tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Quantum Reality

Quantum Reality on fyysikko Nick Herbertin vuonna 1985 kirjoittama populaaritieteellinen kirja. Harbert on Fundamental Fysiks Groupin jäsen. Kirjassa käsitellään kvanttimekaanisten objektien ontologiaa, niiden attribuutteja ja niiden välisiä vuorovaikutuksia ilman edistyneitä matemaattisia käsitteitä. Herbert käsittelee tavallisimpia kvanttimekaniikan tulkintoja ja niiden seurauksia keskittyen erityisesti kunkin tulkinnan etuihin ja huonoihin puoliin.
Yleiskatsaus.
Herbert nostaa esiin kaksi kvanttimekaniikan filosofista ongelmaa. Ensimmäinen on "tulkintakysymys": mikä on havaintojen todellisuuden fysikaalinen luonne. Toinen on "mittausongelma": mikä on mittaustapahtuman vaikutus ja rooli kvanttimekaniikassa.
Kahdeksan tulkintaa.
Herbert kirjoittaa kahdeksasta kvanttimekaniikan tulkinnasta, joista jokainen on mahdollinen havaintojen ja matemaattisen formalismin kannalta. Hän vertaa eri tulkintoja tarinaan sokeista miehistä ja elefantista – samasta perustavanlaatuisesta todellisuudesta tehtyihin huomattavan erilaisiin (mutta usein päällekkäisiin) tulkintoihin. Kirjassa käsiteltävät tulkinnat ovat:
Bellin teoreema ja sen vaikutukset.
Herbert esittää EPR-paradoksin ja sen ratkaisuksi Bellin teoreemaa. EPR paradoksi perustuu paikalliseen reaalisuuteen ja esittää, että todellisuuden elementit – todelliset ei-mitatut kvanttiattribuutit – ovat olemassa, mutta kvanttiteoria ei ennusta niitä. Bellin teoreema ratkaisee paradoksin esittäessään, että havainto pyyhkii pois pakallisen reaalisuuden. Täten jokaisen havainnoitsijaan perustuvan todellisuusmallin pitää sallia ei-paikallinen vuorovaikutus. Kuitenkin Herbert huomauttaa, että Bellin teoreema ei tarkoita suoraan havainnoitavan ei-paikallisen ilmiön kokeellista ennustamista. Teoreema ei myöskään salli superluminaarista eli valoa nopeammin etenevää kommunikaatiota. 
Herbert arvioi kvanttitodellisuuden tulkinnat uudelleen Bellin teoreeman valossa:
Johtopäätöksessään Herbert kirjoittaa, että vaikka Bellin teoreema ei ennusta minkään kvanttimekaanisen tulkinnan todenmukaisuutta, niin se todistaa sen, että oikean tulkinnan tulee hyväksyä ei-paikallinen vuorovaikutus.
Vastaanotto.
"The New York Timesin" arvostelussa kirjaa ylistettiin teeman tuomisesta helposti ymmärrettävään muotoon jokaiselle lukijalle. Fyysikko Heinz Pagels sanoi kirjan olevan hyvä alku kaikille kvanttifysiikasta kiinnostuneille.
Fyysikko David Kaiser ( Fundamental Physics Groupin jäsen) käyttää kirjaa opettamissaan maisterintasoisissa kursseissa.
Kirjasota

Kirjasota on nimitys kirjallista teosta vastaan ja sen puolesta julkisuudessa käytävästä voimakkaasta polemiikista. Suomessa ”kirjasodan” aiheuttaneita teoksia ovat olleet ainakin Olavi Paavolaisen "Synkkä yksinpuhelu" (1946), Väinö Linnan "Tuntematon sotilas" (1954), Paavo Rintalan "Sissiluutnantti" (1963) ja Hannu Salaman "Juhannustanssit" (1964). Kirjasotaan liittyy usein hallinnollisia toimia kyseisen kirjan kirjoittajaa, kustantajaa tai molempia vastaan, esim. Salama tuomittiin teoksensa johdosta jumalanpilkasta, tosin presidentti Urho Kekkonen armahti Salaman. Erityisen paljon kirjasotia Suomessa esiintyi 1960-luvulla.
Kuutamo metsässä

Kuutamo metsässä (Heikki Sarmannon musiikkia suomalaisiin runoihin) on Maija Hapuojan albumi vuodelta 1983. Levyllä kuullaan Heikki Sarmannon sävellyksiä tunnettujen suomalaisten runoilijoiden runoihin. Albumi on julkaistu vinyylilevynä vuonna 1983.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Heikki Sarmanto.
KDM Flyvefisken (P550)

KDM Flyvefisken (runkonumero P550) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Aalborgin telakalta, missä köli laskettiin 15. elokuuta 1985. Alus laskettiin vesille 26. huhtikuuta 1986 ja valmistui 19. joulukuuta 1989.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 30. toukokuuta 2008 ja se luovutettiin Liettuan laivastolle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Žemaitis".
Australian Antarktiksen alue

Australian Antarktiksen alue on Etelämantereen osa, jota Australia vaatii itselleen. Se on suurin yhden valtion itselleen vaatima osa Antarktiksesta. Se koostuu kahdesta osasta, jotka kohtaavat toisensa kulmittain etelänavalla kuten valtioiden vaatimat alueet Antarktiksesta yleensäkin. Suuremman osan itäraja on 142°2' E ja länsiraja 44°38' E, ja pienemmän osan itäraja on 160° E ja länsiraja 136°11' E. Näiden kahden osan välissä on Ranskan itselleen vaatima alue. 
Australia esitti Etelämannerta koskevan aluevaatimuksensa ensi kerran vuonna 1930. Noin 40 % Etelämantereesta onkin Australian hallussa. Australian hallituksen päämies ilmoitti, että jos Australia saa vaatimansa osan Etelämantereesta itselleen, siitä tehdään luonnonpuisto.
KDM Hajen (P551)

KDM Hajen (runkonumero P551) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Aalborgin telakalta, missä köli laskettiin helmikuussa 1988. Alus laskettiin vesille 6. elokuuta ja valmistui 19. heinäkuuta 1990.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 23. tammikuuta 2009 ja se luovutettiin Liettuan laivastolle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Žukas".
KDM Lommen (P559)

KDM Lommen (runkonumero P559) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 1993 ja se valmistui 21. tammikuuta 1994.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 29. tammikuuta 2010 ja se luovutettiin Liettuan laivastolle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Aukstaitis".
Pietari Suuren testamentti

