tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tattarisuon silta

Tattarisuon silta eli Tattarisuon pehmeikkösilta on betoninen laattasilta Lahdenväylällä Tattariharjun teollisuusalueen kohdalla Kivikon osa-alueella Helsingissä. Silta ylittää moottoritien alla olevan turvekerrostuman ja se on lähes kokonaan näkymättömissä eli eräänlainen piilosilta.
Tattarisuon silta on pinta-alaltaan Suomen toiseksi suurin silta, suurin on Tähtiniemen silta. Sillan kokonaispinta-ala on 20 330 m2, pituus 470 metriä ja leveys vaihtelee 36 metristä 50,5 metriin. Laattasillassa on 84 aukkoa ja sen pisin jänneväli on 5,8 metriä. Silta valmistui vuonna 1970.
Tattarisuon silta on rakennettu valamalla poikittaispalkit 300×300 mm:n teräsbetonisten lyöntipaalujen varaan ja latomalla palkkien väliin palkkielementit (laattaelementit), joiden varaan sillan kansilaatta valettiin. Elementtien ja paikallavalun muodostama rakenne toimii liittorakenteena.
Pehmeikkösiltaa käytetään tiepohjan rakentamiseen silloin, kun esimerkiksi pengerpaalutus eli penkereen rakentaminen paalutuksen ja paaluhattujen tai paalutuksen ja yhtenäisen paalulaatan avulla ei ole riittävä tai niitä ei voi muutoin käyttää. Pehmeikkösilta voi tulla myös korkeaa pengertä halvemmaksi.
Susi kosiomatkalla

Susi kosiomatkalla, myös Kosiosusi, on Eija Hännisen ja Henna Onnelan (nykyisin Heiskanen) pronssiveistos Joensuussa kävelykadun penkillä.
Susiveistos syntyi alkujaan kun Pohjois-Karjalan Ammattikorkeakoulun kuvataiteen ja muotoilun koulutusohjelma, sanomalehti Karjalainen ja Joensuun Kaupunkikeskustayhdistys järjestivät keväällä 2006 Susi Pop Art -veistoskilpailun. Veistos oli aluksi lasikuidusta, se oli muiden kilpailutöiden kanssa esillä vain kesän ajan ja sai kolhuja mutta palasi korjattuna paikalleen.
Veistos voitti yleisöäänestyksen, ja kilpailun järjestäjät päättivät tehdä siitä sen saaman suosion vuoksi pysyvän teoksen, ja se valettiin pronssiin. Pronssiin valettu teos tuotiin paikalleen penkille 30. toukokuuta 2007.. Alkuperäinen susiveistos on sanomalehti Karjalaisen toimitalon aulassa Noljakassa.
"Susi kosiomatkalla" näkyy verkossa kaupungin esittelyvideolla. Se on hyvin suosittu valokuvauskohde.
Sledgehammer (Fifth Harmonyn kappale)

Sledgehammer on yhdysvaltalaisen tyttöbändi Fifth Harmonyn kappale. Sen julkaisivat Syco Music ja Epic Records heidän tulevan, Reflection-debyyttialbumin toisena singlenä 28. lokakuuta 2014. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo julkaistiin Fifth Harmonyn virallisella YouTube-kanavalla 25. marraskuuta 2014. Sen ohjasi Fatima Robinson joka ohjasi myös 'Bo$$in' musiikkivideon. Kappale oli kohtalainen menestys, sijoittuen viidenkymmenen parhaan joukkoon Kanadassa, Tšekissä, Slovakiassa sekä Yhdysvaltain Billboard Mainstream Top 40:llä.
Kangasala-talo

Kangasala-talo on Kangasalan keskustaan syksyllä 2014 valmistunut rakennus, jossa on kaupunginvaltuuston ja -hallituksen kokoustilat sekä kulttuurikeskus. Talossa on monitoimisali, ja talo on rakennettu etenkin musiikkia ja teatteria varten sekä kuvataiteen tarpeisiin. Kulttuurikeskuksessa avautui tammikuussa 2015 taidemuseo, ja siinä on myös vaihtuvien näyttelyiden tila. Talon eteen on sijoitettu Kimmo Pyykön pronssiveistos "Dialogi". Rakennuksesta on yhteys vuonna 2010 valmistuneeseen Kangasalan kirjastoon. 
Talon rakentaminen ja hallinnointi.
Rakennuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Mikko Heikkinen ja Markku Komonen, jossa hanketta on vetänyt arkkitehti Markku Puumala. Rakennuksen julkisivu on patentoidulla menetelmällä käsiteltyä betonia, jonka pinta on tummanruskeaa ja vaikuttaa ruosteiselta. Talon suunnittelussa on avustanut kuvanveistäjä Pertti Kukkonen. Talon kustannukset olivat noin 12 miljoonaa euroa ja kunnan toiminta-avustus talolle on noin puoli miljoonaa euroa vuodessa. Talon toimintaa hoitaa vuonna 2013 perustettu Kangasala-talo Oy, jonka toimitusjohtajana on musiikin maisteri Timo Kotilainen.
Kangasala-talo valittiin Vuoden 2015 betonirakenteeksi.
Kangasala-sali.
Kangasala-talon monitoimisali, jota kutsutaan "Kangasala-saliksi", on 290-paikkainen. Salin seinällä on Kimmo Pyykön reliefi "Mielen maisema". Talossa on konsertteja varten Steinway-flyygeli.
Kimmo Pyykkö -taidemuseo.
Kangasala-talossa oleva taidemuseo on nimeltään Kimmo Pyykkö -taidemuseo. Taidemuseossa on näyttelytiloja 400 m². Museon ensimmäisessä ja toisessa kerroksessa on taidemuseon vaihtuvien näyttelyiden tilat. Kolmannessa kerroksessa on Kimmo Pyykön teosten pysyvä näyttely "Pitkän matkan ateljee", joka kertoo Pyykön urasta. Taidemuseon sisäänkäynnin luona ulkoseinässä on Pyykön pronssinen teos "Elämänkaari".
Kritiikkiä.
Kangasala-talo herätti vastustusta, ja sitä vastaan kerättiin adressi. Keskustelu taloa vastaan ja sen puolesta oli poikkeuksellisen voimakasta päätöksenteko- ja rakennusvaiheessa. Teemu Mäen esiintyminen talolla 7. maaliskuuta 2015 aiheutti voimakasta keskustelua ja mielenosoituksen.
Jagdgeschwader 54 ”Grünherz”

Jagdgeschwader 54 "Grünherz" (suom. "Vihersydän") (JG 54) oli Saksan ilmavoimien hävittäjälentorykmentti toisessa maailmansodassa. Nimensä ja tunnuksensa rykmentti sai perustamispaikkansa Thüringenin, "Saksan vihreän sydämen", mukaan.
Gruppe II/JG 54.
Jagdgeschwader 54:n toinen laivue on perinteiltään rykmentin vanhin laivue. Historialtaan II/JG 54 oli alun perin vuonna 1938 Itävaltalainen Wien–Aspern perustettu lentolaivue joka liitettiin Anschlussin jälkeen Luftwaffeen, aluksi I/JG76:ksi josta siirrettiin II/JG 54:ään.
II/JG 54 osallistui Puolan offensiiviin ja taisteluun Ranskasta. Britannian taisteluun II/JG 54 osallistui 12. elokuuta – 1. joulukuuta saavuttaen 238 ilmavoittoa mutta menetti myös noin 40 % ohjaajavahvuudestaan. Laivue siirrettiin 29. maaliskuuta Itävaltaan ja osallistui 6. huhtikuuta alkaneeseen Jugoslavian valtaukseen. 5. toukokuuta laivueen kalusto vaihtui BF 109 E koneista uudempaan F-malliin. Operaatio Barbarossasta lähtien II/JG 54 toimi itärintamalla. Laivueen kalustoksi FW 190 A-koneet vaihtuivat 1943 alussa. Kuurinmaan motin antautuessa 8. toukokuuta 1945 yksikön lentokelpoiset koneet lennettiin Flensburgiin.
Saavutti 1 000:n ilmavoittonsa 1. elokuuta 1941 ja 2 000:n ilmavoittonsa 4. huhtikuuta 1942.
Kannaksen suurhyökkäys ja II/JG 54.
Kannaksen suurhyökkäyksen aikana Jagdgeschwader 54:n II/JG 54 JaBo-laivue siirrettiin osaksi karjalan kannaksella avustavaa Lento-osasto Kuhlmeytä. JG54:n laivueista I,III ja IV laivue pysyivät yhä saksalaisten käytössä eikä niitä olisi voinut rintamavastuun takia irrottaakkaan Suomen suunnalle.
JG 54:n komentajat.
Rykmentinkomentajat
Liikennelentäjä (lehti)

