tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dimităr Penev

Dimităr Penev (, s. 12. heinäkuuta 1945) on bulgarialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskuspuolustaja. 
Ura pelaajana.
Penev aloitti uransa junioripelaajana Lokomotiv Sofiassa 1959, mutta pelasi uransa huippuvuodet TsSKA Sofiassa. Hän siirtyi seuraan vuonna 1965 ja edusti sitä uransa loppuun, vuoteen 1977 saakka. Peneviä pidetään yhtenä Bulgarian jalkapallohistorian parhaimmista puolustajista ja hänet valittiin kahdesti Bulgarian parhaaksi pelaajaksi. Hän voitti TsSKAssa seitsemän Bulgarian mestaruutta ja neljä Puna-armeijan cupin mestaruutta.
Maajoukkuetasolla Penev edusti Bulgariaa 90 A-maaottelussa ja teki kaksi maalia. Hän oli mukana MM-kisoissa 1966, 1970 ja 1974. 
Ura valmentajana.
Valmennusuransa Penev aloitti TsSKA Sofiassa 1985. Menestynyt pelaaja oli myös menestynyt valmentaja ja hänen johdollaan TsSKA juhli liigamestaruutta 1987, 1989 ja 1990. Menestyksekkään seurajoukkuepestin jälkeen Penevistä tuli 1991 Bulgarian maajoukkueen päävalmentaja. Hän johdatti maan MM-kisoihin 1994. Penevin joukkue oli täynnä nuoria lahjakkaita pelaajia Hristo Stoitškoviin ja Stilijan Petroviin. Historiallinen mitali jäi lopulta haaveeksi, kun Ruotsi kukisti Bulgarian pronssiottelussa. Penev jatkoi maajoukkuevalmentajana MM-menestyksen jälkeen ja luotsasi Bulgarian historiallisesti EM-kisoihin 1996. Tie katkesi lohkovaiheeseen ja Penev jätti tehtävänsä.
Maajoukkuepestin jälkeen Penev oli sivussa valmennustehtävistä pari vuotta, kunnes palasi 1998 hommiin. Lyhyen Spartak Varnassa vietetyn tovin jälkeen hän palasi TsSKA Sofiaan. Toinen pesti seurassa ei ollut ensimmäisen veroinen ja TsSKA voitti ainoastaan cupin mestaruuden 1998–1999.
Sittemmin Penev toimi lyhyen aikaa kiinalaisen Liaoning Whowinin valmentajana. Heinäkuussa 2007 hän palasi lyhyeksi aikaa Bulgarian maajoukkuevalmentajaksi, mutta sai potkut jo vuoden lopussa. Tämän jälkeen hän siirtyi takaisin TsSKAn peräsimeen saaden potkut maaliskuussa 2009. Hänen seuraajakseen palkattiin veljenpoika Ljuboslav Penev. Penev palasi seuran valmentajaksi jälleen huhtikuussa 2010 kahden kuukauden ajaksi.
Viidennen kerran urallaan Penev palasi TsSKA Sofian valmentajaksi lokakuussa 2011. Penevin viides pesti päättyi kuitenkin jo ennen kauden loppua, kun hän sai potkut maaliskuun alussa 2012. TsSKA oli Penevin potkujen aikaan Bulgarian liigassa kolmantena, vain kolme pistettä Ludogorets Razgradia perässä.
Čížkovice

Čížkovice () on maalaiskunta Tšekissä, Litoměřicen piirikunnassa, Ústín läänissä, Pohjois-Böömissä. Kunnan alueella on noin 1 300 asukasta. Čížkovicen pinta-ala on 705 hehtaaria ja se jakautuu kahteen kylään: Čížkovice ja Želechovice.
Čížkovicessa sijaitsee Lafarge Cement sementtitehdas.
Urda

Urda on pohjoismainen naisen etunimi. Se on runollinen muoto nimestä "Urd". Pohjoismaisessa mytologiassa Urd oli yksi nornista eli kohtalon jumalattarista.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2020 mennessä tilastoitu noin 70–80 Urda-nimistä naista. Vaikka nimi on harvinainen, se on otettu Suomessa almanakkaan. Urdan nimipäivä on suomenruotsalaisessa kalenterissa 3. joulukuuta.
Franz Meyen

Franz Julius Ferdinand Meyen (28. kesäkuuta 1804 Tilsit – 2. syyskuuta 1840 Berliini) oli saksalainen lääkäri, kasvi- ja eläintieteilijä sekä professori.
Meyen toimi apteekkarinapulaisena Memelissä ja muutti Berliiniin 1821. Hän opiskeli lääketiedettä Berliinin yliopistossa 1823–1826, jolloin väitteli tohtoriksi. Tämän jälkeen hän toimi sotilaslääkärinä Berliinissä, Kölnissä, Bonnissa ja Potsdamissa. Vuosina 1830–1832 Meyen osallistui laivalääkärinä maailmanympäripurjehdukselle. Hän kävi muun muassa Etelä-Amerikassa, Polynesiassa ja Aasiassa. 1834 Meyen nimitettiin Berliinin yliopiston kasvitieteen professoriksi.
Meyen perehtyi kasvitieteeseen, mutta eläintiedekään ei ollut hänelle vierasta. Matkoillaan hän nimesi joukon uusia kasvilajeja, sekä linnuista naukusuokanan, inkakarakaran ("Phalcoboenus megalopterus"), perunpingviinin ("Spheniscus humboldti") ja peukaloiskapuajan ("Upucerthia ruficaudus").
Meyenin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä Meyen.
1272 Gefion

1272 Gefion on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Karl Wilhelm Reinmuth vuonna 1931. Pikkuplaneetan nimi tuulee skandinaavisen mytologian Gefjonin mukaan. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1931 TZ1. Koska Gefionin absoluuttinen magnitudi (H) on 12,8, sen läpimitta on todennäköisesti seitsemän ja viidentoista kilometrin välillä.
Gefion kuuluu Gefion-ryhmään ja on sen nimikkokappale. Asteroidiryhmää kutsuttiin aikaisemmin Ceres-ryhmäksi kääpiöplaneetta Cereksen mukaan, mutta kun sen huomattiin olevan eri alkuperää ryhmän kanssa ryhmä nimettiin Gefionin mukaan.
Varsikenkä

