tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mateusz Przybylko

Mateusz Przybylko (s. 9. maaliskuuta 1992 Bielefeld) on saksalainen korkeushyppääjä. 195 senttimetriä pitkä Przybylko edustaa TSV Bayer 04 Leverkusenia. Hänen valmentajanaan toimii Hans-Jörg Thomaskamp.
Przybylko oli mukana kaksissa nuorten sarjojen maailman- ja Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Parhaimmillaan hän sijoittui viidenneksi alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013. Sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui loppukilpailusta. Kesäkuussa 2015 Przybylko sijoittui kolmanneksi Euroopan joukkuemestaruuskilpailuiden Superliigassa Tšeboksaryssa tuloksella 225. Hän karsiutui loppukilpailusta Pekingin MM-kilpailuissa 2015 ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016.
Przybylko sijoittui vuonna 2017 seitsemänneksi Belgradin sisäratojen EM-kilpailuissa ja viidenneksi Lontoon MM-kilpailuissa. Hän saavutti pronssia Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 tuloksella 229. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Berliinissä 2018 ennätystään sivunneella tuloksella 235. Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019 hän oli kahdeksas. Hän karsiutui loppukilpailusta Dohan MM-kilpailuissa 2019. Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 hän oli seitsemäs. Samana vuonna käydyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui 12:nneksi ja saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa kuudenneksi.
Przybylkon pikkuveli Kacper Przybyłko on Puolaa junioritasolla edustanut ammattilaisjalkapalloilija. Przybylkon vanhemmat ovat molemmat puolalaisia.
Ennätykset.
Ulkoradoilla
Sisäradoilla
Jevhen Vynohradov

Jevhen Valerijovytš Vynohradov (, s. 30. huhtikuuta 1984 Vasylkiv, Ukrainan SNT) on ukrainalainen moukarinheittäjä. 194 senttimetriä pitkä ja 94 kilogrammaa painava Vynohradov edustaa ZS Kyivska Oblastia.
Vynohradovin ennätys on vuonna 2008 Kiovassa heitetty 80,58. Samana vuonna hän osallistui Pekingin kesäolympialaisiin jääden niissä alkukarsintaan. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli yhdestoista. MM-kilpailuihin Vynohradov on osallistunut kolmesti, vuosina 2007, 2013, 2017 jääden joka kerta karsintaan. 2014 EM-kilpailuissa hän jäi karsinnassa ilman tulosta. Kesäkuussa 2015 Vynohradov oli kolmas Euroopan joukkuemestaruuskilpailuiden Superliigassa tuloksella 75,91.
Vynohradov oli kilpailukiellossa 8.9.2009–7.9.2011 jäätyään kiinni nandrolonin käytöstä.
Aleksei Sokirski

Aleksei Nikolajevitš Sokirski (, aiemmin Oleksi Mykolaiovytš Sokyrskyi (, s. 16. maaliskuuta 1985 Horlivka, Ukrainan SNT) on ukrainalaissyntyinen moukarinheittäjä, joka on ollut Venäjän kansalainen heinäkuusta 2014 lähtien. 185 senttimetriä pitkä ja 108 kilogrammaa painava Sokirski edustaa krasnodarilaista seuraa. Aiemmin hän edusti AR Krim -seuraa. Hänen ennätyksensä on vuonna 2012 Madridissa heitetty 78,91 m.
Sokirski sijoittui neljänneksi vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa tuloksella 78,25 m. Hän jäi pronssista vain 46 senttimetriä. MM-kilpailuihin Sokirski on osallistunut kolmesti: Berliinissä 2009 ja Daegussa 2011 hän jäi alkukarsintaan, Lontoossa 2017 hän sijoittui viidenneksi. EM-kilpailuissa Sokyrskyi on ollut mukana kolmesti, parhaana sijoituksenaan vuoden 2010 kuudes sija Barcelonasta. Kesäuniversiadeista 2009 Sokyrskyi saavutti pronssia tuloksella 73,73 m.
Aureliano Torres

Aureliano Torres Román (s. 16. kesäkuuta 1982 Luque) on paraguaylainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on vasen laitapuolustaja. Hän edusti viimeksi kotimaansa Sol de Américaa 12 de Octubrea.
Torres on pelannut pääsarjatasolla Paraguayn lisäksi Meksikossa, Japanissa, Argentiinassa ja Uruguayssa. Hän on voittanut Argentiinan Clausura-mestaruuden San Lorenzossa kaudella 2006–2007 ja Uruguayn-mestaruuden Peñarolissa kaudella 2012–2013. Euroopassa Torres on edustanut Real Murciaa Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla kaudella 2005–2006.
Paraguayn maajoukkueessa Torres pelasi 45 A-maaottelua ja teki niissä kaksi maalia vuosina 2004–2012. Hän edusti maataan MM-kilpailuissa 2010 sekä Copa Américassa 2004, 2007 ja 2011, joista viimeisessä hän saavutti hopeaa. Torres oli mukana saavuttamassa hopeaa myös Ateenan olympialaisissa 2004.
Waboba

Waboba on ulkokäyttöön suunniteltuja palloja valmistava, vuonna 2005 perustettu yritys, jonka päämaja on Tukholmassa, Ruotsissa. Nykyään yhtiöllä on toimipisteet myös Kiinan Kantonissa ja Yhdysvaltain Atlantassa. Yhtiön nimi tulee sanoista WAter BOuncing BAlls (). Nimi Waboba on rekisteröity tavaramerkki, ja yhtiön tuotteet ovat kansainvälisesti patentoituja.
Historiaa.
Waboba-pallojen keksijä, ruotsalainen Jan von Heland sai idean palloihin ensimmäisen kerran 1980-luvun alussa heittäessään frisbeetä väärin päin. Vuosien aikana hän testasi erilaisia materiaaleja, millä pallon saisi pomppimaan veden pinnalla. Vuonna 2004 von Heland keksi materiaalin, jolla pallon saa pomppimaan veden pinnalla ja patentoi tämän.
Ensimmäinen veden pinnalla pomppiva pallo, The Waboba Ball, tuli myyntiin Ruotsissa vuonna 2005. Kahden vuoden päästä sitä oli jo myynnissä Euroopassa, Australiassa ja Yhdysvalloissa. Nykyisin Waboba on suosittu yhtiö ja sillä on monia erilaisia ja erivärisiä palloja sekä muita tuotteita.
Waboba-pelit.
Virallinen Waboba-peli.
Virallisessa Waboba-pelissä pelaavat vastakkain kaksi neljän hengen joukkuetta, joilla molemmilla on myös kaksi vaihtopelaajaa. Pelipallona toimii Waboban Pro-pallo. Joukkue saa tehdä maalin vasta, kun se on käyttänyt palloa jokaisella pelaajallaan, myös maalivahdillaan. Syötön täytyy osua veden pintaan, muuten syöttö hylätään. Pelissä ei ole paitsiosääntöä. Eniten maaleja tehnyt joukkue voittaa.
Ultimate Waboba.
Ultimate Wabobaan käy mikä Waboba-pallo tahansa. Jokaisessa joukkueessa on vähintään kolme pelaajaa. Joukkue saa pisteen, jos pallo on käynyt jokaisella pelaajalla ilman vastustajan väliintuloa. Syötön täytyy osua tässäkin pelissä veden pintaan ja sen täytyy tapahtua viiden sekunnin kuluessa pallon saamisesta. Vastustajan pelaajista ei saa pitää kiinni.
Sama Foulala

