tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Junichi Sasai

Junichi Sasai (笹井 醇一 Sasai Jun'ichi?, 13. helmikuuta 1918, Tokio - 26. elokuuta 1942, Henderson Field'in läheisyys Guadalcanal) oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien upseeri, luutnantin arvoinen ja hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Junichi Sasai palveli niin kutsutussa Tainanin lentorykmentissä, ja hänen alaisenaan toimi tuolloin sotilasmestarin arvoisena ollut Saburo Sakai. Kokeneempana pilottina Sakai opetti esimiestään Sasaita, ja aivan erityisesti kaartotaisteluitten osalta. Sasai taisteli Mitsubishi A6M Reisen "Zero"-hävittäjätyypillä.
Lapsuudessaan ja nuoruudessaan Junichi Sasai sairasteli runsaasti, oli paljon poissa oppitunneilta ja joutui koulukiusatuksi. Junichi harrasti nuoruudessaan budo-lajeja, saavuttaen lukioikäisenä mustan vyön judossa. Nämä nuoruuden kovat kokemukset lienevät vaikuttaneet siihen, että hän esimiesasemassa myöhemmin jaksoi suhtautua alaisiinsa joviaalimmalla tavalla eli ymmärtäväisemmin. Hän valmistui upseeriksi Etajiman laivastoakatemiasta, mikä tapahtui vuonna 1939.
Junichi Sasai sai taisteluitten aikanaan seuraavat lempinimet: "Rabaulin Richthofen" sekä "Tappelukukko", joka johtui hänen sitkeydestään. Sasai pudotti muun muassa, yhdessä yksittäisessä ilmataistelussa Guadalcanalin yllä 7. elokuuta 1942 viisi liittoutuneiden lentokonetta . Sasai oli arvostettu ja alaisiinsa joustavasti suhtautuva esimies: muiden muassa Sakai arvosti häntä. Eräs syy tuohon lentomiehistön kurjaan kohteluun, on ollut tuolloinen japanilainen sotilaskäytäntö. Se oli värvättyjä aliupseereja sortavaa ja jopa väkivaltaista, josta Sakai mainitsee omassa kirjallisuudessaan. Lisäksi majoitusolot ja ruokavalio, ne olivat varsin vaatimattomia ja yksinkertaisia. Tämä kaikki vaikutti heikentävästi lentoyksiköiden miehistöjen taistelukykyyn, erilaisten trooppisten sairauksien ohella kuten malaria. Nämä olivat esimerkiksi Rabaulissa sangen yleisiä.
Junichi Sasai kaatui taistelussa Yhdysvaltain joukkoja vastaan 26. elokuuta 1942. Hänet ylennettiin postuumisti kapteeniluutnantiksi. Luutnantti Sasai teki Tainanin rykmentissä 76 sotalentoa, ja saavutti 27 varmennettua ilmavoittoa.
Maanpeitekasvi

Maanpeitekasvi (eli maanpeittokasvi tai nurmenvastike) on matala monivuotinen kasvi, jota istutetaan esimerkiksi puutarhoihin nurmikon korvikkeeksi paikoille, joissa nurmi kasvaa huonosti. Maanpeitekasvit ovat suosittuja ja hyödyllisiä myös puiden ja pensaiden alla sekä rinnepaikoissa.
Käyttötarkoitukset.
Maanpeitekasveja istutetaan usein paikoille, joissa nurmi ei viihdy. Tällaisia paikkoja ovat etenkin kuivat, paahteiset, varjoisat, happamat tai vähämultaiset paikat. Maanpeitekasveja voidaan käyttää myös hankalan kapeissa tiloissa. Peitekasveilla voidaan korvata menestyväkin nurmikko, esimerkiksi jos nurmikon hoito olisi liian työlästä. Kukkivina peitekasvit ovat myös kauniita. Viherkatto päällystetään usein maanpeitekasveilla.
Puiden ja pensaiden alla maanpeitekasvit ovat hyödyllisiä. Ne tekevät puutarhasta helppohoitoisen, pitävät maan kuohkeana ja ilmavana sekä estävät maata jäätymästä syvään, mikä on tärkeää etenkin alppiruusujen ja arkojen havupensaiden kannalta. Ne myös vähentävät kasteluntarvetta estämällä veden haihtumista ja parantamalla veden imeytymistä maahan. Rinnepaikossa maanpeitekasvit voivat estää maan valumista sateen mukana. Aikaisin keväällä maan verhoavat peitekasvit estävät rikkakasvien siemeniä itämästä paljaaseen multaan. Ne kuihtuvat aikaisin ja antavat siten tilaa muille perennoille. Näiden täytyy kuitenkin olla peitekasveja selvästi kookkaampia, jotta ne menestyisivät kilpailussa kasvutilasta.
Kasvupaikat.
Maanpeitekasveja on sekä perennojen että varpujen joukossa. Useimmat maanpeitekasvit viihtyvät varjoisella tai puolivarjoisella paikalla. Aurinkoisella ja avoimella paikalla hyvässä maaperässä peitekasvit eivät sen sijaan pärjää rikkaruohoille. Maanpeitekasvi leviää nopeasti suotuisalla kasvupaikalla, jolloin sen kasvua voi olla tarpeen rajoittaa. Etenkin sellaisten maanpeitekasvien leviämistä on helppo rajoittaa, jotka lisääntyvät vain maanpäällisistä rönsyistä.
Suosittuja lajeja.
Suomessa suosittuja maanpeitekasveja ovat esimerkiksi maksaruohot, hopeahärkki, taponlehti, rikot, ruohokanukat, rönsyleimu, sammalleimu, tuoksumatara, ajuruoho, kevätkaihonkukka, kaukasiantädyke, rönsyansikka, pikkutalvio ja suikeroalpi. Myös kaikkia köynnöksiä voi käyttää maanpeitekasveina, etenkin kivisillä tai jyrkillä rinteillä. Ruohovartisten perennojen lisäksi maanpeitekasveina käytetään joitakin puuvartisia peittopensaita, jotka kasvattavat pitkiä ja peittäviä versoja, sekä verhopensaita, jotka rehevöityvät sivusuunnassa. Maanpeitepensaiden menestyminen määräytyy niiden menestymisvyöhykkeen mukaan.
Myynti.
Maanpeitekasveja myydään yksittäisinä taimina sekä valmiina tiheäkasvuisina perennamattoina, joita istutetaan kuten siirtonurmikkoa.
Northern Rockies

