja Cambridgen yliopistoissa saavuttaen tutkinnon 1970 ja edelleen tohtorin tutkinnon 1977. Sen jälkeen hänellä on ollut oma lakitoimistonsa Neuchâtelissa. Hänellä on professuuri Neuchâtelin yliopistossa ja dosentuuri Baselin yliopistossa. Lisäksi hän toimii Kansainvälisessä urheiluoikeudessa CAS:ssa.
Oswald kilpaili vuosien 1968, 1972 ja 1976 kesäolympialaisissa. MM-kisoissa Sveitsin perämiehellinen nelonen oli 1974 Luzernissa neljäs. 
Ura urheilujohtajana.
Vuonna 1989 Oswald valittiin Kansainvälisen Soutuliiton puheenjohtajaksi. Kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 1991, hänet valittiin Kansainvälisen olympiakomitean jäseneksi. Vuodesta 2000 hän ollut KOK:n ytimen eli toimeenpanevan komitean jäsen. Hän on toiminut KOK:n vuosien 2004 ja 2012 kisojen koordinointikomitean puheenjohtajana.
Denis Oswald osallistui kesällä 2013 KOK:n puheenjohtajakisaan, joka päättyi syyskuussa saksalaisen Thomas Bachin voittoon.
Marvin Kirchhöfer

Marvin Kirchhöfer (s. 19. maaliskuuta 1994 Leipzig) on saksalainen moottoriurheilija.
Ura.
Hän aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 1999 kilpaillen Saksassa suurimman osan urastaan. Hän siirtyi KF2-luokkaan vuonna 2010. Vuonna 2011 hän voitti Saksan KF1-luokan mestaruuden. Vuonna 2012 Kirchhöfer siirtyi kilpailemaan ADAC Formel Masters -sarjaan voittaen heti ensimmäisellä kaudellaan sarjan mestaruuden saavuttaen kauden aikana yhdeksän voittoa. Vuonna 2013 Kirchhöfer siirtyi Saksan Formula 3 -sarjaan, jossa hän voitti niin ikään heti ensimmäisellä kaudellaan sarjan mestaruuden.
Vuonna 2014 Kirchhöfer kilpaili GP3-sarjassa ART Grand Prix -tallissa. Hän saavutti yhden voiton, kaksi paalupaikkaa ja neljä nopeinta kierrosta sijoittuen sarjan kolmanneksi. Samana vuonna hän ajoi kolme kilpailua Britannian Formula 3 -sarjassa voittaen kaksi kilpailua. Vuonna 2015 Kirchhöfer jatkoi GP3-sarjassa samassa tallissa saavuttaen viisi voittoa ja yhden paalupaikan sijoittuen jälleen sarjan kolmanneksi. Vuonna 2016 Kirchhöfer siirtyi GP2-sarjaan Carlin-tallin kuljettajaksi.
Puolijohdeilmaisin

Puolijohdeilmaisin on hiukkasilmaisintyyppi, joka on rakenteeltaan estosuuntaisesti kytketty diodi. Puolijohdeilmaisimilla voidaan havaita fotoneita sekä varattuja hiukkasia, ja niitä käytetään sovelluksissa, joissa on tarve mitata energia tarkasti.
Puolijohdeilmaisimen rakenne ja toiminta.
Puolijohdeimaisin koostuu kiinteästä puolijohdemateriaalista, joka on kytketty kahteen elektrodiin. Elektrodit on kytketty eri jännitteiseen siten, että puolijohteen sisällä on sähkökenttä.
Puolijohdeilmaisimen toimintatapa muistuttaa ionisaatiokammiota. Erona kaasutäytteiseen ilmaisimeen on se, että säteilyn osuessa puolijohteeseen syntyy elektroni-aukko -pari eikä elektroni-ioni -pari, kuten esim. kaasutäytteisessä ionisaatiokammiossa. Säteilyn vaikutuksesta elektroni siirtyy valenssivyöltä johtavuusvyölle. Elektronit ja aukot liikkuvat vastakkaisiin suuntiin kohti elektrodeja aiheuttaen diodiin kytkettyyn piiriin sähkövirran. Syntynyt virtapulssi on verrannollinen säteilyn puolijohteelle jättämälle energialle.
Kellolasi

 
Kellolasi on laboratoriotarvike, jota käytetään yleensä haihdutusastiana tai dekantterilasien peittämiseen. Kantena käytettäessä kellolasi ei sulje astiaa ilmatiiviisti, vaan sen tarkoituksena on estää muun muassa pölyn tai roskien joutuminen keitinlasiin. Sitä voidaan käyttää myös alustana pieniä määriä kiinteitä aineita käsiteltäessä, esimerkiksi punnituksen yhteydessä.
Muodoltaan kellolasi on pyöreä, kaarevapintainen lasilevy, joka muistuttaa linssiä. Yleisimmin käytetyt kellolasit ovat halkaisijaltaan 40–80 mm, suurimmat voivat olla jopa 200 mm.
Gianmarco Raimondo

Gianmarco Raimondo (s. 28. marraskuuta 1990 St. Catharines) on kanadalainen moottoriurheilija. Hän aloitti karting-uransa vuonna 2000. Vuonna 2008 Raimondo kilpaili Amerikan Formula BMW -sarjassa sijoittuen sarjan kolmanneksi. Vuonna 2009 hän sijoittui toistamiseen sarjan kolmanneksi. Vuonna 2010 Raimondo ajoi Italian Formula 3 -sarjassa sijoittuen sarjan 16:nneksi. Vuonna 2011 Raimondo kilpaili Formula 3 Euroseries -sarjassa sijoittuen sarjan 11:nneksi. Vuonna 2012 Raimondo siirtyi European F3 Open -sarjaan sijoittuen sarjan toiseksi voittaen kauden aikana neljä kilpailua. Vuonna 2013 Raimondo siirtyi kesken kauden GP2-sarjaan osallistuen Singaporen ja Abu Dhabin viikonloppuihin. Hänestä tuli samalla ensimmäinen kanadalainen, joka on ajanut GP2-sarjassa. Hän ei saavuttanut pisteitä.
Aokigahara

