tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vaahteraliigan kausi 1994

Vaahteraliigan kausi 1994 oli Vaahteraliigan 15. kausi. Liigan runkosarjassa pelattiin kymmenen ottelua, minkä jälkeen kuusi parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin. Runkosarjan viimeinen ja toiseksi viimeinen joutuivat kauden päätteeksi karsimaan sarjapaikasta I-divisioonaan kahden parhaan joukkueen kanssa.
Vaahteramalja XV oli kolmas peräkkäinen, jossa East City Giants ja Turku Trojans pelasivat. East City Giants voitti neljännen peräkkäisen mestaruutensa pistein 24–7. Helsinki Roosters voitti pronssia kolmannen kerran peräkkäin.
Uudet joukkueet sarjassa olivat Vantaan TAFT joka nousi sarjaan Kannelmäki Whipsin pudottua I-divisioonaan ja Kouvola Reds joka sai Espoo Coltsin jättämän sarjapaikan. Reds putosi samalla kaudella takaisin I-divisioonaan hävittyään karsintaottelunsa.
Snežinka

Snežinka (, ) on talviurheilukeskus Tšaikovskissa Permin aluepiirissä Venäjällä. Siellä sijaitsee muun muassa viisi hyppyrimäkeä, laskettelurinne, ampumahiihtostadion ja hotelli.
Historia.
Vuonna 1980 ensimmäinen K40-hyppyrimäki valmistui alueelle, ja vuoteen 1985 mennessä alueella olivat K90-, K70-, K40-, K20- ja K10-hyppyrimäet.
Vanhat hyppyrimäet purettiin pois nykyisten rakennusten tieltä vuonna 2010, jolloin alettiin rakentaa nykyisiä hyppyrimäkiä (K125 HS140, K95 HS106, K65 HS72, K40 ja K20), laskettelurinnettä ja hotellia. Kolme suurinta hyppyrimäkeä ja hotelli avattiin helmikuussa 2012.
Kahdessa suurimmassa hyppyrimäessä on Ski-Line-latu-ura ja ponnistusvoimaa, -tasapainoa ja -ajoitusta mittaava mittausjärjestelmä. Venäjän mestaruuskilpailut 22.–26. maaliskuuta 2012 oli ensimmäinen Snežinkan hyppyrimäistä järjestetty kilpailu. Ensimmäinen kansainvälinen kilpailu oli Continental Cup 15.–16. syyskuuta 2012, johon mennessä myös kaksi pienintä hyppyrimäkeä valmistuivat. Kaikissa viidessä hyppyrimäessä on muovitus.
Tšaikovski HS140.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 147,0 metriä on hypännyt Jevgeni Klimov.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 146,5 metriä on hypännyt Marita Kramer.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Kesämäkiennätyksen 146,0 metriä on hypännyt Jevgeni Klimov.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten kesämäkiennätyksen 140,0 metriä on hypännyt Jerneja Brecl.
Tšaikovski HS102.
Hyppyrimäki avattiin vuonna 1985. Vuonna 2010 alkaneessa ja vuonna 2012 valmistuneessa remontissa hyppyrimäki uusittiin kokonaan ja sen K-piste siirtyi 90 metristä 95 metriin ja HS-pisteeksi asetettiin 106 metriä. Kesällä 2017 HS-piste siirrettiin turvallisuussyistä 102 metriin.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 108,0 metriä on hypännyt Denis Kornilov.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 103,0 metriä on hypännyt Irina Avvakumova.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Kesämäkiennätyksen 109,5 metriä on hypännyt Anže Lanišek.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten kesämäkiennätyksen 108,0 metriä on hypännyt Sara Takanashi.
Tšaikovski HS72.
Hyppyrimäki avattiin vuonna 1984. Vuonna 2010 alkaneessa ja vuonna 2012 valmistuneessa remontissa hyppyrimäki uusittiin kokonaan ja sen K-piste siirtyi 70 metristä 65 metriin ja HS-pisteeksi asetettiin 72 metriä.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 72,0 metriä on hypännyt Nikita Belenok.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 67,0 metriä on hypännyt Valeria Rimdenok.
Tšaikovski HS44.
Hyppyrimäki avattiin vuonna 1980. Vuonna 2010 alkaneessa ja vuonna 2012 valmistuneessa remontissa hyppyrimäki uusittiin kokonaan ja uuden hyppyrimäen alastulorinteeseen asennettiin muovitus. Mäkiennätys on venäläisen V. Begunovin hyppäämä 42,0 metriä.
Tšaikovski HS21.
Hyppyrimäki avattiin 1980-luvulla. Vuonna 2010 alkaneessa ja vuonna 2012 valmistuneessa remontissa hyppyrimäki uusittiin kokonaan ja uuden hyppyrimäen alastulorinteeseen asennettiin muovitus.
Tšaikovski K10.
Hyppyrimäki avattiin 1980-luvulla ja purettiin vuonna 2010.
Oliver Kochta-Kalleinen

Oliver Kochta-Kalleinen (s. 1971 Dresden, Itä-Saksa) on nykytaiteilija. Hän on asunut Helsingissä vuodesta 2003.
Elämä ja ura.
Oliver Kochta (nyk. Kochta-Kalleinen) asui Itä-Saksan Dresdenissä 1991 asti, jolloin hän muutti Hampuriin opiskelemaan taidekorkeakoulussa (Hochschule für bildende Künste Hamburg). Hän valmistui sieltä vuonna 2000. Hän on myös opiskellut Icelandic College of Art and Crafts MHI:ssa 1996–1997 sekä Kuvataideakatemian tila-aikataiteen osastolla 1998–1999. 
Oliver Kochtan toi Suomeen hänen pitkäaikainen tutkimuksensa suomalaisen tiedemiehen Karl Selim Lemströmin (1838–1904) yrityksistä ymmärtää revontulien syntymekanismi. Hän toteutti aiheesta näyttelyn "Northern Lights and Electric Carrots", joka oli esillä Helsingissä (Valon voimat -festivaali, 2004) sekä Hampurissa (Galerie Für Landschaftskunst, 2006). Hänen kiinnostuksensa revontuliin näkyi myös toisena Helsinkiin, yhdessä hampurilaistaiteilija Frank Lüsingin kanssa toteuttamana, teoksena "Public Polar Light Observatory": He rakensivat väliaikaisen revontuliobservatorion Helsingin Tähtitorninmäelle (Valon voimat -festivaali 1999). Toinen syy Suomeen hakeutumisessa oli, että hän käsitteli Hampurin taidekorkeakoulun kirjallisessa lopputyössään suomalaisia taiteilijoita Jussi Kiveä ja Lauri Anttilaa, sekä tieteilijä Yrjö Hailaa. Hän julkaisi lopputyönsä kirjana "The Straight Line" (2001). 
Kochta tunnetaan parhaiten yhteistyöstä Tellervo Kalleisen kanssa, joka alkoi heidän järjestäessään maailman ensimmäisen mikrovaltioiden huippukokouksen Helsinkiin 2003, MUU ry:n Amorph!03 -festivaalin kuraattoreina. 
Kaksikon projektit toteutuvat usein videoinstallaatioina, elokuvina tai tapahtumina. Ne toteutetaan luovana yhteistyönä osallistujien kanssa. He ovat esittäneet teoksiaan näyttelyissä ja festivaaleilla ympäri maailmaa. Projekteista tunnetuin on "Valituskuoro", jonka on sittemmin ovat toteuttaneet yksityiset ihmiset jo yli 80 maassa. Muita kaksikon yhteisiä töitä ovat muun muassa "People in White" (2011), jossa entiset mielenterveyspotilaat jakavat kokemuksiaan hoitajan ja potilaan suhteesta, "Archipelago Science Fiction" (2012), jossa Turun saariston asukkaat pohtivat alueen tulevaisuutta tekemällä saaristoon sijoittuvia sci-fi-lyhytelokuvia taiteilijoiden avulla, "Unimaa" (2009), jossa he tekivät lyhytelokuvia suomalaisten presidentti Tarja Halosesta näkemistä unista sekä "I Love My Job" (2010), joka kuvaa työntekijöiden fantasioita, jotka nousevat heidän työpaikoillaan kokemistaan konfliktitilanteista.
Oliver Kochta-Kalleinen on myös taiteilijaryhmien Romantic Geographic Society, YKON ja The Speech Karaoke Action Groupin jäsen.
Tellervo Kalleinen ja Oliver Kochta avioituivat 2004, jolloin Oliver muutti viralliseksi nimekseen Oliver Kalleinen, ja alkoi käyttää taiteilijanimenä Oliver Kochta-Kalleinen. Heillä on yksi lapsi.
Palkinnot.
Vuonna 2012 Oliver Kochta-Kalleinen ja Tellervo Kalleinen saivat mediataiteen AVEK-palkinnon.
27. maaliskuuta 2014 Oliver Kochta-Kalleinen nimettiin yhdessä Tellervo Kalleisen kanssa Ars Fennica -palkinnon saajaksi.
Pariah’s Child

