tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Saint-Cyr

Saint-Cyr (; kansainvälisesti "The King’s Daughters") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Patricia Mazuyn ohjaama ranskalais-belgialais-saksalainen historiallinen draamaelokuva, jonka pääosaa näyttelee Isabelle Huppert. Sivuosissa ovat muun muassa Jean-Pierre Kalfon, Simon Reggiani ja Anne Marev. Elokuva perustuu Yves Dangerfieldin romaaniin "La Maison d’Esther" (1991), jonka pohjalta Patricia Mazuy ja Yves Thomas sovittivat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajina olivat Denis Freyd, Helga Bähr ja Diana Elbaum.
"Saint-Cyr" sai ensi-iltansa vuoden 2000 Cannesin elokuvajuhlilla "Un certain regard" -esityssarjassa. Elokuva voitti yhden César-palkinnon kahdeksasta ehdokkuudestaan; Edith Vesperini ja Jean-Daniel Vuillermoz palkittiin parhaan puvustuksen Césarilla. Elokuva oli ehdolla myös muun muassa parhaan elokuvan Césariin.
Juoni.
"Saint-Cyr" sijoittuu 1600-luvun lopun ja 1700-luvun alun Ranskaan ja kertoo madame de Maintenonista (Isabelle Huppert), joka nousee vaatimattomista oloista hovin kurtisaaniksi ja lopulta kuningas Ludvig XIV:n (Jean-Pierre Kalfon) vaimoksi. Kuninkaan avulla madame de Maintenon perustaa Saint-Cyr-nimisen erityiskoulun rahattomien aatelien tyttärille Pariisin ulkopuolelle.
Tuotanto.
"Saint-Cyr" kuvattiin Calvadosin ja Ornen departementeissa Ranskassa 6,9 miljoonan euron budjetilla. Calvadosissa elokuvaa kuvattiin Caenin kaupungissa ja Colombièresin, Troarnin ja Mézidon-Canonin kunnissa. Ornessa elokuvan kuvauspaikkoina olivat Séesin ja Saint-Christophe-le-Jajoletin kunnat. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat ranskalaiset Archipel 35, Arte France Cinéma, Atelier Cinéma de Normandie (ACCAAN), Canal+, Centre national du cinéma et de l’image animée (CNC), Cofimage 10, FMB Films, France 2 Cinéma, Les Films du Camélia, Sofica Sofinergie 5, Sofygram 3 ja UGC International, belgialaiset Cinéart ja Entre Chien et Loup sekä saksalaiset Lichtblick Film ja Westdeutscher Rundfunk Köln (WDR).
Julkaisu ja vastaanotto.
"Saint-Cyr" sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla Ranskassa 16. toukokuuta 2000. Elokuva sai teatteriensi-iltansa Ranskassa seuraavana päivänä; elokuvan Saksan ensi-ilta oli Münchenin elokuvajuhlilla 28. kesäkuuta 2000 ja Belgian 6. syyskuuta 2000. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 461 070 katsojaa ja sai ranskalaisilta elokuvakriitikoilta myönteisen vastaanoton.
"Saint-Cyr" julkaistiin Ranskassa DVD:lle 20. maaliskuuta 2001.
Sarakkeet

Sarakkeet ("Kobresia") on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu 57 lajia. Sarakkeet voidaan tulkita joko omaksi suvukseen tai osaksi sarojen ("Carex") sukua.
Sarakkeet ovat paljolti saroja muistuttavia yksisirkkaisia kasveja. Kasvutavaltaan sarakkeet ovat tiiviisti mätästäviä, ja niiden kukintona on varren päässä sijaitseva yksi tähkä tai muutamasta tähkästä muodostuva tähkistö. Tähkissä sijaitsevat kukat muistuttavat sarojen kukkia, mutta ovat kuitenkin rakenteeltaan hieman erilaiset.
Sarakkeita kasvaa viileillä alueilla pohjoisella pallonpuoliskolla ja niitä on yhteensä 35 lajia. Suomessa kasvaa luonnonvaraisena kaksi sarakelajia, joskin kumpikin niistä on harvinaisia.
Sarakkeiden ("Kobresia") suku on nimetty saksalaisen Paul von Kobresin mukaan.
Lajeja.
Suomessa tavattavat lajit:
Kuusamonsarakkeen alalaji pikkukuusamonsarake ("Kobresia simpliciuscula" subsp. "subholarctica", syn. "Carex simpliciuscula" subsp. "subholarctica") esiintyy Pohjoismaissa vain Huippuvuorilla.
Tourakolomba

Tourakolomba on maalaiskunta Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Toura Nabitokan sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 70 kilometriä Sanista etelään. Kunnassa on 7 900 ja keskuskylässä 615 asukasta (vuonna 2009).
Tourakolomban kunta rajoittuu pohjoisessa Sanin piirin Diakourounan ja Kanieguén, idässä Kassorolan ja etelässä Moribalan sekä lännessä Sikasson alueen Koutialan piirin Koromon kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymävyöhykkeeseen. Pysyviä vesistöjä ei ole.
Kuntaan kuuluu 15 kylää. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja, fulbeja ja soninkeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Käsityöammattien ja kaupankäynnin merkitys on vähäinen. Palveluihin kuuluu neljä alakoulua, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED) ja terveyskeskus.
3-nitropropaanihappo

3-Nitropropaanihappo eli 3-nitropropionihappo (C3H5NO4) on karboksyylihappoihin ja alifaattisiin nitroyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä esiintyy luonnossa ja sitä tuottavat eräät kasvit ja sienet ja se on myrkyllistä ihmisille ja muille eläimille.
Ominaisuudet ja esiintyminen luonnossa.
3-Nitropropaanihappo on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen, etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja kuumaan kloroformiin. Hyvin poolittomiin liuottimiin kuten bentseeniin se on kuitenkin liukenematonta.
Ensimmäisen kerran 3-nitropropaanihappoa eristettiin vuonna 1920 intiankolmisiivestä ("Hiptage benghalensis"). Tämän jälkeen sitä on eritetty karakapuusta ("Corynocarpus laevigatus"), sekä indigoihin kuuluvassa lajissa "Indigofera spicata". Kasvien lisäksi yhdistettä esiintyy myös eräissä homeissa kuten "Aspergillus"-, "Penicillium"-, "Streptomyces"- ja "Arthrinium"-sukujen lajeissa. 3-Nitropropaanihappo on myrkyllistä, koska se inhiboi solujen energiantuotannolle tärkeää sukkinaattidehydrogenaasia. Aineille altistumisesta oireina ovat muun muassa huonovointisuus, kouristukset, dystonia ja jopa kooma. 3-nitropropaanihapon epäillään aiheuttaneen myrkytyksiä muun muassa Kiinassa, jossa väärin säilytetyssä sokeriruo’ossa on päässyt kasvamaan "Arthrinium"-suvun homeita. Koska useat "Aspergillus"-suvun homeet tuottavat 3-nitropropaanihappoa, esiintyy sitä eräissä japanilaisissa elintarvikkeissa kuten katsuobushissa, misossa ja soijakastikkeessa. Monet sienet tuottavat 3-nitropropaanihappoa hapettamalla asparagiinihapon entsymaattisesti nitromeripihkahapoksi, joka dekarboksyloituu 3-nitropropaanihapoksi.
Valmistus.
3-Nitropropaanihappoa voidaan valmistaa 3-jodipropaanihapon ja hopeanitriitin välisellä reaktiolla. Toinen tapa on propiolaktonin ja natriumnitriitin välinen reaktio. Näiden reaktioiden huono puoli on alhainen saanto. Yhdisteelle on raportoitu synteesi paremmalla saannolla lähtien akroleiinista, joka nitrataan natriumnitriitin avulla ja hapetetaan 3-nitropropaanihapoksi.
Teneni

