tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mia Kankimäki

Mia Kankimäki (s. 1971 Helsinki) on suomalainen kirjailija.
Kankimäki on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta, missä hän opiskeli yleistä kirjallisuustiedettä. Hän on työskennellyt kustantamoissa mainos- ja kustannustoimittajana. Kankimäen harrastuksiin kuuluu japanilainen kulttuuri, ja hän on valmistunut Sogetsu-ikebanakoulukunnan opettajaksi.
Vuonna 2013 ilmestyi Kankimäen esikoisteos "Asioita jotka saavat sydämen lyömään nopeammin", jossa hän kuvaa Kiotossa tuhat vuotta sitten elänyttä japanilaista hovinaista ja kirjailijaa Sei Shōnagonia. Teos sai vuonna 2015 ensimmäistä kertaa jaetun HelMet-kirjallisuuspalkinnon. Mondo-lehti valitsi sen myös Vuoden matkakirjaksi 2013.
Vuonna 2018 ilmestyi Kankimäen toinen kirja "Naiset joita ajattelen öisin," jossa hän matkustaa inspiroivien historiallisten naisten jäljillä Afrikassa, Italiassa ja Japanissa. Tammikuussa 2019 Kankimäki sai Lauri Jäntin säätiön tunnustuspalkinnon. Vuonna 2020 Kankimäelle myönnettiin Otavan Kirjasäätiön tietokirjapalkinto. 
Kankimäki on julkaissut myös täytettäviä kirjoja yhdessä Mikko Aarnen kanssa.
Minerva-luokka (korvetti)

Minerva-luokka oli Italian merivoimien kahdeksan korvetin muodostama alusluokka, jonka alukset valmistettiin kahdessa sarjassa 1980- ja 1990-luvuilla. Ne oli suunniteltu rannikkovesille ja niiden päätehtävänä olivat merenkulun- ja kalastuksenvalvonta sekä laivaston iskuosastojen kouluttaminen.
Alukset.
Ensimmäiset neljä alusta päätettiin hankkia 1982 ja ne tilattiin vuotta myöhemmin. Toiset neljä päätettiin hankkia 1985 ja ne tilattiin 1987.
Kuusi luokan alusta on tarkoitus poistaa palveluksesta 2016 ja niiden korvaajaksi on suunniteltu kevyttä fregattia.
Hustle Fuzz

Hustle Fuzz on vuonna 2013 perustettu suomalainen jazzyhtye. ”Kotibilejazzin sanansaattajiksi” itsensä ristinyt yhtye yhdistää musiikissaan jazzia, soulia ja rock 'n' rollia. 
Historia.
Kriitikoiden kehuma debyyttialbumi "Hustle Time" julkaistiin heinäkuussa 2014, jonka myötä yhtye on esiintynyt eri puolilla Suomea sekä isännöinyt omaa Jazz a Go Go -klubia Helsingin Bar Loosessa. Vuonna 2015 Hustle Fuzz aloitti yhteistyön Eero Raittisen kanssa, ja syyskuussa 2015 he julkaisivat yhteisen singlen "Twerkie Jerkie Dance". Marraskuussa 2016 marraskuussa he toteuttivat yhteisen konserttisalikiertueen, joka käsitti kymmenen paikkakuntaa eri puolilla Suomea. Kiertueen alla yhtye julkaisi myös singlen "Fino all'ultimo respiro".
Ferdinand Sarrien

Jean Marie Ferdinand Sarrien (25. lokakuuta 1840 Bourbon-Lancy – 28. marraskuuta 1915) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuonna 1906.
Sarrien oli taustaltaan lakimies ja osallistui kapteenina Ranskan–Saksan sotaan. Hänet valittiin vuonna 1876 edustajainkamariin, jossa hän liittyi radikaaleihin. Hän toimi Ranskan posti- ja lennätinministerinä 1885, sisäministerinä 1886, 1887–1888 ja 1895–1896 sekä oikeusministerinä 1886–1887 ja 1898. Sarrien tuki Émile Combesin hallituksen hanketta kirkon ja valtion erottamiseksi. Maaliskuussa 1906 Sarrien tuli itse pää- ja oikeusministeriksi, mutta hänen hallituksensa todellinen vahva mies oli sisäministeri Georges Clemenceau. Hallituksella oli tukenaan suuri enemmistö edustajainkamarissa, mutta Sarrien erosi jo lokakuussa 1906 terveyssyistä. Hänet valittiin 1908 senaattoriksi.
Ernest Monis

Antoine Emmanuel Ernest Monis (23. toukokuuta 1846 Châteauneuf-sur-Charente – 25. toukokuuta 1929 Châteauneuf-sur-Charente) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuonna 1911.
Monis oli alun perin lakimies ja maanomistaja Cognacin seudulla. Hän kuului edustajainkamariin 1885–1889 ja senaattiin vuodesta 1891 alkaen Gironden edustajana. Hän toimi oikeusministerinä 1899–1902 ja sen jälkeen yhtenä senaatin varapuhemiehistä. Monis tuli maaliskuussa 1911 pääministeriksi hallitukseen, jota dominoivat useat radikaalipuolueen johtajat. Hallituksen tärkein päätös oli ranskalaisten joukkojen lähettäminen Fèsin kaupunkiin Marokossa huhtikuussa 1911. Monis loukkaantui vakavasti ja sotaministeri Maurice Berteaux kuoli lentonäytöksessä tapahtuneessa onnettomuudessa Issy-les-Moulineauxissa 20. toukokuuta 1911. Hallitus jatkoi tämän jälkeen kuukauden ajan vt. pääministeri Antoine Perrierin johdolla, kunnes se sai epäluottamuslauseen edustajainkamarilta ja erosi muutamaa päivää ennen Marokon tapahtumien kriisiytymistä. Monis oli myöhemmin vielä meriministerinä 1913–1914.
Fritiof Nilsson Piraten

Fritiof Nilsson Piraten, oikea nimi "Nils Fritiof Adam Nilsson" (1895 Vollsjö, Ruotsi – 1972 Kivik, Ruotsi) oli ruotsalainen humoristinen kirjailija. Hänen kirjojensa tapahtumaympäristö oli usein Skåne. Huumoriin yhdistyi syvää tragiikkaa. Erityisesti poikakuvauksia pidetään mestarillisina.
Esikoisteos "Bombi Bitt ja minä" sai suuren suosion, ja sitä on verrattu "Huckleberry Finniin". Nilsson on humoristi, mutta huumorin ohella hänen tuotantoonsa kuuluu traagis-humoristisia teoksia, joista "Kirjakauppias joka lopetti uimisen" kertoo elämänvalheesta.
Kirjailijan työn tunnetuksi tekemistä edistämään on perustettu Fritiof Nilsson Piraten Sällskapet (Piratensällskapet).
Matti Ansala

Matti Ansala on ollut Rovaniemen apulaiskaupunginjohtaja vuodesta 2006. Sitä ennen hän oli Rovaniemen maalaiskunnan viimeinen kunnanjohtaja. Hän on valtiotieteen maisteri. Vuonna 2003 hän haki Rovaniemen maalaiskunnan kunnanjohtajaksi ja aloitti toimessaan seuraavana vuonna. Ansalan edeltäjä, Mauri Gardin siirtyi Rovaniemen kaupunginjohtajaksi kolmisen vuotta ennen kuntaliitosta.
Pesäpallon suomensarja 1976

