tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ilves-Teatteri

Ilves-Teatteri on yksi kolmesta Helsingin ylioppilasteatterista. Teatteri sai alkunsa Helsingin yliopiston Hämäläis-Osakunnasta, ja se toimi aluksi Tavastia-klubin yläkerrassa. Vuonna 1986 Ilvesteatteri muutti Käpylään, entisen elokuvateatteri Rion tiloihin. Sali on pieni, katsomoon mahtuu 30–40 henkeä. Tilojen menneisyys elokuvateatterina näkyy kaltevana lattiana.
Ilves-Teatteri on harrastajateatteri, jonka jäseneksi pääsee pääasiassa pääsykokeiden kautta. Teatterilla ei ole virallista linjaa, vaan teatteri on hyvin aktiivijäsenistönsä näköinen. Ilves-Teatterin toimintakulttuuriin kuuluu merkittävien päätösten sopiminen jäsenkokouksissa. Jäsenkokouksissa päätetään muun muassa keväälle valittavat produktiot sekä syksyn uusien produktion ohjaajat. Kevään produktioiden työryhmät muodostuvat tyypillisesti teatterin vanhasta jäsenistöstä. Syksyn uusien produktion toteuttaa pääsykokeissa valittu uusi jäsenistö.
Ilves-Teatterilla on tullut tavaksi järjestää joka syksy poikkitaiteelliset Räntäkarkelo-festivaalit. Tapahtuman erityisluonteeseen kuuluu avoin esityshaku ja esitysten 30 minuutin maksimimitta. 
Ilves-Teatteri kuuluu Ylioppilasteatteriliittoon ja osallistuu vuosittain Ylioppilasteatterifestivaaliin.
Jamaica Blue Mountain

Jamaica Blue Mountain on jamaikalainen kahvilaatu. Sitä kasvatetaan Blue Mountains -vuorten rinteillä Jamaikan saaren itäosissa, Saint Andrew'n, Saint Thomasin, Portlandin ja Saint Maryn kunnissa. Se on laatunsa ja harvinaisuutensa johdosta yksi maailman kalleimmista kahvilaaduista. Sen ominaispiirteenä pidetään erityisesti pehmeää jälkimakua.
Tuotanto.
Jamaica Blue Mountain -merkkiä kontrolloi Jamaikan kahvintuottajien lautakunta "Jamaica Coffee Industry Board". Merkin saa ainoastaan kahvi, joka kasvaa 910–1800 metrin korkeudessa.
Kahvipensas viihtyy Jamaikan vuoristossa sen kahvinviljelylle suotuisan ilmaston vuoksi: sumuinen ilma suojaa pensaita auringolta ja säännölliset sateet ja vulkaaninen maa ravitsevat niitä. Kahvilaatua tuotetaan 6 000 hehtaarin alueella lähinnä pienillä tiloilla. Vuosittainen tuotanto on nykyisin yhteensä vain 1000–1350 tonnia, mistä 85–90 % menee Japanin markkinoille. Kahvi pakataan tunnusomaisesti pieniin puutynnyreihin. Lajina käytetään arabicaa ("Coffea arabica").
Hérculez Gómez

Hérculez Gómez (s. 6. huhtikuuta 1982 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on meksikolaisamerikkalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Vetäydyttyään kentiltä vuonna 2016 hän on toiminut tv-kommentaattorina.
Seurajoukkueura.
Gómez aloitti ammattilaisuransa Meksikon 1. divisioonassa Cruz Azulin joukkueessa vuonna 2001. Hän edusti urallaan useita seuroja, muun muassa Primera División de Méxicossa pelaavaa Pachucaa
Maajoukkueura.
Gómez valittiin Yhdysvaltain joukkueeseen vuoden 2007 Copa Américaan. Hän oli ensimmäisen kerran Yhdysvaltain kokoonpanossa Argentiinaa vastaan, muttei päässyt ottelussa kentälle. Ensimmäistä kertaa hän pääsi kentälle Kolumbiaa vastaan.
Toukokuussa 2010 Gómez valittiin edustamaan Yhdysvaltoja MM-kisoihin 2010. Hän teki maalin 4−2 päättyneessä ystävyysottelussa Tšekkiä vastaan. Kesäkuussa 2010 juuri ennen MM-kisoja hän teki maalin 3−1 päättyneessä ottelussa Australiaa vastaan.
Gómez pelasi 24 maaottelua ja teki niissä kuusi maalia vuosina 2007–2013.
Tuppisammalet

Tuppisammalet ("Timmia") on tuppisammalten lahkoon kuuluva suku. Suomessa esiintyy viisi suvun lajia. Tuppisammalet muistuttavat ulkonäöltään karhunsammalia, mutta tuppisammalilla ei ole lehdissä lamelleja.
Lajeja.
Suomessa esiintyvät tuppisammallajit.
Puistotuppisammal ilmeisesti esiintyy Suomessa, vaikka laji on luokiteltu vuonna 2010 alueellisesti hävinneeksi.
Jonathan Bornstein

Jonathan Rey Borstein (s. 7. marraskuuta 1984 Torrance, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Tällä hetkellä hän edustaa Major League Soccerissa pelaavaa Chivas USA:ta ja on pelipaikaltaan puolustaja.
Seurajoukkueura.
Borstein aloitti ammattilaisuransa Chivasissa vuoden 2006 SuperDraftissa. Kesäkuussa 2006 hän teki avausmaalinsa FC Dallasia vastaan, tosin hyökkääjän paikalla joukkueessa vallinneiden loukkaantumisten takia. Kauden lopussa hänellä oli kasassa neljä syöttöä ja kuusi maalia ja oli tehokkain tulokaspelaaja. Borstein palkittiin vuoden tulokkaaksi Major Soccer Leaguessa.
Vuonna 2008 Borstein kärsi polvivammasta kevään ajan. Palattuaan valmentaja halusi tehostaa hänen hyökkäysvoimaansa.
Maajoukkueura.
Borstein pelasi debyyttiottelunsa Yhdysvaltain maajoukkueessa tammikuussa 2007 ystävyysottelussa Tanskaa vastaan. Hän osallistui Copa América 2007:n turnaukseen ja hänet valittiin myös maanosaliittojen cup 2009:aan sekä MM-kisoihin 2010.
Bornstein on pelannut 38 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia vuosina 2007–2011.
Edson Buddle

Edson Michael Buddle (s. 21. toukokuuta 1981 New Rochelle, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Tällä hetkellä hän edustaa Major League Soccerssa pelaavaa Los Angeles Galaxya.
Seurajoukkueura.
Buddle aloitti ammattilaisuransa vuonna 2000, kun hän liittyi Long Island Rough Ridersiin. Hän auttoi joukkuetta voittamaan koillisdivisioonan tehden 11 maalia ja neljä syöttöä. Buddle oli myös ehdolla vuoden tulokaspalkinnon saajaksi mutta jäi äänestyksessä toiseksi.
Vuonna 2001 hänet valittiin Major Soccer Leaguen SuperDraftissa Columbus Crew'hun. Hän pelasi vain 556 minuuttia tulokaskaudellaan, mutta teki vähällä peliajallaan kolme maalia ja antoi kaksi maalisyöttöä. Seuraavana vuonna, 21 vuoden ikäisenä Buddlesta tuli yksi liigan parhaimmista nuorista hyökkääjistä ja teki yhdeksän maalia ja viisi syöttöä 1304 minuutin peliajallaan. Joukkue voitti tällöin U.S. Open Cupin.
Vuosina 2003 ja 2004 Buddle kärsi lukuisista loukkaantumisista, mutta saavutti kuitenkin yhteensä 20 maalia ja kuusi syöttöä. 2005 hän sai yhdeksän maalia ja kaksi syöttöä.
Kaudeksi 2006 Buddle siirtyi New York Red Bullsin joukkueeseen, ja samana vuonna hän muutti Kanadaan Toronto FC:n joukkueeseen.
Kesäkuussa 2007 Buddle vaihdettiin Los Angeles Galaxyyn. Hän pääsi suoraan pelaamaan joukkueen avauskokoonpanoon.
Maajoukkueura.
Buddle on pelannut Yhdysvaltain maajoukkueessa vuodesta 2003 lähtien ja debytoi ystävyysottelussa Venezuelaa vastaan. Hän ei kuitenkaan päässyt pelaamaan seuraavaan seitsemään vuoteen, kunnes Buddle kutsuttiin Yhdysvaltain joukkueeseen MM-kisoihin 2010.
Matti Tuominen (ylipuutarhuri)

