tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sirppiparatiisileski

Sirppiparatiisileski ("Vidua obtusa") on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sirppiparatiisileskeä tavataan Kongon demokraattisessa tasavallassa, Itä-Afrikan eteläosissa sekä eteläisen Afrikan pohjoisosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Toni Rasimus

Toni Rasimus on suomalainen tanssija.
Vuonna 2006 hän oli voittamassa Latino Show'n maailmanmestaruutta oululaisessa Starlite DC -ryhmässä. Vuonna 2009 hän kuului Northern Latin Exposure -ryhmään, joka voitti Latino Show'n maailmanmestaruuden ja Suomen-mestaruuden.
Hän oli Mari Perankosken tanssinopettaja "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelmassa vuonna 2011.
Tanssija Jani Rasimus on Toni Rasimuksen veli.
2014 AA

2014 AA oli asteroidi, joka luultavasti tuhoutui osuessaan maapallon ilmakehään 2. tammikuuta 2014. Mikäli näin on, se on järjestyksessään toinen maapalloon osuva taivaankappale, joka havaittiin ennen sen osumista Maahan.
Ominaisuudet.
Asteroidi 2014 AA kuuluu Apollo-ryhmän maapallon lähelle tuleviin asteroideihin ja löydettiin Yhdysvalloissa Mount Lemmonin observatorion 1,5 metrin teleskoopilla 1. tammikuuta 2014. Sen arvioitiin olevan läpimitaltaan noin 4 m.
Asteroidin arvellaan tuhoutuneen täysin 2. tammikuuta 2014 sen todennäköisesti osuttua Maan ilmakehään jossakin Keski-Amerikasta Atlantin poikki Afrikan itäosiin ulottuvalla vyöhykkeellä. Kansainvälisen infraäänien tarkkailujärjestelmän mukaan todennäköinen osumapaikka on ollut Atlantin valtameren yläpuolella noin 3 000 km Venezuelan pääkaupunki Caracasista itään.
Minch

Minch (, ) on Britteinsaarten pohjoisosassa oleva salmi, joka erottaa Ulko-Hebridit Sisä-Hebrideistä ja Skotlannista.
Moaree

Moaree tai moiré () eli läikekangas on taftin tai ripsin tyyppinen kangas. Sen raaka-aine on silkki, asetaatti, triasetaatti tai puuvilla, ja siihen on puristamalla tehty himmeän ja kiiltävän pinnan vaihtelusta syntyviä aaltomaisia kuvioita.
Matias Mattsson

Matias Mattsson (s. 7. kesäkuuta 1996 Rauma) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi kaudella 2018–2019 Mestis-joukkue TuTossa.
Ura.
Seuraura.
Mattsson on Rauman Lukon kasvatti. Hän on pelannut juniorina myös Tepsin C-nuorissa, josta Mattsson palasi taas Lukkoon kaudeksi 2011–2012, jolloin hän kuului joukkueen C-nuorten kapteenistoon. Mattsson sijoittui tehoilla 6+18=24 C-nuorten SM-sarjan runkosarjan puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain SaiPan Petrus Pietiläinen. Hän voitti myös kevään 2012 pudotuspelien jäähypörssin 39 minuutillaan. Mattsson voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-pronssia.
Kauden 2012–2013 Mattsson pelasi suurimmaksi osaksi Lukon B-nuorissa, mutta hän vahvisti kevätkaudella myös joukkueen B2-nuoria, jotka voittivat kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudella 2013–2014 hänelle kertyi pelejä sekä A- että B-nuorissa, mutta 17-vuotias Mattsson debytoi myös Lukon SM-liigajoukkueessa. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 3. tammikuuta 2014 Pelicansia vastaan, mutta Mattssonin ottelu päättyi kuitenkin jo avauserän puolivälin paikkeilla jalan vääntymiseen. Ottelu jäi hänelle kauden ainoaksi SM-liigassa.
Kaudella 2014–2015 Mattsson nousi Lukon A-nuorten varakapteeniksi. Hän ei kuitenkaan pelannut kauden aikana SM-liigassa. Kaudella 2015–2016 Mattsson pelasi Lukon A-nuorten lisäksi myös kolme ottelua lainalla Lukon yhteistyöjoukkue KeuPa HT:ssä, Mestiksessä. Kaudeksi 2016–2017 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen sopimuksen. Mattssonin varsinainen tulokaskausi Mestiksessä toi 43 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa tehot 2+3=5.
Mattsson siirtyi kaudeksi 2017–2018 vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Hockeyettan-joukkue Asplöven HC:hen. Kesken kauden, tammikuussa 2018 hän siirtyi sarjatasoa alemmas HockeyTvåan-joukkue Kalmar HC:hen. Mattsson oli kauden päätteeksi nostamassa joukkuetta Hockeyettaniin.
Kaudeksi 2018–2019 Mattsson palasi Suomeen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue TuToon. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.
Maajoukkueura.
Mattsson on pelannut kymmenen poikien maaottelua.
Muuta.
Mattsson on toisen polven liigapuolustaja, sillä hänen isänsä Teppo pelasi omalla urallaan yli sata SM-liigaottelua.
VMRO

Sisäinen makedonialainen vallankumouksellinen järjestö (, "Vătrešna Makedonska Revoljutsionna Organizatsija"; , "Vnatrešna Makedonska Revolucionerna Organizacija", VMRO) oli 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa toiminut maanalainen järjestö, jonka alkuperäisenä tavoitteena oli Makedonian vapauttaminen vallankumouksellisin keinoin turkkilaisten vallasta. Myöhemmin järjestö jakautui kahteen siipeen, joista toinen ajoi Makedonian itsenäisyyttä ja toinen pyrki edistämään Bulgarian vaikutusvaltaa Makedoniassa ja lähialueella.
VMRO perustettiin Kreikan Thessalonikissa vuonna 1893. Järjestön perustajiin kuuluivat muun muassa Damjan Gruev, Gotse Deltšev ja Jane Sandanski. He olivat makedonialaisia, jotka pitivät itseään kansallisuudeltaan bulgaareina, ja halusivat saada tuolloin Ottomaanien valtakuntaan kuuluneelle Makedonialle itsehallinnon. Saavutettuaan jonkinasteista kannatusta Makedonian kristityn väestön parissa VMRO käynnisti vuonna 1903 Ilindenin kansannousun, jonka turkkilaiset kuitenkin kukistivat. Tämän jälkeen järjestö hajosi kahtia: Makedoniasta käsin toiminut vasemmistolaisempi siipi ajoi edelleen Makedonian itsenäisyyttä ja Sofiaan asettunut oikeistolaisempi siipi kannatti Makedonian liittämistä Bulgariaan sekä ryhtyi yleisemminkin edistämään Bulgarian sotilaallisia etuja. Varsinkin jälkimmäinen ryhmä omaksui myöhemmin terrori- ja salamurhataktiikan vastustajiaan vastaan.
Balkanin sotien (1912–1913) seurauksena Makedonia jaettiin Serbian, Kreikan ja Bulgarian kesken, mutta VMRO jatkoi toimintaansa. Vähitellen sen harjoittama umpimähkäinen terrori alkoi vieroittaa sen kannattajia sekä Makedoniassa että Bulgariassa. Vuonna 1923 Todor Aleksandrovin johtama VMRO:n bulgarialainen siipi onnistui murhaamaan Bulgarian pääministeri Aleksandăr Stambolijskin. Aleksandrov itse murhattiin seuraavana vuonna ja häntä seurasivat organisaation johdossa Aleksandăr Protogerov sekä Ivan Mihailov. Vuonna 1934 Bulgarian hallitus kielsi Bulgarian VMRO:n toiminnan ja vangitsi tai karkotti sen johtajat.
Samaan aikaan Makedonian itsenäisyyttä ajanut VMRO:n makedonialainen siipi jatkoi myös toimintaansa ja järjestäytyi uudelleen vuonna 1925 nimellä ”VMRO (yhtenäinen)”. Jugoslavian viranomaiset vainosivat järjestöä sen separatistismin vuoksi ja se lakkautettiin Jugoslaviassa vuonna 1937.
VMRO:n perintöön vetoavat Makedoniassa vuonna 1990 perustettu VMRO-DPMNE-puolue samoin kuin Bulgariassa 1996 perustettu VMRO – Bulgarian kansallinen liike.
Helmer

