tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Progress (Novgorodin alue)

Progress () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Novgorodin alueen Borovitšin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Borovitšin koillispuolella kaupungin välittömässä läheisyydessä. Taajamassa on 1 800 ja kunnassa 2 600 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede ja asutus.
Progressin kunnan pinta-ala on 183 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Borovitšin piirin Kontšanskoje-Suvorovskojen, idässä Perjodkin, etelässä Borovitšin ja lännessä Sušanin sekä Volokin kuntiin. Maantieteellisesti alue sijaitsee Valdain ylängön itäreunalla. Seudulla virtaavat Mstan sivujoet Jurinka, Kamenka, Velgija, Belorutška, Udinka, Rudnik ja Pelenovka.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu Razdoljen taajama sekä 27 kylää: Aljošino, Babino, Baševo, Bereznik, Bolšije Lesa, Budrino, Bykovo, Derevtsovo, Gorka, Grebloš, Holm, Jurino, Kamennik, Ljulja, Lytkino, Malyje Lesa, Moštšenik, Nenaježnik, Priozerje, Prudištši, Prudnik, Šestnikovo, Spasskoje, Sušilovo, Tini, Zasorodje ja Žavoronkovo. Väestöstä 69,3 % asuu Progressin taajamassa, joka on Borovitšin piirin toiseksi suurin asutuskeskus. Yli sadan hengen asutuksia ovat Tini, Aljošino ja Razdolje. Kolmessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Historia.
Progressin taajama on syntynyt 1930-luvun alussa samannimisen sovhoosin ympärille. Aluksi se tuotti etupäässä sianlihaa ja myöhemmin maitoa. 1980-luvulta lähtien taajamaan rakennettiin kerros- ja omakotitaloja, ja vuosisadan lopussa se kasvoi kiinni Borovitšin kaupunkiin.
Liikenne, talous ja palvelut.
Kunnan kautta kulkevat Borovitšin, Ljubytinon ja Spasskaja Polistin sekä Borovitšin, Pestovon ja Ustjužnan väliset maantiet. Kylistä on linja-autoyhteydet Progressiin, Borovitšiin, lähistön muihin piirikeskuksiin sekä Novgorodiin.
Tärkeimmät elinkeinot ovat puunjalostus- ja huonekaluteollisuus (26,3 %), palvelut (21,8 %), rakentaminen (12,1 %) ja maatalous (9 %). Kunnassa toimii Progressin maatalousyritys, kolme yksityistilaa, sahalaitoksia sekä ikkunoita, ovia ja huonekaluja tuottavia yrityksiä.
Palveluihin kuuluu lastentarha, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja postia, lääkärin vastaanotto ja kaksi lääkintäasemaa. Lapset käyvät koulua Borovitšissa tai naapurikunnissa. Vähittäiskauppaa harjoittaa harjoittaa Borovitšin piirin kulutusosuuskunta sekä joukko yksityisyrittäjiä.
Nähtävyydet.
Seudulla on muinaisia asuin- ja hautapaikkoja sekä uhrikiviä. Nähtävyyksiin kuuluvat Spasskojen ja Greblošin kartanoalueet.
Jennika

Jennika on suomalainen naisen etunimi.
Tammikuuhun 2025 mennessä Digi- ja väestötietoviraston mukaan etunimen Jennika on saanut 355 henkilöä.
Gülcan Mıngır

Gülcan Mıngır (s. 21. toukokuuta 1989) on turkkilainen yleisurheilija, joka kilpailee estejuoksussa. Hän edustaa seuratasolla Tarim Kredi ülküspor Kulübüa.
Mıngır sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa kahdenneksitoista alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2008. Hän putosi samassa lajissa alkuerissä MM-kilpailuissa 2011 Daegussa, voitti alle 23-vuotiaiden EM-kultaa ja sijoittui kymmenenneksi universiadeissa kyseisellä kaudella. Mıngır juoksi vuonna 2012 matkalla voimassa olevan Turkin-ennätyksen 9.13,53 ja voitti kultaa EM-kilpailuista.
Jiřina Ptáčníková

Jiřina Ptáčníková (ent. Svobodová, s. 20. toukokuuta 1986 Plzen) on tšekkiläinen yleisurheilija, joka kilpailee seiväshypyssä. Hän edustaa seuratasolla USK Prahaa.. Ptáčníková on Euroopan mestari vuodelta 2012. 
Ura.
Nuorten arvokisoissa Ptáčníková selviytyi loppukilpailuun alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2002 ja 2004, mutta jäi molemmilla kerroilla loppukilpailussa ilman tulosta. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui viidenneksi ja alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa kuudenneksi 2003 ja neljänneksi 2005. 
Aikuisten tasolla Ptáčníkován ensimmäiset arvokisat olivat EM-kilpailut 2006, joissa hän karsiutui hypättyään tuloksen 380 cm. Hän karsiutui loppukilpailusta Torinon EM-hallikilpailuissa 2009. Ensimmäisen suurkilpailuvoittonsa hän otti universiadeissa vuonna 2009 tuloksella 455 cm. Samana vuonna hän jäi karsinnassa 16. sijalle ja putosi loppukilpailusta MM-kilpailuissa Berliinissä tuloksella 440 cm. Vuonna 2010 hän sijoittui viidenneksi sekä EM-kisoissa että sisäratojen MM-kilpailussa. EM-hallikisoissa 2011 Ptáčníková oli neljäs. Hän sijoittui seitsemänneksi MM-kisoissa 2011 ja kuudenneksi MM-hallikisoissa 2012. 
Kesällä 2012 oli ensimmäisen arvokisamitalin aika: Kesän EM-kisoissa Helsingissä hän voitti mestaruuden tuloksella 460 cm. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 445 cm. Helmikuussa 2012 Ptáčníková teki sisäratojen uuden Tšekin-ennätyksen 470 cm. EM-hallikilpailuissa 2013 hän sijoittui neljänneksi ja saman vuoden Moskovan MM-kilpailuissa kahdeksanneksi. 4. syyskuuta 2013 hän hyppäsi ulkoratojen Tšekin ennätyksen 476 cm ja paransi Kateřina Baďurován nimissä ollutta ennätystä yhdellä senttimetrillä.
Ptáčníková hyppäsi sisäratojen Tšekin ennätyksen 471 Dresdenissä 31. tammikuuta 2014. Hän sai hopeaa Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 tuloksella 470. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui kuudenneksi. Hän karsiutui loppukilpailusta 2015 Prahan EM-hallikilpailuissa ja Pekingin MM-kilpailuissa, 2016 Amsterdamin EM-kilpailuissa ja Rio de Janeiron olympialaisissa sekä 2017 Lontoon MM-kilpailuissa.
Ptáčníková oli vuosina 2012–2014 naimisissa aitajuoksija Petr Svobodan kanssa.
Seututie 641

Seututie 641 kulkee Hankasalmen ja Konneveden kunnissa, ja on pituudeltaan 40 kilometriä. Tie alkaa etelässä Hankasalmen asemalta valtatien 9 varresta ja päättyy pohjoisessa Konnevedelle kantatielle 69.
Väinö Karvinen

