tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ilmari Holmlund

Arvo Ilmari Holmlund (6. marraskuuta 1924 Pori – 16. tammikuuta 1999 Pori) oli suomalainen talousneuvoksen arvonimen saanut leipomoalan yrittäjä ja poliitikko. Holmlund toimi Suomen Yksityisyrittäjäin Puolueen (SYP) puheenjohtajana 1970-luvun puolivälistä sen lakkauttamiseen vuoteen 1979 asti. Hän on entisen sisäministerin, kansanedustaja Anne Holmlundin isä.
Ilmari Holmlund tunnettiin kotikaupungissaan omalaatuisena persoonana. Oikeistolaisuudestaan huolimatta hän oli aktiivisesti mukana muun muassa Suomi–Kiina-seuran ja Suomi-Albania Seuran toiminnassa ja matkusti kommunistisessa Kiinassa. Lisäksi Holmlund vieraili kahdesti Pohjois-Koreassa. Hän teki Porin kaupunginvaltuustossa useita huomiota herättäneitä aloitteita. Toteutuneista tunnetuin on ehdotus nakurannan perustamisesta Yyteriin. Lisäksi hän työskenteli innokkaasti kaupungin satamalautakunnassa Porin sataman kehittämiseksi. 
Porin kaupunginvaltuustossa Holmlund oli yhteensä 28 vuotta vuosina 1968–1996. Hän aloitti Liberaalisen kansanpuolueen edustajana ja siirtyi sen jälkeen SYP:hen. Puolueen lopetettua toimintansa Holmlund jatkoi kokoomuksen riveissä.
Vuoden 1979 eduskuntavaalien yhteydessä Holmlund herätti valtakunnallista huomiota esiintymisellään Yleisradion vaalitentissä. Hän muun muassa ilmoitti, ettei aio itse äänestää oman puolueensa ehdokasta. Kummastusta herätti myös Holmlundin kiinankielinen käyntikortti, jonka tekstin hän oli kopioinut säilykepurkin etiketistä.
Eduskuntavaaleissa 1983 Holmlund oli kokoomuksen ehdokkaana. Hän sai yli 3 500 ääntä, mutta ei tullut valituksi.
Huhtikuu on kuukausista julmin

Huhtikuu on kuukausista julmin on Suvi-Marja Korvenheimon eli Anssi Mänttärin ohjaama elokuva vuodelta 1983 ja Korvenheimo-trilogian päätösosa. Se sai nimensä T. S. Eliotin runosarjan "Autio maa" ensimmäisestä säkeestä. Kymmenessä päivässä kuvattu elokuva on satiiri suomalaisen kulttuurin kynttilöistä. Sen esitysvuoden katsojamäärä jäi kolmeentuhanteen.
Aikalaisarvioissa elokuvaa pääosin kiitettiin, pidettiin jopa voimakkaana ja tärkeänä.
SK Tallinna Sport

SK Tallinna Sport on entinen virolainen urheiluseura, viime vaiheessa jalkapalloseura. Seura perustettiin alun perin jo Venäjän keisarivallan aikaan vuonna 1912 ja uudemman kerran viimeisimmän itsenäisyyden aikaan vuonna 2003. 
Historia.
Yleisseura VS Sport syntyy.
SK Tallinna Sport perustettiin, koska aiemmin perustetut Viron saksalaisseurat eivät ottaneet vironkielisiä urheilutoimintaansa. Lisäksi suurseura Tallinnan Kalevin pääsykriteerit olivat hyvin tiukat. Niinpä Voimisteluseura eli VS Sport sai alkunsa. Kuten virolainen suurseura Tallinna Kalev, Sport oli myös yleisseura. Niinpä sporttilaiset painijat voittivat myöhemmin kymmeniä mestaruuksia ja toivat useita olympiamitaleita. 
Viron ensimmäisen itsenäisyyden jalkapalloilun suurseura.
Seura oli Tallinnan Kalevin kanssa ensimmäisen itsenäisyysjakson aikana Viron merkittävimpiä jalkapalloseuroja. Seurojen väliset ottelut olivat aikakauden merkittävimpiä palloilutapahtumia maaotteluiden ohella. Se saavutti 1920- ja 1930-luvuilla yhdeksän Viron mestaruutta. Seura oli ollut yhdessä Tallinnan Kalevin ja Tallinnan Jalkapalloklubin kanssa perustamassa Viron jalkapalloliittoa joulukuussa 1921. Sport palkkasi 1920-luvun lopulla unkarilaisen valmentajan Antal Mallyn. Lisäksi Sport pelasi säännöllisesti suomalaisseuroja vastaan. Yleensä vastustajina olivat HJK Helsingistä ja TPS Turusta.
Viron monikertainen jääpallomestari.
Jääpalloa pidettiin 1920- ja 1930-luvuilla jalkapalloilun harjoittelulajina talvikaudelle. Niinpä Tallinnan Sport saavutti Viron jääpallomestaruudet vuosina 1924 ja edelleen vuosina 1926–1935 eli yhteensä 11 kertaa.
Sportin uudelleenherääminen.
Neuvostovallan syntyessä kesällä 1940 Viron tasavallan urheilujärjestöt lakkautettiin. Niinpä Sportin toimintakin loppui. Neuvostovallan loppuvaiheessa 1980-luvulla Tallinnan KSMK alkoi käyttää "Sport"-nimeä vuonna 1985. Joukkue pelasi Neuvostoliiton jalkapalloilun toiseksi korkeimmalla sarjatasolla vuosina 1983–1989. Parhaimmat menestykset tulivat vuosina 1985 ja 1988.
Seura heräsi henkiin uuden itsenäisyyden aikana syksyllä 2002 ja osallistui seuraavana keväänä Viron jalkapallosarjoihin. Viime vaiheessa Sport pelasi III Liigassa vuonna 2007. Seuran toiminta lopetettiin vuonna 2008.
Havoc and Bright Lights

Havoc and Bright Lights on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Alanis Morissetten kahdeksas albumi. Se julkaistiin vuonna 2012. 
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 15.
Maastohiihdon maailmancup 2012–2013

Maastohiihdon maailmancup 2012–2013 oli historian 32. virallinen maailmancup-kausi. Se alkoi 24. marraskuuta 2012 Ruotsin Jällivaarassa ja päättyi 24. maaliskuuta 2012 Ruotsin Falunissa.
Lähde: FIS
Maailmancupin loppupisteet.
Lähde: FIS
Polizeiruf 110

Polizeiruf 110 on saksalainen rikossarja, jota on tuotettu vuodesta 1971 yhteensä yli 360 jaksoa. Sarjassa on "Rikospaikalla"-sarjan tapaan esiintynyt useita eri tutkijoita. Sarjassa on käsitelty monenlaisia eri rikoksia, kuten murhia ja raiskauksia.
Ben Bruce

Ben Bruce (s. 31. lokakuuta 1988) on brittiläisen Asking Alexandria -yhtyeen kitaristi ja taustalaulaja.
Bruce syntyi Englannissa, mutta muutti kuusivuotiaana perheensä mukana Dubaihin. Siellä hän perusti vuonna 2006 ensimmäisen oman yhtyeensä, jossa hän toimi laulajana. Yhtye julkaisi yhden levyn, "The Irony of Your Perfectionin", ennen kuin Bruce muutti takaisin Englantiin ja kokosi samalla nimellä uuden kokoonpanon vuonna 2008. Danny Worsnopista tuli yhtyeen uusi laulaja. Asking Alexandria sai levytyssopimuksen ja esikoisalbumi "Stand Up and Scream" ilmestyi vuonna 2009.
Piikkikampelat