Helmer on alun perin saksalainen miehen etunimi. Nimi on muodostettu sanoista, joista ensimmäinen merkitsee kypärää, jälkimmäinen taas "rohkeaa" tai "kuuluisaa". Nimi merkitsee täten "kypärä­päistä sotilasta", ja sama merkitys on myös nimen vanhalla skandi­naavi­sella vastineella Hjalmar.
Suomessa nimi Helmer on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 2553 henkilölle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Helmerin nimipäivä on 3. tammikuuta.
Datamike

Datamike on suomalainen taloushallinto-ohjelmisto, joka on julkaistu Windowsille. Ohjelmiston ensimmäinen DOS-pohjainen versio julkaistiin 1990-luvun alkupuolella. Ohjelmiston täysversio sisältää kirjanpidon, asiakasrekisterin sekä tuoterekisterin ja varastonhallinnan. Ohjelma käyttää tietojen tallentamiseen yleisessä käytössä olevaa DBF-tiedostoformaattia. Siihen tallennetut tiedot ovat avattavissa muissa ohjelmissa.
Ohjelmaa on 1990–2014 myyty yli 14 000 kappaletta. Datamiken täysversion veroton hinta vuonna 2014 oli 239 euroa. Päivitys on 6 kk ilmaista ja sen jälkeen maksullista.
Datamikeä kehittää ja myy vuonna 1990 perustettu S &amp; J Soft Systems Oy. Yhtiön liikevaihto vuonna 2013 oli 79 000 euroa.
Arvioita.
Silver Raudsepp kuvasi opinnäytetyössään 2012 ohjelman käyttöliittymää seuraavasti: "Ohjelmisto noudattaa tyypillistä taloushallinto ohjelmiston rakennetta, ja on ulkoasultaan selkeä".
Arja Nurminen arvioi opinnäytetyössään 2011 taloushallinto-ohjelmien kartoituksessa julkisyhteisön käyttöön Datamiken hinta-laatusuhteeltaan parhaimmaksi.
Tuomo Lampela käsitteli vuonna 2009 Datamikeä päättötyössään, jossa tutkittiin maksuttomia ja edullisia sovelluksia verkkokauppayrityksen työkaluina. Lampela piti opinnäytetyössään ohjelmiston ulkoasua ja käytettävyyttä monimutkaisena. Hän kuitenkin piti hyvänä puolena ohjelmiston apupalveluita ja ohjeita.
Niclas Burström

Niclas Burström (s. 25. tammikuuta 1991 Skellefteå, Ruotsi) on ruotsalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja.
Ura.
Seuraura.
Burström on Skellefteå AIK:n oma kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäisen Elitserien-ottelunsa kaudella 2008–2009. Hän pelasi kauden suurimmaksi osaksi Skellefteån J20-joukkuetta, mutta Burström vahvisti myös seuran J18-junioreita, joissa hän voitti kauden päätteeksi J18 Allsvenskanin hopeaa. Kaudella 2009–2010 Buströn oli Skellefteån J20-junioreiden tehokkain puolustaja tehoilla 7+14=21. Hän pelasi kauden aikana 11 Elitserien-ottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Burström pelasi miesten pelejä myös kevätkaudella kauden loppuun asti lainalla HockeyAllsvenskan-joukkue Växjö Lakersissa, joka eteni Kvalserieniin, mutta jäi kuitenkin ilman sarjanousua.
Kausi 2010–2011 oli Burströmille ensimmäinen kokonainen Elitserienissä ja se toi hänelle 52 runkosarjaottelussa seitsemän syöttöpistettä ja 18 playoff-ottelussa tehot 1+3=4. Burström voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Kaudella 2011–2012 hän avasi maalitilinsä myös runkosarjassa, jossa Burström teki tehot 6+6=12. Hän voitti kauden päätteeksi taas Elitserien-hopeaa.
Syyskuussa 2012 Burström teki Skellefteån kanssa nelivuotisen jatkosopimuksen kevääseen 2017 saakka. Kaudella 2012–2013 hän oli Skellefteån tehokkain puolustaja tehoilla 3+11=14. Burström voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Kaudella 2013–2014 hän oli taas Skellefteån tehokkain puolustaja tehoilla 6+14=20 ja voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Kausi 2014–2015 päättyi SHL-hopeaan. Kaudella 2015–2016 Burström oli Skellefteån tehokkain puolustaja tehoilla 9+19=28, joilla hän jakoi koko SHL:n puolustajien pistepörssin kuudennen sijan Djurgårdens IF:n Marcus Högströmin kanssa. Pudotuspeleissä Burström oli joukkueen paras syöttäjä yhdeksällä syöttöpisteellään. Hän voitti kauden päätteeksi SHL-hopeaa ja palkittiin liigan parhaana puolustajana Salming Trophylla. Burström valittiin myös Ruotsin tähdistökentälliseen.
Maajoukkueura.
Burström edusti Ruotsia MM-kilpailuissa vuonna 2014 voittaen pronssia. Yhteensä hän on pelannut 35 A-maaottelua tehopistein 2+4=6. Burström debytoi Ruotsin A-maajoukkueessa vuoden 2012 Karjala-turnauksessa. Hänen ensimmäinen A-maaottelunsa oli näin ollen turnauksen 7. marraskuuta 2012 Liberecissä pelattu avausottelu Tšekkiä vastaan, jolloin Burström sai myös yhden syöttöpisteen Carl Söderbergin tekemään ylivoimamaaliin. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki vuotta myöhemmin Channel One Cupissa 19. joulukuuta 2013 Sotšissa turnauksen isäntäjoukkue Venäjää vastaan. Burström on pelannut myös seitsemän nuorten ja 23 poikien maaottelua.
Kutojaleski

Kutojaleski ("Anomalospiza imberbis") eli aiemmalta nimeltään loiskutoja on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kutojaleskeä tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Raised in Rain

Raised in Rain on ruotsalaisen Miriam Bryantin debyyttialbumi, joka julkaistiin 22. maaliskuuta 2013.
Punahelmipeippo

Punahelmipeippo ("Hypargos niveoguttatus") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punahelmipeippoa tavataan Afrikan kaakkoisosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai paikallisesti yleiseksi. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aleksandăr Tsankov