Pariah’s Child on power metal -yhtye Sonata Arctican kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin 28. maaliskuuta 2014 levymerkillä Nuclear Blast.
Albumi on Sonata Arctican ensimmäinen sitten vuonna 2004 ilmestyneen Reckoning Nightin, jonka kannessa on yhtyeen vanha logo. Yhtye on pyrkinyt palaamaan juurilleen, ja kappaleet ovat edelliseen albumiin verrattuna enemmän perinteistä power metalia. Albumin kappaleet kertovat Sonata Arctican vanhalle tyylille ominaisesti susista.
A. T. Hill

A. T. Hill (myös Tom Hill, synt. Topias Mäkinen, 1897 – 1978) oli kanadansuomalainen kommunisti ja ammattiyhdistysaktiivi, joka vaikutti 1900-luvun alkuvuosikymmeninä muun muassa Kanadan kommunistisessa puolueessa. Hän oli Sanna Kannaston ja Aku Päiviön ohella aikakauden merkittävimpiä kanadansuomalaisen työväenliikkeen toimijoita.
Hill toimi jo nuorena aktiivisesti Industrial Workers of the World -ammattiliitossa kiertäen metsätyömailla organisoimassa ammattiliiton toimintaa. Vuonna 1918 hän oli perustamassa osuuskuntaperiaatteella toimivaa The Hoito -ravintolaa Thunder Bayn kaupunkiin. Se tarjosi metsätyömiehille edullista majoitusta ja ruokaa heidän vieraillessaan kaupungissa. Hill oli vielä nykyäänkin toimivan hotelli-ravintolan ensimmäinen johtaja. 
Jätettyään anarkosyndikalistisen IWW:n 1920-luvun alussa, oli Hill mukana perustamassa metsureiden Lumber Workers Industrial Union of Canada -ammattiliittoa, joka muun muassa julkaisi kuukausittain ilmestyvää suomenkielistä "Metsätyöläinen"-lehteä. Hän kirjoitti säännöllisesti myös Sudburyssä ilmestyneeseen "Vapaus"-sanomalehteen. Samalla vuosikymmenellä hän oli myös Kanadan Suomalaisen Järjestön johtajana. Vuonna 1923 hänet valittiin Kanadan kommunistisen puolueen vastaperustetun nuorisojärjestön (Young Workers' League of Canada) ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. 
Myöhemmin Hill toimi sihteerinä vuonna 1929 perustetussa Workers' Unity Leaguessa, joka oli useamman kommunistisen ammattiliiton kattojärjestö. Elokuussa 1931 Hill pidätettiin yhdessä kahdeksan muun kommunistisen puolueen aktiivin kanssa ja tuomittiin viiden vuoden vankeuteen, koska Kanadan kommunistinen puolue oli oikeuden mukaan laiton järjestö. 
Vuonna 2011 ensi-iltansa saaneessa kanadalais-suomalaisessa draamadokumentissa "Under the Red Star" Hilliä esittää näyttelijä Jussi Nikkilä.
Šipkan solan taistelu

Šipkansolan taistelu oli sarja Bulgariassa sijaitsevan Šipkansolan hallinnasta käytyjä taisteluja Venäjän–Turkin sodassa 1877–1878.
Koska tärkein reitti Tonavalta Balkanvuorten läpi Bulgarian eteläosiin kulki Šipkansolan kautta, sola oli strategisesti hyvin tärkeä. Turkkilaiset puolustivat solaa alkujaan 4 000 miehen voimin, mutta venäläinen kenraali Josif Gurko onnistui valtaamaan sen yllätyshyökkäyksellä sodan alussa heinäkuussa 1877. Elokuussa turkkilainen kenraali Suleiman pašša yritti vallata solan takaisin 30 000 miehen voimin. Puolustajina oli yhteensä noin 7 500 venäläistä ja bulgarialaista vapaaehtoista kenraali Nikolai Stoletovin komennossa. Tämä 21.–26. elokuuta käyty taistelu, jossa turkkilaiset torjuttiin täpärästi, on saavuttanut Bulgarian kansallisessa historiankirjoituksessa legendaarisen maineen. Turkkilaiset yrittivät solan takaisinvaltausta vielä syyskuussa, minkä jälkeen molemmat osapuolet linnoittautuivat asemiinsa solan luona. Niin kauan kuin Venäjän suuri pääarmeija oli sidottu Plevnan linnoituksen piiritykseen Pohjois-Bulgariassa, turkkilaisten kannatti jatkaa läpimurron yrittämistä Šipkassa.
Venäjän sotaretki nytkähti uudelleen liikkeelle joulukuussa 1877 Plevnan antauduttua. Kenraali Fjodor Radetzky käynnisti uuden hyökkäyksen Šipkansolan luona tammikuussa 1878. Koska Plevnan kukistumisen jälkeen Šipkan puolustaminen ei enää ollut mielekästä, solan luo sijoitettujen turkkilaisten joukkojen komentaja Vessil pašša antautui 9. tammikuuta. Tämän jälkeen Venäjän armeija pääsi etenemään nopeasti eteläiseen Bulgariaan ja hyökkäämään Adrianopoliin.
Kaikkiaan venäläiset menettivät Šipkansolan taisteluissa noin 5 500 miestä ja turkkilaiset 13 000.
Taistelupaikalle pystytettiin vuonna 1934 ”Vapauden monumentti” -niminen suuri muistomerkki, jonka aiheena on taistelun merkitys Bulgarian itsenäistymiselle.
Punasiipipeippo

Punasiipipeippo ("Pytilia phoenicoptera") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punasiipipeippoa tavataan Afrikassa Senegalista Etiopiaan ulottuvalla alueella. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Keltasiipipeippo

Keltasiipipeippo ("Pytilia hypogrammica") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Keltasiipipeippoa tavataan Afrikassa Guineasta Keski-Afrikan tasavaltaan ulottuvalla alueella. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kultasiipipeippo

Kultasiipipeippo ("Pytilia afra") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kultasiipipeippoa tavataan Keskisen Afrikan eteläosissa, Eteläisen Afrikan pohjoisosissa sekä Itä-Afrikassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Outi Lauhakangas