Teneni (myös "Tinéni") on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Se sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla kymmenen kilometriä Sanista itään. Kunnassa on 7 000 ja keskuskylässä 4 600 asukasta (vuonna 2009).
Tenenin kunta rajoittuu pohjoisessa Sanin piirin Ouolonin, idässä Fionin, etelässä Somon ja lännessä Sanin kuntiin. Kuntaan kuuluu neljä kylää. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja, bambaroita, fulbeja, dogoneja ja bozoja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit, pienimuotoinen kaupankäynti ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, riisi, lehmänpapu ja vihannekset. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää ja puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, aasit ja siipikarja. Kalastus kärsii lisääntyneestä kuivuudesta.
Palveluihin kuuluu neljä alakoulua, yläkoulu, koraanikoulu, kaksi lukutaitokeskusta, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED) sekä terveyskeskus.
Tbilisin urheilukeskus

Tbilisin urheilukeskus () on monitoimihalli Georgian Tbilisissä. Urheilukeskus valmistui vuonna 1961 ja sen yleisökapasiteetti on konserteissa 11 000 ja koripallo-otteluissa 9 700. Urheilukeskus toimii Georgian koripallomaajoukkueen kotikenttänä.
Urheilukeskuksen oli tarkoitus isännöidä vuoden 2017 Lasten Eurovision laulukilpailu., mutta 9. elokuuta 2017 ilmoitettiin, että Tbilisin Olympiapalatsi olisi sopivampi tapahtumapaikka vuoden 2017 kilpailulle.
Kakait

Kakait on nimitys Ahl-i Haqq-uskonnon eli jarsanismin harjoittajille Irakissa. Uskon harjoittajia asuu myös Iranin puolella, jossa heitä kutsutaan kuitenkin nimellä "Yaresan".
Asuinalue ja lukumäärä.
Kakaita asuu eri puolilla Irakin Kurdistania, sekä Iranin Azerbaidžanissa Irakin ja Iranin rajan toisella puolella. Iranissa heistä käytetään kuitenkin nimeä "Yaresan". Yhteensä kakaita on noin 75 000–200 000. Pakolaisuuden takia kakaita asuu nykyisin myös Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Historia.
Kakaiden alkuperästä on useita eri teorioita. Heidän uskontonsa on liitetty ennen islamin tuloa harjoitettuihin paikallisiin uskomuksiin, mutta ryhmän on esitetty myös muodostuneen mongolien hyökkäyksien jälkeen 1200-luvulla tai Osmanien ja Safavidien välisten kiistojen aikana 1500-luvulla. Toisen tarinan mukaan ryhmän perusti Sayyid Ishaq, joka tunnettiin sittemmin nimellä Sultan Sohak, Hawramanissa 1300-luvulla. Saddam Husseinin Irakissa kakait joutuivat muiden kurdien tapaan maan hallituksen arabialaistamispolitiikan kohteeksi, jolloin heidän perinteisesti asuttamilleen alueille siirrettiin arabeja maan muista osista. Isis-järjestön otettua haltuunsa alueita Irakissa myös kakai-kyliä päätyi sen vallan alle ja he joutuivat muiden uskonnollisten vähemmistöjen tapaan vainon kohteiksi. Osa heistä on liittynyt Isisiä vastaan taisteleviin asejoukkoihin.
Kulttuuri.
Kakaiden uskonnon tyypillinen piirre on sen salassa pitäminen. Uskon piirteiden salassa pitäminen liittyy pelkoihin vainoista pääosin islamin uskontoa harjoittavan valtaväestön taholta. Kakaiden uskonnossa on piirteitä islamin ohella myös vanhemmista mesopotamialaisista uskonnoista. Šiialaisten tapaan he korostavat Muhammadin ottopojan ja serkun Ali ibn Abi Talibin tärkeyttä. Jesidien tapaan he uskovat myös jälleensyntymiseen. Muslimien tapaan kakait viettävät paastoa, mutta ramadanin sijaan paastoaika on vain kolmipäiväinen. Kakaiden pyhä kirja on nimeltään "Zanur". Kakait tunnistaa usein suurista viiksistä, joita muslimit pitävät kakaista poiketan tavallisesti lyhyinä.
Etnisesti kakait mieltävät itsensä kurdeiksi, mutta ovat ajaneet myös omaa erillistä poliittista asemaansa. Irakin tai Irakin Kurdistanin perustuslaissa heitä ei mainita omana erillisenä ryhmänään. Heillä on kuitenkin yksi kiintiöpaikka Halabjan maakunnan valtuustossa. Kakait puhuvat kieltä nimeltä "macho", joka määritellään vaihtelevasti joko kurdin tai guranin murteeksi.
Evertsen-luokka (rannikkopanssarilaiva)

Evertsen-luokka oli Alankomaiden Kuninkaallisen laivaston kolmen aluksen muodostama rannikkopanssarilaivaluokka. 
Suunnittelu.
Alukset olivat 86,2 metriä pitkiä. Niiden leveys oli 14,33 ja syväys 5,23 metriä. Alusten uppouma oli 3 464 tonnia. Alusten kahteen potkuriin liitetty propulsiojärjestelmä tuotti 4 700 ihp:tä, mikä mahdollisti 16 solmun maksiminopeuden. Aluksen varastoissa oli mahdollista kuljettaa 289 tonnia hiiltä.
Alusten suojana oli 15 senttimetrin panssarivyö ja barbettien suojana oli 24 senttimetrin panssarointi. Pääaseina aluksella oli kolme 21 senttimetrin tykkiä, jotka oli asennettu kaksi putkiseen ja yksi putkiseen barbettiin. Apuaseina oli kaksi 15 ja kuusi 7,5 senttimetrin tykkiä. Aseistuksen täydensivät kahdeksan yhden naulan tykkiä ja kolme 45 senttimetrin torpedoputkea.
Le Mansin 24 tunnin ajo 2017

Le Mansin 24 tunnin ajo 2017 () oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 17.–18. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kyseessä oli historian 85. Le Mansin 24 tunnin ajo. Kilpailu oli FIA World Endurance Championship -kauden 2017 kolmas osakilpailu.
Kilpailun lähettäjäna toimi Chase Carey. Kilpailun voittivat Porschella ajaneet Timo Bernhard, Brendon Hartley ja Earl Bamber.
Kolmanneksi sijoittunut Vaillante Rebellion -tallin autokunta nro 13 hylättiin kilpailun jälkeen.
A-luokka (miinanraivaaja)

A-luokka oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston neljän vuosina 1928-1930 valmistetun miinanraivaajan muodostama alusluokka.
Piikki (kasvitiede)

Piikit ovat kasveissa erikokoisia ja -vahvuisia rakenteita, jotka yleensä suojaavat kasvinosaa tai koko kasvia kasvinsyöjiltä. Kasvien piikit ovat lajista riippuen erikokoisia sekä erivahvuisia, ja ne voivat olla kehittyneet eri solukoista. Piikit voivat olla esimerkiksi kovia emergenssejä eli solukkokarvoja, kuten ruusuilla ("Rosa"), tai muuntuneita lehtiä tai lehden osia. Riippuen siitä, missä kasvinosassa piikkejä esiintyy, voidaan niitä kutsua myös nimellä oka, ora tai ota. Tämä näkyy myös monien kasvilajien nimissä, kuten esimerkiksi ota-apila ("Trifolium squarrosum"), oratuomi ("Prunus spinosa"), okakataja ("Juniperus oxycedrus").
Useilla kaktuksilla (Cactaceae) piikit ovat piikkimäisiksi muuntuneita lehtilapoja, ja piikikkäillä, kaktuksia muistuttavilla tyräkeillä ("Euphorbia") piikit ovat piikkimäisiksi muuntuneita lehtien korvakkeita. Myös akaasioiden ("Acacia") piikit ovat piikkimäisiksi muuntuneita lehtien korvakkeita. Kuivassa ilmastossa, kuten aavikoilla, kaktuksien ja tyräkkien piikit pienentävät myös veden haihtumista kasvista ja toimivat kosteuden tiivistymispintoina.
C++98

