tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rikkokasvit

Rikkokasvit (Saxifragaceae) on kukkakasvien heimo, johon kuuluvat esimerkiksi koristekasveina käytetyt vuorenkilvet ja jaloangervot. Heimon kasvit ovat pääsääntöisesti pohjoisen pallonpuoliskon kylmän ja lauhkean vyöhykkeen kasveja.
Kuvaus.
Rikkokasvit ovat ruohovartisia, yleensä pienehköjä yksivuotisia tai maavartena talvehtivia monivuotisia kasveja. Ne ovat usein maavartisia tai rönsyileviä. Lehdet ovat vastakkaiset varsissa tai ruusukkeena; kukinnot varren päädyssä.
Suvut.
Heimossa on 33 sukua, joissa on 540 lajia.
Levinneisyys.
Rikkokasveja esiintyy pohjoisen pallonpuoliskon kaikilla mantereilla, sekä eteläisellä pallonpuoliskolla Etelä-Amerikassa. Monet heimon lajit ovat sopeutuneet arktisten alueiden äärioloihin. Lämpimämmillä alueilla ne ovat usein vuoristojen kasveja.
Käyttö.
Monia rikkokasveja käytetään kylmän ja lauhkean vyöhykkeen alueilla koristekasveina. Yleisiä heimon puutarhakasveja Suomessa ovat herttavuorenkilpi ("Bergenia cordifolia") sekä jaloangervolajit ("Astilbe").
Samuel Bellamy

Samuel ”Black Sam” Bellamy (1689 – 26. huhtikuuta 1717) oli englantilainen merirosvo. Hän toimi merirosvona vain vuoden ajan ehtien kaapata sinä aikana yli 50 laivaa. Bellamy hukkui "Whydah"-laivansa mukana vuonna 1717. Laiva löydettiin Massachusettsin rannikolta 1980-luvulla.
Derek Mills

Derek Bruce Mills (s. 9. heinäkuuta 1972 Washington (DC)) on yhdysvaltalainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili pikajuoksussa. 
Mills sijoittui 400 metrillä viidenneksi alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 1990. Hän opiskeli Georgia Tech -yliopistossa, jonka joukkueessa hän voitti NCAA:n mestaruuden sekä 4 × 400 metrin viestissä että 400 metrin henkilökohtaisella matkalla 1994. Mills juoksi maansa kultaa voittaneessa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa Göteborgin MM-kisoissa 1995 ja vuotta myöhemmin olympialaisissa Atlantassa. Vuoden 1997 sisäratojen MM-kisoissa hän oli viides.
Millsin ennätys 400 metrin matkalla on 44,13 sekuntia, jonka hän juoksi Eugenessa vuonna 1995.
Claraboia

Claraboia on portugalilaisen kirjailijan José Saramagon vuonna 1953 kirjoittama kirja. Teos jäi vuosikymmeniksi kustantajan arkistoihin, ja Saramago vaikeni sen olemassaolosta. Lokakuussa 2011 José Saramagon säätiö ilmoitti kirjan julkaisemisesta postuumisti. Teos ilmestyi puolivälissä lokakuuta 2011 runsaan vuoden kuluttua kirjailijan kuolemasta. Teos on käännetty useille kielille.
Teos kertoo talosta, jossa on kattoikkuna, ja talon asukkaista. Teos oli itse asiassa Saramagon toinen kirja. Esikoisteos "Terra do Pecado" oli ilmestynyt 1947. Sen jälkeen Saramago vaikeni yli 20 vuodeksi. Kun Saramago 1980-luvulla oli jo maineikas kirjailija, kustantaja otti häneen yhteyttä ehdottaen kirjan julkaisua. Saramago ei kuitenkaan halunnut enää nähdä teosta julkaistuna elinaikanaan ja jätti päätöksenteon perillisilleen hänen kuolemansa jälkeen.
Kirjan tapahtumat sijoittuvat kevääseen 1952. Kirja kertoo eräällä Lissabonin kadulla olevan talon asukkaista. Alimmassa kerroksessa asuu suutari vaimonsa kanssa ja kauppaedustaja ulkomaalaisen vaimonsa ja poikansa kanssa. Toisessa kerroksessa asuu sanomalehtipainon työntekijä ja hänen vaimonsa sekä "salaperäinen nainen". Ylimmässä, kolmannessa kerroksessa asuu toimistotyöntekijä vaimonsa ja tyttärensä kanssa.
Tarina etenee näiden hahmojen kautta. Saramagon kirja kuvastaa ihmisen käyttäytymistä ja sen vaikutusta yhteiskuntaan.
Valpuri Kyni

Valpuri Kyni oli 1600-luvulla Tyrvään seudulla elänyt suomalainen nainen, joka tuomittiin noituudesta. Hän on ainoa todistetusti Suomessa vesikokeeseen noituudesta epäiltynä joutunut henkilö.
Valpurin oikeusjuttu on käsitelty Åbo Tidningar, 18.05.1795, nro 20 lehdessä.
Jo Valpuri Kynin äiti ja äidinisä poltettiin roviolla noitina. Hän itse joutui Aurajoessa vesikokeeseen ja sai siitä selvittyään vuonna 1635 kuolemantuomion, joka muutettiin piiskaukseksi ja karkotukseksi. Vuonna 1649 hänet tuomittiin käräjillä poltettavaksi roviolla syytettynä muun muassa tyrän noitumisesta kirkkoherralle ja susien noitumisesta hyökkäämään karjan kimppuun, mutta tuomio lieveni Turun hovioikeudessa raippojen antamiseksi ja molempien korvien menettämiseksi. Joidenkin tarinoiden mukaan Valpuri sai apua toiselta parantajalta Markku Kouvolta irti leikattujen korviensa hoitamiseen ja asui salaa tämän luona kolme vuotta opettaen lääkekasvien käyttöä vastapalvelukseksi. Perimätiedon mukaan hänet olisi lopulta myöhemmin poltettu roviolla Hämeenlinnassa.
Sastamalassa esitettiin vuonna 2009 Valpuri Kynin tarinaan perustuva, Veli-Pekka Bäckmanin säveltämä rock-ooppera.
Jenna Kostetin kirjoittama "Punainen noita" kertoo 1600-luvun Suomesta ja Valpuri Kinnin tapauksesta ja kirjassa mainitaan myös Valpurin äiti Maria ja iso-isä Eskil.
Kim Seong-eun (nyrkkeilijä)

Kim Seong-eun (; 10. kesäkuuta 1943 Jeju – 2007) oli eteläkorealainen nyrkkeilijä. Hän osallistui alle 57-kiloisten sarjaan Méxicon olympialaisissa 1968, joissa hän hävisi toisen kierroksen ottelunsa.
Idaho Spud

Idaho Spud on Idaho Candy Companyn valmistama suklaapatukka. Sen valmistus aloitettiin vuonna 1918, ja sitä viedään Pohjois-Amerikan länsirannikon osavaltioihin. Patukan kääreessä on sloganina "The Candy Bar That Makes Idaho Famous" eli "Patukka, joka tekee Idahosta kuuluisan".
Patukan pitkulaisuuden ansiosta se muistuttaa muodoltaan perunaa ("spud"). Tuotteessa on yhteensä 160 kaloria, ja se painaa 43 grammaa.
Kim Seong-eun (maahockeypelaaja)

Kim Seong-eun (; s. 12. huhtikuuta 1976 Pyeongtaek) on eteläkorealainen entinen maahockeypelaaja. Hän pelasi seuratasolla Seongnamin KT:ssä.
Kim pelasi Sydneyn olympialaisissa 2000 kuusi ottelua ja teki yhden maalin, kun Etelä-Korean joukkue sijoittui yhdeksänneksi. Hän osallistui myös MM-kisoihin 2002, joissa maa oli kuudes ja vuoden 2004 olympiakisoihin, joissa Etelä-Korea oli seitsemäs.
Dennis Persson