Pesäpallon suomensarja pelattiin 32. kerran kaudella 1976. Sarja pelattiin kolmessa lohkossa kaksinkertaisena sarjana. Lohkovoittajat Jyväskylän Lohi, Oulun Lippo ja Nurmon Jymy nousivat suoraan mestaruussarjaan kaudeksi 1977. Lohkojen kaksi heikointa putosi maakuntasarjaan. 
Suomensarja.
Itälohko.
Jyväskylän Lohi varmisti itälohkon voiton ja nousun mestaruussarjaan voitettuaan päätöskierroksella 29. elokuuta kotonaan Juvan Pallon 11–3. Eroa sarjakakkoseen Lammiin jäi vain piste, kun tämä voitti samana päivänä IPV 2:n juoksuin 5–2. Juva sijoittui sarjassa kolmanneksi. Summan Ponnistuksen putoamisen ratkaisi käytännössä 22. elokuuta Ilomantsille kärsitty 11–13 kotitappio. Päätöskierroksella hankittu vierasvoitto HoNSu:sta ei enää joukkuetta pelastanut, kun Ilomantsi samaan aikaan nuiji kotonaan jo aiemmin putoamaan tuomitun Lahden. 
Etelälohko.
Etelälohkon voiton vei Nurmon Jymy ylivoimaisella 9 pisteen erolla sarjakakkoseen Kauhajoen Karhuun. Ainoan tappionsa Nurmo kärsi heinäkuussa Ilmajoella.
Länsilohko.
Oulun Lippo voitti Länsilohkon hävittyään vain viimeistä edellisellä kierroksella Iille kotonaan 11–13. Putoajat ratkesivat käytännössä 22. elokuuta Kempeleen voitettua Tyrnävän 9–2. Tyrnävä olisi päätösottelussaan tarvinnut voiton Liposta päästäkseen uusintaan.
Georges Leygues

Georges Jean Claude Leygues (28. lokakuuta 1857 Villeneuve-sur-Lot – 2. syyskuuta 1933 Saint-Cloud) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1920–1921.
Leygues oli alkujaan lakimies. Hänet valittiin vuonna 1885 edustajainkamariin ja hän toimi Ranskan opetusministerinä vuodet 1894 ja 1898–1902, sisäministerinä 1895 sekä siirtomaaministerinä 1906. Vaikka hän pyrki opetusministerinä rajoittamaan kirkon vaikutusta koululaitoksessa, hän vastusti Émile Combesin hallituksen vielä pidemmälle menneitä toimenpiteitä samassa asiassa. Leygues muodosti vuonna 1905 yhdessä Louis Barthoun kanssa liberaalin Union républicaine -parlamenttiryhmän. Ensimmäisen maailmansodan aikana Leygues toimi vuosina 1917–1920 meriministerinä Georges Clemenceaun hallituksessa. Kun Alexandre Millerand valittiin syyskuussa 1920 Ranskan presidentiksi, Leygues tuli hänen tilalleen pää- ja ulkoministeriksi muiden ministerien jatkaessa aiemmissa tehtävissään. Hallitus kuitenkin kaatui jo tammikuussa 1921. Leygues oli vielä uudelleen meriministerinä vuodet 1925–1930 ja 1932–1933. Hänen johdollaan Ranskan sotalaivastoa uudistettiin ja täydennettiin maailmansodan jäljiltä.
Niassodon

Niassodon (nimen merkitys: "”Niassan hammas”") on sukupuuttoon kuollut dikynodontteihin kuuluva terapsidisuku, joka eli permikauden lopulla (Loping-epookki). Sen fossiili on löydetty Niassan maakunnasta, Mosambikista. Sukuun luetaan yksi laji nimeltä "Niassodon mfumukasi". Lajinimi ("mfumukasi") tarkoittaa "”kuningatar Nyanjassa”", ja se on annettu paikallisen Nyanjan matriarkaalisen yhteisön kunniaksi.
Ominaisuudet.
"Niassodon" on pienikokoinen dikynodontti. Sen kallon pituus on arviolta 63 millimetriä, ja eläimen ruumiinpainon on arvioitu olleen sen eläessä noin 364 ja 849 gramman välillä. "Niassodon" eroaa monista dikynodonteista siinä, että sillä on useampia hampaita ylä- ja alaleuoissaan.
Fossiililöydöt.
"Niassodon" tunnetaan vain holotyyppinsä (ML1620) perusteella. Tämä fossiili käsittää kallon, alaleuan, 19 nikamaa, kylkiluita, kaksi suoliluuta ja osittaisen reisiluun. Tarkka löytöpaikka on Lagon alueella lähellä pientä kylää nimeltä Tulo. Kerrostuma, josta fossiili löytyi on harmaata lietekiveä, jossa lisäksi kalsiumkarbonaattipitoista kivettymää.
Luokittelu.
"Niassodon" kuuluu yläheimoon Emydopoidea ja heimoon Kingoriidae. Se on siis suhteellisen läheistä sukua "Dicynodontoides" ja "Kombuisia" -suvuille. Myös "Cryptocynodon simus" vaikuttaisi olevan läheistä sukua "Niassodonille".
Fylogenia.
Osa kladogrammista Castanhinha "et al.", (2013):
Nissan NV200

Nissan NV200 on Nissanin vuodesta 2009 lähtien valmistama pieni pakettiautomalli, joka korvasi Euroopan markkinoilla Nissan Kubistarin. Japanissa puolestaan NV200:sta tuli seuraaja ikääntyneelle Vanettelle. Siellä myös säilytettiin Vanette osana mallinimeä. Tavarankuljetusmallin lisäksi NV200:sta valmistetaan Evalia-nimistä pikkubussiversiota. Saatavana on myös kaksikäyttöauto Combi (5 tai 7 istuinta) ja tehdasvalmisteinen kylmäkuljetusauto Fridge. Pohjois-Amerikassa autoa myytiin vuoteen 2018 saakka Chevrolet City Express -nimisenä ja Japanissa sitä myydään Nissanin lisäksi myös Mitsubishin merkillä.Vuoden 2013 Euro NCAP -kolaritestistä NV200/Evalia sai tulokseksi kolme tähteä viidestä.
NV200 valittiin Vuoden pakettiautoksi 2010.
Suomessa NV200:n ainoa polttomoottorivaihtoehto on 1,5-litrainen dCi -dieselmoottori. Tehovaihtoehtoja on tarjolla kaksi (90/110 hv). Voimansiirtona on manuaalivaihteisto, joka on pienitehoisemmassa viisi- ja suuritehoisemmassa kuusiportainen. Valikoimassa on myös e-NV200-sähköautoversio. Muilla markkinoilla on saatavana lisäksi 1,5-, 1,6- ja 2,0-litraiset bensiinimoottorit.
Tappava hymy

Tappava hymy (tv-esityksessä Luojan lähettiläät, VHS-videona molemmilla nimillä Tappava hymy ja Luojan lähettiläät "I Quattro dell’Ave Maria") on italialainen Giuseppe Colizzin ohjaama spagettiwestern-komedia vuodelta 1968. Sen pääosissa näyttelevät Terence Hill ja Bud Spencer sekä Eli Wallach.
Elokuva on keskimmäinen kolmen lännenkomedian trilogiassa, jonka ensimmäinen osa on "Luoja armahtaa, minä en" ja kolmas "Veristen saappaiden kukkula". Suomessa tämä elokuva nähtiin niistä ensimmäisenä vuonna 1970, kolmas osa 1972 ja ensiosa vasta 1973.
Vastaanotto.
"Tappava hymy" oli Suomen elokuvateattereissa 166 204 katsojallaan vuoden 1970 kuudenneksi katsotuin elokuva ja toiseksi katsotuin ulkomainen "Huuliharppukostajan" jälkeen.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Roope Lehtinen pitää elokuvaa toiminnaltaan vaisuna ja tyylitajultaan rajallisena ja antaa sille yhden viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”huono”.
Théodore Steeg