Northern Rockies on kunta Kanadassa. Se sijaitsee maan länsiosassa Brittiläisen Kolumbian provinssissa, sen koilliskulmassa. Kunnan asukasluku on noin 5 000.
Northern Rockies on poikkeuksellinen kunta. Se perustettiin vuonna 2009 yhdistämällä Fort Nelsonin kaupunki ja Northern Rockiesin kunnallispiiri. Northern Rockies on Brittiläisen Kolumbian ainoa kunta joka hoitaa sekä kunnan että kunnallispiirin tehtävät. Kunnan keskuspaikka on Fort Nelson.
Kunnassa on viisi merkittävää asutuskeskusta: Fort Nelson, Toad River, Tetsa River ja kaksi intiaanireservaattia.
Lyijyorneero

Lyijyorneero ("Synallaxis cinerascens") eli aiemmalta nimeltään raitakurkkuorneero on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Lyijyorneeroa tavataan Argentiinassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Isopöyhijäorneero

Isopöyhijäorneero ("Synallaxis subpudica") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Isopöyhijäorneeroa tavataan Kolumbiassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nokiotsaorneero

Nokiotsaorneero ("Synallaxis frontalis") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Nokiotsaorneeroa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on runsastumassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
David Kolomatis

David Kolomatis (s. 25. helmikuuta 1989 Livingston, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa ECHL-joukkue Manchester Monarchsissa toimien sen kapteenina. Hän on pelityyliltään all around -puolustaja. Kolomatis laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Kolomatis syntyi ja pelasi varhaisimmat juniorivuotensa New Jerseyssä. OHL-joukkue Owen Sound Attack varasi hänet 219. pelaajana vuonna 2005. Kolomatis vietti kauden 2005–2006 Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelmassa pelaten mm. NAHL-liigaa, jonka jälkeen hän siirtyi Sound Attackiin kaudeksi 2006–2007. Kaudella 2007–2008 Kolomatis oli joukkueen paras syöttäjä, kolmanneksi paras pistemies ja tehokkain puolustaja tehoilla 9+36=45. Viimeisen OHL-kautensa 2008–2009 päätteeksi, huhtikuussa 2009 hän siirtyi amatööritry-out -sopimuksella loppukevääksi AHL-joukkue Providence Bruinsiin.
Los Angeles Kings varasi Kolomatisin viidennellä kierroksella 126. pelaajana . Hän siirtyi kaudeksi 2009–2010 seuran organisaatioon ja farmijoukkue Manchester Monarchsiin, mutta Kolomatis pelasi kautensa kuitenkin lokakuussa 2009 ammattilaistry-outin kautta tehdyllä AHL-sopimuksella. Hänen tulokaskautensa toi 76 runkosarjaottelussa tehot 8+21=29 sekä 15 playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Syyskuussa 2010 Kolomatis teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Kingsin kanssa. Hän pelasi kaikki sopimuskautensa kokonaan Monarchsissa, jonka tehokkain puolustaja Kolomatis oli kaudella 2012–2013 tehoilla 8+20=28.
Heinäkuussa 2013 Kolomatis teki vapaana agenttina vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen Washington Capitalsin kanssa. Hän pelasi kauden 2013–2014 myös kokonaan farmissa ja oli Hershey Bearsin tehokkain puolustaja tehoilla 7+23=30. Kaudeksi 2014–2015 Kolomatis siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Tapparaan. Hän vastasi Mestarien liigan otteluissa häneen kohdistuneisiin odotuksiin johtavana kiekollisena puolustaja ja iski kahdeksaan otteluun piste per peli -tahdilla tehot 4+4=8, joilla Kolomatis jakoi Tapparan sisäisen pistepörssin voiton Pekka Jormakan kanssa. Hän sai runkosarjan alussa paljon ylivoimavastuuta, mutta osoittautui kauden mittaan kuitenkin pettymykseksi ja teki runkosarjassa lopulta 45 ottelussa vain tehot 1+11=12. Kevään 2015 pudotuspeleissä Kolomatis ei mahtunut enää kertaakaan Tapparan kokoonpanoon. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Lokakuussa 2015 Kolomatis teki vuoden mittaisen sopimuksen aiemman seuransa, ECHL:ään pelaamaan siirtyneen Manchester Monarchsin kanssa. Kesken kauden 2015–2016, tammikuussa 2016 hän siirtyi sieltä loppukauden sopimuksella AHL-joukkue Toronto Marliesin riveihin. Kaudeksi 2016–2017 Kolomotis palasi taas vuoden mittaisella sopimuksella Manchester Monarchsiin.
Maajoukkueura.
Kolomatis edusti Yhdysvaltoja World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2006, jolloin hän voitti hopeaa.
Muuta.
Kolomatisin pikkuveli Dan on myös jääkiekkoilija.
Grzegorz Krychowiak