Matti Tuominen (s. 2. kesäkuuta 1950 Paimio) on suomalainen puutarhuri, joka toimi Naantalissa Luonnonmaan saarella sijaitsevan tasavallan presidentin kesäasunnon Kultarannan ja presidentin kanslian ylipuutarhurina vuosina 1991–2013.
Paimiossa, jossa Tuominen syntyi vuonna 1950, oli hänen vanhemmillaan kauppapuutarha. Tuominen valmistui vuonna 1975 hortonomiksi Lepaan puutarhaopistosta. Sen jälkeen Tuominen työskenteli omassa kauppapuutarhassa Paimiossa, viherrakennusyrityksen työnjohtajana Kirkkonummella, Maatalouden tutkimuskeskuksen tutkimusmestarina Piikkiössä ja Maatilahallituksen kasvintarkastajana Turussa.
Aika Kultarannassa.
Tuominen valittiin Kultarantaan ylipuutarhurin tehtävään eläkkeelle siirtyneen Paavo Korventaustan tilalle maaliskuussa 1991. Linnanvouti Erkki Ahokas esitteli kolme ylipuutarhuriehdokasta presidentti Mauno Koivistolle. Koivisto antoi päätösvallan vaimolleen Tellervolle, joka piti Tuomisen valintaa oikeana. Tellervo kommentoi Tuomisen valintaa ”tosin Tuomisen lentopalloharrastus hiukan epäilyttää”. Tuominen oli entinen alemman sarjatason aktiivipelaaja. Hän pelasikin usein lentopalloa Kultarannassa Koiviston kanssa. 
Tuominen oli ollut jo vuoden 1969 kesän puutarhaharjoittelijana Kultarannassa. Ylipuutarhurina Tuomisen tehtäviin kuuluivat vastuu Kultarannan huvilatilasta, esimiestehtävät Kultarannan puistossa, avomaan viljelyksillä ja kasvihuoneilla. Muita tehtäviä olivat alueen neljänkymmenen rakennuksen kunnosapito ja metsänhoito, jotka tulivat tehtävien joukkoon vuodesta 1995 lähtien. Kultarannan alue käsittää 54 hehtaaria, joista 15 hehtaaria on puistoa. Kesäkukkia on kasvatettu 8 000 kaudessa kolmessa kasvihuoneessa. Ympärivuotisia työntekijöitä Tuomisen suorassa alaisuudessa oli seitsemän. Tuominen jäi virastaan eläkkeelle 30. syyskuuta 2013. 
Mieluisimpana muistona työvuosista Kultarannassa Tuominen pitää vanhojen rakennuksien ja rakenteiden säilyttämistä. Muun muassa Venäjän keisarin aikaisia esineitä säilyi Tuomisen ansiosta. Ylipuutarhurina Tuominen asui perheineen Kultarannassa 22 vuotta. Perheeseen kuuluvat vaimo ja kaksi aikuista tytärtä.
Muut tehtävät.
Tuominen toimi asiantuntijana vuosina 2000–2013 tehdyssä Turku TV:n televisio-ohjelmassa "Kultarannan Puutarhassa", joka oli kanavan katsotuimpia ohjelmia. Ohjelmassa Tuominen esitteli Kultarantaa ja kertoi kotipuutarhureille neuvoja. Tuominen valittiin Naantalissa vuoden Unikeoksi 1997. Vuonna 2005 hänet valittiin vuoden Hortonomiksi. Ansioiksi luettiin muun muassa hortonomien ammattikunnan tunnetuksi tuominen laajalle yleisölle. 
Tuominen sai puutarhaneuvoksen arvonimen vuonna 2010.
Toivalan rautatieasema

Toivalan rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Siilinjärven Toivalassa noin 10 kilometriä kunnan keskustasta Kuopion suuntaan. Asema avattiin heinäkuussa 1902 Savon radan Kuopion ja Iisalmen välisen osuuden valmistumisen yhteydessä.
Toivalan asemarakennus on suunniteltu Bruno Granholmin V luokan aseman tyyppipiirustusten mukaan.
Toivalan asemanseutu muodostui tärkeäksi liikenteen solmukohdaksi, kun sen kautta kulkivat maantiet sekä pohjoiseen Iisalmen suuntaan että itään Joensuun suuntaan. Vuosina 1922–1932 asemalla oli myös autojunaliikennettä Kuopioon, kun Kallaveden ylittävä tieyhteys ei ollut vielä valmistunut. Asema jäi kuitenkin ajan mittaan hieman sivuun taajama-asutuksesta ja alennettiin laiturivaihteeksi vuonna 1965. Miehitys asemalta lopetettiin vuonna 1982, ja henkilöliikenne pari vuotta myöhemmin.
Nykyisin Toivala toimii junakohtauspaikkana ja siellä on ajoittain puutavaran kuormausta.
Perhejulistus

Perhe: Julistus maailmalle (engl. "The Family: A Proclamation to the World"), lyhyemmin Perhejulistus, on Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkon antama julistus, jossa se määrittelee kantansa perheeseen, seksuaalisuuteen sekä miehen ja naisen rooleihin. Presidentti Gordon B. Hinckley luki perhejulistuksen ensimmäistä kertaa julkisuudessa kirkon naisjärjestön, Apuyhdistyksen puolivuosittaisessa yleiskokouksessa Salt Lake Cityssä 23. syyskuuta 1995 - siis vain noin puoli vuotta virkakautensa alusta. Perhejulistusta oli ilmeisesti valmisteltu jo ennen Hinckleyn tuloa kirkon johtajaksi. Julkistaessaan Perhejulistuksen Gordon B. Hinckley sanoi perinteisen perhemallin joutuneen ahdinkoon, minkä johdosta kirkon oli korotettava äänensä puolustamaan perhettä. 
Sekä kirkon ensimmäinen presidenttikunta että kahdentoista apostolin koorumin jäsenet allekirjoittivat perhejulistuksen, mikä tekee siitä MAP-kirkossa hyvin arvovaltaisen ja kirkkoa sitovan julkilausuman.
Perhejulistus on julkaisemisensa jälkeen saanut huomattavan paljon julkisuutta. Sitä on levitetty miljoonia kappaleita kopioina, ja suurimmalla osalla kirkon jäsenistä on se kodissaan. Julistukseen on viitattu tai sitä on siteerattu lukemattomia kertoja esim. kirkon yleiskonferensseissa. Perhejulistukseen on viitattu esimerkiksi keskusteltaessa MAP-kirkon kannasta samaa sukupuolta olevien avioliittoon tai rekisteröityyn parisuhteeseen.
Halo Legends

