tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Märt Avandi

Märt Avandi (s. 26. helmikuuta 1981 Rapla, Viron SNT) on virolainen näyttelijä. Avandi on ollut aktiivisena vuodesta 2004 alkaen.
Vuonna 2005 Avandi teki debyyttinsä valkokankaalla elokuvassa "Malev". Vuonna 2008 hän toimi "Eesti otsib superstaari" -laulukilpailun juontajana. Kilpailu vastaa Idols-formaattia. Vuonna 2015 ilmestyneessä, suomalaisen Klaus Härön ohjaamassa Neuvosto-Viron historiasta kertovassa Miekkailija-elokuvassa Avandi esitti päähenkilö Endel Nelisiä. Elokuva oli ehdokkaana Golden Globe -palkintoon.
Avandi on naimisissa Liis-Katrin Mägin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Maren Hammerschmidt

Maren Hammerschmidt (s. 24. lokakuuta 1989 Frankenberg) on saksalainen ampumahiihtäjä. 169 senttimetriä pitkä ja 54 kilogrammaa painava Hammerschmidt edustaa Ski Club Winterbergiä.
Hammerschmidt debytoi maailmancupissa maaliskuussa 2012 Hanti-Mansijskin pikakilpailussa sijoittuen sijalle 34. Näin ollen hän saavutti heti uransa ensimmäiset pisteensä. Joulukuussa 2015 Hammerschmidt saavutti ensimmäisen palkintosijansa ollen Hochfilzenin pikakilpailussa toinen. Hän sijoittui toiseksi myös seuraavan päivän takaa-ajokilpailussa.
Hammerschmidt sai Oslon MM-kilpailuissa 2016 pronssia naisten viestissä. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän hiihti toisen osuuden kultaa voittaneessa Saksan viestijoukkueessa. Hän sijoittui lisäksi normaalimatkalla seitsemänneksi. Hän on saavuttanut EM-kilpailuista kaksi hopeaa ja yhden pronssin. Nuorten MM-kilpailuista hänellä on kolme kultaa ja yksi pronssi ja Euroopan nuorten olympiafestivaaleilta yksi pronssi.
Hammerschmidt on ammatiltaan tullivirkailija. Hänen kaksoissiskonsa Janin on myös ampumahiihdon nuorten maailmanmestari.
Sérgio Sette Câmara

Sérgio Sette Câmara Filho (s. 23. toukokuuta 1998 Belo Horizonte, Minas Gerais, Brasilia) on brasilialainen rata-autoilija.
Câmara kuului vuonna 2016 Red Bullin nuorten kuljettajien ohjelmaan.
Ura.
Câmara aloitti uransa karting-luokista vuonna 2006. Vuonna 2011 hän voitti Brasilian Kartingin Junior -luokan mestaruuden. Seuraava vuonna hän voitti IAME International -luokan mestaruuden. Vuonna 2013 Câmara sijoittui Brasilian Karting-luokan toiseksi.
Vuonna 2014 Câmara aloitteli kilpauraansa ajaen kolme kilpailua Euroopan Formula 3 -sarjassa. Vuonna 2015 Câmara ajoi täyden kauden Euroopan F3 -sarjassa. Hän saavutti kauden aikana kaksi kolmossijaa ja 57,5 pistettä sijoittuen sarjan 15:nneksi. Hän osallistui samana vuonna perinteiseen Formula 3 Masters -kilpailuun sijoittuen kilpailussa kolmanneksi. Hän ajoi myös samana vuonna seitsemän kilpailua Toyota Racing Series -sarjassa. Vuonna 2016 Câmara jatkoi Euroopan F3 -sarjassa. Hän nousi kauden aikana kahdesti palkintokorokkeelle, keräsi 117 pistettä ja sijoittui kuljettajien sarjassa 11:nneksi. Kauden jälkeisessä Macaon GP:ssä hän sijoittui kolmanneksi.
Kaudella 2017 Câmara ajoi Formula 2 -sarjassa MP Motorsportilla. Hän keräsi 47 pistettä ollen sarjan 12. Hän otti kauden ainoan voittonsa Belgian sprinttikilpailussa ja sijoittui toiseksi Italian sprinttikilpailussa. 
Kaudeksi 2018 hän siirtyi ajamaan Carlin-talliin.
Iglu (taideteos)

Iglu oli Pekka Paikkarin taideteos Turun Puutorilla. Teos toteutettiin torin alla olevan pysäköintiluolan tarpeisiin rakennetun ilmastointikopin seiniin. Osa kopin seinistä oli päällystetty valkoisella keramiikalla, joka on ”krakeloitunut” säröille. "Iglu" vaurioitui taustarakenteen osan petettyä ja se purettiin 2022.
Paikkari toteutti "Iglun" yhdessä IDO-yhtiön Tammisaaren posliinitehtaan kanssa. Yhteensä 80 neliömetriä savilaattaa valettiin kokonaisina kappaleina tehtaan varaston betonilattialle ja annettiin kuivua, jolloin se halkeili kutistuessaan. Kuivuneet laatat lasitettiin 1230 celsiusasteessa.
"Iglu" oli yksi kolmesta Turku 2011 -kulttuuripääkaupunkivuodeksi toteutetusta ”Savi kaupungissa” -teoksesta. Muut ovat Karin Widnäsin "Kimono" ja Kim Simonssonin "Temppeli.
Paikkarin mukaan teos oli kulmikkuudessaan perinteisen pallomaisen iglun vastakohta. Saven luonnollinen halkeaminen on hänestä sukua jäiden lähdön yhteydessä tapahtuvalle jään murtumiselle.
"Iglun" taustarakenteessa yksi osa petti vuonna 2022, ja teoksen keramiikkapinta murtui. Taiteilijan kanssa käytyjen keskustelujen jälkeen teos päätettiin purkaa, koska korjaamista ja uudelleen kokoamista ei pidetty riskittömänä. Iglu oli suunniteltu määräaikaiseksi ja sen kunnossapidosta oli tehty viiden vuoden sopimus; aika ylittyi reilusti. Teos purettiin loppusyksyn 2022 aikana.
Maija-Leena Paavola

Maija-Leena Paavola (s. 4. marraskuuta 1956 Punkalaidun) oli eduskunnan pääsihteeri vuosina 2016–2023. Hän seurasi tehtävässä eläkkeelle jäänyttä Seppo Tiitistä ollen ensimmäinen pääsihteeriksi valittu nainen. Aiemmin Paavola työskenteli eduskunnan lainsäädäntöjohtajana vuodesta 2012.
Paavola valmistui ylioppilaaksi Punkalaitumen yhteiskoulusta 1975 ja oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta 1981. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1985. Paavola työskenteli ammattikasvatushallituksen ja opetushallituksen tarkastajana 1988 ja ylitarkastajana 1988–1991. Eduskunnan oikeusasiamiehen kanslian esittelijänä Paavola toimi 1991 ja nuorempana eduskunnan oikeusasiamiehen sihteerinä 1993–1997. Eduskuntasihteerinä hän työskenteli 1997–2012 ja eduskunnan lainsäädäntöjohtajana 2012–2015.
Paavolalla ei ole puoluetaustaa.
Swen Tuuva (lehti)

Swen Tuuva (vuodesta 1879 "Sankarin Maine") oli Michiganin Houghtonissa ja Hancockissa vuosina 1878–1881 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Maalarimestari Matti Fredin julkaisema "Swen Tuuva" oli "Amerikan Suomalaisen Lehden" jälkeen toinen Yhdysvalloissa ilmestynyt suomenkielinen lehti. Fredin itsensä toimittama ja omatekoisella painokoneella painama pienikokoinen "Swen Tuuva" ilmestyi ensimmäisen kerran Houghtonissa 4. tammikuuta 1878. Tyyliltään omaperäinen, suorasukainen ja painovirheitä vilissyt lehti muutti Hancockiin lokakuussa 1879 ja seuraavan vuoden alussa sen nimeksi tuli "Sankarin Maine". Edeltäjäänsä suurempi "Sankarin Maine" oli sisällöltään monipuolinen ja värikäs, mikä osittain korvasi sen heikon kieliasun. Calumetiin perustetun uuden "Amerikan Suomalaisen Lehden" aiheuttama kilpailu sai Fredin lopettamaan lehtensä keväällä 1881.
Amerikan Suomalainen Lehti (1879–1894)