Liikennelentäjä on Suomen Lentäjäliiton julkaisema jäsenlehti. 
Lehti on kaikkien luettavissa Internetissä, ja se toimitetaan jäsenille painettuna versiona.
Lehteä julkaistaan viisi kertaa vuodessa.
Lehden päätoimittajana toimii Sami Simonen ja vastaava päätoimittaja on liiton hallituksen puheenjohtaja.
Lehden julkaisua tuetaan mainosmyynnillä ja se on jäsenistölle maksuton.
Fancy (Iggy Azalean kappale)

Fancy on australialaisräppäri Iggy Azalean ja brittiläisartisti Charli XCX:n kappale Iggy Azalean debyyttialbumilta The New Classic. Kappaleen julkaisi Island Records 17. helmikuuta 2014 albumin neljäntenä singlenä. Kappaleen sanoittivat Iggy Azalea ja Charlie XCX ja sävelsi tuotantotiimi The Invisible Men, joka myös tuotti sen yhdessä Arcaden kanssa. Kappale vuoti internettiin joulukuussa 2013 nimellä "Leave It". Tyylilajiltaan sitä on kuvailtu electro hopiksi.
"Fancy" sai pääosin positiivisen vastaanoton ja menestyi kaupallisesti. Kappale saavutti Billboard Hot 100 -listan kärjen ensimmäisenä Iggy Azalean ja Charlie XCX:n kappaleista. "Fancy" pysyi kyseisellä listalla seitsemän peräkkäistä viikkoa. Kappale saavutti listan kärjen myös Kanadassa, Uudessa-Seelannissa, Australiassa ja Isossa-Britanniassa. Fancy on Charli XCX:n toinen kymmenen parhaan joukkoon päässyt single Icona Popin kanssa tehdyn "I Love It"(2013) lisäksi. Kappale nimettiin myös Billboardin "Vuoden 2014 kesähitiksi", ja se oli myös Spotifyn vuoden 2014 ladatuin kappale. Se saavutti ehdokkuuksia 57. Grammy-palkintogaalassa kategorioissa "Vuoden levytys" ja "Paras pop duo/joukkoesitys". "Fancy" myi vuoden 2014 aikana maailmanlaajuisesti yhteensä seitsemän miljoonaa kopiota päästen kaikkien aikojen myydyimpien singlejen listalle.
Fancyn musiikkivideon ohjasi Director X ja se julkaistiin maaliskuussa 2014. Videon visuaalit ovat saaneet inspiraationsa vuoden 1995 yhdysvaltalaiskomediasta Clueless. Iggy Azalea esittää siinä Beverly Hillsin sosialisti Cher Horowitziä ja Charlie XCX Tai Frasieriä. VEVO-kanavalla oleva musiikkivideo oli vuoden 2014 katsotuin video Yhdysvalloissa. Video oli ehdolla neljälle eri palkinnolle vuoden 2014 MTV Video Music Awardsissa, mutta ei voittanut niistä ainuttakaan. 
Iggy Azalea ja Charlie XCX ovat esittäneet kappaleen livenä televisio-ohjelmassa Good Morning America sekä vuoden 2014 Billboard Music Awardsissa. Fancystä oman coverinsa on tehnyt esimerkiksi Anna Kendrick Saturday Night Liven 39. tuotantokaudella. Kappaletta ovat remixanneet esimerkiksi räppärit Da Brat ja Lil' Kim.
OMG (kappale)

OMG on yhdysvaltalaisartisti Usherin kappale. Sillä vierailee will.i.am, joka myös sanoitti ja tuotti kappaleen. Siinä käytetään auto-tune efektiä muutamissa linjoissa. Kappale julkaistiin Usherin kuudennen, Raymond v. Raymond-studioalbumin ensimmäisenä kansainvälisenä sekä kokonaisuudessaan neljäntenä singlenä kolmen Yhdysvalloissa julkaistun singlen, "Papersin", "Hey Daddy (Daddy's Home):n" sekä "Lil Freakin" jälkeen. Kappale sai pääosin ristiriitaisia vastaanottoja musiikkikriitikoilta, jotka kritisoivat auto-tunen käyttöä, mutta kehuivat kappaleen tanssi ja klubifiilistä. Kappale merkitsee toista kertaa kun Usher on tehnyt yhteistyötä will.i.amin kanssa "Here I Stand"-studioalbumilta julkaistun "What's Your Namen" jälkeen.
"OMG" saavutti listan kärjen Australiassa, Irlannissa, Uudessa-Seelannissa, Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Siitä tuli hänen yhdeksäs listan kärjen saavuttanut single Yhdysvalloissa, muodostaen hänestä 2010-luvun ensimmäisen artistin joka onnistuu saavuttamaan kärkisijoituksia saavuttaneita singlejä kolmella peräkkäisellä vuosikymmenellä. Hänestä tuli kaikkien aikojen neljäs artisti, joka on pystynyt samaan. Usherista tuli myös kolmas artisti, jolla on vähintään yksi listan kärjen saavuttanut kappale viideltä peräkkäiseltä studioabumilta. Kappaleen koreografista ja tanssivoimaista musiikkivideota on vertailtu kriitikojen keskuudessa kappaleen "Yeah!" musiikkivideoon. Usher on esittänyt kappaleen livenä lukuisia kertoja, kuten American Idolin yhdeksännellä tuotantokaudella yhdessä will.i.amin kanssa. Hän esitti kappaleen myös osana kriitikkojen ylistämää esitystä vuoden 2010 MTV Video Music Awardsissa. "OMG" nimettiin Yhdysvaltain vuoden 2010 viidenneksi myydyimmäksi kappaleeksi 3,8 miljoonan kopion myynnillä. Kappaletta myytiin saman vuoden aikana maailmanlaajuisesti 6.9 miljoonaa kopiota.
Dieter Neuendorf

Dieter Neuendorf (7. heinäkuuta 1940 Ruhla, Thüringen – 21. toukokuuta 2021 Bad Salzungen, Thüringen) oli saksalainen mäkihyppääjä, joka edusti aktiiviurallaan sekä Saksaa että Saksan demokraattista tasavaltaa. Hän edusti ASK Vorwärts Oberhof -seuraa, ja oli pituudeltaan 172 cm.
Neuendorf saavutti Oslon MM-kilpailuissa 1966 hopeaa normaalimäen kilpailussa. Innsbruckin olympialaisissa 1964 hän sijoittui normaalimäessä viidenneksi ja suurmäessä kahdeksanneksi. Grenoblessa 1968 hän oli normaalimäessä seitsemäs ja suurmäessä viidestoista.
Neuendorf sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa toiseksi vuodenvaihteessa 1965–1966. Hän oli toinen Oberstdorfissa, kuudes Garmisch-Partenkirchenissä, voitti Innsbruckissa ja oli kolmas Bischofshofenissa. Seuraavana talvena hän voitti Oberstdorfissa, oli neljäs Garmisch-Partenkirchenissä, seitsemäs Innsbruckissa, kuudes Bischofshofenissa ja kolmas mäkiviikon kokonaiskilpailussa. Vuodenvaihteessa 1967–1968 hän sijoittui mäkiviikon kokonaiskilpailussa niin ikään kolmanneksi. Hän voitti tuolloin Oberstdorfin kilpailun ja sijoittui toiseksi Garmisch-Partenkirchenissä.
Neuendorf voitti Holmenkollenin kisojen mäkihypyn 1965.
Jagdgeschwader 52