Varsikenkä on nauhallinen jalkine, jonka varsi ulottuu yli nilkan mutta ei polveen asti. Varsikenkä on siis korkeampi kuin kävelykenkä, mutta matalampi kuin saapas. Alkuperältään tukeva varsikenkä on sotilaiden jalkine, mutta sen siviilikäyttö on myös laajaa. Suomessa varsikengän on todettu olevan ”yleisjalkine, jota yleisesti käytetään, siviilikäytössä muun ohella vaellus-, metsästys-, erä-, työ- ja vapaa-ajanjalkineena”. Varsikenkää nimitetään myös maihinnousukengäksi tai maihariksi.
Historiaa.
Sotilasjalkineen pitkä kehitys määrittelee varsikengän ominaisuuksia, kuten kulutusta kestävän pohjan. Paikallisesti esiintyvät jalkinemallit leviävät.
Rooman valtakunnan caligat.
Rooman valtakunnassa käytetty yleinen sotilasjalkine oli nastoilla pohjasta vahvistettu sandaali, caliga. Jalkine kiinnitettiin nyörittämällä yhdellä jalan ympäri kierrettävällä ja pujoteltavalla pitkällä nahkasuikaleella. Ilmastoltaan kylmemmissä Rooman valtakunnan osissa, kuten Hadrianuksen muurilla, caligasta kehittyi tiiviimpiä muotoja, joiden sisällä voitiin myös käyttää villasta valmistettua vuoria tai sisäkenkää.
Hesseniläiset saappaat.
Polveen ulottuvat saksalaisperäiset ns. hesseniläiset saappaat, joissa on matala korko ja ratsastettaessa käytännöllinen kapea kärki, tulivat tunnetuiksi Yhdysvaltain vapaussodan aikana brittijoukoissa taistelleiden hesseniläisjoukkojen käyttäminä. Hesseniläisten saappaiden muunnoksia oli käytössä vielä ensimmäisessä maailmansodassa.
Ensimmäisen maailmansodan ”juoksuhautakengät”.
Ensimmäisessä maailmansodassa Ranskan ja Belgian armeijat käyttivät Yhdysvalloista tuotuja nahkakenkiä, joissa oli nahkaisen puolipohjan päällä nastoilla vahvistettu kokopohja. Korko oli raudoitettu. Kenkää kutsuttiin juoksuhautakengäksi ("trench boot"). Kenkä ei ollut vedenpitävä. Tästä seurasi jalkojen kostuminen, hiertyminen ja paleltuminen, ”juoksuhautajalka” (trench foot).
Normandian maihinnousu nimeää varsikengät.
Normandian maihinnousuun Juno-rannalla osallistuneet kanadalaiset joukot (3rd Canadian Division) käyttivät High-Top Combat Boot -varsikenkiä. Myöhemminkin varsikenkä on liitetty tähän tapahtumaan, mistä kertoo suomeksikin käytetty maihinnousukenkä-nimitys. 
Varsikengät Suomen puolustusvoimissa.
Suomen puolustusvoimat otti varsikengät ensimmäisen kerran käyttöön vuonna 1934 nimikkeellä "kengät m/34, korkeavartiset". Varsikengän malleja ovat muun muassa M/91 ja M/05 sekä laskuvarjojääkäreille tarkoitettu LJK-hyppykenkä. Vuonna 2021 jokaisen varusmiehen varusteisiin kuuluvat varsikengät pakkassaappaiden ohella.
Parhaiten varustelluissa joukko-osastoissa, kuten Kaartin jääkärirykmentissä sotilaan varusteisiin voi kuulua neljä paria varsikenkiä eri käyttötarkoituksiin: palveluvarsikengät, lomavarsikengät, kaupunkijääkärivarsikengät sekä edustusvarsikengät. Niiden ominaisuudet vaihtelevat käyttötarkoituksen mukaan.
Paparazzi (Lady Gagan kappale)

"Paparazzi" on Lady Gagan viides ja viimeinen single hänen ensimmäiseltä studioalbumiltaan "The Fame". Kappaleen sanoituksesta vastaavat Rob Fusari ja Gaga. Vuoden 2009 MTV Video Music Awards -gaalassa kappaleen video voitti kategorioissa "Best Art Direction" ja "Best Special Effects".
Kappaleen musiikkivideon ohjasi Jonas Åkerlund ja siinä esiintyi myös näyttelijä Alexander Skarsgård.
GAZ-64

GAZ-64 on neuvostoliittolaisen GAZin valmistama sotilaskäyttöön tarkoitettu nelivetoinen auto. GAZ-64:n suunnitteli V. A. Gratšov GAZ-61:n pohjalta nopealla aikataululla alkuvuonna 1941. Ajoneuvoa valmistettiin vuosina 1941-1942 yhteensä 684 kappaletta. Vuonna 1942 yhdysvaltalaisen Willys MB:n rakenteeseen perustuneet GAZ-67 ja GAZ-67B korvasivat GAZ-64:n. BA-64-panssariauto perustuu GAZ-64:n rakenteeseen.
Teknisiä tietoja.
GAZ-64:n omamassa on 1 200 kg ja siinä on 37 kW:n tehon tarjoava nelitahtimoottori. Ajoneuvon huippunopeus on 100 km/h.
Ominaisuuksia.
Autoa pidettiin yleisesti epäonnistuneena. Panssarikenraalieversti Dmitri Pavlov antoi autosta seuraavanlaisen arvion: "Olemme valmistaneet maastoauton, GAZ-64:n, mutta siitä tuli sellainen ettei sillä aja sataa metriäkään kun se jo särkyy."
Sugawara no Michizane

Sugawara no Michizane (菅原道真, 845–903) oli japanilainen runoilija, oppinut ja poliitikko. Hän oli lapsinero, joka kutsuttiin hoviin, vaikka hänellä ei ollut ylhäistä syntyperää. Muu hoviväki kadehti Michizanea, ja häntä syytettiin vehkeilystä hallitsijaa vastaan. Michizane alennettiin pikkuvirkamieheksi. Hän kuoli sairauteen kaksi vuotta myöhemmin.
Sugawara toimi muun muassa ministerinä ja opetti Keisarillisessa yliopistossa Kiinan kirjallisuutta. Hänet karkotettiin 901 nimelliseen virkaan Kyushun apulaiskuvernööriksi. Hän kirjoitti lähinnä kiinankielistä runoutta ja proosaa mutta myös tankarunoja. Lisäksi hän oli kalligrafi.
Suomennettuja runoja.
Suomennettuja runoja teoksessa
Suomennettuja runoja myös teoksessa: Tuomas Anhava, "Kevään kukat, syksyn kuu", Helsinki: Suuri suomalainen kirjakerho 1982 Otava 2000
Monster World Rally Team

Hoonigan Racing Division on autourheilutalli, jonka Ken Block perusti tammikuussa 2010 nimellä Monster World Rally Team. Tallista tuli yksi neljästä amerikkalaisesta tallista, jotka ovat onnistuneet saamaan pisteitä rallin MM-sarjassa. Block nimesi tallin uudelleen vuonna 2012 Hoonigan Racing Divisioniksi.
Tallin pääsponsori oli urheilujuomamerkki Monster Energy. Tallin kuljettajina kaudella 2011 olivat Ken Block ja Alex Gelsomino. Tallin autona oli M-Sportin rakentama Ford Fiesta RS WRC.
Talli on kilpaillut myös rallicrossin MM-sarjassa M-Sportin rakentamalla Ford Focus RS RX -autolla.
Tilal el-Karkouri

Tilal el-Karkouri (myös "Talal El Karkouri", , s. 8. heinäkuuta 1976 Casablanca) on marokkolainen jalkapalloilija. Puolustajana pelaava el-Karkouri edustaa Qatarin pääsarjassa pelaavaa Qataria.
Maajoukkueura.
El-Karkouri on edustanut Marokkoa vuosina 2000–2009. Hän on edustanut Marokkoa kolmissa arvokisoissa vuosien 2004, 2006 ja 2008 Afrikan kisoissa. El-Karkouri oli voittamassa Marokolle hopeaa vuoden 2004 Afrikan kisoissa.
Polar (satelliitti)

Polar oli Maan magnetosfääriä tutkinut Nasan satelliitti, joka laukaistiin 24. helmikuuta 1996 Delta II-raketilla Vandenberg Air Force Base-tukikohdasta. Sen oli valmistanut Lockheed Martin Astro Space Division. Polarin toiminta päättyi 28. huhtikuuta 2008. 
Oulun yliopisto suunnitteli ja valmisti satelliitin sähkökenttiä mittaavat instrumentit ja niiden lankapuomit.
Gruinard

Gruinard () on pieni, noin kaksi kilometriä pitkä Sisä-Hebrideihin kuuluva saari Skotlannissa. 
Historiaa.
Toisen maailmansodan aikana 1942 Gruinardin saarella testattiin Vollum 14578 tyypin pernaruttoa biologisena aseena. Saaren puhdistaminen kokeiden jälkeen epäonnistui ja se jäi saastuneena vaaralliseksi kaikille nisäkkäille. Saarta alettiin vuonna 1986 määrätietoisesti puhdistaa 280 tonnilla formaldehydiä sisältävää merivettä. Vuonna 1990, 48 vuoden karanteenin jälkeen, saari julistettiin turvalliseksi.
Toronto Rock

