tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kolponomos

Kolponomos on sukupuuttoon kuollut merellinen karhusuku, jota tavattiin mioseenilla noin 20 miljoonaa vuotta sitten. Suvusta tunnetaan kaksi lajia, "K. clallamensis" ja "K. newportensis". Kaikki yksilöt on löydetty kallioilta läheltä rannikkoa. Suvun kuvasi paleontologi Ruben A. Stirton vuonna 1960 Olympian niemimaalta Washingtonista löydetyn osittaisen kallon ja leuan perusteella. Stirton piti sitä suurena meressä eläneenä puolikarhuna, mutta kahtena osana Oregonin Newportin läheltä vuosina 1969 ja 1977 löydetty yksilö osoitti sen olleen sukua karhujen esi-isille.
"Kolponomoksella" oli alaspäinkääntynyt kuono ja leveät, vahvat poskihampaat jotka olivat sopeutuneet merten kovakuorisista selkärangattomista koostuvaan ravintoon.
Yhdysvaltain historian museo

Yhdysvaltain historian museo (Yhdysvaltain historian kansallismuseo) () on Washingtonissa sijaitseva museo, joka esittelee Yhdysvaltain historiaa erityisesti kulttuurin, politiikan, sodankäynnin, tieteen ja yhteiskuntaelämän kannalta.
Museo on perustettu vuonna 1957 Smithsonian-instituutin yhdeksi osastoksi, jolloin sen nimenä oli Historian ja teknologian museo (). Museo itsenäistyi vuonna 1964, jolloin se myös muutti omaan rakennukseensa. Yleisölle museo avattiin tammikuussa 1964. Vuosina 1969–1980 museon nimenä oli Historian ja teknologian kansallismuseo (), jonka jälkeen se on toiminut nykyisellä nimellään. Yhdysvaltain historian kansallismuseo on edelleen osa Smithsonian-instituuttia.
Vuonna 2018 museossa kävi noin 4 miljoonaa vierailijaa. Museon vuosibudjetista 25 miljoonaa dollaria tulee liittovaltiolta ja 15,4 miljoonaa säätiöltä (2018). Kokoelmiin kuuluu noin 1,8 miljoonaa esinettä. Museon palveluksessa oli 257 kokopäiväistä työntekijää. Johtajana toimi tohtori Anthea Hartig (2018).
Yhdysvaltain historian museon museorakennuksen on suunnitellut arkkitehtuuritoimisto McKim, Mead &amp; White, pääarkkitehtina James Kellum Smith. Rakennus peruskorjattiin vuosina 2006–2008. Vuodesta alkaen 2012 rakennusta on laajennettu, tarjoituksena saattaa työ valmiiksi vuonna 2017.
Karl Myrbäck

Karl David Reinhold Myrbäck (7. syyskuuta 1900 Tierp, Ruotsi – 1. heinäkuuta 1985 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen biokemisti, joka tutki erityisesti käymistä ja siihen liittyviä entsyymejä.
Karl Myrbäck syntyi vuonna 1900. Hän opiskeli matematiikkaa, fysiikkaa ja kemiaa, ja hänet palkattiin 20-vuotiaana Hans von Euler-Chelpinin laboratorioon. Myrbäckistä tuli nopeasti Von Eulerin läheisimpiä yhteistyökumppaneita. Myrbäckin väitöskirja valmistui vuonna 1927, ja se sai parhaat mahdolliset arvosanat.
Myrbäck jatkoi laboratoriossa käymisprosessin tutkimista ja keskittyi erityisesti koentsyymeihin. Myrbäck sai Tukholman yliopistolta vuonna 1931 käymiskemia henkilökohtaisen professuurin.
Myrbäck vakiinnutti 1940-, 1950- ja 1960-lukujen aikana asemansa ruotsalaisen biokemian tutkimuksen huipulla. Hän toimi Ruotsissa kemianjärjestön kohdossa ja Acta chemica Scandinavica -lehden päätoimittajana. Lisäksi Myrbäck kuului 1954–1973 Nobelin kemianpalkinnon valintakomiteaan.
Álex (futsalpelaaja)

Alejandro Yepes Balsalobre (taiteilijanimeltään "Álex", s. 12. maaliskuuta 1989 Cieza) on espanjalainen futsalpelaaja, joka edustaa Primera División de Futsalissa pelaavaa ElPozo Murciaa ja Espanjan futsalmaajoukkuetta. Pelipaikaltaan Álex on kärkipelaaja eli pivot.
Álex oli mukana voittamassa kultaa vuoden 2016 EM-kilpailuista Serbiasta. Hän oli noissa kilpailussa yksi parhaista maalintekijöistä kuudella osumallaan, joista yksi syntyi finaalissa Venäjää vastaan. 
Álex on edustanut koko ammattilaisuransa, vuodesta 2011 alkaen, ElPozo Murciaa. Hän on voittanut seuran paidassa kaksi Espanjan supercupia.
David Berg

David Brandt Berg (1919–1994) tunnetaan Kansainvälinen perhe -yhteisön (aiemmin "Jumalan lapset" ja "Rakkauden Perhe") perustajana. Hän perusti lahkonsa Kalifornian Huntington Beachissä 1968 yhdessä vaimonsa ja neljän teini-ikäisen lapsensa kanssa.
Berg kuoli lokakuussa 1994 Portugalissa, mutta kuolinsyy ei ole yleisessä tiedossa. Kansainvälistä Perhettä johtavat nykyään Karen Zerby ja Steven Douglas Kelly.
Varhaiselämä.
David Berg syntyi vuonna 1919 Virginia ja Hjalmer Brandt Bergin kristittyyn perheeseen. Hänen äitinsä Virginia oli aikansa tunnetuimpia radiosaarnaajia. 
Ensimmäisen vaimonsa Jane Millerin kanssa Berg avioitui 1944 ja he saivat neljä lasta. Vuonna 1969 hän aloitti suhteen itseään yli puolet nuoremman Karen Zerbyn kanssa ja teki hänestä toisen vaimonsa. 
Uskonnollinen yhteisö.
Yhteisössään Berg tunnettiin muun muassa nimillä Isä, Isä David, Moses David sekä Isä Mo. Elämänsä aikana hän kirjoitti lähes 3 000 kirjettä ("Mo's Letters"), jotka käsittelivät hänen näkemyksiään uskonasioista. Hänen opetuksensa, etenkin seksualisuuteen liittyvät, saivat paljon kritiikkiä ja Bergiä on hänen kuolemansa jälkeen syytetty insestistä sekä lukuisista lapsiin kohdistuneista raiskauksista.
Tunnetuin syytös Bergia ja hänen yhteisöään vastaan tuli entiseltä jäseneltä Ricky Rodriguezilta, joka vuonna 2005 puukotti kuoliaaksi yhden häntä lapsuudessaan seksuaalisesti hyväksikäyttäneen jäsenen, minkä jälkeen hän ampui itsensä. Ennen tekoaan hän kuvasi videon, jossa kertoi kokemistaan kauhuista. Myös toinen Bergin tyttäristä on avoimesti puhunut isänsä taipumuksista seksuaaliseen väkivaltaan.
Mario Rivillos

Mario Rivillos Plaza (s. 13. joulukuuta 1989 Torrejón de Ardoz) on espanjalainen futsalpelaaja, joka edustaa Primera División de Futsalissa pelaavaa Inter Movistaria ja Espanjan futsalmaajoukkuetta. Pelipaikaltaan Rivillos on laitapelaaja eli "ala".
Rivillos oli mukana saavuttamassa kultaa vuoden 2016 EM-kilpailuista Serbiasta. Hän teki tuossa turnauksessa kuusi maalia ollen yksi turnauksen parhaista maalintekijöistä.
Rivillos on edustanut Inter Movistaria vuodesta 2012 alkaen. Kaudella 2013–2014 hän voitti seuran kanssa Espanjan mestaruutta. Ennen Interiä Rivillos edusti Carnicer Torrejónia vuodet 2008–2012.
Carnevalesca