Karl Dennis Persson (s. 2. kesäkuuta 1988 Nyköping) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SHL-joukkue MODO Hockeyssa.
Hänen vahvuuksiinsa kuuluu liike, kahden suunnan pelaaminen, laukaus, pelikäsitys, pelinlukutaidot ja tekniset taidot. Perssonin heikkouksiin kuuluu varsin passiivinen puolustuspään pelaaminen sekä fysiikan puute.
Ura.
Seuraura.
Perssonin kasvattajaseura on IK Nyköping Hockey 90, mutta hän siirtyi myöhemmin juniorina VIK Västerås HK:hon. Persson debytoi sen miesten joukkueessa, Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa 17-vuotiaana kaudella 2005–2006, jolloin hän sai sarjassa tililleen 19 ottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Suurimman osan kaudestaan Persson pelasi kuitenkin Västeråsin J20-joukkueessa, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 11+15=26. Persson jakoi koko J20 SuperElitin puolustajien pistepörssin kolmannen sijan Timrå IK:n Magnus Nybergin kanssa. Buffalo Sabres varasi varsin lupaavan Perssonin ensimmäisellä kierroksella 24. pelaajana kesällä .
Kaudeksi 2006–2007 Persson siirtyi Djurgårdens IF:n riveihin, mutta hän pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin lainalla HockeyAllsvenskanissa; kolmen ottelun verran Almtuna IS:ssä ja 29 ottelun verran kasvattajaseurassaan Nyköpings Hockeyssä. Persson sai Djurgårdenin Elitserien-joukkueessa tililleen yhdeksän ottelua, joissa hän jäi ilman tehopisteitä. Hän vahvisti myös Djurgårdenin J20-joukkuetta kevään 2007 pudotuspeleissä voittaen hopeaa. Kaudesta 2007–2008 Persson pelasi noin puolet Djurgårdenin Elitserien-joukkueessa ja puolet lainalla Nyköpingissä.
Kesäkuussa 2008 Persson teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Buffalo Sabresin kanssa, mutta hänet lainattiin kuitenkin viikkoa myöhemmin kaudeksi 2008–2009 Timrå IK:n joukkueeseen. Persson pelasi siellä ensimmäisen kokonaisen Elitserien-kautensa tehden 46 runkosarja- ja seitsemässä playoff-ottelussa tehot 1+5=6. Elitserien-kauden päätyttyä hän siirtyi maaliskuussa 2009 kevätsopimuksella loppukaudeksi Sabresin farmijoukkue Portland Piratesiin, AHL:ään. Persson pelasi siellä kaksi seuraavaa kautta kokonaan. Heinäkuussa 2011 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Sabresin kanssa. Kaudeksi 2011–2012 sen farmijoukkueeksi vaihtui Rochester Americans. Persson sai kutsun Sabresin kokoonpanoon yhteensä neljä kertaa, mutta ei missään vaiheessa debytoinut NHL:ssä.
Persson palasi kaudeksi 2012–2013 kotimaahansa ja teki kaksivuotisen sopimuksen Brynäs IF:n kanssa. Hänen runkosarjansa jäi kuitenkin vain 16 ottelun mittaiseksi Perssonin murrettua solisluunsa jäätyään HV71:n Oscar Sundhin taklaamaksi syyskuussa 2012.
Kaudeksi 2014–2015 Persson siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella MODO Hockeyn riveihin.
Maajoukkueura.
Persson pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2006, jolloin hän oli pelipaikastaan huolimatta tehoilla 1+5=6 Ruotsin paras syöttäjä sekä paras pistemies Tony Lagerströmin kanssa. Persson pelasi myös U-18 Junior World Cupissa vuonna 2005.
Muuta.
Perssonin isoveli Robin pelaa SHL:ää Karlskrona HK:ssa.
Jim Marshall

James Charles ”Jim” Marshall (29. heinäkuuta 1923 Lontoo – 5. huhtikuuta 2012 Buckinghamshire) oli englantilainen insinööri ja kitaravahvistimistaan tunnetun Marshall Amplification -yhtiön perustaja. Hän kuoli 88-vuotiaana.
Marshall syntyi Lontoossa vuonna 1923, ja sairastui jo lapsena tuberkuloosiin minkä, takia hän joutui olemaan sairalaahoidossa suuren osn lapuusvuosistaan 13-vuotiaaksi asti ja hän sai sen vuoksi vapautuksen asepalvelusta. Hänen isänsä ehdotti hänelle luuston vahvistamiseksi steppiä, ja se johdatti Marshallin harrastamaan musiikkia. Hän sotti rumpuja 1930-luvulla, ja alkoi myöhemmin opettamaan niiden soittoa, ja oli laulajana sekä rumpalina. Marshall perusti vuonna 1960 rumpuja myyvän liikken nimellä ”"Jim Marshall and Son"”. Samaan aikaan hän alkoi valmistamaan insinööri ja muusikko Ken Braunin ja insinööriopiskelija Dudley Cravenin kanssa esimmäisiä prototyyppejä vahvistimista. Hän käytti niissä Fender Bassmania mallina, mutta lisäsi karheutta ja voimakkuutta. Hän ymmärsi että vahvistimille oli kysyntää, koska siihen aikaan ainoat kitaravahvistimet joita Isoon-Britanniasta pystyi ostamaan tuotiin Yhdysvalloista, ja ne olivat kallita, ja Marshallin ensimmäinen vahvistin ”Marshall JTM 45” myytiin loppuun. Vuonna 1963 hän laajensi liikettään kasvaneen kysynnän vuoksi, ja seuraavana vuonna 1964 hän avasi tehtaan jossa valmistettin 20 vahvistinta viikossa. Vuonna 1965 hän teki Rose-Morrisin kanssa, joka alkoi myymään hänen tuotteitaan maailmalaajuisesti.
Marshall ei yrittänyt saada vahvistimiinsa musiikillista tarkkuutta tai puhtautta, vaan ankaramman ja raskaamman soundin, ja hän tuli tunnetuksi rock-piireissä nimillä ”"The Father of Loud"” tai ”"The Lord of Loud"”.
Mehikorvakasvit

Mehikorvakasvit (Zygophyllaceae) on kaksisirkkaisten kukkivien kasvien heimo. Heimoon kuuluu 22 sukua ja noin 285 lajia.
Kuvaus.
Mehikorvakasvit voivat olla puu- tai ruohovartisia, monet heimon kasveista ovat kuivakkokasveja. Lehdet ovat yleensä vastakkaisesti, joillain lajeilla kierteisesti. Lehdet ovat yleensä hammaslaitaiset ja sormilehdykkäiset kahdella tai kolmella lehdykällä. Terälehtiä on yleensä viisi. Hedelmä vaihtelee sukujen välillä kodasta marjaan ja luumarjaan.
Levinneisyys ja ekologia.
Mehikorvakasveja esiintyy kaikilla mantereilla, trooppisilla, subtrooppisilla ja lauhkeilla vyöhykkeillä, mutta ei yleensä kylmillä vyöhykkeillä. Useat heimon lajeista ovat joko suolaa sietäviä halofyyttejä, kuivuutta kestäviä kserofyyttejä, tai kumpaakin. Niitä esiintyykin paljon aavikoilla, pensasaroilla ja kausittain kuivissa metsissä.
Monet "Lycaeninae"-alaheimon perhostoukat käyttävät mehikorvakasveja ravinnokseen ja sääskiin kuuluvan "Asphondylia"-suvun edustajat ovat erikoistuneet hyödyntämään kreosoottipensaan ("Larrea tridetata") eri osia. Eräiden lajien siementen levittäjinä toimivat muurahaiset.
Luokittelu.
Mehikorvakasvien heimo jaetaan viiteen alaheimoon:
● Morkillioideae käsittää kolme sukua ja neljä lajia, jotka kasvavat Meksikossa Kalifornian niemimaalla.
● Tribuloideae-alaheimossa on kuusi sukua ja 63 laajalle levinnyttä lajia. Alaheimon suurimmat suvut ovat okarennokit ("Tribulus", 25 lajia), "Kallstroemia" (17 lajia).
● Alaheimon Seetzenioideae ainoa laji ("Seetzenia lanata") on pystykasvuinen ruoho, jonka kukat ovat teriöttömiä. Se kasvaa Etelä-Afrikassa ja Pohjois-Afrikasta Afganistaniin ulottuvalla alueella.
● Larreoideae koostuu seitsemästä suvusta ja 30 lajista, jotka ovat kotoisin Yhdysvaltain lounaisosasta, Meksikosta, Keski-Amerikasta ja Etelä-Amerikasta. Siihen kuuluu suurimpana kahdeksanlajinen verapuiden suku ("Bulnesia").
● Viidennessä alaheimossa Zygophylloideae on neljä sukua ja 137 lajia, joiden kotiseutua ovat Vanhan maailman kuivat alueet, Yhdysvaltain lounaisosa ja Chile. Sen runsaslajisin suku on mehikorvat ("Zygophyllum"), joita on 100 lajia.
Suvut.
Seuraavat suvut kuuluvat mehikorvakasveihin:
Harva (saari)