Aokigahara (青木ヶ原, "sinisten puiden niitty"), tunnetaan myös nimellä "Puumeri", on 35 neliökilometrin kokoinen metsäalue Fuji-vuoren luoteen puoleisella juurella Japanissa.
Metsän tiheyden ja eläimistön puuttumisen takia metsä on poikkeuksellisen hiljainen paikka. Metsä tunnetaan kivisistä luolistaan, mutta ehkä ennemmin "Itsemurhametsänä", jossa japanilaiset ovat tehneet ehkä tuhansien vuosien ajan itsemurhia. Vuonna 2010 metsässä tehtiin 54 itsemurhaa. Paikalla on japaniksi ja englanniksi useita kylttejä, joissa kehotetaan metsään tulevia itsemurhakandidaatteja kääntymään takaisin ja hakeutumaan hoitoon.
Japanilaisessa mytologiassa metsä yhdistetään demoneihin.
Kaarlo Väkevä

Kaarlo Olavi Väkevä (3. elokuuta 1909 Pietarsaari – 27. maaliskuuta 1932 Aalborg, Tanska) oli suomalainen nyrkkeilijä. Hän saavutti ensimmäisenä suomalaisnyrkkeilijänä mitalin EM-kilpailuissa.
Ruotsin Sundsvallissa jo kymmenisen vuotta asunut Väkevä edusti Suomea vuoden 1928 olympialaisissa Amsterdamissa ja sijoittui jaetulle viidennelle tilalle höyhensarjassa voitettuaan meksikolaisen Raul Talanin ja hävittyään yhdysvaltalaiselle Harold Devinelle. Vuoden 1930 EM-kilpailuissa Budapestissa Väkevä saavutti pronssia kevyessä sarjassa voitettuaan Itävallan Hergethin ja Ruotsin Edlundin, hävittyään isäntämaan Sandor Sobolewskylle ja voitettuaan pronssiottelussa saksalainen Heldin. Väkevä edusti Suomea useassa maaottelussa, muun muassa Yhdysvaltoja vastaan vuonna 1931.
Väkevä kuoli pääsiäisenä 1932 Aalborgissa oteltuaan tanskalaista Hougaardia vastaan. Hän menetti tajuntansa heti ottelun päätyttyä ja kuoli aivoverenvuotoon matkalla sairaalaan.
Johan Hellström

Karl Johan "Jonni" Hellström (13. toukokuuta 1907 Maarianhamina – 6. marraskuuta 1988 Verdun, Montreal, Kanada), joka tunnettiin myös lempinimellä ”The Fighting Finn”, oli suomalainen nyrkkeilijä. Hän edusti Suomea vuoden 1928 olympialaisissa Amsterdamissa ja sijoittui jaetulle viidennelle sijalle välisarjassa voitettuaan eteläafrikkalaisen Frederik Varley-Ellisin ja hävittyään ranskalaiselle Raymond Galataudille.
Hellström voitti Suomen mestaruuden kärpässarjassa 1923, höyhensarjassa 1925, kevyessä sarjassa 1926 ja välisarjassa 1927. Vuonna 1924 hän saavutti kääpiösarjassa SM-hopeaa hävittyään Sulo Tiriselle. Maaotteluissa hän edusti Suomea joulukuussa 1928 Viroa vastaan ja helmikuussa 1929 Ruotsia vastaan. Vuodesta 1929 hän otteli Pohjois-Amerikassa ammattilaisena kahdeksan ottelua.
Suomessa Hellström edusti Helsingin Nyrkkeilyseuraa.
Suolakkokerttuli

Suolakkokerttuli ("Geothlypis flavovelata") on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Suolakkokerttulia tavataan Meksikon koillisosissa. Lajin kannaksi arvioidaan alle 10 000 yksilöä ja se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Elinympäristö.
Suolakkokerttuli elää makean veden marskimailla.
Veikko Huuskonen (nyrkkeilijä)

Veikko Huuskonen (8. helmikuuta 1910 Helsinki – 3. kesäkuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä ja kuusinkertainen suomenmestari 
kilpaura.
Huuskonen voitti urallaan suomenmestaruuksia kuusi kertaa; 1933, 1936, 1937, 1939, 1940 ja 1941. 
Huuskonen edusti Suomea vuoden 1936 olympialaisissa Berliinissä, mutta hävisi ensimmäisen ottelunsa Etelä-Afrikan Alec Hannanille. Seuraavan vuoden EM-kisoissa Milanossa Huuskonen saavutti pronssia. Huuskonen voitti ensimmäisessä ottelussa Sveitsin Etterin, hävisi seuraavassa ottelussa tulevalle Euroopan mestarille Italian Ulderico Sergolle, mutta sai pronssiottelussa luovutusvoiton Puolan Antoni Czortekista.
Bahamannaamiokerttuli

Bahamannaamiokerttuli ("Geothlypis rostrata") on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Bahamannaamiokerttulia tavataan kotoperäisenä Bahamassa. Sen on kuvattu olevan yleinen, ja lajin kannan arvellaan olevan suuri, mutta sen kannankehitys on laskeva. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elinympäristö.
Bahamannaamiokerttuli elää tiheissä, matalissa pensaikoissa ja sananjalkakasvustoissa. Se rakentaa pesänäs lähelle maata kasvillisuuden joukkoon tai kannolle.
Kolumbiannaamiokerttuli

