Lapinjoen vesistön lasketut järvet

Lapinjoen vesistön lasketut järvet Lapinjoen vesistössä sijaitsevia järviä, joille on tehty pääasiassa viimeisen kahdensadan vuoden aikana järvenlasku. Laskettu järvi on sellainen, että sen vedenpinnan korkeutta on alennettu tai sen vesiallas on tyhjennetty kokonaan vedestä. Kaikki järvenlaskut eivät sisälly tähän esittelyyn, mutta useimmat niistä merkittävimmistä järvenlaskuista, jotka voidaan lähteiden perusteella vahvistaa. Yleensä ottaen järviin on kajottu harvemmin kuin soihin, joiden raivuusta on syntynyt suurin osa seudun pelloista. Näillä molemmilla toimilla on ollut suuri vaikutus Eurajoen alueen maisemaan, ekologiaan ja sen vesistöjen toimintaan.
Seuraavassa on luettelonomaisesti esitelty tunnettuja tapauksia Lapinjoen valuma-alueen lasketuista tai kuivatetuista järvistä. Esittely alkaa Lapinjoen suistosta ja seuraa jokivartta myöten yläjuoksun suuntaan. Pohjatietoina ovat Kansalaisen karttapaikka ja Oiva-tietokanta, joka on Ympäristöhallinnon eri hallintokuntien yhteispalvelu. Tässä on käytetty lähteinä vanhoja karttoja, joissa järven nimi voi olla eri kuin nykyään. Nämä nimet on esitetty lainausmerkeissä. Nykyisten nimien vieressä on viite Karttapaikkaan, mitä seuraamalla voi paikallistaa kuivatetun järven sijainnin.
Mikäli järvenlaskusta on kerrottu järven omilla sivuilla, ei tässä esitetä asialle lähteitä. Järvi on niin sanotusti laskettu, kun sen vedenpintaa on alennettu perkaamalla laskuojaa tai kaivamalla sille uusi laskuoja toisaalle. Kuivatettu järvi tarkoittaa sitä, että kaikki tai lähes kaikki sen vedet on laskettu pois. Jäljelle on jäänyt kosteikko tai luhta, joka on nykyään monen lintuveden perusta, tai jäljelle on jäänyt metsittyvä suo tai niitty, ja joskus alue on raivattu pelloksi. Entisen järven pohja pidetään kuivana ojittamalla tai salaojittamalla se niin, että sadevesi virtaa sieltä pois.
Pääuoman järvet.
Kalmbergin kartasto piirrettiin käyttäen lähteinä seutujen pitäjänkarttoja. Niistä näkyy maaseudun tilanne vuotta 1855 edeltävä aika, joka on monen järven kohdalla kriittinen raja. Lapinjoen nimi muuttuu entisen Hinnerjoen kunnan rajalla Hinnerjoeksi.
Lapinjoki virtaa matalassa ja tasaisessa jokilaaksossa. Ennen viljelyn leviämistä alueelle jokea ympäröivät laajat suot, jotka olivat syntyneet maan merestäkohoamisen jälkeen savitasankojen päälle. Soita kuivatettaessa jouduttiin myös jokea, sen läpivirtausjärviä ja koskia perkaamaan. Kun joen vedenpinta aleni, alenivat järvet ja kuivuivat suot, joiden läpi joki virtasi. Joen leveämmän kohdan Hautjärven muutoksista ei löydy tietoa, mutta suuri Saarnijärvi on ollut perkauksen kohteena vuonna 1923, koska Arvo Kerttula haki silloin lupaa perata järvi. Vielä vuonna 1928 Arvo Arvola pyysi toimittamaan Saarnijärven vesijättömaiden jaon. Muutama kilometri yläjuoksulle päin sijaitsee Kinnalanjärvi, joka on jäänne pitkästä ja kapeasta järvestä. Se alkoi Lapinjoen Kuljun mutkasta, seurasi jokilaaksoa ja päättyi Lapin keskustassa Miharinmäen tienoolle. Järvi on perkauksissa kutistunut Kinnalanjärveksi 1800-luvun loppupuoliskolla, kun Lapin keskustan kosket puhdistettiin.