Jules Joseph Théodore Steeg (19. joulukuuta 1868 Libourne – 10. joulukuuta 1950 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko ja toimi Ranskan pääministerinä lyhyen aikaa joulu–tammikuussa 1930–1931.
Radikaalisosialisteihin ja myöhemmin demokraattiseen vasemmistoon ("Gauche démocratique") kuulunut Steeg oli edustajainkamarin jäsenenä 1904–1914 ja senaattorina 1914–1944. Hän toimi opetusministerinä 1911–1912, 1913 ja 1917, sisäministerinä 1912–1913, 1917 ja 1920–1921, oikeusministerinä 1925 ja 1930 sekä siirtomaaministerinä 1930–1931 ja 1938. Steeg toimi myös Algerian kenraalikuvernöörinä 1921–1925 ja Marokon kenraaliresidenttinä 1925–1928. Pääministerinä hän oli runsaan kuukauden ajan joulukuusta 1930 tammikuuhun 1931.
Viljo Niskanen

Viljo Veikko Niskanen (15. kesäkuuta 1910 Kontiolahti – 10. helmikuuta 1986) oli suomalainen tekniikan lisensiaatti ja varatuomari sekä Maanmittaushallituksen pääjohtaja 1960–1972.
Niskanen oli koulutukseltaan myös maanmittari. Hän oli Maanmittauslaitoksen organisaatiouudistuksen puheenjohtaja ja ajoi maanmittareille kuukausipalkkaa, kun palkkaus oli aiemmin ollut suoritusperusteinen. Maatalousministeriön hallitusneuvoksena hän oli vuonna 1960 ja hän toimi opettajana Teknillisessä korkeakoulussa. Pääjohtaja-aikanaan hän toimi myös Korkeimman oikeuden esittelijänä.
Mustalaissiskot

Mustalaissiskot ("Gypsy Sisters") on yhdysvaltalainen tositelevisiosarja. Se on jatkoa sarjalle "Prameat mustalaishäät". Sarja seuraa muun muassa Nettien, Kaylan ja Mellien elämää, johon he ovat luoneet omat sääntönsä ja kulttuuriinsa aina äärettömyyksiin viedystä blingistä heille "arkipäiväisiin asioihin". Ohjelmaa esitetään Suomessa kanavapaikalla 16 (Frii). Se on vapaasti katsottavissa ja tavoittaa 84% koko Suomen väestöstä.
Sarjaa tehtiin neljä tuotantokautta vuosina 10. helmikuuta 2013 ja 20. heinäkuuta 2015 välisenä aikana.
Veristen saappaiden kukkula

Veristen saappaiden kukkula ("La Collina degli stivali") on italialainen Giuseppe Colizzin käsikirjoittama ja ohjaama spagettiwestern-komedia vuodelta 1968. Sen pääosia näyttelevät Terence Hill, Bud Spencer ja Woody Strode.
Elokuva on viimeinen kolmen lännenkomedian trilogiassa, jonka ensimmäinen osa on "Luoja armahtaa, minä en" ja toinen "Tappava hymy".
Vastaanotto.
"Veristen saappaiden kukkula" oli vuonna 1972 Suomen elokuvateattereissa 120 684 katsojallaan 17:nneksi katsotuin elokuva.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano antaa elokuvan VHS-julkaisulle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Joseph Paul-Boncour

Joseph Paul-Boncour (4. elokuuta 1873 Saint-Aignan – 28. maaliskuuta 1972 Pariisi) oli ranskalainen vasemmistopoliitikko. Hän oli lyhyesti Ranskan pääministerinä vuodenvaihteessa 1932–1933 ja osallistui vuonna 1945 Ranskan edustajana Yhdistyneiden kansakuntien (YK) perustamiseen.
Paul-Boncour suoritti lakitieteen tutkinnon Pariisin yliopistossa ja toimi aluksi asianajajana. Nuoruudessaan hän osoitti kiinnostusta ammattiliittojen toimintaan ja auttoi lakiosaston perustamisessa työneuvostoille ("Bourses du Travail"). Vuosina 1899–1902 hän oli pääministeri Pierre Waldeck-Rousseaun henkilökohtaisena sihteerinä. Paul-Boncour valittiin vuonna 1909 parlamentin edustajainkamariin ja hän toimi lyhyesti työministerinä vuonna 1911. Hän edusti tasavaltalaissosialistista puoluetta ("Parti Républicain-Socialiste") vuoteen 1914, jolloin putosi parlamentista. Vuosina 1919–1931 hän oli edustajainkamarissa uuden Sosialistisen puolueen ("Parti Socialiste Français") edustajana. Vuonna 1931 Paul-Boncour valittiin senaattiin. Hän erosi sosialistipuolueesta ja hänen johdollaan joukko pienempiä maltillisia vasemmistoryhmiä perusti uuden "Union Socialiste Républicaine" -nimisen puolueen. Paul-Boncour oli Ranskan sotaministerinä 1932, pääministerinä joulukuusta 1932 tammikuuhun 1933 sekä ulkoministerinä joulukuusta 1932 tammikuuhun 1934, tammikuusta kesäkuuhun 1936 ja hetkellisesti maaliskuussa 1938. Hän oli samanaikaisesti myös Ranskan pysyvänä edustajana Kansainliitossa 1932–1936.
Paul-Boncour vastusti kesällä 1940 poikkeusvaltuuksien myöntämistä marsalkka Philippe Pétainille ja kannatti sodan jatkamista Saksaa vastaan Algerista käsin. Hän kuului vuonna 1944 vastarintaliikkeen asettamaan neuvoa-antavaan edustajakokoukseen ("Assemblée consultative"). Paul-Boncour osallistui Ranskan edustajana San Franciscon konferenssiin ja allekirjoitti Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan. Hän oli vielä parlamentin ylähuoneen eli tasavallan neuvoston jäsenenä 1946–1948. Paul-Boncour kuoli 98-vuotiaana vuonna 1972.
Antti Koivumäki (futsalpelaaja)

Antti Koivumäki (s. 27. tammikuuta 1993) on suomalainen futsalmaalivahti, joka edustaa nykyisin Puolan liigassa pelaavaa KS Futsal Lesznoa. Hän kuuluu myös Suomen futsalmaajoukkueeseen.
Koivumäki on kuulunut kaudesta 2013–2014 Golden Futsal Teamin miehistöön. Kaudella 2016-2017 Koivumäki pelasi ammattilaisena Romanian liigassa. Koivumäki debytoi Suomen futsalmaajoukkueessa vuonna 2014. Koivumäki edusti Futsal-liigassa pelaavaa Golden Futsal Teamia vuoteen 2023 saakka, kunnes siirtyi ulkomaille pelaamaan Italiassa sijaitsevaan Lazioon. Koivumäki sai Italiasta siirron Puolaan keväällä 2024.
Kahlenukke (elokuva)

