tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dismaland

Dismaland oli poliittinen aktivisti ja graffititaiteilija Banksyn järjestämä väliaikainen taideprojekti Weston-super-Maressa Englannissa. Yhteiskuntakriittinen Dismaland-antihuvipuisto rakennettiin salassa Tropicanaan, käyttämättömään maauimalaan, ja se avautui viikonloppuna 21. elokuuta 2015 ja sulkeutui lopullisesti 27 syyskuuta 2015. Banksy loi pop-up taideprojektiaan varten 10 uutta teosta ja rahoitti itse sen rakentamisen. Tempaukseen osallistui 58 taiteilijaa Banksyn alun perin osallistumaan kutsumista 60 taiteilijasta. Suomesta osallistui taiteilija Jani Leinonen.
Päivän aikana 4 000 lippua oli myytävänä, ja yksi lippu maksoi 3 puntaa. Jokainen antihuvipuiston arviolta noin 150 000 kävijästä saapui pahvista tehdyn valetarkastuspisteen läpi, jonka oli suunnitellut taiteilija Bill Barminski. Lippujen kova kysyntä sai Dismalandin sivuston kaatumaan toistuvasti. Jotkut miettivät, oliko tämä Banksyn tarkoituksella suunnittelemaa ja osa Dismaland-kokemuksen ironiaa.
Rakentaminen.
Weston-super-Maren paikallisille asukkaille kerrottiin, että Atlas Entertainment -niminen Hollywoodyritys käyttää kohdetta kuvatakseen rikostrilleriä nimeltään "Grey Fox". Kohteen sisäänpääsyjen yhteyteen oli pystytetty "Grey Foxin" tuotannosta huomauttavia kylttejä. Elokuun 2015 alussa Internetiin alkoi ilmestyä kuvia paikan rakentamisesta, ja nähtävissä oli mm. ”satulinna ja massiivisia veistoksia”. Holly Cushing, jonka nimi esiintyi Banksysta kertovan dokumentin lopputeksteissä ja jonka usein raportoidaan olevan hänen managerinsa, havaittiin kohteen rakennustyömaalla ennen avaamista, mikä edisti osaltaan suunnitelman paljastumista.
Osallistujat.
Dismaland pop-up -taideprojektiin osallistuivat seuraavat henkilöt ja tahot:
Repentless

Repentless on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Slayerin järjestyksessään 12. studioalbumi. Se julkaistiin 11. syyskuuta 2015, ja se on yhtyeen ensimmäinen Exodusin kitaristin Gary Holtin sekä viimeksi vuoden 2001 albumilla "God Hates Us All" soittaneen rumpalin Paul Bostaphin kanssa. Albumi on myös yhtyeen ensimmäinen ilman vuonna 2013 kuollutta Jeff Hannemania, sekä ensimmäinen Nuclear Blast -levymerkin alla julkaistu albumi.
Albumi ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan neljännelle sijalle, mikä on yhtyeen historian korkein listasijoitus. Suomessa se nousi virallisen albumilistan kolmannelle sijalle.
Kappaleista "Repentless", "You Against You", sekä "Pride in Prejudice" kuvattiin musiikkivideot, jotka muodostavat tarinaltaan yhtenäisen trilogian.
Hirvenhiihtäjät

Hirvenhiihtäjät (Elgskyttarne, 1832) on Johan Ludvig Runebergin kirjoittama yhdeksän laulua käsittävä heksametrirunoelma, joka kuvaa kansanelämää. Sen aiheena on hirvenajo, johon kietoutuu myös kosiotarina. Itse tapahtumilla ei kuitenkaan ole itsenäistä merkitystä. Ne muodostavat kuvauksen kehykset.
Kuvaus.
Teos on osa niin kutsuttua suomalaista sarjaa, joka käsittää kolme eeposta: "Hirvenhiihtäjät", "Hanna" ja "Jouluilta". Runeberg oli Suomea kuvanneiden joukossa ensimmäinen, joka jäsensi maan esteettisesti ja kokonaisvaltaisesti.
"Hirvenhiihtäjät" ammentaa idyllin traditiosta. Sille on ominaista paikan yhteisyys ja rajoittuminen muutamiin elämän peruselementteihin. Runeberg kuvaa talonpoikaisten pirttien elämää ja yhteisön monenkirjavaa väkeä kerjäläisistä loisiin, piikoihin ja laukkuryssiin. Kukin henkilöistä edustaa jotakin yleistä ideaa, joka esitetään epiteettinä (”toimekas Anna” ja ”mielevä Pekka”).
Ihanteellisina ominaisuuksina mainitaan alamaisuus, nöyryys, vaatimattomuus, työteliäisyys ja omillaan toimeen tuleminen. Nämä ominaisuudet tukivat pyrkimystä vallitsevan yhteiskunnallisen tilanteen säilyttämiseen, joka oli keskeinen 1830-luvun rauhaa ja kuria korostavassa ilmapiirissä. "Hirvenhiihtäjien" ihanteilla oli kirjallisuudessa useita vastineita. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura esimerkiksi julkaisi moralisoivan romaanin "Kultala", joka oli sovitettu sveitsiläisen Heinrich Zschokken alkutekstistä. Siinä osoitettiin, että työ ja uskollisuus tekevät elämästä kultalan, eivät suinkaan vaatimiset, vallankumoukset ja kapinointi.
"Hirvenhiihtäjien" vallitsevana vaikutelmana on levollisuus ja sopusointu. Ihmiset elävät viattomuuden tilassa, jossa he ovat saavuttaneet keskinäisen harmonian ja sisäisen rauhan. Välitöntä luontosuhdetta kuvaa se, että luonnonilmiöillä ja ihmiselämän tapahtumilla on sama rytmi ja sama kieli.
Runebergin heksametriepiikka on lähellä arkikieltä. Jos säkeet kirjoitettaisiin peräkkäin ilman mittaa lauseiden ajatussisältöjen mukaisesti, kerronta muuttuisi miltei realistiseksi proosaksi.
Albert Valtin

Albert Ivаnovytš Vаltin (, , 17. marraskuuta 1937 Harkova, Ukrainan SNT – 18. helmikuuta 2015 Kiova, Ukraina) oli Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Valtin saavutti Neuvostoliiton koripallomaajoukkueen pelaajana olympiahopeaa Roomassa 1960. EM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 1961.
Valtin kuoli 77-vuotiaana 18. helmikuuta 2015.
Cēzars Ozers

Cēzars Ozers (, 17. helmikuuta 1937 Riika – 5. marraskuuta 2023) oli Neuvostoliittoa edustanut, latvialainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Ozers saavutti Neuvostoliiton koripallomaajoukkueen pelaajana olympiahopeaa Roomassa 1960.
Spaceport Florida LC-36

