Norsunluurannikko

Norsunluurannikon tasavalta () eli Norsunluurannikko tai Côte d’Ivoire on yli 20 miljoonan asukkaan valtio Länsi-Afrikassa. Sen rajanaapureita ovat lännessä Liberia ja Guinea, pohjoisessa Mali ja Burkina Faso sekä idässä Ghana. Maan virallinen pääkaupunki on vuodesta 1983 ollut Yamoussoukro, mutta hallinto on käytännössä yhä keskittynyt suurimpaan kaupunkiin Abidjaniin.
Nimi.
Suomessa maata kutsutaan Norsunluurannikoksi. Ranskankielistä nimeä "Côte d’Ivoire" käytetään diplomatiassa. Norsunluurannikon hallituksen vuonna 1985 tekemän päätöksen mukaan maan nimi on kaikilla kielillä "Côte d’Ivoire", eikä muita kuin ranskankielistä nimeä tulisi käyttää. Ulkomailla tätä ei kuitenkaan usein noudateta ja maahan viitataan usein omakielisillä nimillä. Esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa jossa käytetään nimeä "Ivory Coast", ranskankielistä nimeä ohjeistetaan käyttämään vain, kun asioidaan Norsunluurannikon itsensä tai kansainvälisten järjestöjen kanssa.
Maantiede.
Norsunluurannikko sijaitsee Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Se rajoittuu lännessä Liberiaan ja Guineaan, pohjoisessa Maliin ja Burkina Fasoon, idässä Ghanaan ja etelässä Guineanlahteen. Maan pinta-ala on 322 460 km², josta 318 000 km² on maata ja 4 460 km² vesistöjä. Maa on kooltaan suunnilleen Suomen kokoinen.
Maan korkein kohta on Mount Nimba (1 752 metriä).
Rannikolla on kaksi sadekautta, toinen touko-kesäkuussa ja toinen lokakuussa. Maan pohjoisosassa on vain yksi sadekausi, joka alkaa touko- tai kesäkuussa. Rannikolla on sateisempaa kuin sisämaassa. Kuivalla kaudella lähes koko maata riivaa "harmattan" eli Saharasta puhaltava kuiva tuuli, joka tuo usein pölymyrskyjä. Rannikolla vallitsee lounainen tuuli, ja harmattan ulottuu sinne vain muutamana päivänä vuodessa.
Norsunluurannikolla on kymmenen kansallispuistoa. Taïn kansallispuisto on yksi viimeisistä alueista, joilla kasvaa länsiafrikkalaista trooppista aarniometsää. Se on Unescon maailmanperintökohde sekä itse metsän että sen harvinaisten eläinten, kuten kääpiövirtahepojen ansiosta. Comoén kansallispuisto pääsi puolestaan maailmanperintökohteeksi etenkin harvinaisten kasvilajiensa takia.
Historia.
Varhaishistoriasta Ranskan siirtomaaksi.
Norsunluurannikon varhaishistoriasta tiedetään hyvin vähän, paitsi että alueella on ollut asutusta jo neoliittisella kaudella. Tällä Afrikan rannikolla on sijainnut monia kuningaskuntia, joista yhdistyi lopulta yksi iso Ašanti ja monia pieniä. Ašanti kaatui 1900-luvun alussa brittien ja ranskalaisten hyökkäyksiin. Ensimmäiset ranskalaiset lähetyssaarnaajat saapuivat Norsunluurannikolle 1600-luvulla, mutta yhteydet eurooppalaisiin jäivät vähäisiksi merenkululle hankalan rannikon ja asukkaisiin kohdistuneiden epäluulojen takia. Kuitenkin eurooppalaiset kauppiaat ja tutkimusmatkailijat antoivat jo noihin aikoihin alueelle nykyisen nimen tärkeimmän sieltä saadun tuotteen mukaan.