Jagdgeschwader 52 (JG 52) oli Saksan ilmavoimien hävittäjälentorykmentti toisessa maailmansodassa. 
Komentajat.
Rykmentinkomentajat:
Annukka Salama

Annukka Salama (s. 1980 Tammela) on suomalainen nuortenkirjailija.
Salama on kirjoittanut Faunoidit-fantasiatrilogian, jonka ensimmäinen osa "Käärmeenlumooja" (2012) oli Topelius-palkintoehdokkaana ja palkittiin ilmestymisvuonnaan kirjabloggaajien perustamalla, ensi kertaa jaetulla Blogistanian Kuopus -palkinnolla vuoden parhaana nuortenkirjana. Toinen osa, "Piraijakuiskaaja", ilmestyi vuonna 2013 ja kolmas osa "Harakanloukku" vuonna 2014. Sarja kertoo faunoidinuorista, joiden perimästä yli puolet on peräisin joltakin voimaeläimeltä.
Salama on saanut Blogistanian kuopus -palkinnon myös teoksestaan "Ripley: Nopea yhteys" (2022). "Asioita joista en tiennyt pitäväni" (2024) voitti Vuoden 2024 Queer-kirja palkinnon. 
Koulutukseltaan Salama on elokuvatuottaja ja filosofian maisteri pääaineenaan informaatiotutkimus. Hän on opiskellut myös vaatesuunnittelua ja arkkitehtuuria. Salama on työskennellyt muun muassa tuottajana ja mainossuunnittelijana sekä Yle TV2:n lasten- ja nuortenohjelmien taustatoimittajana. Hän asuu Tampereella.
Nicholas Grimshaw

Nicholas Grimshaw (9. lokakuuta 1939 Hove, East Sussex – 2025) oli brittiläinen arkkitehti, joka tunnettiin modernistisesta high-tech-arkkitehtuuristaan, alumiinijulkisivuistaan ja metallirakenteistaan. Hänen merkittävimpiä rakennuskohteitaan ovat Lontoon Waterloon rautatieaseman laajennus sekä maailman suurin kasvihuonekokonaisuus Eden Project Englannin Cornwallissa.
Grimshaw kävi Wellington Collegen Berkshiressä ja opiskeli 1959–1962 Edinburgh College of Art -oppilaitoksessa, kunnes sai stipendin Lontoon AA-arkkitehtuurikouluun (Architectural Association School of Architecture). Valmistuttuaan sieltä vuonna 1965 hän aloitti pitkän yhteistyön arkkitehti Terry Farrellin kanssa. Se kesti vuoteen 1980 asti, jolloin Grimshaw halusi viedä teollisia materiaaleja hyödyntävää ”high tech” -arkkitehtuuriaan yhä pidemmälle, kun taas Farrell kiinnostui Yhdysvalloissa alkunsa saaneesta, leikkisämmästä postmodernista arkkitehtuurista.
Grimshaw perusti 1980 oman toimistonsa, jonka nimi alkujaan oli Nicholas Grimshaw &amp; Partners. Yrityksen läpimurto oli vuonna 1988 valmistunut East India Dock House. Se rakennettiin "Financial Times" -lehden painotaloksi, ja rakennus listattiin 2016 suojelluksi. Grimshaw suunnitteli myös Britannian rakennuksen Sevillan Expo 92 -. Vuonna 1993 Waterloon rautatieterminaali nimettiin Britanniassa vuoden rakennukseksi.
Grimshaw’n yritys suunnitteli Cornwalliin tunnetun nähtävyyden Eden Projectin, jossa on käytetty geodeettisiä putkiteräksestä rakennettu kupolimaisia rakennelmia. Grimshaw aateloitiin vuonna 2002 palveluistaan arkkitehtuurin parissa, ja vuosina 2004–2011 hän toimi Royal Academy of Artsin. Häne tpalkittiin 2019 Royal Institute of British Architects kuninkaallisella kultamitalilla.
Falke (1926)

Falke oli Saksan laivaston tyypin 23 torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Reichsmarinewerft Wilhelmshavenilta, missä köli laskettiin 17. marraskuuta 1925. Alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1926 ja valmistui 15. heinäkuuta 1928.
Palvelus.
Alus osallistui 3.-20. syyskuuta 1939 Pohjanmerellä länsivallin miinoitusten rakentamiseen. Se partioi 3.-5. lokakuuta Kattegatin ja Skagerrakin alueella kolmen hävittäjän ja kolmen torpedoveneen osastossa, jolloin vallattiin neljä alusta. Alus suojasi 21. kesäkuuta 1940 Norjan rannikolta hävittäjäosaston kanssa vaurioituneen taisteluristeilijä "Schanhorstin" Kieliin. Osasto joutui Utsiren edustalla kuuden Fairey Swordwishin hyökkäykseen, joka kuitenkin torjuttiin ampumalla kaksi torpedokoneista alas. Osasto saapui Kieliin 23. kesäkuuta.
Alus tuhoutui 14. kesäkuuta 1944 Le Havressa ilmahyökkäyksessä.
Möwe

Möwe oli Saksan laivaston tyypin 23 torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Reichsmarinewerft Wilhelmshavenilta, missä köli laskettiin 2. maaliskuuta 1925. Alus laskettiin vesille 24. maaliskuuta 1926 ja valmistui puolisen vuotta myöhemmin 1. lokakuuta.
Palvelus.
Alus tuhoutui ilmapommituksessa 14. kesäkuuta 1944
Greif

Greif oli Saksan laivaston tyypin 23 torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin laivastontelakalta Wilhelmshavenista, missä köli laskettiin 5. lokakuuta 1925. Alus laskettiin vesille 15. heinäkuuta 1926 ja valmistui 15. heinäkuuta 1927.
Palvelus.
Toisen maailmansodan alkaessa alus oli 5. torpedovenelaivueessa ja osallistui syyskuussa 1939 länsivallin miinakenttien laskuun Pohjanmerellä. Saksan hyökätessä Norjaan se kuului Kristiansandin eteläosiin ja Arandaliin suunnattuun ryhmä 4:ään "Luchsin" ja "Seeadlerin" kanssa. Alus upotti 10. huhtikuuta 1940 sukellusvene "HMS Truantin" laukaisemasta torpedosta pahoin vaurioituneen risteilijä "Karlsruhen" torpedoimalla.
Alus upotettiin 24. toukokuuta 1944.
Kondor

Kondor oli Saksan laivaston tyypin 23 torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Reichsmarinewerft Wilhelmshavenilta, missä köli laskettiin 17. marraskuuta 1925. Alus laskettiin vesille 22. syyskuuta 1926 ja valmistui 15. heinäkuuta 1928.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 28. kesäkuuta 1944
Seeadler

Seeadler oli Saksan laivaston tyypin 23 torpedovene, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin laivastontelakalta Wilhelmshavenista, missä köli laskettiin 5. lokakuuta 1925. Alus laskettiin vesille 15. heinäkuuta 1926 ja valmistui 15. maaliskuuta 1927.
Palvelus.
Alus upotettiin 14. toukokuuta 1942
Tyypin 24 torpedovene

