tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kiireellinen sijoitus

Kiireellinen sijoitus on lastensuojelun toimenpide, jossa lapsi otetaan kiireellisesti pois vanhemmiltaan ja sijoitetaan muualle asumaan.
Kiireellinen sijoitus tehdään silloin, kun silloin lapsen terveys tai kehitys on välittömässä vaarassa joko siksi, että hänestä ei pidetä tarpeeksi huolta, tai siksi, että lapsi itse käyttää päihteitä tai tekee rikoksia tai on vaaraksi itselleen. 
Siinä viranomainen puuttuu vakavasi ihmisten elämään ja yksityisyyteen, joten se tehdään vasta kun mikään muu keino ei auta lapsen turvaamiseksi. Päätöksen perusteluihin kirjataan, miksi kiireellinen sijoitus tehdään, mihin lapsi sijoitetaan ja miksi juuri tämä paikka on valittu.
Driulis González

Driulys González Morales (s. 21. syyskuuta 1973 Guantánamo) on kuubalainen judon olympiavoittaja ja maailmanmestari.
González voitti Atlantassa 1996 olympiakultaa 56 kg:n painoluokassa kukistettuaan loppuottelussa eteläkorealaisen Jung Sun-Yongin. Hän sai hopeaa Sydneyssä 2000 hävittyään 57-kiloisten finaalissa espanjalaiselle Isabel Fernándezille. Hän sai olympiapronssia 56 kg:n sarjassa Barcelonassa 1992 ja 63-kiloisissa Ateenassa 2004 sekä sijoittui 63 kg:n painoluokassa viidenneksi Pekingissä 2008.
González voitti maailmanmestaruuden 56 kg:n sarjassa Chibassa 1995, 57-kiloisissa Birminghamissa 1999 ja 63-kiloisissa Rio de Janeirossa 2007. MM-hopeaa hän saavutti 56-kiloisissa 1997 ja 63-kiloisissa 2003 sekä MM-pronssia 56 kg:n sarjassa 1993 ja 63-kiloisissa 2005.
González voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa 56 kg:n painoluokassa 1995, 57-kiloisissa 1999 sekä 63 kg:n sarjassa 2003 ja 2007. Judon Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa 56-kiloisissa 1992, 1994, 1996 ja 1997, 57 kg:n sarjassa 1998 sekä 63-kiloisissa 2007 ja 2008.
González voitti universiadeissa kultaa 56 kg:n painoluokassa 1995 ja 57-kiloisissa 1999. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hän saavutti 21 turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja seitsemän kolmossijaa. Hän voitti aikuisten sarjassa yksitoista Kuuban-mestaruutta.
Summer of ’69

Summer of ’69 on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Bryan Adamsin kappale hänen neljänneltä studioalbumiltaan "Recklessiltä". Kappaleen ovat tehneet Bryan Adams ja Jim Vallance. Sen tuottivat Adams ja Bob Clearmountain. Kappale julkaistiin kesäkuussa 1985 "Reckless" -albumin neljäntenä singlenä.
Kappale sai myönteisiä arvioita musiikkikriitikoilta. Singlellä oli suuri vaikutus kansainvälisillä musiikkilistoilla. Sen paras sijoitus oli neljäs sija Alankomaissa ja se sai huonointa menestystä Saksan listoilla. Kappaletta promotoitiin musiikkivideolla. Video esittää Adamsin ja hänen taustabändinsä erilaisissa tilanteissa, videolla muun muassa juostaan poliisia karkuun.
Taustaa.
Albumia "Cuts Like a Knife" tukevan kiertueen jälkeen Adams alkoi välittömästi äänittää "Reckless"-albumiaan. ”Summer of ’69” saatiin valmiiksi 25. tammikuuta 1984. Se tehtiin yhteistyössä Jim Vallancen kanssa hänen kellaristudiossaan. Kappale kävi läpi lukuisia muutoksia, koska Adams ja Vallance eivät olleet vakuuttuneita siitä, että kappale olisi tarpeeksi vahva albumille. Heidän ensimmäisessä luonnoksessaan sanat ”Summer of ’69” esiintyivät vain kerran. Silloin molemmat suunnittelivat kappaleen nimeksi ”Best Days of My Life”. Vaikka nämä sanat esiintyvät kappaleessa seitsemän kertaa ensimmäisessä luonnoksessa, niin viimeisessä luonnoksessa nimeksi vaihdettiin ”Summer of ’69”. 
Kirjoitettaessa sanoja: ”Jimmy quit and Jody got married”, Vallance ehdotti käytettävän sen sijasta: ”Woody quit and Gordy got married” viitaten hänen lukioaikaisen bändinsä jäseniin, mutta Adams halusi kappaleeseen henkilöt joihin hänellä on yhteys, olihan kappale hänen kappaleensa. Adams valitsi ”Jimmyn” viitaten yhteen hänen aikaisista rumpaleistaan ja ”Jodyn” viitaten Adamsin manageriin, Jody Perpickiin, joka meni naimisiin albumin äänitysten aikana. Kappaleen ensimmäinen demo alkoi 12-kielisellä kitarariffillä, mutta he vaihtoivat sen 6-kieliseen introon toisessa demossa. Kappale äänitettiin kolmesta neljään kertaan, eikä Adams ja Vallance olleet vieläkään vakuuttuneita, että kappale olisi valmis.
Adamsin ollessa "The Early Show" -ohjelmassa vuonna 2008 häneltä kysyttiin kappaleesta ”Summer of ’69” ja sen sanoituksen merkityksestä. Adams vahvisti, että se on kappale seksistä ja rakastelusta kesäaikaan. 69 on viittaus 69-seksiasentoon. Vallance on kuitenkin tullut sovinnaisempaan tulkintaan, jossa kappaleen nimi viittaisi vuosilukuun.
”Summer of ’69” on säilyttänyt suosionsa näihin päiviin asti monissa maissa ympäri maailmaa. Kappaleella on omistautunut kannattajajoukko Nepalissa ja "saa aina lämpimän vastaanoton", kun maassa esiintyvät yhtyeet esittävät kappaleen. Bryan Adams lauloi kappaleen vuoden 2011 kriketin maailmanmestaruuskilpailuiden avajaisseremoniassa, Bangladeshissa.
Sammatin vapaa kyläkoulu

Sammatin vapaa kyläkoulu on perusopetuksen (9 luokkaa) käsittävä steinerkoulu Sammatissa Lohjalla. Se on Suomen ainoa maaseudulla toimiva steinerkoulu. Koulu on perustettu vuonna 1984. 2025 syksyllä koulun vuosirehtori on Maija Engström.
Stephen Chbosky

Stephen Chbosky (s. 25. tammikuuta 1970 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. Hän on kirjoittanut nuortenromaanin "Elämäni seinäruusuna" (1999) ja käsikirjoittanut ja ohjannut sen pohjalta saman nimisen elokuvan. Hän on käsikirjoittanut myös elokuvan "Rent" (2005) ja luonut televisiosarjan "Jericho" (2006–2008). Vuonna 2021 ensi-iltansa sai Chboskyn ohjaama elokuvamusikaali "Dear Evan Hansen".
RuPaul

RuPaul Andre Charles (s. 17. marraskuuta 1960), taiteilijanimeltään RuPaul, on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, näyttelijä, vaikuttaja ja drag queen, joka tunnetaan muun muassa luomastaan ja juontamastaan "RuPaul’s Drag Race" -tv-ohjelmasta. Hän syntyi ja kasvoi San Diegossa ja muutti myöhemmin Atlantaan.
RuPaul nousi kuuluisuuteen hitillään ”Supermodel (You Better Work)” albumilta ”Supermodel of the World” (1993) ja myöhemmin Elton Johnin kanssa tekemällään duetolla nimeltä ”Don’t Go Breaking My Heart.”
Latausliittymä

