tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pohjalainen (1889–1901)

Pohjalainen oli Vaasassa vuosina 1889–1901 ilmestynyt sanomalehti.
Vaasan ensimmäisen "Pohjalaisen" omistaja ja päätoimittaja oli nuorsuomalaisten oikeistoa edustanut Ossian Ansas, joka aikaisemmin oli työskennellyt "Wasa Tidningin" päätoimittajana. Journalistisesti taitava ja poliittisesti aktiivinen lehti menestyi hyvin aiheuttaen kilpailevan "Vaasan Lehden" kuoleman. Sortovuosina "Pohjalainen" oli jyrkän perustuslaillinen ja sai puolen vuoden lakkautustuomioon keväällä 1899. Kesäkuussa 1901 kenraalikuvernööri Bobrikov lakkautti sen pysyvästi. Vuonna 1905 Ansas perusti sen tilalle uuden lehden "Pohjan Pojan".
"Pohjalainen" ilmestyi vuodesta 1890 lähtien kahdesti, vuodesta 1894 kolmesti ja vuodesta 1899 neljästi viikossa. Sen levikki oli 6000 kappaletta vuonna 1899.
Oulun Ilmoituslehti

Oulun Ilmoituslehti oli Oulussa vuosina 1886–1905 ilmestynyt sanomalehti.
Lehden perustaja oli kauppias ja kirjapainonomistaja Nils Emmanuel Ringvall. Vuonna 1890 sen taakse muodostettiin Uleåborgs Tryckeri Ab, joka alkoi julkaista myös ruotsinkielistä "Uleåborgsbladetia". "Ilmoituslehden" takana olivat ruotsinmieliset piirit, mutta se pyrki esiintymään puolueettomana maakuntansa äänenkannattajana. Sortovuosina lehti oli varovaisen perustuslaillinen. Se kärsi lopulta tappion kilpailussa oululaisten "Kaiun", "Louhen" ja "Kalevan" kanssa.
Lehti ilmestyi vuodesta 1887 lähtien kahdesti, vuodesta 1890 kolmesti ja vuodesta 1904 kerran viikossa. Sen levikki oli 2800 kappaletta vuonna 1894. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Nils Emmanuel Ringvall (vast. toim. 1887–1891), Gustaf Adolf Arvidsson (1891–1893), Frans Enqvist (vast. toim. 1894–1896), Väinö Jurvelius (1896–1897), K. Hjalmar J. Wialén (vast. toim. 1897–1899), V. A. Marjanen (1902–1904) sekä H. H. Messman (1899–1901? ja 1904–1905).
Omahinen

Omahinen oli Sortavalassa vuosina 1909–1910 ilmestynyt sanomalehti.
"Omahinen" oli perustuslaillisten Venäjän-politiikkaa rajakarjalaisille esittelemään tarkoitettu artikkelilehti. Sen vastaava toimittaja ja julkaisija oli Konstantin Kononov. Toimittajina työskentelivät aluksi Iivo Härkönen ja myöhemmin Arsi Pantsu ja Santeri Jehkonen. Lehti ilmestyi kerran viikossa ja lopuksi kahdesti kuukaudessa.
Ritz (Vaasa)

Ritz (tai Kino Ritz) on Vaasan keskustassa sijaitseva 1950-luvun alussa rakennettu elokuvateatteri. Nykyään Ritzissä toimii Skafferiet ry, joka ylläpitää kulttuuritilaa, jossa esitetään elokuvien lisäksi teatteria, musiikkia ja kuvataidetta.
Rakennus.
Ritz sijaitsee vuonna 1952 valmistuneessa J. S. Sirénin suunnittelemassa Suomen Pankin talossa. Rakennuksen valmistuttua tiloissa toimi Suomi-Filmi. Suomi-Filmin jälkeen tila on ajoittain toiminut teatterin näyttämönä, elokuvateatterina sekä seissyt tyhjänä. Aatteellinen yhdistys Skafferiet aloitti toimintansa tilassa vuonna 2008.
Oikeus (sanomalehti)

Oikeus oli Helsingissä vuonna 1906 ilmestynyt sanomalehti.
Sosiaalidemokraattisen "Oikeuden" perustivat "Työmiehen" linjaa vastustaneet SDP:n revisionistit Yrjö Mäkelin, Reino Drockila, Kössi Kaatra ja Vihtori Kosonen. Sen päätoimittajana työskenteli "Kansan Lehdestä" eroamaan joutunut Mäkelin. Lehti ilmestyi kolme kertaa viikossa vajaan kuukauden ajan.
Nuorsosialisti

Nuorsosialisti oli Helsingissä vuonna 1908 ilmestynyt sanomalehti.
Lehden perustaja ja toimittaja oli työväenliikkeen valtavirrasta poikennut sosialisti A. F. Tanner. "Nuorsosialisti" ilmestyi kahdesti viikossa vain kuukauden ajan, kunnes se lakkasi kannatuksen puutteeseen.
Mikkelin Wiikko-Sanomia

Mikkelin Wiikko-Sanomia (vuoteen 1863 saakka Mikkelin Ilmoituslehti) oli Mikkelissä vuosina 1861–1864 ilmestynyt sanomalehti.
Ilmoituksia, uutisia ja artikkeleita sisältäneen "Mikkelin Ilmoituslehden" rinnalla ilmestyi vuoden 1862 ajan ruotsinkielinen "St Michels Annonce-Blad", jonka saattoi tilata vain yhdessä suomenkielisen lehden kanssa. Molempien yhteenlaskettu levikki oli parisataa kappaletta ja ruotsinkielisen alle kuudenkymmenen.
"Ilmoituslehden" lakattua julkaisuyhtiö myi lehden oikeudet Julius Nygrenille, joka jatkoi sitä nimellä "Mikkelin Wiikko-Sanomia". Kerran viikossa ilmestynyt lehti oli varovaisen suomenmielinen, väritön uutislehti, jonka pieni levikki ei riittänyt pitämään sitä hengissä. Lehtien toimittajina työskentelivät Robert Mauritz von Fieandt (1862–1863) ja Julius Nygren (1863–1864).
Maamme Viikkosanoma

Maamme Viikkosanoma oli Tampereella vuosina 1890–1891 ilmestynyt sanomalehti.
Kansakoulunopettaja Johannes Walve perusti "Maamme Viikkosanoman" aikaisemmin julkaisemansa "Maamme"-lehden jatkoksi. Edeltäjänsä tapaan se oli linjaltaan suomenmielinen, kristillis-siveellinen ja konservatiivinen. Tämäkään julkaisu ei pärjännyt Tampereen kovassa lehtikilpailussa ja se lakkasi jo kahden kuukauden kuluttua.
Dante ja Vergilius helvetissä

Dante ja Vergilius helvetissä (; tunnettu myös nimellä Danten lautta, "La Barque de Dante") on ranskalaisen Eugène Delacroix’n öljymaalaus ja läpimurtotyö vuodelta 1822. Maalaus perustuu Danten "Jumalaisen näytelmän" "Inferno"-osan kahdeksanteen lauluun, jossa Dante ja hänen oppaanaan toimiva Vergilius ylittävät lautalla (tai veneellä) Styks-virtaa matkallaan helvettiin, kun kadotukseen tuomitut sielut alkavat nousta vedestä ja pyrkiä lauttaan. Teoksen katsotaan olevan tärkeä virstanpylväs romanttisen tyylisuunnan kehityksessä Ranskan maalaustaiteessa.
Maalauksessa punahuppuinen mies on Dante ja seppelepäinen on Vergilius. Kolmas veneessä seisova mies on manalan lautturi Flegyas. Taustalla vasemmalla näkyvä liekehtivä linnoitus on kuolleiden kaupunki Dite, jonne Dante ja Vergilius ovat matkalla. Maalaus esittää sitä hetkeä, jolloin Dante säikähtää tunnistaessaan tuomittujen sielujen joukossa entisen firenzeläisen vihamiehensä Filippo Argentin.
Maalauksen esikuvana pidetään Delacroix’n suuren innoittajan Théodore Géricault’n maalausta "Medusan lautta" vuodelta 1818. Molemmat kuvaavat lauttaan liittyvää ahdistavaa näkyä. Delacroix on toisaalta lainannut maalauksessaan myös vanhempia esikuvia: lihaksikkaat ja vääristyneet hahmot muistuttavat Michelangelon maalauksia, voimakkaat värit puolestaan Rubensin töitä. Delacroix itse piti maalauksen onnistuneimpana hahmona miestä, joka tarrautuu veneen laitaan. Tämän hahmon esikuvana on pidetty erästä John Flaxmanin painokuvaa.
Teos oli vuonna 1822 esillä Pariisin salongissa ja sai kriitikoilta myönteisen vastaanoton. Eräs sitä erityisesti ylistänyt kriitikko oli nuori lehtimies Adolphe Thiers. Ranskan valtio osti taulun ja sijoitti sen Pariisin Luxembourgin palatsiin.
Maalauksen mitat ovat 189 x 246 senttimetriä. Se kuuluu nykyään Louvren taidemuseon kokoelmiin.
Maamme (sanomalehti)

