tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Xanadu (kaupunki)

Xanadu (, pinyin: Shàngdū, "ylempi pääkaupunki") oli Kublai-kaaniin Yuan-dynastian ensimmäinen pääkaupunki Kiinassa vuosina 1263–1273 ja sittemmin dynastian kesäpääkaupunki vuosina 1274–1364. Xanadu hylättiin vuonna 1430. Kaupungin jäänteet sijaitsevat nykyisen Sisä-Mongolian autonomisen alueen Xilingolin liiton alueella, 275 kilometriä Pekingistä pohjoiseen.
Kaupungin suunnitteli Kublai-kaanin kiinalainen neuvonantaja Liu Bingzhong vuonna 1256 ja se valmistui 1259. Kublai-kaani nimesi paikan "Kaiping"in kaupungiksi vuonna 1260. Suunnittelussa noudatettiin kiinalaista fengshuin perinnettä ja se suhteutettiin läheisiin vuoriin ja jokeen. Kaupungin pinta-ala oli 25 000 hehtaaria; nykyisin sen suojavyöhyke käsittää 150 722 hehtaarin alueen. Kaupunki pyrki ainutlaatuisella tavalla yhdistämään mongolien nomadikulttuuria ja han-kiinalaista kulttuuria. Kaupungista Kublai-kaani perusti Yuan-dynastian. Kun dynastia perusti uuden Suuren pääkaupungin, "Dadu"n (nykyinen Peking), jäi Kaiping kesäpääkaupungin asemaan. Vuonna 2012 kaupungin rauniot nostettiin Unescon maailmanperintölistalle.
Pääkaupunki käsitti kolmen sisäkkäistä neliönmuotoista muuria: sisimpänä keisarillinen palatsi, laajempi keisarillinen kaupunki ja ulompi kaupunki. Ulomman kaupungin pääosin maa-aineksesta koostuvat sivut ovat pituudeltaan 2,050×2,115 kilometriä ja ympärysmitta noin 9 kilometriä. Sisemmällä kaupungilla ja keisarillisella palatsilla oli suojanaan tiilestä ja kivestä tehty muuri. Sisemmän kaupungin sivut olivat noin 1,4 kilometriä pitkät.
Kaupungin noustua pääkaupungiksi siellä asui 110 000 henkeä. Kaupungissa toimi 60 valtionvirastoa ja 160 temppeliä. Postitie johti kaikkiin ilmansuuntiin ja kaupunki muodostui Pohjois- ja Keski-Kiinan liikenteelliseksi solmupisteeksi. Tiefan’ganin kanaalin jäänteet osoittavat jokiveden virtausta ohjatun laajassa mitassa kaupunkiin.
Ulomman muurin lähellä lännessä oli keisarillinen Bei Yuan -puutarha, ja pohjoispuolella oli metsästykseen tarkoitettu alue harvinaisine lintuineen, petoineen, kukkineen ja puineen. Rakennettiin kuuluisuutta saavuttanut Zongmaon rakennus, jossa järjestettiin Ma Yan -nimellä tunnettuja loisteliaita aterioita valtionasioiden hoitamiseksi. Eteläosassa oli toimistoja, temppeleitä ja työpajoja.
Sisempi kaupunki sijaitsi ulomman kaupungin kaakkoispuolella. Kadut rakennettiin symmetrisesti. Alueella sijaitsi monia toimisto- ja temppelirakennuksia. Luoteessa oli Qianyuan ja kaakossa Huayan temppeli. Eteläisen Mingde-portin paikka on yhä näkyvissä. Mingde-porttia ja itäistä muuria on tosin yritetty korjata.
Keisarillisen palatsin sivut ovat noin 550 metriä pitkät. Pinta-ala vastaa lähes puolta Pekingin Kielletyn kaupungin alueesta.
Kaupungissa Kublai-kaani nousi valtaan, isännöi uskonnollisia väittelyitä ja viihdytti ulkomaalaisia matkailijoita, joiden kirjoitukset toimivat inspiraation lähteenä ja kaupunki saavutti muussa maailmassa legendaarisen maineen. Paikka edesauttoi myös tiibetiläisen buddhalaisuuden laajenemista.
Rock’n Roll Never Dies

Rock’n Roll Never Dies on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Juha Koirasen ohjaama suomalainen elokuva. Elokuvan merkittävimmissä rooleissa näyttelevät Samuli Edelmann, Marjukka Halttunen (Samulin äiti) ja Kari-Pekka Toivonen (Pumppu, Samulin kaveri).
Juoni.
Elokuva kertoo nelikymppisestä miehestä, Tigeristä, joka asuu kotona ”maailman parhaiden vanhempiensa” kanssa. Vanhemmat tukevat poikaansa tämän musiikkiharrastuksessa ja luovassa kirjoittamisessa. Tiger muistelee nuoruusaikojensa bändiä, kunnes sen aika koittaa jälleen. Kaveri Yhdysvalloista lähettää kirjeen ja pyytää vielä kerran keikalle – suureen Helsinkiin. Kaikki ei ole kuitenkaan aivan niin kuin pitäisi. Tigerille selviää myös hänestä itsestään jotakin sellaista, mitä hän ei ole koskaan aiemmin tiennyt, ja selviää, miksi häneen suhtaudutaan niin kuin suhtaudutaan. 
Palkinnot ja ehdokkuudet.
Elokuva sai neljä Jussi-ehdokkuutta: Samuli Edelmann parhaasta miespääosasta, Kari-Pekka Toivonen parhaasta miessivuosasta, Marjukka Halttunen parhaasta naissivuosasta ja Juha Koiranen parhaasta käsikirjoituksesta. Viitasaaren elokuvaviikolla Koiranen sai elokuvasta Humanismin käsi -palkinnon.
Powhatansota

Powhatansota käytiin vuosina 1622–1644 nykyisen Virginian osavaltion seudulla. Siinä olivat vastakkain alueen englantilaiset uudisasukkaat ja intiaanit. Sota alkoi kun intiaanit tekivät yllätyshyökkäyksen uudisasukkaita vastaan 22. maaliskuuta 1622. Hyökkäyksessä kuoli noin 350 uudisasukasta. Hyökkäyksen jälkeen uudisasukkaat tekivät useita hyökkäyksiä intiaaneja vastaan vuosittain 1622–1636. Tätä seurasi rauhallisempi ajanjakso, joka päättyi kun intiaanit hyökkäsivät uudestaan vuonna 1641. Hyökkäyksen jälkeen oli taas rauhallisempi aika, joka päättyi intiaanien vuonna 1644 tekemään suureen hyökkäykseen, jossa kuoli noin 500 uudisasukasta. Tämän viimeiseksi jääneen intiaanihyökkäyksen jälkeen uudisasukkaat aloittivat sotaretken, joka murskasi intiaaniheimojen liittokunnan. Uudisasukkaat tekivät rauhan intiaanien kanssa ja jakoivat heimoille maata.
Sota.
Englantilaiset perustivat Jamestownin siirtokunnan vuonna 1607. Siirtokunnan asukkaat pitivät yllä rauhanomaisia suhteita alueen algonkinia puhuneisiin intiaaniheimoihin. Päällikkö Wahunsunacock yhdisti noin 30 alueen heimoa liittokunnaksi. Englantilaiset kutsuivat häntä nimellä Powhatan. Wahunsunacock kuoli vuonna 1618 ja hänen tilalleen Powhatanin liittokunnan johtajaksi nousi hänen veljensä Opechancanough. Opechancanough esitti neljän vuoden ajan olevansa ystävällinen englantilaisia kohtaan. Powhatansota alkoi, kun hän johti intiaanit yllätyshyökkäykseen uudisasukkaita vastaa 22. maaliskuuta 1622 (Jamestownin verilöyly). Hyökkäyksessä kuoli 350 uudisasukasta: miehiä, naisia ja lapsia.
Hyökkäyksen jälkeen uudisasukkaat esittivät haluavansa rauhaa ja kutsuivat Powhatanin liittokunnan johtajat rauhankokoukseen. Kokouksessa uudisasukkaat hyökkäsivät intiaanien kimppuun. Opechancanoughin ja muiden päälliköiden onnistui paeta, ja liittokunta aloitti sodan uudisasukkaita vastaan. Uudisasukkaat tekivät kolme kostoretkeä intiaaneja vastaan vuosittain neljäntoista vuoden ajan lyödäkseen intiaanien liittokunnan. Tätä seurasi rauhallisempi ajanjakso, joka päättyi vuonna 1641 kun intiaanit tekivät hyökkäyksen uudisasukkaita vastaan. Hyökkäystä seurasi rauhallinen ajanjakso, mutta se päättyi vuonna 1644 intiaanien viimeiseksi jääneeseen, isoon yllätyshyökkäykseen. Hyökkäyksessä kuoli noin 500 uudisasukasta. 
Uudisasukkaat aloittivat jälleen uuden sotaretken Powhatanin liittokuntaa vastaan vuonna 1644 apunaan kristinuskoon kääntyneitä intiaaneja. Sotaretken aikana Opechancanough jäi uudisasukkaiden vangiksi ja hänet ammuttiin. Lopulta sotaretki murskasi Powhatanin liittokunnan ja uudisasukkaat tekivät erilliset rauhansopimukset eri heimojen kanssa ja määräsivät heimojen asuinalueet.
Simon Bertilsson