Halo Legends on vuonna 2010 suoraan DVD:llä ilmestynyt seitsemästä lyhytanimaatiosta koostuva yhdysvaltalais-japanilainen elokuva, joka perustuu "Halo"-videopeleihin. Se kertoo Master Chiefin alkuperästä, Spartan-sotilaiden taistelukyvyistä ja ODST:n iskujoukkojen väliseen taistoon. Jokaisen lyhytanimaation on kirjoittanut eri käsikirjoittaja ja ohjannut eri animaatio-ohjaaja.
Elokuvan tuotannosta vastasi yhdysvaltalainen Warner Bros. Animation ja animoinnista vastasivat japanilaiset animointiyhtiöt Studio 4°C, Bones, Production I.G, Casio Entertainment ja Toei Animation.
Tarinat.
The Babysitter.
Ensimmäinen tarina seuraa nelihenkistä ODST-iskujoukkoa, jonka muodostavat sotamies O'Brien, Dutch, Ylivääpeli Cortez ja alikersantti Checkman. Lisäksi mukaan tulee Spartan-sotilas, joka korvaa O'Brienin tarkka-ampujana. Ryhmä lähetetään Covenant-liittouman alueelle, jossa heidän tehtävänään on salamurhata Prophet.
The Duel.
Toinen tarina seuraa Arbiteria, joka ei halua seurata Covenant-liittouman uskontoa. Yksi profeetoista syyttää Falia harhaopista. Fal ei myönnä syytöstä ja profeetta lähettää toisen Eliten tappamaan tämän vaimon houkutellakseen Falin ansaan.
The Package.
Viisi Spartans-eliittijoukon sotilasta lähetetään hakemaan tärkeää "pakettia" Covenant-liittouman aluksesta. Matkalla yksi sotilaista Solomon löytää heikon signaalin eräästä aluksesta, mutta saa pian huomata sen olleen hämäystä ja kuolee räjähdyksessä. Master Chief päättelee Covenantin lippulaivan olevan heidän varsinainen kohde. Ryhmä pääsee laivan sisälle, jossa lopulta vain Master Chief selviää kohteen luo, joka on tiedemies Catherine Halsey. Kaksikko onnistuu pakenemaan laivasta kohti omaa tukikohtaa.
Daniel Brands

Daniel Brands (s. 17. heinäkuuta 1987 Deggendorf) on saksalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut miesten maailmanlistalla kaksinpelissä sijalla 57.
Tennisura.
2009.
Brands pääsi semifinaaliin BMW Openissa, kunnes hävisi Mihail Južnyille 6–3, 3–6, 4–6. Ranskan avoimissa hän hävisi 1. kierroksella Robert Kendrickille luvuin 7–6(7), 5–7, 6–7(11), 6–4, 3–6.
2010.
Brands hävisi jälleen Ranskan avointen 1. kierroksella, tällä kertaa kahdeksanneksi sijoitetulle Jo-Wilfried Tsongalle luvuin 6–4, 3–6, 2–6, 7–6(2), 5–7.
Brands teki Wimbledon-debyyttinsä vuonna 2010. Avauskierroksella hän voitti Igor Andrejevin 7–6, 7–6, 7–5 ja toisella kierroksella seitsemänneksi sijoitetun Nikolai Davydenkon 1–6, 7–6, 7–6, 6–1. Kolmannella kierroksella Brands voitti Victor Hănescun, joka luovutti ottelun viidennessä erässä, koska hermostui häntä pilkanneille katsojille. Brands johti kolmatta erää 3–0, kun Hanescu käveli kohti yleisöä ja sylkäisi katsojiin päin. Tämän jälkeen Hanescu jätti ottelun kesken. Lopulta Brands hävisi neljännellä kierroksella turnauksen finaaliin päässeelle Tomáš Berdychille 4–6, 7–6(1), 7–5, 6–3. Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi avauskierroksella Benjamin Beckerille suoraan kolmessa erässä.
2011.
Australian avointen avauskierroksella Brands hävisi Serhi Stah’ovskyille ja Ranskan avointen avauskierroksella Mihail Kukuškinille.
Rachid Turki

Rachid Turki (1918–2003) oli tunisialainen jalkapallovalmentaja ja Tunisian jalkapallomaajoukkueen historian ensimmäinen päävalmentaja. Turki valmensi urallaan muun muassa Stade Tunisienia, CA Bizertinia, AS Marsaa ja CO Transportsia. Hän saavutti menestystä Stade Tunisienin päävalmentajana voitettuaan historian viimeisen Tunisian jalkapalloliigan mestaruuden. Turki voitti myöhemmin 1960-luvulla myös edellisen sarjan korvanneen Ligue Professionnelle 1:n kaudella 1961–1962.
Never Forget You

"Never Forget You" on Mariah Careyn ja Babyfacen kirjoittama laulu Careyn "Music Box" -albumille. Albumin kolmantena singlenä julkaistu "Never Forget You" julkaistiin vuonna 1994 Badfingerin laulun "Without You" cover-version B-puolena. "Never Forget You" nousi Billboardin "Hot R&amp;B/Hip-Hop songs" -listalla kymmenen joukkoon ja sitä myytiin kultaa.
Anytime You Need a Friend

"Anytime You Need a Friend" on yhdysvaltalaislaulajan Mariah Careyn kappale. Sen kirjoittivat Carey ja Walter Afanasieffin Careyn kolmannelle studioalbumille "Music Box". Kappale julkaistiin Yhdysvalloissa toukokuussa 1994 ja Isossa-Britanniassa saman vuoden kesäkuussa, ja se julkaistiin albumin neljäntenä ja viimeisenä singlenä.
Kaikki Careyn edelliset singlet olivat olleet Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan viiden parhaan joukossa, mutta "Anytime You Need a Friend" katkaisi sarjan sijoittumalla vasta 45. ja nousemalla parhaimmillaan sijalle kaksitoista. Siitä huolimatta kappale sai runsaasti radiosoittoa ja menestyi kohtuullisesti myös muualla, päätyen listoilla yleensä kahdenkymmenen parhaan joukkoon.
Silver Arrows

