tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Päivätär (sanomalehti)

Päivätär oli Helsingissä vuosina 1863–1865 ilmestynyt sanomalehti.
Ruotsinkielistä "Barometerniä" julkaissut Ernst Linder perusti "Päivättären" vuoden 1863 valtiopäivien edellä. Se oli ensimmäinen suomenkielinen liberaalilehti, joka vaati "Helsingfors Dagbladin" tavoin perustuslaillisia uudistuksia, mutta korosti kielikysymyksessä suomen ja ruotsin tasa-arvoa. Kerran viikossa ilmestynyt lehti sai nopeasti lähes tuhat tilaajaa eri puolilta maata, mutta valtiopäivien jälkeen sen levikki laski kolmanneksella.
Linder luopui "Päivättären" toimittamisesta vuoden 1865 alussa, mutta sen julkaisemista jatkettiin vuoden loppuun saakka Abraham Nylanderin johdolla. Sen jälkeen lehti yhdistettiin "Suomettareen", jonka toimittajaksi myös Nylander siirtyi.
Päivän Uutiset (STP)

Päivän Uutiset oli Helsingissä vuosina 1973–1975 ilmestynyt sosialistisen työväenpuolueen sanomalehti.
Lehti perustettiin SDP:hen sulautuneen TPSL:n "Päivän Sanomien" jatkajaksi. "Päivän Sanomien" omaisuus siirrettiin Aarre Simosen johtamalle uudelle säätiölle ja sen koneet ja kalusto myytiin Kirjapaino Kursiivi Oy:lle, jossa säätiö oli yhtenä omistajana. Viidesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana työskenteli Sulo Kivinen.
"Päivän Uutiset" oli alusta lähtien tappiollinen julkaisu. Se lopetettiin vuoden 1975 eduskuntavaalien jälkeen, joissa STP ei saanut yhtään kansanedustajaa. Kirjapaino Kursiivi Oy siirtyi samalla SKP:n vähemmistön omistukseen.
Vaasan Sanomat (1912–1913)

Vaasan Sanomat oli Vaasassa vuosina 1912–1913 ilmestynyt sanomalehti.
Toimittaja A. F. Schütz perusti "Vaasan Sanomat" samana vuonna lakanneen "Pohjanmaan" tilalle. Lehti oli linjaltaan nuorsuomalainen, mutta virallisesti siitä ei tullut riitaisan puolueen äänenkannattajaa. Kahdesti viikossa ilmestynyt lehti lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana.
Vaasan Sanomat (1897–1899)

Vaasan Sanomat oli Vaasassa vuosina 1897–1899 ilmestynyt sanomalehti.
Waldemar Sandmanin kirjapaino perusti "Vaasan Sanomat" ruotsinkielisen "Wasa Tidningin" sisarlehdeksi. Se oli linjaltaan suomenmielinen ja hengeltään kristillissiveellinen. "Vaasan Sanomat" hävisi kilpailun Ossian Ansaan "Pohjalaisen" kanssa, ja yhtiön molemmat lehdet lakkautettiin vuoden 1899 vaihteessa. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana työskenteli N. J. Ahlman.
Vaasan Sanomat (1878–1881)

Vaasan Sanomat oli Vaasassa vuosina 1878–1881 ilmestynyt sanomalehti.
Suomenmielisten "Vaasan Sanomien" kustantaja oli kirjanpainaja F. W. Unggren, joka julkaisi myös ruotsinkielistä "Vasabladetia". Lehtori Erkki Almbergin sivutöinään toimittama lehti jäi tappiolle kilpailussa sisällöltään paremman ja aatteellisesti terävämmän "Vaasan Lehden" kanssa. Kerran viikossa ilmestyneen lehden julkaiseminen päättyi sen oman ilmoituksen mukaan toimittajapulaan.
Savo (sanomalehti)

Savo, alkuun Sawo (vuonna 1891 "Savotar", vuosina 1891–1903 "Uusi Savo" ja vuosina 1904–1909 "Otava") oli Kuopiossa vuosina 1878–1972 ilmestynyt sanomalehti.
Kuopion suomenmieliset perustivat "Savon" kielipoliittisesti laimean "Tapion" kilpailijaksi. Vuonna 1887 toimittajiksi tulivat Juhani ja Pekka Brofeldt, joiden aikana lehden linjaksi muodostui radikaali nuorsuomalaisuus. Sensuuri lakkautti "Savon" vuonna 1891. Sen tilalle perustettiin ensin "Savotar" ja sitten "Uusi Savo". Välivaiheessa ilmestyi vuoden ajan myös Pekka Brofeldtin toimittama "Savon Viikkolehti". "Uusi Savo" lakkautettiin helmikuun manifestin jälkeen vuonna 1899. Päätös ei koskenut lehden kolmipäiväistä painosta, mutta sekin lakkasi toukokuussa 1903, kun toimittajat Pekka ja Kalle Brofeldt karkotettiin maasta.
Kaupungin nuorsuomalaiset saivat lehden tilalle V. A. Marjasen julkaiseman "Otavan", joka oli aluksi linjaltaan hyvin varovainen ja epäpoliittinen. Vähitellen siitä kehittyi kaupungin liikemiespiirien lehti, jonka ainoa asia oli perustuslaillinen vastarinta. Nuorsuomalaisten puolueriitoihin kyllästynyt Marjanen myi lehden Kuopion Uudelle Kirjapainolle, joka alkoi julkaista sitä vuoden 1910 alusta jälleen "Savo"-nimisenä.
Suomen sisällissodan jälkeen "Savo" kannatti tasavaltaa kaupungin nuorsuomalaisten enemmistön ollessa monarkian kannalla. Liikemiehet Janne Vartiainen ja Lauri Hallman ostivat syksyllä 1918 lehden julkaisuyhtiön osake-enemmistön, minkä jälkeen "Savosta" tuli kokoomuksen äänenkannattaja. 1920-luvun lopulla kokoomus hankki lehden kokonaan omistukseensa, ja vuoteen 1947 saakka sen päätoimittaja työskenteli myös puolueen piirisihteerinä. Kustannusyhtiöksi tuli Kirjapaino Oy Savo vuonna 1942.
Sivistyneistöön vedonnut "Savo" oli aluksi Kuopion kaupungin ykköslehti, mutta maaseudulla se kärsi tappion kilpailussa "Savon Sanomien" kanssa. Toisen maailmansodan jälkeen "Savo" jäi myös Kuopion kakkoslehdeksi, jota ylläpidettiin kirjapainoyhtiön tuotoilla. Yhtiön muututtua tappiolliseksi se joutui "Savon Sanomille", joka lakkautti lehden.
Lehti ilmestyi vuonna 1879 kerran viikossa, vuodesta 1880 lähtien kahdesti, vuodesta 1891 kolmesti, vuodesta 1898 kuudesti, vuodesta 1899 kolmesti, vuodesta 1908 kuudesti, vuodesta 1910 kolmesti, vuodesta 1920 kuudesti, vuodesta 1951 seitsemästi ja loppuvaiheessa viidesti viikossa. Sen levikki oli 5 000 kappaletta vuonna 1899, 10 800 kappaletta vuonna 1923, 17 500 kappaletta vuonna 1955 ja 14 386 kappaletta vuonna 1971. Päätoimittajina työskentelivät August Kuokkanen (1879–1886), Juhani Brofeldt (1887–1889), Pekka Brofeldt (1890–1903), V. A. Marjanen (1904–1909), Mikko Puhakka (1910–1911), Jaakko Laurila (1911–1914 ja 1917–1918), Yrjö Eränen (1914–1916), Tatu Nissinen (1917), Edvard Vaarama (1918–1920), Juhana Wilhelm Tuura (1920–1922), Albert Paavilainen (1922–1926), A. A. Niskala (1926–1929), Heikki Kokko (1929–1931), Niilo Vapaavuori (1931–1935), Jalmari Lampela (1935–1942), Yrjö Leiwo (1942–1950 ja 1954), Pentti Lyytinen (1950–1954) ja Paavo Eerikäinen (1954–1972).
Camille (vuoden 1926 elokuva)