Carnevalesca on vuonna 1918 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Lucio D’Ambran käsikirjoittaman ja Amleto Palermin ohjaaman symbolistisen draaman pääosaa esittää elokuvadiiva Lyda Borelli.
Juoni.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Malazian hallitsijasuvun linnaan neljän eri karnevaalin aikana. Valkoisessa karnevaalissa suvun nuoret nauttivat viattomasti iloisesta juhlasta. Sinisessä karnevaalissa prinssi Luciano ihastuu nuoreen tyttöön. Punaisessa karnevaalissa hän luopuu rakkautensa tähden kruununperillisen osastaan. Mustassa karnevaalissa vallantavoittelijoiden kunnianhimo johtaa verenvuodatukseen.
Tuotanto, teemat ja vastaanotto.
Cinesin johtajan Alberto Fassinin ideoiman "Carnevalescan" oli määrä olla Lyda Borellin taiteellisesti korkeatasoinen suurteos. Symbolisen ja allegorisen elokuvan käsikirjoittajaksi palkattiin Lucio D’Ambra ja ohjaajaksi Amleto Palermi. Musiikin säveltäjäksi kaavailtiin jopa Giacomo Puccinia, mutta lopulta elokuva jäi vaille asianmukaista säestystä.
Elokuvan kerronta perustuu vallitsevan järjestyksen kyseenalaistaviin karnevaaleihin, jotka toimivat kuolevan poliittisen järjestelmän allegoriana. Malazian (italian "malizia" – ’ilkeys, viekkaus, oveluus’) kuningaskunta on vajonnut petolliseen unimaailmaan, joka heijastuu kuin prisman kautta valkokankaalle surrealistisina näkyinä. Valheiden verkkoon takertuneen päähenkilön sisäinen kamppailu päättyy diivaelokuvalle tyypillisesti henkilökohtaiseen tragediaan.
Aikalaiskritiikki piti elokuvaa liian keinotekoisena ja Borellin näyttelijänsuoritusta vanhanaikaisena ja väsyneenä. Myöhemmin sitä on kuvailtu hienoksi elokuvarunoelmaksi, joka on täynnä yllättäviä vihjeitä ja mieleenpainuvia kuvia. "Carnevalesca" jäi Borellin viimeiseksi näytelmäelokuvaksi. Hän teki vielä kaksi ensimmäisen maailmansodan propagandaelokuvaa ja meni sen jälkeen naimisiin teollisuusmiehenä tunnetun kreivi Vittorio Cinin kanssa.
Suomessa elokuvaa lienee esitetty alkuvuodesta 1921 nimellä "Elämän karnevaali". Lehtimainoksessa sen todettiin olevan lapsilta kielletty.
Restaurointi.
"Carnevalesca" on restauroitu Bolognan elokuva-arkistossa vuonna 1993. Alkuperäisestä 1 755 metrin pituudesta on säilynyt 1 500 metriä. Elokuvan väritys on palautettu Belgian elokuva-arkistossa kehitetyn menetelmän avulla.
Pikaluistelu nuorten talviolympialaisissa 2016

Pikaluistelu nuorten talviolympialaisissa 2016 sisälsi yhteensä seitsemän kilpailutapahtumaa: kolme matkaa pojille, kolme tytöille sekä yksi sekajoukkuekilpailu. Pikaluisteluun oli ennen kilpailua osallistumassa yhteensä 56 urheilijaa 20:stä maasta.
Osallistujat.
Jokainen maa sai lähettää maksimissaan neljä urheilijaa (kaksi poikaa, kaksi tyttöä). Kiintiömäärät riippuivat menestyksestä pikaluistelun nuorten maailmancupissa. Norjalle oltiin varattu yksi paikka sekä pojista että tytöistä.
Ampumahiihto nuorten talviolympialaisissa 2016

Ampumahiihto nuorten talviolympialaisissa 2016 sisältää yhteensä kuusi kilpailutapahtumaa: kaksi matkaa pojille, kaksi tytöille sekä kaksi sekajoukkuekilpailua. Ampumahiihtoon osallistuu yhteensä 99 urheilijaa 32:sta maasta.
Osallistujat.
Jokainen maa sai lähettää maksimissaan neljä urheilijaa (kaksi poikaa, kaksi tyttöä). Kiintiömäärät riippuivat kansallisesta menestyksestä nuorten arvokisoissa. Kiintöpaikkoja oli 100, mutta vain 99 täytettiin.
Ricky Rodriguez

Ricky Rodriguez (25. tammikuuta 1975 – 9. tammikuuta 2005) oli yhdysvaltalainen entinen Jumalan lapset (nyk. Kansainvälinen perhe) -yhteisön jäsen, joka murhasi kasvattajansa ja hyväksikäyttäjänsä Angela Smithin vuonna 2005.
Varhaiselämä.
Rodriguez syntyi Kanariansaarten Teneriffalla vuonna 1975. Hänen äitinsä oli Karen Zerby, biologinen isänsä tämän yhteisön jäseneksi viettelemä (ks. Flirty fishing) paikallinen hotellityöntekijä. Hänet katsotaan myös David Bergin adoptiopojaksi, vaikkei virallista adoptiota koskaan tehty.
Lapsena Rodriguezia käyttivät seksuaalisesti hyväksi niin hänen äitinsä kuin muutkin yhteisön aikuiset. Hänellä on nuorempi sisar, Christina Teresa Zerby, joka on yhä yhteisön jäsen eikä jaa edesmenneen veljensä näkemyksiä lapsuuden tapahtumista., toisin kuin hänen ei-biologinen kasvattisisarensa Davida, joka on julkisesti puhunut hyväksikäytöstä useissa julkaisuissa. 
Perhe julkaisi vuonna 1982 lastenkasvatuksellisen Story of Davidito kirjan, joka sisälsi kuvauksia ja kuvia Rickystä muun muassa sängyssä lastenhoitajiensa kanssa, katselemassa aikuisten seksiakteja sekä pelehtimässä toisten lasten kanssa. Kirjan kirjoitti pääasiallisesti lastenhoitaja Sara Kelley, jonka oma tytär Davida esiintyy myös kirjassa. 
Aikuisikä.
Aikuistuttuaan Ricky meni naimisiin Elixcia Munumelin kanssa, ja he erosivat yhteisöstä yhdessä vuonna 2001. Hieman sen jälkeen hän julkaisi MovingOn.org -sivustolla avoimen kirjeen, jossa käsitteli avoimesti yhteisön aikuisten harjoittamaa lapsiin kohdistunutta seksuaalista väkivaltaa. Pariskunta erosi 2004, jolloin Ricky muutti Tucsoniin Arizonaan, missä hän työskenteli sähköasentajana. Ystävät ovat myöhemmin sanoneet hänen vaihtaneen osavaltiota tarkoituksenaan etsiä käsiin äitinsä.
Murha ja itsemurha.
Tucsonissa Rodriguez liittyi jäseneksi asekerhoon ja harjoitteli neljän kuukauden ajan taistelulajeja paikallisella salilla. Kun äidin löytäminen osoittautui mahdottomaksi, hän sopi tammikuun kahdeksas 2005 tapaamisen entisen kasvattajansa Angela Smithin kanssa. Rodriguez viilsi auki Smithin kurkun, ajoi Californiaan, ja ampui itsensä.
Muuta.
Rickyn äiti Karen Zerby johtaa yhä yhteisöä, yhdessä aviomiehensä Steven Douglas Kelleyn kanssa.
Serik Žamankulov

