tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Elina Berglund

Elina Berglund (s. 1984) on ruotsalainen hiukkasfyysikko, joka oli mukana tutkimusryhmässä, joka löysi kuulun Higgsin bosonin vuonna 2012. Berglund tunnetaan myös Natural Cycles -kännykkäsovelluksen perustajana.
Berglund oiskeli teknillisen fysiikan diplomi-insinööriksi Lundin yliopistossa vuosina 2003–2008 ja valmistui tohtoriksi Geneven yliopistosta vuonna 2011. Berglund on tullut kuuluisaksi Higgsin bosonin löytämisestä heinäkuussa 2012. Higgsin bosoni on alkeishiukkanen, jota etsittiin pitkään. Berglund oli yksi 3000:sta tieteilijästä, jonka tehtävänä oli löytää alkeishiukkanen, jota hiukkasfyysikot olivat jahdanneet yli 50 vuotta. 
Natural Cycles on maksullinen perhesuunnitteluun tarkoitettu älypuhelinsovellus, jonka toiminta perustuu kuukautisten ajankohdan ja päivittäisen kehon lämpötilan mittauksen perusteella toimivaan algoritmiin. Sovellus hyväksyttiin viralliseksi ehkäisykeinoksi Euroopassa helmikuussa 2017.
Anna Mauranen

Anna Katariina Mauranen (o.s. Oksanen; s. 31. elokuuta 1949 Helsinki) on suomalainen kielitieteilijä ja Helsingin yliopiston englannin kielen professori.
Mauranen on valmistunut 1979 Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi aineinaan englantilainen filologia, yleinen kielitiede, psykologia ja väitellyt 1992 University of Birminghamista tohtoriksi (PhD).
Mauranen on ollut Helsingin yliopiston englannin kielen professori vuodesta 2005. Sitä ennen hän oli vuosina 1995–1999 englannin kielen ja kääntämisen professori Joensuun yliopistossa ja vuosina 1999–2005 englannin kielen professori Tampereen yliopistossa. Hän oli vierailevana professorina 2010 Copenhagen Business Schoolissa.
Mauranen on ollut vuodesta 2014 Helsingin yliopiston vararehtori, sitä ennen Helsingin yliopistossa varadekaani vuosina 2007–2009 ja dekaani vuosina 2010–2014 humanistinen tiedekunnassa sekä Tampereen yliopistossa kielten ja käännöstieteen laitoksen johtaja vuosina 2001–2005. Hän on Suomalaisen Tiedeakatemian esimies vuosina 2020–2021.
Tiina Merisalo

Tiina-Sisko Merisalo (o.s. Lehto; s. 25. joulukuuta 1961 Tornio) on suomalainen museonjohtaja. Hän on toiminut Museoviraston pääjohtajana vuodesta 2020.
Merisalo on kirjoittanut ylioppilaaksi Oulun yhteislyseosta 1980, valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1991 pääaineenaan taidehistoria ja suorittanut EMBA-tutkinnon 2015 Aalto University Executive Education (AEE) -ohjelmassa.
Ennen Museovirastoa Merisalo työskenteli Hangon museossa rakennustutkijana 1986–1988, Espoon kaupunginmuseossa tutkimus- ja dokumentointiyksikössä vs. ja vt. intendenttinä 1989–1991 ja intendenttinä 1991–1995, sitten Helsingin kaupunginmuseossa tutkijana 1995–1998, kulttuuriympäristöyksikön päällikkönä 1998–2003 ja museonjohtajana 2003–2020.
Marja-Liisa Siikonen

Marja-Liisa Siikonen (s. 1954) on johtava tutkija hissiliikenteen mallinnuksen alalla. Siikonen on yksi merkittävimpiä suomalaisia nykytiedenaisia. Hän on työskennellyt liikennevirtoja tutkivan tiimin johtajana Kone Oyj:ssä.
Siikosella oli nimissään tammikuussa 2017 yli 80 tieteellistä julkaisua sekä yli 200 hissijärjestelmien kehittämiseen liittyvää patenttia. Siikonen kuuluu Suomessa niiden naistutkijoiden joukkoon, joilla on eniten patentteja. Kaikki hänen patenttinsa liittyvät hissijärjestelmien kehittämiseen Kone-yhtiössä. Siikonen väitteli tohtoriksi vuonna 1997 Teknillisestä korkeakoulusta väitöstyöllään ”Planning and control models for elevators in high-rise buildings”. Siikonen työskenteli Koneessa vuosina 1984–2018 ja sen jälkeen MLS Lift Consulting -yhtiössä.
Painonnoston Suomen-mestaruuskilpailut 2013

Painonnoston Suomen-mestaruuskilpailut 2013 kilpailtiin 2.–3. maaliskuuta 2013 Kalajoen hiihtomajalla. Järjestävänä seurana toimi Kalajoen Junkkarit.
Mitalistit.
Naiset.
Lähde
Selviytyjät (kirjasarja)

Selviytyjät () on Soturikissoista tunnettujen Erin Hunter -nimeä käyttävien kirjoittajien kirjoittama fantasiakirjasarja.
Soturikissojen tapaan Selviytyjistä on olemassa eri tarinajaksoja. Jokainen näistä kertoo villikoiralauman, Villin lauman, elämästä ja ongelmista maanjäristyksen tuhoamassa maassa. Tarinajaksot ovat Selviytyjät () ja Nouseva pimeys (). Lisäksi Selviytyjistä on novelleja, jotka kertovat yleensä jonkun sivuhenkilön elämästä ennen alkuperäisen kirjasarjan tapahtumia, vähän samaan tapaan kuin Soturikissojen novellit ja erikoisseikkailut. Tällä hetkellä Selviytyjistä on suomennettu vasta ensimmäinen sarja. Ei ole varmistettu, tullaanko seuraavia kirjoja julkaisemaan. Suomessa kirjasarjaa on kustantanut Jalava.
Sininen ikkuna

Sininen ikkuna () oli luonnon muovaama holvikaari Gozon saaren rannikolla Maltalla ja maan tunnetuin luonnonnähtävyys. Kaari ja vapaasti seisova pilari romahtivat kokonaan myrskyssä 8. maaliskuuta 2017.
Nicole Perlman

Nicole Perlman on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja, joka tunnetaan Marvel-elokuvasta "Guardians of the Galaxy" (2014).
Perlman on kotoisin Boulderin kaupungista Coloradossa. Hän opiskeli käsikirjoittamista New Yorkin yliopistossa ja laati jo opiskeluaikanaan ensimmäisen käsikirjoituksensa "Challengerin", joka on tosipohjainen tarina fyysikko Richard Feynmanista selvittämässä Challenger-avaruussukkulan tuhoutumissyytä. Perlmanin käsikirjoitus palkittiin muun muassa vuoden 2006 Tribecan elokuvajuhlilla, ja hän pääsi Variety-lehden lupaavien käsikirjoittajien listalle. Sen myötä Perlman sai joitakin käsikirjoituspestejä, kuten elämäkertaelokuvat Neil Armstrongista ja Wrightin veljeksistä, mutta mikään niistä ei lopulta toteutunut − vaikka "Challengerin" esituotanto etenikin niin pitkälle, että kesällä 2006 ohjaajaksi oli valittuna Philip Kaufman ja pääosan näyttelijäksi David Strathairn.
Vuonna 2009 Perlman liittyi Marvelin kaksivuotiseen käsikirjoittajaohjelmaan, jonka tarkoituksena oli työstää yhtiön sarjakuvista potentiaalisia elokuvaprojekteja. Tarjolla olevista vaihtoehdoista hän valitsi käsittelyynsä avaruuteen sijoittuvan ja jokseenkin tuntemattoman Galaksin Vartijat -ryhmän, ja seuraavat kaksi vuotta hän vietti perehtyen sarjakuviin ja laatien käsikirjoitusluonnosta. Perlman osallistui kreditoimattomana myös vuoden 2011 "Thor"-elokuvan käsikirjoittamiseen. Hän teki studion pyynnöstä "Guardians of the Galaxy" -käsikirjoituksestaan vielä toisen pikaisen luonnoksen loppuvuodesta 2011 ennen kuin James Gunn valittiin vuonna 2012 elokuvan ohjaajaksi. Gunn työsti käsikirjoitusta vielä huomattavasti lisäten siihen muun muassa huumoria ja muutamia hahmojakin, ja Perlman ja Gunn ovat esittäneet toisistaan poikkeavia lausuntoja siitä, kuinka paljon Perlmanin työstä säilyi elokuussa 2014 ensi-iltansa saaneeseen elokuvaan. Joka tapauksessa molemmat saivat käsikirjoituskrediitin. He saivat käsikirjoituksesta muun muassa Saturn- ja WGA-palkintoehdokkuuden.
Huhtikuussa 2015 Marvel valitsi Perlmanin ja Meg LeFauven Carol Danversista eli Kapteeni Ihmeestä kertovan "Captain Marvel" -elokuvan käsikirjoittajiksi. Vuonna 2016 Perlman valittiin käsikirjoittamaan "Detective Pikachu" -peliin perustuvaa elokuvaa Alex Hirschin kanssa.
Perlman myös käsikirjoittaa Marvelille Gamorasta kertovaa sarjakuvajulkaisua, jota piirtää Marco Checchetto.
Christian Ahlmann

