tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lumihaarikko

Lumihaarikko ("Sagina nivalis", syn. "S. intermedia") on kohokkikasveihin kuuluva, hyvin pienikokoinen arktisten alueiden kasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen lumihaarikko kasvaa 2–4 cm leveinä tuppaina, joista nousee 1–3 cm pitkiä varsia. Varret ovat rentoja tai kohenevia, kaljuja ja väriltään usein punertavia. Lehdet ovat 5–15 mm pitkiä, rihmamaisia ja pareittain yhdistyvisiä. Valkoiset kukat ovat yksittäin varren päässä, kukkaperät ovat suoria. Verhiö ja teriö ovat neljä- tai joskus viisilehtisiä, nuput ovat pallomaisia. Verholehdet ovat 1,5–2 mm pitkiä. Valkoiset terälehdet ovat verholehtiä lyhyempiä. Heteitä on tavallisesti kahdeksan kappaletta. Suomessa lumihaarikko kukkii heinä–elokuussa. Kota on hieman verhiötä pidempi, kotaperät ovat suoria.
Levinneisyys.
Lumihaarikkoa tavataan lähinnä pohjoisen pallonpuoliskon arktisilla alueilla. Euroopassa lajia kasvaa Skotlannissa, Färsaarilla, Islannissa, Huippuvuorilla sekä Norjan, Ruotsin ja Suomen vuoristo- ja tunturialueilla ja Pohjois-Venäjän tundralla Jäämeren rannalla. Levinneisyysalue jatkuu Venäjällä itään seuraten Jäämeren arktista pohjoisrannikkoa aina Tyynelle valtamerelle saakka, ja edelleen Pohjois-Amerikan puolella Alaskaan, Pohjois-Kanadaan ja Grönlantiin. Suomessa lumihaarikkoa tavataan ainoastaan korkeimmilla tunturiseuduilla Käsivarren suurtuntureilla Enontekiöllä. Lisäksi lajista on vanha havainto Utsjoelta.
Elinympäristö.
Lumihaarikko on arktisten alueiden kasvi, jota tavataan lietteisillä lumenviipymäpaikoilla, kosteilla kalliopenkereillä ja tunturipurojen sorarannoilla.
Taidemaalaus (lehti)

Taidemaalaus oli Suomen Taidemaalariliiton julkaisema taidelehti, joka ilmestyi vuosina 2008–2011. 
Yleistajuisen "Taidemaalaus"-lehden tavoitteena oli tuoda nykytaidetta ja erityisesti maalaustaidetta entistä laajemman yleisön tietoisuuteen ja toimia yhtenä taidekeskustelun foorumina. Lehti ilmestyi kahdesta neljään kertaa vuodessa, ja sen päätoimittaja oli kuvataiteilija Tiina Lamminen. Lehden neljän toimintavuoden aikana ilmestyi yhteensä 13 numeroa.
Homiletiikka

Homiletiikka eli saarnaoppi on saarnaa ja saarnan pitämistä tutkiva käytännöllisen teologian haara. Homiletiikka on perinteisesti ylläpitänyt luovaa jännitettä Raamatun auktoriteetin ja kulttuurin eetoksen välillä. Homiletiikka on oppiaine, jonka avulla saarnaaja pyrkii ymmärtämään tekstiä, havainnoimaan ajan henkeä sekä tuomaan nämä kaksi yhteen. Kirjoitusten tutkiminen, saarnan järjestäminen, soveltaminen seurakuntaan, toimitustapa ja saarnaajan luonne ovat tärkeitä osa-alueita homiletiikan tutkimuksessa.
Historia.
Saarnaaminen on ollut keskeinen osa kristillistä elämää kirkon perustamisesta lähtien. Homiletiikka on seurannut kehitystä vastaavasti, kun saarnaajat ovat pohtineet saarnan pitämisestä ja yrittäneet opettaa saarnaamisen taitoa muille.
Homiletiikalla on rikas historia kristillisessä kirkossa. Puritaanit kunnioittivat saarnaamista ja omaksuivat englantilaisten kollegoidensa "yksinkertaisen tyylin". Perinteen piiristä nousi useita sukupolvia tunnettuja saarnaajia, kuten Jonathan Edwards. Herätysliikkeiden piirissä Charles G. Finney ja Dwight L. Moody olivat 1800-luvun herätyssaarnan mestareita, kun taas Phillips Brooks ja Henry Ward Beecherin kaltaiset pastorit kunnostautuivat protestanttisessa opetuksessa ja saarnaajien koulutuksessa.
1900-luvulla homiletiikkaan on vaikuttanut paitsi lähetysteknologian muutos erityisesti radio- ja televisiolähetysten myötä, kuin myös teologisen moninaisuuden vaikutusten kohtaaminen.
Kauppakartanonkatu

Kauppakartanonkatu () on noin kilometrin pituinen katu Helsingin Itäkeskuksessa. Sitä rajaa lännessä Marjaniementie ja idässä Meripellontie. Sen lähettyvillä sijaitsevat muun muassa kauppakeskus Easton Citymarket, Itäkeskuksen maamerkki, Lyypekinaukio ja Iiris-keskus.
Tunturihaarikko

Tunturihaarikko ("Sagina saginoides", syn. "S. linnaei") on kohokkikasveihin kuuluva, pienikokoinen pohjoisen vuoristoseutujen ja arktisten alueiden kasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen, löyhästi mätästävä ja rönsytön tunturihaarikko kasvattaa 3–12 senttimetriä korkeat varret. Varret ovat rentoja tai kohenevia, juurehtivia ja kaljuja. Lehdet ovat 10–27 mm pitkiä, rihmamaisia ja pareittain yhdistyvisiä. Valkoiset kukat ovat yksittäin varren päässä. Kukkaperät ovat nuppuvaiheessa nuokkuvia, mutta suoristuvat myöhemmin. Verhiö ja teriö ovat useimmiten viisilehtisiä, nuput ovat pallomaisia. Verholehdet ovat tavallisesti yli 2,5 mm pitkiä. Valkoiset terälehdet ovat jokseenkin verholehtien pituisia. Heteitä on tavallisesti kymmenen kappaletta, joskus vain viisi. Suomessa tunturihaarikko kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on kapean munamainen kota.
Tunturihaarikko risteytyy rentohaarikon ("S. procumbens") kanssa. Risteymä tunnetaan nimellä rönsyhaarikko ("S." × "normaniana").
Levinneisyys.
Tunturihaarikon levinneisyysalue pohjoisella pallonpuoliskolla on laaja, mutta hajanainen. Euroopassa lajia esiintyy paikoitellen Pyreneiden niemimaalla, Skotlannissa, Alpeilla, Apenniineilla, Balkanin alueen vuoristoseuduilla, Karpaateilla, Sudeeteilla, Kaukasuksen alueella, Islannissa, Fennoskandian vuoristo- ja tunturiseuduilla sekä Venäjän pohjoisosissa. Afrikassa lajia tavataan Marokossa, Aasiassa paikoin Turkissa, Keski-Aasiassa sekä paikoin Keski- ja Pohjois-Siperiassa. Pohjois-Amerikassa tunturihaarikkoa kasvaa Kalliovuorilla mantereen itäosissa sekä Koillis-Kanadassa. Se on myös levinnyt Grönlantiin. Tunturihaarikko on Suomessa pohjoisimman Lapin kasvi, jota kasvaa erityisesti Käsivarren suurtuntureilla Enontekiöllä, mutta paikoitellen myös Keski-Lapissa saakka.
Elinympäristö.
Tunturihaarikko kasvaa tunturien kosteilla lumenviipymäpaikoilla, valuvesirinteillä, joen- ja puronvarsipensaikoissa. Joskus lajia kasvaa myös tienvarsisoraikoissa ja kyläniityillä.
Kuljun koulu