Camille () on vuonna 1926 ensi-iltansa saanut Fred Niblon ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Gilbert Roland.
Juoni.
Marguerite Gautier on kurtisaani Pariisissa. Hän rakastuu syvästi nuoreen mieheen Armand Duvaliin. Kun Armandin isä pyytää Margueritelta, ettei hän pilaisi Armandin uratoiveita ja asemaa avioitumalla hänen kanssaan, Marguerite myöntyy ja jättää rakkaansa. Kun Marguerite on köyhä ja kuolemansairas, hän saa selville, että Armand ei ole koskaan tukahduttanut rakkauttaan häntä kohtaan.
Tuotanto.
"Camille" perustuu Alexandre Dumas nuoremman romaaniin (1848) ja näytelmään (1852) "Kamelianainen", joiden pohjalta Fred De Gresac, Olga Printzlau ja Chandler Sprague laativat elokuvan käsikirjoituksen. George Marion, Jr. teki elokuvaan välitekstit.
Elokuvan tuottajina olivat Joseph M. Schenck ja Talmadge, ja "Camillen" tuotantoyhtiönä toimi Norma Talmadge Film Corporation. Elokuva kuvattiin Kalifornian Los Angelesin kaupunginosassa Chatsworthissa. "Camillen" kuvauksien aikana Talmadgelle ja Rolandille kehittyi rakkaussuhde.
Julkaisu.
"Camille" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 18. joulukuuta vuonna 1926. Maanlaajuinen ensi-ilta oli 4. syyskuuta vuonna 1927. Suomessa elokuva ilmestyi elokuvateattereihin 25. joulukuuta 1927. Elokuvan levittäjänä oli First National Pictures, ja elokuva jäi Talmadgen viimeiseksi First National -elokuvaksi ennen kuin hänen elokuvansa siirtyivät United Artistsin levitykseen. "Camille" jäi myös Talmadgen viimeiseksi menestyselokuvaksi.
"Camille" on osittain kadonnut elokuva; noin puolet elokuvasta on säilynyt. Vuonna 1980 Yhdysvaltain elokuvainstituutti listasi elokuvan halutuimmaksi kadonneeksi elokuvaksi.
Pitkän päivän ilta (elokuva)

Pitkän päivän ilta ("The Remains of the Day") on James Ivoryn ohjaama epookkidraama vuodelta 1993. Se perustuu Kazuo Ishiguron samannimiseen romaaniin, joka voitti Booker-palkinnon vuonna 1989.
Kirjan on sovittanut käsikirjoitukseksi Harold Pinter. Ohjaajan vaihduttua Mike Nicholsista James Ivoryyn Ivory antoi Ruth Prawer Jhabvalalille tehtäväksi kirjoittaa vanhasta käsikirjoituksesta uuden version Ivoryn haluamaan tyyliin. Vaikka elokuva on nimellisesti yhdysvaltalaista tuotantoa, se on tyyliltään eurooppalainen. Alkuperäisen tarinan kirjan kirjoittaja Ishiguro asuu Lontoossa ja osaa vain englantia, vaikka onkin syntynyt Japanissa.
Tarina.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1930–1950-luvulle. Päähenkilö on hovimestari Stevens (Anthony Hopkins), joka on ei halua myöntää tunteitaan samassa Darlington Hallin kartanossa taloudenhoitajana työskentelevää miss Kentonia (Emma Thompson) kohtaan. Kartanon isäntä on lordi Darlington (James Fox), jolla oli ennen toista maailmansotaa natsisympatioita ja joka olisi halunnut saada aikaan erillisrauhan natsi-Saksan ja Britannian välille.
Arviot.
Arto Pajukallion mukaan tarina on menneisyyden valintojen ja tunteiden kieltämisen haikeankirpeä hahmotus.
British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät "Pitkän päivän illan" vuonna 1999 yhdeksi kaikkien aikojen sadasta parhaasta brittielokuvasta. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Palkinnot.
Anthony Hopkins ja Emma Thompson saivat kumpikin osasuorituksestaan David di Donatello -palkinnon, ja itse elokuva oli monen palkinnon ehdokkaana.
Pyhän Eatan kirkko

Pyhän Eatan kirkko sijaitsee Atchamin kylässä Englannissa. Se on anglikaaninen kirkkorakennus, jonka English Heritage on luokitellut Grade I -luokan rakennussuojelukohteeksi.
Atchamissa tiedetään olleen kirkko jo vuonna 1075, koska kronikoitsija Orderic Vitalis kertoo, että hänet kastettiin kirkossa sinä vuonna. Kastemalja on ajoitettu vuoteen 1675. Lukupulpetin 1600-luvulta peräisin olevat paneelit kuvaavat tuhlaajapoikavertausta.
Sanomia Porista

Sanomia Porista oli Porissa vuosina 1894–1896 ilmestynyt sanomalehti.
Filip Warénin toimittajama ja julkaisema "Sanomia Porista" oli linjaltaan nuorsuomalainen ja vanhasuomalaisen "Satakunnan" kilpailija. Kolmesti viikossa ilmestynyt lehti lopetettiin tilaajien vähäisyyden takia. Sen tilalle nuorsuomalaisten uudeksi lehdeksi perustettiin "Kansalainen".
Task Force 34

Task Force 34 oli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain laivaston taisteluosasto, jonka tehtävänä oli vallata Marokko osana operaatio Torchia. Osaston komentajana oli kontra-amiraali Henry Kent Hewitt lippulaivanaan Northampton-luokan raskas risteilijä "USS Augusta". Alusten kuljettaman jalkaväen komentajana oli kenraalimajuri George S. Patton.
TG34.8 Pohjoinen hyökkäysosasto.
Pohjoisen hyökkäysosaston (Task Group 34.8) aluksille oli kuormattu Yhdysvaltain 9. jalkaväkidivisioonan vahvennettu 60. jalkaväkirykmentti (), Yhdysvaltain 2. panssaridivisioonan 66. panssarirykmentin I pataljoona, 540. pioneerirykmentin I pataljoona sekä erikoisyksiköitä. Maihinnousuosaston komentajana oli prikaatikenraali Lucian K. Truscott Jr. ja sen kokonaisvahvuus oli 9099 miestä ja 65 kevyttä panssarivaunua.
TG34.9 Keskinen hyökkäysosasto.
Keskisen hyökkäysosaston aluksille oli kuormattu Yhdysvaltain 3. jalkaväkidivisioona (vahvennetut rykmentit 7, 15 ja 30), 2. panssaridivisioonan 67. panssarirykmentin I pataljoona sekä erikoisyksiköitä. Kenraalimajuri Jonathan W. Andersonin alaisuudessa oli 18783 miestä ja 79 kevyttä panssarivaunua.
TG34.10 Eteläinen hyökkäysosasto.
Eteläisen hyökkäysosaston (Task Group 34.10) aluksille oli kuormattu Yhdysvaltain 9. jalkaväkidivisioonan vahvennettu 47. jalkaväkirykmentti (), Yhdysvaltain 2. panssaridivisioonan 67. panssarirykmentin III pataljoona sekä osia II pataljoonasta sekä erikoisyksiköitä. Maihinnousuosaston komentajana oli kenraalimajuri E. N. Harmon ja sen kokonaisvahvuus oli 6413 miestä ja 54 kevyttä sekä 54 keskiraskasta panssarivaunua.
Dalcroze-rytmiikka