Kolumbiannaamiokerttuli ("Geothlypis semiflava") on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kolumbiannaamiokerttulia tavataan Meksikossa, Hondurasissa, Nicaraguassa, Costa Ricassa, Panamassa, Kolumbiassa ja Ecuadorissa. Sen on kuvattu olevan yleinen, mutta laikuttaisesti levittäytynyt. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nokiotsakerttuli

Nokiotsakerttuli ("Geothlypis speciosa") on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Nokiotsakerttulia tavataan pienellä alueella Meksikon keskiosissa. Sen kannaksi arvioidaan 2 500–9 999 yksilöä. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Elinympäristö.
Nokiotsakerttuli elää järvenrantojen ja jokien marskimailla.
Meksikonnaamiokerttuli

Meksikonnaamiokerttuli ("Geothlypis nelsoni") on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Meksikonnaamiokerttulia tavataan Meksikossa. Sen kannaksi arvioidaan 20 000–49 999 yksilöä. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Luhtanaamiokerttuli

Luhtanaamiokerttuli ("Geothlypis aequinoctialis") on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Luhtanaamiokerttulia tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjois- ja keskiosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Niittynaamiokerttuli

Niittynaamiokerttuli ("Geothlypis poliocephala") on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Niittynaamiokerttulia tavataan laajalla alueella Keski-Amerikassa. Sen kannaksi arvioidaan 500 000–4 999 999 yksilöä, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Partola

Partola on Pirkkalan 17. kunnanosa ja kylä. Tämä noin 400 henkilön asuinalue sijaitsee Pyhäjärven rannalta Lempäälän rajalle aivan Tampereen rajalla. Partolan ja Härmälän rajalla virtaa Pyhäjärveen laskeva Härmälänoja, joka rajaa Pirkkalan ja Tampereen.
Historia.
Partolan nimi juontuu alueella asuneelta Partoi-suvulta. Noin 1500-luvulla Partolan kylässä tiedetään olleen neljä taloa: vielä nykyisinkin pihapiiriltään ehjänä säilynyt Eerola, ja Partolan kartanoksi myöhemmin yhdistyneet Kauppi, Patala ja Rotjala.
Nykytilanne.
Partolan alue koostuu nykyisin Pikku-Venetsiasta, Nuolialanlaaksosta, Ranta-Partolasta, Iso- ja Vähämäestä, Partolan kauppa-alueesta, Pakkalankulmasta, Toiviosta sekä Kaitalankulmasta. Partolan Naistenmatkantien pohjoispuolen alueet sekoitetaan useasti Pereeksi. Todellisuudessa Pereen ja Partolan raja sijaitsee Sahatiessä sekä jatkuu sahatiestä suoraan pyhäjärveen. Sahatien itäpuolelle on Partola ja sahatien länsipuolella Nuolialaan kuuluva alue nimeltä Pere. Alueen teiden nimet viittaavat alueella toimineeseen Pyhäjärven Sahaan (Partolan Ångsåg och Kvarn). 
Partolan kauppa-alue.
Partolan kauppakeskittymässä sijaitsee muun muassa ostoskeskus nimeltä Veska, jossa on muun muassa Dressmann, Hennes&amp;Mauritz, Jack&amp;Jones, KappAhl, Lindex, Vero Moda, Verkkokauppa.com, Subway, kuntosali Vocatum ja Jysk. Alueella sijaitsee myös K-citymarket, Partola-keskus, Lidl, McDonald's, Bauhaus, Tokmanni, Prisma, GOGO-kuntokeskus ja monia muita liikkeitä.
Partolassa on enemmän liikkeitä kuin itse Pirkkalan keskustassa, vaikka tämä sijaitsee aivan kunnan rajalla. Liikkeet palvelevat myös Tampereen, muun muassa naapurikaupunginosa Härmälän asukkaita.
Yannick Salmon

 
Yannick Salmon (s. 7. huhtikuuta 1990 Westbury, New York) on yhdysvaltalaissyntyinen jamaikalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Suomen Veikkausliigan Myllykosken Palloa.
Seurajoukkueura.
Long Islandilla syntynyt ja kasvanut Salmon pelasi juniorina koulunsa Westbury High Schoolin sekä Auburndale Soccer Clubin ja Blau Weiss Gottscheen joukkueissa. Hän on kuulunut myös New York Red Bullsin akatemiaan. Vuosina 2007–2010 hän pelasi yliopistojalkapalloa Marylandin ja Rutgersin yliopistoissa. Major League Soccer -seura Chicago Fire varasi Salmonin vuoden 2011 MLS Supplemental Draft -varaustilaisuudessa, mutta ei lopulta tehnyt sopimusta hänen kanssaan.
Kaudella 2012 Salmon pelasi USL Premier Development Leaguen Jersey Expressissä. Hän kävi ruotsalaisseurojen Helsingborgin, Landskronan ja Hammarbyn koeajalla, kunnes joulukuussa 2012 hän teki ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Suomen Veikkausliigan Myllykosken Pallon kanssa. Salmon debytoi liigassa 14. heinäkuuta 2013 ottelussa Turun Palloseuraa vastaan.
Maajoukkueura.
Salmon pelasi Yhdysvaltain alle 15-vuotiaiden maajoukkueessa, mutta edusti myöhemmissä juniori-ikäluokissa Jamaikaa. Hän kuului Jamaikan joukkueeseen CONCACAF:n alle 17-vuotiaiden mestaruuskilpailuissa vuonna 2007 ja alle 20-vuotiaiden mestaruuskilpailuissa vuonna 2009.
Kjell Sjöberg

