tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Livar Nysted

Livar Nysted (s. 1970) on färsaarelainen soutaja, joka on rikkonut ennätyksiä valtamerisoudussa. Lisäksi hän on kilpaillut Färsaarilla soutukilpailuissa.
Nysted on voittanut Färsaarten soutumestaruuden vuosina 2001, 2004 ja 2007. Nysted kuului vuonna 2010 miehistöön, joka teki kaksi ennätystä Atlantin ylityksellä. Miehistö ylitti Pohjois-Atlantin ennätyksellisessä 43 päivän, 21 tunnin ja 26 minuutin ajassa. Lisäksi he tekivät 24 tunnin soutuennätyksen, kun he soutivat tuossa ajassa noin 190 kilometriä. Entinen Atlantin ylitysennätys oli 55 päivää, ja se kuului Frank Samuelsenille ja George Harbolle, jotka ylittivät Atlantin vuonna 1896.
Nysted kuului vuonna 2013 kolmihenkiseen miehistöön, joka ylitti Intian Valtameren Australiasta Mauritiukselle ennätysajassa. He soutivat 5 801 kilometrin matkan 57 päivässä ja 16 tunnissa.
Mestari-Heikin maja

Mestari-Heikin maja on Ilveskorven kylässä Vihannissa sijaitseva pääosin luonnonkivistä rakennettu asumus jonka rakensi omaksi asunnokseen "Mestari-Heikiksi" kusuttu Heikki Kilpua-Myllymäki (1854–1934) sen jälkeen kun hänen entinen asuntonsa oli tuhoutunut tulipalossa. Mestari-Heikki asui majassaan kesäisin ja talvisin hän asusteli lähiseudun taloissa. Hän työskenteli nuoruudessaan paimenena ja myöhemmin hän tuli tunnetuksi erityisesti uudispellon raivaajana ja suurien suo-ojien kaivajana. Hän kaivoi muun muassa yksin 4–5 kilometriä pitkän kuivatusojan Leinosenjärvestä Vihanninjokeen. Heikki sai 1928 Oulun Talousseuran 100-vuotisjuhlissa raivauspalkinnon tunnustuksena työstään.
Majan oviaukon vieressä on suuri luonnonkivi joka muodostaa osan majan seinästä. Ovi oli pääosin lasia kuten vastapäinen kamarin seinäkin. Majan jyrkkä vesikatto oli alunperin tehty pitkistä leveistä päreistä. Majassa oli kaksi huonetta ja kolme tulisijaa, nykyään tulisijapaikkoja on enää kaksi jotka nekin on jälkikäteen luonnonkivistä, tiilistä ja toisen hormi betonirummusta valmistettu. Myös katto on nykyisellään kokonaan betonilla toisiinsa muurattua luonnonkiviä. Rakennelma oli katottomana rauniona jo kymmenen vuotta ennen Mestari-Heikkin kuolemaa ja onkin kunnostettu rauniosta joskus Heikin kuoleman jälkeen ilmeisesti 1950 luvulla, kun varsinaiselle kyläläisten paikalle haluamalle raivaaja muistomerkille ei rahallista tukea löytynyt.
Holhous

Holhous tarkoittaa oikeudellista asemaa sekä toimia, joita tehdään vajaavaltaisen henkilön oikeudellisten tai taloudellisten olosuhteiden hoitamiseksi tilanteessa, joissa "holhottava" ei kykene niistä suoriutumaan. Suomessa holhoojaa kutsutaan laissa edunvalvojaksi ja holhottavaa hänen päämiehekseen.
Alaikäisen holhoojana on yleensä hänen vanhempansa, joskus myös muu huoltajansa. Tuomioistuin voi nimetä myös muun holhoojan, jos vanhempi tai holhousviranomainen sitä pyytää.
Holhous-sanaa voidaan käyttää myös kielikuvana tarkoittamaan liiallista huolehtimista toisesta ihmisestä.
Korholankosket

Korholankosket on Keski-Suomen Konneveden ja Hankasalmen rajalla sijaitseva joki ja koskijakso, joka muodostaa Rautalammin reitistä noin 2,5 kilometriä pitkän osuuden. Joessa vesi laskee Vanginvedestä Kynsiveteen.
Yleistä.
Koskien itärannat kuuluvat Hankasalmen Kärkkäälän kylälle ja itärannat Konneveden Hytölän kylälle. Vanginvesi kapenee lahdenpohjukaksi tai Vanginvirran salmeksi, jossa veden virtaaminen on suurta. Koskijakson eri osuudet ovat yläjuoksulta lukien Yläinen-, Keskinen- ja Hannulankoski. Koskien jälkeen virtaa jokimaisia osuuksia, joiden yhteispituudeksi tulee noin 2,5 kilometriä. Yläinenkoski on kartasta mitattuna yli 150 metriä pitkä. Kosken jälkeen on länsirannassa kalankasvatuslaitos, jonka vedet johdetaan kanavaa myöten Kynsiveteen. Joen tekemän mutkan jälkeen alkaa noin 350 metriä pitkä Keskisenkoski, jossa on pudotusta 0,6 metriä . Kosken jälkeen joki levenee suvantomaiseksi vesialueeksi, jossa kolme saarta ja paikoin kuusi metriä syvää. Heinäsaaren jälkeen joki kapenee ja madaltuu muodostaen Hannulankosken. Sen on kartasta mitattuna 250 metriä pitkä ja siinä on pudotusta 0,5 metriä . Vanginveden ja Kynsiveden vedenpintojen korkeusero on 2,5 metriä. Joki purkautuu Saksalansaaren takana olevaan salmeen. Joen keskivirtaama on 57–60 kuutiometriä sekunnissa , nykyään ehkä 54 m³/s .
Kosket omistaa Konneveden kunnan tytäryhtiö Kellankosken Voima Oy. Joen ylitse ei ole rakennettu siltaa.
Vesistösuhteita.
Koskijaksoon yhtyy kaakosta tuleva Kangaspuro, joka alkaa Ahvenlammesta ja laskee Lukkarilammen läpi Heinäsaaren yläpuolelle.
Luontoarvoja.
Korholankosket ovat Keski-Suomen maakunnan neljänneksi suurin rakentamaton koskialue. Ne ovat perhokalastajien suosiossa. Kalastuslupia myydään ainoastaan koskiryhmän keskimmäiselle koskelle, eli Keskisenkoskelle . Vesi on laadultaan hyvää ja sen väri on kirkas. Luontaisia saaliskaloja ovat järvitaimen, harjus, siika, hauki, ahven sekä istutetut kannat: järvitaimen ja kirjolohi. Pääasialliset saaliskalat ovat taimen ja harjus.
Koskijakso kuluu mukaan Konnevesi-Laukaa-melontareittiin. Yläinen- ja Keskinenkoski muodostavat tärkeän koskikaran talvehtimispaikan.
Historiaa.
Hannulankoskessa on ollut myös vesimylly, jonka historiasta kertoo kyltti virran varressa.
Joen hyötykäyttö on aiheuttanut muutoksia koskessa ja sen vedenlaadussa. Muutoksia ovat aiheuttaneet mm. uomaperkaukset, uittouomien rakentaminen, kalankasvatus ja vesilaitostoiminta. Korholankosket kunnostettiin vuosina 2009–2011 alueellisen kalatalousviranomaisen tilaamana ja Keski-Suomen ympäristökeskuksen suunnittelemana ja toteutuksen ohjanneena
yhteistyöhankkeena. Sen kustannukset olivat 220 000 euroa.
Korsvikin kivikirkko

Korsvikin kivikirkko () on Pernajassa Suur-Sarvilahden kartanon mailla sijaitseva suurista rapakivilohkareista muodostunut luonnonnähtävyys. Kivirykelmän kolme suurinta lohkaretta muodostavat kirkon holvisalia muistuttavan luolamaisen tilan joka on kooltaan 5×2×2 metriä. Tilaan johtaa yksi suurempi ja useita pienempiä aukkoja.
Trinidad (Uruguay)

