tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Oriflame

Oriflame Holding AG on social selling -kosmetiikkayritys, joka myy maailmanlaajuisesti muun muassa ihon- ja vartalonhoitotuotteita, meikkejä, tuoksuja, hiustenhoitotuotteita ja hyvinvointituotteita suoramyyntiperiaatteella. Yritys on perustettu vuonna 1967 Ruotsissa ja sen perustajia ovat veljekset ja sekä Bengt Hellsten. Pääkonttori sijaitsee Schaffhausenissa, Sveitsissä ja kotipaikka Tukholmassa, Ruotsissa. Oriflame Holding AG:n osakkeet noteerattiin Tukholman pörssissä (Nasdaq Stockholm Exchange), kunnes se poistui pörssistä 17. heinäkuuta 2019. 
Toiminta.
Yrityksessä on maailmanlaajuisesti noin 6000 työntekijää, tuotevalikoimassa noin 1000 tuotetta ja yrityksen liikevaihto on yli 1,3 miljardia euroa. Oriflame toimii yli 60 eri maassa, joissa tuotteita myy yli 3 miljoonaa itsenäistä Oriflame Brand Partneria. Markkinointia ja myyntiä tehdään verkossa. Vuonna 2019 kaikista tilauksista yli 96 prosenttia tehtiin netin kautta ja näistä tilauksista 55  prosenttia tehtiin mobiililaitteilla. Markkinointia ja tilauksia tehdään myös esitteiden avulla. Esitteitä julkaistaan keskimäärin 17 kertaa vuodessa, näistä esitteet 16 ja 17 ovat muita paksumpia jouluesitteitä. Esitetuotanto on jaettu 5 eri alueeseen; Afrikka, Aasia, Keski- ja Latinalainen Amerikka, Itä-Eurooppa ja Länsi-Eurooppa. Kukin alueista julkaisee omille markkina-alueilleen mukautetun esitteen. 
Markkinointia ja myyntiä tehdään verkossa, vuonna 2019 yrityksen tilauksista tehtiin yli 96 prosenttia verkossa. Näistä tilauksista 55 prosenttia tehtiin mobiililaitteiden kautta. Myyntityötä tehdään myös esitteiden avulla. Esitteitä julkaistaan keskimäärin 17 kertaa vuodessa, näistä esitteet 16 ja 17 ovat paksumpia jouluesitteitä. Esitetuotanto on jaettu 5 eri alueeseen; Afrikka, Aasia, Keski- ja Latinalainen Amerikka, Itä-Eurooppa ja Länsi-Eurooppa. Kukin alueista julkaisee omille markkinoilleen mukautetun esitteen.
Yhteistyö korkeakoulujen ja yliopistojen kanssa.
Yritys on yksi Tukholman kauppakorkeakoulun kumppaniohjelman jäsenistä (nimeltään Partners), jotka tarjoavat yrityksille taloudellista tukea ja tekevät läheistä yhteistyötä tutkimuksen ja koulutuksen kanssa.
Oriflame Foundation.
Oriflame Holding AG tukee useita globaaleja hyväntekeväisyysjärjestöjä. Näihin kuuluvat esimerkiksi World Childhood Foundation -säätiö, jonka on perustanut Ruotsin kuningatar Silvia ja jonka perustajajäseniä Oriflame on, sekä Af Jochnick Foundation -säätiö. Oriflame-säätiö myöntää apurahoja hankkeille, jotka paikalliset markkinatiimit ovat valinneet tai aloittaneet.
Pieni laitahyökkääjä

Pieni laitahyökkääjä on yksi koripallon pelipaikoista. Pienen laitahyökkääjän rooli on samankaltainen heittävän takamiehen kanssa. Tosin heittävä takamies käsittelee palloa enemmän, jonka lisäksi pieni laitahyökkääjä pelaa enemmän korin läheisyydessä. Pelipaikan pelaajilta odotetaan levypalloja enemmän kuin heittäviltä takamiehiltä, minkä takia pelipaikan pelaajat ovat yleensä sarjojen kimmoisimpia pelaajia. 1990–luvulla Dallas Mavericksin valmentaja Don Nelson keksi antaa pelinrakennusvastuuta pienelle laitahyökkääjälle, jolloin syntyi käsite point forward. Heittävä takamies voi myös pudota pienen laiturin paikalle, jos valmentaja haluaa peluuttaa pientä viisikkoa ja saada näin peliin vauhtia.
Tunnettuja pelipaikan pelaajia olivat Scottie Pippen ja Grant Hill, jotka pystyivät molemmat johtamaan peliä ja olivat monipuolisia pelaajia. Vince Carter ja uransa alussa Kevin Garnett pelasivat pienenä laitahyökkääjänä. He aiheuttivat ponnistusvoimallaan ongelmia vastustajille ja tekivät näyttäviä donkkeja.
Felix Jungell

Edvard Felix Jungell (3. helmikuuta 1869 Pietarsaari – 6. huhtikuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, kuplettilaulaja ja lennätinvirkamies.
Jungell opiskeli Vaasan ruotsinkielisessä lyseossa ja suoritti vuonna 1888 lennätintutkinnon Pietarsaaressa. Vuosina 1892–1894 hän opiskeli teatterikoulussa Helsingissä (Dramatiska Föreningens Teaterskola). Valmistuttuaan Jungell muutaman nuoren näyttelijätoverinsa kanssa perusti Svenska Inhemska Teaternin (nykyiseltä nimeltään Åbo Svenska Teater), jossa esityskielenä oli suomenruotsi. Tuohon aikaan oli tapana, että Suomen ruotsinkielisissä teattereissa pääroolit miehitettiin Ruotsista tulleilla näyttelijöillä, sillä suomenruotsia pidettiin rahvaanomaisena ja sopimattomana näyttämöiden kieleksi.
Näyttelijänuransa aikana Felix Jungell esiintyi lukuisissa eri teatteriryhmissä Suomessa ja ulkomaillakin. Pitkäaikaisin kiinnitys hänellä oli Folkteaterniin vuosina 1904–1906.
Felix Jungell esiintyi vuosina 1911–1913 Kämpin talossa sijaitsevassa elokuvateatteri Helikonissa. Siellä hän sai mainetta kuplettilaulajana ja revyyartistina. Jungellin kanssa Helikonissa esiintyi J. Alfred Tanner, joka otti ohjelmistoonsa useita Jungellin kupletteja suomennettuaan ne ensin itselleen sopivaan muotoon.
Felix Jungell ehti elämänsä aikana toimia lukuisissa eri ammateissa: sähköttäjänä, merimiehenä, musisoivana maankiertäjänä, lehtimiehenä, näyttelijänä, etsivänä, kuplettilaulajana, kirjailijana ja sotilaana. Sotilasuraan kuului palvelus Ranskan muukalaislegioonassa Algeriassa ja Madagaskarilla vuosina 1896–1901 sekä osallistuminen Renvallin ja Laitisen johtamalle Petsamon retkelle vuonna 1918.
Epäonnistuneen Petsamon retken jälkeen Jungell oli joitakin kuukausia internoituna Norjassa, minkä jälkeen hän palasi Suomeen ja asettui vaimonsa Ainan kanssa asumaan Kulosaaren huvilakaupunkiin. Elämänsä loppuvuodet Jungell toimi lennätinvirkamiehenä ja siinä ohessa kirjoitti lehtijuttuja ja esiintyi harvakseltaan erilaisissa iltamissa.
Jungell on kertonut seikkailuistaan lukuisissa lehtijutuissa, joita julkaisivat muun muassa "Österbottniska Posten", "Lördagen" ja "Lördagens Krönika", sekä pitkälti omaelämäkerrallisessa romaanissa "Färder och irrfärder" (1909).
Felix Jungell kuoli 1930, ja hänet on haudattu Leposaaren hautausmaalle Kulosaareen.
Koripallon pelipaikat