Kuljun koulu on ala-aste Lempäälän Kuljussa. Luokka-asteita Kuljun koulussa on esikoulusta kuudenteen luokkaan. Tällä hetkellä Kuljun koulun rehtorina toimii Janne Viitala. 
Kuljun koulu on alun perin ollut Kuljun kartanon omistajan Knut Viktor Palanderin perustama Puskiaisten koulu. Puskiaisten koulu perustettiin vuonna 1881. Vuonna 1889 Puskiaisten koulusta muuttui tavallinen kansakoulu, kun se siirtyi kunnan omistukseen.
Koulu paloi 1899, jonka vuoksi koulutoiminta Kuljussa keskeytyi kahdeksi vuodeksi. Uusi koulurakennus valmistui vuonna 1901. 1950-luvulla oppilasmäärä kasvoi huomattavasti, ja oli aika rakentaa uusi moderni koulurakennus. Uusi, huomattavasti isompi koulurakennus valmistui 1952. Tätä rakennusta alettiin kutsua päätaloksi ja aiempaa, puista koulurakennusta puutaloksi. Kun jälleen 1980-luvulla tilat alkoivat käydä ahtaaksi, alkoivat rakennustyöt. Rakennettiin toinen erillinen tiilirakennus, jota kutsutaan tiitaloksi. Samalla koulun tontille tehtiin myös oma urheilukenttä. Myöhemmin tiilitaloon rakennettiin lisäsiipi.
Jälkeenpäin urheilukentän ympärille rakennettiin kaksi uutta rakkennusta valkoinen ja keltainen talo.
Imatran jäähalli

Imatran jäähalli eli markkinointinimeltään OmaSp Areena on jäähalli Imatralla. Se sijaitsee Karhumäen kaupunginosassa Ukonniemen matkailu- ja vapaa-aikakeskuksen alueella.
Halli valmistui elokuussa 2011, ja se sisältää kaksi kaukaloa. Pääkaukalon katsomokapasiteetti on 1 200 paikkaa. Hallin yhteydessä on myös kuntosali ja ravintola.
Halli toimii Mestiksessä pelaavan jääkiekkoseura Ketterän kotihallina. Imatran jäähallissa ja Lappeenrannan kisapuiston jäähallissa pelattiin jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut huhtikuussa 2014. Marraskuussa 2013 hallissa pelattiin Nenäpäivä All Stars -jääkiekko-ottelu, joka oli osa Imatralla järjestettyä Ylen Hyvän Nenäpäivä-päätapahtumaa.
Hallin markkinointinimi myytiin neljäksi vuodeksi läheiselle Imatran Kylpylälle lokakuussa 2012. Jo aiemmin nimi oli myyty Lappeenrannan Rauhassa toimivalle Saimaa Gardensille, mutta tämä nimi ei koskaan tullut käyttöön. Ketterä ja Oma Säästöpankki Oyj solmivat vuonna 2021 nelivuotisen yhteistyösopimuksen, jonka myötä hallin markkinointinimi muuttui. Aiemmin halli tunnettiin Imatra Spa Areenana.
Halli korvasi Vuoksenniskan Näreharjulla sijaitsevan vanhan jäähallin, joka on sittemmin muutettu moottoriurheilukäyttöön.
Dwayne Schintzius

Dwayne Kenneth Schintzius (14. lokakuuta 1968 Brandon, Florida – 15. huhtikuuta 2012 Tampa, Florida) oli yhdysvaltalainen koripalloilija, joka pelasi NBA:ssa vuosina 1990–1999.
Sentterinä pelanneen Schintziusin varasi NBA:han 24. vuorolla San Antonio Spurs. Kahdeksan kautta kestäneellä NBA-urallaan Schintzius pelasi Spursin lisäksi Sacramento Kingsissä, New Jersey Netsissä, Indiana Pacersissa, Los Angeles Clippersissä ja Boston Celticsissä. Hän ylsi NBA:n pudotuspeleihin kerran, Netsin pelaajana kaudella 1992–1993.
Schintzius kuoli 43-vuotiaana 15. huhtikuuta 2012. Hän oli sairastanut leukemiaa ja saanut kahdesti luuytimensiirron.
Antti Kyrö

Antti Kyrö (s. 1. syyskuuta 1982 Helsinki) on suomalainen graafinen suunnittelija ja kuvittaja. Kyrö on opiskellut graafista suunnittelua Aalto-yliopiston Taideteollisessa korkeakoulussa. 
Antti Kyrö on tehnyt yhteistyössä veljensä kirjailija Tuomas Kyrön kanssa lastenkirjoja.
Pentti Kaivonen

Pentti Kaivonen (s. 22. elokuuta 1959) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Kaivonen pelasi koko miesten pääsarjauransa Tampereen Pyrinnössä, jossa hän saavutti kahdesti SM-hopeaa. Hän pelasi myös 12 ottelua Suomen maajoukkueessa.
Pelaajaura.
Tampereen Pyrintö.
Kaivonen pelasi koko pääsarjauransa suomalaisessa Tampereen Pyrinnössä, jossa hän pelasi miesten SM-sarjaa kymmenen kautta vuosien 1978–1989 välillä. Pyrintö saavutti tuona aikana SM-hopeaa kausilla 1979–1980 ja 1980–1981. Kaivosen pääsarjauran tilastolukemat ovat vajavaiset, sillä suurinta osaa tilastokategorioista alettiin tilastoida vasta hänen peliuransa aikana. Myös kolmen pisteen heitto otettiin SM-sarjassa käyttöön myöhään Kaivosen uralla, tosin hänelle ei tältä ajalta kirjattu yhtään onnistunutta kolmen pisteen heittoa pääsarjassa.
Pyrinnön päävalmentajana toimineen Raimo Lammin mukaan Kaivonen oli hyvä heittäjä.
Maajoukkue.
Kaivonen pelasi Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 1978 viisi valmistavaa maaottelua 6,0 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. Ensiesiintymisensä Suomen miesten maajoukkueessa hän teki 25. syyskuuta 1980 Kiinaa vastaan. Seinäjoella pelatussa voitokkaassa ottelussa hän heitti kymmenen pistettä, ennätyksensä miesten maajoukkueessa. Hän pelasi Kiinaa vastaan myös kahdessa seuraavina päivinä pelatuissa otteluissa. Seuraavan kerran Kaivonen pelasi miesten valmistavia maaotteluita vuonna 1982 kolmen ottelun verran ja vuonna 1983 neljässä maaottelussa. Vuosi 1984 oli Kaivosen viimeinen maajoukkueessa. Hän pelasi kahdessa ottelussa Ruotsia vastaan ja sivusi 3. marraskuuta pelatussa ottelussa maajoukkueuransa piste-ennätystä. Yhteensä Kaivonen pelasi urallaan 12 miesten maaottelua 3,2 pisteen keskiarvolla.
Jourdanton

Jourdanton on kaupunki Atascosan piirikunnassa Texasissa Yhdysvalloissa, noin 30 kilometriä San Antoniosta etelään. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan siellä asui 3 871 asukasta.
Maantiede ja ilmasto.
Jourdanton on kokonaisuudessaan kuin pieni villin lännen kylä keskellä Texasin kuivuutta. Ilmasto on kuuma ja kuiva: kesäisin lämpötila hipoo neljääkymmentä astetta ja talvisin pakkasen puolelle päästään tuskin koskaan. Kesät ovat todella pitkiä ja talvet lyhyitä. Meksikon rajalle ja lähimpään merenrantaan, Meksikonlahteen, Jourdantonista on molempiin noin 200 kilometriä. Lähin kaupunki Pleasanton sijaitsee kahdeksan kilometrin päässä.
Väestö.
Jourdantonin väestö on kirjavaa. Kaupungissa elää paljon alkuperäisasukkaita sekä sukujuuriltaan Meksikosta kotoisin olevia henkilöitä.
Palvelut.
Jourdantonissa on oma koulu, lukio, kirkkoja, oikeustalo, pankki ja urheilustadion. Kaupungista löytyy myös pieni motelli. Jourdantonin ja Pleasantonin välillä menevän tien varrelta löytyy hyväkuntoinen Holiday Inn -hotelli. Jourdantonista löytyy myös muutamia pikaruokaravintoloita ja lähietäisyydeltä löytyy myös esimerkiksi uima-altaita, kaupunginpuisto, urheilukenttiä, keilahalli ja elokuvateatteri.
Jay Brannan