Tyyppi 24 tai Raubtier-luokka oli Saksan laivaston kuuden torpedoveneen muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa. Luokka oli paranneltu versio edeltäneestä tyypistä 23.
Suunnittelu.
Alusten rungot hitsattiin, mikä pienensi niiden uppoumaa. Niiden voimanlähteenä oli turbiinimoottorit. Luokan aseistuksena piti olla 12,7 cm tykit, mutta niihin asennettiin parannellut 10,5 cm tykit.
Jyrki Kangas (metsätieteilijä)

Jyrki Juhani Kangas (s. 5. helmikuuta 1962 Harjavalta) on suomalainen metsäntutkija, maatalous- ja metsätieteiden tohtori, Itä-Suomen yliopiston emeritusprofessori. 
Ura.
Kangas valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1986. Metsätieteiden tohtoriksi hän väitteli 1992 Joensuun yliopistosta. Kankaan työkokemus on monipuolinen: yksityismetsätalous, opetus, tutkimus, metsäteollisuus ja valtion metsät (Metsähallitus).
Kankaan ensimmäinen vakituinen työpaikka oli johtajana Metsäntutkimuslaitoksen Kannuksen tutkimusasemalla, josta käsin hän toimi myöhemmin myös Metlan metsäsuunnittelun professorina. Ennen Metsähallitukseen tuloaan Kankaan vastuulla olivat UPM:n metsätalousjohtajana suuri osa Suomen yksityistä maaomaisuutta. 
Kangas on tunnettu tuotteliaana tieteellisten julkaisujen kirjoittajana. IUFRO:n (International Union of Forest Research Organizations) on myöntänyt vuonna 2000 Kankaalle tieteellisistä saavutuksista "Scientific Achievement Award" - palkinnon, joka on myönnetty vain viidelle suomalaiselle vuodesta 1971 alkaen. Kangas on hoitanut lisäksi lukuisia metsäsektorin luottamustehtäviä Suomessa ja Euroopassa. 
Kangas toimi Metsähallituksen toimitusjohtajana eli pääjohtajana vuosina 2006–2014.
Vuoden 2014 alussa Kangas ilmoitti eroavansa tehtävästään vastalauseeksi. Hän vastusti Metsähallituksen metsäliiketoiminnan yhtiöittämistä. 
Metsänhoitajaliitto valitsi Kankaan vuoden metsänhoitajaksi 2014.
Tammikuussa 2015 Kangas valittiin kutsumenettelyllä metsäbiotalouden professoriksi Itä-Suomen yliopistoon Joensuuhun. Syksyllä 2023 Kangas valittiin Euroopan Metsäinstituutin (EFI) hallituksen jäseneksi.
Yksityiselämä.
Kangas on naimisissa. Hänellä on kaksi poikaa.
Sotilasarvoltaan Kangas on alikersantti. Hänelle myönnettiin 2014 Suomen Leijonan komentajamerkki.
Jean-Marc Vallée

Jean-Marc Vallée (9. maaliskuuta 1963 Montreal, Quebec, Kanada – 25. joulukuuta 2021) oli kanadalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja leikkaaja. Hän ohjasi muun muassa elokuvat "C.R.A.Z.Y." (2005), "Nuori Victoria" (2009), "Dallas Buyers Club" (2013) ja "Wild – Villi vaellus" (2014).
Vuonna 2017 Vallée ohjasi draamasarjan "Big Little Lies", josta hänet palkittiin parhaan ohjauksen Primetime Emmyllä.
Angelin metroasema

Angel on Lontoon metron asema Islingtonissa, Lontoossa. Se on Northern-linjan Bankin haaralla, Oyster-vyöhykkeellä 1.
Historia.
Angelin aseman rakennutti alun perin City &amp; South London Railway (C&amp;SLR). Se avattiin 17. marraskuuta 1901 uuden laajennuksen pääteasemaksi. City Roadin ja Torrens Streetin kulmassa sijaitsevan asemarakennuksen suunnitteli Sydney Smith. Linjaa jatkettiin Eustoniin 12. toukokuuta 1907.
Kuten monilla C&amp;SLR:n asemilla, Angelissakin oli alun perin vain yksi tunneli, jossa olivat molempiin suuntiin kulkevien junien raiteet ja niiden välissä laiturisaareke. Laituritasolle pääsy tapahtui kolmella hissillä.
Asema kärsi vuosien ajan tungoksesta laiturisaarekkeen kapeuden vuoksi (vain 3,7 metriä leveä). Kapea laituri oli turvallisuusriski ja pelotti matkustajia. Asema uudelleenrakennettiin 1990-luvun alussa. Pohjoiseen meneville junille louhittiin oma tunnelinsa, jolloin vanha tunneli jäi kokonaan etelään menevien junien käyttöön. Siirrettyjen raiteiden paikalle rakennetusta laiturista tuli leveämpi kuin suurin osa metron tunnelilaitureista. Hissit ja asemarakennus suljettiin, ja aseman uusi sisäänkäynti Islington High Streetillä avattiin 19. syyskuuta 1992. Koska uusi rakennus oli kauempana syvällä olevista laitureista, asemalle tarvittiin kahdet liukuportaat.
Liukuportaat.
Angelin metroaseman liukuportaat ovat 60 metrin pituiset ja nousevat 26,5 metrin matkan laituritasolta asemarakennukseen. Ne ovat Lontoon metron pisimmät ja Euroopan neljänneksi pisimmät. Pidemmät liukuportaat on vain Prahan metrossa Námeští Mirún asemalla (88 metriä), Västra skogenin asemalla Tukholman metrossa (67 metriä) ja Kampin asemalla Helsingin metrossa (64 metriä).
Tulevaisuus.
Angelin asemaa on ehdotettu liitettäväksi suunnitteilla olevaan Crossrail 2 -linjaan. Toteutuvasta reitistä riippuen asema sijaitsisi King’s Cross St. Pancrasin ja joko Dalston Junctionin tai Hackney Centralin välissä. Angel liitettiin virallisesti suunnitelmaan vuonna 2007, vaikka reitin rakentamista oli ehdotettu jo aiemmin. Reitin alkuperäinen suunnitelma tehtiin jo vuonna 1991.
Osmo Kalpala

Osmo Yrjö Teuvo Pentti Kalpala, ent. "Sarlin" (9. heinäkuuta 1925 Helsinki – 12. syyskuuta 2016 Espoo) oli Jyväskylän suurajojen kolminkertainen voittaja 1950-luvulla. Ensimmäisen voiton vuonna 1954 hän ajoi Panhardilla, vuonna 1956 DKW Donaulla ja 1958 Alfa Romeo Giuliettalla. Kartanlukijana toimi hänen veljensä Eino Kalpala. Vuosina 1955 ja 1957 he sijoittuivat toiseksi. Veljekset osallistuivat myös Hankiralliin ja kotimaan rallimenestyksen innoittamina myös vuoden 1959 Monte Carlon ralliin.
Osmo Kalpala toimi Kalpaloiden perheyrityksen Radiotukku Oy:n johtokunnan puheenjohtajana. Loppuvuodesta 1959 hän siirtyi muiden kiireidensä vuoksi sivuun aktiivisesta kilpailutoiminnasta. Kalpala toimi Suomen Urheiluautoilijoiden Liiton puheenjohtajana vuosina 1963–1967, 1968–1970 ja 1972–1973.
Veljensä Einon tavoin myös Osmo Kalpala kilpaili alppihiihdossa, jossa hän saavutti viisi akateemista Suomen mestaruutta vuosina 1949–1953 ja edusti Suomea Holmenkollenin kisoissa vuosina 1951 ja 1956.
Veljekset olivat vuodesta 1963 kehittämässä Kalpalinnan laskettelukeskusta. Osmo Kalpalan poika Asmo Kalpala toimi vuosina 1987–2012 Tapiola-ryhmän pääjohtajana.
Daniel Wenig