Simon Bertilsson (s. 19. huhtikuuta 1991 Karlskoga, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SHL-joukkue Brynäs IF:ssä. Hän on pelityyliltään puolustava puolustaja.
Ura.
Seuraura.
Bertilsson on Bofors IK:n kasvatti. Hän siirtyi 16-vuotiaana kaudeksi 2007–2008 Brynäs IF:n J20-joukkueeseen. Bertilsson voitti joukkueessa J20 SuperElitin mestaruuden vuonna 2009 sekä hopeaa vuosina 2008 ja 2010. Kaudella 2008–2009 hän oli tehoilla 9+22=31 Brynäsin tehokkain puolustaja ja sijoittui J20 SuperElitin puolustajien pistepörssissä neljänneksi. Samalla kaudella Bertilsson teki myös Elitserien-debyyttinsä pelaten 21 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen sekä neljä playoff-ottelua ilman tehopisteitä.
Philadelphia Flyers varasi Bertilssonin kolmannella kierroksella 87. pelaajana . myös KHL-joukkue Metallurg Magnitogorsk varasi hänet 86. pelaajana. Kauden 2009–2010 Bertilsson pelasi lähes kokonaan Elitserienissä ja hän teki 32 runkosarjaottelussa tehot 1+3=4. Hän edusti myös hopeaa voittanutta J20-joukkuetta kahden playoff-ottelun verran.
Kaudella 2010–2011 Bertilsson teki Elitserienissä 36 runkosarjaottelussa kaksi syöttöpistettä. Maaliskuussa 2011 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Brynäsin kanssa. Kauden 2011–2012 päätteeksi Bertilsson voitti Ruotsin-mestaruuden. Kausi 2012–2013 hänellä päättyi kuitenkin 22 ottelun jälkeen olkapäävammaan. Helmikuussa 2013 Bertilsson teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Brynäsin kanssa.
Bertilsson toimi kaudella 2015–2016 Brynäsin varakapteenina. Hän pelasi kuitenkin olkapäävamman vuoksi vain viisi ottelua. Tammikuussa 2016 Bertilsson teki joukkueen kanssa taas kolmivuotisen jatkosopimuksen. Kauden 2016–2017 päätteeksi hän voitti SHL-hopeaa.
Maajoukkueura.
Bertilsson edusti Ruotsia Pyeongchangin olympiakisoissa 2018. Yhteensä hän on pelannut 12 A-maaottelua tehopistein 1+1=2. Bertilsson teki A-maajoukkuedebyyttinsä Channel One Cupissa 17. joulukuuta 2011 Moskovan Hodynka-areenalla isäntäjoukkue Venäjää vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki Channel One Cupissa Moskovan VTB-jääpalatsissa 15. joulukuuta 2016 Venäjää vastaan. Bertilssonin osuma jäi Ruotsin 3–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi.
Bertilsson pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011 ja alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2008, jolloin Bertilsson voitti pronssia. Yhteensä hän on pelannut 17 nuorten ja 30 poikien maaottelua.
Dissosiatiivit

Dissosiatiiviset aineet tuottavat sensorista deprivaatiota ("aistieristys"), aistiharhoja ja unenomaisia tiloja. Ne estävät tai vaimentavat aivojen osien välistä viestintää ja voivat tuottaa anestesiaa.
Dissosiatiivihuumeet ovat osa laajempaa hallusinogeenien luokkaa, johon kuuluvat myös psykedeelit ja deliriantit.
Dissosiatiiveja ovat NMDA-reseptorin antagonistit sekä Sigma 1- ja 2-reseptoreiden, Kappa-opioidireseptoreiden ja GABAA-reseptoreiden agonistit.
Dissosiatiiveja.
NMDA-reseptori antagonisteja
Kappa-opioidireseptori agonisteja
GABAA-reseptori agonisteja
(134339) 5628 T-3

(134339) 5628 T-3 (toiselta nimeltään 2002 JT110) on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysivät C. J. van Houten, I. van Houten-Groeneveld ja T. Gehrels vuonna 1977 Palomarilla. Kohteen absoluuttinen magnitudi (H) on . Kiertoradan eksentrisyys on ja inklinaatio on . Kiertoaika Auringon ympäri on noin .
Gainax

Gainax (jap. 株式会社ガイナックス "Kabushiki-gaisha Gainakkusu") oli vuonna 1984 perustettu japanilainen animaatiostudio, jonka tunnettua tuotantoa on muun muassa "Gunbuster", "Neon Genesis Evangelion", "FLCL", "Tengen Toppa Gurren Lagann" ja "Panty &amp; Stocking with Garterbelt". Kyseiset teokset ovat palkittuja ja kaupallisia menestyksiä.
Historia.
Yhtiön perustivat Hiroyuki Yamaga, Hideaki Anno, Toshio Okada, Yoshiyuki Sadamoto, Shinji Higuchi, Yasuhiro Takeda ja Takami Akai vuonna 1984. 1990-luvulla yhtiö oli sulkemisen partaalla ja se oli liian pieni televisiosarjan tuottamiseen. Gainaxilla vain kolme työntekijää työskenteli "Neon Genesis Evangelionin" parissa ja suurin osa tuotannosta tapahtui suuremmassa Tatsunoko Production -yhtiössä.
Yhtiön suurin menestys oli vuonna 1995 julkaistu "Neon Genesis Evangelion", joka tuotti arviolta yli kaksi miljardia dollaria. Vuonna 1998 kaksi johtajaa pidätettiin liikevaihtoon ja veroihin liittyvistä ilmoituksista johtuen. Taloudellinen tilanne heikkeni vuodesta 2012 alkaen. Johdon epäonnistuneita hankkeita olivat muun muassa heikosti menestyvään ravintolatoimintaan hankkiutuminen, tietokonegrafiikkaan keskittyvän hankkeen huono johtaminen ja johdolle myönnettiin suuria lainoja ilman vakuuksia. Kasvava velka johti maksukyvyn heikkenemiseen ja tuotantojen tyrehtymiseen kun yhtiö ei voinut maksaa rojalteja. Vuodesta 2015 yhtiön johdossa ollut Tomohiro Maki pidätettiin joulukuussa 2019. Yhtiö jätti konkurssihakemuksen 29. toukokuuta 2024 selvittämättömien velkojen vuoksi.
Gainaxin tavaramerkki siirrettiin Khara-yhtiöön, jonka Hideaki Anno perusti vuonna 2006. Anno irtautui Gainaxista virallisesti vuonna 2007. 
Studiolla oli myös videopelien kehitystä ja julkaisua.
Black Belt