Ranskalainen amiraali Bouet-Williaumez teki vuosina 1843–1844 rannikon kuningaskunnista Ranskan protektoraatteja. Vähitellen ranskalaiset laajensivat valtapiiriään sisämaahan, mutta alistivat maan kokonaan vasta 1915. Norsunluurannikosta tuli Ranskan siirtomaa 1893 ja sittemmin osa Ranskan Länsi-Afrikkaa. Toisen maailmansodan jälkeen Ranskan siirtomaiden asukkaille alettiin myöntää laajempia oikeuksia ja itsehallintoa ja 1958 Norsunluurannikosta tuli autonominen tasavalta. Täyden itsenäisyyden se saavutti 1960.
Felix Houphouet-Boignyn aika 1960–1993.
Itsenäistyneen Norsunluurannikon johtoon nousi heimopäällikön poika, lääkäri Félix Houphouët-Boigny, joka oli ollut Norsunluurannikon edustajana ja ministerinä Ranskan parlamentissa ja hallituksessa 1946–1959. Houphouët-Boigny hallitsi itsevaltaisin ottein säilyttäen hyvät suhteet länsimaihin.
Presidentti Felix Houphouet-Boigny jäi parhaiten historiaan kuitenkin siitä, että hän vaihtoi vuonna 1983 Norsunluurannikon pääkaupungiksi maan suurimman kaupungin Abidjanin tilalle syntymäpaikkansa Yamoussoukron. Valtava urakka toteutettiin, kun pieni kylä muutettiin moderniksi kaupungiksi. Julkisia rakennuksia ja infrastruktuuria rakennettiin Yamoussoukroon. Sinne tehtiin kansainvälinen lentoasema ja tunnetuin uudisrakennus oli maailman suurin kristillinen kirkko Notre-Dame de la Paix. Projektit nielivät valtavia määriä valtion varallisuutta, jota on paljon kritisoitu.
Houphouet-Boignyn aikana maassa vältyttiin monia Afrikan maita piinanneilta etnisiltä konflikteilta. Talous kehittyi varsin suotuisasti Norsunluurannikon yhteiskunnan vakauden ansiosta. Ulkopolitiikassaan presidentti Houphouet-Boigny oli vahvasti suuntautunut länteen ja erityisesti läheiset suhteet entiseen siirtomaaisäntään Ranskaan olivat ulkopolitiikan kulmakivi.
Hänen kaudellaan maassa vallitsi pitkään Norsunluurannikon demokraattisen puolueen (PDCI) hallitsema yksipuoluejärjestelmä, mutta 1990-luvun alussa sallittiin myös oppositiopuolueiden toiminta. Vuonna 1990 Houphouet-Boigny voitti maan ensimmäisissä monipuoluejärjestelmän aikaisissa presidentinvaaleissa Laurent Gbagbon.
Felix Houphouet-Boigny kuoli vuonna 1993 oltuaan yhtäjaksoisesti Norsunluurannikon presidenttinä 33 vuotta maan itsenäistymisestä vuonna 1960 kuolemaansa vuonna 1993. Hänet haudattiin perhemausoleumiinsa Yamoussoukrossa.
Levottomuuksien ja epävakauden aika.
Houphouet-Boignyn kuoltua hänen seuraajakseen tuli Henri Konan Bedie, joka valittiin uudelleen vuoden 1995 vaaleissa. Oppositio boikotoi vaaleja, koska opposition ehdokkaille asetettiin erilaisia perusteettomiksi koettuja rajoituksia. 24. joulukuuta 1999 Robert Guéïn johtama sotilasjuntta kaappasi vallan PDCI:ltä ja järjesti uudet presidentinvaalit lokakuussa 2000. Guéï esti valtapuolueita osallistumasta. Kun Norsunluurannikon kansanrintama -puolueen (FPI) johtaja Laurent Gbagbo nousi häntä suositummaksi, Guéï keskeytti vaalit ja julisti itsensä voittajaksi. Tämän jälkeen Abidjanissa syttyi levottomuuksia ja Guéï joutui pakenemaan ja Gbagbo julistettiin voittajaksi.