Serik Tygelbajuly Žamankulov (, , s. 18. marraskuuta 1983 Žanatas) on kazakstanilainen futsalpelaaja, joka edustaa kotimaansa pääsarjassa pelaavaa MFK Kairatia ja Kazakstanin futsalmaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 174 senttimetriä pitkä ja 74 kilogrammaa painava Žamankulov on kärkipelaaja eli "pivot". 
Žamankulov oli mukana saavuttamassa pronssia Kazakstanin historian ensimmäisistä EM-kilpailuista vuonna 2016. Hän oli myös yksi noiden kilpailuiden parhaista maalintekijöistä kuudella osumallaan.
Žamankulov on edustanut Kairatia vuodesta 2009 alkaen. Hän on voittanut seuran paidassa kahdesti UEFA Futsal Cupin, vuosina 2013 ja 2015.
Freestylehiihto nuorten talviolympialaisissa 2016

Freestylehiihto nuorten talviolympialaisissa 2016 sisältää yhteensä kuusi kilpailutapahtumaa: kolme lajia pojille ja kolme lajia tytöille. Freestylehiihtoon osallistuu yhteensä 72 urheilijaa 25:stä maasta.
Osallistujat.
Osallistujamäärät määräytyivät vuoden 2015 nuorten maailmanmestaruuskilpailuiden mukaan. Jokainen maa sai lähettää yhden osallistujan jokaiseen tapahtumaan. Kiintöpaikkoja oli 80, mutta vain 72 täytettiin.
Kaukalopikaluistelu nuorten talviolympialaisissa 2016

Kaukalopikaluistelu nuorten talviolympialaisissa 2016 sisältää yhteensä neljä kilpailutapahtumaa: kaksi matkaa pojille ja kaksi matkaa tytöille. Kaukalopikaluisteluun osallistuu yhteensä 32 urheilijaa 16:sta maasta.
Osallistujat.
Jokainen maa sai lähettää maksimissaan neljä urheilijaa (kaksi poikaa, kaksi tyttöä). Nuorten maailmanmestaruuskilpailuiden kolme parasta maata saivat lähettää maksimäärän. Kiintiömäärä oli 32 urheilijaa, mikä myös täyttyi.
Henriod Frères

Henriod Frères oli vuosina 1896–1898 toiminut sveitsiläinen ajoneuvovalmistaja.
Historia.
Fritz Henriod oli valmistanut höyryauton jo vuonna 1886 ja vuonna 1893 bensiinikäyttöisen auton. Vuonna 1896 hän perusti nuoremman veljensä Charles-Edouardin kanssa Biel/Biennen kaupunkiin autoja valmistavan yrityksen, jonka merkkinä oli "Henriod". Yritys ei ollut kovin pitkäikäinen, sillä vuonna 1898 Charles-Edouard muutti Ranskaan, jossa hän perusti Pariisin liepeille, Neuilly-sur-Seinen kaupunkiin, Henriod et Cie -nimisen autotehtaan. Fritz Henriod perusti vuonna 1903 Boudryn kaupunkiin Société Neuchâteloise d’Automobiles -nimisen, ajoneuvoja valmistaneen yrityksen.
Ajoneuvot.
Vuoden 1886 höyrykonekäyttöinen vaunu oli kolmipyöräinen ja kattila sijaitsi sen takaosassa. Ainokaiseksi jäänyt kappale tuhotui tulipalossa.
Vuoden 1893 ajoneuvossa oli bensiinikäyttöinen, 1-sylinterinen moottori ja kaksiportainen vaihteisto. Vuoden 1895 Geneven messuilla Henriod esitteli nelipaikkaisen, Viktoria-korisen autonsa. Kyseisen mallin perustalta aloitettiin sarjatuotanto. Ensimmäiset mallit olivat ilmajäähdytteisellä, 4–10 hevosvoimaisella, auton taakse sijoitetulla, yksisylinterisellä tai "flat twin" -moottorilla varustettuja.
1898 esiteltiin etuvetoinen malli. Charles-Edouard Henriod ajoi tällaisella vaunulla Biel/Biennestä Pariisiin ja ranskalainen lehdistö hehkutti tapausta hetken sensaationa.
Himalajanlehtikuusi

Himalajanlehtikuusi ("Larix griffithii") on lehtikuusiin kuuluva puulaji. 
Sitä kasvaa laajoilla alueilla Himalajalla: Bhutanissa, Nepalissa, Intiassa ja Kiinassa. Se kasvaa jopa neljän kilometrin korkeudessa alueilla, joissa sataa ainakin 2 000 mm vuodessa. Lähellä puurajaa se muodostaa yksilajisia metsiä, alempana se kasvaa yhdessä muiden lajien kanssa. Sen kasvupaikat ovat niin hankalakulkuisia ettei sillä ole juuri merkitystä puutavaran tuotannossa. Sitä on kasvatettu jonkun verran koristepuuna.
Himalajanlehtikuusi kasvaa 20 metriä korkeaksi. Vanhojen puiden kaarna on ruskeaa tai harmaanruskeaa, ja siinä on pystysuuntaisia uurteita. Neulaset ovat 25–55 mm pitkiä ja 1–2 mm leveitä. Kypsät kävyt ovat ruskeita, 5–11 cm pitkiä ja 2–3 cm paksuja.
Lumilautailu nuorten talviolympialaisissa 2016

Lumilautailu nuorten talviolympialaisissa 2016 sisältää yhteensä seitsemän kilpailutapahtumaa: kolme lajia pojille, kolme lajia tytöille sekä sekakilpailun. Lumilautailuun osallistuu yhteensä 78 urheilijaa 30:sta maasta.
Osallistujat.
Osallistujamäärät määräytyivät vuoden 2015 nuorten maailmanmestaruuskilpailuiden mukaan. Jokainen maa sai lähettää yhden osallistujan jokaiseen tapahtumaan. Kiintöpaikkoja oli 80, mutta vain 78 täytettiin.
Luettelo keskeisistä elokuvan aiheista

Tämä luettelo antaa yleiskatsauksen elokuvan keskeisistä aiheista.
Elokuva on liikkuvan kuvan muodostama teos.
Mitä on elokuva?
Elokuvaa voi luonnehtia kaikilla näillä termeillä:
Kiinanlehtikuusi

Kiinanlehtikuusi ("Larix potaninii") on lehtikuusiin kuuluva puulaji. Sitä tavataan Kiinassa ja Nepalissa.
Kiinanlehtikuusi voi kasvaa jopa 50 metriä korkeaksi. Latvus on kartiomainen, oksat kasvavat vaakasuoraan. Neulaset ovat 12–35 mm pitkiä. Kävyt ovat lieriömäisiä tai munanmuotoisia, valmiina 2,5–7,5 × 1,5–3,5 cm, aluksi punaisia tai violetteja, ja muuttuvat kypsyessään syvän violeteiksi ja siitä harmaanruskeiksi.
Luettelo Suomen kansakouluista