C++98 on C++-ohjelmointikielen ensimmäinen ISO-standardoitu versio ISO/IEC 14882:1998. 
Standardille on myöhemmin julkaistu korvaavia versioita:
C++:n standardointi tapahtuu ISOn työryhmässä JTC1/SC22/WG21.
Izumi Shikibu

Izumi Shikibu (974?–1034?) oli japanilainen runoilija. Hän oli keisarinna Akikon hovin hovinainen Heian-kyōssa. Hän oikeaa nimeään ei ole tiedossa. Izumin runoja pidetään loistavana runoutena.
Izumi Shikibu meni nuorena naimisiin Izumin maakunnan lääninherran kanssa, mutta erosi tästä, ja sen jälkeen hänestä tuli prinssi Tametakan sivuvaimo. Prinssin kuoltua hän solmi suhteen prinssi velipuolen, prinssi Atsumichin kanssa, ja tämän kuoltua hän avioitui Tangon maakunnan lääninherran kanssa.
Ollessaan suhteessa Atsumichin kanssa Izumi Shikibu kirjoitti osittain fiktiivisen päiväkirjan vuosilta 1002–1003. Hän oli merkittävä runoilija Heian-kaudella, jolloin muita merkittäviä runoilijoita olivat Murasaki Shikibu ("Genjin tarina") ja Sei Shonagon ("Päänaluskirja").
Izumi Shikibun tytär Koshikibu oli myös runoilija ja keisarinna Shoshin (Akikon) hovinainen.
Suomennetut runot.
Izumi Shikibun runoja on myös antologioissa
Z1 Battle Royale

Z1 Battle Royale (ennen H1Z1) on Daybreak Game Companyn kehittämä ja julkaisema selviytymispeli. Peli julkaistiin 17. helmikuuta 2016 Windowsille Steam-palvelussa.
Historia.
Alkuperäinen "H1Z1" päätettiin jakaa kahteen eri peliin: "H1Z1: Just Survive" ja "H1Z1: King of the Kill". "H1Z1: Just Survive" keskittyisi pelkästään avoimen pelimaailman selviytymiseen ja "H1Z1: King of the Kill" sisältäisi vain pelaajien välisen Battle Royale pelimuodon. Myöhemmin "H1Z1: Just Surviven" nimeksi tuli "Just Survive" ja "H1Z1: King of the Killistä" tuli pelkkä "H1Z1".
Uuden kehittäjän NantG:n myötä pelin nimi on muuttunut jälleen: uusi nimi on "Z1 Battle Royale" ("Z1BR") ja pelimuoto palaa "King of the Kill" -aikaiseen versioon.
King of the Kill.
Pelin alussa 150 pelaajaa laskeutuu laskuvarjoilla suurelle kartalle. Jokaisen pelaajan on hankittava nopeasti itselleen tarvikkeita ja taisteltava muita vastaan. Kartan reunoilta tulee myrkyllistä kaasua, joka peittää pelin lopussa lähes koko kartan. Kartalle määritetään aina turva-alue, jolle pelaajien on pyrittävä, sillä kaasu ei yletä sinne. Pelin kuluessa alue pienenee lopulta niin pieneksi, että viimeisetkin elossa olevat pelaajat löytävät toisensa. Pelin voittaa se pelaaja tai joukkue, joka on viimeisenä hengissä.
Pelissä on kolme eri pelimuotoa: "solo", "duo" ja "fives". "Solo"-pelimuodossa kukin pelaaja pelaa yksin. "Duo"-pelimuodossa on kahden pelaajan joukkueita, jotka taistelevat toisiaan vastaan. "Fives"-pelimuodossa on viiden pelaajan joukkueita.
Just Survive.
Daybreak Games ilmoitti elokuussa 2018 pelin sulkemisesta lokakuun loppuun mennessä pelaajien vähyyden vuoksi. Peli perustui H1Z1:n alkuperäiseen pelimuotoon, jossa pelaajat selviytyvät avoimessa pelimaailmassa taistellen zombeja ja toisiaan vastaan saatavilla olevista resursseista. Peli ei koskaan päässyt ennakkojulkaisusta täyteen julkaisuun.
Johannes Raitjoki

Johannes Raitjoki on hämeenkyröläinen artisti. Kevyttä folksävytteistä poppia soittava laulaja-lauluntekijä on ollut mukana niin Idolsissa, X Factorissa kuin Kuorosodassakin. Johannes Raitjoki on julkaissut Konkurssi Recordsin kautta EP:n "Oleva, tuleva, mennyt" sekä samasta EP:stä instrumentaaliversion. Häntä on mainostettu mm. Suomen uudeksi J. Karjalaiseksi.
60 (albumi)

60. The 40th anniversary album on Kari Peitsamon vuonna 2017 julkaistu albumi. Albumi julkaistiin sen kunniaksi, että Peitsamo täytti 60 vuotta. Albumi sisältää 60 kappaletta, jotka ovat uusia versioita Peitsamon aiemmin levyttämistä kappaleista. Levy-yhtiö Rocket Recordsin mukaan kappaleet ovat Peitsamon suosituimpia sekä tekijälle itselleen tärkeimpiä. Levy-yhtiön mukaan levy on 60. Peitsamon varsinainen albumi. Levyltä julkaistiin 12. toukokuuta digisingle kappaleesta Kauppaopiston naiset. 
Peitsamo kommentoi levyn syntyä seuraavasti:
Juha Hyyppä

Juha Matti Hyyppä (s. 2. toukokuuta 1964 Espoo) on suomalainen professori Maanmittauslaitoksen Paikkatietokeskuksessa (ent. Geodeettinen laitos). Hän väitteli Teknillisessä korkeakoulussa tohtoriksi sähkötekniikasta vuonna 1994. 
Tutkimustyössään hän ja hänen tutkimusryhmänsä kehittää laserkeilauksen menetelmiä eri sovellusaloille, kuten metsien mittaukseen ja kaupunkien 3D-mallinnukseen, yhteistyössä yritysten ja muiden yhteistyökumppanien kanssa. 
Hyyppä johtaa Suomen Akatemian Laserkeilauksen huippuyksikköä. Hän on julkaissut yli 400 tieteellistä tai teknistä artikkelia kaukokartoituksen, laserkeilauksen, tutkatekniikan ja pistepilviaineiston käsittelyn aloilta.
Tunnustukseksi tutkimustyöstään hänet kutsuttiin Ruotsin maatalousyliopiston metsätieteiden kunniatohtoriksi vuonna 2015. Keväällä 2017 hän oli vierailevana professorina Japanin Shinshun yliopistossa, jonka vuoritieteen laitoksen kanssa Paikkatietokeskuksen tutkijat tekevät tutkimusyhteistyötä.
Juha Hyypän isä oli professori Jussi Hyyppä.
Ota (kasvitiede)

Ota on kasvin lehdessä tai hedelmässä oleva pienikokoinen piikki tai piikkimäinen rakenne. Lehdessä oleva ota on kovaksi ja teräväkärkiseksi muuntunut karva ja se voi sijaita lehtilavan kärjessä, lehdyköiden kärjissä tai korvakkeiden kärjissä. Lehtien kärjissä olevien otien koko on eräs tuntomerkki erotettaessa eri mataroiden ("Galium") suvun lajeja toisistaan. Hedelmässä oleva ota on emin vartalosta ja luotista muodostunut piikkimäinen, teräväkärkinen rakenne.
Heinäkasvien (Poaceae) kukissa kaleessa olevaa, pituudeltaan tavallisesti lyhyttä karvaa kutsutaan myös odaksi.
Saroilla ("Carex") pullakoiden kärkeä kutsutaan suuodaksi, ja sen pituus sekä ulkonäkö on yksi tuntomerkki saralajeja toisistaan erotettaessa.
Johann Köler