Jay Brannan (s. 29. maaliskuuta 1982) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä. Alun perin texasilainen Brannan muutti Kaliforniaan ruvetakseen näyttelijäksi. Hän on esiintynyt elokuvassa Shortbus (2006), mutta parhaiten hänet tunnetaan YouTube-videoista, joilla hän esittää omia kappaleitaan kitaralla säestäen. Brannan on julkaissut kolme albumia ja näytellyt elokuvassa Holding Trevor. 
Elämä ja ura.
Brannan syntyi vuonna 1982 Texasissa konservatiiviseen baptistiperheeseen. Brannan on avoimesti homoseksuaali, ja hän on kertonut perheellään olleen vaikeuksia asian hyväksymisessä. Brannan opiskeli yliopistossa Ohiossa ja Kaliforniassa ja yritti samalla edistää näyttelijän uraansa. Vuonna 2002 hän muutti New Yorkiin.
Vuonna 2003 Brannan näytteli sivuosaa draamakomediaelokuvassa Shortbus. Elokuvan soundtrackilla kuullaan Brannanin esittämä ja säveltämä kappale ”Soda Shop”. Levy-yhtiö Team Love Records julkaisi myös kappaleen. Pian Brannan alkoi kuvata itseään ja laittaa videoita YouTubeen. Videoilla Brannan laulaa ja säestää itseään kitaralla. Hänen videonsa saivat paljon katsojia, ja sittemmin Internetissä Brannanin ympärille on muodostunut fanikunta. Hän promotoi itse itseään MySpacen ja Blogspotin avulla.
Vuonna 2007 Brannan esiintyi elokuvassa Holding Trevor ja julkaisi neljä kappaletta sisältäneen EP:n nimeltä Unmastered (tai disasterpiece), jonka hän julkaisi uudelleen kahden lisäkappaleen kera vuonna 2008.
Brannan julkaisi vuonna 2008 oman levy-yhtiönsä Great Depression Recordsin kautta ensimmäisen albuminsa Goddamned. Toinen albumi In Living Cover nousi ensimmäiselle sijalle iTunesin laulaja/lauluntekijä-listalla sekä sijalle kymmenen Billboardin Top Heatseekers -listalla. Hänen kolmas ja uusin albuminsa Rob Me Blind julkaistiin maaliskuussa 2012. Brannan on tehnyt useita maailmankiertueita.
Tyyli.
Brannan on tenori. Hänen musiikkinsa on tyyliltään folk-indietä. Brannan tunnetaan erityisesti rehellisistä laulunsanoituksista, joissa hän laulaa ihmissuhteista ja rakkaudestaan miehiin. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat mm. Soda Shop, Half-Boyfriend sekä Housewife. Brannania on verrattu laulaja Rufus Wainwrightiin. Hän on itse verrannut itseään Tracy Chapmaniin ja Joni Mitchelliin.
Lähteet.
Oswald Thomas Colman Gomis

Oswald Thomas Colman Gomis (12. joulukuuta 1932 Kelaniya – 3. helmikuuta 2023 Colombo) oli srilankalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Colombo in Ceylonin arkkihiippakuntaan Thomas Benjamin Cooray 3. helmikuuta 1958. Hänet nimitettiin sen vihkipiispaksi ja Mulian titulaaripiispaksi 9. huhtikuuta 1968. Piispaksi konsekroinnin suoritti 17. heinäkuuta Cooray, jota avustivat Anthony de Saram ja Jacob Bastiampillai Deogupillai.
Gomis sai 2. marraskuuta 1995 nimityksen Anuradhapuran piispaksi ja 6. heinäkuuta 2002 Colombon arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 16. kesäkuuta 2009.
Ritva Sorvali

Ritva Ulla Irmeli Sorvali (s. 30. tammikuuta 1958 Jyväskylä) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet valittiin Thalia-gaalassa vuoden naisnäyttelijäksi vuonna 2010. Palkinto tuli roolista näytelmässä "Kuin ensimmäistä päivää".
Sorvali opiskeli Teatterikorkeakoulussa. Hän on näytellyt muun muassa Helsingin, Turun ja Lahden kaupunginteattereissa. Sorvali oli mukana perustamassa Lahteen Teatteri Vanhaa Jukoa, jossa hän toimi 15 vuotta. Vuonna 2010 Sorvali kiinnitettiin jälleen Lahden kaupunginteatterin näyttelijäkuntaan. Sorvali on näytellyt myös muiden muassa elokuvissa "Pimeys odottaa" (1985), "Keisarikunta" (2004) ja "Kummelin Jackpot" (2006). 
Tv-sarjoista Sorvali on esiintynyt ainakin Sykkeessä, jossa teki ensiesiintymisensä vuonna 2023
Näyttelijäntyönsä ohella Sorvali tekee laulukonsertteja. Hän on tehnyt yhteistyössä Kaj Chydeniuksen kanssa lauluiltaohjelman "Älä elämää pelkää". Lauluesityksen ensi-ilta oli vuonna 1997 ja sitä on esitetty yli 300 kertaa.
Yksityiselämä.
Sorvalin puoliso on teatteriohjaaja Jari Juutinen. Sorvali on aatteeltaan kommunisti.
Ritva Sorvalille myönnettiin taiteilijaeläke maaliskuussa 2022.
Filmografia.
Lähde
1/2 (lehti)

1/2 (Puolilehti) oli suomalainen kuvataiteeseen keskittyvä valtakunnallinen taidelehti, jota julkaisi tamperelainen Rajataide ry. Lehti perustettiin vuonna 2009 ja se lakkasi ilmestymästä vuoden 2016 lopussa.
Lehden päätoimittaja vaihtui vuosittain, millä pyrittiin näkökulmien monipuolisuuteen. Lehti sai vuonna 2012 Kulttuurilehtien laatupalkinnon.
Puolilehti oli 1/2-lehden verkkoversio, joka toimi enemmän foorumina kuin paperilehden näköislehtenä. Verkkolehden ensimmäiset osat avautuivat joulukussa 2013, muita artikkeita alettiin julkaita 2014. Verkkolehteä päätoimitti Raisa Jäntti.
Vapaaehtoisvoimin tehdyssä lehdessä suuri osa kirjoittajista oli taiteilijoita ja rajataidelaisia. Pyrkimyksenä oli tuoda esiin kuvataidetta ja tapahtumia eri puolilta Suomea. Lehteä kommentoitiin usein rosoiseksi ja moniääniseksi. Artikkelien taso vaihteli, mutta kokonaisuus oli epämuodollinen ja kuvataidekirjoittamisen katveita esille tuova.
Jukka Kytölä