Pietari Suuren testamentti on Ranskassa vuonna 1836 julkaistu asiakirjaväärennös, jonka väitettiin olevan Venäjän tsaari Pietari Suuren poliittinen testamentti. Sen tarkoituksena oli lietsoa Venäjän-pelkoa Länsi-Euroopassa.
”Pietari Suuren testamentti” pyrkii osoittamaan, että Venäjän politiikka tähtäsi perimmältään läntisen Euroopan valloittamiseen tai alistamiseen. Sen on tarkoitus kuvata Pietari Suuren poliittisen ohjelman oletettua toteutumatonta osaa, jonka pohjana oli kyltymätön laajentumispyrkimys. Testamentissa kerrotaan Venäjän tavoitteiksi sotaisa laajentuminen, Euroopan hallitseminen ja levittäytyminen Lähi-itään. Se sisältää neljäntoista kohdan luettelon ohjeista Venäjän tuleville vallanpitäjille. Ohjeissa kehotetaan muun muassa ylläpitämään jatkuvaa sotatilaa, kehittämään Venäjän merivaltaa ja sekaantumaan Euroopan maiden asioihin sekä aiheuttamaan hajaannusta niiden välille ja sisälle. Tavoitteeksi on asetettu myös Persian valtakunnan kukistaminen ja eteneminen kohti Intiaa.
Vuonna 1725 kuollut Pietari Suuri ei todellisuudessa jättänyt jälkeensä mitään testamenttia. Valetestamentti julkaistiin Ranskassa vuonna 1836, mutta sen pohjana oli "De la politique et des progrès de la puissance russe" (”Venäjän politiikasta ja sen mahdin kasvusta”) -niminen kirja, joka oli ilmestynyt Pariisissa vuonna 1812, sopivasti juuri ennen Napoleonin Venäjän-sotaretkeä.
Nykytiedon mukaan ”Pietari suuren testamentti” on 1700-luvulla useassa vaiheessa ja useassa eri maassa syntynyt väärennös. Varsinkin Venäjän uhkaamissa Itä-Euroopan maissa monet halusivat paljastaa Pietari Suuren ja hänen seuraajiensa oletetut salaiset aikeet. Valetestamentin ensimmäinen versio laadittiin ilmeisesti 1700-luvun alkupuolen Unkarissa, toinen versio hieman myöhemmin Ukrainassa, ja lopullista versiota olivat tekemässä Ranskaan siirtyneet puolalaiset emigrantit. Puolalainen kenraali Michał Sokolnicki luovutti vuonna 1794 Ranskan direktoriohallitukselle muistion, joka sisälsi käytännössä saman tekstin kuin vuonna 1812 julkaistu kirjanen. Jälkimmäisen julkaisi ilmeisesti Napoleonin hallinnon propagandisti Charles-Louis Lesur. Testamentti osoitettiin väärennökseksi jo 1800-luvun lopussa, mutta siihen vedottiin ajoittain vielä 1900-luvullakin, kun Euroopassa haluttiin nostattaa Venäjän-vastaista mielialaa.
Pajalammi

Pajalammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Kaukolannummella sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järven ranta on Saaren kansanpuiston länsipuolen rajana.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 4,2 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järveen ei laske tulo-ojia eikä siitä lähde laskuojaa. Se saa vetensä pääaisassa pohjavedestä. Järven rantaviiva on 1,0 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin Kaukolannummen alueen kangasmaastoa. Lammen itäpuolella kulkee Kaukolanharju, jonka rinne laskee suoraan lampeen. Itäranta onkin Saaren kansanpuiston raja. Rannoille on rakennettu neljä asuntoa, joille johtaa tiet Kaukolan kylältä.
Historia.
Pajalammin ääriviivat on piirretty Lars Schroderuksen pitäjänkarttaan vuodelta 1649 samanlaisena kuin ne ovat nykyäänkin. Kaukolan kylän pohjoiset pellot ylettyvät aivan lammen rannalle saakka ja kylän talot sijaitsevat peltojen väisellä mäellä. Lampi on kartassa nimetön. Lars Forssellin kartassa vuodelta 1692 kylä on piirretty lammen viereen, mutta lammen nimestä ei saa selvää. Myöhemmässä Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855−1856 lammen nimenä on ilmeisesti "Kylälampi", mutta myöhemmässä Senaatin kartastossa vuodelta 1884 sen nimi on jo nykyinen "Pajalampi".
Luonnonhistoria.
Viime jääkauden jälkeen noin 10 000 vuotta sitten, kun mannerjäätikkö suli ja sen reuna vetäytyi kohti luodetta, purki jäätikön alta virtaava jäätikköjoki nykyiseen Kaukolaan vetensä. Veden virtauksen mukana kulkeutui paljon kiveä ja hiekkaa, jota läjittyi purkaustunneliin ja kasautui purkausaukon eteen. Nämä kivi- ja hiekkajäänteet muodostavat Kaukolannummen harjut, joka osa Lopelta Humppilaan jatkuvaa harjujaksoa. Suurin harju on Kaukolanharju, jonka pitkä yhtenäinen selänne kiemurtelee nummen reunaa.
Kaukolanharju muodostaa Pyhäjärven ja Kuivajärven väliin rikkonaiseen kannaksen, jossa veden täyttämät harjujen välit ja supat muodostavat mosaiikkimaisen vyöhykkeen. Harjun rakenteita kulkee myös järven vedenpinnan alla ja osa niistä ovat peittyneet myös savien alle. Alue on nykyään osa Saaren kansanpuistoa, jossa voi vapaasti retkeillä ja tutustua luonnonkohteisiin ja alueen historiaan.
Alueen 11−13 lampea ovat syntyneet, kun jäätikköjoen suuaukon reunan jääseinämästä irtosi jäävuorenkappaleita, jotka hautautuivat hiekan joukkoon. Myöhemmin, kun mannerjään reuna oli vetäytynyt riittävän kauaksi, hiekan alla olleet jäävuoret sulivat ja hiekkaan jäi sille paikalle syvä ja jyrkkäreunainen painauma. Näitä painaumia kutsutaan harjusupiksi tai vain supiksi.
Reivilammi

Reivilammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Kaukolannummella sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Lammen ranta on Saaren kansanpuiston eteläpuolen rajana.
Maantiede.
Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lampi kuuluu samaan painaumaan Pitkälammin ja Rajalammin kanssa, mutta näiden välillä ei ole ojia. Lammesta ei myöskään lähde laskuojaa. Se saa vetensä pääasiassa pohjavedestä. Sen rantaviiva on 640 metriä pitkä ja sen ranta on pääosin Kaukolannummen kangasmaastoa, mutta alavat maastonosat ovat soistuneita. Lammen pohjoispuolella kulkee Kaukolanharju, jonka rinne laskee suoraan lampeen. Pohjoisranta onkin Saaren kansanpuiston rajana. Länsirannan läheisyydessä olevalle mäelle on rakennettu yksi loma-asunto, jonne johtaa tie Kaukolan kylältä.
Historia.
Lammen nimi on kirjoitettu vanhoihin karttoihin "Reivilampi" tai "Revilampi". Lampi oli aikoinaan asumaton.
Luonnonhistoria.
Viime jääkauden jälkeen noin 10 000 vuotta sitten, kun mannerjäätikkö suli ja sen reuna vetäytyi kohti luodetta, purki jäätikön alta virtaava jäätikköjoki nykyiseen Kaukolaan vetensä. Veden virtauksen mukana kulkeutui paljon kiveä ja hiekkaa, jota läjittyi purkaustunneliin ja kasautui purkausaukon eteen. Nämä kivi- ja hiekkajäänteet muodostavat Kaukolannummen harjut, jotka ovat osa Lopelta Humppilaan jatkuvaa harjujaksoa. Suurin harju on Kaukolanharju, jonka pitkä yhtenäinen selänne kiemurtelee nummen reunaa.
Kaukolanharju muodostaa Pyhäjärven ja Kuivajärven väliin rikkonaisen kannaksen, jossa veden täyttämät harjujen välit ja supat muodostavat mosaiikkimaisen vyöhykkeen. Harjun rakenteita kulkee myös järven vedenpinnan alla ja osa niistä ovat peittyneet myös savien alle. Alue on nykyään osa Saaren kansanpuistoa, jossa voi vapaasti retkeillä ja tutustua luonnonkohteisiin ja alueen historiaan.
Alueen 11−13 lampea ovat syntyneet, kun jäätikköjoen suuaukon reunan jääseinämästä irtosi jäävuorenkappaleita, jotka hautautuivat hiekan joukkoon. Myöhemmin, kun mannerjään reuna oli vetäytynyt riittävän kauaksi, hiekan alla olleet jäävuoret sulivat ja hiekkaan jäi sille paikalle syvä ja jyrkkäreunainen painauma. Näitä painaumia kutsutaan harjusupiksi tai vain supiksi.
Flubendatsoli