Toronto Rock on torontolainen haavipallojoukkue, joka pelaa National Lacrosse Leaguessa. Joukkue pelaa kotiottelunsa Scotiabank Arenalla. Toronto Rock on voittanut viidesti NLL:n mestaruuden. Mestaruudet tulivat seitsemän kauden aikana 1999–2005.
Seura perustettiin alkujaan vuonna 1998 nimellä Ontario Raiders. Joukkue pelasi Hamiltonissa. Jääkiekkoseura Toronto Maple Leafsin johtohenkilöstöön kuulunut Bill Watters osti Raidersin vuonna 1999, muutti joukkueen Torontoon ja nimesi sen Rockiksi. Uuden joukkueensa toiminnan rahoittamiseksi hän keräsi taustalleen sijoittajaryhmän, johon kuuluivat mm. jääkiekkoilijat Tie Domi ja Brendan Shanahan sekä jääkiekkokommentaattori Don Cherry.
Heti ensimmäisellä kaudellaan Toronto Rock menestyi loistavasti. Ensimmäisessä ottelussa Maple Leaf Gardensissa oli noin 11 000 katsojaa. NLL:n mestaruusottelussa Toronton ottelua oli seuraamassa Gardensissa 15 000 katsojaa. Joukkue voitti ensimmäisen kautensa päätteeksi NLL:n mestaruuden, Champion's Cupin. Rockin valtakausi alkoi. Joukkue voitti mestaruuden uudestaan 2000, 2002, 2003 ja 2005. Vuoden 2003 finaalissa Rockin uudessa kotihallissa Air Canada Centressä oli liigan ennätysyleisö, 19 432 katsojaa. Joukkueen pelaajista sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi nimettiin tuona aikana kapteeni Jim Veltman 2004 ja Colin Doyle 2005.
Toronto Rock pääsi pudotuspeleihin yhdeksän kertaa putkeen, sillä joukkue oli mukana jatkopeleissä vielä mestaruuskausien jälkeen vuosina 2006 ja 2007. Ennen kauden 2007 alkua joukkueen pistepörssin kahdeksan kertaa putkeen voittanut Doyle kaupattiin San Jose Stealthiin. Vuonna 2007 joukkue hävisi useammin kuin voitti, mutta pääsi silti pudotuspeleihin. Seuraavien kahden kauden aikana Rock jäi jatkopelien ulkopuolelle. Kausi 2009 oli seurahistorian huonoin, ja seurasta lähti monta pelaajaa kaudella 2010. Joukkueen 23-miehisestä kokoonpanosta 12 oli uusia pelaajia. Yksi uusista pelaajista oli aiemminkin joukkueessa pelannut Colin Doyle.
Santiago Denia

Santiago Denia Sánchez, yleensä vain Santi (s. 9. maaliskuuta 1974 Albacete, Espanja) on entinen espanjalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura.
Santi aloitti ammattilaisuransa kotikaupunkinsa Albacetestä. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa maan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa 6. syyskuuta 1992 Sevillaa vastaan. Ensiesiintymisensä jälkeen hän onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa joukkueen avauskokoonpanossa, ja kauden edetessä hänestä tuli yksi joukkueen luottopelaajista.
Vuonna 1995 Santi siirtyi Atlético Madridiin. Hän voitti joukkueessa ensimmäisellä kaudellaan 1995–1996 maan pääsarjamestaruuden sekä cupin. Otteluita sarjakauden aikana hänelle kertyi yhteensä 37.
Kauden 1999–2000 päätteeksi Atlético Madrid tippui Segunda Divisióniin. Hänen asemansa joukkueessa myös laski seuraavien kausien aikana, peliajan jäätyä vähemmälle. Kaudeksi 2004–2005 hankittu Pablo aiheutti lisää kilpailua kyseisellä pelipaikalla, eikä Santi lopulta pelannut kauden ensimmäisen puoliskon aikana otteluakaan. Tammikuussa 2005 hän palasi kasvattajaseuraansa lainasopimuksella, josta kuitenkin tehtiin pysyvä kauden päätyttyä. Hän solmi joukkueen kanssa kaksivuotisen sopimuksen.
Santi päätti pelaajauransa kauteen 2006–2007. Hän pelasi urallaan yhteensä 362 sarjaottelua ja teki niissä 10 maalia.
Maajoukkueura.
Santi teki ensiesiintymisensä Espanjan maajoukkueessa 11. lokakuuta 1997 vuoden 1998 MM-karsintaottelussa Färsaaria vastaan. Toisen ja viimeisen esiintymisensä hän teki maaliskuussa 1998 ystävyysottelussa Ruotsia vastaan.
Jukka-Pekka Metsola

Jukka-Pekka Metsola (s. 13. toukokuuta 1964 Tampere) on suomalainen judoka, jonka suurimmat menestykset tulivat 1980-luvulla.
Metsolan varsinainen kansainvälinen läpimurto tapahtui vuonna 1987, kun hän voitti British Judo Openin 78 kg:n sarjan 1987. Seuraavana vuonna hän oli mitaleilla kaikissa kansainvälisissä kilpailuissa, joihin hän osallistui ennen Soulin olympialaisia, kuten World Masters Russelsheim, Tournoi de Paris ja British Judo Open London. Soulin olympialaisissa 1988 hän voitti 78-kiloisissa kolme ottelua ja neljännessä ottelussa hävisi virheellisen tuomarituomion päätteeksi sijoittuen jaetulle 7. sijalle . Keväällä 1989 Metsola reväytti olkapäänsä, jolloin olkapään ulkokierjäjä katkesi, joka johti olkapääleikkaukseen. Tämän seurauksena olkapäästä tuli liikerajoitteinen ja judoura hiljeni. 
Metsola edusti seuratasolla Tampereen Fusegia vyötasolla 5. dan. Judouransa aikana Metsola sai kunniamaintana Suomen judokan tittelin vuosina 1984 ja 1987 sekä pääsi osaksi Suomen judon Hall of Famea vuonna 2018. 
Judouransa päätteeksi Metsola työskenteli Suomen Judon päävalmentajana vuosina 2004-2008. Päävalmentajakautensa päätteeksi Metsola palasi palomieheksi, jossa marraskuussa 2008 sai aivoverenvuodon kesken työtehtävän, jonka seurauksena Metsola toispuolihalvaantui.
Jukka-Pekka Metsolan mainittavimmat saavutukset:
Nuorten sarjassa:
SM kultaa vuosina -78, -79, -80, -83 ja -84
Pohjoismaiden mestaruus kultaa vuonna -83
EM-kisoissa 3. sija vuonna -83
Miesten sarjassa:
SM kultaa vuosina -87, -88 ja -90 ja SM-kilpailuiden joukkuekategoriassa kultaa vuosina -84, -85, -86, -87 ja -88
Finlandia Cupissa kultaa vuosina -86 ja -89
Pohjoismaiden mestaruus kultaa vuosina -84 ja -90
Skandinavia Open kultaa vuosina -85 ja -88
Ruotsin avoin kultaa vuosina -86, -87 ja -88
British Open kultaa vuonna -87 ja pronssia vuonna -88
Saksan avoimessa pronssia vuonna -88
Saksan avoimessa pronssia vuonna -88 ja 5. sija vuonna -89
World Cup (Itävalta) hopeaa vuonna -86
EM-kilpailuissa 7. sija vuonna -88 ja 5. sija vuonna -89
Soulin Olympiakisat vuonna -88 7. sija
Soulin MM-kilpailut vuonna 1985 7. sija
Veteraanien (alle 40-v) maailmanmestaruus kulta
Kunniamaininnat:
Valittu vuoden judokaksi vuonna -84 ja -87
Valittu Suomen Judon Hall of Famen 13. jäseneksi vuonna 2018
Roland Cedermark