Johann Köler (8. maaliskuuta 1826 – 22. huhtikuuta 1899) oli virolainen taidemaalari ja maansa kansallisen heräämisen merkkihenkilöitä. Köler omistautui muotokuvamaalaukselle mutta teki myös maisemamaalauksia. Monet hänen tunnetuimmista teoksistaan kuvaavat virolaista maaseutua 1800-luvulla.
Elämäkerta.
Johann Köler syntyi maalaisperheen seitsemänneksi lapseksi Ivaskissa, Viljandin maakunnassa. Vanhemmat olivat köyhiä, mutta pojan onnistui kuitenkin päästä opintielle. Hän opiskeli maalausta Vônnussa ja muutti vuonna 1846 Pietariin, missä työskenteli kauppojen kilpimaalarina. Hänen kykynsä keksittiin ja hän pääsi opiskelemaan piirustusta ja maalaustaidetta Pietarin taideakatemiaan vuonna 1848. Hän valmistui vuonna 1855.
Köler opiskeli 1848–1857 Pietarin taideakatemiassa, lähti 1857 opintomatkalle Saksaan, Hollantiin, Belgiaan, Ranskaan ja Italiaan ja viipyi pääasiassa Ranskassa ja Italiassa. Hän palasi 1862 Pietariin. Köler sai mainetta varsinkin henkilö- ja muotokuvamaalarina. Hän on teknisesti taitava ja hänen värienkäyttönsä on raikasta ja loistavaa.
Opintojensa jälkeen Köler matkusteli. Hän matkusti vuonna 1857 Berliinin kautta Pariisiin ja kävi vielä uudelleen Saksassa. Sen jälkeen olivat vuorossa Alankomaat ja Belgia. Vuonna 1858 Köler ylitti Alpit vieraillakseen Milanossa, Genovassa, Firenzessä ja Roomassa. Roomassa hän otti yksityisopetusta ja perehtyi akvarellimaalaamiseen. Siellä hän myös teki ensimmäiset luonnokset teokseensa "Kristus ristillä". 
Vuonna 1861 Köler vastasi myöntävästi Pietarin taideakatemian kutsuun ja palasi kaupunkiin. Vuodet 1862–1874 hän oli keisari Aleksanteri II:n tyttären, Maria Aleksandrovna Romanovan yksityisopettajana. Hän luennoi taideakatemiassa vuosina 1869–1870. Vuodet 1886–1889 hän työskenteli Wienissä, Nizzassa ja Pariisissa.
Kansallisuusliike.
Viron kansallisen heräämisen vuodet osuivat samaan kohtaan Kölerin uran huipun kanssa. Hän toi virolaisuuden asiaa esille myös tsaarin hovissa, missä työskenteli tsaarin tyttären yksityisenä piirustuksenopettajana. Journalisti Carl Robert Jakobson, joka kampanjoi virolaisten itsehallinnon puolesta oli Kölerin ystävä. Vuosina 1891–1893 Köler oli "Eesti Kirjameeste Seltsin" puheenjohtaja.
Aiheesta muualla.
Valdosaurus

Valdosaurus oli varhaisliitukaudella 142–121 miljoonaa vuotta sitten elänyt kasvinsyöjädinosaurus. Sen fossiileita on löydetty Englannista. Fossiileita on löydetty myös Romaniasta ja Nigeristä, mutta joitakin niistä on myöhemmin luokiteltu muiden dinosaurusten fossiileiksi. "Valdosauruksen" arvioitu maksimipituus on kolme metriä ja paino 60 kilogrammaa.
Fossiilit ja löytäminen.
Ensimmäiset "Valdosauruksen" jäänteet, kaksi reisiluuta, löydettiin Wightsaarelta vuonna 1868. Niitä pidettiin aluksi nuoren "Iguanodonin" jäänteinä. Vuonna 1869 Thomas Henry Huxley nimesi jäänteet "Hypsilophodonin" jäänteiksi. Yli sadan vuoden kuluttua, vuonna 1975 Peter Galton nimesi dinosauruksen "Dryosaurukseksi" ja lajin "Dryosaurus canaliculatukseksi". Kaksi vuotta myöhemmin dinosaurus sai nykyisen nimensä, kun Galton vaihtoi nimeksi "Valdosaurus".
Tämän jälkeen "Valdosauruksen" jäänteitä on löytynyt muualta maailmasta, mukaan lukien Nigeristä löytyneet "Valdosauruksen" luut, joiden mukaan dinosaurukselle nimettiin uusi laji, "Valdosaurus nigeriensis" vuonna 1982. Galton vaihtoi nimeksi "Elrhazosaurus", ja totesi että Englannin ulkopuolelta löydetyt "Valdosauruksen" jäänteet eivät kuulu "Valdosaurukselle". Nykyisin "Valdosaurus" tunnetaan usean yksilön jäänteistä.
On Suurten Muinaisten aika

On Suurten Muinaisten aika on Juri Nummelinin toimittama kauhuantologia. Vuoden 2012 presidentinvaalien alla julkaistu kokoelma yhdistelee kauhu- ja vaalikirjallisuutta, ja sen tarinat pyrkivät sitomaan Paavo Väyrysen poliittista uraa H. P. Lovecraftin luomaan Cthulhu-mytologiaan. Ne sijoittuvat vaihtoehtoiseen todellisuuteen, jossa Väyrysen ura on Suurina muinaisina tunnettujen pahojen jumalolentojen kanssa solmitun salaliiton ansiota. Kirjan nimi on viittaus Väyrysen omiin teoksiin "On totuuden aika" sekä "On muutoksen aika".
Teos sai alkunsa joulukuussa 2011 käydystä kapakkakeskustelusta. Juri Nummelin innostui ideasta ja esitteli sen Turbatorin Harri Kumpulaiselle, joka lupautui kustantamaan kirjan ”päästäkseen vittuilemaan”. Kuvittaja Ossi Hiekkala suostui tekemään kansitaiteen alennettuun hintaan, koska piti ajatusta ”sopivan älyttömänä”. Kirjan tekstit valmistuivat kahdessa viikossa. Vesa Kataiston ”Presidentti Väyrysen puhe Ikaalisten pato- ja matologisen tiedeinstituutin avajaisissa marraskuussa 2019” oli kirjoitettu jo aiemmin, mutta hän muokkasi sitä kokoelmaa varten vaihtaen teeman Pohjois-Koreasta Cthulhu-mytologiaan. Koko teos oli valmis julkaistavaksi alle kolmessa viikossa, mutta joulupyhien vuoksi julkaisu lykkääntyi vuoden 2012 puolelle.
Kirjaa painettiin vain 150 kappaletta. Peltonen ja Nummelin luovuttivat yhden kappaleen henkilökohtaisesti Väyryselle. Paikalla oli myös Metro-lehden toimittaja, jolle Väyrynen kommentoi olevansa ylpeä, että hänen ”vaatimaton persoonansa on näin hienon kirjan aiheena”. Tiettävästi Väyrynen kertoi myöhemmin, että oli kyllä lukenut kirjan muttei ymmärtänyt siitä mitään. 
Väyrysen asetettua ehdolle vuoden 2018 presidentinvaaleissa Kustantamo Helmivyö julkaisi teoksen uudelleen. Uusintapainos sisältää kaksi uutta novellia ja loppusanat. Väyrysen ilmoitauduttua vielä vuoden 2024 presidentinvaaleihin julkaistiin sen takia täydennetty painos uudella tarinalla.
Vastaanotto.
"Elitistin" Jarkko Lehtolan mukaan "On Suurten Muinaisten aika" on ”aitoa suomalaista esoteerista kirjallisuutta”. Se kuitenkin kärsii nopeasta kirjoitusaikataulusta, minkä seurauksena tekstit eivät ole loppuun asti hiottuja. Lehtola arvioi teoksen pysyvän tästä huolimatta ajankohtaisena, koska ”tulee aina uusia vaaleja, joissa Paavo Väyrynen on ehdokkaana”. Hän antaa teokselle kolme tähteä viidestä.
"Voiman" arviossa Jari Tamminen sanoo, että "On Suurten Muinaisten ajan" ”okkultistis-mystillis-poliittinen kieli nivoo osuvasti päivänpolitiikan kauhukirjallisuuteen”. Hän kuitenkin toteaa, että ”kirja tuskin täysin aukeaa lukijalle, joka ei ole edes pintapuolisesti tutustunut Lovecraftin tuotantoon”.
"Kirjavinkit"-sivustolla Sami Eerola kirjoittaa "On Suurten Muinaisten ajan" perustuvan Paavo Väyrysestä leviäviin kaskuihin ja hänen kuvaansa populaarikulttuurissa. Novellit eivät siten käsittele todellista Väyrystä vaan ”miehestä muodostunutta suullista perinnettä, ihan kuin hän olisi jo jokin suomalaisen kansanperinteen myyttinen hahmo”. Eerolan mukaan tarinat ovat hauskoja mutta ajoittain myös irvokkaita.
Dead by Daylight