Latausliittymä eli "sopimuksellinen prepaid-liittymä" on matkapuhelinliittymä, jonka käyttö maksetaan etukäteen. Se eroaa yleisemmin käytetystä prepaid-liittymästä siinä, että puhelinnumero on pysyvä ja se voidaan siirtää edellisestä sopimuksesta ja toiselta operaattorilta.
Isabel Fernández

María Isabel Fernández Gutiérrez (s. 1. helmikuuta 1972 Alicante) on espanjalainen judon olympiavoittaja, maailmanmestari ja kuusinkertainen Euroopan-mestari..
Fernández voitti olympiakultaa Sydneyssä 2000 kukistettuaan 57 kg:n loppuottelussa kuubalaisen Driulis Gonzálezin. Hän sai olympiapronssia 56 kg:n sarjassa Atlantassa 1996 ja sijoittui viidenneksi 57-kiloisissa Ateenassa 2004.
Fernández voitti maailmanmestaruuden 56 kg:n painoluokassa Pariisissa 1997 kukistettuaan finaalissa Driulis Gonzálezin. Hän sai MM-hopeaa 57 kg:n sarjassa Birminghamissa 1999 ja Rio de Janeirossa 2007 sekä pronssia Münchenissä 2001. Hän sijoittui MM-kilpailuissa viidenneksi 56-kiloisissa 1995 ja 57-kiloisissa 2005 sekä seitsemänneksi 57-kiloisissa 2003 ja 2011.
Fernández voitti Euroopan-mestaruuden 57 kg:n painoluokassa Oviedossa 1998, Bratislavassa 1999, Pariisissa 2001, Düsseldorfissa 2003, Bukarestissa 2004 ja Belgradissa 2007. EM-hopeaa hän saavutti 56-kiloisissa Birminghamissa 1995 ja Oostendessa 1997 sekä 57-kiloisissa Lissabonissa 2008. EM-pronssia hän sai 56 kg:n sarjassa Haagissa 1996 sekä 57-kiloisissa Mariborissa 2002, Rotterdamissa 2005 ja Tampereella 2006. EM-joukkuekilpailussa hän saavutti hopeaa 1999 ja 2001 sekä pronssia 1997, 1998, 2004 ja 2006.
Fernández sai junioreiden EM-kilpailuissa pronssia 56 kg:n sarjassa 1988. Hän voitti opiskelijoiden maailmanmestaruuden 56-kiloisissa 1996. Hän voitti Välimeren kisoissa 2005 kultaa 57 kg:n painoluokassa.
Fernández saavutti maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa 18 turnausvoittoa, 13 kakkossijaa ja 23 kolmossijaa. Hän voitti aikuisten sarjassa yhdeksän Espanjan-mestaruutta.
Aulendorf

Aulendorf on Saksan kaupunki Baden-Württembergin osavaltion Ravensburgin piirikunnassa. Se sijaitsee osavaltion kaakkoisosassa Ravensburgin pohjoispuolella. Kaupungin pinta-ala on 52,4 neliökilometriä, ja siellä oli kesäkuun 2022 lopussa 10 374 asukasta.
Japaninankerias

Japaninankerias, joskus myös unagi, ("Anguilla japonica") on läntisellä Tyynellämerellä elävä ankerias, joka on Atlantin ankeriaiden tapaan vaelluskala. Se syntyy Mariaanien haudan lähistöllä ja vaeltaa toukkana ja sittemmin lasiankeriaana Itä-Aasian jokiin ja makeisiin vesiin, joissa se viettää aikuisuutensa ja kasvaa, kunnes palaa lisääntymään synnyinpaikkaansa. Kala on muodoltaan pitkulaisen käärmemäinen, sen pää on pieni ruumiiseen nähden. Kala on kuta kuinkin yksivärinen.
Japaninankeriasta tavataan luonnonvaraisena Kiinassa, Taiwanilla, Etelä-Koreassa, Vietnamissa ja Filippiineillä. Lajia pidetään Japanissa suurena herkkuna, ja lajia viljellään siellä. Laji on vähentynyt huomattavasti. Syiksi on arvioitu saastumista, ylikalastusta ja El Niñon kaltaisten luonnonilmiöiden lisääntymistä. Lajilla on myös loisena nematodi, joka on tarttunut myös Atlantin ankeriaisiin. Japaninankeriaan on arveltu olevan ainoa tunnettu selkärankainen, joka tuottaa lihaksistossaan itsevalaisevaa proteiinia. Itsevalaiseva ominaisuus ilmenee vain bilirubiinin läsnä ollessa, ja kyvystä on arveltu olevan hyötyä maksasairauksien tutkimisessa.
Spectre (albumi)

Spectre on Laibachin 3. maaliskuuta 2014 julkaistu studioalbumi. Omien sanojensa mukaan Laibach luo levyllä "suuren, tärkeän ja vaarallisen askeleen eteenpäin". Levyllä viitataan yhtyeen mukaan mm. Chelsea Manningin, Edward Snowdenin ja Julian Assangen sankarillisuuteen, vaikka heitä ei suoraan mainitakaan nimeltä levyn lauluissa.
Samaan aikaan kuin levy julkaistiin, Laibach perusti Spectre-nimisen "puolueen". Spectre-puolueen jäsenkirjaa voi anoa Internetin kautta mistä päin maailmaa tahansa (samaan tapaan kuin Laibachin osittain perustaman NSK-valtion passeja).
Laibachin mukaan "Spectre" on kansainvälisen Spectre-puolueen manifesti. Laibach väittää, että 2000-luvulla kukaan ei ota musiikkia vakavasti, koska suurin osa populaarikulttuurista on täysin triviaalia ja vailla politiikkaan tai sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen liittyvää merkitystä. Laibach kuitenkin uskoo, että musiikki voi olla liikkeellepaneva voima, kunhan se poistuu omasta mediaympäristöstään ja on muutakin kuin vain musiikkia.
Levyltä julkaistiin digitaalijulkaisuna neljän kappaleen EP, "S", joulukuussa 2013. Julkaisu sisältää Spectren kappaleet "Eurovision", "No History" ja "Resistance is Futile" sekä liveversion kappaleesta "Love on the Beat". EP:n yhteydessä julkaistiin Spectren traileri-video, joka sisältää katkelman kappaleesta "Resistance is Futile".
Spectren julkaisun yhteydessä maaliskuussa 2014 julkaistiin Morten Traavikin ohjaama musiikkivideo kappaleesta "The Whistleblowers". Rátneekin ohjaama video "Eurovision" -kappaleesta julkaistiin saman vuoden maaliskuussa. Videossa välähtää myös suomen kielen sana "Ahneus". Levyn kolmas, Tomislav Ganglin ohjaama, musiikkivideo julkaistiin kappaleesta "See that My Grave is Kept Clean" vuotta myöhemmin maaliskuussa 2015.
Levystä julkaistiin maaliskuussa 2015 digitaalinen luksuspainos, joka sisältää alkuperäisen albumin lisäksi viisi bonus-raitaa sekä "Spectremix"-albumin, jolla on eri artistien työstämiä remix-versioita levyn kappaleista.
Kiertue.
Laibach esitti Spectren kappaleita kiertueillaan Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa vuosina 2014 ja 2015. Suomessa oli kaksi konserttia: Helsingissä Tavastia-klubilla 16. maaliskuuta 2015 ja Tampereen Klubilla 18. maaliskuuta 2015.
Pohjois-Amerikan kiertueen rahoittamisessa yhtye turvautui Indiegogo-joukkorahoituskampanjaan.
Kappaleet.
Kappaleet 11–14 ovat bonuslauluja, jotka eivät sisälly albumin kaikkiin julkaisuversioihin.
Jodikloorimetaani