Maamme oli Tampereella vuosina 1889–1890 ilmestynyt sanomalehti.
Kansakoulunopettaja Johannes Walveen toimittama "Maamme" oli tarkoitettu Tampereen valtalehtien kristillis-siveelliseksi ja konservatiiviseksi vaihtoehdoksi. Lehti ei pärjännyt kaupungin kovassa kilpailussa, ja vuoden 1890 lopussa "Tampereen Uutisten" julkaisuyhtiö osti ja lopetti sen.
"Maamme" ilmestyi kolmesti viikossa kahden tuhannen kappaleen painoksena. Sen jatkoksi Walve alkoi julkaista harvemmin ilmestynyttä "Maamme Viikkosanomaa".
Khioksen verilöyly (maalaus)

Khioksen verilöyly () on ranskalaisen Eugène Delacroix’n maalaus vuodelta 1824. Se kuvaa kaksi vuotta aiemmin tapahtunutta Khioksen verilöylyä, jossa turkkilaiset olivat Kreikan itsenäisyyssodan aikana surmanneet Khioksen saaren asukkaat. Tapaus kuohutti tuohon aikaan koko Eurooppaa.
Delacroix oli tehnyt kaksi vuotta aiemmin läpimurtonsa maalauksella "Dante ja Vergilius helvetissä", mutta "Khioksen verilöyly" oli hänen ensimmäinen varsinainen suurtyönsä. Khioksen tapahtumien ollessa yleisenä puheenaiheena Delacroix päätti keväällä 1823 maalata aiheesta taulun. Saadakseen maalauksesta autenttisemman hän tutustui ranskalaiseen eversti Voutieriin, joka oli ollut alkuperäisen verilöylyn silminnäkijä, sekä tutki turkkilaisia käsikirjoituksia ja persialaisia miniatyyrejä. Voimakkaasti tunteisiin vetoava maalaus oli esillä Pariisin salongissa vuonna 1824. Delacroix viimeisteli maalauksen taivasta vielä näyttelysalissa saatuaan inspiraation samassa näyttelyssä esillä olleesta John Constablen "Heinärattaista". "Khioksen verilöyly" sai ristiriitaisen vastaanoton. Jotkut kriitikot ylistivät sen väkevyyttä, toiset arvostelivat sen brutaaliutta. Joidenkin mielestä tällaisia ajankohtaisia ja poliittisesti latautuneita aiheita ei olisi pitänyt käsitellä taiteessa. Moitteita tuli myös siitä, että yhtenäisen kokonaissommitelman sijaan maalaus näyttää koostuvan joukosta hajanaisia ihmisryhmiä. Teoksen saamasta kritiikistä huolimatta Ranskan valtio osti sen 6 000 frangin hinnalla.
"Khioksen verilöylyssä" näkyy Delaroix’n kiinnostus itämaisiin aiheisiin esimerkiksi vaatteiden ja esineiden kuvauksessa. Maalauksen hienoimpina elementteinä on pidetty tapaa, jolla Delacroix on kuvannut toisaalta turkkilaisten ylimielisyyttä, toisaalta kreikkalaisten kauhua ja epätoivoa, sekä tapaa jolla maalauksen yläosan täyttävä taivas on maalattu.
Maalauksen mitat ovat 417 x 354 senttimetriä. Se kuuluu nykyään Louvren taidemuseon kokoelmiin.
Anne Saarikalle

Anne Johanna Saarikalle on suomalainen suomen kielen asiantuntija ja tietokirjailija. Hän on kirjoittanut kieliaiheisia kirjoja Johanna Vilkunan (aikaisemmin Suomalainen) kanssa. Saarikalle voitti "Helsingin Sanomien" kilpailun, jossa etsittiin tablettitietokoneelle uutta nimeä. Saarikallen ehdotus nimeksi oli "sormitietokone". Anne Saarikalle opettaa suomen kieltä Porin ruotsalaisessa yhteiskoulussa.
Napoleonin kruunaus

Napoleonin kruunaus () on ranskalaisen Jacques-Louis Davidin vuonna 1807 valmistunut suurikokoinen maalaus, joka esittää Ranskan keisari Napoleonin kruunajaisseremoniaa 2. joulukuuta 1804 Pariisin Notre Damen katedraalissa. Teoksen koko nimi on "Sacre de l’empereur Napoléon Ier et couronnement de l’impératrice Joséphine dans la cathédrale Notre-Dame de Paris, le 2 décembre 1804" (”Keisari Napoleon I:n hallitsijaksi vihkiminen ja keisarinna Joséphinen kruunaus Pariisin Notre Damen katedraalissa 2. joulukuuta 1804”).
Kannatettuaan aiemmin Ranskan vallankumousta Davidista oli 1800-luvun alussa tullut Napoleonin hovimaalari. Vuosina 1805–1807 tehty "Napoleonin kruunaus" on merkittävin Davidin Napoleonille tekemistä maalauksista. Sen tilasi Napoleon itse, ja David osallistui tätä varten kruunajaisseremoniaan. Maalauksessa David on yhdistänyt Ranskan perinteisten hallitsijamuotokuvien tyyliin vaikutteita ja suoria lainauksia italialaisesta renessanssitaiteesta. Vaatteiden ja sisustuksen kuvauksessa on käytetty rikkaasti erilaisia värejä. Maalauksen tyyli on realistinen, mutta monia yksityiskohtia on muutettu poikkeamaan todellisuudesta; esimerkiksi kirkkosalia on pienennetty, jotta hahmot näyttäisivät suhteessa suuremmilta. Monumentaalisen teoksen esikuvana on pidetty Peter Paul Rubensin maalausta "Maria de’ Medicin kruunaus".
Napoleon kutsui kruunajaisseremoniaansa paavi Pius VII:n, mutta laskikin kruunun itse päähänsä. Davidin maalaus esittää hetkeä, jolloin Napoleon on seuraavaksi kruunaamassa puolisoaan, keisarinna Joséphinea. Tarkoituksena oli saada Napoleon vaikuttamaan taideteoksessa jalommalta. Maalauksessa on kuvattu kruunajaisseremonian tärkeimmät osanottajat, keskeisimmät hahmot ylhäältä lankeavan valonsäteen valaisemina. Keskellä ovat Napoleon ja Joséphine, heistä oikealla paavi kardinaalien ja piispojen ympäröimänä. Joséphinen takana seisoo marsalkka Joachim Murat pitelemässä tyynyä, jolla kruunu on hetkeä aiemmin levännyt. Etuoikealla on selin kolme korkeaa arvohenkilöä, jotka pitelevät keisarikunnan symboleja: kotkavaltikkaa, valasauvaa eli ”oikeuden kättä” ja valtakunnanomenaa. Vasemmalla olevassa ihmisjoukossa on muun muassa kaksi Napoleonin veljeä ja kaksi sisarta. Napoleonin äiti Letizia Bonaparte istuu erillisessä aitiossa taustalla. Hän ei todellisuudessa osallistunut kruunajaisseremoniaan, mutta David maalasi hänet silti tauluun Napoleonin pyynnöstä. Niin ikään Napoleonin pyynnöstä paavi on kuvattu tekemään siunausta. Muista tunnetuista henkilöistä maalaukseen on kuvattu muun muassa ulkoministeri Charles Maurice de Talleyrand. David maalasi myös itsensä lehterille luonnosvihkon kanssa.
Maalauksen leveys on 9,79 metriä ja korkeus 6,21 metriä. Se kuuluu nykyään Louvren taidemuseon kokoelmiin.
Jere Aallikko