Trinidad on kaupunki Uruguayssa, Floresin departementissa. Vuonna 2011 sen väkiluku oli 21 429.
Kaupunki sijaitsee Porongosin kukkuloilla. Se on ympäröivän maanviljelyalueen kaupan ja jalostustoiminnan keskus. Kaupunkiin on rautatie- ja maantieyhteydet ja sillä on lentoasema.
Winifred Bambrick

Winifred Estella Bambrick (21. helmikuuta 1892 Ottawa – 11. huhtikuuta 1969 Montreal) oli kanadalainen harpisti ja kirjailija. Hän varttui Ottawassa ja Quebecin Chelseassa. Hän debytoi harpistina New Yorkin Aeolian Hallissa 22. lokakuuta 1913 ja toimi vuosina 1920–1930 solistina John Philip Sousan yhtyeessä. 1930-luvun puolessavälissä Bambrick soitti Lontoon Alhambra Theatressa. Hän soitti Euroopassa myös kolmen vuoden ajan kiertävässä sirkuksessa. Toisen maailmansodan syttyessä hän oli Leipzigissa, mutta hän ehti paeta Englantiin, josta palasi taas Kanadaan.
Bambrick sai omista elämänkokemuksistaan innoitteen romaaniinsa "Continental Revue" (Yhdysvalloissa julkaistu nimellä "Keller’s Continental Revue"). Teos julkaistiin vuonna 1946, ja se toi kirjoittajalleen Governor General’s Awardin. Bambrickin toinen romaani "The Lasting Spring" (1947) on julkaisematon, eikä käsikirjoituksen olinpaikkaa tiedetä. 1950-luvulla Bambrick palasi vielä Englantiin, mutta hän kärsi emfyseemasta ja lopetti julkisen esiintymisen noin vuonna 1960. 1960-luvulla hän muutti Montrealiin ja Sept-Îlesiin; viimeiset vuotensa hän vietti vanhainkodissa Montrealissa.
Harpistina Bambrick piti yli tuhat konserttia Euroopassa, Pohjois-Amerikassa, Intiassa ja Kuubassa. Hänen ohjelmistoonsa kuului muiden muassa Bachin, Debussyn, Mozartin, Prokofjevin, Rubinsteinin ja Marcel Tournierin teoksia.
Lapijoen silta

Lapijoen silta (entiseltä nimeltään Taipaleen silta) Eurajoella on vuonna 1883 valmistunut kivinen kolmiaukkoinen holvisilta. Silta sijaitsee Taipaleen kylässä Lapijoen taajamassa vanhalla siltapaikalla. 1950-luvulle asti sillan ylitti valtatie 8. Vuonna 1982 museosillaksi otettu silta on rakennettu vuosina 1882–1883 karkeamuotoisista kivistä niin sanottuna kylmämuurina, eli kivien sovituksessa ei ole käytetty laastia. Sillan rakentaja torppari Isak Pienessuo antoi työlleen vaaditun kahden vuoden takuun sijasta kymmenen vuoden takuun. 
Lapijoen sillan kokonaispituus on 47 metriä ja hyötyleveys 5,9 metriä. Sen levein aukko on 5,2 metriä.
Yhdessä 18 muun Suomen museosillan kanssa Lapijoen silta otettiin vuonna 2009 mukaan Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Nivankylä

Nivankylä on kylä ja taajama Rovaniemellä Ounasjoen ja kantatien 79 varrella. Se sijaitsee 10 kilometriä Rovaniemen keskustasta pohjoiseen. Kylässä on noin 500 asukasta. Taajaman väkiluku puolestaan oli vuoden 2021 lopussa 329 ja pinta-ala 2,08 neliökilometriä. Kylällä toimii Nivankylän koulu, jossa on luokat 1–6.
Durazno

Durazno on kaupunki Uruguayssa, Duraznon departementissa. Vuonna 2011 sen väkiluku oli 34 369.
Uruguayn itsenäisyyssodan aikana siellä oli tasavaltalaisten päämaja..
Lyijy (albumi)

Lyijy on Poisonblackin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 13. syyskuuta 2013.
Kappaleista ”Home Is Where the Sty Is” ja ”Down the Ashes Rain” kuvattiin musiikkivideot.
Ritual Entertainment

Ritual Entertainment oli videopelien kehittäjä, joka toimi vuosina 1996–2007. Ritual Entertainmentin pelejä ovat muun muassa "SiN", ' ja '.
Ollinkivi

Ollinkivi on Ruoveden Siikanevalla sijaitseva siirtolohkare. Vuonna 1924 rauhoitettu kivi on ensimmäinen vuoden 1923 luonnonsuojelulain nojalla rauhoitettu kohde.
Orivedeltä Ruovedelle vievä maantie kulki aikoinaan Ollinkiven sivuitse. Tätä tien osuutta kutsuttiin "Pahaksi virstaksi" sillä tiellä oli siinä kohdalla neljäkymmentä ylämäkeä ja alamäkeä kolmen venäjänvirstan matkalla. Zacharias Topeliuksen Talvi-iltain tarinoihin kuuluvan kertomuksen "Toholampi" mukaan mäen rinteellä oleva kivi vyöryy tielläkulkijan päälle jos kulkija on maanpetturi.
Minas

Minas on kaupunki Uruguayssa, Lavallejan departementissa. Vuonna 2011 sen väkiluku oli 38 446.
Kaupunki sijaitsee Santa Lucia -joen varrella. Se perustettiin 1783 ja sai nimensä läheisistä kaivoksista. Lähistöltä louhitaan graniittia, marmoria ja rautamalmia. 1900-luvun loppupuolella siitä tuli suosittu matkailukohde kukkuloiden ja metsiensä takia. Pääkaupunki Montevideoon on matkaa vain 75 kilometriä Panamericana-valtatietä pitikin.
Daemyung Sangmu

Daemyung Sangmu oli eteläkorealainen jääkiekkojoukkue, joka pelasi vuosina 2013–2016 Asia League Ice Hockeyssa. Se perustettiin osana Korean tasavallan asevoimien urheilujoukkoja (Sangmu) vuoden 2018 talviolympialaisia silmällä pitäen. Joukkue antoi maan jääkiekkoilijoille mahdollisuuden pelata ammattilaistasolla myös asevelvollisuutta suoritettaessa. Koska pelaajat olivat aktiivipalveluksessa, edellytettiin joukkueen jäseniltä sotilaallista käytöstä myös ottelutapahtumien aikana. Joukkue ei kuitenkaan osallistunut ALIH-liigaan enää vuoden 2016 jälkeen taloudellisena sponsorina toimineen Daemyung-konsernin vetäydyttyä sen taustalta erillisen Daemyung Killer Whales -seuran hyväksi. Olympialaisten jälkeisenä aikana jääkiekko ei ole enää kuulunut asevoimien urheilujoukkojen ohjelmaan lainkaan.
Puente Alto

Puente Alto on kaupunki Chilessä. Vuonna 2012 siellä oli 583 471 asukasta. Se on osa Santiagon pääkaupunkialuetta. Puente Altossa on paperi- ja kipsiteollisuutta.
Ilveskivi

Ilveskivi (ruots. "Lostenen") on Pedersören kunnan Yli-Purmon kylässä sijaitseva siirtolohkare. Yksi Suomen suurimmista lohkareista on 16 metriä korkea ja se on saanut nimensä läheisessä maastossa eläneiden ilvesten mukaan.
Kiven alla on halkeamia ja luolia joista on aikoinaan haettu suojaa sotien aikana. Kansantarinoiden mukaan kiven päällä on järjestetty tansseja ja sieltä on saattanut nähdä seitsemän kirkon tornit. Kiven päälle johtavat nykyisin puiset portaat.
Aadukalam

Aadukalam on vuonna 2011 ilmestynyt intialainen tamilinkielinen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja kirjoittanut Vetrimaaran. Pääosia näyttelevät Dhanush, Kishore, Taapsee Pannu ja V. I. S. Jayabalan. Elokuva sai ensi-iltansa 14. tammikuuta 2011 ja sai positiivisia arvosteluja. 
"Aadukalam" voitti kuusi National Film Awards -palkintoa, muun muassa parhaasta ohjauksesta, käsikirjoituksesta ja miespääosasta. Se voitti myös viisi Filmfare Awards South -palkintoa. Se esitettiin muun muassa Toronton elokuvajuhlilla ja Montrealin elokuvajuhlilla.
Toyota VZ -moottori