Jodikloorimetaani eli kloorijodimetaani (CH2ICl) on metaanin halogenoituihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa jodikloorimetaani on vaaleankeltaista nestettä. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, bentseeniin ja halogenoituihin hiilivetyihin. Jodikloorimetaania muodostuu merissä eräiden levien tuottaman dijodimetaanin reagoidessa valon vaikutuksesta.
Valmistus ja käyttö.
Jodikloorimetaania voidaan valmistaa dikloorimetaanin ja natriumjodidin tai muiden jodidien välisellä reaktiolla. Liuottimena voidaan käyttää asetonia tai dimetyyliformamidia ja reaktiossa on käytetty myös faasinsiirtokatalyyttejä. Yhdistettä voidaan valmistaa myös dijodimetaanista ja dikloorimetaanista alumiinijauheen ja jodin toimiessa katalyyttinä.
Jodikloorimetaania voidaan käyttää useissa orgaanisten synteesien reaktioissa reagenssina. Yhdessä sinkin ja kuparin seoksen kanssa sitä käytetään muodostamaan syklopropaanijohdannaisia alkeeneista Simmons–Smith-reaktiolla ja alkeenien valmistamiseen aldehydeistä. Lisäksi sitä käytetään klooria sisältävien organosinkki-, -litium- ja -fosforiyhdisteiden valmistukseen, kloorimetyyliboronaattien valmistukseen ja Eschenmoserin suolan syntetisoimiseen.
Pedagoginen selvitys

Pedagoginen selvitys tehdään Suomen perusopetuksessa laadittaessa päätöstä erityisestä tuesta. Se tehdään opettajien ja oppilashuollon moniammatillisena yhteistyönä. Ennen erityistä tukea koskevan päätöksen tekemistä opetuksen järjestäjän on kuultava oppilasta ja tämän huoltajaa. 
Selvityksen taustana on kuvaus oppilaan saamasta tehostetusta tuesta ja arvio sen vaikutuksista, selvitys oppilaan oppimisvalmiuksista sekä hänen oppimiseen ja koulunkäyntiin liittyvät erityistarpeensa. Selvitykseen sisältyy arvio siitä, millaisilla tukijärjestelyillä oppilasta tulisi tukea. Arvioidaan myös sitä, tarvitseeko oppilas yhdessä tai useammassa oppiaineessa yksilöllistetyn oppimäärän.
Rose Lagercrantz

Rose Lagercrantz (s. 12. kesäkuuta 1947 Tukholma) on ruotsalainen kirjailija. Hän julkaisi ensimmäisen kirjansa vuonna 1973. Hän kirjoitti aluksi lähinnä lasten- ja nuortenkirjallisuutta, mutta myöhemmin hän on kirjoittanut enemmän aikuisten kirjallisuutta. Hän on parhaiten tunnettu Metteborgia käsittelevistä kirjoistaan sekä kirjasta "Flickan som inte ville kyssas", josta hän vuonna 1995 sai August-palkinnon. Lastenkirjoistaan hän on saanut mm. Astrid Lindgren -palkinnon. Lagercrantzin kirjoja on käännetty muun muassa venäjäksi, saksaksi, koreaksi, japaniksi ja italiaksi.
Rose Lagercrantz on vuodesta 1966 ollut naimisissa Hugo Lagercrantzin kanssa.
Regionalliga Nordost

Regionalliga Nordost on neljänneksi korkein jalkapallon sarjataso Saksassa. Ennen 3. Ligan perustamista se oli kolmanneksi korkein. Liigan järjestää Saksan jalkapalloliitto.
Historia.
Regionalliga Nordost perustettiin vuonna 1994 yhdessä Regionalliga Nordin ja Regionalliga West/Südwestin kanssa.
Nykyisin sarjanousu onnistuu seuraavista sarjoista: NOFV-Oberliga Nord ja NOFV-Oberliga Süd
Eternal

Eternal on Stratovarius-yhtyeen 15. studioalbumi, joka julkaistiin 11. syyskuuta 2015. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 5.
Tutume

Tutume on suuri kylä Botswanassa. Sen asukasluku oli vuonna 2011 noin 17 500. Tutume sijaitsee Central Districtin hallinnollisella alueella. Tutume on noin viidensadan kilometrin päässä pääkaupunki Gaboronesta. Lähin kaupunki Francistown sijaitsee noin sadan kilometrin päässä.
Tutume on nimetty Tutume nimisen joen mukaan.
Tutumessa asuu ihmisiä useista eri heimoista.
Tummaviljaseppä

Tummaviljaseppä ("Agriotes obscurus") on seppien heimoon kuuluva kovakuoriainen. Sillä on jonkin verran merkitystä viljelykasvien tuholaisena.
Koko ja ulkonäkö.
Tummaviljaseppä on 7–11 mm:n pituinen, solakanmuotoinen kovakuoriainen. Kuoriaisen pinta on tummanruskea, joskus lähes musta ja himmeä. Etuselkä on peitinsiipiä tummempi ja peitinsiivissä on pitkittäisuria. Tuntosarvet ja raajat ovat vaaleammat kuin muu ruumis. Etuselkä on pituuttaan leveämpi, hyvin kupera ja etuselän sivureunus on keskiosastaan heikko tai kokonaan katkennut. Reunus kääntyy heti etuselän takanurkkien etupuolella piiloon alapinnalle. Raajojen kynsissä ei ole hampaita ja takimmaisen raajaparin nilkoissa ensimmäinen jaoke on selvästi seuraavaa pitempi. Hyvin samankaltainen laji on juovaviljaseppä ("Agriotes lineatus").
Toukka on keltainen, täysikasvuisena noin 20–25 mm pitkä ja takaruumiin kärki on piikkimäinen. Se muistuttaa erittäin paljon muiden "Agriotes"-suvun seppien toukkia eikä lajinmääritys ole yleensä mahdollinen ulkoisten tuntomerkkien perusteella.
Levinneisyys.
Lajin levinneisyys kattaa Euroopan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta ja jatkuu idässä Venäjän Kaukoitään sekä Kiinan koillisosiin. Se on myös kulkeutunut vieraslajina Pohjois-Amerikkaan. Suomessa tummaviljaseppä on yleinen etelärannikolta suunnilleen Oulun korkeudelle ja harvinaistuu sitten pohjoista kohti. Toistaiseksi pohjoisin havainto on Kolarista.
Elinympäristö ja elintavat.
Aikuisia tummaviljaseppiä voi tavata etenkin kesäkuussa ja heinäkuun alkupuoliskolla. Niiden tyypillisiä elinpaikkoja ovat niityt ja peltomaat, ja kuoriaiset ovat aktiivisia erityisesti hämärän aikaan.
Parittelu tapahtuu maan pinnalla. Naaras munii maahan muutaman munan ryhminä yhteensä 75–230 munaa, joista noin kuukautta myöhemmin kuoriutuvat toukat elävät syöden kasvien juuria ja tyviosia sekä itäviä siemeniä. Viljelykasveista ne syövät esimerkiksi perunan mukuloita tai porkkanan ja muiden juuresten juuria, itäviä siemeniä sekä purevat viljakasvien oraita poikki maan alta. Maissi on arka viljaseppien aiheuttamille vioituksille. Toukat viihtyvät erityisesti multaisessa savimaassa ja runsaimmillaan toukkien määrä saattaa olla yli 50 toukkaa neliömetrillä. Kuumalla ja kuivalla säällä toukat kaivautuvat syvälle maaperään, jolloin vahinkojen määrä vähenee. Toukkavaihe kestää 4–5 vuotta ja toukat talvehtivat syvällä maaperässä. Koteloituminen tapahtuu viimeisenä kesänä 10–25 cm syvyyteen. Aikuinen kuoriainen kuoriutuu kotelosta syyskesällä, mutta jää talvehtimaan maan alle ja lähtee liikkeelle vasta seuraavana keväänä.
Seppien toukkia on erityisen runsaasti pelloilla, joita on aikaisemmin pidetty nurmena. Viljelytapojen muutokset, etenkin viljelykierto, sekä torjunta-aineiden käyttö ovat tehneet seppien toukista melko vähämerkityksellisiä tuholaisia. Suomessa viljaseppien toukkia pidetään perunan kannalta merkittävinä. Pohjois-Amerikassa tummaviljaseppä on kasvava ongelma etenkin perunan ja mansikan kasvatuksessa.
Jimi Palanto