Piikkikampelat (Scophthalmidae) on piikkimakrillikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Atlantin pohjoisosista, Itämerestä, Välimerestä ja Mustastamerestä.
Lajit ja anatomia.
Varhaisimmat piikkikampeloiden heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu mioseenikaudelle. Heimoon kuuluu 4 sukua ja 8 lajia. Lajeja ovat muun muassa pikkukampela ("Phrynorhombus norvegicus"), lehtikampela ("Scopthalmus aquosus"), mustanmerenkampela ("S. maeoticus"), piikkikampela ("S. maxima"), silokampela ("S. rhombus") ja kalliokampela ("Zeugopterus punctatus"). Ruumiinmuodoltaan ne ovat ovaalinmallisia ja litteitä kaloja. Suurin laji piikkikampela voi saavuttaa noin metrin pituuden. Heimon lajien silmät sijaitsevat vasemmalla kyljellä, suu on suuri ja alaleuka esiintyöntyvä.
Koiluoto

Koiluoto ( kyrill. Койлуото) on pieni saari Suomenlahden Virolahdella. Sen lävitse kulkee Suomen ja Venäjän raja. Koiluodon pinta-ala on noin 1,6 hehtaaria, pituus 200 metriä ja leveys 110 metriä.
Doverin satama

Doverin satama (LOCODE:GB DVR) on pääasiassa henkilöliikenteeseen keskittyvä satama Englannin kanaalin rannalla Kentissä Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Doverin satamasta on lauttayhteyksiä mm. Calais'n kaupunkiin Ranskaan. Satamaan pääsee autolla Canterburyn ja Folkestonen suunnista. Lisäksi Dover Prioryn rautatieasemalta on satamaan bussiyhteys.
Vuonna 2017 Doverin satama oli maailman toiseksi vilkkain matkustajasatama.
Oles Hontšar

Oles (Oleksandr) Terentijovitš Hontšar (, 3. huhtikuuta 1918 Suhan kylä, Pultavan alue – 14. heinäkuuta 1995 Kiova) oli ukrainalainen neuvostokirjailija.
Oles Hontšar syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän osallistui toiseen maailmansotaan ja valmistui Dnipropetrovskin yliopistosta vuonna 1946.
Hontšarin trilogiaa "Praporonostsi" (”Lipunkantajat”, 1946–1948) pidettiin aikanaan yhtenä parhaista toista maailmansotaa kuvaavista neuvostoliittolaisista teoksista. Se sai Stalin-palkinnon vuosina 1948 ja 1949. Romaanit "Tavrija" (”Tauria”, 1952) ja "Perekop" (1957) kertovat Venäjän kansalaissodasta. Lenin-palkinnon saanut "Paimenkello" ("Tronka", 1963) sekä romaanit "Sobor" (”Katedraali”, 1968), "Tsyklon" (”Matalapaine”, 1970), "Bereh ljubovi" (”Rakkauden ranta”, 1976) ja "Tvoja zorja" (”Sinun aamunkoittosi”, 1980) käsittelevät moraalis-eettisiä kysymyksiä.
Hontšar toimi Ukrainan kirjailijaliiton puheenjohtajana vuosina 1959–1971, Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana vuosina 1962–1989 sekä Neuvostoliiton kansanedustajana vuodesta 1989. Hän oli myös Ukrainan kommunistisen puolueen keskuskomitean jäsen ja NKP:n keskuskomitean ehdokasjäsen. Vuonna 1978 kirjailijasta tuli Ukrainan kansallisen tiedeakatemian akateemikko. Samana vuonna hän sai sosialistisen työn sankarin arvonimen ja vuonna 1982 Neuvostoliiton valtionpalkinnon.
Southeastern

London &amp; South Eastern Railway Limited eli Southeastern on brittiläinen rautatieliikennealan yritys. Se vastaa pääosin Kaakkois-Lontoon paikallisliikenteestä sekä Kentin kaukojunayhteyksistä ja liikennöi myös osaa East Sussexin junavuoroista. Southeasternin omistaa Go-Ahead Groupin ja Keolis-yhtiön yhteisomistuksessa oleva Govia.
Southeasternin verkostoon kuuluu 179 asemaa. Yritys liikennöi viikolla päivittäin noin 2 000 junavuoroa, joita käyttää 570 000 matkustajaa.
Fjodor Glinka

Fjodor Nikolajevitš Glinka (, 19. kesäkuuta 1786 Smolenskin läänin Duhovštšinan kihlakunnan Sutokin kylä – 23. helmikuuta 1880 Tver) oli venäläinen runoilija.
Fjodor Glinka oli kirjailija Sergei Glinkan veli. Hän valmistui ensimmäisestä kadettikorpuksesta vuonna 1802 ja osallistui vuoden 1812 isänmaalliseen sotaan, jota hän kuvaa teoksessa "Pisma russkogo ofitsera" (”Venäläisen upseerin kirjeitä”, 1815–1816). Glinka kuului dekabristien salaseuroihin ja toimi Venäjän kirjallisuuden ystävien vapaan yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1818–1825. Vuoden 1825 dekabristikapinan jälkeen Glinka pidätettiin ja karkotettiin Petroskoihin, jossa hän työskenteli neuvonantajana Aunuksen läänihallinnossa. Työnsä ohella hän harrasti seudun maantiedettä, historiaa ja kansatiedettä. Glinka toi venäjän yleiskieleen käsitteen Karjala (ven. "Karelija") sekä kirjoitti paikalliseen aineistoon perustuvat runoelmat "Deva karelskih lesov" (”Karjalan metsien neito”, 1828) ja "Karelija" (1829–1830). A. J. Sjögrenin aloitteesta hän käänsi venäjäksi ensimmäiset karjalaiset kansanrunot.
Vuodesta 1830 lähtien Glinka työskenteli Tverissä ja vuodesta 1832 Orjolissa saaden todellisen valtioneuvoksen arvon. Hän erosi valtion palveluksesta vuonna 1834. Myöhemmin hän asui Pietarissa, Moskovassa ja vuodesta 1862 Tverissä harrastaen arkeologiaa, runoutta ja muistelmien kirjoittamista. Glinkan runot "Troika" (”Troikka”, 1824) ja "Uznik" (”Vanki”, 1831) tunnetaan lauluina. Hänen myöhäislyriikassaan on uskonnollisia ja mystisiä teemoja.
Vladimir Giljarovski

Vladimir Aleksejevitš Giljarovski (; 8. joulukuuta 1853 Vologdan kuvernementti – 1. lokakuuta 1935 Moskova) oli venäläinen sanomalehtimies ja kirjailija.
Vladimir Giljarovski syntyi metsätilan hoitajan apulaisen perheeseen. Hänen äitinsä oli Zaporižžjan kasakoiden jälkeläinen. 1860-luvulla perhe muutti Vologdaan, jossa poika kävi kimnaasia. Kaupunkiin poliittisista syistä karkotetut sivistyneistön edustajat vaikuttivat hänen maailmankuvansa muotoutumiseen.
Vuosina 1871–1881 Giljarovski kierteli eri puolilla Venäjää kokeillen monia erilaisia ammatteja. Vuonna 1881 Giljarovski asettui Moskovaan, jossa hän työskenteli lehtimiehenä. Hän laati reportaaseja yleisöä kuohuttaneista tapahtumista sekä osallistui aikansa teatteri- ja kirjallisuuselämään.
1870-luvulla Giljarovski alkoi kirjoittaa kansanelämästä kertovia runoja ja runoelmia, joita julkaistiin myöhemmin erillisinä kokoelmina. Moskovan köyhälistöä kuvaava kertomuskokoelma "Truštšobnyje ljudi" (”Hökkelien ihmiset”, 1887) joutui sensuurin takavarikoimaksi. 1920–1930-luvulla Giljarovski tuli tunnetuksi vallankumousta edeltäneen Moskovan kuvaajana. Hänen tärkeimmät teoksensa ovat kaupungin arkielämästä kertova kuvauskokelma ”Muistojen Moskova” ("Moskva i moskvitši", 1926) sekä omaelämäkerrallinen trilogia "Moi skitanija" (”Vaellukseni”, 1928), "Ljudi teatra" (”Teatteri-ihmisiä”, julkaistu 1941) ja "Moskva gazetnaja" (”Sanomalehtien Moskova”, julkaistu 1960). ”Giljai-sedästä” itsestään muodostui eräänlainen vanhan Moskovan elävä muistomerkki.
Syysvarpumittari