Grzegorz Krychowiak (s. 29. tammikuuta 1990 Gryfice, Puola) on puolalainen jalkapalloilija. Hän edustaa venäläistä Lokomotiv Moskovaa ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Krychowiak siirtyi kesäkuussa 2012 ranskalaisseura Bordeauxista toiseen ranskalaiseen Reimsiin kolmivuotisella sopimuksella.
Heinäkuussa 2014 Krychowiak teki nelivuotisen sopimuksen espanjalaisseura Sevillan kanssa. Sen jälkeen hän on edustanut ranskalaista Paris Saint-Germainia ja lainasopimuksella englantilaista West Bromwich Albionia ennen siirtymistään Venäjälle.
Maajoukkueura.
Krychowiak on pelannut Puolan alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Puolan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran joulukuussa 2008 ystävyysottelussa Serbiaa vastaan. Hän on kesäkuun 18. päivään 2021 mennessä pelannut 81 A-maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia: marraskuussa 2014 EM-karsintaottelussa Georgiaa, lokakuussa 2015 EM-karsintaottelussa Irlantia, kesäkuussa 2018 MM-lopputurnauksen alkulohko-ottelussa Senegalia ja marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Israelia vastaan.
Krychowiak pelasi EM-kilpailuissa 2016 täyden ajan joukkueensa kaikissa viidessä ottelussa. Hän teki joukkueensa voiton sinetöineen viidennen maalin Sveitsiä vastaan pelatun neljännesvälierän ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa.
8. SS-ratsuväkidivisioona Florian Geyer

8. SS-ratsuväkidivisioona Florian Geyer () oli Saksan Waffen-SS:n ratsuväkiyhtymä toisessa maailmansodassa.
SS-Ratsuväkiprikaati.
Loppuvuodesta 1941 perustettiin Varsovan lähistöllä SS-ratsuväkidivisioona. Se osallistui Neuvostoliiton talvihyökkäyksen torjuntaan vuoden vaihteessa 1941-1942 ollen taisteluissa aina syyskuuhun 1942 saakka.
Perustaminen.
Se perustettiin 1942 SS-ratsuväkiprikaatista, jota täydennettiin 9000 saksalaista syntyperää olevalla miehellä (Volksdeutsche) Romanian Transilvaniasta. Divisioonaan kuului kolme SS-ratsuväkirykmenttiä, tykistörykmentti, tiedustelupataljoona, panssarintorjuntapataljoona ilmatorjuntapatteristo, pioneeripataljoona, viestipataljoona, täydennyspataljoona sekä rynnäkkötykkipatteri. Maaliskuussa 1944 divisioona nimettiin Florian Geyerin mukaan. Florian Geyer oli frankenilainen ylimys ja ritari, joka oli Martin Lutherin seuraaja. Hänet tunnetaan parhaiten johtajana talonpoikaissodassa (Bauernkrieg) vuosina 1522–1525.
Palvelus.
Divisioona oli partisaanien vastaisissa tehtävissä rintaman takana muun muassa Brjanskissa ja Vjazmassa sekä Balkanilla, ennen kuin se siirrettiin Budapestiin, jossa se tuhoutui taistelussa puna-armeijaa vastaan.
Divisioonan 17. rykmenttiä käytettiin perustettaessa 22. SS-ratsuväkidivisioona Maria Theresia vuonna 1943.
9. SS-panssaridivisioona Hohenstaufen