Jukka Kytölä (s. 27. joulukuuta 1988 Suonenjoki) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa jyväskyläläistä Kampuksen Dynamoa. Kaudella 2018–2019 Jukka Kytölä pelasi Mantova Calcio a 5:ssa, Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie A2:ssa. Runkosarjassa Kytölä pelasi puolustavassa roolissa ja teki yhteensä 10 maalia. Kauden päätteeksi Mantova nousi Italian pääsarjaan ja kaudelle 2019–2020 Kytölä allekirjoitti yhden vuoden mittaisen jatkosopimuksen seuransa kanssa .
Jukka Kytölä teki 21. syyskuuta 2019 suomalaista futsalhistoriaa pelaamalla ensimmäisenä suomalaisena Italian korkeimmalla sarjatasolla. Kaos Mantovaa edustanut Kytölä teki ottelussa myös maalin.
Suomessa hän on edustanut Futsal-liigaa pelaavaa Kampuksen Dynamoa, jossa hän voitti ensimmäisen liigamestaruutensa kaudella 2017–2018 ja johon hän palasi kesällä 2020. Kytölä oli mukana voittamassa toisen mestaruutensa KaDy-paidassa kaudella 2020-21. Tämän lisäksi Kytölä on voittanut Kampuksen Dynamossa myös neljä hopeaa ja yhden pronssin. Kaudella 2013–2014 Jukka Kytölän seura oli italialainen ASD Futsal Tridentina, joka pelaa Serie A2:ssa. Henkilökohtaisina saavutuksina Kytölä on valittu kahdesti Urheilutoimittajien Liiton vuoden futsalpelaajaksi (2017 ja 2018) ja Futsal-liigan tähdistökentälliseen neljästi (2014–2018). Futsal-Liigan peljaajat äänestivät Kytölän Vuoden pelaajaksi vuonna 2021. 
Kytölä on pelannut Suomen futsalmaajoukkueessa 98 ottelua ja tehnyt niissä 25 maalia (päivitetty 16.12.2021). Hänen veljensä Mikko pelaa myös futsalia. Kytölä on pelannut jalkapallossa Kakkosessa ja Kolmosessa, edustaen Suonenjoen Palloa ja Warkaus JK:ta.
Paul Alois Lakra

Paul Alois Lakra (11. heinäkuuta 1955 Naditoli – 15. kesäkuuta 2021 Ranchi) oli intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Ranchin arkkihiippakuntaan 6. toukokuuta 1988 ja inkardinoitiin Gumlan hiippakuntaan 28. toukokuuta 1993. Hänet nimitettiin Gumlan piispaksi 28. tammikuuta 2006, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 5. huhtikuuta Telesphore Placidus Toppo, jota avustivat Benedict John Osta ja Charles Soreng.
Lélis Lara

Lélis Lara (19. joulukuuta 1925 Divinópolis – 8. joulukuuta 2016 Coronel Fabriciano) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin redemptoristien papiksi 2. helmikuuta 1951 ja nimitettiin Itabiran hiippakunnan (myöh. Itabira-Fabriciano) vihkipiispaksi sekä Cellae in Mauretanian titulaaripiispaksi 6. joulukuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. helmikuuta 1977. Pääkonsekraattorina toimi Mário Teixeira Gurgel, jota avustivat José Gonçalves da Costa ja José Brandão de Castro.
Lara sai 6. joulukuuta 1995 nimityksen Itabira-Fabricianon koadjuuttoripiispaksi, ja 15. toukokuuta 1996 hänestä tuli sen piispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 22. tammikuuta 2003.
Kaasukondensaatti

Kaasukondensaatti () on öljyn tai maakaasun tuotannossa tai jo alkuperäisessä tuotantolähteessä näiden mukaan dispergoitunut nestemäinen hiilivetyseos. Seokseen yleisimmin sisältyvät hiilivedyt ovat etaani ja butaani. 
Energiavaroja arvioitaessa tuotantoalueiden kaasukondensaatti luetaan konventionaalisiin fossiilisiin polttoaineisiin. Kaasukondensaattia voidaan myös kuljettaa. Se on 1. luokan palava neste.
Kaasukondensaatti voidaan erottaa kaasusta paineistamalla kaasukondensaattiseos tai jäähdyttämällä se maakaasun hiilivetyjen kastepistelämpötilaa kylmempään lämpötilaan.
Bovanenkovo

Bovanenkovo () tai Bovanenkovski () on kehittyvän maakaasun tuotannon synnyttämä taajama (посёлок) Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan pohjoisosissa Luoteis-Siperiassa. Taajama sijaitsee Jamalin kunnallispiirin keskiosissa Jamalin niemimaalla.
Bovanenkovo sijaitsee linnuntietä noin 435 kilometriä Jamalin Nenetsian pääkaupunki Salehardista pohjoiseen ja on vain 45 kilometriä Karanmeren rannikolta.
Gaspromin kaasuntuotantotaajama.
Kaasuntuotantotaajaman tärkein yritys ja rakentaja on valtiollinen Gazprom, jonka Jamalin megaprojektiin nimellä kulkevaan suurhankkeeseen Bovanenkovon seudun kaasu- ja öljykenttien hyödyntäminen sisältyy.
Bovanenkovon kaasukentän operatiivinen tuotanto on tarkoitus käynnistää kesäkuussa 2012. Samalla on tarkoitus avata uusi 1100 kilometrin maakaasun siirtoputkisto Bovanenkovo– Uhta.
Liikenneyhteydet.
Bovanenkovoon on äskettäin rakennettu maantie- ja rautatieyhteys. Bovanenkovon uuden rautatieaseman kautta kulkeva, Karskajasta lähtevä rautatieyhteys avattiin helmikuussa 2011 Obskajaan saakka, mikä sijaitsee 9 kilometriä Labytnangin länsipuolella (525 km Bovanenkovosta). Sieltä junat kulkevat säännöllisesti edelleen Komin tasavallan Vorkutaan ja sitä kautta eteläisempiin Venäjän osiin. Myös maanteitse on tieyhteys olemassa Labytnangiin, mutta jatkoyhteys maanteitse sieltä paljon kauemmas etelään on vasta suunnitelmissa. Bovanenkovossa on myös lentoasema (IATA: BVJ; ICAO: USDB). Sen koillispuolelle, Jamalin niemimaalle on öljy- ja kaasuteollisuutta palvelemaan perustettu myös Sabettan lentoasema.
Molukkienlintuhaukka

Molukkienlintuhaukka ("Accipiter erythrauchen") on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Indonesiassa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat ja vuoristometsät ja viljelmät. Se on pienen varpushaukan kokoinen ja painaa keskimäärin 156 grammaa. Laji on huomattavan dimorfinen ja koiraiden paino on vain vähän yli puolet naaraiden painosta. Molukkienlintuhaukkoja kannasta ei ole arvioita ja kannan arvioidaan olevan pienenemässä elinympäristön tuhoutumisen takia.Se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi.
Molukkienlintuhaukka on ilmeisesti lähintä sukua nokilintuhaukalle ja ruosteniskahaukalle.
Alalajit.
Se jakautuu kahteen alalajiin:
Ecuadorin avaruusjärjestö

Ecuadorin avaruusjärjestö (EXA, ) on Ecuadorin avaruustoiminnasta vastaava organisaatio. Se on yhdistys, joka aloitti toimintansa 1. marraskuuta 2007. Sen toimintaa tukee Ecuadorin ilmavoimat.
EXA katsoo aikaansaannoksekseen Ecuadorin ilmavoimien Sabreliner T-39 -lentokoneen ballistiset lentokokeet, joilla testattiin vuonna 2008 vapaata pudotusta. 
Ecuadorin ensimmäinen satelliitti NEE-01 Pegasus laukaistiin 25. huhtikuuta 2013. Toukokuussa se tömäsi kiertoradalla liikkuviin avaruusromun kappaleisiin ja kierähti ympäri. Siihen ei saada enää yhteyttä. Törmäyksen aiheuttanut romu oli peräisin Neuvostoliiton raketeista.
Vetyatsidi