Amerikan Suomalainen Lehti oli vuosina 1879–1894 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Johan Takkinen, Niilo Majhannu, August Nylund ja David Castren perustivat "Amerikan Suomalaisen Lehden" Michiganin Calumetissa. Sen toimittajaksi palkattiin maanmittarina työskennellyt Alex Leinonen. Nelisivuinen ja nelipalstainen lehti kasvoi vähitellen seitsenpalstaiseksi. Sen levikki oli noin 800 kappaletta, josta 300 meni Suomeen. Lehti tuki aluksi lestadiolaisia, mutta siirtyi myöhemmin Suomi-Synodin kannattajaksi. Leinonen myi omistukseensa siirtyneen lehden vuonna 1892 Victor Burmanille, joka muutti sen Hancockiin. Sen tilaajamäärä nousi tuolloin 3 000:een kappaleeseen. Vuonna 1894 Burman siirsi lehden Chicagoon, jossa se pian lakkasi.
"Amerikan Suomalainen Lehti" -nimellä oli vuonna 1876 ilmestynyt myös A. J. Muikun toimittama Yhdysvaltojen ensimmäinen suomenkielinen sanomalehti.
Suometar (Yhdysvallat)

Suometar oli Michiganin Calumetissa vuosina 1899–1903 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Lehti syntyi, kun Victor Burman myi Hancockissa julkaisemansa "Amerikan Suomalaisen" Calumetissa perustetulle lehtiyhtiölle, jonka johdossa olivat Maggie Walsh ja Andrew Johnson. Toimittajana työskentelivät pastori J. W. Eloheimo, Burman ja myöhemmin Helmer Grape. Kerran viikossa ilmestynyt "Suometar" piti itseään vuonna 1879 perustetun "Amerikan Suomalaisen Lehden" ja Burmanin lehtien jatkajana. Sen levikiksi mainittiin 2 200 kappaletta vuonna 1902. Vuonna 1903 "Suomettaren" osti ashtabulalainen August Edwards, joka muutti oman lehtensä nimeksi "Amerikan Sanomat ja Suometar".
Alycia Debnam-Carey

Alycia Jasmin Debnam-Carey (s. 20. heinäkuuta 1993 Sydney, Australia) on australialainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Myrskyn silmässä" (2014) ja "The Devil's Hand" (2014) sekä Lexan roolistaan sarjassa "Eloonjääneet".
Nuoruus.
Debnam-Carey valmistui Newtown High School of the Performing Arts -taidekoulusta vuonna 2011. Viimeisenä vuotena hän sai HSC-testeistä todella hyvät tulokset. Debnam-Carey on lisäksi opiskellut lyömäsoittajaksi.
Näyttelijän ura.
Debnam-Carey sai ensimmäisen näyttelijäroolinsa kahdeksanvuotiaana Rachel Wardin palkitussa lyhytelokuvassa "Martha’s New Coat". Hän vieraili vuonna 2006 televisiosarjassa "McLeodin tyttäret", ja vuonna 2008 hän näytteli ensimmäisessä täyspitkässä elokuvassaan "Dream Lifessa".
Debnam-Carey matkusti Hollywoodiin 18-vuotiaana, jolloin hänestä tuli nuorin näyttelijä ABC1:n "Next Stop Hollywood" -dokumenttisarjassa. Hän näytteli vuonna 2014 ensimmäisessä suuressa roolissa katastrofielokuvassa "Myrskyn silmässä". Sen jälkeen hän sai The CW -kanavan "Eloonjääneet"-sarjasta Lexan roolin. Debnam-Carey on saanut kaksi palkintoa roolistaan sarjassa.
Debnam-Careyn sai 2014 roolin "Fear the Walking Dead" -televisiosarjasta, joka on spin-off "The Walking Deadistä".
Debnam-Carey teki vuonna 2015 ensimmäisen keskusteluohjelmavierailun ohjelmassa "Jimmy Kimmel Live!". Hän sai pääroolin elokuvassa "Friend Request" (2016; aiemmin nimellä "Unfriend").
Eero Routamo

Eero Rainer Routamo (31. tammikuuta 1934 Helsinki – 23. lokakuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston siviili- ja kauppaoikeuden dosentti 1968–1989 ja uudestaan vuodesta 1994. Vaasan kauppakorkeakoulun kauppaoikeuden professori 1970–1981. Helsingin yliopiston siviilioikeuden (apulais)professori hän oli 1989–1994. Yliopistouransa välillä hän oli yrityselämän palveluksessa Kymmene Oy:n lakiasiain johtajana vuosina 1982–1987.
Routamon oikeustieteellinen kirjallinen tuotanto on laaja. Lisäksi hän julkaisi omakustanteena vitsikirjan "Vanhat vitsit – ja uudet".
Kansan Lehti (Calumet)

Kansan Lehti oli Michiganin Calumetissa vuosina 1889–1890 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Ino Ekmanin julkaisema viikkolehti lakkasi jo vuoden kuluttua. Sen jatkajana ilmestyi vuonna 1891 lyhyen aikaa D. Suorasen toimittama "Uusi Kansan Lehti". "Kansan Lehti" -nimellä on julkaistu myös useita muita amerikansuomalaisia sanomalehtiä.
Amerikan Uutiset (1893–1914)

Amerikan Uutiset oli vuosina 1893–1914 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Minnesotan Minneapolisissa perustettua viikkolehteä toimittivat Fred Karinen ja August Edwards, joiden joukkoon liittyi Kalle Haapakoski. Yhdistyksen julkaiseman lehden omistus siirtyi pian Kariselle, joka muutti sen jo vuonna 1893 Michiganin Calumetiin. Siellä "Amerikan Uutisiin" sulautui Hannes Helan vuonna 1890 perustama "Kalevan Kaiku". Calumetin siihen aikaan laajalevikkisimmän lehden toimittajana jatkoi teräväkynäinen Haapakoski, joka vastusti etenkin Suomi-Opistoa ja raittiusseuroja.
"Amerikan Uutiset" on myös nykyään ilmestyvä lehti, joka perustettiin Minnesotan New York Millsissä vuonna 1932 nimellä "Minnesotan Uutiset".
Päivän Uutiset (Yhdysvallat)

Päivän Uutiset -nimellä on ilmestynyt kaksi amerikansuomalaista sanomalehteä.
Ino Ekmanin Michiganin Calumetissa vuonna 1891 julkaisema "Päivän Uutiset" oli seudun ensimmäinen suomenkielinen päivälehti. Sen lauantainumero kantoi nimeä "Viikon Uutiset". Lehti lakkasi vuoden sisällä. Fred Karinen ja Kalle Haapakoski julkaisivat samannimistä lehteä muutamina numeroina Calumetissa vuonna 1898.
Enbuske &amp; Linnanahde Crew

Enbuske &amp; Linnanahde Crew on vuosina 2012–2015 esitetty Tuomas Enbusken ja Aki Linnanahteen juontama keskusteluohjelma, jossa käsiteltiin kuluneen viikon puheenaiheita. Ensimmäinen jakso esitettiin Sub-kanavalla 26. lokakuuta 2012. Ohjelmaa esitettiin 17. tammikuuta 2013 alkaen MTV3-kanavalla. Kesäkuussa 2015 Linnanahde ilmoitti blogissaan, että ohjelma ei enää jatku.
Kalevan Kaiku