Dalcroze-rytmiikka, aiemmin myös eurytmiikka, Dalcrozen eurytmiikka tai Dalcrozen menetelmä on musiikkipedagoginen menetelmä, jonka kehitti sveitsiläinen Émile Jaques-Dalcroze. Dalcrozen tarkoituksena oli saada oppilaat ymmärtämään musiikin olemusta syvällisesti liikunnan, laulun tai säveltapailun ja soitinimprovisaation keinoin. Eurytmiikaksi sanotaan useimmiten juuri liikunnallista osaa Dalcrozen menetelmästä.
Tyypillisellä rytmiikkatunnilla oppilaat ovat paljain jaloin ja liikkuvat ympäri huonetta. Opettaja soittaa musiikkia joko nauhalta tai improvisoiden pianolla. Oppilaat liikkuvat annettujen ohjeiden mukaan. Parhaimmillaan musiikki muuttuu reaktiona oppilaiden liikkeeseen.
Dalcroze-rytmiikkaa on sovellettu myös vanhusten musiikkiliikuntaan. Sen on todettu parantavana tasapainoa ja vähentävän kaatumisia.
Kyyhkynen (elokuva)

Kyyhkynen () on vuonna 1927 ensi-iltansa saanut Roland Westin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge, Noah Beery, Sr. ja Gilbert Roland.
Juoni.
Tanssija Dolores "Kyyhkynen" Romero on rakastunut uhkapelaaja Johnny Powelliin. Varakas ritari Don José María y Sandoval on taas rakastunut Doloresiin, ja sen takia hän lavastaa Johnnyn murhaajaksi, jotta saisi Doloresin itselleen. Dolores hieroo kauppaa Don Josén kanssa Johnnyn vapaudesta: Don José saisi Doloresin vapauden, jos Johnny pääsee vapaaksi. Don Josén ja Doloresin häiden aattona Johnny palaa maanpaosta vaatimaan Doloresia takaisin itselleen. Kun Doloresin ja Johnnyn pakoyritys epäonnistuu, heidät uhataan ampua, kunnes joukko sivullisia pakottaa Don Josén vapauttamaan heidät. Don José heltyy, vapauttaa vangit ja antaa hevosvaununsa heidän tulevaa matkaansa varten.
Tuotanto.
"Kyyhkynen" perustuu Willard Mackin Broadway-näytelmään "Kyyhkynen", jota esitettiin vuonna 1925. Alkuperäinen näytelmä sai ensi-iltansa Empire-teatterissa 11. helmikuuta 1925, ja sitä esitettiin 149 kertaa lokakuuhun 1925 asti. Judith Anderson oli pääosassa Dolores Romerona. Näytelmä elokuvan tapaan perustuu Gerald Beaumontin novelliin "The Blue Ribbon" (1923). Näytelmän ja alkuperäisen tarinan pohjilta Paul Bern, Willard Mack, Wallace Smith ja ohjaaja West laativat elokuvan käsikirjoituksen. Smith teki elokuvaan välitekstit.
"Kyyhkysen" tuotantoyhtiönä oli Norma Talmadge Film Corporation, ja sen tuottajina olivat Talmadge ja Joseph M. Schenck.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Kyyhkynen" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa 31. joulukuuta vuonna 1927, jonka jälkeen elokuva pääsi maanlaajuiseen teatterilevitykseen 7. tammikuuta 1928. Elokuvan levittäjänä oli United Artists, jonka sen ajan levityksiin liittyvät ongelmat aiheuttivat "Kyyhkysen" heikon menestyksen. Vaikka elokuva ei ollut arvostelu- eikä yleisömenestys, William Cameron Menzies voitti elokuvasta parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon vuonna 1929.
"Kyyhkynen" uudelleenfilmatisoitiin vuonna 1932 äänielokuvana. "Tyttö Riosta" -elokuvan pääosassa on Dolores del Río, ja sen tuotti RKO Radio Pictures. Elokuva "The Girl and the Gambler" (1939) perustuu myös "Kyyhkynen" -näytelmään.
"Kyyhkynen" on nykyään osittain kadonnut elokuva. Yhdysvaltain kongressin kirjastossa säilytetään elokuvan neljää kelaa, jotka ovat kelat 1, 3, 4 ja 8. Elokuvan kelat 2, 5, 6, 7 ja 9 ovat kadoksissa.
Bostonin baletti

Bostonin baletti ("Boston Ballet") on yhdysvaltalainen balettiseurue, joka toimii Bostonissa Massachusettsin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen perustivat E. Virginia Williams ja Sydney Leonard vuonna 1963. Se on nykyään yksi Yhdysvaltojen merkittävimmistä balettiseurueista. Sen nykyinen taiteellinen johtaja on suomalaisyhdysvaltalainen Mikko Nissinen, joka on toiminut johtajana vuodesta 2001. Ennen Nissistä Bostonin balettia johtivat Violette Verdy (1980–1984), Bruce Marks (1985–1997) ja Anna-Marie Holmes (1997–2000). 
Nissinen on vuodesta 2001 uudistanut menestyksekkäästi Bostonin baletin imagoa ja ohjelmistoa. The Boston Globe -lehti kirjoitti, että ”Bostonin baletin muodonmuutos on yksi vuosikymmenen suurimmista taidejutuista”. Vuodesta 2009 Bostonin baletti on esiintynyt The Boston Opera House -oopperatalossa.
Boston Ballet vieraili Suomen Kansallisbaletissa vuonna 2012. He esittivät Christopher Wheeldonin koreografian "Polyphonia", Jorma Elon koreografian "Plan to B", Helen Pickettin koreografian "Tsukiyo" sekä William Forsythen koreografian "The Second Detail". Bostonin baletti on vieraillut myös muun muassa Espanjassa, Koreassa ja Kanadassa.
Bostonin baletin yhteydessä toimii Pohjois-Amerikan suurin balettikoulu Boston Ballet School. Balettikoulun johtaja on enitinen balettitanssija Margaret Tracey.
Nainen kadulta

Nainen kadulta () on vuonna 1928 ensi-iltansa saanut Henry Kingin ja Sam Taylorin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Gilbert Roland. "Nainen kadulta" kertoo hyväsydämisestä wieniläisestä prostituoidusta, joka joutuu keskelle kolmiodraamaa ensimmäisen maailmansodan aattona vuonna 1914. "Nainen kadulta" jäi Talmadgen viimeiseksi mykkäelokuvaksi.
"Nainen kadulta" perustuu Denison Cliftin näytelmään (1926) ja Guy de Maupassantin novelliin "Boule de Suif" (1880), joiden pohjalta C. Gardner Sullivan laati elokuvan käsikirjoituksen. Sullivan teki myös elokuvan välitekstit. Elokuvan tuottajina olivat Joseph M. Schenck ja Talmadge, ja tuotantoyhtiönä toimi Joseph M. Schenck Productions. Alun perin Charles Chaplinilla oli elokuvassa lyhyt cameorooli, mutta cameoroolin sisältänyt kohtaus leikattiin pois elokuvasta.
"Nainen kadulta" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 21. lokakuuta vuonna 1928. Suomessa elokuva ilmestyi elokuvateattereihin 4. helmikuuta vuonna 1929. Muualla Euroopassa elokuva sai ensi-iltansa vuosien 1929 ja 1930 aikana. United Artists toimi elokuvan levittäjänä. "Nainen kadulta" ei ollut yleisömenestys United Artistsin senaikaisten levitysongelmien takia. Elokuvan kokonaan säilynyttä kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjaston elokuva-arkistossa. "Nainen kadulta" esitettiin 18. heinäkuuta vuonna 2010 San Franciscon mykkäelokuvajuhlilla.
Viljo Juntunen

Viljo Juntunen (s. 1944 Polvijärvi) on suomalainen teologian tohtori ja rovasti. Hän toimi Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen (SRK) johtokunnan puheenjohtajana vuosina 2014–2017. 
Oulussa asuva Juntunen kirjoitti ylioppilaaksi Joensuussa ja opiskeli sen jälkeen teologiaa Helsingin yliopistossa. Hänellä ei ole vanhoillislestadiolaista perhetaustaa, vaan Juntunen liittyi liikkeeseen vasta lukioikäisenä. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1997 aiheenaan Uuden testamentin selitysoppi. Juntunen on toiminut muun muassa Ranuan kirkkoherrana lähes 35 vuoden ajan sekä 13 vuotta Kemin rovastikunnan lääninrovastina. Juntunen on kuulunut SRK:n johtokuntaan vuodesta 1989 lähtien, ja Pyhäjoen suviseuroissa kesäkuussa 2014 hänet valittiin johtokunnan puheenjohtajaksi Olavi Voittosen seuraajaksi. Voittonen oli toiminut puheenjohtajana vuodesta 2007 alkaen. Kesäkuussa 2017 Juntunen ilmoitti jättävänsä SRK:n johtokunnan puheenjohtajuuden Porin suviseurojen yhteydessä.
Väärät miehet