Kjell Allan Sjöberg (synt. Dahlqvist, 11. toukokuuta 1937 Själevad, Örnsköldsvik – 26. elokuuta 2013 Örnsköldsvik) oli ruotsalainen mäkihyppääjä.
Sjöberg sijoittui Innsbruckin talviolympialaisissa 1964 suurmäessä viidenneksi. Hän osallistui myös vuosien 1960 ja 1968 talviolympialaisiin. Uransa ainoan arvokisamitalin, MM-pronssin, Sjöberg saavutti Oslossa 1966 suurmäessä.
Sjöberg kuoli 26. elokuuta 2013, 76-vuotiaana.
Pekka Hirsjärvi

Heimo Pekka Hirsjärvi (25. heinäkuuta 1919 Viipuri – 7. maaliskuuta 2007) oli suomalainen kemisti. Hän oli Helsingin yliopiston kemian professori 1958–1982.
Hirsjärven väitöskirja "Über eine Totalsynthese der Isofenchosäure" on vuodelta 1952.
Olli Hirvensalo

Lassi Olli (Lars Olof, L. O.) Hirvensalo, vuoteen 1906 Lagus (29. heinäkuuta 1882 Iisalmi – 9. heinäkuuta 1956 Iisalmen mlk) oli suomalainen kansanedustaja. Hän sai maanviljelysneuvoksen arvonimen 1936. 
Hirvensalo oli Maataloustuottajain Keskusliiton valtuuskunnan puheenjohtaja 1945–1956 ja Pellervo-Seuran puheenjohtaja 1947–1956. Hän oli Maalaisliitosta valittuna kansanedustajana 1922–1924 ja 1930–1951.
Hirvensalo oli Peltosalmen maamies- ja karjanhoitokoulujen opettaja 1908–1956, Peltosalmen maamieskoulun johtaja 1928–1948, Peltosalmen karjanhoitokoulun johtaja 1914–1956 ja samalla maanviljelijä Iisalmen maalaiskunnassa 1916–1956.
Hirvensalon vanhemmat olivat maanviljelysneuvos Johannes Lagus ja Sofia Maria Lovisa Brax ja puoliso vuodesta 1909 Saima Liisu Elina Suomalainen. Ylioppilaaksi Hirvensalo tuli 1903 ja valmistui agronomiksi 1905. Metsäneuvoksen arvonimen saanut metsänhoitaja Veikko Hirvensalo oli Olli Hirvensalon veli.
Sisu (nimi)

Sisu on suomalainen miehen etunimi. Nimi oli harvinaisena käytössä jo 1900-luvun loppupuolella, mutta on yleistynyt vasta 2000-luvulla. Vuoden 2023 loppuun mennessä nimi on annettu noin 3060 henkilölle, joista yli 99 % on syntynyt vuoden 2000 jälkeen. 
Vuodesta 2015 lähtien Sisun nimipäivä on ollut 28. helmikuuta, Kalevalan päivänä, joka ennestäänkin oli myös Onnin nimipäivä.
Langankerijät

Langankerijät on italialaisen taiteilijan, Massimo Campiglin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1951. Kooltaan maalaus on 47,5 × 55,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
"Langankerijät" edustaa Campiglin tavaramerkiksi muodostunutta koristeellista ja naivistista modernismia. Siinä kaksi nuorta nutturapäistä naista istuu vastakkain toisen keriessä langankerää, toisen pidellessä vyyhtä. Tyylikkäiden hyväntuulisten naisten ilo on arkea tässä työssä.
Taulun päätymisestä Sihtolalle ei ole tietoa, mutta sen tiedetään olleen hänellä jo ennen 1951 Taidehallissa pidettyä Italialaisen nykytaiteen näyttelyä.
Kävelyllä

Kävelyllä on italialaisen taiteilijan, Massimo Campiglin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1956. Maalaus on kooltaan 89,5×100,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmaan.
Campiglin tavaramerkiksi muodostui koristeellinen ja naivin humoristinen modernismi. "Kävelyllä"- teoksen ihmisfiguurit ovat jo lähellä abstrakteja komponentteja, mikä ennakoikin Campiglin loppuvuosien tuotantoa.
Malopit

Malopit ("Malope") on malvakasveihin kuuluva suku, jossa on neljä Välimeren alueella esiintyvää lajia.
Ulkonäkö ja koko.
Maloppien kukat ovat väriltään purppuranpunaisia, tummanpunaisia, vaaleanpunaisia tai valkoisia. Ne ovat pitkäperäisiä. Emilehdet muodostavat pystyrivejä. Emiö on muodoltaan lähes pallomainen. Kukilla on suuri lisäverhiö, joka on kolmilehtinen. Kasvi voi olla 80–100 cm korkea.
Elinympäristö.
Kasvit viihtyvät aurinkoisella kasvupaikalla.
Käyttö.
Maloppia käytetään koristekasvina puutarhoissa. Siemenet kylvetään suoraan avomaalle.
Vihreä kukkavaasi

Vihreä kukkavaasi on ranskalaisen taiteilijan Jean Jules Louis Cavaillèsin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1955. Kooltaan maalaus on 77×55 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmiin.
"Vihreä kukkavaasi" on tyypillistä Cavaillèsia sikäli, että Cavaillès maalasi usein niin sanottua naisten maailmaa: kotielämää, näyttäviä kukkavaaseja ja puutarhoja. Hän käytti lämpimiä, voimakkaita värejä näitä näkymiä kuvatessaan. Vihreä kukkavaasi -teoksessa korostuu vihreä väri eri sävyissään.
Sihtoloiden lahjoituskokoelmaan kuuluu Cavaillèsilta myös samantyylisinä pöytäasetelmina iloisen keltavioletti "Sitruunoita", 1954, punavoittoinen "Kukkakori (La corbeille de fleurs)", 1959 ja "Kristallimaljakko", 1960. Näistä kahdessa viimeisessä on selkeitä muistumia Henri Matissen rehevän koristeellisista maalauksista. Cavaillès onkin kertonut saaneensa varhaiset maalaukselliset herätteensä juuri Matisselta ja André Derainilta, näiltä 1900-luvun alkuvuosien ranskalaisilta fauvisteilta.
5 Seconds of Summer