Silberpfeile (suom. Hopeanuolet) oli saksalaisen lehdistön antama nimi Mercedes Benzin ja Auto Unionin kilpa-autoille vuosina 1934–1939. Myöhemmin nimeä käytettiin myös Mercedes-tallin autoista vuosina 1954–1955 ja uudestaan 2010.
Vuosikymmenten ajan jokaisella valtiolla oli perinteiset värit kilpa-autoissaan. Italialaisilla on nykyäänkin kuuluisa Rosso Corsan punainen, brittiläisillä vihreä, ranskalaisilla sininen jne.
Saksalaiset autot kuten Blizen Benz olivat valkoisia, kuten kolme Mercedestä, jotka ajoivat kolmoisvoittoon Ranskan GP:ssä 1914. Toisaalta vuonna 1922 Giulio Masetti ja 1924 Christian Werner voittivat Italian Targa Florion kilpailun punaisenvärisellä Mercedeksellä. Rudolf Caracciola voitti vuoden 1931 Mille Miglian kilpailun 200-hevosvoimaisella Mercedes Benz SSK -autolla, jota kutsuttiin "Valkoiseksi Elefantiksi".
Tarinan mukaan Silberpfeile-nimen alkuperä syntyi vahingossa. Vuonna 1934 Kansainvälinen moottoriurheilun hallitus asetti kyseisenä vuonna kilpa-autojen maksimipainoksi 750 kiloa renkaat ja polttoaine yhteenlaskettuna. Sanotaan että keväällä 1934 Mercedes Benz -tiimi asetti uuden Mercedes-Benz W25 -autonsa mitat tarkastukseen Nürburgringin Eifelrennenissä, se painoi 751 kiloa. Kilpailumanageri Alfred Neubauer ja kuljettaja Manfred von Brauchitsch väittivät heillä olleen idea raaputtaa maalit pois auton kyljestä keventääkseen painoa. Tarinan jatkon mukaan seuraavana päivänä kiiltävä hopeanvärinen alumiinikuori tutkittiin ja auto läpäisi tarkastuksen. Brauchitschin voitettua kilpailun 350-hevosvoimaisella autollaan syntyi nimi Silberpfeil. Tarina kuitenkin ilmestyi vasta 1958 kun Neubauerin elämäkerta julkaistiin. Tarina ei kuitenkaan pidä paikkaansa, koska Eifelrennenissä käytettiin Formula LIbre -sääntöjä, eli kaikenlaiset autot olivat sallittuja.
Sen sijaan Silberpfeile-nimeä käytettiin ensi kerran vuonna 1932 kun Mercedes ei kerennyt maalauttaa uutta SSKL -kilpa-autoa ennen kilpailua. Nimi kuitenkin unohtui pian kun auto sai ennennäkemättömän aerodynaamisen muotonsa takia lempinimen Kurkku.
Vuonna 1937 Mercedes Benz W125 moottori tuotti jo 646 hevosvoimaa. Mercedesin ja Auto Unionin Silberpfeile-autot kulkivat yli 300 kilometrin tuntivauhtia ja nopeusennätysmittauksissa jopa 400 kilometrin tuntivauhtia.
Kuuluisia Silberpfeilella kilpailleita kuljettajia ovat Rudolf Caracciola, Hermann Lang, Stirling Moss ja Juan Manuel Fangio. 
Silberpfeilen myötä tieautojen perinteinen väri periytyi muillekin. Saksalaisilla autoilla on perinteinen hopeanharmaa väri, Porsche ja BMW mieltävät valkoista väriä ja Audi käyttää hopean väriä Auto Unionin perinteenä.
Vuonna 1999 Le Mansin 24 tunnin ajoon osallistui seitsemän Silberpfeile-autoa. Kolme kuuluisaa Mercedes Benz CLR -autoa, kaksi Brittiläistä LM-GT1 Audi R&amp;C -autoa ja kaksi Joest Racing LMP Audi R&amp;R -autoa, jotka sijoittuivat kilpailussa kolmanneksi ja neljänneksi.
Vuonna 2010 Ross Brawnin Mercedes GP -joukkue esitteli uudet hopeanväriset autonsa joilla talli kilpailee F1-sarjassa Nico Rosbergin ja Michael Schumacherin voimin.
Gadna

Gadna () on israelilainen sotilaallinen ohjelma, joka valmentaa nuoria heidän pakolliseen asevelvollisuuteensa Israelin puolustusvoimissa tai rajavartiopoliisissa. Nahal-prikaatin ammattisotilaiden johtama ohjelma kestää viikon ja sen suorittaa noin 19 000 nuorta vuosittain. Ohjelmaan osallistuu myös useita ulkomaalaisia.
Historia.
Gadna on lyhenne sanoista "Gdudei No'ar" (. Järjestelmä luotiin ennen Israelin itsenäisyysjulistusta vuonna 1948. Alussa ohjelman suorittajat palvelivat taistelijoina Israelin itsenäisyyssodassa erityisesti Jerusalemin rintamalla.
Tunnukset.
Ohjelman komentajat, kersantit ja upseerit kantavat Nahalin prikaatin vihreää barettia, mutta baretissa ei ole prikaatin merkkiä eikä heidän asepuvussaan ole Nahalin olkamerkkiä. Sen sijaan heillä on Koulutus- ja nuorisojoukkojen merkit.
Komentajilla on ruskea nauha vasemmalla olkapäällä. Gadnaa suorittavat saavat asepuvun. Majoittuminen tapahtuu ryhmittäin teltoissa tai parakeissa. Jokaisesta ryhmästä valitaan kaksi johtajaksi.
Ohjelman aikana kaikki nuoret käyvät läpi saman koulutuksen. Israelilaisnuoret kuitenkin osallistuvat muihin vaativampiin koulutuksiin. Koulutukseen sisältyy aseiden huoltoa, liikuntakoulutusta ja sotilastaitojen harjoittelua sekä historiaa. He myös osallistuvat tukikohdan kunnossapitoon ja saavat ampuma- ja marssikoulutusta.
Gadnaa on kritisoitu liian sotilaalliseksi, mutta ohjelmasta on valmisteltu myös vielä sotilaallisempi versio.
NHL 2003

NHL 2003 on EA Sportsin kehittämä ja julkaisema urheilupeli. Peli julkaistiin vuonna 2002 Nintendo GameCube, PlayStation 2, Microsoft Windows ja Xbox -alustoille. 
Pelin PlayStation 2-versio julkaistiin Pohjois-Amerikassa 30. syyskuuta 2002 ja Euroopassa 18. elokuuta 2002. GameCube- ja tietokoneversio julkaistiin Euroopassa 25. lokakuuta ja Pohjois-Amerikassa samanaikaisesti PlayStation 2-julkaisun kanssa. Xboxille peli julkaistiin Pohjois-Amerikassa 9. lokakuuta ja Euroopassa 25. lokakuuta.
Peli on "NHL-pelisarjan" yhdestoista osa.
Pelaaminen.
NHL 2003 uudisti pelisarjan grafiikkaa hienommaksi ja yksityiskohtaisemmaksi. Myös maalivahtien tekoälyä ja kiekon fysiikkaa parannettiin. Pelin kansikuvassa esiintyy Calgary Flamesin Jarome Iginla, ja Suomessa julkaistun painoksen kannessa tuolloin Montreal Canadiensia edustanut Saku Koivu. 
Pelin selostajina toimivat edellisen osan tapaan Jim Hughson ja Don Taylor.
Winston Reid

Winston Wiremu Reid (3. heinäkuuta 1988 North Shore City) on uusiseelantilais-tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti noin kymmenen vuoden ajan englantilaisseura West Ham Unitedia. 
Reid syntyi North Shore City -nimisessä kaupungissa Aucklandin lähellä. Hän on etniseltä taustaltaan maori. Reid muutti 10-vuotiaana Tanskaan yhdessä äitinsä ja tanskalaisen isäpuolensa kanssa ja pelasi Tanskan juniorimaajoukkueissa aina alle 21-vuotiaisiin saakka, kunnes palasi Uuteen-Seelantiin. Hän pelasi Uuden-Seelannin kaikki kolme ottelua MM-kilpailuissa 2010.
Seuratasolla Reid edusti tanskalaista FC Midtjyllandia vuosina 2005–2010. Elokuussa 2010 hän solmi kolmivuotisen sopimuksen Englannin Valioliigassa pelaavan West Ham Unitedin kanssa. Hän on kauden 2018−2019 loppuun mennessä pelannut West Hamissa 167 valioliigaottelua, joissa on tehnyt kuusi maalia sekä 28 ottelua Englannin mestaruussarjassa, joissa teki kolme maalia. Hänen sopimuksensa on voimassa kesään 2023 saakka. Vuonna 2020 Reid pelasi lainalla yhdysvaltalaisessa MLS-seurassa Sporting Kansas Cityssä. Helmikuun 2021 alusta kauden loppuun hän pelasi lainasopimuksella Englannin mestaruussarjan Brentfordissa.
Tom Ewell