Outi Lauhakangas (o.s. Kuusi; s. 24. kesäkuuta 1953 Varkaus) on suomalainen sananlaskututkija ja tietokirjailija. Lauhakangas valmistui valtiotieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2004 väitöskirjallaan "Puheesta ihminen tunnetaan: Sananlaskujen funktiot sosiaalisessa vuorovaikutuksessa". Lauhakangas toimi suomalaisen kulttuurilehden "Hiidenkiven" päätoimittajana vuodesta 2010 vuoteen 2012.
Lauhakangas on ylläpitänyt kansainvälistä Matti Kuusi -sananlasku- ja typologiatietokantaa vuodesta 2001 alkaen. Vuodesta 2007 eteenpäin Lauhakangas on toiminut suunnittelu-, organisointi- ja asiantuntijatehtävissä kansainvälisessä sananlaskukollokviossa.
Lauhakankaalta on ilmestynyt suomenkielisiä tietokirjoja, ja hän on toimittanut sananlaskukokoelmia myös yhdessä isänsä akateemikko Matti Kuusen kanssa. Lisäksi hän on toimittanut suomeksi yhdysvaltalaisen yhteiskuntakriitikon ja filosofin Henry David Thoreaun esseen käännökseen ja kommentteihin perustuvan pamfletin "Kansalaistottelemattomuudesta."
Tennōjin puisto

Tennōjin puisto on viheralue Tennōji-kun suuralueella Osakan eteläosassa. 
Puisto avattiin vuonna 1909. Vuodesta 1990 kävijöiltä on kerätty sisäänpääsymaksua. Puiston alueella on historiallisia kohteita kuten Chausuyama Tumulus, joka on alkujaan Kuroda-klaanin riisivarasto Edo-kauden puolivälistä. Osakan eläintarha ja Osakan kaupungin taidemuseo sijaitsevat myös puiston alueella.
Puiston sisäänpääsyportin läheisyydessä on laajoja kukkaistutuksia ja ruusuköynnösten koristama muuri. Puistoon sisältyy myös lampi ja sen rannalla japanilaistyylinen Keitakuen-puutarha, jonka pinta-ala on 13 700 m2.
Onerva Mäki

Onerva Mäki (o.s. Nummelin, 16. joulukuuta 1926 Ahlainen – 30. heinäkuuta 2025 Jyväskylä) oli suomalainen kasvatustieteilijä. Hän toimi erityispedagogiikan lehtorina erikoisalanaan CP-, kuulo- ja näkövammaisuus vuosina 1962–1990.
Lapsuus ja nuoruus.
Onerva Nummelin syntyi 1926 kauppiasperheen esikoiseksi. Hän kävi lukiota Porin suomalaisessa yhteislyseossa. Sota kuitenkin keskeytti lukio-opinnot. Sodan aikana hän jäi pikkusiskonsa kanssa orvoiksi äidin kuoltua. Onerva onnistui hankkimaan itselleen ja sisarelleen kasvattiäidin. Sodan aikana Onerva toimi pikkulottana ja leikkaussaliavustajana. Hän valmistui ylioppilaaksi sodan jälkeen 1947.
Opinnot ja ura.
Mäki perehtyi ASLA-stipendillä vuonna 1955 Yhdysvalloissa CP-vammaisten koulutukseen ja puheopetukseen. Suomeen palattuaan hän perusti Suomen ensimmäisen CP-luokan Helsingin raajarikkoisten kouluun ja toimi koulussa CP-vammaisten puheopettajana vuoteen 1962. Vuonna 1964 hän muutti Jyväskylään ja käynnisti kasvatusopillisessa korkeakoulussa logopedisen klinikan. Siihen kuuluvaa lehtoraattia Mäki hoiti vuoteen 1969.
Kuulo- ja näkövammaisten opettajakoulutus siirtyi Kouluhallitukselta Jyväskylän yliopistoon erityispedagogiikan laitokselle. Onerva Mäki nimitettiin vuonna 1971 aistivammaispedagogiikan yp. lehtorin virkaan. Tehtävänä oli vastata kuulo- ja näkövammaisten lasten erityisopettajankoulutuksesta. 1980-luvulla hän aloitti suomalaisen erityispedagogiikan viennin kehitysmaihin. Afrikkalaisia opettajia alettiin kouluttaa erityisopettajiksi Jyväskylän yliopiston erityispedagogiikan laitoksessa. STAFRICA-projektissa koulutettiin kolmen vuoden aikana 54 erityisopettajaa viidestä Afrikan maasta. Kehitysyhteistyö laajeni myös muihin Afrikan maihin. Useat afrikkalaiset opiskelijat jatkoivat Jyväskylän yliopistossa tohtoritutkintoon. 
Perhe.
Onerva Mäki oli naimisissa erityispedagogiikan ensimmäisen professorin, Niilo Mäen, kanssa. He menivät naimisiin 1959. Perhe kasvoi 1967 kasvattilapsella, joka myöhemmin adoptoitiin perheeseen. Niilo Mäen kuoleman jälkeen 1968 Onerva Mäestä tuli lapsen yksinhuoltaja. 
Niilo Mäki -säätiö.
Vuonna 1990 perustettiin Niilo Mäki Säätiö, jonka perustajajäseninä olivat professorit Heikki Lyytinen ja Timo Ahonen sekä Onerva Mäki. Hänen työnsä on jatkunut Niilo Mäki Instituutin kehitysyhteistyöhankkeiden parissa ja laajentunut myös Chileen ja Baltiaan. 
95-vuotias Onerva Mäki toimi yhä vuonna 2021 Niilo Mäki Instituutin hallintoneuvoston jäsenenä ja hallituksen varajäsenenä. 
Huomionosoitukset.
Mäki sai vuonna 2000 kasvatustieteen kunniatohtorin arvon. Marraskuussa 2009 hänelle myönnettiin Unescon Jan Amos Comenius -palkinto. Mäki oli ensimmäinen suomalainen tämän palkinnon saaja.
Jyväskylässä toimiva valtion erityiskoulu on nimeltään Valteri-koulu Onerva.
Täpläsalamanteri

Täpläsalamanteri ("Ambystoma maculatum") on "Ambystoma"-sukuun kuuluva pyrstösammakkolaji. Se liikkuu enimmäkseen öisin ja oleskelee päivisin maan alla.
Ulkonäkö ja koko.
Aikuisen yksilön pituus on noin 15–25 senttiä. Keskiruumis on tukeva. Väriltään se on joko musta, sinertävän musta, tummanharmaa tai tummanruskea. Sen ihossa olevat keltaisen tai oranssin väriset pilkut jatkuvat aina hännäntyveen saakka. Pään lähellä sijaitsevat pilkut ovat, joillakin populaatioilla, tummemman sävyisempiä verrattuna muualla ruumista sijaitseviin pilkkuihin. Raajat ovat lyhyet.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Täpläsalamanteria tavataan Pohjois-Amerikan itäosassa ja eteläisessä Kanadassa. Sitä esiintyy metsissä.
Lisääntyminen.
Naaras munii veteen, oksien päälle keväällä. Yksilöt palaavat parittelemaan aina samaan paikkaan.
Ravinto.
Täpläsalamanterin ruokavalio koostuu pääosin hyönteisistä, madoista, etanoista, hämähäkeistä, tuhatjalkaisista, sekä muista sammakkoeläimistä.
Jon Landau