Väärät miehet () on brittiläisen yleisradioyhtiön BBC:n ja yhdysvaltalaisen tilausvideopalvelu Hulun tuottama komedia- ja draamasarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin BBC Two -televisiokanavalla 24. syyskuuta 2013. Sarjan ovat luoneet sen pääosia näyttelevät James Corden ja Mathew Baynton.
Suomessa sarjan ensimmäisen tuotantokauden esittäminen alkoi Yle TV2:lla 3. heinäkuuta 2014 ja toisen kauden 3. helmikuuta 2015.
Juoni.
Sam Pinkett (Mathew Baynton) ja Phil Bourne (James Corden) viettävät tylsää virkamieselämää. Sam näkee auto-onnettomuuden ja vastaa onnettomuuspaikalta löytyneeseen puhelimeen. Puhelun seurauksena he joutuvat keskelle alamaailman välienselvittelyä ja muuta juonittelua.
Jaksot.
Ensimmäinen tuotantokausi.
&lt;onlyinclude&gt;&lt;/onlyinclude&gt;
Toinen tuotantokausi.
Britannissa toinen tuotantokausi esitettiin kahtena jaksona.
&lt;onlyinclude&gt;&lt;/onlyinclude&gt;
Knaresborough

Knaresborough on noin asukkaan vanha markkinakaupunki Harrogaten hallintopiirissä Pohjois-Englannin Yorkshiressä. Kaupunki sijaitsee Niddjoen varrella, ja siellä on 1100-luvulla rakennettu linna, Knaresborough Castle.
Erik Rönnholm

Raoul Erik ”Erkki” Rönnholm (18. syyskuuta 1923 Helsinki – 15. syyskuuta 2010 Hyvinkää) oli suomalainen keskimatkojen juoksija. 
Rönnholm juoksi vuoden 1951 Kalevan kisoissa hopeaa Ilmari Taipaleen takana sekä vuonna 1945 pronssia ja 1951 hopeaa 4 × 400 metrillä Helsingin Kullervon väreissä. TUL:n mestaruuksia hänelle kertyi viesteissä yhdeksän ja yksilömatkoilla viisi. Ilman yhtään maaotteluedustusta Rönnholm valittiin Helsingin vuoden 1952 olympialaisiin 800 metrille, jossa hän putosi alkuerissä. Omat ennätykset olivat 400 metrillä 50,4 ja 800 metrillä 1.54,0.
Seuratasolla Rönnholm edusti Helsingin Kullervoa. Ammatiltaan Rönnholm oli työkalujyrsijä.
Hänen serkkunsa oli 1960- ja 1970-lukujen maajoukkuekoripalloilija Kari Rönnholm.
Gilbert Roland

Gilbert Roland (oikealta nimeltään Luis Antonio Dámaso de Alonso; 11. joulukuuta 1905 Ciudad Juárez, Chihuahua – 15. toukokuuta 1994 Beverly Hills, Kalifornia) oli meksikolaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä.
Elämä ja ura.
Ura.
Meksikon Ciudad Juárezissa syntynyt Luis Antonio Dámaso de Alonso aikoi alun perin ryhtyä isänsä tapaan härkätaistelijaksi. Perhe muutti Yhdysvaltain Texasissa sijaitsevaan El Pasoon Meksikon vallankumouksen aikana, ja de Alonso kiinnostui näyttelemisestä, kun hänet otettiin sattumalta avustajaksi elokuvaan. Hän kehitti Gilbert Roland -taiteilijanimensä kahden lempinäyttelijänsä, John Gilbertin ja Ruth Rolandin, nimistä. Roland tuli myöhemmin tunnetuksi ”latinorakastajan” rooleistaan.
Rolandin ensimmäinen suuri elokuvarooli oli romanttisessa komediassa "Ylioppilasheila" (1925), jossa hänen vastanäyttelijänään oli Clara Bow. Roland ja Bow olivat lyhyen aikaa kihloissa. 1920-luvun lopulla hän näytteli neljässä Norma Talmadgen elokuvassa, jotka olivat "Camille" (1926), "Kyyhkynen" (1927), "Nainen kadulta" (1928) ja "New Yorkin öitä" (1929). Rolandille ja Talmadgelle kehittyi rakkaussuhde, joka kesti vuoden 1932 loppuun. Roland esiintyi myöhemmin useasti yhdysvaltalaiselokuvien espanjankielisissä versioissa.
1940-luvulta alkaen kriitikot alkoivat kiinnittää huomiota Rolandin näyttelijäntaitoihin, ja ylistivät hänen roolisuorituksiaan elokuvissa "Yö Kuuban yllä" (1949), "Särkyneiden haaveiden kaupunki" (1952), "Vihan lahti" (1953) ja "Cheyenne" (1964). Roland sai kaksi parhaan miessivuosan Golden Globe -ehdokkuutta vuosina 1953 ja 1965 elokuvista "Särkyneiden haaveiden kaupunki" ja "Cheyenne". 1940-luvun puolesta välistä alkaen Roland näytteli suosittua The Cisco Kidiä sen omassa elokuvasarjassaan. Roland teki viimeisen elokuvaroolinsa vuonna 1982. 1950-luvun puolesta välistä alkaen Roland alkoi esiintyä televisiossa. Hän teki vierailevia rooleja muun muassa televisiosarjoihin "Hitchcock esittää", "Gunsmoke" ja "Bonanza". Näyttelijänuransa aikana Roland esiintyi yli 100:ssa elokuvassa ja yli 30:ssa televisiotuotannossa.
Roland sai elokuvaurastaan ja työstään viihdeteollisuuden hyväksi tähden Hollywoodin Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 6730 Hollywood Boulevard 8. helmikuuta vuonna 1960.
Yksityiselämä.
Gilbert Roland oli elämänsä aikana kahdesti aviossa. Hän avioitui näyttelijä Constance Bennettin kanssa 20. huhtikuuta vuonna 1941, mutta heidän avioliittonsa päättyi eroon 13. kesäkuuta vuonna 1945. He saivat kaksi lasta, Lorindan ja Gylin. Roland avioitui toisen kerran Guillermina Cantún kanssa 12. joulukuuta vuonna 1954. Heidän avioliittonsa kesti aina Rolandin kuolemaan toukokuuhun 1994 asti.
Gilbert Roland kuoli syöpään 88-vuotiaana Kalifornian Beverly Hillsissä 15. toukokuuta vuonna 1994. Roland tuhkattiin, ja hänen tuhkansa siroteltiin mereen.
Molly Quinn

Molly Caitlyn Quinn (s. 8. lokakuuta 1993 Texarkana, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetaan ehkä parhaiten Alexis Castlen roolista televisiosarjassa "Castle". Quinn on esiintynyt sivuosissa muun muassa elokuvissa "Tule omakseni" (2009) ja "Millerit" (2013). Hänellä on myös ollut rooli elokuvassa "Avalon High" (2010). Animaatiosarjassa "Winx-klubi" Quinn ääninäyttelee Bloom-keijua.
Ura.
Quinn aloitti näyttelijänuran vuonna 2007 pienellä roolilla komediaelokuvassa "".
Vuosina 2009–16 Quinn näytteli päähenkilön tytärtä Alexis Castlea televisiosarjassa "Castle".
Vuodesta 2011 lähtien Quinn on toiminut Bloom-keijun englanninkielisenä äänenä Winx-klubin eri animaatiosarjoissa. Samana vuonna hän toimi kertojana "Varjojen kaupungit" -kirjasarjan neljännen osan ("Langenneiden enkelten kaupunki") äänikirjassa.
Vuonna 2015 Quinn esitti Hermione Grangeria YouTubessa "Princess Rap Battle" -nimiseen projektiin kuuluvassa musiikkivideossa. Sitä on katseltu yli 31 miljoonaa kertaa vuoden 2018 heinäkuuhun mennessä.
Neville Hall