Väinö Ilmari Mikael Karvinen (27. marraskuuta 1907 Viipuri – 20. syyskuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri.
”Väpe” Karvinen syntyi Keskuskansakoulun vahtimestari Anton Karvisen ja Vilhelmiinan o.s. Stykki kahdeksanlapsiseen perheeseen kuopuksena. Hän seurasi vanhinta veljeään Yrjöä ensin Klassilliseen lyseoon, sitten sotilasuralle ja upseerina Viipurinlahden rannikkotykistöön. Ylioppilaslakin hän sai 1926, upseeriksi hän valmistui Merisotakoulun rannikko-puolustusosaston 1. rt-kurssilta 1929. Nuorempana upseerina hän palveli Tuppuran sekä Saarenpään linnakkeilla. Sotakorkeakoulun merisotalinjan hän suoritti 1935–1937.
Talvisodassa hän palveli Merivoimien esikunnan operatiivisella osastolla. Jatkosodassa hän oli Hangon Ryhmän Bromarvin lohkon komentajana, Äänisen Rannikkoprikaatin Limosaaren lohkon komentajana ja johtamansa Koiviston evakuoinnin jälkeen Itä-Suomen Rannikkoprikaatin esikuntapäällikkönä.
Sodan jälkeen hän toimi VII Raivaajaosaston päällikkönä ja Haminan Rannikkolinnakkeiston, 3. Erillisen Rannikkotykistöpatteriston, Turun Rannikkotykistörykmentin sekä Suomenlinnan Rannikkotykistörykmentin komentajana.
Rannikkotykistön aselajin ensimmäisenä tarkastajana hän siirtyi reserviin 1967. Rannikkotykistön Upseeriyhdistyksen puheenjohtajana hän toimi 1958–1967 ja oli yhdistyksen kunniajäsen.
Väinö Karvisen poika Jukka Karvinen on ylennyt Puolustusvoimissa everstiksi ja pojanpoika Ilpo Karvinen everstiluutnantiksi. Hänen pojanpoikansa tytär Henna Karvinen valmistui luutnantiksi vuonna 2013.
Kunniamerkit.
SVR K, VR2 mk, VR3 tlk, VR4 mk, talvisodan muistomitali, jatkosodan muistomitali, Sotilasansiomitali, Norjan Pyhän Olavin ritarikunnan komentajamerkki.
Eeropekka Rislakki

Eeropekka Rislakki (s. 27. huhtikuuta 1956 Helsinki) on helsinkiläinen toimittaja, kustantaja, galleristi ja Eat&amp;Joy Maatilatori -yrityksen perustajaosakas.
1980-luvun alkupuolella Rislakki toimi "Jaana"-naistenlehden päätoimittajana lehden lakkauttamiseen 1985 saakka. Sitten Rislakki perusti yhdessä Kim Weckströmin kanssa aikakauslehtimuotoisen "1999 Citylehden", joka pian fuusioitui "Scandal"-lehden kanssa ja muuttui tabloidikokoiseksi "City-lehdeksi".
1980-luvun lopulla Eeropekka Rislakki ja galleristi Krista Mikkola pitivät Kaapelitehtaalla Mikkola &amp; Rislakki -taidegalleriaa, joka kaatui talousvaikeuksiin laman iskiessä 1990-luvun alussa. Rislakki perusti Aquarian Publications -nimisen kirjankustantamon, joka erikoistui muun muassa terveiden elämäntapojen edistämiseen. 
Vuonna 2002 perustettu "Viisi Tähteä" oli Rislakin osin omistaman Uni One Oy:n kustantama hotelli- ja ravintola-alan ilmaislehti, jonka jakelun pohjana oli Tuotevalvontakeskuksen ylläpitämä osoitteisto A-oikeuksilla varustetuista ravintoloista. Koska lehti näin levisi vain ammattilaisille, se kykeni laillisesti julkaisemaan myös alkoholimainontaa. Lehti laajeni sitten myös verkkoon. Lehden paperiversio lopetettiin 2009 ja nettilehden päivitys 2012. Rislakki ja yrityksen muut osakkaat päättivät tuolloin keskittyä lupaavasti käynnistyneen Eat&amp;Joy Maatilatori -ketjunsa kehittämiseen.
Rislakki asuu Helsingissä avoliitossa Eeva Melan kanssa. He tapasivat vuonna 2014.
Kotkan liikenne

Kotka on yksi Suomen merkittävimmistä satamakaupungeista ja myös tärkeä liikenteen solmukohta. Kotkan kautta kulkee myös Helsingistä Vaalimaalle johtava Valtatie 7.
Tieliikenne.
Kotkan kautta kulkee yksi Suomen pääväylistä, Helsingistä Vaalimaalle johtava Valtatie 7, joka on osa eurooppatietä E18.
Meriliikenne.
Liikennemäärältään Kotkan satama oli Suomen toiseksi suurin yleissatama vuonna 2008. Liikennemäärästä viennin osuus oli 43,6 %, tuonnin 25,3 %, kauttakulun 29 % ja kotimaan liikenteen 2,1 %. Kotkan satamasta on säännölliset yhteydet muun muassa Göteborgin, Tallinnan, Lyypekin, Hampurin, Bremenin, Amsterdamin, Rotterdamin, Tilburyn, Hullin, Pietarin ja Antwerpenin satamiin.
Julkinen liikenne.
Linja-autoliikenne.
Paikallisliikennettä Kotkassa hoitaa nykyisin vain Pohjolan Liikenne, joka osti ensin Karhulan-puoleisen linja-autoliikenteen Onni Vilkas Oy:ltä Onni Vilkkaan kuoltua ja sitten Mussalon–Karhuvuoren liikenneoikeudet marraskuussa 2007 Jyrkilä-liikenneyhtiöltä, joka jatkaa kuitenkin tilausmatka-liikenneyhtiönä. Palvelulinjoja sekä seutu- ja kaukoliikenteen vakiovuoroja Kotkassa ajavat lisäksi Savonlinja-Yhtiöt, Henkilöliikenne Heino Oy ja Vuorelan Liikenne.
Paikallisliikenteen linjat.
Kaupunkialueella palvelevat vakiovuorolinjat:
Kotka-Hakamäki-Huutjärvi-Purola-Pyhtää
Kotka-Karhula-(Huruksela)-Kouvola
870 Helsinki-Porvoo-Loviisa-Kotka
Palvelulinjoja Kotkassa on useita. Niitä liikennöi Jyrkilä Oy.
David Akers

David Roy Akers (s. 9. joulukuuta 1974 Lexington, Kentucky) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan potkaisija. Hän edustaa NFL-liigassa pelaavaa Detroit Lionsia.
Akers on valittu kuudesti NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin.
NFL-ura.
Louisvillen yliopistossa yliopistojalkapalloa pelannutta Akersia ei varattu vuoden 1997 NFL:n varaustilaisuudessa. Hän vietti seuraavan kauden Atlanta Falcons ja Carolina Panthersin harjoitusmiehistöissä. NFL-debyyttinsä Akers teki kaudella 1998, pelaten yhden ottelun Washington Redskinsin paidassa. Se jäi myös Akersin ainoaksi otteluksi joukkueessa, Redskinsin purkaessa hänen sopimuksensa seuraavana vuonna. 
Philadelphia Eagles lähetti Akersin heti sopimuksen tehtyään loppukaudeksi 1999 Eurooppaan Berlin Thunderin joukkueeseen. Seuraavalla kaudella hän onnistui voittamaan Eaglesin potkaisijan paikan itselleen, ja pelasi seurassa lähes koko vuosikymmenen ajan, kauden 2010 loppuun saakka.
Akers teki heinäkuussa 2011 sopimuksen San Francisco 49ersin kanssa. Ensimmäinen kausi seuran riveissä oli jättimenestys Akersille, hänen tehtyä kaudella yhteensä 44 potkumaalia. Kyseessä oli 49ersin sekä koko NFL:n ennätys. Seuraava kausi sujui huonosti ja joukkue päätti luopua potkaisijastaan. 
Detroit Lions solmi kaudella 2013 Akersin kanssa sopimuksen.
Act 1

Act 1 on Tarja Turusen livealbumi, joka julkaistiin 24. elokuuta 2012. Albumi on äänitetty maaliskuussa Teatro El Circulossa, Argentiinassa. Levyn ensimmäisenä singlenä julkaistiin "Into the Sun".
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 12.
Kappaleet.
CD 1.
Kokonaiskesto: 01:01:42
CD 2.
Kokonaiskesto: 01:02:06
Grand-Bassam