Sama Foulala on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen rannalla 25 kilometriä (maanteitse 120 kilometriä) Ségousta länteen. Kunnassa on 7 000 asukasta (vuonna 2009).
Sama Foulalan kunta rajoittuu koillisessa Ségoun piirin Farakon, etelässä Konodiminin ja N’Garan sekä luoteessa Souban kuntiin. Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja, soninkeja ja somonoja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Palveluihin kuuluvat koulut ja terveysasema.
Believe Me (Fort Minorin kappale)

Believe Me on Mike Shinodan sooloprojektin, Fort Minorin musiikkikappale. Se on kolmas Yhdysvalloissa julkaistu single ja ensimmäinen kansainvälisesti julkaistu single Fort Minorin debyyttialbumilta, "The Rising Tied". CD-singlestä julkaistiin kaksi versiota, ensimmäinen 15. marraskuuta 2005 ja toinen 22. marraskuuta 2005. Kappaleella vierailevat Styles of Beyond ja Cypress Hillin Eric Bobo.
Musiikkivideon kappaleeseen on ohjannut Laurent Briet.
Morris Trachsler

Morris Trachsler (s. 15. heinäkuuta 1984 Zürich, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa National League A -joukkue ZSC Lionsissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Trachsler on pelityyliltään puolustava sentteri, jonka vahvuuksiin kuuluu alivoimapelaaminen ja aloitukset. Hänen hyökkäyspään taitonsa ovat kuitenkin rajalliset. 
Ura.
Seuraura.
Trachsler on SC Rapperswil-Jonan kasvatti. Hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa kuitenkin GCK Lionsissa, jonka miesten joukkueessa Trachsler debytoi 17-vuotiaana Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Nationalliga B:ssä kaudella 2001–2002. Hän pelasi siellä kauden aikana kaksi runkosarja- ja yhdeksän playoff-ottelua. Trachsler pelasi kauden aikana miesten pelejä myös lainalla kahden ottelun verran sarjatasoa alempana 1. Ligan EHC Dübendorfissa. Kaudella 2003–2004 hän nousi ZSC Lionsin Nationalliga A -joukkueeseen, jossa Trachslerin tulokaskausi toi 30 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2 sekä 13 playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Kaudella 2004–2005 hän eteni Zürichin kanssa aina NLA:n finaaleihin saakka, mutta Sveitsin-mestaruuden vei kuitenkin HC Davos otteluvoitoin 4–1.
Kaudeksi 2005–2006 Trachsler siirtyi Genève-Servette HC:n riveihin. Kaudella 2007–2008 hän eteni joukkueen kanssa NLA:n finaaleihin häviten ne aiemmalle seuralleen ZSC Lionsille otteluvoitoin 4–2. Kaudella 2009–2010 Genève hävisi finaalit seitsemännessä ottelussa SC Bernille voitoin 4–3. Kaudella 2011–2012 joukkue ajautui NLA:n karsintasarjaan saakka, mutta Genève onnistui kuitenkin säilyttämään sarjapaikkansa ja Trachsler voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +4.
Trachsler palasi kaudeksi 2012–2013 kolmivuotisella sopimuksella ZSC Lionsiin. Kauden 2013–2014 päätteeksi hän voitti Sveitsin-mestaruuden. Kaudella 2014–2015 Trachsler teki NLA:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+16=24. Zürich eteni finaaleihin, mutta hävisi ne kuitenkin HC Davosille voitoin 4–1. Tammikuussa 2015 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Zürichin kanssa.
Maajoukkueura.
Trachsler edusti Sveitsiä Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä MM-kilpailuissa vuosina 2010, 2011, 2012, 2013 ja 2015, joista vuoden 2013 turnaus päättyi hopeaan. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004.
Tony Longo

Tony Longo (19. elokuuta 1961 – 21. kesäkuuta 2015) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka näytteli monissa televisiosarjoissa, esimerkiksi "Tunteita ja tuoksuja", "Laverne &amp; Shirley", "Simon &amp; Simon", "Alice", "Perfect Strangers", "Sydney" ja "Monk". Hän on näytellyt myös elokuvissa "Synttärit", "Mulholland Drive", "Kodittomat koirat ja ison jäljen arvoitus", "Viimeinen partiopoika", vuoden 1994 versiossa elokuvasta "Enkelit", "Eraser – suojelija", "Commando – kotien puolesta" ja "".
Kookkaana miehenä Longo valittiin usein rooleihin, joissa edellytettiin pituutta ja vähä-älyisyyttä, kuten Mad Dog 1980-luvun komediassa "1st &amp; Ten", jossa hän esitti tukimiestä kuvitteellisessa jalkapallojoukkueessa California Bulls. Mad Dogin rinnalla oli tukimiehenä Dr. Death, jota näyttelijä Donald Gibb, joka on urallaan näytellyt samanlaisia rooleja kuin Longo.
Longo kuoli nukkuessaan kotonaan Kaliforniassa 53-vuotiaana.
Saminé

Saminé on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Banijoen pohjoispuolella 45 kilometriä Ségousta kaakkoon. Kunnassa on 12 300 asukasta (vuonna 2009).
Saminén kunta rajoittuu luoteessa Ségoun piirin Sakoïban ja koillisessa Cinzanan, kaakossa Blan piirin Dienan, lounaassa Barouélin piirin N’Gassolan ja lännessä Tesserlan kuntiin. Kuntaan kuuluu kuusi kylää. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja, fulbeja, bambaroita ja somonoja. Vallitseva uskonto on islam.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Palveluihin kuuluvat kolme alakoulua ja terveysasema.
André Maurois

André Maurois, oik. "Émile Salomon Wilhelm Herzog" (26. heinäkuuta 1885 – 9. lokakuuta 1967) oli ranskalainen kirjailija. Hän kirjoitti kaunokirjallisuutta ja elämäkertateoksia. Hän oli Ranskan akatemian jäsen.
Erityisesti arvostetaan Maurois'n kirjoittamia elämäkertoja, esimerkiksi kirjailijoista Percy Bysshe Shelley, Benjamin Disraeli, lordi Byron, Marcel Proust ja Honoré de Balzac.
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1934

Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1934 neljännen kerran. Kilpailut käytiin Sveitsin Sankt Moritzissa 15.–17. helmikuuta.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Sébougou

Sébougou on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen rannalla Ségoun länsipuolella. Kunnassa on 16 300 asukasta (vuonna 2009).
Sébougoun kunta rajoittuu koillisessa Ségoun, kaakossa Sakoïban, etelässä Soignébougoun, lounaassa Konodiminin ja luoteessa Farakon kuntiin. 
Kuntaan kuuluu kymmenen kylää. Asukkaat ovat bambaroita, fulbeja, markoja, bozoja ja somonoja. Puhutuin kieli on bambara ja vallitseva uskonto islam.
Sébougoun kautta kulkee Bamakon ja Moptin välinen maantie RN6. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus.
Kunnassa toimii GDCM-ryhmään kuuluvan Moulin Moderne du Mali, joka tuottaa muun muassa jauhoja, sokeria, tomaattipyreetä, keksejä ja rehua. Tehdas työllistää yli kaksi ja puolisataa vakituista ja lähes sata kausityöntekijää.
Nähtävyyksiin kuuluvat Segun bambaravaltion hallitsijan Mamari Kulibalin palatsit, hänen hautansa sekä hänen äitiään varten rakennettu moskeija.
Satula (Salatut elämät)