Roland Cedermark (23. huhtikuuta 1938 Älvros, Härjedalen, Ruotsi − 24. joulukuuta 2020 Sigtuna, Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen harmonikkataiteilija, laulaja ja lauluntekijä. Cedermark tunnettiin iskelmälevytystensä erityisestä vibrato-harmonikansoittotyylistä. Hänen laulujaan on ollut Ruotsin radion soitetuimpien iskelmien listoilla myös muiden artistien levytyksinä.
Tausta.
Roland Cedermark sai ensimmäisen harmonikkansa viisivuotiaana isältään Folkelta. Se oli kaksirivinen Granesso-merkkinen Magdeburgissa valmistettu soitin. Vanhemmat omistivat kahvila-leipomon, josta tuli nuoren Rolandin luonnollinen esiintymislava. Cedermark suoritti myös itse leipurin ja kondiittorin opinnot Östersundissa, ennen kuin hän perusti oman tanssiorkesterinsa nimeltä "Cedermarks" vuonna 1958.
Ura.
Roland Cedermark toimi muusikkona Cedermarks-orkesterinsa kanssa vuoteen 1973 saakka. Vuonna 1974 hän perusti musiikkiliikkeen yhdessä Gerd-vaimonsa kanssa Svegiin, joka oli ollut perheen kotipaikka 1960-luvun alkupuolelta saakka. Cedermarkit järjestivät tanssi- ja show-iltoja Svegissä ja lähialueilla koko 1970-luvun ajan.
Cedermarkin levytysura alkoi 1976. Hän oli päättänyt tehdä harmonikkalevyn, jolla harmonikan ääni tulisi tehdä erityisesti hänen makunsa mukaiseksi. Ensilevytys "Lady be good" tehtiin kahdessa päivässä 30. ja 31. maaliskuuta Rågsvedissa. Jo ensilevytyksen aikana luotiin Cedermarkille ominainen vibrato-soundi, josta tuli hänen tavaramerkkinsä.
Cedermark asui pitkään Sigtunassa, josta käsin hän kävi 2010-luvulle saakka ahkerasti konserttikiertueilla, kotimaansa lisäksi etenkin myös Norjassa.
Viimeiset vuotensa Cedermark eli Sigtunassa sijaitsevassa hoivakodissa, jossa kuoli jouluaaton 2020 vastaisena yönä.
Tuotanto.
Cedermark julkaisi 29 soololevyä. Hän kirjoitti myös omia iskelmämelodioita ja -tekstejä. Cedermarkin lauluja ovat levyttäneet hänen itsensä lisäksi myös muun muassa Vikingarna, Thorleifs, sekä Ingmar Nordströms -tanssiorkesterit. Hänen tunnetuimpia laulujaan ovat "Mosippan", "Fem röda rosor till Dej", "Varje dag är en gåva", "Karibiska nätter", "Carl Philips vals", "Sången till byn", sekä "Sommar i Sverige".
Hänellä oli oma tuotantoyhtiö, Roland Cedermark Produktion AB, yhdessä vaimonsa Gerdin kanssa. Cedermark sai vuoteen 2010 mennessä 14 kultalevyä ja hänen levyjään on myyty yhteensä noin kaksi miljoonaa kappaletta.
Aiheesta muualla.
Roland Cedermarkin sivusto
Simo Akrenius

Simo Huvi Akrenius (s. 22. heinäkuuta 1949 Helsinki) on suomalainen judoka. Hän edusti seuratasolla Meido-Kania.
Akrenius sijoittui seitsemänneksi MM-kilpailuissa 1971. Münchenin olympialaisissa 1972 hänestä tuli ensimmäinen olympialaisissa esiintynyt suomalaisjudoka. Hän hävisi keskisarjan ensimmäisellä kierroksella englantilaiselle Brian Jacksille ja keräilyottelussa Saksan liittotasavallan Gert Eggerille sijoittuen jaetulle yhdeksännelle sijalle. Vuonna 1975 hän sijoittui viidenneksi sekä EM-kilpailuissa että Montrealin esiolympialaisissa. Hän voitti Kanadan avoimet mestaruuskilpailut 1974 ja 1975. 
Akrenius voitti Suomen-mestaruuden 80 kg:n sarjassa 1971 sekä 93-kiloisissa 1973 ja 1975. SM-hopeaa hän sai 80-kiloisissa 1968. Hänet valittiin viisi kertaa Suomen vuoden judokaksi ja hän sai opetusministeriön kultaisen ansioristin 2008.
11 septembre

11 septembre on Médinen ensimmäinen sooloalbumi, jonka julkaisi DIN Records 11. syyskuuta 2004. Levyllä vieraili muita rap-artisteja kuten Aboubak'r, La Boussole ja Ibrah.
SaphirNewsille antamassaan haastattelussa Médine kertoi tehneensä albumin syyskuun 11. päivän iskuista kertoakseen oman näkökantansa tapahtumasta. Terrori-iskut vaikuttivat hänen mielestään suuresti ihmiskuntaan ja saattoivat islamin huonoon maineeseen länsimaissa.
Breaking Hearts

Breaking Hearts on Elton Johnin kahdeksastoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1984. Albumi sisältää hittisinglet "Sad Songs (Say So Much)" ja "Passengers".
Kappalelista.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Elton John ja Bernie Taupin ellei toisin mainita.
AN/PRC-119

AN/PRC-119 on Yhdysvaltain maavoimien, Yhdysvaltain merijalkaväen ja Yhdysvaltain ilmavoimien Vietnamin sodan aikaisten radioiden AN/PRC-77:n ja AN/PRC-25 seuraaja. Se on ominaisuuksiltaan SINCGARS-radio, joka kykenee taajuushyppelyyn.
Kenttäradioiden seuraavassa kehitysvaiheessa, ohjelmistoradioissa, joihin voidaan osia asentamatta tietkokoneohjelmalla määritellä ominaisuuksia on AN/PRC-113:n, AN/PRC-119:n ja AN/PSC-5:n korvannut AN/PRC-117.
Sauvaparisto

Sauvaparisto on sauvan, lieriön muotoinen, paristo. Yleisesti saatavilla on kolmea kokoa sauvaparistoja.
Tavallisimpia sauvaparistoja ovat sormiparistoksi kutsunut sauvaparistot, joita käytetään mm. pöytäkelloissa, radionauhureissa, taskulampuissa sekä kannettavissa cd-soittimissa. Niiden nimellisjännite on 1,5 volttia, ja niiden jännite voi olla 0,9 voltista 1,66 volttiin.
Tätä pienempiä sauvaparistoja kutsutaan joko pieniksi sormiparistoiksi tai useammin kameran sormiparistoiksi. Kameranparistoksi kutsuttu AAA -paristo on näitä lyhyempi, sen pituus vastaa kahden rinnakkain asetetun 20 sentin kolikon leveyttä ilman anodin kohoutumaa.
Suurimmat pyöreät (lieriömäiset) paristot ovat ANSI-tyyppiä D (IEC: LR20). Keskikokoiset C (IEC: LR14), ja pienet ns sauvaparistot ovat tyyppiä AA (IEC: LR6). Kameran paristoksi kutsuttu AAA-paristo (IEC: LR03) on tätäkin pienempi.
AAA.
Pariston halkaisija on 10,5 ja pituus 44,5 millimetriä. Paristotyyppi esiteltiin vuonna 1911. Sen muita nykyisin käytettyjä nimityksiä ovat R03, LR03, Micro, Microlight, MN2400 ja MX2400.
AAA-alkalipariston varaus voi olla 1 100–1 200 mAh.
AA.
Pariston halkaisija on 13,5–14,5 millimetriä ja pituus 50,5 millimetriä. Paristotyyppi esiteltiin vuonna 1907. Sen muita nykyisin käytettyjä nimityksiä ovat R6, LR6, MN1500, MX1500, Pencil-sized. Penlight ja Mignon.
Sama sauvaparistoa voi olla kaupan useilla nimillä. Esimerkiksi Energizer MAX AA voi olla myös Duracell MN1500, Varta 4106, Kodak KAA K6A, Toshiba LR6N, Varta 4006, Rayovac 815, Panasonic AM3 tai Energizer Ever Ready E91.
AA-alkalipariston varaus voi olla 2 600 mAh. 
C.
Pariston halkaisija on 26,2 ja pituus 50,0 millimetriä. Nimityksiä ovat MN1400, MX1400 ja Baby.
D.
Pariston halkaisija on 34,2 ja pituus 61,5 millimtetriä. Paristotyyppi esiteltiin vuonna 1898 ensimmäisenä taskulamppuihin sopivana paristona. Muita siitä käytettyjä nimityksiä ovat MN1300, MX1300, Mono ja BA-30.
The Family Tree