Neville Hall (s. 1962 Wellington) on uusiseelantilainen säveltäjä, joka on asunut Sloveniassa vuodesta 1993. Hän opiskeli sävellystä John Elmslyn ja John Rimmerin johdolla Aucklandin yliopistossa vuosina 1987–91 ja sai sieltä musiikin maisterin arvon. Hän sai tämän jälkeen opetusta Franco Donatonilta Accademia Musicale Chigianassa Italiassa vuonna 1992. Hall on saanut monia palkintoja Uudessa-Seelannissa, Italiassa ja Sloveniassa. 
Hallin sävellystuotanto koostuu pääasiassa orkesteri- ja kamarimusiikkiteoksista, joita on esitetty eri puolilla maailmaa. Hallilla oli Chamber Music New Zealandin säveltäjäresidenssi vuonna 1995, ja hän toimi Slowind-festivaalin taiteellisena johtajana 2005.
Köpi Koski &amp; Projekti

Köpi Koski &amp; Projekti on suomalainen tanssiyhtye, joka on perustettu vuonna 1977.
USS Savannah (CL-42)

USS Savannah (runkonumero CL-42) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1938 palvelukseenotettu Brooklyn-luokan kevyt risteilijä, joka toisessa maailmansodassa suojasi saattueita sekä tuki tykistöllään maihinnousuja. Alus poistettiin palveluksesta 1947 ja romutettiin 1966.
Valmistus.
Alus tilattiin New York Shipbuilding Corporationilta Camdenista New Jerseystä, missä köli laskettiin 31. toukokuuta 1934. Alus laskettiin vesille 8. toukokuuta 1937 kumminaan Georgian senaattori Richard B. Russell Jr:n lapsenlapsi Jayne Maye Bowden ja otettiin palvelukseen 10. maaliskuuta 1938 Philadelphian laivastontelakalla ensimmäisenä päällikkönään Robert C. Griffin.
Palvelus.
Koeajojen päätyttyä alus lähti keväällä Kuubaan ja Haitille palaten 3. kesäkuuta Philadelphiaan, jossa se siirrettiin telakalle Rocklandin edustalla Mainessa suoritetuissa koeajoissa havaittujen muutostarpeiden vuoksi. Alus lähti 26. syyskuuta Philadelphiasta Euroopassa kytevän sodan vuoksi ja saapui 4. lokakuuta Portsmouthiin evakuoidakseen tarvittaessa Yhdysvaltain kansalaisia. Münchenin sopimus kuitenkin laukaisi jännityksen ja alus palasi Norfolkiin 18. lokakuuta. Se osallistui talvisotaharjoitukseen Karibialla, minkä jälkeen alus vieraili Savannahissa 12.-20. huhtikuuta 1939. Alus lähti 26. toukokuuta Norfolkista läpäisten Panaman kanavan 1. kesäkuuta. Se saapui 17. kesäkuuta San Diegoon, mistä alus pian siirtyi edelleen Long Beachiin.
Alus liitettiin operaatio Torchin läntisen maihinnousuosastoon kontra-amiraali Monroe Kellyn pohjoiseen maihinnousuryhmään. Se lähti 24. lokakuuta 1942 Norfolkista ja liittyi neljä päivää myöhemmin ryhmäänsä noin 450 merimailia eteläkaakkoon Cape Racesta.
"Savannah" oli ensimmäinen Yhdysvaltain laivaston alus, joka avasi tulen 9. syyskuuta Salernonlahdelta saksalaisten asemiin. Aluksen tykkituli tuhosi rautatiepatterin sekä pakotti panssarijoukot vetäytymään. Aluksen tykkitorniin osui 11. syyskuuta radio-ohjattu pommi, joka läpäisi kolme kantta ennen räjähtämistä. Aluksen pohja repesi ja kylkeen tuli aukko. Puoli tuntia myöhemmin räjähti tykkihuoneessa. Miehistö sai vuodon ja tulipalon hallintaan sekä oikaistua vuodon aiheuttaman kallistuman. Hinaajien "Hopin" ja "Morenon" avustamana alus lähti omin konein Maltalle, jonne se saapui 12. syyskuuta. Aluksella sai surmansa 197 miestä ja 15 loukkaantui vaikeasti.
Alus siirrettiin reserviin 22. huhtikuuta 1946 ja poistettiin palveluksesta 3. huhtikuuta 1947. Se poistettiin alusluettelosta 1. maaliskuuta 1959 ja myytiin 25. tammikuuta 1966 romutettavaksi Bethlehem Steel Companylle.
Gianni Pittella

Gianni Pittella (s. 19. marraskuuta 1958 Lauria, Potenzan maakunta) on italialainen poliitikko ja Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 1999. Hän toimi parlamentin varapuhemiehenä 2009–2014 ja on ollut sosialistien ja demokraattien ryhmän puheenjohtaja heinäkuusta 2014. Pittella edustaa Italian Demokraattista puoluetta.
Vuosina 1999–2002 Pittella oli Euroopan parlamentin Armenian, Azerbaidžanin ja Georgian parlamentaarisen yhteistyövaliokunnan valtuuskunnan varapuheenjohtaja. Hän on ollut budjettivaliokunnan (1999–2009), sisämarkkina- ja kuluttajansuojavaliokunnan (2009–2012) sekä kulttuurivaliokunnan (2012–2014) jäsen.
Ranskan ympäriajo 2014

Ranskan ympäriajo 2014 oli järjestyksessään 101. maantiepyöräilyn Ranskan ympäriajo. Se alkoi Britannian Leedsistä 5. heinäkuuta ja päättyi Pariisiin 27. heinäkuuta 2014. Kilpailu muodostui 21 etapista, yhteispituudeltaan 3 664 kilometriä.
Kilpailun suurimpina ennakkosuosikkeina pidettiin Chris Froomea ja Alberto Contadoria. Froome joutui kuitenkin keskeyttämään kaatumisten seurauksena viidennellä etapilla. Contador hävisi samalla, mukulakiviosuuksia sisältäneellä etapilla, yli kaksi ja puoli minuuttia etapilla kolmanneksi sijoittuneelle, kokonaiskilpailun johtoaan vankistaneelle Vincenzo Nibalille. 
Contador joutui keskeyttämään kilpailun kaatumisen seurauksena kymmenennellä etapilla. Etapin voittanut Nibali palasi kokonaiskilpailun johtoon menetettyään Maillot jaune -paidan edellispäivänä Tony Gallopinille. Nibali voitti vielä vuoristossa ajetut 13. ja 18. etapin sekä kokonaiskilpailun lopulta 7 minuutin 37 sekunnin erolla Jean-Christophe Péraudiin, nuorten kilpailun voittanut Thibaut Pinot sijoittui kolmanneksi. Pistekilpailun voitti Peter Sagan, mäkikirikilpailun Rafał Majka ja joukkuekilpailun Ag2r-La Mondiale.
Lopputulokset.
Lähde: Le Tour
Osallistuneet joukkueet.
Kilpailussa olivat mukana seuraavat 22 joukkuetta:
Etapit.
Etapit 1–11 Ranskan ympäriajossa 2014Etapit 12–21 Ranskan ympäriajossa 2014
Lähde: Cyclingnews
Kilpailujen kehittyminen.
Lähde: Le Tour
Kutchin piirikunta