Harva on Turun saaristoon kuuluva pieni saari Kakskerrassa. Saari on noin neljäsataa metriä pitkä ja sata metriä leveä ja sijaitsee Satavan Erikvallanniemen edustalla. Harvan omistaa Turun NMKY, joka pitää siellä leirikeskusta.
NMKY osti saaren vuonna 1925 ja teki siitä Suomen ensimmäisen kiinteän leirikeskuksen. Leirikeskus on käytössä huhtikuusta marraskuulle.
Jackson Martínez

Jackson Arley Martínez Valencia (s. 3. lokakuuta 1986 Quibdó, Kolumbia) on kolumbialainen jalkapalloilija. Hän edustaa kiinalaista Guangzhou Evergrandea ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Martínez teki vuonna 2009 Kolumbian pääsarjan yhden kauden maaliennätyksen 18 osumallaan. Kotimaastaan hän siirtyi meksikolaiseen Jaguares de Chiapasiin.
7. heinäkuuta 2012 Martínez teki sopimuksen portugalilaisseura Porton kanssa. Hänestä maksettiin 8,8 miljoonan euron siirtokorvaus.
23. kesäkuuta 2015 uutisoitiin Martínezin siirtyvän espanjalaisseura Atlético Madridiin, joka maksaa pelaajan sopimukseen liitetyn ulosostopykälän 35 miljoonaa euroa. 1. heinäkuuta 2015 Porto vahvisti pelaajan siirtymisen madridilaisseuraan.
Filmfare Awards South 2011

Filmfare Awards South 2011 oli 7. heinäkuuta 2012 Chennaissa pidetty tilaisuus, jossa palkittiin vuoden 2011 parhaat eteläintialaiset elokuvat. Se oli 59:s Filmfare Awards South -tilaisuus. Palkinnot jaettiin kieliryhmittäin erikseen kannadan-, malajalamin-, tamilin- ja telugunkielisille elokuville ja niiden tekijöille. Palkinnoista kilpailleet elokuvaehdokkaat valittiin yli 451 elokuvan joukosta.
Solvent Yellow 56

Solvent Yellow 56 on synteettinen vihreänkeltainen atsoväri, joka on jauheena punaisenkeltaista. Sen EINECS-numero on 219-616-8.
Se muistuttaa rakenteeltaan aniliinikeltaista sekä Solvent Yellow 124-väriä, jota käytetään polttoainevärina EU:n alueella.
Käyttö.
Sitä käytetään värjäämään hiilivetyliuottimia, öljyjä, rasvoja ja vahoja.
Pyrotekniikassa sen avulla saadaan keltaista savua.
Manfred Trenz

Manfred Trenz (s. 29. marraskuuta 1965 Saarbrücken) on saksalainen videopelikehittäjä. 
Trenz on ollut kehittämässä muun muassa "Turrican"-pelisarjaa ja "The Great Giana Sisters" -peliä. Trenz ohjelmoi lisäksi Commodore 64 -version "R-Typestä". Trenz tekee pelejä omistamalleen Denaris Entertainment Software -yhtiölle.
Pelejä.
Luettelo peleistä, joiden kehitystyössä Trenz on ollut mukana:
Senni ja Savon sulttaani

Senni ja Savon sulttaani on Matti Oraviston ohjaama elokuva vuodelta 1953 ja hänen toinen ohjaustyönsä. Toivo Kauppinen eli nimimerkki Topias teki siihen käsikirjoituksen oman näytelmänsä pohjalta.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat savolaiseen kirkonkylään, jossa kohtaavat hersyvä elämänilo ja muun maailman sivistys. Näytelmän lyhyyttä paikattiin elokuvassa tanssikohtauksilla ja Kipparikvartetin laulunumerolla.
Arviot.
Aikalaiskriitikoilta tuli pääasiassa kiitosta. Hiukan jäätiin miettimään miljöökuvausta. Olavi Veistäjä kuitenkin totesi, että ”tyhjää touhua koko juttu, alusta loppuun saakka”.
"Tv-maailman" 27/2012 kriitikko liittää elokuvan suomalaiseen rillumareiperinteeseen ja pitää elokuvaa tahattoman koomisena.
Freema Agyeman

Freema Agyeman (oikealta nimeltään Frema Agyeman, s. 20. maaliskuuta 1979 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen näyttelijä. Agyeman tunnetaan erityisesti roolistaan "Doctor Who" -televisiosarjassa, jossa hän näytteli Tohtorin kumppania Martha Jonesia vuosina 2006–2008. Agyeman esitti Jonesia myös "Doctor Whon" spin-off-sarjassa "Torchwood". Sarjassa "" () hän näytteli asianajaja Alesha Phillipsiä. 
Agyemanin oikea etunimi on Frema, mutta hän käyttää taiteilijanimeä Freema, sillä ennen sen käyttöön siirtymistä muilla oli vaikeuksia lausua hänen oikeaa etunimeään ja sukunimeen yhdistettynä ongelmia ilmeni liikaa. Agyemanin äiti on iranilainen ja isä ghanalainen. He erosivat hänen nuoruudessaan. Agyemanilla on veli nimeltä Dominic ja vanhempi sisar nimeltä Leila. Leilalla on lakitutkinto, ja hän antoi sisarelleen apua ja taustatietoja, kun tämä valmistautui asianajaja Phillipsin rooliin televisiosarjassa "Kova laki: Lontoo". 
Agyemanin ura televisionäyttelijänä alkoi saippuasarjassa "Crossroads" vuonna 2003. Siinä hän esitti kokkiharjoittelija Lola Wisea, jolla oli miestennielijän elkeet. Sarjan tekeminen kuitenkin päättyi vain joitakin kuukausia sen jälkeen, kun Agyeman oli liittynyt sen näyttelijäkaartiin. Kun Britannian saippuasarjapalkinnot jaettiin 2003, Agyeman oli roolinsa lyhytaikaisuudesta huolimatta ehdolla kategorioissa ”paras tulokas” ja ”seksikkäin nainen”.
"Crossroadsin" päättymisen jälkeen Agyeman esiintyi mainoksissa ja pienissä rooleissa televisiossa, kuten esimerkiksi "Kymppikerhossa" ja sarjojen "Sairaalaelämää" ja "Holby Cityn sairaala" crossover-jaksossa. Uuden "Doctor Whon" toisen kauden lopussa Agyeman näytteli Torchwood-instituutin työntekijää Adeola Oshodia. Roolisuoritus teki tuottajiin vaikutuksen, ja hän sai lopulta koe-esiintymisen kautta roolin Tohtorin kumppanina, Martha Jonesina, kun Billie Piper lähti sarjasta. Agyemanin saadessa kutsun koe-esiintymiseen hänen annettiin ymmärtää olevansa ehdolla spin-off-sarja "Torchwoodin" näyttelijäksi.
Martha Jones osoittautui suosituksi hahmoksi "Doctor Whon" kolmannella tuotantokaudella. Sarjassa Jonesin ja aiemmin nähdyn Adeola Oshodin yhdennäköisyys selitettiin sillä, että he olivat serkuksia. Kolmannen kauden jälkeen Agyeman esitti Martha Jonesia kolmessa "Torchwoodin" jaksossa ja viidessä "Doctor Whon" neljännen kauden jaksossa.
"Sinkkuelämää"-sarjan esiosassa "Carrien päiväkirjat" Agyeman näytteli Larissaa 2013–2014. Hänen roolihahmonsa antaa opastusta nuorelle Carrielle tämän tullessa New Yorkiin. 
Agyeman esitti Amanita "Neets" Caplania Netflixin scifisarjassa "Sense8".
Atlas Copco