Toyota VZ-moottorit ovat Japanilaisen Toyotan valmistamia bensiinikäyttöisiä 24-venttiilisiä V6-moottoreita. Iskutilavuudet ovat 2,0 ja 3,4 litran välillä ja koneissa käytetään SOHC ja DOHC venttiilikoneistoja. Mallisto toi tullessaan monia uudistuksia, kuten Elektroninen polttoaineen ruiskutus ja elektronisen moottorinohjauksen (ECU). DOHC sylinterinkannet olivat Yamahan suunnittelemia. Moottoreita on valmistettu vuodesta 1988 alkaen.
1VZ-FE.
1VZ-FE on 2,0l (1992cc) versio moottorista. Sylinterin halkaisija on 78mm ja iskunpituus 69,5mm. Teho on 101kW (136hp) 6000rpm:llä ja vääntö 173Nm @4600rpm.
Käyttökohteet:
2VZ-FE.
2VZ-FE on 2,5l (2507cc) versio moottorista. Sylinterin halkaisija on 87,5mm ja iskunpituus 69,5mm ja puristussuhde 9,0:1. Moottorin teho on 119 kW (159 hp) @5800 rpm ja vääntö 216 Nm @4600 rpm, moottorin maksimikierrokset on 6800rpm.
Käyttökohteet:
3VZ-E.
3VZ-E on 3,0l (2958cc) iskutilavuudeltaan ja VZ-sarjan ainoa SOHC moottori. Sylinterin halkaisija on 87,5mm ja iskunpituus 82mm. Esittelyn aikoihin maksimiteho oli 145hp, mutta myöhemmin 150hp (112kW) @4800rpm ja vääntö 244Nm @3400 rpm.
Vaikka 3VZ-E ja 3VZ-FE ovat samaa sarjaa, niissä on hyvin vähän samoja osia.
Käyttökohteet:
3VZ-FE.
3VZ-FE on rakennettu 3VZ-E valurautalohkoisen moottorin pohjalta. Moottorissa on 24 venttiilinen DOHC alumiinikansi.
Koska VZ moottorit oli alun perin tarkoitettu maasto- ja avolava-autoihin, ne ovat korkeita. Tämän vuoksi etuvetoiseen henkilöautoon moottori on asennettu tulipeltiä kohti 15 astetta kallelleen.
Vuonna 1994 Toyotan 1MZ-FE syrjäytti 3VZ-FE moottorin yhdysvalloissa, muualla sitä käytettiin vuoteen 1996 asti.
Moottorin teho on 185 hp (138 kW) @5800 rpm ja vääntö 265Nm@4600 rpm. Puristussuhde on 9,6:1.
Käyttökohteet:
4VZ-FE.
4VZ-FE on 2,5 litrainen (2496cc) versio. Sylinterin halkaisija on 87,5mm ja iskunpituus 69,2mm. Moottorin teho on 173hp (129kW) @6000rpm. Puristussuhde on 9,6:1.
Käyttökohteet:
5VZ-FE.
5VZ-FE on 3,4 litrainen (3378cc) moottori joka korvasi mallin 3VZ-E. Sylinterin halkaisija on 93,5mm, iskunpituus 82mm ja puristussuhde 9,6:1. Moottorin teho on 190hp (142kW) @4800rpm ja vääntö 298Nm 3600:lla kierroksella minuutissa.
Moottorissa on valurautainen lohko, alumiininen DOHC kansi ja alumiininen imusarja. Moottorissa käytetään öljynjäähdytintä.
Käyttökohteet:
Maija Kovaļevska

Maija Kovaļevska (s. 21. syyskuuta 1979 Riika) on latvialainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän valmistui Latvian Jāzeps Vītols -musiikkiakatemiasta ja debytoi "Don Giovannin" esityksessä Donna Elviran roolissa Latvian kansallisoopperassa Riiassa vuonna 2003. Myöhemmin samana vuonna Kovaļevska esiintyi myös Siguldan kansainvälisillä oopperajuhlilla. Hän pääsi stipendin turvin Italiaan opiskelemaan Mirella Frenin johdolla. Vuonna 2004 hän voitti Latvian suuren musiikkipalkinnon.
Sopraanon kansainvälinen ura käynnistyi vuonna 2006 Donna Elviran roolin esityksellä Veronassa ja Reggio Emiliassa. Samana vuonna hän esiintyi myös Mimìn roolissa "La bohèmessa" Palau de les Arts Reina Sofiassa ja voitti ensimmäisen palkinnon Plácido Domingon perustamassa Operalia-kilpailussa. Joulukuussa 2006 Kovaļevska esiintyi ensi kertaa Metropolitan-oopperassa jälleen Mimìn roolissa. Sittemmin hän on esiintynyt muun muassa San Franciscon oopperassa, Glyndebournen festivaalilla, Washingtonin kansallisoopperassa, Baijerin valtionoopperassa, Royal Opera Housessa, La Scalassa ja Wienin valtionoopperassa.
Aiemmin mainittujen roolien lisäksi Kovaļevskan ohjelmistoon on kuulunut osia esimerkiksi oopperoissa "Figaron häät", "Carmen", "Turandot" ja "Jevgeni Onegin".
Lucie Gascon

Lucie Géraldine Gascon (alun perin Fortin; s. 1. tammikuuta 1944 Normandin, Quebec) on kanadalainen harpisti ja säveltäjä. Hän alkoi 11-vuotiaana opiskella pianon- ja nokkahuilunsoittoa Céline Bussières’n johdolla. Conservatoire de musique du Québecissa hän opiskeli Dorothy Weldon Masellan johdolla harpunsoittoa vuosina 1962–1969. Conservatoire de musique du Québec à Montréalissa hän jatkoi opintojaan vuosina 1969–1972 saman opettajan johdolla. Vuosina 1973–1979 hän opiskeli siellä myös kamarimusiikkia Otto Joachimin sekä Arthur Garamin johdolla ja musiikin historiaa Andrée Desautelsin johdolla. Ulkomailla Gascon opiskeli Lily Laskinen johdolla Nizzassa 1975 ja Lucille Lawrencen johdolla New Yorkissa 1976–1977.
Gasconille myönnettiin CMM:ssä kamarimusiikin "deuxième prix" vuonna 1979. Quebecin kulttuuriministeriön vuonna 1980 myöntämällä stipendillä Gascon lähti Pariisiin, jossa hän työskenteli taas Laskinen kanssa. Siellä hän myös tutustui kelttiharppuun Denise Mégevandin johdattamana. Palattuaan Marokkoon suuntautuneelta kiertueeltaan (1987) Gascon työskenteli afrikkalaisen kora-soittimen parissa.
Gascon on kieränyt Kanadan lisäksi Meksikossa, Kolumbiassa, Martiniquella ja Afrikassa. Hän on esiintynyt resitaaleissa ja muiden muassa Trois-Rivièresin ja Sherbrooken sinfoniaorkesterien kanssa. Gascon alkoi myös järjestää workshop-koulutusta vuonna 1978. Hänen osallistumisessa lukuisiin radio- ja TV-lähetyksiin teki harpun tunnetummaksi ja arvostetummaksi laajan yleisön silmissä. Gascon on säveltänyt omia teoksia harpulle ja levyttänyt niitä. Hän kehitti musiikillisen korttipelin Anim-aux-sons, jota on levitetty kansainvälisesti.
Levy-yhtiö Dorette on julkaissut Gasconin levytyksiä.
Money, Money, Money