Dead by Daylight on Behaviour Interactiven kehittämä ja julkaisema selviytymiskauhupeli. Peli on julkaistu vuonna Windowsille ja myöhemmin Nintendo Switchille, PlayStation 4:lle sekä Xbox Onelle.
Pelin julkaisijana toimi kahden vuoden ajan Starbreeze Studios (2016-2018), mutta Behaviour Interactive osti vuonna 2018 pelin julkaisuoikeudet 16 miljoonalla yhdysvaltain dollarilla (noin 14,7 miljoonaa euroa) ja on julkaissut peliä siitä lähtien.
Pelistä on julkaistu mobiiliversio nimeltä "Dead by Daylight Mobile", joka suljettiin 20. maaliskuuta 2025.
Pelaaminen.
Pelissä on viisi pelaajaa: neljä pelaa selviytyjänä, yksi tappajan roolissa. Tappajan tavoitteena on uhrata selviytyjiä Entity-nimiselle jumalalle ja estää heidän pakenemisensa pelistä. Selviytyjien tavoitteena puolestaan on korjata ja käynnistää viisi generaattoria, avata uloskäyntiportit (exit gates) sekä paeta pelistä. Selviytyjen on pyrittävä pelastamaan ystäviään, jos tappaja on saanut heidät kiinni.
Vastaanotto.
"Pelit"-lehden Niko Nirvi antoi pelin Windows-versiolle 85 pistettä sadasta.
Peli sai IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9/10.
Kolmetoista syytä (televisiosarja)

Kolmetoista syytä () on yhdysvaltalainen televisiosarja, jonka on luonut Brian Yorkey. Se perustuu Jay Asherin samannimiseen romaaniin vuodelta 2007. Sarjan ensimmäinen kausi julkaistiin Netflixissä 31. maaliskuuta 2017. "Kolmetoista syytä" kertoo ystävänsä itsemurhasta toipuvasta lukiolaispojasta, joka saa laatikollisen äänikasetteja liittyen ystävänsä kuolemaan. "Kolmetoista syytä" sai positiivisen vastaanoton niin kriitikoilta kuin myös katsojilta, jotka kehuivat sarjan tapaa kuvata aihetta sekä sen henkilöitä.
Alun perin romaanista oli tarkoitus tehdä elokuva, jonka olisi tuottanut Universal Studios ja jonka pääosaa olisi esittänyt Selena Gomez. Netflix kuitenkin hankki kirjan oikeudet vuonna 2015 ja siirsi idean televisiosarjaksi. Gomez toimi vastaavana tuottajana ja sarjan musiikin tekijänä.
Sarjan toinen tuotantokausi julkaistiin Netflixissä 18. toukokuuta 2018, kolmas tuotantokausi 23. elokuuta 2019 ja viimeinen, neljäs tuotantokausi 5. kesäkuuta 2020.
Juoni.
Sarjassa seurataan lukiolaispoika Clay Jenseniä (Dylan Minnette), joka koulusta kotiin palatessaan löytää kuistiltaan mystisen laatikon, jossa on hänen nimensä. Laatikon sisältä hän löytää äänikasetteja, jotka on äänittänyt hänen edesmennyt koulukaverinsa ja ihastuksensa Hannah Baker (Katherine Langford). Hannah on riistänyt oman henkensä kaksi viikkoa ennen kuin Clay saa kasetit itselleen. Kaseteilla Hannah kertoo kolmetoista syytä siihen, miksi hän teki itsemurhan.
Merzifon

Merzifon on kaupunki ja piirikunta Amasyan maakunnassa Anatolian pohjoisosassa Turkissa. 
Nimi.
Kaupungin nimi on nykyturkiksi Merzifon. Nimestä on käytetty aiemmin erilaisia muotoja, kuten esim. Merzifūn, Mārsiwān ja Mersiwan. Tutkija Özhan Öztürkin mukaan kaupungin nimi juontuu rajaa tarkoittavan persiankielisen sanan "Mers" ja armeniankielisen kaupunkia tarkoittavan sanan "van" muodostamasta yhdyssanasta, joka tarkoittaisi rajakaupunkia.
Historia.
Alueella tehtyjen hautalöytöjen mukaan Merzifonin alueen varhaisin asutus sijoittuu 5000-luvulle eaa. Sitä pidetään Vezirköprün ohella mahdollisena sijaintipaikkana muinaiselle Phazemonin kaupungille, joskin esimerkiksi arkeologian professori Deniz Burcu Erciyasin mukaan Vezirköprü vaihtoehdoista todennäköisempi. 
Turkkilaisten saavuttua alue siirtyi Danishmendien dynastian haltuun eikä Bysantti saanut vallattua sitä koskaan takaisin. 1300-luvun lopulla Osmanien valtakunnan sulttaani Bayezid I valtasi alueen ja liitti sen valtakuntaansa. Osmanien aikana kaupunki oli tunnettu kulttuurista ja sivistyneistöstään, ja se toimi kirjanoppineiden ja kirjailijoiden kohtauspaikkana. Se oli myös kahden 1600-luvun suurvisiirin, Kara Mustafa paššan ja Hacı Ali paššan syntymäpaikka. Molempien visiirien nimien eteen liitettiin lisänimi "Merzifonlu", merzifonilainen. Vaurastuttuaan erityisesti Kara Mustafa pašša tuki kaupungin infrastuktuuria ja kehittämistä useiden rakennusprojektien muodossa. Hänen perustamansa waqf rakensi Merzifoniin muun muassa koulun, moskeijan ja puhtaan veden lähteen. Kaupungissa oli myös useampia derviššien "tekke"jä, luostareita. 1800-luvulta 1930-luvulle siellä sijaitsi yhdysvaltalainen protestanttien lähetyssaarnaajien keskus. Kaupungin armenialaisvähemmistö kärsi suuria menetyksiä armenialaisten kansanmurhan yhteydessä ensimmäisen maailmansodan aikana.
Nykyaika.
Nykyaikana Merzifon on tyypillinen suurehko, mutta hiljainen anatolialaiskaupunki. Se toimii palvelukeskuksena kaupungilaisten lisäksi Merzifonin piirikunnan asukkaille, ja kaupungissa on useita sairaaloita ja kouluja sekä oikeusistuin, mutta kulttuurillisesti se ei ole kovin kiinnostava. Kaupungin läheisyydessä sijaitsee Turkin ilmavoimien Amasyan Merzifonin lentotukikohta, jota käyttävät myös matkustajalentoyhtiöt Turkish Airlines ja Pegasus Airlines.
Iranin armenialaiset