Syysvarpumittari ("Dysstroma citratum") on erittäin yleinen loppukesän ja syksyn mittariperhoslaji. Suomessa se on eräs yksilömäärältään runsaimmista mittariperhosista.
Koko ja ulkonäkö.
Ulkonäöltään jonkin verran vaihteleva, ruskean ja harmaankirjava mittarilaji. Etusiiven poikkiviirut ovat mustia ja erottuvat hyvin. Siiven keskisarka vaihtelee väriltään valkeasta harmaaseen. Keskipilkku on musta ja melko pieni. Ulompi poikkiviiru mutkittelee voimakkaasti, kaartuu siiven keskiosassa ulospäin ja muodostaa melko terävän, kaksihaaraisen mutkan. Keskisaran molemmin puolin siipi on leveälti ruskea. Aivan siiven kärkiosa ja tyvi ovat harmaat. Takasiivet ovat vaalean ruskehtavat, ulkoreunastaan tummemmat. Siiven poikki kulkevassa kaarijuovassa on terävä, ulospäin suuntautuva mutka. Siipiväli 27–32 mm.
Syysvarpumittari muistuttaa paljon muita "Dysstroma"-suvun lajeja, erityisesti kesävarpumittaria ("Dysstroma truncatum"), josta sen erottaa helpoimmin myöhäisemmän lentoajan perusteella.
Levinneisyys ja lentoaika.
Syysvarpumittari on holarktinen laji, jonka levinneisyys kattaa Euroopan lisäksi Aasian keski- ja pohjoisosat Tiibetiin saakka. Lisäksi se esiintyy laajalti Pohjois-Amerikassa. Suomessa sitä tavataan koko maassa Inarin Lappia lukuun ottamatta. Perhoset aloittavat lentonsa heinäkuun lopulla ja lentoaika jatkuu lokakuulle asti. Huippu on elokuun keskivaiheilla.
Elinympäristö ja elintavat.
Erittäin yleinen ja runsaslukuinen perhonen, joka kuuluu syksyn tavallisimpiin lajeihin. Sitä tavataan erilaisissa kulttuuriympäristöissä, mutta myös valoisissa metsissä sekä soiden ympäristöissä. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat varsin hyvin sekä valolle että syötille. Ne myös käyvät etenkin maitohorsmien kukilla. Muna talvehtii.
Ravintokasvi.
Toukka elää pääasiassa mustikalla ("Vaccinium myrtillus") ja juolukalla ("Vaccinium uliginosum"), ainakin ulkomailla myös monilla muilla kasveilla.
Janne Ritamäki

Janne Ritamäki (s. 13. elokuuta 1986 Heinola) on suomalainen jääkiekkoilija. Ritamäki on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Jatkoaika.com -sivuston mukaan Ritamäki on nöyrää työtä tekevä alempien ketjujen laitahyökkääjä. 
Ura.
Ritamäki on Heinolan Kiekon kasvatti. Hän pelasi siellä ensimmäiset miesten pelinsä 18-vuotiaana kaudella 2004–2005 Suomi-sarjassa. Ritamäki voitti kauden päätteeksi hopeaa. Kaudeksi 2005–2006 hän siirtyi Pelicansin A-nuoriin. Ritamäki voitti siellä toisen kautensa 2006–2007 päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden.
Huhtikuussa 2007 Ritamäki palasi try-outille HeKiin, joka oli vuotta aiemmin noussut Mestikseen. Hän sai heinäkuussa sopimuksen joukkueeseen. Ritamäen tulokaskausi toi 40 runkosarjaottelussa tehot 1+6=7. Hänen ensimmäinen Mestis-maalinsa syntyi 20. helmikuuta 2008 Jokipoikia vastaan. Ritamäki palasi vuonna 2011 Peliitat-nimeen palanneessa heinolalaisjoukkueessa kaikkiaan viisi kautta. Kaudella 2011–2012 hän oli yhdeksällä osumallaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä runkosarjassa.
Kesällä ja alkusyksyllä 2012 Ritamäki harjoitteli Pelicansin SM-liigajoukkueen kanssa. Hän pelasi joukkueessa Peliitoilta lainassa ensimmäisen SM-liigaottelunsa 15. syyskuuta 2012 kauden toisessa ottelussa vieraissa Saimaan Palloa vastaan. Ritamäki sai siinä jääaikaa 9.58 minuuttia ja hän keräsi yhden kahden minuutin jäähyn kampituksesta. Liigauransa avausmaalin Ritamäki teki neljännessä SM-liigaottelussaan 27. syyskuuta 2012 Tapparaa vastaan. Hänen osumansa jäi Pelicansin 6–4-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Ritamäki keräsi ottelussa myös yhden syöttöpisteen. Kauden 2012–2013 mittaan hän vakiinnutti paikkansa Pelicansissa, jossa Ritamäki teki 45 runkosarjaottelussa tehot 4+3=7. Peliitoissa hän pelasi kauden aikana kolme ottelua. Maaliskuussa 2013 Ritamäki teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Pelicansin kanssa.
Kaudella 2013–2014 Ritamäki pelasi ensimmäiset pudotuspelinsä. Hänen liigauransa kaksi ensimmäistä playoff-maaliaan syntyivät molemmat hyvään saumaan. Ritamäen ensimmäinen osuma syntyi jo hänen ensimmäisessä playoff-ottelussaan Lomarengas-kierroksella 15. maaliskuuta 2014 Helsingin IFK:ta vastaan jatkoajalla ajassa 79.02. Ritamäen toinen playoff-maali syntyi 22. maaliskuuta 2014 toisessa puolivälieräottelussa Tapparaa vastaan jatkoajalla ajassa 77.06. Samana keväänä hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Pelicansin kanssa.
Ritamäki siirtyi kaudeksi 2016–2017 vuoden mittaisella ja kuukauden mittaisen koeajan sisältävällä sopimuksella SM-liigan nousijajoukkue Mikkelin Jukureihin. Hän sai kauden kynnyksellä syyskuussa 2016 koejaksonsa päätteeksi jatkosopimuksen. Ritamäki teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+12=20. Joulukuussa hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Jukureiden kanssa. Maaliskuussa 2018 Ritamäki teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2018–2019 Ritamäki pelasi vain 11 runkosarjaottelua leikkaushoitoa vaatineen alaraajavamman vuoksi. Kaudeksi 2019–2020 hänet nimettiin Jukureiden varakapteeniksi.
Poundland

Poundland on brittiläinen vähittäiskaupan ketju, jonka myymälöissä kaikki tuotteet maksavat yhden punnan. Poundlandin perustivat vuonna 1990 Dave Dodd ja Stephen Smith.
Poundlandilla on Brittein saarilla yli 400 myymälää. Ketjun merkittävin kilpailija on 99p Stores.
Nikolai Kondratjev