The Family Tree on Vivi Friedmanin ohjaama Yhdysvalloissa independent-tuotantona 2010 valmistunut pitkä elokuva. Elokuvaa on esitetty elokuvajuhlilla eri puolilla maailmaa, muun muassa Suomessa Rakkautta ja anarkiaa -elokuvajuhlilla. Elokuvan näyttelijöitä ovat Hope Davis, Keith Carradine, Dermot Mulroney ja Selma Blair. Tuotanto käynnistyi alkuvuodesta 2007.
Elokuva kertoo nykyajan yhdysvaltalaisen esikaupunkilaisperheen elämästä ja ongelmista, ja ohjaaja Friedman on luonnehtinut sitä mustaksi komediaksi. Elokuvan työnimi oli "Driving Lessons."
Paukkajanvaaran kaivos

Paukkajanvaaran uraanikaivos sijaitsi Enossa Pohjois-Karjalassa ja se oli toiminnassa 1958–1961. Uraanikaivos löytyi 1957 lähetetyn kansannäytteen perusteella. Malmia louhittiin toiminta-aikana 40 325 tonnia ja sen uraanipitoisuus oli keskimäärin 0,14 %. Uraania tuotettiin yhteensä 40 tonnia. Kaivoksen omisti Atomienergia Oy 1957–1973. Paukkajanvaaran kaivos jäi pilottivaiheeseen ja niinpä myös louhitut malmimäärät olivat pieniä.
Kaivoksen toiminta kuitenkin lopetettiin ennen aikojaan jolloin radioaktiivisia aineita levisi laajalle ympäristöön, kun kukaan ei hoitanut kaivoksen siivoustöitä. 
Säteilyturvakeskuksen vuonna 1984 tekemässä selvityksessä säteilyarvot olivat alueella vielä yli 20 vuotta kaivoksen sulkemisen jälkeen 0,9–9,3 µSv/h. Luonnollinen taustasäteily Suomessa vaihtelee välillä 0,04–0,30 µSv/h. 
Paukkajanvaara oli Suomen ensimmäinen sisäinen radiologisen saastumisen tapahtuma uraanikaivostoiminnassa. 
Malmia louhittiin kahdesta paikasta. Kunnansuon esiintymän yläosa louhittiin avolouhoksena 1958–1959 ja Mårtenssonin esiintymä louhittiin ensin avolouhoksena 1958–1959 ja sitten maan alla aina 40 metrin syvyyteen saakka 1960–1961. Loppuvaiheessa kaivoskuilu oli 96 metriä syvä, ja siitä lähti louhintatunneleita ainakin 40 ja 60 metrin syvyyksistä. Uraanimalmin alkurikastus tehtiin kaivoksella ja rikaste kuljetettiin sitten tynnyreissä pääasiassa Ruotsiin. Kaivos suljettiin kesällä 1961. Tuotantorakennukset purettiin 1970-luvun lopulla.
Suljettu kaivosalue kunnostettiin 1993 Säteilyturvakeskuksen aloitteesta. Mårtenssonin esiintymän kaivoskuilu räjäytettiin umpeen ja jätealue tasattiin sekä peitettiin 1,5–2 metrin paksuisella moreeni- ja savikerroksella. Näiden avulla luodaan biologis-mekaaninen suodatin, joka estää uusien, keinotekoisesti luotujen aktivoitumis- ja hajoamistuotteiden tytärnuklidisarjojen leviämisen luontoon. Saven ollessa luonnostaan raskasmetalleja sitova, voidaan luoda myös kemiallis-mekaaninen sidosmekanismi aineiden biologisen ja kemiallisen leviämisen hidastamiseksi.
Metsämontun kaivos

Metsämontun sinkkikaivos sijaitsi Kiskossa Varsinais-Suomessa ja se oli toiminnassa 1951–1974. Kaivos tuotti sinkin ohella myös kuparia, lyijyä ja jonkin verran kultaa ja hopeaa. Malmia louhittiin toiminta-aikana 1,51 miljoonaa tonnia. Malmin pitoisuudet olivat 3,34 % sinkkiä, 0,28 % kuparia, 0,74 % lyijyä ja 14,1 % rikkiä. Hopeaa oli 24,8 grammaa tonnissa ja kultaa 1,43 grammaa tonnissa.
Metsämontun esiintymä löydettiin 1946. Kaivoksen omisti Outokumpu Oy.
Nollapiste (runokokoelma)

Nollapiste on Osmo Jokisen ainoaksi jäänyt runokokoelma vuodelta 1964. Julkaisun aikaan runoteos sai huomiota haastamalla kirjoituksen merkityksen runoudessa. Siitä otettiin kaksi lisäpainosta vuonna 1965. Teosta on luonnehdittu neo- eli uusdadaksi.
Jokisen 64-sivuinen teos sisältää pääosin tyhjiä sivuja. Ne on jäsennelty osastoiksi, joillekin sivuille on painettu isokokoisia typografisia merkkejä, jotka on yleensä tulkittu pisteiksi. Teosta on luettu hiljaisuuden, taukojen ja tyhjien tilojen kollaasina.
Nollapiste on vuonna 2004 julkaistu Hollannissa Hubert van den Bergin käännöksenä "Nulpunt".
Jaakko Saari

Jaakko Sakari Saari (s. 3. marraskuuta 1957 Jyväskylän maalaiskunta) on suomalainen judoka, joka kilpaili 1970–1980-luvuilla. 
Saari ei voinut osallistua Helsingin EM-kilpailuihin 1978 kuumeen vuoksi. Moskovan olympialaisissa 1980 hänen oli tarkoitus otella alle 95 kg:n sarjassa, mutta olympiakomitea oli ilmoittanut hänet vahingossa yli 95-kiloisiin. Hän osallistui avoimeen luokkaan sijoittuen jaetulle 15. sijalle. Pariisin EM-kilpailuissa 1983 hän oli alle 95 kg:n sarjassa seitsemäs. Sotilaiden MM-kilpailuissa hän sai hopeaa alle 95-kiloisissa 1984 sekä pronssia alle 86-kiloisissa 1978 ja alle 95 kg:n painoluokassa 1980 ja 1985.
Saari edusti seuratasolla jyväskyläläistä Jigotaita ja Helsingin Chikaraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden alle 86 kg:n painoluokassa 1978 sekä alle 95-kiloisissa 1979, 1980, 1981 ja 1983. SM-hopeaa hän sai 80 kg:n sarjassa 1976 ja alle 95-kiloisissa 1985.
Syyskuussa 2015 Saari aloitti Suomen judomaajoukkueen päävalmentajana.
Sky &amp; Telescope

Sky &amp; Telescope on kuukausittain ilmestyvä tähtitieteen harrastukseen keskittyvä yhdysvaltalainen aikakauslehti. Lehti syntyi vuonna 1941, kun The Sky ja The Telescope fuusioituivat samaksi lehdeksi.
Ylöjärven kaivos

Ylöjärven (Parosjärven) kuparikaivos sijaitsi Ylöjärvellä Takamaan kylässä, ja se oli toiminnassa 1943–1966. Kaivoksen omisti Outokumpu Oy. Kaivos tuotti kuparin ohella myös wolframia ja pieniä määriä kultaa ja arseenia. Malmia louhittiin toiminta-aikana 4,01 miljoonaa tonnia. Malmin pitoisuudet olivat 0,75 % kuparia ja 0,11 % wolframia. Kultapitoisuus oli 0,04 grammaa/tonni. Enimmillään kaivos työllisti lähes 300 henkilöä.
Kaivos löydettiin maanviljelijä Kalle Leppäsen 1937 lähettämän näytteen perusteella ja varsinainen malmiesiintymä löytyi 1939. Kuparikiisun vuosituotanto oli aluksi noin 100 000 tonnia mutta se kohosi myöhemmin jopa 300 000 tonniin. Malmin rikastuksessa syntyi jätteenä runsaasti arseenipitoista rikastushiekkaa. Tätä hiekkaa pumpattiin aluksi Parosjärven eteläosaan ja tämän alueen täytyttyä sitä varastoitiin 17 hehtaarin kokoiselle jätealueelle noin 3 miljoonaa tonnia 9 metrin paksuiseksi hiekkapatjaksi. Kaivoksen toiminnan lakattua läheisissä järvissä ja soissa sekä Näsijärveen laskevassa Vahantajoessa on havaittu kohonneita arseeni- ja metallipitoisuuksia. Kaivostoiminnan aikana Parosjärvi oli pumpattu tyhjäksi ja se toimi kaivoksen avolouhoksena. Järvi alkaa vähitellen palautua ennalleen kaivoksen lopetettua toimintansa.
Entisellä kaivosalueella toimii nykyisin Puolustusvoimien tutkimuslaitos joka siirtyi sinne vaiheittain 1967–1974 Helsingistä. Puolustusvoimien tutkimuslaitoksen koekenttä on entisellä rikastushiekka-alueella. Kaivosalueelle on rakennettu uusia rakennuksia mutta myös vanhat kaivosrakennukset on säilytetty.
Ibiza (kaupunki)