Flubendatsoli (C16H12FN3O3) on bentsimidatsolin karbamaattijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään sekä ihmis- että erityisesti eläinlääketieteessä loismatojen häätämiseen. Flubendatsoli on mebendatsolin (C16H13N3O3) fluorattu johdannainen.
Ominaisuudet, käyttö ja haittavaikutukset.
Flubendatsoli vaikuttaa muun muassa sukkulamatoihin kuten piiskamatoihin ja sydänmatoihin sekä heisimatoihin. Flubendatsolia käytetään muun muassa koirien ja kissojen madotuksiin, sikojen loismatojen häätöön ja Euroopassa myös ihmisillä. Tyypillisimmät ihmisille flubendatsolin aiheuttamat haittavaikutukset ovat huonovointisuus, vatsakivut ja uneliaisuus. Yhdiste ei ole eläimille yhtä maksatoksista kuin mebendatsoli. Lääkeaineen toi markkinoille Janssen Pharmaceutica vuonna 1971.
Synteesi.
Flubendatsolin synteesin ensimmäisessä vaiheessa 4-kloori-3-nitrobentsoehappo tai 4-kloori-3-nitrobentsoyylikloridi reagoi Friedel–Crafts-asyloinnille fluoribentseenin kanssa. Tämän jälkeen yhdisteen klooriatomi korvautuu aminoryhmällä reaktiolla ammoniakin kanssa ja nitroryhmä pelkistetään aminoryhmäksi. Näin muodostunut diamiini reagoi syanamidin kanssa muodostaen bentsimidatsolirakenteen ja viimeisessä vaiheessa muodostetaan karbamaattifunktionaalisuus reaktiolla metyylikloroformaatin kanssa.
Rajalammi (Tammelan Kaukola)

Rajalammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Kaukolannummella sijaitseva pieni lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen.
Maantiede.
Soikion muotoisen lammen halkaisija on 100 metriä. Sen rannat ovat Kaukolannummen kuivaa kangasmetsää. Lampeen ei johda tulo-ojia eikä siitä lähde laskuojaa. Se saa vetensä pääaisassa pohjavedestä. Lampi on rakentamaton eikä sille johda teitä. Se sijaitsee samassa painaumassa kuin Reivilammi ja Pitkälammi.
Luonnonhistoria.
Viime jääkauden jälkeen noin 10 000 vuotta sitten, kun mannerjäätikkö suli ja sen reuna vetäytyi kohti luodetta, purki jäätikön alta virtaava jäätikköjoki nykyiseen Kaukolaan vetensä. Veden virtauksen mukana kulkeutui paljon kiveä ja hiekkaa, jota läjittyi purkaustunneliin ja kasautui purkausaukon eteen. Nämä kivi- ja hiekkajäänteet muodostavat Kaukolannummen harjut, joka osa Lopelta Humppilaan jatkuvaa harjujaksoa. Suurin harju on Kaukolanharju, jonka pitkä yhtenäinen selänne kiemurtelee nummen reunaa.
Kaukolanharju muodostaa Pyhäjärven ja Kuivajärven väliin rikkonaiseen kannaksen, jossa veden täyttämät harjujen välit ja supat muodostavat mosaiikkimaisen vyöhykkeen. Harjun rakenteita kulkee myös järven vedenpinnan alla ja osa niistä ovat peittyneet myös savien alle. Alue on nykyään osa Saaren kansanpuistoa, jossa voi vapaasti retkeillä ja tutustua luonnonkohteisiin ja alueen historiaan.
Alueen 11−13 lampea ovat syntyneet, kun jäätikköjoen suuaukon reunan jääseinämästä irtosi jäävuorenkappaleita, jotka hautautuivat hiekan joukkoon. Myöhemmin, kun mannerjään reuna oli vetäytynyt riittävän kauaksi, hiekan alla olleet jäävuoret sulivat ja hiekkaan jäi sille paikalle syvä ja jyrkkäreunainen painauma. Näitä painaumia kutsutaan harjusupiksi tai vain supiksi.
Raskas teollisuus

Raskas teollisuus on tuotantotoiminnan laji, joka jalostaa kookasta irtolastitavaraa tai bulkkitavaraa muiden teollisuusalojen käyttöön. Se vaatii huomattavan paljon tilaa ja raskasta kalustoa tuottaakseen tavaransa. Esimerkkeinä toimialasta ovat rauta- ja terästeollisuus, laivanrakennus, alumiinin sulattaminen, raskaiden koneiden valmistus, hiiliteollisuus ja kemianteollisuus. Raskas teollisuus sijaitsee usein lähellä niiden raaka-ainetoimittaja.
KDM Sjælland (1858)

KDM Sjaelland oli Tanskan laivaston vuonna 1858 vesillelaskettu Niels Juel -luokan höyryfregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Kööpenhaminan laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 25. lokakuuta 1853. Alus laskettiin vesille 9. heinäkuuta 1858 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1860.
Palvelus.
Vuonna 1864 aluksen aseistukseksi vaihdettiin 30 kappaletta 30 naulan 50 cnt tykkiä, kahdeksan 18 naulan ja neljä 12 naulan rihlattua tykkiä. Uransa lopulla aluksen aseistuksena oli kaksi kahdeksan tuuman 144 cnt -tykkiä ja 24 kappaletta kuuden tuuman 50 cnt -tykkiä.
Alus poistettiin palveluksesta 7. joulukuuta 1885.
James Allison

James Allison (s. 22. helmikuuta 1968 Louth, Lincolnshire) on brittiläinen insinööri. Hän toimii Formula 1 -talli Mercedeksen teknisenä johtajana.
Ura Formula 1 -sarjassa.
Allison valmistui Cambridgen yliopistosta vuonna 1989 ja seuraavana vuonna hän sai ensimmäisen F1-pestinsä Benetton Formulan suunnittelijana. Vuonna 1992 hän siirtyi Larrousselle palaten kahden vuoden päästä takaisin Benettonille, jossa hän toimi vuoteen 1999 asti.
Vuonna 1999 Allison siirtyi ensimmäisen kerran Scuderia Ferrarin leipiin. Hän toimi tallilla kuusi vuotta, kunnes vuonna 2005 hän palasi takaisin Renault F1:ksi nimensä muuttaneelle Benettonille, jossa hän toimi teknisen johtajan sijaisena vuoteen 2009, jolloin hänestä tuli Renaultin tekninen johtaja. Talli muutti nimensä Lotus Renault GP:ksi vuonna 2011. Toukokuussa 2013 Allison irtisanoutui Lotukselta ja saman vuoden heinäkuussa hän palasi Ferrarille, nyt tekniseksi johtajaksi, jossa roolissa hän toimi heinäkuuhun 2016 saakka. 16. helmikuuta 2017 Allison vahvistettiin Mercedeksen tekniseksi johtajaksi, jossa työssä hän aloitti 1. maaliskuuta. Huhtikuussa 2021 uutisoitiin, että hän jättää teknisen johtajan tehtävät Mike Elliottille ja siirtyy pääjohtajaksi tekniselle toimisto-osastolle, jossa keskittyy kaudesta lähtien sarjaan tuleviin sääntömuutoksiin.
Allison oli naimisissa Rebecca Allisonin kanssa, kunnes tämä kuoli alkuvuodesta 2016. Heillä on kolme lasta.
Radek Juška

Radek Juška (s. 8. maaliskuuta 1993 Starovičky) on tšekkiläinen pituushyppääjä.
Juška osallistui Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kisoihin 2012 karsiutuen loppukilpailusta. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 hän saavutti hopeaa sisäratojen ennätyksellään 810 cm. Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa Juška oli toinen. Pekingin MM-kisoissa 2015 hän oli 11:s.
Juška sijoittui 2016 Portlandin MM-hallikilpailuissa kymmenenneksi ja Amsterdamin EM-kilpailuissa neljänneksi, mutta karsiutui loppukilpailusta Rio de Janeiron olympialaisissa. Hän sijoittui Lontoon MM-kilpailuissa 2017 kymmenenneksi ja voitti samana vuonna kultaa Taipein universiadeissa tuloksella 802. Karsinnassa hän hyppäsi ennätyksensä 831.
Juška sijoittui seitsemänneksi Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018. Saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa hän oli kahdestoista. Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui seitsemänneksi. Vuonna 2022 hän karsiutui loppukilpailusta Eugenen MM-kilpailuissa ja oli yhdeksäs Münchenin EM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän sijoittui viidenneksi Istanbulin EM-hallikilpailuissa ja seitsemänneksi Budapestin MM-kilpailuissa.
Kolmiloikkaa Juška on hypännyt parhaimmillaan 15,77 metriä vuonna 2021.
Alapitkän koulu