Black Belt (, "Kuro-obi") on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut japanilainen draamaelokuva. Elokuvan on ohjannut Shunichi Nagasaki ja käsikirjoittanut Jôji Iida. Pääosissa näyttelivät Akihito Yagi, Tatsuya Naka ja Yuji Suzuki.
Juoni.
Eletään vuotta 1932, jossa Japania hallitsevan keisarin korruptoitunut poliisiarmeija yrittää kaapata kaikki tärkeimmät karate dojot omaan käyttöönsä. He yrittävät kaapata Shibaharan dojon itselleen, mutta sensei Eiken Shibahara kieltäytyy luovuttamasta dojoaan poliisien uhkailuista huolimatta. Shibahara on tiettämättä tekemässä kuolemaa ja päättää vasta kuolin vuoteellaan kertoa yhden hänen kolmesta oppilaistaan olevan hänen seuraaja, joka ansaitsisi hänen jättämänsä mustan vyön. Choei saa tehtäväksi päättää senseinsä jatkajan, josta Taikan ja Giryu alkavat kilpailla. Molemmat ovat kuitenkin toistensa vastakohtia ja heille syntyy eripura siitä kumpi ansaitsisi vyön. Poliisien saapuessa takaisin he määräävät kolmikon jättävän dojonsa ja tulevan armeijalle töihin opettamaan heidän sotilailleen karatea. Matkan aikana Giryu kuitenkin oletetaan kuolleen taisteltuaan kohtalokkaasti kahta vihollista vastaan. Taikan ja Choei jatkavat matkaansa armeijan kanssa ja toteuttavat Taikanin johdolla dojojen kaappaamis suunnitelmaa. Sillä välin Giryu päätyy haavoittuneena erään pienen perheen luokse, jossa hän saa parannettua itsensä. Molemmat karatekan joutuvat matkansa aikana miettimään senseinsä oppeja vuosien varrelta ja selvittämään kummalle vyö kuuluu.
Yū Kamio

Yū Kamio (tunnettu myös alkuperäisellä nimellään Yuji Suzuki , s. 16. maaliskuuta 1970) on japanilainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa "Kiken na Kankei" ja "Hojo Tokimune". Kamio on esiintynyt myös elokuvissa "" ja "Black Belt".
Hänellä on 1. danin musta vyö karatessa.
Tatsuya Naka

Tatsuya Naka (, s. 29. toukokuuta 1964 Tokio, Japani) on japanilainen karateka ja näyttelijä. Hänellä on 6. danin musta vyö Shōtōkan karatessa.
Ura.
Naka työskentelee Nihon Karate Kyokai seuran täysipäiväisenä opettajana. Näyttelemisen pariin hän siirtyi vuonna 2007 "Black Belt" elokuvan myötä. Sittemmin hänellä on ollut rooleja elokuvissa High Kick Girl! ja Karate Girl.
Brittiläinen alkoholikulttuuri

Brittiläinen alkoholikulttuuri liittyy osaltaan pohjoisen Euroopan maiden alkoholikulttuuriin, joka on ollut sallivaa humalahakuista juomista kohtaan. Alkoholinkäyttö on yhteydessä väkivaltaan ja muihin yhteiskunnallisiin ongelmiin. Vuonna 2007 tilastojen mukaan 500 ihmistä päivässä joutui sairaalaan liiallisen juomisen vuoksi. Kampanjoissa on toivottu juomatapojen muuttumista ”mannermaisempaan” suuntaan.
Pubit.
Pub (lyhenne englannin kielen sanoista "public house") on brittiläinen ravintola, jossa myydään ennen kaikkea olutta. Nykyään pubeiksi itseään kutsuvia paikkoja löytää ympäri maailman. 
Britanniassa on noin 60 000 pubia. Monissa Britannian pikkukylissä pub on paikallisen yhteisön tärkein kokoontumispaikka kirkon ohella.
Tom Murton

Thomas O. Murton (15. maaliskuuta 1928 – 10. lokakuuta 1990 Oklahoma City, Oklahoma, Yhdysvallat), joka tunnettiin yleisesti nimellä Tom Murton, oli yhdysvaltalainen penologi ja vankilajärjestelmän uudistuksen puolestapuhuja. Hän sai laajaa kansainvälistä huomiota vuonna 1968, kun hän syytti Arkansasin osavaltion luottamusmiehiä ja vanginvartijoita vankien tappamisesta.
Murton oli tuolloin töissä valvojana 1300 vangin vankilassa, jossa eräs vanki väitti luottamusmiesten ja vartijoiden hakanneen ja ampuneen vankeja ja johdatti viranomaiset vankilan maatilalla olevalle syrjäiselle alueelle, jolta löytyi kolme ruumista. Murton väitti vankilan tiluksilla olevan peräti 200 ruumista haudattuina, mutta osavaltion poliisiviranomaiset ja oikeusantropologit vakuuttivat ruumiiden olevan vanhasta, köyhille tarkoitetusta haudasta. Murton ei koskaan hyväksynyt tätä selitystä. Hänet oli palkannut osavaltion ensimmäiseksi ammattimaiseksi penologiksi Arkansasin silloinen kuvernööri Winthrop Rockefeller alle vuotta ennen edellä mainittua tapahtumaa. Rockefeller irtisanoi Murtonin kaksi kuukautta ruumiiden löytymisen jälkeen todeten Murtonin tehneen ison numeron siitä.
Murtonin vankilajärjestelmän uudistukseen liittyviin ideoihin lukeutuivat muun muassa vankien kunnioittaminen, ruumiinrangaistuksen poistaminen, paremman ruoan tarjoaminen ja vankien välisen kiristyksen poistaminen. Murton vastusti kiihkeästi kuolemanrangaistusta ja purki sähkötuolin vankilassa, jossa hän oli töissä. Hän vastusti myös elinkautisia vankeusrangaistuksia.
Muu elämä.
Ennen Arkansasin tapahtumaa Murton opetti penologiaa Southern Illinois Universityssä ja auttoi Alaskan osavaltion rikosoikeudellisen järjestelmän perustamisessa vuonna 1959. Tultuaan irtisanotuksi Arkansasissa Murtonin oli vaikea saada töitä ja hän koki itsensä hylätyksi. Hän ilmoittautui Kalifornian yliopistoon Berkeleyhin, josta hän valmistui sekä kriminologian maisteriksi että tohtoriksi. Ennen penologian uraansa hän oli suorittanut korkeakoulututkinnon karjanhoidossa.
Murton opetti Minnesotan yliopistossa vuosina 1971–1979. 1980-luvulla hän ryhtyi uudelleen maanviljelijäksi äitinsä maatilalla Deer Creekissä, missä hän kasvatti vehnää ja ankkoja.
Hän kirjoitti kaksi kirjaa rikoslain uudistuksesta ja vuonna 1980 julkaistiin hänen uransa innoittamana elokuva Brubaker.
Murton kuoli 62-vuotiaana 10. lokakuuta 1990 Oklahoma Cityssä. Ystäviensä mukaan hän kuoli syöpään.
Valkoisen neilikan velho