Kutchin piirikunta (, ) on yksi Gujaratin osavaltion 33 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu etelästä ja lännestä Kutchinlahteen, pohjoisesta Pakistanin Sindhin provinssiin ja idästä Banaskanthan, Patanin, Surendranagarin ja Morbin piirikuntiin.
Kutchin piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 2 092 371 asukasta.
Valkoevätörö

Valkoevätörö ("Romanogobio albipinnatus") on Euroopassa Mustaanmereen ja Kaspianmereen laskevissa joissa elävä särkikalalaji, joka on Suomessa havaittu vieraslajina.
Valkoevätörö on pienikokoinen pohjalla elävä kala. Se muistuttaa paljon tavallista töröä ("Gobio gobio"), mutta valkoevätörön evät ovat vaaleammat kuin törön pilkkurivien kirjailemat selkä- ja pyrstöevät. 
Laji tavattiin Suomessa ensimmäisen kerran Saimaan kanavassa vuonna 2014. Suurin Suomessa pyydetty valkoevätörö on ollut 9,5 cm pitkä.
Etapit 1–11 Ranskan ympäriajossa 2014

Ranskan ympäriajon 2014 etappien 1–11 tulokset.
1. etappi.
5. heinäkuuta, Leeds–Harrogate (Britannia), 190.5 km.
1. etapin tulokset
Kokonaistilanne 1. etapin jälkeen
2. etappi.
6. heinäkuuta, York–Sheffield (Britannia), 201 km.
2. etapin tulokset
Kokonaistilanne 2. etapin jälkeen
3. etappi.
7. heinäkuuta, Cambridge–Lontoo (Britannia), 155 km.
3. etapin tulokset
Kokonaistilanne 3. etapin jälkeen
4. etappi.
8. heinäkuuta, Le Touquet-Paris-Plage – Lille Métropole, 163,5 km.
4. etapin tulokset
Kokonaistilanne 4. etapin jälkeen
5. etappi.
9. heinäkuuta, Ypres (Belgia) – Arenberg Porte du Hainaut, 155,5 km.
5. etapin tulokset
Kokonaistilanne 5. etapin jälkeen
6. etappi.
10. heinäkuuta 2014, Arras–Reims, 194 km.
6. etapin tulokset
Kokonaistilanne 6. etapin jälkeen
7. etappi.
11. heinäkuuta 2014, Épernay–Nancy, 234,5 km.
7. etapin tulokset
Kokonaistilanne 7. etapin jälkeen
8. etappi.
12. heinäkuuta 2014, Tomblaine – Gérardmer La Mauselaine, 161 km.
8. etapin tulokset
Kokonaistilanne 8. etapin jälkeen
9. etappi.
13. heinäkuuta 2014, Gérardmer–Mulhouse, 170 km.
9. etapin tulokset
Kokonaistilanne 9. etapin jälkeen
10. etappi.
14. heinäkuuta 2014, Mulhouse – La Planche des Belles Filles, 161,5 km.
10. etapin tulokset
Kokonaistilanne 10. etapin jälkeen
11. etappi.
16. heinäkuuta 2014, Besançon–Oyonnax, 187,5 km.
11. etapin tulokset
Kokonaistilanne 11. etapin jälkeen
Sergei Eremenko

Sergei Eremenko (, s. 6. tammikuuta 1999 Pietarsaari, Suomi) on suomenvenäläinen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Jaroa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. Eremenkolla on myös Suomen kansalaisuus, mutta hän on valinnut maajoukkueekseen Venäjän maajoukkueen.
Eremenko on Jaron kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä Veikkausliigassa 15-vuotiaana 6. heinäkuuta 2014 hänen isänsä Alexei Eremenkon, Jaron silloisen päävalmentajan, vaihdettua hänet kentälle 1–2 kotitappiossa Vaasan Palloseuraa vastaan. Kaudella 2015 Eremenko pelasi Jaron edustusjoukkueessa 19 Veikkausliiga-ottelua ja vietti aikaa myös JBK:ssa lainalla, jossa hän pelasi kolme ottelua Kakkosessa. Jaro putosi kaudeksi 2016 Ykköseen, jossa Eremenko pelasi 11 ottelua.
Elokuussa 2016 Eremenko siirtyi sveitsiläiseen Baseliin pelaten kauden 2016–2017 seuran juniorijoukkueessa. Tammikuussa 2018 Eremenko siirtyi latvialaiseen Spartaks Jūrmalaan, josta hänet lähetettiin lainalle venäläiseen Spartak Moskovaan. Tammikuussa 2019 Eremenko siirtyi lainalle Veikkausliigan SJK:hon. Eremenko kutsuttiin takaisin Latviaan heinäkuussa 2019. Heinäkuussa 2021 Eremenko palasi Veikkausliigaan lainasopimuksella AC Ouluun. Kauden 2022 Eremenko pelasi HIFK:n paidassa ennen vakituista siirtoaan kasvattajaseuraansa Jaroon maaliskuussa 2023.
Eremenko on edustanut Suomea junioritasolla. Maaliskuussa 2018 hän ilmoitti edustavansa jatkossa Venäjää. FIFA hyväksyi virallisesti edustusoikeuden siirron huhtikuussa 2018.
Eremenkon veljet Alexei Eremenko Jr. ja Roman Eremenko ovat myös ammattilaisjalkapalloilijoita.
Kymenkartanon läänin ja Lappeen kihlakunnan tuomiokunta

Kymenkartanon läänin ja Lappeen kihlakunnan tuomiokunta oli Turun hovioikeuspiiriin kuulunut kihlakunnantuomarin virka-alue. Alueen tuomiokuntajaossa tapahtui 1600-luvulla sellaiset muutokset, että Kymenkartanon läänin itäosa eli Vehkalahti ja Virolahti oli 1646–1652 omana tuomiokuntanaan. Vuonna 1653 muodostettiin Kymenkartanon tuomiokunta osista Porvoon tuomiokuntaa ja Lappeen tuomiokuntaa.
Kymenkartanon lääni koostui ennen vuotta 1680 seuraavista pitäjistä:
Kymenkartanon lääniin yhdistettiin 1680 myös Lappeen kihlakunta. Yhdistämisen tuloksena muodostuneeseen uuteen tuomiokuntaan kuului kahdeksan pitäjää:
Isonvihan (1713–1721) aikana tuomiokunnassa pidettiin viimeiset käräjät ennen keskeytystä kesällä 1712 ja oikeudenkäyntitoiminta aloitettiin uudelleen helmikuun lopulla 1722. Vuonna 1721 solmitussa rauhansopimuksessa tuomiokunta menetti vain pienen osan alueestaan Venäjälle. Kesäkuussa 1722 Turun hovioikeus määräsi tuomiokunnan tuomarin pitämään huolta myös Säkkijärven oikeudenhoidosta. Seuraavan vuoden alusta alkaen Säkkijärvi liitettiin tuomiokuntaan Lappeen–Joutsenon käräjäkunnan osana. Pikkuvihan (1742–1743) aikana ei käräjiä ilmeisesti järjestetty tai sitten näiden vuosien tuomiokirjat ovat tuhoutuneet, sillä niitä ei ole säilynyt nykypäiviin saakka. Vuoden 1743 rauhansopimuksen perusteella osa tuomiokunnan alueesta luovutettiin Venäjälle. Jäljelle jäänyt osa yhdistettiin Porvoon läänin kanssa uudeksi tuomiokunnaksi 1750 ja näin muodostui Porvoon ja Kymin kihlakuntien tuomiokunta.
Klas

Klas on ruotsalainen miehen etunimi. Saksalaisen, myös Suomessa esiintyvän Klaus-nimen tavoin se on alku­perältään lyhentynyt muoto nimestä Nikolaus. Useista Suomen historian henkilöistä, joiden nimi on ollut Klas, käytetään suomen­kielisessä kirjallisuudessa vakiintuneesti nimeä Klaus. Klasin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 7. heinäkuuta
Suomessa nimi Klas on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu heinäkuuhun 2025 mennessä 1125 henkilölle.
Kuopio Maraton