9. SS-panssaridivisioona Hohenstaufen () oli Saksan Waffen-SS:n panssariyhtymä toisessa maailmansodassa.
Taustaa.
Stalingradin taistelun jälkeen SS oli joutunut siirtämään kolme panssaridivisioonaa Ranskasta itärintamalle ja 9. ja 10. perustettiin niiden tilalle.
Perustaminen.
SS-Führerhauptamt die Aufstellung antoi 8. tammikuuta käskyn perustaa panssarikrenatööridivisioonan esikunnan ja se perustettiin 1. helmikuuta 1943 Berliini-Lichterfelden alueella, josta se siirrettiin Ranskaan Mailly-le-Campin harjoitusalueelle noin 35 kilometriä etelään Sézannesta. Divisioona perustettiin 1. maaliskuuta 1943 pääosin asevelvollisista, joista monet olivat jo palvelleet Reichsarbeitsdienst (RAD) -työpalvelussa. SS-panssarikrenatööridivisioona Hohenstaufen nimettiin 3. lokakuuta SS-panssaridivisioona Hohenstaufeniksi ja vain hieman myöhemmin 22. lokakuuta Waffen-SS:n joukkoja numeroitaessa nimeksi tuli 9. SS-panssaridivisioona Hohenstaufen. Vuoden lopussa divisioonan vahvuus oli 18 234 miestä, mikä laski 1. helmikuuta 1944 mennessä 17 412 mieheen. Sen koulutus päättyi keväällä 1944. Divisioona sai jo perustettaessa nimen "Hohenstaufen" keskiaikaisen hallitsijasuvun mukaan.
Palvelus.
Divisioona sai tulikasteensa itärintamalla huhtikuussa 1944, jolloin se oli osana II SS-panssariarmeijakuntaa vapauttamassa 1. panssariarmeijaa Kamenets-Podolskin motista. Tämän jälkeen divisioona siirrettiin vapauttamaan puna-armeijan piirittämää Tarnopolia, mutta vastahyökkäys epäonnistui. Divisioona toimi II SS-panssariarmeijakunnan reservinä, kunnes se siirrettiin Ranskaan.
Kesäkuussa 1944 divisioona siirrettiin Ranskan läpi torjumaan liittoutuneiden maihinnousua. Vastahyökkäystä ei voitu toteuttaa koska britit olivat jo hyökkäämässä Caeniin. Divisioona onnistui vetäytymään Falaisen motista ja vetäytyi taistellen Belgiaan ja se määrättiin huollettavaksi ja täydennettäväksi Arnhemiin, jonne kohdistui liittoutuneiden laskuvarjojoukkojen hyökkäys Operaatio Market Gardenissa.
Divisioona siirrettiin Saksaan ja otti osaa Ardennien taisteluun osana 6. SS-panssariarmeijaa. 31. joulukuuta 1944 divisioona määrättiin ottamaan osaa Bastognen valtaukseen.
Divisioona siirrettiin itärintamalle, jossa se otti osaa vastahyökkäykseen Budapestiin (Operaatio Frühlingserwachen) osana XXII armeijakuntaa ja 6. panssariarmeijaa.
Divisioona antautui amerikkalaisille Steyrissa.
Gérardmer

Gérardmer on kunta Koillis-Ranskassa Vosgesin departementissa Lorrainen alueella. Kunta sijaitsee Gérardmerin järven rannalla ("Lac de Gérardmer"). 
Urheilu.
Gérardmerissa sijaitsee La Mauselainen alppihiihtokeskus sekä pohjoismaisten hiihtolajien keskus "Les Bas Rupts".
Bode-museo