Jere Julius Aallikko (s. 28. helmikuuta 1994 Imatra) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa keskikenttäpelaajana Kakkosen OTP:ssa. Aallikko on pelannut Viron Meistriliigassa Levadian riveissä.
Seurajoukkueet.
Jere Aallikon pelaajaura aikuisten tasolla alkoi Kolmosessa IPS:n riveissä kaudella 2010. Aallikko siirtyi tammikuussa 2012 unkarilaisen Honvédin organisaatioon, jossa pelejä kertyi vain juniorijoukkueissa. Aallikko siirtyi kaudeksi 2014 Viron Meistriliigan Levadiaan, jossa hän pelasi seitsemän Viron liigan ottelua. Aallikko pelasi myös yhdessä Mestarien liigan karsintaottelussa heinäkuussa 2014 sekä Levadian reservijoukkueessa Viron kakkostasolla Esiliigassa. Levadia voitti kaudella 2014 Meistriliigan ja Viron mestaruuden. Aallikko aloitti kauden 2015 Levadiassa, mutta siirtyi loppukaudeksi Norjan 2. divisjonissa pelanneeseen Notoddeniin.
Aallikko palasi Suomeen kaudella 2016, kun hän teki loppukauden sopimuksen Kakkosessa pelanneen Kultsun kanssa. Aallikko pelasi loppukauden aikana yhdeksän ottelua Kakkosessa. Tammikuussa 2017 Aallikko siirtyi Ykkösen AC Ouluun. Hän pelasi kaudella 2017 yhteensä 24 Ykkösen ottelua. Kaudella 2018 Aallikko pelasi 25 Ykkösen ottelua ja teki niissä neljä maalia. Aallikko teki jatkosopimuksen AC Oulun kanssa myös kausista 2019–2020. Aallikko pelasi kaudella 2019 yhteensä 22 Ykkösen ottelua ja kaudella 2020 niin ikään 22 sarjaottelua, kun AC Oulu voitti Ykkösen ja nousi Veikkausliigaan. Hän siirtyi kaudeksi 2021 Kakkosessa pelaavan OTP:n riveihin.
Maajoukkue.
Jere Aallikko debytoi ikäluokkansa (1994) maajoukkueessa 19-vuotiaana 22. maaliskuuta 2013 Traiskirchenissä pelatussa ottelussa Itävalta–Suomi. Hän pelasi oman ikäluokkansa maajoukkueessa kolme maaottelua ja yhden ottelun vuotta vanhempien (1993) maajoukkueessa.
Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa Aallikko debytoi 20-vuotiaana 16. tammikuuta 2015 Pietarissa pelatussa ottelussa Viro–Suomi. Aallikko pelasi kaksi nuorten maaottelua.
André Hahn

André Hahn (s. 13. elokuuta 1990 Otterndorf) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa FC Augsburgia. Hänen aiempia seurojaan ovat muun muassa Kickers Offenbach, Borussia Mönchengladbach ja Hamburger SV. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Hahn on pelannut Bundesliigassa kauden 2019–2020 loppuun mennessä 182 ottelua, joista 91 Augsburgissa, 68 Mönchengladbachissa ja 23 Hamburgissa. Maaleja hän on liigassa tehnyt 34, joista kaudella 2013–2014 Augsburgin pelaajana 12 ja kaudella 2015–2016 Mönchengladbachin pelaajana kahdeksan vaikka hän loukkaantumisten vuoksi pelasi vain 15 ottelua. Hahn on pelannut Mönchengladbachin joukkueessa Mestarien liigassa yhdeksän ottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin, ja Eurooppa-liigassa kahdeksan ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia.
Hahn on pelannut Saksan maajoukkueessa yhden maaottelun Puolaa vastaan toukokuussa 2014.
Mischa Zverev

Mikhail "Mischa" Zverev (s. 22. elokuuta 1987 Moskova, Venäjän SFNT) on saksalainen tennispelaaja.
Tenniksen maailmanlistalla Zverev on ollut kaksinpelissä parhaimmillaan sijalla 25. Hän on voittanut kaksinpelissä yhden ATP-turnauksen, Eastbournessa 2018, ja nelinpelissä kolme, Hallessa ja Tokiossa 2008 sekä Montpellierissä 2017.
Zverevin isä Aleksander Zverev on entinen tennispelaaja. Lisäksi hänen pikkuveljensä Alexander Zverev on myös tennisammattilainen, ja entinen juniorien maailmanlistan ykköspelaaja.
Aleksi Mutka

Aleksi Mutka (s. 1995) on suomalainen lentopalloilija. Mutka pelasi uransa ensimmäisen pääsarjaottelun Suomen Mestaruusliigassa tammikuussa 2013 Rantaperkiön Iskussa opiskellessaan Kuortaneella. Hän pelasi Iskun riveissä kaudet 2013–2016. Mutka teki 2-vuotisen sopimuksen Pielaveden Sammon kanssa toukokuussa 2016. Kauden 2018–2019 Mutka pelasi Hurrikaani-Loimaan riveissä.
Mutka nousi miesten maajoukkueryhmään toukokuussa 2014. Hän pelasi uransa ensimmäisen A-maaottelun 7. kesäkuuta 2014 Australiassa Canberrassa. Mutka sai Australiaan pikahälytyksen Lauri Kermisen loukattua Kanadassa nilkkansa edellisenä viikonloppuna. Kentälle Mutka pääsi seuraavana viikonloppuna kotikaupungissaan Tampereella Suomen kohdattua Australian. Mutka pelasi maajoukkueessa kesän 2015 Euroopan kisoissa. Suomi oli kisoissa kuitenkin matkassa niin sanotulla B-ryhmällä, kun samanaikaisesti pelattiin jokavuotinen lentopallon Maailmanliiga. Mutka on pelannut kymmenen A-maaottelua.
Pelipaikaltaan Mutka on libero. Mutkan isoveli Tomi Mutka on pelannut Mestaruusliigassa vuosina 2007–2014 ja uudemman kerran alkaen kaudesta 2015–2016.
Pakastus