Koripallon pelipaikat ovat koripalloilijoiden paikkoja pelikentällä. Koripallossa pelipaikat jaotellaan normaalisti viiteen eri paikkaan. Pelaajat pystyvät pelaamaan yleensä useaakin pelipaikkaa ottelun aikana.
Takakenttä.
Pelintekijä.
Koripallossa pallon tuo puolustuspäästä hyökkäyspäähän yleensä pelintekijä. Pelipaikan tehtäviin kuuluu pelinrakentaminen ja hyökkäyskuvioiden kertominen muulle joukkueelle. Pelintekijän tärkeimpänä ominaisuutena pidetään nopeutta.
Heittävä takamies.
Heittävän takamiehen rooliin kuulu ensisijaisesti korinteko. Pelipaikan pelaajat eivät tuo palloa yleensä hyökkäyspäähän, vaan odottavat takamiehen syöttöä. Myös tämän pelipaikan pelaajan tärkein ominaisuus on nopeus.
Etukenttä.
Pieni laitahyökkääjä.
Pienen laitahyökkääjän rooli on samankaltainen heittävän takamiehen kanssa, ja välillä heittävät takamiehet voivat pudota pienen laitahyökkääjän pelipaikalle. Pienen laitahyökkääjän tärkein ominaisuus on ponnistusvoima, sillä pelipaikan pelaajilta odotetaan levypalloja.
Iso laitahyökkääjä.
Sentterin peliä helpottaa iso laitahyökkääjä, joka pyrkii ottamaan koripallossa levypalloja. Pelipaikan pelaaja pelaa lähellä koria sekä hyökkäys- että puolustuspäässä.
Sentteri.
Koripallojoukkueen pisin pelaaja pelaa yleensä sentterinä. Pelipaikan tehtäviin kuuluu pisteiden teon lisäksi levypallopeli sekä vastustajan heittojen torjunta. Usein sentterit tekevät pisteensä pakittamalla koria kohti, koska pelipaikan pelaajilla on huono heitto.
Paulo Bento

Paulo Jorge Gomes Bento (s. 20. kesäkuuta 1969 Lissabon) on portugalilainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustava keskikenttäpelaaja. Tammikuusta 2018 lähtien hän on toiminut Chongqing Dangdai Lifanin päävalmentajana.
Ura pelaajana.
Bento edusti ammattilaisuransa aikana Estrela Amadoraa (1989–1991), Vitóriaa (1991–1994), Sportingia (1994–1996), Oviedoa (1996–2000) ja Benficaa (2000–2004). Portugalin A-maajoukkueessa hän pelasi vuosina 1992–2002 35 ottelua. Barbosa oli mukana maajoukkueessa muun muassa EM-kisoissa 2000 ja MM-kisoissa 2002. Vuoden 2000 EM-kilpailuissa Bento sai viiden kuukauden pelikiellon maajoukkueotteluihin, kun Portugalin pelaajat kävivät käsiksi tuomariin kärsittyään välierätappion kisat voittaneelle Ranskalle. Vuoden 2002 MM-kilpailuissa hän pelasi Portugalin kolmesta ottelusta kaksi kokonaan ja tuli kolmannessa vaihtopelaajana kentälle 69. minuutilla.
Ura valmentajana.
Bento aloitti valmennusuransa heti pelaajauran päätyttyä Sportingin juniorijoukkueessa, ja jo vuonna 2005 hänet nostettiin edustusjoukkueen valmentajaksi. Benton johdolla Sporting voitti kaksi Portugalin cupin mestaruutta, muttei onnistunut voittamaan liigaa. Bento erosi heikkojen tulosten myötä syntyneiden paineiden vuoksi marraskuussa 2009.
Syyskuussa 2010 Bento palasi valmennustehtäviin, kun hänet palkattiin Portugalin maajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi. Benton johdolla Portugali selvitti tiensä EM-lopputurnaukseen 2012 voittamalla jatkokarsinnoissa Bosnia ja Hertsegovinan. Lopputurnauksessa Portugali sijoittui alkulohkonsa toiseksi hävittyään vain Saksalle. Puolivälierissä Benton joukkue kukisti Tšekin 1–0. Välierissä joukkueen pelit päättyivät tiukan taistelun ja rangaistuspotkukilpailun jälkeen tappioon Espanjalle. 
MM2014-karsinnoissa Portugali jäi lohkokakkoseksi Venäjän voittaessa, mutta selvitti tiensä lopputurnaukseen jatkokarsintaotteluissa voittamalla Ruotsin. Huhtikuussa 2014 Bento allekirjoitti kaksivuotisen jatkosopimuksen Portugalin jalkapalloliiton kanssa. Portugalin MM-lopputurnaus ei sujunut odotusten mukaisesti. Joukkue hävisi avausottelunsa Saksalle 4–0, eikä tasapeli Yhdysvaltoja vastaan ja voitto Ghanasta riittänyt viemään maata jatkoon. Bento sai jatkaa kisojen jälkeen valmentajana, mutta shokkitappio Albanialle EM2016-karsintojen avausottelussa johti Benton sopimuksen purkamiseen syyskuussa 2014. 
Toukokuussa 2016 Bentosta tuli Brasilian pääsarjassa pelanneen Cruzeiron päävalmentaja. Bento ei onnistunut kääntämään Cruzeiron heikkojen esitysten suuntaa ja hän joutui jättämään tehtävänsä jo heinäkuun lopussa.
Elokuussa 2016 Bento palasi valmennustehtäviin Eurooppaan, kun hänestä tuli kreikkalaisen Olympiakosin päävalmentaja. Benton johdolla Olympiakos selvitti tiensä Eurooppa-liigassa pudotuspeleihin, joiden toisella kierroksella hävisi Beşiktaşille. Kreikan liigassa Olympiakos oli jälleen mestaruusvauhdissa, mutta kolme perättäistä liigatappiota johtivat Benton potkuihin maaliskuun alussa 2017.
Tammikuussa 2018 Bento aloitti Kiinan Superliigan Chongqing Dangdai Lifanin päävalmentajana.
Parlok

Oy Parlok Ab on suomalainen lokasuojia ja roiskeenestojärjestelmiä valmistava yritys. Sen tuotteita ovat mm. White Line –lokasuojat ja Supra-roiskeenestojärjestelmä. Muita Parlokin tuotteita ovat mm. työkalulaatikot ja kannakkeet sekä muovilevyt ja muut muovituotteet .
Parlok Supra roiskeenestojärjestelmä täyttää EU-direktiivien vaatimukset ja sille on myönnetty tyyppihyväksyntänumero e1*109/2011*109/2011*0018*00 Kraftfahrt-Bundesamtin toimesta.
Oy Parlok Ab on laatu- ja ympäristösertifioitu yritys (ISO 9001:2008, ISO 14001:2004).
Koripallo kesäolympialaisissa 1972

Koripallo oli vuoden 1972 kesäolympialaisissa ohjelmassa kahdeksatta kertaa olympialaisten historiassa. Kisat muistetaan edelleen sen loppuottelusta, jossa Neuvostoliitto voitti Yhdysvallat.
Loppuottelun tapahtumat.
Loppuottelu Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen välillä ratkaistiin vasta ottelun loppuhetkillä. Yhdysvallat johti ottelua pisteellä sekunti ennen loppua kun joukkueen takamies, Doug Collins, oli heittänyt molemmat vapaaheitot sisään. Tämän jälkeen tuomarit kuitenkin keskeyttivät ottelun Neuvostoliiton valmennusjohdon väittäessä aikalisäpyyntönsä jääneen huomiotta ennen vapaaheittoja ja peliaikaa lisättiin kaksi sekuntia. Peli käynnistyi jälleen ja Yhdysvallat ehti jo juhlimaan olympiakultaa summerin soidessa. Viimeiset kolme sekuntia pelattiin kuitenkin jälleen uudestaan, sillä tuomari oli antanut pelin jatkua ennen pelikellon saamista oikeisiin lukemiin ja ajanottaja soitti summeria tarkoituksenaan ilmoittaa tästä. Pelin taas jatkuessa neuvostoliittolaiset tavoittivat viimein pitkällä syötöllään Aleksandr Belovin, joka teki Neuvostoliitolle kaksi pistettä. Yhdysvaltalaiset jättivät ottelusta protestin FIBA:lle, joka päätti ottelun Neuvostoliiton hyväksi. Yhdysvaltalaiset kokivat kyseessä olleen epäoikeudenmukaisen ja sääntöjenvastaisen tuomion, jonka takia he eivät vastaanottaneet hopeamitaleitaan.
Møysalenin kansallispuisto

