Fluoksetiini

Fluoksetiini on SSRI-lääke, jolla hoidetaan masennusta, dysmorfista ruumiinkuvan häiriötä, pakko-oireista häiriötä, bulimiaa, premenstruaalista dysforista häiriötä (premenstruaalisen oireyhtymän vakavampi muoto), hypokondriaa sekä paniikkihäiriötä.
Fluoksetiini on todettu ainoaksi merkittävää vastetta antavaksi SSRI-lääkkeeksi nuorten vakavan masennuksen hoidossa. Fluoksetiini on myös ainut SSRI-lääke, joka vähentää itsetuhoisuusriskiä (~50%), vertailun vuoksi esimerkiksi venlafaksiini nostaa itsetuhoisuusriskiä huomattavasti (~60% tai enemmän).
Fluoksetiinin käyttö saattaa aiheuttaa ihottumaa ja allergisia oireita. Seksuaalitoimintojen häiriöitä esiintyy yli puolella käyttäjistä. Harvinaisempia sivuvaikutuksia on muun muassa joillakin potilailla tavattu vaarallinen serotoniinioireyhtymä.
Suomessa fluoksetiinia myydään reseptilääkkeenä muun muassa valmistenimillä Seronil ja Seromex. Ensimmäisen markkinoille tulleen valmisteen nimi oli Prozac. Fluoksetiinia on saatavilla 10, 15, 20, 40, 60 ja 90 mg kapseleina ja 10 mg, 20 mg ja 60 mg tabletteina.
Historiaa.
Fluoksetiinin kehitti yhdysvaltalainen lääkeyhtiö Eli Lilly and Company vuonna 1972. Fluoksetiinia kokeiltiin lievästä masennuksesta kärsiville viidelle koehenkilölle, jotka piristyivät kokeen aikana. Yhdysvaltojen johtava tuotebrändäysyhtiö Interbrand sai tehtäväkseen suunnitella Prozacin markkinointia. Maanlaajuiset mainoskampanjat varoittivat yleislääkäreitä ja suurta yleisöä masennuksen vaaroista. Prozacia markkinoitiin samalla täysin haitattomana ihmelääkkeenä muun muassa julisteiden ja esitevihkosten avulla. Yhdysvaltain lääkevirasto FDA fluoksetiinin masennuksen hoitoon vuonna 1987. Sittemmin lääkkeen patentti on vanhentunut ja markkinoille on tullut eri valmistajien rinnakkaisvalmisteita. Fluoksetiinia pidetään laajalti ensimmäisen sukupolven "onnellisuuslääkkeenä", vaikka se ei ole ensimmäinen markkinoille saapunut SSRI-lääke.
Yliannostus.
Fluoksetiinin määritelty vuorokausiannos (DDD-yksikkönä) suhteessa väestöön on 20 mg.
Yliannostus ei yleensä ole vaarallinen, ja pelkän fluoksetiinin aiheuttamia kuolemantapauksia ilmenee hyvin harvoin. Tyypillisiä yliannostuksen oireita ovat takykardia, väsymys, oksentaminen, yleinen pahoinvointi ja vapina. Joillakin saattaa esiintyä kouristelua ja QT-ajan pitenemistä, vaikkakin nämä ovat melko harvoin tavattuja yliannostusoireita. Käytännössä pidentynyt QT-aika merkitsee sydämen liian tiheän sykkeen liian hidasta palautumista, mikä altistaa vakaville, jopa henkeä uhkaaville rytmihäiriöille.
Oireet riippuvat otetun lääkkeen määrästä ja käyvät vakavammiksi vasta syödyn lääkkeen määrän ylittäessä noin 1 500 mg. Koska kyseessä on myrkytystilojen kannalta melko turvallinen lääke, monille riittää sydämen toiminnan ja hengityksen tarkkailu. Joskus vatsahuuhtelu ja lääkehiili ovat tarpeen.
Farmakologia.
Farmakodynamiikka.
Fluoksetiini on selektiivinen serotoniinin takaisinoton estäjä (SSRI), eikä se estä merkittävästi noradrenaliinin ja dopamiinin takaisinottoa terapeuttisilla annoksilla. Se kuitenkin viivästyttää serotoniinin takaisinottoa, mikä johtaa serotoniinin säilymiseen pidempään, kun se vapautuu. Rotilla annettujen suurten annosten on osoitettu aiheuttavan merkittävää synaptisen, noradrenaliinin ja dopamiinin lisääntymistä. Siten dopamiini ja noradrenaliini voivat edistää fluoksetiinin masennuslääkevaikutusta ihmisillä supraterapeuttisilla annoksilla (60–80 mg). Tätä vaikutusta voivat välittää 5-HT2C-reseptorit, joita estävät fluoksetiinin suuremmat pitoisuudet.
Fluoksetiini lisää verenkierrossa olevan allopregnanolonin, voimakkaan GABAA-reseptorin positiivisen allosteerisen modulaattorin, pitoisuutta aivoissa. Norfluoksetiini, fluoksetiinin ensisijainen aktiivinen metaboliitti, tuottaa samanlaisen vaikutuksen allopregnanolonitasoihin hiirien aivoissa. Lisäksi sekä fluoksetiini että norfluoksetiini ovat itse tällaisia modulaattoreita, jotka voivat olla kliinisesti merkityksellisiä.
Farmakokinetiikka.
Fluoksetiini ja norfluoksetiini ovat voimakkaita CYP2D6-estäjiä.