5 Seconds of Summer (tunnetaan myös lyhenteellä 5SOS) on australialainen poprockyhtye, joka on perustettu vuonna 2011 Sydneyssä. Yhtyeen jäseniä ovat Luke Hemmings (laulu, kitara), Ashton Irwin (rummut, laulu), Michael Clifford (kitara, laulu) ja Calum Hood (basso, laulu). Yhtye on julkaissut viisi studioalbumia, joista viimeisimmän "5sos5" syyskuussa 2022.
Historia.
5 Seconds of Summer perustettiin 3 joulukuuta 2011, kun jäsenet alkoivat julkaista YouTubeen videoita, joissa he esittivät omia versioitaan kuuluisista kappaleista. Ensimmäinen video julkaistiin 3. helmikuuta 2011, joka on Luken laulama versio Mike Posnerin kappaleesta ”Please Don’t Go”. Ashton Irwin liittyi bändiin joulukuussa ja he julkaisivat ensimmäisen koko bändin YouTube-videon 16.12.2011 Wheatuksen kappaleesta "Teenage Dirtbag". Heidän versionsa Chris Brownin ja Justin Bieberin kappaleesta ”Next to You” on saanut jo lähes kolme miljoonaa katselukertaa. Yhtyeen omista kappaleista ”Gotta Get Outin” video on katsottu lähes seitsemän miljoonaa kertaa, ja kappaleella ”Heartbreak Girl” on lähes 40 miljoonaa katselukertaa.
Yhtye herätti suurta kiinnostusta levy-yhtiöiden keskuudessa, ja se sai julkaisusopimuksen Sony ATV Music Publishingilta. Yhtye sai kansainvälistä julkisuutta, kun One Direction -yhtyeen jäsen Louis Tomlinson linkitti heidän kappaleensa ”Gotta Get Out” Twitter-viestiinsä, jossa hän kertoi olleensa yhtyeen ihailija ”jo jonkin aikaa”. Niall Horan puolestaan viittasi Twitterissä heidän ensimmäiseen singleensä ”Out of My Limit”. 5 Seconds of Summer toimi One Directionin lämmittelijänä Take Me Home -kiertueella vuonna 2013 ja Where We Are -stadionkiertueella vuonna 2014.
5 Seconds of Summer julkaisi esikoisalbuminsa (ei mukaan ottaen 2011-vuoden levyä) 27. kesäkuuta 2014. He myös julkaisivat oman kirjansa "Hey, let's make a band".
Pojat lähtivät omalle Rock Out With Your Socks Out -maailmankiertueelleen vuonna 2015.
5SOS aloitti toisen maailmankiertueensa nimeltä Sounds Live Feels Live 19. helmikuuta 2016. Ennen tätä he julkaisivat toisen albuminsa Sounds Good Feels Good 23. lokakuuta 2015.
5SOS aloitti kesä kiertueen heinäkuussa 2017. Bändi esiintyi muun muassa Tukholman Gröna Lundissa. Kesäkiertue päättyi syyskuussa 2017, jonka jälkeen bändi vetäytyi valmistelemaan kolmatta studioalbumiaan. 5SOS julkaisi 23. helmikuuta 2018 uuden singlensä "Want You Back" heidän vielä julkaisemattomalta kolmannelta albumiltaan. Single nousi iTunes-listalla ympäri maailmaa. Suomessa biisi nousi listan sijalle #2. Pari viikkoa myöhemmin 11.3 5SOS esiintyi iHeart-radion studiolla Los Angelesissa ja soitti vielä julkaisemattoman biisin "Valentine". 5SOS julkaisi 12.4.2018 uuden singlen "Youngblood", joka on kolmannen albumin nimikkobiisi. 22.6.2018 julkaistiin Youngblood-albumi. Uuden albumin myötä 5SOS lähtee 2. elokuuta MEET YOU THERE -maailmankiertueelle, joka alkaa Japanista. Sen jälkeen bändi kiertää Australiassa, Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. 23. toukokuuta 2019 5SOS julkaisi uuden "Easier" singlen, vielä julkaisemattomalta neljänneltä studioalbumilta, sekä 21. elokuuta singlen "Teeth".
Malvikit

Malvikit ("Lavatera") on malvakasvien heimoon kuuluva suku. Niitä on kutsuttu joskus poppeliruusuiksi. Lajeja tunnetaan 25. Osa lajeista on yksivuotisia, osa monivuotisia. Osa lajeista on ruohovartisia, osa pensaita.
Ulkonäkö ja koko.
Kukkien värejä ovat vaaleanpunainen ja valkoinen. Terälehdet ovat joko kolmiomaiset tai lovikärkiset.
Levinneisyys.
Kasveja esiintyy luonnonvaraisina eniten Välimeren alueella ja jonkin verran myös Kanarialla, Aasiassa, Australiassa ja Kaliforniassa.
Elinympäristö.
Kasvit viihtyvät aurinkoisella kasvupaikalla.
Käyttö.
Kesä- ja jättimalvikkia käytetään koristekasvina kukkatarhoissa. Jättimalvikki oli suosittu 1900-luvun alussa kartanoissa ja kaupunkipuistoissa.
DEL2