Vetyatsidi (HN3) on vedyn ja typen muodostama melko pysymätön epäorgaaninen yhdiste. 
Ominaisuudet.
Vetyatsidin rakenteessa typpiatomit ovat lähes täysin lineaarisesti toisiinsa nähden. Sen rakennetta voidaan kuvata kahdella resonanssimuodolla ja sidosten kertaluvut ovat 1½ ja 2½ ja pituudet vastaavasti 1,24 Å ja 1,13 Å.
Vetyatsidi on herkästi haihtuva neste, joka on epästabiili ja hajaantuu helposti typeksi ja vedyksi. Se liukenee veteen ja liuos on heikosti hapan, vetyatsidin happovakion arvo on 1,2·10-5, joka on lähellä etikkahapon happovakion arvoa ja nämä ovat siis suunnilleen yhtä happamia. Vetyatsidi reagoi emästen kanssa muodostaen suoloja, atsideja. Vesiliuokset, joissa vetyatsidia on noin 10 massaprosenttia, ovat suhteellisen pysyviä, mutta 20-prosenttiset liuokset voivat hajaantua jopa räjähdysmäisesti.
Vetyatsidi on pistävänhajuinen ja erittäin myrkyllinen yhdiste. Jopa alle miljoonasosan konsentraatiot ilmassa voivat olla vaarallisia.
Valmistus.
Ensimmäisen kerran vetyatsidia valmisti Theodor Curtius vuonna 1890 hapettamalla hydratsiinia typpihapokkeella. Hapettimena voidaan käyttää myös esimerkiksi typpihappoa tai vetyperoksidia.
Nykyään yhdistettä valmistetaan tyypillisimmin käsittelemällä natriumatsidia rikkihapolla. 
2 NaN3 + H2SO4 → 2 HN3 + Na2SO4
Kylpeviä miehiä

Kylpeviä miehiä on norjalaisen Edvard Munchin (1863–1944) öljytyö kankaalle (206×227,5 cm) vuodelta 1907–1908. Tämä Antellin kokoelmiin kuuluva työ tallennettiin Ateneumin taidemuseoon vuonna 1911.
Edvard Munch maalasi energisyyttä uhkuvin siveltimenvedoin maalatun työn pohjoissaksalaisessa Warnemüden merikylpyläkaupungissa. Maalauksen katsotaan kuvastavan luottamusta veden, maan ja kylpemisen tervehdyttäviin ominaisuuksiin. Aihe oli hänelle suorastaan poikkeuksellinen, koska hän maalasi usein yksinäisyyden sekä miehen ja naisen välisen suhteen ongelmallisuuden teemaa. Hän oli itse kärsinyt välirikosta naisystävänsä kanssa, mikä oli ajanut hänet liialliseen alkoholinkäyttöön ja ajoittaisiin aistiharhoihin. Warnemüdessä hänen elinvoimansa kuitenkin palasi. Tämä ei ollut silti lopullista vaan hän joutui syksyllä 1908 hermoparantolaan Kööpenhaminaan.
Teos oli vuonna 1911 näytteillä Ateneumissa "Elämän ikäkaudet" -triptyykin keskiosana. Teos ostettiin Antellin kokoelmiin, vaikkakin hankintaa pidettiin skandaalina tuohon aikaan. Munch sai silti joksikin aikaa jäljittelijöitä suomalaisista taiteilijoista; Juho Mäkelä, Yrjö Ollila ja Jalmari Ruokokoski olivat tällaisia taiteilijoita.
Äärellinen topologinen avaruus

Äärellinen topologinen avaruus on äärelliseen joukkoon määritelty topologia. Topologiaa on kehitetty lähinnä äärettömiin joukkoihin, mutta äärelliset topologiat voivat olla esimerkiksi yksinkertaisia havainnollistuksia joissakin tilanteissa.
Äärellisen joukon topologia voidaan määritellä yleistä topologiaa yksinkertaisemmin. Joukon "X" potenssijoukon "P"("X") osajoukko τ on topologia, jos
Äärellisen joukon kaikki topologiat muodostavat hilan.
Esimerkkejä.
Tyhjä ja yhden pisteen joukko.
Tyhjällä joukolla ∅ on vain yksi topologia, jonka ainoa avoin joukko on tyhjä joukko.
Myös yhden pisteen joukolla on vain yksi topologia. Siinä avoimet joukot ovat tyhjä joukko ja ainoan alkion sisältävä joukko.
Kaksi pistettä.
Joukolla {a,b} on neljä topologiaa.
Aidosti erilaisia topologioita on kolme, koska edellä olevista toinen ja kolmas ovat selvästi keskenään homeomorfisia. Näiden kanssa homeomorfinen topologia on nimeltään Sierpińskin avaruus.
Kolme pistettä.
Kolmen pisteen joukossa {a,b,c} on 29 erilaista topologiaa, mutta vain 9 näistä on keskenään ei-homeomorfista.
Viimeiset viisi näistä ovat formula_1-avaruuksia. Minimitopologiassa 1 ja topologioissa 2, 3 ja 4 pisteet a ja b eivät ole topologisesti erottuvia.
Topologisia ominaisuuksia.
Äärellinen topologinen avaruus on selvästi kompakti, koska jokainen avoin peite on äärellinen. Samoin jokainen äärellinen topologinen avaruus on formula_2.
Erotteluaksioomat.
Äärellinen topologinen avaruus on formula_3 vain, jos se on diskreetti. Jokaisen pisteen komplementti on äärellinen unioni suljetuista pisteistä ja siis suljettu, joten jokaisen pisteen on oltava avoin.
Näin ollen mikään diskreettiä avaruutta karkeampi topologinen avaruus ei voi olla formula_3, formula_5 eli Hausdorff tai toteuttaa mitään ylempää erotteluaksioomaa.
Äärellisten topologioiden lukumäärä.
Yksinkertaista kaavaa erilaisten topologioiden lukumäärälle ei tunneta. Alla oleva taulukko on kopio OEIS-sarjoista.
Carlos José Ñáñez

Carlos José Ñáñez (s. 9. elokuuta 1946 Córdoba) on argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Córdoban arkkihiippakuntaan 17. heinäkuuta 1971 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Leten titulaaripiispaksi 12. joulukuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. tammikuuta 1991. Pääkonsekraattorina toimi Raúl Francisco Primatesta, jota avustivat Ubaldo Calabresi ja Adolfo Roque Esteban Arana.
Ñáñez sai 20. joulukuuta 1995 nimityksen Tucumánin koadjuuttoriarkkipiispaksi, joksi hänet asetettiin 2. helmikuuta 1996. Hänet nimitettiin 17. marraskuuta 1998 Córdoban arkkipiispaksi, ja tähän virkaan hänet asetettiin 12. maaliskuuta 1999.
Verivampyyrit

Verivampyyrit eli verenimijät ("Desmodontinae") on lehtikuonolepakoiden heimoon kuuluva lepakoiden alaheimo, joka toisinaan luokitellaan omaksi "Desmontidae"-heimokseen.
Verivampyyrien alaheimoon kuuluu kolme nykyisin elävää lajia, joista jokainen luetaan omaan sukuunsa. Lajit ovat isoverenimijä eli vampyyri ("Desmodus rotundus"), jalkapoimuvampyyri ("Diaemus youngi") ja "Diphylla ecaudata".
Verivampyyrien pään ja vartalon yhteispituus on 63–93 mm ja käsivarren pituus 50–63 mm. Verivampyyreja tavataan Meksikossa ja Keski-Amerikassa. Nimensä mukaisesti ne käyttävät verta pääasiallisena ravintonaan. "Diaemus" ja "Diphylla" -lajit käyttävät lähinnä lintujen, "Diphylla" joskus myös pienten nisäkkäiden verta. Isoverenimijä on lajeista ainoa, joka imee säännöllisesti nisäkkäiden verta ja voi purra myös ihmistä.
Rouva Bertha Stenmanin muotokuva