Alapitkän koulu on alakoulu Lapinlahden Alapitkän taajamassa. Koulu on Viitostien varrella.
 Koulussa on viisi opettajaa, ja koulun rehtori on Jaana Suli.
Koulu oli remontissa vuosina 2010–2011, ja vuonna 2011 valmistui koulun laajennusosa. Oppilaiden vanhempien keskuudessa toimii vanhempainyhdistys.
Tilastokeskuksen mukaan koulua kävi vuonna 2016 yhteensä 102 oppilasta.
Särkyneiden sydänten kulmilla

Särkyneiden sydänten kulmilla on Järjestyshäiriö-yhtyeen single heidän viidenneltä albumiltaan "Yöjuttu". Kappaleen on säveltänyt Juho Markkanen ja sanoittanut Mikko Manninen. Se on albumin ensimmäinen single. 
Särkyneiden sydänten kulmilla osallistui vuoden 2015 Uuden Musiikin Kilpailuun. Kappale selviytyi kilpailun finaaliin, jonka voittaja tulisi edustamaan Suomea vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa Itävallan Wienissä. Kappale oli suurimpia ennakkosuosikkeja, mutta lopulta Euroviisuihin pääsi Pertti Kurikan Nimipäivät.
Felix Herngren

Felix Tobias Herngren (s. 4. helmikuuta 1967 Tukholma) on ruotsalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja koomikko. Herngrenin isoveli Måns Herngren on myös näyttelijä ja ohjaaja. Felix Herngren on 189 senttimetriä pitkä.
Vuonna 1990 uransa aloittanut Herngren on ohjannut satoja mainoksia, joista hän on voittanut myös palkintoja. Koomikkona Herngrenin tunnettuja hahmoja ovat muun muassa kulttuurihenkilö Dan Bäckman sekä erikoisen puhetavan omaava poliisi. Herngren on ohjannut myös monia komediaelokuvia, muun muassa elokuvan "Satavuotias joka karkasi ikkunasta ja katosi" (2013). Hän toimi myös tuon elokuvan käsikirjoittajana.
Tunnetuin Herngren on kuitenkin sarjasta Solsidan, jossa hän näyttelee yhtä päähahmoista, Alex Löfströmiä. Hän on myös yksi ohjelman ohjaajista ja käsikirjoittajista. Herngrenin tytär Iris näyttelee sarjassa Alexin tytärtä Wilmaa.
Marco Sportiello

Marco Sportiello (s. 10. toukokuuta 1992 Desio) on italialainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Serie A:n Atalantaa. Sportiello on oikeajalkainen.
Seurajoukkueura.
Uran alkuvaiheet.
Sportiellon kasvattajaseura on Atalanta BC, josta hän siirtyi alasarjaseura Seregnoon heinäkuussa 2010. Puolet Sportiellon pelaajaoikeuksista pysyi yhä Atalantalla. Kauden 2010–2011 aikana hän pelasi 28 ottelua. 
Kauden 2011–2012 Sportiello pelasi niin ikään alasarjoissa, nyt Poggibonsin riveissä. Edelleen puolet hänen pelaajaoikeuksistaan kuului Atalantalle. Kauden aikana Sportiello pelasi Poggibonsin riveissä 34 ottelussa.
Atalanta.
Kesäkuussa 2012 Sportiello palasi Atalantaan. Hän siirtyi kuitenkin vielä saman vuoden heinäkuussa lainalle Serie B:n Carpi FC:hen, jossa hän pelasi kauden aikana 30 ottelua. Kauden 2012–2013 jälkeen Sportiello palasi Carpista Atalantan joukkueeseen. Hänen debyyttinsä Serie A:ssa tapahtui tammikuussa 2014 Calcio Cataniaa vastaan. Hän pelasi kauden 2013–2014 aikana kolmessa ottelussa. Kaudella 2014–2015 Sportiello otti Atalantan ykkösmaalivahdin roolin mutta menetti sen kaudella 2016–2017 Etrit Berishalle. Tammikuusta 2017 kesään 2018 Sportiello oli lainalla Fiorentinassa ja kauden 2018–2019 Frosinonessa. 
Sportiello pelasi Atalantassa kaikkiaan 125 Serie A -ottelua, ja päästi niissä 167 maalia sekä piti vastustajan maaleitta 30 ottelussa. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua.
Milan.
Sportiello siirtyi AC Milaniin ilmaissiirrolla kesällä 2023.
Keiju &amp; Menninkäinen

Keiju &amp; Menninkäinen on Eliel Arkin käsikirjoittama ja piirtämä jatkuvajuoninen suomalainen strippisarjakuva, joka kertoo metsänväestä. Sarjakuva aloitti "Ilta-Sanomissa" kuukauden kotimaisena maaliskuussa 2015.
Helikoniakasvit

Helikoniakasvit (Heliconiaceae) on koppisiemenisten Zingiberales-lahkoon kuuluva heimo, jossa on vain helikonioiden ("Heliconia") suku. 
Tuntomerkit.
Helikoniat ovat kookkaita ja juurakollisia ruohoja. Lehdet sijaitsevat kahdessa rivissä. Pitkäperäisessä kukinnossa on kookkaat ja värikkäät suojuslehdet, joiden hangoissa kukkaryhmät sijaitsevat. Kukat ovat vinosti vastakohtaisia, ja niissä on viisi terälehtimäistä, enemmän tai vähemmän yhteen kasvanutta kehälehteä. Heteitä on viisi ja ne kiinnittyvät tyvestään kehään, lisäksi on yksi enemmän tai vähemmän huppumainen joutohede. Sikiäimen pohjaistukassa on kolme siemenaihetta. Hedelmä on mehevä, lohkohedelmä tai luumarja, ja sijaitsee tukevan ja pidentyneen perän päässä. Luumarjassa on kussakin lokerossa yksi kova kivi.
Levinneisyys.
Helikoniat ovat kotoisin enimmäkseen trooppisesta Amerikasta. Muutama laji kasvaa Sulawesin saarelta Tyynenmeren saarille ulottuvalla alueella.
Luokittelu.
Helikonialajeja on 100–200 luokittelijasta riippuen. Suomeksi nimetyt lajit ovat laikkuhelikonia ("Heliconia bihai") ja kirjohelikonia ("Heliconia psittacorum").
Kolibrikukkakasvit

Kolibrikukkakasvit (Strelitziaceae) on yksisirkkaisten koppisiemenisten Zingiberales-lahkoon kuuluva heimo, jonka tunnetuimmat suvut ovat kolibrikukat ("Strelitzia") ja matkustajainpuut ("Ravenala").
Tuntomerkit.
Kolibrikukkakasvit ovat tavallisesti kookkaita ruohoja, joskus puumaisia. Lehdet sijaitsevat kahdessa rivissä ja ovat pitkäruotisia; ruodeissa on useita ilmakanavia. Kukintohaarat sijaitsevat kahdessa rivissä, ja kukinnossa on kovat, venemäiset ja vihreät suojuslehdet. Kukassa sisemmän kehäkiehkuran kaksi lehteä on enemmän tai vähemmän yhteenkasvaneita ja kookkaita. Heteistä yksi on toimimaton joutohede. Hedelmä on puutunut kota. Siemenissä on kirkasväriset ja rimpsumaiset siemenvaipat.
Levinneisyys.
Kolibrikukkakasvit ovat kotoisin trooppisesta Etelä-Amerikasta, eteläisen Afrikan itäosasta ja Madagaskarilta.
Luokittelu.
Heimossa on kolme sukua ja seitsemän lajia.
Suvut.
Suvut ovat:
Papinlammi (Tammela)

Papinlammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Kaukolannummen alueella sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen.
Maantiede.
Soikion muotoisen lammen halkaisija on 50 metriä. Lampeen ei laske tulo-ojia eikä sillä ole jaksuojaa. Lampi saa vetensä harjualueen pohjavedestä suotumalla tai lähteistä. Lammen ranta on pääosin Kaukolannummen harjumaaston kuivaa kangasmetsää. Rantojen lähialueet ovat kuitenkin soistuneet. Rannoille ei ole rakennettu asuntoja, mutta rantaan tulee metsäautotie Kaukolan kylästä.
Luonnonhistoria.
Viime jääkauden jälkeen noin 10 000 vuotta sitten, kun mannerjäätikkö suli ja sen reuna vetäytyi kohti luodetta, purki jäätikön alta virtaava jäätikköjoki nykyiseen Kaukolaan vetensä. Veden virtauksen mukana kulkeutui paljon kiveä ja hiekkaa, jota läjittyi purkaustunneliin ja kasautui purkausaukon eteen. Nämä kivi- ja hiekkajäänteet muodostavat Kaukolannummen harjut, joka osa Lopelta Humppilaan jatkuvaa harjujaksoa. Suurin harju on Kaukolanharju, jonka pitkä yhtenäinen selänne kiemurtelee nummen reunaa.
Kaukolanharju muodostaa Pyhäjärven ja Kuivajärven väliin rikkonaiseen kannaksen, jossa veden täyttämät harjujen välit ja supat muodostavat mosaiikkimaisen vyöhykkeen. Harjun rakenteita kulkee myös järven vedenpinnan alla ja osa niistä ovat peittyneet myös savien alle. Alue on nykyään osa Saaren kansanpuistoa, jossa voi vapaasti retkeillä ja tutustua luonnonkohteisiin ja alueen historiaan.
Alueen 11−13 lampea ovat syntyneet, kun jäätikköjoen suuaukon reunan jääseinämästä irtosi jäävuorenkappaleita, jotka hautautuivat hiekan joukkoon. Myöhemmin, kun mannerjään reuna oli vetäytynyt riittävän kauaksi, hiekan alla olleet jäävuoret sulivat ja hiekkaan jäi sille paikalle syvä ja jyrkkäreunainen painauma. Näitä painaumia kutsutaan harjusupiksi tai vain supiksi.
The Tallest Man on Earth

The Tallest Man on Earth, oikealta nimeltään Kristian Matsson (s. 30. huhtikuuta 1983 Leksand, Ruotsi), on ruotsalainen folk-trubaduuri, joka säestää itseään kitaralla. Matssonia on usein verrattu Bob Dylaniin musiikkityylinsä ja lauluäänensä perusteella. Matsson esiintyy yksin kitaransa kanssa ja liikkuu lavalla poikkeuksellisen paljon.
Elämä ja ura.
Matsson aloitti uransa Montezumas-yhtyeessä. Hänen ensimmäinen soolo-LP-levynsä "Shallow Grave" ilmestyi 2008, minkä jälkeen hän esiintyi Bon Iverin ja John Vanderslicen kiertueilla lämmittelijänä sekä omissakin konserteissaan.
Matsson on naimisissa ruotsalaisen Amanda Hollingby Mattssonin kanssa, joka esiintyy taiteilijanimellä Idiot Wind.
Iso Räkkälammi

Iso Räkkälammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Kaukolanharjun vieressä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen.
Maantiede.
Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria ja sen pituus on 210 metriä ja leveys 170 metriä. Lampeen ei laske tulo-ojia eikä siitä lähde laskuojia. SE saa vetensä Kaukolannummen harjujen pohjavedestä tai lähteistä. Sen rantaviiva on 550 metriä pitkä ja ranta on pääosin kangasmetsää, joka on länsipuolelta sistunutta. Viereinen Vähä Räkkälammi on 30 senttimetriä ylempänä, mutta järviä ei yhdistä oja. Ne sijaitsevat saman supan pohjalla, mutta ei ole varmaa tietoa, ovatko ne soistumisen vuoksi toisistaan erilleen kuroutuneita lampia. Seututie 2823 sivuaa lampea harjun päällä. Lammen rannat ovat rakentamattomia, vaikka sinne johtaa kaksi metsätietä eri suunnilta.
Historia.
Senaatin kartastossa vuodelta 1884 lammen nimi on kirjoitettu "Rääkkälampi". Samassa kartastossa Saaren kartanoon vievä tie kulkee samaa uraa kuin nykyinenkin seututie 2823.
Luonnonhistoria.
Viime jääkauden jälkeen noin 10 000 vuotta sitten, kun mannerjäätikkö suli ja sen reuna vetäytyi kohti luodetta, purki jäätikön alta virtaava jäätikköjoki nykyiseen Kaukolaan vetensä. Veden virtauksen mukana kulkeutui paljon kiveä ja hiekkaa, jota läjittyi purkaustunneliin ja kasautui purkausaukon eteen. Nämä kivi- ja hiekkajäänteet muodostavat Kaukolannummen harjut, joka osa Lopelta Humppilaan jatkuvaa harjujaksoa. Suurin harju on Kaukolanharju, jonka pitkä yhtenäinen selänne kiemurtelee nummen reunaa.
Kaukolanharju muodostaa Pyhäjärven ja Kuivajärven väliin rikkonaiseen kannaksen, jossa veden täyttämät harjujen välit ja supat muodostavat mosaiikkimaisen vyöhykkeen. Harjun rakenteita kulkee myös järven vedenpinnan alla ja osa niistä ovat peittyneet myös savien alle. Alue on nykyään osa Saaren kansanpuistoa, jossa voi vapaasti retkeillä ja tutustua luonnonkohteisiin ja alueen historiaan.
Alueen 11−13 lampea ovat syntyneet, kun jäätikköjoen suuaukon reunan jääseinämästä irtosi jäävuorenkappaleita, jotka hautautuivat hiekan joukkoon. Myöhemmin, kun mannerjään reuna oli vetäytynyt riittävän kauaksi, hiekan alla olleet jäävuoret sulivat ja hiekkaan jäi sille paikalle syvä ja jyrkkäreunainen painauma. Näitä painaumia kutsutaan harjusupiksi tai vain supiksi.
Vähä Räkkälammi

Vähä Räkkälammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Kaukolannummen alueella sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen.
Maantiede.
Soikean muotoinen lampi on halkaisijaltaan 100 metriä. Lampeen ei laske tulo-ojia eikä siitä lahde laskuoja. Se saa vetensä Kaukolannummen harjujen pohjavedestä tai niiden lähteistä. Lammen ranta on pääosin nummen harjumaiseman kangasmetsää, joka kuitenkin supan pohjalla soistunut. Samassa supassa on myös Iso Räkkälammi, jonka vedenpinta on 30 senttimetriä alempana. Lammen rannat ovat rakentamattomia, mutta sinne kulkee metsätie Kaukolan kylästä.
Historia.
Senaatin kartastossa vuodelta 1884 lammen nimi on kirjoitettu "Rääkkälampi". Samassa kartastossa Saaren kartanoon vievä tie kulkee samaa uraa kuin nykyinenkin yhdystie 2823.
Luonnonhistoria.
Viime jääkauden jälkeen noin 10 000 vuotta sitten, kun mannerjäätikkö suli ja sen reuna vetäytyi kohti luodetta, purki jäätikön alta virtaava jäätikköjoki nykyiseen Kaukolaan vetensä. Veden virtauksen mukana kulkeutui paljon kiveä ja hiekkaa, jota läjittyi purkaustunneliin ja kasautui purkausaukon eteen. Nämä kivi- ja hiekkajäänteet muodostavat Kaukolannummen harjut, joka osa Lopelta Humppilaan jatkuvaa harjujaksoa. Suurin harju on Kaukolanharju, jonka pitkä yhtenäinen selänne kiemurtelee nummen reunaa.
Kaukolanharju muodostaa Pyhäjärven ja Kuivajärven väliin rikkonaiseen kannaksen, jossa veden täyttämät harjujen välit ja supat muodostavat mosaiikkimaisen vyöhykkeen. Harjun rakenteita kulkee myös järven vedenpinnan alla ja osa niistä ovat peittyneet myös savien alle. Alue on nykyään osa Saaren kansanpuistoa, jossa voi vapaasti retkeillä ja tutustua luonnonkohteisiin ja alueen historiaan.
Alueen 11−13 lampea ovat syntyneet, kun jäätikköjoen suuaukon reunan jääseinämästä irtosi jäävuorenkappaleita, jotka hautautuivat hiekan joukkoon. Myöhemmin, kun mannerjään reuna oli vetäytynyt riittävän kauaksi, hiekan alla olleet jäävuoret sulivat ja hiekkaan jäi sille paikalle syvä ja jyrkkäreunainen painauma. Näitä painaumia kutsutaan harjusupiksi tai vain supiksi.
Padasjoen lentokenttä