DEL2 on Saksan jääkiekon toiseksi korkein sarjataso. Sarja perustettiin vuonna 2013 korvaamaan 2. Bundesligan.
Kaudella 2023–2024 sarjan yleisökeskiarvo oli 3 154, mikä tekee sarjasta Euroopan toiseksi seuratuimman jääkiekkosarjan.
Vetymurtuma

Vetymurtuma syntyy teräkseen, kun staattisessa kuormituksessa olevassa lujassa teräksessä oleva vety aiheuttaa särön syntymisen teräksen sisältä alkaen. Vetyä syntyy teräkseen ruostumisen seurauksena, kun siihen pääsee esimerkiksi sadevettä. 
Esimerkki vetymurtumasta.
Yleensä rakenteessa jänneterästen ja suojaputken väli injektoidaan täyteen injektointimassalla. Tämä suojaa jänneteräksiä korroosiolta ja siirtää kuormitusta. Vuonna 2012 Jyväskylässä sortuneessa Kangasvuoren vesitornissa injektointi ei ollut onnistunut hyvin, vaan suojaputken ja jänneterästen väliin oli jäänyt tyhjää. Tästä oli seurauksena muun muassa, että rakenteeseen tunkeutunut vesi oli ruostuttanut suojaputkiin reikiä ja vesi pääsi ruostuttamaan teräsnippuja. Vesi oli vuotanut rakenteeseen betonielementtien saumauksista, jotka olivat olleet jo huonokuntoiset, eikä veden valumista pitkin vesitornin säiliön kylkiä ollut estetty.
Jyväskylän onnettomuutta tutkineen Onnettomuustutkintakeskuksen tutkinnanjohtajan mukaan vetymurtuma ja lujien teräslaatujen alttius sille on sinänsä tunnettu ilmiö metallien asiantuntijoille. Rakennusalalla tietämys asiasta on kuitenkin puutteellista eikä vetymurtumaa ole osattu ottaa riittävästi huomioon.
Anneli Björkling

Tuula Anneli Björkling-Bensky (o.s. Björkling, s. 1952) on vuoden 1972 Miss Suomi -kilpailun 2. perintöprinsessa. Lokakuussa 1972 Björkling voitti Tampereella Miss Skandinavia 1973 -tittelin. Saman vuoden joulukuussa Björkling osallistui Miss Maailma -kilpailuun Lontoossa, jossa sijoittui kuudenneksi. Vuonna 1973 Björkling voitti Miss International -kilpailun Osakassa, Japanissa.
Hamarin vesitorni

Hamarin vesitorni on Porvoon Hamarissa sijaitseva 2 000 kuution vesitorni. Se on valmistunut vuonna 1978 ja sen korkeus on 25 metriä.
Vesitorni on samanlainen kuin Jyväskylässä vuonna 2012 sortunut Kangasvuoren vesitorni. Sortumisen jälkeen Hamarin vesitornille päätettiin tehdä perusteellinen kuntotutkimus. Vuonna 2013 tehdyn tutkimuksen perusteella torni oli arveltua huonommassa kunnossa. Hamarin vesitornia korjattiin ja vahvistettiin vuoden 2014 aikana.
Vesitornin kohdalla oli talvisodan aikana ilmavalvontatorni.
None So Vile

None So Vile on kanadalaisen teknisen death metalin yhtyeen Cryptopsyn toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1996 levymerkillä Wrong Again Records. Albumi julkaistiin myöhemmin uudelleen Displeased Recordsin (1991), Century Media Recordsin (2000) sekä Hammerheart Recordsin (2012) kautta. Albumin vinyylipainos julkaistiin vuonna 2012 levymerkillä War on Music.
Albumin kansikuva Elisabetta Siranin maalaus Johannes Kastajan pään kanssa esiintyvästä Herodiaasta.
Japaninhämyhaikara

Japaninhämyhaikara ("Gorsachius goisagi") on Itä-Aasiassa tavattava uhanalainen haikaralaji. Lajia uhkaa erityisesti soveltuvien elinympäristöjen väheneminen.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan japaninhämyhaikara on haikaraksi pieni ja kasvaa suurimmillaan noin 49 cm pitkäksi ja sen siipiväli on 87 cm. Selästään ja siivistään laji on kastanjanruskea, ja pää, kaula ja niska ovat punaruskeat. Vatsa on vaalea mustin juovin. Nuorilla linnuilla päälaki on musta ja kaulassa on raidoitusta. Siivissä on myös valkoisia höyheniä. Japaninhämyhaikaran nokka on lyhyehkö ja tukeva ja väriltään tumman harmaa. Lajin silmien ympärillä on kellertävän vihreä rengas. Ulkonäöltään japaninhämyhaikara muistuttaa etelänhämyhaikaraa ("G. melanolophus"), joka eroaa japaninhämyhaikarasta mustan päälaen, pitkän töyhdön ja aikuisillakin linnuilla siipien valkoisen värin suurempana määränä. 
Levinneisyys ja elintavat.
Japaninhämyhaikara pesii eteläisessä Japanissa, minkä lisäksi satunnaisia pesiviä yksilöitä on raportoitu Taiwanista ja Etelä-Korealle kuuluvalta Jejun saaralta. Kesäisin sitä tavataan myös Venäjällä. Laji muuttaa talveksi Kiinan kautta Filippiineille ja Indonesiaan. Japaninhämyhaikara elää tiheissä havu- tai lehtimetsissä vuorten rinteillä vesialueiden lähellä. Sitä tavataan aina 2 400 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia voidaan tavata myös soilta, heinikkomailta ja riisipelloilta. Japaninhämyhaikaran ravintoa ovat etanat, madot, kaskaat ja kovakuoriaiset. Pesimäaika on maaliskuulta heinäkuulle.
Japaninhämyhaikara oli yleinen vielä 1970-luvun lopulle. Kanta taantui voimakkaasti 1980- ja 1990-luvuilla. Syynä kannan taantumiseen ovat sopivien elinympäristöjen hakkuut puutavaraksi ja pelloiksi. Sitä myös metsästetään monin paikoin ja Miyake-jima- ja izusaarilla lajin kanta väheni saarelle levinneen siperiankärpän ("Mustela sibirica") vuoksi, joka saalistaa japaninhämyhaikaran poikasia ja pesiä. Nykyäänkin varisten suorittama pesärosvous on uhka japaninhämyhaikarakannalle. Nykyisin japaninhämyhaikarakannan kooksi arvioidaan 1 000–2 500 yksilöä.
Hokkus pokkus