Kahlenukke () on Geoffrey Reeven ohjaama jännityselokuva vuodelta 1971. Se perustuu Alistair MacLeanin samannimiseen romaaniin, ja kirjailija oli itse keskeisesti mukana laatimassa käsikirjoitusta. Elokuvan pääosassa nähdään ruotsalainen Sven-Bertil Taube yhdysvaltalaisena poliisina, joka seuraa USA:sta peräisin olevaa huumelastia Amsterdamiin.
Vastaanotto.
"Kahlenukke" sai Suomessa ensi-iltansa helmikuussa 1972 ja nousi 244 575 katsojallaan vuoden seitsemänneksi katsotuimmaksi elokuvaksi.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kuvaa elokuvaa kipinättömäksi jännäriksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Albert Sarraut

Albert-Pierre Sarraut (28. heinäkuuta 1872 Bordeaux – 26. marraskuuta 1962 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi kahdesti Ranskan pääministerinä vuosina 1933 ja 1936. Hän oli eri vaiheissa mukana kehittämässä Ranskan siirtomaiden hallintoa.
Sarraut’n suku oli vaikutusvaltainen Radikaalipuolueessa ja omisti "La Dépêche de Toulouse" -lehden. Sarraut valmistui lakimieheksi Toulousen yliopistosta, mutta siirtyi jo varhain politiikkaan radikaalisosialistien riveissä. Hän oli edustajainkamarin jäsenenä vuosina 1902–1924 ja toimi alivaltiosihteerinä eri hallituksissa vuosina 1906–1910 sekä opetusministerinä 1914–1915. Sarraut oli kahdesti Ranskan Indokiinan kenraalikuvernöörinä 1911–1914 ja 1916–1919. Siirtomaajohtajana hän oli melko vapaamielinen, sillä hän palkkasi lisää paikallisen väestön edustajia siirtomaahallinnon palvelukseen ja hyväksyi paikallisten kielten sekä paikallisten lakien käytön. Hän myös jatkoi edeltäjänsä Paul Doumerin aloittamia suuria julkisia rakennushankkeita Indokiinassa. Palattuaan Ranskaan Sarraut toimi siirtomaaministerinä 1920–1924 ja 1932–1933. Hän julkaisi myös teokset "La Mise en valeur des colonies françaises " (1923) ja "Grandeur et servitude coloniales" (1931), joissa hän kannusti merentakaisten siirtomaa-alueiden olojen kehittämiseen.
Sarraut oli vuosina 1926–1940 senaatin jäsen. Hän toimi tänä aikana sisäministerinä 1926–1928, 1934 ja 1937–1940, laivastoministerinä 1930–1931 sekä kahdesti pääministerinä lokakuusta marraskuuhun 1933 ja tammikuusta kesäkuuhun 1936. Hänen jälkimmäisen pääministerikautensa aikana Saksa suoritti Ranskan vastustuksesta huolimatta Reininmaan jälleenmiehityksen, mutta Sarraut’n hallitus ei puuttunut tapahtumiin. Toisen maailmansodan ja Ranskan miehityksen aikana Sarraut oli aluksi syrjässä politiikasta, mutta ryhtyi vuonna 1943 "Dépêche de Toulousen" päätoimittajaksi, kun ranskalaiset fasistit olivat murhanneet aiemman päätoimittajan, hänen veljensä Mauricen. Gestapo pidätti Sarraut’n vuonna 1944 ja hän vapautui vasta sodan päätyttyä seuraavana vuonna. Sodan jälkeen Sarraut oli Ranskan siirtomaista muodostetun Ranskan unionin edustajakokouksen jäsenenä vuodesta 1947 ja sen puheenjohtajana 1949–1958.
Félix Gouin

Félix Jean Gouin (4. lokakuuta 1884 Peypin – 25. lokakuuta 1977 Nizza) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuonna 1946. Hän kuului sosialistiseen SFIO-puolueeseen.
Gouin oli alkuperäiseltä ammatiltaan lakimies. Hän oli Bouches-du-Rhônen edustajana Ranskan edustajainkamarissa vuosina 1924–1958. Toisen maailmansodan aikana Gouin toimi Vichyn hallituksen järjestämässä niin sanotussa Riomin oikeudenkäynnissä Léon Blumin puolustusasianajajana. Myöhemmin vuonna 1942 hän pakeni Lontooseen ja liittyi siellä Vapaan Ranskan hallintoon. Hän oli neuvoa-antavan väliaikaisen edustajakokouksen ("Assemblée consultative provisoire") puheenjohtajana Algeriassa vuonna 1943 ja Pariisissa marraskuusta 1944 lokakuuhun 1945. Hän oli myös Ranskan perustuslakia säätävän kansalliskokouksen puhemiehenä marraskuusta 1945 tammikuuhun 1946 ja Ranskan pääministerinä tammikuusta kesäkuuhun 1946. Gouinin kansanrintamahallitus kansallisti useita elinkeinoelämän aloja. Hän vetäytyi politiikasta viidennen tasavallan perustamiseen yhteydessä vuonna 1958.
Henri Queuille

Antoine Henri Queuille [køj] (31. maaliskuuta 1884 Neuvic d'Ussel – 15. kesäkuuta 1970 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä kolmesti vuosina 1948–1949, 1950 ja 1951.
Queuille oli edustajainkamarin jäsenenä vuosina 1914–1936 ja 1946–1958 sekä senaattorina 1935–1945. Hän edusti Radikaalipuoluetta. Hän toimi maatalousministerinä 1924–1925, 1926, 1930, 1932–1934 ja 1938–1940, terveydenhoitoministerinä 1930–1931 ja 1934–1935, postiministerinä 1932, yleisten töiden ministerinä 1937–1938 sekä tuotantoministerinä 1940. Toisen maailmansodan aikana Queuille vietti alkuun hiljaiseloa kotikaupungissaan, mutta keväällä 1943 hän livahti Charles de Gaullen kutsumana Lontooseen, jossa hän osallistui Vapaan Ranskan hallintoon ja teki Ranskan talonpojille suunnattua radiopropagandaa. Sodan jälkeen hän oli mukana Ranskan väliaikaisessa hallituksessa. Neljännen tasavallan aikana Queuille oli kolmesti pääministerinä, joskin hänen keskimmäinen pääministerikautensa kesti vain kaksi päivää heinäkuussa 1950. Lisäksi hän oli valtiovarainministerinä 1948–1949, sisäministerinä 1950–1951 ja varapääministerinä 1949–1950 sekä 1952–1954.
Rauno Ekholm

Rauno Ekholm (26. huhtikuuta 1930 Mikkeli – 1. maaliskuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen filosofian kandidaatti, kustannusjohtaja ja suomentaja.
Ekholm valmistui filosofian kandidaatiksi 1957. Hän toimi "Suomen Sosialidemokraatin" kirjallisuusarvostelijana vuosina 1953–1958 ja oli sitten Jyväskylässä K. J. Gummeruksen kustannusliikkeessä ensin kustannustoimittajana 1958–1963 ja sitten kustantamon kirjallisena johtajana. Tämän jälkeen Ekholm oli osastopäällikkönä Weilin + Göösin kustantamossa, kunnes hän siirtyi 1979 vapaaksi kääntäjäksi. Ekholm oli vuosina 1985–1996 Suomen Kansallisteatterin osa-aikaisena kirjallisena avustajana kääntäen englanninkielisiä draamoja.
Ekholm oli vuonna 1958 perustamassa Jyväskylän Huoneteatteria ja hän toimi teatterissa ohjaajana. Hän osallistui yhdessä Gummeruksen kirjallisena johtajana toimineen Ville Revon kanssa kirjailijayhdistyksen perustamiseen Jyväskylään.
Anomocephaloidea

