tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Antti Penjami Mäkikylä

A. P. Mäkikylä (Antti Penjami Mäkikylä) (18. kesäkuuta 1873 Ylöjärvi – 8. huhtikuuta 1918 Ylöjärvi) oli ylöjärveläinen agronomi.
Antti Penjami Mäkikylä syntyi 1873 Ylöjärvellä Mäkkylän kartanon nuorimpana poikana. Hänet kastettiin Anders Benjamin Mäkkyläksi, mutta myöhemmin hän suomensi nimensä. Mäkikylä opiskeli agronomiksi ja toimi virkatalojen tarkastajana. 
Mäkikylä oli mukana monissa hankkeissa: hän oli keskeinen hahmo raittiusseurassa, kunnanvaltuustossa, Suomalaisuuden liitossa ja työväenyhdistyksessä. Hän osallistui Ylöjärven Säästöpankin perustamiseen, osti kiinteistön Ylöjärven ensimmäiselle Osuusliike Voimalle ja käynnisti Ylöjärven Raittiusyhdistyksen rakennushankkeen Saurion seurantalon rakentamiseksi. Mäkikylä oli myös ensimmäinen ylöjärveläinen työnantaja, joka ryhtyi soveltamaan palkollisilleen kahdeksan tunnin työaikaa.
Asuinpaikaksi perheelleen Mäkikylä rakennutti Ahveniston tilan pienen Pikku-Ahveniston rannalle. Arkkitehti Paavo Uotila suunnitteli jugendtyylisen rakennuksen, joka valmistui 1906. Rakennusta laajennettiin 1914 arkkitehti Wivi Lönnin suunnittelemalla keittiö-kirjasto-osalla. Päärakennuksen sisustuksen, ornamenttien ja kalusteiden suunnittelussa oli tärkeä rooli professori, taidemaalari Gabriel Engbergillä. Sisustus on osin suvun hallussa, pirtin iso pöytä on alkuperäinen. Antti Mäkikylän kuoltua Ahvenistossa oli maksullisia kesävieraita, joukossa oli myös joitain taiteilijoita. Kansallisromanttinen rakennus kiviaitoineen ja kivipengerryksineen on yhä jäljellä Ylöjärven Pikku-Ahveniston rannalla. Varsinaiset maatalousrakennukset on purettu.
Vuonna 1918 punaisten vetäydyttyä Ylöjärveltä Mäkikylä haettiin valkoisten paikalliseen sotaoikeuteen, mutta vapautettiin kuulustelujen jälkeen syyttömänä. Huhtikuun 7. päivänä kaksi sotilaspukuista miestä haki hänet uudelleen sotaoikeuden istuntoon seuraintalolle ja seuraavana päivänä saattomies lähti kuljettamaan Mäkikylää lisäkuulusteluihin Tampereelle. Samana päivänä 44-vuotias Mäkikylä löydettiin ammuttuna Tohlopin lammen rantametsästä. 
Hänen vaimonsa ja kolme lastaan, joista pienin oli 2-vuotias, jäivät asumaan Ahveniston tilalle.
Timo Jalkanen

Timo Jussi Jalkanen (s. 5. tammikuuta 1936 Rautjärvi) on suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan juristi. Hän toimi Suomen suurlähettiläänä Teheranissa ja Islamabadissa 1983–1987, Manilassa 1987–1990 ja Dublinissa 1996–2001. Lisäksi hän oli ulkoministeriön palveluksessa toimistopäällikkönä 1978–1983, protokollaosaston apulaisosastopäällikkönä 1990–1995 ja osastopäällikkönä vuodesta 1995.
Jussi Pohjakallio

Onni Juhani (Jussi) Pohjakallio (11. joulukuuta 1930 Helsinki – 12. maaliskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja ja valokuvalaboratorioyrittäjä, professori Onni Pohjakallion poika.
Voimistelunopettajaksi kouluttautunut Jussi Pohjakallio pääsi 1950-luvun puolivälissä Yhtyneisiin Kuvalehtiin lehtikuvaajaksi ja erikoistui urheilukuvaukseen. Lehtikuvauksesta Pohjakallio siirtyi mainosvalokuvauksen pariin, kunnes valokuvausuransa kolmannessa vaiheessa erikoistui värivalokuvien ammattitason kehitys- ja vedostuspalveluihin Sonck &amp; Pohjakallio Ky:ssä ja Värilaboratorio Jussi Pohjakallio Oy:ssä. Pohjakallio myi studionsa vuonna 1986 kuultuaan sairastavansa leukemiaa.
Alppihiihdon maailmancup 2013–2014

Alppihiihdon maailmancup 2013–2014 oli historian 48. alppihiihdon maailmancup -kausi. Kausi alkoi Itävallan Söldenissä 26. lokakuuta 2013 ja päättyi Sveitsin Lenzerheidessa 16. maaliskuuta 2014. Miehillä oli 34 osakilpailua ja naisilla 32 osakilpailua 19 eri paikassa. Kauden aikana oli tarkoitus laskea yksi pujottelun kaupunkikilpailu, Münchenissä, mutta se peruttiin. Lisäksi kalenterissa oli Innsbruckissa ja Lenzerheidessa järjestetyt joukkuekilpailut.
"Lähde: FIS"
"Lähde: FIS"
"Lähde: FIS"
Arkadi Appolonov

Arkadi Nikolajevitš Appolonov (, alk. Bogoljubov; 18. maaliskuuta 1907 Balashov Saratovin alue, Venäjän keisarikunta – 3. elokuuta 1978 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen kenraalieversti, NKVD-joukkojen komentaja ja urheilujohtaja.
Appolonov työskenteli lukiosta päästyään rautatietyöläisenä vuosina 1921–1923. Sen jälkeen hän siirtyi puna-armeijaan, jossa hän kävi jalkaväkikoulutuksen kotiseudullaan Saratovissa. Vuodesta 1927 Appolonovin ura alkoi pahamaineisen sisäasiain kansankomissariaatin palveluksessa. Hänet lähetettiin vuonna 1927 OGPU:n rajavartiojoukkoihin. Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen Appolonov liittyi vuonna 1931. Seuraavana vuonna eli 1932 vuoteen 1935 hän toimi komentajana ja kouluttajana Gomelissa. Sen jälkeen hän siirtyi NKVD:n koulutusyksikköön Saratoviin. Vuonna 1939 Appolov valmistui Frunzen sotilasakatemiasta.
Keväällä 1939 Appolonov nimitettiin NKVD:n rajajoukkojen apulaispäälliköksi. Tässä tehtävässä hän toimi aina suuren isänmaallisen sodan syttymiseen asti eli heinäkuuhun 1941. Hän sai nimityksen kenraalikuntaan kesällä 1940, kun hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Sen jälkeen hänestä tuli rajavartiojoukkojen päällikkö. Maaliskuusta 1941 huhtikuuhun 1946 hän toimi NKVD:n joukkojen päällikkönä. Tänä aikana hänet ylennettiin joulukuussa 1942 kenraaliluutnantiksi ja lokakuussa 1943 kenraalieverstiksi. Hän oli osallisena pahamaineisissa Neuvostoliiton väestönsiirroissa, kuten tšetšeenien ja inguušien karkotuksessa Keski-Aasiaan vuonna 1944. Keväällä 1945 hän johti saksalaisväestön karkottamista puna-armeijan valtaamasta Itä-Preussista. Lisäksi hän osallistui Baltiassa ja Länsi-Ukrainassa tapahtuneisiin väestönkarkotuksiin. Huhtikuusta 1946 huhtikuuhun 1948 Appolonov toimi Neuvostoliiton varasisäministerinä.
Vaikka Appolonovilla ei ollut merkittävää urheilutaustaa, hänet nimitettiin Yleisliittolaisen liikuntakulttuurin- ja urheilukomitean puheenjohtajaksi huhtikuussa 1948. Tässä tehtävässä hän toimi elokuuhun 1951. Sitä ennen hän oli urheilun puolella toiminut ainoastaan sisäasiainkomissariaatin urheiluseuran Moskovan Dynamon puheenjohtajana kesäkuusta 1946 huhtikuuhun 1948. Syynä Appolonovin poikkeukselliseen urheilujohtajanimitykseen oli maassa koventunut asenne urheiluyhteistyöhön kapitalististen länsivaltojen kanssa. Edeltäjä Nikolai Romanov oli kannattanut kansainvälisen yhteistyön laajentamista ja panostamista huippu-urheiluun. Appolonovin kannattama urheilusuuntaus tarkoitti joukkourheiluun panostamista ja tiukempaa kuria kansainvälisessä yhteistyössä mukana oleville neuvostoliittolaisille huippu-urheilijoille.
Joulukuussa 1950 Appolonov nimitettiin valtion turvallisuusjoukkojen varaministeriksi. Vuosina 1951–1952 hän opiskeli vielä esikuntatyöskentelyä sotilasakatemiassa, mutta kurssin jälkeen joulukuussa 1952 hän ei palannut enää aktiivipalvelukseen. Appolonovin syrjäyttäminen liittyi Josif Stalinin maaliskuussa 1953 tapahtuneen kuoleman jälkeen käytyyn valtataisteluun, jossa sisäasiainkomissaari Lavrenti Berija syrjäytettiin. Appolonovin katsottiin kuuluneen Berijan lähipiiriin.
Appolonov kuoli 3. elokuuta 1978 Moskovassa.
Lyijysorsa