Mullasjärvi ja Suojärvi ovat molemmat Kalmbergin kartaston perusteella laskettuja järviä. Mullasjärven pohjoispää on matalana soistunut umpeen niin, että joelle on perattu uoma pohjoisosan läpi. Suojärvi laskettiin niin matalaksi, että siitä muodostui järvialtaan kokoinen avosuo. Hinnerjoki on ohjattu järven ohi sen rantaviivaa myöten.
Koskeljärven järvenlaskun yhteydessä sen laskujoki siirrettiin pohjoisemmaksi ja vedet johdettiin Patajärven ja Pitkäjärven kautta. Välijoen suistolle kaivettiin vaihtoehtoinen reitti Koskeljärven viereen ja yhdistettiin suoraan Hinnerjokeen.
Sivuojien lasketut järvet.
Alla on Lapinjoen vesistön kuivatetut tai lasketut järvet, joista on havainto Kalmbergin kartastossa tai on muita tarkempia tietoja järvenlaskusta. Tapaukset on lueteltu lähtien liikkeelle alajuoksulta ja edeten yläjuoksulle päin.
Koskeljärven valuma-alueen järvet.
Muualla tehdyt järvenlaskut herättivät honkilahtelaisten huomion varhain. Jo vuonna 1818 tarkastettiin Koskeljärven ja sen laskujoen, Patajärven ja Pitkäjärven sekä näitä kahta yhdistävän ojan tilannetta. Ojien virtauksissa havaittiin heikkoutta ja toistuviin tulviin kiinnitettiin huomiota, joten niiden perkauksille näytti olevan tilausta. Vuoden 1859 kuivatusyhtiön perustamisesta käynnistettyjen hankkeiden sarja on sisältänyt useita järvenlaskuja, joiden yhteisvaikutuksesta Koskeljärven vedenpintaa on laskettu yli kaksi metriä. Innostus lopulliseen järven kuivatukseen kuitenkin lopahti, kun havaittiin järvenpohjan kivisyys. Sitä ennen järven luusuan paikkaa muutettiin länsirannalta luoteisrantaan. Koskeljärveen laskevista pienistä lammista kahta on kuivatettu. Etulammi eli entinen "Isolampi" oli 1850-luvulla peltojen reunustama. Tämän eteläpuolella sijainnut ja lähes samankokoinen Takalampi eli entien "Wähälampi" oli suon reunustama metsäinen lampi. Molemmat kuivatettiin perkaamalla niiden laskuojat Koskeljärveen sen jälkeen, kun ensin sen vedenpintaa oli laskettu riittävän alas.
Vähäjoen valuma-alue.
Vuonna 1821 tarkastettiin Välijoella Latvajärven ja "Paatamajärven" eli nykyään Paattamen tilannetta. Vasta Koskeljärven järvenlasku mahdollisti näidenkin järvien laskemisen. Kyläläiset valtuuttivat vuonna 1887 maakauppias Matti Waldenin (myös Wålden ) hakemaan lupaa Latvajärven kuivattamiseen, mutta peruivat tuolloin hakemuksensa. Seuraavana vuonna asiaa lähestyttiin uudelleen liittäen hakemukseen mukaan myös Koskeljärvi ja Paattame. Vuoden 1890 hakemuksen kohdejärvi ei selviä tapaushakemistosta, mutta uusi hakemus ilmaisee aktiivisuutta, jolla honkilahtelaiset toimivat myös jatkossa. Nykyään Latvajärvi ja Paattame ovat kosteikkoja. Välijoki ohjattiin kiertämään Latvajärven rantoja pitkin ja virtaamaan Paattamen läpi Koskeljärveen. Myöhemmin 1990-luvulla Välijoki ohjattiin virtaamaan omaa kanavaa pitkin Hinnerjokeen osana Koskeljärven säännöstelyä.
Honkilahtelaiset hakivat vuonna 1900 talollisen August Eskolan valtuuttamana lupaa laskea "Palijärven" vedenpintaa, mutta asia siirrettiin lääninkonttoriin. Asiaan palattiin vuonna 1903, jolloin tarvittavat esiselvitykset oli tehty, ja lupa järvenlaskuun annettiin vuonna 1908. Järvi laskettiin perkaamalla Palijärven laskuoja, joka virtasi Koskensuon kautta nykyiseen Alhonojaan. Järvenlaskun seurauksena paljastui uusia rantoja ja järviallas jakaantui kahdeksi järveksi. Pikku Palijärvi jäi luusuan puolelle ja Iso Palijärvi sen taakse.