Aleksandăr Tsankov (1879 Orjahovo, Bulgaria – 17. heinäkuuta 1959 Belgrano, Argentiina) oli bulgarialainen poliitikko, joka toimi Bulgarian pääministerinä vuosina 1923–1926. Hänen pääministerikaudellaan Bulgariassa oli paljon poliittisia levottomuuksia.
Tsankovilla oli oikeustieteellinen koulutus ja hän toimi vuodesta 1910 taloustieteen professorina Sofian yliopistossa. Hänestä tuli vuonna 1922 Kansallinen yksimielisyys ("Naroden zgovor") -nimisen oikeistolaisen ryhmän johtaja, jonka tavoitteena oli maalaispuoluetta edustaneen itsevaltaisen pääministeri Aleksandăr Stambolijskin syrjäyttäminen. Vallankaappaus toteutettiin 9. kesäkuuta 1923, ja Tsankovista tuli pääministeri. Uusi hallitus joutui kuitenkin kohtaamaan paljon sisäisiä levottomuuksia ja terroritekoja, joita järjestivät kommunistit ja maalaispuolueen vasemmistosiipi. Tsankovin hallituskoalitio otti nimen Demokraattinen liitto ja ilmoitti tähtäävänsä parlamentaarisen demokratian palauttamiseen. Hallitus sai suuren enemmistön marraskuun 1923 parlamenttivaaleissa, mutta levottomuudet maassa jatkuivat käytännössä koko Tsankovin pääministerikauden. Hallitus tosin lakkautti syyskuussa 1923 aseellista kapinaa yrittäneen kommunistisen puolueen seuraavana vuonna, mutta se jatkoi iskujaan maan alta. Kuuluisin tapaus oli huhtikuussa 1925 toteutettu Sveta Nedeljan kirkon pommi-isku, jossa kommunistit yrittivät surmata kuninkaan ja hallituksen johtajat, onnistuen tappamaan 123 muuta ihmistä. Hallituksen vastattua tähän julmilla kostotoimilla Bulgarian poliittiset olot alkoivat vähitellen asettua vuodesta 1925 alkaen. Tsankov jätti pääministerin tehtävät tammikuussa 1926.
Tsankov oli vielä 1930-luvulla merkittävä poliittinen vaikuttaja Bulgariassa. Hän oli saksalaismielinen ja Neuvostoliiton miehitettyä Bulgarian toisen maailmansodan loppuvaiheessa syyskuussa 1944 hän muodosti lyhytikäiseksi jääneen pakolaishallituksen, joka toimi Saksan suojeluksessa Itävallassa. Sodan jälkeen yhdysvaltalaiset joukot pitivät häntä muutaman kuukauden ajan internoituna Itävallassa. Vapauduttuaan hän pakeni Etelä-Amerikkaan.
Konginkankaan kirkko

Konginkankaan kirkko on puinen kirkkorakennus Äänekosken Konginkankaalla. Se on valmistunut vuonna 1866 Kömin kankaalle. Tasavartisen sisäviisteisen ristikirkon rakensivat ja suunnittelivat Jaakko Kuorikoski ja hänen poikansa Lauri Heikki Kuorikoski. Kirkko on samaa tyyliä kuin Kaustisen ja Evijärven kirkot.
Kirkon toteuttamisessa oli monta mutkaa. Vuonna 1794 Pyyrinlahden ja Kalaniemen talolliset anoivat turhaan Porvoon konsistorilta lupaa perustaa kylään oma seurakunta pappeineen ja kirkkoineen. Uusi anomus 65 vuotta myöhemmin oli sekin tulokseton. Vuonna 1864 tehty kirkonrakentamisanomus tuotti tuloksen. Nykyisen Äänekosken seurakunnan vanhin kirkko valmistui juuri ennen suuria nälkävuosia vuonna 1866. Ison kirkon rakentaminen oli kylälle suuri ponnistus, Konginkankaalla oli tuolloin vain 31 taloa ja kirkossa on tilaa 550 henkilölle. Nälkävuosien takia kellotapuli valmistui vasta vuonna 1880 ja kirkkokin otettiin käyttöön ilman lehtereitä ja maalaamattomana.
Rakennuksen keskiosasta nousi alun perin kahdeksankulmainen keskustorni, jonka päällä oli maalatuilla kellotauluilla varustettu kattolyhty eli lanteriini. Kirkko on viimeisiä kirkkoja, jotka kansanrakentaja on sekä suunnitellut että rakentanut. Lääninarkkitehti Karl Viktor Reinius suunnitteli vuonna 1899 toteutetun kirkon kunnostuksen. Sen yhteydessä muutettiin muun muassa ristikeskuksen katto tavanomaisen malliseksi.
Vuonna 1899 tehdyssä korjauksessa kirkon katto muutettiin nykyiseen kupolimuotoon. Ilmeisesti silloin kirkkoon on lisätty ristejä, koristeita, listoituksia ja päätykolmioihin ikkunoita. Alttaritaulun ”Kristus ristillä” on maalannut vuonna 1912 Alexandra Frosterus-Såltin. Kangasalan urkutehtaan rakentamat urut ovat vuodelta 1981 ja niissä on 16 äänikertaa. Uusin kirkon ja kellotapulin peruskorjaus toteutettiin vuosina 1992–1993, jolloin ulkokatot uusittiin ja ulkoseinät sekä kirkon sisätilat maalattiin.
BZNS

Bălgarski zemedelski naroden săjuz (; ”Bulgarian kansallinen maalaisliitto”) on bulgarialainen agraaripuolue, joka oli vaikutusvaltaisimmillaan välittömästi ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja piti hallitusvaltaa vuosina 1919–1923. Nykyisin se on vähäpätöinen.
Historia.
Bulgarian maalaisliitto perustettiin vuonna 1899 talonpoikien etujärjestöksi, mutta se muuttui 1901 poliittiseksi puolueeksi. Puolueen kannatus kasvoi maailmansodan jälkeen ja se sai elokuun 1919 parlamenttivaaleissa 31 prosenttia äänistä. Puolueen johtaja Aleksandăr Stambolijski tuli lokakuussa 1919 pääministeriksi, ja hänen hallituksensa toteutti uudistusohjelman, johon kuului maiden jakamista pientalonpojille, verotuksen uudistus ja pakollisen työvelvollisuuden käyttöönotto. Myös Bulgarian ulkopolitiikan suunta muuttui. Hallinnon diktatorisuudesta huolimatta BNZS:n kannatus oli suurta, ja se sai vuoden 1923 vaaleissa 52 prosenttia äänistä. Muut puolueet ja sotilasjohto eivät kuitenkaan hyväksyneet BZNS:n vallankäyttöä, joten ne toteuttivat kesäkuussa 1923 vallankaappauksen, jonka yhteydessä Stambolijski ja muut maalaispuolueen johtajat surmattiin. Stambolijskin aikana BZNS osallistui agraaripuolueiden kansainvälisen järjestön eli niin sanotun vihreän internationaalin perustamiseen.
Vallasta syrjäyttämisen jälkeen BZNS hajosi kahtia. Äärivasemmistolainen siipi pyrki kaatamaan Bulgarian hallituksen terroritaktiikalla, mitä yrittivät samaan aikaan myös kommunistit. Maltillisempi siipi jatkoi tavanomaista oppositiopolitiikkaa ja osallistui vuosina 1931–1934 koalitiohallitukseen. Toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina BZNS oli johtava kommunistien valtaannousua jarruttamaan pyrkinyt voima, mutta hävisi kamppailun. Puolueen tuolloinen johtaja Nikola Petkov teloitettiin vuonna 1947. Puolueen vasemmistosiipi jatkoi olemassaoloaan koko kommunistien vallan ajan blokkipuolueeksi muuttuneena.
BZNS perustettiin uudelleen itsenäisenä puolueena kommunistien vallan kaaduttua vuonna 1989. 1990-luvulla puolueesta irtosi useita sirpaleryhmiä ja 2000-luvun aikana sen kannatus on romahtanut.
Pentakloorifenoli

Pentakloorifenoli on organoklooriyhdiste, jota on aikaisemmin käytetty torjunta-aineena ja desinfiointiaineena. Yhdisteestä käytetään myös nimeä PCP (ei tule sekoittaa fensyklidiiniin, josta käytetään myös lyhennettä PCP). Suomessa pentakloorifenolia on käytetty erityisesti puunkäsittelyssä sinistymisen estoon ja sienten tuhoamiseen. Pentakloorifenolia ja sen suoloja ja estereitä ei Suomessa saa nykyisen lain mukaan käyttää eikä luovuttaa markkinoille. 
Pentakloorifenoli on orgaaninen yhdiste (kloorifenoli), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää ainetta.
Hristo Botev