Lyijysorsa ("Chenonetta jubata") on Australiassa elävä sorsalintu, joka on nykyisin sukunsa ainoa elossa oleva laji.
Koko ja ulkonäkö.
Lyijysorsa kasvaa 44–56 cm pitkäksi ja painaa 552–984 grammaa. Koiraan selkä, vatsa ja pyrstö ovat mustat, kyljet lyijynharmaat. Pää on ruskea, ja niskassa on irokeesinkaltainen harja, jonka lintu voi pörhistää soitimella ollessaan. Naaraan pää on vaaleampi ja vartalon värierot pienemmät.
Levinneisyys.
Lyijysorsan varsinainen levinneisyysalue on Australiassa. Harhailijoita tavataan myös Uudessa Seelannissa ja Papua Uusi-Guineassa.
4-hydroksikumariini

4-Hydroksikumariinit ovat kumariinista johdettuja K-vitamiinin antagonisti antikoagulantteja. Ne on johdettu kumariinista (kromen-2-oni) lisäämällä hydroksiryhmä 4-kohtaan, mistä nimi "4-hydroksikumariini" (eli "4-hydroksikromen-2-oni"), ja sitten lisäämällä aromaattinen komponentti 3-kohtaan, joka komponentti tarvitaan antikoagulanttiaktiviteettiin.
4-Hydroksikumariinien toiminta perustuu niiden kykyyn keskeyttää sykli, jossa K-vitamiini muuttuu K-vitamiini-epoksidiksi ja takaisin K-vitamiiniksi estämällä VRORC1-proteiinin ("K-vitamiini epoksidi reduktaasi proteiini") toiminnan. Tällöin K-vitamiinin tasot veressä laskevat ja hyytymistekijöiden synteesi häiriintyy kunnes veri ei enää hyydy.
Etiopianhansu

Etiopianhansu ("Cyanochen cyanoptera") on harvinainen sorsalintu, joka on sukunsa ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö.
Etiopianhansu kasvaa 60–75 cm pitkäksi. Sen ruskeankirjava höyhenpeite maastoutuu linnun maassa ollessa hyvin, mutta lennossa näkyvät taivaansiniset siipiläikät.
Levinneisyys.
Etiopianhansua tavataan Etiopian ylänköalueella, jonka korkeus vaihtelee 1500 ja 4500 m välillä. Se elää ruohoniityillä ja laitumilla, yleensä jokien tai suoalueiden lähellä.
Lisääntyminen.
Etiopianhansun lisääntymisaika vaihtelee usein riippuen korkeudesta, jolla yksilöt elävät. Pesintäaika ajoittuu kesäkuun ja syyskuun välille, jolloin naaras munii 2–4 munaa ja hautoo niitä 28 vuorokauden ajan.
Ravinto.
Etiopianhansu käyttää ravinnokseen pääasiassa selkärangattomia eliöitä, nuijapäitä ja pieniä kaloja.
Ulpianus

Domitius Ulpianus (k. 228) oli roomalainen juristi.
Ulpianus syntyi Foinikian Tyroksessa. Hän oli kuuluisan juristin Papinianuksen oppilas ja toimi Severusten hallitsijasuvun keisarien alaisuudessa eri viroissa. Hän joutui maanpakoon keisari Elagabaluksen valtakaudella, mutta palasi keisari Severus Alexanderin valtakaudella ja toimi pretoriaaniprefektinä vuodesta 222 lähtien. Pretoriaanit surmasivat Ulpianuksen vuonna 228 hänen yritettyään rajoittaa heidän valtaansa.
Ulpianuksen juridinen tuotanto koostuu pääasiassa aiempien juristien kirjoitusten esittelystä ja kommentoinnista. Hän kirjoitti 81 osaisen teoksen "Ad edictum", joka käsitteli preettorin ediktejä, 51 osaisen teoksen "Ad Sabinum", joka käsitteli roomalaista siviilioikeutta, ja useita muita kirjoituksia. Yli kolmasosa bysanttilaisen "Corpus iuris civilis" -lakikokoelman Digesta-osasta on peräisin Ulpianuksen tuotannosta. Ulpianus tunnetaan etenkin tekemästään erottelusta julkista etua koskevaan julkisoikeuteen ja yksityisiä etuja koskevaan yksityisoikeuteen. Vuonna 426 keisari Theodosius II nimesi Ulpianuksen yhdessä Gaiuksen, Papinianuksen, Pauluksen ja Modestinuksen kanssa yhdeksi viidestä juristista, joiden mielipiteillä oli oikeudellinen auktoriteetti.
Stadion Hohe Warte

Stadion Hohe Warte on Itävallan pääkaupungissa Wienissä sijaitseva jalkapallostadion. Nykyään se toimii First Vienna FC:n sekä amerikkalaista jalkapalloa pelaavan Raiffeisen Vikings Viennan kotikenttänä. Lisäksi stadionilla pelataan rugbya.
Vuonna 1921 valmistunut Hohe Warte -stadion sijaitsee samannimisellä mäellä Wienin pohjoisosassa Heiligenstadtin kaupunginosassa. Sen kapasiteetti oli alun perin 85 000 katsojaa, mikä teki Hohe Wartesta yhden Euroopan suurimmista stadioneista. Se toimi Itävallan jalkapallomaajoukkueen kotikenttänä vuoteen 1931 saakka, jolloin nykyisinkin käytössä oleva Praterstadion valmistui. Hohe Wartella järjestettiin myös muun muassa nyrkkeilyotteluita sekä oopperanäytöksiä.
Hohe Warte on rakennettu amfiteatterin muotoon, niin että kenttää ympäröi kolmelta sivustalta nurmipintainen rinnekatsomo. Ainoastaan yhdellä sivustalla on katsomorakennus. Vuodesta 2005 lähtien rinnekatsomot ovat olleet suljettuina turvallisuussyistä, joten stadionin nykyinen yleisökapasiteetti on vain 5 500 henkeä. Paikoista suurin osa on pääkatsomossa, lisäksi rinteeseen on tehty pieni teräsrakenteinen katsomo.
Ylermi Runko