Kalevan Kaiku oli Michiganin Red Jacketissa (Calumetissa) vuosina 1890–1894 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Hannes Helan perustama ja toimittama viikkolehti kävi kiivasta taistelua lukijoista Ino Ekmanin "Kansan Lehden" kanssa ja osallistui Suomi-synodin perustamisen ympärillä riehuneisiin kiistoihin. Vuonna 1892 siihen yhtyi Kusti Kortteen samana vuonna Red Jacketissa aloittama "Väinölä", jolloin lehti laajennettiin kaksipäiväiseksi ja seitsenpalstaiseksi. "Kalevan Kaiun" uudeksi toimittajaksi tuli Korte, joka kuoli seuraavana vuonna Ironwoodissa. Sittemmin toimittajina ja julkaisijoina mainittiin Hela ja J. M. Erickson. Republikaanipuoluetta edustaneen lehden levikki oli 1 500 kappaletta.
Fred Karinen osti "Kalevan Kaiun" kirjapainoineen vuonna 1894, jolloin lehti yhdistettiin Karisen Minneapolisista Calumetiin siirtämiin "Amerikan Uutisiin".
Amerikan Suomalainen (Hancock)

Amerikan Suomalainen (vuoteen 1896 saakka "Kuparisaaren Sanomat") oli Michiganin Hancockissa vuosina 1894–1899 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Emil Hendricksonin perustama viikkolehti "Kuparisaaren Sanomat" oli vuonna 1881 lakanneen "Sankarin Maineen" jälkeen seuraava Hancockissa ilmestynyt suomenkielinen sanomalehti. Se siirtyi oston kautta Victor Burmanille, joka muutti lehden nimeksi "Amerikan Suomalainen". Vuonna 1899 Burman myi lehden calumetilaiselle yhtiölle, joka alkoi julkaista sitä nimellä "Suometar".
"Amerikan Suomalainen" -nimellä on ilmestynyt myös toinen lehti Massachusettsin Fitchburgissa vuosina 1926–1930.
Hein Vanhaezebrouck

Hein Vanhaezebrouck (s. 16. helmikuuta 1964) on belgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Joulukuusta 2020 lähtien hän on toiminut KAA Gentin päävalmentajana.
Ura.
Vanhaezebrouck pelasi koko uransa ajan kotimaansa Belgian sarjoissa saavuttamatta merkittävää menestystä. Ura kesti kuitenkin 16 vuotta ja hän lopetti ammattilaisena 36-vuotiaana KSC Lokerenin paidassa vuonna 2000.
Valmennusura alkoi heti peliuran loputtua Lokerenin apuvalmentajana. Vanhaezebrouck työskenteli vuosina 2000–2002 Georges Leekensin ja Paul Putin aisaparina. Päävalmentajakokemusta hän kerrytti maan alasarjoissa Sporting Westissä ja WS Lauwessa, kunnes nousi vuonna 2006 KV Kortrijkin päävalmentajaksi. 
Vanhaezebrouckin läpimurto valmentajana tapahtui juuri Kortrijkissa, joka voitti hänen johdollaan Belgian 2. divisioonan mestaruuden kaudella 2007/08 ja nousi liigaan. Ensimmäinen pääsarjakausi sujui nousijajoukkueelta hyvin ja sarjapaikka säilyi. Kesällä 2009 Vanhaezebrouck nousi KRC Genkin päävalmentajaksi. Huonojen tulosten vuoksi hän sai kuitenkin potkut jo marraskuun lopussa. 
Kesällä 2010 Vanhaezebrouck palasi KV Kortrijkin peräsimeen. Seura menestyi jälleen hyvin ja kaudella 2011/12 se eteni historiallisesti Belgian cupin finaaliin. Mestaruus karkasi kuitenkin KSC Lokerenille, mutta kauden jälkeen Vanhaezebrouck palkittiin Belgian parhaana jalkapallovalmentajana.
Neljän Kortrijk-kauden jälkeen Vanhaezebrouck siirtyi kesällä 2014 KAA Gentin päävalmentajaksi. Debyyttikausi Gentissä oli menestyksekäs, kun Vanhaezebrouck luotsasi seuran historialliseen liigamestaruuteen. Kaudella 2015/16 Vanhaezebrouck luotsasi Gentin sensaatiomaisesti Mestarien liigan pudotuspeleihin ensimmäisenä belgialaisjoukkueena 15 vuoteen. 
Joulukuussa 2015 Vanhaezebrouck palkittiin Raymond Goethals -palkinnolla. 
Vanhaezebrouck jätti Gentin syyskuussa 2017, kun joukkue oli aloittanut kautensa kehnosti ja oli Belgian liigassa vasta sijalla 14. Vain muutama päivä eroilmoituksensa jälkeen hän allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen RSC Anderlechtin kanssa. Vanhaezebrouck luotsasi Anderlechtin Belgian liigan runkosarjan kuudenneksi, mutta ylemmässä loppusarjassa vahvat esitykset nostivat joukkueen kolmanneksi. Vanhaezebrouckin pesti Anderlechtissä päättyi potkuihin joulun alla 2018, kun joukkue oli liigassa neljäntenä 11 pistettä KRC Genkiä perässä. Lisäksi joukkue putosi Eurooppa-liigasta jo lohkovaiheen jälkeen.
Joulukuun alussa 2020 Vanhaezebrouck palasi KAA Gentin päävalmentajaksi.
Lappeenrannan vesitorni

Lappeenrannan vesitorni on vesitorni Lappeenrannassa Taikinamäen kaupunginosassa. Sen korkeus on 45 metriä ja tilavuus 3 500 kuutiometriä. Torni on rakennettu kahdessa eri osassa. Ensimmäinen osa valmistui vuonna 1927. Vuonna 1955 tornia laajennettiin, jolloin se sai nykyisen ulkoasunsa. 
Vuonna 2000 tornissa oli peruskorjaus, jolloin tornin lasit vaihdettiin lämpöeristetyiksi. Tornissa on ollut kahvila, mutta se lopetettiin turvallisuussyistä. Myöskään tornin hissi ei vastaa turvallisuusmääräyksiä. Kahviota on yritetty avata uudelleen, mutta remontti maksaisi kuitenkin liikaa.
Vesitornin näköalatasanne avattiin uudelleen 8.7.2022. Pääsymaksu on 6 euroa ja näköalatasanteelle noustaan 160 porrasta pitkin.
Mark Heap

Mark Heap (s. 13. toukokuuta 1957 Intia) on brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan televisiosarjoista "Avaruuden tuntua", "Vikatikki", "Brass Eye", "Big Train", "Candlefordin postineiti", "Jam", "Spy - isä agenttina", "Friday Night Dinner", "Tohtori Intiasta" sekä "Komisario Maigret".
Yksityiselämä.
Heapin isä on brittiläinen ja äiti amerikkalainen.
Caroline Harrison

Caroline Harrison (o.s. Scott; 1. lokakuuta 1832 Oxford, Ohio – 25. lokakuuta 1892 Washington) oli Yhdysvaltain ensimmäinen nainen ja presidentti Benjamin Harrisonin vaimo. He menivät naimisiin 20. lokakuuta 1853 ja olivat naimisissa aina Carolinen kuolemaan asti.
Caroline Harrisonin äiti oli Mary Potts Neal Scott ja isä John Scott, joka työskenteli collegen opettajana ja pappina. Caroline Harrison pääsi nuorena hyviin kouluihin ja hän pärjäsi poikkeuksellisen hyvin koulussa, osoittaen erityistä lahjakkuutta musiikissa ja kuvataiteissa. Caroline tapasi Benjaminin tämän opiskellessa Carolinen isän koulussa. Pari meni naimisiin ja sai kaksi lasta vuosina 1854 ja 1858. Miehensä edetessä poliittisella urallaan Caroline Harrison toimi kotiäitinä ja osallistui aktiivisesti vapaaehtoistyöhön. Harrison toimi muun muassa edelleen toiminnassa olevan Daughters of the American Revolution -järjestön ensimmäisenä puheenjohtajana ja keräsi rahaa Johns Hopkinsin yliopiston uutta lääketieteellistä linjaa varten.
Caroline Harrison sairastui tuberkuloosiin Benjamin Harrisonin ensimmäisen presidenttikauden lopulla, kun Benjamin oli aloittamassa kampanjointiaan seuraavia presidentinvaaleja varten. Vaimonsa sairastumisen takia hänen kampanjointinsa jäi vähäiseksi. Caroline Harrison kuoli Valkoisessa talossa 25. lokakuuta 1892, vain kaksi päivää ennen vaaleja. Benjamin Harrison hävisi vaalit Grover Clevelandille ja meni neljä vuotta myöhemmin uusiin naimisiin Mary Dimmickin kanssa.
Momoko Kōchi