Christian Ahlmann (s. 17. joulukuuta 1974 Marl) on saksalainen esteratsastaja, ja kaksinkertainen olympiamitalisti, MM-mitalisti sekä kaksinkertainen Euroopan-mestari. Hän on vuonna 2017 FEI:n maailmanrankingissa viidentenä.
Saavutukset.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 2003 Donaueschingenissä Ahlmann voitti hevosellaan "Cöster" kaksi Euroopan-mestaruutta; henkilökohtaisessa kilpailussa sekä joukkuekilpailussa. Kesäolympialaisissa 2004 Ateenassa hän oli voittamassa joukkueensa kanssa olympiapronssia. MM-kilpailuissa vuonna 2006 Aachenissa hän voitti "Cösterin" ja joukkueensa kanssa pronssia. EM-kisoissa 2007 Mannheimissa hän saavutti joukkuehopeaa. Kesäolympialaisissa 2008 "Cöster" antoi positiivisen dopingnäytteen. Sen verestä löytyi kapsaisiinia. Myös kolme muuta hevosta antoi kapsaisiinia sisältäneen näytteen samoissa kilpailuissa. Ahlmannin suoritukset kilpailuissa hylättiin. 
Kesäolympialaisiin 2012 yhtenä ennakkosuosikeista lähtenyt Ahlmann alisuoritti uuden hevosensa "Codex Onen" kanssa. Herningin EM-kisoissa 2013 Ahlmann voitti kuitenkin jälleen joukkuekisasta hopeaa. Aachenissa 2015 hän oli saavuttamassa EM-joukkuehopeaa. Rion olympialaisissa 2016 Ahlmann sai joukkueensa kanssa olympiapronssia, hevosenaan "Taloubet Z".
Toini Swan

Toini Vellamo Swan (24. syyskuuta 1870 – 29. marraskuuta 1949) oli suomalainen kirjailija, kääntäjä ja opettaja. Toini Swanin vanhemmat olivat Carl Gustaf Swan, joka mm. perusti Lappeenrannan ensimmäisen sanomalehden, ja Emilia Malin. Emilia Malin harrasti kirjallisuutta ja opasti varhain kaikki yhdeksän tytärtään (yhdeksän mustaa joutsenta) lukemaan satuja ja kertomuksia. Perheen koti oli ruotsinkielinen, mutta J. V. Snellmanin innoittama isä omistautui suomalaisuusaatteelle ja puhui suomea melko hyvin; äidin suomen kielen taito jäi melko heikoksi. Toini Swan kirjoitti ainakin "Sirkka"-lastenlehteen ja suomensi kirjallisuutta.
Hampus Gustafsson (jääkiekkoilija, 1993)

Hampus Gustafsson (s. 26. lokakuuta 1993 Ljungby, Ruotsi) on ruotsalainen uransa lopettanu jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta Gustafsson pelasi myös keskellä.
Ura.
Gustafsson on IF Troja-Ljungbyn kasvatti. Hän voitti kaudella 2009–2010 seuran J18-junioreiden sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin J18 Elitissä tehoilla 14+21=35. Kaudella 2010–2011 Gustafsson oli tehoilla 12+9=21 Troja-Ljungbyn paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Yhdysvaltoihin Gilmour Academyn high school -joukkueeseen. Kaudeksi 2012–2013 Gustafsson siirtyi sieltä NAHL-junioriliigan Amarillo Bullsiin. Hän voitti kauden päätteeksi liigan mestaruuden, Robertson Cupin.
Vuodet 2013–2017 Gustafsson kävi Merrimack Collegea. "Sophomore -kaudellaan" 2014–2015 hän oli joukkueensa toiseksi paras pistemies Brett Seneyn jälkeen tehoilla 11+14=25. "Junior -kaudellaan" Gustafsson nousi Merrimackin varakapteeniksi. Hän jakoi joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin voiton Seneyn kanssa tehoilla 8+18=26. "Senior -kaudellaan" Gustafsson oli tehoilla 15+11=26 Merrimackin paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Seneyn jälkeen.
Maaliskuussa 2017 Gustafsson teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Washington Capitalsin kanssa. Hän liittyi samalla amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Hershey Bearsin vahvuuteen. 
Muuta.
Gustafssonin isoveli John pelaa SPHL-liigaa Pensacola Ice Flyersissa. Veljekset pelasivat kolme kautta joukkuetovereina Merrimackissa.
Elli Swan

Elli Ainamo Swan (28. joulukuuta 1868 – 25. helmikuuta 1954) oli suomalainen opettaja ja koulun johtaja. Elli Swanin vanhemmat olivat Carl Gustaf Swan, joka muun muassa perusti Lappeenrannan ensimmäisen sanomalehden, ja Emilia Malin. 
Emilia Malin harrasti kirjallisuutta ja opasti varhain kaikki yhdeksän tytärtään (Yhdeksän mustaa joutsenta) lukemaan satuja ja kertomuksia. Perheen koti oli ruotsinkielinen, mutta J. V. Snellmanin innoittama isä omistautui suomalaisuusaatteelle ja puhui suomea melko hyvin; äidin suomen kielen taito jäi melko heikoksi. Elli Swan suoritti Helsingin suomalaisen tyttökoulun päättötutkinnon 1887 ja suomalaisen jatko-opiston päättötutkinnon 1896. Hän toimi opettajana Mikkelissä, Nurmeksessa, Lappeenrannassa, Kymissä, Kuopiossa ja Helsingissä.
Mari Pantsar