Hristo Botev (6. tammikuuta 1848 Kalofer, Rumelia – 1. kesäkuuta 1876 vuoristo, Bulgaria) oli bulgarialainen kansallismielinen runoilija ja vallankumouksellinen, joka sai surmansa osallistuessaan kansannousuun turkkilaisten valtaa vastaan.
Botev lähetettiin vuonna 1863 opiskelemaan Venäjälle, jossa hän sai vaikutteita nihilistien ajattelusta. Hänet erotettiin vuonna 1865 odessalaisesta lukiosta, minkä jälkeen hän vietti seikkailevaa elämää muiden bulgarialaisten emigranttien kanssa. Hän palasi vuonna 1867 lyhyeksi aikaa Bulgariaan, mutta asui myöhemmin pääasiassa maanpaossa Romaniassa. Botev eli pääosin köyhyydessä ja elätti itsensä sekalaisilla ammateilla omistautuen Bulgarian vapaustaistelua tukevalle kirjalliselle ja järjestötyölle sekä lehtien toimittamiselle. Vuonna 1875 hän julkaisi isänmaallisia runoja sisältäneen kokoelman "Pesni u stihove". Osa runoista julkaistiin yhdessä nuoren Stefan Stambolovin kirjoittamien runojen kanssa. Pääosa hänen keskeisistä runoistaan on lyyrisiä sankarirunoja ja usein aiheiltaan isänmaallisia. Proosatekstin puolella Botevin vahvuutena oli sarkasmi ja pistävä satiiri.
Bulgariassa käynnistyneen turkkilaisvastaisen kansannousun aikana Botev lähti toukokuussa 1876 marssimaan Bulgariaan parin sadan muun samanhenkisen miehen kanssa. Retken heppoisesta suunnittelusta huolimatta joukko onnistui pääsemään itävaltaisella jokialuksella 17. toukokuuta Bulgarian maaperälle, mutta paikalliselta väestöltä ei saatu tukea, ja muutaman päivän kuluttua turkkilaiset hyökkäsivät. Botev kaatui taistelussa. Myöhemmin häntä on pidetty Bulgariassa sankarina ja kansallisen vapaustaistelun marttyyrina. Myös hänen poliittisilla kirjoituksillaan oli suuri vaikutus.
Ljuben Karavelov

Ljuben Stoitšev Karavelov (1834 Koprivštitsa, Rumelia – 21. tammikuuta 1879 Ruse, Bulgaria) oli bulgarialainen poliittinen kirjailija ja vallankumouksellinen, jolla on katsottu olleen merkittävä rooli Bulgarian kansallisessa heräämisessä 1800-luvun jälkipuoliskolla.
Karavelov matkusteli nuorena kauppiasisänsä mukana Turkissa, ja meni 1858 Venäjälle, jossa opiskeli etnografiaa Moskovan yliopistossa. Hän sai vaikutteita venäläisten radikaalien ajattelusta ja alkoi julkaista erilaisissa aikakauslehdissä Bulgariaa koskevia tutkielmia ja poliittisia kirjoituksia. Vuonna 1861 hän julkaisi kokoelman bulgarialaisia kansanlauluja. Turvallisuutensa vuoksi Karavelov siirtyi 1867 Serbiaan, mutta oltuaan siellä yhteydessä paikalliseen oppositioon hän joutui lähtemään maasta seuraavana vuonna ruhtinas Mikael Obrenovićin murhan jälkeen. Oltuaan puoli vuotta vangittuna Budapestissa Karavelov siirtyi Bukarestiin, jossa hän julkaisi bulgarialaisille suunnattuja vallankumouslehtiä "Svoboda" (”Vapaus”) vuosina 1869–1872 ja "Nezavisimost" (”Itsenäisyys”) 1873–1874. Hän toimi myös bulgaariemigranttien vuonna 1870 Bukarestissa pitämän salaisen kongressin puheenjohtajana. Epäonnistuneet vallankumoussuunnittelmat sekä henkilökohtaiset vastoinkäymiset saivat Karavelovin poliittisen innostuksen vähitellen laimenemaan. Hän ei osallistunut Bulgariassa vuonna 1875 käynnistyneeseen kansannousuun tai sitä seuranneeseen Venäjän ja Turkin sotaan, vaan asettui asumaan Ruseen, jossa omistautui kirjallisuudelle.
Karavelovia on pidetty bulgarialaisen novellikirjallisuuden ja uudenaikaisen proosan perustajana. Hänen ensimmäinen novellikokoelmansa ilmestyi 1864. Hänen merkittävimpiä teoksiaan olivat historiallinen novelli "Bălgare ot staro vreme" (1867) sekä "Maminoto detentse" (1875).
Ljuben Karavelovin veli oli Bulgarian pääministerinä toiminut Petko Karavelov.
Eero Jarmas

Eero Juhani Jarmas (28. syyskuuta 1936 Turku – 23. heinäkuuta 2024 Akaa) oli suomalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Tampereen Pyrinnön kasvatti Jarmas pelasi Suomen pääsarjassa yhteensä kahdeksan kauden ajan. Hän pelasi pääsarjatasolla ainoastaan Pyrinnössä, jossa saavutti SM-hopeaa kaudella 1958.
Vuonna 1959 Jarmas toimi Pyrinnön SM-hopeaa saavuttaneen naisten edustusjoukkueen valmentajana. Hän vaikutti myöhemmin Viialan Virissä toimien muun muassa seuran johtokunnassa ja palloilujaoston puheenjohtajana.
Vuodesta 1968 Jarmaksen seura oli Viialan Viri. Aikaisemmin hän oli edustanut Tampereen Voimistelijoita, Armonkallion Urheilijoita, Tampereen Uimaseuraa, Tampereen NMKY:ta ja Tampereen Pyrintöä. Jarmas saavutti NMKY:n maailmanmestaruuden Pariisissa vuonna 1954. Hän otteli lehdistön joukkueessa vuonna 1959 maajoukkuetta vastaan. Hänellä oli piirinmestaruuksia koripallossa ja poikien telinevoimistelussa sekä hopea- ja pronssimitaleita maakuntien vesipallosarjassa.
Jarmas oli ammatiltaan teknillinen johtaja ja hänen kotikuntansa oli Viiala. Jarmas kuoli vuonna 2024 ja hänet on haudattu Tampereella Kalevankankaan hautausmaalle.
Virttaan kirkko

Virttaan kirkko on Loimaan seurakunnan kirkko Alastaron Virttaalla. Carl Vettervikin suunnittelema kirkko valmistui 1845. Kirkko on pääasiassa rakennettu kyläläisten talkootyönä. Myös kirkon välineitä, kuten ehtoollispikarit, kattokruunun ja kynttilänjalat ovat kyläläiset lahjoittaneet. Istumapaikkoja kirkossa on noin 200.
Kirkon alttaritaulu ja saarnastuoli ovat olleet alun perin Loimaan kirkossa. Alttaritaulun "Ristiinnaulittu" on maalannut Jonas Bergman todennäköisesti 1751. Saarnastuoli on vuodelta 1782. Kirkkoon tehtiin urkuparvi 1929, mutta urut saatiin vasta 1936. Saksalaiset 6-äänikertaiset urut ostettiin Honkilahden seurakunnalta jonne ne oli saatu lahjoituksena vuonna 1908. Urut ovat vuodelta 1860.
Kirkon kahdesta kellosta suurempi on valettu Luvialla 1838 ja pienempi Tukholmassa 1815.
Virttaalla on ollut saarnahuone jo 1740. Hautausmaa perustettiin 1827, ja sitä on laajennettu 1940. Laajennukseen sisältyy sankarihauta, johon on haudattu 18 kyläläistä. Ilmari Wirkkalan sankaripatsas "Nukkuva sotilas" on vuodelta 1951.
Erkki Leikas

Erkki Aatami Leikas (18. toukokuuta 1930 Tampere – 23. kesäkuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen kori- ja käsipalloilija ja koripallovalmentaja.
Tampereen Pyrinnön kasvatti Leikas pelasi Suomen pääsarjassa yhteensä kymmenen kauden ajan. Hän pelasi pääsarjatasolla Pyrinnössä, jossa saavutti SM-hopeaa kaudella 1958, ja Sörnäisten NMKY:ssä.
Koripallon lisäksi Leikas pelasi SM-sarjatasolla käsipalloa.
Villa Fridhäll