Bode-museo () on museo Berliinin niin sanotun Museumsinselin eli Museosaaren alueella. Rakennus sijaitsee aivan Spreeinselin saaren pohjoiskärjessä täyttäen Spreejoen kahden haaran ja S-Bahn-radan väliin jäävän kolmionmuotoisen alueen. Museo on nimetty perustajansa Wilhelm von Boden mukaan, joka toimi vuosikymmenten ajan Berliinin valtionmuseoiden johtajana. Bode-museoon on sijoitettu Berliinin museoiden veistoskokoelma ja bysanttilaisen taiteen museo, historiallisten kolikoiden kokoelma (Münzkabinett) sekä joitain Gemäldegalerien kokoelmista lainattuja maalauksia.
Historia.
Museon suunnittelu sai alkunsa Saksan keisarinna Viktorian vuonna 1883 julkaisemasta ehdotuksesta. Uutta museota tarvittiin suuresti kasvaneita maalaus- ja veistoskokoelmia varten. Arkkitehti Ernst von Ihnen suunnittelema museo rakennettiin vuosina 1897–1904, ja aiemmin Gemäldegalerieta johtanut Wilhelm von Bode nimitettiin sen perustajajohtajaksi. Hän suunnitteli museon näyttelyille konseptin, jota monet muut museot myöhemmin seurasivat. Periaatteena oli sijoittaa eri aikakausia edustavia taideteoksia taiteenlajista riippumatta samoihin, niille soveltuviin tiloihin, jotta yleisö voisi aistia menneiden aikojen hengen. Maalausten ja veistosten sijoittelu rinnakkain näyttelysaleihin poikkesi siihenastisista taidemuseoiden toimintakäytännöistä. Alun perin uuden museon oli tarkoitus olla omistettu renessanssitaiteelle. Museorakennuksen keskiakselille sijoitettiin firenzeläistyylinen basilika. Rakennuksen tyyli edustaa vilhelmiläiselle ajalle tyypillistä uusbarokkia. Museon alkuperäinen nimi oli Kaiser-Friedrich-Museum vuonna 1888 kuolleen Saksan keisari Fredrik III:n mukaan. Nimi muutettiin Bode-museoksi vuonna 1956.
Museorakennus kärsi vaurioita toisessa maailmansodassa. Sitä restauroitiin useissa vaiheissa vuosien 1948 ja 1986 välillä. 1990-luvun lopulla aloitettiin uusi perusteellisempi peruskorjaus, joka saatiin päätökseen vuonna 2006. Maailmansota oli tuhoisa myös museon kokoelmille, sillä yli 400 teosta katosi tai tuhoutui. Kylmän sodan aikana jäljelle jääneet kokoelmat jaettiin kahtia: Itä-Saksan puolelle jääneet teokset jätettiin Bode-museoon, Länsi-Saksan puolelle siirretyt sijoitettiin Dahlemin museoihin. Saksojen yhdistymisen jälkeen nämä erilliset kokoelmat yhdistettiin ja jaettiin uudelleen kahden sijoituspaikan kesken. Maalaukset päätyivät vuonna 1998 Berliinin Kulturforumille valmistuneeseen uuteen Gemäldegalerieen, veistokset jäivät Bode-museoon, jonne sijoitettiin myös bysanttilainen kokoelma. Museossa on kuitenkin noin 150 Gemäldegaleriesta lainassa olevaa maalausta, joten Boden alkuperäinen idea maalausten ja veistosten sijoittelusta rinnakkain toteutuu edelleen.
Kokoelmat.
Bode-museo on tärkein eurooppalaista kuvanveistotaidetta varhaiskeskiajalta 1700-luvulle esittelevä kokoelma. Yli puoli miljoona esinettä käsittävä kolikkokabinetti on yksi maailman merkittävimmistä numismaattisista kokoelmista.
10. SS-panssaridivisioona Frundsberg

10. SS-panssaridivisioona Frundsberg () oli Saksan Waffen-SS:n panssariyhtymä toisessa maailmansodassa.
Taustaa.
Stalingradin taistelun jälkeen Schutzstaffel oli joutunut siirtämään kolme panssaridivisioonaa itärintamalle ja 9. ja 10. perustettiin niiden tilalle.
Perustaminen.
Divisioonaa alettiin muodostaa alkuvuodesta 1943 Etelä-Ranskassa Charentessa mahdollista liittoutuneiden maihinnousua silmällä pitäen. Suurin osa miehistöstä oli vapaaehtoisia asevelvollisista, joista monet olivat jo palvelleet Reichsarbeitsdienst (RAD) -työpalvelussa.
Divisioona oli perustettaessa krenatööridivisioona, joka sai aluksi nimen ”Langemarck”. Myös nimeä ”Karl der Grosse” käytettiin. Divisioona muutettiin panssaridivisioonaksi kesäkuussa 1943 ja se sai syksyllä nimen ”Frundsberg” keisarillisen sotapäällikön Georg von Frundsbergin mukaan.
Palvelus.
Maaliskuussa 1944 kenraalisotamarsalkka Erich von Manstein päätti siirtää 9. ja 10. SS-panssaridivisioonat itärintamalle, jossa Saksan 1. panssariarmeija oli motissa Kamenets-Podolskissa Zbrutš-joen itärannalle Tarnopolin itäpuolelle. Hyökkäys onnistui ja divisioona siirrettiin Puolaan reserviin. Kumpikin divisioona määrättiin 11. kesäkuuta 1944 takaisin Ranskaan torjumaan liittoutuneiden maihinnousua.
Divisioona asettui Caenin ja Villers-Bocagen välimaastoon ja aloitti vastahyökkäyksen brittiläistä VIII armeijakuntaa vastaan 27. kesäkuuta, minkä brittiläinen 11. panssaridivisioona torjui. Divisioona jäi heinäkuussa mottiin Caenin länsipuolelle liittoutuneiden vallattua kaupungin ja onnistui pakenemaan vain pahoja menetyksiä kärsineenä. Armeijaryhmä B:n raportin mukaan divisioona menetti kaikki panssarivaununsa ja se määrättiin täydennettäväksi Aacheniin.
Divisioona määrättiin torjumaan 9. SS-panssaridivisioona Hohenstaufenin kanssa liittoutuneiden hyökkäystä Operaatio Market Gardenissa. Se osallistui taisteluihin lähinnä Arnheimissa ja myöhemmin Elstissä. 27. lokakuuta osia divisioonasta määrättiin Heusdenin sillanpäähän Maas-joella ’s-Hertogenboschin pohjoispuolella turvaamaan 15. armeijan vetäytyminen joen yli ja sen kahden sillan tuhoaminen. Joulukuuhun divisioona taisteli Rurjoen rintamalle ja Linnichissa Aachenin pohjoispuolella.
6. joulukuuta 1944 divisioona siirrettiin huollettavaksi ja 6. SS-panssariarmeijan reserviksi Ardennien taistelussa, johon osallistui ainoastaan divisioonan ilmatorjunta- ja tykistöyksikköjä. Divisioonan joukkoja taisteli operaatio Nordwindissa Gambsheimin sillanpäässä.
Helmikuussa 1945 divisioona siirrettiin itärintamalle Armeijaryhmä Veikseliin Pommeriin vastahyökkäykseen operaatio Sonnenwende.
Huhtikuussa 1945 divisioona motitettiin Sprembergiin yhdessä 344. Volksgrenadier-divisioonan ja Führer-Begleit-divisioonan kanssa, mutta se onnistui murtautumaan joutuakseen vain muutaman tunnin kuluttua saarroksiin Kauschessa Drebkaussa. Hajanaisia joukkoja pakeni etelään ja antautui yhdysvaltalaisille Elben varrella.
Musta mies (romaani)