Satula on spin-off-sarja suomalaisesta saippuasarjasta "Salatut elämät". Sarja esitettiin MTV Katsomo -palvelussa kesä–elokuussa 2015. Sarjaa mainostettiin yliluonnollisia aineksia sisältävänä draamana. Sarjan kaikki jaksot julkaistiin Katsomossa uudestaan 31. elokuuta 2016. Kesällä 2017 sarja esitettiin MTV3:lla neliosaisena koosteena. 
Sarjassa Ulla Taalasmaa lähettää Jannen ja Talen auttamaan serkkuaan Ulpua pieneen maalaiskylään nimeltä Satula. Poikien retki alkaa heti dramaattisesti, kun näyttää että he jäävät kovaa vauhtia ajavan auton yliajamiksi. He kohtaavat Satulassa myös Aino Kaukovaaran.
Soignébougou

Soignébougou on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen ja Banin välisellä tasangolla 30 kilometriä Ségousta lounaaseen. Kunnassa on 3 100 asukasta (vuonna 2009).
Soignébougoun kunta rajoittuu lännessä Ségoun piirin Konodiminin, pohjoisessa Sébougoun ja idässä Sakoïban sekä etelässä Barouélin piirin Sanandon kuntiin. Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja, fulbeja, bambaroita, boboja, miniankoja ja songhaita. Vallitseva uskonto on islam.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maapähkinä, maissi ja riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Palveluihin kuuluvat koulut ja terveysasema.
Souba

Souba on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen rannalla 35 kilometriä (135 kilometriä maanteitse) Ségousta länteen. Kunnassa on 20 100 asukasta (vuonna 2009).
Souban kunta rajoittuu pohjoisessa Ségoun piirin Bellenin ja N’Koumandougoun, idässä Diganidougoun, Farakon ja Sama Foulalan, etelässä Barouélin piirin Dougoufién, Somon ja Tamanin sekä lännessä Koulikoron alueen Koulikoron piirin Nyaminan kuntiin. Kuntaan kuuluu 26 kylää.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkein viljelykasvi on hirssi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja vuohet. Soubassa ja Mogolassa pidetään viikoittaiset markkinat. Palveluihin kuuluvat koulut, terveysasema ja sairastupa.
Souban kylässä on kuuluisa vanha moskeija.
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1936

Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1936 kuudennen kerran. Kilpailut käytiin Itävallan Innsbruckissa 21.–22. helmikuuta.
Miehet.
Syöksylasku.
&lt;br&gt;
Pujottelu.
&lt;br&gt;
Alppiyhdistetty.
&lt;br&gt;
Naiset.
Syöksylasku.
&lt;br&gt;
Pujottelu.
&lt;br&gt;
Alppiyhdistetty.
&lt;br&gt;
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
San Donà di Piave

&lt;mapframe width="275" height="275" longitude="12.600" latitude="45.600" zoom="9" text="San Donà di Piave"&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geomask",
 "ids": "Q47557",
]
&lt;/mapframe&gt;
San Donà di Piave on kunta Pohjois-Italiassa Venetsian metropolikaupungissa Veneton alueella. Se sijaitsee Piavejoen varrella. Kaupunkia ovat koetelleet vuosisatojen saatossa tulvat, taudit ja sodat. Ensimmäisessä maailmansodassa kaupunki tuhoutui täysin.
Hiljaa virtaa Don (romaani)

Hiljaa virtaa Don () on neliosainen eeppinen romaani, jonka on kirjoittanut Mihail Šolohov. Se kertoo ihmisistä, jotka joutuvat kokemaan sodan. Tarinan päähenkilö on kasakka Grigori Melehov. Tyylilaji on sosialistinen realismi. Šolohov joutui sensuurin takia muokkaamaan teostaan uudelleen. Uudet versiot julkaistiin vuosina 1952 ja 1953. Stalinin kuoleman jälkeen sisältö palautettiin lähes entiselleen.
Tea Mäkipää

Tea Mäkipää (s. 1973 Lahti) on suomalainen kuvanveistäjä ja installaatiotaiteilija.
Tea Mäkipää opiskeli Taideteollisesta korkeakoulussa Helsingissä, josta valmistui vuonna 1998 sekä Royal College of Artissa Lontoossa, josta valmistui taiteen maisterina vuonna 2003. Hänen ensimmäinen yksityisnäyttelynsä oli vuonna 2000.
Tea Mäkipää käsittelee teoksissaan ympäristöä ja vaatii vastuunkantoon sekä ekologisissa että sosiaalisissa kysymyksissä. Projektissa "10 käskyä uudelle vuosituhannelle" hän laati ohjelmanjulistuksen: Älä lennä. Kierrätä. Käytä polkupyörää tai julkista liikennettä auton sijaan jne. 
Kaksi hänen yhdessä Halldor Ulfarssonin kanssa tekemistään installaatioista, "Atlantis" (2007) ja "1:1 (one to one)" (2004), esitettiin vuoden 2009 näyttelyssä Wånäsin linnanpuistossa.
Tea Mäkipää asuu ja työskentelee Weimarissa Saksassa.
Varkauden tykki

Varkauden tykki on vuonna 1917 Varkaudessa toimineella Lehtoniemen konepajalla rakennettu pienikaliiberinen tykki, joka myöhemmin oli Suomen sisällissodan aikana punakaartin käytössä. Käsityönä tehdyn tykin valmistivat ilmeisesti kaksi konepajan työmiestä, jotka aikaisemmin olivat työskennelleet Putilovin asetehtaalla Pietarissa. Se on osittain tehty uusiomateriaalista, muun muassa tykin putki on alun perin osa höyrylaiva Ainamon katkennutta potkuriakselia. Varkauden tykin ainoa valmistettu kappale on nykyään nähtävillä Jalkaväkimuseon kokoelmissa Mikkelissä.
Käyttö.
Varkauden tykin käytöstä sisällissodassa ei ole täyttä varmuutta, mutta siitä liikkuu Varkauden seudulla useita tarinoita. Erään mukaan ensimmäinen tykillä ammuttu laukaus olisi osunut kuolettavasti tehtaan portilla seisoskelleeseen lapseen. Toisen tarinan mukaan taas räjähdysainelataus oli niin suuri, että ammuttaessa tykin lukko ja putki räjähtivät, surmaten sitä käyttäneet miehet sekä aiheuttaen myös tykkiä kuljettaneen proomun ammusvaraston räjähtämisen. Eräs tieto taas väittää, että tykillä olisi Lehtoniemen työväentalon pihalta ammuttu muutama laukaus kohti lähestyviä valkoisia, jonka jälkeen se olisi hajonnut.
Sisällissodan aikaisia Varkauden tapahtumia muistellut maalari Toivo Suomalainen kuitenkin kertoo muistelmissaan "Toivo Suomalaisen muistelmia Lehtoniemestä", että tykki toimi tarkoituksenmukaisesti ja sitä käytettiin myös Varkauden taistelun aikana. Hänen mukaansa paikallisen punakaartin päälliköltä oli kuulusteluissa kysytty tykin rakentajista ja mainittu sillä ammutun valkoisia radanvarteen.
Chōfun lentoasema