Møysalenin kansallispuisto on Hinnøyan saarella, Pohjois-Norjassa sijaitseva kansallispuisto. Sen luonto on koskematonta, ja sitä hallitsevat merestä ja vuonoista esiin työntyvät vuorenhuiput, joista korkein on Møysalen (1 262 m).
Møysalenin kansallispuisto on yksi harvoista kansallispuistoista, jotka laskeutuvat meren pinnan tasolle. Puisto on pinta-alaltaan pieni, 51 km², ja se on perustettu vuonna 2003 suojelemaan Møysalen-vuorta ja sen ympäristöä. Kansallispuiston luonto on monipuolista, ja siihen kuuluu korkeita vuoria, laaksoja, kanjoneita, suistoalueita ja koivumetsiä. Møysalenin kansallispuiston ilmasto on viileä ja kostea. Siellä viihtyy muutamia uhanalaisia lintulajeja sekä petolintuja, kuten meri- ja maakotka, ja tunturi- ja muuttohaukka.
.dz

.dz on Algerian Internet-maatunnus, jota ylläpitää Network Internet Center. Rekisteröinnistä vastaa NIC.DZ ja sponsori on "CERIST". Tunnus otettiin käyttöön 1994. Tunnus on rajoitettu algerialaisille yrityksille ja organisaatioille, ja nimen tulee olla rekisteröivän nimikkeen nimen mukainen.
Milton Keynes Lightning

Milton Keynes Lightning on englantilainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa maansa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, National Ice Hockey Leaguessa. 
Historia.
Seura perustettiin alun perin vuonna 1990 nimellä Milton Keynes Kings. Tällä nimellä joukkue pelasi kauteen 2001-2002 saakka, kunnes toukokuussa 2002 seuran johto ajautui riitoihin Planet Ice Milton Keynesin johdon kanssa ja päätti siirtää joukkueen pelaamaan Solihulliin nimellä Solihull MK Kings ja sarjapaikka otettiin maan kolmannelta sarjatasolta, English National Hockey Leaguesta. Seuran taru uudessa kaupungissa ei kestänyt pitkään, sillä jo kauden 2002-2003 päätteeksi Solihull MK Kings haudattiin lopullisesti. Nykyinen MK Lightning otti Kingsin EPIHL-sarjapaikan kaudelle 2002-2003 ja siitä saakka joukkue on pelannut tällä nimellä. Joukkuetta valmentaa Suomessakin Pelicansissa yhden kauden pelannut Kanadalainen Nick Poole, joka toimii joukkueessa pelaaja-valmentajana.
Kausi 2010-2011.
Joukkue lähtee kauteen 2010-2011 hallitsevana EIPHL-mestarina.
Coleslaw

Coleslaw on yhdysvaltalaiseen ruokakulttuuriin kuuluva kaalisalaatti. Pääraaka-aineensa silputun keräkaalin lisäksi se sisältää usein raastettua porkkanaa. Kastike on majoneesi- ja etikkapohjainen. Coleslaw’ta syödään yleensä grillatun lihan tai nyhtöpossun kanssa ja esimerkiksi paistetun kanan tai ranskalaisten perunoiden lisäkkeenä.
Coleslaw’n valmistukseen on olemassa useita erilaisia reseptejä. Siihen voidaan lisätä muun muassa paprikaa, sipulia tai raastettua juustoa.
Nimi "coleslaw" on anglisaatio kaalisalaattia tarkoittavasta hollannin sanasta. Se on peräisin New Yorkin alueen alkuperäisiltä alankomaalaisilta siirtolaisilta.
Hinnøya

Hinnøya on Pohjois-Norjassa sijaitseva saari ja se kuuluu sekä Lofoottien että Vesterålenin saariryhmiin. Sen pinta-ala on 2 198 km² ja se onkin suurin rannikolla sijaitseva saari Norjassa.
Hinnøyan länsiosa kuuluu Vesterålenin saaristoalueeseen, kun taas saaren lounaisosa kuuluu Lofootteihin.
Saaren pääasutuskeskus on Harstadin kaupunki, missä asuu yli kaksikymmentätuhatta asukasta. Ympäri Hinnøyaa on myös kyliä, kuten Borkenes, Lødingen, Sigerfjord ja Sørvik.
Saaren muinaisnorjalainen nimi oli Hinn. Loppuosa "øya", mikä tarkoittaa saarta, lisättiin myöhemmin.
Maantiede.
Tromssan ja Nordlandin lääniin kuuluvassa Hinnøyassa on lukuisia vuonoja. Alueella on myös rosoista ja vuoristoista maastoa, kuten saaren eteläosassa, jonka Møysalenin kansallispuistossa sijaitsee myös saaren korkein vuori Møysalen (1 262 m). Läntisemmästä Lofoottien saaresta, Austvågøyasta, saaren erottaa Raftsundet-salmi. Saari on sekä Nordlandin että Tromssan ja Finnmarkin läänin alueella ja sen osia kuuluu kahdeksalle kunnalle, jotka ovat Lødingen, Hadsel, Vågan, Sortland, Kvæfjord, Andøy, Harstad ja Tjeldsund.
Liikenne.
Hinnøya on yhdistetty mantereeseen Tjeldsundin sillalla ja lännessä Langøyan saareen Sortlandin sillalla. Saaren pohjoisosa puolestaan on yhdistetty Andøyaan Andøyn sillalla.
Paulius Jankūnas

Paulius Jankūnas (s. 29. huhtikuuta 1984 Kaunas, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen koripalloilija.
Ura.
Jankūnas aloitti koripallon BC Žalgirisin juniorijoukkueissa, joista hänet nostettiin kaudeksi 2002–2003 toisella sarjatasolla pelanneen LKKA Zalgirisin joukkueeseen. Seuraavalla kaudella Jankūnas nousi myös BC Žalgirisin edustusjoukkueeseen. Hän pelasi joukkueen paidassa myös Euroliigaa ja teki ensimmäisellä kaudella 4,4 pistettä ottelua kohden. Kuuden kauden jälkeen Jankūnas siirtyi Himkiin. Hän pelasi seurassa vain kauden ja siirtyi kesällä 2010 takaisin Žalgirisiin.
Jankūnas edusti Liettuan juniorimaajoukkueita, joissa hän voitti MM-hopeaa ja -kultaa. Jankūnas edusti Liettuan koripallomaajoukkuetta vuosien 2005 ja 2007 EM-kisoissa. Lisäksi hän oli mukana vuosien 2006 ja 2010 MM-kisoissa.
Jokilääni

Jokilääni on Jokioisten, Ypäjän ja Humppilan kunnista koostuva alue Forssan seudulla Lounais-Hämeessä.
Nimi Jokilääni tarkoittaa Jokioisten kartanon aikoinaan hallitsemaa aluetta eli entistä Jokioisten "kartanolääniä". Nykyisistä kunnista se kattoi likimain koko nykyisen Jokioisten kunnan sekä osia nykyisistä Ypäjästä, Humppilasta ja Forssasta. Kartano muodostettiin aikanaan Portaan hallintopitäjän Jokioisten neljänneskuntaan, joka käsitti neljänneksen Portaan hallintopitäjästä ja puolet Tammelan kirkkopitäjästä Loimijoen keskijuoksulla. 
Jokiläänin alueella nykyisin toimivia organisaatioita ovat muun muassa Jokiläänin kansalaisopisto ja Jokiläänin metsänhoitoyhdistys.
Værøy