 (7. maaliskuuta 1932 – 5. marraskuuta 1998) oli Japanilainen näyttelijä.
Gheorghe Gruia

Gheorghe Gruia (2. lokakuuta 1940 Bukarest – 9. joulukuuta 2015 México, Meksiko) oli romanialainen käsipalloilija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Gruia voitti Romanian joukkueessa olympiapronssia Münchenissä 1972. Lisäksi hän saavutti maajoukkueessa kaksi maailmanmestaruutta. Gruia muutti Meksikoon vuonna 1978. Hän kuoli saatuaan sydäninfarktin Méxicossa 75-vuotiaana 9. joulukuuta 2015.
Robert J. Walker

Robert John Walker (19. tai 23. heinäkuuta 1801 Northumberland, Pennsylvania – 11. marraskuuta 1869 Washington (DC)) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän toimi Mississippin edustajana Yhdysvaltain senaatissa vuosina 1835–45, Yhdysvaltain valtiovarainministerinä presidentti James Knox Polkin kabinetissa vuosina 1845–49 ja Kansasin territorion kuvernöörinä huhti-joulukuussa 1857.
Mississippin senaattorina Walker kannatti Texasin liittämistä Yhdysvaltoihin ja onnistui tekemään Yhdysvaltain laajenemisesta yhden vuoden 1844 presidentinvaalien pääteemoista. Presidentinvaalien jälkeen laajenemista kannattanut ja kiitollisuudenvelassa ollut uusi presidentti James Knox Polk teki Walkerista Yhdysvaltain valtiovarainministerin. Valtiovarainministerinä Walker rahoitti Meksikon–Yhdysvaltain sodan, vei läpi Walker Tariff Act -lain (jonka tarkoituksena oli lepytellä Britanniaa Oregonissa käydyn rajakiistan jälkeen) ja valmisteli asetuksen, joka myöhemmin johti Yhdysvaltain sisäministeriön luomiseen. Vuoden 1857 huhtikuusta joulukuuhun Walker toimi Kansasin territorion kuvernöörinä ja joutui tässä virassa keskelle aluetta repinyttä orjuuskiistaa. Walkerin kausi kuvernöörinä jäi alle vuoden mittaiseksi, kun hän joutui eroamaan hylättyään orjuutta kannattaneiden ehdotuksen Kansasin perustuslaiksi.
Australianliitohaukka

Australianliitohaukka ("Elanus axillaris") on haukkojen heimoon kuuluva päiväpetolintu. Sen esiintymisaluetta on Australia. Sen populaation suuruudeksi on arvioitu 100 000 yksilöä, joista 10 000 paria pesii Kiinassa ja 100 paria Taiwanilla.
Lajin tieteellinen nimi oli aiemmin "E. notatus".
Sille sopiva elinympäristö on lisääntynyt maanviljelysmaan laajenemisen ja saaliseläinten, kuten hiirien, populaatioiden kasvaessa.
Sen elinpiiriä ovat viljelysmaat, arot, savannit ja sisämaan kosteikot. Uhkatekijöitä ovat ilmastonmuutos ja ankarat sääolot.
Australianliitohaukan pituus on 35–38 cm ja siipiväli 80–95 cm, ja se painaa keskimäärin 291 grammaa. Aikuinen on hyvin vaalean harmaa, pää valkoinen ja alapuoli valkoinen. Siiven sisäpuolen reunassa on mustaa. Niiden istuessa ne näyttävät kuin niillä olisi mustat ”hartiat”. Silmät ovat punaiset ja niiden ympärillä on mustaa joka yltää silmien taakse. Pyrstö on neliömäinen, ja ruumis on hyvin virtaviivaisen aerodynaaminen. Nokka on lyhyt ja sen kärki on terävä ja yläleuka koukkuinen. Sieraimet ja vahanokka ovat keltaiset ja nokka musta. Myös jalat ovat keltaiset, ja niissä on kolme varvasta eteenpäin ja yksi taakse.
Lavola (Kivennapa)

Lavola oli kylä Kivennavalla Karjalankannaksella. Se oli rykelmä taloja tien varressa Pitkäjärven ja Joutselänjärven välissä, Kivennavan pitäjän eteläosassa. Terijoen asemalle oli matkaa 12 kilometriä, Kivennavan kirkolle saman verran. Joutselkä oli parin kilometrin päässä Joutselänjärven ja Mutasuon takana. Talvisodan syttyessä Lavolassa oli kahdeksan taloa. 
Ennen Suomen itsenäistymistä Pitkäjärven ja sen lähellä sijaitsevan Kaukjärven rannat olivat täynnä venäläisiä huviloita, joiden asukkaille lavolalaiset myivät kaikkia maan antimia. Melkein joka talosta isännät toimivat ajureina. Talvella ajettiin rahtia Lintulan sahoilta Terijoelle, kesällä kyydittiin huvila-asukkaita.
Pikkuhaukka

Pikkuhaukka ("Gampsonyx swainsonii") on haukkojen heimoon kuuluva päiväpetolintu. Sitä tavataan seuraavissa maissa: Argentiina, Bolivia, Brazil, Kolumbia, Ecuador, Ranskan Guyana, Guayana, Nicaragua, Panama, Paraguay, Peru, Suriname, Trinidad ja Tobago ja Venezuela. Metsien hävitys Pohjois-Kolumbiassa, kuten myös Amazonian alueella, on luonut sille suotuisia oloja leviämiselle.
Populaation suuruudeksi on arvioitu 1 000–10 000 yksilöä, mikä vastaa 670–6 700 aikuista yksilöä.
Sen elinpiiriä ovat lähinnä kuivat savannit, mutta myös subtrooppiset ja trooppiset metsät ja alueet, joilta metsät on hävitetty sekä pensastot ja arot.
Junior MasterChef Suomi

Junior MasterChef Suomi on suomalainen ohjelma, jossa 8–13-vuotiaat lapset kilpailevat ruoanlaitossa. "Junior MasterChef" -kisan voittaja saa palkinnoksi 5 000 euroa, ammattilaiskokkien veitsisarjan ja Viking Linen lahjakortin. Juontajina ja tuomareina ensimmäisellä ja toisella tuotantokaudella toimivat Tomi Björck ja Meri-Tuuli Väntsi. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi Nelonen-kanavalla 19. elokuuta 2012, toinen tuotantokausi alkoi 27. elokuuta 2013 ja kolmas tuotantokausi alkoi Nelosella 5. syyskuuta 2017. Uudistuneeseen tuomaristoon kuuluivat Tomi Björck, Sara La Fountain ja Henri Alén.
Ensimmäinen tuotantokausi.
Kilpailijat
Toinen tuotantokausi.
Kilpailijat
Kolmas tuotantokausi.
Kilpailijat
MasterChef VIP

MasterChef VIP on televisio-ohjelma, jossa 12 julkisuuden henkilöä kokkaa "MasterChef" "VIP" -kisan voitosta. Kisan voittaja saa palkinnoksi 10 000 euron rahasumman, jonka hän luovuttaa itse valitsemaansa hyväntekeväisyyskohteeseen. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi Nelonen-kanavalla 10. helmikuuta 2015.
Toinen tuotantokausi alkoi helmikuussa 2021 ja sitä tuomaroivat Tomi Björck, Sikke Sumari ja Kari "Kape" Aihinen.
Ensimmäinen tuotantokausi.
Kilpailijat
Toinen tuotantokausi.
Kilpailijat
Lintula (Kivennapa)