Valkoisen neilikan velho on Ilmari Unhon ohjaama elokuva vuodelta 1945. Simo Penttilän laatima käsikirjoitus perustuu hänen omiin tarinoihinsa. Elokuva liittyy tyylillisesti Penttilän omien tekstiensä perusteella käsikirjoittamaan kolmiosaiseen Kuollut mies -sarjaan, joka pyrki samaan kuin mannermaiset hienostuneet jännärikomediat. 
Arviot.
Jo näyttelijä Hilkka Helinä huomauttaa haastattelussa vuonna 1946 juonen sekavuudesta. Aikalaisarvioiden näkymykset tiivistyvät Hans Kutterin (Hufvudstadsbladet) toteamuksessa: "Lyhyesti sanottuna erinomainen filmi - jos sisällöstä olisi ymmärtänyt jotakin. 
Myös myöhemmissä televisioesitysten yhteydessä julkaistuissa arvioissa todetaan tarinan sekavuus.
Tarinan velho, monitoiminen hammaslääkäri Lauri Liesi (Joel Rinne), on myös taikuri ja salapoliisi, jonka salonkisankarin charmi jää kuitenkin vajaaksi. Jännityskomedia sotkeutuu kriitikkojen mukaan omaan näppäryyteensä, mutta lähes tolkuttomasta tarinassa on kuitenkin kiistatonta surrealismia.
Monimutkainen juoni voi kadota katsojalta, ellei ole tarkkana, todetaan Ylen sivuilla julkaistussa elokuvan esittelyssä. Kirjoittaja mielestä velho-elokuvan tahaton tai tahallinen komiikka kuitenkin puree yhä nykykatsojaankin, vaikka kahden kirjeen katoamiseen ja petokseen ja juonitteluun perustuva jännitys ei välttämättä.
Stéphane Hessel

Stéphane Hessel (20. lokakuuta 1917 Berliini, Saksa – 27. helmikuuta 2013) oli saksalaissyntyinen ranskalainen diplomaatti.
Hesselin vanhemmat olivat kääntäjä ja kirjailija Franz Hessel sekä Helen Grund, joiden elämän pohjalta Henri-Pierre Roché kirjoitti romaanin "Jules ja Jim" (1953) ja François Truffaut ohjasi siitä elokuvan "Jules ja Jim" (1962).
Perhe muutti Saksasta Ranskaan 1924. Hänen lisäkseen perheeseen kuului juutalainen isä, protestanttinen äiti ja Hesselin isoveli. Hessel aloitti opinnot École Normale Supérieuressa, mutta toinen maailmansota katkaisi ne. Kun Saksa oli vallannut Ranskan, Hessel joutui sotavangiksi. Hän pakeni Englantiin, jossa liittyi vastarintaliikkeeseen, palasi 1944 Ranskaan, joutui Gestapon vangiksi ja Buchenwaldin keskitysleirille, pakoyritysten jälkeen vielä kahdelle, mutta pääsi lopulta pakenemaan. Sodan päätyttyä hän toimi sihteerinä ryhmässä, joka laati YK:n ihmisoikeuksien julistuksen.
Poliittiselta kannaltaan sosialisti Hessel oli Ranskassa moraalinen auktoriteetti, joka piti kiinni periaatteistaan. Hesselin pamfletti "Indignez-vous!" (suom. "Vastarintaan" Atena, 2011) oli Ranskassa vuoden kirjasensaatio. Miljoonia kappaleita myyneessä, monelle kielelle käännetyssä kirjasessa Hessel esittelee epäkohtia, jotka ovat saaneet hänet vihastumaan: tuloerojen kasvu, hyvinvointivaltion heikentäminen, median ja pankkien ylivalta, laittomien siirtolaisten kohtelu ja erityisen painokkaasti tapa, jolla Israelin valtio kohtelee palestiinalaisia. Teos on ollut muun muassa Occupy-liikkeen innoittaja.
Hesselin kuoleman jälkeen Ranskan presidentti Francois Hollande sanoi Hesselistä, että "hänen suuttumuksensa ei tuntenut muita rajoja, kuin hänen oman elämänsä" ja "kun se päättyy, jättää hän meille jälkeensä opetuksen: olla hyväksymättä mitään epäoikeudenmukaisuutta".
Sormet pelissä

Sormet pelissä ("Freddy Got Fingered") on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, jonka on ohjannut, käsikirjoittanut ja jonka pääosaa näyttelee Tom Green. 
Monet järjestöt ja elokuvakriitikot ovat kutsuneet elokuvaa huonoimmaksi ikinä.
Striptease (täsmennyssivu)

Striptease tai strip tease voi tarkoittaa:
Monster (Paramoren kappale)

Monster on yhdysvaltalaisen rock-yhtyeen, Paramoren 7. kesäkuuta 2011 julkaistu single. Kappale sisältyy myös -elokuvan , joka julkaistiin 14. kesäkuuta 2011.
Paramore ilmoitti kotisivuillaan 23. toukokuuta, että heidän uusi kappaleensa on nimeltään "Monster", ja se tulee sisältymään Transformers -elokuvan soudtrackille. "Monster" on ensimmäinen yhtyeen tekemä kappale sen jälkeen, kun Josh ja Zac Farro jättivät yhtyeen. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 18. heinäkuuta 2011.
Kappale on nauhoitettu maaliskuussa 2011 osana yhtyeen uuden albumin nauhoituksia. Vuoden 2011 Teen Choice Awardseissa kappale palkittiin vuoden parhaana rock-kappaleena.
Mestarien liigan kausi 2004–2005

Mestarien liigan kausi 2004–2005 oli Mestarien liigan 13. kausi ja Euroopassa pelattavien jalkapallocupin 50. kausi. Loppuottelu pelattiin Istanbulissa Atatürkin olympiastadionilla 25. toukokuuta 2005 Liverpoolin ja Milanin välillä ja se päättyi varsinaisen peliajan päättyessä tasan 3–3 ja lopulta Liverpoolin 3–2-voittoon rangaistuslaukauskilpailussa.
Porto lähti kauteen hallitsevana mestarina.
Joukkueiden jako.
Maapisteranking.
Kaudelle 2004-2005 liigoille on jaettu paikkoja vuoden 2003 in mukaan. 
Lohkovaihe.
Joukkueet jaetaan kahdeksaan neljän joukkueen lohkoon, joissa lohkojen joukkueet pelaavat toisiaan vastaan koti- ja vierasottelun. Jokaisen lohkon kaksi parasta pääsevät pudotuspelien neljännesvälieriin. Lohkon kolmanneksi sijoittuvat pääsevät UEFA Cupin ensimmäiselle pudotuspelikierrokselle ja neljänneksi sijoittuvat putoavat pois.
Jos lohkoissa päädytään tasapisteisiin, lohkosijoitukset ratkaistaan seuraavasti:
Pudotuspelit.
Kahdeksasta lohkoista kaksi parasta eli yhteensä 16 joukkuetta selviytyi pudotuspeleihin. Kaikki ottelut, paitsi finaali, pelataan kaksiosaisena. Joukkueet pelaavat toisiaan vastaan kotona ja vieraissa. Ensimmäiselle kierrokselle samaan ottelupariin ei voi päästä arvonnasta kahta joukkuetta samasta maasta tai lohkosta.
Spice (huume)

Spice-valmisteet ovat kasvirouhesekoituksia, joita poltetaan marihuanan tavoin. Niihin on lisätty synteettisiä kannabinoideja niiden huumaavan vaikutuksen vuoksi, sillä rouheeseen käytetyillä kasveilla ei ole (kuin teoreettista) vaikutusta. 
Lääkkeiksi tai huumeiksi luokiteltujen kannaboidien tuonti Suomeen on kielletty. Näitä ovat esimerkiksi JWH-018 ja CP 47,497.
Ryppyrasvaa

Ryppyrasvaa on Tyyne ja Martta -huumoriduon toinen pitkäsoittoalbumi. Martta (Tarja Jykylä) on kirjoittanut kaikkien kappaleiden tekstit. Kappaleiden tuottaja on Petri Kokko
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Tarja Jykylä.
Paramoren diskografia

Paramore on yhdysvaltalainen vaihtoehtorockyhtye, joka on julkaissut viisi studioalbumia, neljä EP:tä, kaksi livealbumia, 26 singleä, yhden videoalbumin, ja 26 musiikkivideota.
SCARA