Værøy on Nordlandin läänissä Pohjois-Norjassa sijaitseva kunta, joka koostuu Værøyn saaresta sekä yli sadasta pienemmästä asumattomasta saaresta tai luodosta. Sen hallinnollisena keskuksena toimii Sørland. Værøyn kunta perustettiin vuonna 1838 ja myöhemmin siitä erotettiin omaksi kunnakseen Røst.
Saaren muinaisnorjankielinen nimi oli Veðrøy. Nimen etuliite veðr tarkoittaa säätä ja loppuosa øy saarta.
Værøystä on päivittäinen helikopteriyhteys Bodøn kaupunkiin.
Ilmasto.
Værøyn sää on hyvin vaihteleva. Talvisin sää on kuitenkin leuto ja lämpötila putoaa harvoin alle 0 °C, tosin talvet ovat usein tuulisia ja kosteita. Værøy ja Røst ovat tunnettuja meteorologien keskuudessa, sillä ne ovat maailman pohjoisimmat paikat, joissa lämpötila ei yleensä laske alle nollan.
Vuosien 2009–2021 aikana kylmin Værøyssä mitattu lämpötila oli –9,5 °C ja lämpimin 22,5 °C.
Kulttuuri.
Værøyssa on lukuisia turistien suosimia paikkoja, kuten Sandenin ranta, Nordlandshagen, Gjerdeheianin ylätasanko, Nordlandsnupenin vuori ja Heia, joka tarjoaa näkymät saaren yli. Vapaa-ajan aktiviteeteista muun muassa urheilukalastus on suosittu.
Værøyn vaakuna otettiin käyttöön heinäkuussa 1988 ja siinä on kuvattuna lunni. Lunnit olivat aiemmin hyvin tärkeitä kylälle, sekä lihan että untuvan takia.
HMS A.4

HMS A.4 oli Britannian kuninkaallisen laivaston A-luokan sukellusvene. Aluksen valmisti Vickers Barrowissa vuonna 1904.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuosien 1902-1903 laivasto-ohjelmaa Vickers, Sons &amp; Maximilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 6. marraskuuta 1902. Alus laskettiin vesille 9. kesäkuuta 1903 ja valmistui 17. heinäkuuta 1904.
Palvelus.
"A.4" laski Spitheadissä järjestetyssä viestintäharjoituksessa 15. lokakuuta 1905 viestintää varten kellon veteen. Veneestä laskettu lippusiima kulki sukellusveneen avoimeen luukkuun, jotta viesteihin kyettäisiin vastaamaan. Seuraavana päivänä koe toistettiin, mutta merenkäynti oli kovempaa. Alus oli nousuvesialueella ja käytti samoja vakausarvoja sukelluksissa ollessaan. Avoimen venttiilin kautta pääsi alukseen vettä, jolloin se sukelsi jyrkässä kulmassa 30 metrin syvyyteen pohjaan. Meriveden pääsy akkuihin aiheutti myös kloorin muodostusta. Miehistö sai aluksen takaisin pintaan, mutta hinauksen aikana aluksella tapahtui räjähdys, mikä upotti aluksen.
Hylky nostettiin ja alus korjattiin. Se oli ensimmäisen maailmansodan aikana koulutusaluksena Portsmouthissa. Alus myytiin romutettavaksi 16. tammikuuta 1920.
Päähine

Päähine tarkoittaa päässä pidettävää vaatekappaletta. Päähineitä käytetään useista syistä. Niillä voi suojautua kylmyydeltä, kuumuudelta, sateelta, auringolta, pölyltä tai iskuilta. Niitä pidetään myös muun muassa muodin tai uskonnollisten syiden takia taikka osoituksena virka- tai arvoasemasta.
Erilaisia päähineitä ovat muun muassa hatut, lakit, kypärät, turbaanit, fetsit, kruunut, silinterit, pipot, myssyt, hunnut, stetsoni, pannat ja huivit.
Shigefumi Mori

Shigefumi Mori (; s. 23. helmikuuta 1951) on japanilainen matemaatikko, joka tutkii algebrallista geometriaa. Hän on tutkinut erityisesti 3-taitosten luokittelua, jotka yleistivät algebrallisten pintojen luokittelua. Luokittelu tapahtui käyttäen hyväksi algebrallisten pintojen minimimallia. 
Mori sai työstään Fieldsin mitalin vuonna 1990 kansainvälisessä matemaatikkokonferenssissa. Hän toimi Kioton yliopiston professorina vuosina 1990–2014. Kansainvälisen matemaatikkojen liiton (International Mathematical Union, IMU) puheenjohtajaksi Mori valittiin vuonna 2014. Hän oli toiminut järjestön varapuheenjohtajana vuosina 1999–2002 ja toimi puheenjohtajana vuosina 2015–2018.
El Pont de Bar

El Pont de Bar on kunta Alt Urgellin comarcassa, Lleidan maakunnassa, Katalonian itsehallintoalueella, Espanjassa. Kunnan pinta-ala on 42,6 neliökilometriä ja asukkaita siellä on 165 (2016). Väestötiheys on noin 3,9 as./km². Väestöstä 13,7 prosenttia on 0–14-vuotiaita, 61,4 % on 15–64-vuotiaita ja loput 24,9 % yli 65-vuotiaita (väestöjakauman tiedot ovat vuodelta 2010).
El Pont de Barin naapurikunnat ovat Cava etelässä, Arsèguel ja Les Valls de Valiran kuntaan kuuluva erillinen Bescaranin alue lounaassa, Estamariu lännessä, Les Valls de Valira luoteessa, Baixa Cerdanyan comarcaan kuuluva Lles de Cerdanya koillisessa ja idässä sekä Montellà i Martinet, joka niin ikään kuuluu Baixa Cerdanyaan, kaakossa. El Pont de Barista on matkaa maakunnan pääkaupunkiin Lleidaan 148 kilometriä.
Kunnan alueella sijaitsevia nähtävyyksiä ovat muun muassa viinimuseo sekä kirkot Sant Esteve de Bar, Sant Andreu d'Aristot ja Sant Gervasi de Castellnou de Carcolze.
Nykyinen El Pont de Barin kunta syntyi vuonna 1970, kun Aristotin (pinta-alaltaan 27,7 km²) ja Toloriun (15,3 km²) kunnat yhdistyivät.
Asutuskeskukset.
El Pont de Barin asutuskeskukset ja niiden väkiluvut vuonna 2007:
Tobolskin kuvernementti

Tobolskin kuvernementti (myös "lääni"; ) oli hallintoalue Venäjällä vuosina 1796–1920. Se käsitti Länsi-Siperian alangon ja osan Uralin vuoristoalueesta. 1900-luvun alussa kuvernementin pinta-ala oli 1 217 400 neliövirstaa. Se rajoittui koillisessa Jeniseiskin sekä idässä ja kaakossa Tomskin kuvernementteihin, etelässä Semipalatinskin ja Akmolinskin alueisiin sekä lännessä Ufan, Permin, Arkangelin ja Vologdan kuvernementteihin. Hallinnollinen keskus oli Tobolsk.
Kuvernementti korvasi vuonna 1782 perustetun Tobolskin käskynhaltijakunnan. Sitä ennen alue oli kuulunut Siperian kuvernementtiin. Vuonna 1804 kaakkoisosa erotettiin erilliseksi Tomskin kuvernementiksi. Vuosina 1822–1838 oli olemassa erillinen Omskin alue. Vuosina 1822–1882 Tobolskin kuvernementti kuului Länsi-Siperian kenraalikuvernementtiin. 1800-luvun lopulla kuvernementissä oli kymmenen kihlakuntaa, joiden keskuksina toimivat Berjozov, Išim, Jalutorovsk, Kurgan, Surgut, Tara, Tjukalinsk, Tjumen, Tobolsk ja Turinsk.
Vuonna 1899 kuvernementissa oli 1,5 miljoonaa asukasta, joista noin 5,8 prosenttia oli kaupunkiväestöä. Venäläisiä oli yli miljoona, tataareja ja buharalaisia 42 000, hanteja, manseja ja nenetsejä 22 500 sekä puolalaisia, saksalaisia ja suomalaisia lähes 7 000. Eteläosassa harjoitettiin maanviljelyä ja nautakarjan kasvatusta, pohjoisessa kalastusta, metsästystä ja poronhoitoa. Taloudellinen keskus oli 1800-luvun alkuun saakka Tobolsk, mutta myöhemmin tärkeimmän aseman saivat uuden Siperian maantien varrella sijainneet Tjumen, Išim ja Jalutorovsk.
Kuvernementin hallinto siirrettiin Tjumeniin huhtikuussa 1918. Vuonna 1920 sen nimi muutettiin Tjumenin kuvernementiksi.
Iltasatuja