Atlas Copco AB on ruotsalainen teollisuuskonserni, joka on erikoistunut paineilmaa käyttävien työkalujen ja muiden pneumatiikkaan perustuvien laitteiden kehittämiseen ja valmistukseen. Vuonna 2018 Atlas Copcolla oli noin 34 000 työntekijää yli 180 maassa, ja konsernin liikevaihto oli noin yhdeksän miljardia euroa.
Liiketoiminta.
Atlas Copco oli vuonna 2018 jaettu neljään liiketoiminta-alueeseen: kompressoritekniikkaan, rakennustekniikkaan, teollisuustekniikkaan ja tyhjiötekniikkaan. Konsernin suurimmat asiakaskunnat ovat valmistava teollisuus, prosessiteollisuus ja elektroniikkateollisuus. Arvioiden mukaan esimerkiksi suurin osa maailman autoista on koottu käyttäen Atlas Copcon työkaluja ja peräti puolet maailmalla pantavasta oluesta on tuotettu käyttämällä yhtiön kompressoreita.
Historia.
Atlas Copcon alku ajoittuu vuoteen 1873, jolloin ruotsalainen Atlas-yhtiö perustettiin valmistamaan rautateiden tarvitsemia laitteita. Perustajilla oli vaikeuksista huolimatta vahva usko tulevaisuuteen, ja uusi yhtiö näki päivänvalon 1890 Nya AB Atlas -nimisenä. Vuonna 1917 Nya AB Atlas sulautettiin M. Wallenbergien "AB Diesel Motorer" -yhtiöön, jonka tehtävänä oli kehittää dieselkoneita. Uusi yhtiö sai nimekseen AB Atlas Diesel.
Toisen maailmansodan aikana AB Atlas Diesel toi markkinoille uuden kallionporausmenetelmän, jota kutsuttiin ”ruotsalaiseksi menetelmäksi” eli ”mies ja paineilmapora”. Järjestelmä oli menestys ja se johti yhtiön voimakkaaseen laajentumiseen. Vuonna 1948 AB Atlas Diesel lopetti dieselien tuotannon ja yhtiö erikoistui paineilma-alueelle. Yhtiön nimi muuttui vuonna 1956 Atlas Copcoksi; Copco on lyhenne konsernin silloisen belgialaisen tytäryhtiön nimestä: "Compagnie Pneumatique Commerciale".
Atlas Copco eriytti kaivos- ja louhintatekniikan liiketoiminta-alueen kesäkuussa 2018 Epiroc-yhtiöksi, joka listattiin samalla myös Tukholman pörssiin.
Jääpallon Suomensarja 1960

Kaudella 1959-1960 jääpallosarjojen sarjajärjestelmää uudistettiin siten, että Mestaruussarjasta alempi sarjataso oli Valtakunnansarja, johon kaikilla seuroilla oli osanotto-oikeus, näin ollen Maakuntasarjaa ei pelattu. Valtakunnansarjaan ilmoittautui kaikkiaan 65 joukkuetta, jotka jaettiin neljään päälohkoon ja kukin päälohko puolestaan 2-3 alalohkoon, alalohkoja oli yhteensä yksitoista. Näissä pelattiin joukkueiden lukumäärästä riippuen joko yksin- tai kaksinkertainen sarja. Alalohkojen voittajat jatkoivat Suomensarjaan, jossa pelattiin joko kaksoisottelu tai yksinkertainen sarja päälohkon voitosta. Lopuksi päälohkojen voittajat pelasivat yksinkertaisen karsintasarjan mestaruussarjaan pääsystä. Kaksi karsintasarjan parasta joukkuetta nousivat Mestaruussarjaan.
Valtakunnansarja.
Etelälohko.
Alalohko 2.
Akilles ja HJK jatkoivat Suomensarjaan.
Länsilohko.
Alalohko 3.
PIF, Ilves-Kissat ja VaPa jatkoivat Suomensarjaan.
Itälohko.
Alalohko 3.
LrPT, JMP ja Jää-Hukat jatkoivat Suomensarjaan.
Pohjoislohko.
Alalohko 3.
VIFK, OTP ja ToPV jatkoivat Suomensarjaan.
Suomensarja.
Etelälohko.
HJK SM-sarjakarsintaan.
Länsilohko.
Uusinta: Pargas IF - Vaajakosken Pallo 3–1
PIF SM-sarjakarsintaan.
Itälohko.
LrPT SM-sarjakarsintaan.
Pohjoislohko.
OTP SM-sarjakarsintaan.
SM-sarjakarsinta.
OTP ja LrPT nousivat SM-sarjaan, josta putosivat KUP ja Reipas
Jääkiekko talviolympialaisissa 2006 – miesten turnaus

Miesten turnaukseen pääsi kahdeksan parasta jääkiekon maailmanrankingissa sijoittunutta joukkuetta sekä Italia isäntämaana. Karsintojen kautta turnaukseen pääsi kolme joukkuetta, jotka olivat Kazakstan, Latvia ja Sveitsi. 
Alkulohkojen neljä parasta joukkuetta pääsi puolivälieriin. Sijoitusotteluita ei pelattu lainkaan. Miesten turnauksen voitti Ruotsi, joka voitti Suomen loppuottelussa maalein 3–2. Pronssia voitti Tšekki.
Joukkueet.
Lohkot määräytyivät vuoden 2004 maailmanrankingin perusteella.
Lohko A
Lohko B
Lopputulokset.
Olympiaturnaus
Karsinnan lopputurnaus
Esikarsinta
Tilastot.
Turnauksen pistepörssi.
O = Ottelut; M = Maalit; S = Maalisyötöt; P = Pisteet; RM = Rangaistusminuutit; L = Laukaukset
Maalivahtien torjuntatilastot.
Maalivahdit, jotka pelasivat vähintään 40 % joukkueensa peleistä.
M = Peliminuutit; L = Laukaukset; PM = Päästetyt maalit; PMK = Päästettyjen maalien keskiarvo; % = Torjuntaprosentti
Erotuomarit.
Kisoihin valittiin 10 päätuomaria ja 14 linjatuomaria:
Päätuomarit:
Linjatuomarit:
Jääkiekko talviolympialaisissa 2006 – naisten turnaus

Naisten jääkiekkoturnaukseen vuoden 2006 talviolympialaisissa pääsivät suoraan Kanada, Yhdysvallat, Suomi, Ruotsi sekä Italia isäntämaana. Näiden lisäksi turnaukseen pääsivät karsintojen kautta Venäjä, Sveitsi ja Saksa. 
Turnauksessa Ruotsi teki historiaa voittamalla Yhdysvallat välierissä rangaistuslaukauskilpailussa. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Yhdysvallat tai Kanada hävisi arvokisoissa jollekin muulle joukkueelle kuin toisilleen.
Turnauksen voitti Kanada, joka voitti Ruotsin loppuottelussa 4–1. Pronssia sai Yhdysvallat.
Joukkueet.
Lohkot määräytyivät vuoden 2004 naisten maailmanrankingin perusteella.
Lohko A
Lohko B
Lopputulokset.
Olympiaturnaus
Karsiutuneet
Tilastot.
Turnauksen pistepörssi.
O = Ottelut; M = Maalit; S = Syötöt; P = Pisteet; RM = Rangaistusminuutit; L = Laukaukset
Maalivahtien torjuntatilastot.
Maalivahdit, jotka ovat pelanneet vähintään 40 % joukkueensa peleistä.
M = Peliminuutit; T = Torjunnat; PM = Päästetyt maalit; PMK = Päästettyjen maalien keskiarvo; % = Torjuntaprosentti
Erotuomarit.
Kisoihin valittiin 7 päätuomaria ja 12 linjatuomaria:
Päätuomarit:
Linjatuomarit:
Cosme Marrodán y Rubio