Jon Landau (23. heinäkuuta 1960 New York City, New York – 5. heinäkuuta 2024) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja.
Elämäkerta.
Jon Landau syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkissa. Hänen vanhempansa Edie ja Ely Landau olivat myös elokuvatuottajia. Hän ei saanut perinteistä juutalaista kasvatusta eikä esimerkiksi käynyt bar mitsvaa.
Landau opiskeli USC School of Cinematic Artsissa, ja hän toimi 1990-luvulla Twentieth Century Foxin elokuvatuotantojen varatoimitusjohtajana. Yhtiö teki 1995 sopimuksen James Cameronin Lightstorm Entertainmentin kanssa.
Landau ja Cameron tekivät yhteistyötä 27 vuoden ajan. Heidän ensimmäinen elokuvansa oli "Titanic" (1997). Se tuotti ensimmäisenä elokuvana yli miljardia dollaria, ja Landau sai elokuvasta sen tuottajana parhaan elokuvan Oscarin.
"Titanicin" ennätyksen rikkoi Landaun tuottama ja Cameronin ohjaama "Avatar" (2009). Landau keskittyi 2020-luvulla "Avatarin" jatko-osiin sekä sarjaan liittyviin muihin tuotteisiin. Hän oli tuottamassa jatko-osaa ' (2022), ja hänen piti tuottaa myös kolme muuta jatko-osaa. Landau oli myös neuvonantajana videopelissä ' ja MMO-peliä "".
Landau kuoli syöpään 5. heinäkuuta 2024.
Abeno Harukas

Abeno Harukas on pilvenpiirtäjä Japanin Osakan kaupungissa. Se valmistui vuonna 2014. Rakennuksen korkeus on 300 metriä, joten se on Japanin korkein pilvenpiirtäjä.
Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Pelli Clark. Rakennustyöt alkoivat vuonna 2010.
Rakennuksen suunnittelussa otettiin huomioon ympäristönäkökohtia. Siihen sisältyy kattopuutarhoita ja oma voimala, jossa biojätteistä tuotetaan metaania ja siitä energiaa.
Rakennuksen alaosassa on Ōsaka-Abenobashin rautatieasema ja pysäköintitiloja. Näiden päällä on tavaratalo, taidemuseo, toimistoja, 360-huoneen hotelli ja ylimpänä näköalatasanne.
Anita Armfelt

Anita Helena Armfelt, o. s. "Wasastjerna" (12. tammikuuta 1909 Turku – 13. syyskuuta 1988) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Anita Armfeltin vanhemmat olivat Viktor Waldemar Wasastjerna (1879–1941) ja Ebba Hildegard Öhrbom (1879–1951). Hän oli naimisissa kreivi Carl-Gustaf August Magnus Armfeltin (1897–1970) kanssa, joka omisti Vuorentaan kartanon Halikossa.
Naniwa-ku

Naniwa-ku () on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee kaupungin keskiosassa ja rajautuu pohjoisessa Dōtonbori- ja lännessä Kizujokeen. Merkittävä Namban rautatieasema sijaitsee suuralueen pohjoisosassa ja se on siten osa Osakan eteläistä keskusta-aluetta. Suuralueen pinta-ala on 4,37 neliökilometriä ja siellä on 63 382 asukasta (vuonna 2012).
Suuralue sijaitsee liikenteellisesti keskeisellä paikalla, ja siellä onkin sen vuoksi toiminut pitkään pieniä ja keskisuuria kauppa- ja teollisuusyrityksiä. Merkittäviä kaupunginosia ovat Tokion Akihabaraa vastaava elektroniikkakaupan Denden Town ja retroviihdealue Shinsekai, jonka keskellä kohoaa yksi Osakan maamerkeistä, alun perin vuonna 1912 rakennettu Tsūtenkaku-torni. Tällä alueella sijaitsee myös perinteinen Janjan yokochō -kauppakuja. Muita merkittäviä ostospaikkoja ovat Namba City- ja Namba Parks -kauppakeskukset. Hakihaki Town on vuorostaan alue, johon on keskittynyt yli sata jalkineliikettä.
Naniwa-kun alueella sijaitsee useita nähtävyyksiä. Merkittävin pyhäkkö on Imamiya Ebisu-jinja, jossa järjestetään tammikuisin suosittu Tōka Ebisu -festivaali. Sen historia ulottuu Edo-kaudelle. Gansen-jin temppeli tunnetaan vuorostaan kivipuutarhastaan. Museoista suuralueella sijaitsee Osakan ihmisoikeusmuseo Liberty Osaka. Urheilu- ja huvittelumahdollisuuksia tarjoavat Osakan prefektuurin urheiluhalli, Naniwan urheilukeskus uima- ja luisteluhalleineen ja kahdeksankulmion muotoinen Minatomachi River Place -kompleksi, johon kuuluu 1 500 paikan Namba Hatch -konserttisali.
Naniwan aluetta palvelevat Osakan metron Midōsuji-linja, Sakaisuji-linja, Sennichimae-linja ja Yotsubashi-linja, JR Nishi-Nihonin Osakan ympyrälinja ja Kansai-päälinja, Nankai-rautateiden Nankai-päälinja ja Kōya-linja, Hanshin-rautateiden Namba-linja sekä Hankai-raitioteiden Hankai-linja. Lisäksi suuri Osaka City Air Terminal (OCAT) -bussiterminaali sijaitsee alueella.
Josif Gurko

Josif (Iosif) Vladimirovitš Gurko (, , 28. heinäkuuta 1828 Novgorod – 28. tammikuuta 1901 Tverin kuvernementti) oli venäläinen sotamarsalkka, joka ansioitui komentajana Turkin sodassa 1877–1878.
Gurkon sotilasura alkoi 1846 kornettina henkikaartin husaarirykmentissä. Hän yleni 1866 ratsuväkirykmentin komentajaksi, 1867 kenraalimajuriksi, 1874 prikaatinkomentajaksi ja divisioonankomentajaksi sekä 1876 kenraaliluutnantiksi.
Turkin sodan alussa heinäkuussa 1877, Venäjän armeijan tultua Tonavan yli Bulgariaan, Gurko sai johdettavakseen kymmenen pataljoonan suuruisen erikoisosaston ja tehtäväkseen ylittää Balkanvuoret ja hyökätä Adrianopoliin. Kuljettuaan aluksi vuorten yli Hainköj-solan kautta hän sai vallattua tärkeän Šipkansolan ja heinäkuun lopussa edelleen Nova Zagoran, mutta turkkilaisen Suleiman paššan häthätää koottu armeija esti häntä pääsemästä Stara Zagoraan. Kun Venäjän pääarmeija epäonnistui 30. heinäkuuta yrityksessä vallata Plevnan linnoitus, Gurkon eteentyönnetyn osaston asema kävi uhanalaiseksi, ja hän joutui perääntymään takaisin Balkanvuorten yli samaa reittiä kuin oli tullutkin.
Lokakuussa 1877 venäläiset saivat vahvistuksia, ja Gurko asetettiin johtamaan uutta kahdesta jalkaväkidivisioonasta ja 11 ratsuväkiprikaatista koottua osastoa, joka onnistui kuukausien taistelujen jälkeen katkaisemaan Plevnan ja Sofian välisen huoltotien valtaamalla Gornyi Dubnjakin, Telišin ja Dolnyi Dubnjakin, ja siten saattamaan Plevnan täydellisesti saarroksiin. Gurko vei seuraavaksi armeijansa etelään, ja Plevnan antauduttua hän ylitti vuodenvaihteessa Balkanvuoret uudelleen, tällä kertaa Arab Konakin solan kautta. Sen jälkeen hän valtasi Sofian ja löi lopuksi Suleiman paššan Filippopolin taistelussa.
Turkin sodan jälkeen Gurko ylennettiin kenraaliksi ja keisarilliseksi kenraaliadjutantiksi. Vuonna 1879 hänestä tehtiin Pietarin alueen sotilaskuvernööri, 1882 Odessan sotilaspiirin kenraalikuvernööri ja 1883 Varsovan sotilaspiirin ylipäällikkö sekä Veikselin departementin (eli entisen Puolan) kenraalikuvernööri. Jäädessään eläkkeelle tästä tehtävästä vuonna 1894 Gurko ylennettiin sotamarsalkaksi.
Josif Gurkon poika oli ensimmäisessä maailmansodassa komentajana toiminut kenraali Vasili Gurko.
Jagdgeschwader 26 ”Schlageter”