”Money, Money, Money” on ruotsalaisen Abba-yhtyeen kappale vuonna 1976 julkaistulta albumilta "Arrival". Se ilmestyi myös singlenä. Laulua pidetään esimerkkinä siitä, kuinka Abba kykeni yhdistämään eurooppalaisen kabareetradition vaikutteet anglosaksisiin rytmeihin ja tekemään kokonaisuudesta nykyaikaista popmusiikkia. Benny Anderssonin mielestä ”Money, Money, Money” on "Arrival"-albumin huippukohta.
Kappaleen nimi oli jo työstövaiheessa ”Money, Money, Money”. Björn Ulvaeus oli kuitenkin sitä mieltä, että aiheesta oli tehty tarpeeksi lauluja, ja yritti kehittää siihen toisenlaiset sanat. Eräässä vaiheessa tuotos sai vaikutteita romanimusiikista, jolloin se nimettiin ”Gypsy Girliksi”. Ulvaeuksen mukaan se kuulosti kuitenkin hahmottomalta ja kömpelöltä, joten hän palasi alkuperäiseen nimeen – ”se yksinkertaisesti kuulosti parhaalta”.
Kappaleen laulaa Anni-Frid Lyngstad.
Kappaleen on levyttänyt suomeksi vuonna 1977 Vicky Rosti nimellä ”Rahaa, rahaa, rahaa”.
Reaching for the World

Reaching for the World on yhdysvaltalaisen Harold Melvin &amp; the Blue Notes -soulyhtyeen studioalbumi vuodelta 1976.
Kappaleet.
1. Reaching for the World – 4:24
 (Derek Floyd) 
2. Where There's a Will – There's a Way – 4:05
 (H. Melvin / M. &amp; M. Steele) 
3. After You Love Me, Why Do You Leave Me – 4:42 
 (H. J. Melvin / K. Gamble) 
4. Sandman – 4:25 
 (Hubert V. Yarborough) 
1. Hostage Part 1 &amp; 2 – 6:30 
 (Hubert V. Yarborough) 
2. He Loves You And I Do Too – 3:37 
 (Harold J. Melvin) 
3. Big Singing Star – 3:33 
 (Harold J. Melvin) 
4. Stay Together – 5:00 
 (J. Whitehead / G. McFadden / V. Carstarphen)
Suomen Marsalkka Mannerheimin 75-vuotispäivän muistokivi

Suomen Marsalkka Mannerheimin 75-vuotispäivän muistokivi paljastettiin Imatralla vuonna 1983. Mannerheim täytti 75 vuotta vuonna 1942. Muistokiven viivästymisen taustalla on se, että Adolf Hitler vieraili syntymäpäivillä. Kiven olemassaolo ei ole kovin yleisesti tiedossa.
Kiven nykyinen sijaintipaikka on Saimaanhovintien alkupäässä, jonne se siirrettiin 1994 muutaman sadan metrin päästä laajentuvalta teollisuusalueelta.
Muistokiven hankkimisen taustalla on paikallinen kadettipiiri. Kiven valmisti ja lahjoitti paikallisille sotaveteraaneille paikallinen kiviliike vuonna 1983. Kiven äärellä pidetään vuosittain Mannerheimin syntymäpäivänä 4. kesäkuuta tilaisuus, jossa kiven tarina kerrotaan.
Artigas

Artigas on kaupunki Uruguayssa, Artigasin departementissa. Vuonna 2011 sen väkiluku oli 40 657.
Kaupunki on jokisatama Cuareimin varrella harvaan asutulla alueella lähellä Brasilian rajaa. Se on perustettu vuonna 1852 nimellä San Eugenio, ja sen nimi muutettiin myöhemmin itsenäistymisen ajan kansallissankari José Gervasio Artigasin mukaan.
Vallabhbhai Patel

Vallabhbhai Jhaverbhai Patel (; 31. lokakuuta 1875 – 15. joulukuuta 1950) oli intialainen itsenäisyystaistelija ja maan ensimmäinen sisäministeri. Patel teki elämäntyönsä Kongressipuolueessa.
That’s Me

”That’s Me” on ruotsalaisen Abba-yhtyeen kappale, joka ilmestyi vuonna 1976 albumilla "Arrival". Lisäksi Discomate-yhtiö julkaisi sen singlenä Japanissa, missä kappale nousi listan 75. sijalle. B-puoli oli ”Money, Money, Money”.
Singlestä otettiin uusintapainos vuonna 1980.
Mercedes-Benz S-sarja (W116)

Mercedes-Benz W116 on ensimmäinen virallinen S-sarjan Mercedes-Benz-malli. 450SE-malli valittiin vuoden autoksi Euroopassa 1974.
Sarjan edeltäjä oli vuosina 1965-1972 valmistettu Mercedes-Benz W108/W109 ja vuonna 1979 sen korvasi W126-sarja.
Yleistä.
Mallia valmistettiin vuosina 1972–1980 yhteensä 473 035 kappaletta. Auto on suuri luksusluokan sedan ja se on ulkomitoiltaan edeltäjäänsä suurempi, mutta sisätiloiltaan samankokoinen. W116 on yksi ensimmäisistä autoista, jossa oli saatavilla lukkiutumattomat ABS-jarrut ja turbodieselmoottori.
Moottorit.
Malleissa 280 SE:stä 450 SE:hen oli vuosina 1972–1974 käytössä Bosch D-Jetronic -polttoaineruiskutusjärjestelmä, joka vaihdettiin vuodesta 1975 alkaen K-Jetronic-järjestelmään. Samalla venttiilien säätö muuttui mekaanisesta hydrauliseksi. Autosta oli yksi kaasutinversio – 280, jossa oli Solex 4A1 -kaasutin. 
300 SD oli saatavilla vain Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
450 SEL 6.9: moottori pohjautui 600:n (W100) 6,3-litraiseen M100-versioon, jossa sylinterin halkaisijaa oli kasvatettu ja muutettu mekaaninen polttoaineruisku Boschin K-jetronic-ruiskujärjestelmään. Moottorissa oli kuivasumppuvoitelu. 6,8-litrainen V8-moottori on suurin eurooppalainen sarjatuotantomoottori, jota on käytetty siviiliautotuotannossa.
Brasilianiitti

Brasilianiitti on harvinainen fosfaattimieraali, jonka kemiallinen kaava on NaAl3(PO4)2(OH)4
Esiintyminen.
Nimi tulee siitä, että brasilianiittia löydettiin ensimmäisen kerran Brasiliasta. Tätä mineraalia on löytynyt myös Yhdysvalloista, Tšekin tasavallasta, Saksasta ja Kanadasta. Sitä löytyy savisista pegmatiittiesiintymistä, mistä todennäköisesti löytyy myös latsuliittia ja apatiittia.
Ulkoasu.
Brasilianiitti on joko väritön tai se on keltainen tai kellanvihreä. Siinä on lasimainen kiilto.
Työstäminen.
Hionnassa useimmiten käytetty menetelmä on viistehionta, mutta myös pyöröhiontaa voidaan käyttää.
Länsi- Grand Bahama

Länsi- Grand Bahama on yksi Bahaman hallintoalueista. Se on yksi Grand Bahaman saaren kolmesta hallintoalueesta ja sijaitsee saaren länsiosassa. Alue ympäröi Freeportin kaupunkia.
Freeportin läheisyyden vuoksi alueella on useita pikkukaupunkeja. Alueen hallinnollinen keskus sijaitsee Eight Mile Rockissa. Länsi- Grand Bahaman hallinto on jaettu kunnallisesti neljään osaan: West End, Itäinen Eight Mile Rock, Läntinen Eight Mile Rock ja Pinder's Point.
Turkubus