Padasjoen lentokenttä oli yksi Moskovan välirauhan aikana rakennetuista sotilaslentokentistä, jonka tarkoituksena oli tukea niin ikään valmistuvan Vesivehmaan lentokentän toimintaa suoja- ja varakenttänä. Lentokentän toteutti puolustusministeriön linnoitustoimiston 1. Lentokenttäkomppania, jota johti reservin insinööriluutnantti Viljo Kuuskoski pitäen johtopaikkanaan Maakesken Tähkäsen taloa. 
Rakennusvaiheessa ei Padasjoen lentokentälle tehty neljän tai viiden rakennuksen ja mahdollisen saunan lisäksi muita rakennuksia, kuten lentokoneiden varastohalleja tai korjaamotiloja. 
Jatkosota.
Keväällä 1941 Lentorykmentti 4:n Erillinen Lentue ja Lentolaivue 46 harjoittelivat tukeutuen Padasjoen lentokenttään. Harjoitusta varten ilmavoimat vuokrasi Kullaspirtin Padasjoen kirkonkylästä sekä Maakeskestä tiloja taloista henkilöstönsä majoittamiseen. Ruokailun järjesti Padasjoen Lotta Svärd Nyystölän Tulppalaan. 
Lentolaivue 14:n komentaja, majuri L. Larjo tukeutui Padasjoen lentokenttään kesällä 19. kesäkuuta - 9. heinäkuuta 1941. Varsinaisesti Padasjoen lentokentälle oli kuitenkin sijoitettuna vain luutnantti M. Sompin johtama Lentolaivue 14:n kolmas lentue, jolla oli kuusi Fokker C.X.-lentokonetta, joita ei jatkosodassa vanhentuneina käytetty enää kuin pääasiassa armeijakunnan tiedustelulentoihin. 
Vielä 25. lokakuuta 1941 Tulppalassa oli käynyt kapteeni A. O. Pietarinen ja kymmenen muuta sekä luutnantti A. Melasniemi 31. lokakuuta 1941. 
Lentokenttää vartioi Padasjoen suojeluskunta 1+4 -vahvuisella vartiolla. 
Padasjoen lentokerho.
Padasjoen lentokenttää käytettiin 1970-luvun puoliväliin asti Padasjoen lentokerhon toimintaan. Kentällä harjoitettiin mm. purjelentoa. 
Aineistoa.
Särkiö, 181, Padasjoen lentokenttä 4.9.1943. Keski-Suomen ilmailumuseo, ilmakuva
Juankosken tehtaankirkko

Juankosken tehtaankirkko eli Juankosken vanha kirkko sijaitsee Kuopiossa Juankosken taajamassa. Kirkko rakennettiin osaksi Juantehtaan ruukin yhdyskuntaa. Kirkko on päätytornillinen pitkäkirkko, joka valmistui 1861, tornin ulkoasu on vuodelta 1924. Tasakattoisen kirkkosalin pinta-ala on 148 neliömetriä. Kirkko toimi myös tehdasalueen kouluna 1862–1921 ja sen yhteyteen rakennettiin pappila. Kirkkoa on korjattu 1890, 1924 ja 1961. Alttaritaulun "Ristiä kantava Jeesus" maalasi Mikko Kiljander 1885, kirkon kello on vuodelta 1930. 11-äänikertaiset urut kirkkoon toimitti Kangasalan urkutehdas 1970, ensimmäiset urut vuodelta 1896 olivat 7-äänikertaiset.
Uuden kirkon valmistuttua Juankoskelle 1989 vanhaa tehtaankirkkoa on käytetty kerhotilana. Museovirasto epäsi kirkolle anotun purkuluvan ja 2006 sitä kunnostettiin. Kirkko on suojeltu kirkkolain nojalla. Kirkossa järjestetään jumalanpalveluksia ja konsertteja kesäisin.
Khorasan-ryhmä

Khorasan-ryhmä on Yhdysvaltain puolustusministeriön mukaan Syyriassa toimiva Al-Qaida-ryhmittymä. Yhdysvaltojen mukaan ryhmä suunnitteli terrori-iskujen toteuttamista Yhdysvaltoja vastaan. 
Khorasan-ryhmästä oli vain vähän julkista tietoa ennen kuin Yhdysvallat teki sen tukikohtia vastaan ilmaiskuja syyskuussa 2014. Yhdysvaltojen mukaan iskut kohdistettiin ryhmän pommintekolaitoksia, koulutusleirejä ja muita rakennuksia vastaan. Ryhmään uskotaan kuuluvan noin 50 jäsentä, joita on tullut Afganistanista ja Pakistanista, eli alueelta, jonka jihadistit tuntevat nimellä Khorasan. Nimitys khorasan-ryhmä on kuitenkin peräisin ilmeisesti amerikkalaisista lähteistä. Ryhmässä on jäseniä myös Pohjois-Afrikasta ja Tšetšeniasta. Yhdysvaltojen mukaan ryhmän lähetti Syyriaan Al-Qaida-johtaja Ayman al-Zawahiri ja he saivat tiloja ja maata Syyriassa toimivalta Al-Nusran rintamalta. Ryhmän johtajana on väitetty toimivan Muhsin al-Fadhli. Jotkut tutkijat ovat kuitenkin pitäneet häntä ennemminkin saarnamiehenä kuin johtajana.
Yhdysvaltojen tiedusteluraporttien mukaan ryhmä valmisteli pommi-iskuja ja kokeili eri tapoja tuoda pommeja lentokenttien turvatarkastusten läpi. Ryhmää on Yhdysvaltojen mukaan auttanut sauditaustainen pommintekijä Ibrahim al-Asiri, joka suunnitteli Umar Farouk Abdulmutallabin alusvaatteissaan Northwest Airlinesin lento 253:lle kuljettaman pommin, jonka räjäyttäminen kuitenkin epäonnistui. Yhdysvaltojen tekemien ilmaiskujen aikoihin ryhmän uskottiin olevan pommi-iskun valmistelujen loppuvaiheilla. Heinäkuussa 2015 Yhdysvallat ilmoitti surmanneensa al-Fadhlin ilmaiskussa, joka tehtiin Sarmadan kaupungissa Syyriassa lähellä Turkin rajaa. Al-Fadhlin on sosiaalisessa mediassa uutisoitu kuolleen myös jo aiemmin tehdyissä ilmaiskuissa.
Al-Nusran rintaman johtaja Abu Mohammed al-Julani kiisti Khorasan-ryhmän olemassaolon Al Jazeeralle antamassaan haastattelussa toukokuussa 2015.
Etelä-Määrin lääni