Nikolai Dmitrijevitš Kondratjev (; 4. maaliskuuta 1892 – 17. syyskuuta 1938) oli neuvostovenäläinen taloustieteilijä, joka kannatti Leninin vuonna 1921 aloittamaa "uutta talouspolitiikkaa" (NEP), jolla edistettiin Neuvostoliitossa pienten yksityisten yritysten toimintaa. Kondratjev esitti teorian, jonka mukaan länsimaiset kapitalistiset taloudet noudattavat sykliä, jossa tietyin pitkin aikavälein (50–60 vuotta) lama- ja nousukaudet vuorottelevat. Näitä pitkäaikaisia suhdannevaihteluita kutsutaan "Kondratjevin aalloiksi" eli sykleiksi.
Nikolai Kondratjev syntyi Kostroman läänissä Moskovan pohjoispuolella talonpoikaiseen perheeseen. Hän opiskeli Pietarin yliopistossa ennen vallankumousta. Hänen ensimmäiset tieteelliset työnsä olivat maatalouden sekä tilastotieteen ja elintarviketuotannon alalla. Kondratjev oli Sosialistivallankumouksellisen puolueen merkittävä jäsen. Hän oli 25-vuotias, kun hänet 5. lokakuuta 1917 nimitettiin varaministeriksi Aleksandr Kerenskin viimeiseen hallitukseen, joka kesti vain muutaman päivän.
Kondratjev oli perustamassa Moskovaan suhdannetalouden tutkimuskeskusta, Konjunktuuri-instituuttia vuonna 1920, ja hänestä tuli sen johtaja. Vuonna 1922 hän julkaisi teoksen 'Maailmantalous ja suhdanteet sodan aikana ja jälkeen'. Hän oli vuosina 1923–1925 mukana suunnittelemassa Neuvostoliiton viisivuotissuunnitelmaa maatalouden osalta. Julkaistuaan ensimmäisen ​​version pitkän ajan talousaaltoteoriastaan Kondratjev kävi vuonna 1924 Isossa-Britanniassa, Saksassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa ja vieraili useissa yliopistoissa ennen paluutaan Venäjälle. Hän julkaisi vuonna 1928 teoksen "Bolšije tsikly konjunktury" ("Suuret suhdannesyklit"), joka käännettiin pian myös saksaksi. Teoksen lyhyempi versio julkaistiin vuonna 1935 englanniksi julkaisusarjassa "Review of Economic Statistics", ja hänen ajatuksensa saivat suosiota lännessä, kunnes jäivät John Maynard Keynesin taloustieteellisen ajattelun varjoon.
Leninin kuoltua 1924 ja Stalinin tultua valtaan Kondratjevin ajatukset joutuivat Neuvostoliitossa epäsuosioon. Kondratjev erotettiin Konjunktuuri-instituutin johtajan virasta vuonna 1928, ja hänet pidätettiin heinäkuussa 1930 syytettynä "Talonpoikaisen työväenpuolueen" jäsenyydestä (tämän ilmeisesti olemattoman puolueen keksi NKVD). Hänet tuomittiin "kulakki-professorina" kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen, ja hän suoritti tuomiotaan helmikuusta 1932 lähtien Suzdalissa Moskovan lähistöllä. Heikkenevästä terveydestään huolimatta Kondratjev jatkoi tutkimuksiaan ja suunnitteli useita uusia kirjoja niiden pohjalta. Jotkut teksteistä ehtivät valmistua, ja ne julkaistiin myöhemmin. Kondratjev teloitettiin työleirillä Moskovan lähellä 17. syyskuuta 1938. Hänet rehabilitoitiin Neuvostoliitossa vuonna 1987.
Kaunovarpumittari

Kaunovarpumittari ("Chloroclysta siterata") on sekä syksyllä että keväällä lentävä melko yleinen mittariperhonen. Se on yksi kolmesta Suomessa aikuisena talvehtivasta mittarilajista.
Koko ja ulkonäkö.
Etusiipien pohjaväri on sammaleenvihreä ja niissä erottuu pitkittäissuuntaisina alueina ruusunpunaista väriä. Poikkiviirut ovat mustat ja etenkin siiven keskiosassa on leveälti harmaata. Ulomman poikkiviirun kodalla siiven etu- ja takareunassa on laajat valkoiset laikut, joista takareunan puoleinen saattaa olla ruusunpunaisen sävyn sotkema. Takasiivet ovat tumman ruskeanharmaat. Siipiväli 25–30 mm.
Samannäköinen laji on vihervarpumittari ("Chloroclysta miata"), joka myös lentää samaan aikaan. Helpoimmin lajit erottaa takasiivistä.
Levinneisyys ja lentoaika.
Kaunovarpumittaria tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa. Idässä levinneisyys ulottuu Turkkiin, Kaukasukselle ja Venäjälle. Suomessa esiintyminen keskittyy etelään ja länsirannikolle. Pääosa havainnoista on Vaasa-Imatra-linjan eteläpuolelta. Perhoset kentävät elokuun lopulta lokakuun lopulle, jopa marraskuulle saakka ja talvehtimisen jälkeen lento jatkuu huhtikuun lopulta kesäkuulle.
Elinympäristö ja elintavat.
Valoisien lehtimetsien laji, joka viihtyy myös puistoissa. Sitä tavataan yleensä yksitellen, mutta laji saattaa olla myös paikoitellen runsas. Perhoset lentävät pimeän turvin ja tulevat hyvin valolle, harvakseltaan syötille. Useimmista muista mittareista poiketen kaunovarpumittari talvehtii aikuisena.
Ravintokasvi.
Toukka käyttää ravinnokseen monia eri lehtipuita.
Nikolai Nogovitšyn

Nikolai Nogovitšyn (; s. 7. tammikuuta 1948 Prokopjevsk) on entinen neuvostoliittolainen yhdistetyn hiihtäjä. Nogovitšyn kilpaili 1970-luvulla ja voitti hopeaa vuoden 1970 hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Vysoké Tatryssa. 
Vuoden 1976 talviolympialaisissa Innsbruckissa Nogovitšyn sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kuudenneksi.
Marja Suna

Marja Suna (14. maaliskuuta 1934 Helsinki – 4. lokakuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen vaatetussuunnittelija ja muotoilija. Suna suunnitteli urallansa muun muassa Marimekon vaatteita ja Kalevala Korun koruja.
Elämä.
Sunan vanhemmat olivat Taideakatemian koulun rehtori, professori Aarre Heinonen ja laulaja-kirjailija Tuomi Elmgren-Heinonen. Hän opiskeli Taideteollisen oppilaitoksen muotitaiteen osastolla vuosina 1951–1954 ja valmistui sieltä muotisuunnittelijaksi.
Sunan taiteilijanuran keskeisin osa-alue oli 1950-luvun lopulta lähtien teollinen vaatesuunnittelu. Hän suunnitteli vaatemallistoja muun muassa Herralalle, Kestilälle, Silolle, Turolle, Turkistukulle, Luhdalle ja Marimekolle. Pääsuunnittelijana hän toimi sekä Herrala Oy:ssä että Silo Oy:ssä. Hän suunnitteli myös kenkiä, lasiesineitä ja koruja. Vuodesta 1998 lähtien Suna suunnitteli Kalevala Korulle kulta-, hopea- ja pronssikoruja, jotka ovat olleet myös kaupallinen menestys. Halu löytää uusia ilmaisukeinoja sai hänet 2000-luvulla aloittamaan lisäksi lasitaiteen tekemisen.
Teollisen muotoilijan uransa ohessa Suna teki runsaasti vapaata taidetta, jota on ollut julkisesti esillä monissa yksityis- ja yhteisnäyttelyissä. Hänen teoksensa käsittävät muun muassa paperi-, vaate- ja metalliveistoksia, uniikkikoruja sekä taidelasiteoksia. Laaja Sunan erityyppisten teosten näyttely on ollut esillä muun muassa Suomen lasimuseossa vuonna 2010. Hän toimi myös opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa.
Suna sai vuonna 1979 valtion taideteollisuuspalkinnon ja vuonna 2010 Kaj Franck -muotoilupalkinnon. Vuonna 1998 hänet valittiin vuoden muotitaiteilijaksi. Hän oli myös Taideteollisen korkeakoulun kunniajäsen.
Pensasjänönputki

Pensasjänönputki ("Bupleurum fruticosum") on sarjakukkaiskasvien heimoon kuuluva ikivihreä kasvi.
Pensasjänönputki kasvaa kaksi metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat yksinkertaiset, kiiltävän sinivihreät. Pienten keltaisten kukkien muodostama kukinto on huiskilo.
Pensasjänönputki kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Sitä kasvatetaan koristekasvina ja tuulensuoja-aitoina muuallakin. Britanniassa se on paikoin levinnyt luontoon viljelykarkulaisena.
Toukoraunikki