Daniel Wenig (s. 12. elokuuta 1991) on saksalainen mäkihyppääjä. Seuratasolla Wenig edustaa SK Berchtesgadenia. 
Wenig debytoi mäkihypyn maailmancupissa joulukuussa 2013 Keski-Euroopan mäkiviikon ensimmäisessä osakilpailussa Oberstdorfissa ollen 43:s. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tasan vuotta myöhemmin niin ikään mäkiviikon avausosakilpailussa Oberstdorfissa sijoituttuaan sijalle 22. 
Wenig on saavuttanut Continental Cupissa kaksi voittoa, kolme kakkossijaa ja kaksi kolmossijaa. Vuonna 2011 hän voitti nuorten MM-hopeaa joukkuekilpailusta Otepäästä.
Siravand

Siravand (, myös Sirwān) on kylä Hamadanin provinsissa Länsi-Iranissa, Kurdistanin alueella. Vuonna 2006 suoritetussa väestönlaskennassa sen väkiluku oli 888.
Run Away (SunStroke Projectin ja Olia Tiran kappale)

”Run Away” on moldovalaisen SunStroke Project -kokoonpanon ja laulaja Olia Tiran kappale, jolla he edustivat Moldovaa vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa. Kappaleen ovat säveltäneet SunStroke Projectin Anton Ragoza ja Sergei Stepanov, ja sen on sanoittanut Alina Galetskaja. Kappaleen kesto on tasan kolme minuuttia.
SunStroke Project ja Olia Tira kilpailivat laulukilpailun ensimmäisessä semifinaalissa, jossa he sijoittuivat kymmenenneksi ja selviytyivät jatkoon 52 pisteellä. Finaalissa ”Run Away” sijoittui 22. sijalle kerättyään 27 pistettä. Kappale sai vain Kreikalta täydet 12 pistettä.
Sergei Stepanovin kappaleessa kahdesti esittämästä saksofonisoolosta tanssiliikkeineen tuli kilpailun jälkeen internet-ilmiö, josta hän sai lempinimen ”Epic Sax Guy”.
OPA

OPA on Giorgos Alkaios &amp; Friendsin esittämä kappale, joka edusti Kreikkaa vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa Oslossa. Kappaleen on säveltänyt Giorgos Alkaios ja sen on sanoittanut kuusi henkilöä. Kappaleen kesto on kolme minuuttia ja kaksi sekuntia.
OPA kilpaili Euroviisuissa ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui toiselle sijalle 133 pisteellä ja eteni finaaliin. Finaalissa Giorgos Alkaios &amp; Friends sijoittuivat kappaleellaan sijalle kahdeksan kerättyään 140 pistettä. Täydet pisteet eli 12 pistettä OPA sai neljältä maalta.
Hammersmithin metroasema (District ja Piccadilly Line)

Hammersmith on Lontoon metron asema Hammersmith and Fulhamissa, Lontoossa, Oyster-vyöhykkeellä 2. Hammersmith Broadwayn varrella olevaa asemaa käyttävät District- ja Piccadilly-linjat. Tien toisella puolella on erillinen, samanniminen asema, jota käyttävät Circle- ja Hammersmith &amp; City-linjat.
Historia.
Asema avattiin 9. syyskuuta 1874 osana District Railwayta (nykyinen District Line), linjan pääteasemana. Vuonna 1877 linjaa jatkettiin Hammersmithistä eteenpäin Ravenscourt Parkiin.
Midland Railway alkoi liikennöidä kehän muotoista Super Outer Circleä St. Pancrasista Earl’s Courtiin Cricklewoodin ja South Actonin kautta. Myös Hammersmith oli reitin varrella. Reitti ei kuitenkaan menestynyt taloudellisesti, ja liikennöinti lopetettiin 30. syyskuuta 1880.
Great Northern, Piccadilly and Brompton Railway (GNP&amp;BR, nykyinen Piccadilly Line), jonka pääteasema Hammersmith oli, avattiin 21. joulukuuta 1908. Kun Piccadilly Linea jatkettiin länteen 4. heinäkuuta 1932, aseman laituritaso täytyi rakentaa uudestaan laiturien määrän kasvattamiseksi neljään. Suuri osa asemaa rakennettiin uudestaan, ja Charles Holden suunnitteli asemalle toisen sisäänkäynnin.
1990-luvun alussa asemarakennus ja viereinen linja-autoasema purettiin ja liitettiin uuteen rakennukseen, jossa oli metro- ja bussiliikenteen solmukohdan lisäksi ostoskeskus. Purkutyön yhteydessä uuden aseman suunnittelijat ottivat talteen osan alkuperäisen, Harry W Fordin suunnitteleman asemarakennuksen laatoituksesta. Pelastetuista laatoista tehtiin Hammersmith Bridgeä esittävä mosaiikki aseman pohjoiseen lipunmyyntiaulaan.
Trona

Trona, josta toisinaan käytetään nimitystä luonnollinen sooda, on kiteinen mineraali, jota tavataan maailman suolatasangoilla. Sen kemiallinen kaava on
Na2CO3·NaHCO3·2H2O,
joten se sisältää ekvivalentin määrän pesusoodaa ja ruokasoodaa sekä kaksi osaa vettä, eli se on periaatteessa hiilihapon natriumsuolaa eli natriumkarbonaattia. Mineraalin kovuusindeksi on 2,5–3 ja ominaispaino 2,17. Sitä louhitaan soodaksi erityisesti Yhdysvaltojen Wyomingissa. Sitä tavataan myös Nevadan ja Kalifornian alueilla, mutta myös muun muassa monin paikoin Afrikassa sekä Venezuelassa.
Luettelo vuonna 2015 kuolleista henkilöistä

 
* 7. tammikuuta − Cabu, (oik. Jean Cabut), ranskalainen pilapiirtäjä (s. 1938)
* 7. tammikuuta − Elsa Cayat, ranskalainen psykoanalyytikko ja kolumnisti (s. 1960)
* 7. tammikuuta – Charb (oik. Stéphane Charbonnier), ranskalainen pilapiirtäjä ja toimittaja (s. 1967)
* 7. tammikuuta − Philippe Honoré, ranskalainen pilapiirtäjä (s. 1941)
* 7. tammikuuta − Bernard Maris, ranskalainen ekonomisti ja toimittaja (s. 1946)
* 7. tammikuuta − Mustapha Ourrad, algerialaissyntyinen editoija (s. 1954 tai 1955)
* 7. tammikuuta − Tignous (oik. Bernard Verlhac), ranskalainen pilapiirtäjä (s. 1957)
* 7. tammikuuta – Georges Wolinski, ranskalainen sarjakuva- ja pilapiirtäjä (s. 1934)
ʻEua

ʻEua on Tongan saarivaltion eteläisin hallinnollinen alue, joka koostuu samannimisestä pääsaaresta ja pienemmästä Kalaun saaresta.
ʻEuan saaren pinta-ala on 87,43 neliökilometriä, ja se on Tongatapun ryhmän toiseksi suurin saari. ʻEua on kukkulainen ja kohoaa korkeimmillaan 329 metriin. Alue on jaettu kahteen piiriin, pohjoisessa sijaitsevaan ʻEua Motuʻaan ja etelässä sijaitsevaan ʻEua Niuafoʻouhun.
ʻEua on geologisesti Tongan vanhin saari. Se on muodustunut kalkkikivestä vanhan tulivuoren päälle. Saaren jyrkkyyden ja suhteellisen pienen väkiluvun ansiosta, siellä on myös säilynyt parhaiten Tongan metsät. Saaren itärannikolla on 4,6 neliökilometrin laajuinen ʻEuan kansallispuisto.
ʻEuan saarella siellä asui vuoden 2021 väestönlaskennassa 4 864 ihmistä. Asukkaita oli viisi vuotta aiemmin ollut 4 945. Saaren suurin kylä on ‘Ohonua, jossa oli vuonna 2021 yli 1 200 asukasta.
Eikosaani