Syyskuussa 2002 osa armeijasta nousi kapinaan Gbagboa vastaan ottaen haltuunsa maan pohjoisosan. Syttyi Norsunluurannikon sisällissota. Kapinalliset muodostivat liittouman nimeltä Forces nouvelles de Côte d’Ivoire, 'Norsunluurannikon uudet sotavoimat' FNCI tai FN. Maahan lähetettiin ranskalaisia joukkoja ja YK:n rauhanturvaajia. Vuonna 2007 hallitus julisti sodan olevan ohi, mutta avustustyöntekijät raportoivat edelleen väkivaltaisuuksista. Vuonna 2009 kapinalliset luovuttivat pohjoisen 10 aluetta siviilihallinnolle.
Rauhanturvaajien mandaattia on jatkettu useita kertoja. YK on asettanut maan aseidenvientikieltoon ja useita kaupparajoitteita sen timanttien viennille. Vuonna 2008 pakotteet luvattiin lopettaa kunhan maassa on järjestetty rehelliset vaalit.
Vaalit pidettiin loka-marraskuussa 2010, toisella kierroksella olivat ehdokkaina Laurent Gbagbo ja Alassane Ouattara. Vaalilautakunnan mukaan Ouattara sai 54 prosenttia äänistä, mutta perustuslakituomioistuin julisti Gbagbon voittaneen. Tuloksesta syntyi levottomuuksia, ja YK kieltäytyi hyväksymästä sitä. 28. maaliskuuta Ouattaraa tukevat joukot "Forces républicaines" aloittivat hyökkäyksen ja valtasivat pari päivää myöhemmin maan pääkaupunki Yamoussoukron. 4. huhtikuuta Ranskan ja YK:n helikopterit liittyivät taisteluihin Gbagbon joukkoja vastaan Abidjanissa. Gbagbo ajettiin tukijoineen presidentinpalatsin bunkkeriin Abidjanissa. Gbagbon pidättivät 11. huhtikuuta 2011 Ouattaran joukot, joita tukivat YK:n rauhanturvaajat sekä Ranskan joukot. Hän joutui syytteeseen Haagin tuomioistuimessa, mutta hänet ja hänen avustajansa vapautettiin syytteistä tammikuussa 2019. Hänen vaimonsa Simone Gbagbo oli vapautettu jo aiemmin.
Vuoden 2011 jälkeen.
YK lopetti kesäkuussa 2017 Norsunluurannikolla 13 vuotta kestäneen rauhanturvaoperaationsa.
Norsunluurannikon talous on kehittynyt viime aikoina myönteisesti ja talouskasvuksi vuonna 2019 arvioitiin seitsemän prosenttia, mikä on Afrikan korkeimpia.
Politiikka.
Alassane Quattaran asema.
Periaatteessa Norsunluurannikon presidentin toimikausi kestää viisi vuotta ja sama henkilö voi olla korkeintaan kaksi kautta presidenttinä. Vuoden 2010 vaalit voittanut Alassane Ouattara nimitettiin virkaan vasta levottomuuksien jälkeen toukokuussa 2011. Hänet valittiin uudestaan presidentinvaaleissa vuonna 2015. Vuoden 2020 vaaleissa hän sai 98 prosenttia äänistä.
Lokakuussa 2015 presidentti Alassane Ouattara valittiin ylivoimaisella ääntenenemmistöllä presidentinvaaleissa uudelle viisivuotiskaudelle Norsunluurannikon presidenttinä. Ouattaran toisella kaudella perustuslaki kirjoitettiin uusiksi, ja hän ilmoitti laskennan "korkeintaan kahdesta kaudesta" alkavan hänen omalla kohdallaan alusta.Heinäkuussa 2025 Alassane Ouattara ilmoitti asettuvansa ehdolle 83-vuotiaana neljännelle kaudelle lokakuun presidentinvaaleissa. Hänen ehdokkuudestaan on tullut kiistanalainen Ouattaran muutettua maan perustuslakia ja presidentin toimikausien rajaa.
Parlamentti.
Norsunluurannikon parlamentti on kaksikamarinen. Alahuoneeseen eli kansalliskokoukseen valitaan 255 kansanedustajaa viiden vuoden kaudelle. Ylähuoneen eli senaatin 99 jäsenestä 66 on aluevaltuustojen valitsemia ja 33 presidentin nimittämiä.