Chōfun lentoasema (jap. 調布飛行場, "Chōfu Hikōjō"?) (ICAO: RJTF) sijaitsee Chōfussa lähellä Tokiota Japanissa.
Lentoaseman rakentaminen alkoi vuonna 1939. Vuonna 1941 valmistui kaksi kiitorataa. Pian valmistumisen jälkeen lentokenttä siirrettiin ilmavoimien käyttöön, sieltä toimvat Tokiota puolustavat hävittäjät ja kamikaze-lentäjät. Lentokentälle rakennettiin 30 betonista yhden hävittäjän pommisuojaa, joista kolme on säilynyt nykypäiviin.
Sodan jälkeen amerikkalaiset käyttivät lentokenttää valvontalentoihin. Se palautettiin japanilaisille, ja siitä tuli lähinnä pienilmailun käyttämä kenttä.
Velimir Stjepanović

Velimir Stjepanović (, s. 7. elokuuta 1993 Abu Dhabi, Yhdistyneet arabiemiirikunnat) on serbialainen uimari. 
Stjepanović saavutti Euroopan nuorten kesäolympiafestivaaleilla Tampereella 2009 kultaa 100 metrin perhosuinnissa ja hopeaa 100 metrin vapaauinnissa. Nuorten kesäolympialaisissa Singaporessa 2010 hän sai hopeaa 100 metrin vapaauinnissa ja pronssia 100 metrin perhosuinnissa. Hän voitti nuorten Euroopan-mestaruuden 100 metrin vapaa- ja perhosuinnissa Belgradissa 2011.
Stjepanović sijoittui 200 metrin perhosuinnissa viidenneksi Szczecinin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2011 ja Debrecenin pitkän radan EM-kilpailuissa 2012 sekä kuudenneksi Lontoon olympialaisissa 2012. Hän voitti Välimeren kilpailuissa Mersinissä 2013 kultaa 200 ja 400 metrin vapaauinnissa sekä 200 metrin perhosuinnissa. Lyhyen radan EM-kilpailuissa Herningissä 2013 hän voitti kultaa 200 metrin perhosuinnissa ajalla 1.51,27 ja pronssia 400 metrin vapaauinnissa ajalla 3.40,91 sekä oli viides 200 metrin vapaauinnissa.
Stjepanović voitti Berliinissä 2014 pitkän radan Euroopan-mestaruuden 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.45,78 ja 400 metrin vapaauinnissa ajalla 3.45,66. Hän sai Dohan lyhyen radan MM-kilpailuissa 2014 pronssia 400 metrin vapaauinnissa ajalla 3.38,17 ja oli kuudes 200 metrin vapaauinnissa. Lontoon EM-kilpailuissa 2016 hän saavutti 200 metrin vapaauinnissa hopeaa ajalla 1.46,26 sekä sijoittui 100 ja 400 metrin vapaauinneissa kuudenneksi. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli 200 metrin vapaauinnissa kolmastoista ja 400 metrillä neljästoista.
Stjepanović saavutti Tarragonan Välimeren kilpailuissa 2018 kultaa 200 metrin vapaa- ja perhosuinneissa ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä sekä hopeaa 4 × 200 metrin vapaauinti- ja 4 × 100 metrin sekauintiviesteissä. Saman vuoden Glasgow'n EM-kilpailuissa hän oli 200 metrin vapaauinnissa seitsemäs. Vuonna 2021 järjestetyissä Budapestin EM-kilpailuissa hän sijoittui 200 metrin vapaauinnissa kahdeksanneksi. Tokion olympialaisissa hän oli samassa lajissa kuudestoista. Belgradin pitkän radan EM-kilpailuissa 2024 hän voitti kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja sijoittui kahdeksanneksi 200 metrin vapaauinnissa. Saman vuoden Pariisin olympialaisissa hän oli 100 metrin vapaauinnissa kuudestoista.
Impetuoso-luokka

Impetuoso-luokka oli Italian laivaston ensimmäinen toisen maailmansodan jälkeen valmistettu kahden hävittäjän muodostama alusluokka. Luokan alusten runko pohjautui peruutettuun Comandanti Medaglie d’Oro -luokkaan, mutta ne varustettiin Yhdysvalloista hankituin ase-, viesti- ja tulenjohtojärjestelmin sekä moottorein. Alusten modernisointia ohjusjärjestelmin suunniteltiin, mutta siitä luovuttiin.
Alukset.
Alukset tilattiin helmikuussa 1950.
Impavido-luokka

Impavido-luokka oli Italian laivaston toinen toisen maailmansodan jälkeen valmistettu kahden hävittäjän alusluokka ja samalla Italian laivaston ensimmäinen ohjushävittäjäluokka. Impetuoso-luokan paranneltuina versioina alukset vastasivat suorituskyvyltään Yhdysvaltain laivaston Charles F. Adams -luokan aluksia. Niiden takakannen tykkitorni oli vaihdettu RIM-24 Tartar -ilmatorjuntaohjuksiin ja niiden vaatimaan tutkaan.
Alukset.
Alukset tilattiin 1957 ja 1959 sekä modernisoitiin 1976-1977 ja 1974-1975. Alusten Tartar-ohjukset vaihdettiin SM-1MR -ohjuksiin samalla kuin ne otettiin käyttöön muissakin Italian merivoimien aluksilla.
Audace-luokka

Audace-luokka oli Italian laivaston kahden ohjushävittäjän muodostama alusluokka.
Baye

Baye on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Bankassin piirissä Malissa. Se sijaitsee Samorin tasangolla 65 kilometriä Bankassista etelään. Kunnassa on 38 700 asukasta (vuonna 2009).
Bayen kunnan pinta-ala on 2 142 neliökilometriä. Se rajoittuu lounaassa Bankassin piirin Ouonkoron, lännessä Sokouran, Torin ja Dialassagoun, luoteessa Koulongon Habén ja koillisessa Koron piirin Dougouténé I:n ja Dougouténé II:n kuntiin sekä idässä ja etelässä Burkina Fasoon. Kunnan läpi virtaa Mustan-Voltan sivujoki Sourou, jonka rannoilla on laaja metsäalue.
Kuntaan kuuluu 32 kylää. Asukkaat ovat etupäässä markoja (dafing), dogoneja, fulbeja, samoja (samogo), panoja (panan), moseja ja tuaregeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, riisi, maissi, fonio, maapähkinä, lehmänpapu ja teehibiskus. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset, kamelit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta ja kaupankäyntiä.
Bayen kautta kulkee Burkina Fasoon suuntautuva tieyhteys. Palveluihin kuuluu joukko alakouluja, kolme yläkoulua ja terveyskeskus.
Anatoli Lieven