SCARA ("lyhenne sanoista Selective Compliant Assembly Robot Arm" tai "Selective Compliant Articulated Robot Arm") on yksi käsivarsirobottien perusrakenteista.
Historia.
Vuonna 1981 Sankyo Seiki, Pentel ja NEC esittelivät täysin uuden konseptin kokoonpanoroboteille. Robotti oli kehitetty Yamanashin yliopiston professori Hiroshi Makinon ohjauksessa. Robottia kutsuttiin nimellä Selective Compliance Assembly Robot Arm, SCARA. Sen varsi oli jäykkä Z-akselin suuntaan ja notkea XY-tasossa, joten se pystyi mukautumaan XY-tason reikiin.
Rinnakkaisten akseliensa vuoksi käsivarsi antaa hieman myöten XY-suunnassa, mutta on jäykkä Z-suunnassa, mistä tulee sen nimi Selective Compliant (valikoivasti taipuisa). Tästä on hyötyä monentyyppisessä kokoonpanotehtävässä, kuten pyöreän tapin asettamisessa reikään ilman kanttausta.
Toinen SCARA-robotin piirre on kahden nivelvarren sijoittelu niin, että se muistuttaa ihmisen kättä, mistä nimitys Articulated (nivel-). Tämä mahdollistaa käsivarren yltämisen ahtaisiin paikkoihin sekä vetäytymisen tai väistämisen pieneen tilaan. Tästä on hyötyä kun osia siirretään yhdestä suljetusta robottisolusta toiseen.
SCARA-robotit ovat yleisesti nopeampia kuin karteesiset järjestelmät. Ne vaativat vain vähän lattiatilaa yhden kiinnityspisteen vuoksi. Toisaalta SCARA-järjestelmät voivat olla kalliimpia kuin vastaavat karteesiset systeemit, ja ohjausjärjestelmä vaatii käänteistä kinematiikkaa lineaariliikkeitä varten. Tämä ohjelmisto on tyypillisesti kuitenkin robotin ohjausjärjestelmässä ja näkymätöntä käyttäjälle.
Duca d’Aosta -luokka

Duca d’Aosta -luokka oli Italian laivaston kahden vuosina 1932–1936 valmistetun kevyen risteilijän muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa. Noin vuosi edeltäneen Montecuccoli-luokan jälkeen tilattiin kaksi uutta alusta, joiden suunnitelmat olivat pääosin samat kuin edeltäjillään.
Duca degli Abruzzi -luokka

Duca degli Abruzzi -luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kahden vuosina 1933-1937 valmistetun kevyen risteilijän muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa. Noin vuosi edeltäneen Duca d'Aosta -luokan jälkeen tilattiin kaksi uutta alusta, joiden suunnitelmat olivat pääosin samat kuin edeltäjillään.
Bruce Leen patsas

Bruce Leen patsas on kungfu-elokuvatähti Bruce Leen muistolle pystytetty näköispatsas. Se sijaitsee Kiinassa Hongkongin kaupungin Tähtien aukiolla (). Patsas on 2,5 metriä korkea ja valettu pronssista. Patsas paljastettiin 27. marraskuuta 2005, joka olisi ollut Bruce Leen 65. syntymäpäivä.
Sammy Ofer

Sammy Ofer (22. helmikuuta 1922 – 3. kesäkuuta 2011) oli liikemies, merenkulkijapohatta ja yksi rikkaimmista israelilaisista, vaikkakin hän vietti suurimman osan ajastaan ulkomailla ja hallinnoi liiketoimiaan Monte Carlosta, Monacosta. Hän kuului Oferin perheeseen. "Forbes"-lehden vuosittaisessa listauksessa maailman rikkaimmista ihmisestä vuonna 2011 Oferin ja hänen veljensä Yulin omaisuudeksi arvioitiin 10,3 miljardia dollaria, joka oikeutti hänet sijaan 79 ja maailman rikkaimmaksi israelilaiseksi.
Elämä ja ura.
Ofer syntyi vuonna 1922 Romaniassa. Vuonna 1924 perhe muutti Palestiinan brittiläiseen mandaattiin. Perhe asui Haifassa. Päätettyään peruskoulun hän aloitti työt juoksupoikana laivayhtiössä.
Toisen maailmansodan alussa hän värväytyi Ison-Britannian merivoimiin ja Israelin itsenäisyyssodassa vuonna 1948 hän palveli Israelin merivoimissa. Valmistuttuaan varusmiespalvelusta hänestä tuli laivameklari ja 1950-luvulla hän osti oman aluksensa. Sittemmin hän laajensi varustamotoimintaan.
Oferin varat – jotka olivat osittain hänen yksityisomistuksessaan ja osittain veljensä Julin – koostuivat maailman yhdistä suurimmista yksityisistä laivavarustamoista, jotka olivat arvoltaan lähes 2 miljardia puntaa. Tähän sisältää muun muassa ZIM, Royal Caribbean International, Israel Corporation, Israel Chemicals, Oil Refineries Ltd, Bank Mizrahi-Tfahot, Tower Semiconductor ja Zodiac Maritime Agency Ltd.
3. kesäkuuta 2011 Ofer kuoli asunnossaan Tel Avivissa 89 vuoden iässä.
High Kick Girl!

High Kick Girl! (, "Hai kikku gâru!") on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut japanilainen toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Fuyuhiko Nishi, joka myös käsikirjoitti elokuvan yhdessä Kimura Yoshikatsun kanssa. Pääosassa esiintyi Rina Takeda.
Juoni.
Lukiolaisella Kei Tsuchiyalla on ruskea vyö karatessa ja hän haluaa osoittaa olevansa tarpeeksi vahva saadakseen mustan vyön. Hänen opettajansa Matsumuran mielestä Kein tekniikassa on puutteita. Tästä suivaantuneena tyttö ryhtyy hakkaamaan kaikki musta vöiset karatekat ympäri kaupunkia. Eräs rikosjengi saa kuulla tytön taidoista ja päättää kutsua Kein organisaatioonsa. Sitä ennen hänelle järjestetään koe, jonka läpäistyä hän pääsisi organisaatioon. Koko järjestely kuitenkin osoittautuu huijaukseksi, kun organisaation johtaja Ryuusoku haluaa tietää vain Kein sensein Matsumuran olinpaikan saadakseen kostonsa.
Ilyas Kashmiri

Ilyas Kashmiri, myös: Maulana Ilyas Kashmiri ja Muhammad Ilyas Kashmiri (10. helmikuuta 1964 – 3. kesäkuuta 2011) oli al-Qaeda-taistelija joka otti osaa Neuvostoliiton-Afganistanin sotaan, Kashmirin konfliktiin ja Intiaan, Pakistaniin ja Yhdysvaltoihin tehtyihin hyökkäyksiin. Yhdysvallat ja YK määrittelivät hänet elokuussa 2010 terroristiksi. Hänet oli mainittu yhtenä vaihtoehtona al-Qaidan johtajaksi Osama Bin Ladenin jälkeen.
Ilyas Kashmiri todennäköisesti kuoli Yhdysvaltojen ohjusiskussa sotilaiden majapaikkaan Etelä-Waziristanissa Pakistanissa lähellä Afganistanin rajaa.
M/S Östern