Anomocephaloidea on sukupuuttoon kuollut Anomodontia alalahkoon kuuluva terapsidien kladi, jonka jäsenet elivät permikauden Guadalupe-epookin aikana. Siihen kuuluvat suvut "Anomocephalus" ja "Tiarajudens", jotka elivät eteläisen jättiläismantereen, Gondwanan, alueella. "Anomocephalus" tunnetaan Etelä-Afrikasta ja "Tiarajudens" Brasiliasta löydetyistä fossiileista. 
Ominaisuudet.
Anomocephaloidea on basaalinen eli ns. ”primitiivinen” Anomodontiaan kuuluva kehityslinja. Anomocephaloidean jäsenet ovat suurehkoja ja melko vahvarakenteisia basaalisia Anomodontian jäseniä. Ne ovat vastakohta pohjoisella jättiläismantereella, Lauraasialla, eläneille sirorakenteisille Venyukovioideaan kuuluville basaalisille Anomodontian jäsenille. Anomocephaloidean jäsenillä on transversaalisesti leventyneet suulaen hampaat, ja niiden kallot ovat yli 210 mm pitkiä. Kallojen hampaita kantavat luut ovat alaosasta suuremmat ja kalloissa on myös hyvin pieni tappimainen hammas yläleukaluun etuosassa. "Anomocephalusilla" ei ole kulmahampaita, mutta "Tiarajudensilla" kulmahampaat ovat hyvin pitkät ja sapelimaiset. Anomocephaloidean jäsenet olivat kasvinsyöjiä.
Luokittelu.
Anomocephaloidean nimesi Juan Carlos Cisneros tutkimusryhmineen vuonna 2011 yhdessä "Tiarajudensin" kanssa. "Tiarajudensilla" havaittiin olevan ominaisuudet, joiden avulla sen ymmärrettiin olevan läheistä sukua vuodesta 1999 asti tunnetulle "Anomocephalusille".
Fylogenia.
Cisneros "et al.", 2011:
Konstantin Fehrenbach

Konstantin Fehrenbach (11. tammikuuta 1852 Wellendingen, Baden – 26. maaliskuuta 1926 Freiburg im Breisgau) oli saksalainen poliitikko, joka toimi Saksan valtakunnankanslerina 1920–1921.
Fehrenbach toimi vuodesta 1882 asianajajana Freiburgissa. Hänet valittiin vuonna 1882 katolisen Keskustapuolueen edustajana Badenin maapäivien alahuoneeseen, mutta ajauduttuaan erimielisyyksiin puoluejohdon kanssa hän luopui paikastaan jo 1887. Hän oli uudelleen edustajana 1901–1913 ja siitä vuodet 1907–1909 myös maapäivien puhemiehenä. Vuonna 1903 Fehrenbach valittiin ensi kertaa Saksan valtiopäiville, jossa hänet opittiin tuntemaan lahjakkaana puhujana. Keskustapuolueen muiden johtajien tultua ensimmäisen maailmansodan aikana kutsutuiksi Saksan hallitukseen Fehrenbachista tuli puolueen suuren valtiopäiväryhmän johtaja. Hän edusti puolueen vasempaa siipeä. Elokuussa 1917 hänestä tuli valtiopäivien päävaliokunnan puheenjohtaja ja tammikuussa 1918 keisarikunnan aikaisten valtiopäivien viimeinen puhemies. Valtiopäivät lakkasivat toimimasta marraskuun 1918 vallankumouksen myötä, mutta Fehrenbach valittiin helmikuussa 1919 myös Weimarin kansalliskokouksen puhemieheksi.
Fehrenbach nimitettiin kesäkuussa 1920 Weimarin tasavallan ensimmäiseksi porvarilliseksi valtakunnankansleriksi. Vaikka hänen hallituksensa muodostui kokonaan porvaripuolueista, se nojasi valtiopäivillä sosiaalidemokraattien tukeen. Fehrenbach vakuutti siksi jatkavansa edellisten hallitusten aloittamaa kansallistamispolitiikkaa. Hän myös johti Saksan valtuuskuntaa Span konferenssissa heinäkuussa 1920. Fehrenbachin hallitus joutui eroamaan toukokuussa 1921, koska se epäonnistui pyrkimyksessään saada Yhdysvallat tukemaan Saksan toivetta sotakorvaussumman alentamisesta. Fehrenbach valittiin vuonna 1923 Keskustapuolueen puheenjohtajaksi, mutta hän kuoli jo kolme vuotta myöhemmin.
Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2015

Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2015 järjestettiin Richmondissa Virginiassa Yhdysvalloissa 20.–27. syyskuuta 2015. Kilpailujen ohjelmassa oli maantieajo, aika-ajo ja joukkueaika-ajo miehille ja naisille, maantieajo ja aika-ajo alle 23-vuotiaille miehille sekä maantieajo ja aika-ajo juniorimiehille ja -naisille.
RN Calabrone

RN Calabrone () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 vesillelaskettu Gabbiano-luokan korvetti.
Valmistus.
Alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Navalmeccanicalta, missä köli laskettiin 1. lokakuuta 1942. Alus laskettiin vesille 27. kesäkuuta 1943.
Palvelus.
Saksalaiset valtasivat 1943 aluksen. Aluksen miehistö upotti aluksen.
RN Scimitarra

RN Scimitarra () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti.
Valmistus.
Alus tilattiin Porto Margherasta Bredalta, missä köli laskettiin 24. helmikuuta 1942. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 16. syyskuuta ja liitettiin laivastoon 15. toukokuuta 1943.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 1971.
RN Baionetta

RN Baionetta () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti.
Valmistus.
Alus tilattiin Porto Margherasta Bredalta, missä köli laskettiin 24. helmikuuta 1942. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 5. lokakuuta ja liitettiin laivastoon 15. toukokuuta 1943.
Palvelus.
Italian antautuessa alus oli miehistökoulutuksessa Polassa. Se kuljetti 9. syyskuuta 1943 kuningas Victor Emmanuel III ja kenraali Pietro Badoglion saattajien ja yleisesikunnan kanssa Ortonaan, mistä jatkettiin matkaa kohti etelää risteilijä "RN Scipione Africanon" saattamana. Osasto saapui seuraavana päivänä Brindisiin.
Saksan laivaston sukellusvene torpedoi 28. marraskuuta aluksen, mutta se pääsi palaamaan satamaan. Alus poistettiin alusluettelosta 1971.
Telijärvi

Telijärvi on Pirkanmaalla Hämeenkyrölla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Mahnalanselän lähialueeseen. Järven pintaa on joskus laskettu ja se on nykyään kasvamassa umpeen.
Maantietoa.
Järvi on 170 metriä pitkä, 130 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,6 hehtaaria. Ranta on soistunutta ja muodostaa metsäisen suon rannalle avosuota. Järvikin on kasvamassa umpeen. Järveen ei laske ojia, mutta pellon ja suon itäosan väliin on kaivettu reunaoja. Laskuoja, joka on 550 metriä pitkä, laskee Kallioistenselän Pehunlahteen Harjulanvuoren eteläpuolelle. Järvi on laskuojansa ainoa vesistö. Järven länsipuolella kohoaa Kohovuori, joka kohoaa myös 40 metriä vedenpinnan yläpuolelle. Järven lähelle johtaa tie, joka haarautuu Harjakulmassa Jumesniemen kautta kulkevalta yhdystieltä 2611.
Luonto ja sen suojelu.
Järvi mainitaan kaavassa laskettuna järvenä, jonka rantaluhdat ovat lintujen pesimäaluetta. Rantamaat ovat entisenä järvenpohjana ravinteikasta liejua. Järven laskuoja on perattu ja oikastu. Sen uomaan ollaan kaavailemassa pohjapatoja, jolla järven vedenpintaa nostettaisiin ja johon rakennettaisiin laskeutusaltaita ravinteiden kulun pysäyttämiseksi.
Historiaa.
Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Tellimettänjärvi". Se oli piirretty nykyistä paljon suuremmaksi ja sen vedenpintaa onkin laskettu.
RN Colubrina