Jagdgeschwader 26 ”Schlageter” (JG 26) oli Saksan ilmavoimien kuuluisimpia hävittäjälentorykmenttejä toisessa maailmansodassa. Vaikka Saksan ilmavoimissa ei virallisesti ollut ”eliittiyksikköjä”, JG 26:ta pidetään sellaisena. Liittoutuneet kutsuivat JG 26:ta lempinimellä ”Abbevillen pojat”.
Syntyvaiheet.
Hävittärykmentin perustettiin erottamalla JG 134:stä kolmas laivue III/JG 134 omaksi alun perin Reininmaan hävittäjäyksiköksi, josta laajennettiin 11. tammikuuta 1937 hävittäjärykmentti, ja sen perustamistunnukseksi annettiin JG 234. Vuonna 1937 se muutettiin JG 132:ksi. Koska JG 132:lla oli ollut merkittävä osuus Reininmaan palautuksessa, ehdotettiin hävittäjäyksiköille lempinimiä paikallisen saksalaisen kansallissankarin mukaan. Luftwaffen johto suhtautui ehdotukseen suopeasti, ja 11. joulukuuta JG 132 sai virallisen lempinimen ”Schlageter” ranskalaisten 26. toukokuuta 1923 sabotaasista kuolemaantuomitun saksalaisen patriootin Albert Leo Schlageterin mukaan. 1. toukokuuta 1939 Luftwaffen lentorykmenttien numerointi muutettiin, jolloin JG 132:sta tuli JG 26 ”Schlageter”. Rykmentti oli koko olemassaolonsa ajan sijoitettuna länsirintamalle. Sen koneet lensivät viimeisen operatiivisen lentonsa 4. toukokuuta 1945, ja yksikkö antautui 6. toukokuuta briteille Flensburgin lentotukikohdassa.
Abbevillen pojat.
Hävittärykmentti 26 tunnetaan usein liittoutuneiden historiikeissä ja lentäjien kirjoituksissa ”Abbevillen poikina”. Nimitystä saatettiin joskus käyttää kaikkia aggressiivisesti ja taitavasti taisteleviin saksalaishävittäjä muodostelmiin, mutta yleensä tarkoitettiin juuri JG 26:ta. Tosin JG 26 siirtyi käyttämään Abbeville-Drucatin lentokenttää vasta joulukuussa 1940, koska lähempänä kanaalia olleet lentokentät vettyivät lähes käyttäkelvottomiksi syystalven sateissa.
JG 26:n komentajat.
Rykmentinkomentajat:
JG 26:n tappio- ja voittoilmoitukset.
Schlageter rykmentin tappiotilastot ovat kattavat, ja niitä täydennetään edelleen, kun esimerkiksi kadoinneiksi ilmoitettuja tunnistetaan. Rykmentti menetti sodassa 763 kaatunutta ja kadonnutta lentäjää ja 67 lentäjää sotavankeina. Henkilömenetysten suhde oli 631 henkilöä taistelutilanteissa ja 132 henkilöä onnettomuuksissa.
Blainville-Boisbriand Armada

Blainville-Boisbriand Armada on kanadalainen juniorijääkiekkojoukkue. Se pelaa Ligue de hockey junior majeur du Québecissa eli LHJMQ:ssa. Joukkueen kotiareena on Centre d'Excellence Sports Rousseau Boisbriandissa, Quebecissa.
Joukkue kaudella 2025-2026.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Sarah Paulson

Sarah Catharine Paulson (s. 17. joulukuuta 1974 Tampa, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan televisiosarjoissa "Studio 60" ja "American Horror Story" sekä elokuvissa "Pelin henki", "Mitä nainen haluaa", "Mud", "12 Years a Slave" ja "Carol". Vuonna 2016 Paulson näytteli rikossarjassa "", josta hänet palkittiin parhaan naispääosan Emmyllä. Hän saanut kaksi Golden Globe -ehdokkuutta ja viisi Primetime Emmy -ehdokkuutta työstään televisio-ohjelmissa.
Yksityiselämä.
Sarah Paulson on seurustellut vuodesta 2015 Holland Taylorin kanssa. He eivät ole naimisissa eivätkä asu yhdessä.
Drummondville Voltigeurs

Drummondville Voltigeurs on kanadalainen juniorijääkiekkojoukkue. Se pelaa Ligue de hockey junior majeur du Québecissa eli LHJMQ:ssa. Joukkueen kotiareena on Centre Marcel Dionne Drummondvillessa, Quebecissa.
Joukkue kaudella 2025-2026.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Hankyū-rautatiet

Hankyū-rautatiet () on japanilainen rautatieyhtiö, joka toimii Kansain seudulla Keihanshinin metropolialueella. Se luetaan suurten yksityisten rautatieyhtiöiden ("ōte-shitetsu") joukkoon. Hankyūn rautatielinjojen yhteispituus on 143,6 kilometriä, ja se kuljettaa vuosittain noin 650 miljoonaa matkustajaa (vuonna 2017). Asemia sillä on käytössään 90 kappaletta. Rautatieliikenteen lisäksi yritys harjoittaa vapaa-ajan- ja kiinteistönvälitysliiketoimintaa. Se on osa Hankyū Hanshin Holdings -ryhmää, johon kuuluu lukuisia muita yrityksiä, mukaan lukien Hanshin-rautatiet.
Yhtiöllä on 3 011 työntekijää (vuonna 2017). Sen pääkonttori sijaitsee Osakan kaupungin Kitan suuralueella.
Historia.
Hankyū-rautateiden edeltäjän Minoo-Arima-pikaraitiotien () perusti Ichizō Kobayashi lokakuussa 1907. Se aloitti liikennöinnin Takarazuka- ja Minoo-linjoilla vuonna 1910.
Linjat.
Hankyū-rautateiden verkosto liittää toisiinsa Osakan, Kōben ja Kioton suurkaupungit. Merkittävin terminaali on Osakan keskustan pohjoispuolella sijaitseva Umedan rautatieasema; sinne päättyvät kolme päälinjaa liittävät Osakan Kōbeen, Takarazukaan ja Kiotoon. Näillä linjoilla on useita haaralinjoja. Hankyū harjoittaa läpiajoliikennettä muiden rautatieyhtiöiden linjoille, kuten Osakan metron Sakaisuji-linjalle.
Sherbrooke Phoenix

Sherbrooke Phoenix on kanadalainen juniorijääkiekkojoukkue. Se pelaa Ligue de hockey junior majeur du Québecissa eli LHJMQ:ssa. Joukkueen kotiareena on Palais des sports Léopold-Drolet Sherbrookessa, Quebecissa. 
Joukkue.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Acadie–Bathurst Titan

Acadie–Bathurst Titan on kanadalainen juniorijääkiekkojoukkue. 
Se pelaa Ligue de hockey junior majeur du Québecissa eli LHJMQ:ssa. 
Joukkueen kotiareena on K. C. Irving Regional Centre Bathurstissa, New Brunswickissa.
Joukkue.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Baie-Comeau Drakkar

Baie-Comeau Drakkar on kanadalainen juniorijääkiekkojoukkue. Se pelaa Ligue de hockey junior majeur du Québecissa eli LHJMQ:ssa. Joukkueen kotiareena on Centre Henry-Leonard Baie-Comeaussa, Quebecissa.
Joukkue.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Amerikamura