Ylermi Yrjö Runko (13. kesäkuuta 1927 Helsinki – 7. lokakuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, osuusliike Elannon pitkäaikainen pääjohtaja. Hän vaikutti myös pitkään Helsingin kunnallispolitiikassa.
Runko oli yksinhuoltajaäidin poika Helsingin Kalliosta. Hän valmistui merkonomiksi vuonna 1949 ja jatkoluokan suoritettuaan diplomimerkonomiksi 1950 Suomen Liikemiesten Kauppaopistosta. Hän sai ensimmäisen vakituisen työpaikkansa Elannosta 1950. Hän työskenteli koko työuransa Elannossa ja jäi 1990 eläkkeelle pääjohtajana.
Rungon ensimmäinen toiminimike oli konttorin työnsuunnittelija (1950–1952), josta hän yleni reikäkorttiosaston päälliköksi (1953–1956). Hän toimi konttoripäällikkönä vuosina 1957–1964 ja hallinnollisena johtajana 1965–1967. Tie pääjohtajaksi avautui vuonna 1968, kun pääjohtajaksi alun perin valittu Mauno Koivisto saikin viran Suomen Pankista. Runko koki olevansa Elannon pitkäaikaisen toimitusjohtajan ja suuruuden luojan Väinö Tannerin perinteen vaalija. Hän jopa säilytti työhuoneessaan Tannerin aikaiset huonekalut.
Elannolla oli vankka omaisuus omien kiinteistöjen muodossa, mutta itse liiketoiminnalla meni Rungon kauden loppuaikoina yhä huonommin. Muulla edistysmielisellä osuustoiminnalla meni vielä huonommin, ja Elantoa yritettiin saada 1980-luvun alussa mukaan osuusliikkeiden suurfuusioon. Runkoa yritettiin tämän mukaan taivutella muun muassa lupaamalla hänelle vuorineuvoksen arvo. Elanto jättäytyi pois fuusiosta, koska pelkona oli varallisuuden ajautuminen muiden velkoihin.
Runko yritti viedä Elantoa S-ryhmään, mutta tieto neuvotteluista Helsingin Osuuskaupan pääjohtajan Pentti Pasurin kanssa vuoti ennenaikaisesti julkisuuteen ja yritys raukesi. Myöhemmin eläkkeellä ollessaan Runko sai seurata HOK-Elannon syntyä, joka vastasi pitkälti hänen aikaisempia ajatuksiaan. Tätä ennen hän joutui näkemään myös Elannon ajautumisen yrityssaneeraukseen 1990-luvun alun laman aikana.
Kunnallispolitiikassa Runko toimi vuodesta 1968 Helsingin kaupunkisuunnittelulautakunnan puheenjohtajana 25 vuoden ajan. Hän kannatti reipasta rakentamista ja oli valmis sallimaan Helsinkiin korkeitakin rakennuksia. Lisäksi hän kannatti Helsingin metron rakentamista ja tietulleja. Eläkevuosinaan hän oli Suomen näkyvimpiä sosiaalidemokraattisia EU-jäsenyyden vastustajia, ja hän oli aktiivinen jäsenyyttä vastustavassa Suomen Itsenäisyysseurassa.
Stadin slangi ry nimesi Rungon Stadin Kundiksi vuonna 1997.
Akuutti (ohjelma)

Akuutti on Ylen kanavilla vuodesta 1994 esitetty terveysohjelma. Se tarjoaa katsojille tutkittua tietoa terveydestä, oivalluksia ja tuoreita näkökulmia hyvinvoinnista sekä koskettavia tarinoita. "Akuutin" ohjelmapaikka on Yle TV1:llä tiistaisin iltakahdeksalta. Lisäksi "Akuutti" näkyy Yle Areenassa. Ohjelmalla on viikoittain yli 400 000 katsojaa.
"Akuuttia" tuotetaan Helsingissä, mutta sitä kuvataan ympäri Suomea. Ohjelman tuottajana toimii Johanna Reen. Ennen Tarja Haapala-Easton. Juontaja oli pitkään Karin Mariola.
"Akuuttia" tuotettiin aiemmin Oulussa. Elokuussa 2016 Yle ilmoitti siirtävänsä tuotannon Helsinkiin ja irtisanovansa Oulun ohjelmantekijät. Osalle heistä tarjottiin siirtoa Helsinkiin.
2000-vuosikymmenellä "Akuutin omalääkäri" Risto Laitila vastasi ohjelmassa katsojien lähettämiin terveys- ja sairausaiheisiin kysymyksiin. Akuutissa oli myös sarja fiktiivisestä "luulotautisesta Martista", joka virheellisesti uskoi sairastuneensa milloin mihinkin sairauteen, josta sitten lääkäri kertoi.
Vuonna 2005 opetusministeriö myönsi ohjelman tekijäryhmälle Valtion tiedonjulkistamispalkinnon. Palkinnon perusteluissa kiitettiin esimerkiksi ohjelman ja katsojien välistä vuorovaikutusta. "Akuutti" on saanut myös Neurologiasäätiön tunnustuksen vuonna 2003 ja Invalidiliiton Kunniakämmen-palkinnon vuonna 2004. Vuonna 2005 Sydäntutkimussäätiö myönsi "Akuutille" tiedonjulkistamispalkinnon sydän- ja verisuonisairauksien tieteenalalla. Toisaalta Skepsis myönsi vuonna 2000 "Akuuttia" tekevälle työryhmälle Huuhaa-palkinnon "uskomuslääkintää koskevan tiedon yksipuolisesta ja kritiikittömästä tarjoamisesta."
Hiitolampi

Hiitolampi (; ) on maaseututaajama Karjalan tasavallan Louhen piirin Malinavaaran kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen lammen rannalla kymmenen kilometriä Malinavaarasta koilliseen. Taajamassa on 107 asukasta (vuonna 2010).
Hiitolampi on yksi Tšuupan kaivoshallinnon yhteyteen 1920–1930-luvuilla syntyneistä asutuksista. Neuvostoaikana sillä oli kaupunkimaisen taajaman status (vuodesta 1952).
Taajamasta johtaa asfaltoitu maantie Malinavaaran kautta Tšuuppaan. Linja-autoyhteyksiä ei ole.
Hiitolampi koostuu kortteleittain rakennetuista matalista asuintaloista, joista osa on varustettu vesijohdolla ja keskuslämmityksellä. Palveluihin kuuluvat lääkintäasema, kauppa ja posti.
Taajamassa toimii Venäjän geologisten tutkimusten yliopiston tutkimusasema. Lähistöllä sijaitsee mikrokliini- ja kvartsikaivos.
Ala-Puulonki

Ala-Puulonki () on kylä Karjalan tasavallan Louhen piirin Malinavaaran kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vienanmeren Tšuupanlahteen laskevan Puulonkijoen suussa neljä kilometriä Malinavaarasta itään. Kylässä on 37 asukasta (vuonna 2010).
Puulonki mainitaan nelitaloisena uudiskylänä 1900-luvun alussa. Tuolloin se kuuluu Kieretin volostiin ja myöhemmin Tšuupan kyläneuvostoon. Kylän asukkaat olivat etupäässä karjalaisia.
Ala-Puulongin kautta kulkee Tšuupan, Malinavaaran ja Hiitolammen välinen asfaltoitu maantie. Kylästä on linja-autoyhteys Tšuuppaan. Palveluihin kuuluu kauppa.
Kylässä toimii kalastajille palvelujaan tarjoava retkeilymaja. Lähistöllä on kaksi kivikautista asuinpaikkaa.
Mustajoki (Louhen piiri)

Mustajoki () on kylä Karjalan tasavallan Louhen piirin Malinavaaran kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vienanmeren Mustalahteen laskevan samannimisen joen suussa 28 kilometriä Malinavaarasta luoteeseen. Kylässä on yhdeksän asukasta (vuonna 2010).
Mustajoen kuusitaloinen kylä mainitaan vuoden 1563 veroluettelossa. Se toimi aikoinaan Vienanmeren Karjalanrannan ja Turjanrannan välisen tavaraliikenteen välityspaikkana. Kieretin volostiin kuuluneessa kylässä oli 1900-luvun alussa 52 taloa ja 325 asukasta, volostihallinto, kyytiasema, kirkko ja koulu. 1920- ja 1930-luvuilla Mustajoki oli Kantalahden piiriin kuuluneen kyläneuvoston keskus. Sen asukkaat olivat etupäässä venäläisiä. Myöhemmin kyläneuvoston keskus siirrettiin Napapiirin asemalle.
Vaikeapääsyiseen kylään johtaa talvitie Muurmannin radalta. Siellä on kirkko, hautausmaa, sähkö, lautasantenni ja yleisöpuhelin.
Nilmijärvi