Turkubus, viralliselta nimeltään Lehtisen Linja Oy, on turkulainen linja-autoyritys.
Historia.
Paattisilla alkoi linja-autoliikenne vuonna 1923. Tuolloin liikennelupa oli Niilo Sipilän, mutta vuonna 1927 hän luopui siitä. Maatalon renki Lauri Lehtinen, joka oli kiinnostunut autoista, lähetti liikennelupa-anomuksen läänin maaherralle 24.10.1927. Kun rahoitus oli saatu järjestettyä, hän aloitti liikenteen Paattisilta Turkuun 4. marraskuuta 12-paikkaisella Chevroletilla.
Seuraavana vuonna talollisen poika Iivari Laakso sai myös liikenneluvan Paattisilta Turkuun. Molemmat lähtivät Paattisilta Turkuun arkipäivisin klo 7.00 ja takaisin Turusta klo 15.00. Lopulta Laakso ja Lehtinen alkoivat liikennöidä yhdessä. Molemmilla oli yksi päivittäinen vuoro Turkuun ja takaisin.
Vuonna 1939 Laakso ja Lehtinen ostivat yhteisen Autokori Oy:n korittaman Volvon. Seuraava auto ostettiin 1947, tällä kertaa Volvo Nummelan korilla. 1950 hankittiin Citroën ja Leyland seuraavana vuonna.
Vuonna 1955 Laakso &amp; Lehtinen sai liikenneluvan kolmelle linja-autolle linjalle Turku-Maarian ylikäytävä-Auvaismäki.
Lauri Lehtinen kuoli 1956, jolloin yrityksen johtoon astui Iivari Laakso ja Lauri Lehtisen pojat, Untamo ja Taito Lehtinen. Avoin yhtymä Laakso &amp; Lehtinen perustettiin 1962. Kun Paattisten kunta liitettiin Turkuun vuonna 1973, vanhat liikenneluvat säilyivät vuoteen 1976. Laakso &amp; Lehtinen päätti liittyä TLO:hon. 
Iivari Laakso kuoli 1976 ja merkittävä osa yrityksestä siirtyi Lehtisen suvulle. Yrityksen johtajaksi siirtyi Untamo Lehtinen. 
1984 Lehtiselle myönnettiin lupa liikennöidä Moisioon. Samana vuonna Iivari Laakson perikunta myi yrityksen loput osuudet Lehtisille. Yrityksen nimi muuttui Linja-autoyhtiö Lehtiseksi vuonna 1985 ja se toimi avoimena yhtiönä. Vuonna 1990 yhtiömuoto muuttui osakeyhtiöksi ja nimeksi tuli Lehtisen Linja Oy. Toimitusjohtajaksi nimettiin Taito Lehtisen poika, Jari Lehtinen. Vuonna 1999 otettiin käyttöön aputoiminimi Turkubus.
Tiarajudens

Tiarajudens (nimen merkitys: "”Tiarajú-alueen hammas”") on sukupuuttoon kuollut Anomodontia-ryhmään kuuluva permikautinen terapsidisuku. Siihen kuulu yksi tunnettu laji "Tiarajudens eccentricus" (lajinimi viittaa hampaiden erikoisuuteen). 
"Tiarajudens" oli kasvinsyöjä, joka eli nykyisen Etelä-Amerikan alueella, Brasiliassa noin 260 miljoonaa vuotta sitten. "Tiarajudensilla" oli hyvin suuret ja ”sapelimaiset” kulmahampaat. Sillä oli kuitenkin muuten kasvinsyöjälle tyypilliset hampaat kuten kasvien leikkaamiseen soveltuvat etuhampaat ja suuret poskihampaat. Tämä terapsidi saattoi käyttää kulmahampaitaan petojen pelotteluun tai lajinsisäisessä kilpailussa. "T. eccentricus" on yksi osoitus siitä, että nisäkkäiden varhaisilla sukulaisilla oli jo monenlaisia erikoistuneita hampaistoja. Ennen "T. eccentricusin" löytymistä ”sapelihampaisia” kasvinsyöjiä oli tunnettu vai kenotsooiselta maailmankaudelta. 
Fylogenia.
Cisneros "et al.", 2011:
Mercedes-Benz S-sarja (W222)

Mercedes-Benz W222 on Mercedes-Benz S-sarjan kuudennen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2013–2020. Se korvasi edeltäneen W221-mallin ja seuraajaksi tuli W223.
Mercedes-Benz W222 (2013–2020).
Mercedes-Benz W222 esiteltiin Hampurissa toukokuussa 2013. CL-sarjan korvannut S-sarjan coupé (C217) esiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2014. Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2015 esiteltiin kangaskattoinen cabriolet (A217). 
Shanghain autonäyttelyssä huhtikuussa 2017 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut malli. Ulkoiset muutokset olivat melko pieniä ja kohdistuivat ajovaloihin, etupuskuriin ja etusäleikköön. Sisällä näkyvin uudistus oli uusi ohjauspyörä.
Dušan Lajović

Dušan Lajović (s. 30. kesäkuuta 1990 Belgrad) on serbialainen tennispelaaja. Hän on ollut parhaimmillaan kaksinpelissä ATP-listan sijalla 23 huhtikuussa 2019.
Lajović edusti Serbiaa ensimmäisen kerran Davis Cupissa vuonna 2012.
Italianhauki

Italianhauki ("Esox cisalpinus") on Italian pohjois- ja keskiosissa elävä hauen sukuinen kalalaji. Se muistuttaa läheisesti laajalle Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa levinnyttä ja Suomessakin esiintyvää haukea ("Esox lucius"), mutta eroaa siitä mm. suomujen lukumäärässä, joka kylkiviivaa pitkin laskettuna on pienempi kuin hauella. Kalan väritys on hyvin vaihteleva, siinä voi esiintyä pitkittäis-, poikittais- tai vinoraidoitusta tai haaroittuvaa kuviointia, muttei yleensä hauelle tyypillisiä pyöreähköjä laikkuja.
Italianhauki elää samanlaisissa ympäristöissä kuin hauki. Se voi kasvaa metrin mittaiseksi. Koiraat tulevat sukukypsiksi vuoden iässä, naaraat kaksivuotiaina. Kutu tapahtuu Keski-Italiassa helmi-maaliskuussa, Pohjois-Italiassa maalis-huhtikuussa.
Laji erotettiin hauesta omaksi lajikseen tieteellisesti vuonna 2011. Kaksi eri tutkijaryhmää nimesi sen itsenäisesti lähes samaan aikaan. Biancon ja Delmastron julkaisu ilmestyi näistä vähän aiemmin, joten heidän antamallaan nimellä "Esox cisalpinus" Bianco &amp; Delmastro, 2011, on etusija, ja Lucentinin tutkijaryhmän antama nimi "Esox flaviae" Lucentini ym., 2011, on sen nuorempi synonyymi.
Arkkuinsuo

Arkkuinsuo on Punkalaitumen eteläosassa sijaitseva suo, jossa on turvetuotantoa. Suon pinta-ala on 461 hehtaaria ja sen turpeen keskisyvyys on 3,5 metriä, syvimmillään turvetta on 6,4 metriä. Yli 1 metrin syvyistä turvekerrostumaa on 310 ha ja yli 2 metrin syvyistä 275 ha. Suon korkeus on 86–92 metriä meren pinnan yläpuolella. Suon pinta kallistuu pohjoiseen ja koilliseen. Vedet suosta laskevat Palojokeen ja Loimijokeen. Geologisentutkimuslaitoksen selvityksen mukaan suo sopii parhaiten polttoturpeen nostoon.
Vallitsevana suotyyppinä on tupasvillaräme, rahkaräme ja isovarpuräme. Turvevaranto on puoliksi rahka- ja saraturvetta.
Suo ojitettiin vuonna 1975 ja turvetuotanto alkoi 1977.
Suon kokonaisturvemäärä on 11,38 miljoonaa m³.
Vapo nostaa alueelta poltto-, jyrsin- ja palaturvetta. Yhtiö on vuokrannut alueen turvetuotantoon. Tuotantoalueen laajuus oli vuonna 2001 260,7 ha ja supistui vuoteen 2004 mennessä 141,1 ha. Vuosittainen tuotantomäärä oli vuosina 1999-2001 104 000-218 800 m³. Toiminta päättyy nykyisellä alueella vuonna 2015, mutta jatkuu laajennusalueella vuoteen 2030.
Aiheesta muualla.
Kansalaisen karttapaikka.fi
Valaantäit

Valaantäit (Cyamidae) ovat pieniä, valaiden ulkoloisina eläviä äyriäisiä. Valaantäit kuuluvat katkojen lahkoon, mutteivät juurikaan ulkonäöltään muistuta muita, vapaana uivia katkoja. Ravinnokseen ne kalvavat valaiden ihoa suuosillaan, joissa on sukasia ja hampaita. Niillä on raajoissa koukkupäiset kynnet.
Tarantellasumu