Iranin armenialaiset ovat Iranissa asuvia armenialaisia. Armenialaiset ovat Iranin suurin kristitty vähemmistö ja heitä on eri arvioiden mukaan 150 000 – 200 000. Armenialaisten valtaosan juuret juontuvat Persian Safavidien valtakauden aikaisiin pakkosiirtoihin Armeniasta nykyisen Iranin alueelle ja heitä asuu pääasiassa Teheranin ja Isfahanin kaupungeissa ja niiden ympäristössä.
Historia.
Armenialaisten ja Persian väliset suhteet periytyvät jo Persian zarahustralaiselta ajalta ja esimerkiksi armenialaisessa kristinuskossa on edelleen käytössä joitakin zarahustralaisuudesta johdettuja termejä. Itse Armenian alue oli osa Persian valtakuntaa lähes kahdentoista vuosisadan ajan. Nykyisen Iranin alueella on asunut armenialaisia jo pitkään, mutta nykyisen armenialaisen vähemmistön pääosa juontaa juurensa Safavidien valtakaudella 1600-luvun alkupuolella alkuperäisiltä alueiltaan Iraniin pakkosiirretyistä armenialaisista Abbas I:n valtakaudella. Armenialaisten pakkosiirtojen tarkoituksena oli suojella Persian raja-alueita Osmanien valtakuntaa vastaan ja maan silloisen pääkaupunki Isfahanin nykyaikaistaminen. Varhaisella armenialaisyhteisöllä Persiassa oli sisäinen autonomia ja valtio hoiti suhteitaan yhteisöön kirkon patriarkkojen kautta. Toisaalta armenialaisia myös verotettiin kristittyinä muuta väestöä ankarammin ja heitä myös pakkokäännytettiin ajoittain islamin uskoon. Armenialaista tuli menestyneitä kauppiaita etenkin silkkikaupan saralla. Qajar-dynastian valtakaudella armenialaisia lähetettiin myös diplomaatteina Eurooppaan.
Reza Pahlavin valtaannousu 1920-luvulla merkitsi hankaluuksia armenialaisille. Armenialaiset säilyttivät uskonnollisen ja kulttuurillisen autonomiansa, mutta esimerkiksi armenialaiset koulut suljettiin vuosina 1938–1939. Vielä 1930-luvulla monilla Azerbaidžanin kylillä oli armenialaistaustaiset nimet, mutta ne persialaistettiin 1930-luvun aikana. Tämä politiikka liittyi Reza Pahlavin yrityksiin vahvistaa keskushallinnon valtaa, ja kristityt nähtiin ulkovaltojen vaikutuksen välineenä Persiassa. Reza Pahlavin pojan Mohammad Reza Pahlavin noustua valtaan armenialaiset saivat kuitenkin menetettyjä oikeuksiaan takaisin. Ennen Iranin vallankumousta maassa asui arviolta 300 000 armenialaista, mutta suuri osa heistä muutti Armeniaan Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Nykyisin armenialaisia on Iranissa 150 000-200 000. Armenialaisille on varattu kaksi paikkaa Iranin parlamentissa, joista toinen kuuluu pohjoiselle yhteisölle Teheranissa ja toinen eteläiselle Isfahanissa.
Kulttuuri.
Armenialaiset ovat Iranin suurin kristitty vähemmistö ja todennäköisesti myös suurin muuta, kuin islamia harjoittava vähemmistö ylipäätänsä. Suuri valtaosa heistä kuuluu apostoliseen kirkkoon, jolla on arkkihiippakunnat Teheranissa, Isfahannissa ja Tabrizissa. Pienempi osa kuuluu katolilaiseen ja protestanttisiin kirkkoihin. Suurin osa heistä asuu kaupungeissa, mutta myös kylissä Arakin ja Hamadanin välillä. Armenialaisilla on omia kulttuurillisia järjestöjään ja armenialaista julkaisutoimintaa, kuten sanomalehtiä.
Kirjanpainajat

Kirjanpainajat ("Ips") on kärsäkkäiden heimoon kuuluva hyönteissuku. Kirjanpainajat ovat tummia noin puolen senttimetrin mittaisia kaarnakuoriaisia. Kirjanpainajat ovat taloudellisesti merkittävin kuusta vioittava tuholaissuku ja varsinainen kirjanpainaja on suvun lajeista vahingollisin. Kirjanpainajat ja niiden toukat kaivamat syömäkuviota puun nilakerrokseen katkaisten puun nestevirtaukset. Kun puun ravinteiden saanti heikkenee alkaa se hiljalleen kuivua. Syömäkuvioiden yltäessä rungon ympäri puu kuolee. Kirjanpainajat kuljettavat mukanaan puuhun sinistäjäsieniä, jotka myös haittaavat veden ja ravinteiden kuljetusta ja aiheuttavat puutavaran pilaantumista. Tehokkaimpia tapoja torjua kirjanpainajatuhoja ovat oikein ajoitetut hakkuut ja pikaiset puiden kuljetukset pois metsästä. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti yli 200 lajia.
Santiponce

Santiponce on kunta Sevillan maakunnassa Andalusiassa Espanjassa. Maakunnan pääkaupunkiin Sevillaan on matkaa noin seitsemän kilometriä.
Itálica oli ensimmäinen roomalaisten Espanjaan perustama kaupunki (perustettu 206 eaa.). Rooman keisarit Trajanus ja Hadrianus syntyivät Itálicassa. Itálicassa sijaitsee yksi suurimmista roomalaisten amfiteattereista, jossa oli paikkoja noin 20 000 katsojalle. Itálican rauniot sijaitsevat Santiponcessa.
"Monasterio de San Isidoro del Campo" on Alonso Pérez de Guzmánin (Guzmán El Bueno) vuonna 1301 perustama luostari, joka koostuu kahdesta goottilaisesta kirkosta ja kahdesta luostarista, jotka edustavat mudéjar-tyylisuuntaa.
Puolan naisten jääkiekkomaajoukkue

Puolan naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Puolaa jääkiekon naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa, muun muassa maailmanmestaruuskilpailuissa. Joukkue toimii Puolan jääkiekkoliiton alaisuudessa. 
Puolassa oli vuonna 2017 noin 360 naisjääkiekkoilijaa. Vuonna 2021 määrä oli pudonnut, ja se oli 320, sama kuin vuonna 2022. Vuonden 2025 alussa pelaajia oli liki 500.
Vuonna 2025 joukkue oli Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa 21. sijalla. Joukkue sijoitettin rankingiin ensi kerran vuonna 2011, jolloin se oli 34. sijalla eli neljänneksi viimeinen. Seuraavaksi vuodeksi joukkue nousi listalla peräti kuusi sijaa. Vuonna 2017 maajoukkue oli jo 21. sijalla.
Valmentajia.
Kausilla 2012–2017 joukkuetta valmensi puolalainen Grzegorz Klich. Hänen jälkeensä joukkuetta on valmentanut slovakialainen Ivan Bednar, kaksi kautta puolalainen Zbigniew Wrobel, jonka jälkeen toimessa oli kanadalainen Joe Butkevich. Nykyinen valmentaja on puolalainen Arkadiusz Sobecki.
Yokkaichi