Anatoli Pavlovits Lieven (; 1872/1873–1937) oli baltiansaksalaiseen Lieven-ruhtinassukuun kuulunut ruhtinas, joka osallistui vuodesta 1919 itse kokoamallaan asemiesjoukolla Venäjän sisällissotaan valkoisten puolella Vidzemen maakunnassa Latviassa. 
Lieven osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Venäjän ratsumestarina. Sodan päätyttyä Latvia joutui helmikuussa 1919 bolševikkien haltuun, jolloin Lieven muodosti noin 4 000 miehen asemiesryhmän (Lieven-ryhmän) vastustamaan kommunisteja. Hän toimi yhteistyössä saksalaisen "Baltischen Landeswehr"-ryhmän kanssa, mutta ei halunnut alistaa joukkoaan saksalaisten johdettavaksi. Lopulta Lieven yhdisti toiminnan Länsi-Venäjän vapaaehtoisen armeijan kanssa, jolloin ryhmän komentajaksi tuli sotaherra Pavel Bermondt-Avalov. Lieven itse liittyi heinäkuun alussa 1919 solmitun Strasdenhofin aselevon jälkeen Luoteis-Venäjän armeijaan. Hän haavoittui Riian valtauksen yhteydessä ja lähti Saksaan toipumaan.
Sodan jälkeen Lieven asui Latviassa Mežotnen kartanossa ja toimi aktiivisesti venäläisemigranttien järjestössä "Venäjän totuuden veljeskunta" BRP:ssä (Бра́тство ру́сской пра́вды). Hän oli naimisissa aluksi Seraphine Fürstin Saltikowan ja myöhemmin Elise Marie Baronesse Fircksin kanssa.
Isomaltoli

Isomaltoli (C6H6O3) on furaanijohdannaisiin kuuluva aromaattinen ketoni. Yhdistettä muodostuu useisiin elintarvikkeisiin hiilihydraateista kuumennuksen yhteydessä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa isomaltoli on valkoista kiteistä ainetta. Se ei käytännöllisesti katsoen liukene kylmään veteen, mutta liukenee kuumaan veteen ja etanoliin, asetoniin, kloroformiin ja bentseeniin. Yhdiste muodostaa kelaatteja booriryhmän metallien, kuten alumiinin, galliumin ja indiumin kanssa.
Isomaltolia muodostuu yhdessä isomeerinsa maltolin kanssa hiilihydraateista, erityisesti laktoosista ja maltoosista kuumennuksen yhteydessä Maillard-reaktiolla. Yhdistettä esiintyy pieniä määriä muun muassa leivässä, leivonnaisissa ja maltaissa sekä paahdetuissa kahvinpavuissa. Isomaltolilla on voimakas hedelmäinen ja karamellisoituneen sokerin kaltainen tuoksu ja maku.
Kruusila

Kruusila on kylä ja postinumeroalue (25110 Kruusila) Kiikalassa Salossa Varsinais-Suomen maakunnassa. 
Sijainti.
Kylä sijaitsee 110-tien varrella, noin 6 kilometriä Suomusjärveltä länteen ja sen pohjoispuolitse kulkee valtatie 1. Kruusilan lähimmät naapurikylät ovat Kiikalan Pirilä idässä ja Kiikalan Rasvala lännessä. Pohjoisessa Kruusilan kylän alue rajoittuu Kiikalan Peltolan ja luoteessa Perttelin Pöytiön, Romsilan ja Toramäen kyliin. 
Nimi.
Kylän nimen Kruusila on arveltu johtuvan joko Paimion Kruusilan kylän nimestä tai henkilönnimestä "Kruse" tai "Kruus". Yhdessä Kiikalan kolmesta eteläisimmästä kylästä Kruusilasta, Pirilästä ja Rasvalasta on historiallisesti käytetty nimitystä "Kuutti-Kiikala". 1900-luvulla samoista kolmesta kylästä koulupiirinä ja muun muassa postitoimipaikan, pankin ja meijerin vaikutusalueena on käytetty eri yhteyksissä joko nimeä "Kruusila" tai "Hirsjärvi".
Luonnonympäristö ja maisema.
Suhteessa luonnonympäristöön kylä sijaitsee Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön kuuluvan Kiskon Hirsjärven pohjoispäässä, lähellä Kiikalan Omenojärvestä Kiskon Hirsjärveen laskevan Huitinjoen suuta. Kylän alueelle ulottuu osittain Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön kuuluva Pernjärvi ja sen alueelle jäävät kokonaan myös samaan vesistöön kuuluvat Kyynäräjärvi ja Laihajärvi.
Rakennettuna ympäristönä Kruusilan kylä muodostaa kauniin kulttuurimaiseman, joka sisältyi Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien kulttuurihistoriallisten ympäristöjen luetteloon 1993, mutta ei enää saman luettelon tarkistettuun versioon
2009.
Historiaa.
Varhaisin kirjallinen maininta Kruusilan kylästä on vuodelta 1478. Kylän taloja olivat vuonna 1540 Aro, Jäppi ja Pormestari. Vuonna 1750 Arosta erotettiin Suutari, joka vuonna 1935 liitettiin Jäppiin. Taloista Jäppi, Aro ja Pormestari sijaitsevat edelleen paikoilla, joilla ne olivat jo isonjaon ajankohtana vuonna 1782.
Kiskon kunnan kanssa yhteinen Hirsjärven kansakoulu perustettiin vuonna 1902. Koulu oli toiminnassa vielä vuonna 1980. 
Vuodesta 1929 1960-luvulle Kruusilassa toimi Kruusilan osuusmeijeri. Sittemmin meijerikiinteistössä toimi Pienviljelijöiden lomakotisäätiön omistama pienviljelijöiden lomakoti, kunnes kiinteistö vuonna 1988 tuli yhteisöasumis- ja majatalokäyttöön. 
Kruusilaa ja sen naapurikyliä palveli vuodesta 1917 Kiikalan Hirsjärven Osuuskassa, joka 1960-luvulla liittyi Suomusjärven Osuuskassaan ja toimi vielä 1980-luvulla sen sivukonttorina.
1980- ja 1990-lukujen taitteessa Kruusilan kyläkeskuksessa toimineet koulu, kauppa, pankki ja posti lopettivat toimintansa. Palveluista kauppa ja posti sijaitsivat Rasvalan kylän puolella, koulu ja meijeri Kruusilan kylässä ja seurantalo Pirilän kylän puolella.
Palveluita.
Kruusilassa on toiminut vuodesta 1988 aiemmin pienviljelijöiden lomakotina olleessa entisessä meijerikiinteistössä yhteisöasumista majoitus- ja tilavuokraustoimintaan yhdistävä Ystävyyden Majatalo.
Comandanti Medaglie d’Oro -luokka

Comandanti Medaglie d’Oro -luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston toisen maailmansodan lopulla suunnittelema 20 hävittäjän alusluokka, jonka aluksista yhtäkään ei ollut laskettu vesille Italian antautuessa syyskuussa 1943.
Suunnittelu.
Luokan alukset olivat merkittävästi isompia kuin aiemmat Regia Marinan hävittäjät, kuten Soldati-luokan alukset. Niiden aseistuksena oli neljä 135 millimetrin tykkiä yksiputkisina asennuksina, jotka mahdollistivat aseiden käyttämisen sekä meri- että ilmamaalien ammuntaan. Tykit olivat samanlaisia kuin Capitani Romani -luokan risteilijöillä. Keveänä ilmatorjunta-aseistuksena aluksilla oli kaksitoista 37 millimetrin ilmatorjuntatykkiä ja tulenjohtona oli kaksi keskusta, joihin kumpaankin oli tarkoitus liittää Gufo-tutkat.
Alukset.
Luokan alukset nimettiin Comandanti Medaglio d’Oro -kunniamerkin saajien mukaan. Kaksikymmentä alusta tilattiin 1941 neljältä telakalta: kuusi alusta OTO:lta Livornosta, kahdeksan CRDA:lta Triestestä, kaksi CNR:ltä Anconasta ja neljä Cantieri del Tirrenolta Riva Trigososta. Ainoastaan yhdeksän aluksen rakennustyöt aloitettiin ja ne saksalaiset romuttivat telakoilla tai ne tuhoutuivat liittoutuneiden ilmapommituksissa.
Taulukossa olevien lisäksi oli neljä vielä nimeämätöntä alusta, joiden tilaukset peruutettiin Italian antauduttua.
Mannlicher M1901