Tarantellasumu (tunnetaan myös nimillä NGC 2070 ja 30 Doradus) on Kultakalan tähdistön suunnalla sijaitseva suuri ja kirkas emissiosumu. Se on osa Suurta Magellanin pilveä. Tarantellasumu sijaitsee noin 170 000 valovuoden päässä Maasta. Se on suurin tunnettu emissiosumu ja halkaisijaltaan yli 1 000 valovuotta. Tarantellasumun massa vastaa noin puolta miljoonaa Auringon massaa.
Tarantellasumu on erittäin kirkas kohde ja suuresta etäisyydestään huolimatta nähtävissä ilman teleskooppia pimeinä öinä. Sen näennäinen kirkkaus on 8.
Tutkimuksen historia.
Tarantellasumun löysi Nicolas Louis de Lacaille vuonna 1751. Aluksi se luokiteltiin tähdeksi ja sai nimen 30 Doradus, mutta 5. joulukuuta 1751 Lacaille tunnisti kohteen sumuksi. Nimensä Tarantellasumu sai siitä, että sen kirkkaimmat osat muistuttavat jonkin verran hämähäkin jalkoja.
Difluorietikkahappo

Difluorietikkahappo (C2H2O2F2) on karboksyylihappo ja etikkahapon fluorattu johdannainen.
Ominaisuudet ja valmistus.
Difluorietikkahappo on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Difluorietikkahappo on keskivahva happo ja sen happovakion arvo on 4,6·10−2 mol/dm3. Difluorietikkahappo on vahvempi happo kuin etikkahappo johtuen elektronegatiivisen fluoriatomin aiheuttamasta induktiivisesta efektistä.
Difluorietikkahapon reaktiot ovat karboksyylihapoille tyypillisiä. Alkoholien kanssa se reagoi happokatalyytin läsnä ollessa muodostaen difluoriasetaattiestereitä. Yhdiste voidaan myös kloorata tai bromata, jolloin tuotteena saadaan klooridifluorietikkahappoa tai bromidifluorietikkahappoa.
Difluorietikkahapon synteesiin on useita menetelmiä. Käytettyjä ovat muun muassa tetrafluorieteenin ja ammoniakin reaktiotuotteen hydrolyysi, dietyyliamiinin ja tetrafluorieteenin reaktiotuotteena muodostuvan amidin hydrolyysi ja 1,1-dikloori-3,3-difluori-1-propeenin hapetus kaliumpermanganaatin avulla.
WASP-17b

WASP-17b on eksoplaneetta, joka löydettiin 11. elokuuta 2009. Se kiertää keltavalkoista F-tyypin pääsarjan tähteä WASP-17 Skorpionin tähdistön suunnalla. Se oli ensimmäinen eksoplaneetta, jonka havaittiin kiertävän tähteään retrogradisella radalla (tähden pyörimissuuntaa vastaan). Myös planeetan tiheys on poikkeavan alhainen: vain 6−14 % Jupiterin tiheydestä (0,08−0,19 g/cm3).
Planeetta kiertää emotähteään 0,052 AU:n etäisyydellä, ja sen kiertoaika on noin 4 päivää. Planeetan massa vastaa noin 0,486 Jupiterin massaa. Planeetta on siis niin sanottu emotähteään lähellä kiertävä kuuma jupiter.
Valkamapää

Valkamapää () on tunturi Enontekiöllä. Se sijaitsee 40 kilometriä Peltovuoman pohjoispuolella. Sen korkeus on 603 metriä.
Soffi Schønning

Soffi Schønning (1895–1994) oli norjalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän debytoi vuonna 1924. Hän esiintyi muun muassa Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa, Covent Gardenissa, Glyndebournen festivaalilla ja Nationaltheateretissa. Hänen rooliensa joukossa olivat Gilda ("Rigoletto"), Olympia ("Hoffmannin kertomukset"), Musette ("La bohème"), Yön kuningatar ("Taikahuilu") ja "Lakmén" nimirooli. Vuonna 1940 Schønning esiintyi Arne Eggenin "Olav Liljekransin" kantaesityksessä.
Schønning syntyi Kabelvågissa, Lofooteilla. Hän opiskeli Borghild Langaardin johdolla Norjassa ja Louisa Cappianin johdolla Englannissa. Schønning piti monia konsertteja baritoni Waldemar Johnsenin kanssa. Toisen maailmansodan aikana Schønning oli Lontoossa. Hän meni naimisiin Jonas Schanche Jonasenin kanssa, ja pariskunta muutti Sandnesiin vuonna 1945. Sittemmin Schønning toimi laulunopettajana Stavangerissa 80-vuotiaaksi asti. Hän piti jäähyväiskonserttinsa 29. tammikuuta 1956 Lars Mælandin johtaman Sandnesin sinfoniaorkesterin kanssa.
Jacob Endregaard

Jacob Endregaard (1881 Bergen – 1984) oli norjalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Hän oli yksi varhaisimmista levytyksiä tehneistä laulajista maassaan. Endregaard opiskeli useiden norjalaisten laulajien tavoin John Forsellin johdolla Tukholmassa. Hän debytoi Kristianiassa vuonna 1901. Hän esiintyi Kansallisteatterissa, jossa hän tulkitsi muiden muassa seuraavat roolit: Scarpia ("Tosca"), Escamillo ("Carmen"), Amonasro ("Aida"), Jago ("Otello") ja Jevgeni Onegin.
Endregaard saavutti 103 vuoden iän ja oli siten vielä elossa, kun CD-levyt tulivat saataville.
Puškinskije Gory

Puškinskije Gory () on kaupunkityyppinen taajama Pihkovan alueen keskiosassa Venäjällä. Puškinskije Goryn kaupunkimainen taajama on 9 253 asukkaan Puškinskije Goryn piirin keskus. Enemmistö piirin väestöstä eli 5 222 henkeä asui keskustaajamassa (2010).
Piirin länsiosan kautta kulkee Pietarista Pihkovan ja Ostrovin kautta Valko-Venäjän rajalle johtava M20-valtatie (osa eurooppatieyhteyttä ), josta erkanee maantie Puškinskije Goryyn. Maanteitse Pihkovaan on 118 kilometriä. 
Puškinskije Goryn tunnetuimpia nähtävyyksiä on kirjailija Aleksandr Puškinille omistettu, kaupunkityyppiseen taajamaan ja sen ulkopuolelle ulottuva Mihailovskojen museoalue (). Taajaman luostarialueella on kansalliskirjailijan Puškinin hauta.
Krasnogorodsk

Krasnogorodsk () on kaupunkityyppinen taajama Pihkovan alueen länsiosassa Venäjällä. Krasnogorodskin kaupunkimainen taajama on 7 328 asukkaan Krasnogorodskin piirin keskus, joka sijaitsee Sinjajan varrella. Runsas puolet piirin väestöstä, 3 870 henkeä, asui keskustaajamassa (2010). 
Piirin itäpuolelta kulkee Pietarista Pihkovan ja Ostrovin kautta Valko-Venäjän rajalle johtava M20-valtatie (osa eurooppatieyhteyttä ), josta erkanee paikallistie Krasnogorodskiin. Maanteitse Pihkovaan on noin 130 kilometriä.
Neverwhere (televisiosarja)