Tom Ewell (alun perin "Samuel Yewell Tompkins", 29. huhtikuuta 1909 Owensboro, Kentucky, Yhdysvallat – 12. syyskuuta 1994 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi useissa Hollywood-elokuvissa, teatterissa ja televisiossa. 
Tuotanto.
Tom Ewellin tunnetuin rooli on Marilyn Monroen vastanäyttelijänä Billy Wilderin ohjaamassa menestyskomediassa Kesäleski (1955). Hän oli ollut mukana jo näytelmän teatteriversiossa, jota esitettiin Broadwaylla 750 kertaa ennen elokuvan ensi-iltaa, ja josta hän sai parhaan näyttelijän Tony-palkinnon 1953.
Tom Ewell debytoi teatterissa 1934 ja valkokankaalla 1940. Elokuvassa Minkäpä tyttö sille voi (1956) hänen vastanäyttelijättärenään nähtiin Jayne Mansfield. Televisiossa Tom Ewell esiintyi 1950-luvulla Alfred Hitchcock esittää -sarjassa ("The Case of Mr. Pelham") ja 1970-luvulla Barettassa. 1960–1961 hänellä oli oma ohjelmansa "The Tom Ewell Show", jota tehtiin 32 jaksoa. Hänen viimeinen roolityönsä oli osa Murhasta tuli totta -sarjassa 1986.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2010 loppuottelu

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2010 loppuottelu pelattiin Alankomaiden ja Espanjan maajoukkueiden välillä 11. heinäkuuta 2010 Soccer City -jalkapallostadionilla Johannesburgissa kello 20.30. Ottelun tuomarina toimi englantilainen Howard Webb.
Loppuottelussa käytettiin erillistä Jo'bulani-palloa, joka on kultainen versio kisapallo Jabulanista.
Ottelussa ei päästy ratkaisuun varsinaisella peliajalla. Espanja voitti ottelun 1–0 Andrés Iniestan osumalla jatkoajalla, kun 116 minuuttia oli pelattu.
Kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n arvion perusteella MM-finaalia seurasi televisiosta maailmanlaajuisesti noin 700 miljoonaa ihmistä.
Alankomaiden tie loppuotteluun.
Alankomaat arvottiin E-lohkoon yhdessä Tanskan, Japanin ja Kamerunin kanssa. Alankomaat aloitti kilpailut 2–0 voitolla Tanskasta. Japania vastaan Alankomaat voitti 1–0, ja lohkon päätösottelussa joukkue sai voiton myös Kamerunista 2–1. Kamerunin Samuel Eto'on tekemä rangaistuspotkumaali oli ainoa Alankomaiden päästämä maali alkulohkovaiheessa. Joukkue jatkoi neljännesvälieriin lohkovoittajana, ja siellä vastaan asettui Slovakia, jonka Alankomaat voitti 2–1. Puolivälierissä joukkue päihitti Brasilian niin ikään 2–1 lopputuloksin, tosin Brasilia johti ensimmäisen puoliajan jälkeen ottelua Robinhon 10. peliminuutilla tekemällä maalilla. Välierissä Uruguayta vastaan tulokset olivat 3–2 Alankomaiden hyväksi, ja joukkue pääsi MM-kisojen loppuotteluun ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1978 kisojen, jolloin maa saavutti hopeatilan.
Espanjan tie loppuotteluun.
Espanja arvottiin H-lohkoon yhdessä Sveitsin, Hondurasin ja Chilen kanssa. Espanjan kisat alkoivat surullisesti 0–1 tappiolla Sveitsiä vastaan, mutta Hondurasista tuli 2–0-voitto. Lohkon päätösottelussa Chileä vastaan Espanja oli parempi 2–1. Lopulta Espanja eteni jatkoon voittaen lohkonsa. Neljännesvälierissä naapurimaa Portugali kukistui David Villan 63. peliminuutilla tekemällä maalilla. Puolivälierissä Paraguay hävisi niin ikään 1–0, ja tässäkin ottelussa maalintekijänä oli Villa 83. minuutilla. Välierissä Espanjan edellisten EM-kisojen finaalivastuksen Saksan tappion ratkaisi kulmapotkun kautta Carles Puyolin tekemä maali. Hallitseva Euroopan mestari oli näin selvittänyt tiensä jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen loppuotteluun ensimmäistä kertaa.
Bongani Khumalo

Bongani Sandile Khumalo (s. 6. tammikuuta 1987 Manzini, Swazimaa) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija. Khumalo edustaa pretorialaista Supersport United FC ja on pelannut vuodesta 2008 lähtien Etelä-Afrikan maajoukkueessa. Hän edusti Etelä-Afrikkaa Etelä-Afrikan kotikisoissa 2010 pelaten jokaisessa kolmessa alkulohkon ottelussa. Maajoukkueessa ainoan maalinsa Khumalo teki MM-kisoissa Ranskaa vastaan.
Charles Martin Loeffler

Charles Martin Loeffler (alkujaan "Martin Karl Löffler"; 30. tammikuuta 1861 – 19. toukokuuta 1935) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen säveltäjä.
Elämäkerta.
Loeffler väitti syntyneensä Ranskan Mulhousessa, mutta todellisuudessa hän oli syntynyt Schönebergissä lähellä Berliiniä ja kääntynyt Saksaa vastaan tasavaltalaisia ajatuksia kirjoittaneen isänsä jouduttua pidätetyksi. Pidätyksen aikaan tuleva säveltäjä oli noin 12-vuotias. Isä ennätti kuolla ennen vapautumistaan. Ennen pidätystä perhe oli muutellut paljon.
Loeffler päätti ryhtyä viulistiksi. Hän opiskeli Berliinissä Joseph Joachimin, Friedrich Kielin ja Woldemar Bargielin johdolla, sitten Pariisissa Joseph Massart’n johdolla. Sävellyksessä hän sai opetusta Ernest Guiraud’lta. Hän soitti Pasdeloup’n orkesterissa ja muutti vuonna 1881 Yhdysvaltoihin, missä hän liittyi Bostonin sinfoniaorkesteriin. Orkesteri myös esitti säännöllisesti Loefflerin sävellyksiä.
Yhdysvaltain kansalainen Loefflerista tuli vuonna 1887. Myöhemmin hän erosi Bostonin sinfoniaorkesterista omistautuakseen sävellykselle. Hänen ystäviinsä lukeutui John Singer Sargent, joka maalasi hänen muotokuvansa. Loefflerin kehittämään sävelkieleen vaikutti aikansa ranskalainen ja venäläinen musiikki sekä symbolistinen ja dekadenttinen kirjallisuus. Loeffler hyödynsi usein epätavallisia soitinyhdistelmiä. Hän innostui myös vuonna 1894 ”löytämästään” viola d’amoresta ja sekä sävelsi että sovitti sille musiikkia. Myöhempinä vuosinaan hän kiinnostui jazzista ja sävelsi joitain teoksia jazzyhtyeelle. 
Loefflerin opiskelijoihin lukeutui Francis Judd Cooke. Säveltäjä kuoli Medfieldissä 74 vuoden iässä.
Loeffler sävelsi huolella ja uusi teoksiaan usein. Osa hänen tuotannostaan on kadonnut. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa lukeutuvat sinfoniset runoelmat "La Mort de Tintiles", "La Bonne Chanson", "A Pagan Poem" ja "Memories of My Childhood (Life in a Russian Village)" sekä laulusarja "Five Irish Fantasies" ja kamarimusiikkiteokset "Music for Four String Instruments" ja "Two Rhapsodies" (oboelle, alttoviululle ja pianolle).
Maurice Edu