Eikosaani eli n-eikosaani (C20H42) on 20-hiilinen suoraketjuinen alkaani. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä, hajutonta, palavaa, kiinteää ainetta. Eikosaanin rakennekaava on CH3(CH2)18CH3, moolimassa 282,547 g/mol, sulamispiste 37 °C, kiehumispiste 343 °C, tiheys 0,787 g/cm3 ja CAS-numero 112-95-8.
Eikosaani on lyhytketjuisin parafiineihin luettava lineaarinen hiilivety. Eikosaania on mahdollista käyttää lämpöenergian varastoinnissa ja -säädössä ns. faasimuutosmateriaalina. Yhdiste on hyvin hydrofobinen.
Yhdistettä esiintyy semiokemikaalina eliöiden viestinnässä sekä kasvien tuoksuissa.
Eteläamerikantikli

Eteläamerikantikli ("Spinus magellanicus") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Eteläamerikantikliä tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Chilessä, Ecuadorissa, Guayanassa, Kolumbiassa, Paraguayssa, Perussa, Uruguayssa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hispaniolanvihervarpunen

Hispaniolanvihervarpunen ("Spinus dominicensis") eli aiemmalta nimeltään haitinvihervarpunen on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Hispaniolanvihervarpusta tavataan Haitissa ja Dominikaanisessa tasavallassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Terry Farrell (arkkitehti)

Terry Farrell (12. toukokuuta 1938 Sale, Cheshire – 28. syyskuuta 2025) oli brittiläinen arkkitehti ja kaupunkisuunnittelija, joka tunnetaan muun muassa postmodernistisesta tiedustelupalvelu MI6:n pääkonttorista Lontoossa ja KK100-pilvenpiirtäjästä Kiinan Shenzhenissä. Uransa alussa hän teki 15 vuotta yhteistyötä arkkitehti Nicholas Grimshaw’n kanssa.
Farrell kävi St. Cuthbertin koulun Newcastlessa, suoritti tutkinnon Newcastlen yliopistossa ja sitten Master-tutkinnon kaupunkisuunnittelussa Pennsylvanian yliopistossa Yhdysvalloissa.
Vuonna 1965 Farrell muutti Lontooseen ja aloitti Nicholas Grimshaw’n kanssa yhteistyön, jonka painopisteenä oli asuinrakentaminen. He molemmat asuivat suunnittelemassaan alumiinijulkisivuista ja pyöreistä kulmistaan tunnetussa tornitalossa Lontoon Regent’s Parkissa. Vuonna 1980 Farrell kiinnostui Yhdysvalloissa alkunsa saaneesta postmodernista arkkitehtuurityylistä, kun taas Grimshaw halusi edetä yhä pidemmälle kehittämässään ”hi tech” -arkkitehtuurissa. Niinpä Farrell perusti oman toimiston Terry Farrell &amp; Partners ja kohosi 1980-luvun aikana Britannian johtavaksi postmoderniksi arkkitehdiksi. Hänen tunnetuimpia töitä tuolta ajalta ovat aamutelevisiokanava TV-am:n Hollywood-tyylinen pääkonttori Lontoon Camden Townissa, jonka kattojen koristeaiheina olivat muun muassa keitetyt kananmunat munakupeissa, sekä Britannian valtion tilaama virastorakennus, josta Farrell sanoo ettei suunnitteluaikana tiennyt rakennuksen tulevan vakoiluorganisaatio MI6:n käyttöön.
1990-luvulta lähtien Farrell suunnitteli erityisen paljon Aasiaan, kuten Incheonin kansainvälinen lentoasema Soulissa ja Pekingin eteläinen rautatieasema, joka on Aasian suurin. Hongkongiin Farrellin toimisto suunnitteli muun muassa Kowloonin rautatieaseman laajennuksen, Britannian pääkonsulaatin ja Peak Tower -rakennuksen.
Farrell asui art deco -tyylisessä vanhassa Spitfire-lentokonetehtaassa Lontoon keskustassa.
Ecuadorintikli

Ecuadorintikli ("Spinus siemiradzkii") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ecuadorintikliä tavataan Lounais-Ecuadorissa ja Luoteis-Perussa. Lajin populaatioksi arvioidaan 2 500–9 999 täysikasvuista yksilöä. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi, mutta sen kanta on vähenemässä.
Gillian Flynn

Gillian Schieber Flynn (s. 24. helmikuuta 1971 Kansas City, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija, käsikirjoittaja ja entinen Entertainment Weeklyn televisiokriitikko.
Flynniltä on ilmestynyt kolme jännitysromaania: "Teräviä esineitä" (2006), "Paha paikka" (2009) ja "Kiltti tyttö" (2012). "Kilttiin tyttöön" perustuva David Fincherin ohjaama elokuvasovitus "Gone Girl" sai ensi-iltansa vuonna 2014. Flynn teki elokuvan käsikirjoituksen ja sai siitä parhaan käsikirjoituksen Golden Globe -ehdokkuuden. "Pahaan paikkaan" perustuva elokuva "Dark Places" sai Yhdysvalloissa ensi-iltansa elokuussa 2015. "Terävistä esineistä" puolestaan tehtiin televisiosovitus "Sharp Objects" vuonna 2018.
Oliivitikli

Oliivitikli ("Spinus olivaceus") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Oliivitikliä tavataan Boliviassa, Ecuadorissa ja Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hupputikli

Hupputikli ("Spinus notatus") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Hupputikliä tavataan Meksikossa ja Keski-Amerikassa. Lajin populaatioksi arvioidaan 50 000–499 999 yksilöä, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Keltavatsatikli

Keltavatsatikli ("Spinus xanthogastrus") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Keltavatsatikliä tavataan Boliviassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, Panamassa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta laikutaisesti esiintyväksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustatikli

Mustatikli ("Spinus atratus") on tiklien sukuun kuuluva eteläamerikkalainen varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustatikliä tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Chilessä ja Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta laikuttaisesti esiintyväksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Andientikli

Andientikli ("Spinus uropygialis") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Andientikliä tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Chilessä ja Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta laikuttaisesti esiintyväksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sydän edellä

Sydän edellä on Stina Girsin ensialbumi, joka julkaistiin 23. marraskuuta 2011. Albumi menestyi kohtalaisesti ja nousi Suomen virallisen albumilistan 49. myydyimmäksi albumiksi. Albumista julkaistiin myös kaksi singleä, ”Kirje” ja ”Anna mun mennä”. Stina on sanonut albumin edustavan kantripoppia.
”Anna mun mennä” esitettiin myös vuoden 2011 Syksyn sävel-kilpailussa.
Kappaleet.
Sovitus: Samu Vatanen (1-6,8-11), Juha Pöysä (2-6,8,9,11), Lasse Parkkila (2,5,6,9), Kari Airola (2,5,6,9) ja Visa Mertala (11)
Ghost Stories

Ghost Stories on Coldplayn kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 16. toukokuuta 2014. Albumia on myyty yli kolme miljoonaa kopiota, mikä tekee siitä neljänneksi myydyimmän albumin koko maailmassa vuonna 2014. Albumi on Grammy-ehdokkaana vuoden parhaana pop-albumina ja musiikkielokuvana. Lisäksi kappale ”A Sky Full of Stars” oli ehdolla kategoriassa ”Best Pop Duo/Group Performance”.
Albumia tuottivat Coldplayn lisäksi Paul Epworth, Daniel Green, Rik Simpson, Jon Hopkins ja Tim Bergling (Avicii). Äänitykset alkoivat vuoden 2012 marraskuussa päättyen vuoden 2014 maaliskuuhun. Albumia äänitettiin Lontoossa ja Los Angelesissä Mylo Xyloto -kiertueen jälkeen.
Ghost Stories -kiertue alkoi huhtikuussa ja päättyi joulukuussa 2014.
Otto Leodolter