Mari Pantsar (ent. Pantsar-Kallio; s. 10. tammikuuta 1969 Savonlinna) on suomalainen konsultti ja dosentti. Hän perusti vuonna 2023 entisen kansanedustaja Emma Karin kanssa konsulttiyrityksen Kari &amp; Pantsar, jonka tavoitteena on hillitä luontokatoa. Aiemmin Pantsar toimi Sitran teemajohtajana marraskuuhun 2022 saakka. Hän veti 1.1.2014 alkaen hiilineutraali kiertotalous -teemaa, jonka tavoitteena on vauhdittaa Suomen siirtymää kohti ekologisesti kestävämpää, kilpailukykyistä yhteiskuntaa ja luoda uutta talouskasvua kiertotalouden toimintamalleista.
Elämä ja ura.
Pantsar valmistui ylioppilaaksi Salinkallion lukiosta 1988 ja filsofian maisteriksi 1993 Helsingin yliopistosta analyyttisesta kemiasta. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1997 aiheenaan ympäristölle ja terveydelle haitallisten raskasmetallien spesiaatio IC-ICP-MS:lla. Pantsar on työskennellyt ympäristöalan konsulttina ja muun muassa UPM:n ympäristöpäällikkönä 2000–2007. Vuodesta 2007 alkaen Pantsar toimi Suomen Cleantech-klusterin ohjelmajohtajana Lahden tiede- ja yrityspuistossa. 19.1.2012 valtioneuvosto nimitti Pantsarin Kataisen hallituksen cleantech-liiketoiminnan strategisen ohjelman johtajaksi ajalle 1.2.2012–30.9.2015, strategisen ohjelman toimikauden ajaksi.
Pantsar on toiminut myös lukuisten cleantech-yritysten hallituksissa. Vuoden 2017 alussa Pantsar toimi mm. Ahlström Capital Cleantech Management Ky:n, Tampereen teknillisen yliopiston säätiön ja Pääkaupunkiseudun Smart &amp; Clean-säätiön hallituksissa. Hän on ollut jäsen Fortumin sidosryhmien neuvottelukunnassa ja useissa kansallisissa työryhmissä mm. biotalouspaneelissa, kiertotalouden ohjausryhmässä, kiinteistö- ja rakennusalan foorumissa ja maaseutupolitiikan neuvottelukunnassa. Pantsarilla on ympäristökemian dosentuuri Helsingin yliopistossa ja cleantech-kemian dosentuuri Lappeenrannan–Lahden teknillisessä yliopistossa.
Kesällä 2013 Pantsar kihlautui Elinkeinoelämän keskusliiton toimitusjohtaja Jyri Häkämiehen kanssa. He menivät naimisiin 31. joulukuuta 2015.
Jäyhä Jököttäjä

Jäyhä Jököttäjä () on Carl Barksin käsikirjoittama ja piirtämä sarjakuvatarina vuodelta 1946.
Juoni.
Tupu, Hupu ja Lupu haluaisivat ottaa hoidettavakseen kaverinsa koiran, mutta Aku Ankka ei halua sekarotuista eläintä, vaan ostaa nerokkaaksi kehumansa jäyhä jököttäjä -rotuisen, Hurtta III Henkevä -nimisen koiran. Aku yrittää saada koiransa tekemään erilaisia temppuja, mutta se ei suostu liikahtamaankaan: pojat tajuavat jäyhän jököttäjän olevan lähes aivoton, ja nauravat asialle. Lopulta Aku saa tietää, että jäyhä jököttäjä osaa noutaa keppejä. Vähä-älyinen koira tuo kuitenkin vahingossa hänelle kepin sijasta dynamiittipötkön, jonka Aku on vähällä heittää kotinsa seinää päin, mutta poikien koira pelastaa talon nappaamalla pötkön ilmasta.
Julkaisuhistoria.
"Jäyhä Jököttäjä" julkaistiin ensimmäistä kertaa "Walt Disney’s Comics and Stories" -lehden numerossa 70 vuonna 1946. Suomessa tarina julkaistiin ensimmäistä kertaa "Aku Ankka" -lehden numerossa 09/1977.
Frédéric Vasseur

Frédéric Vasseur (s. 28. toukokuuta 1968) on Formula 1 -tallipäällikkö.
Vasseur on toiminut alemmissa sarjoissa ranskalainen ART Grand Prix -tallin tallipäällikkönä ja vuonna 2016 Renault’n Formula 1 -tallin tallipäällikkönä, hän jätti tehtävän tammikuussa 2017. Heinäkuussa 2017 Vasseur nimettiin F1-talli Sauberin tallipäälliköksi korvaten tehtävästä eronneen Monisha Kaltenbornin.
Joulukuussa 2022 Vasseur nimitettiin Ferrarin uudeksi tallipäälliköksi kaudesta 2023 eteenpäin korvaten tehtävän jättäneen Mattia Binotton.
Splinter Cell (kirjasarja)

Tom Clancy luonut kirjasarjan Splinter Cell, joka on kehittynyt "Splinter Cell" -pelisarjan menestyksestä. 
Hyvin menestynyt pelisarja loi vuonna 2004 ensimmäisen Splinter Cell -romaanin, joka aloitti kirjasarjan. Kirjojen oikea kirjoittaja on myös James Bond -kirjoistaan tunnettu Raymond Benson. 
Yhtäkään kirjasarjan kirjoista ei ole suomennettu.
Sarjan kirjat:
Laura Saarikoski

Laura Elina Saarikoski (o.s. Pekonen; s. 24. syyskuuta 1974) on suomalainen toimittaja. Hän oli aiemmin "Helsingin Sanomien" syventävien sisältöjen päätoimittaja. Hänet tunnetaan erityisesti Yhdysvaltain-raportoinnista.
Saarikoski palkittiin vuoden 2016 Bonnierin Journalistipalkinnolla Vuoden journalisti -sarjassa.
Tausta.
Saarikoski kirjoitti ylioppilaaksi Pohjois-Tapiolan lukiosta vuonna 1994. Lukioaikana hän oli vaihto-oppilaana Uudessa-Seelannissa, jossa hän kävi Marist Sisters' Collegea.
Koulutukseltaan Saarikoski on yhteiskuntatieteiden maisteri Tampereen yliopistosta. Hän on opiskellut sivuaineita myös Helsingin yliopistossa ja George Washingtonin yliopistossa Yhdysvalloissa. Vuosina 2011–2012 Saarikoski oli stipendiaattina Oxfordin yliopiston Reuters-instituutissa Britanniassa.
Ura.
Saarikoski palkittiin vuoden 2016 Bonnierin vuoden journalisti -palkinnolla Yhdysvaltain-raportointinsa ansiosta vuonna 2017. Yhdysvalloissa ollessaan hän kirjoitti myös kirjan "Trump – Mies kuin Amerikka" yhdessä toimittaja Saska Saarikosken kanssa. Vuonna 2018 hän sai Wihurin säätiön tunnustuspalkinnon Yhdysvaltain-raportointinsa ansiosta.
Saarikoski työskenteli vuodesta 2018 HS:n toimituspäällikkönä, Yhdysvaltain-kirjeenvaihtajana (2014–2018), HS:n Sunnuntai- ja featuretoimituksen esihenkilönä (2005–2014), Yhdysvaltain-avustajana (1997–2001) sekä muun muassa HS:n politiikan ja kaupunkitoimituksen toimittajana.
Saarikoski oli HS:n syventävien sisältöjen päätoimittaja elokuusta 2022 helmikuuhun 2024.
Saarikoski valittiin kesäkuussa 2024 Tampereen yliopiston journalistiikan työelämäprofessoriksi kaudelle 2024–2025. Hän on myös Suomen Atlantti-Seuran hallituksen jäsen.
Yksityiselämä.
Laura Saarikosken puoliso on toimittaja Saska Saarikoski. Heillä on kaksi lasta.
Laura Friman

Laura Friman (s. 17. joulukuuta 1980 Hämeenlinna) on suomalainen toimittaja, kirjailija, juontaja ja somevaikuttaja.
Friman on opiskellut englantilaista filologiaa Helsingin yliopistossa ja kirjoittanut uransa aikana muun muassa "Imagelle", "Trendille" ja "Helsingin Sanomille". Erityisen hyvin hänet tunnetaan kärkkäistä kolumneistaan. Lisäksi hän työskentelee radiotoimittajana Radio Helsingin iltapäiväohjelmassa. Friman oli myös yksi "Iholla"-sarjan osallistujista sen vuonna 2017 kuvattuna kautena.
Friman on kirjoittanut rap-yhtye JVG:stä kertovan "Etenee"-kirjan, joka päätyi vuoden 2016 myydyimpien tietokirjojen listoille ja sai Kirja-Femma-ehdokkuuden. Vuonna 2017 Friman teki Saara Aallon elämäkerran "Saara Aalto. No fear".
Yksityiselämä.
Friman avioitui maaliskuussa 2023 kuvaaja ja ohjaaja Lauri Tammisen kanssa, jonka kanssa hän oli seurustellut vuodesta 2019. Frimanilla on kaksi poikaa aiemmasta avioliitostaan.
Kultainen kypärä (sarjakuva)