Spaceport Florida Launch Complex 36 (LC-36), aiemmin Space Launch Complex 36 (SLC-36) on rakettien laukaisukompleksi Cape Canaveral Space Force Stationissa Floridassa. Kompleksia on käytetty vuosina 1962–2005 Atlas-rakettien laukaisuihin.
Laukaisukompleksi koostui aiemmin kahdesta alustasta, SLC-36A:sta ja SLC-36B:stä, ja siltä laukaistiin NASAn Pioneer, Surveyor ja Mariner -luotaimia 1960–1970-luvuilla. Alustalta 36A tehtiin 69 laukaisua ja 36B:ltä 76. Alustalta aiemmin laukaistut Atlas-raketin aiemmat mallit korvasi vuonna 2002 lentotoimintansa aloittanut Atlas V, jonka myötä laukaisut siirtyivät pohjoisempana sijaitsevalle SLC-41-alustalle.
Alusta siirtyi yksityisen Spaceport Floridan liisaukseen vuonna 2010, joka liisasi alustan Blue Origin -avaruustekniikkayritykselle vuonna 2015.
Historia.
Atlas-raketin laukaisuissa käytetyt laukaisutornit purettiin vuonna 2006 ja siirrettävät huoltotornit vuotta myöhemmin kesäkuussa 2007.
Yhdysvaltain ilmavoimat liisasi alustan vuonna 2008 Space Floridalle suunniteltuja Athena III -raketin laukaisuja varten. Athena III:n laukaisuja ei ollut tosin tehty vuoteen 2013 mennessä eikä ohjelma ollut muutenkaan edennyt. 45th Space Wing luovutti Space Floridalle kiinteistönvälitysoikeuden laukaisukomplekseihin 36 ja 46 maaliskuussa 2010. 
Vuoden 2015 alulla Moon Express -yhtiö liisasi alustan MTC-1X -kuulaskeutujansa lentokokeita varten. Sanan vuoden syyskuussa Blue Origin liisasi alustan, ja suunnitteli vuonna 2015 laukaisevansa ensimmäisen lentonsa siltä ennen vuotta 2020. Yhtiö rakentaa rakettinsa ja BE-4-rakettimoottorit Space Floridan Exploration Park -teollisuusalueella.
Alustan tulevasta rakenteesta ei ollut tarkempaa tietoa helmikuussa 2015.
Vladimer Ugrekhelidze

Vladimer Ugrekhelidze (, , 18. elokuuta 1939 Tbilisi, Georgian SNT – 3. helmikuuta 2009) oli Neuvostoliittoa edustanut georgialainen koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Ugrekhelidze saavutti Neuvostoliiton koripallomaajoukkueen pelaajana olympiahopeaa Roomassa 1960, MM-pronssia Brasiliassa 1963 ja Euroopan mestaruuden Jugoslaviassa 1961.
Juri Kornejev

Juri Ivanovitš Kornejev (, 26. maaliskuuta 1937 Moskova, Venäjän SFNT – 17. kesäkuuta 2002 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Kornejev saavutti Neuvostoliiton koripallomaajoukkueen pelaajana olympiahopeaa Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964, MM-pronssia Brasiliassa 1963 ja Euroopan mestaruuden Turkissa 1959 sekä Jugoslaviassa 1961.
Aleksandr Petrov (koripalloilija)

Aleksandr Pavlovitš Petrov (, 14. toukokuuta 1939 Baku, Azerbaidžanin SNT – 2001) oli Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Petrov saavutti Neuvostoliiton koripallomaajoukkueen pelaajana olympiahopeaa Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964, MM-pronssia Brasiliassa 1963 ja neljä peräkkäistä Euroopan mestaruutta (1959, 1961, 1963 ja 1965).
Wolter Stenbäck

Carl Wolter Stenbäck (13. joulukuuta 1884 Tyrvää – 2. joulukuuta 1956 Porvoo) oli suomalainen sortokausien aktivisti, joka myöhemmin teki pitkän uran Suomen Matkailijayhdistyksen johtajana. Häntä pidetään myös Lapin ja Petsamon alueiden matkailutoiminnan käynnistäjänä.
Elämä.
Lapsuus ja nuoruus.
Tyrväällä syntyneen Stenbäckin vanhemmat olivat piirilääkäri Edvard Otto Stenbäck ja Sofia Ramsay. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Nya svenska läroverketista vuonna 1902 ja valmistui sen jälkeen filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1909. 
Sortovuosien aktivismi.
Sortovuosien aikana Stenbäck oli mukana muun muassa aktivistien taistelujärjestön toiminnassa. Erään kertomuksen mukaan hän oli myös yksi kenraalikuvernööri Bobrikovin murhanneen Eugen Schaumanin arkunkantajista. Lokakuussa 1907 Stenbäck joutui Pietarissa pidätetyksi yhdessä kolmen muun aktivistin Johannes Gummeruksen, Aino Malmbergin ja Filemon Tidermanin kanssa. Aktivistien johtohahmoihin lukeutunut Arvid Neovius teki pidätyksen johdosta eduskunnassa välikysymyksen. Vietettyään viisi kuukautta Pietarissa sijaitsevassa Krestyn vankilassa, Stenbäck tuomittiin kolemn vuoden pituiseen karkotukseen. Hänet kuljetettiin aluksi Vologdan alueelle Vjatkaan, josta matka jatkui edelleen Komin alueen Ust-Sysolskiin. Stenbäck onnistui kuitenkin karkaamaan ja oli maanpaossa aina vuoteen 1917 saakka. Stenbäck asui aluksi Kööpenhaminassa, jossa hän suoritti fysioterapeutin tutkinnon 1910 ja harjoitti sen jälkeen ammattiaan myös Englannissa, Italiassa ja Ranskassa. 
Stenbäck kirjoitti vankeusajastaan muistelmateoksen "Åtta månader i rysk fångenskap", joka julkaistiin Ruotsissa vuonna 1914. Suomessa se ilmestyi 1919.
Itsenäistymisen jälkeen.
Kotimaahansa palattuaan Stenbäck auttoi sisällissodan aikana talvella 1918 bolševikkien syrjäyttämää Venäjän väliaikaisen hallituksen pääministeriä Aleksandr Kerenskiä piileskelemään Suomessa. Sodan jälkeen hän toimi Suomen Paperitehtaitten Yhdistyksen osastopäällikkönä vuosina 1918–1920 ja myöhemmin Suomen Matkailijayhdistyksen pääsihteerinä vuodesta 1921 lähtien. Stenbäck tunnettiin erityisesti Lapin matkailutoiminnan käynnistäjänä ja kehittäjänä, jonka johdolla 1920–1930-luvuilla luotiin Lapin ja Petsamon matkailupalvelut. Stenbäck erosi Suomen Matkailijayhdistyksen johdosta talvisodan jälkeen keväälla 1940 ja muutti erakoksi Inarin Sotkaniemeen vuonna 1935 sieltä ostamalleen erämaatilalle Inarin Paadarjärven rannalla. Sotavuosien jälkeen hän kuitenkin työskenteli vielä vuodesta 1945 alkaen kahden vuoden ajan Hotelli Aulangon johtajana Hämeenlinnassa. Sotkaniemen tila säilyi Lapin sodan tuhoilta ja Stenbäck myi tilan 1948. 
Perhe.
Stenbäck avioitui vuonna 1916 brittiläisen Mary Longmanin (1881–1926) kanssa ja he muuttivat Suomeen 1917. Mary Longman oli lontoolaisen kustantajaperheen tytär ja hän toimi Helsingissä toimittajana ja kääntäjänä. Stenbäck myi Maryn kuoltua heidän Kulosaaren kotinsa 1927. Heidät on haudattu Helsinkiin Kulosaaren hautausmaalle.
HMS Dreadnought (1801)