Toukoraunikki eli toukokukka ("Gypsophila vaccaria", syn. "Vaccaria hispanica", "V. pyramidata", "V. segetalis") on punakukkainen kohokkikasvilaji. Laji luokitellaan nykyisin raunikkeihin eli harsoraunikkeihin ja aiemmin se on ollut ainoana lajina toukokukkien "Vaccaria" suvussa.
Ulkonäkö ja koko.
Yksivuotinen toukoraunikki kasvaa 25–60 senttimetriä korkeaksi. Koko kasvi on kalju. Sinivihreät, vastakkain kasvavat lehdet vaihtelevat muodoltaan suikeista puikeisiin ja ne ovat hertta- ja yhdistyvisiä. Pituudeltaan lehdet ovat 4–7 cm. Kukinto on harsu, monikukkainen kaksihaarainen viuhko. Kukan verhiö on ulkoverhiötön, pullea ja viisisärmäinen, särmät ovat siipipalteisia. Kukan teriö on 15–25 mm leveä, väriltään vaalean- tai tummanpunainen ja lisäteriötön. Emin vartaloita on kaksi. Suomessa toukoraunikki kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on neliliuskaisesti aukeava kota.
Levinneisyys.
Toukoraunikki on alun perin kotoisin Etelä-Euroopasta Välimeren alueelta. Suomessa toukoraunikki on satunnainen uustulokas, jota on tavattu eri puolilta Etelä- ja Keski-Suomea Kemin korkeudelle saakka.
Elinympäristö.
Pohjois-Euroopassa toukoraunikkia tavattiin aikaisemmin rikkakasvina etenkin kaurapelloissa. Nykyään lajia tavataan lähinnä tulokkaana erilaisilla joutomailla, kuten myllypaikoilla, satamissa, ratapihoilla ja kaatopaikoilla.
Käyttö.
Toukoraunikin siemeniä myydään toisinaan kesäkukkasiemensekoituksissa.
Jörg Jüttner

Georg ”Jörg” Jüttner (s. 16. syyskuuta 1941 Vrbno pod Pradědem) on saksalainen entinen yleisurheilija. Hän edusti seuratasolla VfL Wolfsburgia. 
Jüttner pääsi Tokion olympialaisissa 1964 välieriin saakka 400 metrillä ja juoksi myös maansa viidenneksi sijoittuneessa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Hän voitti seuraavana vuonna Saksan-mestaruuden pituushypyssä tuloksellaan 769 cm. Jüttnerin ennätys 400 metrin juoksussa oli 46,78 sekuntia vuodelta 1964.
Lioré et Olivier LeO 45

Lioré et Olivier LeO 45 oli ranskalainen keskiraskas pommikone toisessa maailmansodassa. Kone poistettiin 1957 käytöstä. Koneen miehistöön kuului neljä henkilöä. 
Prototyypin LeO 45.01 ensilento oli tammikuussa 1937. Kone otettiin syksyllä 1939 palveluskäyttöön. Omasuoja-aseina olivat kaksi 7,5 mm MAC 1934 -kaksoiskonekiväärillä varustettua ampumoa ja ylätornin 20 mm Hispano-Suiza HS.404 -tykki. Saksan hyökätessä Ranskaan kevätkesällä 1940 konetyyppi oli Ranskan ilmavoimien edistyneimpiä.
Mallista LeO 451 B.4 alkaen varsin nopealla aikavälillä tuotettiin arviolta 560 lentokonetta. Ranskan antauduttua monia näistä modifioitiin Vichyn hallitukselle siviili- ja sotilasliikenteen kuljetuskäyttöön. Viimeisimmät koneet poistuivat aktiivikäytöstä vasta 1950-luvun puolivälissä.
Konetyypin kuljetuskapasiteetti oli 2 000 kg pommeja ja kantama oli 2 300 km 500 kg pommikuormalla. Koneen huippunopeus oli 495 km/h. LeO 451:ssa oli kaksi 1 140 hv tehoista Gnome-Rhône 14N48/49 -tähtimoottoria, ja runkorakenne oli vapaasti itsekantava alataso, H-kirjainta muistuttavilla kaksoisperäsimillä. Laskutelineet olivat sisäänvedettävät, mutta perinteistä kannuspyörällistä mallia.
F1 (kokoelmalevysarja)

F1 on suomalainen vuosina 1994–2000 julkaistu kokoelmalevysarja. Levyillä oleva musiikki perustui julkaisuaikaan suosiossa olleeseen elektroniseen musiikkiin ja popmusiikkiin. Poikkeuksena on levysarjan ensimmäinen osa "F1", joka sisältää myös kaksi 1980-luvulla levytettyä kappaletta. 
Julkaisut.
Levysarjan ensimmäisen osan "F1" julkaisi K-Tel International Finland Oy vuonna 1994. Seuraavana vuonna julkaistiin toinen osa "F1-95". Tämän jälkeen sama levy-yhtiö julkaisi vuosittain uudet osat ("F1-96", "F1-97", "F1-98", "F1-99") vuoteen 1999 asti. Levysarjan viimeinen osa julkaistiin vuonna 2000, jonka julkaisijana toimi Edel Records Finland. Sarjan osat julkaistiin CD-levyjen lisäksi C-kasetteina. Vuonna 1998 ilmestyneestä osasta "F1-98" julkaistiin myös videokasetti, joka sisälsi levyllä olevien kappaleiden musiikkivideoita. Artisteja ja yhtyeitä jotka esiintyivät useammalla levyllä olivat muun muassa Cappella, Corona, DJ Bobo ja Fun Factory.
Albumien kansipapereissa on Formula 1-aiheinen kuvitus. Lisäksi kansiin on kirjattu artisteja ja yhtyeitä, joiden kappaleita levyllä on. Useimmat levyn kansista suunnitteli K-Tel International Finland Oy:n graafikko Jari Kinnunen. 
Levysarjan osat.
F1-95.
Vuonna 1995 julkaistusta "F1-95" -kokoelmalevystä oli markkinoilla kaksi eri painosta. Jälkimmäisessä painoksessa kappale numero 14. (Cabballero – "Gimme Gimme And More More") on vaihdettu saman yhtyeen kappaleeseen "Nanaya".
Levyn masteroinnin teki Mika Jussila.
F1-97.
Kokoelmalevy tehtiin yhteistyössä levy-yhtiöiden Edelpitchin, CNR Musicin, Durecon, Media Recordsin, Remixed Recordsin, Scandinavian Recordsin, ToCo International/X-It Recordsin (A Division Of Step By Step Energy Productions), Dance Streetin, Byte Recordsin, ZXY Musicin ja Universal Musicin kanssa.
F1-98.
Kokoelmalevy tehtiin yhteistyössä Eamsin, Edelpitchin, CNR Musicin, Iceberg MNW:n, NR-Musicin, Remixed Recordsin, Scandinavian Recordsin ja Shift Musicin kanssa.
F1-98 -kokoelmalevystä julkaistiin myös videokasetti, joka sisälsi levyllä olevien kappaleiden musiikkivideoita.
F1-99.
Kokoelmalevy tehtiin yhteistyössä Arcaden, Audiovox Recordsin, Edel Recordsin, Remixed Recordsin, Scandinavian Recordsin ja Toco intl. Licensingin kanssa.
F1 2000.
Kokoelmalevy tehtiin yhteistyössä Bonnierin, Edel Recordsin, Mega Recordsin ja V2 Recordsin kanssa. 
Vastaanotto.
Fazerin musiikkikerhon heinäkuussa 1996 julkaistussa tilaajalehdessä kokoelmalevysarjan osasta "F1-96" tehdyssä artikkelissa levyä arvioitiin "kesän 1996 äänekkäimmäksi kokoelmalevyksi". Artikkelissa mainintaa sai muun muassa Suomen singlelistoille keväällä 1996 päässyt norjalaisyhtye Hypen kappale "Hands Up" ja Scooterin esittämä coverkappale "Rebel Yell".
Osaluku