Grand-Bassam on Norsunluurannikolla sijaitseva historiallinen kaupunki Grand-Bassamin departementissa, jonka pääkaupunki se on. Vuonna 1998 siellä oli noin 53 000 asukasta. Vuonna 2012 väkiluvuksi arvioitiin 74 000.
Siirtomaa-aikana Grand-Bassam oli pääkaupunkina 1893-1896. Se hylättiin keltakuume-epidmian takia.
Grand-Bassamissa toimii kansainvälinen yliopisto.
Kaupunki liitettiin historiaan ja kulttuuriin liittyvin perustein vuonna 2012 Unescon Maailmanperintöluetteloon. Kohteeseen kuuluu afrikkalainen kalastajakylä ja siirtomaatyylistä kaupunkialuetta 1800-luvulta ja 1900-luvun alusta.
HMS Suffolk (1903)

HMS Suffolk oli Britannian kuninkaallisen laivaston Monmouth-luokan panssariristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Se myytiin pian sodan päätyttyä romutettavaksi.
Valmistus.
Alus tilattiin Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 25. maaliskuuta 1901. Alus laskettiin vesille 15. tammikuuta 1903 ja valmistui 21. toukokuuta 1904.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 1. heinäkuuta 1920.
HMS Essex

HMS Essex oli Britannian kuninkaallisen laivaston Monmouth-luokan panssariristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 1. tammikuuta 1900. Alus laskettiin vesille 29. elokuuta 1901 ja valmistui 22. marraskuuta 1903.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 8. marraskuussa 1921.
Virpiniemen öljysatama

Virpiniemen öljysatama oli Haukiputaan Virpiniemen Meriniemessä sijainnut Esson käytössä ollut öljysatama. Sataman käyttö päättyi vuonna 1982.
Satama rakennettiin 1950-luvulla, ja vuosikymmenen lopulla rakennettiin myös satamaan johtava maantie, nykyinen Virpiniementie. Satama vihittiin käyttöön 10. syyskuuta 1959. Vihkiäispäivänä satamaan saapui tankkialus M/S Wipunen, joka toi lastinaan 6 400 tonnia dieselöljyä ja 5 417 tonnia bensiiniä. Sataman öljylaituri valmistui vasta seuraavana vuonna.
Sataman käytön päätyttyä laiturirakenteet purettiin kaatamalla ne mereen, ainoastaan yksi teräspaalujen varassa seisova betoninen laituri on jäljellä muutaman kymmenen metrin päässä rannasta. Entinen satama-allas on nykyisin käyttämätön ja satunnaisesti sukelluskohteena. Vuonna 1997 satama-alueella suoritettiin maamassojen vaihto, jonka yhteydessä vaihdettiin 10 000 m³ öljyyntynyttä maata.
HMS Cornwall (1902)

HMS Cornwall oli Britannian kuninkaallisen laivaston Monmouth-luokan panssariristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 11. maaliskuuta 1901. Alus laskettiin vesille 29. lokakuuta 1902 ja valmistui 1. joulukuuta 1905.
Palvelus.
Alus ajoi karille 6. elokuuta 1911 Pinnacle Rockiin Nova Scotian rannikolla avustaessaan karille ajanutta "HMCS Niobea". Hylyt nostettiin ja palautettiin palvelukseen.
Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus lähetettiin Länsi-Afrikan rannikolle etsimään ja kiinniottamaan Saksan keisarikunnan kauppalaivoja. Se siirrettiin Falklandin saarille liittyen vara-amiraali Doveton Sturdeen alueella olleeseen laivasto-osastoon, johon kuuluivat taisteluristeilijät "HMS Inflexible" ja "HMS Invincible", ironclad-taistelulaiva "HMS Canopus" sekä kaksi panssariristeilijää, kolme kevyttä risteilijää sekä apuristeilijä. Osasto kohtasi 8. joulukuuta Saksan keisarikunnan Itä-Aasian laivueen, joka oli aiemmin Coronelin taistelussa tuhonnut brittiläisen laivasto-osaston. Saksalaiseen laivueeseen kuuluivat panssariristeilijät "SMS Scharnhorst" ja "SMS Gneisenau" sekä kevyet risteilijät "SMS Nürnberg", "SMS Leipzig" ja "SMS Dresden". Seuranneessa taistelussa saksalaisosasto tuhoutui lukuun ottamatta pakoonpäässyttä "Dresdeniä". "Cornwall" osallistui "Leipzigin" upottamiseen.
Taistelun jälkeen "Cornwall" palasi Länsi-Afrikan rannikolle, josta se siirrettiin kesäkuussa 1915 Dardanelleille. Lokakuussa 1916 alus lähetettiin Itä-Intian ja Kiinan laivastoasemalle suojaamaan ympärysvaltojen kauppamerenkulkua kaappareilta. Alus palasi huollettavaksi Britteinsaarille 1917. Sodan lopun alus suojasi Kanadan ja Britteinsaarten välisiä saattueita.
Alus poistettiin palveluksesta alkuvuodesta 1919 ja se myytiin romutettavaksi 7. heinäkuuta 1920.
Sähkön pientuotanto

Sähkön pientuotanto on sähkön pienimuotoista tuotantoa käyttökohteiden lähellä. Määritelmät pohjautuvat usein voimalan nimellis- tai maksimitehoon tai liittymäverkon mukaiseen rajaukseen. Pientuotannosta käytetään myös nimitystä hajautettu tuotanto, koska voimalat sijaitsevat käyttökohteiden lähellä paikallista tai alueellista tarvetta varten yleensä suoraan jakeluverkon kautta. Tällöin liityntää kantaverkkoon ei välttämättä tarvita.
Sähkömarkkinalain mukaan sähköntuotantolaitoksen tai useista sähköntuotantolaitoksista muodostuvan kokonaisuuden pienimuotoinen tuotanto on sellainen jonka yhteenlaskettu nimellisteho on maksimissaan 2 megavolttiampeeria (MVA).
Sähkön mikrotuotantoa on sähköntuotanto, joka on tarkoitettu ensisijaisesti vain kohteen omaan käyttöön ja ulkopuoliseen verkkoon syöttö on satunnaista tai vähäistä. Mikrotuotannossa voimalan nimellisteho on enintään 100 kVA.
VTTn ehdottaman määritelmän mukaan pienvoimala olisi "sähköntuotantolaitos, joka on liitetty verkonhaltijan pien- tai keskijänniteverkkoon tai siihen liitetyn asiakkaan verkkoon", jossa pienjänniteverkolla tarkoitetaan Suomessa 0,4 kV verkkoa ja keskijänniteverkolla 6–70 kV sähköverkkoa.
Pientuotannon muodot.
Sähkön pientuotanto perustuu yleensä uusiutuvaan energiaan. Tärkeimmät pienimuotoiset sähköntuotantotavat Suomessa ovat pienvesivoima, pientuulivoima, aurinkosähkö sekä sähkön ja lämmön yhteistuotanto bioenergialla, kuten biokaasulla tai puukaasulla. 
Verkkoon pääsyn helpottaminen.
Hallituksen energia- ja ilmastopoliittisessa selonteossa todetaan, että pienvoimalaitosten verkkoon pääsyä helpotetaan energiamarkkinoiden sääntelyä kehittämällä ja huomioimalla tästä aiheutuvat lisäkustannukset muiden verkonkäyttäjien tariffeissa.
HMS Cumberland (1902)

HMS Cumberland oli Britannian kuninkaallisen laivaston Monmouth-luokan panssariristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin London and Glasgow Shipping Companyltä Glasgow'sta, missä köli laskettiin 19. helmikuuta 1901. Alus laskettiin vesille 16. joulukuuta 1902 ja valmistui 1. joulukuuta 1904.
Palvelus.
Alus poistettiin 13. huhtikuuta 1920 palveluksesta ja se myytiin romutettavaksi 9. toukokuuta 1921.
Bassarit

Bassarit ovat etninen ryhmä, joka asuu Afrikassa Bassarin alueella Itä-Senegalissa ja Pohjois-Guineassa. Senegalin bassarit asuvat enimmäksen Kédougoun alueella lähellä Guinean rajaa. Heidän puhumansa kieli kuuluu nigeriläis-kongolaisiin kieliin. Naapurikansat ovat enimmäkseen muslimeita, kun bassarien yleisin uskonto on animismi, vaikka jotkut ovat kristittyjä.
Kristittyjen lähetysjärjestöjen Joshua-projekti arvioi bassarien kokonaismääräksi 45 000, joista 22 000 asuu Senegalissa.
Bassarien maa liitettiin vuonna 2012 historiaan ja kulttuuriin liittyvin perustein Unescon Maailmanperintöluetteloon.
Laugh? I Nearly Bought One!