Amerikamura on etenkin nuorison suosima ostosalue Osakassa. Sitä on verrattu Tokion Harajukuun.
Alueella on vanhoja makasiinejä, jotka remontoitiin 1970-luvulla myymälöiksi. Niissä myytiin Yhdysvaltojen länsirannikolta tullutta tavaraa kuten vaatteita ja äänilevyjä. Suuri osa tavarasta on edelleenkin käytettyä. Tiedotusvälineissä paikkaa alettiin kutsua Amerikamuraksi, ”Amerikka-kyläksi”. Nykyisin alueella on myös trendikkäitä baareja ja muuta yöelämää.
Amerikamuran keskus on kolmionmuotoinen Sankaku-puistikko, jossa on viikonloppuisin katuesiintyjiä ja kirpputoreja.
Vasili Gurko

Vasili Iosifovitš Gurko (; 20. toukokuuta 1864 – 11. marraskuuta 1937 Rooma, Italia) oli venäläinen kenraali, joka toimi ensimmäisen maailmansodan aikana rintamakomentajana, lokakuusta 1916 maaliskuuhun 1917 tsaarinajan viimeisenä pääesikunnan päällikkönä sekä maaliskuusta kesäkuuhun 1917 Venäjän armeijan ylipäällikkönä.
Vasili Gurkon isä oli kuuluisa sotamarsalkka Josif Gurko. Oltuaan aluksi paašipoikana hänestä tuli 1865 Grodnon husaarirykmentin upseeri ja myöhemmin hän kävi myös yleisesikuntakatemian. Buurisodan aikana 1899–1900 Gurko toimi Venäjän sotilasattašeana ja -neuvonantajana buuriarmeijan puolella. Venäjän–Japanin sodassa 1904–1905 hän komensi ratsuväkiprikaatia. Hän johti myös 1910–1911 toiminutta komiteaa, joka toimitti jälkimmäisen sodan virallisen historian. Vuonna 1911 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin ensimmäisen ratsuväkidivisioonan komentajaksi. Ensimmäistä maailmansotaa edeltäneinä vuosina Gurko tunnettiin armeijan uudistamisen kannattajana ja hän oli yhteistyössä oktobristipoliitikko Aleksandr Gutškovin kanssa.
Maailmansodan puhjettua Gurkon divisioona liitettiin kenraali Paul von Rennenkampfin joukkoihin ja hän osallistui tämän hyökkäykseen Itä-Preussiin sekä Łódźin taisteluun marraskuussa 1914. Sen jälkeen Gurko toimi kenraali Mihail Aleksejevin esikuntapäällikkönä ja maaliskuusta 1915 kuudennen armeijakunnan komentajana, johtaen venäläisten vastahyökkäystä Bolimówin taistelussa. Myöhemmin hän komensi viidettä armeijaa. Aleksejevin saatua sydänkohtauksen Gurko nimitettiin marraskuussa 1916 pääesikunnan vt. päälliköksi ja hän ryhtyi johtamaan operaatioiden suunnittelua stavkassa. Tsaari Nikolai II:n vastahakoisuus hankaloitti hänen pyrkimyksiään tehostaa armeijan toimintaa. Helmikuun vallankumouksen myötä Gurkosta tuli maaliskuussa 1917 myös vt. ylipäällikkö Venäjän länsirintamalla. Hän joutui kuitenkin pian erimielisyyksiin väliaikaisen hallituksen ja sotaministeri Aleksandr Kerenskin kanssa, sillä hän ei pitänyt heikentyneen armeijan komentamista hyökkäykseen viisaana. Niinpä Gurko erotettiin Kerenskin hyökkäyksen alla kesäkuussa 1917.
Gurko alennettiin divisioonankomentajaksi ja pidätettiin heinäkuussa 1917 koska hän oli ollut yhteydessä syrjäytettyyn tsaariin. Hänet kuitenkin päästettiin pian vapaaksi ja syksyllä 1917 hän poistui Venäjältä Arkangelin kautta. Sen jälkeen hän muutti maanpakolaiseksi Englantiin ja sittemmin Italiaan. Vuonna 1919 hänelle tarjottiin mahdollisuutta tulla komentajaksi sisällissodan valkoiseen armeijaan, mutta hän kieltäytyi.
Chicoutimi Saguenéens

Chicoutimi Saguenéens on kanadalainen juniorijääkiekkojoukkue. Se pelaa Ligue de hockey junior majeur du Québecissa eli LHJMQ:ssa. Joukkueen kotiareena on Centre Georges-Vézina Saguenayssa, Quebecissa.
Joukkue.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Quebec Remparts

Quebec Remparts on kanadalainen juniorijääkiekkojoukkue. Se pelaa Ligue de hockey junior majeur du Québecissa eli LHJMQ:ssa. Joukkueen kotiareena on Centre Vidéotron Quebecin kaupungissa, Quebecissa.
Joukkue.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Shawinigan Cataractes

Shawinigan Cataractes on kanadalainen juniorijääkiekkojoukkue. Se pelaa Ligue de hockey junior majeur du Québecissa eli LHJMQ:ssa. Joukkueen kotiareena on Centre Gervais Auto Shawiniganissa, Quebecissa. 
Joukkue.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Osaka Evessa

Osaka Evessa () on japanilainen koripalloseura Osakasta. Seura pelaa nykyisin Japanin pääsarjassa, B.Leaguessa.
Historia.
Seura perustettiin vuonna 2005, jolloin myös bj league perustettiin. Heti sarjan ensimmäisellä pelikaudella 2005–2006 Evessa voitti sekä runkosarjan että lopulta myös kauden mestaruuden. Myös seuraavina kahtena kautena seura voitti niin ikään runkosarjan ja kauden mestaruuden. Kausina 2008–2009 sekä 2010–2011 Evessa oli divisioonansa toinen ja eteni molempina kausina välieriin asti. Kaudella 2012–2013 Evessa sijoittui divisioonassaan seitsemänneksi, joka oli sen seurahistorian huonoin sijoitus.
Victoriaville Tigres

Victoriaville Tigres on kanadalainen juniorijääkiekkojoukkue. Se pelaa Ligue de hockey junior majeur du Québecissa eli LHJMQ:ssa. Joukkueen kotiareena on Colisée Desjardins Victoriavillessa, Quebecissa. 
Joukkue kaudella 2025-2026.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Kyōbashin rautatieasema

Kyōbashin rautatieasema on asema Osakassa kaupunkia kiertävän Osakan ympyrälinjan varrella. Se on raideliikenteen solmukohta jossa yhdistyy kolme asemaa: JR Westin ympyrälinjan asema, yksityisen Keihan-yhtiön asema ja Kyōbashin metroasema. Asemalla on myös ostoskeskus Keihanin aseman yhteydessä.
JR avasi aseman Kyōbashissa vuonna 1895. Keihanin junat Kiotosta Osakan keskustaan alkoivat pysähtyä Kyōbashissa vuonna 1910.
Kyōbashin rautatieasema tunnetaan monista ruokapaikoistaan Higashi-kadun varrella. Lukuisat työmatkalaiset pysähtyvät siellä sekä aamiaiselle että työpäivän jälkeen. 
Toisen maailmansodan aikana olleissa Osakan pommituksissa yksi pommi osui myös Kyōbashin rautatieasemalle. Pommin aiheuttamana 700-800 asemalla ollutta ihmistä sai surmansa.
Osman pašša