Musta mies () on Richard Morganin vuonna 2007 ilmestynyt tieteisromaani. Sen on suomentanut Einari Aaltonen ja julkaissut suomeksi Like vuonna 2011. Kirjalle myönnettiin Arthur C. Clarke -palkinto vuonna 2008.
11. SS-vapaaehtoispanssarikrenatööridivisioona Nordland

11. SS-vapaaehtoispanssarikrenatööridivisioona Nordland () oli Saksan Waffen-SS:n ulkomaisista vapaaehtoisista muodostettu panssarijalkaväkiyhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminen.
Liittämällä yhteen tanskalaisten vapaaehtoisten Freikorps Danmark (myöhemmin "SS-Panzergrenadier Regiment 24 Danmark"), Freiwilligen-Legion Norwegen (myöhemmin "SS-Panzergrenadier Regiment 23 Norge" ja SS-divisioona Wikingistä SS-panssarikrenatöörirykmentti Nordland muodostettiin 22. maaliskuuta 1943 14. (germanische) SS-Panzergrenadier-Division Nordland.
Divisioonaan liitettiin myös aluksi Alankomaalainen vapaaehtoislegioona, josta myöhemmin muodostettiin oma divisioonansa.
Skandinaavisia vapaaehtoisia ei kuitenkaan ikinä saatu tarpeeksi ja suurimman osan divisioonan miehistöstä muodostivat etniset saksalaiset eri maista, pääasiassa Romaniasta. Divisioonassa palveli kuitenkin vapaaehtoisia lukuisista maista, kuten Ruotsista, Sveitsistä ja Britanniasta.
Palvelus.
Divisioona perustettiin heinäkuussa 1943 Grafenwöhrin harjoitusleirillä, mistä se siirrettiin syksyllä Pohjois-Kroatiaan koulutukseen ja taistelemaan partisaaneja vastaan. Divisioona liitettiin pohjoisen armeijaryhmän III (germaaniseen) SS-panssariarmeijakuntaan ja siirrettiin Oranienbaumiin lähelle Leningradia marras-joulukuussa 1943.
Divisioona kärsi suuria tappioita Laukaanjoella ja Narvan sillanpäässä ja vetäytyessään länteen Tannenberg-linjalle, jota joukot pitivät hallussaan syyskuuhun 1944 asti ennen vetäytymistä Latviaan. Divisioona siirrettiin Pommeriin helmikuussa 1945, josta se evakuoitiin 19. maaliskuuta Oderin rintamalle. Suurin osa divisioonaa puolusti Berliiniä, jossa se tuhoutui.
Kulturforum