Kultainen kypärä (engl. "The Golden Helmet") on Carl Barksin käsikirjoittama ja piirtämä 32-sivuinen sarjakuvatarina vuodelta 1951.
Juoni.
Museon vahtimestarina työskentelevä Aku Ankka löytää vanhasta viikinkilaivasta kartan, josta käy ilmi Labradorin niemimaalle kätketyn viikinkien kultaisen kypärän sijainti. Simppu Sininen ja hänen asianajajansa Kalle Kepuli vaativat kartan itselleen ja lähtevät etsimään kruunua, sillä sen avulla Sininen voisi todistaa olevansa Amerikan löytäneen viikinkipäällikön jälkeläinen ja siten koko Pohjois-Amerikan hallitsija. Aku, Tupu, Hupu ja Lupu sekä museon kuraattori lähtevät heidän peräänsä löytääkseen kruunun ensimmäisinä.
Julkaisuhistoria.
"Kultainen kypärä" julkaistiin alun perin "One Shots" -lehden numerossa 408 vuonna 1952. Suomessa tarina julkaistiin ensimmäistä kertaa "Aku Ankka" -lehden numerossa 9B/1955.
Don Rosa on tehnyt "Kultaiselle kypärälle" jatko-osan nimeltä "Kolumbuksen kadonneet kartat", joka julkaistiin vuonna 1995.
Kristofers Bindulis

Kristofers Bindulis (s. 17. syyskuuta 1995 Riika, Latvia) on latvialainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Slovakian pääsarjassa Extraliga-joukkue HK Dukla Michalovcessa.
Ura.
Seuraura.
Bindulis debytoi Latvian pääsarjassa jo 16-vuotiaana SK Riika 17:n paidassa kaudella 2011–2012. Hänen tulokaskautensa toi 35 runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa tehot 2+11=13. Kaudella 2012–2013 Bindulis pelasi HK Juniors Riian paidassa sekä Latvian liigaa että Venäjän nuorten B-sarjaa, joista ensimmäisenä mainitussa sarjassa hän oli joukkueen tehokkain puolustaja Artūrs Salijan kanssa tehoilla 2+6=8.
Kaudeksi 2013–2014 Bindulis siirtyi Pohjois-Amerikkaan NAHL-junioriliigan Soo Eaglesiin. Kesken toisen siellä viettämänsä kauden 2014–2015 hän vaihtoi USHL-junioriliigan Des Moines Buccaneersiin. Kesällä 2015 NAHL-joukkue Aston Rebels varasi Bindulisin kymmenentenä pelaajana ja hän palasi liigaan kaudeksi 2015–2016. Bindulis nousi joukkueen kapteeniksi. Hän oli tehoilla 10+36=46 Rebelsin paras syöttäjä Ryan Cusinin kanssa ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä neljänneksi. Bindulis sijoittui koko NAHL:n puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain Lone Star Brahmasin Cam Clarke. Hänet valittiin kauden päätteeksi liigan tähdistökentälliseen. Kaudeksi 2016–2017 Bindulis siirtyi Lake Superior State Universityn yliopistojoukkueeseen. 
Maaliskuussa 2017 Bindulis teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Washington Capitalsin kanssa. Hän liittyi samalla amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Hershey Bearsin vahvuuteen. 
Maajoukkueura.
Bindulis pelasi alle 20-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän voitti pronssia. Bindulis pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013.
Marguerite Porete

Marguerite Porete (ransk. "Porette"); (n. 1260 – k. 1. kesäkuuta 1310) oli ranskankielinen mystikko ja "Yksinkertaisten sielujen peili" -teoksen kirjoittaja. Hänet poltettiin roviolla harhaoppisena Place de Grèvellä Pariisissa 1. kesäkuuta 1310. Porete on yksi keskiajan tunnetuimmista kerettiläisistä, ja hänen teostaan käytettiin yhtenä perusteena antinomistisen, enimmäkseen kirkonmiesten kuvitteleman Vapaan Hengen harhaopin tuomitsemisessa 1300-luvulla.
Elämä.
Margueriten varhaisesta elämästä tiedetään hyvin vähän. Tiedot perustuvat lähes kokonaan hänen oikeudenkäyntiinsä. Hän oli kotoisin Hainaut'n kreivikunnasta, joka oli ranskankielinen mutta kuului Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan. Koska hän oli oikeudenkäyntinsä aikaan keski-ikäinen, hänen täytyy olla syntynyt noin vuonna 1260. 
Marguerite Porete ilmestyy lähteisiin teoksensa "Yksinkertaisten sielujen peili" myötä. Muinaisranskaksi kirjoitettu, keskiajan mystiikkaa edustava teksti kertoo sielun halusta luopua kaikesta muusta ja yhtyä Jumalaan rakkaudessa. Joskus vuosien 1296–1306 välisenä aikana Cambrain piispa määräsi teoksen poltettavaksi Valenciennesin kaupungissa Margueriten läsnä ollessa. 
Oikeudenkäynti.
Huolimatta kiellosta, Marguerite ei lopettanut kirjoitustensa levittämistä, ja inkvisiittori Guillaume Humbert (”Pariisilainen”) määräsi hänet vangittavaksi vuonna 1308. Marguerite kieltäytyi puhumasta inkvisiittorille tai muille esivallan edustajille. Vuonna 1310 komissio, johon kuului 21 Pariisin yliopiston teologia, käsitteli viittätoista Margueriten kirjan väitettä ja tuomitsi ne kerettiläisiksi. Koska Marguerite kieltäytyi tunnustamasta kirjoitustensa harhaoppisuutta ja katumasta tekojaan, hänet poltettiin roviolla Place de Grèvellä Pariisissa 1. kesäkuuta 1310.
Jälkivaikutus.
Vaikka Marguerite Poreten teos "Yksinkertaisten sielujen peili" tuomittiin harhaoppisena ja sen levittäminen kiellettiin, teos levisi myöhäiskeskiajalla latinan-, keski-englannin-, ja italiankielisinä käännöksinä. Alkuperäinen tuomio unohdettiin ja teosta pidettiin usein puhdasoppisena mystiikan tutkielmana. 
Margueriten teosta pidettiin pitkään kadonneena, kunnes vuonna 1946 Vatikaanissa säilynyt latinankielinen käsikirjoitus tunnistettiin teoksen käännökseksi.
Helvi Saarinen

Helvi Saarinen (25. maaliskuuta 1920 Helsinki – 1. syyskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen järjestöjohtaja, joka toimi Suomen YK-liiton puheenjohtajana vuosina 1975–1979. Hän edusti Suomen valtiota lukuisissa eri YK-kokouksissa ja oli aktiivinen Kansainvälisen solidaarisuussäätiön toimija.
Saarinen työskenteli sotien jälkeen Suomen Liiketyöntekijäin Liiton toimitsijana ja SAK:n opintosihteerinä. Hän valmistui vuonna 1951 yhteiskuntatieteiden maisteriksi Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta ja oli muutaman vuoden Viialan kansalaisopiston johtajana ennen siirtymistään Kansaneläkelaitoksen työntekijäksi. Hän jäi Kelasta eläkkeelle jaostopäällikkönä vuonna 1985. Parhaiten Saarinen tunnettiin järjestötoiminnastaan, erityisesti Suomen YK-liitossa. Hän kuului Suomen valtuuskuntaan YK:n ensimmäisessä naiskonferenssissa Meksikossa vuonna 1975 ja oli jäsenenä YK:n vuonna 1993 asettamassa naisten asiaa käsitelleessä toimikunnassa. Saarinen oli myös Naisasialiitto Unionin puheenjohtaja vuodesta 1983 ja vaikutti lisäksi Kehitysyhteistyön palvelukeskus Kepassa sekä Sosialidemokraattisissa Naisissa.
Ovat syntini anteeksi suuret