Rouva Bertha Stenmanin muotokuva on Jalmari Ruokokosken (1886–1936) vuonna 1913 maalaama öljytyö kankaalle, 67×68 cm. Ateneumin taidemuseo osti sen kokoelmiinsa maalauksen valmistumisvuonna 1913.
Pietarissa syntyneen ja kasvaneen suutarinpoika Jalmari Ruokokosken taiteeseen antoi näkemystä taiteilijan innostus impressionistien ja Toulouse-Lautrecin taiteeseen. Samoin vuonna 1911 Helsingissä pidetty "Norjalaisen taiteen näyttely" antoi Ruokokoskelle lisää itseluottamusta ja hänen taiteensa värikkyys lisääntyi.
Tanskaan matkustaminen vuonna 1912 oli Ruokokoskelle merkittävää, hän matkusti sinne kahdestikin samana vuonna. Tanskassa ja heti sen jälkeen Helsingissä Ruokokoski maalasi viidessä viikossa lähes 60 maalausta. Ne hän asetti näytteille Ateneumin suureen saliin yhteisnäyttelyssä William Lönnbergin kanssa. Yksi maalauksista oli tämä muotokuva, joka esittää taidekauppias Gösta Stenmanin Bertha-vaimoa. Ruokokoskelle näyttely oli loistava myyntimenestys, vaikkakin sanotaan että se sysäsi hänet lopullisesti vuoteen 1920 kestäneeseen alkoholismin kierteeseen.
Tomáš Vincour

Tomáš Vincour (s. 19. marraskuuta 1990 Brno, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta osaa pelata myös keskellä.
Vincour siirtyi Avalancheen huhtikuussa 2013, mitä ennen hän pelasi Dallas Starsissa sekä farmijoukkue Texas Starsissa. Dallas varasi hänet viidennellä kierroksella ja hän aloitti NHL-uransa kaudella 2010–2011.
Pyykkärit

Pyykkärit on taiteilija Tyko Sallisen (1879–1955) vuonna 1911 maalaama suomalaisen modernismin avainteos (öljytyö kankaalle), 154 × 136 cm. Maalaus ostettiin Ateneumin taidemuseon kokoelmiin vuonna 1916.
"Pyykkärien" ihmiskuva herätti huomiota heti sen ilmestyessä, vuonna 1912. Teos herätti sekä hilpeyttä että suuttumusta. Värikkään kokonaisuuden malleja pidettiin liian karikatyyrimäisina ja alkukantaisina, mitä ajatusta saattoi osittain korostaa tieto, että vasemmanpuoleinen malli on Sallisen vaimo Helmi, eli "Mirri". Toisaalta Sallinen ei muissakaan töissään hienostele eikä estetisoi. Tehoa hän lisäsi tauluunsa Pariisissa 1909 omaksumallaan tekniikalla, jonka tuloksena paksu kipsipitoinen pohjustus kuultaa himmeän väripinnan raoista.
Sallisen naiskuva on kiinnostanut myös nykykatsojia. Vaimoaan Sallinen kuvasi muissa tauluissaan vuoroin aistillisena, vuoroin vaistonvaraisena biologisena olentona, jonka tehtävänä oli vain jälkeläisten tuottaminen. Nämä työt ovat herättäneet ajatuksen, että heidän suhteensa oli viha-rakkaus-suhde. Toisaalta "Pyykkärit"-työssä on keskiössä hyväntuulisten rupattelevien pyykkäreiden vahva yhteisyys suomalaisessa suvessa.
Elonkorjuu (maalaus)

Elonkorjuu on taiteilija Marcus Collinin ( 1882-1966) öljyvärimaalaus kankaalle, 90,5×98,5 cm, vuodelta 1915. Maalaus ostettiin vuonna 1915 Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Collin korostaa "Elonkorjuussa" liikettä ja hahmojen alkukantaisuutta. Maalauksen ihmiset ovat kuin maan osa, jotka rytmikkäästi kokoavat viljalyhteitä. Viljan kahina sekä paine, jonka viljankeruulle epävarmaa säätä enteilevä taivas aiheuttaa, ovat aistittavissa teoksessa. Collin oli itse kotoisin ruotsinkielisestä virkamiesperheestä, joten kansanelämä ei ollut hänelle itsekoettua. Lieneekö se syynä siihen, että ihmiset monesti työskentelevät kuin yhtenä joukkona hänen maalauksissaan; heistä ei erotu persoonallisuuksia. Hänelle tyypillistä on myös kuvata heidät positiivisen humoristisessa valossa.
Collin teki paljon opintomatkoja. "Elonkorjuu"-maalauksesta on löydetty, kuten Collinin taiteesta yleensäkin, yhtymäkohtia ranskalaisen Honoré Daumier´n tuotantoon. Tämän maalauksen yhteydessä on viitattu myös Venäjän avantgarde-taiteelle ominaisiin piirteisiin, joissa kubismi ja ekspressionismi saa polttoaineensa kansanomaisista aiheista. Vuonna 1912 Collin oli Pariisissa Paul Serusierin oppilaana. Tällöin hän perehtyi paremmin niin kubismiin kuin Cézannenkin taiteeseen.
Lähteet.
Timo Huusko: Marcus Collin: Elonkorjuu. Teoksessa Ateneum- opas. Toim. Timo huusko, 2007, s.81.
Kristillisperäiset liikkeet

Kristillisperäiset liikkeet (kristillisperäiset yhteisöt) ovat uskonnollisia yhteisöjä, joiden oppi ja toiminta perustuu osittain perinteiseen kristinuskoon ja osittain yhteisön omaan ilmoitukseen. Kristillisperäiset suuntaukset eivät hyväksy ekumeenisia uskontunnustuksia eivätkä kolminaisuusoppia eivätkä osallistu ekumeeniseen yhteistyöhön. Käsitteellä tarkoitetaan esimerkiksi Jehovan todistajia ja mormoneja. Liikkeet luokitellaan myös uusiksi uskonnollisiksi liikkeiksi eli uususkonnoiksi. 
Muutamat kristillisperäiset liikkeet ilmoittavat edustavansa aitoa kristillistä uskoa, sen ainoaa oikeaa tulkintaa. Näiden liikkeiden näkemyksen mukaan kristillisten kirkkokuntien ja yhteisöjen näkemys kristinuskosta on puutteellista ja virheellistä, jopa saatanallista, eikä niiden muiden yhteisöjen kautta voi saavuttaa sitä jaloa päämäärää, mitä on vain näiden liikkeiden oman opin ja uskonkäsityksen kautta saavutettavissa. Useimmille kristinuskon pohjalta syntyneistä kristillisperäisistä uskonnoista Jeesus on jumalallinen olento, mutta ei ainoa eikä varsinainen Jumala.
Katolinen kirkko, ortodoksinen kirkko ja useimmat protestanttiset kirkkokunnat hyväksyvät Nikean uskontunnustuksen. Ekumeenisen Kirkkojen Maailmanneuvoston peruskirjan mukaan kaikkia kirkkoja ja kristillisiä yhteisöjä yhdistää usko kolmiyhteiseen Jumalaan. Muun muassa Jehovan todistajien ja MAP-kirkon oppiin ei kuulu kolminaisuusoppia, mutta liikkeet katsovat edustavansa kristinuskoa. Myös osa valtavirran kristityistä katsoo, että kristillisperäiset liikkeet ovat osa kristinuskoa.
Kristillisperäisiä liikkeitä ovat muun muassa Jehovan todistajat, mormonit, Kansainvälinen perhe, kristadelfialaiset, Kristillinen tiede, The New Church, rastafari, Tie, Maailmanlaajuinen jumalan kirkko ja Yhdistymiskirkko.
Bill Granger

Bill Granger, joka käytti salanimiä Joe Gash ja Bill Griffith, (1. kesäkuuta 1941 Chicago, Yhdysvallat – 22. huhtikuuta 2012 Manteno, Illinois, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jännityskirjailija. Erityisesti hänet tunnetaan kylmän sodan ilmapiirissä liikkuvista vakoilutrillereistä. Niistä saivat Suomessa huomiota "Mies menneisyydestä" (1983), joissa tapahtumat sijoittuvat osittain Suomeen, ja "KGB:n huulipunaa" (1986), jossa siinäkin piipahdetaan Suomessa.
Granger aloitti työuransa toimittajana ja työskenteli Chicago Tribunessa ja sitten Chicago Sun-Timesissa. Vapaaksi kirjailijaksi ja toimittajaksi hän jäi 1970-luvun lopulla. Hän ehti kirjoittaa 28 teosta ennen aivohalvausta vuonna 2000, minkä jälkeen kirjoittaminen ei enää onnistunut.
Grangerin vakoilutrillereiden päähenkilönä oli agentti Devereaus, koodinimeltään Marraskuu, joka liikkuu Yhdysvaltojen turvallisuusviraston toimeksiannosta eri puolilla maailmaa. Näistä teoksista viisi on suomennettu. Granger sai teoksestaan "Public Murders" Edgar-palkinnon.
Luettelo televisiosarjan The Walking Dead jaksoista