Osaluku eli tilan osaluku () on Suomessa ollut kiinteistörekisteriin (aiemmin maarekisteriin) merkityn tilan osuus siitä talonumerosta, josta tila on muodostettu. Talon sisällä lohkomisten ja halkomisten kautta syntyneiden tilojen osalukujen summa on ollut yksi.
Erilajisista kiinteistöistä vain tiloilla on voinut olla osaluku.
Tilan osalukua ei ole enää laskettu osittamistoimitusten (halkomisten ja lohkomisten) yhteydessä vuoden 1997 alusta alkaen. Osaluvun suurin merkitys katosi 1920-luvulla, kun maaverosta luovuttiin. Sen jälkeen osaluvulla on ollut merkitystä kylän yhteisiksi jääneiden alueiden osuuksia selvitettäessä.
Osaluku on eri käsite kuin "osakkuusluku" tai "osuusluku", jolla tarkoitetaan kiinteistön osuutta yhteisiin alueisiin.
Osaluvun määritelmiä.
Vuoden 1952 jakoasetuksen 146 §:n mukaan maarekisteriin oli merkittävä ”tilan osuus koko talosta”, ja tämä sama säännös on kirjoitettu vuoden 1977 muutoksessa muotoon ”tilan osaluku”.
Vuodelta 1938 olevassa lakiasiain käsikirjassa selitetään, että halkominen tarkoittaa maatilan jakamista määrättyjen "osalukujen" eli murto-osien perusteella useampiin sekä yksityisoikeudellisesti että kameraalisesti itsenäisiin tiloihin, jolla kullakin on oma rekisterinumero (maarekisterissä), oma manttaali, mikäli sellainen oli emätilalla, ja oma vero.
Nykysuomen sanakirjassa osaluku on ”luku, joka ilmaisee tilan suhdetta alkuperäiseen kantatilaan, maakirjataloon”.
UCI World Tour

UCI World Tour (vuosina 2009–2010: "UCI World Ranking") on miesten maantiepyöräilyn korkein kilpailusarja. Sarjaan kuuluu 29 kilpailua, joissa jaetaan kilpailusarjan pisteitä. World Ranking otettiin käyttöön 2009 ja se sulautettiin kokonaisuudessaan sarjaa edeltäneeseen UCI ProTouriin kaudella 2011. 
Tausta.
Vuoden 2004 loppuun sakka kansainvälinen pyöräilyliitto (UCI) ylläpiti kahta järjestelmää. UCI World Rankings järjestelmässä jaettiin pisteitä kaikista kilpailuista. UCI Road World Cup -sarjassa jaettiin pisteitä kymmenessä päivän mittaisessa kilpailussa. Kaudella 2005 aiemmat järjestelmät korvattiin UCI ProTour ja UCI Continental Circuits -sarjoilla. UCI:n ja kilpailujärjestäjä ASO:n välisistä kiistoista johtuen vuoteen 2008 mennessä ProTourin arvo rankingjärjestelmänä heikentyi. UCI hallitsi ainoastaan yhtä maantiepyöräilyn merkittävimmistä kilpailuista, monumenteista ja kolmea klassikkokilpailua. Tämän seurauksena otettiin käyttöön uusi järjestelmä UCI World Ranking, jossa yhdistettiin ProTour ja sen ulkopuoliset merkittävät kilpailut. 
Kauden 2011 alusta ProTour ja World Ranking yhdistettiin nimellä ”World Tour”. ProTeam jäi käyttöön ammattilaispyöräilyjoukkueiden rekisteröintikriteerinä. Kaikki ProTeam-joukkueet saavat automaattisesti osallistumisoikeuden World Tour -kilpailuihin.
Pisteytys.
Vuosina 2009 ja 2010 ainoastaan ProTour-joukkueet ja Professional Continental -tason joukkueet ja niissä kilpailevat ajajat saattoivat ansaita pisteitä. Kansalliset joukkueet, jotka osallistuivat kilpailuihin, eivät olleet oikeutettuja pisteisiin. Vuonna 2011 tehdyn sääntömuutoksen jälkeen ainoastaan ProTeam-joukkueet ja niiden ajajat ovat oikeutettuja pisteisiin.
Tallit.
Tallit eli joukkueet (UCI WorldTeams) kaudella 2023.
Ciro Immobile

 
Ciro Immobile (s. 20. helmikuuta 1990 Torre Annunziata) on italialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Serie A:ssa pelaavaa Bolognaa. Immobile on pelipaikaltaan hyökkääjä. Aikaisemmin hän on pelannut muun muassa Pescarassa, Genoassa, Torinossa ja kahdeksan kautta Laziossa sekä kotimaansa lisäksi Saksassa, Espanjassa ja Turkissa. Hän on Lazion seurahistorian kaikkien aikojen eniten maaleja tehnyt pelaaja.
Seurajoukkueura.
Immobile aloitti uransa Juventuksessa. Hän voitti maalikuninkuuden Serie B:ssä vuonna 2012 tehtyään Pescaran riveissä 28 maalia sekä Serie A:ssa vuonna 2014 tehtyään Torinon joukkueessa 22 maalia, vuonna 2018 Lazion pelaajana 29 maalilla, vuonna 2020 tehtyään Laziolle 37 ottelussaan 36 maalia ja 2022 osuttuaan Laziolle 27 kertaa. Hän voitti Italian cupin Lazion joukkueessa vuonna 2019.
Heinäkuussa 2024 Immobile jätti Lazion kahdeksan kauden jälkeen ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella turkkilaisseura Beşiktaşiin. Elokuussa 2024 hän oli voittamassa Turkin supercupia. Beşiktaşin 5–0-voittoon päättyneessä supercupin loppuottelussa Galatasarayta vastaan hän teki joukkueensa ensimmäisen ja kolmannen maalin. Hänet valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi. Immobile pelasi kaudella 2024–2025 Beşiktaşissa 30 Turkin Superliigan ottelua, joissa hän teki 15 maalia. Hän pelasi myös kuusi Eurooppa-liigan ottelua, joissa hän ei tehnyt maaleja.
Heinäkuussa 2025 Immobile purki sopimuksensa Beşiktaşin kanssa ja siirtyi italialaisseura Bolognaan 1+1-vuotisella sopimuksella.
Immobile on pelannut Serie A:ssa kaikkiaan 353 ottelua ja tehnyt niissä 201 maalia. Saksan Bundesliigassa hän pelasi kaudella 2014–2015 Borussia Dortmundin joukkueessa 24 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2015–2016 hän pelasi Espanjan La Ligassa kahdeksan ottelua ja teki kaksi maalia.
Maajoukkueura.
Immobile on pelannut Italian maajoukkueessa 57 ottelua ja tehnyt niissä 17 maalia. Viimeisimmän maaottelunsa hän on pelannut syyskuussa 2023. Hän pelasi sekä MM-kilpailuissa 2014 että EM-kilpailuissa 2016 kaksi alkulohko-ottelua. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi Euroopan-mestaruuden voittaneen Italian avauskokoonpanossa kaikki ottelut lukuun ottamatta jatkopaikan kannalta merkityksetöntä viimeistä alkulohko-ottelua ja teki alkulohkossa maalin Turkkia ja Sveitsiä vastaan.
"Italian maalit mainittu ensin."
Fredrik Sovelius