Mannlicher M1901 on itävalta-unkarilainen itselataava pistooli, jonka suunnitteli asesuunnittelija Ferdinand von Mannlicher. Steyerin asetehdas valmisti ensimmäiset Mannlicherin suunnitelemat pistoolit vuonna 1894. Asetehdas aloitti M1901:n valmistuksen vuonna 1901. Aseen pohjalta kehitettiin vuonna 1905 Mannlicher M1905 -versio, jota käytettiin Argentiinassa nimellä "Modelo 1905".
Ominaisuudet.
Ase toimii hidastetun massasulun periaatteella. Aseen lauetessa luistin avautumista hidastetaan mekaanisesti hetkeksi, jotta paine laskisi turvallisella tasolle aseen piipussa. Toiminnon ansiosta aseen rekyyli ei ole liian voimakas. Aseessa ei ole irtolipasta, vaan kahvan sisässä oleva kiinteä makasiini, johon patruunat ladataan yksitellen tai patruunakammasta.
Frederick Cuthbert Poole

Frederick Cuthbert Poole (1869 – 1936) oli brittiläinen kenraalimajuri, joka aloitti sotilasuransa vuonna 1889 Kuninkaallisen tykistön palveluksessa. Myöhemmin hän oli mukana muun muassa Brittiläisen Intian rajasodissa sekä toisessa buurisodassa vuosina 1899–1902. Ennen eroaan vuonna 1909, Poole palveli vielä Somalimaassa sekä Nigeriassa. Hän liittyi armeijan palvelukseen uudelleen vuonna 1914 ensimmäisen maailmansodan sytyttyä.
Vuosina 1918–1919 Poole oli ympärysvaltojen joukkojen ylipäälliikkö ns. Pohjois-Venäjän interventiossa, johon osallistui myös brittien kokoama entisistä suomalaisista punakaartilaista muodostettu Muurmannin legioona. Hän kuului koko operaation innokkaimpiin tukijoihin ja Poolea pidetään myös suurelta osin vastuullisena sen epäonnistumisesta.
Merenkurkku

Merenkurkku ( tai vain "Kvarken") on Pohjanlahden kapein osa, joka jää Selkämeren ja Perämeren väliin, suunnilleen Vaasan ja Uumajan kaupunkien kohdalle. Leveydeltään se on noin 70–80 kilometriä.
Meriveden suolapitoisuus on Merenkurkussa noin 0,4–0,45 prosenttia.
Merisääennustukset.
Merisääennustuksissa käytetään Merenkurkun rajoille seuraavaa määritelmää: meren lounaisraja seuraa linjaa Ruotsin Järnas uddesta Suomen rannikon Halsögrundiin. Vastaavasti merialueen koillisraja seuraa linjaa Ruotsin Ratanista Suomen rannikon Stubbeniin. Merenkurkun kansainvälinen lyhennekoodi on B2, missä B on lyhennys Itämeren englanninkielisestä nimestä ("the Baltic Sea"). 
Saaristo.
Heinäkuussa 2006 "Merenkurkun saaristoksi" nimetty alue hyväksyttiin Unescon maailmanperintöluetteloon Suomen ensimmäisenä luontokohteena. On huomattava, että maailmanperintöluettelon nimikkeistössä "Merenkurkun saaristo" käsittää ainoastaan merialueen Suomen puoleista saaristoa ja tästäkin vain osan, eikä sisällä kirjaimellisen määritelmän mukaisesti kaikkia Merenkurkun merialueen saaria. Alue lisättiin maailmanperintölistalle aiemmin listalla olleen Ruotsin Höga kustenin laajennuksena. Vuonna 2008 Unesco täsmensi kahden maan yhteisen maailmanperintökohteen nimityksen muotoon "Höga kusten / Merenkurkun saaristo". Yhdessä ne muodostavat geologisen kokonaisuuden, jossa jääkauden jälkeinen maankohoaminen on nähtävissä ainutlaatuisesti. Jääkauden aikana seudulla oli enimmillään noin kolme kilometriä paksu jääpeite, joka painoi maankuorta alaspäin 800–1 000 metriä. Jäätikön sulaessa maankuori alkoi palata kohden alkuperäistä tasoaan. Alue vapautui jäätiköstä kokonaisuudessaan noin 10 000 vuotta sitten. Nykyään maa kohoaa alueella 8–8,5 millimetriä vuodessa.
Suomen puoleisesta Merenkurkun saaristosta maailmanperintökohteen kuuluu seuraavankaltainen osa:
Tulevaisuus.
Merenkurkun yli on ehdotettu siltaa, mutta minkäänlaista poliittista päätöstä asiasta ei ole tehty.
Maankohoaminen kaventaa Pohjanlahtea erityisen voimakkaasti juuri Merenkurkusta sekä Ruotsin että Suomen puolelta. On laskettu, että vähitellen syntyy maayhteys Merenkurkun kohdalla Suomen ja Ruotsin välille ja Perämeri muuttuu järveksi. Tämän on arvioitu tapahtuvan noin 2 000 vuoden kuluttua. Järvi tulee olemaan Euroopan suurin ja maailman viidenneksi suurin järvi.
Furigana