Osman Nuri Pašša (1832 Tokat – 14. huhtikuuta 1900 Konstantinopoli) oli Ottomaanien valtakunnan armeijassa palvellut marsalkka (mušir), joka muistetaan sinnikkäästä vastarinnastaan Plevnan piirityksessä Venäjän–Turkin sodan aikana vuonna 1877.
Osman valmistui Konstantinopolin sotilasakatemiasta, liittyi vuonna 1853 ratsuväkeen ja palveli Krimin sodassa 1853–1856. Hän osallistui myös kansannousujen kukistamiseen 1860 Libanonissa, 1867 Kreetalla ja 1871 Jemenissä. Hänet ylennettiin 1871 everstiksi, 1874 prikaatinkenraaliksi ("mirliva") ja 1875 divisioonankenraaliksi ("ferik"). Kun sota Serbiaa vastaan puhkesi vuonna 1876, Osman nimitettiin Vidiniin sijoitetun armeijakunnan komentajaksi. Hän löi serbit nopealla hyökkäyksellä Saitšarissa ja Izvorissa, mistä hyvästä hänet ylennettiin "muširiksi".
Seuraavana vuonna syttyi sota Venäjää vastaan, ja venäläisten ylitettyä Tonavan heinäkuussa 1877 Osman sai määräyksen siirtää armeijakuntansa nopeasti Vidinistä itään. Hän pääsi joukkoineen liikenteellisessä solmukohdassa sijainneeseen Plevnan kaupunkiin ja linnoittautui sinne. Venäläiset yrittivät 20. ja 30. heinäkuuta sekä 11. syyskuuta turhaan vallata Plevnan rynnäköllä, mutta Osmanin puolustus piti ja hän vain vahvisti jatkuvasti linnakettaan. Venäläisille ei jäänyt muuta mahdollisuutta kuin saartaa Plevna katkaisemalla sen huoltoyhteydet Sofiaan. Plevnan piiritys sitoi pääosan Venäjän armeijasta pohjois-Bulgariaan useiden kuukausien ajaksi ja viivästi siten turkkilaisten tappiota sodassa.
Osman yritti lopulta 9. joulukuuta murtautua ulos piirityksestä, mutta haavoittui ja joutui antautumaan seuraavana päivänä. Tästä huolimatta hän sai Turkissa kansallissankarin maineen ja hänet palkittiin ghasin arvonimellä. Hän joutui olemaan sotavankina Venäjällä vuoteen 1878. Palattuaan Osman sai tehtäväkseen uudelleenjärjestää Ottomaanien armeijan Euroopassa ja toimi valtakunnan sotaministerinä lyhyttä katkosta lukuun ottamatta vuoteen 1888. Hänet nimitettiin myös sulttaanin hovimarsalkaksi ja kenraaliadjutantiksi.
Plevnan piiritys

Plevnan piiritys oli 20. heinäkuuta – 10. joulukuuta 1877 tapahtunut piiritys, joka oli yksi Venäjän ja Turkin välisen sodan keskeisimpiä operaatioita. Venäjän armeija yritti kolmesti huonolla menestyksellä vallata pohjoisessa Bulgariassa sijainneen linnoitetun Plevnan (nykyinen Pleven) kaupungin, jota turkkilaisen Osman paššan joukot pitivät hallussaan. Osman antautui lopulta useita kuukausia kestäneen piirityksen jälkeen. Piiritys sitoi suuren osan Venäjän armeijasta ja hidasti siten Venäjän sotaretkeä.
Venäjän armeija eteni sodan alussa nopeasti ja menestyksekkäästi. Se saapui Bulgariaan ylittämällä Tonavan kesäkuussa 1877, ja 19. heinäkuuta erikoisjoukko onnistui miehittämään Balkanvuorten läpi kulkevan Šipkan solan. Eteneminen kuitenkin pysähtyi, kun 20. heinäkuuta käydyssä ensimmäisessä Plevnan taistelussa Osman paššan joukot saivat lyötyä venäläiset takaisin hänen hiljattain linnoittamastaan Plevnan kaupungista. Sama toistui toisessa Plevnan taistelussa 30. heinäkuuta ja kolmannessa Plevnan taistelussa 11.–12. syyskuuta.
Tässä vaiheessa Venäjän sodanjohto kutsui apuun insinööriupseeri Eduard Totlebenin, joka oli järjestänyt Sevastopolin puolustuksen Krimin sodan aikana. Totleben kannatti Plevnan piirittämistä. Tämä edellytti kaupungin saartamista katkaisemalla Plevnan ja Sofian välinen huoltotie, jota suojasi turkkilaisten linnoitusketju. Hankittuaan kotimaasta lisäjoukkoja venäläiset onnistuivat valtaamaan suojalinnakkeet yksi kerrallaan, mihin liittyi myös Suomessakin tunnettu Gornyi Dubnjakin taistelu.
Turkin armeijan muut komentajat eivät juuri kyenneet helpottamaan piiritetyn Plevnan tilannetta. Lopulta Osman pašša katsoi tilanteensa käyneen mahdottomaksi ja yritti murtautua joukkoineen ulos piirityksestä. Ulosmurtautumista seuranneessa neljännessä Plevnan taistelussa 10. joulukuuta hän kuitenkin kärsi tappion ja joutui antautumaan. Kotimaassaan Osman sai silti kansallissankarin maineen sinnikkyytensä ansiosta.
Muuta.
Tampereelle vuonna 1877 valmistunut Finlaysonin tehdasrakennus nimettiin Plevnaksi tehtaanjohtajan kunnianosoituksena Venäjän joukoissa palvelleille tehtaan työläisille.
Hein Vergeer

Henricus Coenradus Nicolaas "Hein" Vergeer (s. 2. toukokuuta 1961 Reeuwijk, Etelä-Hollanti) on alankomaalainen pikaluistelun maailman- ja Euroopan-mestari. Hän on pituudeltaan 180 cm.
Vergeer voitti yleisluistelun maailmanmestaruuden Hamarissa 1985 ja Inzellissä 1986 sekä sijoittui kymmenenneksi Heerenveenissä 1987. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Eskilstunassa 1985 ja Oslossa 1986, sai pronssia Trondheimissa 1987 ja sijoittui viidenneksi Den Haagissa 1988. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän oli seitsemäs Heerenveenissä 1985 ja kymmenes Helsingissä 1983. 
Vergeer sijoittui Sarajevon olympialaisissa 1984 1 000 metrillä kymmenenneksi, 1 500 metrillä 12:nneksi ja 500 metrillä 13:nneksi, Calgaryssa 1988 hän oli 1 000 metrillä viidestoista.
Vergeer sijoittui 1 500 metrin maailmancupin kokonaiskilpailussa kolmanneksi kaudella 1986–1987. Hän voitti maailmancupin osakilpailun 1 500 metrillä Utrechtissa joulukuussa 1985, Innsbruckissa tammikuussa 1987 ja Inzellissä maaliskuussa 1987.
Hän voitti Alankomaiden-mestaruuden sprinttiluistelussa 1984 ja 1985, yleisluistelussa 1986 ja 1987 sekä 5 000 metrillä 1987. Hän paransi Alankomaiden ennätystä 1 500 metrillä kolme kertaa sekä 5 000 metrillä ja yleisluistelussa kerran.
Lombard Log Hauler

Lombard Log Hauler () oli ensimmäisiä käytännössä toimineita telaketjuvetoisia kulkuneuvoja. Tämän veturia ulkoisesti muistuttaneen, tukkipuiden siirtoa varten rakennetun koneen kehitti ja rakensi seppä "Alvin Orlando Lombard". Hän valmisti metsätyökaluja Yhdysvaltojen Mainessa ja oli siksi tietoinen kaadetun puuston kuljetusongelmista. 
Vuosina 1901-1917 Lombardin paja valmisti yhteensä 83 työkonetta. Alun perin konetta valmistettiin höyrykoneella, myöhemmin dieselmoottorilla varustettuna. Takana olivat vetävät telaketjut ja edessä joko jalakset tai pyörät. Kulkuneuvo painoi noin 10 tonnia ja sen huippunopeus oli noin 11 km/h. Vaihteita löytyi kolme eteen ja yksi taakse.
Osaka Dome