Tämä artikkeli on luettelo Suomen kansakouluista tehdyistä luetteloista. Kansakoulujen lisäksi luetteloissa on mukana kansalaiskouluja, apukouluja ja kunnallisia keskikouluja. Suomessa on ollut useita tuhansia kansakouluja, joten teknisistä syistä luettelo on jaettu useampaan osaan vuoden 2018 maakuntajakoa käyttäen:
Kansakoululaitos lakkautettiin siirryttäessä peruskoulujärjestelmään. Varsinainen muutos alkoi vuonna 1972, kokeiluluontoisesti eräiden kuntien kansalaiskouluista jo vuonna 1968. Viimeisenä peruskoulujärjestelmään siirtyivät Espoo, Helsinki, Kauniainen ja Vantaa vuonna 1977.
Luetteloissa käytetty aluejako.
Näiden luetteloiden pääasiallinen lähde on "Suomen kansakoululaitoksen satavuotisjuhla-adressi", joka kuvaa vuoden 1966 tilannetta. Luetteloissa on noudatettu suunnilleen vuoden 1966 kuntajakoa, joten esimerkiksi Aitolahden kansakoulut on ilmoitettu Tampereen kohdalla. Jos kansakoulu on ollut usean kunnan yhteisessä käytössä, niin se esiintyy luetteloissa vain kerran sen kunnan kohdalla, jossa koulurakennus on sijainnut.
Adressista puuttuu tiedot joidenkin kuntien kansakouluista. Nämä kunnat ovat Enontekiö, Geta, Ikaalisten kauppala, Ilomantsi, Kangaslampi, Karjaan mlk, Karjala, Kemin mlk, Kestilä, Kirkkonummi, Kodisjoki, Korpilahti, Kumlinge, Kyyjärvi, Kökar, Laukaa, Längelmäki, Merijärvi, Mietoinen, Nastola, Nurmeksen mlk, Porvoon kaupunki, Pyhtää, Pyhämaa, Raahen kaupunki, Simo, Sotkamo, Sottunga, Sulva, Taivassalo, Uudenkaupungin mlk, Velkua ja Värtsilä.
Kuntia on joskus jaettu kuntaliitosten yhteydessä tai tehty osakuntaliitoksia. Wikipedian luetteloissa kunnat on ryhmitelty sen mukaan, mihin maakuntaan pääosa entisestä kunnasta kuuluu. Siten esimerkiksi Längelmäki on käsitelty Keski-Suomen luettelossa. Tästä johtuen luetteloissa esiintyy joitakin kouluja, jotka sijaitsevat maakuntien rajojen ulkopuolella.
Puuttuvista kouluista ja koordinaateista.
Luetteloihin on merkitty myös joidenkin muiden peruskartoilta tai muista lähteistä löytyneiden kansakoulujen nimet ja sijainnit, mutta tällaiset koulut on varustettu toistaiseksi lähdepyynnöllä, koska niiden nimiä ei ole satavuotisjuhla-adressissa. Kansakouluja on lakkautettu ennen vuotta 1966, ja sen jälkeen on vielä saatettu perustaa joitakin uusia ennen peruskoulujärjestelmään siirtymistä.
Kansakoulujen paikkoja on selvitelty koulujen nimien ja peruskartan paikannimien avulla. Maanmittauslaitoksen Vanhat painetut kartat -palvelun peruskarttoihin on merkitty kansakoulujen sijainteja ja näiden paikkojen koordinaatit on katsottu Kansalaisen Karttapaikasta. Koordinaateissa voi olla virheitä esimerkiksi siksi, että aina ei ole selvää, mihin rakennukseen kartan kansakoulumerkintä viittaa. Koulujen sijainti on myös voinut muuttua karttalehden eri painosten välillä.
Ohjaskelkkailu nuorten talviolympialaisissa 2016

Ohjaskelkkailu nuorten talviolympialaisissa 2016 sisältää yhteensä neljä kilpailutapahtumaa: poikien, tyttöjen, parien ja sekajoukkueiden kilpailut. Kaukalopikaluisteluun osallistuu yhteensä 70 urheilijaa 24:sta maasta.
Osallistujat.
Osallistujamäärät määräytyivät kausien 2014–2015 ja 2015–2016 nuorten maailmancupin mukaan. Alun perin tarkoituksena oli, että yksilökilpailuihin osallistuisi 20 ja parikilpailuun 15 osallistujaa. Parikilpailussa on vain 13 paria, joten yksilökilpailuihin sai osallistua 22 kilpailijaa.
Sannin diskografia

Suomalaisen laulajan ja lauluntekijän Sannin diskografia koostuu viidestä studioalbumista, 34 singlestä ja 15 musiikkivideosta. Tämän lisäksi hän on vieraillut muiden artistien kappaleilla ja esiintynyt useilla eri julkaisuilla.
Sanni solmi levytyssopimuksen Warner Music Finlandin kanssa alkuvuodesta 2013. Hänen debyyttialbuminsa "Sotke mut" julkaistiin 20. syyskuuta 2013, ja se nousi Suomen virallisen albumilistan yhdeksännelle sijalle. Levy on ylittänyt tuplaplatinarajan. Albumilta julkaistiin viisi singleä. ”Prinsessoja ja astronautteja” ja ”Me ei olla enää me” nousivat muun muassa singlelistan kolmanneksi.
Sannin toinen studioalbumi "Lelu" julkaistiin 24. huhtikuuta 2015, ja se nousi albumilistan ensimmäiselle sijalle. Levy on myynyt tuplaplatinaa. Albumilta julkaistiin kolme singleä. ”2080-luvulla” nousi lataus-, striimaus- ja radiosoittolistan kärkeen. Singlelistalla se sijoittui kolmanneksi. Kappale on striimannut platinaa, ja se oli 2010-luvun soitetuin kotimainen radiokappale. Syksyllä 2015 Sanni nähtiin Nelosen "Vain elämää" -musiikkiohjelman neljänellä tuotantokaudella. Hänen ohjelmassa esittämistään kappaleista alun perin Maija Vilkkumaan esittämä ”Ei” julkaistiin singlenä, ja se nousi muun muassa singlelistan kolmanneksi.
Sannin kolmas studioalbumi "Sanni" julkaistiin 7. lokakuuta 2016, ja se nousi jälleen albumilistan kärkeen. Levyn kaikki kappaleet nousivat Spotify-suoratoistopalvelun soitetuimpien listalle. Albumi ehti myydä jo ennakkoon platinaa, ja se on sittemmin ylittänyt triplaplatinarajan. Levyltä julkaistiin viisi singleä. ”Että mitähän vittua” rikkoi Suomen striimausennätyksen, kun kappaletta kuunneltiin vuorokauden aikana yli 349 000 kertaa. Siitä tuli kaikkien aikojen nopeiten kultaa striimannut kotimainen kappale Suomessa. Kappale nousi listojen kärkeen. Myös ”Vahinko” kapusi muun muassa radiosoittolistan ensimmäiselle sijalle.
Sykyllä 2017 Sanni nähtiin "Vain elämää" -ohjelman seitsemänellä tuotantokaudella, jonka pohjalta hän julkaisi kuusi singleä. Sannin versio alun perin Juha Tapion esittämästä ”Kelpaat kelle vaan” -kappaleesta nousi latauslistan kärkeen sekä single- ja striimauslistan toiseksi. Sannin neljäs studioalbumi "Trippi" julkaistiin 28. kesäkuuta 2019, ja se nousi albumilistan ensimmäiselle sijalle. Levy on myynyt tuplaplatinaa. Sen jokainen kappale nousi jälleen Spotifyn soitetuimpien listalle. Levyltä julkaistiin viisi singleä. ”Pornoo”, ”Jacuzzi” ja ”Hei kevät” nousivat listojen kärkeen.
Romulo (futsalpelaaja)

Romulo Alves Nobre (s. 28. syyskuuta 1986 Fortaleza, Brasilia) on brasilialaissyntyinen venäläistynyt futsalpelaaja, joka edustaa Venäjän Superliigassa pelaavaa Moskovan Dynamoa ja Venäjän futsalmaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 180 senttimetriä pitkä ja 81 kilogrammaa painava oikeajalkainen Romulo on pohjapelaaja eli "fixo".
Romulo oli mukana saavuttamassa hopeaa Venäjän kanssa vuoden 2016 EM-kilpailuista Serbiasta. Hän onnistui noissa kilpailuissa maalinteossa viidesti, jääden vain yhden maalin päähän maalipörssin kärkitilasta.
Romulo on edustanut vuodesta 2009 alkaen venäläistä Moskovan Dynamoa. Hän on voittanut seuran kanssa kolme Venäjän mestaruutta. Dynamoa ennen hän pelasi espanjalaisessa Carnicer Torrejónissa, jonne Romulo siirtyi synnyinmaastaan.
Robert Pitts