Hokkus pokkus, myös "hokkuspokkus" tai "hokuspokus", monilla kielillä "Hocus Pocus", on taikurien ja saduissa usein myös noitien käyttämä taikasana. Sanonta esiintyy myös pidennetyssä muodossa "Hokus pokus filiokus" tai suomessa tavallisimmin "Hokkus pokkus filiokkus".
Sana on ollut käytössä hieman vaihtelevissa muodoissa monissa Euroopan kielissä ainakin 1600-luvulta saakka. Sen varhaisin tunnettu esiintymä kirjallisuudessa on Englannissa vuonna 1634 ilmestyneen, silmänkääntötemppuja käsitelleen teoksen nimessä "Hocus Pocus Junior - The Anatomy of Legerdemain". Kirjan tekijän nimeä ei tunneta, mutta teoksensa mukaan hän on myöhemmin tullut tunnetuksi nimellä Hocus Pocus. 
Sanan alkuperästä on useita selityksiä. Sen on arveltu olevan alkujaan täysin merkityksetön loru, joka on vain tarkoitettu kuulostamaan latinaa muistuttavalta. Usein sen on kuitenkin selitetty olevan kansanomainen väännös latinankielisissä ehtoollisen asetus­sanoissa esiintyvästä lauseesta "Hoc est corpus (meum)", "Tämä on (minun) ruumiini". Koska sanat katolisen kirkon messussa lausutaan latinaksi, suuri osa läsnä olleista seura­kunta­laisista ei niiden merkitystä tuntenut, mutta tiesi, että kirkon opin mukaan papin lausuessa nuo sanat tapahtui jotakin merkillistä. Tämän usein myös kyseen­alaistetun selityksen sanan alkuperästä esitti ainakin jo Canterburyn arkkipiispa John Tillotson vuonna 1694. 
Kuvaannollisesti hokkuspokkus voi merkitä myös hölyn­pölyä tai käsittämätöntä puhetta. Sen lyhentymänä on syntynyt myös englannin kielen huijausta tarkoittava sana hoax.
Whisper Supremacy

Whisper Supremacy on kanadalaisen teknisen death metalin yhtyeen Cryptopsyn kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1998 levymerkillä Century Media Records. Albumi on yhtyeen ensimmäinen jolla vokalistina toimii Mike DiSalvo sekä ainoa jolla kitaristina toimii Miguel Roy.
Yhdysvaltain painoksessa yhtyeen logo on sijoitettu kannen vasempaan yläkulmaan, kun taas Euroopan painoksessa logo on suuremmalla fontilla sekä keskitetty.
Once Was Not

Once Was Not on kanadalaisen teknisen death metalin yhtyeen Cryptopsyn viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Century Media Records.
Once Was Not oli ensimmäinen sitten vuoden 1996 albumin, "None So Vilen", jolla toimi yhtyeen alkuperäinen vokalisti Lord Worm. Albumi on myös ensimmäinen ilman alkuperäistä kitaristia, Jon Levasseuria.
Kappaleesta "The Pestilence That Walketh in Darkness" kuvattiin musiikkivideo.
Soste

Soste, yhdistysrekisterissä kirjoitusasussa SOSTE Suomen sosiaali ja terveys ry, on suomalainen valtakunnallinen sosiaali- ja terveysalan järjestöjen kattojärjestö. Se kokoaa yhteen yli 230 sosiaali- ja terveysalan järjestöä sekä useita kymmeniä muita yhteistyöjäsentahoja rakentamaan sosiaalisen hyvinvoinnin ja terveyden edellytyksiä, osallistumismahdollisuuksia sekä oikeudenmukaista ja vastuullista yhteiskuntaa. Sosten yhteistyöjäseniin kuuluu muita sosiaali- ja terveysalan toimijoita, kuten esimerkiksi kunnat, alueelliset ja paikalliset sote-järjestöt tai sosiaali- ja terveysalaa lähellä olevat yhdistykset. Sosten visio on yhdessä tehty hyvä elämä kaikille.
Sosten pääsihteerinä toimii Vertti Kiukas. Hallituksen puheenjohtajana toimii Väestöliiton toimitusjohtaja Eija Koivuranta ja varapuheenjohtajana Ensi- ja turvakotienliiton pääsihteeri Riitta Särkelä. Sosten valtuuston puheenjohtajana toimii arkkipiispa emeritus Kari Mäkinen.
Soste järjesti ennen vuorovuosina MS Soste -koulutusristeilyn ja Soste-talk!-suurtapahtuman jotka sittemmin on lopetettu säästösyistä. Soste julkaisee paljon erilaisia julkaisuja järjestökentästä ja sosiaali- ja terveyspalveluista. Julkaisuista säännöllisesti ilmestyvät Sosiaalibarometri sekä Järjestöbarometri. Sosiaalibarometri on ilmestynyt jo 1990-luvulta lähtien ja siinä selvitetään suomalaisten hyvinvointia, palveluja ja palvelujärjestelmän tilaa. Järjestöbarometri kerää tietoa sosiaali- ja terveysjärjestöjen toiminnasta, toimintaedellytyksistä, toimintaympäristöstä ja niiden muutoksista. Järjestöbarometriä on tehty vuodesta 2006.
Soste myöntää vuosittain Soste-palkinnon tunnustuksena hyvinvointitalouden edistämisestä. Palkintoa on jaettu vuodesta 2014 lähtien. Soste-palkinto jatkaa Sosiaali- ja terveysturvan keskusliiton vuonna 1994 aloittamaa käytäntöä jakaa vuosittain Kansalaistoiminnan tunnustuspalkinto.
Historiaa.
Sosten toiminta alkoi 1.1.2012, kun Sosiaali ja terveysturvan keskusliitto ry - STKL, Sosiaali- ja terveysjärjestöjen yhteistyöyhdistys YTY ry ja Terveyden edistämisen keskus yhdistyivät Soste Suomen sosiaali ja terveys ry:ksi. Järjestöjen yhdistymissopimus oli allekirjoitettu jo 24. tammikuuta 2011.
Jäsenjärjestöt.
Seuraavat järjestöt ovat Sosten jäsenjärjestöjä:
The Unspoken King