Jimi Palanto (s. 2. helmikuuta 1990 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija ja rullakiekkoilija. Jääkiekossa Palanto edustaa Suomi-sarjan HC Satakuntaa ja rullakiekossa Pahalampea. Hyökkääjänä pelaava Palanto kuuluu Suomen rullakiekkomaajoukkueeseen.
Ura.
Jääkiekko.
Palannon kasvattajaseura on Tappara. Aikuisten uransa hän aloitti kaudella 2010-2011 Suomi-sarjan Kooveen paidassa. Vuodet 2011-2014 Palanto pelasi Ranskassa, jossa hän edusti kolmea seuraa. Kaudella 2013-2014 hän pelasi Ligue Magnusissa Ours de Villard-de-Lansin paidassa 19 ottelua tehden tehot 6+2. Kaudeksi 2014-2015 Palanto siirtyi Suomi-sarjan HC Satakuntaan. 
Rullakiekko.
Rullakiekossa Palanto edustaa SM-liigan Pahalampea. Hän voitti runkosarjan maalikuninkuuden kaudella 2014-2015. Palanto kuuluu myös Suomen maajoukkueeseen, jota hän edusti vuoden 2015 MM-kilpailuissa, joista Suomi saavutti hopeaa.
Magic Mike XXL

Magic Mike XXL on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut Gregory Jacobsin ohjaama draamakomedia. Elokuva on jatko-osa vuoden 2012 elokuvalle "Magic Mike".
Elokuva kertoo siitä, kun Mike on lopettanut kolme vuotta sitten uransa stripparina ja ryhtynyt tekemään työkseen huonekaluja. Elokuvassa Mike ja hänen entiset työkaverinsa, ”Tampan kuninkaat”, lähtevät viimeiselle keikalleen Myrtle Beachille.
Elokuvasarjan kolmas osa "Magic Mike’s Last Dance" sai ensi-iltansa vuonna 2023.
Aiheesta muualla.
Juovaviljaseppä

Juovaviljaseppä ("Agriotes lineatus") on seppien heimoon kuuluva kovakuoriainen, jolla on jonkin verran merkitystä maanviljelyssä kasvien tuholaisena.
Koko ja ulkonäkö.
Juovaviljaseppä muistuttaa suuresti lähisukulaistaan tummaviljaseppää ("Agriotes obscurus"). Se on 7–11 mm pitkä, muodoltaan solakka kuoriainen. Yleisväri on yleensä kellertävän ruskea ja eläimen pinta on melko kiiltävä. Peitinsiivet ovat pitkittäisuurteiset ja uurteiden välit ovat vuorotellen tummempia ja vaaleampia muodostaen tunnusomaisen raidoituksen. Joskus juovien väriero on kuitenkin huomaamattoman pieni, mikä vaikeuttaa lajin tunnistamista. Etuselkä on leveyttään pitempi eikä kovinkaan kupera. Etuselän reunukset kääntyvät takanurkkien edessä piiloon. Raajojen kynnet ovat hampaattomat ja takimmaisten raajojen nilkoissa ensimmäinen jaoke on toista jaoketta pitempi.
Toukka on muiden viljaseppien toukkien tavoin keltainen, täysikasvuisena 20–25 mm pitkä ja sen takaruumiin kärki kapenee piikiksi. Lajin määritys toukan ulkoisten tuntomerkkien perusteella on hyvin vaikeaa ellei mahdotonta.
Levinneisyys.
Juovaviljasepän levinneisyys ulottuu laajasti lähes koko Euroopan läpi suureen osaan Aasiaa. Lisäksi se on levinnyt vieraslajina Pohjois-Amerikkaan, Brasiliaan sekä Uuteen-Seelantiin. Suomessa se on melko yleinen, mutta levinneisyys painottuu selvästi maan etelä- ja keskiosiin. Aivan pohjoisimmat havainnot ovat Oulun seudulta.
Elinympäristö ja elintavat.
Muiden viljaseppien tapaan juovaviljaseppä viihtyy kosteilla niityillä ja viljelysmailla. Aikuisia kuoriaisia tavataan etenkin toukokuusta heinäkuun alkupuolelle. Ne ovat melko piilottelevia ja aktiivisia lähinnä iltahämärässä, erityisesti lämpimällä ja kostealla säällä. Laji on laiska lentämään, mutta liikkuu jalan. Koiraat kuolevat pian parittelun jälkeen, mutta naaraat voivat selvitä kesän loppuun saakka.
Naaras munii maahan muutaman senttimetrin syvyyteen pieninä ryhminä yhteensä 75–200 munaa, jotka kuoriutuvat reilun parin viikon kuluttua. Toukat elävät maan alla, etenkin multaisessa savimaassa, ja syövät kasvien juuria ja mukuloita, itäviä siemeniä ja viljakasvien oraita. Runsaimmillaan toukkia voi olla useita kymmeniä, äärimmillään jopa pari sataa toukkaa neliömetrillä. Toukkia on etenkin pelloilla, joita on pidetty aikaisemmin nurmena. Sekä munat että toukat vaativat kosteutta ja vaikka toukka selviytyy pitkiä aikoja ravinnotta, kuivumista se ei kestä. Toukkavaihe kestää 4–5 vuotta ja täysikasvuinen toukka koteloituu viimeisenä kesänä. Aikuinen kuoriainen kuoriutuu noin kuukautta myöhemmin, mutta jää maahan talvehtimaan ja lähtee liikkeelle vasta seuraavana keväänä.
Juovaviljaseppä on joillakin alueilla yleisimpiä maatalouden tuholaiseksi tulkittavia kovakuoriaisia ja erittäin kaikkiruokaisena se voi vahingoittaa jokseenkin kaikenlaisia viljelykasveja. Suurinta vahinkoa syntyy toukkien syödessä kylvetyt siemenet, katkaistessa nuoria taimia tai niiden kaivautuessa juurimukuloihin. Vuoroviljely ja torjunta-aineiden käyttö ovat kuitenkin vähentäneet juovaviljasepän ja muiden viljaseppien merkitystä maataloustuholaisina. Pohjois-Amerikassa ne ovat 1990-luvulta alkaen olleet kuitenkin kasvava ongelma.
Chasing Yesterday

Chasing Yesterday on brittiläisen muusikko ja lauluntekijä Noel Gallagherin ja hänen johtamansa Noel Gallagher’s High Flying Birds -kokoonpanon toinen studioalbumi, joka julkaistiin helmikuussa 2015. Albumin kaiken kappalemateriaalin on säveltänyt ja sanoittanut Noel Gallagher, ja hän on myös tuottanut albumin. "Chasing Yesterday" äänitettiin vuonna 2014 Lontoossa Strangeways- ja Abbey Road -äänitysstudioilla, ja se julkaistiin 25. helmikuuta 2015 Gallagherin perustaman levy-yhtiö Sour Mash Recordsin kautta. Albumi nousi yhtyeen edellisen studioalbumin tavoin Britannian albumilistalla kärkipaikalle, ja ylitti kultalevyn rajan Britanniassa vuoden 2015 maaliskuussa.
"Chasing Yesterday" sai yleisön ja kriitikoiden keskuudessa pääosin positiivisen vastaanoton. AllMusic -sivuston Stephen Thomas Erlewine antoi albumille arvosanaksi neljä tähteä viidestä, ja yhdysvaltalaisen "Rolling Stone" -lehden David Fricken kirjoittamassa arviossa albumi sai kolme ja puoli tähteä.
Albumilta julkaistiin singlenä viisi kappaletta: ”In the Heat of the Moment”, ”Ballad of the Mighty I”, ”Riverman”, ”Lock All the Doors” ja ”The Dying of the Light”.
Listasijoitukset.
Listasijoitusten lähde:
Samsung Galaxy Xcover 3