RN Colubrina () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti.
Valmistus.
Alus tilattiin Porto Margherasta Bredalta, missä köli laskettiin 14. maaliskuuta 1942. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 7. joulukuuta.
Palvelus.
Saksalaiset valtasivat aluksen 1943 Porto Margherassa Venetsiassa sen ollessa edelleen telakalla. Työt jatkuivat aluksella, joka otettiin palvelukseen 1. tammikuuta 1944 nimellä "Uj205". Alus tuhoutui Yhdysvaltain maavoimien ilmavoimien (USAAF) ilmahyökkäyksessä 27. maaliskuuta 1944 Sebenicossa.
RN Spingarda

RN Spingarda () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti.
Valmistus.
Alus tilattiin Porto Margherasta Bredalta,missä köli laskettiin 14. maaliskuuta 1942. Alus laskettiin vesille 22. maaliskuuta 1943.
Palvelus.
Saksalaiset valtasivat aluksen 1943 Porto Margherassa Venetsiassa sen ollessa edelleen telakalla. Työt jatkuivat aluksella, joka otettiin palvelukseen 22. huhtikuuta 1944 nimellä "Uj208". "HMS Avon Vale" ja "HMS Wheatland" upottivat aluksen 1. marraskuuta 1944 tykistötaistelussa Adrianmerellä Pagsaaren edustalla.
RN Carabina

RN Carabina () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti.
Valmistus.
Alus tilattiin Porto Margherasta Bredalta, missä köli laskettiin 28. syyskuuta 1942. Alus laskettiin vesille 31. elokuuta 1943.
Palvelus.
Saksalaiset valtasivat aluksen 1943 ja liittivät sen laivastoonsa nimellä "Uj207". Alus upposi helmikuussa 1944 ilmahyökkäyksessä.
Tribromietikkahappo

Tribromietikkahappo (C2HBr3O2) on etikkahapon bromattuihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa tribromietikkahappo on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja pienessä määrin petrolieetteriin. Yhdiste hydrolysoituu suhteellisen helposti erityisesti kuumennettaessa, jolloin muodostuu bromoformia.
Valmistus ja käyttö.
Tribromietikkahappoa voidaan valmistaa hapettamalla bromaalia tai tetrabromieteeniä väkevän typpihapon avulla tai malonihapon vesiliuoksen ja bromin välisellä reaktiolla. Yhdistettä voidaan käyttää bromaavana reagenssina tai polymeerien valmistuksessa katalyyttinä.
Papà

Papà (”Isä”) on vuonna 1915 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Ranskalaisten Robert des Flersin ja Gaston de Caillavetin samannimiseen komediaan (1911) perustuvan lyhytelokuvan on ohjannut Nino Oxilia. Sen pääosia esittävät Ruggero Ruggeri, Amleto Novelli ja Pina Menichelli.
Juoni.
Lemmenseikkailuihin ja juhlimiseen kyllästynyt Sarzacin kreivi lähtee etsimään poikaansa Giovannia, jonka hän on jättänyt maaseudulle kasvatettavaksi kaksikymmentäviisi vuotta sitten. Giovanni on ihastunut rikkaan maanomistajan tyttäreen Georgetteen, jota myös hänen isänsä alkaa kosiskella. Isän ja pojan välit ovat vähällä katketa, mutta lopulta Giovanni löytää häntä salaa rakastaneen köyhän Giovannan ja kaikki päättyy onnellisesti.
Tuotanto.
Nino Oxilian Cinesille tekemä kaksikelainen elokuva perustuu ohjaajan Pariisissa näkemään näytelmään, jota ei ollut vielä esitetty Italiassa. Sen päätähti on Ruggero Ruggeri, jonka rinnalla poikaa esittävä Amleto Novelli näyttää aivan liian vanhalta. Itala Filmin "Il fuocon" (1915) ja "Tigre realen" (1916) myötä femme fatalen rooleihin erikoistunut Pina Menichelli on vielä viaton ja raikas maalaistyttö. Paljolti ulkoilmassa kuvattu kolmiodraama voidaan nähdä astinlautana sekä Oxilian että Menichellin myöhemmille urille.
Restaurointi.
Torinon elokuvamuseossa säilynyt "Papà" on restauroitu vuonna 2012. Alkuperäisestä 594 metrin pituudesta on säilynyt 580 metriä. Elokuva on nähtävissä museon Vimeo-sivustolla.
Rhythm Tengoku

Rhythm Heaven (, ) on japanilainen rytmipelisarja. Sarjan tuottajana toimivat Nintendo SPD ja J.P.Room Recordings, kun taas pelin kolikkopeliversiosta vastaa Sega. Pelin kehittäjinä toimivat Tsunku ja Kazuyoshi Osawa.
RN Alcione (1906)

RN Alcione () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1907 valmistunut Pegaso-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 18. elokuuta 1905. Alus laskettiin vesille 13. syyskuuta 1906 ja liitettiin laivastoon 1. elokuuta 1907.
Palvelus.
Alus muutettiin miinanraivaajaksi 1917 ja romutettiin 4. maaliskuuta 1923.
RN Ardea

RN Ardea () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1907 valmistunut Pegaso-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 18. elokuuta 1905. Alus laskettiin vesille 10. tammikuuta 1907 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 23. toukokuuta.
Palvelus.
Alus muutettiin 1910-1913 öljykäyttöiseksi. Se poistettiin aluseluettelosta 4. maaliskuuta 1923.
RN Albatros

RN Albatros () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1907 valmistunut Pegaso-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 18. elokuuta 1905. Alus laskettiin vesille 22. tammikuuta 1907 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 14. elokuuta.
Palvelus.
Alus romutettiin 4. maaliskuuta 1923.
RN Airone (1907)

RN Airone () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1907 valmistunut Pegaso-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 19. huhtikuuta 1906. Alus laskettiin vesille 13. toukokuuta 1907 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 28. marraskuuta.
Palvelus.
Alus muutettiin miinanraivaajaksi 1918 ja romutettiin 25. syyskuuta 1923.
Ruggero Ruggeri

Ruggero Ruggeri (14. marraskuuta 1871 Fano – 20. heinäkuuta 1953 Milano) oli italialainen näyttelijä.
Harrastajanäyttelijänä aloittanut Ruggeri työskenteli Ermete Novellin sekä Virgilio Tallin, Irma Gramatican ja Oreste Calabresin teatteriseurueissa. Pian hän alkoi muodostaa omia teatteriseurueitaan. Ruggeri näytteli Shakespearea sekä erityisesti ranskalaisia komedioita. Hän oli yksi ensimmäisistä ja arvostetuimmista Luigi Pirandellon näytelmien esittäjistä. Iän myötä Ruggerin ammattitaito vain parani ja toisen maailmansodan jälkeen hän herätti kansainvälistäkin huomiota T. S. Eliotin näytelmässä "Murha katedraalissa" sekä Platonin dialogeissa. Ruggeri on esiintynyt myös elokuvissa.
RN Astore (1907)