Pakastus on elintarvikkeen säilömistä jäädyttämällä. Pakastamisen seurauksena pilaantumista aiheuttavien pieneliöiden kasvu ja leviäminen pysähtyvät. Pakastaminen on kaikista säilöntätavoista tehokkain, sillä pakasteet säilyvät pitkään eikä säilöntäaineita tarvita. Pakastaminen myös säilyttää parhaiten ruoka-aineiden maun, aromin, värin ja ravintoarvot. Se muuttaa kuitenkin aina jonkin verran elintarvikkeen rakennetta.
Historia.
Ruoan pakastaminen on vuosituhansia vanha säilöntämenetelmä, mutta kaupallisesti sitä on hyödynnetty laajemmin vasta viime vuosisatoina. Keinotekoista jäätä onnistuttiin valmistamaan ensimmäisen kerran 1700-luvun lopulla Skotlannissa. 1800-luvun lopulla pakastettua lihaa alettiin tuoda Eurooppaan laivalla Etelä-Amerikasta ja Australiasta. Vuotta 1928 pidetään nykyaikaisen pakasteruokateollisuuden syntyvuotena, kun Yhdysvalloissa kehitettiin kontaktipakastin. 1950- ja 1960-lukujen taitteessa otettiin teollisuudessa käyttöön irtopakastaminen.
Käyttö.
Lähes kaikki elintarvikkeet soveltuvat pakastettaviksi. Poikkeuksia ovat kurkut, tomaatti, lehtisalaatti, kokonaiset kananmunat ja jotkin juustot.
Käsittelemättömänä pakastettavaksi soveltuvat esimerkiksi liha, kala, maito, voi ja kuohukerma. Jotkin kasvikset ja hedelmät on ryöpättävä ennen pakastamista. Kypsennettynä voidaan pakastaa lähes kaikki ruoat. Pakastus sopii erityisesti keitoille, kastikkeille, muhennoksille, laatikoille, leiville ja leivonnaisille sekä mausteille.
Menetelmät.
Teollisuudessa pakastus tapahtuu –40–50 °C:ssa ja kotipakastimessa –25 °C:ssa. Teollisuudessa pakastus tapahtuu elintarvikkeesta riippuen liikkuvassa ilmassa, kylmälevyjen välissä, jäähdytetyssä nesteessä tai jollakin muulla hyväksytyllä tavalla. Pakastettavasta tuotteesta johdetaan lämpö pois, jolloin sen sisältämä vesi muuttuu jääksi.
"Leijapakastus" eli tuulitunnelipakastus on teollisuudessa tavallisin kasvisten ja marjojen pakastusmenetelmä. Siinä kylmä ilmavirta pakastaa tuotteet erillään toisistaan.
"Kaappipakastuksessa" pakastettavat tuotteet pinotaan pakastuskaapin hyllyille. Pakastuskaapin kylmäaineena käytetään usein nestemäistä typpeä tai hiilidioksidia. Spiraalipakastimessa tuote liikkuu kuljetinhihnaa pitkin loivasti ylöspäin spiraalimaisesti.
"Kontaktipakastuksessa" tuote pakastetaan kylmien metallilevyjen tai metallimuottien avulla. Näin pakastetaan esimerkiksi jäätelöpaketit.
"Kryogeenisessä pakastuksessa" käytetään nestemäistä kaasua kuten typpeä ja hiilidioksidia, joka suihkutetaan elintarvikkeen pintaan.
Säilyminen.
Pakastettu tuote eli pakaste säilytetään vähintään –18 °C:ssa elintarvikkeesta riippuen. Sulatettua tuotetta ei pidä enää uudelleen pakastaa. Pakastetut tuotteet varastoidaan pakastamoissa usein –30 °C:ssa, sillä vaikka elintarvikkeiden jäätymispiste on yleensä alimmillaan –3 °C, niissä on nestemäistä vettä vielä paljon sitäkin kylmemmässä.
Joidenkin elintarvikkeiden säilymisaikoja pakasteena:
Pitkä pakastusaika voi aiheuttaa sivumakua joihinkin tuotteisiin, kuten leipään, maitoon, kermaan ja mansikoihin.
Flying Colors

Flying Colors on yhdysvaltalainen progressiivista rockia soittava superyhtye, joka on ollut aktiivinen vuodesta 2012 alkaen. Yhtye on julkaissut kolme studioalbumia sekä kolme livealbumia.
Sadri

Sadri () on kaupunki Palin piirikunnassa Intian Rajasthanin osavaltiossa. Kaupungissa oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 27 390 asukasta.
Pekka Aine

Pekka Aine (s. 2. kesäkuuta 1948 Helsinki) on suomalainen elokuvaaja, elokuvakäsikirjoittaja ja kuvauksen opettaja. Hän on toiminut pääkuvaajana kymmenissä dokumenttielokuvissa ja useissa pitkissä näytelmäelokuvissa, kuten "Syksyllä kaikki on toisin" (1978, ohj. Mikko Niskanen), "Syöksykierre" (1981, ohj. Tapio Suominen), "Aidankaatajat" (1982, ohj. Olli Soinio) ja "Iso vaalee" (1983, ohj. Veikko Kerttula). Suosittuun nuorisoelokuvaan "Täältä tullaan, elämä!" (1980, ohj. Tapio Suominen) Aine laati myös käsikirjoituksen yhdessä Yrjö Juhani Renvallin kanssa.
Vuosina 1998–2013 Aine toimi Turun taideakatemian kuvauksen lehtorina. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014.
Her Only Way

Her Only Way on Sidney Franklinin ohjaama ja Joseph M. Schenckin tuottama yhdysvaltalainen mykkä melodraama vuodelta 1918. "Her Only Wayn" pääosissa ovat Norma Talmadge ja Eugene O’Brien.
Mary Murillo laati elokuvan käsikirjoituksen George Scarboroughin tarinan "What Might Have Been" pohjalta. "Her Only Wayn" tuotantoyhtiönä toimi Norma Talmadge Film Corporation ja levittäjäyhtiönä Select Pictures Corporation. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 18. elokuuta vuonna 1918. "Her Only Wayn" nykyään oletetaan olevan kadonnut.
Juoni.
Lucille Westbrook palaa sisäoppilaitoksesta kotiin ja saa tietää, että hänen omaisuutensa on menetetty. Lucillelle oli tehty jo hääjärjestelyt, ja Lucillelle valkenee, että hän avioituisi varakkaan Paul Belmontin kanssa. Lucillen silloinen miesystävä Joseph Marshall vihastuu tästä ja pelkää, että hänet hylätään. Lucille ja Joseph riitelevät, jonka päätteeksi Lucille heittää Josephin ulos talosta. Kun Lucille nukahtaa, hän näkee unta millaista olisi olla rouva Paul Belmont. Unessa Paul laiminlöi ja pettää häntä varakkaan lesken kanssa, ja uniavioliitto päättyy eroon. Kun Lucille häviää oikeudenkäynnin Belmontia vastaan, hän palaa kotiin ja osoittaa revolverilla tulevaa entistä aviomiestään. Laukaus herättää Lucillen todellisuuteen, minkä jälkeen hän iloiten suostuu Josephin kosintaan.
Porthaninkatu (Helsinki)

Porthaninkatu () on asuin- ja liikekatu Helsingissä Kallion kaupunginosassa. Katu sai nimensä vuonna 1901 suomalaisen historioitsijan Henrik Gabriel Porthanin mukaan. Sen reitti kulkee Hakaniemestä Torkkelinmäkeen.
Profiili ja historia.
Porthaninkatu on puolisen kilometriä pitkä. Se alkaa Toisen linjan risteyksestä Arenan talon kulmilta ja kulkee koilliseen Torkkelinmäelle. Porthaninkadun kanssa risteävät kadut lounaasta alkaen:
Porthaninkadun asuinkerrostalot ovat suurelta osin 1960-luvulta ja 1970-luvun alusta. Myös 1930-luvun arkkitehtuuri on edustettuna. Porthaninkatu 1 valmistui 1988, joten se on Kallion uusimpia asuintaloja. Paikalla oli tilapäinen pysäköintialue sen jälkeen kun tontilta oli purettu K. G. Järvisen piirtämä kaksikerroksinen puutalo vuodelta 1887. Talossa toimi ravintola Balladi, joka tunnettiin kovaotteisista ulosheittäjistään. Porthaninkadun ja Neljännen linjan risteyksessä sijaitsi aiemmin niin kutsuttu apukoulurakennus (1891), jonka paikalla on nykyisin leikkipuisto. Kallion lukio (Väinö Vähäkallio, 1928 ja Jorma Järvi, 1957) sijaitsee Porthaninkadun varrella.
Porthaninkadun eteläinen osa Toiselta linjalta Viidennelle linjalle on nupukivipäällysteinen ja siinä kulkee useita raitiolinjoja. Viides linja jakaa Porthaninkadun kahteen erityyppiseen osuuteen. Vähäliikenteinen, puistokatumainen pohjoinen osuus kulkee Matti Heleniuksen puiston ja Alli Tryggin puiston halki Agricolankadun risteykseen.
Porthaninkadun eteläisen osuuden katunäkymää hallitsevat Ympyrätalo etelän suunnassa ja Kallion kirjasto pohjoisen suunnassa. Porthaninkadun temaattisena jatkeena on runsaan sadan metrin mittainen Porthaninrinne, joka kulkee Kallion virastotalon ja Ympyrätalon välistä Tokoinrantaan.
Valamon Viiniherman