HMS Dreadnought oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1801 vesillelaskettu Dreadnought-luokan 98-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Sir John Henslowin suunnittelema alus tilattiin 17. tammikuuta 1788 Portsmouthin telakalta, jossa sen vastaavana rakennusmestarina oli maaliskuuhun 1793 saakka George White ja sen jälkeen lokakuuhun 1799 Edward Tippett. Aluksen rakennustyöt saattoi päätökseen Henry Peake. Köli laskettiin heinäkuussa 1788. Amiraliteetti julkisti aluksen nimen 23. lokakuuta 1788. Alus laskettiin vesille 13. kesäkuuta 1801 ja valmistui 9. elokuuta 1801, jolloin se lähti merelle. Aluksen valmistuskustannukset olivat 60 484 puntaa, mihin sisältyi varustaminen.
Palvelus.
Keväällä vuonna 1805 amiraali Cornwallis korvattiin lordi Gardnerilla, joka salli saartolaivaston siirtyvän kauemmas merelle. Toulonissa ollut Ranskan laivasto murtautui 30. maaliskuuta merelle saapuen Cadiziin 9. huhtikuuta. Ranskan ja Espanjan laivastot lähtivät omina osastoinaan merelle yhtyen Martiniquella 26. toukokuuta. Collingwoodin seitsemän linjalaivan osasto sai 15. toukokuuta Amiraliteetin määräyksen siirtyä Barbadokselle. Ennen osaston merelle lähtöä saapui Horatio Nelsonin ranskalaisia takaa-ajava Välimeren laivasto, joka lähetti "Dreadnoughtin" viemään uuden määräyksen Collingwoodille. Käskyn mukaan Collingwoodin tuli jatkaa Cadizin saartoa. 
Alus osallistui 21. lokakuuta Trafalgarin taisteluun suojanpuolen jonon kahdeksantena aluksena. Se avasi tulen "San Juan Nepomucenoa" vastaan kello kaksi ja 15 minuuttia myöhemmin pakotti espanjalaisaluksen antautumaan. "Dreadnought" yritti päästä taisteluun "Príncipe de Asturiasin" kanssa, mutta espanjalainen vältti taistelua. Taistelun aikana aluksella sai surmansa seitsemän ja haavoittui 26 miehistönjäsentä. Taistelun jälkeen alus palasi valvomaan Cadizin saartoa.
Alus poistettiin palveluksesta 1812 Portsmouthissa. Siitä tehtiin 1827 karanteenialus Milfordiin. Siitä tuli toinen alus, joka luovutettiin Seamen's Hospital Societyn käyttöön sairaalalaivaksi vuosiksi 1831–1857. Alus romutettiin 1857.
Harjulampi (Parkano)

Harjulampi on Pirkanmaalla Parkanossa Lapinnevalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Harjulampi on osa Kokemusjoen valuma-aluetta.
Maantietoa.
Lampi on 200 metriä pitkä, 80 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Se sijaitsee Niininevan suolla harjun kupeessa, mutta ympäröivä suo on tavallisuudesta poiketen ojittamaton. Lammella ei ole myöskään laskuojaa. Harjun toisella puolella sijaitsee Lapinkylän peltoaukea, mutta sillä ei ole vaikutuksia lammen ekologiaan. Rantaviivaa on 400 metriä. Pohjoisrannalla on rakennus ja hiekkapohjainen kenttä, joka palvelee uimarantaa. Lammessa on kaksi laituria. Noin 100 metriä lounaaseen sijaitsee Pikku Harjulampi.
Pikku Harjulampi (Parkano)

Pikku Harjulampi on Pirkanmaalla Parkanossa Lapinnevalla sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Pikku Harjulampi on osa Kokemusjoen valuma-aluetta.
Maantietoa.
Soikean muotoinen lampi on halkaisijaltaan 100 metriä. Se sijaitsee Niininevan suolla harjun kupeessa, mutta ympäröivä suo on tavallisuudesta poiketen lähes ojittamaton. Lammella ei ole tulo-ojia, mutta laskuoja on kaivettu turvetuotantoalueen ojituksen yhteyteen. Harjun toisella puolella sijaitsee Lapinkylän peltoaukea, mutta sillä ei ole vaikutuksia lammen ekologiaan. Noin 100 metriä koilliseen sijaitsee Harjulampi, jonka vedenpinta on hieman alempana.
Kangaslampi (täsmennyssivu)

Kangaslampi tai Kangaslammi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
HMS London (1840)

HMS London oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1840 vesillelaskettu Rodney-luokan 92-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin marraskuussa 1826 Chathamin telakalta ja sen köli laskettiin lokakuussa 1827. Alus laskettiin vesille 28. syyskuuta 1840 ja se valmistui 25. helmikuuta 1841, jolloin alus sijoitettiin reserviin Sheernessissä. Aluksen valmistuskustannukset olivat 74 647 puntaa, ja niihin sisältyi varustaminen.
Palvelus.
Krimin sodassa vuonna 1854 alus osallistui Sevastopolissa Fort Constantinen pommitukseen, jolloin alus vaurioitui lievästi.
Alukselle asennettiin vuonna 1858 höyrykone, jolloin sen aseistus supistettiin 72 tykkiin.
Vuodesta 1873 alkaen alus oli emälaivana Zanzibarinlahdella. Alus palautettiin palveluksesta maaliskuussa 1878 estämään Afrikan itärannikon orjakauppaa, jolloin se oli usean pienemmän aluksen emälaivana. Aluksella oli muun muassa korjauspaja, sairaala ja varastoja.
Alus romutettiin vuonna 1884.
HMS Calcutta (1831)

HMS Calcutta oli Britannian kuninkaallisen laivaston 84-tykkinen toisen luokan linjalaiva. Alus oli neljäs Bombayssä valmistettu kuninkaallisen laivaston linjalaiva. Alus valmistettiin tiikistä.
Valmistus.
Sir Robert Seppingsin suunnittelema alus tilattiin 5. huhtikuuta 1827 Itä-Intian komppanian Bombayn telakalta. Köli laskettiin maaliskuussa 1828, mutta työt keskeytettiin 3. joulukuuta 1828 ja jatkettiin vasta 17. syyskuuta 1829. Alus laskettiin vesille 14. maaliskuuta 1831 ja lähti 15. toukokuuta Bombaystä päällikkönään Peter Fisher. Alus saapui 11. lokakuuta 1831 Plymouthiin, jossa se sijoitettiin reserviin. Alus varustettiin kesäkuusta lokakuuhun 1838 koealukseksi ja meripalvelukseen elokuusta lokakuuhun 1840. Aluksen valmistuskustannukset olivat 54 665 puntaa Itä-Intian komppanialle ja lisäksi 17 560 puntaa varustamisesta varikoille.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 22. elokuuta 1840 Välimeren laivastoon päällikkönään Sir Samuel Roberts. Alus palasi elokuussa 1842 Plymouthiin, jossa se huollettiin. Alus makasi tämän jälkeen ankkurissa vuoteen 1854.
Alus palautettiin palvelukseen 28. huhtikuuta 1854 päällikkönään James John Stopford ja varustettiin toukokuusta marraskuuhun Plymouthissa.
Toisessa oopiumisodassa alus oli kontra-amiraali Sir Michael Seymourin lippulaivana, jolloin sen päällikkönä oli William King-Hall. Alus vieraili 1858 Nagasakissa, jossa se viipyi viikon.
Alus muutettiin 1865 tykistökoululaivaksi ja ankkuroitiin "HMS Cambridgen" kanssa Devonportiin. Alus myytiin 1908 romutettavaksi.
Cartier (yritys)