Villa Fridhäll ("puhekielessä Ukkokoti") oli arkkitehti Werner von Essenin suunnittelema, Helsingin Meilahden huvila-alueen itäosassa sijainnut jugendtyylinen kivirakennus. Se sijaitsi nykyisen Puistosairaalan (ent. Lastenklinikan) pohjoispuolella.
Rakennuspaikan mäen mukaan nimetty "Villa Fridhäll" valmistui vuonna 1912 ja se toimi vähävaraisten vanhusten vanhainkotina "Föreningen Gubbhemmet" -yhdistyksen pyörittämänä aina 1960-luvulle saakka, jolloin se purettiin. Paikalla on nykyisin Meilahden sairaalan rakennuksia.
Ensimmäisen maailmansodan aikana rakennuksessa toimi Punaisen Ristin sotasairaala.
Vaahteraliigan kausi 1985

Vaahteraliigan kausi 1985 oli Vaahteraliigan kuudes kausi. Liigan runkosarjassa pelattiin yksinkertainen sarja, jossa kuusi parasta joukkuetta eteni pudotuspeleihin. Mestaruuden voitti vantaalainen TAFT, joka oli ensimmäinen ei-helsinkiläinen mestari.
Viime kauden viimeiseksi jäänyt joukkue Ferry Island Rams putosi I-divisioonaan, josta liigaan nousi Tampere Rocks.
Otto Herman Lode

Otto Herman Lode (15. elokuuta 1771 Maaria – 16. maaliskuuta 1852 Turku) oli suomalainen Lode-sukuun kuulunut everstiluutnantti ja Waihetus-, Laina- ja Depositioni-Contorin "Suomen Pankin" pääjohtaja.
Loden isä oli maaherra Johan Herman Lode. Isänsä ja isoisänsä tavoin Lode suuntautui nuorena sotilasuralle. Hän osallistui muun muassa Suomen sotaan ja kunnostautui erityisesti Lapuan ja Alavuden taisteluissa. Loukkaannuttuaan Alavudella hän erosi armeijan palveluksesta ja toimi sen jälkeen Turun ja Porin läänin virkaatekevänä maaherrana vuosina 1811–1813. 
Waihetus-, Laina- ja Depositioni-Contorin "Suomen Pankin" johtokunnan puheenjohtajaksi eli pääjohtajaksi Lode nimitettiin 1820 ja hän hoiti tehtävää vuoteen 1827 saakka.
Lode omisti Linnunpään kartanon Piikkiössä vuosina 1814–1820, Pakinaisten kartanon Rymättylässä vuodesta 1822, Ahtisten kartanon Askaisissa vuodesta 1833 ja Kahiluodon kartanon Taivassalossa vuosina 1844–1845.
Tavannes

Tavannes (aikaisemmin ) on kunta Bernin kantonissa Sveitsissä. Kunnassa on 3 524 vakinaista, pääosin ranskankielistä, asukasta (31.12.2012). 
Sijainti.
Tavannes sijaitsee Birsjoen latvoilla, noin 15 kilometriä Biel/Biennestä pohjoiseen. Tavannes on syntynyt kulkureittien risteyskohtaan. Se on ollut roomalaisajan tien varrella, josta on haarautunut tie yli Col de Pierre Pertuis’n solan.
Liikenne.
Moottoritie A16 Biel/Biennestä Ranskaan kulkee Tavannesin kautta. 
Chemins de fer du Jura -yhtiön rautatie Le Noirmontiin ja La Chaux-de-Fonds’hon alkaa Tavannesista. SBB:n rautatie Biel/Biennestä Delémontiin kulkee Tavannesin kautta.
Erik Wallensköld

Erik Wallensköld, aik. Wallenius, (4. toukokuuta 1779 Tohmajärvi – 18. lokakuuta 1846 Turku) oli suomalainen senaattori, tuomari ja maaherra, joka toimi muun muassa Turun hovioikeuden presidenttinä.
Turun akatemiassa opiskellut Wallensköld valmistui tuomariksi vuonna 1799. Sen jälkeen hän toimi Turun ja Vaasan hovioikeuksissa sekä Suomen senaatin talousosaston päällikkönä vuosina 1816–1820. Vuosina 1820–1822 Wallensköld oli johtajana Suomen vaihto-, laina- ja talletuskonttorissa eli Suomen Pankissa. Hän oli Turun ja Porin läänin virkaatekevä maaherra 1822–1826 sekä maaherra 1826–1828. Wallensköld toimi myös lyhytaikaisesti Kymenkartanon läänin maaherrana vuonna 1828. Turun hovioikeuden presidenttinä hän oli vuosina 1832–1840.
Valtioneuvoksen arvonimen Wallensköld sai 1823 ja hänet aateloitiin 20.11.1832. Wallensköldin isä oli talousmies Gabriel Wallenius, poika senaattori Adolf Waldemar Wallensköld ja pojanpoika professori Axel Wallensköld.
Minkäpä tyttö sille voi

Minkäpä tyttö sille voi ("The Girl Can’t Help It") on Frank Tashlinin ohjaama elokuva vuodelta 1956. 
Elokuva kertoo, kuinka gangsteripomon (Edmond O’Brien) laulutaidottomasta tyttöystävästä Jerri Jordanista (Jayne Mansfield) yritetään tehdä huippuesiintyjä. Manageriksi palkataan Tom Miller (Tom Ewell), joka edellisessä tehtävässään on retkahtanut ryyppäämään. Elokuvassa on tallennettuna paljon varhaista rock and roll -kulttuuria.
Ulkomuotonsa ohella Mansfield tunnetaan komediennen kyvyistään, ja juuri tässä ja toisessa Tashlinin-ohjauksessa "Houkuttelevat huulet" ("Will Success Spoil Rock Hunter") hän tarjoaa kyvyistään näyttöä.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Sinipunahiippo

Sinipunahiippo ("Mycena pura") on hiippojen sukuun kuuluva myrkyllinen sienilaji. Se tuoksuu retikalta tai maakellarilta.
Ulkonäkö.
Sinipunahiippo on kauttaaltaan väriltään violetin tai punaisen sävyinen. Tasatyviset heltat ovat harvassa. Tasapaksu jalka on ohut ja hauras.
Elinympäristö.
Sinipunahiippoa esiintyy metsäympäristössä. Se kasvaa lehtikarikkeessa.
Suomen laki (kirja)

Suomen Laki on nykyisin kolmena niteenä ilmestyvä Talentum Oyj:n julkaisema lakikokoelma. Aiemmin julkaisuoikeus oli Suomen Lakimiesliitto ry:llä, joka julkaisi teosta yhteistyössä oikeusministeriön kanssa. Teosta on julkaistu vuodesta 1955 alkaen.
Suomen Lakimiesliitto teki vuonna 1954 Valtioneuvoston kanssa sopimuksen suomenkielisen lakikirjan toimittamisesta, myynnistä ja jakelusta. Toimitusneuvoston ensimmäinen puheenjohtaja oli kansainvälisen oikeuden professori Kaarlo Kaira. Kun kirjan ensimmäinen laitos ilmestyi syksyllä 1955, sen ensimmäinen numeroitu kappale luovutettiin tasavallan presidentti J. K. Paasikivelle. Kirjaa julkaisi myöhemmin pitkään Lakimiesliiton perustama Kauppakaari-yhtiö, jonka Talentum osti 2000-luvun vaihteessa. Teoksessa on alusta alkaen käytetty lähes samana pysynyttä kansikuvaa, jossa on Suomen vaakunaleijona vihreällä pohjalla. Kannen alkuperäistä suunnittelijaa ei tiedetä.
1990-luvun puolessa välissä "Suomen Laki" -teoksesta ryhdyttiin valmistelemaan painetun rinnalle sähköisiä versioita. "Suomen Laki" -teosta vastaavaa CD-romia on julkaistu vuodesta 1995. Vuodesta 1996 "Suomen Laki" -teosta on ylläpidetty myös online-verkkopalveluna.
"Suomen Laki" -teoksessa on alusta alkaen lait luokiteltu oikeudenaloittain, ja kirjan toimitus muokkaa säädökset voimassa olevaan muotoon niihin aika ajoin tehtävien muutosten mukaisesti. Toimitustyön yhteydessä säädöksiin lisätään myös viittauksia muihin säädöksiin ja lakia koskevaan hallituksen esitykseen sekä kyseistä säädöstä koskeviin oikeustapauksiin.
Akademik Šokalski