Robert C. ”RC” Pitts (23. kesäkuuta 1919 Pontotoc, Mississippi – 29. lokakuuta 2011 Baton Rouge, Louisiana) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja.
Pitts pelasi Arkansas’n yliopistossa. Hän pelasi myös Yhdysvaltojen olympiakultaa Lontoon kesäolympialaisissa 1948 voittaneessa maajoukkueessa. Pitts ei pelannut koskaan ammattilaisena vaan AAU:ssa työnantajansa joukkueessa.
Pitts oli toisen maailmansodan veteraani palveltuaan ilmavoimissa. Hänen lentolaivueensa pommittivat Saksaa onnistuneesti 22 kertaa. Pitts kuoli 92-vuotiaana 29. lokakuuta 2011.
Higuita (futsalpelaaja)

Leonardo de Melo Vieira Leite (taiteilijanimeltään "Higuita", s. 6. kesäkuuta 1986 Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialaissyntyinen kazakstanilaistunut futsalmaalivahti, joka edustaa Kazakstanin futsal-liigassa pelaavaa MFK Kairatia ja Kazakstanin futsalmaajoukkuetta. Higuita on 181 senttimetriä pitkä ja painaa 83 kilogrammaa.
Higuita on pelannut Kazakstanin maajoukkueessa vuodesta 2014 alkaen. Vuonna 2016 hän oli mukana saavuttamassa pronssia maan historian ensimmäisistä EM-kilpailuista. Yhden maalin turnauksessa viimeistellyt Higuita valittiin turnauksen parhaaksi maalivahdiksi.
Higuita siirtyi Kairatiin vuonna 2011 portugalilaisesta Belenensesistä. Vuonna 2010 hän pelasi hetken aikaa toisessa kazakstanilaisjoukkueessa, Tulparissa, jonne hän siirtyi synnyinmaastaan. Kairatin kanssa Higuita on voittanut muun muassa kaksi UEFA Futsal Cupia vuosina 2013 ja 2015.
Jesse Renick

Jesse Banard Renick (29. syyskuuta 1917 Hickory, Oklahoma – 25. marraskuuta 1999 Ada, Oklahoma) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja. Hän kuuluu harvoihin olympiakultaa voittaneisiin Pohjois-Amerikan alkuperäisasukkaisiin.
Renick pelasi yliopistossa, joka nykyään tunnetaan OSUna. Hän pelasi myös Yhdysvaltojen olympiakultaa Lontoon kesäolympialaisissa 1948 voittaneessa maajoukkueessa. Renick ei pelannut koskaan ammattilaisena vaan AAU:ssa työnantajansa joukkueessa.
Jackie Robinson (koripalloilija, 1927)

Robert Lloyd Jackson ”Jack/Jackie” Robinson (26. huhtikuuta 1927 Fort Worth, Texas – 8. helmikuuta 2022 Augusta, Georgia) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja.
Robinson pelasi Baylorin yliopistossa. Hän pelasi myös Yhdysvaltojen olympiakultaa Lontoon kesäolympialaisissa 1948 voittaneessa maajoukkueessa. Robinson työskenteli baptistikirkon pastorina.
Lucio D’Ambra

Lucio D’Ambra (oikealta nimeltään "Renato Eduardo Anacleto Manganella", 1. joulukuuta 1880 Rooma – 31. joulukuuta 1939 Rooma) oli italialainen toimittaja, kirjailija, elokuvakäsikirjoittaja ja kriitikko.
D’Ambra on kirjoittanut viisikymmentä romaania ja neljäkymmentä näytelmää, jotka kuvaavat värikkäästi ja kevyen ironisesti aikansa yhteiskuntaelämää. Hänen romaaneistaan muistetaan parhaiten "Il re, le torri, gli alfieri" (1917), "Il mestiere di marito" (1924) ja "Fantasia di mandorli in fiore" (1931). Kirjailijan muistelmat "Trenta anni di vita letteraria" ilmestyivät kolmessa osassa vuosina 1928–1929.
Kirjailija laati ensimmäisen elokuvakäsikirjoituksensa Ugo Falenan elokuvaan "I promessi sposi" vuonna 1911. Hänen läpimurtoelokuvansa olivat Augusto Geninan ohjaama "La signorina Ciclone" (1916) ja Ivo Illuminatin "Il re, le torri e gli alfieri" (1917). Vuonna 1918 D’Ambra perusti oman tuotantoyhtiön D’Ambra Filmin, jolle hän tuotti ja ohjasi noin 30 elokuvaa. Tyyliltään innovatiivisina ne muodostavat tärkeän vaiheen italialaisen mykkäelokuvan historiassa.
D’Ambran elokuvaura päättyi Italian elokuvan kriisivuosiin 1920-luvun alussa. 1930-luvun lopulla hän laati jälleen käsikirjoituksia muutamiin elokuviin.
Vatajanjärvi

Vatajanjärvi on Pirkanmaalla Parkanossa Vatajankylän ja Luomankylän välissä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kuivasjärven valuma-alueeseen. Vatajanjärvi on osa Vatajanjoen valuma-aluetta ja sen alin järvi, josta lyhyt Vatajanjoki saa alkunsa.
Maantietoa.
Järven pituus on 1,4 kilometriä, leveys 800 metriä ja sen pinta-ala on 70 hehtaaria. Se sijaitsee Kuivasjärven ja Ylinenjärven välisellä peltoalueella, jossa sijaitsevat Vatajankylä ja Luomankylä. Pääaosa siitä vedestä, joka laskee pois Vatajanjokea myöten, tulee Ylinenjärvestä Isonahonjokea myöten. Järveen laskee lounaasta ja lännestä soilta viisi metsäojaa ja yksi pelto-oja. Pohjoisesta ja idästä siihen laskee kaksi lyhyttä pelto-ojaa ja pitkä metsäoja lähisoilta. Yksi ojista laskee Kakkurilammesta, joka on melkein tyhjiin laskettu lampi järven länsipuolelta. Järvellä on yksi saari, joka sijaitsee ruohottuneen pohjoispään kaislikossa. Rantaviivan pituus on 4,6 kilometriä. Rannoille on jätetty suojavyöhykkeet, mutta suurin osa rannoista ovat peltomaan äärellä. Lounaispuolella metsät reunustavat rantoja. Järven lähiympäristössä sijaitsee kymmenen maatilaa ja yli kymmenen vapaa-ajan asuntoa. Niille pääsee valtatieltä 3 lähtevältä yhdystieltä 13327 ja siitä haarautuvilta kyläteiltä.
Historiaa.
Vanhassa 1800-luvulla piirretyssä Parkanon pitäjänkartassa Vatajanjärven rantaviiva kulkee paikoin eri lailla kuin nykyään. Järvellä ei tuolloin ollut vielä saaria, jollainen sillä on nykykartoissa. Myös Kakkurinlammen rantaviiva oli silloin monipolvisempi ja se on varmasti kasvamassa umpeen. Vaikka järvenlaskusta ei ole löytynyt dokumenttia, kielivät vuoden 1959 painetussa peruskartassa olevat vesijättömiden tonttirajat sellaisesta. Vuoden 1985 peruskartassa näkyy pohjoispäässä kaksi uutta saarta. Itärantaan on rakennettu pitkä pengertie kaislikon reunaan asti. Vuoden 1992 kartalla tilanne on säilynyt samana. Nykykartan mukaan rantojen ruohottuminen on pakottanut rantojen ruoppauksiin, jotta avovesi uolttuisi rannalle asti. Näin on tehty länsirannalla ja sen lähellä joen suussa, eteläpäässä ja pohjoispäässä.
August Keirkner