M/S Östern on Sundqvist Investments Oy Ab:n omistama, vuonna 1974 Norjassa valmistunut 33-metrinen yhteysalus. Alukseen mahtuu 17 henkilöautoa ja 126 matkustajaa. Se ostettiin Norjasta vuonoliikenteestä, jossa se kulki Vaeroy-nimisenä. Alus siirrettiin kesällä 2011 liikennöimään Naantalin ja Paraisten välille Saaristomerelle, niin kutsutulle Pienelle Rengastielle.
Alus.
M/S "Östernin" pituus on 33 metriä ja se on rakennettu vuonna 1974 Norjassa. Aluksen autokannelle mahtuu 17 henkilöautoa ja se sallii myös raskaiden ajoneuvojen kuljetuksen, koska kantavuus on 67 tonnia. Alus saa ottaa 126 matkustajaa, mutta Archipelago Lines on anonut lupaa 200:lle matkustajalle vuodeksi 2012.
Aluksen pääkone sekä potkuriakseli vaihdettiin vuonna 2000. Kun alus ostettiin Suomeen, sen keula- ja peräramppeja jatkettiin, jotta ne soveltuisivat Suomessa käytettäviin kiinteisiin laitureihin. Aiemmin rampit olivat lyhyet, koska vuonoreiteillä laiturit ovat säädettäviä. Aluksen suuri ravintolasalonki sijaitsee alakerroksessa, eikä tilassa ole ikkunoita. Aluksessa on myös salonki yläkerrassa, ja kummassakin tulee olemaan kahviot.
Käyttöhistoria.
Alus toimi Norjassa vuonoliikenteessä Værøy -nimisenä.
Archipelago Lines osti aluksen vuonna 2011 Norjan Bergenistä 300 000 eurolla, ja samalla aluksen nimi muutettiin "Österninksi". Aluksen uusi nimi "Östern" on otettu vuosikymmeniä Saaristomerellä seilanneesta vuonna 1873 rakennetusta ja 1968 käytöstä poistetusta M/S "Östern" -aluksesta. Alus hankittiin korvaamaan M/S "Linta", koska "Lintaan" eivät huippusesongin aikana mahtuneet kaikki halukkaat matkustajat ja ajoneuvot.
"Östern" korvasi "Lintan" kesäkuussa 2011, kun "Östernin" muutostyöt saatiin päätökseen. "Östern" jatkaa "Lintan" reitillä Saaristomerellä Naantalin ja Paraisten kaupunkien saaristossa niin kutsutulla Pienellä Rengastiellä, reitillä Nauvo–Seili–Hanka (Rymättylä). "Östernin" laituripaikka sijaitsee Paraisten kaupungin Nauvon pääsaaressa Storlandetissa, sen kirkonkylässä Nauvon vierasvenesatamassa. Sieltä se taittaa merimatkan Seilin saareen 25 minuutissa. Seilistä Hankaan matka kestää 35 minuuttia. Hanka sijaitsee Naantalissa, Rymättylän Aaslaluodon saaressa. Laivareitin varrelle on rakennettu kuusi vanhan mallin mukaista merimerkkiä.
Reittiaikataulussa ajalle 20. toukokuuta–28. elokuuta 2011, Östern liikennöi joka päivä kolme kertaa edestakaisin välillä Nauvo–Seili–Hanka. Reitin matka-aika on noin yksi tunti. Reitin laiturietäisyydet ovat Hanka–Seili 4,1 meripeninkulmaa ja Seili–Nauvo 3,3 mpk.
Rina Takeda

Rina Takeda (, s. 15. kesäkuuta 1991, Jokohama, Kanagawan prefektuuri, Japani) on japanilainen näyttelijä ja laulaja. Hänellä on 2. danin musta vyö Ryukyu Shorin-ryu karatessa.
Takedan ensimmäinen päärooli oli elokuvassa High Kick Girl! vuonna 2009. Sittemmin hän on esiintynyt elokuvissa The Ancient Dogoo Girl ja Karate Girl.
Wiborgs Nyheter

Wiborgs Nyheter oli Viipurissa vuosina 1899–1939 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Sen seuraajana julkaistaan kerran vuodessa samannimistä kulttuurilehteä.
"Wiborgs Nyheter" perustettiin helmikuussa 1899 lakkautetun "Östra Finlandin" seuraajaksi. Maltillisesti ruotsinmielisenä se kannatti kansanvalistusta ja yhteiskunnan uudistamista. Venäjän-politiikassaan lehti oli varovainen.
Suomen itsenäistyttyä "Wiborgs Nyheter" menetti lukijansa Pietarissa, jonne oli mennyt kolmannes sen levikistä. 1930-luvun alussa taloudelliset vaikeudet saattoivat lehden vararikon partaalle. Sotien välisenä aikana se korosti laillisuutta ja vastusti sekä kommunisteja että lapualaisia. Lehden ilmestyminen päättyi talvisotaan.
Lehti ilmestyi aluksi kuudesti ja vuodesta 1931 lähtien kolmesti viikossa. Vuonna 1914 sen levikki oli 1500, mutta vuonna 1926 enää 800 kappaletta. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Sigurd Roos (1899), Emil Collan (1900), Hjalmar Wadenström (1901–1904), Walter Zilliacus (1904–1905), Gunnar Takolander (1905), Ernst Gråsten (1905), Carl Johan Tollet (1905–1913), Arno Qvarnström (1914–1915), Gunnar Alléen (1916–1921), Herman Hultin (1915–1931 ja 1937–1939), Olof Alfthan (1931–1935) ja Gunnar Mårtenson (1935–1936).
Vuodesta 1953 lähtien "Wiborgs Nyheter" on ilmestynyt kerran vuodessa Viipurista kertovana kulttuurilehtenä. Sen julkaisija on Föreningen 7:e januari ja painosmäärä noin 800 kappaletta.
Wiborgsbladet

Wiborgsbladet oli Viipurissa vuosina 1882–1901 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
"Wiborgsbladetin" perusti kirjapainonomistaja N. A. Ziliacus, jonka edellinen lehti "Wiborgs Tidning" oli lakannut "Östra Finlandin" kilpailun takia. Linjaltaan lehti oli aluksi lähinnä svekomaaninen. Myöhemmin se esiintyi ruotsinmielisenä ja avoimen perustuslaillisena. Kenraalikuvernööri Bobrikov lakkautti "Wiborgsbladetin" ensimmäisen kerran huhtikuussa 1899 kolmen kuukauden ajaksi, jolloin sen tilalla julkaistiin "Annonsören"-nimistä ilmoituslehteä. Vuonna 1900 "Wiborgsbladet" oli Suomen ankarimmin sensuroitu lehti. Lopullinen lakkautus tuli kesällä 1901. Lehden seuraaja "Wiborgs-Posten" pääsi ilmestymään vasta vuoden 1905 alussa.
Lehti ilmestyi aluksi kahdesti, vuonna 1883 kuudesti, vuonna 1884 kolmesti, vuodesta 1884 lähtien neljästi ja vuodesta 1888 kuudesti viikossa. Vuonna 1899 sen levikki oli 1700 kappaletta.
Wiborgs Annonce Blad

Wiborgs Annonce Blad oli Viipurissa vuosina 1837–1839, 1842–1844 ja 1848 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Kirjanpainaja Anders Cedervaller julkaisi "Wiborgs Annonce Bladia" aluksi "Sanan Saattaja Wiipurista" -lehden liitteenä ja myöhemmin sellaisina vuosina, jolloin Viipurissa ei ilmestynyt varsinaista sanomalehteä. Kerran viikossa ilmestynyt lehti sisälsi vain kuulutuksia ja ilmoituksia etupäässä ruotsiksi, mutta myös kaupungin muilla kielillä. 
"Annonce Bladin" jälkeen Cedervallerit julkaisivat vuodesta 1849 lähtien samankaltaista ilmoituslehteä "Tillkännagifvanden ifrån Embets-Myndigheterne i Wiborgs stad" (vuodesta 1851 "i Wiborgs län"). Se lakkasi ilmestymästä vasta vuoden 1883 lopussa.
Wiborg (sanomalehti)

Wiborg oli Viipurissa vuosina 1855–1861 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Johannes Alfthanin ja Carl Immanuel Qvistin perustama "Wiborg" oli Suomen lehdistöhistorian merkittävimpiä sanomalehtiä. Sen linjana oli eurooppalaiseen liberalismiin perustunut yhteiskuntakriittisyys ja uskonnollinen vapaamielisyys. Erityistä huomiota lehti kiinnitti koulukysymyksiin ja maan teollistumiseen. Uskonnollisissa kysymyksissä se kiisteli varsinkin "Borgå Tidningenin" ja kansallisuusasioissa fennomaanien kanssa.
Ulkoasultaan "Wiborg" oli moderni ja kooltaan muita sanomalehtiä suurempi. Vuonna 1855 se alkoi julkaista varsinaisia pääkirjoituksia ensimmäisenä lehtenä Suomessa. Alfthanin ja Qvistin luovuttua "Wiborgista" vuoden 1859 lopussa se taantui tavanomaiseksi maaseutulehdeksi.
Koko maahan levinnyt lehti ilmestyi aluksi kahdesti, vuosina 1859–1860 kolmesti ja vuonna 1861 jälleen kahdesti viikossa. Sen levikki oli suurimmillaan 1500 kappaletta vuonna 1857. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Alfthanin ja Qvistin jälkeen Abraham Nylander (1860) ja Carl Emil Granqvist (1860–1861).
St Michels Veckoblad