Kuopio Maraton on Itä-Suomen suurin yksipäiväinen juoksu/kuntoilutapahtuma, joka kerää vuosittain noin 2 500 osallistujaa. Tapahtuman järjestää Pohjois-Savon Liikunta ja Kuopion Reipas. 
Kuopio Maratonilla on matkoja ja sarjoja kaiken tasoisille kuntoilijoille. Maratonin (42,195 km) ja puolimaratonin (21,1 km) lisäksi tapahtumassa voi osallistua myös kymmenelle kilometrille. Puolimaratonille ja Kympille voi osallistua myös kävellen, ilman ajanottoa. Pienimmille lapsille Kuopio Maratonilla järjestetään 4 ja 2 kilometrin matkat. 
Kuopio Maratonin reitti starttaa Kylpylähotelli Rauhalahden pihalta kohti Särkiniemeä, mistä juoksijat jatkavat kohti Savilahtea. Yliopiston kohdalta matka jatkuu kohti keskustaa. Niiralan ja Linnanpellon kautta reitti kiertää Itkonniemelle, mistä reitti laskeutuu Kuopion Satamaan. Sataman jälkeen juoksijat pääsevät nauttimaan luonnon kauniin Väinölänniemen maisemista, ennen kuin matka jatkuu Haapaniemen ja Särkiniemen rantojen kautta takaisin Rauhalahteen. Reitti on pituudeltaan 21,1 km ja Maratonin juoksevat sen kahdesti. Kuopio Maratonin reitti on kohtuullisen tasainen ja nopea loivine pitkine laskuineen. Kaunis järvimaisema kruunaa kuntoilukokemuksen.
Kuopio Maraton järjestetään perinteisesti syyskuun ensimmäisenä viikonloppuna.
Rullaluistelu.
Juoksun ja kävelyn lisäksi Kuopio Maratonilla voi osallistua myös rullaluistelumaratonille ja -puolimaratonille. Rullaluistelijat voivat luistella sauvojen kanssa tai sauvoitta. Rullaluistelureitti suuntaa Rauhalahdesta kohti Petosta, mistä reitti kääntyy Kaislastenlahteen, jossa sijaitsee maratonin kääntöpaikka. Molemmat reitit luistellaan yhtenä lenkkinä.
New Orleans -luokka

New Orleans -luokka oli Yhdysvaltain laivaston seitsemän 1930-luvulla valmistetun raskaan risteilijän muodostama alusluokka. Alun perin luokka oli nimetty Astoria-luokaksi, mutta "USS Astorian" tuhouduttua ja luokkaan kuuluneiden alusten modifiointityön jälkeen luokan nimi vaihdettiin New Orleans -luokaksi.
Luokan alukset osallistuivat toisen maailmansodan Tyynenmeren raskaimpiin taisteluihin. "USS Astoria", "USS Quincy" ja "USS Vincennes" upposivat Savonsaaren taistelussa ja kolme muuta vaurioituivat Guadalcanalin taisteluissa. Ainoastaan "USS Tuscaloosa" vietti pääosan sodasta Atlantilla eikä vaurioitunut sodan aikana. Neljä sodasta selvinnyttä alusta siirrettiin reserviin heti sodan päätyttyä ja ne myytiin romutettaviksi 1959.
Alukset.
Kolme ensimmäistä alusta tilattiin laivaston telakoilta osana vuoden 1929 budjettia. Näiden alusten piti olla toisinto Portland-luokasta. Kolme seuraavaa seuraavan vuoden budjetista ja viimeinen vuoden 1931 budjetista. Vuoden 1930 Lontoon laivastosopimus salli kuitenkin vain yhden aluksen valmistamisen vuonna 1934 samoin kuin seuraavana vuonna. Vuoden 1935 alus valmistettiin todellisuudessa kevyenä risteilijänä Brooklyn-luokan pohjalta. Numerot 40–42 olivat Brooklyn-luokan aluksia.
Porvoon ja Kymin kihlakuntien tuomiokunta

Porvoon ja Kymin kihlakuntien tuomiokunta oli Turun hovioikeuspiiriin kuulunut kihlakunnantuomarin virka-alue. Se muodostettiin 1750 yhdistämällä Porvoon lääni ja vuoden 1743 rauhansopimuksen perusteella Ruotsille jäänyt osa Kymenkartanon läänin ja Lappeen kihlakunnan tuomiokuntaa. Vuoden 1776 järjestelyyn perustuen tuomiokuntaan kuuluivat seuraavat käräjäkunnat:
Tuomiokunta jaettiin kahtia 8. heinäkuuta 1807 annetulla kuninkaallisella kirjeellä. Näin syntyi Porvoon kihlakunnan tuomiokunta ja Kymin kihlakunnan tuomiokunta.
USS Massachusetts (BB-59)

USS Massachusetts (runkonumero BB-59) oli Yhdysvaltain laivaston South Dakota -luokan taistelulaiva ja on nykyisin museona.
Valmistus.
Alus tilattiin 15. joulukuuta 1938 Bethlehem Steel Corporationin Fore Riverin telakalta, missä köli laskettiin 20. heinäkuuta 1939. Alus laskettiin vesille 23. syyskuuta 1941 kumminaan Charles Francis Adamsin puoliso ja liitettiin laivastoon 12. toukokuuta 1942 Bostonissa ensimmäisenä päällikkönään Francis E. M. Whiting.
Palvelus.
Koeajojen päätyttyä alus lähti 24. lokakuuta 1942 Casconlahdelta Mainesta. Se kohtasi neljä päivää myöhemmin merellä operaatio Torchin läntisen maihinnousuosaston. Alus oli operaatiossa amiraali H. Kent Hewittin lippulaivana. Sen ensimmäinen taistelu alkoi 8. marraskuuta Casablancan edustalla. "Massachusetts", kaksi risteilijää ja kaksi hävittäjää joutuivat kahden Casablancaa suojaavan raskaan rannikkopatterin tuleen. Samaan aikaan Casablancan satamassa oli keskeneräinen Vichyn Ranskan laivaston taistelulaiva "Jean Bart", jonka kahdesta 15 tuuman tykkitornista vain toinen oli asennettuna paikoilleen. Seuranneessa taistelussa "Jean Bartiin" osui viisi "Massachusettsin" 16 tuuman kranaattia, jolloin sen ainoa raskas tykkitorni vaurioitui toimintakelvottomaksi. Tämän jälkeen Yhdysvaltain laivaston alukset keskittivät tulensa satamassa olleisiin muihin aluksiin, jolloin kaksi hävittäjää ja kevyt risteilijä upposivat. Alus tulitti vielä rannikkopattereita räjäyttäen ampumatarvikevaraston. "Massachusetts" ampui taistelussa 786 kappaletta 16 tuuman kranaatteja, joita oli alun alkaen ollut mukana 800. Tulitauon jälkeen alus lähti 12. marraskuuta Yhdysvaltoihin, jossa se valmistautui siirtymään Tyynellemerelle.
Alus poistettiin palveluksesta 27. maaliskuuta 1947 ja alusluettelosta 1. kesäkuuta 1962. Alus on ollut 14. elokuuta 1965 alkaen museona Battleship Covessa Massachusettsissa.
Søren Bobach

Søren Bobach (s. 25. huhtikuuta 1989 Silkeborg, Tanska) on tanskalainen suunnistaja. Trentinon maailmanmestaruuskilpailuissa 2014 Bobach voitti sprintin maailmanmestaruuden ja sijoittui sprinttiviestissä hopealle. Kahtena seuraavana vuonna hän voitti sprinttiviestissä maailmanmestaruuden. Vuoden 2016 EM-kilpailuissa hän sai sprinttiviestissä hopeaa. Vuonna 2014 Bobach voitti yhden maailmancupin osakilpailun ja sijoittui kokonaiskilpailussa yhdeksänneksi.
Juniorien maailmanmestaruuskilpailuissa Bobach on voittanut maailmanmestaruuden keskimatkalla 2006 ja saavuttanut hopeaa pitkällä matkalla 2009 sekä pronssia sprintissä ja keskimatkalla 2008 sekä viestissä 2009. Bobach oli vuonna 2011 mukana Halden SK:n joukkueessa voittamassa Jukolan viestiä. Nykisin hän edustaa seuratasolla tanskalaista OK Pan Århusia ja myös asuu Aarhusissa.
Søren Bobachin sisko Ida Bobach on myös suunnistaja.
Lahnajärven taukopaikka