Otto Franz Leodolter (18. maaliskuuta 1936 Mariazell, Steiermark – 16. joulukuuta 2020) oli itävaltalainen mäkihyppääjä. Hän oli ensimmäinen itävaltalainen mäkihypyn olympiamitalisti.
Leodolter saavutti Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 normaalimäen pronssia. Tuohon aikaan olympiamitalit laskettiin myös MM-mitaliksi. Cortina d'Ampezzossa 1956 hän sijoittui 30:nneksi, Innsbruckissa 1964 suurmäessä 17:nneksi ja normaalimäessä 28:nneksi.
Leodolter sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa toiseksi vuodenvaihteessa 1960–1961, kolmanneksi 1959–1960, kuudenneksi 1957–1958 ja 1958–1959 sekä kahdeksanneksi 1955–1956. Hän sijoittui mäkiviikon osakilpailuissa toiseksi Innsbruckissa ja Bischofshofenissa tammikuussa 1960. Seuraavana talvena hän oli kolmas Oberstdorfissa ja Innsbruckissa sekä toinen Bischofshofenissa.
Leodolter voitti Salpausselän kisojen mäkikilpailun 1961, jolloin hän jakoi voiton Veikko Kankkosen ja Koba Tsakadzen kanssa, sekä 1962. Hän hyppäsi Holmenkollbakkenin mäkiennätyksen 71,5 metriä vuonna 1959. Hän voitti Itävallan-mestaruuden 1958, 1959, 1961 ja 1962.
Suzuki Harunobu

Suzuki Harunobu (; noin 1725 – 8. heinäkuuta 1770 Edo) oli japanilainen kuvittaja, joka tunnetaan yhtenä Edo-kauden "ukiyo-e"-tyylisuunnan arvostetuimmista puupiirrosten suunnittelijoista. Harunobua pidetään ensimmäisenä "nishiki-e"-moniväritekniikalla painettujen puupiirrosten suunnittelijana ja tekniikan kehittäjänä.
Elämä ja ura.
Harunobun uskotaan opiskelleen Kiotossa Nishikawa Sukenobun johdolla. Hänen ensimmäiset säilyneet työnsä ovat 1760-luvulta. Harunobu suunnitteli puupiirroksia "kabuki"-näyttelijöistä ("yakusha-e") ja kuuluisista sotureista ("musha-e"). 1760-luvun puolivälissä Harunobu suunnitteli "haikai"-runoilijoiden yksityisesti tilaamia "egoyomi"-kuvakalentereita. Juhlissa vaihdettavaksi tarkoitetuista kalentereista otettiin pieniä painoksia. Kalentereissa käytettiin ensimmäistä kertaa moniväripainotekniikkaa ("nishiki-e"). 
Kalentereista moniväritekniikka levisi pian kaupallisiin kuvasarjoihin. Kuvakalenterien tilausten hiipuessa Harunobu alkoi suunnitella ensin historiallisia puupiirroksia ("mitate-e"). Harunobu alkoi menestyä vasta, kun hän ryhtyi suunnittelemaan "bijinga"-puupiirroksia. Häneltä tunnetaan noin 600 bijinga-kuvaa. Haranobun hallitsi hienovaraisella tyylillään bijingan markkinoita useiden vuosien ajan. Erillisten puupiirrosten lisäksi Harunobu kuvitti kuvakirjoja ja maalasi joitakin maalauksia. Häneltä tunnetaan 17 kuvakirjaa. Harunobu suunnitteli useimpien muiden ukiyo-e-mestareiden tavoin myös eroottisia kuvia ("shunga"). 
Harunobun puupiirrokset vaikuttivat vahvasti myöhempien ukiyo-e-suunnittelijoiden työhön. Esimerkiksi bijinga-genren tuleva tähti Isoda Koryūsai (1735–1790) oli Harunobun oppilas. Harunobu kuoli 45-vuotiaana vuonna 1770.
HLN

HLN (aiemmin CNN Headline News) on yhdysvaltalainen kaapeli- ja satelliittitelevisiokanava, jonka omistaa Time Warner -konserniin kuuluva Turner Broadcasting System. Se on CNN:n sisarkanava.
Alun perin tämä vuonna 1982 perustettu kanava lähetti uutisia 24 tuntia vuorokaudessa, mutta vuodesta 2005 lähtien se on keskittynyt yhä enemmän julkkisjuoru-, mielipide-, rikos- ja viihdeaiheisiin ohjelmiin.
Naisten sultanaatti

Naisten sultanaatti () oli noin sata vuotta kestänyt ajanjakso, jolloin Osmanien valtakunnan varsinaisina hallitsijoina tai rinnakkaishallitsijoina toimi useita kuninkaallisen haaremin naisia. Naisten sultanaatin ajan katsotaan alkaneen Suleiman Suuren kuoleman 1566 aikoihin ja päättyneen vuonna 1656, jolloin valta-asemiin alkoi nousta Köprulu-suvun jäseniä. Ajan sulttaanit olivat usein alaikäisiä, jolloin varsinaista valtaa pitivät heidän äitinsä Valide Sultanit tai vaimonsa Haseki Sultanit. Monet naisista olivat orjataustaisia, kuten kuninkaalliset haareminaiset yleensä olivat. 
Ensimmäisenä merkittävänä ajan naisena pidetään ukrainalaistaustaista Hürrem Sultania (myös nimellä Roxelana), joka oli Suleiman Suuren vaimo. Joidenkin historioitsijoiden mukaan ajanjakson katsotaan alkaneen 1534, jolloin Suleiman Suuri julisti Hürremin vapaaksi ja valitsi tämän lailliseksi puolisokseen, millä hän rikkoi 200 vuotta vallinneen perinteen, jonka mukaan sulttaani ei mennyt virallisesti naimisiin jalkavaimojensa kanssa. Hürrem oli samalla ensimmäinen, josta käytettiin nimitystä Haseki Sultan, 'sulttaanin ensimmäinen puoliso'. Hürrem Sultan hankki aikanaan lisää valtaa miehensä kautta ja otti aktiivisesti osaa maansa hallintoon sisä- ja myös ulkopoliittisissa asioissa. Hänen kirjeitään Puolan kuninkaalle Sigismund II:lle on säilynyt tähän päivään. 
Vaikutusvaltaisimpia oli Kösem Sultan, joka toimi rinnakkais- tai sijaishallitsijana neljän sulttaanin aikana. Naisten sultanaatin ajan katsotaan päättyneen 1650-luvulla, kun sulttaaniäiti Turhan Sultan todennäköisesti murhautti Kösem Sultanin suojellakseen poikansa Mehmed IV:n valtaistuinta. Turhan luovutti henkilökohtaisen valtansa Köprülü Mehmed Paššalle, joka astui suurvisiirin virkaan lähes yksinhallitsijan oikeuksin 1656. Myös joillakin myöhemmistä sulttaaniäideistä ja -vaimoista oli merkittävästi poliittista valtaa, kuten esimerkiksi Ahmed III:n äidillä Emetullah Rabia Gülnûş Sultanilla. Lisäksi Ahmed III:n hallinnon loppupuoliskolla, jolloin sulttaani itse otti vain vähän kantaa päätöksentekoon, myös suurvisiirin vaimo ja sulttaanin tytär Hatice Sultan osallistuivat valtakunnan hallitsemiseen.
Pertti Laatikainen