Fredrik Sovelius (9. heinäkuuta 1822 Raahe – 20. maaliskuuta 1897 Raahe)) oli raahelainen kauppias ja laivanvarustaja. Hänen appensa Zachris Franzén jätti hänelle perinnöksi Johan Langin kauppahuoneen ja sen laivat. Näin Soveliuksesta ja hänen veljestään Henrik Soveliuksesta tuli 1870-luvulla merkittäviä laivanvarustajia. Hänelle myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi vuonna 1869.
Fredrik Soveliuksen vanhemmat olivat raatimies, kauppias, laivanvarustaja Fredrik Mattsinpoika Sovelius (k. 1837) ja Catharina Frieman. Hän kävi Oulun triviaalikoulun, oli kahden vuoden ajan harjoittelijana Fiskarsin rautaruukin konttorissa Etelä-Suomessa ja opiskeli sitten liikealaa ulkomailla. Suomeen paluun jälkeen Sovelius suoritti perämiehen ja merikapteenin tutkinnot ja oli sitten lähes kymmenen vuotta eri aluksilla perämiehenä ja päällikkönä.
Vuonna 1849 Sovelius meni oululaisen kauppaneuvos Zachris Franzénin omistaman ja tämän raahelaisen apen Johan Langin perustaman Johan Langin kauppaliikkeen ja varustamon palvelukseen. Hän meni myös naimisiin Franzénin tyttären Johanna Margaretan kanssa. Franzénin sairastuttua Soveliuksesta tuli liikkeen johtaja ja Franzénin kuoltua vuonna 1852 hän toimi kuolinpesän selvittäjänä lunastaen muilta perillisiltä näiden omistusosuudet Johan Langin kauppaliikkeeseen ja varustamoon. Samassa yhteydessä kauppaliike luopui useiden rautaruukkien, maatilojen ja sahojen omistuksesta. Vuodesta 1859 alkaen Langin toiminimi oli kokonaan Soveliuksen omistuksessa.
Sovelius aloitti Krimin sodan päättymisen jälkeen uusien purjelaivojen rakentamisen korvatakseen sodan aiheuttamat menetykset. Hän rakennutti kaikkiaan kaksikymmentä purjelaivaa ja vuonna 1872 Langin varustamon laivojen vetoisuus oli yhteensä 3 000 lästiä. Fredrik Soveliuksella oli osuuksia myös isänsä perustamassa ja veljiensä hallitsemassa varustamossa. Vuonna 1858 Sovelius oli mukana perustamassa Raaheen olutpanimoa, jossa käytettiin baijerilaista pohjahiivamenetelmää. Hän oli mukana myös vuosina 1874–1900 toimineessa Pattijoen höyrypolttimossa ja 1875 perustetussa lyhyen aikaa toimineessa Oulun tulitikkutehtaassa. Vuonna 1875 Sovelius perusti Pattijoelle Kesälän tilalle tiilitehtaan, joka myytiin hänen kuoltuaan. 
Soveliuksen poika Fredrik Oscar Sovelius (1855–1896) tuli Johan Langin kauppaliikkeen johtoon ja hänen kuoltuun 1896 liikkeen hoitajaksi tuli hänen leskensä Rosa Sovelius (1857–1928). Johan Langin liike harjoitti Raahessa tukkukauppaa aina 1930-luvulle saakka.
Fredrik Sovelius oli naimisissa 1850–1857 Johanna Margareta Franzénin (k. 1857) kanssa ja vuodesta 1891 ruotsalaisen Ebba Katinka Ljunggrenin kanssa.
Jääpallon SM-kilpailu 1912

Vuoden 1912 Suomen jääpallomestaruuskilpailuihin osallistui kuusi joukkuetta, helsinkiläiset HIFK, HJK ja KIF, sekä viipurilaiset Reipas, Viipurin IFK ja Viipurin SLU. HJK, KIF ja VSLU osallistuivat kilpailuun ensimmäistä kertaa. 
Loppuotteluun selvisivät suurin ennakkosuosikki HIFK, joka oli voittanut kaksi edellistä SM-kultaa, sekä kilpailujen ensikertalainen Suomen Lyseoiden Urheilijat. Loppuottelu pelattiin Helsingissä. SLU johti ottelua erätauolla 2-3, mutta lopulta HIFK voitti ottelun maalein 10-3.
Välierät.
Uusintaottelu
Mestarijoukkue.
HIFK:n mestarijoukkue: Birger Ehrnrooth, Anders Skogström, Axel Lund, Walter Sjöholm, Knut Lund, Raoul Winter, Viking Hulldén, Gabriel von Bonsdorff, Ivar Sundman, Walter Horn, Gunnar Mangström.
Axel Spoof

Axel Reinhold Spoof (3. maaliskuuta 1845 Turku – 16. toukokuuta 1930 Turku) oli suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies.
Axel Spoofin vanhemmat olivat merikapteeni Otto Reinhold Spoof ja Maria Sofia Augusta Myrén. Hänen puolisonsa vuodesta 1879 oli Mathilda Catharina Conradi. Heidän tyttärestään Katarina (Karin) Augusta Spoofista (s. 1880) tuli sisä- ja hermotauteihin erikoistunut lääkäri. Axel Spoof tuli ylioppilaaksi 17-vuotiaana 1862 ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1867, filosofian kandidaatiksi 1868 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1872. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1874. Spoof hoiti valmistuttuaan väliaikaisia lääkärintehtäviä ja toimi sitten Hangossa kaupungin- ja rautatienlääkärinä 1875–1876 ja Turussa vuodesta 1876, Turkin sodassa hän toimi kirurgina 1877–1878. Turun ensimmäinen kaupunginlääkäri Spoof oli 1892–1915. Hän oli kaupungissa myös kunnallinen ja seurakunnallinen luottamusmies ja Turun edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905. Spoof oli Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä ja toimi myös valtuuston puheenjohtajana. Spoof julkaisi väitöskirjansa ohella myös useita muita tutkimuksia.
Gustaf Adolf Spåre

Gustaf Adolf Spåre (8. maaliskuuta 1816 Pirkkala – 4. helmikuuta 1878 Pirkkala) oli suomalainen kruununvouti ja kollegiasessori.
Spåre suoritti tuomarintutkinnon 1838 ja sai varatuomarin arvon 1841. Hän omisti Pirkkalassa Valkilan tilan. Hän oli valtiopäivämies aatelissäädyssä 1863–1864. Spåre julkaisi teoksen "Biografiska anteckningar om Senatens för Finland ledamöter och tjenstemän" (1863, uusi laitos 1878).
Gustaf Adolf Spåren veli oli juristi, maanviljelijä ja valtiopäivämies Karl Vilhelm Spåre. Liike- ja valtiopäivämies Gustaf Emil Alfons Spåre oli Gustaf Adolf Spåren ja tämän puolison Emilia Natalia von Knorringin poika.
Maavero

Maavero oli Suomessa keskiajalta vuoteen 1924 käytössä ollut vero, joka määräytyi eri aikoina erilaisten säädösten mukaan ja jolla oli yhteyttä maanluontoihin.
Maavero Suomessa.
Maaverot olivat ennen pääasiallinen verotuksen muoto ja vielä 1800-luvun alussa valtion päätulonlähde Suomessa. Maavero syntyi erilaisista henkilökohtaisista maksuista silloin, kun henkilön maksukyvyn perusteena oli hänen maaomaisuutensa. Kustaa Vaasan aikana laadittiin erityiset luettelot eli maakirjat, ja näihin merkittiin pitäjittäin, mitä veroa ja minkä perusteiden mukaan tilan oli maksettava maaveroa. Tällä tavalla määrätty vero sai nimekseen "vanha maakirjavero". 1600-luvulla säädettiin eri aikoina ja eri tarkoituksiin alun perin tilapäisiksi tarkoitettuja veroja suoritettaviksi tiloilta vanhan maaveron lisäksi. Kun myös nämä verot jäivät pysyviksi, niistä syntyi maaveroon lisä, joka sai nimekseen "manttaalivero". Molemmat verot yhdessä muodostivat vielä 1900-luvun alussa niin sanotun "vakinaisen maaveron".
Maavero oli alkujaan hyvin raskas, mutta maanviljelyksen edistyessä verorasitus lieventyi. Se oli kuitenkin vielä 1900-luvulla hyvin epätasainen verotusmuoto, koska veron perusteena oli muuttumattomasti itse maaomistus. Lisäksi säteritilojen ja rälssitilojen ei tarvinnut maksaa maaveroa lainkaan, ja myös useat pappissäädylle kuuluneet tilat olivat vähitellen saavuttaneet verovapauden. Vero kohdistuikin pääosin talonpoikiin.
Vuonna 1908 erilaiset maaverot tuottivat Suomen valtiolle tuloa noin 3,5 miljoonaa markkaa, kun taas pelkästään paloviinavero tuotti samana vuonna noin 7,6 miljoonaa markkaa. 
Maaverot lakkautettiin Suomessa vuoden 1925 alusta.
Gibraltarin laivue