Lahnajärven taukopaikka on kahvila-ravintola ja taukopaikka Salon Suomusjärvellä Lahnajärven kylässä. Se sijaitsee seututien 110 (entisen valtatien 1) varrella Helsingin ja Turun puolivälissä Lahnajärven rannalla.
Lahnajärven taukopaikka avattiin alun perin vuonna 1952 Se on Suomen ensimmäinen autoilijoille rakennettu taukopaikka. Se valmistui vuoden 1952 Helsingin olympialaisia varten.
Taukopaikka suljettiin 2008, mutta avattiin jälleen uuden omistajan voimin syyskuussa 2015. Pia Landenin omistama yritys oli mukana Jyrki Sukulan tv-ohjelmassa "Kuppilat kuntoon", mutta meni konkurssiin 2018.
Ravintolan toimintaa jatkoi Mehmet Tartkoy konkurssipesän vuokralaisena. Vuokralaisena toimi myös viereinen Vesipuisto Lahnis. Uusi omistaja avasi Taukopaikka Lahnajärven uudistettuna kesällä 2020. Syksyllä 2025 yritys vaihtoi omistajaa. Uusi omistaja on PP Liikenneasemat Oy. Omistaja on tuusulalaisen Paalu Partners-konsernin tytäryhtiö.
Historia.
Ajatus Lahnajärven taukopaikan perustamisesta syntyi kesällä 1951, kun Turun kautta Suomeen saapuneita ulkomaalaisia toimittajia kuljetettiin Helsinkiin tutustumaan vuoden 1952 kesäolympialaisten valmisteluihin. Kahvilatoiminta Lahnajärvellä alkoi olympiakesänä nimellä "Matka-Manna", ja 1950-luvulla paikalle avattiin myös Suomen Autoklubin ylläpitämä leirintäalue. Lahnajärven ravintola oli 250-paikkainen itsepalvelukahvila, jolla oli oma leipomo. Rakennuksessa oli myös taukotila linja-autonkuljettajille sekä henkilökunnan asuntoja. Vuonna 1967 avattiin anniskeluoikeuksilla varustettu ruokaravintola ja 1980-luvulla motelli. Työntekijöitä Lahnajärvellä oli enimmillään noin 70. Ravintolan vieressä toimi pitkään Shell-huoltoasema. Lahnajärven kahvila-ravintola oli vuodesta 1989 lähtien Rautakirjan tytäryhtiön Eurostradan omistuksessa.
Lahnajärven ravintola ja huoltoasema lopettivat toimintansa seitsemäksi vuodeksi marraskuussa 2008, kun Helsingin ja Turun välinen uusi E18-moottoritie avattiin liikenteelle. Vuonna 2011 Lahnajärven taukopaikka oli mukana Ylen tuottamassa "Suojele minua!" -televisiosarjassa, jossa esiteltiin katsojien ehdottamia rakennussuojelun arvoisia kohteita. Syyskuussa 2015 paikka avattiin uudelleen ilman huoltoasematoimintoja. Samana syksynä Lahnajärven ravintola oli mukana Kuppilat kuntoon, Jyrki Sukula-ohjelmassa.
Martti Malmberg

Martti Mikael Malmberg (29. syyskuuta 1911 – 19. huhtikuuta 2002) oli suomalainen poliitikko. Malmberg oli Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) järjestösihteeri vuosina 1945–1947 ja uudelleen vuodesta 1954 aina 1960-luvulle saakka sekä piirisihteeri 1947–1953. Hän kuului SKP:n puoluetoimikunnan poliittiseen jaostoon ja sitä seuranneeseen keskuskomitean poliittiseen toimikuntaan 1945–1969 sekä sihteeristöön 1946–1966.
Malmberg opiskeli 1930-luvun puolivälissä Kominternin Lenin-koulussa Moskovassa salanimellä "Joni Oder".
Malmberg asettui Suomen kommunistisen puolueen puoluehajaannuksessa uudistajien puolelle varhaisessa vaiheessa.
Ennen puoluehajaannuksen julkiseksi tehnyttä 14. edustajakokousta Malmberg jätti pääsihteeri Ville Pessille eroanomuksen järjestösihteerin toimestaan sekä puolueen poliittisesta toimikunnasta, koska koki epäluottamusta ylintä johtoa kohtaan. Hän sai kuitenkin jäädä toimikuntaan yhdessä Hertta Kuusisen, Inkeri Lehtisen, Leo Suonpään ja Erkki Tuomisen kanssa. Malmberg toimi enemmistön vähemmistöpiireihin lähettämänä valtuutettuna . Malmbergin tehtävänä oli tehdä tunnetuksi puolueen virallista linjaa vähemmistön hallitsemassa piirissä.
Malmberg toimi Kustannusosakeyhtiö Yhteistyön sosiaalijohtajana 1966–1976.
Eteläamerikanketut

Eteläamerikanketut ("Lycalopex") on petoeläinsuku. Suvun lajeja tavataan Etelä-Amerikassa.
Lajit.
Sukuun kuuluvat seuraavat lajit:
The Ways of Yore

The Ways of Yore on norjalaisen black metal -yhtye Burzumin järjestyksessään kahdestoista studioalbumi. Se jäljittelee musiikillisesti yhtyeen aiempia ambient-albumeita, sisältäen eroavaisuuksia tyylillisesti sekä laulun ulosannin että musiikin osalta. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 40.
Albumin vaikutteina ovat Euroopan historia sekä evoluutio. Kansikuva on ranskalaisen taiteilijan Gustave Dorén maalaus ”Merlin”.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Burzum.
Tsolmitriptaani

Tsolmitriptaani on triptaaneihin kuuluva kemiallinen yhdiste, jota käytetään lääkkeenä migreenipäänsäryn lievittämiseen. Tsolmitriptaani on tryptamiinin synteettinen johdos. Tsolmitriptaanin arvellaan vähentävän pään verisuonten laajenemista, mikä helpottaa päänsärkyä ja muita migreenioireita, kuten pahoinvointia ja oksentamista sekä arkuutta valolle ja äänille. Tsolmitriptaani on PKV-lääke. Tsolmitriptaanin käytön kanssa tulee olla varovainen, jos on iskeeminen sydänsairaus tai käyttää muita triptaaneja tai masennuslääkkeitä. Suomessa tsolmitriptaania myydään valmistenimillä Zolmistad, Zolmitriptan ja Zomig.
Sinnaritsiini

Sinnaritsiini on piperatsiinista johdettu antihistamiini. Sinnaritsiinia käytetään pääasiassa lääkkeenä pahoinvoinnin ja oksentelun lievittämiseen. Sinnaritsiini on PKV-lääke.
Vaganovan balettiakatemia

Vaganovan balettiakatemia on maailman arvostetuimpiin kuuluva balettikouluihin kuuluva venäläinen balettioppilaitos. Se toimii Pietarissa, ja sen on perustanut vuonna 1738 Venäjän keisarinna Anna. Koulu sai nykyisen nimensä vuonna 1957 pitkäaikaisen johtajansa Agrippina Vaganovan mukaan..
Mikkelissä on järjestetty kesällä 2014 kolmatta kertaa balettiakatemian kurssi. Aiemmin kurssin on rahoittanut Savcorin yrittäjäpariskunta Savisalo Savcor Ballet'n nimissä, vuonna 2014 pääosin opetusministeriö.
Kurssin organisoi Hannu-Pekka Holmström, joka oli itse 1970-luvun alussa tanssin uusi tähti ja valmistunut Vaganovan balettiakatemiasta.