 Valamon Viiniherman Oy on vuonna 1997 perustettu yhtiö, jonka pääomistaja on Valamon luostari ja se tuottaa viinejä, liköörejä ja viskiä.
Yhtiön ovat alun perin perustaneet Valamon luostari ja ilomantsilainen Hermannin viinitila. Jälkimmäinen on perustettu vuonna 1989 ja on Suomen vanhin viinitila.
Yhtiötä sanotaan Valamon isä Andreaksen luomukseksi. Se teki vuonna 2012 60 000 euroa voittoa.
Vuonna 2014 kerrottiin yhtiön aloittavan viskin valmistuksen. Siitä suunnitellaan luostarin taloudellista kivijalkaa. Investointi viskiin maksaa noin miljoona euroa. Yhtiössä uskotaan hankkeen kannattavuuteen, vaikka viskiä saadaan myyntiin vasta vuonna 2018. Hankkeeseen tarvittavan tislaamon osake-enemmistön omistaa myös Valamon luostari. Valamon juomatuotannosta vastaa Timo Kettunen.
Harvest (The Man-Eating Treen albumi)

Harvest on suomalaisen goottimetalliyhtye The Man-Eating Treen toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2011 levymerkillä Century Media Records. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 42.
Kappaleista "Armed" ja "Incendere" kuvattiin musiikkivideot.
Umpiointi

Umpiointi on elintarvikkeen säilömistä kuumennuksen ja ilmatiiviin astian avulla. Umpiointia voidaan käyttää kotioloissa etenkin hedelmien, marjojen ja sienten säilöntään.
Umpiointi aloitetaan kuumentamalla elintarviketta hitaasti vesihauteessa säilytysastiassa, jonka kansi on suljettu tiiviisti. Vesihauteen lämpötila on 80–100 celsiusastetta, ja kuumennus kestää 20 minuutista runsaaseen tuntiin. Kuumennus tuhoaa elintarvikkeen pieneliötoiminnan ja parantaa siten sen säilyvyyttä. Samalla vesihöyry työntää astiasta ilman pois. Kuumennuksen jälkeen astia jäähdytetään, jolloin astian sisältö pienenee jäähtyessään. Syntyvä alipaine sulkee astian ilmatiiviiksi ja estää uusien mikrobien pääsyn säilykkeeseen. Pikaumpioinnissa tölkki tai pullo vain täytetään piripintaan kuumalla sisällöllä ja suljetaan välittömästi twist-off-kannella tai kumituppilolla.
Umpiointiin käytetään nykyisin usein lasitölkkejä. Aikaisemmin siihen on käytetty kumirenkailla ja jousilla varustettuja umpiotölkkejä sekä erityistä umpiokattilaa.
Teemu Penninkangas

Teemu Penninkangas (s. 24. heinäkuuta 1992 Alavus) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Nelosessa pelaavaa Gilla FC:tä. Penninkangas on pelipaikaltaan keskuspuolustaja, mutta on pelannut aikaisemmin urallaan myös vasempana laitapuolustajana sekä laitahyökkääjänä.
Penninkangas pelasi pitkään lainalla useassa seurassa 2010-2015, poislukien kauden 2011 jolloin Penninkangas oli nostamassa SJK:ta Ykköseen. Penninkangas oli myös osana Veikkausliigan mestaruuden voittaneessa SJK:ssa vuonna 2015. Kaudella 2016 hän murtautui SJK:n edustuksen aloituskokoonpanoon, aloittaen 25:ssä SJK:n 33:sta pelistä.
Penninkangas jätti SJK:n vuonna kaudeksi 2017, vaihtaen Ilvekseen ja tämän jälkeen FC Interiin. Kaudeksi 2019 Penninkangas liittyi FC Lahteen.
Vuonna 2020 Penninkangas pelasi yhden kauden Sligo Rovers FC:ssä, joka pelasi Irlannin valioliigassa. Penninkangas palasi FC Lahteen 2021 ja pelasi siellä kaksi kautta. Vuonna 2024 Penninkangas pelasi kautensa FC Gnistanissa.
23.1.2025 Teemu Penninkangas ilmoitti Instagram sivuillaan lopettavansa ammattilaisuransa jalkapallossa. 25.1 Gilla FC julkaisi Penninkankaan liittymisen seuraan, ulkomainoksella Kampin kauppakeskuksen seinällä.
Hendrik Hofmeyr

Hendrik Hofmeyr (s. 20. marraskuuta 1957 Kapkaupunki) on eteläafrikkalainen säveltäjä. Hän aloitti lapsena pianonsoiton. Hän opiskeli Kapkaupungin yliopistossa musiikkitiedettä vuosina 1976–79 ja sai musiikin kandidaatin arvon; lisäksi hän opiskeli siellä pianonsoittoa Laura Searlen johdolla vuosina 1980–81 ja sai näiden opintojen päätteeksi musiikin maisterin arvon. Hofmeyr täydensi opintojaan pianonsoitossa Alessandro Specchin johdolla Luigi Cherubini -konservatoriossa Firenzessä vuosina 1981–83 ja orkesterinjohdossa Alessandro Pinzautin johdolla 1986–9. Hän opiskeli lisäksi sävellystä Ivan Vandorin johdolla Giovanni Battista Martini -konservatoriossa Bolognassa vuosina 1983–86. Hän palasi Italiasta Etelä-Afrikkaan vuonna 1992 ja sai Kapkaupungin yliopistosta tohtorin arvonsa vuonna 1999.
Hofmeyr on saanut säveltäjänä lukuisia palkintoja, kuten ensipalkinnon Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailussa Brysselissä vuonna 1997 teoksella "Raptus". Hän kuului Stellenboschin yliopiston henkilökuntaan vuosina 1992–98 ja on sittemmin opettanut Kapkaupungin yliopistossa. Hänen teoksiaan on esitetty Afrikassa, Aasiassa, Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Hofmeyr on säveltänyt kymmeniä tilaustöitä, kuten jousikvarteton Hogarth Quartetille, kahden pianon konserton Nettle &amp; Markham -duolle, teoksen Latvian kansalliselle Kamēr-nuorisokuorolle ja partitan kontrabasisti DaXun Zhangille. Monia Hofmeyrin teoksista on levytetty. Näihin lukeutuvat "Raptus", "Sinfonia africana" (sopraanolle, kuorolle ja orkesterille), piano- ja huilukonsertot sekä kantaatti "Ainsi qu'on oit le cerf bruire".
Hofmeyrin tuotantoon kuuluu lukuisia näyttämöteoksia, kuten palkittu kamariooppera "The Fall of the House of Usher" (1987).
Ferdinando Terruzzi

Ferdinando Terruzzi (17. helmikuuta 1924 Sesto San Giovanni – 9. huhtikuuta 2014 Sarteano) oli italialainen ratapyöräilijä ja olympiavoittaja.
Terruzzi voitti parinsa Renato Peronan kanssa tandempyöräilyn olympiakultaa Lontoossa 1948.
Terruzzi kuoli 90-vuotiaana 9. huhtikuuta 2014.
Altin Volaj

Altin Volaj (s. 21. kesäkuuta 1974 Fier) on albanialainen säveltäjä, joka on asunut Yhdysvalloissa vuodesta 2001. Hän opiskeli sävellystä Thessalonikn valtionkonservatoriossa (musiikin kandidaatin arvo, 2001), Moskovan konservatoriossa ja Bostonin yliopistossa (musiikin maisterin arvo, 2003). Volaj täydensi sävellysopintojaan Académie Américainessa Fontainebleaussa ja Marylandin yliopistossa (College Parkissa), josta hän sai musiikin tohtorin arvon vuonna 2008.
Volaj sai Nadia Boulanger -sävellyspalkinnon Académie Américainessa vuonna 2005, ensipalkinnon Marylandin yliopiston Walsum-kilpailussa ja ASCAP-palkintoja. Hänen musiikkiaan on esitetty Ranskassa, Saksassa, Italiassa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa.
Volaj on opettanut lukuisia musiikkiaineita Thessalonikissa, Bostonissa ja Marylandissa. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa näyttämöteoksia, kuten ooppera "ION" (2007), orkesteriteoksia ja runsaasti kamarimusiikkia eri kokoonpanoille.
Salsk