Furigana (, myös 読み仮名, "yomigana" tai ルビ, "rubi") on japanin kielessä käytetty, kirjoitetun tekstin lukemista helpottava merkintätapa. Yleisimmin furiganalla merkitään kanji-merkkien lukutapa pienin hiragana-merkein. Tekstin kohdeyleisöstä riippuen furiganalla voidaan merkitä vain harvinaisimmat kanji-merkit, mutta erityisesti lapsille ja nuorille suunnatuissa teksteissä voidaan käyttää hyvinkin laajalti furiganaa.
Merkintätavat.
Furiganalla voidaan merkitä kanji-merkkien lukutapa joko kanjin yläpuolelle (vaakatasoon kirjoitettu teksti, tai 横組み, "yokogumi") tai oikealle puolelle viereen (pystyyn kirjoitettu teksti, tai 縦組み, "tategumi") pienin hiragana-merkein. Furiganat voidaan merkitä kanjikohtaisesti kunkin kanjin kohdalle, tai sanakohtaisesti kaikkien sanan kanjien mukaan keskitetysti.
Furiganaa voidaan myös merkitä katakana-merkein. Katakanoja käytetään esimerkiksi sanakirjoissa, kun on tarpeen erotella sanan kiinalaisperäinen ääntämistapa () japanilaisesta ääntämistavasta (). Tällöin japanilainen ääntämistapa kirjoitetaan hiraganoilla ja kiinalainen katakanoilla. Katakanoja voidaan käyttää myös vierasperäisten sanojen ja nimien tai rōmajin yhteydessä.
Käyttö.
Furiganaa käytetään yleisimmin lapsille ja nuorille tarkoitetuissa teksteissä, kuten oppikirjoissa ja sarjakuvissa. Lapset eivät osaa lukea kanji-merkkejä, mutta ymmärtävät sanojen merkityksen lukemalla niiden yhteyteen kanalla merkityn ääntämistavan. Koska lapsille opetetaan hiragana ennen katakanaa, voidaan hyvin nuorille lapsille tarkoitetuissa teksteissä myös katakanat merkitä hiragana-furiganalla.
Aikuisille tarkoitetussa tekstissä vain harvinaisimmat kanjit ja poikkeavat lukutavat merkitään furiganoin. Valtamedioissa furiganalla merkitään yleensä ne kanjit, jotka eivät kuulu Japanin opetusministeriön vuonna 1981 määrittämän 1 945 yleisimmän kanjin joukkoon (jōyō-kanjit, ). Jōyō-kanjit kuuluvat Japanin koulujen perusoppimäärään, joten aikuisten voidaan olettaa osaavan ne.
Koska monilla kanjeilla on useiden peruslukutapojen lisäksi myös vain nimien yhteydessä käytettäviä harvinaisia lukutapoja (), käytetään furiganaa myös sekä paikannimien että henkilöiden nimien lukuasun selventämiseksi. Sitä käytetään kartoissa sekä yleisesti rautatieasemien nimikylteissä, vaikka näiden kanjien lukutapa olisikin yleisesti tunnettu. Useissa virallisissa lomakkeissa täytyy nimi kirjoittaa sekä kanjein että furiganalla (katakanoin). Furiganaa käytetään myös esimerkiksi kiinalaisten ja korealaisten nimien lukutavan merkitsemiseksi.
Etenkin sarjakuvassa furiganaa voidaan hyödyntää myös slangi-ilmauksien, vitsien, sanaleikkien, monimielisten ilmauksien ja valheiden esittämisessä.
Kangasrousku

Kangasrousku ("Lactarius rufus") eli kangassieni on Suomessa yleinen ja erittäin runsassatoinen ruokasieni. 
Koko ja ulkonäkö.
Kangasrouskulla on 3–10 cm leveä punaruskea tai ruskea, kuiva ja sileä lakki. Lakki on nuorena kupera mutta laakenee myöhemmin, ja vanhemmiten se saattaa muotoutua suppilomaiseksi. Heltat ovat nuorella sienellä kellertävän vaaleat, vanhemmalla okranruskeat. Maitiaisneste on pysyvästi valkoista ja erittäin kirpeää, eikä se värjäänny joutuessaan tekemisiin ilman kanssa. Sienen jalka on lakin värinen tai vaaleampi, vaaleahärmäinen ja etenkin vanhempana ontto. Tuoksu on miedon raikas, muistuttaa havupuun tuoksua.
Samankaltaiset lajit.
Kangasrouskun voi joskus sekoittaa kirkasnesteiseen lakritsirouskuun ("Lactarius helvus"), joka on lievästi myrkyllinen. Kangasrouskun kanssa samankaltaisia ovat myös pikkurousku ("L. tabidus"), sikurirousku ("L. camphoratus") sekä kangaspalsamirousku ("L. mammosus").
Kasvuaika ja -paikka.
Kangasrousku on erittäin yleinen heinäkuusta lokakuuhun kaikkialla Suomessa, erityisesti kuivissa kangasmetsissä sekä kalliojäkäliköissä ja jopa rämeillä.
Käyttö ravinnoksi.
Kangasrousku on tuoreena polttavan pippurinkirpeä mutta vähintään kymmenen minuutin ryöppäyksen jälkeen syötävä. Kangasrouskun kirpeä maku ei miellytä kaikkia, eikä se häviä täysin pitkälläkään keittämisellä. Kangasrousku kuuluu kauppasieniin. Sitä käytetään yleisesti muiden rouskujen tavoin mm. sienisalaattien raaka-aineena, ja säilötään usein suolaamalla. Kangasrouskun suosio perustuukin enemmän sen yleisyyteen, tunnettavuuteen ja satoisuuteen kuin herkullisuuteen.
Myrkyllisyys ja bioaktiiviset aineet.
Kangasrousku sisältää eräitä β-d-glukaaneja, jotka ovat osoittautuneet myrkyllisiksi HepG2 -soluille (syöpäsolulinja) ja hepatosyyteille (maksasoluille). 24 tunnin testissä soluista vapautui sytokromi c:tä ja solujen ATP-varannot laskivat. Tämä viittaa siihen, että kyseiset polysakkaridit saattavat käynnistää soluissa apoptoosin. Täten kangasrouskulla voisi olla käyttöä syöpälääkkeiden tuottajana. Toisaalta sienen glukaaneilla on havaittu tulehdusta ja kipua hillitseviä ominaisuuksia. Kangasrouskusta valmistettu uute osoitti mutageenisuutta AMES:in testillä tutkittaessa. Mutageenisuus säilyi keittämisestä huolimatta. Kangasrouskun on todettu tuottavan myös rufuslaktonia, ainetta, joka toimii eräiden kasvien sienitautien estäjänä. Rouskun sisältämä lektiini sakkauttaa ihmisen punasoluja. Sienen kuumennus tosin vähentää sakkauttamiskykyä, lämmittäminen 65 celsius-asteeseen vähentää lektiinin aktiivisuutta yli 85 %:lla.
Bolševikit

Bolševikit (; myös bolsevikit) olivat Vladimir Leninin johtama ryhmä Venäjän sosiaalidemokraattisessa työväenpuolueessa (VSDTP) ja sittemmin oma puolueensa. Sosiaalidemokraattien toinen ryhmä tunnettiin nimellä menševikit. Sanat tulevat venäjän enemmistöä ("bolšinstvo") ja vähemmistöä ("menšinstvo") tarkoittavista sanoista. Kommunismin leniniläistä haaraa kutsutaan "bolševismiksi". Alkuaikojen bolševikkeihin kuului paljon juutalaisia, joita oli noin 16 prosenttia.
Historia.
Sosiaalidemokraattinen puolue perustettiin 1898 Minskissä yhdistämään Venäjän vasemmistoryhmät. Toisessa puolue­kokouksessaan 1903 puolue jakautui kahteen kilpailevaan ryhmään. Leninin päämääränä oli kehittää puolueesta pienen vallankumouksellisen ryhmän puolue, ja hän vastusti eurooppalaisten sosialististen puolueiden suuren jäsenmäärän mallia. Leninin ryhmä itse asiassa hävisi kiistan, mutta sen jäseniä nimitettiin bolševikeiksi, koska he olivat voittaneet äänestyksen "Iskra"-lehden toimittajakunnan kokoonpanosta. Ryhmien väliset todelliset voimasuhteet olivat varsinkin alkuun epäselvät, koska monet puolueen jäsenet eivät halunneet valita osapuolten välillä.
Bolševikit järjestivät Prahassa vuonna 1912 sosiaalidemokraattien puoluekonferenssin, jonne ei kutsuttu suurinta osaa menševikeistä. Kokoukseen saapui lopulta 18 edustajaa, joista 16 oli bolševikkeja. Prahan konferenssi ilmoitti itsensä oikeutetuksi päättämään koko puolueen asioista, ja se valitsi muun muassa uuden keskuskomitean. Huhtikuussa alkoi ilmestyä bolševikkien lehti "Pravda". Tästä lähtien ryhmä tunnettiin nimellä "Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue (bolševikit)". Venäjän parlamentissa, valtioduumassa, bolševikit muodostivat sosiaalidemokraateista erillisen ryhmänsä seuraavana vuonna.
Virallisesti bolševikit erosivat sosiaalidemokraateista ja muodostivat oman puolueensa helmikuun vallankumouksen jälkeen toukokuussa 1917. Lenin vaati, että oli heitettävä pois ”likapyykki” ja lakattava kutsumasta itseään sosiaalidemokraateiksi, mitä nimitystä käyttivät myös Toisen internationaalin puolueet ja menševikit, jotka pettureina olivat tahrineet ja häväisseet tämän nimen. Karl Marxin ja Friedrich Engelsin ”Kommunistien liiton” esimerkin pohjalta bolševikkien tuli kutsua itseään kommunisteiksi. Marraskuun 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen bolševikit muuttivat maaliskuussa 1918 puolueen nimen muotoon "Venäjän kommunistinen puolue (bolševikit)", jolloin myös puolueen jäseniä alettiin kutsua kommunisteiksi.
Neuvostoliiton muodostamisen myötä nimeksi muuttui vuonna 1925 "Yleisliittolainen kommunistinen puolue (bolševikit)" ja 1952 "Neuvostoliiton kommunistinen puolue" (NKP).
Euroway