Iltasatuja on yhdysvaltalainen perhekomedia vuodelta 2008. Fantasiatyylisen elokuvan on ohjannut Adam Shankman.
Juoni.
Elokuva kertoo hotellin yleismiehestä, jonka elämä muuttuu, kun iltasadut, joita hän kertoo veljenpojalleen ja veljentyttärelleen, alkavat tulla todeksi. Hän yrittää hyötyä tästä ja suunnittelee parhaan ystävänsä kanssa miten hän saa unelmiensa tytön, mutta jotenkin lapset onnistuvat muutamaan mielestään tylsät tarinat hauskoiksi laittamalla sinne outoja asioita, kuten purkkapallosateen. 
Rooleissa.
Suomenkieliset ääninäyttelijät.
Vuoden 2023 suomenkielinen jälkiäänitys, jonka toteutuksesta vastasi Iyuno-SDI Group. Ohjauksesta vastasi Markus Bäckman.
Vastaanotto.
"Iltasatuja"-elokuvan vastaanotto oli nuiva. Rotten Tomatoes antaa elokuvalle 4,4/10. Ilta-Sanomat taas antaa elokuvalle puolitoista tähteä viidestä.
Tjukalinsk

Tjukalinsk () on kaupunki Omskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Išimin tasangolla Tjukalkajoen varrella 134 kilometriä Omskista luoteeseen. Kaupunki on Tjukalinskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Tjumenin ja Omskin välinen maantie. Kaupungissa asui 11 275 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa 1700-luvun puolivälissä perustetusta postiasemasta. Sen ympärille kehittynyt asutus sai kaupunginoikeudet vuonna 1823. Myöhemmin siitä tuli Tobolskin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Kaupungin taloudellinen merkitys väheni Siperian radan rakentamisen jälkeen. 
Nykyään Tjukalinskissa toimii meijeri, teräsbetonirakennetehdas ja metsätila. Nähtävyyksiin kuuluu kotiseutumuseo.
Tjeldsundin silta

Tjeldsundin silta on Tromssan läänissä, Pohjois-Norjassa sijaitseva riippusilta, joka ylittää Tjeldsundetin. Sillan kokonaispituus on 1 007 metriä ja pääjänne 290 metriä. Silta yhdistää Hinnøyan ja Lofootit mantereeseen. Yhdessä Vesterålenin siltojen kanssa, se yhdistää myös Vesterålenin pääsaaret Manner-Norjaan.
Silta avattiin 22. elokuuta 1967. Se maksoi 45 miljoonaa Norjan kruunua ja sitä rakennettiin 30 kuukautta.
Tjeldsundin sillalla kulkee valtatie E10.
Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut

Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut ry on suomalainen yhteiskuntatieteellisen alan korkeakoulutettujen etujärjestö. Jäsenistön tyypillinen koulutustausta on yhteiskuntatieteellinen, humanistinen, hallintotieteellinen tai kasvatustieteellinen korkeakoulututkinto. Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut kuuluu keskusjärjestö Akavaan.
YKA hoitaa jäsenistönsä edunvalvontaa yhdessä Julkisalan koulutettujen neuvottelujärjestö JUKOn kanssa julkisella sektorilla ja yksityisellä sektorilla Ylemmät Toimihenkilöt YTN:n kanssa.
YKA on aiemmin julkaissut Ura-jäsenlehteä, joka vuosina 1973–2011 ilmestyi printtinä nimellä Valtiotieteilijä.
Historia.
Järjestö perustettiin 1947 nimellä "Valtiotieteen Kandidaattien Yhdistys (VKY)". VKY oli mukana perustamassa Akavaa vuonna 1950. Vuosina 1969−1971 VKY toimi "Suomen Yhteiskuntatieteilijöiden Liiton (SYTL)" sisällä. Vuonna 1973 yhdistyksen nimeksi vaihdettiin "Suomen Valtiotieteilijöiden Liitto" "(SVAL)". Nykyinen nimi, Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut ry otettiin käyttöön maaliskuussa 2012.
Jäsenistön profiili.
Liiton jäsenmäärä on kasvanut tasaisesti 1990-luvun puolivälistä. Marraskuussa 2023 jäseniä oli 13 700, joista noin 2 500 eli 20 % on opiskelijoita. Jäsenistön keski-ikä on 41 vuotta.
Noin 60 prosenttia jäsenistä asuu pääkaupunkiseudulla ja muualla Uudellamaalla. Ammatissa toimivista jäsenistä 31 % työskentelee valtiolla, 20 % kunnissa, 18 % yrityksissä, 15 % järjestöissä ja 12 % yliopistoissa tai ammattikorkeakouluissa.
Jäsenistö työskentelee hallinnon, talouden, koulutuksen ja viestinnän esimies- ja asiantuntijatehtävissä. Kokopäivätyössä olevista enemmistö, 71 %, toimii erilaisissa asiantuntijatehtävissä. Toiseksi suurimman ryhmän muodostavat erilaisissa johtotehtävissä työskentelevät 24 prosentin osuudella. Lisäksi osa jäsenistöstä työskentelee opetustehtävissä. 
Jäsenjärjestöt.
Liitolla on kuusi jäsenjärjestöä, joista viisi on rekisteröityjä paikallisyhdistyksiä (Helsinki, Savo-Karjala, Turku, Tampere, Lahti) ja yksi valtakunnallinen opiskelijajärjestö Suomen Yhteiskunta-alan Ylioppilaat SYY. 
Toiminta.
YKA huolehtii yhteiskunta-alan osaajien eduista työmarkkinaneuvotteluissa, tarjoaa lakiapua ja palkkaneuvontaa, auttaa jäseniä kehittämään ammatillista osaamista sekä verkostoitumaan.
Pako Kielletystä laaksosta ja muita Don Rosan parhaita

Pako Kielletystä laaksosta ja muita Don Rosan parhaita on syyskuussa 2010 julkaistu sarjakuvakirja, johon on koottu Aku Ankka -piirtäjä Don Rosan tarinoita. Kirja on yhdeksäs osa Don Rosan kovakantisesta kokoelmasarjasta, jonka edellinen osa on vuonna 2009 julkaistu "Kolmen caballeron paluu". Kirjan julkaisun myötä Rosa tuli myös Suomeen vierailemaan.
Vesisulka

Vesisulka eli sorjavesisulka ("Hottonia palustris") on monivuotinen vesikasvi esikkokasvien heimossa. Se muodostaa rönsyjen avulla tiheitä, kelluvia kasvustoja. Lehdet kasvavat veden alla kiehkuramaisesti ja niiden liuskat ovat litteät ja hyvin kapeat. Lehtiruusukkeen keskeltä kasvaa 15–40 senttimetriä korkea ontto, yläosastaan nystykarvainen varsi, jonka päähän kehittyy kukinto. Kukat kasvavat kiehkuroina ja niiden teriö on halkaisijaltaan 15–25 millimetriä, väriltään valkeanvioletti ja keskeltä keltainen. Hedelmä on pallomainen kota. Vesisulka kasvaa matalissa ravinteisissa vesissä.
Levinneisyys.
Vesisulka kasvaa Euroopassa, erityisesti sen keskiosissa. Euroopan pohjoisimmista ja eteläisimmistä maista tai niiden osista se puuttuu. Vesisulka esiintyy Suomessa luonnonvaraisena uustulokkaana Turussa, missä kasvia on havaittu 2019 alkaen.
Jokelan Kisa