Ibiza ( [], [] tai []) on kaupunki ja kunta samannimisellä saarella Espanjan Baleaareilla. Vuonna 2016 kunnan väkiluku oli 49 549 asukasta. Se on väkiluvultaan Pityuusien (Ibiza ja Formentera) suurin ja koko Baleaarien kolmanneksi suurin kunta.
Markku Airio

Markku Erkki Airio (s. 25. huhtikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen judoka, joka kilpaili kansainvälisellä tasolla 1970–1980-luvuilla.
Airio sijoittui Montrealin olympialaisissa 1976 avoimessa luokassa jaetulle 16:nnelle ja raskaassa sarjassa jaetulle 17. sijalle. EM-kilpailuissa hän oli viides yli 93 kg:n painoluokassa 1976 sekä yli 95-kiloisissa 1978 ja 1980. Avoimessa luokassa hän oli seitsemäs 1984. 
Airio edusti seuratasolla helsinkiläistä Chikaraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden alle 93 kg:n painoluokassa 1974, alle 95-kiloisissa 1977 sekä yli 95 kg:n sarjassa 1978, 1979 ja 1987. SM-hopeaa hän sai yli 93-kiloisissa 1973, alle 93-kiloisissa 1975 sekä yli 95 kg:n painoluokassa 1980, 1983–1986 ja 1990, yhteensä kahdeksan kertaa. SM-pronssia hän sai yli 95-kiloisissa 1982 ja 1988.
Baleaarien yliopisto

Baleaarien yliopisto (; ) on julkinen yliopisto Baleaareilla Espanjassa. Yliopisto on perustettu vuonna 1978, ja sillä on kampuksia Ibizassa ja Alaior’ssa. 
Yliopistossa opiskelee noin 11 500–12 000 opiskelijaa.
Salisyylihappo

Salisyylihappo on orgaaninen yhdiste, joka on palavaa ja huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä kiteistä ainetta, neulamaisia kiteitä. Sen kemiallinen kaava on C7H6O3 ja rakennekaava HOC6H4COOH. Salisyylihaposta käytetään myös nimityksiä "2-hydroksibentsoehappo", "o-hydroksibentsoehappo" ja "fenolihappo". Salisyylihapon suolat ja esterit ovat "salisylaatteja". 
Salisyylihapon moolimassa on 138,1 g/mol, härmistymispiste 76 °C, sulamispiste 159 °C, tiheys 1,4 g/cm3, liukoisuus veteen 20 °C lämpötilassa 0,2 g/100 ml, leimahduspiste 157 °C, itsesyttymislämpötila 540 °C ja CAS-numero 69-72-7.
Kasveissa salisyylihappo toimii kasvihormonin kaltaisesti. Salisyylihappo toimii myös joidenkin eliöiden semiokemikaalina.
Valmistus ja käyttö.
Salisyylihappoa voidaan eristää muun muassa poppeleista, pajuista ja koivuista. Usein se esiintyy glykosidina, joka voidaan hydrolysoida. Ensimmäinen synteettinen menetelmä, Kolbe–Smith-menetelmä, julkaistiin vuonna 1859 ja on edelleen käytössä. Siinä natriumfenoksidi reagoi hiilidioksidin kanssa 180–200 °C:n lämpötilassa ja korkeassa paineessa. Muita menetelmiä ovat o-kresolaatin ja kuparibentsoaatin kuumennus. Myös bioteknisiä tuotantoprosesseja on tutkittu. Salisyylihappoa käytetään erityisesti asetyylisalisyylihapon eli aspiriinin valmistamiseen sekä värien valmistuksessa. Sillä on myös fungisidisia ja desinfioivia ominaisuuksia. Sitä voidaan käyttää myös kopiopapereiden valmistuksessa.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset ja lääkekäyttö.
Lyhytaikainen altistus aineelle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Salisyylihappoa käytetään sen keratolyyttisen eli sarveisainetta syövyttävän ominaisuuden takia syylien ja känsien paikallishoitoon. Salisyylihapon johdokset, salisylaatit, ovat tärkeä tulehduskipulääkeryhmä, joka tosin on korvautunut vähemmän haittoja aiheuttavilla aineilla (ks. asetyylisalisyylihappo). Sen johdos on myös käytöstä pois jäänyt tuberkuloosilääke aminosalyyli eli p-aminosalisyylihappo.
Korsnäsin kaivos

Korsnäsin lyijykaivos sijaitsi Korsnäsissä Pohjanmaalla noin 40 kilometrin päässä Vaasasta ja se oli toiminnassa 1958–1972. Kaivos tuotti lyijyn ohella myös aparitiittirikastetta, joka sisälsi runsaasti harvinaisia maametalleja. Malmia louhittiin toiminta-aikana 0,87 miljoonaa tonnia. Malmin pitoisuudet olivat 3,56 % lyijyä ja 0,83 % La2O3.
Korsnäsin lyijyhohde-esiintymä löydettiin 1955. Kaivoksen tuotanto alkoi 1958 mutta se oli keskeytyksissä 1962–1964 alhaisen lyijyn hinnan vuoksi.
Korsnäsin kaivos oli Suomen ainoa varsinainen lyijykaivos. Kaivoksen omisti Outokumpu Oy.
Kaivoksen 45 metriä korkea kaivostorni on säilynyt.
Maametallien kysynnän lisäännyttyä kanadalaisen kaivoskonsernin Tasman Metalsin tytäryhtiö "Tasmet" on hakenut 2010 valtauslupaa 268 hehtaarin alueelle Korsnäsissa. Entinen lyijykaivos kuuluu tähän alueeseen.
Talisman-luokka

Talisman-luokka oli Turkin laivaston Britanniasta tilaama hävittäjäluokka, jonka Britannian kuninkaallinen laivasto lunasti marraskuussa 1914 itselleen ensimmäisen maailmansodan alkaessa. Alukset viimeisteltiin Amiraliteetin ohjeiden mukaisesti sodan ajan palvelusta varten.
Luokan alukset olivat Hawthorn Leslie and Companyn asiakkaalle suunnittelemia, jolloin ne olivat pidempiä ja leveämpiä kuin Kuninkaalliselle laivastolle rakenteilla olleet alukset. Alusten ollessa suurehkoja ne palvelivat normaalisti laivueenjohtajina. Alusten runkorakenne oli niin onnistunut, että se otettiin 1917 käyttöön V- ja W-luokkien aluksissa.
Ne olivat raskaasti aseistettuja viidellä nelituumaisella QF tykillä, joista kaksi oli asennettu ruorihytin eteen rinnakkain. Loput tykit olivat kahden ensimmäisen savuhormin välissä, valonheitinkorokkeen takana sekä puolikannella. Kaikissa tykeissä oli puolikilpi.
Alukset.
Alusten nimiksi varattiin aluksi "HMS Napier", "HMS Narborough", "HMS Offa" ja "HMS Ogre", mutta nimet muutettiin T:llä alkaviksi helmikuussa 1915.
Stormin kaivos

Stormin nikkelikaivos sijaitsi Vammalan (osa nykyistä Sastamalaa) Stormissa ja se oli toiminnassa vuosina 1974–1995. Kaivos tuotti nikkelin ohella myös kuparia. Malmia louhittiin toiminta-aikana 4,57 miljoonaa tonnia. Malmin pitoisuudet olivat 0,68 prosenttia nikkeliä ja 0,42 prosenttia kuparia. Kaivoksen omisti Outokumpu Oy ja nykyisin sen omistaja on Polar Mining Oy (Dragon Mining).
Malmiesiintymä löytyi vuonna 1960 lähetetyn kansannäytteen perusteella. Näyte löydettiin nykyisen valtatien 12 rakennustöiden yhteydessä kallioleikkauksesta. 
Stormin kaivos on suljettu, mutta sen rikastamossa käsitellään nykyisin Huittisten Jokisivun kultakaivokselta tuotua malmia. Aiemmin rikastamossa käsiteltiin myös Oriveden Kutemajärven kultakaivoksesta ja Valkeakosken Kaapelinkulman kultakaivoksen tuotua malmia.
Silmu