Maurice "Mo" Edu (s. 18. huhtikuuta 1986 Fontana, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Tällä hetkellä hän edustaa Skotlannin valioliigassa pelaavaa Rangersia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Edu varattiin Torontoon ensimmäisenä varauksena 2007 Major League Soccerin SuperDraftissa. Hän teki debyyttinsä huhtikuussa 2007 Kansas City Wizardsia vastaan, ja toukokuussa hän teki ensimmäisen maalinsa Chicago Firen verkkoon. Tulokaskaudellaan hän teki neljä maalia pelaamassaan 25 ottelussa.Edu voitti myös MLS:n vuoden tulokkaan palkinnon vuonna 2007.
Elokuussa 2008 Edu siirtyi Glasgow'ssa pelaavaan Rangersiin. Siirron arvoksi on laskettu 2,6 miljoonaa puntaa, ja Edu solmi skotlantilaisseuran kanssa viiden vuoden sopimuksen, mutta joutui odottamaan työlupaa Yhdistyneessä kuningasku7nnassa.
Debyyttinsä Rangersissä hän teki syyskuussa 2008 Kilmarnockia vastaan. Suurimman osan kauttaan Edu joutui pelaamaan joukkueen kakkostiimissä.
Maajoukkueura.
Edu pelasi ensimmäisen ottelunsa Yhdysvaltain joukkueessa lokakuussa 2007 Sveitsiä vastaan ja toisen ottelun hän pelasi kuukauden päästä Etelä-Afrikkaa vastaan. Edu valittii edustamaan Yhdysvaltoja 2008 kesäolympialaisiin, ja ensimmäisen maajoukkuemaalinsa hän teki toukokuussa 2010 ystävyysottelussa Tšekkiä vastaan.
Edu valittiin edustamaan Yhdysvaltoja vuoden 2010 MM-kisoihin. Sloveniaa vastaan pelatussa MM-kisaottelussa hänen maalinsa hylättiin kyseenalaisesti, mikä herätti keskustelua tuomaritoiminnasta.
Edu on pelannut 46 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Clarence Goodson

Clarence Edgar Goodson IV (s. 17. toukokuuta 1982 Alexandria, Virginia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Tällä hetkellä hän edustaa Norjan Tippeligaenissa pelaavaa IK Startia ja on pelipaikaltaan puolustaja.
Seurajoukkueura.
Goodson aloitti ammattilaisuransa, kun hänet varattiin Major League Soccerin varaustilaisuudessa 2004, kun silloinen Dallas Burn varasi hänet. Tulokaskaudellaan hän sai pelata vain 247 minuuttia viidessä ottelussaan. Goodson pääsi avauskokoonpanoon vuonna 2005, jolloin joukkueen nimeksi vaihtui FC Dallas.
Marraskuussa 2007 hänet olisi valittu San Jose Earthquakesin joukkueeseen, mutta Goodson päätti ettei solmi enää uutta sopimusta MLS:ssä. Sen sijaan hän solmi sopimuksen norjalaisen IK Startin kanssa. Mikäli Goodson haluaa myöhemmin palata MLS:ään, on Earthquakesilla täydet oikeudet häneen.
Maajoukkueura.
Goodson teki maajoukkuedebyyttinsä Yhdysvaltain joukkueessa tammikuussa 2008 ystävyysottelussa Ruotsia vastaan. Hän pelasi myös CONCACAF Gold Cupissa vuonna 2009 ja teki maalin välierissä Hondurasia vastaan. Toukokuussa 2010 Goodson valittiin edustamaan Yhdysvaltoja MM-kisoihin 2010.
Goodson on pelannut kaikkiaan 46 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Benny Feilhaber

Benny Feilhaber (s. 19. tammikuuta 1985 Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialaissyntyinen yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Tällä hetkellä hän edustaa Tanskan SAS-Liigassa pelaavaa AGF Aarhusia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Feilhaber aloitti ammattilaisuransa heinäkuussa 2005, jolloin hän teki sopimuksen saksalaisen Hamburgin kanssa. Tulokaskauden hän pelasi Hamburgin reserviläisjoukkueessa kolmosdivisioonassa.
Lokakuussa 2006 Feilhaber teki debyyttinsä Bundesliigassa kotiottelussa Schalkea vastaan toisella puoliajalla. Avauskokoonpanoon hän pääsi ensimmäistä kertaa kymmenen päivää myöhemmin Bayer Leverkusenia vastaan. 
Kesällä 2007 moni seura oli kiinnostunut hänestä, ja lopulta hän teki sopimuksen englantilaisen Derby Countyn kanssa. Debyyttinsä seurassa hän pelasi syyskuussa 2007 Newcastle Unitedia vastaan. Feilhaber ei kuitenkaan saanut peliaikaa Derbyssä, ja lopulta hänet vapautettiin Valioliigasta vain yhden vuoden pelaamisen jälkeen.
Elokuussa 2008 Feilhaber teki sopimuksen AGF Aarhusin kanssa ja pelasi debyyttiottelunsa syyskuussa 2008 FC Nordsjællandia vastaan. Ensimmäisen Superliigamaalinsa hän teki Randersia vastaan heinäkuussa 2008.
Maajoukkueura.
Feilhaber pelasi ensimmäisen maaottelunsa Yhdysvaltain maajoukkueessa maaliskuussa 2007 Ecuadoria vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki kesäkuussa Kiinan verkkoon. Vuoden 2007 CONCACAF Gold Cupissa hän teki ratkaisevan 2−1 maalin loppuottelussa Meksikoa vastaan.
Feilhaber valittiin myös vuoden 2008 kesäolympialaisiin, mutta joutui katsomaan ottelut vaihtopenkin puolelta. Hän edusti Yhdysvaltoja myös maanosaliittojen cupissa 2009 ja pelasi loppuottelussa syntymämaataan Brasiliaa vastaan.
Toukokuussa 2010 Feilhaber valittiin edustamaan Yhdysvaltoja MM-kisoihin 2010. Hän pääsi kentälle Sloveniaa sekä Algeriaa vastaan. Ratkaisevassa neljännesvälierässä Ghanaa vastaan hän pääsi kentälle toisella puoliajalla. Yhdysvallat hävisi ottelun jatkoajalla 1−2 ja putosi kisoista.
Feilhaber on pelannut yhteensä 44 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1967

Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1967 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 36. kausi. Kaudella 1967 Mestaruussarja pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Putoavien joukkueiden määrää vähennettiin kaudelle 1967 yhdellä, ja Suomensarjassa pelattiin kaudella 1967 nousukarsintasarja.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti Reipas, joka varmisti toisen mestaruutensa toiseksi viimeisellä kierroksella, kun se voitti 1. lokakuuta Martti Hyvärisen ja Kari Lehtolaisen maaleilla VPS:n 2–1. Viimeisiksi sijoittuneet ÅIFK ja I-Kissat putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1967 voitti TPS:n Tommy Lindholm 22 maalilla. Palloliitto valitsi vuoden 1967 jalkapalloilijaksi Mestaruussarjassa pelanneen Reipaan puolustaja Timo Kautosen. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1967 oli yhteensä 405 359 henkeä eli keskimäärin 3 071 katsojaa ottelua kohti. Yleisömäärä oli Mestaruussarjan uusi ennätys. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 23. elokuuta Olympiastadionilla pelatussa ottelussa HJK–Haka, kun ottelua saapui seuraamaan 13 876 katsojaa.
KuPS hävisi kaudella 1967–68 Euroopan Cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa ranskalaiselle Saint-Étiennelle yhteismaalein 0–5. HJK hävisi Cup-voittajien cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa puolalaiselle Wisła Krakovalle yhteismaalein 1–8.
Joukkueet.
Mestaruussarjaan osallistui 12 joukkuetta, joista yhdeksän kaudelta 1966 ja kolme nousijaa kauden 1966 Suomensarjasta. Suomensarjan Länsilohkon voittaja ÅIFK, Itälohkon voittaja UPallo ja Pohjoislohkon voittaja KPV nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeisiksi jääneet HIFK:n, GBK:n ja OTP:n.
Tulokset.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Eurocupit.
Euroopan Cup.
1. kierros
"Saint-Étienne voitti yhteismaalein 5–0."
Cup-voittajien cup.
1. kierros
"Wisła Krakova voitti yhteismaalein 8–1."
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1968

Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1968 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 37. kausi. Kaudella 1968 Mestaruussarja pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti TPS, joka varmisti viidennen mestaruutensa viimeisellä kierroksella, kun se otti ratkaisevan pisteen 6. lokakuuta Raimo Toivasen ja Tommy Lindholmin maaleilla 2–2-tasapelissä KPV:tä vastaan. Viimeisiksi sijoittuneet Ponnistus ja VPS putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1968 voitti TPS:n Tommy Lindholm 23 maalilla. Palloliitto valitsi vuoden 1968 jalkapalloilijaksi Mestaruussarjassa pelanneen TPS:n Jouni Jalosen. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1968 oli yhteensä 388 895 henkeä eli keskimäärin 2 946 katsojaa ottelua kohti. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 4. elokuuta Olympiastadionilla pelatussa ottelussa HJK–TPS, kun ottelua saapui seuraamaan 12 639 katsojaa.
Reipas voitti kaudella 1968–69 Euroopan Cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa maltalaista Florianaa vastaan yhteismaalein 3–1. Toisella kierroksella Reipas hävisi tšekkoslovakialaiselle Spartak Trnavalle yhteismaalein 2–16. Reipas oli ensimmäinen suomalaisjoukkue, joka eteni seuraavalle kierrokselle Euroopan Cupissa. KTP luopui Cup-voittajien cupin paikastaan.
Joukkueet.
Mestaruussarjaan osallistui 12 joukkuetta, joista kymmenen kaudelta 1967 ja kaksi nousijaa kauden 1967 Suomensarjasta. Suomensarjan Länsilohkon voittaja RU-38 ja Itälohkon voittaja Ponnistus nousivat karsintasarjan kautta. RU-38:n sarjapaikka siirtyi RU-38:n ja Porin Karhujen yhdistymisen seurauksena Porin Ässille. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeisiksi jääneet ÅIFK:n ja I-Kissat.
Tulokset.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Eurocupit.
Euroopan Cup.
1. kierros
"Reipas voitti yhteismaalein 3–1."
2. kierros
"Spartak Trnava voitti yhteismaalein 16–2."
Cup-voittajien cup.
"KTP luopui Cup-voittajien cupin paikastaan pelaamatta otteluakaan."
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1970

Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1970 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 39. kausi. Kaudella 1970 Mestaruussarja pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti Reipas, joka varmisti kolmannen mestaruutensa viimeisellä kierroksella, kun se voitti 27. syyskuuta Kai Pahlmanin ja Olavi Litmasen maaleilla I-Kissat 2–0. Viimeisiksi sijoittuneet Into ja Elo putosivat II divisioonaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1970 voitti HIFK:n Matti Paatelainen 22 maalilla. Palloliitto valitsi vuoden 1970 jalkapalloilijaksi Mestaruussarjassa pelanneen Reippaan puolustaja Timo Kautosen. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1970 oli yhteensä 376 438 henkeä eli keskimäärin 2 852 katsojaa ottelua kohti. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 9. elokuuta Olympiastadionilla pelatussa ottelussa HJK–Reipas, kun ottelua saapui seuraamaan 9 821 katsojaa.
KPV hävisi kaudella 1970–71 Euroopan Cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa skotlantilaiselle Celticille yhteismaalein 0–14. Haka hävisi Cup-voittajien cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa bulgarialaiselle TsSKA Sofialle yhteismaalein 1–11. Lisäksi I-Kissat pelasi kaudella 1970–71 Messukaupunkien cupissa.
Joukkueet.
Mestaruussarjaan osallistui 12 joukkuetta, joista kymmenen kaudelta 1969 ja kaksi nousijaa kauden 1969 Suomensarjasta. Suomensarjan Itälohkon voittaja HIFK ja Pohjoislohkon voittaja Into nousivat karsintasarjan kautta. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeisiksi jääneet KTP:n ja Ässät.
Tulokset.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Eurocupit.
Euroopan Cup.
1. kierros
"Celtic voitti yhteismaalein 14–0."
Cup-voittajien cup.
1. kierros
"TsSKA Sofia voitti yhteismaalein 11–1."
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1975

Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1975 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 44. kausi. Kaudella 1975 Mestaruussarja pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti TPS, joka varmisti kahdeksannen mestaruutensa viimeisellä kierroksella, kun se voitti 21. syyskuuta Raimo Toivasen maalilla VPS:n 1–0. Viimeisiksi sijoittuneet OTP ja MyPa putosivat I divisioonaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1975 voitti MiPK:n Reijo Rantanen 16 maalilla. Palloliitto valitsi vuoden 1975 jalkapalloilijaksi Mestaruussarjassa pelanneen TPS:n maalivahti Göran Enckelmanin. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1975 oli yhteensä 336 157 henkeä eli keskimäärin 2 527 katsojaa ottelua kohti. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 21. syyskuuta Turussa Kupittaan jalkapallostadionilla pelatussa ottelussa TPS–VPS, kun ottelua saapui seuraamaan 6 016 katsojaa.
KuPS hävisi kaudella 1975–76 Euroopan Cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa puolalaiselle Ruch Chorzówille yhteismaalein 2–7. Reipas hävisi Cup-voittajien cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa englantilaiselle West Hamille yhteismaalein 2–5. HJK hävisi UEFA Cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa länsisaksalaiselle Hertha Berlinille yhteismaalein 2–6.
Joukkueet.
Mestaruussarjaan osallistui 12 joukkuetta, joista kymmenen kaudelta 1974 ja kaksi nousijaa kauden 1974 I divisioonasta. I divisioonan voittaja MyPa ja toiseksi sijoittunut VPS nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeisiksi jääneet Kuusysin ja I-Kissat.
Sarjataulukko.
(M) = Suomen mestari; (P) = Putoaja
Tulokset.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Uusintaottelu.
Hakan ja OTP:n päädyttyä tasapisteisiin Mestaruussarjan kymmenes sija ratkaistiin uusintaottelulla.
"Haka säilytti sarjapaikkansa. OTP putosi I divisioonaan."
Eurocupit.
Euroopan Cup.
1. kierros
"Ruch Chorzów voitti yhteismaalein 7–2."
Cup-voittajien cup.
1. kierros
"West Ham voitti yhteismaalein 5–2."
UEFA Cup.
1. kierros
"Hertha Berlin voitti yhteismaalein 6–2."
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1976

Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1976 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 45. kausi. Kaudella 1976 Mestaruussarja pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti KuPS, joka varmisti viidennen mestaruutensa toiseksi viimeisellä kierroksella, kun se otti ratkaisevan pisteen 26. syyskuuta 0–0-tasapelissä HJK:ta vastaan. Viimeisiksi sijoittuneet GBK ja KPT putosivat I divisioonaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1976 voitti Hakan Matti Paatelainen 17 maalilla. Palloliitto valitsi vuoden 1976 jalkapalloilijaksi Mestaruussarjassa pelanneen VPS:n puolustaja Ari Mäkysen. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1976 oli yhteensä 257 085 henkeä eli keskimäärin 1 948 katsojaa ottelua kohti. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 16. kesäkuuta Valkeakoskella Tehtaan kentällä pelatussa ottelussa Haka–Reipas, kun ottelua saapui seuraamaan 4 664 katsojaa.
TPS voitti kaudella 1976–77 Euroopan Cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa maltalaista Sliema Wanderersia vastaan vierasmaalisäännöllä yhteismaalein 2–2. Toisella kierroksella TPS hävisi sveitsiläiselle FC Zürichille yhteismaalein 0–3. Reipas hävisi Cup-voittajien cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa bulgarialaiselle Levski Spartakille yhteismaalein 3–19. KuPS hävisi UEFA Cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa ruotsalaiselle Östersille yhteismaalein 3–4.
Joukkueet.
Mestaruussarjaan osallistui 12 joukkuetta, joista kymmenen kaudelta 1975 ja kaksi nousijaa kauden 1975 I divisioonasta. I divisioonan voittaja GBK ja toiseksi sijoittunut OPS nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeisiksi jääneet OTP:n ja MyPa:n.
Sarjataulukko.
(M) = Suomen mestari; (P) = Putoaja
Tulokset.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Eurocupit.
Euroopan Cup.
1. kierros
"Yhteismaalit 2–2. TPS voitti vierasmaaleilla."
2. kierros
"Zürich voitti yhteismaalein 3–0."
Cup-voittajien cup.
1. kierros
"Levski Sofia voitti yhteismaalein 19–3."
UEFA Cup.
1. kierros
"Öster voitti yhteismaalein 4–3."
Lauttakylä

Lauttakylä on Huittisten kaupungin keskustaajama. Se sijaitsee Loimijoen ja Punkalaitumenjoen yhtymäkohdan kaakkoispuolella. Se on alueensa rakenteellinen ja hallinnollinen keskus. Lauttakylästä on kotoisin muun muassa Lauttakylän Auto ja Lauttakylän Luja. Se sijaitsee liikenteellisessä solmukohdassa, Valtatie 2:n, Valtatie 12:n ja Kantatie 41:n yhtymäkohdassa. Lauttakylän pääkatu on "Risto Rytin katu". Muita merkittäviä katuja ovat "Lauttakylänkatu", "Huittistenkatu" ja "Karpintie". Lauttakylässä sijaitsee myös Huittisten kirkko. Lauttakylän postinumero on 32700 Huittinen, ennen 1.1.1980 postitoimipaikan nimi oli "Lauttakylä". Lauttakylän väkiluku oli 6 543 vuonna 2021. Lauttakylän nimi tulee vanhasta joenylityspaikasta.
Historia.
Lauttakylän erottamista omaksi kaupungikseen suunniteltiin 1700-luvulla. Puoltavana tekijänä oli muun muassa edullinen sijainti Poriin, Turkuun ja Hämeenlinnaan johtavien teiden risteyksessä, sekä vesireitit, jotka aiottiin perata purjehduskelpoisiksi. Perkaaminen ei kuitenkaan onnistunut ja hanke kariutui.
Lauttakylästä muodostui Lounais-Suomen tärkein maantieliikenteen solmukohta jo kauan ennen autojen aikakautta. Tampere–Pori- ja Toijala–Turku-radat olivat kaukana, eivätkä vesiväylät olleet pitkillä matkoilla kulkukelpoisia. Tosin Lauttakylästä oli 1890-luvulta 1930-luvulle saakka laivayhteys Tampere–Pori-radan Kyttälän rautatieasemalle. Vuodesta 1938 lähtien Lauttakylä oli valtateiden 2 ja 9 risteyskohta sekä kantatie 57:n toinen päätepiste. 
Jo 1920-luvun lopulta lähtien Lauttakylästä oli suorat linja-autoyhteydet Helsinkiin, Turkuun, Poriin ja Tampereelle. Lauttakylän ensimmäinen linja-autoasema sijaitsi 1930-luvun alussa rakennetun huoltoaseman yhteydessä. Nykyinen, arkkitehti Kauko Tiihosen suunnittelema linja-autoasema valmistui vuonna 1965. Ennen Huittisten muuttumista kauppalaksi vuonna 1972 Lauttakylän linja-autoasema oli Suomen vilkkain maaseudun linja-autoasema, jolta lähti päivittäin 150 linja-autovuoroa, ja Lauttakylän Auto Suomen suurin maalaiskunnasta käsin toimiva linja-autoyhtiö.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1979

Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1979 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 48. kausi. Kaudella 1979 Mestaruussarja pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana, jonka jälkeen kahdeksan parasta pelasivat yksinkertaisen loppusarjan ja neljä viimeistä osallistuivat karsintasarjaan. Palloliiton liittohallitus päätti loppusarjojen pelaamisesta vuoden 1978 aikana, ja joukkueiden ottelumäärä nousi 22:sta 29:ään.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti OPS, joka varmisti ensimmäisen mestaruutensa loppusarjan toiseksi viimeisellä kierroksella, kun se voitti 30. syyskuuta Matti Ahosen maalilla KTP:n 1–0. Pyrkivä ja MiPK putosivat karsintasarjan kautta I divisioonaan.
Mestaruussarjan runkosarjan maalikuninkuuden kaudella 1979 voitti Ilveksen Markku Linnusmäki 13 maalilla. Palloliitto valitsi vuoden 1979 jalkapalloilijaksi Mestaruussarjassa pelanneen OPS:n keskikenttäpelaaja Seppo Pyykön. Mestaruussarjan runkosarjan yleisömäärä kaudella 1979 oli yhteensä 305 910 henkeä eli keskimäärin 2 318 katsojaa ottelua kohti ja loppusarjan yhteensä 46 039 henkeä eli keskimäärin 1 644 katsojaa. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 14. elokuuta Olympiastadionilla pelatussa ottelussa HJK–KuPS, kun ottelua saapui seuraamaan 5 973 katsojaa.
HJK hävisi kaudella 1979–80 Euroopan Cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa hollantilaiselle Ajaxille yhteismaalein 2–16. Reipas hävisi Cup-voittajien cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa luxemburgilaiselle Aris Bonnevoielle yhteismaalein 0–2. KPT hävisi UEFA Cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa ruotsalaiselle Malmö FF:lle yhteismaalein 1–4.
Joukkueet.
Mestaruussarjaan osallistui 12 joukkuetta, joista kymmenen kaudelta 1978 ja kaksi nousijaa kauden 1978 I divisioonasta. I divisioonan voittaja Ilves ja toiseksi sijoittunut KTP nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeisiksi jääneet Kiffenin ja OTP:n.
Runkosarja.
Tulokset.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Loppusarja.
Pisteet ja maalit säilyivät runkosarjasta.
(M) = Suomen mestari
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Karsintasarja.
Karsintasarjassa pelasivat Mestaruussarjan neljä viimeistä (9. KPV, 10. Ilves, 11. Pyrkivä ja 12. MiPK) sekä I divisioonan neljä parasta (1. MP, 2. OTP, 3. Sepsi-78 ja 4. GrIFK). Yksinkertaisen sarjan neljä parasta pääsivät Mestaruussarjaan kaudeksi 1980. Joukkueet saivat lähtöpisteet karsintasarjaan runkosarjan sijoitusten mukaan. Joukkueet aloittivat ilman maaleja seuraavista pisteistä: KPV 4, Ilves 3, Pyrkivä 2 ja MiPK 1 sekä MP 4, OTP 3, Sepsi-78 2 ja GrIFK 1.
(N) = Nousija; (P) = Putoaja
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Eurocupit.
Euroopan Cup.
1. kierros
"Ajax voitti yhteismaalein 16–2."
Cup-voittajien cup.
1. kierros
"Aris Bonnevoie voitti yhteismaalein 2–0."
UEFA Cup.
1. kierros
"Malmö FF voitti yhteismaalein 4–1."