Kulturforum on kulttuurirakennusten ja museoiden keskittymä Berliinin keskustassa aivan Potsdamer Platzin länsipuolella, Tiergartenin eteläpuolella. Se rakennettiin toisen maailmansodan jälkeen 1960-luvulta alkaen silloiseen Länsi-Berliiniin, koska monet pääkaupungin merkittävät kulttuuri-instituutiot olivat jääneet kaupungin historiallisen keskustan mukana Itä-Berliinin puolelle. Alueen kehittäminen on jatkunut myös kaupungin jälleenyhdistymisen jälkeen.
Kulturforumin alue sijoittuu Potsdamer Platzin, Tiergartenin puiston ja Landwehrkanalin välille. Alueella on yksi vanhempi rakennus, vuonna 1846 rakennettu St. Matthäus-Kirche. Varsinainen Kulturforum sai alkunsa arkkitehti Hans Scharounin vuonna 1946 laatimasta sodanjälkeisen Berliinin kehittämissuunnitelmasta. Kaupungin jaosta välittämättä hän pyrki luomaan yhtenäisen kokonaissuunnitelman, jossa tärkeäksi muodostui idän Unter den Lindenin vanhojen kulttuurirakennusten ja lännen Charlottenburgin linnan väliin jäävä solmukohta. Tämä loi pohjan Kulturforumin rakentamiselle. Scharoun laati alueelle rakennussuunnitelman vuosina 1959–1964. Aivan Berliinin muurin viereen rakennettu alue toimi kylmän sodan aikana myös Länsi-Berliinin kehittämistahdon poliittisena symbolina.
Kulturforumin kokonaisuuteen kuuluvat nykyään seuraavat rakennukset:
Alueen tulevaa kehittämistä varten hyväksyttiin vuonna 2006 uusi yleissuunnitelma, johon sisältyy joidenkin uudisrakennusten rakentaminen lähinnä alueen reunoille.
Alejandro Arribas

Alejandro Arribas Garrido (s. 1. toukokuuta 1989 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Deportivo La Coruñaa ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura.
Arribas on Rayo Majadahondan nuorisoakatemian kasvatti. Hän siirtyi vuonna 2008 naapuriseura Rayo Vallecanoon, jonka reservijoukkueessa hän pelasi seuraavat kaksi kautta lähes kokonaan. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 3. tammikuuta 2010 ottelussa Levantea vastaan.
Kesäkuussa 2012 Arribas siirtyi vapaana pelaajana kolmivuotisella sopimuksella Osasunaan.
27. heinäkuuta 2014 Arribas teki kaksivuotisen sopimuksen Sevillan kanssa.
Haus der Kulturen der Welt

Haus der Kulturen der Welt () on kongressitalo Berliinin Tiergartenin puistossa Spreejoen rannalla. Se sijaitsee vähän matkan päässä Bundeskanzleramtin lounaispuolella.
Modernistinen rakennus rakennettiin vuoden 1957 Länsi-Berliinin kansainvälistä rakennusnäyttelyä (Interbau) varten saksalais-amerikkalaisen ystävyyden merkiksi. Sen suunnitteli yhdysvaltalainen arkkitehti Hugh Stubbins, joka oli toiminut Walter Gropiuksen oppilaana. Rakennuksen tilasi yhdysvaltalainen Benjamin Franklin -säätiö. Symboliseksi ”läntisen vapauden majakaksi” tarkoitettu kongressihalli rakennettiin tarkoituksella lähelle Länsi- ja Itä-Berliinin rajaa, ja se tehtiin keinotekoisen kummun päälle, jotta se varmasti näkyisi rajan yli Itä-Berliinin puolelle. Rakennuspaikka tunnettiin aiemmin nimellä Zeltenplatz. Halli avattiin 19. syyskuuta 1957, jolloin Yhdysvaltain hallitus lahjoitti sen Länsi-Berliinin kaupungille. Rakennus oli sen jälkeen vuoteen 1980 erilaisten kongressien, kulttuuritapahtumien ja näyttelyiden järjestämispaikka.
Rakennuksen tunnistaa lennokkaan kaaren muotoisesta katosta. Alkuperäinen katto romahti 21. toukokuuta 1980, jolloin yksi toimittaja sai surmansa. Jälleenrakennuksen jälkeen halli avattiin uudelleen vuonna 1987. Kaksi vuotta myöhemmin sinne perustettiin ”Maailman kulttuurien talo”. Siellä järjestetään erilaisia taide- ja kulttuuritapahtumia, joiden tarkoituksena on esitellä varsinkin Euroopan ulkopuolisten maiden kulttuuria. Berliinin kaupungin 750-vuotisjuhlien yhteydesä vuonna 1987 hallin lähelle pystytettiin valtava carillon-kellopeli. Rakennuksen edustalle sijoitettiin vuonna 1988 Henry Mooren suuri abstrakti veistos "Perhonen".
Berliiniläiset tuntevat talon sen ulkonäköön viittaavilla lempinimillä ”svengaava osteri” ja ”raskaana oleva osteri” ("Schwangere auster").
A Most Wanted Man

A Most Wanted Man on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Anton Corbijnin ohjaama jännityselokuva. Se perustuu John le Carrén samannimiseen romaaniin vuodelta 2008. Elokuvan pääosissa ovat Philip Seymour Hoffman, Rachel McAdams, Willem Dafoe ja Robin Wright.
Elokuva sai ensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla tammikuussa 2014.
Platz der Republik