Silmu () on versokasvien kehityksensä alussa oleva verso. Sen keskellä sijaitsevaa kasvupistettä ympäröivät lehtien aiheet, jotka ovat painuneet tiiviisti toisiaan vasten. Useilla lajeilla silmun ja siitä kehittyvän verson välillä ei ole yksiselitteistä kasvullista rajakohtaa. Selvin ero niiden välillä on viileiden ja kuivien vyöhykkeiden puihin kasvukauden lopulla muodostuvissa talvisilmuissa. Niissäkin on usein verraten kehittyneitä verson osia, kuten kukkasilmuissa kukkien aiheita. Lehdettömän puuvartisen kasvin voi tunnistaa silmuista.
"Silmuasento" eli "vernaatio" tarkoittaa yksittäisen lehden asentoa silmussa. Silmuasento voi olla esimerkiksi vastalaskuinen, poimuinen tai kääryinen. Se on eri taksonomisilla ryhmillä niille luonteenomaisella tavalla erilainen. "Silmulimitys" tarkoittaa silmun lehtien sijaintia toisiinsa nähden. Se voi olla vaikkapa avoin, limikierteinen, laskevasti limittäinen, sisäpoimuinen tai ulkopoimuinen.
Silmun uloin kerros koostuu usein lavattomista ja kovapintaisista silmusuomuista, jotka verson kasvun aiheuttaman silmun puhkeamisen jälkeen varisevat pois. Alkeissilmu (lat. "plumula") on siemenen alkiossa. Sijainnin perusteella on nimetty varren latvassa tai verson kärjessä oleva kärkisilmu (nimenä myös päätesilmu tai terminaalisilmu), koppisiemenisten jokaisessa lehtihangassa oleva hankasilmu ja juurien juurisilmut. Hankasilmu muuttuu kehittyessään joko kukkaversoksi tai varren haaraksi eli se ylläpitää kasvin haarautumista. Jono- eli seriaalisilmuja on esimerkiksi kuusamilla ja rivi- eli kollateraalisilmuja kasvaa sahramien mukulassa. Itusilmut eli bulbillit kasvavat kukkien tilalle tai kasvulehtien laitaan ja irtoavat emokasvista itsenäistyen uusiksi kasviyksilöiksi. Tällaisia lisääntymiselimiä on muun muassa ruskoliljalla ja nurmitattarella. Monilla vedessä kasvavilla versokasveilla on talvehtimissilmuja eli hibernaakkeleita eli turioita. Tällainen kylmää kestävä silmu kehittyy vedenpinnan alla ja irtoaa emoyksilöstä talvehtiakseen pohjassa. Seuraavana vuonna talvehtimissilmusta kasvaa tytäryksilö. Talvehtimissilmuja kehittyy esimerkiksi kilpukkaan, vitaan ja isovesiherneeseen.
Jos silmun syntymispaikka on jo jokseenkin erilaistunut, nimitetään silmua jälkisilmuksi eli adventiivisilmuksi. Esimerkiksi itulehdellä niitä on lehdissä ja pelto-ohdakkeella juurissa. Sellaisia kasvaa myös usein haavoihin ja muunlaisiin vioittumiin. Trooppisissa puissa on usein leposilmuja. Niiden kasvun jatkuminen tapahtuu vasta vuosien kuluttua, kun esimerkiksi latva tuhoutuu tai vesat alkavat kasvaa kannosta. Muun muassa kaakaopuun kukat kehittyvät rungon leposilmuista. Tällaista ilmiötä nimitetään runkokukinnaksi eli kaulifloriaksi.
Parker-luokka

Parker-luokka (paranneltu Marksman-luokka) oli Britannian kuninkaallisen laivaston kuuden laivueenjohtajan muodostama alusluokka ensimmäisessä maailmansodassa. Alukset romutettiin pian sodan päätyttyä lukuun ottamatta Australian laivastolle luovutettua "HMS Anzacia". Luokkaa on osassa lähteistä kutsuttu myös Anzac-luokaksi.
Suunnittelu.
Luokka pohjautui edeltäneeseen Marksman-luokkaan. Niillä oli samankaltainen runko, mutta komentosiltaa oli siirretty taaemmas, jolloin savuhormien määrä laski neljästä kolmeen. Siirto mahdollisti etukannelle yliampuvan tykin asentamisen, jolloin molemmat tykit kykenivät tulittamaan koko ampumasektorille, ja lisäksi ylösnostettua B-tykkiä voitiin käyttää kovassakin merenkäynnissä. Muutos paransi merkittävästi alusten taistelukelpoisuutta. Toinen muutos oli keskitetyn tulenjohdon lisääminen aluksille, eikä tykkikohtaisia tulenjohtajia tarvittu. Tulenjohtojärjestelmä koostui keskitetystä tulenjohtotasosta, joka käsitteli maalitiedot tähystäjiltä ja etäisyysmittarilta. Tulenjohtajana toimiva tykistöupseerin johtaman tulen tarkkuus ja vaikutus oli merkittävästi parempi kuin aiemmin. Järjestelmästä tuli normaaliosa hävittäjien varustusta V- ja W-luokista alkaen vuonna 1917.
Alukset.
Aluksista kaksi ensimmäistä tilattiin helmikuussa 1915 osana vuoden 1915 hätäohjelmaa. Seuraavat kolme tilattiin heinäkuussa 1915 ja viimeinen joulukuussa 1915.
Kaulifloria

Kaulifloria eli runkokukinta (, runko ja -sanan gen. "floris", kukka) tarkoittaa kukkien tai kukintojen muodostumista puiden vanhojen osien eli rungon tai paksujen haarojen leposilmuista. Kasvin leposilmu on lepotilaan jäänyt silmu, joka voi aloittaa kasvunsa vasta kymmenienkin vuosien kuluttua. Kaulifloriaa esiintyy monilla tropiikissa kasvavilla puilla, kuten esimerkiksi kaikilla kaakaopuilla. Myös näsiällä on tällainen kasvutapa.
Luettelo kristityistä ajattelijoista luonnontieteen piirissä