Laugh? I Nearly Bought One! on Killing Joke -yhtyeen vuonna 1992 julkaistu kokoelma. Kokoelmalla on mukana kappaleita Fire Dances - ja Outside the Gate -albumeita lukuun ottamatta kaikilta yhtyeen vuoteen 1990 mennessä julkaisuilta levyiltä. Mukana on myös muutamia aikaisemmin vain singleillä tai EP:illä julkaistuja kappaleita ja "Wintergardens" -kappaleen vaihtoehtomiksaus.
Sanghan suojelualue

Sanghan suojelualue eli Dzanga Sanghan suojelualue on luonnonpuisto, jonka alue yltää kolmeen maahan, Kongon tasavaltaan, Keski-Afrikan tasavaltaan ja Kameruniin. 
Keski-Afrikan tasavallassa sijaitseva osa on Dzanga-Sanghan kansallispuisto.
Alue liitettiin luonnonarvoihin liittyvin perustein vuonna 2012 Unescon Maailmanperintöluetteloon. Se tunnetaan gorilloista ja norsuista
Ouniangan järvet

Ouniangan järvet muodostavat erikoisen järvialueen Saharan autiomaan keskelle. Alue sijaitsee Tšadin pohjoisosassa.
Alue käsittää kahdeksantoista toisiinsa yhteydessä olevaa järveä Saharan autiomaan erittäin kuivalla Ennedi-alueella. Suojellun alueen pinta-ala on 62 808 hehtaaria. Se muodostaa poikkeuksellisen kauniin luonnonmaiseman, jossa on silmiinpistäviä värejä ja muotoja. Suolaiset ja makean veden järvet saavat vetensä pohjavedestä, ja ne sijaitsevat kahdessa ryhmässä 40 kilometrin päässä toisistaan. Ounianga Kebir koostuu neljästä järvestä, joista suurin, Yoan, on pinta-alaltaan 358 hehtaaria ja 27 metriä syvä. Sen erittäin suolaiset vedet ylläpitävät vain leviä ja joitakin mikro-organismeja. Toinen ryhmä, Ounianga Serir, käsittää neljätoista hiekkadyynien erottamaa järveä. Kelluva ruoko peittää lähes puolet näiden järvien pinnasta, mikä vähentää haihtumista. Telijärvi, jonka pinta-ala on 436 hehtaaria, on pinta-alaltaan suurin, mutta se on alle 10 metriä syvä.
Alue liitettiin luonnonarvoihin liittyvin perustein vuonna 2012 Unescon maailmanperintöluetteloon.
HMS Donegal (1902)

HMS Donegal oli Britannian kuninkaallisen laivaston Monmouth-luokan panssariristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista, missä köli laskettiin 14. helmikuuta 1901. Alus laskettiin vesille 4. syyskuuta 1902 ja valmistui 5. marraskuuta 1903.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 1. heinäkuuta 1920.
Aapo Pärnänen

Abel (Aapo) Pärnänen (2. tammikuuta 1872 Rantasalmi – (kuoleman julkistamispäivä 18. toukokuuta) 1955 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.
Aapo Pärnänen kirjoitti sanat joululauluun "Köyhän lapsen joulukuusi" jonka sävelsi porilainen opettaja J. N. Vainio. Laulu ilmestyi J. N. Vainion toimittamassa "Valistuksen laulukirjassa" vuonna 1909.
Pärnänen kävi kansakoulun ja Sortavalan seminaarin vuonna 1895. 
Pärnänen toimi opettajana Urjalassa Nuutajärven koululla. Suomen sisällissodan aikana Pärnänen oli Urjalassa punaisten kunnallisvaltuuskunnan puheenjohtajana. Huhujen mukaan hän onnistui pakenemaan valkoisten kostotoimia. Valkoisten edetessä Urjalaan Pärnänen pakeni kunnasta ja valkoiset vangitsivat hänet myöhemmin Lahdessa. Kuuden kuukauden vankeustuomion jälkeen hän palasi opettajan tehtäviin Puumalaan Lieviskän kansakouluun, jossa toimi vuoteen 1932 asti.
Pärnäsen vanhemmat olivat talollinen Gabriel Pärnänen ja Loviisa Heikintytär (o.s. Pursiainen). Puoliso oli Jenny Maria Snygg (1884–1907). Pärnänen muutti myöhemmin Helsinkiin, jossa kuoli keväällä 1955. 
Teoksia.
Nimimerkillä "Lieto Kullervo":
HMS Lancaster (1903)

HMS Lancaster oli Britannian kuninkaallisen laivaston Monmouth-luokan panssariristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Armstrong Whitworthilta Elswickistä, missä köli laskettiin 4. maaliskuuta 1901. Alus laskettiin vesille 22. maaliskuuta 1903 ja valmistui 5. huhtikuuta 1904.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 3. maaliskuuta 1920.
Devonshire-luokka (risteilijä, 1903)

Devonshire-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kuuden vuosina 1903-1904 vesillelasketun panssariristeilijän muodostama alusluokka.
Suunnittelu.
Luokan alukset suunniteltiin kauppamerenkulun suojaamiseksi ja ne muistuttivat edeltänyttä Monmouth-luokkaa lukuun ottamatta etummaisen 6 tuuman tykkitornin ja kahden etukannen 6 tuuman kasematin korvaamista neljällä 7,5 tuuman tykillä.
Alukset.
Luokan alukset tilattiin osana vuosien 1901-1902 laivasto-ohjelmaa.
Raahen satama