August Nilsson Keirkner (24. syyskuuta 1856 Ruotsi – 22. helmikuuta 1918 Helsinki) oli ruotsalaissyntyinen suomalainen ruukinpatruuna, joka omisti vuosina 1884–1917 Ähtärissä sijainneen Inhan ruukin ja kehitti sitä merkittävästi. Hän keräsi merkittävän suomalaisen taiteen kokoelman, joka lahjoitettiin myöhemmin Suomen valtiolle.
Elämänvaiheet.
Ruotsalaiseen virkamiesperheeseen syntynyt Keirkner oli koulutukseltaan teräsalan insinööri. Hän matkusteli nuorena ulkomailla ja työskenteli muun muassa Bakussa. Hän muutti vuonna 1881 Suomeen Dragsfjärdissä sijainneen Taalintehtaan ruukin ensimmäiseksi insinööriksi, ja työskenteli myöhemmin myös Högforsin tehtailla Karkkilassa.
Vuonna 1884 Keirkner osti taloudellisissa vaikeuksissa olleen Inhan saharuukin Wasastjernan suvulta. Ruukin sijainti oli syrjäinen, mutta edellisenä vuonna valmistunut, Ähtärin kautta kulkeva Vaasan rata avasi sille uudet mahdollisuudet. Ruukki kasvoi lyhyessä ajassa suurtehtaaksi, jossa valmistettiin jalostettuja rauta- ja terästuotteita, kuten pultteja, niittejä, muttereita, hevosenkenkiä, ratakiskoja ja betonirautoja. Suomalaisen järvimalmin sijasta pääasiallisena materiaalina alettiin käyttää Ruotsista tuotua rautamalmia sekä kotimaista romurautaa. Ruukin ympärille syntyi kokonainen tehdasyhdyskunta. Ensimmäisen maailmansodan aikana Keirkner sai merkittäviä tilauksia Venäjän armeijalta.
Keirkner kartutti itselleen suuren omaisuuden ja keräsi merkittävän taidekokoelman, johon kuului paljon Suomen taiteen kultakauden tunnetuimpien taiteilijoiden teoksia. Vuonna 1899 hän rakennutti Inhaan Hankaveden rannalle suuren ruukinkartanon, niin sanotun Pytingin, joka on aikansa komeimpia ruukinkartanoita. Keirkner täytti kartanonsa korkealaatuisilla koristeluilla ja taideteoksilla.
Pitkään sairastellut Keirkner päätti lopulta luopua teollisuustoiminnastaan ja muuttaa viettämään eläkepäivään Helsinkiin. Hän myi Keuruulla omistamansa Kolhon sahan vuonna 1916 ja Inhan tehtaat helmikuussa 1917 Fiskarsin johtajalle Albert von Julinille. Myynnistä saamillaan 4,5 miljoonalla markalla hän alkoi rakennuttaa Helsingin Kaivopuistoon Villa Keirkner -nimistä ylellistä huvilaa, jonka oli tarkoitus toimia myös edustavana sijoituspaikkana hänen yksityiselle taidekokoelmalleen. Eliel Saarisen suunnittelema rakennus tunnetaan nykyään Marmoripalatsina. Keirkner kuoli vuoden 1918 alussa puoli vuotta ennen huvilansa valmistumista. Hän omisti vuodesta 1907 alkaen myös niin sanotun Tallbergin talon Helsingin Katajanokan Luotsikadulla.
Muuta.
Keirkner haudattiin kuoltuaan aluksi Marmoripalatsin pihalle, ja kuvanveistäjä Gunnar Finne suunnitteli hänen haudalleen sarkofagimaisen muistomerkin. Muistomerkki siirrettiin Hietaniemen hautausmaalle, kun Keirknerin leski Linda Keirkner (o.s. Bremer, 1861–1945) myi huvilan vuonna 1937. Linda Keirkner testamenttasi yhteensä 128 Keirknerin kokoelmiin kuulunutta taideteosta Ateneumin taidemuseolle.
Heikki Savola on tehnyt Keirkneristä musiikkinäytelmän "Inhan ruukinpatruuna".
Juri Dumtšev

Juri Eduardovitš Dumtšev (, 5. elokuuta 1958 Rossoš, Venäjän SFNT – 10. helmikuuta 2016 Adler, Sotši, Venäjä) oli neuvostoliittolainen kiekonheittäjä ja näyttelijä.
Dumtšev piti tuloksellaan 71,86 metriä hallussaan miesten kiekonheiton maailman- ja euroopanennätystä lähes kolmen vuoden ajan vuosina 1983–1986. Hänen tuloksensa on yhä Venäjän ennätys. Dumtšev sijoittui Moskovan kesäolympialaisissa 1980 viidenneksi ja Soulin kesäolympialaisissa 1988 neljänneksi. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 tuore ME-mies oli viides. Urheilijanuransa jälkeen Dumtšev näytteli kymmenissä elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hän kuoli Adlerissa 57-vuotiaana 10. helmikuuta 2016.
Alberto Fassini

Alberto Fassini (8. huhtikuuta 1875 Moncalvo, Astin maakunta – 8. lokakuuta 1942 Rooma) oli italialainen liikemies, poliitikko ja elokuvatuottaja.
Fassini syntyi piemontelaiseen pienaateliin kuuluneen sisäasiainministeriön virkailijan perheeseen. Hän opiskeli meriakatemiassa ja palveli laivastossa. Fassini jätti aktiivipalveluksen luutnanttina vuonna 1900 ja työskenteli sen jälkeen pankkialalla. Vuodesta 1912 lähtien hän toimi laajan keinokuituteollisuuden omistajana ja johtajana. Fassini johti myös elokuvayhtiö Cinesiä ja vuonna 1919 perustettua Unione Cinematografica Italiana -konsortiota.
Fassini osallistui Libyan valloitukseen ja komensi aluksia ensimmäisessä maailmansodassa. Hänen taloudellisia etujaan edisti aktiivinen yhteistyö Italian fasistien kanssa. Fassini liittyi Kansalliseen fasistipuolueeseen vuonna 1921 ja toimi vuodesta 1927 lähtien tekstiiliteollisuuden liiton ja Italian matkailuyhtiön johtajana. 1930-luvulla Fassini oli myös fasistien lainsäädäntöelimen kansanedustaja ja korporaatioiden keskuskomitean jäsen. Hän sai paronin arvon vuonna 1924.
Kemin kävelykatu

Kemin kävelykatu, myös Valtakadun kävelykatu, on noin 60 metriä pitkä promenadi Kemin Sauvosaaressa Valtakadulla. Kävelykatu sijaitsee Kemin ydinkeskustassa Täikön torin lähettyvillä. Promenadi valmistui vuonna 2011, mitä ennen Valtakadun ajorata jatkui aina Lehtokadun risteykseen asti. Promenadin varella sijaitsee mm. Elokuvateatteri Kinopirtti ja Hotelli Palomestari.
Lars Wahlbeck