Ovat syntini anteeksi suuret on hengellinen laulu, jonka on kirjoittanut Toini Hyvärinen (o.s. Teittinen). Hyvärinen oli lestadiolaistunut noin vuotta ennen laulun syntymistä. Hän oli joulun alla 1933 vierailemassa ystävättärensä luona, ja uskon asioista keskustellessa Lempi-ystävä sai kuulla synninpäästön omalle kohdalleen. 
Seuraavana yönä Toini ei saanut unta, vaan hänen mieleensä nousivat laulun sanat. Hyvärinen kirjoitti laulun sanat nopeasti muistiin ja näytti niitä seuraavana päivänä ystävälleen. 
Laulu tuli aluksi käyttöön Viipurissa Hyvärisen ystäväpiirissä. Jo seuraavana kesänä Oulun suurissa seuroissa Hyvärinen kuuli hämmästyksekseen omaa lauluaan laulettavan. Laulu oli levinnyt laajalle lyhyessä ajassa Hyvärisen ystävien välityksellä. 
Laulu tuli Siionin laulut-kokoelmaan vuonna 1936, ja se on julkaistu myös muiden lestadiolaisryhmien laulukirjoissa.
Laulun sävelmä on ruotsalainen kansansävelmä, jota on laulettu mm. sanoilla "On laiva valmiina lähtöön" tai "Itämaille rientää mä tahdon" (Till Österland vill jag fara). 
Laulun on kääntänyt ruotsiksi Elis Sjövall, ja sen otsikko alkaa 'Mina synder nu Gud har förlåtit' (Sions Sånger nro 136). Ruotsin vanhoillislestadiolaiset käyttävät O.H. Jussilan käännöstä 'Mina synder de äro förlåtna' (Sions Sånger och Psalmer nro 44).
Englanniksi laulu on käännetty vuonna 1963, Songs and Hymns of Zion-kokoelmassa (nro 348) laulu alkaa sanoilla "Now my burden of sin is forgiven". Samoilla sanoilla laulu löytyy myös ALC:n laulukirjasta Hymns and Songs of Zion (nro 477).
Riitta Pyykkö

Riitta Kaarina Pyykkö (s. 22. maaliskuuta 1953 Turku) on Turun yliopiston venäjän kielen ja kirjallisuuden emeritusprofessori. Hän oli humanistisen tiedekunnan dekaani vuosina 2001–2004 ja Turun yliopiston koulutuksen ja koulutusrakenteiden kehittämisestä vastaava vararehtori vuosina 2012–2019.""
Koulutus.
Pyykkö valmistui ylioppilaaksi Puolalan yhteislyseosta 1972 ja filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta 1991 väitöskirjalla "Slovar´ revoljucii - revoljucija v slovare. Abbreviatury i inojazyčnaja leksika v russkom jazyke pervogo poslerevoljucionnogo desjatiletija." ""
Työura.
Pyykkö oli Turun yliopiston venäjän kielen ja kirjallisuuden apulaisprofessori 1991–1997 ja professori 1997–2020. ""
Tieteellinen toiminta.
Pyykkö on kirjoittanut 7 monografiaa tai toimitettua teosta sekä noin 50 tieteellistä artikkelia kielen ja kulttuurin tutkimuksen alueelta, 7 monografiaa tai toimitettua teosta sekä noin 20 tieteellistä artikkelia korkeakoulututkimuksen alueelta sekä kymmeniä artikkeleita ammatillisissa julkaisuissa.""
Pyykkö tutkinut erityisesti kielen ja kulttuurin muutosten yhteyksiä, politiikan kieltä ja kielipolitiikkaa sekä Venäjän kulttuurihistoriaa. Vuonna 2002 julkaistiin kokoelma Pyykön kirjoituksia Venäjän historiasta ja nykypäivästä teoksessa "Maa jossa kaikki on mahdollista – kirjoituksia Venäjästä näkemyksiä aina Pietari Suuresta mafiaan, Neuvostoliitosta Vladimir Putiniin". Pyykön toimittamaa ohjelmasarjaa Venäjän kulttuurihistoriasta ja näkökulmista venäläisyyteen on julkaistu vuonna 2006 YLE:n Elävässä Arkistossa.
Luottamustoimet.
Pyykkö on toiminut korkeakoulutuksen ja sen laadun kehittäjänä kansallisella ja eurooppalaisella tasolla. Pyykkö toimi Korkeakoulujen arviointineuvoston (KKA) jäsenenä vuosina 2004-2014, josta vuodet 2008–2014 neuvoston puheenjohtajana. Hän on Euroopan laadunarviointirekisterin (European Quality Assurance Register for Higher Education, EQAR) rekisterikomitean jäsen vuodesta 2017 lähtien ja Quality Board for Icelandic Higher Educationin jäsen vuodesta 2019.""
Pyykön muut merkittävimmät luottamustoimet liittyvät säätiötoimintaan. Hän toimi vuodet 2008-2012 Suomen kulttuurirahaston Varsinais-Suomen rahaston hoitokunnan puheenjohtajana ja vuodet 2012–2017 Suomen Kulttuurirahaston hallituksen jäsenenä ja säätiön puheenjohtajana toimikaudella 1.10.2016–30.9.2017. 
Opetus- ja kulttuuriministeri Sanni Grahn-Laasonen tiedotti 2. maaliskuuta 2017 asettaneensa Riitta Pyykön kieltenopetuksen selvityshenkilöksi. "Monikielisyys vahvuudeksi - Selvitys Suomen kielivarannon tilasta ja tasosta" julkaistiin joulukuussa 2017.
Huomionosoitukset.
Pyykkö on saanut Suomen Leijonan I luokan ritarimerkin. Hän on Turun yliopiston ylioppilaskunnan kunniajäsen ja Turun Suomalaisen Yliopistoseuran kunniajäsen.""
Albertina Julin

Albertina Julin (o.s. Karberg; 1765 Oulu – 1835 Turku) oli Suomen vanhimman apteekin, Turun kaupunginapteekin omistaja vuosina 1820–1826. Julinilla oli sukuyhteydet kahteen tunnettuun apteekkarisuvun Karbergien ja Julineihin. Julin oli elinaikanaan tunnettu sekä Oulun että Turun seurapiireissä.
Perhesuhteet.
Albertina Julin syntyi vuonna 1765 Oulun kaupunginapteekkarin Jakob Karbergin (1730–1782) ja Elisabet Bongen (1725–1782) perheeseen. Albertina Karbergin molemmat vanhemmat menehtyivät vuonna 1782 ja pian sen jälkeen Albertina avioitui Oulun uuden kaupunginapteekkarin Johan Julinin kanssa. Albertina ja Johan Julinille syntyi viisi lasta: Johan Jakob, Erik, Albertina, Johanna Gustava ja Wilhelmina, minkä lisäksi yksi tytär kuoli jo varhain. Perhe asui 1700-luvun lopun ja 1800-luvun alun Oulussa, missä heillä oli keskeinen rooli kaupungin seurapiireissä. Vuonna 1813 Johan Julin osti Turun kaupunginapteekin ja Albertina muutti miehensä kanssa Turkuun.
Muita sukulaisia.
Albertina Julin on marsalkka Mannerheimin isoisoäiti.
Elämä Oulussa ja Turussa.
Oulussa Julinien perhe oli vireän tiede- ja kulttuurielämän keskipiste. Puhuttiin jopa Oulun ”juliaanisesta” loistokaudesta. Turussa Albertina Julin omisti Turun kaupunginapteekin miehensä kuoltua vuonna 1820 vuoteen 1826. Apteekki tunnettiin tuona aikana "Julinin lesken apteekkina". 
Kaunokirjallisuudessa.
Vuonna 2016 Finlandia-palkitussa Jukka Viikilän romaanissa "Akvarelleja Engelin kaupungista" arkkitehti Carl Ludvig Engel tilaa puutarhakasvien siemeniä Turusta Albertina Julinin apteekista.
Ellen Bergman