Raahen satama (LOCODE: FI RAA) sijaitsee Pohjois-Pohjanmaalla Raahessa. Se on yksi Suomen vilkkaimmin liikennöidyimmistä satamista. Raahen satamassa käy vuosittain noin 600 laivaa. Ympärivuotinen liikenne on jatkunut yli 40 vuoden ajan. Sataman kautta kuljetetaan erilaisia raaka-aineita ja irtolasteja, terästä, sahatavaraa, kontteja sekä projektiluontoisia laivauksia. Sataman etuina ovat säännölliset reitit Britanniaan, Välimerelle ja Baltian alueelle sekä hyvät maayhteydet.
Sataman osat.
Raahen satama jakaantuu kahteen osaan, SSAB:n sekä Lapaluodon satamanosiin.
SSAB satama.
SSAB satamanosassa on kuusi laivapaikkaa. Kulkusyvyys on 8,0 ja 7,8 metriä.
Syväsatama.
Syväsatamassa on kaksi laivapaikkaa ja vuonna 2018 valmistunut Roro-ramppi, kulkusyvyys on 10,0 metriä. Syvennetty väylä otettiin käyttöön vuonna 2010 ja syvälaituri vuonna 2011. Laajentuva syvälaiturialue 30 hehtaarin satamakenttineen on tarkoitettu pääasiassa vienti- tai tuontiteollisuuden käyttöön.
Lapaluodon satama.
Lapaluodon satamanosassa on 3 laivapaikkaa, kulkusyvyys on 8,0 metriä. Lapaluodon satamanosassa on syyskuussa 2012 käyttöön otettu kontitusterminaali, jonka pinta-ala on noin 6 000 m2. Terminaali on Perämeren alueen ensimmäinen automatisoitu ja modernisti varusteltu kontitusterminaali. Kontitusterminaalissa on kontituslaite, siltanosturi ja kosteudenhallintajärjestelmä. Lisäksi terminaalissa on runsaasti varastotilaa ja useita automaattiovia, joiden ansiosta tuotteiden siirtely ja varastointi sujuu jouhevasti. Kontituslaitteella voidaan lastata sahatavaraa, terästä, suursäkkejä ja muuta kontitettavaksi soveltuvaa tavaraa. Terminaalin pituus on 132 m, leveys 45 m ja pinta-ala 5 940 m2. Lapaluodon satamassa on katettua varastotilaa lähes 19 000 m² ja varastokenttiä yhteensä lähes 20 hehtaaria.
Rahtimäärä.
SSAB:n terästehtaan vaikutus näkyy vahvasti Raahen satamatilastoissa. Lapaluodon puolelta kuljetetaan teräksen lisäksi bulk-tuotteita, romua, projektilasteja muun muassa tuulimyllyjä sekä sahatavaraa ja kuitupuuta. 
Raahen sataman vuosittainen rahtimäärä:
J. N. Vainio

Johannes (Juho) Natanael Vainio (3. syyskuuta 1875 Hiitola – 17. toukokuuta 1948 Pori) oli suomalainen kansakoulunopettaja, kuoronjohtaja ja säveltäjä.
Vainion vanhemmat olivat talollinen Simo Antinpoika Vainio ent. Bragge ja Maria Erkintytär Bragge. Perheessä oli 11 lasta joista tunnettuja olivat kansanedustaja Antti Vainio ja jääkärikenraalimajuri Väinö Vainio. J. H. Vainio oli naimisissa vuodesta 1901 opettaja Bertta Vilhelmiina Hällforsin (s. 1877) kanssa.
Vainio toimitti vuonna 1909 ilmestyneen Valistuksen laulukirjan josta ilmestyi 41 painosta. 220 laulua sisältänyt kirja oli tarkoitettu kansakoulujen laulunopetuksen käyttöön ja myös iltamiin ja kokouskäyttöön.
Vainion sävellyksiä ovat muun muassa "Satakunnan laulu", "Kissimirri" ("Kissimirri, kissimirri koreana käyt"), "Köyhän lapsen joulukuusi", "Mammanpojan laulu" ("Minäpä olen se pikkuinen poika") ja "Mirri" ("Mirrin kolttu se kirjava on"). Vainion Porin lyseolle lahjoittama sävellysarkisto on kadonnut.
Vainio oli opettajana 1899–1901 Räisälän Tiurin koululla ja sen jälkeen Porissa. Räisälässä asuessaan Vainio kokosi yhdistetyn Räisälän sekakuoron joka esiintyi muun muassa Helsingin laulujuhlilla vuonna 1900. Porissa Vainio toimi "Porin Kansallisköörin" johtajana ja johti lähes 40 vuoden ajan Porin lyseon oppilasorkesteria.
Mervyn Crossman

Mervyn Richard Crossman (7. huhtikuuta 1935 Home Hill, Queensland – 20. kesäkuuta 2017) oli australialainen maahockeypelaaja.
Crossman kuului Australian olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Tokiossa 1964. Hän osallistui myös Rooman kesäolympialaisiin 1960 sijoittuen joukkueineen kuudenneksi. Crossman kuoli 82-vuotiaana 20. kesäkuuta 2017.
Tiesitkö tämän linnuista?

Tiesitkö tämän linnuista? on vuonna 2012 ilmestynyt lintukirja. Sen tekstin on kirjoittanut Pertti Koskimies, valokuvat on ottanut Markus Varesvuo. Kirjan on julkaissut Tammi. 
Kirja kertoo lintujen maailman ilmiöistä ja lintujen elämäntavoista ja sopeutumiskeinoista kylmään ilmastoon. Tekstin kirjoittaja filosofian lisensiaatti Pertti Koskimies on lintutieteilijä, Markus Varesvuo maailman arvostetuimpia lintuvalokuvaajia.
Kirja-arviossa todetaan, että kirja on kiehtovaa luettavaa muillekin kuin lintubongareille. Tavallisten kotipihan lintujen elämä alkaa näyttää ihmeelliseltä ja kiehtovalta selviytymisretkeltä.
Vaahtobileet

Vaahtobileet on tapahtuma, joka useimmiten järjestetään yökerhoissa. Vaahtobileissä ihmiset tanssivat vaahdossa ja heidän päälleen suihkutetaan vaahtoa joko vaahtotykillä tai vaahtokoneella. Vaahtobileitä järjestetään kesäaikaan myös ulkona, jolloin alueet ovat yleensä suurempia ja siten vaativat suuritehoisempia vaahtokoneita. Vaahtoa käytetään myös mainosten ja videoiden tehokeinona. Myös teatterit voivat käyttää vaahtoa esityksissään. Suomessa suurin osa vaahtobileistä järjestetään kesäisin. Oppilaitokset, esimerkiksi eräät colleget Yhdysvalloissa, saattavat mainita vaahtobileet opiskeloijoille suunnattujen vapaa-ajan aktiviteettien joukossa.
Historia.
Vaahtobileet sisältyivät Aubrey Sotton ohjaamaan elokuvaan "A Rhapsody in Black and Blue" vuodelta 1932.Ensimmäiset varsinaiset vaahtobileet järjestettiin tiettävästi Espanjalle kuuluvalla Ibizan saarella 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa. Tällöin vaahto saatiin aikaan raastamalla palasaippuaa veteen ja sekoittamalla sekä pumppaamalla seos sukan lävitse. Suomeen vaahtobileet tulivat 1990-luvun puolivälissä. 1990-luvulla yökerhot kärsivät vaahdon vuoksi useista vesivahingoista. Nykyisellään vaahtokoneiden tekniikka on kehittynyt ja suojaustekniikka parantunut.
Tekniikka.
Vaahtobileet järjestetään useimmiten ilmatäytteiseen altaaseen, jonka koko on noin 4x4 metriä. Lisäksi lattia suojataan, esimerkiksi pressua käyttäen. Tilaan voidaan rakentaa myös aitaelementeistä ravintolan toiveiden mukainen alue.
Vaahtokoneita on useita erilaisia. Yleensä vaahtotiivistettä lisätään veteen kaksi prosenttia eli 100 litraan vettä vaahtoainetta lisätään 2 litraa. Vaahtoaine on erikoisvahvaa saippuaa. Kalliimmat vaahtonesteet ovat dermatologisesti testattuja eivätkä ne aiheuta allergiaa tai muita oireita. Aikaisemmin vettä kului yhdessä illassa (klo 22 - 03.30) noin 600 litraa. Nykyään vaahtokoneiden hyötysuhteen parannuttua vettä kuluu enää 150-300 litraa illan aikana. Yhden vaahtokoneen tuotto saattaa olla jopa 300 000 litraa vaahtoa minuutissa (teoreettinen teho). Yökerhoissa käytetään kuitenkin koneita, joiden tuotto on noin 30 000 litraa minuutissa (teoreettinen teho).
Konstantin Lopušanski