Vuodesta 1983 lähtien maan virallinen pääkaupunki on ollut Yamoussoukro, mutta Abidjan on kuitenkin pysynyt maan hallinnollisena keskuksena. Useimmat maat pitävät lähetystöään Abidjanissa.
Katso myös: Norsunluurannikon ympäristöpolitiikka
Vapauksien kehitys.
Freedom Housen vuoden 2022 raportin mukaan Norsunluurannikko jatkaa toipumista vuonna 2011 päättyneestä aseellisesta konfliktista. Maan väkivaltaisen konfliktin perimmäisiä syitä on edelleen olemassa, kuten etnisiä ja alueellisia jännitteitä, maakiistoja, korruptiota ja rankaisemattomuutta. Vaikka kansalaisvapauksia oli suojeltu paremmin viime vuosina, vuoden 2020 vaaleihin liittyvä väkivallan puhkeaminen toi merkittäviä takaiskuja. Vuoden 2021 parantuneet vaaliolosuhteet mahdollistivat oppositioryhmien ja kansalaisyhteiskunnan toiminnan edellistä vuotta vapaammin.
Turvallisuus.
Matkailijoiden suosiossa olevassa Grand-Bassamin merenrantakaupungissa tapahtui 13. maaliskuuta 2016 ampumisvälikohtaus, jossa ammuttiin yhteensä 19 henkilöä. Kuusi aseistettua miestä avasi tulen kolmessa rantahotellissa. Iskun tekijäksi ilmoittautui Al-Qaedan Pohjois-Afrikan jaosto. Uhrit olivat Ranskasta, Saksasta, Pohjois-Makedoniasta, Burkina Fasosta, Kamerunista ja Malista. Lisäksi surmansa sai kolme Norsunluurannikon erikoisjoukkojen jäsentä. Turvallisuusjoukot ampuivat hyökkääjät. Yhteensä 11 henkilöä tuomittiin avunannosta elinkautiseen vankeuteen. Grand-Bassamin hyökkäystä on pidetty merkkinä jihadistisen terrorismin pyrkimyksestä levittäytyä Länsi-Afrikkaan ja Guineanlahden rannikolle.
Maaliskuun 2016 hyökkäyksen tekijöiden suuren enemmistön uskotaan tulleen maan ulkopuolelta. Maan sisäisen radikalisaation al-Qaedaan ei arvella olevan suuri ongelma, mutta ulkomaisen terroristiorganisaation Hizbollahin tuen uskotaan olevan suurempi, koska Norsunluurannikolla on suuri Libanonilainen diasporaväestö. Tarkkoja lukumääriä ei ole tiedossa, mutta useiden norsunluurannikkolaisten on havaittu liittyneen Libanonin ja Syyrian konflikteihin. Vuonna 2019 löydettiin jihadistien leirejä Pohjois-Norsunluurannikon Comoén kansallispuistosta.
Vuoden 2024 lopussa Norsunluurannikko ilmoitti, että ranskalaiset joukot vetäytyvät maasta. Ranskan siirtomaavalta päättyi Länsi-Afrikassa 1960-luvulla ja sen sotilaallinen sotilaallista vaikutusvalta alueella vähentyi entisestään. Kun vetäytymisestä ilmoitettiin, Ranska oli jo vetänyt sotilaansa ​​Malista, Burkina Fasosta ja Nigeristä näiden maiden sotilasvallankaappausten ja lisääntyneen ranskalaisvastaisen tunteen seurauksena. Myös Tšadin hallitus, joka on ollut keskeinen länsimainen liittolainen taistelussa islamilaisia ​​militantteja vastaan ​​alueella, lopetti äkillisesti puolustusyhteistyösopimuksensa Ranskan kanssa marraskuussa 2024.
Helmikuun 20. 2025 Ranska luovutti Norsunluurannikolle viimeisen sotilastukikohtansa. Tukikohta oli ollut Ranskan joukoilla Abidjanin lentokentän lähellä 47 vuoden ajan. Maiden välisten sotilaallisten suhteiden ilmoitettiin säilyvän vahvoina, mutta uudessa muodossa.