Osaka Dome () on baseballstadion Japanissa, Osakan kaupungissa. Vuonna 1997 valmistunut stadion oli baseball seura Osaka Kintetsu Buffaloesin kotiareena vuoteen 2004 saakka. Vuodesta 2005 Osaka Domea on käyttänyt Orix Buffaloes, kun Osaka Kintetsu Buffaloes ja Orix BlueWave yhdistyivät.
Elektroniikkayritys Kyocera on ostanut oikeuden areenan nimeen vuonna 2006. Tällöin areenasta puhutaan nimellä Kyocera Dome Osaka. Sopimus on voimassa maaliskuuhun 2014 saakka.
Baseballotteluiden lisäksi areenalla järjestetään myös konsertteja. Osaka Domessa ovat maailmanlaajuisesti tunnetuista artisteista esiintyneet muun muassa Bon Jovi, AC/DC, Céline Dion, The Police, Red Hot Chili Peppers, Madonna, Aerosmith, The Who, The Rolling Stones sekä U2.
Vaahteraliigan kausi 1995

Vaahteraliigan kausi 1995 oli Vaahteraliigan 16. kausi. Liigan runkosarjassa pelattiin kymmenen ottelua, minkä jälkeen kuusi parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin. Runkosarjan viimeinen ja toiseksi viimeinen joutuivat kauden päätteeksi karsimaan sarjapaikasta I-divisioonaan kahden parhaan joukkueen kanssa.
Vaahteramaljassa Helsinki Roosters voitti East City Giantsin luvuin 36–14 katkaisten siten Giantsin neljä vuotta jatkuneen mestaruusputken. Pronssia voitti Porvoon Butchers.
Uusi joukkue sarjassa oli tamperelainen Pyynikki Patriots, joka nousi sarjaan I-divisioonan karsintaottelusta. Kauden päätteeksi Vantaan TAFT hävisi karsintaottelunsa ja putosi I-divisioonaan.
Icona Pop

Icona Pop on ruotsalainen popduo, jonka Caroline Hjelt ja Aino Jawo perustivat vuonna 2009. Hjelt (s. 8. marraskuuta 1987) ja Jawo (s. 7. heinäkuuta 1986) opiskelivat samassa tukholmalaisessa konservatiossa, mutta tapasivat sattumalta eräissä juhlissa helmikuussa 2009 ja päättivät perustaa yhtyeen. Aino Jawo on ruotsinsuomalainen, hänen äitinsä on suomalainen ja isä gambialainen.
Icona Pop on toiminut muun muassa Miley Cyrusin lämmittelijänä tämän Bangerz Tour -kiertueella. Yhtye on julkaissut kaksi studioalbumia: ensimmäisen, yhtyeen nimeä kantavan debyyttialbumin duo julkaisi marraskuussa 2012 ja toisen, Suomessakin menestyneen albuminsa, joka kantaa nimeä "This is... Icona Pop" duo julkaisi syyskuussa 2013. Yhtyeen menestyneimpiin kappaleisiin kuuluvat ”I Love It”, ”Girlfriend” ja ”All Night”. Icona Pop julkaisi vuonna 2023 kolmannen albuminsa Club Romantechin kymmenen vuoden tauon jälkeen.
Lucasinterrieri

Lucasinterrieri ("Lucas Terrier") on englantilainen koirarotu. Sitä ei ole virallisesti tunnustettu FCI:ssä eikä suurimmissa kansallisissa kenneljärjestöissä. Sitä ei tule sekoittaa myöhemmin Skotlannissa luotuun rotuun nimeltä sporting lucas terrier, jonka United Kennel Club on hyväksynyt.
Ulkomuoto.
Lucasinterrieri on pienempi ja sillä on myös pienempi pää kuin nykyisellä sealyhaminterrierillä. Se voi olla väriltään joko ruskea eri sävyissään (mm. fawn, punainen, tummanruskea) tai kaksivärinen. Ensiksi mainitulla sallitaan tumma satula ja valkoiset merkit. Kaksivärisen pohjaväri on valkoinen, jossa on tummemmat (ruskeat, mäyränharmaat tai mustat) laikut; siinä voi toisinaan olla myös kolmea väriä (valkoinen-black&amp;tan tai valkoinen-mäyränharmaa-tan). Uroksen säkäkorkeus on 25–30 cm ja paino 6–9 kg, nartulla vastaavat mitat ovat 22,5–27,5 cm ja 5–8 kg.
Luonne ja käyttäytyminen.
Lucasinterrieri on luonteeltaan lempeä, eikä sen tule olla aggressiivinen.
Alkuperä.
Rotu on nimetty kehittäjänsä, Lucasin baronettiin kuuluneen ja Konservatiivipuolueessa vaikuttaneen parlamentaarikon Sir Jocelyn Morton Lucasin (1889–1980) mukaan. Innokkaana metsästäjänä hän alkoi kasvattaa sealyhaminterrierejä fasaanin ja kaniinin metsästykseen ja risteytti niitä norfolkinterrierin kanssa parantaakseen haluttuja työskentelyominaisuuksia. Eräiden lähteiden mukaan hän käytti jalostukseen myöhemmin myös lyhytraajaisia spanieleita, jotta haukkuminen metsästyksen aikana saatiin jalostettua työskentelyominaisuuksiin. Eräiden lähteiden mukaan rotu olisi jalostettu alun perin rottien, saukkojen ja mäyrien metsästykseen.
Sir Lucasin tultua vanhaksi hänen jalostustyötään jatkoi rouva Enid Plummer, ja kumpaisenkin kuoltua 1980-luvulla kasvatustyö siirtyi rouva Jumbo Frostille. Frost perusti "Lucas Terrier Club" -rotujärjestön ja jatkoi kasvatusta omaan kuolemaansa eli vuoteen 2009 asti.
Sir Lucas oli toivonut, ettei hänen metsästysterrieristään tehtäisi koskaan show-koiraa. Vastoin hänen tahtoaan rotua alettiin kuitenkin kasvattaa rotujärjestön perustamisen jälkeen myös perhekoiraksi, ja nykyisin sen pääasiallinen käyttötarkoitus on toimia seura- ja näyttelykoirana.
Sporting Lucas Terrier.
Lucasinterrierin jalostuksen suunnasta huolestuneena Brian Plummer risteytti rotuun ns. working russell-terrieriä ja erinäisiä "fell"-tyyppisiä (pohjoisenglantilainen terrierityyppi, joihin kuuluu mm. lakelandin- ja patterdalenterrieri) metsästysterrierejä saadakseen hyvät käyttöominaisuudet takaisin. Lucas Terrier Club ei kuitenkaan hyväksynyt näitä koiria rekisteriinsä, sillä ne eivät olleet enää puhdasrotuisia lucasinterrierejä. United Kennel Club tunnusti sporting lucas terrierin vuonna 2002 nykyisellä nimellään, joka korostaa sen jalostuksen pääpainoa tehokkaana työkoirana ja halua säilyttää sen käyttöominaisuudet.
Spyfiles

The Spyfiles eli suomeksi Vakoilukansiot (jossain m. "Spy files" t. "Spy Files") on Wikileaksin paljastushanke. Siinä kerrotaan että kansalaisten vakoilu on arkipäivää ja teollisuudenhaara, jolla tienataan miljardeja. 300 asiakirjaan perustuvaa tietoa on että esim. 160 yritystä 25 eri maassa toimii alalla, ja myös hallitukset vakoilevat kansalaisiaan haittaohjelmien avulla ja puhelinvakoiluna.
Vakoilua tehdään internetin valvontana, troijalaisina, puhelinten valvontana, äänitunnistuksina, tekstiviestien valvontana ja GPS-seurantana.