Lintula (vuodesta 1948 ) oli ennen toista maailmansotaa Suomeen kuulunut kylä Kivennavalla Karjalankannaksella. Sodan jälkeen se jäi Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle ja Neuvostoliiton hajottua kuuluu nykyisin Venäjälle. 
Lintulassa toimi ennen sotaa Lintulan luostari, joka oli Suomen ainoa ortodoksinen naisluostari. Luostarin perusti venäläinen salaneuvos Feodor Neronov vuonna 1894. Se sijaitsi 14 km Terijoen asemalta koilliseen Lintulanjoen varressa. Sitä ympäröi Lintulan entisen lahjoitusmaa alueen samanniminen hovitila. Luostari oli kylän keskipiste ja se lahjoitusmaa historioineen vaikutti syvästi kylän elämään. 
Lintulan Terosenmäellä luostarin alueesta Terijoelle päin asui ennen talvisodan syttymistä jokunen pienviljelijätilallinen, seppä, kauppias ja autoilija. Yhteensä taloja oli alle kymmenen. Erillään luostarista sijaitsi vielä mylly ja saha, jonka yhteydessä oli myös asuinrakennuksia. Varsinaisessa Lintulan luostarissa elettiin hyvin eristettyä elämää erillään Lintulan pienestä kylästä. 
Luostari perustettiin uudelleen ja sijaitsee nykyään samannimisenä Heinävedellä Palokin kylässä.
Amerikan Suometar

Amerikan Suometar oli luterilaisen Suomi-Synodin Michiganin Hancockissa vuosina 1899–1962 julkaisema amerikansuomalainen sanomalehti.
"Amerikan Suomettaren" perustamisen syynä oli muiden amerikansuomalaisten lehtien kriittinen suhtautuminen Suomi-Synodin tarkoitusperiin ja toimintaan. Sen ensimmäinen toimittaja oli N. J. Ahlman. Pappien ja maallikkojen julkaisema lehti siirtyi vuonna 1900 "Paimen-Sanomien" ja "Lasten Lehden" tavoin Suomalaisen Luterilaisen Kustannusliikkeen omaisuudeksi. Kristillisessä hengessä toimitetun lehden tarkoituksena oli tukea Suomi-Synodin, sen papiston ja raittiusliikkeen toimintaa, säilyttää ja edistää suomalaista kansallishenkeä, kulttuuria ja opetusta sekä kertoa Suomen, Yhdysvaltojen ja amerikansuomalaisen yhteisön sekä mahdollisuuksien mukaan myös muun maailman tapahtumista.
Lehden tilaajamäärä oli 4 000 vuonna 1903, 5 300 vuonna 1913 ja enimmillään 7 000 vuonna 1917. Sen ilmestymistiheys laajeni viikkolehdestä kolmeen kertaan viikossa vuonna 1913. Toimittajat olivat alkuvaiheessa sivutoimisia ja vaihtuivat useasti. Vuosina 1908–1911 toimittajana työskenteli John Parkkila ja vuodesta 1913 Emil Saastamoinen. Linjaltaan konservatiivinen lehti vastusti sosialisteja ja riiteli jatkuvasti samassa kaupungissa ilmestyneen "Työmiehen" kanssa. Sen kovin koetus oli Kuparisaaren kaivoslakko vuosina 1913–1914, jolloin "Suometarta" syytettiin suuryritysten ja lakonmurtajien tukemisesta.
"Amerikan Suomettaren" levikki keskittyi Yhdysvaltojen Keskilännen valtioihin. Yritykset laajentaa sen tilaajakuntaa maan itärannikolla eivät ilmeisesti koskaan tuottaneet tulosta. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen kustannusliike perusti haarakonttorin länsirannikolle Oregonin Astoriaan, joka alkoi julkaista erillistä "Lännen Suometar" -lehteä. Astorian epäonninen lehtiyritys ja Hancockiin perustettu kirja- ja paperikauppa veivät kustannusliikkeen konkurssin partaalle, mutta vuoteen 1958 mennessä se oli jälleen velaton. Viimeisinä vuosinaan "Amerikan Suomettaren" tilanne heikkeni nopeasti, eikä Suomi-Synodi pystynyt tukemaan sitä rahallisesti. Sen ilmestyminen lakkasi vuoden 1962 lopussa, jolloin kirkkokunta liitettiin Amerikan luterilaiseen kirkkoon. Lehden tilaajaluettelon osti "Amerikan Uutiset", josta tuli eräänlainen suomenkielisen kirkollisen toiminnan äänenkannattaja. 
Nimellä "Amerikan Suometar" on ilmestynyt myös J. W. Lähteen New York Millsissä vuosina 1889–1890 toimittama lehti.
Alone in the Universe

Alone in the Universe on brittiläisen Electric Light Orchestran kolmastoista studioalbumi. Se julkaistiin 13. marraskuuta 2015.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 22.
Storoževoin kapina

Storoževoin kapina oli Neuvostoliiton laivaston Storoževoi-fregatilla tapahtunut miehistön kapina vuonna 1975. Kapina on yksi kylmän sodan dramaattisimmista laivastokapinoista.
Tausta.
Storoževoi oli Neuvostoliiton Itämeren laivaston sukellusveneentorjunta-alus, jonka asemapaikka oli Riika. Kapinan taustalla olivat kurinpidolliset ongelmat, jotka johtivat miehistön lomien peruuttamiseen marraskuussa 1975. Kapinan alullepanija oli aluksen poliittinen upseeri, 36-vuotias kapteeniluutnantti Valeri Sablin, joka uskoi Neuvostoliiton kommunistisen johdon, erityisesti Leonid Brežnevin, pettäneen vallankumouksen ihanteet.
Kapinan kulku.
Kapina alkoi 8. marraskuuta 1975, lokakuun vallankumouksen 58. vuosipäivän juhlallisuuksien aikana Riiassa. Sablin sai osan miehistöstä puolelleen, ja kahdeksan upseeria äänesti kapinan puolesta. Aluksen kapteeni ja seitsemän vanhinta miehistön jäsentä, jotka vastustivat kapinaa, lukittiin hyttiin pääkannen alle. Sablin suunnitteli purjehtivansa Storoževoilla Leningradiin, "vallankumouksen kehtoon", sytyttääkseen uuden kommunistisen liikkeen. Alus lähti Väinajokea pitkin kohti Itämerta. Yksi upseereista kuitenkin pakeni ja hälytti viranomaiset, minkä jälkeen Neuvostoliiton laivasto ja ilmavoimat mobilisoitiin takaa-ajoon. Brežnev antoi käskyn upottaa alus, mutta Kuurinkurkun sumu suojasi sitä hetkellisesti. Ilmavoimien hävittäjien pommitus ja tulitus vaurioittivat aluksen ohjauslaitteita, pakottaen sen pysähtymään ennen Neuvostoliiton aluevesiltä poistumista. Storoževoi vallattiin laskuvarjojääkärien toimesta, ja kapinalliset antautuivat.
Seuraukset.
Kapinalliset kuljetettiin takaisin Riikaan, ja Sablin pidätettiin ja vietiin Moskovaan Lefortovon vankilaan. Hänet tuomittiin sotaoikeudenkäynnissä maanpetoksesta ja teloitettiin vuonna 1976 eikä hänen hautapaikkaansa paljastettu edes perheelle. Miehistö hajotettiin ja rangaistiin, mutta aluksen vauriot korjattiin, ja se lähetettiin uudella miehistöllä näytöskierrokselle Itämerelle ulkomaiden silmien hämäämiseksi. Neuvostoliitto kielsi kapinan olemassaolon 15 vuoden ajan.
Vaikutus ja jälkimainingit.
Tapaus herätti laajaa huomiota länsimaiden lehdistössä, mutta Neuvostoliitossa sitä ei virallisesti tunnustettu. Storoževoin kapina jäi historiaan yhtenä kylmän sodan merkittävimmistä laivastokapinoista, kuvastaen Neuvostoliiton sisäisiä jännitteitä ja vallankumouksellisia ihanteita.
Valvoja (Yhdysvallat)