Cartier [kaʁtje] on ranskalainen kalliiden korujen ja kellojen valmistaja ja liikeketju. Sen perusti vuonna 1847 Pariisissa Louis-François Cartier, ja yritys pysyi perheen omistuksessa vuoteen 1964. Nykyisin se on eteläafrikkaisen Rupertin perheen pääosin omistaman Compagnie Financière Richemont SA:n tytäryhtiö. Cartier’lla on nykyisin yli 200 liikettä noin 125 maassa.
Cartier on tullut tunnetuksi ensimmäisiin rannekelloihin kuuluneesta "Santos"-mallistaan vuodelta 1904 sekä ylellisistä koruistaan, joita käyttävät kuuluisat ja varakkaat ihmiset ympäri maailman. Näitä ovat muun muassa Wallis Simpsonille 1940-luvulla suunniteltu "Panthère"-rintakoru ja Patialan maharadža Bhupinder Singhille tehty kaulakoru. Britannian kuningas Edward VII tilasi kruunajaisiinsa Cartier’lta 27 tiaraa ja nimitti yrityksen yhdeksi hovihankkijakseen. Cartier on tai on ollut myös Espanjan, Portugalin, Venäjän, Thaimaan, Kreikan, Romanian, Serbian, Egyptin, Albanian ja Monacon hallitsijoiden hovihankkija.
Historiaa.
Louis-François Cartier perusti Cartier’n Pariisissa 1847 ostamalla silloisen työnantajansa verstaan. Vuonna 1874 yritys siirtyi hänen pojalleen Alfred Cartier’lle, mutta vasta tämän pojat Louis, Pierre ja Jacques saivat aikaan Cartier’n maailmanmaineen.
Vuonna 1904 brasilialainen ilmailun pioneeri Alberto Santos-Dumont valitti ystävälleen Louis Cartier’lle, miten hankalia ja epäluotettavia taskukellot olivat lennettäessä. Cartier suunnitteli ranteeseen kiinnitettävän kellon, jonka taulu oli nelikulmainen. Tämä ensimmäinen miesten rannekello sai tilaajansa mukaan nimekseen "Santos" ja saavutti suosiota muunkin asiakaskunnan keskuudessa.
Vuonna 1907 Cartier solmi sopimuksen kellokoneistojen toimittamisesta Edmond Jaegerin kanssa. Tässä vaiheessa Cartier’lla oli Pariisin lisäksi myymälät myös Lontoossa, New Yorkissa ja Pietarissa, ja siitä oli hyvää vauhtia tulossa yksi menestyksekkäimmistä kellonvalmistajista. Vuonna 1912 esiteltiin yhä tuotannossa olevat mallit "Baignoire" ja "Tortue", ja ensimmäisen maailmansodan panssarivaunuista innoituksensa saanut "Tank"-malli oli vuorossa 1917.
1920-luvun alussa Cartier perusti Edward Jaegerin kanssa yhteisyrityksen, joka tekisi kellokoneistoja vain Cartier’lle. Koneistoja toimittivat silti yhä muutkin valmistajat, kuten Vacheron Constantin, Audemars Piguet, Movado ja LeCoultre.
Vuonna 1972 Joseph Kanouin johtama sijoittajaryhmä osti Pariisin Cartier’n. Syntyi tunnuslause ”Les Must de Cartier” kuvaamaan yhtiön tuotteiden haluttavuutta, ja tuotevalikoimaa alettiin laajentaa. Vuosina 1974 ja 1976 sijoittajaryhmä hankki omistukseensa myös Lontoon ja New Yorkin Cartier-yhtiöt. Vuonna 1988 Cartier osti enemmistöosuudet kellovalmistajista Piaget ja Baume &amp; Mercier.
Vuonna 1993 Rupertin perheen Richemontin luksustuotteista muodostettiin Vendôme Luxury Group, jonka alla toimivat Cartier’n lisäksi merkit Alfred Dunhill, Montblanc, Piaget, Baume &amp; Mercier, Karl Lagerfeld, Chloé, Amos Sulka, Hackett London ja Seeger.
Vuodesta 2012 Cartier’n ovat Richemont-yhtiön kautta omistaneet eteläafrikkalainen Rupertin miljonäärisuku sekä Pierre Cartier’n lapsenlapsi Elle Pagels.
HMS Indus (1839)

HMS Indus oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1839 vesillelaskettu 80-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Aluksen suunnittelu pohjautui Tanskan kuninkaalliselta laivastolta toisessa Kööpenhaminan taistelussa 1807 vallattuun "KDM Christian VII:een". Alus tilattiin 11. marraskuuta 1817 74-tykkisenä kolmannen luokan linjalaivana, mutta tilaus siirrettiin 18. toukokuuta 1820 Portsmouthiin 80-tykkiseksi toisen luokan linjalaivaksi. Köli laskettiin heinäkuussa 1824. Alus laskettiin vesille 16. maaliskuuta 1839 ja valmistui 4. elokuuta 1841, jolloin valmistuskustannukset olivat 21 517 puntaa ja varustaminen 19 965 puntaa.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Välimeren laivastoon. Se oli 1856 Devonportissa kontra-amiraali Houston Stewart]in lippulaivana, mistä se siirrettiin Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian laivastoasemalle.
Alus muutettiin 1860 vartiolaivaksi ja myytiin 1898 romutettavaksi.
Duke-luokka (linjalaiva)

Duke-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston neljän 90-tykkisen toisen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.
Suunnittelu.
Luokan suunnitteli 1771 Sir John Williams. Se oli viimeinen ennen Yhdysvaltain vapaussodan alkua valmistunut toisen luokan linjalaivaluokka. Se oli 90-tykkinen vastine Williamsin suunnittelemalle 100-tykkiselle ensimmäisen luokan linjalaivalle "HMS Royal Sovereignille". Alustyypit olivat samalla ainoat Williamsin suunnittelemat kolmikantiset alukset. "HMS Duke", "HMS Glory" ja "HMS Royal Sovereign" olivat ensimmäiset Plymouthin telakan valmistamat kolmikantiset.
Perttu Permi

Perttu Permi (s. 21. syyskuuta 1972 Tornio) on suomalainen kemisti ja professori. Hän on Jyväskylän yliopiston NMR-rakennetutkimuksen professori. 
Elämä ja akateeminen ura.
Perttu Permi kirjoitti ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta 1991. Lukion jälkeen hän aloitti kemian opinnot Oulun yliopistossa, josta valmistui 1997 maisteriksi. Hän väitteli Oulun yliopistossa 2001 kemian tohtoriksi. Väitöskirjan aihe liittyi rakennekemian alaan. Kemistinä Permi on myöhemminkin jatkanut rakennekemian tutkimusta.
Tutkijanuransa Permi aloitti 2001-2002 post doc-tutkijana Helsingin yliopiston Biotekniikan instituutissa. Vanhempana tutkijana hän toimi vuodesta 2003. Sen ohella hän sai 2002 nimityksen Oulun yliopiston rakennekemian dosentiksi. 
Vuonna 2004 Permi nimitettiin Helsingin yliopistossa NMR-keskuksen johtajaksi ja sen ohella hän toimi Biotekniikan instituutissa tutkimusryhmän vetäjänä. Hän työskenteli vuosina 2008-2013 Suomen Akatemian akatemiatutkijana. 
Vuosien aikana Permi on johtanut useita tutkimusprojekteja sekä tutkimukseen liittyviä infrastruktuurihankkeita. Projektien myötä hän on hankkinut kansainvälistä kokemusta. Hänen asiantuntemustaan on käytetty, kun tutkimusvirkoihin on valittu kansainvälisiä tutkijoita. Hän on myös toiminut ulkopuolisena arvioijana kansainvälisissä tutkimusinfrastruktuurihankkeissa. 
Permi on ollut vierailevana luennoitsijana useissa kotimaisissa ja kansainvälisissä konferensseissa. Tutkimustyön ohessa hän on ohjannut useita pro gradu-töitä ja väitöskirjoja. Tieteellisen uransa aikana Permi on julkaissut 93 kansainvälisesti noteerattua tieteellistä artikkelia sekä yhden tieteellisen monografian. Lisäksi hän on toiminut noin 20 tieteellisen julkaisusarjan riippumattomana vertaisarvioijana. 
Professoriksi.
Permi nimitettiin Jyväskylän yliopiston NMR-rakennetutkimuksen professoriksi vuoden 2015 alussa. Professuuri on poikkitieteellinen, ja se on kemian ja biotieteiden laitosten yhteinen. Professorina Permi tekee ydinmagneettiseen resonanssispektroskopiaan (NMR) perustuvaa rakennekemian tutkimusta, johon yhdistyy myös biologian tutkimusta. Paitsi bio- ja ympäristötieteiden, fysiikan sekä kemian laitoksella, tutkimusta tehdään myös Jyväskylän yliopiston monitieteellisessä tutkimusympäristössä, nanotiedekeskuksessa (Nanoscience Center, NSC). Tutkimustyön ohella Permi kehittää Jyväskylän yliopiston kansainvälistä tutkimus- ja koulutusyhteistyötä.
Tutkimusalat.
Professori Permin tutkimusaloihin kuuluu pääasiassa NMR-spektroskopian menetelmien kehittäminen sekä NMR-spektroskopian soveltaminen biologisten makromolekyylien tutkimukseen. Hän on kiinnostunut erityisesti proteiinien rakenteen ja toiminnan välisestä yhteydestä. Hän on tutkinut esimerkiksi rakenteellisesti epäjärjestäytyneiden proteiinien ominaisuuksista ja sitä millainen merkitys näillä proteiineilla niin kutsutuissa patogeeni-isäntä-vuorovaikutuksissa.
Yksityiselämä.
Perttu Permi on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
German Masters 2015