Elokuun 26. 2025 Norsunluunrannikon armeija tiedotti, että tunnistamattomien aseistettujen miesten tekemä isku tappoi neljä kyläläistä ja jätti yhden kadonneeksi maan koillisosassa lähellä Burkina Fasoa. Norsunluurannikolla on lähes 600 kilometrin pituinen yhteinen raja Burkina Fason kanssa, jossa jihadistiryhmät toimivat aktiivisesti suuressa osassa sotilasjuntan johtamaa maata. Hyökkäys tapahtui samaan aikaan, kun pelot Sahelin alueen jihadistikapinoiden leviämisestä Länsi-Afrikan rannikkoalueille ovat kasvaneet. Väkivaltaisuudet ovat lisääntyneet myös Beninissä ja Togossa. 
Hallinnollinen jako.
Norsunluurannikko jakautuu 19 alueeseen, jotka jakautuvat edelleen 90 departementtiin ja 196 kuntaan.
Alueita ja departementteja johtaa keskushallinnon nimittämä prefekti. Vuonna 2002 pidettiin ensimmäiset paikallisvaalit, joissa valittujen departementtivaltuustojen tehtävänä on valvoa paikallisen infrastruktuurin kehittämistä ja ylläpitoa sekä taloudellisia ja sosiaalisia kehityshankkeita. Kuntia johtavat vaaleilla valitut pormestarit.
Suurimmat kaupungit ovat kasvaneet nopeasti, ja vuonna 2014 maassa oli viisi yli 200 000 asukkaan kaupunkia.
Talous.
Norsunluurannikon merkittävimmät vientituotteet ovat öljy, kaakao ja kahvi.
Norsunluurannikko tuottaa kohtalaisesti öljyä, 30 tuhatta tynnyriä päivässä. Vuonna 2021 löydetyt uudet öljyesiintyvät mahdollistavat tuotannon merkittävän kasvun.
Kultaa havitellaan entistä tärkeämmäksi vientituotteeksi tasapainoittamaan muiden raaka-aineiden hinnan heilahtelua. Maassa on viisi kultakaivosta ja 7 muuta voi aloittaa lähivuosina.
Norsunluurannikon asukkaista 60-70 prosenttia toimii jollain tavalla maataloudessa, suuri osa heistä pienviljelmillä, jotka tuottavat myyntiin banaaneita, kahvia, puuvillaa, palmuöljyä, ananaksia, kumia ja trooppisia puutuotteita. Norsunluurannikko on maailman suurin kaakaontuottaja ja tuottaa 40 prosenttia maailman kaakaosta.
Liikenne.
Kehitysmaaksi Norsunluurannikon infrastruktuuri on poikkeuksellisen hyvä: maassa on 12 000 km päällystettyjä teitä ja kattava matkapuhelinverkko. Abidjanissa on rakenteilla ensimmäinen metrolinja (2025 alun tilanne). Maassa on kaksi satamaa, joista Abidjanin satama on Länsi-Afrikan modernein satama ja San Pedro sitä pienempi.
Maassa on 27 lentokenttää, joista seitsemän kiitotiet on päällystetty. Port Bouetin lentoasemalla on kolmekilometrinen kiitotie. Norsunluurannikko on ollut vilkas läpikulkupaikka, josta on hyvät lentoyhteydet kaikkiin Länsi-Afrikan pääkaupunkeihin, moniin muihin kaupunkeihin Afrikassa ja Eurooppaan, esimerkiksi Pariisiin ja Brysseliin.
Väestö.
Etnisesti väestö jakaantuu viiteen pääryhmään: akanit (42,1 prosenttia), voltalaiset eli gurit (17,6 prosenttia), pohjoiset mandet (16,5 prosenttia), krout (11 prosenttia) ja eteläiset mandet (10 prosenttia). Muita väestöryhmiä on 2,8 prosenttia, mihin sisältyy 130 000 libanonilaista ja yli 1 400 ranskalaista.