Salsk () on kaupunki Rostovin alueen eteläosissa, Etelä-Venäjällä. 
 Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 61 312 henkeä.
Kallio Rolling Rainbow

Kallio Rolling Rainbow (lyh. KRR) on vuonna 2010 perustettu helsinkiläinen roller derby -seura, joka pelaa Suomen korkeimmalla sarjatasolla Roller Derby Suomi Cupissa&lt;ref name="KARU 1/12"&gt;&lt;/ref&gt; sekä I-divisioonassa. Seura kuuluu lajin kansainväliseen kattojärjestöön WFTDA:han.
Kallio Rolling Rainbown edustusjoukkueiden nimet ovat Kallio All Colours (A-joukkue), Kinapori Fistfunkers (B-joukkue) ja Piritorin Ässät (C-joukkue).
Non Ultra Descriptica

Non Ultra Descriprica on Terveet Kädet -yhtyeen studioalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 2000. Albumi poikkeaa musiikillisesti radikaalisti yhtyeen aiemmasta tuotannosta. Yhtyeelle tyypilliset hardcore punk -vaikutteet on jätetty kappaleista miltei kokonaan pois ja albumi sisältää vaikutteita alternative rockista sekä hieman metallimusiikista.
Albumin valmistumisen jälkeen yhtye kasvoi viisimiehiseksi, sillä yhtyeessä aiemmin bassokitaraa soittanut Lene liittyi takaisin yhtyeeseen, tällä kertaa toiseksi kitaristiksi. Yhtye oli jo aiemmin samana kesänä esiintynyt viisihenkisenä Tuska-festivaaleilla Helsingissä. 
"Non Ultra Descriptica" jäi toistaiseksi yhtyeen viimeiseksi "kokeelliseksi" albumiksi, sillä yhtyeen myöhemmät julkaisut ovat jälleen sisältäneet pääasiassa hardcore-tyylistä musiikkia. Se on myös yhtyeen viimeisin albumi, jonka kappaleet on sanoitettu englannin kielellä. Albumin julkaisi pienlevy-yhtiö Solardisk.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on kirjoittanut Maike Valanne, ellei toisin mainita. Sovitukset Terveet Kädet, paitsi kappaleissa 4, 8 ja 11 Terveet Kädet ja Mika Pohjola.
SMS Deutschland (1904)

SMS Deutschland oli Saksan keisarikunnan laivaston 1906 valmistunut Deutschland-luokan taistelulaiva. 
Valmistus.
Alus tilattiin Germaniawerfiltä Kielistä ja sen köli laskettiin 20. kesäkuuta 1903. Alus laskettiin vesille 19. marraskuuta 1904 ja se otettiin palvelukseen 3. elokuuta 1906 eli vain joitakin kuukausia ennen Britannian kuninkaallisen laivaston "HMS Dreadnoughtia", joka teki vasta valmistuneesta aluksesta vanhentuneen.
Palvelus.
Alus oli prinssi Heinrichin lippulaivana vuoteen 1913. Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa alus luokkansa muiden alusten kanssa sai tehtäväkseen valvoa Elben suuta ja Saksan kapeikkoa mahdolliselta brittien tunkeutumiselta alueelle. Osaston tehtävänä oli suojata laivaston liikekannallepano, jonka loputtua luokan alukset liitettiin Avomerilaivastoon 2. taistelulaivueena.
Alus otti laivueensa mukana osaa kaikkiin laivaston tapahtumiin kahden ensimmäisen sotavuoden aikana, mikä kulminoitui Skagerrakin meritaisteluun 31. toukokuuta – 1. kesäkuuta 1916. Taistelun jälkeen alus luokkansa kolmen muun aluksen kanssa siirrettiin rannikkopuolustustehtäviin, kunnes vuonna 1917 ne poistettiin palveluksesta. "Deutschland" sijoitettiin majoitusalukseksi Wilhelmshaveniin, missä tehtävässä se oli sodan loppuun saakka.
Alus poistettiin alusluettelosta 25. tammikuuta 1920 ja se myytiin romutettavaksi vielä samana vuonna. Alus romutettiin vuoden 1922 loppuun mennessä. Aluksen keulaornamentti on Eckenfördessä merenalaisen sodankäynninkoulutuskeskuksessa ja laivakellot ovat esillä prinssi Heinrichin mausoleumissa Hemmelmarkissa.
NBA-kausi 2014–2015

NBA-kausi 2014–2015 oli NBA-koripalloliigan 69. kausi. Runkosarja alkoi 28. lokakuuta 2014 ja päättyi 15. huhtikuuta 2015, jonka jälkeen käynnistyvät pudotuspelit. Golden State Warriors voitti ensimmäisen mestaruutensa 40 vuoteen kukistettuaan 16. kesäkuuta päättyneessä finaalisarjassa Cleveland Cavaliersin voitoin 4–2.
Runkosarja.
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Etikkasäilöntä

Etikkasäilöntä on elintarvikkeen säilömistä etikkaliemessä. Etikan sisältämä etikkahappo parantaa elintarvikkeen säilyvyyttä estämällä sitä heikentävien mikrobien toimintaa. Etikkahappoa tulisi liemessä olla vähintään 7 prosenttia säilönnän onnistumiseksi. Yleisimmin käytetään väkiviinaetikkaa, joka sisältää 10 painoprosenttia etikkahappoa. Viinietikoissa etikkahappopitoisuus on 5–7 prosenttia, ja ne ovat aromaattisempia ja kalliimpia kuin väkiviinaetikka.
Etikan lisäksi liemessä käytetään usein myös sokeria, suolaa tai säilöntäaineita, ja liemi voidaan myös maustaa esimerkiksi pippurilla, neilikalla, inkiväärillä ja kanelilla. Elintarviketeollisuudessa tuote yleensä pastöroidaan. Etikkasäilykkeen säilyvyys on yleensä 3–6 kuukautta alle 10 celsiusasteessa.
Eräs yleinen etikkasäilyketuote on maustekurkku. Erilaisia etikkasäilykkeitä ovat esimerkiksi pikkelssi, relissi, chutney ja piccalilli.
Ballet Russe de Monte Carlo

Ballet Russe de Monte Carlo (tunnetaan myös nimellä "Colonel de Basil Ballets Russes)" oli balettiseurue, joka perustettiin Monte Carlossa vuonna 1932 jatkamaan Sergei Djagilevin maineikkaan Ballets russesin perinteitä. 
Seuruetta johti eversti Wassily de Basil (Vasili Grigorijevitš Voskresenski). Se esitti Léonide Massinen, George Balanchinen ja Bronislava Nižinskan koreografioita, ja sen kuuluisimpiin tanssijoihin kuuluivat Aleksandra Danilova, Leon Woizikowski ja David Lichine. Seurue hajosi vuonna 1938. Léonide Massinen johtama osa jatkoi alkuperäisellä nimellä, kun taas de Basilin seurue otti nimekseen "Original Ballet Russe," joka jatkoi toimintaansa vuoteen 1948 saakka.
Léonide Massinen ja koreografi René Blumin muodostama seurue "Ballet Russe de Monte Carlo" esiintyi toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvalloissa. Sen tanssijoihin liittyivät Danilovan lisäksi Tamara Toumanova, Alicia Markova, Mia Slavenska, Frederic Franklin, Igor Youskevitch, André Eglevsky ja lyhyeksi aikaa Serge Lifar sekä yhdysvaltalaisia tanssijoita kuten Maria Tallchief ja Marc Platt. Seurue lakkautettiin vuonna 1963. Massine palasi Monte Carloon ja perusti sinne vuonna 1966 ruhtinas Rainierin tuella jälleen uuden seurueen "Ballet de Monte Carlo".
2nd Chance