Akademik Šokalski () on Venäjän federaation Akademik Šuleikin -luokan jäävahvistettu merentutkimusalus, jonka Oy Laivateollisuus Ab on rakentanut Neuvostoliitolle Turun Pansiossa vuonna 1982. Alus on viime ajat liikennöinyt Australian Antartic Expedition -yrityksen retkillä. Se on saanut nimensä venäläisen merentutkijan, kartografin Juli Šokalskin mukaan.
Aluksella on kaksi matkustajakantta, joissa on ruokailutilat, baari, kirjasto ja sauna sekä majoitustilat 54 matkustajalle.
Palvelus.
Alus juuttui kesken Etelämantereelle tekemänsä matkan jäihin ja sen tilanne sai paljon julkisuutta, kun usea jäänmurtaja epäonnistui sen irrottamisessa ja lopulta laivalla olleet tuotiin Australiaan helikopterilla. Alusta sanottiin tutkimusalukseksi, mutta Ranskan napaseutututkimuksen johtaja Yves Frenot arvosteli tutkimushanketta, jolla oli tarkoitus kulkea sama matka, jonka australialainen tutkimusmatkailija Douglas Mawson teki vuosina 1911–1914. Fenotin mukaan kyseessä on todellisuudessa huvimatka, joka on tieteen kannalta täysin merkityksetön. Laiva lähti matkalle 8. joulukuuta Uuden-Seelannin Bluffin satamasta. Helikopterin lähitienoille tuonut kiinalainen jäänmurtaja jäi itsekin kiinni jäihin.
Saarijärven pyhittäjä Arseni Konevitsalaisen tšasouna

Saarijärven pyhittäjä Arseni Konevitsalaisen tšasouna eli Saarijärven tšasouna on pyhitetty Konevitsan luostarin perustajan Arseni Konevitsalaisen muistolle. Se on valmistunut vuonna 1989. Tšasouna on pieni pyöröhirsinen pitkäkirkkotyyppinen rukoushuone. Lyhytnurkille salvottu länsitorni kohoaa sipulikupoliksi. Tsasouna kuuluu Jyväskylän ortodoksiseen seurakuntaan. Rukoushuoneen ikonit on maalannut Jyrki Pouta.
Elokuussa 2025 tšasouna joutui tuhopolton kohteeksi. Tšasounan katto paloi ja seinärakenteet vaurioituivat osittain. Poliisi selvittää tapahtumien kulkua.
Tšasouna sijaitsee osoitteessa Matosalmentie 1, Saarijärvi.
Sköllerstan kirkko

Sköllerstan kirkko () on Ruotsissa Hallsbergin kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Se on rakennettu 1200-luvun jälkipuolella ja 1300-luvun alussa goottilaiseen tyyliin. Sitä kutsutaan joskus Närken tuomiokirkoksi suuren kokonsa takia. Se on rakennettu jo alun perin nykyiseen kokoonsa. Paikalla oli todennäköisesti aiemmin pienempi kivikirkko ja mahdollisesti myös puukirkko.
Kirkon seinät on muurattu kalkkikivestä ja holvit on tehty tiilistä. Kirkko koostuu kolmesta laivasta, joista keskilaiva on sivulaivoja korkeampi. Koillisosassa on sakaristo, joka on kirkon vanhimpia osia. Ikkunoita suurennettiin 1700- ja 1800-luvuilla, mutta eteläseinässä on jäljellä yksi keskiaikainen ikkuna. Kuorin ikkuna on rekonstruoitu 1860-luvulla ja siinä on neljä 1300-luvulta peräisin olevaa lasimaalausta, kun kirkon muut lasimaalaukset ovat 1950-luvulta.
Saarnastuoli on yksi Närken vanhimmista ja sen lahjoitti silloinen kirkkoherra vuonna 1592. Sitä on modernisoitu useita kertoja ja palautettu alkuperäiseen asuunsa vuonna 1956. Nykyiset penkit ovat vuoden 1956 remontissa tehtyjä ja ne ovat replika 1700-luvun penkeistä.
Kirkon lähellä on vuodelta 1845 peräisin oleva pitäjäntupa, joka toimii nykyisin seurakuntatalona ja paanupeitteinen kellotapuli vuodelta 1667.
Glanshammarin kirkko

Glanshammarin kirkko () on Ruotsissa Örebron kunnan taajamassa Glanshammarissa sijaitseva kirkkorakennus. Se on yksi läänin kulttuurihistoriallisesti arvokkaimpia kirkkoja ja on epätavallisen suuri.
Paikalla oli 1000-luvulla luultavasti pienempi puukirkko. 1100-luvulla tai 1200-luvun alussa tähän rakennettiin pieni kivikirkko, jota on laajennettu vaiheittain ja keskiajan lopussa yksinkertainen kirkkorakennus oli muutettu kaksilaivaiseksi kirkoksi, jossa oli koristeelliset tähtiholvit.
Kirkkosalissa on hyvin säilyneet seinä- ja kattomaalaukset vuodelta 1589, jolta ajalta löytyy todella vähän säilyneitä maalauksia Ruotsissa. Eteläseinällä on joitakin säilyneitä jäännöksia alkuperäisen kirkon keskiaikaisia maalauksia, jotka esittävät Aatamia peltotyöläisenä.
Emilian kieli

Emilian kieli on Emilian historiallisella alueella Italiassa puhuttava kieli. Nykyisin kielen puhuja-alue käsittää Emilia-Romagnan hallintoalueen länsiosan. Emilian kieltä pidetään usein virheellisesti italian murteena, mutta todellisuudessa se kuuluu galloitaalisten kielten ryhmään. Italia puolestaan kuuluu italodalmatialaisiin kieliin. Emilian kielellä ei ole yhtä standardisoitua muotoa.
Jääkiekon maailmancupin 2004 kokoonpanot

Jääkiekon maailmancupin 2004 kokoonpanot joukkueittain.
Pohjois-Amerikan lohko.
Romagnolin kieli

Romagnolin kieli on galloitaalinen kieli, jota puhutaan Pohjois-Italiassa Romagnan alueella, joka kuuluu Emilia-Romagnaan, sekä San Marinossa ja Marchen alueen pohjoisosissa. Sen läheisiä sukulaiskieliä ovat liguuria ja venetsia. Vuonna 2003 kielellä oli arviolta noin 2 miljoonaa puhujaa.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.
Vasil Levski