Cosme Marrodán y Rubio (27. syyskuuta 1802 – 13. helmikuuta 1888) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet valittiin 23. syyskuuta ja vahvistettiin 21. joulukuuta 1857 Tarazonan hiippakunnan johtoon. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. maaliskuuta 1858. Pääkonsekraattorina toimi Severo Leonardo Andriani Escofet, jota avustivat Pedro José Zarandia y Endara ja Cipriano Juárez y Berzosa.
Marrodán y Rubio osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän toimi Tarazonan piispana, kunnes kuoli 85-vuotiaana virassa.
Suomen teologinen opisto

Suomen teologinen opisto on Suomen Vapaakirkon ylläpitämä kansanopisto, joka tarjoaa teologista opetusta kristityille yli kirkkokuntarajojen. Opisto toimi Santalassa Hangossa, kunnes yhdistyi Hämeenlinnassa toimineen Vapaakirkkokeskuksen kanssa ja siirtyi Tampereen Sairaalankadulle Teopolikselle 2016. 
Teologisen seminaarin koulutustarjontaan kuuluivat lukuvuonna 2016–2017 yksivuotinen teologinen perustutkinto, kaksivuotiset seurakuntatyön ja lähetystyön tutkinnot, kolmivuotinen nuorisotyön tutkinto ja nelivuotinen pastoritutkinto. Opiston koulutustarjontaan kuuluvat myös Hope-raamattukoulu ja monimuotokoulutus sekä erilaiset tapahtumat ja kurssit. Vuosien saatossa on ollut monia muitakin koulutuslinjoja. Opiskelijoita on Suomen lisäksi myös ulkomailta. 
Opiston historia.
Lokakuussa 1946 perustetusta Santalan kristillisestä kansanopistosta tuli nopeasti Suomen Vapaakirkon työntekijäkoulutuksen keskus. 1960-luvun alussa työntekijäkoulutus siirtyi Helsinkiin, mutta palasi Santalaan vuosikymmenen lopulla. Yleis-, kieli- ja seurakuntalinjat toimivat Hangossa 1960-luvullakin. Uusi päärakennus valmistui 1971 ja lyhytkurssitoiminta aloitettiin samoihin aikoihin. 1980-luvun vaihteessa nuorisotyön ja lähetystyön tutkinnot yksilöitiin kaksivuotisiksi ja pastoritutkinto kolmivuotiseksi tutkinnoksi. Vuosina 1985–2005 oppilaitos toimi nimellä Hankoniemen kristillinen opisto ja sen jälkeen se on toiminut nimellä Suomen teologinen opisto.
Opiston johto.
Suomen teologisen opiston rehtorina toimi vuosina 2005–2016 Simo Lintinen. Hänen jälkeensä rehtorina toimii Timo Lehikoinen. 
Aiheesta muualla.
Opiston historia:
Edgar Adams

Edgar H. Adams (7. huhtikuuta 1868 Pennsylvania – 5. toukokuuta 1940 Bayville, New York) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä, uimari ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli newyorkilainen NYAC. 
Adams kilpaili St. Louisin olympialaisissa 1904 neljällä uintimatkalla. Hän ei päässyt maaliin saakka mailin vapaauinnissa, mutta sijoittui neljänneksi 220 sekä 880 jaardin vapaauintimatkoilla että 4 × 50 jaardin vapaauintiviestissä. Adams voitti kisoissa hopeaa uimahyppyjen pituussukelluskisasta.
Amerikkalaisen jalkapallon maailmanliitto

Amerikkalaisen jalkapallon maailmanliitto (lyh. IFAF, ) on amerikkalaisen jalkapallon kattojärjestö. Se hallinnoi myös lippupalloa.
Historia.
Amerikkalaisen jalkapallon maailmanliitto perustettiin vuonna 1998 organisoimaan kansainvälistä amerikkalaista jalkapalloa. Ensimmäiset amerikkalaisen jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiinkin jo seuraavana vuonna. Maailmanliittoon liittyivät kaikki maanosaliitot, viimeisenä vuonna 2007 perustettu Amerikan liitto.
Vuonna 2011 IFAF alkoi kehittää uutta kansainvälistä strategiaa, jonka tarkoituksena oli laajentaa lajia uusiin maihin ja vähitellen myös korvata kaikki maanosaliitot. Seuraavana vuonna IFAF julkisti alaorganisaationsa, jotka ottivat maanosaliittojen tehtävät haltuunsa Euroopan liittoa lukuun ottamatta. Euroopan liitto EFAF ei halunnut luopua asemastaan ja ajautui riitoihin maailmanliiton kanssa.
Vuonna 2013 Kansainvälinen olympiakomitea tunnusti amerikkalaisen jalkapallon lajina ja IFAF:n sen kattojärjestönä. Seuraavana vuonna IFAF ja EFAF sopivat riitansa ja Euroopan liitto lakkautettiin saman vuoden aikana.
Maailmanliiton sisäiset riidat puhkesivat uudelleen vuoden 2015 maailmanmestaruuskilpailujen yhteydessä. Kilpailut oli tarkoitus pitää Ruotsissa, mutta maan lajiliitto ilmoitti yllättäen seitsemän kuukautta ennen kilpailuja, ettei varoja kilpailujen järjestämiselle olekaan. Maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Yhdysvalloissa, mutta osa maista jäi kisoista pois. Kisojen aikana pidettiin IFAF:n yleiskokous, jonka aikana maailmanliiton entinen puheenjohtaja piti toisen yleiskokouksen. Seurasi riita siitä, kumpi kokous oli virallinen ja ketä oli äänestetty uudeksi puheenjohtajaksi.
IFAF jakautui käytännössä kahteen ryhmään, jotka riitelivät siitä kumpi oli virallinen maailmanliitto. Molemmat osapuolet pitivät omat yleiskokouksensa vuonna 2016 ja ryhmittymiä alettiin epävirallisesti kutsua nimillä IFAF Paris ja IFAF New York kokousten pitopaikkojen perusteella. New Yorkin ryhmittymää johti Roope Noronen ja sitä tukivat lähinnä Yhdysvallat, Kanada ja pohjois-eurooppalaiset maat. Pariisin ryhmittymää johti maailmanmestaruuskisojen sotkujen aikana eronnut entinen puheenjohtaja Tommy Wiking, jotka tuki etunenässä Saksa ja keski-eurooppalaiset maat.
Maailmanliiton riidat etenivät siihen saakka, että IFAF Paris julisti New Yorkin osapuolen maat kilpailukieltoon ja perusti Yhdysvaltoihin kilpailevan lajiliiton. Molemmat ryhmittymät suunnitelivat myös omia kilpailuita. Lopulta vuoden 2018 alussa urheilun kansainvälinen vetoomustoimioistuin CAS julisti IFAF New Yorkin viralliseksi lajin maailmanliitoksi.
Kilpailut.
IFAF järjestää amerikkalaisen jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut, naisten maailmanmestaruuskilpailut ja alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut, sekä lippupallon maailmanmestaruuskilpailut ja "International Bowl" -ottelun jossa kohtaavat Yhdysvallat ja muu maailma. Tulevaisuudessa IFAF tulee järjestämään myös maaosakohtaiset mestaruuskilpailut.
Heltta (eläimet)

Heltta tarkoittaa eläimen kaulalla roikkuvia ruumiinosia tai laajemmin mitä tahansa löysiä ihopoimuja. Muiden muassa kanoilla ja kalkkunoilla on heltat. Useimpien lajien heltoilla korostetaan sukupuolten eroja mutta niiden avulla voidaan myös poistaa lämpöä. Jotkin matelijat, kuten "Polychrotidae"-suvun lajit, kykenevät laajentamaan ja supistamaan muusta ruumiistaan väriltään eroavaa helttaansa. Koiraalla on suurempi heltta kuin naaraalla, ja se käyttää sitä näyttääkseen suuremmalta ja pelotellakseen kilpailijoitaan.
Joskus puhutaan virheellisesti, että naudoilla ja monilla muillakin eläinlajilla olisi heltta. Kyse on kuitenkin ihopoimuista, jotka lämpimissä oloissa elävillä eläinlajeilla ovat suurempia kuin kylmien olojen eläimillä. Mitä laajempi pinta-ala, sitä tehokkaammin lämpöä voidaan poistaa. Naudan kaulan ihopoimulla on myös oma nimensä, helluvainen. Trooppisten alueiden eläimillä on yleisesti myös suuret korvat.
Joillakin lajeilla, kuten ihmisellä ja hevosella, ei luontaisesti ole ihopoimuja. Sellainen voi kuitenkin syntyä, kun ikääntyneen yksilön kaulan lihakset surkastuvat, ihonalainen rasvakerros ohenee ja joustokykynsä menettänyt iho jää roikkumaan.
Georges Monier