RN Astore () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1908 valmistunut Pegaso-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 19. huhtikuuta 1906. Alus laskettiin vesille 22. kesäkuuta 1907 ja liitettiin laivastoon 27. tammikuuta 1908.
Palvelus.
Alus romutettiin 4. kesäkuuta 1923.
RN Arpia

RN Arpia () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1908 valmistunut Pegaso-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 8. kesäkuuta 1906. Alus laskettiin vesille 22. elokuuta 1907 ja liitettiin laivastoon 25. huhtikuuta 1908.
Palvelus.
Vuoden 1917 jälkeen alus oli nopeana miinanraivaajana. Alus vaurioitui pahoin 17. tammikuuta 1918 osuttuaan merkitsemättömään vuonna 1860 uponneeseen Napolin laivaston fregatin "Torquato Tasson" hylkyyn Porto d'Ascolissa. Alus upposi matalikolle Porto d'Ascolin ja San Benedetto del Tronton välillä. Myöhemmin samana vuonna hylky nostettiin ja siirrettiin telakalle korjattavaksi. Alus palautettiin palvelukseen 25. heinäkuuta 1918. Alus poistettiin laivastoluettelosta 15. maaliskuuta 1923.
Tässä on elämäsi

Tässä on elämäsi ("Här har du ditt liv") on Jan Troellin ohjaama ruotsalainen elokuva 
vuodelta 1966. Troellin esikoisohjaus perustuu Eyvind Johnsonin neliosaisen, osin omaelämäkerrallisen romaanisarjan (1934–1937) toiseen osaan, joka on suomennettu nimellä "Tällaista on elämäsi". Hitaasti etenevässä, sekä mustavalko- että värifilmille kuvatussa tarinassa Olof muuttaa 14 vuoden iässä kotoaan, aikuistuu 1910-luvun Ruotsissa ja päättää ryhtyä kirjailijaksi. 
Vastaanotto.
Suomessa elokuva sai teatteriensi-iltansa lokakuussa 1968. Yle TV1 on esittänyt sen 1975 ja 1978. Elokuva julkaistiin suomeksi myös kahdella VHS-kasetilla.
Vuonna 1995 ruotsalaisen Nöjesguiden-lehden äänestyksessä Ruotsin kaikkien aikojen parhaista elokuvista "Tässä on elämäsi" sijoittui neljänneksi. "Helsingin Sanomien" Rauno Murjun mielestä Jan Troell jaksaa syventyä aiheeseensa huolella, kertoa tarinan vakaasti muttei kuivasti. Kuvaajana Troell on hänestä herkkä luonnon ja maisemien lyyriselle kauneudelle. ”"Tässä on elämäsi" onkin eräänlaista uusimuotoista runollista realismia. Ihmiset istuvat ajassaan ja teoissaan kun räätälintekemässä mittatilauspuvussa – missään saumassa ei virhettä näy.” "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano antoi elokuvan videotallenteelle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Tämän miehen on kuoltava!

Tämän miehen on kuoltava! ("Que la bête meure") on Claude Chabrolin käsikirjoittama ja ohjaama italialais-ranskalainen jännityselokuva vuodelta 1969. Siinä mies lähtee etsimään yliajajaa, joka surmasi hänen poikansa. Hän saa selville että autossa istui myös muuan näyttelijätär ja tekeytyy elokuvakäsikirjoittajaksi päästäkseen tämän puheille. Löytäessään syyllisen hän huomaa tämänkin olevan perheellinen mies omine ongelmineen. Kostohalut alkavat hiipua ja asiat mutkistua.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Vastajärvi

Vastajärvi on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Mahnalanselän lähialueeseen.
Maantietoa.
Järven pituus on 500 metriä, leveys 200 metriä ja pinta-ala on 5,4 hehtaaria. Järvei sijaitsee notkossa kahden peltomaan välissä. Järveen laskee neljä tulo-ojaa, jotka tuovat vettä metsämaailta. Osa ojista saavat vetensä lähteistä ja yksi niistä on Jylhäjärven laskuoja. Samassa ojassa sijaitsee myös pieni ja kapea Tilkkusjärvi. Luusua sijaitsee järven itäpäässä ja sieltä laskee 1,9 kilometriä pitkä laskuoja Vastajärvenoja, joka laskee Mahnalanselän pohjoispäässä olevan Enonselän Lehtiniemenlahteen. Rantaviivan kokonaispituus on 1,2 kilometriä ja sen rannoilla on asutusta. Läheisyydessä sijaitsee kolme maatilaa. Järvelle pääsee seuraamalla yhdystietä 2611 Sirkkalaan, jossa käännytään Jylhäjärvelle vievälle tielle ja ajetaan sitä noin kilometri.
Kaavassa järven pohjoisrannalle ehdotetaan suojavyöhykettä.
Historiaa.
Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Wastjärvi" ja sen pohjoiskärki oli silloin pitempi. Tilkusjärveltä tuleva oja ei silloin yltänyt Jylhäjärvelle saakka. Se laski omaa ojaa myöten Lehtiniemenlahteen.
Jylhäjärvi (Hämeenkyrö)

Jylhäjärvi on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä ja Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Mahnalanselän lähialueeseen.
Maantieto.
Järven pituus on 350 metriä, leveys 200 metriä ja pinta-ala on 4,4 hehtaaria. Järven ympäristössä korkeuserot ovat vähäisiä ja rannat ovat tasaisina soistunutta metsämaata. Järveen laskee vain yksi tulo-oja eikä sen valuma-alueella sijaitse muita järviä. Järven pohjoispäässä sijaitsevasta luusuasta lähtee 1,9 kilometriä pitkä laskuoja, joka laskee Vastjärveen. Puolivälissä ojaa sijaitsee pieni ja kapea Tilkkusjärvi. Rantaviivan kokonaispituus on 950 metriä ja rannoille on rakennettu kolme loma-asuntoa. Järven ympäristössä on vielä kolme maatilaa.
Järvelle pääsee seuraamalla yhdystietä 2611 Sirkkalaan, jossa käännytään Jylhäjärvelle vievälle tielle ja ajetaan sitä yli kolme kilometriä. Toinen reitti alkaa Porin ja Tampereen väliseltä valtatieltä 11, josta käännytää Kauniaisten tiehaarasta pohjoiseen.
Järvi sijaitsee sen eteläpuolella olevaa kolmen kunnan yhteistä rajapyykkiä. Sastamalan raja ylittää järven lounaispään, mutta suurin osa järveä kuuluu Hämeenkyrön puolelle. Nokian raja ohittaa järven etelärannan kymmenen metrin etäisyydeltä. Sastamalan puolella aluetta kutsutaan Jylhänmaaksi.
Historiaa.
Kalmbergin kartastossa järven laskuoja ei kulkenut nykyistä Tilkusjärven ja Vastajärven reittiä, vaan se laski suoraan Haapaniemenkulman suuntaan ja sieltä Lehtiniemenlahteen. Kartan nimistössä on epätarkkuutta, sillä järven nimeksi on merkitty "Kangarijärvi", jollainen on lounaassa (Kankari) ja jota Kalmbergin kartassa kutsuttiin "Kangasjärveksi".
Muuta.
Järven rannalla on myös Nokian helluntaiseurakunnan käytössä oleva Jylhäjärven leirikeskus.
HMS Larne (J274)