Neverwhere on BBC:n tuottama kuusiosainen televisiosarja, jonka on käsikirjoittanut Neil Gaiman. Vuonna 1996 ensiesitetty sarja sijoittuu ”Alapuoliseen Lontooseen”, Lontoon kaupungin alla kuhisevaan salattuun fantasiamaailmaan. Gaiman ideoi sarjan yhdessä tuottaja Lenny Henryn kanssa ja sen ohjasi Dewi Humphreys. Gaiman sovitti käsikirjoituksensa myös romaaniksi, joka ilmestyi vuonna 1997 ja suomeksi jo seuraavana vuonna nimellä "Neverwhere – maanalainen Lontoo".
Sarjan päähenkilönä on Lontoon liike-elämässä työskentelevä skotlantilaissyntyinen Richard Mayhew (Gary Bakewell), joka auttaa eräänä iltana kadulta tapaamaansa haavoittunutta tyttöä, Dooria (Laura Fraser), joka kuuluu Alapuolisen Lontoon ylimystösukuun. Seuraavana päivänä Mayhew huomaa entisen elämänsä kadonneen kokonaan – häntä eivät muista sen paremmin työtoverit kuin entinen tyttöystäväkään. Saadakseen aiemman elämänsä takaisin hänen on laskeuduttava Alapuoliseen Lontooseen, jossa Lontoon metron asemien nimillä on erilaisia ja huomattavasti konkreettisempia merkityksiä.
"Neverwhere" sai alkunsa Henryn Gaimanille esittämästä ideasta, jossa fantasiateemainen televisiosarja kertoisi kodittomien lontoolaisten heimoista. Gaiman ei halunnut esittää todellista kodittomuutta ”coolina”, mutta hän kehitti ideaa etäännytetymmäksi todellisuudesta. Siten hän katsoi voivansa käsitellä niin kodittomuutta, mielisairauksia ja juurettomuutta suurkaupungissa kuin kaupunkien vahvuuksiakin fantasiatarinan puitteissa.
Muun muassa pienen budjetin ja kiireisen aikataulun vuoksi sarja ei toteutunut sellaisena kuin Gaiman olisi toivonut, ja hän päätti kirjoittaa käsikirjoituksensa pohjalta romaanin ”vastatakseen” televisiosarjan puutteisiin. Televisiosarjan jatkoksi harkittiin toista tuotantokautta, mutta BBC ei taipunut Gaimanin toiveisiin 45 minuutin pituisista jaksoista ja filmille kuvaamisesta.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1991–1992

Kausi 1991–1992 oli 52. kausi, jolloin pelattiin koripallon miesten Suomen mestaruudesta. SM-Koriksen mestaruuden voitti Helsingin NMKY. Pantterit voitti hopeaa ja Uudenkaupungin Urheilijat pronssia. Runkosarjan voitti Pantterit.
Turun NMKY:n Joe Wright voitti kauden korikuninkuuden. Hän heitti 12 ottelussa vähintään 50 pistettä ja teki sarjan historian yksittäisen ottelun piste-ennätyksen tehtyään 12. helmikuuta 1992 Panttereita vastaan 79 pistettä.
SM-karsintasarja.
Sarjataulukko.
Lahden NMKY ja Tapiolan Honka säilyivät sarjassa.
Arne Eggen

Arne Eggen (28. elokuuta 1881 Trondheim – 26. lokakuuta 1955 Bærum) oli norjalainen säveltäjä ja urkuri. Hänen tunnetuinta tuotantoaan edustavat hänen laulunsa, mutta hän sävelsi myös suurimuotoisia teoksia, kuten oopperat "Olav Liljekrans" ja "Cymbelin", melodraaman "Liti Kjersti", oratorion "Kong Olav" sekä sinfonian. Eggenin kamarimusiikkituotantoon kuuluvat kaksi viulusonaattia ja sarja viululle ja pianolle. Uruille hän sävelsi "Ciaconnan". Lisäksi hän teki sovituksia norjalaisista kansanlauluista. Eggen edustaa säveltäjänä samaa kansallisromanttista perinnettä kuin Edvard Grieg ja Johan Svendsen.
Eggen valmistui vuonna 1902 opettajakoulutuksesta. Musiikkia hän opiskeli Kristianiassa ja Leipzigissa. Urkurina hän työskenteli kirkoissa ja myös konsertoi Norjassa ja Ruotsissa. Eggen oli keskeinen vaikuttaja varhaisessa Norjan säveltäjäliitossa (perustettu 1917). Liitto oli hajoamassa konservatiivisten jäsenten ja nuoremman, radikaalimman siiven välisiin ristiriitoihin, kun Eggen sai vuonna 1928 nimityksen puheenjohtajaksi ja tehtäväkseen liiton yhdistämisen. Hän oli puheenjohtajana vuoteen 1945, jolloin hänet nimitettiin kunniapuheenjohtajaksi.
Kornerupiini

Kornerupiini on harvinainen jalokivi, joka on nimetty tanskalaisen geologin Andreas Nicolaus Kornerupin mukaan. Koruissa käytetään kiviä, joissa on kissansilmäilmiö. Tämä mineraali voi olla väritön tai ruskean tai vihreän sävyinen tai vaaleanpunainen. Sillä on lasinkiilto.
Esiintyminen.
Kornerupiinia esiintyy metamorfisissa kivissä. Yleisiä löytöpaikkoja ovat soraiset jokien pohjat. Mineraalia on löydetty lähinnä Sri Lankasta, Myanmarista, Madagaskarilta, Etelä-Afrikasta ja Grönlannista. Jonkin verran esiintymiä on löydetty myös Venäjältä ja Suomesta.
Työstäminen.
Hionnassa käytettyjä menetelmiä ovat viiste- ja pyöröhionta.
Luka Markovič

Luka Markovič (s. 27. huhtikuuta 1993) on kroatialainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Pääsarjaurallaan hän edusti Slovakian Extraligassa pelaavaa Dukla Trenčíniä yhteensä 23:ssa ottelussa.
Maajoukkuetasolla Markovič edusti Kroatiaa 2. divisioonan MM-kilpailuissa kahdesti.
Dubrovka (Brjanskin alue)

Dubrovka () on kaupunkityyppinen taajama ja Dubrovkan piirin keskus Venäjän Brjanskin alueella, maanteitse noin 85 kilometriä Brjanskista luoteeseen. Taajamassa on Brjanskin ja Roslavlin välisen rataosuuden rautatieasema, rautateiste Brjanskiin on 81 kilometriä. Radan kanssa samansuuntainen maantie ohittaa taajaman noin 5 kilometriä sen länsipuolelta. 
Vuonna 2010 taajamassa asui 8 015 (kaupunkikunnassa 9617 as.) ja koko piirissä 20 094 henkeä.
Taajamassa oli neuvostoaikana tislaamo, meijeri, sekä teollista lankojen, huonekalujen ja ompelutuotteiden valmistusta.
Etelä-Konneveden kansallispuisto

Etelä-Konneveden kansallispuisto on 1. syyskuuta 2014 perustettu kansallispuisto Keski-Suomen maakunnan ja Pohjois-Savon maakunnan rajalla Konneveden ja Rautalammin kuntien alueella, Konnevesi-järven alueella. Kansallispuiston pinta-ala on 17 neliökilometriä. Kansallispuisto perustettiin Rautalammin reittiin kuuluvan Konneveden ranta- ja saaristoluonnon eliöstön, kallioperän ja vesistömaiseman suojelemiseksi ja hoitamiseksi sekä yleistä virkistys- ja retkeilykäyttöä ja ympäristötutkimusta varten.
Etelä-Konnevesi on Rautalammin reitin keskusjärvi, jonka vesi on erittäin kirkasta ja näkösyvyys suuri. Suurilla järvenselillä elää paljon selkävesilinnustoa. Kuikan ja sääksen kannat ovat vahvat, ja taantunut selkälokki pesii yhä järvellä. Konneveden rantamaiden kasvilajistoon kuuluu monia harvinaisuuksia, kuten metsänemä, hajuheinä, ruskopiirtoheinä ja suikeanoidanlukko, eteläiset varstasara ja lehtoneidonvaippa sekä pohjoiset pahtarikko ja pahtanurmikka. Alueen eläin- ja kasvilajisto suojelunäkökulmasta on arvokasta. Karut ja jyrkät rannat ovat säilyneet paljolti rakentamattomina ja erämaisina. Kalliorantojen ohella saarten ja mantereen sisäosissa on rehevämpiä lehtoja. Alueella on Pohjois-Savon huomattavimmat lehmusesiintymät. Haavasta riippuvaisen lajiston kannalta Etelä-Konnevesi on valtakunnallisesti merkittävä alue. Järven itäisellä rannalla sijaitseva Kalajanvuori on paikallisesti tunnettu nähtävyyskohde, jolta avautuvat komeat näkymät yli järvenselkien.
Etelä-Konneveden ja sen itäpuolisen Enonniemen alueella on noin 1 500 hehtaaria valtion omistamia suojeltuja maa-alueita. Yksityisiä suojelualueita on noin 1 100 hehtaaria. Nämä alueet kuuluvat pääsääntöisesti Natura 2000 -ohjelmaan, vanhojen metsien suojeluohjelmaan ja rantojensuojeluohjelmaan. Alueella sijaitsee Metsähallituksen, kuntien ja yksityisten ylläpitämiä rantautumispaikkoja ja satamia, jotka palvelevat monipuolisesti veneilijöitä.
Alueella oli jo ennen kansallispuiston perustamista jonkin verran retkeilyreitistöä. Puistoa rakennettaessa vuosina 2014–2015 polkujen määrä moninkertaistui. Patikointi keskittyy suurelta osin järven itäpuolelle, Rautalammille. Järven suuret selkävedet eivät varsinaisesti kuulu puistoon, kun taas sen itäosan saaristomainen alue muodostettiin valtakunnallisesti merkittäväksi melontakohteeksi. Kalastussäädöksiin ei tullut suuria muutoksia.
Etelä-Konneveden kansallispuistoa käytetään yhtenä Suomen kansallispuistoista myös radioamatöörien kansallispuistotyöskentelytodistuksen radiolähetyspaikka OHFF-0111:na. 
Perustaminen.
Puiston perustaminen hyväksyttiin eduskunnassa kesäkuussa 2014. Laki kansallispuistosta hyväksyttiin 8. elokuuta 2014, ja voimaan se tuli 1. syyskuuta 2014.
Rognedino