Konstantin Sergejevitš Lopušanski (, s. 12. kesäkuuta 1947 Dnepropetrovsk, Neuvostoliitto) on venäläinen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Lopušanskin syntymäkaupunki sijaitsee nykyisen Ukrainan alueella.
Lopušanski valmistui vuonna 1970 Kazanin konservatoriosta viulunsoittajaksi. Kolme vuotta myöhemmin hän suoritti tohtorin tutkinnon Leningradin konservatoriossa lopputyön aiheena taidekritiikki. Opetettuaan muutamia vuosia entisissä opinahjoissaan Lopušanski ryhtyi opiskelemaan 1970-luvun lopulla käsikirjoittamista ja ohjaamista.
Elokuvaopinnot valmistuivat vuonna 1979, ja Lopušanski pääsi Andrei Tarkovskin avustajaksi ohjaajamestarin kuvatessa "Stalkeria". Samaan aikaan alkoi myös Lopušanskin oma ohjaajaura. Vuonna 1978 syntyi ensimmäinen lyhytelokuva "Sljozy v vetrenuju pogodu" ja paria vuotta myöhemmin julkaistiin hänen elokuvaopintojensa lopputyö "Solo" (1980), joka kertoo toisen maailmansodan aikaisesta Leningradin piirityksestä.
Kahden lyhytelokuvan jälkeen valmistui ensimmäinen pitkä elokuva "Kuolleen miehen kirjeet" ("Pisma mjortvogo tšeloveka" 1986), joka sijoittuu ydintuhon jälkeiseen maailmaan. Elokuva oli suuri menestys kotimaassa ja nähtiin taajaan myös ulkomailla, muun muassa Cannesin elokuvajuhlilla. Toinen ohjaustyö "Posetitel muzeja" (1989) sijoittuu jälleen ydintuhon jälkimaisemiin ja vuonna 1994 valmistunut "Russkaja simfonija" täydensi Lopušanskin ydintuho-trilogian.
Seuraavaa elokuvaa saatiin odottaa aina vuoteen 2002 saakka, vaikka käsikirjoitus oli valmiina jo vuonna 1996. "Vuosisadan loppu" ("Konets veka") on aikalaisfilmi ja tositarina äidin ja tyttären suhteesta Neuvostoliiton hajoamisen jälkeisellä Venäjällä. Vuonna 2006 Lopušanski palasi scifin pariin ja filmasi Strugatski-veljesten suomentamattoman tarinan "Gadkije lebedi". 
Vuonna 2013 Lopušanski teki venäläis-suomalaisen yhteistyöelokuvan "The Role", joka sijoittuu vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeiseen Viipuriin ja 1920-luvun Neuvostoliittoon. Pääosaa elokuvassa näytteli Maria Järvenhelmi.
HMS Highflyer (1898)

HMS Highflyer oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1899 palvelukseenotettu Highflyer-luokan panssarikansiristeilijä. 
Valmistus.
Alus tilattiin Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista, missä köli laskettiin 7. kesäkuuta 1897. Alus laskettiin vesille 4. kesäkuuta 1898 ja valmistui 7. joulukuuta 1899.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 10. kesäkuuta 1921.
HMS Hyacinth (1898)

HMS Hyacinth oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1900 palvelukseenotettu Highflyer-luokan panssarikansiristeilijä. 
Valmistus.
Alus tilattiin London and Glasgow Shipbuilding Companylta Glasgow’sta, missä köli laskettiin 27. tammikuuta 1897. Alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1898 ja valmistui 3. syyskuuta 1900.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta elokuussa 1919 ja se myytiin romutettavaksi 11. lokakuuta 1923.
Giovanni Venturini

Giovanni Venturini (s. 9. marraskuuta 1991 Vicenza, Italia) on italialainen moottoriurheilija.
Ura.
Venturini aloitti kilpauransa vuonna 2008 Formula 2000 Light Italy – Winter Trophy -sarjassa sijoittuen toiseksi. Vuonna 2009 Venturini ajoi Italian Formula Renault -sarjassa ottaen yhden voiton ja yhdeksän palkintokorokesjijaa. Hän sijoittui loppupisteissä kolmanneksi. Hän ajoi samana vuonna Sveitsin Formula Renault -sarjassa, jossa hän nappasi kolme voittoa, kolme paalupaikkaa ja kymmenen palkintosijaa. Hän sijoittui sarjan loppupisteissä toiseksi. Vuonna 2010 Venturini ajoi Eurocup Formula Renault -sarjassa voittaen yhden kilpailun. Loppupisteissä hän sijoittui viidenneksi. Samana vuonna hän ajoi kaksi kilpailua Formula Renault UK -sarjassa.
Vuonna 2011 Venturini ajoi Auto GP -sarjassa, jossa hän otti kaksi voittoa, yhden paalupaikan ja kolme palkintosijaa. Loppupisteissä hän sijoittui yhdeksänneksi. Vuonna 2012 Venturini kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa seitsemän kilpailua saavuttaen kolme pistettä. Samana vuonna hän tuli mukaan GP3-sarjaan kesken kauden. Hän ajoi yhteensä kymmenen kilpailua sijoittuen kahdesti kolmanneksi ja keräten 31 pistettä sijoittuen sarjan 13:nneksi. Vuonna 2013 Venturini jatkoi GP3:ssa täyden kauden. Hän voitti yhden kilpailun sijoittuen sarjan 15:nneksi. Vuonna 2014 Venturini kilpaili International GT Open -sarjassa.
Kalevanrinne

Kalevanrinne on Tampereen 19. kaupunginosa. Se sijaitsee Kalevan ja Järvensivun kaupunginosien välissä rajautuen lännessä Liisankallioon ja Kalevanharjuun, idässä Hakametsään ja Vuohenojaan. Kalevanrinteen asemakaava vahvistettiin vuonna 1951 ja sitä täydennettiin vuosina 1955 ja 1960.. Kalevanrinteessä sijaitsee Prisma, Musti ja Mirri, Power sekä Gigantti.
Auringossa (kappale)

Auringossa on Mari Rantasilan esittämä, vuonna 1989 levytetty kappale. Yarin säveltämä ja sanoittama kappale julkaistiin samannimisellä albumilla sekä erikseen singlenä.
Kappaleesta levytettiin vuonna 1998 italiankielinen versio nimeltä ”Nel Mio Sole”.
Kohu.
Kappaleesta nousi julkaisuaikaan kohu sen sisältämän sanoituksen vuoksi. Kappaleen sanoissa viitataan itsetyydyttämiseen. Rantasila on kertonut, että kappaleen teon aikana lauloi asioista, jotka ovat ”luonnollisia”, mutta ei osannut varautua kohuun. Rantasila lopetti kappaleen laulamisen keikoillaan 1990-luvun puolivälin jälkeen muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta.
Applikaatio

Applikaatio eli päällikeompelu (myös "applisointi" tai "applikointi") on kankaan koristelemista kiinnittämällä siihen toisista kankaista leikattuja kuvioita.
Pohjakankaana applikaatiossa käytetään yleensä yksiväristä kangasta, jonka pinnalle ommellaan värikkäästä kankaasta leikattuja koristekuvioita. Päällikeompelun ohella voidaan käyttää muun muassa kirjontaa.
Päällikeompelua käytetään paljon kodintekstiileissä, esimerkiksi tilkkutäkeissä, pannumyssyissä ja sohvatyynyissä. Päällikeompelu tilkkuyötekniikkana, jolloin tilkkuja kirjotaan, on tiedettävästi vanhin tilkkutyötekniikka.
Tuomo Björksten

Tuomo Björksten (s. 1982 Jyväskylä) on suomalainen Yleisradion toimittaja ja luontovalokuvaaja. Hän on harrastanut luontokuvausta vuodesta 1997, mutta hankittuaan 2004 ensimmäisen digijärjestelmäkameran hän innostui kuvaamisesta oikein todella. Hän on toiminut Luontokuva-lehden toimitussihteerinä vuosina 2005–2007. Aamulehdessä Björksten työskenteli vuosina 2007–2013.
Valehtelevat viettelijät (1. tuotantokausi)