Tämä on luettelo uskonnon ja tieteen välisestä suhteesta, erityisesti kristillisistä lähtökohdista toteutetun luonnontieteellisen tutkimuksen historiasta. Luettelo ei ole tyhjentävä, ja se rajoittuu vain niihin luonnontieteilijöihin, jotka ovat antaneet panoksensa myös kristillisen ajattelun kehittämiseen.
Oxfordin yliopiston tieteen ja uskonnon professori Peter Harrison kiinnittää huomiota siihen, että monet merkittävistä luonnontieteilijöistä tieteen historiassa ovat olleet kristittyjä. Heidän kristillinen vakaumuksensa ei ole ollut pelkästään heidän yksityinen mielipiteensä, vaan se on vaikuttanut heidän tieteelliseen tutkimukseensa.
Oxfordin yliopiston matematiikan professorin John Lennoxin mukaan länsimaisen luonnontieteen parissa on ollut erityisen suuri merkitys kristinuskosta saadulla perusvakaumuksella, jonka mukaan maailmankaikkeuden on luonut älykäs ja kaikkitietävä persoona, niin että maailmasta on syytä etsiä järjestystä, jopa matemaattista kauneutta ja yksinkertaisuutta. Jotkut tieteelliset löydöt on tehty, koska tieteentekijä on edeltä ollut vakuuttunut siitä, että oikeiden yhtälöiden täytyy olla matemaattisesti kauniita ja elegantteja. Leibniz (1646–1716) johti optiikan alaan kuuluvan Snellin lain, koska hän uskoi, että luonto aina valitsee helpoimman ja suorimman tien vaihtoehtojen väliltä. Tämän metafyysisen periaatteen hän puolestaan johti teologisesta vakaumuksestaan, että Jumala on luonut maailman sellaiseksi, että siinä toteutuu maksimaalinen yksinkertaisuus ja täydellisyys. Carl von Linnéä (1707–1778) ohjasi luokittelutyössään teologinen näkemys, jonka mukaan Jumala on luonut organismit erillisiksi, luokiteltaviksi tyypeiksi ja lajeiksi. James Clerk Maxwell (1831–1879) johti valon kenttäteoriansa osittain teologisesta vakaumuksestaan, että Jumala on kolminaisuus ja että Jumala on tullut ihmiseksi.
Lähes kaikki tiedemiehet Newtonia myöten kertoivat olevansa uskonnollisia aina 1800-luvulle asti. Richard Dawkinsin mukaan 1800-luvulta lähtien oli aikaisempia vuosisatoja vähemmän sosiaalista ja lainsäädännöllistä painetta harjoittaa uskontoa ja toisaalta enemmän tieteellistä tukea sen hylkäämiseksi. Poikkeuksia on ollut molempiin suuntiin. Jopa ennen Darwinia kaikki eivät olleet uskonnollisia, ja jotkut merkittävät luonnontieteilijät ovat olleet uskonnollisia Darwinin jälkeenkin. Uskonnollisten osuus johtavien tieteilijöiden piirissä on jatkuvasti vähentynyt, ja vuonna 1998 Yhdysvaltain johtavista tieteilijöistä persoonalliseen Jumalaan ilmoitti uskovansa enää seitsemän prosenttia.
Yarrow’n M-luokka

Yarrow’n M-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston alusluokka, johon kuului kolme vuosien 1913–1914 laivasto-ohjelmaan kuulunutta hävittäjää sekä seitsemän hätäohjelmissa tilattua hävittäjää. Alukset palvelivat ensimmäisessä maailmansodassa ja ne myytiin romutettavaksi pian sodan päätyttyä.
Suunnittelu.
Alukset muistuttivat Amiraliteetin M-luokan aluksia, mutta ne valmistuivat Yarrow’n telakan muokkaamien suunnitelmien mukaisina. Aluksilla oli ainoastaan kaksi akselia kolmen sijasta, kaksi savuhormia sekä suoraperä. Samoin alusten komentosiltaa oli siirretty taaemmas. Ennen sotaa tilatut alukset olivat kaksi solmua nopeampia kuin vastaavat Amiraliteetin suunnitelmien pohjalta toimitetut alukset, vaikka niiden voimanlähde oli heikompi. Myöhemmissä Yarrow’n toimittamissa aluksissa koneiston tehoa kasvatettiin.
Alukset.
Hätäohjelmiin kuuluneista aluksista neljä tilattiin syyskuussa, yksi marraskuun alussa 1914 ja loput kaksi toukokuussa 1915. Yarrow’lta tilattiin vielä seitsemän alusta elokuussa jota toisinaan kutsutaan parannelluksi Yarrow’n M-luokaksi, mutta on liitetty myös R-luokkaan.
San Fermín

San Fermín (Pyhän Firminuksen juhla) on Espanjan Pamplonassa vuosittain järjestettävä festivaali. Se alkaa 6. heinäkuuta kello 12:00 ja loppuu keskiyöllä 14. heinäkuuta. San Fermínin tunnetuin tapahtuma on härkäjuoksu, mutta sen aikana kaupungissa on sen aikana useita perinnetapahtumia. Festivaali järjestetään Navarran suojelupyhimyksen Ferminin muistoksi.
San Fermínin juuret ulottuvat keskiajalle saakka. Se voidaan yhdistää kolmeen erilliseen juhlaan: 1100-luvulta lähtien kasvaneelle uskonnolliselle Ferminin muistojuhlaan, markkinoihin ja härkätaisteluihin. Alkujaan San Fermín järjestettiin 10. lokakuuta, mutta kun kaupunkilaiset kyllästyivät huonoon säähän, se siirrettiin alkavaksi heinäkuulle. Samaan aikaan järjestettiin aina markkinat. Festivaali kesti alkujaan kaksi päivää.
Festivaalin suosio kasvoi huippuunsa 1900-luvulla. Ernest Hemingwayn vuonna 1926 julkaisema romaani "Ja aurinko nousee" houkutteli ihmisiä ympäri maailmaa osallistumaan festivaalille. Hemingway osallistui San Fermínille ensimmäisen kerran vuonna 1923, ja hän sijoitti romaaninsa festivaalille. Hemingwayn ansiosta San Fermín sai kansainvälistä mainetta, ja siitä kasvoi laajalti tunnettu festivaali. Aikaisemmin se oli tunnettu lähinnä paikallisesti.
Rautuvaaran kaivos

Rautuvaaran rautamalmikaivos toimi Kolarissa Lapissa vuosina 1962–1989. Kaivoksen omisti Rautaruukki Oy ja sieltä louhittiin kaivoksen toiminta-aikana yhteensä 11,6 miljoonaa tonnia rautamalmia, jonka keskipitoisuudet olivat 46,78 % rautaa ja 0,32 % kuparia. Kaivos työllisti enimmillään 250 henkilöä.
Vuodesta 1989 vuoteen 1996 kaivosalue oli vuokrattuna Outokumpu Oy:lle rikastuskäyttöön. Kaivoksen alueen rakennukset ovat tällä hetkellä muussa käytössä ja omistuksessa.
Rautaruukki Oy omistaa vielä Rautuvaarassa suuren maa-alueen, jonka moreenivarantoja yhtiö käyttää rikastushiekka- ja sivukivialueen lopullisessa sulkemisessa myönnettyjen lupien mukaisesti vuoden 2018 loppuun mennessä. Suljettavat alueet muun muassa peitetään bentoniittimatoilla, jotka peitetään moreenirakenteella.
Rautuvaaran kaivos ja Äkäsjoella sijainnut Partekin sementtitehdas suljettiin puolen vuoden sisällä vuosina 1988–1989. Kolarin kunnasta hävisi samalla 270 teollista työpaikkaa. 
Rautuvaaran kaivosrata avattiin 1973. Rautuvaara oli Äkäsjoen liikennepaikan kanssa pohjoisin osa Kolarin rataa ja samalla Suomen rataverkon pohjoisin liikennepaikka vuoteen 2004 saakka, jolloin se lakkautettiin yhdessä Kolarin kalkkitehtaalle vieneen Äkäsjoen radan kanssa.
Kartaly

Kartaly () on kaupunki Tšeljabinskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Etelä-Uralin itäpuolella Tobolin sivujoen Kartaly-Ajatin varrella 260 kilometriä Tšeljabinskista lounaaseen. Kaupunki on Kartalyn piirin keskus. Siellä haarautuvat Magnitogorskiin, Tšeljabinskiin, Orskiin ja Kazakstanin Astanaan johtavat rautatiet. Asukkaita on 28 700 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt 1900-luvun alussa rautatieaseman yhteyteen. Vuonna 1944 siitä tuli kaupunki. Nykyään Kartaly on maatalousalueen keskus, jossa on lähinnä rautatieliikennettä palvelevia yrityksiä.
Lone Wolf (intiaanijohtaja)

Lone Wolf (vanhempi, 1820–1879), omakieliseltä nimeltään Guipago, oli kiowa-intiaanien ylin päällikkö vuosina 1868–1875. Hän seurasi edeltäjänsä Dohasanin jälkiä jakaen ylipäällikön paikan yhdessä Kicking Birdin kanssa, joka oli rauhanajan johtaja.
Yhdysvaltoja vastaan Texasissa käydyn Red riverin sodan (1874) jälkeen Lone Wolf pakoili armeijan joukkoja kuukausien ajan kunnes hän helmikuussa 1875 antautui Fort Sillissä Oklahomassa tuoden 252 soturia mukanaan. Lone Wolf lähetettiin 25 muun päällikön kanssa vankeuteen Floridaan. Päästyään vuonna 1879 vankilasta hän malarian heikentämänä kuoli saman vuoden aikana.