Kreativ Dental Clinic German Masters 2015 oli snookerin ranking-turnaus, joka järjestettiin 4.–8. helmikuuta 2015 Tempodromissa Berliinissä Saksassa. Turnaus oli kauden kuudes ranking-turnaus.
Mark Selby voitti viidennen ranking-turnauksensa, voittamalla finaalissa Shaun Murphyn lukemin 9–7.
Judd Trump teki uransa toisen ja kautta aikain 113:nnen virallisen maksimibreikin puolivälieräottelussa Mark Selbyä vastaan.
Kaavio.
Turnaukseen pelattiin kaksi karsintakierrosta 17.–19. joulukuuta 2014 Englannissa. Karsintaturnauksen 32 parasta pelaajaa sijoitettiin pääkaavioon, jonka ottelut pelattiin Tempodromilla.
HMS Queen (1769)

HMS Queen oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1769 vesillelaskettu 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
William Batelyn suunnittelema alus tilattiin 19. lokakuuta 1761 Woolwichin telakalta, jossa sen vastaavana mestarina oli Joseph Harris heinäkuuhun 1767 ja sen jälkeen William Gray. Amiraliteetti vahvisti aluksen nimen 5. marraskuuta. Köli laskettiin 1. huhtikuuta 1762. Alus laskettiin vesille 18. syyskuuta 1769 ja valmistui 20. heinäkuuta 1770, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 45 660 puntaa 15 šillinkiä ja 5 pennyä. Lisäksi varustaminen Plymouthiin siirtoa varten maksoi 963 puntaa.
Aluksen aseistuksena oli alimmalla tykkikannella 28 kappaletta 32 naulan tykkejä. Keskimmäisellä ja ylemmällä tykkikannella oli kummallakin 30 kappaletta tykkejä siten, että keskimmäisellä 18 naulan ja ylemmällä 12 naulan tykkejä. Puolikannelle asennettiin kahdeksan 12 naulan tykkiä vasta vuoden 1790 tienoilla. Etukannella oli kaksi 9 naulan tykkiä, jotka vaihdettiin puolikannen tykkien asentamisen aikana 12 naulan tykeiksi.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen marraskuussa 1776 Kanaalin laivastoon päällikkönään John Robinson. Huhtikuussa 1778 alus oli vara-amiraali Sir Robert Harlandin lippulaivana päällikkönään Isaac Prescott.
Alus osallistui 27. heinäkuuta 1778 ensimmäiseen Ushantin taisteluun. Aluksen päällikkyyden vastaanotti 1779 Alexander Innes, jonka alaisuudessa liitettiin läntiseen laivueeseen. Alus oli helmikuussa 1780 kuparoitavana Plymouthissa, mikä maksoi 6 052 puntaa 4 shillinkiä ja 6 pennyä. Vuonna 1781 aluksen päällikkönä oli Frederick Maitland, jonka johdolla alus osallistui Gibraltarin saarron murtamiseen ja 12. joulukuuta toiseen Ushantin taisteluun.
Vuonna 1794 alus osallistui vielä kolmanteen Ushantin taisteluun, jossa se oli kontra-amiraali Alan Gardnerin lippulaivana. Taistelussa alus kärsi pahoja vaurioita sekä päällikkönä ollut John Hutt sai surmansa.
Trafalgarin taistelun jälkeen alus oli valvomassa Cadizin saartoa. Vuonna 1811 Amiraliteetti päätti aluksen sahaamisesta kaksikantiseksi 74-tykkiseksi kolmannen luokan linjalaivaksi.
Alus romutettiin vuonna 1821.
EU INTCEN

EU INTCEN (European Union Intelligence and Situation Centre) on Brysselissä sijaitseva Euroopan unionin tiedusteluvirasto, jonka tehtäviin kuuluu analysoida EU:n jäsenmaiden tiedustelupalveluiden tuottamaa vakoiluaineistoa. EU INTCEN toimii Euroopan ulkosuhdehallinnon ja unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan alaisuudessa.
Historia.
EU INTCEN perustettiin 18. maaliskuuta 2012. Aikaisemmassa muodossaan se tunnettiin nimellä SITCEN (EU Situation Centre).
Vuodesta 2011 alkaen keskus on toiminut Euroopan ulkosuhdehallinnon alaisuudessa. Lissabonin sopimuksella vuonna 2009 perustettu Euroopan ulkosuhdehallinto toimii EU:n ulkoministeriönä jolla on oma diplomaattikuntansa. Se toteuttaa EU:n yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa (YUTP) ja edustaa EU:ta suhteissa muuhun maailmaan. Euroopan ulkosuhdehallintoa johtaa unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja eli EU:n ulkoministeri.
Toiminta.
Tiedustelupalvelujen tavoin EU INTCENin tehtäviin kuuluu analysoida ja tuottaa vakoiluaineistoa. Keskuksen tehtäviin kuuluu muun muassa terrorismin, verkkoturvallisuuden ja konfliktialueiden tarkkailu.
Organisaatio.
EU INTCENissä on kaksi osastoa:
Keskuksen henkilöstön koko on noin 70.
Poloniumhydridi

Poloniumhydridi (PoH2) on vedyn ja poloniumin muodostama kemiallinen yhdiste. Se on huoneenlämmössä nestemäinen, erittäin helposti höyrystyvä ja erittäin epävakaa yhdiste, joka hajoaa helposti poloniumiksi ja vedyksi. Yhdisteestä voidaan johtaa useita muita poloniumyhdisteitä.
Poloniumhydridiä voidaan valmistaa pieniä määriä antamalla poloniumilla päällystetyn magnesiumliuskan ja suolahapon reagoida keskenään.
Sillä on samankaltaisia ominaisuuksia seleenivedyn ja telluurivedyn kanssa. Yhdiste on hyvin epävakaa huoneenlämmössä, joten sitä varastoidaan kylmässä. Sen ominaisuuksista ei kuitenkaan tiedetä paljoa, sillä sitä on onnistuttu valmistamaan vain pieniä määriä. Muiden poloniumyhdisteiden tavoin se on erittäin radioaktiivinen ja myrkyllinen yhdiste. Sitä ei myöskään tiedetä, muodostaako poloniumhydridin ja veden seos hapon, kuten muut kevyemmät puolimetallin ja vedyn yhdisteet, vai käyttäytyykö se ennemmin metallihydridien tavoin.
Suomen vartijat

Suomen vartijat on suomalainen Mogulmedian tuottama dokumentaarinen televisiosarja, jota esitetään FOX-kanavalla. Sarjassa seurataan vartijoiden arkea öisillä rautatieasemilla, päivällä ostoskeskuksissa, kesällä rock-festivaaleilla sekä yksityisillä turvamies-komennuksilla. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi 2. syyskuuta 2013. Toinen tuontantokausi alkoi 2. syyskuuta 2014.
Roh Tae-woo