Samsung Galaxy Xcover 3 on Samsung Electronicsin huhtikuussa 2015 julkaisema älypuhelin. Puhelin on IP67-sertifioitu, ja se on veden- ja pölynkestävä. Rakenteeltaan puhelin on tehty erityisen kestäväksi.
Puhelimessa on 4,5 tuuman näyttö ja neliydinprosessori. Tallennustilaa on kahdeksan gigatavua ja keskusmuistia 1,5 gigatavua. Tallennustila on laajennettavissa enintään 128 gigatavun microSD-kortilla. Takakameran tarkkuus on viisi megapikseliä ja etukameran kaksi megapikseliä. Akun kapasiteetti on 2 200 milliampeerituntia. Julkaisuhetkellä käyttöjärjestelmänä oli Android 4.4.4 KitKat, joka on päivitettävissä 5.0 Lollipop -versioon.
Puikkoseppä

Puikkoseppä ("Athous subfuscus") on seppien heimoon kuuluva musta-ruskea kovakuoriaislaji. Se on heimonsa yleisimpiä ja runsaimpia edustajia Suomessa.
Koko ja ulkonäkö.
Puikkoseppä on 8–10 mm:n pituinen, melko hoikka kovakuoriainen ilman erityisen silmiinpistäviä tuntomerkkejä. Etuselkä on mustanruskea, leveyttään pitempi ja sivuilta heikosti pyöristynyt. Etuselän takanurkissa ei ole pitkittäisharjannetta ja siinä on pieniä pisteitä harvakseltaan. Peitinsiivet ovat tummanruskeat ja pitkittäisuurteiset. Joskus hyvin harvoin kuoriainen voi olla kauttaaltaan lähes musta. Raajojen nilkan neljäs jaoke on kynsijaoketta paksumpi eikä kolmas jaoke ole laajentunut. Tuntosarvet ulottuvat selvästi etuselän takanurkkia pitemmälle.
Levinneisyys.
Puikkosepän levinneisyys yltää Portugalista Manner-Euroopan poikki Siperian länsiosiin ja Iraniin. Britteinsaarilla lajista on vain muutama havainto. Pohjois-Amerikassa se on tulokaslaji. Suomessa sitä tavataan koko maassa.
Elinympäristö ja elintavat.
Puikkosepän ominta elinympäristöä ovat kangasmetsät, mutta se elää kaikenlaisissa metsäympäristöissä hakkuuaukioita ja tunturikoivikoita myöten. Se on harvoja heimonsa edustajia, joka viihtyy ja on yleinen myös vanhoissa, hämärissä kuusikoissa. Aikuiset kuoriaset viihtyvät kasvillisuuden seassa, pensaissa sekä varvikossa ja ikkunapyydyksillä etsittynä laji on usein runsas. Puikkoseppä on Suomessa luultavasti yleisin kangasmetsien maaperässä toukkana elävä seppä ja toukkia tavataan usein noin 40 yksilöä neliömetrillä. Aikuiset kuoriaiset ovat liikkeellä toukokuusta heinäkuulle, huipun sijoittuessa kesäkuuhun.
Toukat elävät maaperässä ja Keski-Euroopassa tehtyjen tutkimusten mukaan ne lienevät pääasiassa petoja. Toukista mitattuihin typen isotooppisuhteisiin perustuva tutkimus ei kuitenkaan sulje pois sienirihmaston mahdollisuutta ravinnonlähteenä. Toukkavaihe kestää useita vuosia ja aikuinen kovakuoriainen kuoriutuu noin kuukauden kestävän kotelovaiheen päätteeksi loppukesällä. Se kuitenkin talvehtii ensin ja lähtee liikkeelle vasta seuraavana keväänä.
Puikkoseppä saalistaa ainakin seuraavia lajeja: Elatobium abietinum, kuusenneulaspistiäinen ("Pristiphora abietina") ja kuusisoukkokääriäinen ("Epinotia tedella").
Regionalliga West

Regionalliga West on neljänneksi korkein jalkapallon sarjataso Saksassa. Liigan järjestää Saksan jalkapalloliitto.
Historia.
Regionalliga West perustettiin vuonna 2008 
Nykyisin sarjanousu onnistuu seuraavista sarjoista:
Itä–Länsi-ottelu 1961

Vuoden 1961 Pesäpallon miesten Itä–Länsi-ottelu pelattiin Hesperiassa 27. elokuuta. Tämä oli kaikkiaan 27. Itä-Länsi-ottelu ja kahdeskymmenes ja kuudes perättäinen, joka pelattiin Helsingissä. Katsojamääräksi ilmoitettiin 4469. 
Neljäs nuorten Itä–Länsi-ottelu pelattiin Outokummussa ja se päättyi Lännen 3–5 voittoon.
Naisten Itä–Länsi-ottelu pelattiin ensimmäisen kerran. Kuopiossa pelatun kamppailun voitti Länsi juoksuin 2–7.
Miesten Itä-Länsi.
Avausheiton suoritti talousneuvos Erkki Merinen.
Juoksulista.
Itä aloitti sisällä.
Ruskohammasseppä

Ruskohammasseppä ("Denticollis linearis") on hoikka, seppien heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Se on Suomessa yksi heimonsa yleisimmistä edustajista.
Koko ja ulkonäkö.
Ulkoasultaan melko paljon sylkikuoriaisia (heimo Cantharidae) muistuttavasta ruskohammassepästä on kaksi värimuotoa. Yleisemmin kuoriaisen peitinsiivet ovat vaalean kellanruskeat ja tummien pisterivien kirjomat. Harvinaisemmalla värimuodolla peitinsiivet ovat mustanruskeat ja reunoiltaan kellertävät. Naarailla peitinsiivet leventyvät kärkeä kohti. Etuselkä on melko pieni, taaksepäin levenevä, väriltään punainen tai punaruskea ja keskiosastaan laajalti mustahko. Etuselässä on keskivako ja sen terävät takanurkat suuntautuvat sivuille ja yläviistoon. Takanurkkien etupuolella on viisto ja syvä ura. Silmät ovat selvästi ulkonevat ja niiden takana on selvä ohimo. Pään etuosa on usein punertava. Raajat ovat tummia reisiä lukuun ottamatta kellanruskeat. Tuntosarvet ovat tummanruskeat, tyvestä vaaleat, melko pitkät ja sahamaiset.
Levinneisyys.
Ruskohammassepän levinneisyys ulottuu Espanjasta ja Irlannista Euroopan ja Keski-Aasian poikki Itä-Siperiaan. Suomessa se on hyvin yleinen koko maassa.
Elinympäristö ja elintavat.
Erilaiset metsät ovat ruskohammassepän elinympäristöä. Erityisen yleinen laji on tunturikoivikoissa, mutta myös Etelä-Suomessa se on heimonsa yleisin edustaja lehtipuissa, usein pellonreunassa tai lehtometsässä. Aikuisia kuoriaisia tapaa yleisimmin metsänreunojen ruohovartisilta kasveilta tai kukista. Toukat talvehtivat, koteloituvat keväällä, ja aikuisia kuoriaisia on liikkeellä toukokuusta heinäkuulle huipun osuessa kesäkuun loppupuolelle. Toukat elävät lahopuiden kuoren alla etenkin harmaalepissä ja koivuissa. Toukat kaivavat puuainekseen pitkiä käytäviä ja saattavat olla muita toukkia ja omia lajitovereitaan saalistavia petoja.
Pumpulihäntäkaniinit