Euroway oli ruotsalainen laivayhtiö, joka toimi vuosina 1992–1994. Se liikennöi reittiä Malmö-Travemünde-Lyypekki ja vuodesta 1993 alkaen reittiä Kööpenhamina-Malmö-Travemünde-Lyypekki. Liikenne lopettiin vuonna 1994 kannattamattomana.
Historia.
Yhtiö alkoi liikennöidä toukokuussa 1992 uudella M/S "Frans Suell" -aluksella reitillä Malmö–Travemünde–Lyypekki. Sen sisarlaivan M/S "Frans Kockum"in tilaus peruttiin ennen valmistumista. Euroway ajautui kuitenkin pian taloudellisiin ongelmiin, ja osa yhtiöstä myytiin Silja Linelle; yrityksen nimi muutettiin muotoon "Silja Line Euroway". M/S "Silja Festival alkoi liikennöidä samalla reitillä, joka myöhemmin laajennettiin kulkemaan Kööpenhaminan kautta.
Euroway lopetti toimintansa 12. maaliskuuta 1994 alhaisten matkustajamäärien ja Silja Linen taloudellisten vaikeuksien takia.
Eurowayn laivat siirrettiin muille Silja Linen linjoille ja Frans Suell uudelleennimettiin M/S "Silja Scandinavia"ksi. Vuonna 1997 se myytiin Viking Linelle joka antoi sille nimen M/S Gabriella.
Toshiba

Toshiba on japanilainen monialayritys, jonka toimialoihin kuuluvat tieto- ja viestintäteknologia, toimistoteknologia, elektroniikan komponentit ja materiaalit, energiantuotantotekniikka, infrastruktuuri, lääketieteen tekniikka sekä kulutuselektroniikka. Yhtiöllä on lukuisia viihde-elektroniikkaan liittyviä patentteja, kuten SmartMedia-muistikortti ja valokuituyhteys Toslink.
Toshiba valmistaa muun muassa kannettavia tietokoneita ja matkapuhelimia. Yhtiö on ollut mukana laajalti elektroniikka- ja puolijohdealan projekteissa kuten Secure Digital -muistikortti ja Cell-suoritin. Yhtiö valmistaa Toshiba TLCS mikrokontrollereita.
Toshiba suunnittelee jakautumista kolmeksi erilliseksi yhtiöksi.
Historia.
Yhtiö on syntynyt vuonna 1939 nimellä Tokyo Shibaura Electric Company (Tōkyō Shibaura Denki KK) kun Shibaura Engineering Works ja Tokyo Electric Company yhdistyivät. Nykyisen nimen yhtiö otti vuonna 1978.
Alkuperäinen Shibaura-yhtiö perustettiin vuonna 1875. Sen alkuna on keksijä Tanaka Hisashigen tehdas. Yhtiö aloitti valmistamalla merimoottoreita ja oli välillä osa Mitsui-ryhmää.
Fujio Masuoka keksi flash-muistin työskennellessään yhtiölle 1980-luvun alussa.
Toshiban pääkonttori on Tokiossa ja sen liikevaihto oli vuonna 2007 63 miljardia dollaria ja työvoima 190 000 ihmistä.
Vuonna 2009 yhtiö sopi Fujitsun kiintolevyvalmistuksen hankkimisesta.
2010-luvulla Toshiba on ollut suurissa vaikeuksissa. Yhtiö väärensi kirjanpitoaan todellista voitollisemmaksi seitsemän vuoden ajan ja sai siitä ennätyssuuret yrityssakot. Toshiba osti vuonna 2006 ydinvoimarakentaja Westinghousen, mutta kauppa on osoittautunut kannattamattomaksi, sillä Westinghouse on hakenut Chapter 11 -saneerausmenettelyä. 
Vuonna 2013 Toshiba osti konkurssiin ajautuneen OCZ:n SSD-levyjen liiketoiminnan.
Vuonna 2015 Toshiba alkoi luopua televisioiden valmistuksesta ja lisensoi tuotemerkkinsä Pohjois-Amerikassa taiwanilaiselle Compal-tehtaalle, joka osti myös Toshiban tv-tehtaan Meksikossa. Euroopassa Toshiban tv-merkin sai käyttöönsä Vestel. Kahta vuotta myöhemmin Toshiban koko tv-bisnes siirtyi kiinalaiselle Hisenselle.
Toshiban osakekurssi laski nopeasti vuosina 2015–2016.
Vuonna 2018 yhtiö muodosti Toshiba Memory Corporationin, joka muutti nimeksi Kioxia lokakuussa 2019.
Vuonna 2019 yhtiö on ilmoittanut lisäävänsä ulkopuolisia johtokunnan jäseniä.
Elokuussa 2023 japanilainen pääomasijoitusyhtiö Japan Industrial Partners tarjosi yhtiön osakkeista 14 miljardin dollaria, mikä johtaisi yhtiön vetämiseen pörssistä. Tarjous hyväksyttiin 20. syyskuuta 2023 ja 27. syyskuuta Japan Industrial Partnersin luoma TBJH Inc ottaa Toshiban haltuunsa.
Tuotteet.
Yhtiö on valmistanut Tokion yliopiston kanssa vuonna 1959 TAC (Tokyo Automatic Computer) tietokoneen.
Yhtiö julkaisi vuonna 1970 ensimmäisen 16-bittisen minitietokoneensa TOSBAC-40A:n.
Yhtiö on valmistanut MSX-yhteensopivia mikrotietokoneita sekä varhaisia kannettavia tietokoneita kuten Toshiba T1000.
Toshiba Pasopia (1981) edelsi MSX-tietokoneita. Tietokonetta seurasivat Pasopia 7 ja Pasopia 16.
Yrityksen valmistamia matkapuhelimia ovat muun muassa Toshiba TG01.