Nilmijärvi () on kylä Karjalan tasavallan Louhen piirin Malinavaaran kunnassa. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla 18 kilometriä Malinavaarasta pohjoiseen. Kylässä ei ole vakituista asutusta (vuonna 2010).
Nilmijärvi mainitaan kaksitoistataloisena uudiskylänä 1900-luvun alussa. Tuolloin se kuuluu Kieretin volostiin ja myöhemmin Kantalahden piirin Mustajoen kyläneuvostoon. Kylän asukkaat olivat etupäässä karjalaisia.
Nilmijärven ohi kulkee Pietarin ja Murmanskin väliseltä M18-valtatieltä Nilmilahteen haarautuva asfaltoitu maantie. Kylällä on historiallisen asutuksen status. Sen rakennusmuistomerkkeihin kuuluu kolme vanhaa asuintaloa. Lähistöllä on useita kivikautisia asuinpaikkoja.
Nilmilahti

Nilmilahti (; ) on kylä Karjalan tasavallan Louhen piirin Malinavaaran kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vienanmeren Mustalahteen laskevan Nilmijoen suussa 23 kilometriä Malinavaarasta pohjoiseen. Kylässä on kaksi vakituista asukasta (vuonna 2010).
Nilmilahden kylä on syntynyt 1900-luvun alussa. Sen asukkaat olivat etupäässä karjalaisia. 1920- ja 1930-luvuilla kylä kuului Kantalahden piirin Mustajoen kyläneuvostoon.
Kylään johtaa Pietarin ja Murmanskin väliseltä M18-valtatieltä haarautuva asfaltoitu maantie. Meren rannalla on laivalaituri.
Nilmilahdessa toimii Vienanmeren biologisen tutkimusaseman työntekijöiden perustama sukelluspalveluja tarjoava yritys Poljarnyi Krug hotelleineen, kylpylöineen ja delfinaarioineen. Kylässä on kauppa.
Kylän rakennusmuistomerkkeihin kuuluu 1900-luvun alussa pystytetty talo piharakennuksineen. Lähistöllä sijaitsee viisi kivikautista asuinpaikkaa.
Napapiiri (rautatieasema)

Napapiiri () on Muurmannin radan rautatieasema Karjalan tasavallan Louhen piirin Malinavaaran kunnassa. Asemanseudulla on 30 asukasta (vuonna 2010).
Napapiirin asemalla pysähtyvät Louhen ja Kantalahden väliset paikallisjunat sekä joukko kaukojunia. Sieltä on tieyhteys Pietarin ja Murmanskin väliseltä M18-valtatieltä Nilmilahteen haarautuvalle maantielle.
Asemalla on metsänhoitoalueen konttori, rautatien muuntaja-asema ja kännykkämasto. Historiallisiin kohteisiin kuuluvat toisen maailmansodan aikana kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikat. Aikaisemmin Napapiiri oli Mustajoen kyläneuvoston keskus.
Westas Group

Westas Group on Länsi-Suomessa toimiva sahateollisuusyritys, jolla on kaksi sahaa: Raunion ja Pihlavan sahat.
Sahat tuottavat vuodessa noin 450 000 m³ sahatavaraa männystä ja kuusesta. Yhtiöllä on asiakkaita yhteensä yli 30 maassa. Kotimaan lisäksi päämarkkina-alueita ovat Keski-Eurooppa, Pohjois-Afrikka ja Kaukoitä. Konsernin liikevaihto on noin 125 miljoonaa euroa ja se työllistää yli 150 henkilöä. Westas Groupin puunhankinta rakentuu Raunion ja Pihlavan sahojen metsäorganisaatioista. 
Tietoja yrityksestä.
Historia.
Westas Group on perustettu 2013. Syyskuussa 2013 tehtyjen yrityskauppojen myötä Raunion Saha Oy, Raunio Bioenergia Oy sekä Pihlavan Saha Oy siirtyivät Westas Groupin omistukseen.
Tuotanto ja tuotteet.
Westas Goupin sahat valmistavat mänty- ja kuusisahatavaraa. Bulkkisahatavaran lisäksi yhtiö on erikoistunut sydäntavarasta valmistettaviin erikoisdimensioihin, -mittoihin ja -kuivauksiin.
Konsernin bioenergiayhtiö toimittaa metsähakkuilla sekä sahauksen sivutuotteena syntyvää metsäenergiaa alueen keskisuurten lämpölaitosten ja isojen voimalaitosten käyttöön. Polttoainetoimitusten ohella yhtiö myy purua kuivikekäyttöön ja kuorikatetta ympäristörakentamisen tarpeisiin.
Toimipisteet.
Yhtiön sahat sijaitsevat Koski Tl:ssä ja Porissa. Konsernin pääkonttori sijaitsee Varsinais-Suomessa Koskella, josta Westas Groupin puunhankintaorganisaatiota johdetaan.
Bioenergiayhtiöllä on viisi varastoterminaalia: Koskella, Nurmijärvellä, Paimiossa, Porissa, ja Vesilahdella. 
Omistus.
Westas Groupin omistaja ja toimitusjohtaja on Pekka Kopra
Hans Hartung

Hans Hartung (21. elokuuta 1904 Leipzig, Saksa – 7. joulukuuta 1989 Antibes, Ranska) oli saksalais-ranskalainen taidemaalari. Hän oli myös mukana Ranskan muukalaislegioonassa.
Elämä.
Hartung syntyi Leipzigissa Saksassa taiteelliseen perheeseen. Hän arvosti jo varhain nuorena Rembrandtin ja Lovis Corinthin kaltaisten taiteilijoiden teoksia. Vuonna 1924 Hartung pääsi Leipzigin yliopistoon, jossa hän opiskeli filosofiaa ja taidehistoriaa. Hän opiskeli useasti Dresdenin taideakatemiassa, jossa hän jäljensi mestareiden maalauksia. Italian läpi suuntautuneen pyöräilyretken jälkeen Hartung muutti Pariisiin.
Pariisissa Hartung tapasi muita taiteilijoita ja jatkoi tunnettujen mestareiden maalausten jäljentämistä. Vuonna 1928 Hartung vieraili Münchenissä, missä hän opiskeli maalaustekniikkaa Max Doernerin kanssa. Vuonna 1929 Hartung meni naimisiin taiteilija Anna-Eva Bergmanin kanssa. Hartungin töitä oli ensimmäistä kertaa esillä vuonna 1931 Dresdenissä.
Hartungin isän kuoltua vuonna 1932 katkesivat hänen viimeisetkin siteet Saksaan. Hartung ei ollut "tervetullut" Natsi-Saksaan, sillä hänet leimattiin "rappiolliseksi" tämän edustaman taidesuuntauksen takia - taiteen joka oli ristiriidassa Natsi-Saksan ideologian kanssa. Vuonna 1935 vieraillessaan Berliinissä Hartungin tarkoituksena oli myydä teoksiaan, kun poliisi yritti pidättää hänet. Hartungin onnistui paeta maasta ystävänsä Christian Zervosksen avustuksella.
Hartungin palattua Pariisiin pakolaisena, Hartung ja hänen vaimonsa erosivat toisistaan ja Hartung masentui. Hänen maalauksistaan tuli entistä abstraktimpia ja ne eivät myyneet hyvin. Hartungin ystävät yrittivät auttaa häntä taloudellisissa ongelmissa ja kuvanveistäjä Julio González tarjosi ateljeensa Hartungin käyttöön. Vuonna 1939 Hartung meni naimisiin Gonzálezin tyttären Robertan kanssa. 
Ranskan muukalaislegioonan aika ja kuolema.
Joulukuussa 1939 Hartung liittyi Ranskan muukalaislegioonaan. Gestapo varjosti Hartungia ja Ranskan poliisi pidätti hänet seitsemän kuukauden ajaksi. Vapauduttuaan Hartung palasi muukalaislegioonaan mennäkseen taistelemaan Pohjois-Afrikkaan. Hartung menetti jalkansa taistelussa Belfortissa, minkä jälkeen hän sai Ranskan kansalaisuuden vuonna 1945. 1970-luvulla Hartung ja Anna-Eva Bergman menivät uudelleen naimisiin. Hartung kuoli 7. joulukuuta 1989 Pariisissa.
Pikkubambupyy