St Michels Veckoblad oli Mikkelissä vuosina 1876–1877 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Insinööri Constantin Carstens perusti "St Michels Veckobladin" tyydyttämään paikallisen sanomalehden tarvetta. Poliittisesti se pyrki esiintymään puolueettomana. Mikkelissä ei ollut riittävästi ruotsinkielisiä lukijoita, ja kerran viikossa ilmestynyt lehti lakkasi jo puolen vuoden kuluttua.
Nya Tag

Nya Tag oli Uudessakaupungissa vuonna 1890 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
"Nya Tagin" julkaisija oli Uudenkaupungin ensimmäisen kirjapainon perustanut kauppias Johan Fredrik Holmström, joka kustansi myös suomenkielistä "Eteenpäin"-lehteä. Kerran viikossa ilmestynyt lehti lopetettiin jo vajaan puolen vuoden kuluttua. Sen vastaava toimittaja oli Holmström. Toimittajina työskentelivät Albert Breinholm ja Alma Åkermark-Breinholm.
Nystads Tidning

Nystads Tidning oli Uudessakaupungissa vuosina 1895–1896 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Ruotsinmielisten perustama "Nystads Tidning" keskittyi lähinnä paikallisiin asioihin. Kerran viikossa ilmestynyt lehti ei saavuttanut riittävää levikkiä eikä ilmoitusmäärää, ja sen julkaiseminen lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Vastaavana toimittajana ja julkaisijana toimi Albert Johansson.
Måndagen

Måndagen oli Helsingissä vuosina 1905–1910 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
"Måndagen" oli maan ainoa maanantaiaamuisin ilmestynyt sanomalehti ja täytti siten muiden uutisvälineiden jättämää aukkoa. Lähinnä kaupunkilaisille suunnattu lehti oli runsaasti kuvitettu ja hyvin kulttuuripitoinen. Sen avustajina toimi Euterpe-ryhmän jäseniä sekä tunnettuja taiteilijoita kuten Albert Edelfelt, Axel Gallén ja Magnus Enckell. Poliittiselta linjaltaan "Måndagen" oli varovaisen ruotsinmielinen ja perustuslaillinen. Lehti lakkasi ilmestymästä taloudellisista syistä vuoden 1909 lopussa, mutta seuraavana keväänä julkaistiin vielä pari numeroa. Päätoimittajana työskenteli "Helsingfors-Postenin" perustajiin kuulunut Julius Hirn.
Land och Stad

Land och Stad oli Helsingissä vuosina 1889–1892 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
"Nya Pressenin" kustantajan perustama "Land och Stad" oli etupäässä maaseutuväestölle tarkoitettu ruotsinmielinen kansanlehti. Se kiinnitti huomiota varsinkin maatalouden ja kansansivistyksen kehittämiseen. Uutisia "Land och Stadissa" oli vähän. Lehti lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana.
Kerran viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 1150 kappaletta vuonna 1891.
Kuopio Tidning

Kuopio Tidning oli Kuopiossa vuosina 1851–1856 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Lehti syntyi vuonna 1851 perustetun Kuopion hiippakunnan tiedottajaksi. Sen mallina toimi porvoolainen "Borgå Tidning". Aluksi "Kuopio Tidning" muistutti lähinnä lukemistoa, mutta myöhemmin siitä kehittyi ajankohtainen maakunnallinen uutislehti. Taloudellisten vaikeuksien takia lakanneen lehden tilalle perustettiin vuonna 1857 "Kuopion Sanomat".
Kerran viikossa ilmestyneen lehden levikki oli vuonna 1854 vain 200 kappaletta.
Kristinestads Tidning

Kristinestads Tidning oli Kristiinankaupungissa vuosina 1897–1900 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
"Kristinestads Tidning" oli luonteeltaan kansansivistystyöhön keskittynyt paikallinen uutislehti, joka pyrki leviämään varsinkin maaseudulle. Kielikysymyksessä se kannatti ruotsalaisen puolueen linjaa. Venäjän-politiikassa se oli jyrkän perustuslaillinen. Kenraalikuvernööri Bobrikov lakkautti lehden joulukuussa 1901.
Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 900 kappaletta vuonna 1900. Päätoimittajana työskenteli Valter Sjöblom.
Hermes (lehti)

Hermes oli Helsingissä vuosina 1885–1886 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Kauppias Ludvig Dannholmin julkaisema lehti sisälsi lähinnä ruotsin- ja suomenkielisiä ilmoituksia, ruotsinkielisiä kaskuja ja pikku-uutisia. Se ilmestyi aluksi kahdesti ja myöhemmin kuudesti viikossa. Loppuvaiheessa ilmaiseksi jaettu lehti osoittautui kannattamattomaksi, ja Dannholm luopui sen julkaisemisesta.
Kotka (sanomalehti)

Kotka oli Kotkan kaupungissa vuosina 1882–1898 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Lehden perusti kirjakauppias Karl Wilhelm Weman. Samat kustantajat julkaisivat myös suomenmielisiä "Kotkan Sanomia". Ruotsinkielinen lehti oli kielikysymyksessä puolueeton ja käsitteli lähinnä paikallisia asioita. Kaupungin ruotsinmieliset perustivat vuonna 1897 sen kilpailijaksi "Kotka Nyheterin". "Kotka" joutui lehtien kilpailussa pian tappiolle ja lakkasi ilmestymästä.
Kerran viikossa ilmestyneellä lehdellä oli vuonna 1885 vain 95 tilaajaa.
Matti Ollila

Jorma Matti Sakari Ollila (s. 1. tammikuuta 1950 Helsinki) on suomalainen elokuvantekijä. Hän opiskeli Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen linjalla, mistä valmistui taiteen maisteriksi. 
Ollila on ohjannut ja tuottanut mainoselokuvia, tietoiskuja ja palkittuja teollisuuselokuvia. Hän on työskennellyt tuotantopuolen eri tehtävissä kokoillan elokuvissa (mm. Risto Jarvalla järjestäjänä ja Mikko Niskasella tuotantopäällikkönä) ja apulaisohjaajana kansainvälisissä näytelmäelokuvatuotannoissa.
Vuonna 1979 hän oli yhdessä Kari Pöyryn kanssa tuottajana Matti Kassilan ohjaamassa "Natalia"-komediassa, joka oli aikansa menestys. Ollila oli tuotannonjohtajana Matti Kassilan ohjaamassa F. E. Sillanpään romaaniin perustuvassa "Ihmiselon ihanuus ja kurjuus" -elokuvassa. Elokuva palkittiin Suomessa neljällä Jussilla ja Ranskan Rouenissa Pohjoismaisen elokuvan festivaaleilla vuonna 1989 se sai kolme palkintoa. 
Matti Ollila tuotti myös Kassilan viimeiseksi kokoillan elokuvaksi jääneen elokuvamaailmaan sijoittuvan jännityselokuvan "Kaikki pelissä" (1994), jonka raha-asioiden jälkiselvittelyissä Ollila tuomittiin puolentoista vuoden ehdolliseen rangaistukseen ja maksamaan 3,2 miljoonaa markkaa vahingonkorvauksia Suomen Elokuvasäätiölle ja yli 300 000 elokuvan valmistumisvaiheessa konkurssiin menneen tuotantoyhtiö Wonderfilmi Oy:n konkurssipesälle. Ollila oli myöhemmin apulaisohjaajana ja leikkaajana televisiolle tehdyissä F. E. Sillanpää -ohjelmassa sekä sarjassa Kassilan elokuvatuotannoista.
Andreas P. Nielsen