Jokelan Kisa (JoKi) on tuusulalainen urheiluseura, joka on perustettu vuonna 1931. Alun perin sen lajeina olivat yleisurheilu, voimistelu ja hiihto sekä hieman myöhemmin lisäksi nyrkkeily, painonnosto ja pesäpallo. Nykyisin seurassa on neljä jaostoa: hiihto, jalkapallo, lentopallo ja sulkapallo. Seuraan kuuluu noin 450 jäsentä.
JoKin jalkapallon miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2018 Kolmosessa.
Jalkapallo.
Jokelan Kisassa jalkapallo on suurin jaos vastaten noin 85 % koko seuran toiminnasta. JoKiin kuului vuonna 2012 12 jalkapallojoukkuetta: miesten, naisten, viisi poikien ja kolme tyttöjen joukkuetta sekä kaksi sekajoukkuetta. Näissä joukkueissa harrastaa yhteensä noin 250 pelaajaa. Valmentaja-, joukkueenjohtaja-, huoltaja- ja rahastonhoitajatehtävissä toimii noin 50 aktiivista vanhempaa. Näiden lisäksi toiminnassa on mukana paljon vanhempia avustamassa turnauksien järjestelyissä, harjoitus- ja pelimatkojen kyytien järjestelyissä, hankinnoissa, kannustamassa, ym. joukkueiden pyörittämiseen liittyvissä asioissa. Jalkapallo on siis varsin näkyvä ja suosittu harrastus Jokelassa. Jalkapallon suosio on myös selvässä kasvussa: kevään 2009 aikana jalkapalloilijoiden määrä on kasvanut noin 20 %.
Joukkueet pelaavat monissa SPL Uudenmaan piirin järjestämissä sarjoissa. Edustusjoukkueen sarjataso on Kolmonen, kunta taas osa nuoremmista pelaa ikäryhmänsä Kilpa- , Haaste- tai harrastesarjassa. Lisäksi jo useina vuosina nuorempia ikäryhmiä on osallistunut Opel-liigaan sekä Euroliigaan. Joukkueet järjestävät jonkin verran myös omia turnauksia sekä osallistuvat lähialueiden turnauksiin. Lisäksi pari joukkuetta pelaa Futsal-sarjaa talvella. T94 voitti kaudella 2009 futsalin SM-hopeaa.
Jokelan Tekonurmi.
Jokelan Tekonurmi Oy on Tuusulan kunnan (51 %) ja Jokelan Kisan (49 %) omistama kunnan konserniyhtiö. Jokelan Tekonurmi Oy:n omistama Intersport Puhos Areena (tekonurmi) valmistui Jokelaan entisen Kolsan isomman hiekkakentän tilalla syyskuun alussa 2011. Samalla alueelle hankittiin kaksi lämmitettävää pukukoppia (sis. wc) sekä alue aidattiin kaksi metriä korkealla aidalla (maalien takana 5 metriä). Myöhemmin kentälle aiotaan rakentaa vaihtoaitiot sekä katsomot.
Miracle Laurie

Miracle Laurie (s. 1. elokuuta 1981 Huntington Beach, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, tanssija ja soittaja. Hän on näytellyt muun muassa vuosina 2009–2010 tuotetussa scifisarjassa "Dollhouse" joka oli sarjan alussa ohjelmoitu Ballardin naapuriksi Mellieksi.
Ura.
Laurie näytteli teatterissa ensimmäisen kerran seitsemänvuotiaana. Hän valmistui Kalifornian yliopistosta (Irvine). Näyttelemisen ohella Laurie on toiminut polynesialaisena tanssijana ja soittanut ukulelea Uke Box Heroes -nimisessä coveryhtyeessä.
Ennen "Dollhousea" Laurie esiintyi televisiosarjoissa "Medical Investigation" (2004) ja "The Cabonauts" (2009).
Orenburgin kuvernementti

Orenburgin kuvernementti (myös "lääni"; ) oli hallintoalue Venäjällä vuosina 1744–1781 ja 1796–1928. Se käsitti laajan alueen Uralin eteläosassa ja nykyisessä Kazakstanissa. 1900-luvun alussa kuvernementin pinta-ala oli 168 200 neliövirstaa. Se rajoittui pohjoisessa Ufan ja Permin sekä koillisessa Tobolskin kuvernementteihin, etelässä Turgain ja lounaassa Uralskin alueisiin sekä lännessä Samaran kuvernementtiin. Hallinnollisina keskuksina vuorottelivat Orenburg ja Ufa.
Aluksi Orenburgin kuvernementtiin kuuluivat Ufan ja Isetin provinssit, joukko rajalinnoituksia sekä Uralin takaiset baškiirit. Vuonna 1745 siihen liitettiin Stavropolin provinssi ja vuonna 1773 Samara. Vuonna 1781 kuvernementti lakkautettiin ja sen alue liitettiin alueena Ufan käskynhaltijakuntaan. Uudelleen se perustettiin vuonna 1796. Vuonna 1850 osa Orenburgin kuvernementistä liitettiin Samaran kuvernementtiin, vuonna 1865 siitä erotettiin Ufan kuvernementti ja vuonna 1868 erilliset Uralskin ja Turgain alueet. Vuosina 1850–1881 kuvernementti kuului Orenburgin ja Samaran kenraalikuvernementteihin. 1800-luvun puolivälistä lähtien se käsitti viisi kihlakuntaa, joiden keskuksina toimivat Orenburg, Orsk, Troitsk, Tšeljabinsk ja Verhneuralsk.
Kuvernementin väestö muodostui Venäjältä suuntautuneen voimakkaan muuttoliikkeen seurauksena. Vuonna 1901 talonpojat ja siirtolaiset muodostivat 44,4 %, kasakat ja sotilaat 41,1 % sekä kauppiaat ja kaupunkilaiset 8,8 % väestöstä. Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan venäläisiä oli 70,4 %, baškiireja 15,9 % ja tataareja 5,8 %. Tärkeimmät elinkeinot olivat maanviljely ja karjanhoito.
Vuonna 1919 seitsemänkymmentä Orenburgin kuvernementin volostia liitettiin Baškiirien ASNT:aan, Troitskin ja Tšeljabinskin kihlakunnat Tšeljabinskin alueeseen ja Verhneuralskin kihlakunta Ufan kuvernementtiin. Vuosina 1920–1924 kuvernementti kuului Kirgiisien ASNT:aan, jonka pääkaupunkina toimi Orenburg. Kuvernementin itsenäinen asema palautettiin vuonna 1925. Vuonna 1928 siitä tuli Keski-Volgan kuvernementtiin (vuodesta 1929 Keski-Volgan aluepiiriin) kuulunut Orenburgin piirikunta.
Boys-panssarintorjuntakivääri