Yokkaichi () on Japanin kaupunki Honshūn saaren keskiosassa Tōkain tai Kansain alueella Mien prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren Isenlahden rannalla prefektuurin pohjoisosassa Nagoyan lounaispuolella. Kaupungissa on 311 827 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 206,44 neliökilometriä. Yokkaichi on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Kaupungin nimi tarkoittaa kirjaimellisesti ”neljännen päivän markkinoita”. Paikannimi esiintyy jo 1400-luvun lähteessä, joten Yokkaichissa vaikuttaa pidetyn jo silloin markkinoita säännöllisin väliajoin. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Yokkaichi kehittyi Tōkaidō-tien varren postiasemana ("shukuba"). Kaupunkioikeudet sille myönnettiin vuonna 1897. Siitä kehittyi vilkas satama- ja teollisuuskaupunki, jonne syntyi ensin tekstiili-, myöhemmin kone- ja kemianteollisuutta. 1960–1970-luvuilla Yokkaichi kärsi pahasta öljynjalostamon aikaansaamasta saastumisesta, kun rikkioksidipäästöt aiheuttivat kaupunkilaisille Yokkaichin astmaa, yhtä Japanin neljästä vakavasta saasteesta aiheutuvasta taudista. Viimeiset astmatapaukset raportoitiin vuonna 1988. Yokkaichia palvelevat JR Tōkain Kansai-päälinjan lisäksi useat yksityiset ja kolmannen sektorin rautatielinjat: Kintetsu-rautateiden Nagoya-linja ja Yunoyama-linja, Sangi-rautateiden Sangi-linja, Ise-rautateiden Ise-linja sekä Yokkaichi Asunarō -rautateiden Utsube-linja ja Hachiōji-linja.
Canard-siipi

Canard-siipi on eräs lentokoneen aerodynamiikkaan liittyvä siiven muotoilu. Siinä ohjailutasot eli korkeusvakaimet ovat koneen rungon edessä ja lentotasot eli siivet takana. 
Canard-siipiä käyttivät Wrightin veljekset ensimmäisessä onnistuneessa lentokoneessaan.
Siipirakennetta on tutkittu Experimental-lentokoneilla kuten Curtiss-Wright XP-55 Ascender, jonka ensilento koitti vuonna 1941, sekä Kyushu Shinden. Koneen suorituskyky ja käsiteltävyys todettiin liian heikoiksi taistelulentokoneeseen.
Eteen sijoitetun siiven haittana on taipumus nostaa koneen nokkaa entisestään kun kohtauskulma kasvaa. 1970-luvulla siipirakenne oli suosiossa, jonka sanotaan johtuneen Saab 37 Viggenistä. Lentokonesuunnittelija Burt Rutan perusti yrityksen ja rakensi prototyypin VariEze-koneesta, jonka suunnitelmia myytiin tuhansia. 1980-luvulla Rutan toimi Beechcraft Starshipin pääsuunnittelijana, jossa siinäkin on canard-siipi.
Myöhemmin siipirakennetta on käytetty muun muassa Dassault Rafale, Eurofighter Typhoon ja Saab JAS 39 Gripen suihkuhävittäjissä.
Kombe

Kombe (, ) on kreikkalaisessa mytologiassa nymfi ja jokijumala Asopoksen tytär. Hän hallitsi Euboian saarella.
"Suuren Tarukirjan" tarinassa Komben sata ilkeää poikaa yrittivät tappaa hänet. Hänen oli pakko jatkuvasti paeta. Jumalat tunsivat myötätuntoa ja muuttivat hänet lopuksi linnuksi.
Love and the Russian Winter

Love and the Russian Winter on Simply Redin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin marraskuussa 1999.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Mick Hucknall, ellei toisin mainita.
Pentti Laamanen

Kauko Pentti Ilmari Laamanen (24. joulukuuta 1927 Mikkeli – 20. elokuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri ja eräs suomalaisen rauhanturvatoiminnan pioneereista. Sotilasarvoltaan hän oli eversti. Sotilasuransa ohella hän toimi Upseeriliiton, Suomen Sinibarettiliiton sekä muiden YK- ja veteraanijärjestöjen puheenjohtajana.
Pentti Laamasen vanhemmat olivat sanomalehdentoimittaja Väinö Selim Johannes Laamanen (1883 - 1960) ja Sanni (Aleksandra) o.s. Innola (1885 - 1961). Laamasen puoliso oli vuodesta 1955 lähtien Kyllikki Irene Piispanen. Pariskunnalla oli kolme lasta, joista tytär Anu Laamanen on diplomaatti. Laamanen kirjoitti ylioppilaaksi Heinolan keskikoulun jatkoluokalta vuonna 1946 ja opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1947–1948.
Sotilasura.
Pentti Laamasen uran sotilaana voidaan katsoa alkaneen maaliskuussa 1939, kun hän liittyi Heinolan Sotilaspoikiin. Nuoresta iästään huolimatta hän toimi talvisodassa Heinolan VSS-keskuksen lähettinä ja jatkosodassa IT-Rykmentti 3:n IT-konekiväärijoukkuessa.
Varusmiespalveluksensa Laamanen suoritti Panssarivaunupataljoonassa 1946-1947. Sen jälkeen hän opiskeli Maasotakoulun 32. kadettikurssilla vuosina 1948-1950 ollen kadettikersantti ja valmistuen kurssin priimuksena. 1950-luvulla Laamanen palveli muun muassa Jääkäripataljoona 4:ssä, Kevyessä Prikaatissa, komppanianpäällikkönä ja pataljoonan koulutusupseerina Panssarirykmentissä sekä opetusupseerina ja linjanjohtajana Panssarikoulussa. Kenttätykistön kapteenikurssin hän suoritti vuosina 1956–1957. Vuonna 1958 Laamanen toimi kapteenin arvolla YK:n sotilastarkkailijana Libanonissa (UNOGIL).
Vuosina 1959–1961 Laamanen opiskeli Sotakorkeakoulun Maasotalinjalla valmistuen yleisesikuntaupseeriksi. Sen jälkeen hän palveli Pääesikunnan tarkastusosastolla ja puolustusministeriön sotatalousosastolla. Majurina Pentti Laamanen suoritti ensimmäisenä suomalaisupseerina Yhdysvaltain asevoimien Command and General Staff College -kurssin vuosina 1964–1965. Palattuaan Yhdysvalloista hän toimi toimistoesiupseerina Pääesikunnan koulutusosastossa vuoteen 1969. Everstiluutnantina hänet nimitettiin sotilas-, laivasto- ja ilmailuasiamieheksi Suomen Oslon ja Kööpenhaminan suurlähetystöihin vuosiksi 1969–1972. Kotimaahan palattuaan Laamanen toimi Pääesikunnan yhteysupseerina ulkoasiainministeriössä 1972–1974. Yhteysupseerin virassa Laamanen osallistui sotilasasiantuntijana Suomen ETYK-valtuuskuntaan Genevessä. Vuonna 1974 Pentti Laamanen ylennettiin everstiksi ja hän toimi puolustusneuvoston yleissihteerinä vuoteen 1978. Vuosina 1978–1983 Laamanen oli Turun sotilaspiirin päällikkö ja 1983–1984 YK:n UNDOF-rauhanturvaoperaation varakomentaja ja esikuntapäällikkö Golanilla. YK-tehtävistä palattuaan Laamanen toimi Länsi-Uudenmaan sotilaspiirin päällikkönä vuodesta 1984 vuoteen 1986.
Luettelo FromSoftwaren videopeleistä

Tämä on luettelo From Softwaren julkaistuista videopeleistä.
Koresos

Koresos (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa boiotialainen pappi, joka rakastui nymfi Kallirrhoeen, mutta hänet torjuttiin halveksivasti. Silloin Koresoksen palvelema Dionysos-jumala suuttui ja lähetti maahan ruton. Delfoin oraakkeli kertoi, että rutto raivoaisi, kunnes Kallirrhoe uhrattaisiin jumalalle. Boiotialaiset vangitsivat hänet ja veivät uhrialttarille. Koresos työnsi tikarin rintaansa estääkseen uhrauksen. Nymfin sydän heltyi, ja hän seurasi pappia kuolemaan. Koresoksen teon on maalannut Jean-Honoré Fragonard.
Krukis

Kriukis eli Kriugas tai Krukis oli balttilaiseen muinaisuskoon kuuluva jumala. Hän suojeli kotieläimiä, etenkin sikoja. Krukis oli myös seppien suojelija. Liettualaiseen Joniškisin kunnallispiiriin kuuluva Kriukai on yhden teorian mukaan nimetty jumalan mukaan.
Kuningas Rastasparta