Pertti Olavi Laatikainen (s. 7. lokakuuta 1957 Espoo) on suomalainen prikaatikenraali evp. Hän oli viimeinen Etelä-Suomen sotilasläänin komentaja, kun sotilasläänit lakkautettiin 31. joulukuuta 2014. 
Ura.
Laatikainen on palvellut muun muassa Kaartin Jääkärirykmentin komentajana, Reserviupseerikoulu johtajana, Puolustusvoimien koulutuspäällikkönä ja Urheilukoulun johtajana. Laatikainen on vuonna 1981 valmistunutta kadettikurssia. Vuonna 2006 taiteilija Juhani Toukonen maalasi muotokuvan Kaartin Jääkärirykmentin komentajasta eversti Laatikaisesta.
Laatikainen toimi vuodesta 2015 vuoteen 2021 Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen (MPK) toiminnanjohtajana.
Kunniamerkit.
Laatikaiselle on myönnetty seuraavat kunniamerkit:
JAN-vaappu

JAN-vaappu on Jouko Niemivaaran (s. 23.7.1942 Mäntsälä, kuollut 30.8.2024, Lahti) luoma vaappumallisto, jonka juuret juontavat 1950-luvulle, jolloin Niemivaara veisteli ensimmäisiä vaappujaan. Enemmissä määrin vaappuja alkoi syntyä 1960-luvun alkupuolella arviolta vuosina 1963–1964. Kaupallinen valmistus alkoi vuonna 1968. JAN-vaaput ovat tunnettuja lohivaappuja ja niillä on saatu useita suurlohia. Koska vaaput tehdään käsityönä, on niiden saatavuus rajoitettua. Vaaput ovat haluttuja, jopa suosittuja keräilyesineitä, ja niitä ei ole aina riittänyt myyntiin valmistajalta, jolloin kalastajien välisessä kaupassa vaappujen hinnat ovat olleet muutamasta kymmenestä sataan euroon. Nykyisin vaappuja valmistaa lisenssillä Suomen Uistin Oy.
Suurin osa mallistosta on tarkoitettu lohelle, mutta mallistosta löytyy myös taimenelle, kuhalle ja hauelle värejä ja malleja. JANin tunnetuimmat mallit ovat 6,5 cm ja 7,5 cm. Näiden lisäksi vaappua on valmistettu pituuksissa 6, 7, 8 ja 9,5 cm. Lukuisat lohimiesten tuntemat klassikkovärit kuten Parsilankku, Klenooti, Komunisti, Ruska ovat myös Niemivaaran käsialaa.
Rungon muotoilun ja uimalevyn ansiosta viehe sukeltaa haluttuun syvyyteen. Värien maalauksessa on mietitty sävyjen lisäksi niiden sijainti vaapun pinnalla ja kuinka paljon selkä- ja kylkiväriä näkyy alas tai sivulle. Uintia kehitettäessä on erityisesti huomioitu paksun siiman ja vahvojen koukkujen tarve. 0,45 mm tai paksumpi siima uittaa JANia paremmin kuin ohuempi siima. Paksu, jopa jäykkä siima pidättelee vaapun etupään liikettä sopivasti antaen sille parhaan uinnin. Koukut on sijoitettu runkoon optimaalisesti. Niemivaaran itse kehittämät ruostumattomat koukkurenkaat ovat erittäin vahvoja. Niinpä Niemivaaran kehittämien mallien, uimalevyn ja värien vaikutus näkyy lähes kaikissa nykyisissä lohivaapuissa.
Vaapun siirtyminen uudelle valmistajalle.
Jarmo Rapalan LGH Uistin Oy (nyk. Suomen Uistin Oy) osti oikeudet JAN-vaappuihin vuonna 2008. Tavoitteena oli JAN-vaappujen saatavuuden parantaminen ja tuotannon jatkuminen. JAN-vaappujen valmistus siirrettiin LGH:n toimitiloihin Vääksyyn, jossa Toni Halme jatkaa niiden valmistusta. Niemivaara siirtyi myös Vääksyyn, jossa hänen työnkuvansa on opetus-, tuotekehitys- ja laadunvalvontatehtävät. Vuonna 2010 tuotannossa oli kaksi eri mallia, 6,5 cm ja 7 cm, ja yhden vaapun myyntihinta oli 25 euroa.
Tinanvalanta

Tinanvalanta eli molybdomantia on muinainen ennustuskeino, jota nykyään harrastetaan pääasiassa leikkimielellä uudenvuodenaattona Pohjoismaissa, Saksassa ja Itävallassa. Tinan tai lyijyn valaminen ennustuskeinona oli tunnettu jo muinaisessa Roomassa.
Tinanvalannan toinen nimitys molybdomantia tulee kreikan kielen sanoista μόλυβδος (mólybdos) ’lyijy’ ja μαντεία (manteia) ’ennustaminen’.
Nykyään tinanvalanta on uudenvuoden perinteenä ainakin Itävallassa, Bosnia ja Hertsegovinassa, Bulgariassa, Saksassa, Suomessa, Virossa, Latviassa, Sveitsissä, Tšekissä ja Turkissa.
Menetelmä.
Valettava metalli sulatetaan ensin isossa lusikassa tai kauhassa ja kaadetaan sitten kylmään veteen. Jähmettyessään metalli saa mielikuvituksellisia muotoja. Kovettuneesta metallista voidaan lukea ennustuksia. Sen muotoja voi tulkita kuvaannollisesti: kuplinut metalli viittaa rahaan, hauras rakenne epäonneen ja laivan muoto matkustamiseen.
Perinne Suomessa.
Suomessa myydään ennen vuodenvaihetta hevosenkengän muotoisia lyijy- ja tinaseoksia. 41 kg painavan maailman suurimman uudenvuodentinan valoi Loviisan Valko VPK 31. joulukuuta 2009.
Lyijypitoisten uudenvuodentinojen myynti on ollut Suomessa kiellettyä maaliskuusta 2018 lähtien terveys- ja ympäristösyistä. Turvallisuus- ja kemikaalivirasto suosittelee tilalle esimerkiksi sokeria ja mehiläisvahaa. Lyijyttömien tinojen myynti on edelleen sallittua.
Alaeddin pašša (visiiri)

 Alaeddin pašša oli Osmanien valtakunnan ensimmäinen suurvisiiri. Hänen isänsä oli nimeltään Hacı Kemalettin, joten häntä kutsuttiin yleensä nimellä "Hacı Kemalettin oğlu Alaeddin Paşa" tai "Alaeddin bin Hacı Kemalletin", joka tarkoittaa "Hacı Kemalettinin poikaa". Hän oli kotoisin todennäköisesti Cenderen kaupungista, josta myös Osmanien valtakunnassa aikanaan maineikas Çandarlı-suku oli kotoisin. 
Alaeddin pašša oli titteliltään "fakih", islamilaisen lain asiantuntija. Hänet nimitettiin visiiriksi Osman I:n hallinnon viimeisten vuosien aikana, todennäköisesti vuonna 1320. Hän toimi virassa myös Orhan I:n hallinnon aikana. Hänen virkanimensä ei varsinaisesti ollut suurvisiiri, sillä Osmanien valtakunnan alkuvuosina vain yksi henkilö kerrallaan toimi visiirinä. Koska virka vastasi tehtäviltään myöhempää suurvisiirin virkaa, Alaeddinia pidetään ensimmäisenä Osmanien valtakunnan suurvisiirinä. 
Hän perusti ensimmäisen vakinaisen armeijan sulttaanin vartiostoksi. Tästä armeijasta tuli pian janitsaarikaarti. Uuden armeijan sotilaat pitivät valkoisia lakkeja toisin kuin aiemmat turkmeni-sotilaat, joilla oli punaiset lakit. Alaeddinin palvelus visiirinä päättyi vuoteen 1333 mennessä. 
Jotkut lähteet väittävät Alaeddin paššan olleen Orhan I:n veli ja Osman I:n poika, koska Orhanin veli ja Osmanin poika oli myös nimeltään Alaeddin pašša. Kuitenkin yleensä uskotaan kyseessä olleen eri henkilöiden.