Georges Monier (18. helmikuuta 1892 Anderlecht – 5. lokakuuta 1989 Anderlecht) oli belgialainen säveltäjä.
Monier voitti Antwerpenin olympialaisissa 1920 kultaa musiikkikilpailusta sävellyksellään "Olympic". Hän oli yksi taidelehti 7 Artsin perustajista ja johti sen musiikkiosiota.
Taksvärkkiliike

Taksvärkkiliike on nuorison, varsinkin koululaisten, hyväntekeväisyysliike, joka sai alkunsa Ruotsissa vuonna 1961. "Taksvärkki-päivänä" keräykseen osallistuvat koululaiset työskentelevät päivän ajan koulun ulkopuolella ja lahjoittavat työnsä tuoton keräykselle.
Taksvärkkiliike ja keräystoiminta.
Taksvärkkiliike sai alkunsa Ruotsissa vuonna 1961, kun opiskelijat halusivat kunnioittaa lento-onnettomuudessa menehtyneen YK:n pääsihteeri Dag Hammarskjöldin muistoa. Rauhan rakentajana ja maailmanlaajuisen yhteisvastuun puolestapuhujana tunnetun Hammarskjöldin muistoksi perustettiin keräys, ”en dag för Dag” (suom. "päivä Dagia varten"). Pian Taksvärkki levisi myös muihin Pohjoismaihin. Suomessa nimi otettiin päivätöiden historiasta.
Suomeen keräys ennätti vuonna 1967, jolloin koululais- ja opiskelijajärjestöt keräsivät rahaa Peruun. Ensimmäisen kolmen vuoden aikana keräystä olivat järjestämässä koululaiset ja opiskelijat, sen jälkeen mukaan tulivat järjestöt, muun muassa eri opiskelija-, palkansaaja- ja kirkon nuorisotyön järjestöt.
1970- ja 1980-luvulla Taksvärkkikeräyksiä järjestettiin muutaman vuoden välein, mutta 1990-luvun puolivälistä lähtien keräys on järjestetty vuosittain ja siitä on tullutkin jokavuotinen perinne suuressa osassa Suomen kouluja.
Taksvärkki ry perustettiin vuonna 1989 jatkamaan Taksvärkkitoimikuntien työtä. Kehitysyhteistyön pitkäjänteisyyden säilyttämiseksi järjestölle perustettiin pysyvä toimisto vakinaisine henkilökuntineen. Tällä hetkellä Taksvärkki ry:ssä työskentelee kuusi palkattua työntekijää.
Kvassiakasvit

Kvassiakasvit (Simaroubaceae) on kaksisirkkaisten kukkivien kasvien heimo. Heimon lajit ovat lähinnä trooppisen ilmastovyöhykkeen pensaita ja puita.
Tuntomerkit.
Kaikki kvassiakasvit ovat puuvartisia, pieniä tai keskisuuria puita tai pensaita. Kukat ovat yleensä pieniä, alle senttimetrin halkaisijaltaan ja kasvavat usein suurissa kukinnoissa. Heimon kasvit ovat yksikotisia; kukat ovat lajista riippuen yksi- tai kaksineuvoisia. Kukissa on verho- ja terälehtiä yleensä 4–6, joillain lajeilla tosin 3 tai 8. Hedelmä on tyypiltään lohkohedelmä, joskin sen osat voivat olla luumarjamaisia.
Levinneisyys.
Heimon kasvit ovat enimmäkseen trooppisia ja subtrooppisia, joskin jotkut lajit, tunnetuimpana jumaltenpuu, ovat lauhkean vyöhykkeen kasveja. Lajeja tunnetaan kaikilta mantereilta, paitsi Etelämantereelta.
Luokittelu.
Sukuja tunnetaan määritelmästä riippuen 19–22 ja lajeja noin 110.
Käyttö.
Monia heimon lajeja käytetään koristekasveina. Lisäksi joitakin jumaltenpuita ("Ailanthus") käytetään lääkekasveina.
Béla Las-Torres

Béla von Las-Torres (20. huhtikuuta 1890 Budapest – 13. lokakuuta 1915 Castelnuovo, Italia) oli unkarilainen uimari ja olympiamitalisti. Hän edusti uransa aikana kahta eri budapestilaisseuraa, BEACia ja MTK:ta.
Las-Torres pääsi vuoden 1908 olympialaisissa välieriin saakka 400 metrin vapaauinnissa ja oli mukana maansa hopeaa voittaneessa 4 × 200 metrin viestijoukkueessa. Hän ui viestissä myös Tukholman olympiakisoissa 1912, joissa Unkari putosi alkuerissä. Las-Torres sijoittui Tukholman kisoissa viidenneksi 400 metrin vapaauinnissa ja pääsi 1 500 metrillä finaaliin, jossa hän joutui kuitenkin keskeyttämään.
Lev Kulešov

Lev Vladimirovitš Kulešov (; 13. tammikuuta 1899 Tambov, Venäjä – 29. maaliskuuta 1970 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen elokuvaohjaaja ja -teoreetikko. Häntä pidetään montaasi-käsitteen isänä. 
Kulešov opiskeli taidemaalausta Moskovassa vuosina 1914-1916 ja työskenteli jo viimeisenä opintovuotenaan lavastesuunnittelijana Jevgeni Bauerin alaisuudessa. Samaan aikaan hän alkoi kiinnostua myös leikkauksesta ja julkaisi ensimmäisen teoreettisen artikkelin aiheesta vuonna 1918. Samana vuonna syntyi myös ensimmäinen oma ohjaus "Projekt inženera Praita" (1918), puolituntinen salapoliisitarina.
Nuoresta iästään huolimatta Kulešov oli vuonna 1919 perustamassa filmikoulua, jossa hän toimi myös opettajana. Filmipulan vaikeuttamana hänen ensimmäinen varsinainen pitkä elokuva Mr. Westin ihmeelliset seikkailut bolsevikkien maassa ("Neobytšainyje prikljutšenija mistera Vesta v strane bolševikov" 1924) valmistui vasta vuonna 1924. Teoreetikko pääsi viimein kokeilemaan pitkään hiomiaan ajatuksia myös käytännössä, ja tuloksena oli taiteellisesti merkittävä komedia yhdysvaltalaisen patriootin matkasta Moskovaan.
Ura ohjaajana jatkui seuraavina vuosina elokuvilla Kuoleman säde ("Lutš smerti" 1925) ja Lain mukaan ("Po zakonu" 1926), joista jälkimmäinen perustui Jack Londonin novelliin. Porvarillista yhteiskuntaa kritisoinut elokuva ei saanut kuitenkaan kiitosta neuvostohallinnolta, sillä elokuvasta ei löydetty tarpeeksi propagandistista sanomaa, ja Kulešov ajautui tulevina vuosina elokuvantekijänä paitsioon. Vuonna 1933 valmistui Kulešovin ensimmäinen äänielokuva Suuri lohduttaja ("Veliki utešitel" 1933), mutta tämän jälkeen ohjaaja vetäytyi teoreetikoksi ja alan arvostetuksi opettajaksi. Hänen opissaan kävivät muun muassa Vsevolod Pudovkin, Boris Barnet, Sergei Eisenstein ja Sergei Paradžanov.
Toisen maailmansodan vuosina Kulešov palasi vielä ohjaajaksi ja nousi vuonna 1944 Moskovan elokuvainstituutin johtajaksi. 1960-luvulla ohjaaja-teoreetikon merkitys huomattiin myös lännessä, ja elokuva-alan veteraani oli viimeisinä vuosinaan tuttu vieras monissa elokuvatapahtumissa.
Stanley Wagner