Rognedino () on pienehkö kaupunkityyppinen taajama ja Rognedinon piirin keskus Venäjän Brjanskin alueella, maanteitse noin sata kilometriä Brjanskista luoteeseen. Lähin rautatieasema on Dubrovka, joka sijaitsee 14 kilometriä Rognedinosta etelään. 
Vuonna 2010 taajamassa asui 3 158 ja koko piirissä 7 284 henkeä.
Paikkakunnan nimi Rognedino juontuu sen perustajasta. Taajaman perusti alkujaan vuonna 985 Polatskin ruhtinaan tytär Rogneda, jonka hänen miehensä, Kiovan ruhtinas Vladimir Suuri oli karkottanut. Vuonna 1986 paikkakunta sai kaupunkityyppisen taajama aseman.
Englannin 1. divisioonan kausi 1900–1901

Englannin 1. divisioonan kausi 1900-1901 oli kolmastoista kausi, kun ratkottiin The Football Leaguen mestaruus. Mukana 1.divisioonassa oli 18 joukkuetta. Sarjan voittaja oli liigan mestari, ja kaksi viimeistä putosivat suoraan 2. divisioonaan. Uusina joukkueina sarjassa pelasivat Bolton ja The Wednesday, jotka nousivat yhden välivuoden jälkeen takaisin korkeimmalle sarjatasolle.
Liigan mestaruuden voitti Liverpool. Mestaruus oli seuran ensimmäinen.
Sarjataulukko.
Kaksi viimeistä joukkuetta putosivat 2.divisioonan. Tilalle nousivat Grimsby Town ja Small Heath.
Ottelut.
Boris Gaquere

Boris Gaquere (s. 1977) on belgialainen kitaristi.
Gaquere sai ensimmäisen palkinnon Brysselin kuninkaallisessa konservatoriossa, jossa hän opiskeli Sérgio ja Odair Assadin luokalla. Gaquere osallistui sitten Leo Brouwerin, Roland Dyensin, David Russellin, Roberto Ausselin, Costas Cotsioliksen ja Paulo Bellinatin mestarikursseille. Vuonna 1997 Gaquere perusti Denis Sung-ho Janssensin kanssa kitaraduon, joka sai pian kutsuja esiintymään Belgiassa, Saksassa ja Alankomaissa. Duo julkaisi ensilevytyksensä vuonna 1998.
Gaqueren ensimmäinen sooloalbumi oli San Franciscossa vuonna 2003 äänitetty "Xeque-Mate". Sittemmin Gaquere on soittanut ja levyttänyt Renato Martinsin, Luc Pilartzin, Yasuji Ohagin ja Sébastien Vachezin kanssa. Vuonna 2011 Gaquere julkaisi Caçamba-kvartetin kanssa albumin, joka koostuu pääasiassa brasilialaisen jazzkitaristi Victor da Costan sävellyksistä. Kaksi vuotta myöhemmin Gaqueren uusi kvartetti Comboio julkaisi albumin, jolla kuultavaan kokoonpanoon kuuluvat harmonikka, bandoneon, kontrabasso, lyömäsoittimia ja kitara.
Gaqueren omia sävellyksiä julkaisevat Les Productions d'Oz Kanadassa, GSP Kaliforniassa ja Editions Henry Lemoine Pariisissa. Teoksiin lukeutuvat kitarasävellys "Obrigado" sekä Columbia Music Entertainment, Ltd. Japanin tilaustyönä sävelletty "Tabi", jonka levytti ja esitti Shin-ichi Fukuda vuonna 2003. Gaquere on myös sovittanut Antonio Carlos Jobimin lauluja. Vuonna 2013 Gaquere sai Ranskasta tilauksen säveltää konsertto kitaralle, ja tämän tuloksena syntyi kaksoiskonsertto harmonikalle, kitaralle ja jousiorkesterille. "Concerto de Sedan" kantaesitettiin 25. kesäkuuta 2013 Gaqueren soittaessa kitaraa ja Manu Comtén harmonikkaa sekä Rut Schereinerin johtaman Orchestre de l'Opéra de Reimsin säestäessä.
Gaquere on esiintynyt Euroopan suurkaupunkien lisäksi Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Taiwanilla ja Japanissa.
Macaolaiset

Macaolaiset on termi jota käytetään paitsi macaolaisista yleensä, mutta tarkemmin alueen portugalilaistaustaisesta väestöstä. Kiinalais-portugalilaistaustaisia macaolaisia on noin 30 000, joiden lisäksi alueella on noin 8 500 portugalilaista. He muodostavat Macaon alueella vähemmistön valtaosan väestöstä ollessa hakka- tai kantoninkiinaa puhuvia varsinaisia han-kiinalaisia.
Historia.
Portugali perusti Macaoon kauppa-aseman vuonna 1557 ja sen myötä paikalle muutti satoja portugalilaisia kauppiaita ja purjemiehiä. Portugalilaiset sekoittuivat alueen han-kiinalaisten kanssa avioliittojen kautta. Tapaa kauhistelivat esimerkiksi aluetta muutamia vuosia 1800-luvulla hallinneet britit. Hongkongin kasvun myötä Macaon merkitys väheni kaupan keskuksena, mutta sen kautta myytiin silti esimerkiksi oopiumia ja kultaa. Kiina tunnusti virallisesti Portugalin vallan alueella vuonna 1887 sillä ehdolla, että aluetta ei myytäisi muille valtioille. Kiinassa uskottiin Portugalin olevan helpommin ohjailtavissa kuin esimerkiksi Hongkongia hallinneiden brittien. Macao menetti merkityksensä Portugalille sen Afrikan siirtomaissa alkaneen vapausliikehdinnän myötä 1960- ja 1970-luvuilla. Macaon luovuttamisesta Kiinalle solmittiin sopimus vuonna 1987 ja valta siirtyi 20. joulukuuta 1999. Vaihdoksen myötä alueen asukkaista, portugalilaistaustainen väestö mukaan luettuna, tuli Kiinan kansalaisia.
Kulttuuri.
Nykyisin monet portugalilaistaustaiset macaolaiset ovat tärkeissä asemissa alueen hallinnossa. Omintakeisen kulttuurin katoaminen on yksi macaolaista yhteisöä huolettavista asioista. portugalin kielen käyttö väheni Macaossa lähes välittömästi vallanvaihdoksen jälkeen. Nyttemmin esimerkiksi portugalin kieltä opiskelevien määrä on kuitenkin lisääntynyt. Macaolaiset puhuivat aikoinaan macaon kreolia, kieltä joka sai vaikutteita paitsi portugalista, mutta myös kantoninkiinasta, malajista, hindistä ja japanista. Eri kielten vaikutteet tulivat alueelle kaupan myötä. Kreolilla on kuitenkin nykyisin arviolta vain 50 puhujaa.