Etelä-Määrin lääni () on yksi Tšekin kolmestatoista läänistä. Sen pääkaupunki on Brno.
Läänin pinta-ala on 7 196 neliökilometriä, ja vuoden 2020 arvion mukaan siellä asui 1 191 989 asukasta. 
Etelä-Määri on Tšekin viininviljelyaluetta. Siellä kasvatetaan myös hedelmiä ja vihanneksia. Läänin pohjoisosissa on metsää.
Etelä-Määrin läänissä on kaksi kohdetta Unescon maailmanperintöluettelossa: kulttuurikohteet Villa Tugendhat ja Lednicen ja Valticen kulttuurimaisema. Unescon biosfäärikohteita ovat Morava-joen alajuoksu ja Karpaatit.
Aslaug Slotte

Annie Aslaug Margareta Slotte-Häggman, kirjailijanimi Aslaug Slotte (28. toukokuuta 1923 Övermark – 10. joulukuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen ekonomi, opettaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Slotten vanhemmat olivat isännöitsijä Karl Alexander Slotte (1896–1983) ja Anne Alice Wiik (1897–1968). Hän oli naimisissa Jarl Häggmanin (1923–1999) kanssa. 
Slotte pääsi ylioppilaaksi 1942, kävi Helsingin ruotsalaisen kauppakorkeakoulun 1942–1944 ja valmistui vielä filosofian kandidaatiksi 1949. Hän toimi opettajana Helsingin ruotsalaisessa tyttölyseossa.
Hänet ja puolisonsa Jarl Häggman on haudattu Kulosaaren hautausmaalle.
Dwzyrek

Dwzyrek on Jussi ja Antti Hyyrysen muodostaman Wöyh!-yhtyeen toinen albumi. Se julkaistiin 17. huhtikuuta 2015 Hyyrysten omistaman Kaskelotti Records- levy-yhtiön kautta. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 4.
Albumin ensimmäinen single ”Kamppailu merellä” julkaistiin 13. maaliskuuta 2015.
Moskovan kehätie

Moskovan autoliikenteen kehätie () eli MKAD () on Moskovassa sijaitseva kehätie, joka kulki avautuessaan pääasiallisesti Moskovan silloista rajaa pitkin. Kehätie on valmistunut vuonna 1962, ja se on 108,9 kilometriä pitkä. Tie on moottoritie, jonka nopeusrajoitus on 100 km/h.
Historia.
Kasvavien liikenneongelmien vuoksi Moskovaan alettiin suunnitella 1950-luvulla kaupungin rajoja seuraavaa kehätietä, joka ohjaisi kaupungin lävitse kulkevaa ohikulkuliikennettä pois ydinkeskustasta. Kehätie avattiin 2+2-kaistaisena vuonna 1961, jolloin se kulki kaupungin silloisten rajojen mukaisesti Moskovan ympäri. Alun perin tie oli tavallinen maantie, jonka nopeusrajoitus oli 100 km/h ja jolla oli muun muassa valo-ohjatut liittymät tärkeimpien teiden kohdilla.
Vuosina 1995-1999 kehätie levennettiin 5+5-kaistaiseksi, jolloin kaikki liittymät muutettiin eritasoliittymiksi, jalankulkijoille rakennettiin ylikulkukäytävät, ja keskikaistaan sijoitettiin yhtenäinen betonieste vastaantulevien liikenteen erottamiseksi. Vuonna 2001 silloisen pormestarin määräyksestä kaikkia hitaita ajoneuvoja kiellettiin käyttämästä kehätietä, ja juuri uudistettu kehätie sai moottoritieluokituksen.
Santo Domingo de los Tsáchilas

Santo Domingo de los Tsáchilas on yksi Ecuadorin maakunnista. Se erotettiin lokakuussa 2007 Pichinchan maakunnasta. Maakunnan pinta-ala on 3 805 neliökilometriä ja siellä on arviolta 434 800 asukasta (vuonna 2017). Sen pääkaupunki on Santo Domingo.
Maakunnan nimi tulee alueella eläneestä tsáchila-heimosta, joka tunnetaan myös nimellä "Colorados". 
Aluejako.
Maakunta on jaettu kahteen kantoniin, mikä on Ecuadorin maakunnille harvinaisen pieni kantonien määrä:
HMS Dulverton (M35)

HMS Dulverton (viirinumero M35) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan miinantorjunta-alus, joka myytiin vuonna 2008 Liettualle. Alus aloitti palveluksensa Liettuan laivastossa 2011 nimellä "Kuršis".
Valmistus.
Alus tilattiin Woolstonista Vosper Thornycroftilta. Se laskettiin vesille 3. marraskuuta 1982 ja otettiin palvelukseen 4. marraskuuta 1983.
Palvelus.
Alus muutettiin 1977 vartiolaivaksi. Se todettiin tarpeettomaksi, jonka jälkeen alus asetettiin 2004 myyntiin. Vuonna 2008 Liettua osti aluksen. Thales modernisoi aluksen miinantorjuntajärjestelmät runkoonasennetulla tyypin 2193 kaikuluotaimella, propulsiojärjestelmän, taistelunjohtojärjestelmän ja miinantuhoamisjärjestelmän, jonka jälkeen alus liitettiin 2011 Liettuan laivastoon nimellä "Kuršis".
Albert Maysles

Albert Maysles (26. marraskuuta 1926 Boston, Yhdysvallat – 5. maaliskuuta 2015 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen dokumenttiohjaaja. Hän aloitti uransa psykologina. Ensimmäisen elokuvansa "Psychiatry in Russia" hän teki moottoripyörämatkalla Neuvostoliitossa. Hänen aloittamastaan tyylisuuntauksesta ruvettiin käyttämään nimitystä direct cinema, joka tarkoittaa todellisuuden kuvaamista suoraan, ilman käsikirjoitusta, tulkintaa ja kommentointia. Hänen läpimurtoelokuvansa oli "Kauppamatkustaja" (1968). Hän teki sen yhteistyössä veljensä äänittäjä David Mayslesin kanssa. Maysles teki runsaasti dokumentteja taiteilijoista ja muusikoista, kuten Rolling Stonesista ("Gimme Shelter", 1970). Kaiken kaikkiaan hänen tuotantoonsa kuuluu noin 50 dokumenttielokuvaa. Viimeiseksi jäi "In Transit", jonka lisäksi hänellä oli tekeillä omaelämäkerrallinen "Handheld and From the Heart".
Mayslesin isä oli ukrainanjuutalainen postivirkailija, äiti puolanjuutalainen opettaja. Kumpikin tuli lapsena siirtolaisina Yhdysvaltoihin.
Jarolímek

Jarolímek oli hyppyrimäki Štrbské Plesossa Slovakiassa.
Historia.
Štrbské Plesoon rakennettiin ensimmäinen hyppyrimäki lumesta vuonna 1920 kautta aikain ensimmäisiä hiihdon Tšekkoslovakian mestaruuskilpailuja varten. Hyppyrimäkeen rakennettiin vuonna 1923 puinen vauhtimäki.
Mäkihypyn suosion kasvaessa Ylä-Tatralla arkkitehti Karel Jarolímek rakennutti K50-hyppyrimäen, jossa oli vaikuttava puinen vauhtimäkitorni. Hyppyrimäki valmistui vuonna 1932. Vuoden 1935 MM-kilpailuja varten Jarolímek remontoitiin vuonna 1934, remontissa K-pistettä siirrettiin 50 metristä 70,0 metriin. Maailmanmestaruuskilpailuissa norjalaiset ottivat kolmoisvoiton Birger Ruudin johdolla, toiseksi sijoittui Reidar Andersen ja kolmanneksi Alf Andersen.
Talvella 1939–1940 vauhtimäki vaurioitui pahoin ja sitä piti korjata lähes vuosittain, jotta Jarolímek pysyi hyppykuntoisena. Lopulta K-piste sijaitsi 72,5 metrissä ennen kuin Jarolímek purettiin vuonna 1962. Samalle paikalle alettiin rakentaa vuonna 1966 MS 1970 -mäkihyppystadionia vuoden 1970 MM-kilpailuja varten.
Mäkiennätyksen kehittyminen.
Mäkiennätys on 76,5 metriä.
Grisha-luokka