"Korealaisissa nimissä sukunimi tulee ensin, eli sukunimi on Roh ja etunimi Tae-woo."
Roh Tae-woo (; 4. joulukuuta 1932 – 26. lokakuuta 2021) oli eteläkorealainen poliitikko ja kenraali, joka toimi Korean tasavallan presidenttinä 1988–1993.
Koulutus.
Roh kävi koulua Daegussa yhdessä Chun Doo-hwanin kanssa. Hän valmistui 1955 yliopistosta luonnontieteiden alalta ja liittyi armeijaan.
Ura.
Sotilasura.
Roh yleni armeijassa vähitellen, ja 1979 hänestä tuli kenraali. Hän kuului salaiseen Hanahoe-ryhmittymään, joka tuki Chunin Etelä-Korean johtajaksi nostanutta vallankaappausta.
Presidenttinä.
Chun nimesi kesäkuussa 1987 Roh’n puolueensa presidenttiehdokkaaksi. Käytännössä tämä tarkoitti vallan siirtämistä suoraan Roh’lle, mikä aiheutti suuria demokratiaa vaatineita mielenosoituksia Soulissa ja muissa suurissa kaupungeissa. Roh lupasi mielenosoittajille uudistuksia ja julkaisi kesäkuun 29:nnen päivän julistuksen. Se toi uuden demokraattisemman perustuslain ja presidentin valitsemisen kansanvaaleilla. Vaaleissa Roh’n vastaehdokkaina olivat opposition johtohahmot Kim Joung-sam ja Kim Dae-jung (jotka molemmat pääsivät presidentiksi myöhemmin). Opposition äänet hajautuivat riiteleville Kimeille, mikä riitti Roh’n niukkaan voittoon. Näin Roh’ta tuli maan ensimmäinen vapailla vaaleilla valittu presidentti.
Roh'n presidenttikauden merkittäviä tapahtumia olivat Soulin olympialaiset 1988 ja suhteiden rakentaminen Pohjois-Koreaan. Roh jatkoi myös demokraattisten uudistusten tekemistä.
Roh’n valtakaudella leimasi myös taloudellinen epätasapaino sekä laajat mielenosoitukset. Hänet äänestettiin jopa hieman ennen kautensa loppumista Etelä-Korean historian huonoimmaksi poliitikoiksi.
Presidenttikauden jälkeen.
Presidenttikauden jälkeen Roh ja Chun joutuivat oikeuteen vuoden 1979 vallankaappauksesta ja Gwangjun kansannousun verilöylystä sekä korruptiosta. Molemmat tuomittiin 1996 – Chun kuolemaan ja Roh 22,5 vuodeksi vankeuteen. Presidentti Kim Young-sam armahti heidät vuonna 1997.
Roh kuoli lokakuussa 2021. Hänellä oli ollut terveysongelmia 2000-luvun alusta saakka. Häneltä leikattiin vuonna 2002 eturauhasen syöpä ja joutui sen jälkeen olemaan useita kertoja sairaalassa.
Vetyastatidi

Vetyastatidi (tunnetaan myös nimillä "astatiinihydridi", "astataani" ja "astidovety") on vedyn ja astatiinin muodostama kemiallinen yhdiste, jossa astatiiniatomi on kovalenttisesti sidoksissa vetyatomiin. Sen kemiallinen kaava on AtH.
Yhdiste voi liueta veteen ja muodostaa vetyastatidihappoa, joka on vahva happo. Vetyastatidia on kuitenkin hankala käsitellä, johtuen sen taipumuksesta hajota vedyksi ja astatiiniksi, kuten myös sen voimakkaan radioaktiivisuuden vuoksi, ja astatiinin kaikkien isotooppien ollessa hyvin lyhytikäisiä. Pitkäikäisimmänkin isotoopin puoliintumisaika on vain 8,1 tuntia.
Vetyastatidin kemiallisista ominaisuuksista tiedetään hyvin vähän muun muassa astatiinin vaikean saatavuuden ja sen lyhyen puoliintumisajan vuoksi.
Onni Kaartinen

Onni Kaartinen (7. tammikuuta 1910 Ironwood, Michigan – 5. maaliskuuta 1996 Silver Springs, Florida) oli amerikansuomalainen toimittaja ja kommunistisen liikkeen vaikuttaja.
Suomalaiseen siirtolaisperheeseen syntynyt Kaartinen osallistui 1930- ja 1940-luvuilla aktiivisesti amerikansuomalaisen kommunistisen liikkeen toimintaan. Vuosina 1937–1943 hän toimi Yhdysvaltain Suomalaisen Työväenjärjestön ja International Workers’ Orderiin kuuluneen Amerikan Suomalaisen Keskinäisen Avun Järjestön sihteerinä. 1940-luvulla Kaartinen työskenteli "Työmies" ja "Eteenpäin" -lehtien toimittajana. Hän osallistui myös New Yorkin Työntemppelin teatteritoimintaan. Myöhemmin Kaartinen asui New Yorkin osavaltion Spencerissä, josta hän 1980-luvulla muutti Silver Springsiin.
London-luokka (linjalaiva)

London-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston neljän 90-tykkisen toisen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.
Suunnittelu.
Amiraliteetti hyväksyi 6. marraskuuta 1759 Sir Thomas Sladen suunnitelman uudesta alusluokasta. Luokan ensimmäinen alus "HMS London" oli 90-tykkinen, mutta toisen tilauserän kaikki kolme alusta olivat 98-tykkisiä. Tykkien lisäys ei kuitenkaan aiheuttanut muita merkittäviä muutoksia, koska nyt asennettiin kahdeksan 6 naulan tykkiä aiemmin aseistamattomalle puolikannelle.
Lasse Pöysti -show

Lasse Pöysti -show (alkujaan Justus järjestää kaiken) oli Mainos-TV:n vuosina 1959–1961 esittämä suomalainen television viihdesarja, jonka pääosassa oli näyttelijä Lasse Pöysti. Sarjassa Pöysti näytteli Justus-nimistä hyväsydämistä nuorta miestä, joka johti Kaikki Järjestyy Ab -nimistä yritystä ja ratkoi tuntemattomien ihmisten ongelmia. Sarjaa esitettiin suorina lähetyksinä joka toinen viikko. Jaksot muodostuivat välillä useasta erillisestä sketsistä ja välillä vain yhdestä pitkästä tarinasta. Käsikirjoittajina toimivat Pöystin ohella Benedict Zilliacus (nimimerkki Bez) ja Henrik Tikkanen (nimimerkki Henrik). Sarjan ohjasi Karl Ehder. Justuksen on sanottu olleen yksi Suomen television alkuaikojen pidetyimpiä hahmoja.
Syyskuussa 1959 käynnistyneen sarjan nimi oli alkuun "Justus järjestää kaiken", mutta syyskaudella 1960 se muutettiin muotoon "Lasse Pöysti -show". Pöysti ohjasi sarjan pohjalta samana vuonna elokuvan "Justus järjestää kaiken", jota kuitenkin arvosteltiin juonen hajanaisuudesta ja päähahmon muuttamisesta kyynisemmäksi.
Roturisteytyskoira

Roturisteytyskoira on kahden tai useamman koirarodun harkitusta yhdistämisestä syntynyt jälkeläinen. Roturisteytyskoira on siis kirjaimellisesti sekarotuinen koira. Yleensä sekarotuisuudella kuitenkin viitataan koiraan, jonka taustaa ei tunneta tai siinä on sattumanvaraisesti monia rotuja, kun taas roturisteytyskoira on aina harkitun koiranjalostuksen tulos.
Terveys.
Hyvin suunniteltu roturisteytys tuottaa jälkeläisille monimuotoisen geeniperimän. Geneettinen monimuotoisuus puolestaan on yhteydessä yksilön terveyteen ja elinvoimaan. Ilmiötä kutsutaan heteroosiksi. Parhaimmillaan roturisteytyskoira on siis terveempi kuin puhdasrotuinen koira, jonka geeniperimä on usein suppea. 
Jos roturisteytyskoira kuitenkin syntyy yhdistelmästä, jonka molemmat rodut kärsivät samoista sairauksista, ne ilmenevät suurella todennäköisyydellä myös roturisteytyskoirassa. Huonosti valittu roturisteytysyhdistelmä ei siis lisää terveyttä. 
Rekisteröinti.
Suomessa roturisteytyskoirat rekisteröidään Suomen Kennelliiton ER-rekisteriin. Koirien roduksi merkitään aina se, johon roturisteytyksen kautta haetaan parannusta. Myös roturisteytyskoirien jälkeläiset, mikäli toinen niiden vanhemmista on puhdasrotuinen, merkitään vielä kahden sukupolven ajan ER-rekisteriin. Roturisteytykseen tarvitaan aina Suomen Kennelliiton lupa.
David Canary