Vasil Levski (oik. Vasil Ivanov Kuntšev; 18. heinäkuuta 1837 Karlovo, Rumelia – 18. helmikuuta 1873 lähellä Sofiaa, Bulgaria) oli bulgarialainen vallankumousjohtaja ja itsenäisyystaistelija. Häntä pidetään nykyään Bulgariassa kansallissankarina.
Kuntšev toimi alkuaan vuosina 1858–1864 munkkina, mutta omistautui vuodesta 1866 kamppailulle Bulgarian vapauttamiseksi Ottomaanien vallasta. Rohkeutensa vuoksi hän sai kutsumanimen "Levski", ’leijonamainen’. Munkkitaustansa vuoksi hänet tunnettiin myös lempinimellä "Djakon" (”diakoni”). Levski oli vuosina 1862 ja 1868 perustamassa kahta Belgradissa toiminutta bulgarialaisten vapaaehtoisten muodostamaa legioonaa, jotka hän myöhemmin yhdisti. Koska Serbian hallitus ei kuitenkaan antanut niille hänen toivomaansa tukea, hän päätti palata Bulgariaan nostattaakseen siellä kansannousun turkkilaisia vastaan. Tämä merkitsi Bulgarian kansallisen liikkeen siirtymistä uuteen vaiheeseen, jossa vallankumouksellinen toiminta tuotiin ulkomailta Bulgarian sisälle.
Levski osallistui myös bulgarialaisten emigranttien vuonna 1869 Bukarestissa järjestämään kongressiin, jossa hän yhdessä Ljuben Karavelovin kanssa perusti Bulgarian vallankumouksellisen keskuskomitean. Keskuskomitea loi Bulgariaan ulottuneen asiamiesverkoston. Kansannousua valmistellessaan Levski kiersi salaa Bulgariassa levittämässä agitaatiokirjoituksia. Ollessaan vuonna 1872 salaisella komennuksella Bulgariassa hän joutui turkkilaisten vangitsemaksi sen jälkeen, kun eräs hänen postivaunuryöstön suorittanut toverinsa oli ilmiantanut hänet. Levski tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin. Yritettyään itsemurhaa sofialaisessa vankilassa hänet teloitettiin valmiiksi puolikuolleena. Hirttopaikalle pystytettiin vuonna 1895 Levskin muistomerkki.
Nykyään Bulgariassa on paljon Levskin muistomerkkejä ja hänen mukaansa nimettyjä asioita. Vuonna 2007 järjestetyssä ”Suuret bulgarialaiset” -yleisöäänestyksessä hänet valittiin kaikkien aikojen suurimmaksi bulgarialaiseksi.
Transaminaasit

Transaminaasit eli aminotransferaasit ovat transferaaseihin kuuluvia entsyymejä, jotka katalysoivat transaminaatioreaktioita eli aminoryhmän siirtämistä aminohapoilta α-ketohapoille. Tuotteina tässä reaktiossa muodostuu uusi aminohappo ketohaposta ja uusi ketohappo aminohaposta. Transaminaasientsyymit ovat tärkeässä roolissa aminohappojen synteesissä ja aminohappojen hajotusreaktioissa. Usein aminoryhmän vastaanottajana on alfaketoglutaarihappo, josta muodostuu glutamiinihappoa. Transaminaasien EC-numerot ovat EC 2.6.1.1–EC 2.6.1.102.
Toimintamekanismi.
Kaikkien transaminaasien katalysoimien reaktioiden mekanismi on hyvin samankaltainen ja kaikki entsyymit vaativat prosteettiseksi ryhmäkseen pyridoksaalifosfaatin. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa aminohappo reagoi aminoryhmällään pyridoksaalifosfaatin kanssa muodostaen aldimiinin. Aldimiini luovuttaa protonin muodostaen kinonoidivälituotteen ja tämä välituote vastaanottaa protonin muodostaen ketimiinin. Ketimiini hydrolysoituu, jolloin vapautuu ketohappo ja aminoryhmä jää pyridoksaalifosfaatille, josta muodostuu pyridoksamiinifosfaattia. Tämän jälkeen toinen ketohappo reagoi pyridoksamiinifosfaatin kanssa muodostaen aminohapon. Tämän reaktion mekanismi on käänteinen edellä mainitulle reaktiolle, jossa aminohaposta muodostuu ketohappo.
Italia in Miniatura

Italia in Miniatura on Italiassa Riminin kunnan alueella sijaitseva teemapuisto, jossa esitellään Italian nähtävyyksiä pienoiskoossa. 
Puisto on perustettu vuonna 1970, ja siellä käy vuosittain yli 500 000 vierailijaa. Alue on 85 000 neliömetrin kokoinen. Pienoismalleja alueella on nähtävillä 273 kappaletta. Suurin osa pienoismalleista on tehty mittakaavojen 1:25 ja 1:50 välillä. Tämän lisäksi aluetta kiertää 730 metriä pitkä monorail-rata.
Saarijärven kirkko

Saarijärven kirkko on rakennettu intendentinkonttorissa Carl Ludvig Engelin kaudella laadittujen piirustusten mukaan, ja sen varsinaisena suunnittelijana pidetään A. F. Granstedtia. Rakennustyötä johti Jaakko Heikinpoika Kuorikoski vuonna 1849. 
Puinen kirkkorakennus on tasavartinen sisäviisteinen ristikirkko. Ristivarret ovat satulakattoiset. Kirkon kahdeksankulmaisessa keskiössä on kattolyhtyyn päättyvä suuri, halkaisijaltaan 18-metrinen kupoli. Lyhdyn laessa oleva Kristuksen ylösnousemuksen symboli, kullattu aurinko, on lattiapinnasta mitattuna 29,10 metrin korkeudessa. Empiren klassinen muotokieli hallitsee julkisivuja. Kuoripäätyä lukuun ottamatta kirkkosalia kiertää yhtenäinen lehteri. Auringonvalo siivilöityy kattolyhdyn ikkunoista kirkon sisätilaan. Ensimmäiset, 27-äänikertaiset urut hankittiin vuonna 1901 Kangasalan urkutehtaalta. Vuosisadan alussa kirkkoon asennettiin myös lämmityslaitteet. 
Kirkon alttaritaulu vihittiin käyttöön vuonna 1911. Taidemaalari Aleksandra Såltinin teos esittää kirkastusvuoritapahtumaa. Saarnatuolin koristeena olleet saarijärveläisen taiteilija Hannes Autereen puuveistokset "Enkeli" ja "Madonna" ovat edelleen kirkossa. Kirkossa olevat Johan N. Backmannin Ristiinnaulittua ja Ehtoollista esittävät alttaritaulut ovat edellisestä kirkosta, jonne ne hankittiin vuonna 1756.
Kirkon ensimmäinen peruskorjaus tehtiin arkkitehti Kauno S. Kallion suunnitelmien mukaan. Tuolloin kirkkoon asennettiin sähkövalot ja kupolin valoaukko peitettiin. Toisen peruskorjauksen 1961 suunnitteli arkkitehti Veikko Leisten. Kolmas laaja kunnostus valmistui vuonna 1998 seinäjokelaisen arkkitehti Aulis Jääskeläisen toteuttamana. Tällöin avattiin umpeenlaudoitettu kupoli, ja uusi saarnastuoli tehtiin kirkon ensimmäisen saarnastuolin pohjalta.
Saarijärven ensimmäinen kirkkorakennus oli noin vuodelta 1593. Toinen kirkko vuodelta 1628 oli pitkäkirkko. Kolmas kirkko rakennettiin vuonna 1694. 
Saarijärven seurakunta perustettiin vuonna 1628, kun se "Palavasalmi"-nimisenä kappeliseurakuntana erotettiin Rautalammin emäseurakunnasta. Seurakunta itsenäistyi vuonna 1639 ja sai 1690 nimen Saarijärvi. Vuonna 2007 Saarijärveen liitettiin vapaaehtoisella seurakuntaliitoksella Kannonkosken, Kivijärven ja Pylkönmäen seurakunnat. Niistä tuli Saarijärven seurakuntaan kuuluvia kappeliseurakuntia. Nykyisin Saarijärven seurakunta on noin 11 500 jäsenen yhteisö.
Kirkon sankarihautausmaan sankaripatsas on kuvanveistäjä Hannes Autereen pronssiveistos "Kotiseudun henki" vuodelta 1953.
Konstantin Stoilov