Robert Kirkmanin samannimiseen sarjakuvaan perustuvan televisiosarjan "The Walking Deadin" esitys alkoi AMC-kaapelitelevisiokanavalla 31. lokakuuta 2010 ja Suomessa 22. huhtikuuta 2012 Foxilla, joka on neljännestä kaudesta lähtien esittänyt jaksot alle vuorokauden viiveellä USA:n ensiesityksestä.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi käsittää kuusi jaksoa. Sarjan keskiössä on sheriffi Rick Grimes, joka vaipuu koomaan saatuaan luodista. Hän herää sairaalasta ja huomaa zombien hallitsevan maailmaa. Hän lähtee vaaralliselle matkalle löytääkseen kadonneen vaimonsa ja lapsensa. Sarjaa on tehty 10 tuotantokautta. Sarjaa Yhdysvalloissa esittävä AMC on kertonut, että 11. tuotantokausi esitetään vuosina 2021–2022, ja se jää sarjan viimeiseksi. Tarina saa kuitenkin jatkoa spin-off-sarjassa.
Jaksot.
Viides tuotantokausi (2014–2015).
Lokakuussa 2013 sarjaa Yhdysvalloissa esittävä AMC tiedotti, että sarjaan tehdään viides tuotantokausi. Sarjan viidennen tuotantokauden ensimmäinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa 12. lokakuuta 2014. Suomessa jakso esitettiin Foxilla päivää myöhemmin. Aiemmista tuotantokausista poiketen kaikille jaksoille ei ole annettu suomenkielisiä nimiä.
Kuudes tuotantokausi (2015–2016).
Lokakuussa 2014 sarjaa Yhdysvalloissa esittävä AMC tiedotti, että sarjaan tehdään kuudes tuotantokausi. Sarjan kuudennen tuotantokauden ensimmäinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa 11. lokakuuta 2015. Suomessa jaksot esitettiin Foxilla päivää myöhemmin.
Kymmenes tuotantokausi (2019–2020).
Sarjan kymmenes tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 6. lokakuuta 2019 ja Suomessa päivää myöhemmin. Koronaviruspandemian vuoksi kauden päätösjaksoa ei voitu viimeistellä ja sen esitys siirrettiin myöhemmin ilmoitettavaan ajankohtaan. Samasta syystä sarjan 11. tuotantokauden tuotantoa jouduttiin lykkäämään.
Yhdestoista tuotantokausi (2021–2022).
Sarjan yhdestoista tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 22. huhtikuuta 2021. Sarjan yhdennentoistan tuotantokauden viimeinen kolmannes tuli katsottavaksi vain Disney Plus-suoratoistopalvelussa 3. lokakuuta 2022.
Edgar-palkinto

Edgar Allan Poe Awards eli Edgar-palkinto on kirjailija Edgar Allan Poen mukaan nimetty palkinto, jonka myöntää Mystery Writers of America. Palkinto myönnetään useassa sarjassa edellisen vuoden parhaalle teokselle.
Paras romaani -palkinto.
Palkitut ja tiedossa olevat ehdokkaat:
Vuoden 2010 palkitut.
Vuonna 2009 julkaistuista kirjoista palkitut:
The Robert L. Fishin muistopalkinto "A Dreadful Day" – Alfred Hitchcock's Mystery Magazine – Dan Warthman (Dell Magazines).
Vuoden 2011 palkitut.
Vuonna 2010 julkaistuista teoksista.
Robert L. Fishin muistopalkinto: "Skyler Hobbs and the Rabbit Man" - Ellery Queen Mystery Magazine – Evan Lewis
Mary Higgins Clark: "The Crossing Places" – Elly Griffiths
Grand Master: Sara Paretsky
Raven: Centuries &amp; Sleuths Bookstore, One Upon a Crime Bookstore, One Upon a Crime
Vuoden 2012 palkitut.
Vuonna 2011 julkaistuista teoksista.
Robert L. Fishin muistopalkinto: "A Good Man of Business" - Ellery Queen Mystery Magazine – David Ingram
Mary Higgins Clark: "Learning to Swim" – Sara J. Henry
Grand Master: Martha Grimes
Raven: M is for Mystery Bookstore, San Mateo, CA / Molly Weston, Meritorious Mysteries 
Ellery Queen Award: Joe Meyers of the Connecticut Post/Hearst Media News Group
Vuoden 2013 palkitut.
Vuonna 2012 julkaistuista teoksista.
Robert L. Fishin muistopalkinto: "When They Are Done With Us" - – Patricia Smith
Mary Higgins Clark: "The Other Woman" – Hank Phillippi Ryan
Grand Master: Ken Follett, Margaret Maron
Raven: Oline Cogdill
Vuoden 2014 palkitut.
Vuonna 2013 julkaistuista teoksista.
Robert L. Fishin muistopalkinto: "The Wentworth Letter" – Criminal Element's Malfeasance Occasional" - Ellery Queen Mystery Magazine – Jeff Soloway
Mary Higgins Clark: "Cover of Snow" – Jenny Milchman
Grand Master: Robert Crais, Carolyn Hart
Raven: Aunt Agatha's Bookstore, Ann Arbor, Michigan
Vuoden 2015 palkitut.
Lähde:
Vuoden 2016 palkitut.
Lähde:
Vuoden 2017 palkitut.
Lähde:
Vuoden 2018 palkitut.
Lähde:
Vuoden 2019 palkitut.
Lähde:
Vuoden 2020 palkitut.
Lähde:
Vuoden 2021 palkitut.
Lähde:
OK Perintä

B2 Impact Oy on vuonna 1991 perustettu perintäalan yritys. Se on Suomen toiseksi suurin perintäalan yritys ja osa kansainvälisillä markkinoilla toimivaa norjalaista B2 Impact -konsernia. Lokakuussa 2024 yritys vaihtoi nimensä OK Perinnästä B2 Impactiksi.
Suomessa B2 Impactilla on toimipisteen Helsingissä, Tampereella ja Vaasassa. Lisäksi yhtiöllä on tytäryhtiö B2 Impact OÜ Virossa, joka toimi aiemmin OK Incure -nimellä. Yrityksen toimitusjohtaja on ollut Jennie Ollila syyskuusta 2019. B2 Impactin liikevaihto oli 60,1 miljoonaa euroa vuoden 2023 tilinpäätöksen mukaan.
Palvelut.
B2 Impact palvelee yrityksiä ja yhteisöjä tarjoamalla perintä- ja luottotietopalveluita ja huolehtimalla esimerkiksi maksumuistutuksista sekä saatavien ostosta. Osana inhimillistä perintätyyliään B2 Impact tarjoaa myös PreCollection-palvelua, jolloin kuluttaja-asiakkaalle soitetaan muistutuspuhelu ennen kuin erääntynyt lasku siirtyy perintään. 
Lisäksi B2 Impact tarjoaa neuvonta- ja lakipalveluita niin yritys- kuin kuluttaja-asiakkaille.
B2 Impact haluaa olla uuden ajan perintätoimisto, joka harjoittaa inhimillistä perintää. Pelkkien perintäkirjeiden sijaan B2 Impact lähestyy asiakkaitaan esimerkiksi puhelimitse, tekstiviestitse tai kotisivujen chatin kautta.
Ranskan Indokiinan valtaus