Pikkubambupyy ("Bambusicola thoracicus") on aitokanoihin kuuluva Itä-Aasiassa tavattava kanalintulaji.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan pikkubambupyy voi kasvaa noin 31 cm pitkäksi. Lajilla on kaksi alalajia, jotka eroavat toisistaan pään värityksen perusteella. Nimialalajilla "B. t. thoracicus" päälaki on ruskea, naamassa on harmaa juova ja kurkku on punaruskea. "B. t. sonorivox" -alalajin pää on suurimmaksi osaksi harmaa ja punaruskeaa väriä on vain hieman kurkussa. Lajin selkä ja siivet ovat keskiruskeat punaruskein pilkuin. "B. t. sonorivox" on tyypillisesti nimialalajia tummempi. Vatsastaan pikkubambupyy on väriltään vaalean kellertävän ruskea punaruskein pilkuin. Pikkubambupyyn nokka ja jalat ovat väriltään harmahtavan mustat.
Levinneisyys ja elintavat.
Pikkubambupyyn nimialalajia "B. t. thoracicus" tavataan Kiinasta ja Japanista ja "B. t. sonorivox" -alalajia Taiwanista. Lajin elinympäristöä ovat ikivihreiden metsien, kuten bambumetsien aluskasvillisuus, metsiköt ja ruohikkoa kasvavat pensaikot. Lajin ravintoa ovat pähkinät, siemenet, lehdet ja toisinaan myös pienet selkärangattomat eläimet. Pikkubambupyy pesii pensaan alle maahan tai puun juurelle. Naaras munii tyypillisesti 3–7 munaa. Pikkubambupyykannan kooksi sekä Kiinassa että Japanissa arvioidaan 10 000–100 000 yksilöä.
Karelski

Karelski (myös "Karjala", ) on maaseututaajama Karjalan tasavallan Louhen piirin Malinavaaran kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Pirttijärven rannalla 14 kilometriä Malinavaarasta luoteeseen. Taajamassa on kahdeksan vakituista asukasta (vuonna 2010).
Karelski on yksi Tšuupan kaivoshallinnon yhteyteen syntyneistä työläisasutuksista. Sen lähistöllä hyödynnettiin kiille- ja kvartsiesiintymiä. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen kaivos suljettiin ja taajama tyhjeni lähes kokonaan asukkaista.
Taajama koostuu vailla säännöllistä asemakaavaa rakennetuista matalista asuintaloista. Sieltä on yhteys Pietarin ja Murmanskin väliseltä M18-valtatieltä Nilmilahteen haarautuvalle maantielle. Kaivoksen lakkauttamisen jälkeen Karelski jäi vaille sähköä, mutta nykyään sähkö tuotetaan dieselgeneraattorilla.
Butch Warren

Edward Rudolph "Butch" Warren nuorempi (9. elokuuta 1939 – 5. lokakuuta 2013) oli yhdysvaltalainen jazzbasisti. Hänet löysi trumpetisti Kenny Dorham, ja hän tuli parhaiten tunnetuksi 1950–1960-lukujen levytyksistään. Hän esiintyi ja levytti muiden muassa Dexter Gordonin, Donald Byrdin, Herbie Hancockin, Sonny Clarkin ja Thelonious Monkin kanssa. Warren myös sävelsi omia kappaleitaan.
Warren lopetti muusikon uransa lähes kokonaan mielenterveysongelmien ja päihderiippuvuuden johdosta. Hän oli alun perin kotoisin Washingtonista (DC). Hän kuoli 74-vuotiaana keuhkosyöpää sairastettuaan.
John Hammond

John Hammond on kirjailija Michael Crichtonin luoma kuvitteellinen liikemies kirjassa "Dinosauruspuisto."
Hammondin hahmo esiintyy myös kirjaan perustuvassa, Steven Spielbergin ohjaamassa elokuvassa "Jurassic Park" sekä sen jatko-osassa "." Roolia esittää molemmissa elokuvissa Richard Attenborough.
Tarina.
John Hammond syntyi kuvitteellisesti 14. maaliskuuta 1923. Hänet esitetään miljardöörinä, joka on kotoisin Skotlannista. Hän on InGenin (International Genetic Technologies, Inc.) perustaja ja puheenjohtaja. Tämä yritys on vastuussa Jurassic Park -hankkeesta.
Syyskuun 1983 ja marraskuun 1985 välillä John Hammond keksi tutkimuksen, jota kutsutaan nimellä Hammond Foundation. Sen tarkoitus on saada yhdessä asianajaja Donald Gennaron kanssa 870 miljoonaa dollaria rahoitusta InGenin toimintaan ja elävän dinosauruksen luomiseen geenitekniikan avulla.
Embraer Phenom 100

Embraer Phenom 100 on brasilialaisen Embraer A.S:n valmistama liikelentokone, johon mahtuu kaksi pilottia, yksi lentoemäntä ja kuusi matkustajaa (suunniteltu neljälle). Koneeseen mahtuu noin 2,05 kuutiometriä rahtia. Konetta voidaan lentää myös yhdellä pilotilla. Konetta on valmistettu vuoden 2018 loppuun mennessä 369 kappaletta. 
Ohjaamo.
Ohjaamo on lasiohjaamo, siinä on kolme 12,4 tuuman kokoista näyttöä ja SVS-keskustietokonejärjestelmä.
Tyypin 95 kevyt panssarivaunu Ha-gō

Tyypin 95 kevyt panssarivaunu Ha-gō () on japanilainen kevyt panssarivaunu. Sitä käytti keisarillisen Japanin armeija. Vaunutyyppi tunnettiin myös nimillä "Ke-gō" sekä "Kyū-gō". Tyypin suunnittelu tapahtui 1930-luvulla. Tuotanto päättyi 1943, jolloin noin 2 300 vaunuyksikköä oltiin ehditty valmistaa eri versioina. Saman konstruktion pohjalta kehiteltiin Erikois-2-tyypin moottorijahti Ka-Mi, mutta sen tuotanto ja käyttö jäivät suhteellisen vähäiseksi.
Vaunun pääase oli 37 mm:n tykki. Vaunutyyppi saavutti alkuun menestystä, mutta lähinnä heikommin aseistautunutta vastapuolta vastaan, kuten Mantšuriassa. Vaunu osoittautui myöhemmin jokseenkin tehottomaksi esimerkiksi amerikkalaisten M4 Sherman - vaunuja vastaan taistellessa. Dieselmoottorin teho oli 120 hevosvoimaa, ja vaunun toimintamatka oli 250 km. Sen suurin maantienopeus oli 45 km/t. Apuaseina vaunussa olivat kaksi kappaletta 7,7 mm:n konekiväärejä.
Tulimaanhansu

Tulimaanhansu ("Chloephaga hybrida") on eteläamerikkalainen sorsalintu.
Koko ja ulkonäkö.
Tulimaanhansu kasvaa 52–65 cm pitkäksi. Koiraan höyhenpeite on hohtavan valkoinen, naaraan tummanruskeanharmaanraidallinen. Koiraan nokka on musta, naaraan vaaleanpunainen.
Levinneisyys.
Tulimaanhansuja tavataan Agentiinassa, Chilessä ja Falklandin saarilla. Falkansdinsaarten alalaji, "Chloephaga hybrida malvinarum" on isokokoisempi kuin Etelä-Amerikan mantereella elävä alalaji "Chloephaga hybrida hybrida".
Elinympäristö ja ravinto.
Tulimaanhansut elävät kalliorannoilla missä ne syövät pääasiassa Ulva-suvun merilevää.
Lisääntyminen.
Tulimaanhansut pesivät ensi kertaa kaksivuotiaina. Ne tekevät pesänsä ruohosta ja vuoraavat sen rintahöyhenillään. Pesä sijoitetaan korkeaan ruohikkoon tai pensaikkoon. Naaras pyöräyttää 4–7 munaa loka- tai marraskuussa ja hautoo niitä kuukauden verran. Koiras vartioi hautovaa naarasta ja pieniä poikasia.
Carnophage