Grisha-luokka (, Albatros) eli projekti 1124 oli Neuvostoliiton laivaston 1970-1990 valmistettu sukellusveneentorjuntakorvettiluokka, jonka alusten toimintasäde oli rajattu ja niitä käytettiin ainoastaan rannikkovesillä. Niiden aseistuksena oli erilaisia sukellusveneentorjunta-aseita sekä SA-N-4 ilmatorjuntaohjukset.
Grisha I.
Grisha I eli projekti 1124.1 oli kahdentoista vuosina 1970-1974 valmistetun aluksen muodostama alaluokka. Luokan alukset poistettiin palveluksesta 1979.
Grisha II.
Grisha II eli projekti 1124P valmistettiin KGB:n alaisille rajavartiojoukoille. Luokan alukset varustettiin toisella 57 millimetrin tykillä, joka korvasi samalla SA-N-4 ilmatorjuntaohjusjärjestelmän. Luokan aluksia valmistettiin 1970-luvun aikana yhteensä seitsemäntoista, joista kaksi luovutettiin Ukrainalle ja seitsemän jatkaa palvelustaan Venäjän merivartiojoukoissa.
Grisha III.
Grisha III eli projekti 1124M luokan aluksia valmistettiin 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa yhteensä 34 kappaletta. Aluksissa oli joitakin parannuksia kuten 30 millimetrin tykki ja uutta elektroniikkaa. Aluksista parisenkymmentä jatkaa palvelustaan Venäjän laivastossa. Liettuan laivastossa oli vuoteen 2009 saakka kaksi alusta.
Grisha IV.
"MPK-5" oli ainoa Grisha IV eli projekti 1124K luokan alus. Se varustettiin SA-N-9-ilmatorjuntaohjusjärjestelmien koealukseksi. Alus on poistettu käytöstä.
Grisha V.
Grisha V eli projekti 1124ME valmistettiin 1985-1994 30 kappaletta. Alusten kaksiputkiset 57 millimetrin tykit vaihdettiin yksiputkisiin 76 millimetrin tykkeihin. Aluksista on 28 edelleen palveluksessa Venäjän laivastossa. "Ternopil" luovutettiin 2006 Ukrainalle.
Betonimylläri (albumi)

Betonimylläri (Heikki Sarmannon sävellyksiä Lauri Viidan runoihin) on Tapani Kansan albumi vuodelta 1987.
Albumin kansitaiteen toteutti Kari Piippo.
Orkidiokasvit

Orkidiokasvit (Lowiaceae) on pieni eteläaasialainen kasviheimo yksisirkkaisten koppisiemenisten Zingiberales-lahkossa. Heimossa on vain yksi suku: orkidiot ("Orchidantha").
Tuntomerkit.
Kasvit ovat ruohoja, joilla on ruodilliset lehdet. Niissä on jyrkästi kärkeä kohti nousevat pitkittäissuonet, joista toiset ovat vahvempia kuin toiset. Myös poikkisuonet ovat hyvin kehittyneet ja näkyvät selvästi lehden alapinnalla. Kukinto koostuu yksikukkaisista osakukinnoista ja haarautuu kukkien alla olevista tukilehdistä. Sisemmän kehäkiehkuran (teriön) yksi lehti muodostaa usein hyvin kehittyneen huulen. Heteet kiinnittyvät terälehtiin, ja joskus kukassa on yksi joutohede. Luotti on monosymmetrinen ja selkä-vatsa-suuntaisesti litistynyt; luotin tyvellä on erityssolukkoa. Siemenet ovat toisinaan lyhytkarvaisia.
Levinneisyys.
Heimo/suku kasvaa Etelä-Kiinasta Borneoon ulottuvalla alueella.
Luokittelu.
Orkidioiden ("Orchidantha", syn. mm. "Lowia") suvussa on viisitoista lajia. Suku on hyvin huonosti tunnettu.
Rübezahl-Sprungschanze

Rübezahl-Sprungschanze oli hyppyrimäki Jánské Láznĕssa Tšekissä.
Historia.
Jánské Láznĕen rakennettiin A. Bergerin ollessa vastuussa Rübezahl-Sprungschanze vuonna 1921. Rübezahl-Sprungschanzessa järjestettiin kautta aikain ensimmäiset hiihdon MM-kilpailut. Maailmanmestaruuden vuonna 1925 voitti tšekkoslovakialainen Willen Dick, toiseksi sijoittui norjalainen Henry Ljungmann ja kolmanneksi sijoittui tšekkoslovakialainen Frantisek Wende. Yleisöä kilpailussa oli 3 000. MM-kilpailujen jälkeen mäestä järjestettiin kansallisia kilpailuja.
Välittömästi toisen maailmansodan jälkeen Rübezahl-Sprungschanze remontoitiin hyppykuntoon. Vuonna 1956 arkkitehti Karel Jarolímekin suunnittelema uusi mäki valmistui. Sen jälkeen mäessä järjestettiin vuosittain kansallisia kilpailuja vuoteen 1965 asti.
Mäkiennätyksen kehittyminen.
Mäkiennätyksen 55,0 metriä on hypännyt Franciszek Wende.
Marantakasvit

Marantakasvit (Marantaceae) on runsaat puoli tuhatta lajia käsittävä trooppinen kasviheimo yksisirkkaisten koppisiemenisten Zingiberales-lahkossa.
Tuntomerkit.
Marantakasvit ovat usein rotevia, joskus varrellisia ruohoja, joiden lehdet ovat ruodillisia. Ruodin kärjessä on turvonnut kohta, ns. pulvinus, ja lehdet ovat umpituppisia. Kukat sijaitsevat parittain ja ovat usein vaatimattoman kokoisia ja epäsäännöllisiä, mutta toistensa peilikuvia. Teriö, hetiö ja vartalo ovat kasvaneet tyviltään yhteen. Kummassakin hedekiehkurassa on tavallisesti ainakin yksi joutohede; yksi on huppumainen (staminodium cucullatum) ja toinen enemmän tai vähemmän mehevä (staminodium callosum), fertiilissä heteenpuoliskossa on usein terämäinen lisäke. Sikiäimessä on toisinaan vain yksi fertiili emilehti. Vartalo käyristyy kehityksensä aikana, ja siitepöly karisee sen erittävälle alueelle pölyttäjien saataville. Emilehdessä on vain yksi siemenaihe pohjaistukassa. Hedelmä on tavallisesti kota, joskus marja.
Levinneisyys.
Marantakasvit kasvavat tropiikissa, erityisesti Amerikassa; Australiasta ne puuttuvat.
Luokittelu.
Heimossa on 31 sukua ja 550 lajia, joista lähes puolet (250 lajia) kuuluu sukuun maijakit ("Goeppertia"), joka on muodostettu vasta vuonna 2012 fylogeneettisten eli sukulaisuustutkimusten perusteella. Valtaosa maijojen ("Calathea") suvun lajeista luetaan siihen, maijat kun ovat osoittautuneet polyfyleettiseksi ryhmäksi.
Suvut.
Perinteisesti heimon sukujen luettelo on näyttänyt seuraavalta:
Passions of a Man

Passions of a Man - A Suite For Jazz Orchestra on Heikki Sarmannon studioalbumi vuodelta 1987. Albumin orkesterina toimii New Music Orchestra johtajanaan itse Sarmanto. Albumi on julkaistu vain vinyylilevyllä Finnlevyn toimesta vuonna 1987.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Heikki Sarmanto.