2nd Chance on saksalaisyhtye Dance Dealersin kappale. Sen julkaisi Munix Music yhtyeen ensimmäisenä ja toistaiseksi ainoana singlenä 25. kesäkuuta 2012. Kappaleen remiksejä sisältävä "House Edition"-levy julkaistiin digitaalisesti ladattavana 2. heinäkuuta 2012. Kappaleen on sanoittanut "Tommy Clint" ja säveltänyt "Rene Scholl". Kappale on tähän mennessä päässyt dancemusiikin listoille ainakin Isossa-Britanniassa, Sveitsissä, Saksassa ja Suomessa.
Kappalelista.
Digitaalinen lataus
Difosforitetrajodidi

Difosforitetrajodidi eli fosforidijodidi tai tetrajodidifosfiini (P2I4) on fosforin ja jodin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdisteessä fosforilla on sille epätyypillinen hapetusluku +II ja fosforitetrajodidi on stabiilein fosforin tetrahalogenideista. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa disfosforitetrajodidi on oranssinväristä kiteistä ainetta. Yhdiste reagoi helposti veden kanssa muodostaen vetyjodidia, fosfiinia, hypofosforihapoketta, fosforihapoketta ja fosforihappoa. Sen sijaan se liukenee hiilidisulfidiin ja hieman dikloorimetaaniin. Yhdiste on voimakas pelkistin. Difosforitetrajodidi hajoaa kuumennettaessa fosforitrijodidiksi ja punaiseksi fosforiksi.
Valmistus ja käyttö.
Difosforitetrajodidia voidaan valmistaa hiilidisulfidiin liuotetun punaisen fosforin ja jodin välisellä reaktiolla. Muita tapoja yhdisteen syntetisoimiseksi ovat valkoisen fosforin ja vetyjodidin tai fosfiinin ja jodin väliset reaktiot.
P4 + 4 I2 → 2 P2I4
8 PH3 + 5 I2 → P2I4 + 6 PH4I
Difosforitetrajodidia käytetään orgaanisissa synteeseissä substituutioissa, pelkistyksissä ja dehydrausreaktioissa. Yhdessä litiumalumiinihydridin kanssa se pelkistää aromaattiset ketonit aromaattisiksi hiilivedyiksi.
Länsi-Suomi (Pori)

Länsi-Suomi oli Porissa vuosina 1877–1879 ilmestynyt sanomalehti.
"Björneborgs Tidningin" julkaisija Theodor Tigerstedt perusti lehden suomenmielisen "Satakunnan" vaihtoehdoksi. Aluksi kerran ja vuodesta 1878 lähtien kahdesti viikossa ilmestynyt "Länsi-Suomi" oli linjaltaan kilpailijaansa paikallisempi ja epäpoliittisempi. Päätoimittajina työskentelivät F. V. Finnberg (1877–1878) ja Edv. Selin (1878–1879). Vaatimattomasti menestynyt lehti lopetettiin Tigerstedtin muutettua Hämeenlinnaan.
Lännetär

Lännetär oli Porissa vuosina 1863–1864 ilmestynyt sanomalehti.
Lehti perustettiin puoli vuotta aikaisemmin lakanneiden "Porin Kaupungin Sanomien" korvaajaksi. "Lännettären" levikki jäi kuitenkin pieneksi ja se lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Kerran viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana työskenteli Carl Ferdinand Nordlund.
Lounas (sanomalehti)

Lounas oli Porissa vuosina 1886–1892 ilmestynyt sanomalehti.
Maltillisen suomenmielinen "Lounas" perustettiin Porin ja Satakunnan maakuntalehdeksi. Monipuolisesta sisällöstään ja melko suuresta levikistään huolimatta se ei pärjännyt kilpailussa fennomaanisen "Satakunnan" kanssa. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden vastaavina toimittajina työskentelivät Matti Kauppinen (1886–1887) ja Emil Forsgren (1887–1892).
Lounais-Häme (sanomalehti)

Lounais-Häme oli Forssassa vuosina 1907–1909 ilmestynyt sanomalehti.
Kolmesti viikossa ilmestynyt "Lounais-Häme" perustettiin Forssan ja lähiympäristön suomenmieliseksi paikallislehdeksi. Sen levikki ja ilmoitustulot jäivät alhaisiksi ja lehti lopetettiin kannattamattomana. Päätoimittajina työskentelivät Kalle Pylkkänen (1908) ja Akseli Lipponen (1908–1909).
Laatokka (sanomalehti)

Laatokka oli Sortavalassa sekä myöhemmin Joensuussa, Jyväskylässä ja Pieksämäellä vuosina 1881–1951 ilmestynyt sanomalehti. Vuosina 1914–1917 sen nimenä oli Sortavalan Sanomat ja vuosina 1946–1949 Sisämaa–Laatokka.
Sortavalan seminaarin lehtorit perustivat "Laatokan" alueensa suomenmieliseksi lehdeksi. Vuodesta 1901 lähtien se oli linjaltaan nuorsuomalainen ja perustuslaillinen. Lehti lakkautettiin ensimmäisen maailmansodan alussa, minkä jälkeen sitä julkaistiin kevääseen 1917 saakka nimellä "Sortavalan Sanomat". Suomen itsenäistymisen jälkeen lehti kannatti aluksi edistyspuoluetta, mutta vuonna 1919 siitä tuli kokoomuksen äänenkannattaja. "Laatokka" oli alueensa valtalehti talvisotaan saakka, minkä jälkeen se alkoi ilmestyä Joensuussa.
"Laatokka" palasi Sortavalaan helmikuussa 1942. Kaupunkinsa ainoana lehtenä siitä tuli vuonna 1943 sitoutumaton, karjalaisuutta korostava julkaisu. Jatkosodan jälkeen lehti ilmestyi Jyväskylässä "Sisä-Suomi" -lehden aineistolla täydennettynä. Vuonna 1946 "Laatokka" siirtyi Pieksämäelle kirjapainoyhtiönsä uusiin tiloihin. "Sisämaa–Laatokka" -nimellä se pyrki vastaamaan valvontakomission vaatimuksiin sekä vakiinnuttamaan asemiaan uudella ilmestymispaikkakunnallaan. Kesällä 1949 lehti otti takaisin vanhan nimensä ja ilmoitti omistautuvansa karjalaisuuden asialle. "Laatokkaa" varten perustettiin uusi yhtiö, joka pian kulutti loppuun pääomansa ja lehden julkaiseminen oli pakko lopettaa. Vanha kirjapainoyhtiö perusti vuonna 1951 lyhytikäiseksi jääneen "Pieksämäen Seudun Sanomat" -lehden.
Lehti ilmestyi vuodesta 1882 lähtien kerran, vuodesta 1888 kahdesti, vuodesta 1905 kolmesti ja vuodesta 1943 kuudesti viikossa. Sen levikki oli 4 600 kappaletta vuonna 1905, 8 800 vuonna 1939 ja lähes 16 000 vuonna 1944. Päätoimittajina työskentelivät Kaarlo Suomalainen (1882–1884), O. A. Forsström (1883), Kosti Raitio (1885–1887), Reijo Tirronen (1887–1888), Taavi Lehtinen (1888–1893 ja 1922–1924), Ernst Arthur Hagfors (1893–1900), K. S. Kaikkonen (1900–1907), Aleksanteri Rantalainen (1908–1909), Jaakko Laurila (1909–1911), Verneri Vesterdahl (1911–1913), John Elis Zidbäck (1913–1914), Santeri Jehkonen (1914–1916 ja 1918–1919), Yrjö Eränen (1916–1917), Yrjö Juuti (1917–1918), Mikko Uotinen (1919–1920), Ilmari Havu (1921–1922), Ville Sederholm (1920 ja 1922–1929), Uki Nieminen (1929–1942), Eetu Valve (1942–1943), Toivo Rasilainen (1943–1945), Ilmari Soppi (1945–1948), J. Härmäneva (1948–1949), Mikko Tšokkinen (1949–1951) ja Mikko Aaltonen (1951).
Käkisalmen Suomalainen