Lars Wahlbeck (1. heinäkuuta 1922 Vaasa – 6. marraskuuta 1991 Espoo) oli suomalainen kauppatieteilijä ja professori. Hän työskenteli vuodesta 1947 Taloudellisessa tutkimuskeskuksessa (nyk. Elinkeinoelämän tutkimuslaitos) tutkijana ja oli vuosina 1951–1959 sen johtaja. Vuosina 1960–1985 hän oli "Hankenin", Svenska Handelshögskolanin liiketaloustieteen professori, 1966–1975 vararehtori ja kaudet 1975–1984 rehtori.
Wahlbeck väitteli 1955 aiheenaan "Om inkomstnivåns geografi i Finland år 1950". Vuonna 1960 dosentti Wahlbeck sai nimityksen aivan uuteen, kolmanteen, liiketaloustieteen professuuriin (professor i företagsekonomi) korkeakoulussa silloiselta nimeltään Svenska Handelshögskolan i Helsingfors. Hän toimi oppiaineen Allmän Företagsekonomi pääopettajana. Allmän företagsekonomi otti ohjelmaansa mm operaatioanalyysin (Operations Research) menetelmien tarjonnan liiketaloustieteilijöille (Rosenqvist 2009). Wahlbeck toimi erityisen laaja-alaisesti liiketaloustieteen eri aihepiireissä. Wahlbeck sai jopa kansantaloustieteen (nationalekonomi) dosentin arvon 1956 Hankenilla (dosentti vuoteen 1960 saakka), 1958-60 hoitaen väliaikaisena uutta yleisen liiketaloustieteen professuuria.
Eräs Wahlbeckin aloitteellisista kehityskohteista oli rahoituksen (finansiering och investering; Finance) opetuksen ja tutkimuksen rakentaminen Hankenin toimintaan (lähde: Fellman 2009 s269) jo viimeistään 1970-luvulla, käyttäen mm hänen Yhdysvalloista 1950-luvulta lähtien saamiaan vaikutteita ja esikuvia. Rahoituksen teemassa Hanken oli Suomessa edelläkävijä. perustaen opintosuunnan jo vuonna 1977, jo ennen Vaasan kauppakorkeakoulua ja Helsingin kauppakorkeakoulua.
Wahlbeckin edeltäjä rehtorina oli Ilmari Hustich ja seuraaja vuodesta 1985 oli Alf-Erik Lerviks.
Wahlbeck kehitti rehtorina vuonna 1975 valtiollistettua Handelshögskolania määrätietoisesti kansainväliseksi nykyaikaiseksi ja kilpailukyiseksi korkeakouluksi, jossa keskeisiä olisivat liiketaloustieteen eli yritystalouteen liittyvät alat. Hänen aloitteestaan käynnistettiin opetus Vaasassa. Hän toimi lisäksi Lifimin johdossa ja oli sen hallituksen puheenjohtaja 1974–1983.
Wahlbeckin rooliin sisältyi useassa käänteessä liiketaloustieteen alan tosiasiallinen vastuu ainoana vakinaisena professorina. Hankenin pitkäaikainen liiketalouden professori Henrik Schybergson jäi eläkkeelle 1959, pian sen jälkeen kun Wahlbeck oli asettunut alan uusimman professuurin vt hoitajaksi. Kun liiketaloustiede, erityisesti mainonta ja markkinat, professori Olof Henell irtisanoutui 1963 siirtyen Lundiin Ruotsiin, jonkin aikaa Wahlbeck (nimitetty vakinaiseksi 1960) oli ainut täysprofessori ja muut liiketaloustieteen professuurit olivat väliaikaisten hoitajien varassa. Vuonna 1966 aloitti Hankenilla liiketaloustieteen apulaisprofessori, tehtäväalanaan ohjata yrityshallinnon opintoja, tämäkin ei-täysprofessuuri Wahlbeckin oppiaineryhmässä. Vuonna 1968 liiketaloustieteeseen tuli kumppaniksi vakinaiseksi professoriksi, liikelaskentatoimi, nimitettynä ekon.tri Reginald Jägerhorn, joka pysyi Hankenilla virassa suunnilleen samaan vuoteen asti kuin Wahlbeck.
Karen Zerby

Karen Elva Zerby (s. 31. heinäkuuta 1946) johtaa Kansainvälinen perhe -nimistä uskonnollista yhteisöä, yhdessä miehensä Steven Douglas Kellyn kanssa. Hänet tunnetaan yhteisön sisällä myös nimillä Mama Maria, Maria David sekä Queen Maria.
Elämä.
Karen Zerby syntyi 1946 New Jerseyn Camdenissa papin tyttäreksi.
Vuonna 1969 Zerby liittyi "Teens for Christ"-järjestöön, ja alkoi toimia sen sihteerinä. Hänen ja ryhmän perustajan, David Bergin, välillä syttyi seksisuhde, jonka seurauksena Berg erosi ensimmäisestä vaimostaan ja avioitui itseään lähes kolmekymmentä vuotta nuoremman Zerbyn kanssa. Liitto jatkui kaksikymmentäviisi vuotta ja päättyi Bergin kuolemaan vuonna 1994. Zerbystä tuli liikkeen johtaja, ja hän avioitui pian Kellyn kanssa.
Lapset.
Zerby synnytti ensimmäisen lapsensa, Ricky Rodriguezin, vuonna 1975. Pojan isä ei kuitenkaan ollut hänen aviomiehensä vaan teneriffalainen paikallinen hotellityöntekijä, jonka hän oli seksuaalisin keinoin värvännyt liikkeen jäseneksi. Rickyn lapsuudesta julkaistiin vuonna 1982 Story of Davidito, joka sisälsi paljon kuvia ja kuvauksia lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Vuonna 2001 poika erosi liikkeestä. Hän alkoi hautoa negatiivisia tunteita Perhettä kohtaan, ja yritti löytää äitinsä vuonna 2005. Tässä hän ei kuitenkaan onnistunut, joten hän sopi tapaamisen vanhan lastenhoitajansa Angela Smithin kanssa ja tappoi tämän viiltämällä kurkun auki. Smith oli Karenin läheinen ystävä, ja osallistui Rickyn sanojen mukaan hyväksikäyttöön. Ricky ampui itsensä pian murhan jälkeen.
Toinen lapsi, Christine Teresa "Techi" Zerby, syntyi 1979. Techin isä oli Perheen korkea-arvoinen jäsen Michael Sweeney, joka erosi yhteisöstä samana vuonna kun lapsi syntyi. Tytär on äitinsä tavoin yhä mukana liikkeen toiminnassa, eikä jaa veljensä käsitystä siitä, että heidän lapsuudessaan olisi tapahtunut seksuaalista väkivaltaa.
Kevin Bickner

Kevin Bickner (s. 23. syyskuuta 1996 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen mäkihyppääjä. Bickner edustaa Norge Ski Clubia.
Bickner sijoittui Pyeongchangin olympialaisissa 2018 normaalimäessä 18:nneksi ja suurmäessä 20:nneksi.
Bickner debytoi maailmancupin henkilökohtaisissa kilpailuissa joulukuussa 2015 Lillehammerin normaalimäen kilpailussa ollen 51:s. Avauspisteensä hän saavutti helmikuussa 2016 Vikersundin lentomäkikilpailusta ollen 30:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 15:nneksi niin ikään Vikersundin lentomäessä maaliskuussa 2017.
Wahlbeck

Wahlbeck on muun muassa seuraavien suomalaisten sukunimi:
Kirjoitusasuna Walbeck:
Good Enough (Annica Milánin ja Kimmo Blomin kappale)

Good Enough on Annica Milánin ja Kimmo Blomin vuonna 2016 ilmestynyt popkappale. Kappaleen ovat tehneet Michael James Down, Primoz Poglajen, Jonas Gladnikoff ja Michael Ker. 
Good Enough kilpaili vuoden 2016 Uuden Musiikin Kilpailussa, jonka voittaja edusti Suomea saman vuoden Eurovision laulukilpailussa Tukholmassa. Kappale selviytyi UMK:n finaaliin.
Trond Espen Seim