Carnophage on turkkilainen teknisen/brutaalin death metalin yhtye. Sen perustivat kitaristi Mert Kaya ja basisti Bengi Öztürk Ankarassa vuonna 2006. Carnophagen musiikillisia vaikuttajia ovat mm. Nile, Suffocation ja Deeds of Flesh.
Yhtye solmi levytyssopimuksen Unique Leader Recordsin kanssa helmikuussa 2008. Esikoisalbumi, "Deformed Future // Genetic Nightmare", julkaistiin 26. elokuuta 2008, minkä jälkeen yhtye jäi vuoteen 2014 ulottuvalle tauolle, jolloin se jatkoi toimintaansa ilman kitaristi Berkan Başoğlua. Carnophagen tuleva toinen studioalbumi "Monument" julkaistaan 23. syyskuuta 2016.
Prevalje

Prevalje on kunta Slovenian pohjoisosassa Itävallan rajalla. Siitä tuli itsenäinen kunta 1. tammikuuta 1999. Kunnan pinta-ala on 58,1 neliökilometriä, ja vuoden 2020 arvion mukaan siellä asui 6 799 asukasta. Prevalje sijaitsee 411 metriä merenpinnan yläpuolella.
Joulukuussa 2010 uutisoitiin Prevaljen alueelta löytyneen toisen maailmansodan aikainen joukkohauta, jossa oli arvion mukaan 700 ihmistä. Uhrit olivat siviilejä ja tappajina alueen paikalliset natsismin vastustajat, jotka tappoivat natsismin kannattajia kostaakseen saksalaisten tekemät julmuuden sodassa.
Valkopäähansu

Valkopäähansu ("Chloephaga picta") on eteläamerikkalainen sorsalintu.
Koko ja ulkonäkö.
Valkopäähansu kasvaa 59–72 cm pitkäksi. Muiden hansujen tapaan sen luontainen asento on melko pysty ja jalat vahvat. Kolme alalajia ovat hiukan erinäköisiä, ja naaraat ja koiraat poikkeavat toisistaan suuresti. 
Elinympäristö ja ravinto.
Valkopäähansut laiduntavat lyhyttä ruohoa mutta pesivät mielellään korkeamman ruohon sekaan. Paikoin niiden katsotaan kilpailevan ravinnosta laiduntavien lampaiden kanssa.
Lisääntyminen.
Naaras munii 5–8 munaa. Poikaset lähtevät pesästä pian kuoriuduttuaan.
Hiilineutraalius

Hiilineutraaliudella tarkoitetaan tilannetta, jossa toiminta ei muuta ilmakehän hiilipitoisuutta, toisin sanoen toiminnan nettohiilijalanjälki on nolla. Hiilineutraali yhteiskunta tuottaa ilmakehään vain sen verran hiilipäästöjä kuin se pystyy sitomaan niitä ilmakehästä.
Suppeasti määriteltynä hiilineutraalius tarkoittaa hiilidioksidipäästöjen vähentämistä nollaan tai tasapainottamista, mutta usein se laajennetaan käsittämään myös muut kasvihuonekaasut. Tällöin hiilineutraaliudella tarkoitetaan käytännössä toiminnan ilmastoneutraaliutta: toiminta ei vaikuta ilmakehän kasvihuonekaasujen pitoisuuksiin ja sitä kautta ilmaston lämpenemiseen. Eri kasvihuonekaasupäästöjen ilmastovaikutusta voidaan vertailla keskenään hiilidioksidiekvivalenttien avulla.
Hiilineutraaliuden saavuttamisen keinot.
Hiilineutraalius voidaan saavuttaa joko siirtymällä täysin hiilipäästöttömään tekniikkaan tai tasapainottamalla toiminnan hiilipäästöt sitomalla ilmakehästä päästöjä vastaava määrä hiiltä. Ilmakehän kasvavan hiilidioksidipitoisuuden vakiinnuttaminen ja ilmastonmuutoksen hillitseminen edellyttää yhteiskunnan hiilipäästöjen kääntämistä laskuun, minkä vuoksi useat valtiot, yritykset ja yhteisöt ovat sitoutuneet tavoittelemaan hiilineutraaliutta toiminnassaan tietyllä aikataululla. Yhteiskunnan hiilineutraalius on mainittu pitkän aikavälin tavoitteena myös muun muassa Suomen vuoden 2011 hallitusohjelmassa.
Koska täydellinen hiilipäästöttömyys on käytännössä usein vaikea tai mahdoton saavuttaa, hiilineutraaleiksi itseään kutsuvat yritykset ja yhteisöt käyttävät yleensä päästökompensaatioita eli pyrkivät kumoamaan aiheuttamansa päästöt rahoittamalla vastaavan määrän päästövähennyksiä toisaalla. Esimerkiksi Suomen postinjakelua on markkinoitu hiilineutraalina vuodesta 2011 alkaen, kun silloinen Itella ilmoitti kompensoivansa toiminnastaan päästövähennysten jälkeen syntyvät hiilidioksidipäästöt. Hiilineutraaliudesta käytetään energiantuotannossa käsitettä CO2-vapaa.
Hiilinegatiivisuus.
Tilannetta, jossa toiminta sitoo enemmän kasvihuonekaasupäästöjä kuin aiheuttaa, kutsutaan hiilinegatiiviseksi. Tällöin toiminnan vaikutus on ilmastoa viilentävä. Hiilinegatiivista on pitkällä tähtäimellä esimerkiksi puiden sitoman hiilidioksidin säilöminen kestävään muotoon pois hiilikierrosta yhdistettynä jatkuvaan metsänuudistamiseen. Näin tapahtuu muun muassa käytettäessä puuta pitkäikäisinä rakennusmateriaaleina ja varsinkin varastoitaessa biohiiltä maaperään.
Aikataulu.
Maailman ilmatieteen järjestön pääsihteeri Petteri Taalaksen mukaan Suomen hallituksen tavoite hiilineutraalisuudesta vuonna 2035 on äärimmäisen vaativa, mutta EU:n tavoite, 2050, varsin realistinen, samoin Kiinan tavoite, 2060. Taalas toteaa, että ilmasto-ongelma saadaan ratkaistuksi ilman dramaattisia keinoja ja parhaassa tapauksessa saadaan ilmaston lämpötilan kohoaminen pysäytetyksi jopa 1,5–2 asteeseen.
Ola Okshovd

Ola Okshovd (1872–1960) oli pelimanni Øystre Slidren kylästä Valdresin alueelta Norjasta. Hän muun muassa toimi kuuluisan hardangerviulunsoittajan, Haldor Røynen (1908–1979) opettajana tämän ollessa teini-iässä. Haldor Røyne keskittyi jatkamaan Ola Okshovdin perinnettä kehittäen sivussa myös oman tyylinsä soittaa hardangerviulua.
Okshovd oli aikanaan Øystre Slidren johtava mestaripelimanni, ja häntä verrattiin usein Olav Moeen. 
Hänen pääopettajinaan toimivat sekä hänen isänsä Gullik Okshovd että Jøger Saga Haugen ja Nils Beitohaugen. 
Kuten muutkin saman sukupolven pelimannit, oli Okshovd paljon tekemisissä lähikylien soittajien kuten Krødsheradin kylän veljesten A. C. Kleven ja Johan Kleven kanssa.
Okshovd kehitti edelleen useita vanhoja Valdres-perinteen mukaisia kappaleita, muun muassa "Bikkjelåtten"-nimisen springar-kappaleen, jonka hän nimesi uudelleen "Fagerdaleniksi". Hän haki myös oman alueensa ulkopuolisia kappaleita, joita hän sovitti Valdres-perinteen mukaisiksi. Hän sai todennäköisesti musiikillisia vaikutteita Lars Fykerudilta samaan tapaan kuin Olav Moe. Oppilastaan Haldor Røynea hän kutsui sittemmin "pelimanniksi Jumalan armosta".
Okshovd säilytti Øystre Slidren vanhaa perinnettä kehittäessään sitä samalla edelleen. Monet alueen tärkeimmistä hardangerviulukappaleista soitetaan yhä nykyisinkin perinteisesti Ola Okshovdin tyyliin.
Joitakin Ola Okshovdin säveltämiä perinteisiä kappaleita kutsutaan nykyisin Okshovdspringar-nimellä. Musiikkikappaleiden erikoisuutena on niin sanottu epäsymmetrinen 3/4-rytmi, jonka pääiskuja soittaja korostaa jalalla polkien, ja joka voidaan tulkita myös 9/8-rytmiksi.
Rói Patursson