Gibraltarin laivue ( ) on Gibraltarille sijoitettu brittilaivaston laivue. Sen tehtävänä on Gibraltarin aluevesien turvallisuudesta ja koskemattomuudesta huolehtiminen. Siihen kuuluu kaksi Cutlass-luokan partiovenettä sekä Pacific 24 -mallin jäykkärunkoisia kumiveneitä. Laivue muutti uusiin tiloihin Old Boathouseen vuonna 2011.
Laivue ei suorita merivalvontaa siviliasioissa, mutta puuttuu aluevesien loukkauksiin esimerkiksi silloin, kun espanjalaiset kalastusalukset tulevat liian lähelle Gibraltaria. Keväällä 2012 kiista kalastusalueiden rajoista johti uhitteluun, jossa espanjalaiset Guardia Civil -alukset saattoivat kalastusaluksia ja Gibraltarin laivue saapui paikalle, mutta tyytyi lopulta tarkkailemaan ja kuvaamaan espanjalaisia. Aluevesien partioinnin lisäksi laivue järjestää tarvittaessa tärkeille Britannian omille aluksille saattajan.
University Royal Naval Unit (URNU) lähettää vuosittain kolme opiskelijaa kahden viikon tutustumisjaksolle Gibraltarin laivueeseen.
Laivue perustettiin vuonna 1985, kun viimeinen ilmavoimien meriyksikkö () lakkautettiin ja veneet "Sunderland" and "Stirling" siirrettiin ilmavoimilta merivoimille. Alukset vaihtoivat nimeä mutta jatkoivat palvelusta Gibraltarilla. Vuonna 1991 ne korvattiin uusilla. P2000-luokan partioaluksilla. Syyskuun 9. päivän iskujen jälkeen alustyyppiä vaihdettiin. Scimitar-luokan partioveneet "HMS Scimitar" ja "HMS Sabre" palvelivat laivuetta vuodesta 2003 vuoden 2020 lopulle. Ne korvattiin Cutlass-luokan partioveneillä "HMS Cutlass" ja "HMS Dagger".
Kreikanakantti

Kreikanakantti ("Acanthus mollis") on akanttien sukuun kuuluva akanttikasvi. Sen alkuperäinen levinneisyysalue on Välimeren ympäristössä, ja sitä on käytetty laajasti koristekasvina.
Ulkonäkö ja koko.
Kreikanakantti kasvaa noin 1–1,5 metriä korkeaksi. Tähkämäinen kukinto nousee korkealle lehvistön yläpuolelle. Lehdet ovat liuskaisia, tummanvihreitä ja jopa puoli metriä pitkiä. Kukat ovat kermanvalkoisia, joskus vaaleanpunaisia, ja jokaisen kukan päällä on punertavan violetti suojuslehti.
Levinneisyysalue ja elinympäristö.
Kreikanakantin alkuperäinen levinneisyysalue kattaa Välimeren ympäristön. Sitä kasvaa Afrikan luoteisosissa, Kanariansaarilla, eteläisessä Euroopassa Portugalista Balkanille ja läntisessä Aasiassa Syyriassa ja Turkissa. Se on kotiutunut Australiaan, Uuteen-Seelantiin ja Yhdysvaltain lounaisosiin.
Kreikanakantti pystyy kasvamaan monenlaisissa elinympäristöissä. Sitä on tavattu rannikoilta, joen varsilta, metsistä, pensaikoista ja kaupungeista. Laji kasvaa myös joutomailla, tienvarsilla ja ratapenkereillä.
Käyttö.
Kreikanakanttia käytetään yleisesti koristekasvina sen huomiota herättävän kukintonsa ansiosta. Aiemmin sitä on käytetty myös lääketieteellisissä tarkoituksissa. Sitä on käytetty erityisesti paikaltaan menneiden nivelten ja palovammojen hoitamiseen. Se tunnettiin hyvin jo antiikin aikana, ja roomalaiset istuttivat sitä todennäköisesti Englantiin jo ensimmäisellä vuosituhannella. Kreikanakantti tai sitten piikkiakantti oli mallina antiikin Kreikan korinttilaisten pylväiden lehtikoristeille.
SC Riessersee

SC Riessersee on saksalainen jääkiekkojoukkue, joka tulee Garmisch-Partenkirchenin kaupungista Baijerin osavaltiosta. Seura on perustettu vuonna 1920 ja pelaa maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Oberligassa. Seuran nimi tulee paikallisesta Rießersee-järvestä, jonka jäällä joukkue alkuvuosinaan pelasi. Kymmenellä mestaruudellaan seura on Saksan kolmanneksi menestynein, mestaruuksista viimeisin on kuitenkin vuodelta 1981 eikä SC Riessersee ole esiintynyt pääsarjatasolla Deutsche Eishockey Ligassa enää vuoden 1996 jälkeen. Toisella sarjatasollakin urheilullisesti kohtalaisesti menestynyt seura on sittemmin joutunut luopumaan sarjapaikastaan kolmeen eri otteeseen talousvaikeuksien vuoksi, viimeksi voitettuaan DEL2-liigan runkosarjan ja sijoituttuaan pudotuspeleissä toiseksi vuonna 2018.
Pelaajat.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Brasilianroseepippuri

Brasilianroseepippuri ("Schinus terebinthifolius") on sumakkikasveihin kuuluva eteläamerikkalainen pensas tai pieni puu. Se on kotiutunut nykyään laajalle alueelle, ja sitä pidetään aggressiivisena vieraslajina.
Ulkonäkö ja koko.
Brasilianroseepippuri on pensasmainen puu, joka voi kasvaa kymmenen metriä korkeaksi. Sen runko on usein monihaarainen ja oksisto tiheä. Lehdet ovat päätöparisia, eli sulkamaiset lehdykät kasvavat pareittain, kärjen yksittäistä lehdykkää lukuun ottamatta. Lehdet ovat 12–20 senttimetriä pitkiä, ja niissä on 3–13 lehdykkää. Kesällä ja syksyllä puu kasvattaa kukinnot, joissa on pieniä valkoisia kukkia. Talvella kypsyvät punaiset luumarjat.
Levinneisyysalue ja elinympäristö.
Brasilianroseepippurin alkuperäinen levinneisyysalue käsitti Brasilian, Argentiinan ja Paraguayn. Se on kuitenkin levinnyt muun muassa Australiaan, Etelä-Afrikkaan, Etelä-Eurooppaan, eteläiseen Aasiaan, Yhdysvaltoihin ja Puerto Ricoon.
Brasilianroseepippuri suosii erityisesti kosteita alueita ja jopa kosteikkoja. Vaikka sitä esiintyy myös luonnonmukaisilla alueilla, laji pitää erityisesti ihmisen muokkaamista ympäristöistä. Se onkin monien alueiden pioneerilaji ja valtaa helposti alankojen kosteita alueita.
Käyttö ja ekologia.
Brasilianroseepippuria on käytetty monissa maissa koriste- ja varjokasvina. Sen puuta on käytetty myös rakennusmateriaalina, ja sen alkuperäisellä levinneisyysalueella käytännössä jokaista osaa on käytetty lääkkeenä. Sen lehdistä ja marjoista on tehty myös jouluseppeleitä. Linnut käyttävät brasilianroseepippurin marjoja ravinnokseen, ja esimerkiksi Floridassa talvehtivat punarintarastaat syövät tonneittain sen marjoja. Laji onkin lisääntynyt sen jälkeen, kun brasilianroseepippuri levisi Floridaan. Se ei ole kuitenkaan yleinen ruokakasvi, ja se on jopa myrkyllinen joillekin eläimille.
Brasilianroseepippuri on aggressiivinen vieraslaji. Esimerkiksi Floridassa se on saastuttanut yli 280 neliökilometrin laajuisen alueen. Se kasvattaa tiheän lehvästön, joka varjostaa muut lajit, ja haittaa monien alkuperäislajien kasvua.