Käkisalmen Suomalainen oli Käkisalmessa vuosina 1907–1916 ilmestynyt sanomalehti.
Lehti perustettiin Käkisalmen vanhasuomalaisten äänenkannattajaksi. Se ei pystynyt kilpailemaan journalistisesti parempien "Käkisalmen Sanomien" ja Viipurin lehtien kanssa ja lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina työskentelivät J. O. Lahtinen (1907–1910), Kustaa Vilho Helander (1911–1912) ja Vihtori Tiera (1913–1916).
Käkisalmen Sanomat

Käkisalmen Sanomat oli Käkisalmessa sekä myöhemmin Parikkalassa ja Lappeenrannassa vuosina 1906–1940 ja 1944 ilmestynyt sanomalehti.
Kaakkois-Karjalan Kirjapaino Oy:n julkaisema "Käkisalmen Sanomat" perustettiin riitaisan "Itä-Karjalan" korvaajaksi. Se oli aluksi nuorsuomalainen, hallitusmuototaistelussa tasavaltalainen ja vuoden 1919 lopusta lähtien sitoutumaton porvarillinen, joskin usein lähellä kokoomuspuoluetta. Journalistisesti korkeatasoinen lehti menestyi hyvin myös taloudellisesti. Lehden ilmestyminen keskeytyi talvisotaan. Jatkosodan lopulla sitä julkaistiin vielä jonkin aikaa Lappeenrannassa.
"Käkisalmen Sanomat" ilmestyi vuodesta 1907 lähtien kolmesti, vuonna 1918 neljästi ja vuodesta 1919 jälleen kolmesti viikossa. Sen levikki oli 1910-luvulta lähtien 7 000 kappaleen tienoilla. Päätoimittajina työskentelivät Kaarlo Korpilahti (1907), Verneri Westerdahl (1907–1911), Yrjö August Vuorelainen (1911–1935), Olavi Westerdahl (1935–1940) ja Jussi Harjula (1944).
Kymi (sanomalehti)

Kymi oli Kotkassa vuonna 1893 ilmestynyt sanomalehti.
Otto Järveläinen perusti "Kymin" Kotkan suomenmielisten lehdeksi. Kahdesti viikossa ilmestynyt lehti osoittautui taloudellisesti kannattamattomaksi ja se jouduttiin lopettamaan jo kolmen kuukauden jälkeen.
Kuopion Uutiset

Kuopion Uutiset oli Kuopiossa vuonna 1903 ilmestynyt sanomalehti.
Kaupungin vanhasuomalaiset ryhtyivät perustamaan "Kuopion Uutisia" heti sen jälkeen kun heidän äänenkannattajansa "Savo-Karjala" oli vuonna 1901 lakkautettu. Lehdelle julkaisulupaa hakenut kauppakoulun johtaja Karl Aristarchus Widenius sai sen kuitenkin vasta lähes puolentoista vuoden kuluttua. Wideniuksen toimittama, kolmesti viikossa ilmestynyt "Kuopion Uutiset" joutui nuorsuomalaisten liikemiesten boikottiin, joka pakotti sen kustantajan K. F. Malmströmin muuttamaan lehden linjaa. Erimielisyydet Wideniuksen ja Malmströmin välillä johtivat lopulta siihen, että lehti lopetettiin vähin äänin vuoden 1903 lopussa.
Kuopion Sanomat (1919–1921)

Kuopion Sanomat oli Kuopiossa vuosina 1919–1921 ilmestynyt sanomalehti.
Kaupungin edistyspuoluelaiset perustivat "Kuopion Sanomat" sen jälkeen kun "Savosta" oli tullut kokoomuksen äänenkannattaja. Sen rahoittaja oli liikemies Lauri Hallman ja päätoimittaja Torsten Kaukoranta. Kolmesti viikossa ilmestynyt lehti lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana.
Kuopion Sanomat (1880–1882)

Kuopion Sanomat oli Kuopiossa vuosina 1880–1882 ilmestynyt sanomalehti.
Piirilääkäri Anders Edvin Nylanderin julkaisema ja toimittama "Kuopion Sanomat" oli vuonna 1880 ajankohtaisen liberaalisen puolueen äänenkannattaja, jonka takana olivat kaupungin ruotsinkielinen virkamieskunta ja liikemiehet. Sen julkaiseminen kaatui Kuopion suomenmielisten lehtien "Savon" ja "Tapion" kilpailuun.
"Kuopion Sanomat" ilmestyi vuonna 1881 kerran ja vuonna 1882 kahdesti viikossa. Loppuvaiheessa A. F. Andersinin julkaiseman lehden levikki oli vain 300 kappaletta.
Kuopion Sanomat (1856–1857)

Kuopion Sanomat oli Kuopiossa vuosina 1856–1857 ilmestynyt sanomalehti.
"Kuopio Tidningin" julkaisemiseen osallistunut opettaja ja kirjapainonomistaja Adolf Edvard Rongain ja hänen kollegansa Carl Johan Marelius perustivat "Kuopion Sanomat" ruotsinkielisen lehden jatkoksi. Kerran viikossa ilmestyneen lehden toimittajana työskenteli opettaja Robert Krank. "Kuopion Sanomat" yritti olla monipuolinen uutis- ja artikkelilehti, mutta käytännössä sen pääsisällöksi tulivat jälleen hiippakunnan kirkolliset tapahtumat. Kansanopetuksesta kiinnostunut, "Kuopio Tidningiä" astetta fennomaanisempi lehti kaatui sekin taloudellisiin vaikeuksiin.
Jesse Sarajärvi

Jesse Sarajärvi (s. 20. toukokuuta 1995 Seinäjoki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi Veikkausliigassa pelaavaa Seinäjoen Jalkapallokerhoa. Hän on pelipaikaltaan oikea keskikenttäpelaaja.
Sarajärvi teki ensiesiintymisensä Veikkausliigassa 11. kesäkuuta 2014 tultuaan kentälle 86. minuutilla SJK:n 3–1-voittoon päättyneessä vierasottelussa MYPA:a vastaan.
Tammikuussa 2020 kerrottiin Sarajärven lopettavan toistaiseksi uransa. 
Sarajärven isä on SJK:n puheenjohtaja, yrittäjä Raimo Sarajärvi.
Cedric Gogoua

Cèdric Gogoua (s. 10. heinäkuuta 1994) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Suomen, Serbian ja Venäjän pääsarjoissa.
Gogoua siirtyi SJK:oon huhtikuussa 2014 yhden kauden kattavalla sopimuksella. Koko aiemman uransa hän oli edustanut norsunluurannikkolaista Issia Wazi FC:tä.
Gogoua on pelannut Norsunluurannikon alle 17- ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueissa.
Kuopion Hippakunnan Sanomia

Kuopion Hippakunnan Sanomia oli Kuopiossa vuosina 1859–1860 ilmestynyt sanomalehti.
Lehtori ja kirjanpainaja Petter Adolf Aschan ja tuomiorovasti A. G. Borg perustivat "Kuopion Hippakunnan" (sic) "Sanomat" sen jälkeen kun Fredrik Ahlqvistin julkaisema "Ilmoitus-Lehti" oli kannattamattomana lopetettu. Lehti oli hyvin uskonnollissävyinen ja keskittyi uutisissaan ja artikkeleissaan kirkollisiin ja kouluasioihin.
Kerran viikossa ilmestyneen lehden toimittajina työskentelivät A. G. Borg (1859–1860) ja K. E. Roos (1860). Sen postilevikki oli ensimmäisenä vuotena 621 ja toisena 265 vuosikertaa.
Richie Dorman

Richard "Richie" Dorman (s. 14. kesäkuuta 1988 Chester, Englanti, Iso-Britannia) on walesilainen jalkapalloilija, joka on edustanut Suomen Veikkausliigassa Seinäjoen Jalkapallokerhoa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.
Dorman pelasi juniorina englantilaisen Blackburn Roversin akatemiassa. Kesäkuussa 2011 walesilainen Airbus UK Broughton lainasi Dormanin puoleksi vuodeksi Suomen Kakkosen Närpes Kraftiin. Lainapestin jälkeen Dorman ei palannut Walesiin, vaan jäi Suomeen ja siirtyi SJK:oon.
Dormanin veli Andy Dorman on pelannut jalkapalloa Walesin maajoukkueessa.