Eleonora ("Ellen") Magdalena Bergman (5. tammikuuta 1842 Strängnäs – 5. joulukuuta 1921) oli ruotsalainen laulupedagogi ja naisasianainen. Hänen isänsä oli kirkkoherra, filosofian tohtori ja teologian tohtori Axel Theodor Bergman (k. 1883) ja äitinsä Mathilda Helena Scholander (k. 1869).
Musiikillinen ura.
Bergman opiskeli sellonsoittoa, urkujensoittoa, harmoniaoppia ja yksinlaulua Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa vuosina 1864–1869, suoritti urkurintutkinnon vuonna 1867 ja valmistui Ruotsin kuninkaallisesta musiikkiakatemiasta vuonna 1870. Hän opetti laulua opettajaseminaarissa ja valtiollisessa tyttöjen normaalikoulussa vuosina 1868–1898, laulun alkeita konservatoriossa vuonna 1870 ja yksinlaulua vuosina 1873–1899. Hän toimi väliaikaisena johtajana sekä yksin- ja kuorolaulun opettajana Isis Conservatoryssa Yhdysvaltojen Point Lomassa vuosina 1900–1906. Konservatoriossa arvostettiin suuresti Bergmanin opetusta koululaulumetodiikassa. Hänet valittiin 28. syyskuuta 1876 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi numero 455, ja hänet palkittiin Illis Quorum -mitalilla vuonna 1899.
Bergmanin johdolla opiskelivat laulua muun muassa Sven Scholander, Selma Ek ja Dagmar Möller.
Ellen Bergman ja Svenska Federationen.
August Strindberg käytti kirjeessä vuodelta 1884 Bergmanista nimitystä "den djefla maran Ellen Bergman". Tämä johtui Bergmanin mielipiteistä naisten emansipaation suhteen. Bergman oli 1880-luvun alkupuoliskolla ruotsalaisen osaston jäsenenä Federationissa. Federation oli kansainvälinen järjestö, joka taisteli prostituution sääntelyä vastaan. Historioitsija Yvonne Svanströmin mielestä Bergman oli aikanaan hyvin radikaali nainen. Järjestö kuului osana "British, Continental and General Federationiin", joka yhdistyi Josephine Butlerin vuonna 1868 perustamaan "Ladies' National Associationiin". Ellen Bergman oli aktiivinen kirjoittaja ja puhuja järjestön alkuvuosina, mutta luopui siitä vuonna 1885. Fredrika Bremerin lehdessä "Dagny" numero 2 vuonna 1912 Bergmania kuvattiin "lämpimäksi naisasian ystäväksi".
Elina Pirjatanniemi

Elina Anna Pirjatanniemi (s. 21. elokuuta 1966 Tampere) on suomalainen oikeustieteilijä, joka toimii Åbo Akademin kansainvälisen oikeuden ja valtionsääntöoikeuden professorina sekä ihmisoikeusinstituutin johtajana.
Ura.
Pirjatanniemi valmistui valtiotieteiden maisteriksi Åbo Akademista vuonna 1993 ja oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1995. Hän väitteli oikeustieteen tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 2005, ja Suomalainen Lakimiesyhdistys myönsi hänelle vuoden väittelijän palkinnon. Pirjatanniemi toimi opiskeluaikanaan aktiivina Åbo Akademin yhteiskuntatieteiden ainejärjestö SF-klubbenissa, ja nykyään hän toimii järjestön kuraattorina.
Pirjatanniemi toimi Helsingin yliopiston viransijaisena yliopistopettajana vuosina 1995–1997 sekä Turun yliopiston rikosoikeuden assistenttina vuosina 2001–2006 ja rikos- ja prosessioikeuden yliassistenttina vuosina 2006–2008. Hän on toiminut Åbo Akademin ihmisoikeusinstituutin johtajana vuodesta 2008 alkaen ja kansainvälisen oikeuden ja valtiosääntöoikeuden professorina vuodesta 2009 alkaen sekä myös yliopiston hallituksen jäsenenä.
Pirjatanniemi on toiminut kolumnistina pääkaupunkiseudun ruotsinkielisessä lehdessä "Hufvudstadsbladetissa" sekä "Turun Sanomissa".
Pirjatanniemen artikkeli "Muukalaisia ja muita ihmisiä" palkittiin parhaana Lakimies-aikakauskirjassa vuonna 2014 julkaistuna kirjoituksena. Hänelle myönnettiin Vuoden viestijä -palkinto vuonna 2018. Hänet valittiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi vuonna 2019.
Yksityiselämä.
Elina Pirjatanniemi ja RKP:n kansanedustaja Stefan Wallin menivät naimisiin vuonna 1995. Heillä on kaksi tytärtä. Pari haki avioeroa vuoden 2016 toukokuussa.
Brothers in Arms (pelisarja)

Brothers in Arms on Ubisoftin julkaisema videopelisarja, johon kuuluvat:
Pelisarja on toiseen maailmansotaan sijoittuva toimintapelien sarja.
Saan laulaa armon lähteestä

Mä laulelen nyt verestä on ruotsalaisen kanttori ja kansakoulunopettaja August Östlundin (1846–1945) kirjoittama hengellinen laulu, joka ruotsiksi alkoi sanoilla "Emedan blodet räcker till". Se julkaistiin 1873 kokoelmassa Andeliga Sånger. Laulu ankkuroitui vahvasti herrnhutilaisperinteeseen, joka Östlundille oli tuttua. Laulu on ollut tunnettu sekä Ruotsissa että Suomessa monien eri kristillisten ryhmien keskuudessa. 
Laulusta on löydetty kaksi eri suomennosta, "Kun veri yhä riittää vaan" sekä "Mä laulelen nyt verestä". Ensimmäisenä mainitun suomennoksen muokkausta käytetään mm. Siionin kanteleessa (Kun veri kallis Jeesuksen). Jälkimmäinen tuli Leonard Typön "Kotimaan virsiä" -kokoelmaan 1912 ja on tunnetumpi lestadiolaisen liikkeen parissa. 
Laulun sävelmä on toisinto Johann Crügerin sävelmästä. Ruotsissa yleisemmässä käytössä on ollut puolestaan Östlundin oma sävelmä.
Ruotsiksi laulun sanat kuuluvat "Nu vill jag sjunga om det blod". Amerikan lestadiolaiset laulavat laulua sanoilla "I'm singing of the sacred blood".
Tom Clancy’s Ghost Recon

Tom Clancy's Ghost Recon on Ubisoftin pelisarja.
Useat sarjan osat on kehittänyt Red Storm Entertainment.
Kirja.
"Tom Clancy's Ghost Recon" on salanimellä "David Michaels" kirjoitettu kirja ().
Milja Sarkola

Milja Sarkola (s. 22. maaliskuuta 1975 Helsinki) on suomalainen teatteriohjaaja ja näytelmäkirjailija. Hänen teoksensa käsittelevät muun muassa perhesuhteita, seksuaalisuutta, julkisuutta ja yksityisyyttä.
Ura ja teokset.
Sarkola valmistui ohjaajaksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2006. Hän toimi Teatteri Takomon taiteellisena johtajana yhdessä Pauliina Feodoroffin kanssa vuosina 2008–2012. Hän on ohjannut useita näytelmiä eri näyttämöille sekä suomeksi että ruotsiksi. Hänen ensimmäinen oma näytelmänsä, "Perheenjäsen", sai ensi-iltansa Teatteri Takomossa 2011. Sarkola paitsi kirjoitti myös ohjasi teoksen. "Perheenjäsen" palkittiin Thalia-palkinnolla.
Muita Sarkolan kirjoittamia näytelmiä ovat "Kivet suuhun" (2006, yhdessä Heini Junkkaalan kanssa), "Jotain toista – Henkilökohtaisen halun näyttämö" (Q-teatteri 2015) sekä "Allt som sägs" (Teater Viirus 2016).
Keväällä 2020 ilmestyi Sarkolan esikoisromaani "Pääomani". Q-teatterissa esitettiin ilmestymisaikaan myös samannimistä näytelmää. Romaani oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkaana. Seuraava romaani "Psykiatrini" ilmestyi 2024.
Teosten teemoista.
Sarkolan työstä on sanottu, että hänen kimmokkeensa kirjoittamiseen löytyy ”tarpeesta lausua asioita ääneen, halusta tavoittaa jokin havainto tai kokemus kielen kautta mahdollisimman tarkasti”.
Sarkolan esikoisnäytelmä "Perheenjäsen" on omakohtainen kuvaus teatteriperheestä, jonka jäsenet omistautuvat työlleen eivätkä tunne toisiaan. Teos käsittelee myös teatterin tekemistä ja liikkuu erilaisilla kerronnan tasoilla: esityksessä valmistetaan esitystä ja puhutaan siitä.
"Jotain toista" käsittelee seksuaalista halua ja sen tuottamaa puhetta. Sarkola kertoo, että kirjoittaessa aiheeksi tarkentui estyneen ihmisen suhde haluun. Näytelmän pääosassa on homoseksuaalinen nainen, teatteriohjaaja, joka valmistaa esitystä halusta ja tuo näyttämölle omat seksuaaliset kokemuksensa.
"Allt som sägs" on kasvukertomus, jonka ensimmäinen puolisko kuvaa täydellisyyteen pyrkivän tytön lapsuutta ja teini-ikää, toinen aikuisen naisen itsereflektointia. Esitys käsittelee muun muassa yksinäisyyttä ja paljastumisen ja torjutuksi tulemisen pelkoa.
Perhe.
Milja Sarkolan isä on näyttelijä ja teatterinjohtaja Asko Sarkola ja äidinisä kirjailija Olof Enckell. Hänen veljensä on näyttelijä Sampo Sarkola ja puolisonsa teatteritieteen maisteri Pauliina Feodoroff.
Stand Still Stay Silent