Ulysses Stanley Wagner (2. maaliskuuta 1908 Pueblo, Yhdysvallat – 11. lokakuuta 2002 Winnipeg) oli kanadalainen jääkiekkoilija ja olympiavoittaja, joka pelasi maalivahtina. 
Wagner syntyi Coloradossa Yhdysvalloissa, jonne hänen perheensä oli mennyt parantaakseen isän tuberkuloosin. Se ei onnistunut, vaan Stanleyn isä kuoli ennen kuin tämä oli täyttänyt vuoden. Wagner opiskeli Manitoban yliopistossa kirjanpitoa, mutta hän jätti koulun kesken ja meni virkailijaksi Fordille, jotta hän voisi ryhtyä pilotiksi. 
Wagner oli voittamassa kultaa Lake Placidin olympialaisissa 1932 varamaalivahtina. Hän pelasi turnauksessa yhden ottelun. Wagner oli ollut voittamassa myös amatöörien Kanadan-mestaruuspokaali Allan Cupin Winnipeg Hockey Clubissa 1931. 
Wagner pääsi olympiavoittonsa jälkeen ilmailualalle ja toimi vuosien ajan lentäjänä sekä johtajana. Hän oli Winnipegin lentoseuran perustajajäseniä ja lähes kuoli 1930-luvun lopussa, kun hänen sytyttimiä kuljettanut lentokoneensa törmäsi veteen Ontariossa. Wagner toimi Transair-yrityksen varapresidenttinä vuoteen 1975 saakka. Hän kuoli halvaukseen vuonna 2002 ja jätti jälkeensä kahden miljoonan dollarin arvoisen kartanon, josta iso osa lahjoitettiin hyväntekeväisyyteen. Wagnerilla ja hänen vaimollaan ei ollut lapsia. 
Wagner auttoi perustamaan Länsi-Kanadan ilmailumuseota. Manitobassa on Wagnerin kunniaksi nimetty järvi, ja hänet nimettiin Manitoban urheilun kunniagalleriaan 2004. Galleriasta löytyy muun muassa hänen olympiakultamitalinsa.
Mikael Simonsen

Mikael Simonsen (20. marraskuuta 1882 Løgstør – 29. maaliskuuta 1950 Aarhus) oli tanskalainen soutaja ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla kööpenhaminalaista Polyteknisk Roklubia. 
Simonsen kilpaili Tukholman olympialaisissa 1912 yksiköissä, joissa hän selvisi toiselle kierrokselle, mutta ei lähtenyt matkaan. Hän sousi myös maansa pronssia voittaneessa perämiehellisten nelikkojen joukkueessa.
Simonsen voitti yksikkösoudussa Pohjoismaiden-mestaruuden vuosina 1910–1912, 1914 ja 1915.
A Real Live Tour

A Real Live Tour oli brittiläisen heavy metal-yhtye Iron Maidenin konserttikiertue. 
Kiertue oli viimeinen, jolla yhtyeen laulajana toimi Bruce Dickinson, sillä hän jätti yhtyeen ja siirtyi soolouralle kiertueen päätyttyä. Dickinsonin korvaajaksi hankittiin Blaze Bayley, mutta Dickinson palasi yhtyeeseen vuonna 1999 yhdessä vuonna 1990 yhtyeen jättäneen kitaristi Adrian Smithin kanssa.
Kristina Vogel

Kristina Vogel (s. 10. marraskuuta 1990 Leninskoje. Kirgisia) on uransa lopettamaan joutunut saksalainen ratapyöräilijä. Hän on kaksinkertainen olympiavoittaja, 11-kertainen maailmanmestari ja nelinkertainen Euroopan-mestari.
Vogelin ura joutui vaakalaudalle huhtikuussa 2009, kun hän törmäsi pyöräillessään pikkubussiin ja lensi auton tuulilasista läpi. Onnettomuudessa häneltä lähti kuusi hammasta, etenkin kasvoihin tuli syviä haavoja ja yksi selkänikamista murtui kummaltakin puolelta niskaa. Myös poskien ja käsien luita murtui. Tuolloin 18 vuoden ikäinen Vogel joutui olemaan sairaalassa neljän viikon ajan, mistä kaksi vuorokautta hän vietti keinotekoisessa koomassa. Päästyään pois sairaalasta Vogel teki kuntoutusjakson aikana määrätietoista työtä toipuakseen kuntoon. Hän pystyikin osallistumaan Tanskassa pidettyihin ratapyöräilyn maailmanmestaruuskilpailuihin 2010. Niissä Vogel sijoittui viidenneksi henkilökohtaisessa kisassa ja kuudenneksi parisprintissä, jossa hänen parinaan oli Miriam Welte.
Vogel voitti Melbournessa järjestetyissä ratapyöräilyn maailmanmestaruuskilpailuissa 2012 pronssia keirinissä ja Miriam Welten kanssa MM-kultaa joukkuesprintissä. Samoissa kisoissa Vogel ja Welte tekivät joukkuesprintin maailmanennätyksen ensin karsinnassa ja myöhemmin uudelleen finaalissa. Lontoon olympialaisissa Vogel voitti Welten kanssa joukkuesprintin kultaa kilpailun alun perin voittaneen kiinalaisparin tultua hylätyksi. Rio de Janeiron olympialaisissa hän voitti eräajon kultaa ja joukkuesprintin hopeaa.
Minskin MM-kilpailuissa 2013 Vogel sai kultaa joukkuesprintissä ja hopeaa eräajossa. Calissa 2014 hän voitti maailmanmestaruuden eräajossa, keirinissä ja joukkuesprintissä. Saint-Quentin-en-Yvelinesin MM-kilpailuissa 2015 hän voitti eräajon maailmanmestaruuden. Lontoon MM-kilpailuissa 2016 hän voitti keirinin maailmanmestaruuden sekä sai pronssia eräajossa ja joukkuesprintissä. Hongkongin MM-kilpailuissa 2017 hän sai kultaa eräajossa ja keirinissä sekä pronssia joukkuesprintissä. Apeldoornissa 2018 hän voitti eräajon ja joukkuesprintin maailmanmestaruudet. 
Vogel voitti Euroopan-mestaruuden eräajossa 2013 ja 2017 sekä keirinissä 2014 ja 2017. EM-hopeaa hän on saavuttanut eräajossa 2010, keirinissä 2013 sekä joukkuesprintissä 2013, 2014, 2015 ja 2017. EM-pronssia hän on saanut joukkuesprintissä 2010 ja 2011 sekä eräajossa 2014 ja 2015.
Vogel on voittanut myös useita junioreiden maailmanmestaruuksia: 500 metrin aika-ajon, eräajon ja joukkuesprintin 2007 sekä 500 metrin aika-ajon, eräajon ja keirinin 2008. Junioreiden EM-kilpailuissa hän sai kultaa 500 metrin aika-ajossa ja eräajossa sekä pronssia keirinissä 2007.
Kesäkuussa 2018 Vogel törmäsi harjoituksissa Cottbusin velodromilla miespyöräilijään ja sai selkäydinvamman ja on halvaantunut vyötäröstään alaspäin.
Huppukukkakasvit