Konstantin Stoilov (5. lokakuuta 1853 Filippopol – 5. huhtikuuta 1901 Sofia) oli bulgarialainen poliitikko, joka toimi Bulgarian pääministerinä vuosina 1887 ja 1894–1899.
Stoilov kävi koulunsa Konstantinopolin amerikkalaisessa koulussa Robert Collegessa ja väitteli myöhemmin oikeustieteen tohtoriksi Heidelbergin yliopistossa Saksassa. Bulgarian itsenäistyttyä hän oli vuonna 1879 jäsenenä Tărnovossa kokoontuneessa komissiossa, joka laati luonnoksen maan uudeksi perustuslaiksi, sekä valtuuskunnassa, joka tarjosi Bulgarian kruunua Battenbergin prinssi Aleksanterille. Stoilovista tuli sen jälkeen ruhtinas Aleksanterin kansliapäällikkö, ja hän oli yksi tämän tärkeimpiä neuvonantajia aina vuoteen 1881, jolloin ruhtinas peruutti perustuslain. Konservatiivinen Stoilov vaikutti siihen, että Aleksanterin ja liberaalien hallitseman kansalliskokouksen välille syntyi kitkaa. Vuosien 1881–1883 poikkeushallinnon aikana Stoilov oli ajoittain ministerinä ja perustuslain palauttamisen jälkeen 1883–1884 oikeusministerinä.
Ruhtinas Aleksanterin luovuttua kruunusta Stoilov oli ensin syyskuusta 1886 heinäkuuhun 1887 oikeusministerinä Vasil Radoslavovin hallituksessa ja sen jälkeen parin kuukauden ajan itse pääministerinä. Hän erosi, kun uusi ruhtinas Ferdinand I oli valittu, ja teki näin tietä Stefan Stamboloville. Stoilov jatkoi vielä joulukuuhun 1888 Stambolovin hallituksen oikeusministerinä, mutta jättäytyi sitten oppositioon Stambolovia vastaan. Stoilov palasi pääministeriksi Stambolovin kukistuttua toukokuussa 1894 ja jatkoi tehtävässä tammikuuhun 1899. Hänen pääministerikaudellaan Bulgariaa modernisoitiin, suhteita Länsi-Eurooppaan tiivistettiin ja välit Venäjään normalisoitiin helmikuussa 1896. Stoilov myös perusti konservatiivisen Kansanpuolueen ja toimi sen johtajana.
Karstulan kirkko

Karstulan kirkko on puurakenteinen keskeiskirkko Karstulassa Keski-Suomessa. Hirrestä rakennettu kirkko koostuu kuutiomaisesta keskitilasta, johon liittyy joka sivulla eteishuonemaiset ristivarret. Kirkon keskellä on nelikulmainen, ikkunallinen kupoli. Kirkko edustaa tyyliltään myöhäisempireä. Kirkko valmistui vuonna 1853, ja sen rakensi Jaakko Heikinpoika Kuorikoski arkkitehti A. F. Granstedtin laatimien piirustusten pohjalta.
Kirkon vieressä oleva kellotapuli vuodelta 1815 on Simon Juvelinin rakentama. Nykyiseen asuunsa se on korjattu vuonna 1861 Lauri Heikki Kuorikosken johdolla. Ulkomaalaus tehtiin vuonna 2003. Kellotapulin kirkonkellot ovat vuosilta 1812 ja 1818.
Kirkkoa kunnostettiin vuonna 1904 arkkitehti Josef Stenbäckin tekemien piirustusten mukaan ja 1950-luvulla arkkitehti Kauno S. Kallion johtamana. Kirkko saneerattiin vuonna 2003 jolloin sinne hankittiin myös Allenin urkutehtaan digitaaliset urut.
Kirkon alttaritaulu on Pekka Halosen maalaama "Kristus puhuu kansalle Genesaretin järvellä". Kirkossa on myös Urho Lehtisen maalauksia. Kirkon pääeteisessä on vanhasta kirkosta peräisin oleva Hyvä Paimen -puuveistos sekä perinnettä noudattaen seurakunnan diakoniatyölle rahaa keräävä vaivaisukko-puuveistos.
Kirkon pihalla on vuonna 1975 pystytetty nykyisen kirkon paikalla sijainneen Karstulan ensimmäisen kirkon muistokivi.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on paljastettu 11.8.1957 ja se on kuvanveistäjä Matti Aaltosen teos.
Petko Karavelov

Petko Karavelov (5. huhtikuuta 1843 Koprivštitsa – 7. helmikuuta 1903 Sofia) oli bulgarialainen poliitikko, joka toimi Bulgarian pääministerinä neljästi vuosina 1880–1881, 1884–1886, 1886 ja 1901–1902.
Petko Karavelov oli Bulgarian kansalliseen heräämiseen vaikuttaneen kirjailija Ljuben Karavelovin nuorempi veli. Hän opiskeli Venäjällä ja oli Turkin sodan aikana Bulgarian venäläisen miehityshallinnon palveluksessa. Karavelov toimi Tărnovossa 1879 kokoontuneen perustuslakia säätävän kokouksen varapuheenjohtajana ja tuli pian tunnetuksi Bulgarian liberaalin puolueen johtavana poliitikkona. Hän oli 1880 valtiovarainministerinä Dragan Tsankovin hallituksessa ja kohosi saman vuoden lopussa itse pääministeriksi. Ruhtinas Aleksanteri I syrjäytti seuraavana vuonna perustuslain, jolloin Karavelov pakeni Itä-Rumeliaan ja toimi siellä opettajana sekä Filippopolin pormestarina. Perustuslaillisen hallinnon palauttamisen jälkeen hän saattoi 1883 palata Bulgariaan.
Vuonna 1884 Karavelov valittiin kansalliskokouksen puhemieheksi ja Tsankovin hallituksen kaaduttua saman vuoden heinäkuussa hän tuli toisen kerran pääministeriksi. Hänen toiselle pääministerikaudelleen osuivat Itä-Rumelian vallankumouksellinen yhdistäminen Bulgariaan vuonna 1885 ja siitä seurannut Serbian–Bulgarian sota. Toinen kausi päättyi ruhtinas Aleksanteria vastaan elokuussa 1886 suoritettuun vallankaappaukseen. Aleksanterin palatessa lyhyeksi ajaksi takaisin valtaan myös Karavelov palasi tosin hetkellisesti kolmannen kerran pääministeriksi.
Kun Aleksanteri I luopui syyskuussa 1886 lopullisesti kruunusta, Karavelovista tuli Stefan Stambolovin ja Sava Mutkurovin ohella kolmas jäsen hallitusvaltaa käyttäneeseen valtionhoitajakuntaan. Karavelov joutui kuitenkin eroamaan siitä jo marraskuussa, koska hänen suhtautumisensa Venäjään oli epäselvä, ja valtaan tullut Stambolov kohteli häntä tämän jälkeen ankarasti. Vuoden 1887 keväällä tapahtuneen epäonnistuneen kansannousun jälkeen Karavelov vangittiin joksikin aikaa ja vuonna 1891 hänet tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen syytettynä osallisuudesta ministeri Beltševin murhaan. Stambolovin eron jälkeen hänet kuitenkin vapautettiin joulukuussa 1894. Hän toimi vielä kerran pääministerinä maaliskuusta 1901 tammikuuhun 1902.
Helmituliperä

Helmituliperä ("Emblema pictum") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Helmituliperää tavataan Australiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Bangorin tuomiokirkko

Bangorin tuomiokirkko () on Bangorissa Walesissa sijaitseva katedraali, jonka paikalla on ollut kirkko jo 500-luvulta.
Noin vuonna 530 aatelissyntyinen Deiniol alkoi rakentaa kirkkoa paikalle. Viikingit ryöstivät ja polttivat katedraalin vuonna 1073, kuningas Juhana Maattoman armeija tuhosi sen 1211, keskustorni paloi vuonna 1309 ja osia katedraalista tuhoutui walesilaiskapinan aikana 1402.