Stand Still Stay Silent on Ruotsissa syntyneen suomalaisen Minna Sundbergin vuonna 2013 aloittama, maaliskuuhun 2022 asti ilmestynyt verkkosarjakuva, joka sijoittuu post-apokalyptiseen tulevaisuuden Skandinaviaan. Sarjakuva julkaistaan englanniksi, ja sen ensimmäiset 323 sivua kokoava Indiegogo-joukkorahoitettu sarjakuva-albumi "Stand Still Stay Silent Book 1" ilmestyi vuonna 2015. Joukkorahoituskampanja tuotti lähes 125 000 dollaria. Vuonna 2017 sarjan toisen albumin Kickstarter-joukkorahoituskampanja tuotti runsaat 250 000 dollaria, ja vuonna 2020 kolmas albumi sai runsaan 315 000 dollarin joukkorahoituksen.
Vuonna 2015 "Stand Still Stay Silent" voitti Reuben-palkinnon pitkä verkkosarjakuva -kategoriassa.
"Stand Still Stay Silent" -verkkosarjakuvan maailmassa suurin osa ihmiskunnasta ja suuri osa nisäkkäistä on kuollut globaaliin pandemiaan. Taudin saaneet ihmiset ja nisäkkäät muuntuvat hirviöiksi, jotka muistuttavat pohjoismaisten myyttien olentoja kuten peikkoja ja jättiläisiä. Vain Islanti ja pienet eristyneet yhteisöt muissa Pohjoismaissa ovat selvinneet pandemiasta ja käyvät jatkuvaa taistelua hirviöitä vastaan. Ihmiset ovat palanneet Pohjolan vanhoihin uskontoihin, ja havainneet muinaiset riimut ja loitsut kiväärien veroisiksi aseiksi taistelussa hirviöitä vastaan.
Sarjakuva alkaa prologilla, joka kertoo, miten ihmiset eri Pohjoismaissa pelastuivat pandemiasta. Varsinainen tarina sijoittuu kolme sukupolvea myöhempään aikaan. Se seuraa Pohjolan eri kansallisuuksista koottua pientä tutkimusretkikuntaa, joka lähtee Juutinrauman sillan yli pandemian 90 vuotta aiemmin autioittamaan Tanskaan. Takaumat kertovat terveysviranomaisten epätoivoisesta taistelusta nopeasti etenevää pandemiaa vastaan.
Sundberg on saanut tunnustusta erityisesti värien käytöstä ja kauniista maisemakuvista, jotka luovat terävän kontrastin raunioissa ja erämaissa vaaniville hirviöille. Tarinaa taustoittavat kartat avaavat Pohjoismaiden maantiedettä ja pandemian jälkeistä historiaa myös kansainvälisille lukijoille.
Sarjakuvan nimi, "Stand Still Stay Silent" viittaa ”ensimmäiseen sääntöön”, joka neuvoo parhaan tavan selvitä kohtaamisesta hirviön kanssa. Pakoon juokseminen tai avun huutaminen ei kannata, paras vaihtoehto on toivoa, ettei hirviö huomaa.
Pikku prinssi (elokuva)

Pikku prinssi (, ) on vuonna 2015 ilmestynyt ranskalais-italialais-kanadalainen 3D-animaatioelokuva. Elokuva perustuu Antoine de Saint-Exupéryn samannimiseen romaaniin.
Lomé-Tokoinin kansainvälinen lentoasema

Lomén Gnassingbé Eyadéman kansainvälinen lentoasema (. lyh. AIGE; ), aiemmin Lomé-Tokoinin kansainvälinen lentoasema (), on kansainvälinen lentoasema Togon pääkaupungissa Loméssa. Lentoasema on nimetty edesmenneen presidentti Gnassingbé Eyadéman mukaan.
Lentoaseman ajanmukaistushanke valmistui vuonna 2016 ja oli suunniteltu sekä rahoitettu kiinalaisella lainarahalla. Alkuvuodesta 2025 uutisoitiin lentoaseman ja sen terminaalitilojen laajennusprojektista. Tällä tavoitellaan matkustajakapasiteetin huomattavaa kasvattamista. Pyrkimyksenä olisi nostaa lentoaseman kautta kulkevaa matkustajavirtaa noin 1,4 miljoonan vuositasolta (2023) noin 2 miljoonan matkustajaa vuodessa.
Lontilanjoen valuma-alue

Lontilanjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.27) on Pirkanmaalla Akaassa ja Hämeenlinnan Kalvolassa sijaitseva Vanajaveden alaosan alueella (35.22) Vanajaveden luoteisosassa Konhonselkään laskevan, yläjuoksulla Lontilanjokena ja alajuoksulla Nahkialanjokena tunnetun, joen valuma-alue.
Lontilanjoen valuma-alueen pinta-ala on 119 km², jonka maankäytöstä on 8,2 % taajama-alueiden ja asuinalueiden käytössä, 20,4 % on maatalouden käytössä. Metsät, puusto ja kosteikot muodostavat 71,0 % alueesta ja vesistöille jää loput 0,8 % alueesta.
Se kuuluu Kokemäenjoen vesistöön (vesistöaluetunnus 35) ja on Vanajaveden–Pyhäjärven alueessa (35.2) toisen jakovaiheen seitsemäs osa-alue (35.27), joka laskee Vanajaveden alaosan alueeseen (35.22). Valuma-alue on jaettu vielä kolmeen kolmannen jakovaiheen osa-alueiseen. Ensimmäinen on Nahkialanjoen alue (35.271), joka alkaa Toijalan taajamassa Nahkialanjärven luusuasta ja päättyy Nahkialanjoen joensuuhun Vanajaveteen. Toinen alue on Nahkialanjärven alue (35.272) ja se alkaa Lontilan kylältä. Se sisältää ne ojat, jotka laskevat kapealta alueelta Nahkialanjokeen. Lontilan kylän pohjoispuolella sijaitsee Lontilanjoen yläosan valuma-alue (35.273). Koko Lontilanjoen valuma-alueella sijaitsee 14 suhteellisen pientä järveä ja lampea. Niistä merkittävimmät ovat lasketun Ojajärven kaksi erillistä järviallasta Ojajärvi (eteläinen) (20 hehtaaria eli ha), Ojajärvi (pohjoinen) (18 ha) sekä vielä Ahvenuslammi (14 ha). Alueella asuu pääasiassa Akaassa Toijalan asukkaita ja entisen Kalvolan alueen asukkaita, joita on yhteensä korkeintaan 10 000.
Valuma-alueen kuvaus.
Nahkialanjärvi sijaitsee Toijalan taajama-alueella ja siihen laskee etelästä Lontilanjoki ja siitä laskee pois Nahkialanjoki. Tämä laskee Vanajaveden Konhonselkään läpi kuivuneen Rätönjärven. Lontilanjoki virtaa laajan peltoaukean läpi, joka alkaa Vehkojan ja Ohtisten suunnalta. Tässä peltomaisemassa pienen Mastian laskuoja yhtyy pääjokeen. Se jää ainoaksi Nahkialanjoen alueen järveksi. Lontilan kylän kaakkoispuolella yläjuoksulla joen ominauudet ovat aivan erilaiset sen alajuoksuun verrattuna.
Täällä joki kiemurtelee kapeana ojana kerätessään vasta vettä uomaana. Pohjoisen Ojajärven laskuoja Ravinoja kiemurtelee mäkisessä maastossa ja yhtyy pääjokeen Vehkojassa. Ojajärvi oli aiemmin suurempi järvi, jota on laskettu muutamaan otteeseen. Sen eteläistä järvenosaa kutsutaan myös Ojajärveksi. Järvi ja sen lähiympäristö on luonnonsuojelualuetta. Ravinojaan laskee myös varsin korkealla sijaitseva Ahvenuslammi. Ohtisissa pääuomaan yhtyy Ruskeanoja, joka laskee Saapaslammista. Samalta kangasylängöltä, mutta omaa laskuojaansa myöten, laskevat pienet harjulammet Lapiolammi, Valkealammi sekä kaksi muuta nimetöntä lampea. Oman kokonaisuuden muodostavat Vääräjärvi ja Pikku Ohtislammi, jotka laskevat Iso Ohtislammin kautta Lontilanojaan.
Minna Sundberg