Boys-panssarintorjuntakivääri () on brittivalmisteinen toisessa maailmansodassa käytetty panssarintorjuntakivääri. Asetta valmisti Royal Small Arms Factory ja sen valmistus aloitettiin vuonna 1937. Asetta valmistettiin kolmena eri versiona. Varhaisessa Mk I -mallissa oli pyöreä suujarru ja T-mallinen jalka. Myöhemmässä Mk II -mallissa oli neliskulmainen suujarru ja se oli varustettu V-mallisella jalalla. Kolmas versio Boys-panssarintorjuntakivääristä oli maahanlaskujoukoille tarkoitettu lyhennetty malli jossa oli 762 millimetriä pitkä piippu. Myöhemmissä malleissa käytettiin myös paranneltuja patruunoita, jotka tarjosivat alkuperäistä paremman läpäisykyvyn. 
Suunnittelu ja valmistus.
Yhtenä Boysin pääsuunnittelijoista toimi kapteeni H. C. Boys, joka oli Britannian käsiasekomitean jäsen ja työskenteli Royal Small Arms Factoryn suunnittelijana. Asetta kutsuttiin alun perin nimellä "Stanchion". Suunnittelija Boys kuitenkin kuoli ainoastaan muutama päivä aseen käyttöön oton jälkeen, ja aseelle annettiin hänen muistokseen uusi nimi Rifle, Anti-Tank, .55in, Boys. 
Boysissä oli pulttilukko-sulkumekanismi ja ase oli varustettu viiden patruunan lippaalla. Aseen huonoja puolia olivat sen suuri paino ja 13,9 mm kaliiperin patruunan aiheuttama rekyyli. Aseen rakenteessa oli myös paljon pieniä ruuveja, jotka tekivät Boysin huoltamisesta vaikeaa.
Tullessaan palveluskäyttöön Boys oli suhteellisen tehokas aikansa kevyttä panssarikalustoa vastaan. Se pystyi läpäisemään 16 mm paksun panssarin vielä 91 metrin päästä.
Palveluskäyttö.
Boys-panssarintorjuntakivääriä käytettiin erityisesti toisen maailmansodan alussa saksalaisten kevyitä panssarivaunuja ja panssariautoja vastaan. Iso-Britannia toimitti myös suuren määrän Boys-kivääreitä suomalaisille joukoille jotka käyttivät asetta talvisodassa Neuvostoliittoa vastaan. Ase oli suosittu suomalaisten joukkojen parissa, koska sen luoti pystyi läpäisemään neuvostoliittolaisen T-26-panssarivaunun panssarin.
Toisen maailmansodan edetessä ja panssarivaunujen kehittyessä Boysin käyttökelpoisuus väheni. Aseesta tehtiin lyhyemmällä piipulla varustettu malli laskuvarjojoukkojen käyttöön vuonna 1942. Tämä ase osoittui täysin käyttökelvottomaksi ja liittoutuneiden joukkojen kalustossa Boys korvattiin pääsääntöisesti vuonna 1943 PIAT-singolla. Näiden aseiden puute aiheutti kuitenkin sen että todellisuudessa Boys pysyi joukkojen käytössä tätä pidempään.
Asetta käytettiin myös ajoneuvoihin kiinnitettynä. Boys kiinnitettiin muun muassa Marmon Herrington -, Universal Carrier - ja Standard Beaverette -ajoneuvoihin.
Skotlanninbullterrieri

Skotlanninbullterrieri on sukupuuttoon kuollut brittiläinen koirarotu.
Ulkonäkö.
Skotlanninbullterrieri näytti sen aikaiselta amerikanpitbullterrieriltä. Se oli kookas, pitkäraajainen, lihaksikas ja vahvaluustoinen. Sillä oli sileä karvapeite ja voimakas rakenne. Se painoi noin 20 kg ja oli 50 cm korkea. Pää oli kookas; otsa oli litteä, kuono lyhyt ja neliömäinen, suuri ja leveä muttei vetäytyvä kuten englanninbulldoggilla. Leuat ja hampaat olivat yhtenäiset ilman toistensa yli menoa. Koiralla oli loiva painauma silmien välissä, jotka olivat tumman pähkinänruskeat mutteivät uponneet eivätkä ulostyöntyvät. Korvat olivat pienet, ohuet, korkealle kiinnittyneet ja aina typistetyt, eikä naama ollut ryppyinen. Kulmakarvat pienet tai yhdistyneet. Skotlanninbullterrierin ilmettä ei ole koskaan nähty millään muulla rodulla mutta voidaan usein tunnistaa sekarotuisessa koirassa. Runko oli pyöreä ja kylkiluut selkeät, selkä lyhyt, leveä ja lihaksikas ja rintakehä syvä ja leveä. Häntä oli alaskiinnittynyt ja ilman hapsuja, ennemmin riippuva eikä koskaan selän yli nouseva. Koira seisoi suoraan ja tiukasti raajoillaan. Sen eturaajat olivat vankat ja lihaksikkaat, eikä niissä ollut kaareumia. Takaraajat olivat hyvin paksut ja vahvat ja niissä oli hyvin kehittyneet lihakset. Väri oli tummansininen, samanlainen kuin englanninvinttikoiralla; siitä huolimatta toisinaan syntyi brindlejä tai punaisia yksilöitä jotka tunnettiin Skotlannissa nimellä "red smut" eli "punainen saasta".
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu oli rohkea, peloton, älykäs, sitkeä ja ketterä. Sen sanottiin olevan hiljainen taistelija. Koiria tappelutettiin kuolemaan asti ja hävinneitä yksilöitä myös rangaistiin karulla kädellä. Ne olivat kyvykkäitä ja ovelia taistelutaktiikassaan, mikä teki niistä koiratappeluiden harrastajien suuren suosikin. Väitettiin, ettei mikään muu rotu pärjännyt taistelussa niitä vastaan.
Alkuperä.
Tarinan mukaan merirosvo John Paul Jones osti koiria ulkomailta ja toi muutamia mukanaan Skotlantiin vieraillessaan synnyinkaupungissaan Kirkcudbrightissa noin vuoden 1770 aikoihin. Suosituimman teorian mukaan Kin Tilloch -alueen romanit hankkivat englantilaisia bullterriereitä, ja jalostivat niitä alkuperäistä kookkaammiksi, jotta ne pärjäisivät paremmin koiratappeluissa. Toisen teorian mukaan rotu oli bulldoggin ja sinisen englanninvinttikoiran välisen risteytyksen tulos ja kolmannen mukaan poligarin jälkeläinen. Väitettiin että skotlanninbullterrieri oli alun perin kotoisin Gallowayn rannikolta, mikä tukee Paul Jones -legendaa. 
1800-luvun puolivälissä rotu oli suosittu erityisesti Glasgow'n alueella. Se kuoli kuitenkin sukupuuttoon 1800-luvun loppupuolella koiratappeluiden lakkauttamisen myötä.
Vaikutus muihin rotuihin.
Ensimmäiset koirat jotka saapuivat Yhdysvaltoihin englantilaisten immigranttien mukana 1800-luvun puolivälissä olivat skotlanninbullterriereitä ja staffordshirenbullterriereitä. Suurenmoisten taistelutaitojensa vuoksi skotlanninbullterrieri lisättiin osaksi staffordshirenbullterrierin jalostusta 1800-luvun alkupuolella ja sinistä väritystä on esiintynyt staffordshirenbullterrierillä siitä lähtien.
Standard Beaverette

Standard Beaverette (tunnetaan myös nimillä Standard Car 4x2 ja Car Armoured Light Standard) oli Standard Motor Companyn valmistama toisessa maailmansodassa käytetty panssariauto. Beaverettea käytettiin lähinnä Home Guard -kodinturvajoukkojen kalustona ja harjoituskäytössä.
Historia.
Standard Motor Company rakensi Standard Beaveretten ensimmäisen mallin vuonna 1940. Panssariauto perustui yhtiön valmistaman siviiliauton rakenteeseen, johon oli lisätty yksinkertainen panssarointi. Beaveretten runko oli päältä sekä takaa avonainen ja auto oli aseistettu konekiväärillä. Myöhemmissä versioissa oli kokopanssarointi ja tykkitorni konekivääriä varten. Osa ajoneuvoista oli lisäksi aseistettu Boys-panssarintorjuntakiväärillä ja varustettu radiolla.
Yhteensä Standard Beaveretten eri malleja rakennettiin noin 2 800 kappaletta. Ajoneuvon ongelmina pidettiin sen suurta painoa ja hankalaa ohjattavuutta.
Mallit.
Standard Beaverettea valmistettiin kaikkiaan viitenä erilaisena mallina.
Henkilöbrändi

Henkilöbrändi tarkoittaa henkilön maineen ja imagon kokonaisuutta, brändiä. Sanaa on Suomessa käytetty internetin sisältömarkkinoinnin ja vaikuttajamarkkinoinnin yhteydessä. Riku Vassinen ja Antti Isokangas neuvovat "Digitaalinen jalanjälki" -kirjassaan henkilöbrändin rakentamisessa. Vassinen ja Isokangas jakavat henkilöbrändin persoonabrändiin ja ammattibrändiin. Heli Sirkiän mukaan henkilöbrändäyksellä tarkoitetaan oman osaamisensa markkinointia ja itsensä erilaistamista massasta . Oma henkilöbrändi on vahva ura-ankkuri luovan alan osaajalle. 
Henkilöbrändi syntyy toiminnasta, esimerkiksi osallistumalla sosiaalisiin objekteihin liittyvään vuorovaikutukseen, jakamalla tietoa sosiaalisissa verkostoissa tai toimimalla aktiivisesti osana asiantuntijayhteisöä. Henkilöbrändi muodostuu kuitenkin henkilöön liittyvän tiedon kokonaisuudesta, myös ilman henkilön aktiivista toimintaa. Brändi välittyy siitä, mitä tekee, arvioi Mari Koistinen . Oman nimen ilmestymistä verkkoon on nykyään lähes mahdotonta välttää. Osallistumalla esimerkiksi urheilukilpailuun tai hakemalla rakennuslupaa, voi saada nimensä nettiin julkaistuissa julkisissa asiakirjoissa.
Paamajärvi