Varsinaisista norsunluurannikkolaisista noin 39 prosenttia on muslimeja, 33 prosenttia kristittyjä, 17 prosenttia mihinkään uskontokuntaan kuulumattomia ja loput perinteisen animismin harjoittajia. Myös osa kristityiksi ja muslimeiksi tunnustautuvista harjoittaa yhä animistisia perinteitä. Siirtotyöläisten joukossa muslimien osuus on suuri.
Norsunluurannikolla puhutaan kieliä, jotka kuuluvat neljään nigeriläis-kongolaisten kielten alaryhmään: kwanilaiset kielet, voltalaiset kielet, atlanttiset kielet ja mandekielet. Virallinen kieli on ranska, jota käytetään kouluissa ja liike-elämässä. Arabiaa opetetaan koraanikouluissa, joita on varsinkin maan pohjoisosassa.
Vuonna 2007 arvioitiin, että HIVin kantajia oli noin 4,5 prosenttia aikuisväestöstä, kaikkiaan noin 480 000 henkeä. Antiretroviraalilääkitystä olisi tarvinnut noin 190 000 henkeä, mutta sitä sai alle 30 prosenttia heistä, noin 52 000 henkeä. Lääkitystilanne oli parantunut huomattavasti, vuonna 2004 lääkettä sai pari prosenttia tarvitsijoista.
Kulttuuri.
Kansallinen identiteetti on kehittynyt maan itsenäistymisestä alkaen, ja useimmat asukkaat kokevat olevansa ensisijaisesti norsunluurannikkolaisia, ja vasta toissijaisesti oman etnisen ryhmänsä jäseniä.
Vaikka ranskalaisten vaikutus Norsunluurannikon kulttuuriin on ollut suuri, myös paikalliset perinteet ovat säilyneet. Baoulé-, Dan- ja Senoufo-puuveistokset, kuten naamiot, ovat erityisen tunnettuja. Baoulé-naamiot ovat realistisia ja niistä voi tunnistaa henkilön, jota ne esittävät. Niitä käytetään vainajien muisteluseremonioissa. Dan-naamiot ovat vahvemmin tyyliteltyjä.
Kahdeksan moskeijaa muodostavat Unescon maailmanperintökohteen Pohjois-Norsunluurannikon sudanilaistyyliset moskeijat.
Tyypillinen arkiruoka koostuu viljoista, kuten hirssi, maissi tai riisi, ja juureksista, kuten jamssi tai kassava. Näitä täydennetään palkokasveilla ja pienellä määrällä proteiinia (lihaa tai kalaa). Kansallisruoka "foutou" on muhennettua ruokabanaania tai jamssia, jota syödään mausteisen lihakastikkeen kera. Ruokaa valmistetaan ulkosalla kivisellä liedellä metalli- tai savipadassa ja syödään sormin.
Norsunluurannikon kansallinen yliopisto toimi Abidjanissa vuoteen 1996 asti. Silloin se pilkottiin kolmeksi korkeakouluksi, joista yksi toimii Bouakessa maan keskiosassa. Niiden lisäksi Yamoussoukron teknillinen oppilaitos antaa korkeakouluopetusta.
Urheilu.
Norsunluurannikon jalkapallomaajoukkue pääsi karsinnoista jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 2006, 2010 ja 2014. Vuonna 2015 se voitti Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 2015.
Norsunluurannikon koripallomaajoukkue pelasi vuoden 2010 MM-kilpailuissa, ja voitti 2009 Afrikan kisoissa hopeaa. Norsunluurannikkolainen pikajuoksija Murielle Ahoure on menestynyt kansainvälisissä kilpailuissa naisten 100 metrillä.
Olympialaisiin maa on osallistunut vuodesta 1964 alkaen. Yleisurheilussa Gabriel Tiacoh on voittanut hopeaa miesten 400 metrin juoksussa Los Angelesin olympialaisissa 1984. Sen lisäksi maa on voittanut kolme olympiamitalia taekwondossa: kultaa miesten taekwondossa Rio de Janeirossa 2016 ja kaksi pronssia naisten taekwondossa Rio de Janeirossa 2016 sekä Tokiossa 2021.