David Canary (25. elokuuta 1938 Elwood, Indiana, Yhdysvallat – 16. marraskuuta 2015 Wilton, Connecticut, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa televisiosarjassa "Bonanza", jossa hän esitti tilanhoitaja Candy Canadayta vuosina 1967–1970 ja 1972–1973. Muita sarjoja olivat "All My Children" ja "One Life to Live". Hän oli naimisissa näyttelijä Maureen Maloneyn kanssa.
Recoil Games

Recoil Games oli suomalainen vuonna 2007 perustettu videopelejä kehittävä yritys. Se kehitti "Earth No More" -pelin, jota ei julkaistu. Vuonna 2012 siltä julkaistiin PlayStation Networkissa "Rochard" ja 2013 iOS:llä "Rock Runners".
Historia.
Recoil Games perustettiin vuonna 2007 seitsemän pelikehittäjän voimin. Samuli Syvähuoko oli kerännyt henkilöitä pelitalon perustamiseen, ja samalla syntyi idea maailmanlopputeemaisesta "Earth No More" -toimintapelistä. 3D Realmsin Scott Miller oli heti halukas yhteistyöhön. Peli alkoi muotoutua, mutta rekrytointi osoittautui hankalaksi. Pelitiimi kasvoi 60 hengen kokoiseksi, mutta kokemusta ison projektin vetämisestä ei ollut. Vuonna 2009 yritykseen palkattiin osaava tuottaja, jonka johdolla demon tekeminen lähti käyntiin. Hän kuitenkin lähti pelitalosta kahden kuukauden jälkeen, koska piti onnistumista epätodennäköisenä. Alkuvuodesta 2009 valmiiksi saatu demo ei auttanut Recoil Gamesia, sillä kansainvälinen talous oli ajautunut kriisiin eivätkä julkaisijat halunneet ottaa uusia nimikkeitä tuotantoon. Projekti haudattiin ja ulkomaiset työntekijät erosivat.
Jäljelle jäänyt 15 hengen tiimi kehitti kahdessa kuukaudessa uuden pelin demon, jota lähdettiin markkinoimaan Ranskan Game Connection -messuille. Painovoimalla leikittelevä "Rochard" oli ensimmäinen Unity-pelimoottorilla tehty konsolipeli. Useat julkaisijat kiinnostuivat pelistä, ja sopimus tehtiin Sony Online Entertainmentin kanssa. Pelin kehitys oli aikataulussa, mutta lokakuussa 2011 Sonyn verkkopalveluun murtauduttiin. Verkkokauppa suljettiin kahdeksi kuukaudeksi ja osa pelin julkaisusopimuksesta vastanneista henkilöistä sai Sonylla potkut. Uusi yhteyshenkilö ei ollut yhtä vakuuttunut "Rochardin" yksinpelistä, ja pelin julkaisu venyi seuraavan vuoden syksylle, ilman kunnollista markkinointia. PSN-julkaisuyksinoikeus pudotettiin kolmeen kuukauteen, ja peli tuli saataville myös Steamissa; Microsoft ei halunnut peliä Xboxin verkkokauppaan, koska se oli jo julkaistu aiemmin PlayStationilla. Lopulta myyntiluvut jäivät vaatimattomiksi eikä julkaisijoilla ollut kiinnostusta jatko-osaan. Samuli Syvähuoko lähti Recoil Gamesilta, mutta jäi silti yrityksen hallitukseen. Yrityksen työntekijöiden määrä putosi kuuteen, ja johtoon astui Jan Achrenius. Vuonna 2013 pelitalon alihankintana tekemä "Rock Runners" -peli julkaistiin iOS-laitteille.
Recoil Games on Samuli Syvähuokon mukaan ”zombie-firma”, joka ei ole kuollut mutta sitä ei voi kasvattaa velkojen takia.. Yhtiö julkaisi vielä vuonna 2014 Rochardista version NVIDIAn Tegra Shield -laitteille. Kiinan markkinoille suunnatut versiot jäivät julkaisematta, koska kiinalaiset laitevalmistajat peruuttivat konsoliensa julkaisun.
Yhtiö haettiin konkurssiin 2017.
Kalevi Pyörälä

Pertti Kalevi Pyörälä (24. huhtikuuta 1930 Saarijärvi – 13. helmikuuta 2023 Kuopio) oli suomalainen lääkäri ja professori. Pyörälä on kansainvälisesti arvostettu sydäntautitutkija ja sydänsairauksien ehkäisytyön pioneeri Suomessa ja koko maailmassa. Hän toimi lähes 20 vuotta Kuopion yliopiston sisätautiopin professorina ja Kuopion yliopistollisen sairaalan sisätautien klinikan ylilääkärinä. 
Pyörälän vanhemmat olivat maanviljelijä Otto Pyörälä ja Aino Maria Ståhlberg. Hän avioitui vuonna 1958 Ritva Marjatta Lehtosen kanssa. Pyörälä valmistui ylioppilaaksi Jyväskylän yhteislyseosta 1948 ja lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1954. Sisätauteihin hän erikoistui 1961. Uransa alkuvaiheessa Pyörälä työskenteli apulaislääkärinä, vuodesta 1960 vuoteen 1962 hän toimi kardiologina HYKSin palveluksessa. Pyörälä oli Kuopion korkeakoulun sisätautiopin professori vuodesta 1975 ja Suomen Akatemian tutkijaprofessori 1973–1976. Hänen tutkimusalaansa olivat sydän- ja verisuonitaudit sekä niiden epidemiologia. Sydänliitto myönsi Pyörälälle sydänterveyden edistäjän valtakunnallisen tunnustuspalkinnon vuonna 2007.
Pyörälä on haudattu Kuopion Isolle hautausmaalle.
Pyörälä

Pyörälä on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Pätiälä

Pätiälä on tai on ollut muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Pienirex

Pienirex on rex-turkkinen kesykanirotu. Sen ihannepaino 1,71–2,10 kg. Rotu on hyväksytty monissa väreissä ja kuviossa. Tyypillinen turkki rodulle on ulospäin kasvava, sen sijaan, että ne turkki roikkuisi tasaisesti, ja suojakarva on lyhennetty aluskarvan pituudelle.
Pienirex-rotu sai alkunsa vuonna 1984 Yhdysvalloissa, Floridassa. Rodun mutaatio on peräisin Ranskasta 1900-luvulta. Rodun standardi tuli voimaan 1. lokakuuta 2010.
Frithiof Raa

Georg Frithiof Andreas Oskar Raa (11. tammikuuta 1840 Tukholma, Ruotsi – 20. toukokuuta 1872 Helsinki) oli ruotsalaissyntyinen näyttelijä, joka työskenteli vuodesta 1867 Helsingissä Nya teaternissa. Hän oli tunnepohjainen, eloisa näyttelijä. Tunnettuja rooleja oli J. J. Wecksellin näytelmän "Daniel Hjort" nimiosa ja Kustaa II Adolfin rooli Topeliuksen näytelmässä "Regina von Emmeritz". Raan puoliso oli näyttelijä Charlotte Raa-Winterhjelm. Heidän kaudellaan teatteri eli loistonaikaa.
Ateenalaisten aarrekammio