Pumpulihäntäkaniinit eli amerikankaniinit ("Sylvilagus") on jänisten heimoon kuuluva suku. Siihen kuuluvista lajeista kookkain on rämekaniini ("S aquaticus"). Muita suvun lajeja ovat aavikkokaniini ("S. audubodii"), pensaskaniini ("S. bachmani"), metsäkaniini ("S. brasiliensis"), meksikonkaniini ("S. cunicularius"), tresmariasinkaniini ("S. graysoni"), olmittenkaniini ("S. insonus"), saarikaniini ("S. manseatus"), vuorikaniini ("S. nuttallii"), suokaniini ("S. palustris") ja uudenenglanninkaniini ("S. transitionalis").
Suvun englanninkielinen nimi "Cottontails" on saanut nimensä niiden hännästä joka muistuttaa pumpulipalloa.
Principe Amedeo -luokka

Principe Amedeo -luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston ironcladluokka, johon kuului kaksi 1865-1875 valmistettua alusta. Luokan alukset olivat Italian laivaston ensimmäiset täysin Italiassa valmistetut ja varustetut ironcladit, mutta niiden valmistamiseen kului 9-10 vuotta.
Alukset.
Giuseppe de Lucan suunnittelemien alusten piti alun perin olla puurunkoisia. Ne kuitenkin valmistettiin osittain rautarunkoisina ja niiden suojana oli täyspitkä vyö ja keskilaiva oli vuorattu raudalla.
Mustaseppä

Mustaseppä ("Ampedus nigrinus") on seppien heimoon kuuluva pikimusta kovakuoriaislaji. Se on Suomessa hyvin yleinen koko maassa.
Koko ja ulkonäkö.
Mustaseppä on suhteellisen pieni, vain 6–8 mm:n pituinen ja pituuteensa nähden leveän oloinen kovakuoriainen. Pää, etuselkä, peitinsiivet, raajat ja tuntosarvet ovat kaikki kiiltävän pikimustia eikä niissä ole havaittavissa lainkaan metallista hohdetta. Vain nilkoissa voi olla vaaleamman ruskea sävy. Muiden "Ampedus"-suvun seppien tapaan raajojen leveät reisilevyt kapenevat voimakkaasti raajan kärkeä kohti ja niiden takareunassa on terävä kulma. Tuntosarvet ulottuvat selvästi etuselän takanurkkia pitemmälle.
Levinneisyys.
Mustasepän levinneisyys on holarktinen ulottuen Euroopasta Aasian pohjoisosien kautta Pohjois-Amerikkaan. Suomessa sitä tavataan koko maassa ja on heimonsa yleisimpiä lajeja.
Elinympäristö ja elintavat.
Mustaseppä on elinympäristövaatimuksiltaan vaatimaton metsälaji, joka kelpuuttaa asuinpaikakseen niin nuoret taimikot kuin varttuneet mäntykankaatkin. Lajiin voi törmätä myös rämeillä. Se on myös harvoja vanhoissa ja hämärissä kuusikoissa yleisenä esiintyviä seppälajeja. Toisaalta mustasepän yksilömäärät voivat jopa kymmenkertaistua metsähakkuun seurauksena. Tämä johtuu avoimeen maastoon jäävän kuolleen puuaineksen suuresta määrästä, joka puolestaan mahdollistaa toukille hyvät kasvuolot. Mustaseppä onkin yhdessä lähisukulaistensa korusepän ("Ampedus tristis") ja mustaperäsepän ("Ampedus balteatus") kanssa hakkuaukeiden tyypillisimpiä lajeja.
Aikuiset kuoriaiset ovat liikkeellä toukokuulta heinäkuulle huipun ollessa kesäkuussa. Toukat elävät lahoavassa puuaineksessa eikä puulajilla tai rungon paksuudella ole niille suurtakaan merkitystä. Ravinnokseen ne saalistanevat muita hyönteistoukkia. Koteloituminen tapahtuu loppukesällä. Kuoriainen aikuistuu jo syksyllä, mutta talvehtii ennen kuin lähtee liikkeelle.
Kuortti–Miekansalmi-tie

Kuortti–Miekansalmi-tie on sorapintainen museotie Mäntyharjulla, entisen Pertunmaan kunnan alueella. Museotieosuus on osa Kuortin ja Miekansalmen välistä yhdystietä 15023 ja sen pituus on 6,4 kilometriä. Tien läntinen pää on Kuortin Höltässä ja itäinen pää Koirakiven kylässä. Museotiekokoelmassa Kuortti–Miekansalmi-tie edustaa historiallista Suurta Savontietä, jonka rakentamisen syynä oli Olavinlinnan perustaminen 1470-luvulla. Suuren Savontien katsotaan olevan peräisin samalta ajalta.
Suuri Savontie johti Hämeenlinnasta Mikkelin kautta Savonlinnaan. Alkuvaiheessa tie oli vain polku, jota saattoi kulkea jalan ja ratsain. Se oli yleinen tie 1550-luvulla ja tien kuvaus on Jaakko Teitin vuosina 1555–1556 laatimassa ensimmäisessä Suomen tieluettelossa. Kärryillä ajettavaksi tietä parannettiin 1700-luvulla. Suuri Savontie oli myös postireitti. Tie jäi paikallisliikenteelle, kun uusi tieyhteys vedettiin kulkemaan nykyisen Pertunmaan kirkon kautta, uutta tielinja alettiin rakentaa 1835.
Vuonna 1982 museotiekokoelmaan otetulla tiellä on säilynyt alkuperäinen historiallinen tielinjaus. Tie kulkee pääosin metsämaisemassa ja sen varrella on vain muutamia taloja. Kapea soratie on mutkainen ja mäkinen. Aikanaan mäkisyys jopa esti osan tietä käyttämisen talvella, jolloin kuljettiin etelämpää reittiä osittain vesistöjä pitkin.
Matti K. Mäkinen

Matti Kalervo Mäkinen (28. huhtikuuta 1932 Helsinki – 19. toukokuuta 2017 Espoo) oli suomalainen arkkitehti. Hän oli vuodesta 1979 Oulun yliopiston arkkitehtuurin professori sekä vuosina 1985–1994 Rakennushallituksen pääjohtaja. Hän on suunnitellut lähinnä teollisuusrakennuksia, ja merkittävimpiä niistä ovat Kuivamaito Oy:lle rakennettu tuotantolaitos Lapinlahdelle (1971), Valion pääkonttori Helsingin Pitäjänmäelle (1972–1978, yhdessä Kaarina Löfströmin kanssa), Valion Jyväskylän meijeri (1976–1979) sekä Valion Seinäjoen voitehdas (1977–1979).
Mäkinen valmistui arkkitehdiksi 1958 ja tekniikan lisensiaatiksi 1972 Teknillisestä korkeakoulusta. Hän työskenteli eri arkkitehtuuritoimistojen arkkitehtina vuoteen 1962, Valion rakennusjaoston päällikkö hän oli 1962–1977, teknisen osaston pääarkkitehti ja apulaisosastopäällikkö vuodesta 1970, oma arkkitehtitoimisto vuodesta 1960. Internationales Institut für Industrieplanungin (Wien) Suomen edustaja vuodesta 1972, Helsingin kaupungin julkisivutoimikunnan johtaja 1974–1977, Arkkitehti-lehden toimitusneuvoston puheenjohtaja 1969–1971, Suomen arkkitehtiliiton kilpailutoimikunnan jäsen 1970, Suomen rakennustaiteen museon hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1975. Hän sai palkintoja arkkitehtuurikilpailuissa 1960-luvulla.
Timo Mäkinen (musiikkitieteilijä)