Huppukukkakasvit (Lecythidaceae) on kaksisirkkaisten kukkivien kasvien heimo. Heimoon kuuluu noin 25 sukua niiden määritelmistä riippuen, ja noin 300 lajia. Huppukukkakasvit ovat trooppisten alueiden puita, pensaita ja liaaneja.
Kuvaus.
Huppukukkakasvit ovat puuvartisia kasveja, usein puita, joskus pensaita tai liaaneja. Heimon lajien lehdet ovat yksinkertaiset, ehyet tai hammaslaitaiset. Kukat ovat kaksineuvoisia, ja niissä on 3–4 verholehteä sekä 4–5 terälehteä. Kukinnot ovat rakenteeltaan joko terttuja tai tähkiä. Hedelmä on rakenteeltaan marja tai kota.
Heimon lajeja tavataan lähes kaikkialla trooppisella vyöhykkeellä, sekä joillain subtrooppisilla alueilla. Suurin lajirunsaus on trooppisessa Etelä-Amerikassa ja Länsi-Afrikassa.
Luokittelu.
Huppukukkakasveja tunnetaan 340 lajia 25 suvusta, jotka jakautuvat viideksi alaheimoksi.
1. Napoleonaeoideae Bentham.
Alaheimossa on kaksi sukua ja 11 lajia trooppisessa Länsi-Afrikassa. Lehtiasento on kaksirivinen, lehdet sahalaitaisia ja toisinaan korvakkeellisia. Teriö on yhdislehtinen, ja kymmenen hedettä on kasvanut siihen kiinni; hedeparit vuorottelevat joutoheteiden kanssa, joita on kaksi kiehkuraa. Sikiäimen pinnalla on vartaloton luotti. Hedelmä on yksi- tai useampisiemeninen luumarja.
2. Scytopetaloideae O. Appel.
Sukuja kuusi, lajeja 21 Afrikassa ja Pohjois-Brasiliassa. Lehtiasento on kaksirivinen, ja lehdet ovat pienikorvakkeiset. Kukkaperät ovat nivelikkäät. Verhiö on yhdislehtinen, ja terälehdet voivat olla paksuja ja tyvestä yhteen kasvaneita. Heteitä on paljon, ja ne kiinnittyvät teriöön. Sikiäin on kehänpäällinen tai puoleksi -alainen, ja siinä on suhteellisen pitkä ja hoikka vartalo. Hedelmä on selkäluomainen kota tai avautumaton, usein yksisiemeninen. 
3. Lecythidoideae Beilschmied.
Alaheimo käsittää kymmenen sukua ja 215 lajia, jotka kaikki kasvavat trooppisessa Amerikassa. Lehtiasento on kaksirivinen tai kierteinen (vuorottainen). Heteenpalhot ovat vetääntyneet kokoon kärjestään. Kukassa voi olla mesiäinen. Hedelmä on kannellinen, harvoin avautumaton, ja siemenessä on toisinaan turvonnut kannatin tai vaippa. Runsaslajisimmat suvut ovat "Eschweilera" (noin sata lajia) ja "Gustavia" (40 lajia).
4. Barringtonioideae Beilschmied.
Alaheimossa on kuusi sukua ja 88 lajia, joista peräti 70 kuuluu leikkopähkinöiden ("Barringtonia") sukuun. Alaheimo on levinneisyydeltään paleotrooppinen. Lehtiasento on kierteinen, ja korvakkeiden asemassa on rauhaset. Kukassa on rengasmainen mesiäiskehrä ja pitkä vartalo. Hedelmä on tavallisesti yksisiemeninen, avautumaton.
5. Foetidioideae Engler.
Alaheimon ainoa suku ("Foetidia") käsittää 18 lajia, jotka kasvavat Tansaniassa, Madagaskarilla, Komoreilla, Mauritiuksella ja Réunionilla. Kukassa on puutuva verhiö, ei ollenkaan teriötä, erilliset heteet, huomaamaton mesiäinen ja kolme- tai neliosainen vartalo.
Kollaa ja Simo Häyhä -museo

Kollaa ja Simo Häyhä -museo on talvisodan Kollaan taisteluun ja erityisesti rautjärveläisiin Kollaan taistelijoihin sekä tarkka-ampuja Simo Häyhään liittyvä museo Rautjärven Miettilässä. 
Sijainti.
Kollaa ja Simo Häyhä -museo sijaitsee Rautjärven Miettilän historiallisella reservikasarmialueella, sairastupana toimineessa rakennuksessa. Etelästä eli Immolan suunnasta alueelle pääsee Niskapietilän museotietä, lännestä ja pohjoisesta sinne tulee valtatie 6:lta erkaneva Miettiläntie.
Toiminta.
Museo aloitti toimintansa Kollaa -huoneina vuonna 1983 ja uudistettuna, nykymuodossaan, vuonna 2017. Museo on pääosin avoinna kesäaikaan (toukokuun lopulta elo-syyskuun vaihteeseen), muuten sopimuksen mukaan. Toiminnasta vastaa Kollaa ja Simo Häyhä -museon tukiyhdistys ry ja sen alainen museotoimikunta. Toimintaa vetää toiminnanjohtaja ja hänen apunaan oleva joukko vapaaehtoisia paikallisia sotahistorian harrastajia. Palkattua henkilökuntaa museolla ei ole.
Museo sai joulukuussa 2024 niin sanottua eduskunnan joululahjarahaa 50 000 euroa.
Näyttelyt.
Museon perustivat 1980-luvun alussa rautjärveläiset talvisodan Kollaan taisteluiden veteraanit jättääkseen jälkipolville muiston heidän osuudestaan taisteluissa. Yläkerran näyttelyhuoneet on omistettu Kollaan taisteluhistorialle. Kartoin valokuvin ja esinein esitellään eri aikoina taisteluihin osallistuneiden joukkojen sotatoimia, pääasiassa Rautjärven miesten kannalta. Alakerran toinen huone esittelee rautjärveläisten Kollaan taistelijoiden historiaa. Esillä on erilaista pienesineistöä, jota museo saanut lukuisilta veteraaneilta ja heidän omaisiltaan. 
Alakerran Simo Häyhä näyttely esittelee Simon elämän erivaiheita ja toimintaa niin rauhan kuin talvisodankin aikana. Esillä on runsaasti alkuperäisaineistoa. Hän tuli erityisesti tunnetuksi toimistaan talvisodassa Kollaan rintamalla, jossa hän kaatoi merkittävän määrän vihollisia. Simo ampui M28-30 mallisella avotähtäimisellä sotilaskiväärillä tarkasti jopa yli 400 metriin. 
Eteisnäyttely keskittyy Miettilän reservikasarmialueen historiaan aina 1700-luvun lopulta alkaen.
Uudessa Näyttelyhallissa on esillä sodan aikaista raskaampaa kalustoa. Sotasaaliina Neuvostoliiton joukoilta saatu 76RK27 -tykki ja 45 millimetrin panssarintorjuntakanuuna. Lisäksi hallissa on mm. sekä Puna-armeijan että Suomen armeijan käyttämät Maxim -konekiväärit. Kotimainen on kolmijalalla, Puna-armeijan malli on ns Sokolov-jalustalla (pyörillä). Toisena tukiaseena on esillä kotimainen 81mm kranaatinheitin varusteineen. Talvisodan taistelijoita esittävät nuket on sijoitettu vitriiniin. 
Museon ulkopuolella on Rautjärven Reserviupseereiden ja Reserviläisten yhteisillä talkoilla rakentama tykkiasema johon on sijoitettu toinen museon 76RK27 -tykeistä suorasuuntausammuntaan.
Walden Martin

Walden Charles Martin (28. syyskuuta 1891 Grayville, Illinois – marraskuu 1966 Zephyrhills, Florida) oli yhdysvaltalainen pyöräilijä ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli St. Louis Cycling Club. 
Martin sijoittui Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa toiseksi ennen Tukholman kisoja 1912 ja pääsi joukkueeseen mukaan. Hän oli olympialaisissa maantieajon 17. ja oli voittamassa pronssia joukkuekilpailusta. Martin menetti toisen jalkansa pyöräilyonnettomuudessa St. Louis Coliseum -areenalla, ja samassa onnettomuudessa toinen pyöräilijä Frederick Windt menehtyi. Martin jatkoi vielä sen jälkeen kilpailemista puujalan kanssa.
Eikoseenihappo

Eikoseenihappo on kertatyydyttymätön rasvahappo, jonka kemiallinen kaava on C20H38O2, moolimassa 310,51 g/mol, tiheys 0,883 g/ml, leimahduspiste 110 °C ja CAS-numero 5561-99-9. Yhdistettä on löydetty kasviöljyistä.
Eikoseenihappoa esiintyy ainakin maapähkinässä ("Arachis hypogaea") ja isoköynnöskrassin siemenissä sekä semiokemikaalina jättiläissaukon ("Pteronura brasiliensis") feromonina.
Eikoseenihappoa lähinnä muistuttava yhdiste on paulliinihappo, joka on omega-7-rasvahappo.