Rói Reynagarð Patursson (1947 Tórshavn, Färsaaret) on färsaarelainen runoilija, joka on saanut Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon.
Patursson syntyi ja vietti nuoruutensa Tórshavnissa mutta asui vuodet 1970–1985 Kööpenhaminassa. Hän opiskeli siellä filosofian maisteriksi ja siirtyi sen jälkeen opettamaan Bergeniin kirjoitustaidon akatemiaan. Färsaarille palattuaan hän on toiminut Färsaarten kansanopiston rehtorina.
Patursson julkaisi ensimmäisen runonsa 13-vuotiaana, mutta ensimmäinen, nimetön, runokokoelma ilmestyi 1969. Siinä oli 15 runoa, jotka toivat joitakin uusia piirteitä färsaarelaiseen runouteen. Osat runoissa oli eroottista ja osassa yhteiskuntapoliittista sisältöä. Toinen runokokoelma, vuonna 1976 ilmestynyt "Á alfarvegi", vei Paturssonin runoutta entistä enemmän modernistiseen suuntaan. Kolmas runokokoelma "Líkasum" ilmestyi vuonna 1986. Kokoelma sai ensimmäisenä fäärinkielisenä teoksena Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon.
Justin Chatwin

Justin Chatwin (s. 31. lokakuuta 1982 Nanaimo, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä.
Chatwin on näytellyt muun muassa elokuvassa "Maailmojen sota" ja televisiosarjassa "Hävyttömät". Vuonna 2009 hän näytteli pääroolia Gokua elokuvassa "Dragonball Evolution".
Bellona (järjestö)

Bellona on vuonna 1986 toimintansa aloittanut riippumaton norjalainen ympäristöjärjestö. Sen perustajia olivat Frederic Hauge ja Rune Haaland. Bellona on keskittynyt toimimaan EU:n, Norjan, Venäjän sekä Yhdysvaltojen alueella.
Järjestöllä on toimisto Oslon lisäksi Brysselissä, Pietarissa, Murmanskissa sekä Washingtonissa. Työntekijöitä sillä on noin 70, heidän joukossaan useita eri alojen tieteentekijöitä ja tutkijoita. Järjestö on ilmaston lämpenemisen lisäksi kiinnittänyt huomiota Euroopassa tapahtuvaan öljyn- ja kaasuntuotantoon sekä Venäjän ydinturvallisuuteen ja Neuvostoliiton aikaisen ydinasemateriaalin käsittelyyn ja varastointiin.
Bellonan tavoitteet pohjautuvat käsitykseen, jonka mukaan yleinen tieto ympäristöoikeuksista ja ympäristöstä tulee olla kaikkien saatavilla. Bellonan tehtävä on puolustaa näitä oikeuksia.
Bellona – Pietari.
Bellona – Pietari on osa Bellona-ympäristöjärjestöä. Se keskittyy radioaktiivisen jätteen varastoinnin tarkkailuun ja sen kehittämiseen Venäjällä.
Vuoden 1998 alussa ympäristöaktivistit Nikolai Shchur ja Alexander Nikitin kävivät oikeudenkäynnissä taistelua ympäristöoikeuksien puolesta. Kohteeksi joutuneet yritykset syyttivät heitä erilaisten tietojen levittämisestä. Tämä johti Bellona – Pietarin toimiston perustamiseen huhtikuussa 1998. Kyseiset tapahtumat nostivat esille ympäristöoikeuksien tiedon tarpeen.
Bellonan tavoitteet Venäjällä ovat:
Tehtävät.
Bellonan kolme tärkeintä tehtävää Venäjällä ovat oikeudellisen tuen antaminen, tiedonvälitys ja asiantuntijatyö. Oikeudellinen tuki käsittää oikeudellisen avustuksen laajentamisen Venäjän kansalaisten keskuudessa. Tiedonvälityksen avulla järjestö pyrkii levittämään ympäristötietoutta ja mahdollistamaan tiedon saannin kaikille tasapuolisesti. Bellona julkaisee perinteisiä julkaisuja ja ylläpitää verkkosivustoa. Asiantuntijoiden avulla Bellona haluaa luoda omaa tietoa, asiantuntijamielipiteitä seuraavista aiheista: ydinvoiman turvallisuus, ydinjätteen käsittely, eri tavat kehittää uusiutuvaa energiaa ja öljyn sekä kaasun kuljetuksen ongelmat.
Joka vuosi Bellona toteuttaa yli viisi hanketta. Bellonan suurimmat saavutukset viimeisten kymmenen vuoden aikana ovat liittyneet ympäristöoikeuksien, ihmisoikeuksien ja ympäristön puolustamiseen. Bellonalla on oikeudellista tietoa sekä asiantuntijatietoa, joiden avulla se voi auttaa valtion omistamia yrityksiä, kansalaisaktivisteja ja henkilöitä, joiden oikeuksia valtio tai joku yritys on rikkonut.
M/S Nordic Orion

M/S Nordic Orion on tanskalaisomisteinen Panaman lipun alla purjehtiva irtolastialus. Se valmistui vuonna 2011 Oshima Shipbuildingin telakalla Japanissa. 
Lokakuussa 2013 Nordic Orionista tuli historian ensimmäinen luoteisväylän läpi purjehtinut kaupallinen rahtialus, kun se kuljetti 73 500 tonnin hiililastin Kanadan Vancouverista Poriin Tahkoluodon satamaan. Alus lähti matkalleen 6. syyskuuta ja saapui perille 10. lokakuuta.
Utgård

Utgård tai Utgard, islanniksi "Útgarður" ja , on skandinaavisessa mytologiassa jättiläisten asuinsija pohjoisessa maanääressä, Midgårdin laidalla. Sen hallitsija oli Utgårda-Loke (isl. "Útgarða-Loki"). 
Snorrin Edda kertoo väkivahvan Thor-jumalan matkasta Utgårdiin, jossa Utgårda-Loki ottaa hänet vastaan ja petkuttaa loitsuin Thorin kokeilemaan kolmea mahdotonta voimankoetusta: meren juomista, Midgårdin käärmeen nostamista ja vanhuuden voittamista.
Arvo Survo

Arvo Survo (s. 22. elokuuta 1954 Hatsina, Inkeri) on luterilaisen Inkerin kirkon pappi, runoilija, kirjailija, muusikko ja kansanperinteen kerääjä. Sukutaustaltaan hän on inkerinsuomalainen. 
Kupanitsan Kikkeristä kotoisin oleva Survo asui vuosina 1957−1960 perheensä kanssa Petroskoissa ennen muuttoa Hatsinaan. Vuosina 1972−1974 Survo palveli Neuvostoliiton asevoimissa. Survo opiskeli teologiaa Tallinnan teologisessa instituutissa vuosina 1981−1990. Hän valmistui diakoniksi vuonna 1983 ja papiksi vuonna 1987.
Vuonna 1990 Survo oli käynnistämässä Viron kirkon lähetystyötä. Hän on työskennellyt yli 20 vuotta Inkerin kirkon palveluksessa. Nykyisin hän toimii Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen lähettinä Inkerinmaalla.
Aleksis Kiven Seura myönsi Arvo Survolle Eskon puumerkki -palkinnon 1994.
Reino Uronen