Timo Juhani Mäkinen (6. kesäkuuta 1919 Sortavalan maalaiskunta – 21. kesäkuuta 2006 Jyväskylä) oli suomalainen musiikkitieteilijä ja pianisti.
Mäkinen opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa Ilmari Hannikaisen johdolla sekä musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa; hän suoritti vuonna 1947 filosofian kandidaatin ja 1957 filosofian lisensiaatin tutkinnon ja väitteli vuonna 1964 Piae Cantiones -sävelmien alkuperästä. Hän teki 1940–1960-luvulla opintomatkoja Ruotsiin, Sveitsiin, Saksaan, Tšekkoslovakiaan ja Puolaan. Mäkinen opetti pianonsoittoa Jyväskylän musiikkiopistossa 1953–1955 ja Jyväskylän kasvatustieteellisessä korkeakoulussa 1956–1962 ja toimi musiikin teorian ja historian lehtorina Sibelius-Akatemiassa. Hän tutki musiikkikasvatusta ja musiikkiterapiaa sekä työskenteli musiikkiarvostelijana.
Mäkinen oli Jyväskylän yliopiston musiikkitieteen professori 1969–1982 ja vararehtori vuonna 1977 sekä 1979–1982. Hän kuului Jyväskylän Kesän perustajiin.
Pianistina hän esitti erityisesti kamarimusiikkia, muun muassa duona Paavo Raution kanssa.
Mäkisen puoliso oli sveitsiläinen lääkäri Yvonne Miette Forel, ja heille syntyi kolme lasta.
Mäkisen muistelmateos "Muistojen soittoa" ilmestyi 1990.
Ruskoseppä

Ruskoseppä ("Sericus brunneus") on seppien heimoon kuuluva kovakuoriainen. Se on Suomessa erittäin yleinen koko maassa.
Koko ja ulkonäkö.
Ruskoseppä on keskikokoinen, 8–11 mm pitkä kovakuoriainen, jonka sukupuolet ovat erinäköisiä. Molempien sukupuolten raajat ja peitinsiivet ovat punaruskeat, mutta koiraalla etuselkä on kokonaan mustahko, kun naaraalla sen molemmin puolin kulkee leveä, punaruskea raita. Lisäksi naaraan etuselkä ja peitinsiivet ovat koiraan vastaavia kuperammat. Peitinsiivissä on heikkoja pitkittäisviiruja ja etuselän pinnan hienorakenne saa sen näyttämään kiillottomalta. Etuselän reunukset ulottuvat takanurkista lähes etunurkkiin asti. Koiraan tuntosarvet ulottuvat etuselän takanurkkiin saakka, naaraalla ne ovat lyhyemmät.
Levinneisyys.
Lajin levinneisyys ulottuu Ranskasta ja Irlannista Japaniin saakka. Suomessa se on heimonsa yleisimpiä lajeja ja sitä tavataan aivan koko maassa.
Elinympäristö ja elintavat.
Ruskoseppä elää monenlaisissa metsissä, etenkin kuivissa kangasmetsissä, mutta myös varsinaisen metsien ulkopuolelta kuten tunturikoivikoista ja jopa puuttomilta tunturiseuduilta. Se suosii avoimia ympäristöjä ollen harvinainen vanhoissa metsissä, mutta yleistyy huomattavasti etenkin metsähakkuun jälkeen ja ruskoseppä kuuluukin hakkuuaukeiden peruslajistoon. Ruskoseppä viihtyy myös rämeillä.
Aikuisia seppiä tavataan toukokuun lopulta heinäkuun alkuun ja ne oleskelevat usein kukissa. Toukat elävät maaperässä sammalten alla ja luultavasti syövät niiden alaosia.
Naisten Ykköspesis

Naisten Ykköspesis on pesäpallon toiseksi korkein sarja heti Superpesiksen jälkeen.
Sarjajärjestelmä 2025.
Naisten Ykköspesiksessä pelaa 17 joukkuetta kaudella 2025.
Runkosarja.
Naisten Ykköspesiksen joukkueet on jaettu yhdeksän joukkueen etelälohkoon ja kahdeksan joukkueen pohjoislohkoon. Oman lohkon sisällä pelataan kaksinkertainen sarja ja toisen lohkon joukkueita vastaan kertaalleen. Ottelumäärä on etelälohkossa 24 ja pohjoislohkossa 23 joukkuetta kohden.
Ylemmät pudotuspelit.
Puolivälierät pelataan lohkojen sisällä (1. vs. 4., 2. vs. 3.). Välierissä etelälohkon runkosarjassa paremmin sijoittunut jatkoonmenijä kohtaa pohjoislohkon heikommin sijoittuneen jatkoonmenijän ja päinvastoin. Välierien voittajat pelaavat loppuottelussa, jonka voittaja nousee Superpesikseen kaudelle 2026 ja häviäjä jatkaa Superpesis-karsintaan Superpesiksen putoamiskarsinnan voittajaa vastaan. Naisten Ykköspesiksen pudotuspelit pelataan paras kolmesta -järjestelmällä ja Superpesis-karsinta paras viidestä -järjestelmällä. Kotietu on runkosarjassa paremmin sijoittuneella ja Superpesis-karsinnassa Superpesis-joukkueella. Seuralla, jolla on jo joukkue Superpesiksessä, ei ole osallistumisoikeutta Ykköspesiksen ylempiin jatko-otteluihin eikä sitä oteta huomioon runkosarjan jälkeisiä sijoituksia määriteltäessä.
Alemmat pudotuspelit.
Etelälohkossa 9. sijoittunut joukkue putoaa suoraan suomensarjaan kaudelle 2026. Lohkoissaan 7. ja 8. sijoittuneet joukkueet pelaavat lohkon sisällä putoamiskarsinnan paras kolmesta -järjestelmällä. Putoamiskarsinnan voittajat jatkavat Ykköspesiksessä ja häviäjät putoavat suomensarjaan. Kotietu on runkosarjassa paremmin sijoittuneilla joukkueilla
Tre Cime di Lavaredo

Tre Cime di Lavaredo tai Drei Zinnen on Italian Dolomiiteilla sijaitseva vuoriryhmä. Ryhmän korkein huippu on Cima Grande (2 999 m).
Ryhmän kolme päähuippua ovat:
Ernest Urtasun

Ernest Urtasun Domenech (s. 27. tammikuuta 1982 Barcelona) on katalonialainen poliitikko, diplomaatti ja taloustieteilijä.
Urtasun suoritti taloustieteen maisterin tutkinnon vuonna 2000 Universitat Autònoma de Barcelona -korkeakoulussa. Hän kuuluu katalonialaiseen vihreään puolueeseen Iniciativa per Catalunya Verds (ICV). Hänet valittiin Euroopan parlamenttiin toukokuussa 2014 ja hän kuuluu Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmään.
Juomuseppä