Yhdysvaltalaisen televisiosarjan "Valehtelevien viettelijöiden" ensimmäinen tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 8. kesäkuuta 2010 ja se sisälsi yhteensä 22 jaksoa. Kauden ensimmäisellä jaksolla oli 2,47 miljoonaa katsojaa, ja sen keskimääräinen katsojaluku kesäkautena oli noin 2,5 miljoonaa. Sarjan palatessa tauolta talvella 2011 sen talvikauden ensimmäisellä jaksolla oli 4,22 miljoonaa katosojaa. Suomessa ensimmäinen tuotantokausi alkoi Sub-kanavalla 14. toukokuuta 2012.
Sarja perustuu Sara Shepardin kirjoihin ja sijoittuu kuvitteelliseen Rosewoodin kaupunkiin Pennsylvaniassa.
Juoni.
Sarja kertoo tarinaa neljästä ystävyksestä – Spenceristä, Ariasta, Hannasta ja Emilystä – joiden yhteinen ja paras ystävä Alison katoaa. Vuotta myöhemmin tytöt ovat kasvaneet erilleen toisistaan ja alkavat saada viestejä salaperäiseltä ”A:lta”, ajatellen aluksi lähettäjän olevan Alison. Pian poliisit kuitenkin löytävät Alisonin ruumiin hänen takapihaltaan. Tällöin neljä ystävätärtä yhdistävät jälleen voimansa ja alkavat selvittää salaperäisen ”A:n” henkilöllisyyttä. Sarja keskittyy pääasiassa Alisonin murhan aiheuttamaan mysteeriin ja neljän tytön henkilökohtaisiin ongelmiin. Samalla he pitävät suuria salaisuuksia keskenään ja lähestyvät totuutta ”A:sta”.
Jaksot.
&lt;onlyinclude&gt;
Louis Martin (uimari)

Louis Martin (s. 1875) oli ranskalainen uimari, vesipalloilija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Pupilles de Neptune de Lilleä.
Martin osallistui olympialaisiin kerran, Pariisissa 1900. Hän oli tuolloin 200 metrin vapaauinnissa yhdeksäs, 1 000 metrin vapaauinnissa viides ja sijoittui kolmanneksi 4 000 metrillä. Martin ui myös Lillen pronssia voittaneessa joukkueessa 200 metrin kilpailussa ja pelasi seuran vesipallojoukkueessa, joka sai niin ikään pronssimitalin.
Oludamola Osayomi

Oludamola Bolanle ”Damola” Osayomi (s. 26. kesäkuuta 1986 Ilesha, Osun, Nigeria) on nigerialainen pikajuoksija.
Osayomi kilpaili Sherbrooken alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2003, joissa hän karsiutui 100 metrin juoksun välierissä ajalla 11,83 ja 200 metrin juoksun välierissä ajalla 24,29. Seuraavana vuonna hän oli mukana Ateenan olympialaisissa Nigerian joukkueessa, joka sijoittui 4 × 100 metrin viestijuoksussa seitsemänneksi ajalla 43,42. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän oli myös maansa pikaviestijoukkueessa, joka sijoittui seitsemänneksi ajalla 43,25.
Osayomi voitti vuonna 2007 Afrikan kisoissa kultaa sekä 100 että 200 metrillä. Saman vuoden Osakan MM-kisoissa hän oli sadalla metrillä kahdeksas ajalla 11,26 ja karsiutui pikaviestissä alkuerissä. Seuraavana vuonna Osayomi sijoittui Valencian sisäratojen MM-kisoissa 60 metrillä kuudenneksi ajalla 7,26 ja voitti Addis Abeban Afrikan-mestaruuskisoissa kultaa 100 metrillä ajalla 11,22 ja pronssia 200 metrillä ajalla 22,83. Viestijuoksussa hän oli mukana voittamassa pronssia. Pekingin olympialaisissa hän karsiutui 100 metrillä välierissä ja 200 metrillä toisissa alkuerissä. Pikaviestissä hän oli mukana Nigerian joukkueessa. Joukkue sijoittui alun perin kolmanneksi ajalla 43,04, mutta nousi myöhemmin olympiahopealle kun edelle sijoittunut Venäjän joukkue hylättiin vuonna 2016. 
Berliinin MM-kisoissa 2009 Osayomi karsiutui 100 metrillä toisissa alkuerissä ja 200 metrillä alkuerissä. Viestissä Nigerian joukkue hylättiin alkuerissä. Seuraavana vuonna hän voitti Afrikan-mestaruuskilpailuissa pronssia sadalla metrillä, kultaa 200 metrillä ja kultaa pikaviestissä. IAAF:n maanosien cupissa hän sijoittui viidenneksi 200 metrillä ja oli mukana Afrikan joukkueessa, joka juoksi pikaviestissä kolmanneksi. Kauden lopussa hän voitti Kansainyhteisön kisoissa 100 metrin juoksun, mutta kärähti dopingtestissä kielletystä 1,3-dimetyyliamyyliamiini-piristeestä. Osayomin suoritus hylättiin käryn seurauksena.
Osayomi karsiutui Daegun MM-kisoissa 2011 100 metrillä välierissä, mutta oli mukana pikaviestissä Nigerian kuudenneksi juosseessa joukkueessa. Saman vuoden Afrikan-kisoissa hän voitti 100 ja 200 metrin juoksut. Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui 100 metrillä alkuerissä ja juoksi neljänneksi sijoittuneessa Nigerian pikaviestijoukkueessa.
Osayomi on 163 senttimetriä pitkä ja painaa kilpailukunnossaan 63 kg.
Lähde: IAAF
The Role

The Role () on Konstantin Lopušanskin ohjaama elokuva, joka julkaistiin vuonna 2013. Tuotannosta vastasi venäläinen Proline-Media Ltd ja suomalainen Bufo Oy. Elokuva sai keväällä 2012 Suomen elokuvasäätiöltä 260 000 euron Eurimages-tuen, koko budjetin ollessa noin 1,6 miljoonaa euroa. 
Elokuvan naispääosan näytteli Maria Järvenhelmi.
Sisältö.
Elokuva sijoittuu vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeiseen Viipuriin ja 1920-luvun Neuvostoliittoon.
Louis Martin (painonnostaja)

Louis George Martin (11. marraskuuta 1936 Kingston, Jamaikan kruununsiirtomaa, Brittiläinen imperiumi – 16. tammikuuta 2015 Heanor, Derbyshire) oli brittiläinen painonnostaja ja olympiamitalisti.
Martin saapui Britteinsaarille 1950-luvun puolivälissä, jota ennen hän oli harjoittanut hieman kehonrakennusta Jamaikalla. Kun hänet rohkaistiin paikalliseen Mr. Universum -kisan karsintaan, hän nosteli painoja kuntosalilla Derbyssä huomaten, että se oli hänen lajinsa. Martinista tuli Yhdistyneen kuningaskunnan ensimmäinen painonnoston maailmanmestari kahdessa vuodessa lajin aloittamisen jälkeen, kun hän yllätti ennakkosuosikki Arkadi Vorobjovin 90 kilon sarjassa vuoden 1959 kisoissa.
Martin osallistui ensimmäisiin olympialaisiinsa Roomassa 1960, jossa hän sai 90 kilon sarjasta pronssia. Hän oli painoluokassaan yksi maailman parhaista 1960-luvun alussa ja sai hopeaa MM-kisoista 1961. Martin voitti maailmanmestaruuden vuosina 1962, 1963 ja 1965. Hän oli mitalitaistelussa myös Méxicon olympialaisissa 1968, mutta ei saanut aikaan tulosta työnnössä ja jäi täten ilman sijoitusta. Martin kilpaili Jamaikan joukkueessa brittiläisen imperiumin ja kansainyhteisön kisoissa 1958, jonka jälkeen hän vaihtoi Englannin väreihin ja voitti kultaa kolmesti peräkkäin vuosina 1962–1970.
Martin teki uransa aikana kaksi virallista maailmanennätystä, yhteistulokseen vuonna 1962 sekä työntöön 1965. Hän nosti myös kaksi muuta ennätystulosta, mutta kansainvälinen lajiliitto ei hyväksynyt niitä.
Martin kuoli 78-vuotiaana kotonaan Derbyshiren Heanorissa 16. tammikuuta 2015 asbestialtistuksen aiheuttamaan mesotelioomaan.
Dashon Goldson