Paamajärvi on Lapin läänissä Pellon kunnassa Turtolan kylässä sijaitseva matala ja reheväkasvustoinen järvi. Paamajärvi on Tornionjokeen laskeva pienen valuma-alueen keskusjärvi. Järvi on kauttaaltaan matala; se kuivattiin 1800-luvun lopulla niityiksi ja vesitettiin takaisin 1950-luvulla. Kasvillisuusvyöhykkeet ovat laajoja etenkin järven pohjoispäässä. Alueen linnusto on monipuolinen. Valtakunnallisessa lintuvesien suojeluohjelmassa alue arvioitiin valtakunnallisesti arvokkaaksi kohteeksi.
Algo pequeñito

Algo pequeñito (”Jotain pientä”) on Daniel Digesin Eurovision laulukilpailussa 2010 laulama kappale. 
Sen ovat säveltäneet ja sanoittaneet Jesús Cañadilla, Luis Miguel de la Varga, Alberto Jodar ja Daniel Diges. 
Koska Espanja kuuluu kilpailun suuriin rahoittajamaihin, kappale pääsi suoraan finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui 25. maan joukosta sijalle 15.
Euroviisuissa Daniel Diges sai esiintyä kahdesti – ensin omalla vuorollaan toisena esiintyjänä ja tämän jälkeen vielä uudestaan viimeisenä. Syynä oli Jimmy Jump -niminen häirikkö, joka ponnahti lavalle kesken ensimmäisen esityksen.
Lähteet.
Lättähattujen sankari

Lättähattujen sankari on Matti Liljan 1955 julkaistu romaani. Sen alaotsikko on "Kuvaus sodanjälkeisen nuorison seikkailuista ja suhtautumisesta ympäristöön". Kirjan on kustantanut Arvi A. Karisto Osakeyhtiö ja se on painettu ko. kustantamon kirjapainossa Hämeenlinnassa. Kirjassa on 119 sivua ja se kuuluu sarjaan "Poikien kirjoja". 
Kirjan tapahtumat alkavat helmikuun lopulla vuonna 1955 ja tapahtumapaikkana on puutaloalue Helsingissä. Kirjan päähenkilöt ovat Esko ja Irkka. Lättähattu Esko on päässyt töihin autokorjaamolle. 16-vuotias Irkka on kiltti ja kunnollinen tyttö ja ollut koulusta päästyään työssä asiatyttönä Puuyhtiön konttorissa.
Marjorie De Sousa

Marjorie Lissette de Sousa Rivas (s. 23. huhtikuuta 1980 Caracas, Venezuela) on venezuelalainen näyttelijätär, malli ja laulaja. De Sousa on ollut mukana vuoden 1999 Miss Venezuela -kisassa. Hän on seurustellut näyttelijä Adrián Delgadon kanssa.
de Sousa aloitti näyttelemisen 12-vuotiaana, lapsena näytteleminen oli vain harrastus, mutta myöhemmin näytteleminen alkoi kiinnostaa häntä oikeasti. De Sousalla on nuorempi veli nimeltä Juan Carlos. Vapaa-ajalla Marjorie nauttii ajasta perheen parissa. Kotisivuillaan Marjorie kertoo pitävänsä kokkaamisesta.
Marjorie de Sousa seurusteli jonkin aikaa vastanäyttelijänsä Juan Pablo Raban kanssa, mutta pari on eronnut.
14 Irene

 
14 Irene (symboli:) on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi J. R. Hind vuonna 1851, mutta se ei ollut hänen ensimmäinen löytönsä. Hind oli löytänyt aiemmin Iriksen, Floran ja Victorian. Irene sai nimensä kreikkalaisen mytologian Eirene-jumalattaren mukaan. Irene oli yksi monista 1850-luvun tuntumassa löytyneistä asteroideista. Ensimmäisenä löytyneitä asteroideja oli pidetty planeettoina, mutta kun yhä uusia rupesi löytymään vuodesta 1845 (Astraea löytyi kyseisenä vuonna) lähtien kiihtyvällä tahdilla, niin ne menettivät pian asemansa.
Tiikerisiilikäs

Tiikerisiilikäs (tai tiikerikehrääjä) ("Spilosoma lubricipedum") on hyvin yleinen kesän alkupuolen yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Molemmilla sukupuolilla sekä etu- että takasiivet ovat pohjaväriltään puhtaan valkoiset. Etusiivissä on harvakseltaan mustia täpliä. Täplien määrä ja koko vaihtelevat yksilöittäin ja joskus ne saattavat puuttua miltei kokonaan. Siiven kärkiosassa on yleensä rivi siipisuonen kahtia jakamia, parittaisia mustia täpliä, mutta myös ne voivat puuttua. Takasiivissä täpliä on etusiipiä vähemmän, mutta tumma keskitäplä erottuu yleensä ongelmitta. Siipiväli vaihtelee 30–44 mm. Siilikkäille ominaiseen tapaan perhosen ruumis on tuuhean karvainen. Keskiruumiissa karvoitus on valkoista ja takaruumiin selkäpuolella kirkkaankeltaista. Takaruumiin selkäpuolella on rivi mustia täpliä ja kärjessä valkoinen tupsu. Tuntosarvet ovat mustat.
Lennossa perhonen näyttää kokonaan valkoiselta.
Täysikasvuinen toukka on 40–45 mm pitkä. Se on väriltään mustanruskea ja selkäpuolella on kapea, punaruskea selkäjuova. Toukka on kauttaaltaan pitkien, tummien karvojen peittämä ja karvat ovat erityisen pitkiä toukan peräpäässä.
Levinneisyys ja lentoaika.
Tiikerisiilikästä tavataan Euroopasta Pohjois-Aasian poikki Japaniin saakka. Suomessa lajia tavataan hyvin yleisenä suunnilleen Oulu-Lieksa -linjan eteläpuolella. Lentoaika on toukokuun lopulta heinäkuun lopulle.
Elinympäristö ja elintavat.
Tiikerisiilikästä tavataan etenkin kosteilla ja avoimilla niityillä. Se on yöaktiivinen perhonen, jonka saattaa tavata päivällä lepäämästä lehtien alapinnoilla, puiden rungoilla tai rakennusten seinillä. Aikuiset koirasperhoset lentävät mielellään valolle, naaraat harvemmin.
Tiikerisiilikkään elimistössä on histamiineja, joiden vuoksi linnut eivät kelpuuta perhosta ravinnokseen. Naaras tuottaa noin 400 munaa, jotka se laskee suurina ryhminä kasvien lehtien alapinnoille ja kuolee heti saatuaan muninnan päätökseen. Toukat kuoriutuvat noin kahden viikon kuluttua. Nuoret toukat viihtyvät ryhmissä, mutta vanhemmat elävät yksinään. Ne ovat aikuisten tapaan yöaktiivisia ja pudottautuvat häirittyinä välittömästi maahan. Toukat ovat täysikasvuisia elokuussa ja vaeltavat jopa useita päiviä etsien sopivaa koteloitumispaikkaa. Kotelo on harmaanruskean kotelokopan sisällä kasvillisuudessa, lähellä maanpintaa.
Ravintokasvi.
Toukka on polyfagi ja elää monilla eri kasvilajeilla.
Air Algérie

Air Algérie () on Algerian kansallinen lentoyhtiö, joka on perustettu vuonna 1947. Air Algérie operoi lentoja yli 70 kohteeseen 55 koneen laivastollaan.
Laivasto.
Heinäkuussa 2021 Air Algérien laivastoon kuului 56 lentokonetta, joiden keski-ikä oli 13,4 vuotta.