Valvoja (myös "Walwoja") oli Michiganin Calumetissa vuosina 1915–1957 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti. Taustaltaan se oli lestadiolainen.
Lestadiolaisten suurseuralaisten perustama "Valvoja" oli kahdesti tai kolmesti viikossa ilmestynyt, poliittiselta linjaltaan republikaaninen uutislehti. Sen toimittajina työskentelivät vuoteen 1931 saakka John Turja ja Into Johannes Teljo. Toimituskuntaan kuuluivat eri aikoina myös Jussi Hinkkanen, Yrjö Sjöblom ja koko 1920-luvun ajan John Gustav Tuira. Vuonna 1931 päätoimittajaksi tuli Reino W. Suojanen, jonka pitkäaikaisena työtoverina oli Emil Arvid Millen (Haikola).
"Valvojan" lukijakunta käsitti lestadiolaisten lisäksi Suomi-synodin ja Kansalliskirkon kannattajia ja se saavutti melko suuren levikin, 9 000 kappaletta vuonna 1921. Lestadiolaisten sisäisten ristiriitojen takia sen kilpailijaksi perustettiin vuonna 1930 uusi lehti "Opas", mutta "Valvojan" levikki pysyi vielä 1930-luvulla 8 000 kappaleen tasolla. Vuonna 1954 levikki oli enää 2 200, eikä kahden samaan herätysliikkeeseen kuuluvan lehden julkaiseminen samassa kaupungissa ollut enää järkevää. "Valvoja" ja "Opas" yhdistettiin kesällä 1957 "Pohjolan Sanomat" -nimiseksi lehdeksi, jonka toimittajaksi tuli pian Niilo Mikael Lapinoja. Vuonna 1959 "Pohjolan Sanomat" muutettiin "Amerikan Sanomat" -nimiseksi viikkolehdeksi, joka lakkasi kesäkuussa 1960. Samalla päättyi myös Calumetin suomalaisten sanomalehtien historia.
Jouni Hiltunen

Jouni Hiltunen (s. 1964) on suomalainen dokumenttielokuvaohjaaja, tuottaja, kuvaaja ja leikkaaja.
Hiltunen on käsitellyt useimmissa elokuvissaan ihmisen ja luonnon suhdetta sekä ihmisten tekemiä raskaitakin valintoja ja erikoiseksi muodostuneita elämänpolkuja. Hän aloitti dokumentaristin uransa lyhyillä henkilökuvilla sekä historiallisia aiheita käsittelevillä tv-dokumenteilla. Vuosina 1994–2000 Hiltunen työskenteli helsinkiläisessä Illume Oy:ssä. 1990-luvun lopulla hän suuntasi Venäjälle ja Siperiaan, missä syntyivät elokuvat "Taivaallinen tehtävä" (1998), "Blatnoi Mir" (2001) ja "BAM" (2007) sekä Tšuktšien niemimaalla asuvista jupikeskimoista kertova elokuva "Tagikaks – olimme valaanpyytäjiä" (2012), jossa Hiltunen toimi tuottajana sekä toisena kuvaajana (ohjaus Kira Jääskeläinen). Hiltusen ohjaamien elokuvien aiheet ja tekotapa ovat vaihdelleet laajasti: hän on kuvannut elokuvissaan yhtälailla raamattujen salakuljettajien mielenmaisemaa ja motiiveja ("Taivaallinen tehtävä") kuin venäläisten elinkautisvankien selviytymistarinoita ja tatuointikoodien merkityksiä ("Blatnoi Mir"), sokean Hannes Tiiran jokaöistä linturetkeä ("Taikayö" 2006) tai omaa henkilökohtaista elämäänsä ("Elämä, näytä minulle kasvosi" 2003). Vuodesta 2009 lähtien Hiltunen on keskittynyt luontoelokuvien ohjaamiseen ja kuvaamiseen ("Tuntematon Selkämeri" 2011, "Matka merelle" 2017, Kurjenpojan pitkä matka 2021, Merikotkan paluu 2023).
Opas

Opas oli Michiganin Calumetissa vuosina 1930–1957 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti. Taustaltaan se oli lestadiolainen.
Vanhoillislestadiolaiset perustivat "Oppaan" samassa kaupungissa ilmestyneen "Valvojan" kilpailijaksi, koska jälkimmäistä oli syytetty tiettyjen lestadiolaisryhmien suosimisesta. Kolmesti tai kahdesti viikossa ilmestyneen, puoluekannaltaan republikaanisen lehden levikki oli yli 6 500 kappaletta vuonna 1935. "Valvojan" tapaan "Oppaan" lukijoina oli lestadiolaisten lisäksi myös Suomi-synodin ja Kansalliskirkon kannattajia. Toimittajina työskentelivät Victor Burman, Reino W. Suojanen, Kalle Ruuttila ja Walter Törölä .
Vuonna 1954 "Oppaan" levikki oli laskenut 2 000 kappaleeseen eikä kahden lehden ylläpitäminen ollut enää järkevää. "Opas" ja "Valvoja" yhdistettiin kesällä 1957 "Pohjolan Sanomat" -nimiseksi lehdeksi, jonka toimittajaksi tuli pian Niilo Mikael Lapinoja. Vuonna 1959 "Pohjolan Sanomat" muutettiin "Amerikan Sanomat" -nimiseksi viikkolehdeksi, joka lakkasi kesäkuussa 1960. Samalla päättyi myös Calumetin suomalaisten sanomalehtien historia.
Embassy of Silence

Embassy of Silence on suomalainen, progressiivissävytteistä rockia/metallia soittava kokoonpano. Yhtyeen perustivat vuonna 2007 Tero Kalliomäki (kitara) ja Ines Lukkanen (laulu). 
Historia.
Lukkanen vieraili Kalliomäen toisen yhtyeen, Saattueen levyllä jolloin idea tunnelmallisesta ja genrerajoja rikkovasta rock-yhtyeestä syntyi. Yhtyeen vahvuuksia ovat Lukkasen monipuolinen laulutyyli ja Kalliomäen vahvat sävellykset. 
Ensimmäisessä kokoonpanossa vaikuttivat myös Samu Lahtinen (basso) ja Harri Lampinen (kitara). Ensimmäisellä vuonna 2008 julkaistulla promolla “Wendigo Winter” rumpuja soitti Teemu Laitinen. Toinen julkaisu oli samana vuonna tehty “Pristine” -ep, ja samaan aikaan yhtyeen kokoonpanoon oli saatu vahvistukseksi rumpali Mikael Ahlsten ja kitaristi Harri Lampinen. Molemmat levyt äänitettiin Klaukkalassa D-Studiolla Jarno Hännisen johdolla.
Ensimmäinen kokopitkä albumi, “Euphorialight” julkaistiin vuonna 2010 ruotsalaisen Supernovan kautta. Levy äänitettiin jälleen D-Studiolla, masteroinnista vastasi Björn Engelmann Cutting room -studiolla Ruotsissa. Albumia ennen yhtyeen rumpaliksi vaihtui Jaakko Hauru, ja toinen kitaristi Harri Lampinen jäi pois kokoonpanosta. Toinen albumi “Antler Velvet” julkaistiin 2012 brittiläisen Ravenheart Recordsin kautta. Albumin aikaan yhtyeeseen vakinaistui toinen kitaristi Jarno Suodenjoki, ja albumin äänitysten aikana yhtyeen vakituiseksi rumpaliksi vaihtui Make Lievonen, vaikka kyseisellä levyllä rumpuja soitti vielä Jaakko Hauru. 
Kolmas albumi “Verisimilitude” julkaistiin vuonna 2015 Inverse Recordsin kautta. Albumi äänitettiin rumpuja lukuun ottamatta Teron “KillHill”-studiolla ja miksattiin D-Studiolla. Kosketinsoittaja Harri Koskelan jäätyä pois kokoonpanosta ennen äänityksiä, kosketinosuuksista vastasi levyllä useampi henkilö; Tero Kalliomäki, Jarno Hänninen sekä Juha Eskola.
Yhtye on tehnyt Tšekin kiertueen ja soittanut Virossa. Yhtyeen levyillä ja keikoilla on useasti vieraillut sellisti Aapo Romu.
Virallisia musiikkivideoita yhtyeellä on neljä; Passion and Savagery, Unconverted, Straight up Crazy Amazon (virallinen naisten amerikkalaisen jalkapallon MM-kisabiisi) ja Shame, Spin and Click, jonka ohjasi Anne Rajala.
Siirtolainen (lehti)