Ranskan Indokiinan taistelu oli Japanin ja Vichyn Ranskan joukkojen välinen Ranskan Indokiinan hallinnasta käyty taistelu, joka alkoi 22. syyskuuta 1940 ja päättyi neljä päivää myöhemmin Japanin voittoon. Japani miehitti alueita aina sodan loppuun vuoteen 1945.
Mandoliinin soittaja

Mandoliinin soittaja on venäläisen taiteilijan Marc Chagallin (1887–1985) öljyvärein pahville liimatulle paperille maalaama maalaus, 50×37,5 cm, vuodelta 1914. Se lahjoitettiin Ateneumin taidemuseolle vuonna 1945.
Chagallin David-veljeä kuvaava "Mandoliinin soittaja" on syntynyt Valko-Venäjän alueella taiteilijan kotikaupungissa Vitebskissä. Chagall oli juuri palannut kotiin Pariisista, jossa hän oli asunut neljä vuotta. Tätä ennen hän oli opiskellut Pietarissa vuodesta 1907 Leon Bakstin johdolla. 
Venäläisten elementtien yhdistäminen Ranskan uudenaikaiseen taiteeseen näkyy hyvin tässä maalauksessa. Pariisissa Chagall oli kiinnostunut kubismista ja fauvistien värikkäästä ilmaisukielestä. Pietarin ajalta on peräisin lapsuuden unimaailman ilmestyminen hänen kuviinsa. 
Mandoliinin soittaja ostettiin Suomeen vuonna 1916 Helsingissä järjestetystä venäläisen taiteen näyttelystä. Salon Srindbergillä pidetyssä näyttelyssä oli esillä 36 Chagallin teosta sekä Wassily Kandinskyn, Nata Altmanin ja Olga Rozanovan tuotantoa. Maalaus ostettiin Keirknerin perheeseen, joka lahjoitti sen Ateneumiin vuonna 1945. 
Näyttely kiinnosti suomalaistaiteilijoita. Sen vaikutusta on katsottu näkyvän kuitenkin vain Greta Hällfors-Sipilän sekä Sulho Sipilän teoksissa.
Lähteet.
Timo Huusko: Marc Chagall: Mandoliinin soittaja. Teoksessa Ateneum- opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.82.
Born This Way Ball

Born This Way Ball oli Lady Gagan kolmas konserttikiertue. Kiertue alkoi 27. huhtikuuta 2012 Etelä-Koreasta ja päättyi ennenaikaisesti helmikuussa 2013 Lady Gagan lonkkavamman vuoksi. Lady Gaga esiintyi Suomessa 27. ja 28. elokuuta 2012 Hartwall Areenalla.
Tausta ja kehitys.
"Judasin" julkaisun aikaan Lady Gaga vahvisti haastattelussa, että hän aloittaa kiertueensa vuonna 2012. Kiertue tulisi käymään ensimmäistä kertaa Latinalaisen Amerikan maissa, kuten Brasiliassa ja Meksikossa. "Born This Wayn" päätuottaja Fernando Garibay totesi, että jokaisella kappaleella on oma "Born This Wayn" teemaan sopiva tarinansa. Garibayn mukaan edelliseen kiertueeseen, The Monster Ball Touriin verrattuna Born This Way Ball olisi liioitellumpi.
Kiertueen mainosjuliste julkaistiin 7. helmikuuta 2012. Julisteessa Gagan kasvot leijuvat tummien pilvien yllä, katsoen alas taivaalta. Juliste on neonvihreää ja neonpinkkiä lukuun ottamatta mustavalkoinen. Gaga seisoo itse tanssijoidensa kanssa keskiaikaisen linnan edessä Keytar-asuun pukeutuneena.
Helmikuussa 2012 Gaga paljasti, että hän julkaisee Born This Way Ballin lavan luonnoksia Twitterissä. Gaga julkisti piirroksen lavasta, jonka on suunnitellut laulaja itse tiiminsä Haus Of Gagan kanssa. Gaga twiittasi: "I'm so excited. The Haus has been working so hard, we can't wait for you to see it!! Love you Little Monsters, have the time of your life". Kiertueen ensimmäiset ja toiset osuudet julkistettiin 8. helmikuuta 2012. Selvisi, että konsertteja olisi maissa, kuten Etelä-Korea, Hongkong ja Singapore. Euroopan osuus julkaistiin maaliskuussa 2012, ja se koostui kahdestakymmenestäyhdestä konsertista. Euroopan osuus alkoi Bulgariasta ja loppui Espanjaan. Latinalaisen Amerikan päivämäärät ilmoitettiin 6. elokuuta 2012 Twitterissä. 
Gagan kiertuetta on luonnehdittu ”elektroniseksi popmetallioopperaksi”.
Born This Way Ball -kiertueen lava valmistui muutaman kuukauden aikana, ja inspiraationa käytettiin keskiaikaista goottilaista linnaa, jossa on torneja ja monimutkaisia kaiverruksia, sekä suuri catwalk, jotta Gaga voisi kommunikoida yleisönsä kanssa paremmin. Aluetta catwalkin sisällä kutsutaan nimellä ”Monster Pit”. Monster Pitiin pääsi vain permantolipun omistajat, ”Ball”-asuihin pukeutuneet ja ensimmäisenä paikalle saapuneet.
Gaga joutui perumaan monia keikkojaan kiertueelta tulleen lonkkavaivan takia. Kaikki peruuntuneet päivät olisivat olleet Amerikassa.
Johanneksen kirkko (maalaus)

Johanneksen kirkko on modernisti-taiteilija Greta Hällfors-Sipilän (1899–1974) n. vuonna 1918 öljyvärein kankaalle maalaama maalaus, kooltaan 73,5 × 66,5 cm. Ateneumin taidemuseo osti maalauksen vuonna 1991.
Johanneksen kirkko -maalaus tuo mieleen Marc Chagallin taiteen ilmavuuden ja perspektiivien leikin. Taideopiskelijat Greta Hällfors-Sipilä ja Sulho Sipilä olivat nuoripari, joka oli tutustunut Marc Chagallinkin töitä sisältäneeseen Venäläisen taiteen -näyttelyyn Helsingissä vuonna 1916. Mutta myös muutoin venäläisen, samoin kuin saksalaisen taiteen uudet virtaukset olivat olleet esillä Suomessa. Hällfors-Sipilä suosi töissään vesi- ja guassivärejä ja katsotaankin, että Johanneksen kirkko -maalaukseen on myös tarttunut jotain vesiväritöiden lennokkuudesta. Maalauksessa on mukana koomisia ihmishahmojakin.
Maalauksen kolmen päävärin (punaisen, sinisen ja keltaisen) samanaikainen raikas käyttö oli outo ilmiö Suomen taiteessa tuohon aikaan.
Johanneksenkirkko näkyi taiteilijaparin kodin ikkunoista, Laivurinrinne 2:sta.
Lähteet.
Olavinen, Anja: Greta Hällfors-Sipilä: Johanneksen kirkko. Teoksessa "Ateneum-opas". Toim. Timo Huusko, 2007, s. 83.
Göteborgin raitiotieliikenne

Göteborgin raitioliikenne () on osa Göteborgin joukkoliikennettä. Raitioliikennettä tilaa Göteborgs Spårvägar Västtrafikin ohjauksen alla. Järjestelmä kattaa noin 160 kilometriä yksittäistä raitiota, laittaen sen Ruotsin suurimmaksi raitiojärjestelmäksi. Vuonna 2006 järjestelmää palveli 200 raitiovaunua, jotka toimivat kahdellatoista päivä- ja viidellä yölinjalla. Näiden lukujen oletetaan nousevaan "Kringenin" ("Kollektivringenin", joukkoliikennekehän) valmistuttua. Göteborgin raitioverkosto on Pohjoismaiden suurin. Vuonna 2007 Göteborgin raitiovaunuilla tehtiin 100,5 miljoonaa matkaa.
Kalusto.
Alla olevassa taulukossa on Göteborgin raitioliikenteessä (linjaliikenteessä) tällä hetkellä käytettävät raitiovaunutyypit.