Juomuseppä ("Dalopius marginatus") on seppien heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Suomessa se on erittäin yleinen laji.
Koko ja ulkonäkö.
Juomuseppä on 6–9 mm:n pituinen, pituuteensa nähden kapea kovakuoriainen, jonka ruumiin pohjaväri on vaaleanruskea. Pitkittäisuurteisten peitinsiipien liitoskohdassa selän poikki kulkee tumma pitkittäisraita, joka peitinsiipien tyvellä levenee lähes koko kuoriaisen levyiseksi. Myös etuselkä ja pää ovat keskiosastaan tummat. Etuselkä on lähes tasalevyinen ja sen sivut ovat miltei suorat. Pää ja etuselkä ovat lisäksi matalapisteiset ja himmeät. Tuntosarvet ovat pitkät ulottuen pitkälti etuselän takanurkkia pitemmälle ja niiden jaokkeet ovat leveyttään pitemmät. Joskus tavataan yksilöitä, joilla tumma kuviointi on hyvin vähäistä ja eläin on yksivärisen ruskea.
Levinneisyys.
Juomusepän levinneisyys kattaa koko Euroopan ja jatkuu idässä pitkälle Siperiaan. Suomessa sitä tavataan koko maassa ja se on yksi heimonsa yleisimmistä lajeista.
Elinympäristö ja elintavat.
Juomuseppä on pääasiallisesti metsälaji, mutta sen voi hyvin tavata myös muunlaisesta ympäristöstä. Monien muiden seppien tapaan se yleistyy nopeasti hakkuuaukeilla. Aikuiset kuoriaiset ovat liikkeellä toukokuusta heinäkuun lopulle huipun osuessa kesäkuun alkupuolelle. Kuoriaiset liikkuvat aktiivisesti kasvillisuuden joukossa ja niitä voi kertyä ikkunapyydyksiin suuria määriä.
Toukat elävät maaperän humuskerroksessa, joskus puiden lahoavissa kannoissa, syöden kasvien juuria ja siemeniä. Tilaisuuden tarjoutuessa ne voivat kuitenkin syödä myös eläinperäistä ravintoa, kuten muiden hyönteisten koteloita. Tutkimusten mukaan ne ovat rikkaseppien toukkien tärkeitä saalistajia. Niillä saattaa olla myös suuri merkitys erilaisten tuhohyönteisten, etenkin mäntypistiäisten kannansäätelijöinä. Toisaalta kasveilla ruokaillessaan ne saattavat aiheuttaa pienimuotoista tuhoa vahingoittamalla kylvöksiä tai pieniä taimia. Toukka koteloituu loppukesällä ja aikuinen seppä kuoriutuu kotelosta syksyllä. Se kuitenkin jää talveksi kotelo-onkaloonsa ja lähtee liikkeelle vasta seuraavana kesänä.
Koruseppä

Koruseppä ("Ampedus tristis") on seppien heimoon kuuluva kovakuoriainen. Se on mustasepän ("Ampedus nigrinus") jälkeen punaseppien laajan suvun ("Ampedus") yleisin edustaja Suomessa.
Koko ja ulkonäkö.
Koruseppä on 7–9 mm:n pituinen kovakuoriainen, joka on helppo tunnistaa värityksestään. Kuoriainen on kauttaaltaan musta, mutta selvästi pitkittäisuurteisten peitinsiipien ulkoreunat ovat lähes kärkeen saakka keltaiset ja tyviosassa on kolmiomainen keltainen alue. Raajojen kaikissa jaokkeissa on hieman ruskeaa sävyä ja tuntosarvet ulottuvat etuselän takanurkkiin saakka.
Levinneisyys.
Korusepän levinneisyysalue ulottuu Euroopan poikki Siperian länsiosiin. Britteinsaarilta lajista on vain muutamia historiallisia havaintoja. Koruseppä on boreomontaani laji eli esiintymät painottuvat vuoristoihin ja pohjoisille alueille. Suomessa havaintoja on kyllä koko maasta Ahvenanmaalta ja etelärannikolta pohjoisimpaan Lappiin, mutta maan etelä- ja länsiosissa se on huomattavasti harvinaisempi kuin Suomenselältä pohjoiseen tai itään, missä se on erittäin yleinen.
Elinympäristö ja elintavat.
Elinympäristöltään koruseppä edellyttää avonaisuutta. Sen ominta elinympäristöä ovat metsäpalojen ja avohakkuiden tuottamat aukeat maastot ja se kuuluukin hakkuuaukeiden tyypilliseen lajistoon. Pohjoisessa se viihtyy myös riittävän valoisissa metsissä.
Toukat elävät kuolleessa puussa, joko keloissa tai maapuissa, olivatpa ne havu- tai lehtipuita. Ehdoton vaatimus on kuitenkin, että puu on sisäosistaan ruskolahonnut. Muiden "Ampedus"-suvun lajien tapaan toukka on muita toukkia saalistava peto. Koteloituminen tapahtuu aivan puun pinnan alle.
Pesäpallon suomensarja 1965

Pesäpallon suomensarjan 21. kausi pelattiin kesällä 1965. Sarja pelattiin neljässä lohkossa ja lohkovoittajat nousivat suoraan mestaruussarjaan kaudeksi 1966.
Suomensarja.
Itälohko.
Itälohkossa voiton vei mestaruussarjasta 1964 pudonnut Outokummun Partio, joka näin ollen nousi takaisin mestaruussarjaan. Ratkaisuottelussa 29. elokuuta Jyväskylässä Partio voitti Kirin reservijoukkueen niukasti 13–14. Viimeisellä kierroksella Partio löylytti Viinijärven Urheilijoita 44–5 ja mahdollisuutensa käytännössä menettänyt Kiri hävisi Juvalla. Putoajista kaksi ratkesi päätöskierroksella, kun Harjurannan Kisa hävisi vieraissa Juankoskelle ja Mäntyharjun Virkistys kotonaan Äänekosken Urheilijoille. Lieksan Urheilijoiden putoaminen oli varmistunut jo aikaisemmin. Nurmeksen Sepot vältti putoamisuusinnat voittamalla päätösottelussaan kotonaan Etelä-Leppävirran.
Suonenjoella pelatusta karsintaturnauksesta lohkoon nousivat Suonenjoen Vasama, Puurtilan Kisa-Pojat 2 ja Kiteen Urheilijat.
Etelälohko.
Myös etelälohkossa mestaruussarjasta pudonnut joukkue onnistui nousemaan sinne takaisin. Nousun kannalta ratkaisevimpia olivat Haminan Palloilijoiden 7. kesäkuuta Heinolan Maila-Pojista saavuttama 9–5 kotivoitto ja Lahdessa 15. elokuuta pelattu Lahden Mailaveikkojen ja Haminan Palloilijoiden välinen ottelu, joka päättyi vieraiden 8–12 voittoon. Puna-Mustien reservijoukkue putosi ilman uusintoja, koska seuran edustusjoukkue putosi mestaruussarjasta.
Länsilohko.
Myös länsilohkossa ex-mestaruussarjalainen, Ulvilan Pesä-Veikot, vei voiton puhtaalla pelillä voittaen mm. lohkon toiselle sijalle yltäneen Nurmon Jymyn 11–1.
Pohjoislohko.
Pohjoislohkossa myös mestaruussarjasta pudonnut joukkue päätyi lohkovoittajaksi, vaikka Sotkamon Jymy joutuikin tyytymään 5–5 tasapeliin Halsuan Toivon vieraana. HalTo oli kuitenkin jo hävinnyt Raahen Vesalle 5–4, joten Jymyn kärkipaikka ei sen enempää ollut uhattuna.
Voikkaan voimalaitos

Voikkaan voimalaitos on Voikkaalla, Kouvolan kunnassa sijaitseva vesivoimalaitos. Voimalaitoksen on vuodesta 2006 omistanut UPM, tätä ennen vuosina 1922–1988 Kymmene, ja 1988–2006 eläkeyhtiö Varma.
Historia.
Kymmene Aktiebolaget aloitti arkkitehti Birger Federleyn piirtämän Voikkaan voimalaitoksen rakennustyöt 1922, ja voimalaitos valmistui vuoden kuluttua. Voimalaitos oli valmistumishetkellään Suomen suurin vesivoimalaitos, ja sen tuottamaa energiaa käytettiin Kymmenen puunjalostus- ja paperitehtaan voimanlähteenä. Voimalaitos uusittiin ensi kertaa vuonna 1962, toisen kerran 1990-luvulla ja kolmannen kerran vuosina 2011–2013. Kymmene myi vesivoimalaitoksen vuonna 1988 eläkeyhtiö Varmalle ja vuokrasi sen kaupanpäällisiksi pitkäaikaiskäyttöönsä. UPM, johon Kymmene oli sulautunut osti kolme nykyisen Kouvolan kunnan alueella sijaitsevaa voimalaitosta takaisin omistukseensa.