Paavalin synodi

Paavalin synodi oli Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa toimiva liike, joka korosti Raamatun auktoritettia uskon ja elämän kysymyksissä. Liike syntyi vuonna 1976 etenkin vastustakseen naispappeutta, mutta myös kritisoimaan muita kielteisinä pitämiään ilmiöitä kirkossa. Paavalin synodin aktiivit käyttivät itsestään nimitystä "vanhauskoiset". Liikkeen jäsenet koostuivat pääosin papeista, mutta liikkeessä oli mukana myös maallikoita.
Historia.
Paavalin synodi perustettiin vuonna 1976 Suomen evankelis-luterilaisen kirkon sisällä virinneen naispappeuskeskustelun seurauksena. Liikettä edelsi Raamattu ja tunnustus-nimellä kulkeneet kokoontumiset, mutta varsinainen nimi valikoitui siksi, että liikkeen varsinainen perustuva kokous järjestettiin Paavalinkirkossa Helsingissä. Kantavina hahmoina olivat silloinen Oulun hiippakunnan piispa Olavi Rimpiläinen ja pastori Simo Kiviranta. Liikkeen jäseneksi liityttiin allekirjoittamalla naisten pappeutta vastustanut julistus Kirkon virka ja naispappeus. Vuonna 1983 perustettiin liikkeelle tukiyhdistys. Viekijärven seurakunnan kirkkoherrana toiminut pastori Pekka Heiskanen perusti vuonna 1991 Itä-Suomeen likkeelle sisarjärjestön. 
Liikkeen keskeinen tapahtuma oli paastonajan kirkkopäivät, joita järjestetiin eri seurakunnissa ja myöhemmin etenevissä määrin liikkeen lähellä ollleiden herätysliikkeiden tiloissa. Kirkkopäivät keräsivät varsinkin alkuaikoina varsin runsaasti osallistujia. Vielä vuonna 1999 Vihdin seurakunnan kanssa yhteistyössä järjestettyihin kirkkopäivin odotettiin jopa 600 vierasta. Kirkkopäiviin osallistui ennen naispappeuden hyväksymistä kyseisen hiippakunnan piispa, mutta hyväksymisen jälkeen vain piispa Rimpiläinen. Vuonna 2021 koronapandemian takia etäyhteyksin järjestettyihin kirkkopäiviin osallistuivat Inkerin kirkon piispat Ivan Laptev ja Aarre Kuukauppi. Vuonna 2008 kirkkopäiville osallistui Latvian kirkon arkkipiispa Jānis Vanags, joka puhui avioliitosta. Kirkkopäivien lisäksi liike julkaisi Sisarenpoika-nimistä lehteä, jossa julkaistiin pääasiassa erilaisia kirkon hengellistä tilaa ruotivia kirjoituksia. 
Vuonna 1986 kirkko hyväksyi naispappeuden, mikä Paavalin synodin ja muiden naispappeutta vastustavien järjestöjen mielestä muutti kirkon perinteistä virkakäsitystä. Oppimuutoksen jälkeen Paavalin synodi keskittyi edistämään naispappeutta vastustavien asemaa kirkossa. Vielä vuonna 1995 liikkeen puheenjohtaja Sakari Korpinen esitti toiveen, että naispappeus voitaisiin perua kirkossa. Liike oli läheisissä väleissä Luther-säätiön ja myöhemmän Lähetyshiippakunnan kanssa. Suhde kirkkoon oli jännitteinen. Kun Matti Väisänen valittiin vuonna 2011 Luther-säätiön piispaksi, moni Paavalin seurakunnan aktiivi ilmoitti kokevansa hänet omaksi piispakseen. Luther-säätiön edustajat osallistuivat myös säännöllisesti kirkkopäiville. Vuonna 2025 järjestetään kirkkopäivien sijasta kiitosjuhla Suomen Raamattuopiston tiloissa, jossa on mukana liikkeen pitkäaikaisia aktiiveja ja herätysliikkeiden edustajia. Alkuvuonna 2025 julkaistiin viimeinen Sisarenpoika-lehti, jossa esitettiin kutsu viimeiseen jäsenkokoukseen. Kokouksessa aiotaan päättää yhdistyksen lakkauttamisesta ja varojen siirtämisestä Suomen teologiselle instituutille, joka jatkaa liikkeen perintöä. Pääkirjoituksessa todetaan, että taistelu naispappeudesta kirkossa on hävittty, mutta sen puolesta oli "kunniallista taistella".