Dashon Hugh Goldson (s. 18. syyskuuta 1984 Carson, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan takapuolustaja. 
NFL-ura.
San Francisco 49ers varasi Washingtonin yliopiston joukkueessa yliopistojalkapalloa pelanneen Goldsonin vuoden 2007 NFL:n varaustilaisuudessa, tilaisuuden neljännellä kierroksella. Hän pelasi tulokaskaudestaan 2007 kauteen 2012 asti 49ersin riveissä, vaikka oli allekirjoittaa vapaana pelaajana sopimuksen New England Patriotsin kanssa ennen kauden 2011 alkua.
Goldson valittiin kauden 2011 jälkeen ensimmäistä kertaa NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin.
Maaliskuun 13. päivä 2013 Goldson allekirjoitti viiden vuoden ja 41,25 miljoonan dollarin sopimuksen Tampa Bay Buccaneersin kanssa. Huhtikuussa 2015 hänet siirrettiin Washington Redskinsiin. 7. maaliskuuta 2016 Redskins vapautti Goldsonin sopimuksestaan.
Ted Ginn, Jr.

Theodore "Ted" Ginn, Jr. (s. 12. huhtikuuta 1985 Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-liigan New Orleans Saintsissa. 
Yliopistojalkapalloa Ginn pelasi Ohion osavaltionyliopiston joukkueessa.
NFL-ura.
Miami Dolphins varasi Ginnin vuoden 2007 NFL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella, yhdeksäntenä pelaajana. Dolphinsin päätös varata Ginn oli jättiyllätys, kaikkien odottaessa seuran varaavan pelinrakentaja Brady Quinnin. Vaikka Ginn tiedettiin varaustilaisuuden nopeimmaksi pelaajaksi, hänen kiinniottotaitoaan pidettiin vähintään kyseenalaisena.
Ginnin vaikeudet syöttöjen kiinniotossa ovat rajoittaneet hänen ammattilaisuraansa niin Miamissa kuin myöhemmin myös San Francisco 49ersin riveissä, ja hän on pääasiassa pelannut potkunpalauttajana.
Clarence Pinkston

Clarence Elmer "Bud" Pinkston (2. helmikuuta 1900 Wichita – 18. marraskuuta 1961 Detroit) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä ja olympiavoittaja.
Pinkston voitti Antwerpenin olympialaisissa 1920 kultaa 10 metrin kerroshypyissä ja sai hopeaa 3 metrin ponnahduslaudalla. Hän voitti samana vuonna myös ensimmäisen AAU:n mestaruutensa, joita hän vei viisi peräkkäin kerroshypyissä ja sai kaksi ponnahduslaudalla. Pinkston oli yksi Stanfordin menestyksekkäistä uimahyppääjistä, jotka putsasivat pöydän palkinnoista vuoden 1924 olympialaisissa. Hän voitti itse kyseisissä kisoissa pronssia sekä ponnahduslaudalta että kerroshypyissä, jonka lisäksi hän sijoittui korkeushypyssä yhdeksänneksi.
Pinkston meni naimisiin vuonna 1924 olympiakultaa voittaneen uimahyppääjä Elizabeth Beckerin kanssa ja valmensi hänet toiseen olympiavoittoonsa Amsterdamin kisoissa 1928. Becker-Pinkston voitti kultamitalin parin kaksoslasten 2-vuotissyntymäpäivänä 11. elokuuta.
Pinkston valmensi vaimonsa lisäksi monia muita olympiamitalisteja sekä uinnissa että uimahypyissä Detroit Athletic Club -seurassa. Hänen valmennustyyliinsä vaikutti suuresti Bill Bachrach. Molempien tapana oli viettää paljon aikaa valmennettavansa kanssa, ja kumpikin heistä valmensi yhtä urheilijaa kerrallaan ainoana valmentajana. Pinkstonin valmennettavia olivat muun muassa Dick Degener, Clarke Scholes ja Dick Hanley. Hänet valittiin uinnin kansainväliseen kunniagalleriaan valmentajana vuonna 1966.
The Flying Burrito Brothers

The Flying Burrito Brothers oli yhdysvaltalainen country rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 1968. Yhtye tunnetaan parhaiten sen vaikutusvaltaisesta debyyttialbumista nimeltään "The Gilded Palace of Sin" (1969). Yhtyeen tunnetuimmat jäsenet olivat country rock legendat Gram Parsons, Bernie Leadon ja Chris Hillman, vaikkakin yhtyeessä soitti yli 20 muuta jäsentä.
Elizabeth Becker-Pinkston

Elizabeth Anna ”Betty” Becker-Pinkston (6. maaliskuuta 1903 Philadelphia – 6. huhtikuuta 1989 Detroit) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä ja olympiavoittaja. Hänen seuransa oli Ambassador Swim Club. 
Becker aloitti uimisen lapsena terapiana vakavan kurkkumätäsairauden jälkeen. Hän osallistui ensimmäiseen kansalliseen kilpailuunsa 12-vuotiaana ja alkoi noihin aikoihin kiinnostua uimahypyistä. 15-vuotiaana Becker voitti keskisen Atlantin osavaltioiden mestaruuden ja jäi uimahyppääjän uralle. Koska Philadelphiassa ei ollut kolmen metrin lautaa, jolla harjoitella, hän muutti Atlantic Cityyn. Kaupungissa Becker liittyi Ambassador-uimaseuraan. 
Becker jäi vain niukasti kisajoukkueen ulkopuolelle vuoden 1920 olympialaisista. Becker voitti Pariisin olympiakisoissa 1924 kultaa 3 metrin ponnahduslaudalta sekä hopeaa kerroshypyistä. Kisojen jälkeen hän meni naimisiin uimahyppääjä Clarence Pinkstonin kanssa. Pari sai kaksoset vuonna 1926, mutta jo kaksi vuotta myöhemmin Becker-Pinkston voitti olympiakultaa 10 metrin kerroshypyistä miehensä valmentamana. Becker-Pinkston voitti uransa aikana kuusi AAU:n mestaruutta. Hänet valittiin uinnin kansainväliseen kunniagalleriaan vuonna 1967.
Raadonsyöjä

Raadonsyöjä, myös haaskansyöjä tai haaskaeläin, on eläin, joka syö raatoja eli (tavallisesti isohkojen) eläinten kuolleita ja mätäneviä ruumiita. Raadonsyöjillä on tärkeä tehtävänsä luonnon puhtaanapitäjinä. Tunnetuimpia raadonsyöjiä ovat korppikotkat, mutta monet metsästävät eläimetkin syövät ajoittain myös raatoja, kuten karhut, leijonat, hait, hyeenat, simpukat ja lokit.
Germano Grachane

Germano Grachane (s. 4. toukokuuta 1942) on mosambikilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin lasaristien papiksi 24. toukokuuta 1970 ja nimitettiin Nampulan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Thunusudan titulaaripiispaksi 22. tammikuuta 1990. Piispaksi konsekroinnin suoritti 3. kesäkuuta Manuel Vieira Pinto, jota avustivat Paulo Mandlate ja Júlio Duarte Langa. 
11. lokakuuta 1991 Grachane sai nimityksen Nacalan piispaksi.