Kuningas Rastasparta on Grimmin veljesten satu.
Juoni.
Kuninkaalla oli tytär, joka oli yhtä ylpeä kuin kauniskin. Juhlissa, joihin kuningas oli kutsunut tyttärensä kosijat, tytär pilkkasi heitä kaikkia, ja erityisesti erästä nuorta kuningasta, jolla oli käyrä leuka ja jota prinsessa sen tähden nimitti Rastasparraksi. Kuningasisä menetti malttinsa ja antoi ymmärtää, että tyttären piti mennä naimisiin ensimmäisen tapaamansa kerjäläisen kanssa. Ensimmäisenä saapui juuri tuo vinoleukainen kuningas kerjäläiseksi naamioituneena. Hän otti prinsessan mukaansa, ja tämä koki kaikki köyhyyden tuomat nöyryytykset. Lopuksi mies paljasti henkilöllisyytensä ja teki entisestä ylpeästä prinsessasta kuningattaren.
Kyathos (mytologia)

Kyathos (, ) oli Oineuksen juomanlaskija kreikkalaisessa mytologiassa. Herakleen ollessa Oineuksen luona, Kyathos teki virheen toimessaan, minkä vuoksi Herakles iski Kyathosta yhdellä sormella. Kyathos kuoli iskun voimasta. Toisessa perinteessä kyseisen juomanlaskijan nimi oli Eurynomos (, ).
Yhden version mukaan Herakles olisi suuttunut, koska Kyathos antoi epähuomiossa käsien pesuvedeksi vettä, jota oli aiemmin käytetty jalkojen pesemiseen. Joidenkin tarinan versioiden mukaan Kyathos oli jalosukuinen tai jopa sukua Oineukselle. Vaikka Oineus ymmärsi tapahtuneen olleen vahinko ja antoi Herakleelle anteeksi, niin Herakles halusi jatkaa matkaansa haluten aloittaa alusta jossain muualla. Kyathoksen muistoksi rakennettiin pyhäkkö Fleiuksen kaupungin Apollonin temppelin läheisyyteen.
Kyathoksen tarinasta kerrottiin yksityiskohdiltaan eroavia versioita, mutta niiden kulku on aina pääpiirteittäin sama. Kyathos tekee joko yksinkertaisuuttaan tai huolimattomuuttaan virheen, jonka seurauksena kimpaantunut Herakles läimäyttää tai napauttaa häntä. Kyathos kuolee, vaikka Herakles oli vain tarkoittanut rangaista häntä kevyesti. Antiikin Kreikassa kerrottiin myös muita samankaltaisia tarinoita. Näiden tarkoituksena oli varoittaa vaaroista, joiden kohteiksi nuoret palvelijat ja viininlaskijat saattoivat joutua alistumaan palvellessaan humaltuneita aikuisia miehiä.
Kyathoksen nimi yhdistettiin kyathos-vaasityyppiin.
Liduina

Liduina (tunnetaan myös nimillä "Lidwina", "Lydwine", "Lydwid", "Lidwid", "Liduina of Schiedam") on nahkatyöläisten suojeluspyhimys katolisessa kirkkossa.
Hän oli hollantilainen tyttö, joka tuli 1400-luvulla invalidiksi pudottuaan jäihin Schiedamissa. Sen jälkeen Liduina eli kristillisesti kantaen kärsivällisesti kärsimyksensä. Tyttöä pidetään myös vanhimpana raportoituna MS-potilaana.
Hr. Ms. Java (1885)

Hr. Ms. Java oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston sluuppi. Se oli pieni siirtomaiden hallintaan suunniteltu alus, joka oli suurempi kuin useimmat tykkiveneet ja pienempi kuin panssarikansiristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Rotterdamista. Alus laskettiin vesille 1885.
Hr. Ms. O 1

Hr. Ms. O 1 oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston sukellusvene.
Valmistus.
Vaikka oli epäselvää lunastaisiko Alankomaiden kuninkaallinen laivasto sukellusveneen, "Koninklijke Maatschappij" De Scheldeltä Vlissingenistä laski 1. kesäkuuta 1904 kölin nimellä "Luctor et Emergo". Holland 7P -tyyppisen aluksen suunnitelmat oli hankittu Yhdysvalloista Holland Torpedo Boat Companyltä, joka lähetti insinööri Marly Hain valvomaan rakennustyötä. Frank Cable kävi tutustumassa alukseen Euroopan-matkallaan.
Alus laskettiin vesille 8. heinäkuuta 1905, minkä jälkeen Alankomaiden puolustusministeriön 25. lokakuuta asettama lautakunta teki aluksella erilaisia koeajoja ja muita testejä. Koeajot teki Yhdysvalloista palkattu miehistö. Hinaaja "Jacob" hinasi 3. joulukuuta aluksen kanavia pitkin Vlissingenistä Den Helderiin. Muutaman kolarin vuoksi matka kesti runsaan viikon. Lautakunta ei ollut tyytyväinen ensimmäisen Den Helderissä järjestetyn testisarjan tuloksiin, joten alus palautettiin Vlissingeniin.
Vlissingenissä ankkurissa makaavaa "Luctor et Emergoa" kävi toistumassa katsomassa majuri I, joka piti mahdollisena komitean vaatimusten täyttämisen. P. Koster otti vapaata laivastosta ja vuokrasi tilat De Schelden telakalta. Koster koulutti valitsemansa miehistön ja esitti uusien koeajojen suorittamista.
Alus siirrettiin jälleen koeajoihin Den Helderiin, mutta tällä kertaa Pohjanmeren kautta. Toinen testisarja 1. elokuuta 1906 osoittautui menestykseksi. Koeajoissa alus saavutti 8,35 solmun nopeuden pinta-ajossa 12 tunnin testissä ja seitsemän solmun nopeuden sukelluksissa kolmen tunnin testissä. Samoin osoitettiin, ettei alukseen tule vuotoja 30 metrin syvyyteen sukellettaessa. Alankomaiden laivasto lunasti aluksen 20. joulukuuta 430 000 hollannin guldenilla, ja se otettiin palvelukseen 21. joulukuuta 1906 nimellä "Hr. Ms. Onderzeese boot 1" eli sukellusvene 1 päällikkönään majuri I. Myöhemmin nimi lyhennettiin "Hr. Ms. O 1":ksi.
Palvelus.
Alankomaisden kuningatar Vilhelmiina seurasi vuonna 1907 sukellusveneen sukeltamista. Hänen puolisonsa prinssi Henrik vieraili 27. maaliskuuta 1908 aluksella, joka oli ankkurissa Nieuwediepin laiturissa Den Helderissä.
Alus oli Amsterdamissa syyskuussa 1910, kun Belgian hallitsijapari vieraili kaupungissa. Vuonna 1914 aluksen 160 hv OTTO -bensamoottori korvattiin 200 hv MAN -dieselmoottorilla. Vuonna 1920 alus poistettiin palveluksesta ja se romutettiin myöhemmin.
Hr. Ms. O 6

Hr. Ms. O 6 oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston vuonna 1916 palvelukseen otettu sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin 8. toukokuuta 1913 Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä ja sen köli laskettiin 2. tai 21. toukokuuta 1914. Alus laskettiin vesille 10. kesäkuuta 1915 tai 15. heinäkuuta 1916 ja se otettiin palvelukseen 5. joulukuuta 1916.
Palvelus.
Ensimmäisessä maailmansodassa alus oli sijoitettuna Den Helderiin. Alus lähti 7. heinäkuuta 1920 Vlissingenistä Norjaan, jossa se vieraili Oddassa, Bergenissä, Gudvangenissa, Tretheimissä, Balholmenissa ja Karnsundissa. Alus palasi Veeren kautta Vlissingeniin 22. heinäkuuta.
Alus osallistui kesäkuussa 1923 professori F. A. Veningin gravitaatiomittauksiin Pohjanmerellä. Se poistettiin palveluksesta marraskuussa 1936.