The Unspoken King on kanadalaisen teknisen death metal -yhtyeen, Cryptopsyn kuudes studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2008 levymerkillä Century Media Records. Albumi on viimeinen jolla kitaristi Alex Auburn sekä basisti Eric Langlois soittavat. Maggie Durand erotettiin yhtyeestä pian levyn julkaisun jälkeen rahallisista syistä.
Albumin nauhoitusten aikaan yhtye teki cover-version Strapping Young Ladin kappaleesta "Oh My Fucking God" Century Median kokoelma-albumille "Covering 20 Years of Extremes".
Lippupiste

Lippupiste Oy on suomalainen lipunvälitysyritys, jonka myyntikanavien kautta myydään vuosittain noin viisi miljoonaa lippua yli 18 000 teatteri-, kulttuuri, viihde- tai urheilutapahtumaan . Lippupisteen omistaa saksalainen lipunvälitysyritys CTS Eventim AG, joka toimii 19 maassa ja välittää vuosittain yli 80 miljoonaa lippua yli 100 000 tapahtumaan.
Lippupiste tarjoaa lipunmyynnin järjestelmä- ja tukipalveluita tapahtumanjärjestäjille ja julkaisee "event."-tapahtumalehteä . 
Lippupisteelle on myönnetty Suomalainen Vastuunkantaja -merkki kolmena vuotena peräkkäin osoituksena, että yritys on hoitanut velvoitteensa suomalaista yhteiskuntaa kohtaan muun muassa maksamalla veronsa Suomeen. Lippupisteen liikevaihto tilikaudella 2015 oli 11.1 miljoonaa euroa.
Saksan 16. jalkaväkidivisioona

16. jalkaväkidivisioona () oli Saksan maavoimien yhtymä, joka osallistui toisessa maailmansodassa sotatoimiin länsirintamalla.
Perustaminen.
Wehrkreis VI perusti lokakuussa 1934 Münsterissä divisioonan peitenimellä Kommandant von Münster, josta nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 16. jalkaväkidivisioonaksi.
Palvelus.
Divisioona asetettiin liikekannalle 25. elokuuta 1939, jolloin se siirrettiin länsirajan valvontaan esikunnan ollessa Bitburgissa ja joukkojen Eifelin alueella. Se ylitti Luxemburgin rajan 10. toukokuuta 1940 osallistuen sotatoimiin Belgiassa. Divisioona jaettiin kahtia ja osista muodostettiin 6. elokuuta 1940 16. panssaridivisioona ja 16. motorisoitu jalkaväkidivisioona.
16. motorisoitu jalkaväkidivisioona.
Divisioonsa osallistui 1941 Balkanin sotatoimiin, mistä se siirrettiin operaatio Barbarossan Etelän armeijaryhmään. Divisioona eteni Kaukasukselle päästen lopulta noin 30 kilometrin päähän Astrahanista, mikä oli samalla saksalaisjoukkojen saavuttama itäisin piste sodan aikana. Divisioona muutettiin 1943 16. panssarikrenatööridivisioonaksi.
16. panssarikrenatööridivisioona.
Divisioona kärsi pahoja tappioita vetäytymistaisteluissa ja se siirrettiin Ranskaan lepoon ja täydennettäväksi. Divisioona muutettiin 28. maaliskuuta 1944 panssaridivisioonaksi liittämällä siihen 179. reservipanssaridivisioona. Muodostettu yhtymä sai nimen 116. panssaridivisioonaksi, koska 16. panssaridivisioona oli jo käytössä.
116. panssaridivisioona.
Divisioona osallistui Normandian taisteluihin ja se lähes tuhoutui Falaisen motissa. Divisioona puolusti Siegfried-linjaa Aachenin kohdalla. Se vedettiin täydennettäväksi, jonka jälkeen divisioona palasi Aacheniin. Taistelu päättyi divisioonan vetäytymiseen ja se osallistui Hurtgenin metsän taisteluihin ja Ardennien taisteluihin kärsien suuria tappioita. Divisioona joutui saarroksiin Weselissä, mutta se kykeni murtautumaan ulos ja ylittämään Reinin. Divisioona antautui Ruhrin motissa huhtikuussa 1945.