Andreas P. Nielsen (8. toukokuuta 1953 Kolding, Tanska – 4. kesäkuuta 2011, Tanska) oli tanskalainen kirjailija ja säveltäjä. 
Hänellä oli kansanmusiikkiyhtye "Dræsinebanden" vaimonsa, laulaja-säveltäjä Inge-Marie Nielsenin kanssa. Tanskan suurimpiin musiikkialan menestyksiin kuuluva yhtye on ensiesiintymisestään lähtien vuodesta 1988 esittänyt konsertteja eri puolilla Tanskaa ja myynyt yli 800 000 äänitettä. Nielsen on ollut kahdesti ehdokkaana Grammy-palkinnon saajaksi. Pari järjesti Ærøn saarella Ærøskøbingissä konsertteja kulttuuri- ja musiikkikahvilassaan "Cafe Dræsinenissä". Kahvilassa esiintyi joka kesä tunnettuja tanskalaisia kansanmuusikkoja.
Levoamfetamiini

Levoamfetamiini eli levamfetamiini on synteettinen stimulantti, joka kuuluu amfetamiineihin. Levoamfetamiini on enemmän piriste kuin euforigeeni. Se poistaa väsymystä ja parantaa tarkkaavaisuutta väliaikaisesti.
Laittomasti valmistetuissa epäpuhtaissa amfetamiineissa on jatkeaineiden (esimerkiksi maltodekstriini, hedelmäsokerit, talkki, kofeiini tai efedriini) lisäksi levoamfetamiinia ja dekstroamfetamiinia. 
Levoamfetamiini on dekstroamfetamiinin stereoisomeeri. Dekstroamfetamiinin sivuvaikutukset lääkityksenä pysyy siedettävinä, vähäisinä tai täysin mitättöminä pienen annoskoon takia. Levoamfetamiini aiheuttaa rajummat sivuvaikutukset, ja huonomman hyödyn. Laittomasti valmistettu amfetamiini lähes aina sisältää sekä levo- että dekstroamfetamiiniä, raseemisena seoksena.
Morfinaani

Morfinaanit ovat laaja yhdisteiden luokka, johon kuuluvia yhdisteitä käytetään sekä lääkkeinä että huumausaineina. Morfinaaneilla on pelkistettyä morfiinia muistuttava rakenne.
Opiaatit eli oopiumiunikkoalkaloidit ovat suurimmilta osin morfinaaneja. Kaikki opioidit, eli opioidireseptoreihin sitoutuvat kemikaalit eivät kuitenkaan ole morfinaaneja: esimerkiksi fentanyyli (perusopioidi) ja "Salvia divinorumin" salvinoriini A (dissosiatiivinen kappa-opioidi-agonisti) eivät ole morfinaaneja. Dekstrometorfaani ja sen alalajit (dekstrorfaani, metorfaani) ovat morfinaaneja, joissa on erilaisia funktionaalisia ryhmiä.
Amerikanjuudaksenpuu

Amerikanjuudaksenpuu eli nuppupuu ("Cercis canadensis") on Pohjois-Amerikan itä- ja eteläosista kotoisin oleva kesävihanta pensas tai puu, joka kuuluu juudaksenpuiden sukuun ja hernekasvien heimoon. Se on läheistä sukua Välimeren ympäristössä kasvavalle juudaksenpuulle, josta sen erottaa tummanvihreiden lehtien ja pienempien kukkien perusteella. Se on valittu Oklahoman osavaltiopuuksi.
Ulkonäkö ja koko.
Amerikanjuudaksenpuu on pieni puu tai pensas, jonka korkeus on keskimäärin 8 metriä ja enintään 15 metriä. Sillä on pitkät ja harvat juuret, melko suora runko, tasainen tai pyöreä latvus sekä harittavat haarat, jotka alkavat 1,5–2 metrin korkeudelta puun tyvestä. Toisin kuin monilla muilla hernekasveilla sillä ei ole juurissaan typpeä sitovia juurinystyröitä. Kaarna on nuorilla puilla sileää ja ruskeaa mutta muuttuu vanhemmiten tummanharmaaksi ja alkaa halkeilla suomumaisina kilpinä. Siinä voi olla myös punaruskeita läiskiä ja oranssinvärisiä halkeamia.
Kuluvan vuoden kasvainranka on ohut, polveileva ja lähes musta lukuun ottamatta vaaleita korkkihuokosia. Talvisilmut ovat hyvin pienet ja väriltään tummanpunaiset tai punaruskeat. Lehdet sijaitsevat varrella kierteisesti, ja niiden lehtiruoti on paksu molemmista päistään. Lehtilapa on 8–13 senttimetriä pitkä, lähes pyöreä, ehytlaitainen, lyhytsuippuinen ja herttatyvinen. Lehdet ovat vastapuhjenneina pronssinpunaiset mutta muuttuvat vähitellen tummanvihreiksi. Syysväritykseltään ne ovat keltaiset.
Amerikanjuudaksenpuu kukkii maalis–toukokuussa ennen lehtien puhkeamista. Sen kaksineuvoiset, perhomaiset herneenkukat ovat perällisiä, tumman- tai vaaleanpunaisia ja noin 1 senttimetrin pituisia. Ne puhkeavat 2–8 kukan ryppäinä suoraan rungosta ja vanhoista haararangoista. Mehiläisten pölytettyä kukat niiden sikiäimistä kehittyy keskikesään mennessä kuivia palkohedelmiä, jotka ovat 5–10 senttimetriä pitkiä ja ruskeanvärisiä. Palkojen sisälle kypsyy loppukesästä 4–10 kovaa, ruskeaa pavunmuotoista siementä, jotka putoavat maahan syksyn ja talven aikana ja leviävät tuulen ja villieläinten mukana puun ympäristöön.
Levinneisyys.
Amerikanjuudaksenpuu on kotoisin Pohjois-Amerikan itä- ja eteläosista, ja siitä tunnetaan seuraavat kolme maantieteellistä muunnosta:
Elinympäristö.
Amerikanjuudaksenpuu menestyy parhaiten puolivarjoisilla tai aurinkoisilla paikoilla, kosteassa ja yleensä emäksisessä maaperässä, joka läpäisee hyvin vettä. Yleensä sitä tavataan metsänreunoissa ja kalkkikivikallioilla aina 700 metrin korkeudelle asti paitsi Texasissa, jossa se kasvaa 700–1 500 metrin korkeudessa.
Käyttö.
Amerikanjuudaksenpuun puuaines on raskasta, kovaa ja tiheäsyistä mutta lujuusominaisuuksiltaan heikkoa. Pienen kokonsa vuoksi sillä ei ole juurikaan merkitystä puuteollisuudelle. Se on kuitenkin suosittu koristepuu Yhdysvaltojen itäosissa ja tärkeä hunajakasvi. Aikaisemmin sen kuoresta on myös valmistettu lääkettä, jolla on hoidettu punatautia. Sen palkoja syövät monet villieläimet, esimerkiksi fasaani, punarintakardinaali, peltoviiriäiset, valkohäntäpeura ja harmaaorava.
Ed O’Ross

Ed O’Ross (s. 5. heinäkuuta 1949) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Full Metal Jacket" (1987), "Tappava ase" (1987), "Punainen vaara" (1988), "Toiset 48 tuntia" (1990) ja "Täydellinen sotilas" (1992). O’Ross on vieraillut myös televisiosarjoissa "Mullan alla" (2001–2002), "Boston Legal", "Seinfeld", "Walker, Texasista", "Jäitä hattuun" ja "C.S.I. New York".
O’Ross on tehnyt myös äänirooleja muun muassa lastenelokuvassa "Utelias Vili" (2006) ja pelissä "" (2010).
Hän on näytellyt usein venäläisiä hahmoja, ja hänellä on sukujuuria Tšekissä.