Minna Sundberg (s. 9. tammikuuta 1990) on Ruotsissa syntynyt suomalainen kuvittaja ja sarjakuvataiteilija. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat verkkosarjakuvat "Redtail's Dream" ja "Stand Still Stay Silent".
Minna Sundberg syntyi vuonna 1990 Ruotsissa asuneeseen suomalaisperheeseen, joka muutti takaisin Suomeen 1997. Hän valmistui 25-vuotiaana Aalto-yliopiston Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun graafisen suunnittelun koulutusohjelmasta taiteen kandidaatiksi.
Vuonna 2015 Sundbergin "Stand Still, Stay Silent" -verkkosarjakuva voitti ensimmäisenä suomalaisena Reuben-palkinnon pitkän verkkosarjakuvan kategoriassa.
Ensimmäisenä opiskeluvuonnaan verkkosarjakuvataiteilijan uraa suunnitellut Sundberg aloitti useita ”harjoitussarjakuvia”, joista yhdestä kehittyi "A Redtail's Dream", 556-sivuinen suomalaista mytologiaa hyödyntävä verkkosarjakuva. Hänen toinen sarjakuvansa, edelleen jatkuva "Stand Still, Stay Silent", sijoittuu Pohjoismaihin post-apokalyptisessa tulevaisuudessa 2100-luvun alussa.
Vuosina 2013 ja 2014 Sundberg järjesti kaksi onnistunutta Indiegogo-joukkorahoituskampanjaa rahoittaakseen verkkosarjakuviensa painettujen versioiden julkaisemisen.
"Stand Still, Stay Silentin" kielikuntia kuvaava infosivu on julkaistu erillisenä julisteena, joka on saanut suosiota erityisesti kielitieteilijöiden keskuudessa.
Sundbergin sarjakuvia on pidetty hyvinä esimerkkeinä verkkosarjakuvan kypsymisestä ilmaisuvoimaiseksi mediaksi.
Giampaolo Dall’Ara

Giampaolo Dall’Ara (s. 8. heinäkuuta 1968 Rimini) on italialainen entinen Sauberin Formula 1 -tallin insinööri. Dall’Ara aloitti uransa Sauberilla vuonna 2000.
Kaudella 2004 Dall’Ara toimi Giancarlo Fisichellan, 2005–2006 Jacques Villeneuven ja 2007–2008 Nick Heidfeldin kisainsinöörinä. Kaudesta 2009 lähtien hän toimi tallin insinööriosaston johtajana lukuun ottamatta kautta 2013, jolloin hän toimi tallin strategiajohtajana. Tammikuussa 2016 Dall’Ara jätti Sauberin.
IL-2 Sturmovik (pelisarja)

IL-2 Sturmovik on lentosimulaattorisarja, joka on saanut nimensä neuvostoliittolaisesta Iljušin Il-2 maataistelukoneesta.
Sarjan ensimmäinen osa julkaistiin Microsoft Windows -alustalle vuonna 2001.
Sarjan kehitys on nykyisin Rise of Flight -simulaattorista tunnetun 777 Studiosin hallussa.
Jatko-osat.
 on kehitetty yhteistyössä simulaattorin tekijöiden kanssa.
Jatko-osat ja jatkavat kehitystä.
"Battle of Moscow" ja "Battle of Kuban" ovat saatavilla erillisinä, mutta voivat myös käyttää laajennuksena "Battle of Stalingradiin".
Ero (vuoden 1994 elokuva)

Ero () on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut ranskalainen psykologinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Christian Vincent. Elokuvan pääosissa ovat Isabelle Huppert ja Daniel Auteuil, jotka saivat roolisuorituksistaan parhaan nais- ja miespääosan César-ehdokkuudet. "Ero" perustuu Dan Franckin romaaniin "La Séparation" (1991), jonka pohjalta Franck ja Vincent laativat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajana oli Claude Berri.
Juoni.
Pariisilaiset Anne (Isabelle Huppert) ja Pierre (Daniel Auteuil) ovat olleet avoliitossa pari vuotta ja heillä on vähän yli vuoden vanha Loulou-niminen poika (Louis Vincent), joka viettää päivänsä lastenhoitajansa, Laurencen (Laurence Lerel), kanssa. Annen ja Pierren parhaat ystävät ovat Victor (Jérôme Deschamps) ja Claire (Karin Viard), jotka elävät myös avoliitossa. Pierre alkaa pian tuntea, että Anne on etääntymässä hänestä. Myöhemmin juhlissa Anne kertoo Pierrelle rakastavansa toista miestä. Pierre ottaa uutisen tyynesti vastaan ja näyttää jopa hyväksyvän Annen suhteen, mutta heidän parisuhteensa rapistuu erittäin nopeasti ja Pierrestä tulee väkivaltainen Annea kohtaan.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Ero" sai ensi-iltansa Ranskassa 9. marraskuuta 1994 ja oli AMLF:n teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 486 751 katsojaa. Suomessa elokuva ei saanut teatteriensi-iltaa, mutta televisioensi-iltansa se sai Yle TV1 -kanavalla 17. syyskuuta 1999.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 91% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 7,5/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 11 arviointiin. 656 käyttäjästä 66% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,3/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 802 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 7,1/10.
"Ero" julkaistiin Ranskassa DVD:lle 24. elokuuta 1999.
Jeesus, ei vertaa sulle

Jeesus, ei vertaa sulle (Jeesuksen miss' on vertaa) on Olof Grenin 1778 julkaistu Sions Nya Sånger -kokoelmassa julkaistu laulu. Olof Gren (1716–1783) oli herrnhutilaispappi ja laulurunoilija. Laulun suomennos ilmestyi vuonna 1902 Merimieslähetysseuran julkaisemassa laulukokoelmassa. 
Siionin laulut-kokoelmaan laulu tuli vuonna 1916, ja Pentti Koskelo uudisti sitä vuoden 1976 laulukirjaan. Uudistuksessa laulu sai vahvemman lestadiolaisen identiteetin. 
Laulun sävelmä on ruotsalainen kansansävelmä, joka kertoo Pyhän Katariinan tarinan (Liten Karin). Sävelmä on julkaistu Suomessa koraalina jo vuonna 1868.