Reino Uronen (26. toukokuuta 1936 Viipuri – 16. syyskuuta 2013 Helsinki) oli maa- ja metsätalousministeriön kansliapäällikkö vuodesta 1977. Hän oli keskustapuolueen jäsen.
Uronen valmistui 1967 maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi ja aloitti samana vuonna ministeriön palveluksessa. Vuonna 1977 Urho Kekkonen nimitti hänet kansliapäälliköksi viimeisenä kansliapäällikkönimityksenään. Uronen jäi eläkkeelle 1999.
Uronen vaikutti joutsenmerkin käyttöönottoon tuotepakkauksissa. Hänellä oli runsaasti luottamustoimia, ja hän toimi myös maataloustuotteiden viennin edistämiseksi.
Calumetin paniikki

Calumetin paniikki ( tai "1913 Massacre") oli jouluaattona 1913 Yhdysvalloissa sijaitsevassa Calumetin kaivoskaupungissa tapahtunut joukkopaniikki, jossa sai surmansa 73 ihmistä. Uhreista suurin osa oli amerikansuomalaisia ja heistä lähes kaikki lapsia tai nuoria.
Tapahtumat.
Onnettomuus sattui kaupungin amerikanitalialaisten kokoontumispaikassa. Italian Hall -nimisen kaksikerroksisen rakennuksen yläkertaan oli kokoontunut lakkoilevien kaivostyöläisten lapsia heille hyväntekeväisyytenä järjestettyyn joulujuhlaan. Paikalla oli yhteensä yli 700 henkeä. Kesken juhlien tuntemattomaksi jäänyt mies avasi yläkertaan vievän portaikon oven ja huusi rakennuksen olevan liekeissä. Mitään tulipaloa ei kuitenkaan todellisuudessa ollut. Paniikkiin joutuneet lapset ryntäsivät portaikkoon, joka oli rakennuksen ulkoseinällä olleiden palotikkaiden lisäksi ainoa tie ulos. Alakertaan ensimmäisenä ehtineet lapset eivät saaneet ovia auki, vaan joutuivat takaa tulevien puristukseen ja tallomiksi.
Joidenkin väitteiden mukaan ovet olisivat auenneet sisäänpäin, jolloin niiden avaaminen väkijoukon puristuksessa oli mahdotonta. Väite ei kuitenkaan pidä paikkaansa, vaan kaikkien todisteiden mukaan ne aukesivat ulospäin. Koska ovia ei kuitenkaan saatu auki, oli jonkun pitänyt lukita ne tai estää niiden avautuminen muulla tavoin. Kaikkien ahtaassa portaikossa menehtyneiden kuolinsyy oli tukehtuminen. Kuolonuhrien joukossa oli 50 amerikansuomalaista, 13 kroatialaista, 7 slovenialaista sekä 3 italialaista.
Portaikon alapäässä huutaneen miehen henkilöllisyyttä ei milloinkaan saatu selville. Yleisen arvion mukaan hän oli kaivosyhtiön palkkaama tai kuului sen rahoittamaan Citizens' Alliance -järjestöön, joka oli 1900-luvun alkupuolella Yhdysvalloissa toiminut ammattiyhdistysliikettä vastustanut ryhmittymä. Onnettomuuden johdosta järjestetyssä oikeudenkäynnissä useat todistajat kertoivat nähneensä huutajalla Citizens' Alliancen rintamerkin. Ketään ei kuitenkaan tuomittu.
Muistaminen.
Vuonna 1908 valmistunut Calumetin Italian Hall purettiin 1984. Rakennuksen oviaukko jätettiin pystyyn ja se on nykyään osa onnettomuuden uhrien muistomerkkiä. Amerikkalainen folklaulaja Woody Guthrie teki vuonna 1941 tapauksesta kappaleen "1913 Massacre". Louis Galdierin ohjaama samanniminen dokumenttielokuva valmistui 2012.
Uhrit.
Calumetin onnettomuuden amerikansuomalaisten uhrien nimet ja iät:
Neverwinter

Neverwinter on Cryptic Studiosin kehittämä ja Perfect Worldin julkaisema massiivinen monen pelaajan verkkoroolipeli (MMORPG). Peli on julkaistu Windowsille vuonna , Xbox Onelle vuonna 2015 ja PlayStation 4:lle vuonna 2016.
Cryptic Studios ilmoitti vuoden 2010 loppupuolella Neverwinterin olevan oma pelinsä, eikä osa Neverwinter Nights -pelisarjaa. Pelin suljettu beta käytiin helmi-huhtikuun aikana, jonka jälkeen avoin betatestaus kesti pelin julkaisuun asti. 
Peli perustuu Dungeons &amp; Dragons -maailmaan.
Vastaanotto.
IGN on antanut pelille arvosanaksi 6.8/10 arvostelussaan.
Enrico Accatino

Enrico Accatino (20. elokuuta 1920 Genova, Italia - 16. heinäkuuta 2007 Rooma, Italia) oli italialainen taidemaalari, kuvanveistäjä, suunnittelija ja uuden italialaisen kulttuurin puolestapuhuja. Accatino sai kultamitalin ("Benemerito della Scuola, della Cultura e dell'Arte") Italian tasavallan presidentiltä.
Varhaiset vuodet ja koulutus.
Accatino syntyi Genovan kaupungissa Italiassa vuonna 1920 maanviljelijäperheeseen. Hän opiskeli 1938–1940 piirtämistä Torinossa Felice Casoratin kanssa. Accatino kutsuttiin sotaan, jossa hän palveli tykistössä Manduriassa, Etelä-Italiassa. Sodan päätyttyä Accatino valmistui Rooman taideakatemiasta. Hän muutti Pariisiin, jossa hän tapasi monia taiteilijoita, muun muassa Henri Matissen, Gino Severinin, Alberto Giacomettin ja Alfred Manessierin. Hän kehitti figuratiivisen tyylin sosiaalisten teemojen inspiroimana, mikä kuvasti hänen ystävänsä Renato Guttuson vaikutusta.
Elämä ja teot.
Accatinon anikoniset maalaukset ja kollaasit syntyivät 1950-luvun toisella puoliskolla, jolloin hän alkoi tutkia ympyröitä, ellipsejä ja kiekkoja sekä epämuodollista tyyliä. Vuodesta 1966 lähtien Accatino oli erittäin omistautunut tekstiilitaiteen uudelleensyntymiseen kielenkäytön tapana. Accatinon teoksia on useiden museoiden pysyvissä kokoelmissa ympäri maailmaa, ja pitkän taiteellisen uransa aikana hän saavutti suurta kansallista ja kansainvälistä tunnusta. Hän loi runsaan määrän graafisia teoksia abstrakteilla kuvioilla.
Vuodesta 1960 vuoteen 1964 hän oli vastuussa uuden taideopetusmetodin suunnittelusta satojen televisiolähetysten avustuksella. Hän julkaisi myös useita tekstejä visuaalisesta taiteesta ja taidehistoriasta. Hän kuoli Roomassa vuonna 2007.
Siina

Siina on suomalainen naisen etunimi. Nimi on toden­näköisesti syntynyt lyhentymänä kansain­välisistä -"sina" -loppuisista naisen­nimistä, jotka Suomessa esiintyvät myös -"siina" -loppuisina. Sellaisia ovat esimerkiksi Aleksina, Eufrosina, Fransina ja Rosina. Toisaalta Sina on käsitetty myös Sinaida-nimen lyhentymäksi, ja sen vuoksi se on orto­doksisessa kalen­te­rissa sijoitettu Pyhän Sinaidan, ensimmäisellä vuosi­sadalla eläneen legendaarisen marttyyrin muisto­päivälle 11. lokakuuta.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Siina on Suomessa syyskuuhun 2025 mennessä annettu noin 775 nais­puoliselle henkilölle.
Vuodesta 2025 lähtien Siinan nimipäivä on 4. lokakuuta.