Siirtolainen oli Yhdysvalloissa vuosina 1893–1937 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
"Siirtolainen" sai alkunsa Adolf Riipan, Alex Ketosen ja Jacob E. Saaren Oregonin Astoriassa vuonna 1891 perustamasta "Lännetär"-viikkolehdestä. Kannattamaton lehti siirrettiin vuonna 1893 uudella nimellä Wisconsinin Superioriin, jossa toimituskuntaan liittyi vastikään Suomesta saapunut Antero Riippa. Vuonna 1894 kustantajat sopivat G. A. Grönlundin "New Yorkin Lehden" yhdistämisestä "Siirtolaiseen", ja lehti muutettiin New Yorkin Brooklyniin, jossa sen päätoimittajaksi tuli Akseli Järnefelt-Rauanheimo ja vuonna 1896 Esa Eetu Takala. Tänä aikana "Siirtolainen" oli Amerikan luetuin suomenkielinen lehti.
Grönlundin kirjapainon tehtyä konkurssin lehden kustantajaksi tuli J. E. Saaren omistama Finnish American Publishing Company. Vuonna 1901 Saari ja Antero Riippa muuttivat lehden painokoneineen Michiganin Kalevan maanviljelysiirtokuntaan, jonne Saari houkutteli suomalaisia eri puolilta maata. Kalevassa toimitukseen liittyivät Aaro Jalkanen ja Kaapo Murros, jotka pian muuttivat Calumetiin. Riipan aputoimittajina työskentelivät myös Eenokki Lehtinen, Evert Määttälä ja Artturi Pelto.
Vuonna 1910 Saari muutti "Siirtolaisen" Minnesotan Duluthiin, jonne vuonna 1914 siirtyi myös hänen Calumetista ostamansa "Päivälehti". Samana vuonna Finnish American Publishing Company siirtyi raittiusliikkeen edustajien ja kahta vuotta myöhemmin Carl H. Salmisen omistukseen. "Siirtolainen" ilmestyi eräänlaisena "Päivälehden" viikkoliitteenä vuoteen 1937 saakka.
Erkki Riimala

Erkki Mauno Isak Riimala (29. maaliskuuta 1929 Kemi – 25. heinäkuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen mainospäällikkö, joka tuli tunnetuksi merenkulkuun perehtyneenä kirjailijana.
Riimala opiskeli graafisella alalla ja ryhtyi sen jälkeen mainospiirtäjäksi. Vuonna 1981 hän perusti Mainostoimisto Estrex Oy:n ja työskenteli sen toimitusjohtajana.
Riimalan isoisä oli merikapteeni, jonka mukana hän pääsi pikkupoikana purjehtimaan hinaajalla. Tästä alkoi hänen kiinnostuksensa laivoihin ja merenkulkuun. Lapsuusmuistojen innoittamana Riimala osti 1970-luvun alussa vuonna 1908 rakennetun S/S "Halla XVII:n", jonka hän kunnosti alkuperäiseen asuunsa ja purjehti sillä Saimaan vesillä vuoteen 1989 saakka. Samanaikaisesti hän toimi aktiivisesti Suomen Höyrypursiseura ry:ssä.
Kirjallisen tuotantonsa Riimala aloitti "Poikien laivakirjalla" vuonna 1970. Tämän jälkeen hän julkaisi useita erityisesti höyrylaivoihin keskittyneitä teoksia ja pienempiä kirjasia. Hänen tuotantonsa on runsaat 20 kirjaa. Meriliiton palkinnon tuonut suurtyö oli Riimalan suunnittelema ja toimittama, vuonna 1995 valmistunut neliosainen ja 1500-sivuinen Suomen merenkulun historia "Navis Fennica", joka syntyi kymmenien alan asiantuntijoiden yhteistyönä.
Riimala kutsuttiin 1984 Suomen merenkulkua esittelevän Sea Finland -näyttelyn pääsuunnittelijaksi. Näyttely toteutettiin 1985 Lontoossa, minkä lisäksi se oli esillä Philadelphiassa ja Turussa. Näyttelyä suunnitellessaan hän sai ajatuksen Suomen Laivahistoriallisen yhdistyksen perustamisesta, jonka hän toteutti näyttelyyn osallistuneiden työtoveriensa kanssa.
Lähteet.
Erkki Riimalan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Fosfoniumsuolat

Fosfoniumsuolat ovat yhdisteitä, joiden yleinen kaava voidaan ilmaista muodossa [R4P+]X−, missä R on protoni tai orgaaninen ryhgmä ja X on epäorgaaninen tai orgaaninen anioni. Fosfoniumsuolat ovat hyödyllisiä välituotteita orgaanisen kemian synteeseissä. Fosfoniumsuolat ovat analogisia ammoniumsuolojen kanssa.
Ominaisuudet.
Tyypillisesti fosfoniumsuolat ovat huoneenlämpötilassa stabiileja valkoisia kiteisiä aineita. Fosfoniumsuolat liukenevat hyvin sekä veteen että orgaanisiin liuottimiin, minkä vuoksi niitä käytetään pinta-aktiivisina aineina ja faasinsiirtokatalyytteinä. Stabiilimpia fosfoniumsuoloja ovat niin kutsutut kvaternääriset fosfoniumsuolat, joissa positiivisesti varautuneeseen fosforiin on sitoutunut neljä orgaanista ryhmää. Kuumennettaessa fosfoniumsuoloja emäksisissä olosuhteissa ne reagoivat fosfiinioksideiksi. Hyvin vahvat emäkset voivat poistaa fosforiin sitoutuneelta hiileltä protonin, jolloin fosfoniumsuolasta muodostuu fosfoniumylidi.
Valmistus ja käyttö.
Tyypillisin tapa valmistaa fosfoniumsuoloja on primääristen, sekundääristen tai tertiääristen fosfiinien reaktio primääristen tai sekundääristen alkyylihalogenidien kanssa polaarisissa liuottimissa. Ryhmän yhdisteitä voidaan syntetisoida myös fosfiinien ja karbonyyliyhdisteiden kuten aldehydien välisellä reaktiolla tai fosfiineista ja alkeeneista.
Fosfoniumsuolat ovat käytettyjä reagensseja orgaanisen kemian synteeseissä esimerkiksi valmistettaessa alkeeneja Wittig-reaktiolla. Niitä käytetään myös faasinsiirtokatalyytteinä, sekä katalyytteinä valmistettaessa etikkahappoa, polysiloksaaneja ja isosyanuraattiestereitä. Fosfoniumsuoloja voidaan käyttää myös biosideinä teollisissa jäähdytysvesissä ja tekstiilien palonestokemikaalien valmistuksessa.
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2017

Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2017 olivat järjestyksessään 40:nnet koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut. Toisen kerran peräkkäin turnauksen alkulohkot pelattiin neljässä eri maassa elo–syyskuussa 2017.
EM-lopputurnauksen logo julkistettiin toukokuussa 2016.
A-alkulohkon isäntämaa Suomen avausottelun yleisömäärä 12 167 rikkoi Suomen 51 vuotta vanhan koripallomaajoukkueiden katsojaennätyksen.
Kisajärjestäjän valinta.
Kisajärjestäjät julkistettiin Saksan Münchenissä 12. joulukuuta 2015. Rohkaistuneena historian ensimmäisen kerran neljän maan kesken jaetuista vuoden 2015 EM-kilpailuista myös vuoden 2017 EM-lopputurnaus jaettiin neljän maan kesken. Yhden alkulohkon isännäksi nimettiin Turkki, joka isännöi myös pudotuspelivaiheen. Turkki isännöi miesten EM-lopputurnausta kahdesti aikaisemmin, edellisen kerran vuonna 2001, ja lisäksi se järjesti muun muassa miesten vuoden 2010 ja naisten vuoden 2014 MM-kilpailut. Vuosi 2017 on Suomen itsenäisyyden satavuotisjuhlavuosi, ja miesten EM-kilpailut on järjestetty maassa kerran aikaisemmin, itsenäisyyden 50-vuotisjuhlavuonna 1967. Romania ja Israel isännöivät miesten EM-lopputurnausta ensimmäisen kerran.
14 maajoukkueen sulku-uhka EM-turnauksesta.
Huhtikuussa 2016 FIBA Europe uhkasi sulkea 14 lajiliittoaan ulos miesten vuoden 2017 EM-turnauksesta, koska maiden lajiliittojen alaisia seurajoukkueita oli ilmoittautunut ULEBin seurajoukkueturnauksiin FIBAn omien Koripallon Mestarien liigan ja FIBA Europe Cupin sijasta. Sulku-uhan piiriin kuuluivat myös kisaisännät Turkki ja Israel.
#Eurobasket2017-teos.
Elokuussa 2016 turnauksen kunniaksi pystytettiin neljässä isäntämaassa massiiviset #EuroBasket2017-teokset, jotka muistuttavat tulevissa kisakaupungeissa ohikulkijoita arvoturnauksesta. Suomessa teos pystytettiin Helsingin Rautatientorille, mutta myöhemmin se siirrettiin sieltä Kansalaistorin laidalle, Kiasman taakse.
Areenat.
Pudotuspelivaihe järjestettiin Istanbulissa Sinan Erdem Domella, ja yksi alkulohko myös Istanbulissa Abdi İpekçi Arenalla. Suomen alkulohko pelattiin Hartwall Arenalla.
Joukkueet.
Alkulohkoarvonta suoritettiin 22. marraskuuta 2016.
Televisiointi.
Suomessa kisoja esittivät kanavillaan sekä Yle että Viasat Urheilu. Yle näytti televisiossa suorana Suomen pelit, molemmat välierät ja loppuottelun. Viasat puolestaan esitti jokaisena pelipäivänä kaksi peliä suorana.
Ylellä pelejä selosti TV:hen suomeksi Antti-Jussi Sipilä, asiantuntijanaan Pieti Poikola ja ruotsiksi Alf Strömberg. Ylen studiota juonsivat Inka Henelius ja Tapio Suominen. Viasatin selostajana kisoissa toimi Kristian Palotie.
Sanjeev Bhaskar

Sanjeev Bhaskar (s. 31. lokakuuta 1963 Ealing, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen koomikko ja näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjasta "Tohtori Intiasta" (2010–2013), jossa hän näytteli päähahmoa tohtori Prem Sharmaa, sekä rikoskomisario Sunny Khanin roolista rikossarjassa "Minkä taakseen jättää" (2015–).
Bhaskarille myönnettiin Brittiläisen imperiumin upseerin (OBE) arvo vuonna 2006.
Kansan Lehti (Ironwood)

Kansan Lehti oli Michiganin Ironwoodissa vuosina 1903–1904 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Vastikään perustettu amerikansuomalainen Kansalliskirkko julkaisi vuodesta 1901 lähtien uskonnollista viikkolehteä "Todistusten Joukko", jonka rinnalle perustettiin pian myös lastenlehti "Lasten Ystävä". Kirkkokunta osti niitä varten Ironwoodista kirjapainon, joka helmikuussa 1903 alkoi julkaista "Kansan Lehti" -nimistä viikoittaista uutislehteä. Sen toimittajina työskentelivät myöhemmin kirjailijana tunnetuksi tullut Aku Päiviö ja E. Kristianson. Kannattamattomana lakanneen lehden tilalle perustettiin vuoden 1906 alussa "Auttaja".
Terapeuttinen tutkimus

Terapeuttinen tutkimus on psykologinen arviointitapa. Siinä missä normaalissa psykologisessa arvioinnissa palaute tuloksista annetaan arvioinin päätteeksi, tässä mallissa tutkittava osallistuu aktiivisesti arviointiin alusta alkaen. 
Idea ei ole vain kerätä tietoa tutkittavasta, vaan antaa tälle mahdollisuus itse oivaltaa oma tilantansa . Täten se nivoutuu selkeämmin osaksi terapeuttista hoitoa ja pelko tietojen käyttämättömyydestä vähenee.
Käsitteen "Therapeutic Assessment" (TA) loi Stephen E. Finn vuonna 1993 .
Rovaniemen maatalousoppilaitos

Rovaniemen maatalousoppilaitos oli maatalousalan oppilaitos Rovaniemellä Metsäruusuntie 18:ssä. Sen linjoja olivat esimerkiksi 1980-luvun alkupuolella maatilatalouden peruslinja, erikoistumislinjoina viljelijä- ja viljelijä-koneenkorjaajalinja. Lisäksi oppilaitoksessa oli puutarhakoulu ja ylioppilaspohjainen viljelijälinja. Siihen liittyi Posiolla toiminut maamieskoulu. Erikoistumisjaksoina olivat viljelijä- ja teknillinen linja. 
Maatalousaoppilaitoksen historia yltää vuoteen 1937, jolloin koulutilan alue ostettiin Yliojan perikunnalta tai Rovaniemen maalaiskunnalta (lähteestä riippuen). Koulutustoiminta alkoi, kun tilalle perustettiin seuraavana vuonna pienviljelijäkoulu. Kotieläinten pito päättyi 1990-luvun alussa, ja tuotantosuunta muuttui kasvintuotantotilaksi. 1995 oppilaitos siirtyi Rovaniemen ammattikoulutuskuntayhtymän omistukseen. Oppilaitos liittyi vuonna 2006 perustettuun Lapin ammattiopistoon, ja tiloissa on ollut sen puutarha-alan opetustilat. Tiloista ollaan luopumassa, ja luonto- ja ympäristöalan koulutus siirtyi syksyllä 2015 Jänkätien toimipisteeseen.
Amerikan Uutiset

Amerikan Uutiset on Floridan Lake Worthissa ilmestyvä amerikansuomalainen sanomalehti. Vuosina 1932–1960 sen nimenä oli "Minnesotan Uutiset".
Kirjapainonomistaja Carl Parta ja toimittaja Adolph Lundquist perustivat "Minnesotan Uutiset" New York Millsissä syyskuussa 1932. Sen julkaisijana toimi Northwestern Publishing Co -niminen yhtiö, joka pian osti myös Frans Tuomen New York Millsissä vähän aikaa julkaiseman "Keskilännen". "Minnesotan Uutiset" ilmestyi aluksi kahdesti ja pian kolmesti viikossa. Lindquist toimitti lehteä kuolemaansa saakka vuonna 1948, minkä jälkeen se siirtyi kokonaan Carl Parran ja hänen poikansa Russel O. Parran omistukseen. Toimittajana työskenteli vuoteen 1956 saakka Carl E. Davidson ja hänen jälkeensä Edward I. Riippa. "Minnesotan Uutisten" levikki oli vuonna 1954 7 280 kappaletta, enemmän kuin millään muulla amerikansuomalaisella lehdellä. Lehden kustannusyhtiö julkaisi myös englanninkielistä "New York Mills Herald" -viikkolehteä.
Carl Parta kuoli vuonna 1955, minkä jälkeen "Minnesotan Uutisten" julkaisijana toimi Russell O. Parta. Vuonna 1960 se muutettiin kahdesti viikossa ilmestyneeksi "Amerikan Uutisiksi". Nimenmuutoksen taustalla oli pyrkimys tavoittaa koko maan suomenkielinen lukijakunta. Vuosina 1969–1984 päätoimittajana työskenteli Toivo A. W. Halonen. Vuonna 1986 "Amerikan Uutiset" muutti Floridaan ja vuonna 1996 siihen liitettiin Eero Erkon perustama "New Yorkin Uutiset".
Nykyään "Amerikan Uutiset" ilmestyy Lake Worthissa joka toinen viikko keskiviikkoisin. Sen pääasiallinen kieli on suomi, mutta lehdellä on myös englanninkielisiä kirjeenvaihtajia. "Amerikan Uutiset" kertoo amerikansuomalaisten, Etelä-Floridan, Suomen ja maailman tapahtumista sekä käsittelee taloutta, kulttuuria, urheilua ja uskonnollisia kysymyksiä. Sen tilaajia asuu Yhdysvaltojen jokaisessa osavaltiossa, Kanadassa ja Suomessa. Päätoimittajana työskentelee Mikko Koskinen ja toimittajana Aleksi Koskinen.