Trond Espen Seim (s. 4. lokakuuta 1971 Oslo) on norjalainen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti roolistaan "Varg Veum" -elokuvasarjassa. Hän on esiintynyt myös useissa teatterituotannoissa.
Seim valmistui Norjan teatterikorkeakoulusta vuonna 1996. Hänen teatteriuransa alkoi Rogalandin teatterissa Stavangerissa vuonna 1996, jatkui vuosina 1998–2000 Bergenin Kansallisella näyttämöllä (Den Nationale Scene) ja vuodesta 2000 Norjan kansallisteatterissa. Hänen televisiorooleistaan voidaan mainita "Svarte penger – hvite løgner" (2004). Kahdentoista "Varg Veum" -elokuvan lisäksi hänet on nähty muun muassa elokuvissa "Hawaii, Oslo" (2004), "De usynlige" (2008) ja "The Thing" (2011).
Nika Križnar

Nika Križnar (s. 9. maaliskuuta 2000) on slovenialainen mäkihyppääjä, joka edustaa seuratasolla SSK Alpina Žiriä.
Križnar saavutti nuorten MM-kilpailujen henkilökohtaisessa kilpailussa kultaa 2018 ja pronssia 2017, naisten joukkuekilpailussa kultaa 2018 ja hopeaa 2017 sekä sekajoukkuekilpailussa kultaa 2016 ja 2017. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 13:nneksi, Pyeongchangin olympialaisissa 2018 seitsemänneksi ja Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 niin ikään seitsemänneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa joukkuemäessä sekä pronssia suurmäessä ja sijoittui normaalimäessä viidenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti normaalimäessä pronssia. Sekajoukkuemäessä hän saavutti kultaa. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti sekajoukkuemäessä pronssia sekä oli suurmäessä kymmenes ja normaalimäessä yhdestoista.
Križnar debytoi maailmancuptasolla Ljubnossa 13. helmikuuta 2016, sijoittuen tuolloin 14:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Lillehammerissa joulukuussa 2017. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Râșnovissa maaliskuussa 2018. Kauden 2017–2018 kokonaiskilpailussa hän sijoittui kymmenenneksi. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui kolmanneksi Tšaikovskissa ja viidenneksi maailmancupin kokonaiskilpailussa. Kaudella 2019–2020 hän oli Ljubnossa kolmas ja maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemäs. Kaudella 2020–2021 hän sijoittui Ramsaussa toiseksi. Helmikuussa 2021 hän saavutti Hinzenbachissa ensimmäisen osakilpailuvoittonsa ja sijoittui viikonlopun kahdessa muussa kilpailussa toiseksi. Lisäksi hän voitti Râșnovin ensimmäisen kilpailun ja oli toisessa kisassa kolmas. Maaliskuussa 2021 hän oli Nižni Tagilissa kolmas ja toinen sekä Tšaikovskissa kahdesti kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailun hän voitti yhdeksän pisteen erolla Sara Takanashiin. Kaudella 2021–2022 hän voitti Ljubnossa, Willingenissä ja Hinzenbachissa sekä oli toinen Hinzenbachissa, kahdesti Lillehammerissa, kerran Oslossa ja kahdesti Oberhofissa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi. Kaudella 2022–2023 hän sijoittui Villachin molemmissa kilpailuissa kolmanneksi ja maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksänneksi. Kaudella 2023–2024 hän oli Villachin, Sapporon ja Ljubnon jälkimmäisissä kilpailuissa kolmas. Lahdessa hän saavutti voiton ja Trondheimissa kolmossijan. Mailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kuudes.
Continental Cupissa hän on sijoittunut parhaimmillaan kymmenenneksi.
Korkearannikko – Merenkurkun saaristo

Korkearannikko – Merenkurkun saaristo (virallisesti ) on Ruotsin ja Suomen alueella Merenkurkun seudulla sijaitseva Unescon maailmanperintökohde. Siihen kuuluu Merenkurkun saaristoa Vaasan edustalla ja Korkeanrannikon () rannikkoa Ruotsin puolella Uumajan eteläpuolella.
Alue, sen nimi ja muutokset.
Ruotsin Korkearannikko hyväksyttiin maailmanperintökohteeksi vuonna 2000 nimellä "The High Coast". Merenkurkun saaristo liitettiin kohteeseen vuonna 2006 nimellä "The Kvarken Archipelago" (). Tässä vaiheessa Unesco käytti perintökohteesta nimeä "Kvarken Archipelago / High Coast, Finland and Sweden". Vuonna 2008 nimi muutettiin Ruotsin ja Suomen pyynnöstä uuteen muotoon, ja . 
Perintökohteen nimeksi näyttävät vakiintuneen ja .
Alueen pinta-ala on 3 369 neliökilometriä, josta Ruotsin puolella on 1 425 neliökilometriä ja Suomen puolella 1 944 neliökilometriä.
Luontokohde.
Luonto on alueella jatkuvassa muutostilassa, sillä maankuori palautuu jäämassojen painosta edelleen. Maankohoaminen rannikolla on noin 9 millimetriä vuodessa.
Maailmanperintökohteen valintakriteerinä on ollut numero viii: poikkeukselliset geologiset arvot. Ensinnäkin lahden molemmin puolin havaitaan maailman nopeinta maankohoamista. Toisekseen Merenkurkun saariston 5 600 saarta koostuu monista jääkauden jättämistä rakenteista kuten De Geer -moreeneista.
Le Mansin 24 tunnin ajo 2016

Le Mansin 24 tunnin ajo 2016 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 18.-19. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat Romain Dumas'n, Neel Janin ja Marc Liebin autokunta.
Kilpailu oli kauden 2016 FIA World Endurance Championship -sarjan kolmas osakilpailu.
Aleksandr Malyšev

Aleksandr Vasiljevitš Malyšev (, s. 20. syyskuuta 1989 Leninogorsk, Kazakstanin SNT) on kazakstanilainen maastohiihtäjä. Malyšev on 173 senttimetriä pitkä ja painaa 70 kilogrammaa.
Malyšev debytoi maailmancupissa joulukuussa 2012 Tour de Skihin kuuluvassa Oberhofin prologissa sijoittuen sijalle 92. Ensimmäistä kertaa hän sijoittui 30 parhaan joukkoon samalle kiertueelle kuuluneessa Toblachin viiden kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ollen 28:s. Malyševin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on 20. tila helmikuulta 2016 Falunin kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailusta.
Malyšev kilpaili vuoden 2013 MM-kilpailuissa ollen 50 kilometrin kilpailussa 58:s. Talviuniversiadeista hän on saavuttanut viestikultaa vuodelta 2013 ja -hopeaa vuodelta 2015.
Paulo Roberto

Paulo Roberto Marqués Roris (s. 12. elokuuta 1967 Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialaissyntyinen espanjalainen uransa päättänyt futsalpelaaja. Pelipaikaltaan 175 senttimetriä pitkä ja 74 kilogrammaa painava Paulo Roberto oli kärkipelaaja eli "pivot".
Paulo Roberto pelasi Espanjan futsalmaajoukkueessa vuodet 1994–2001. Vuonna 2000 hän oli mukana saavuttamassa kultaa MM-kilpailuista Guatemalasta. Hän teki turnauksessa neljä osumaa. EM-kilpailuista Paulo Roberto saavutti kultaa vuosilta 1996 ja 2001 sekä hopeaa vuodelta 1999. 
Seuratasolla Paulo Roberto edusti pisimpään ElPozo Murciaa, vuodet 1994–2005. Hän voitti seuran paidassa yhden Espanjan mestaruuden ja kaksi Espanjan cupia. Vuodet 1992–1994 Paulo Roberto edusti Redislogar Madridia ja vuodet 1988–1992 Marsanz Torrejónia.
Paulo Roberto sai Espanjan kansalaisuuden vuonna 1991, sillä hänen isänisänsä oli kotoisin Espanjasta. Uransa jälkeen Paulo Roberto toimi neljä vuotta ElPozo Murcian teknisenä johtajana.