Ateenalaisten aarrekammio () on antiikin aikainen aarrekammio Delfoissa Apollonin pyhäkköalueella. Se sijaitsee Apollonin temppelin eteläpuolella Pyhän tien varrella.
Aarrekammion rakennuttivat ateenalaiset noin vuonna 510–480 eaa. Toisen tulkinnan mukaan se olisi rakennettu 500-luvun lopulla eaa. demokratian voitettua tyrannian Ateenassa; toisen tulkinnan mukaan puolestaan Marathonin taistelun jälkeen noin vuonna 490–480 eaa. kiitollisuudenosoituksena voitosta. Paikalla oli kuitenkin myös tätä ennen varhaisempi ateenalaisten aarrekammio.
Aarrekammio oli yksi merkittävimmistä Delfoin Pyhän tien varrella sijainneista lukuisista aarrekammioista. Rakennuksessa säilytettiin merkittävien sotavoittojen sotasaaliita sekä muita ateenalaisten Delfoin pyhäkölle antamia votiivilahjoja. Myöhäisantiikin aikana tai keskiajalla tuhoutunut rakennus koottiin uudelleen alueen arkeologisten kaivausten yhteydessä vuosina 1904–1906, koska siitä oli säilynyt tarpeeksi osia. Noin 80 prosenttia nykyisestä rakennuksesta on alkuperäistä.
Aarrekammio edustaa doorilaista tyyliä ja muistuttaa arkkitehtuuriltaan pientä kreikkalaista temppeliä. Se on rakennettu paroslaisesta marmorista. Sen cella avautuu itään ja sen etupuolella on kaksi pylvästä. Rakennukseen ei johda portaita, eikä sinne ollut yleensä tarkoitus astua sisään. Rakennuksen pituus on 9,75 metriä ja leveys 6,68 metriä. Rakennuksen friisi kuvaa Herakleen ja Theseuksen urotöitä. Seinät on peitetty piirtokirjoituksin. Niihin lukeutuvat tunnetuimpina niin kutsutut "Delfoilaiset hymnit Apollonille" sisältävät kirjoitukset, joissa on myös varhaista nuottikirjoitusta. Kirjoitukset antavat myös tietoja muun muassa delfoilaisista juhlista ja juhlakulkueista. Rakennuksen edustalla on kolmionmuotoinen tasanne, johon votiivilahjoja asetettiin nähtäville juhlien aikana.
Rakennuksen alkuperäiset metoopit ja Delfoilaiset hymnit sisältävät piirtokirjoitukset ovat nykyisin Delfoin arkeologisessa museossa.
Ateenalaisten stoa

Ateenalaisten stoa () oli antiikin aikainen stoa Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Apollonin pyhäkköalueen keskellä Apollonin temppelin eteläisen terassimuurin alapuolella.
Stoan rakennuttivat ateenalaiset varhaisella klassisella kaudella noin vuonna 478–470 eaa. heti persialaissotien jälkeen. Se oli osa Perikleen rakennusohjelmaa ja tarkoitettu kiitokseksi sotavoitosta. Stoassa oli esillä persialaisilta otettuja sotasaaliita ja muita voitonmerkkejä. Voitonmerkit olivat peräisin muun muassa Salamiin ja Mykalen taisteluista vuodelta 480 eaa., ja niihin kuului muun muassa persialaisten laivojen keuloja tai keulakoristeita sekä köysiä Kserkseen Hellespontoksen yli rakentamasta sillasta, jonka kreikkalaiset tuhosivat vuonna 478 eaa.
Stoa edustaa joonialaista tyyliä. Sen pylväikkö on eteläsivulla, kun taas pohjoisseinän muodostaa temppelin terassimuuri. Stoa on yksilaivainen ja sen pituus on noin 31,6 metriä ja leveys noin 3,71 metriä. Sen rakentamiseen oli käytetty paikallista kalkkikiveä sekä paroslaista ja Pentelikon-vuoren marmoria. Rakennuksessa oli puinen katto.
Stoassa oli suurikokoinen omistuskirjoitus, jossa voitonmerkit omistettiin Delfoin pyhäkölle:
Rakennuksesta on säilynyt lähinnä perustuksia, takaseinä sekä joitakin pylväiden osia.
Ruto

Ruto on saamelaisen muinaisuskon pahan henkilöitymä, joka kuitenkin tunnettiin lähinnä länsisaamelaisilla. Se ei ollut varsinaisesti jumala vaan tautidemoni, joka lähetti ihmisille sairauksia. Noitarummuilla sitä kuvasi hevonen tai ratsastajahahmo.
Sanan etymologia on epävarmaa, mutta itse uskomus saattaa olla varhaista perinnettä. Sille löytyy vastineita muun muassa monilta Siperian kansoilta. Ruto-uskomukseen on saattanut myöhemmin liittyä monia lainattuja elementtejä skandinaavien Odinista ja kristillisestä paholaisajattelusta.
Toiminta ja riitit.
Ruto oli saamelaisessa uskomusperinteessä pahan henkilöitymänä. Se ei ollut varsinaisesti jumala vaan ennemminkin tautidemoni. Jens Kildalin 1700-luvulla keräämien tietojen mukaan Ruto lähetti ihmisille sairauksia. Niistä yritettiin päästä eroon uhraamalla Radienille. Jos tästä ei ollut apua, Rutolle uhrattiin kokonainen hevonen hautaamalla se maahan. Hevonen uhrattiin, jotta Ruto voisi ratsastaa sillä kotiinsa Rotaymoon. Gustav Ränkin mukaan hevonen ei varsinaisesti ollut uhri vaan transitioriitti, jossa sairaus siirrettiin hevoseen ja sen kanssa hautaan. Tällaiselle toiminnalla tiedetään olevan siperialaisia vastineita.
Ruto-uskomukset ovat saattaneet olla laajempiakin. Thomas von Westenin tietojen mukaan saamelaiset palvelivat sekä Radienia että Rutoa. Ruto olisi ollut yöllisten toimintojen kannalta merkittävässä asemassa, ja Rutoa ei olisi palveltu vain sairaustapauksessa.
Ruto esiintyy vain läntisillä aurinkokeskeisillä noitarummuilla. Se on aina kehällä olevia symboleita vastapäivään lukien mahdollisimman kaukana taivaanjumala Radienista, ja sen symboli on hevonen tai ratsastajahahmo. Radienin ja Ruton merkkien välissä on vielä eräänlainen ”seinä”, niin sanottu "ristbalkes"-kuvio (”kristityn polku”). Sen paikka Radienin ja Ruton välissä on haastavasti tulkittavissa, eikä pystytä varmuudella sanomaan kumpaan se enemmän liittyy.
Tausta.
’Ruto’-sanan etymologia on epävarmaa. Sitä on usein pyritty yhdistämään germaaniseksi lainaksi oletutusta ’rutto’-sanasta. Se on kuitenkin tunnettu lähinnä länsisaamelaisille. Jos sanan alkuperä liittyy sanaan ’rutto’, niin se saattaa olla peräisin länsisaamelaisia kohdanneesta ruttoepidemiasta, jonka aiheuttama kollektiivinen järkytys olisi nostanut Ruton painoarvoa jumalkuvastossa.
Rutoa on pidetty lainattuna elementtinä, mitä korostaa saamelaisille vieras hevossymboliikka. Vanhemmassa kirjallisuudessa se yhdistetään skandivaaien Odiniin. Ruto on yhdistetty myös kristillisvaikutteiseen paholaishahmoon, mutta saamelaisille on muita myöhäisiä hahmoja paholaista vastaavaan rooliin. Ajatus tautidemonista tai yleisemmin tuhoavien voimien hallitsijasta voi kuitenkin olla arkaainen. Sille löytyy vastineita muun muassa mareilta, udmurteilta ja samojedeiltä. Vaikka perusajatus hahmosta voikin olla vanha, sen ympärille on myöhemmin saattanut liittyä aineksia sekä Odinista että kristinuskon paholaisesta.