HMS Larne (viirinumero J274) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja.
Valmistus.
Alus tilattiin Renfrewistä Lobnitzilta, missä köli laskettiin 25. tammikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 2. syyskuuta ja valmistui vielä samana vuonna 22. marraskuuta.
Palvelus.
Toisen maailmansodan aikana alus oli 7., 6. ja 5. miinanraivaajalaivueessa.
Alus luovutettiin 1946 Italialle, joka liitti sen laivastoonsa siirtomaakorvettina nimellä "Ammiraglio Magnaghi". Alus nimettiin 1948 uudelleen "Eritreaksi" ja edelleen 1951 "Alabardaksi". Alus oli luokiteltu huhtikuussa 1950 uudelleen sukellusveneentorjuntakorvetiksi. Aluksen aseistuksena oli etukannella yksi neljän tuuman 47 pituuskaliiperin tykki sekä neljä 37 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Lisäksi aluksella oli neljä Menon-sukellusveneentorjuntaheitintä ja kaksi syvyyspommikiskoa, joissa kummassakin neljä syvyyspommia. Vuonna 1954 aluksen 37 millimetrin tykit korvattiin neljällä 40 millimetrin 56 pituuskaliiperin tykillä. Kahta vuotta myöhemmin aluksen etukannen tykin tilalle rakennettiin majoitustiloja, kun aluksesta tehtiin korvettien johtoalus. Se poistettiin alusluettelosta 1. heinäkuuta 1968 ja alus romutettiin 1980 La Speziassa.
RN Aliseo

RN Aliseo () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Ciclone-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Navalmeccanicalta, missä köli laskettiin 16. syyskuuta 1941. Alus laskettiin vesille vuotta myöhemmin 20. syyskuuta 1942 ja liitettiin laivastoon 28. helmikuuta 1943.
Palvelus.
Alus luovutettiin 1949 sotakorvauksena Jugoslavialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Biokovo" (RE-52). Alus varustettiin yhdysvaltalaisella elektroniikalla. Se poistettiin alusluettelosta 1971.
RN Ardente

RN Ardente () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1942 valmistunut Ciclone-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 7. huhtikuuta 1941. Alus laskettiin vesille reilua vuotta myöhemmin 27. toukokuuta 1942 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 30. syyskuuta.
Palvelus.
Alus upposi 12. tammikuuta 1943 kolaroituaan "RN Grecalen" kanssa.
RN Animoso

RN Animoso () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1942 valmistunut Ciclone-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 3. huhtikuuta 1941. Alus laskettiin vesille 15. huhtikuuta 1942 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 14. elokuuta.
Palvelus.
Alus luovutettiin 1949 sotakorvauksena Neuvostoliitolle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Ladny". Se siirrettiin 1951 toisarvoisiin tehtäviin.
RN Ardimentoso (1942)

RN Ardimentoso () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1942 valmistunut Ciclone-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 7. huhtikuuta 1941. Alus laskettiin vesille 27. kesäkuuta 1942 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 14. joulukuuta.
Palvelus.
Alus luovutettiin 1949 sotakorvauksena Neuvostoliitolle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Liuty". Se siirrettiin 1951 toisarvoisiin tehtäviin.
RN Ardito

RN Ardito () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1942 valmistunut Ciclone-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 3. huhtikuuta 1941. Alus laskettiin vesille 16. maaliskuuta 1942 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 30. kesäkuuta.
Palvelus.
Saksalaiset valtasivat aluksen 1943 aluksen, jonka liittivät laivastoonsa nimellä "TA26". Alus tuhoutui toisen maailmansodan lopulla.
Andy Stanton

Andy Stanton (s. 14. marraskuuta 1973 Lontoo, Englanti) on brittiläinen lastenkirjailija, joka tunnetaan "Herra Gummi" -romaanien sarjasta. Stanton opiskeli Oxfordin yliopistossa englannin kieltä sekä Manchester Metropolitan Universityssä kuvitustaidetta.
Stanton on kirjoittanut yhdeksän "Herra Gummi" -romaania (), ja niistä kahdeksan on suomennettu. Romaanit on kuvittanut David Tazzyman ja suomentanut Jaana Kapari-Jatta. Romaaneja on luonnehdittu surreaalisiksi ja anarkistisiksi, ja niille on myönnetty useita kirjallisuuspalkintoja (mm. Blue Peter Book Award, Red House Children’s Book Award). Stanton on saanut vaikutteita muiden muassa Roald Dahlilta ja Enid Blytonilta. — Stanton vieraili Suomessa syksyllä 2015.
U-679

U-679 oli Saksan laivaston tyypin VIIC sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 5. kesäkuuta 1941 Hampurista Howaldstswerkelta, missä köli laskettiin 3. syyskuuta 1942. Alus laskettiin vesille 18. syyskuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 29. marraskuuta ensimmäisenä päällikkönään luutnantti Friedrich Breckwoldt.
Palvelus.
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa 31. sukellusvenelaivueeseen, josta se siirrettiin 1. elokuuta 1944 8. laivueeseen.
Alus upposi 9. tammikuuta 1945 osuttuaan Suomenlahdella miinaan Viron edustalla. Hylky löytyi 12. elokuuta 2015 aluksen oletetulta partiointialueelta. Aluksen mukana hukkuivat kaikki 51 miehistön jäsentä.
U-479

U-479 oli Saksan laivaston tyypin VII sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin 10. huhtikuuta 1941 Kielistä Deutsche Werkeltä, missä köli laskettiin 19. marraskuuta 1942. Alus laskettiin vesille 14. elokuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 27. lokakuuta ensimmäisenä päällikkönään yliluutnantti Friedrich-Wilhelm Sons.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 5. sukellusvenelaivueeseen, josta se siirrettiin 1. elokuuta 1944 8. laivueeseen. Alus lähti 27. lokakuuta Danzigista viidennelle partiomatkalleen, jolla se tuhoutui 27. marraskuuta osuttuaan miinaan Suomenlahdella. Hylyn löysivät virolaiset merenmittausviranomaiset.
Liberal arts college

Liberal arts college on Yhdysvalloissa yleinen korkea-asteen oppi­laitos­tyyppi, yleis­sivistävä korkea­koulu, joka tarjoaa tiettyyn pää­aineeseen keskittymisen sijaan laajasti yleis­sivistäviä neli­vuotisia Bachelor of Arts- tai Bachelor of Science -tutkintoja. Käsite "liberal arts" (vrt. vapaat taidot) tarkoittaa perus­opintoja humanistisissa, yhteis­kunnallisissa ja luonnon­tieteellisissä aineissa, vastakohtana tiukalle keskit­tymiselle ammatilliseen, tekniseen tai kutsumukselliseen erikoisalaan. Opinnoissa korostuu yleisten älyllisten taitojen kehittäminen, ja opetus on usein varsin koulumaista tai muuten vuoro­vaikutteista. Opetus­henkilöstö on yleensä kokopäivä­toimista, eikä opetus­tehtävissä juuri käytetä jatko-opiskelijoista valittuja assistentteja (Graduate Student Teaching Assistants) kuten yliopistoissa.
Yhdysvalloissa liberal arts colleget ovat yleensä varsin pieniä, sisä­oppi­laitos­maisia, sijaitsevat maaseutu­maisessa ympäristössä ja korostavat henkilö­kunnan ja opiskelijoiden keskinäistä yhteisöl­lisyyttä.