Platz der Republik on suuri, nykyään nurmikkona oleva aukio Berliinin Tiergartenissa valtiopäivätalon edustalla.
Kyseessä oli alkujaan Preussin armeijan paraatikenttä, joka 1860-luvulla nimettiin "Königsplatziksi" eli ”Kuninkaanaukioksi”. Aukion länsilaidalla oli vuonna 1844 valmistunut Kroll-ooppera, joka vaurioitui pahoin toisen maailmansodan pommituksissa ja purettiin sodan jälkeen. Itälaidalle rakennettiin vuosina 1884–1894 valtiopäivätalo entisen kreivi Raczyńskin palatsin paikalle. Aukion nimi muutettiin vuonna 1926 Platz der Republikiksi eli ”Tasavallan aukioksi”. Vanha nimi palautettiin kansallissosialistien noustua valtaan Saksassa vuonna 1933, mutta vuodesta 1948 aukio on ollut jälleen Platz der Republik.
Siegessäule-voitonpylväs pystytettiin vuonna 1873 aukion keskelle, mutta se siirrettiin vuonna 1939 Adolf Hitlerin Welthauptstadt Germania -kaupunkisuunnitelman tieltä pari kilometriä lännemmäs nykyiselle paikalleen. Pylvään mukana siirrettiin pois myös Otto von Bismarckin, Albrecht von Roonin ja Helmuth von Moltken muistomerkit, jotka oli pystytetty aukion kolmelle sivulle vuosina 1901, 1904 ja 1906.
Kylmän sodan aikana Platz der Republik sijaitsi Länsi-Berliinin reunalla aivan rajan läheisyydessä, ja sen merkitys oli vähäinen. Nyttemmin sen merkitys on jälleen kasvanut, kun Saksan liittopäivät ovat palanneet vanhaan valtiopäivätaloon. Aukion pohjoislaidalle rakennettiin 2000-luvulla Band des Bundes -niminen hallintorakennusten kokonaisuus, johon kuuluu myös uusi liittokanslerinvirasto Bundeskanzleramt. Aukion länsi- ja eteläsivut ovat rakentamattomat.
Platz der Republikille valtiopäivätalon eteen pystytettiin vuonna 1990 Saksojen yhdistymisen kunniaksi ”yhtenäisyyden lippuna” ("Fahne der Einheit") tunnettu suuri Saksan lippu, joka liehuu salossa yötä päivää.
Platz der Republikilta etelään kulki aikoinaan Siegesallee (”Voitonkatu”) -niminen puistokatu, jonka varrelle pystytettiin Vilhelm II:n aikana suuri määrä Saksan historian merkkihenkilöitä esittäneitä marmoripatsaita. Katua ei ole nykyään enää olemassa ja patsaat on viety muualle.
Messerschmitt Me 328

Messerschmitt Me 328 oli saksalainen suunniteltu pienikokoinen ja halpa torjuntahävittäjä, jolla oli tarkoitus estää liittoutuneiden massapommitukset. Konetyyppi eteni prototyyppiasteelle ja muutamia koneita ehdittiin testata myös toisen maailmansodan aikana ennen ohjelman peruuttamista.
Suunnitellut käyttökohteet.
Me 328:aa suunniteltiin käytettäväksi japanilaisen Yokosuka MXY7:n tapaan pommikoneen kyydistä pudotettavana semi-itsemurhapommina. Japanilaisesta vastikkeestaan poiketen Me 328:n pilotin olisi ollut tarkoitus pystyä poistua koneesta ennen törmäystä viholliseen, jolloin hän olisi teoriassa voinut selvitä hengissä. Pommikoneesta pudotettaviin Me 328 -koneisiin oli tarkoitus asentaa 500 kilogramman taistelukärki, muttei minkäänlaista voimalaitetta.
Pommikoneista pudottamisen lisäksi konetyyppiä suunniteltiin käytettäväksi myös sukellusveneiden aseistuksena. Me 328:aa kuljettamaan varustetut veneet olisivat saaneet lentokonekatapultin kannelleen, millä hävittäjät olisi nostettu ilmaan hyökkäyksiä vihollislaivoja tai rannikkokohteita vastaan. Tätä tarkoitusta varten konetyyppi oli tarkoitus varustaa 500 kilogramman taistelukärjellä ja kahdella Argus As 014 -sysäysputkimoottorilla, mikä olisi tehnyt siitä myöhemmin käyttöön tulleiden varhaisten risteilyohjusten edeltäjän.
Miehittämättömistä ohjuksista poiketen Me 328:n olisi ohjannut maaliin elävä pilotti, jolla olisi ollut mahdollisuus poistua koneesta ennen törmäystä kohteeseen. Vaikka lentäjä olisi onnistunut pakenemaan törmäyskurssilla olleesta laitteesta, olisivat hänen selviämismahdollisuutensa olleet varsin kehnot, sillä hän olisi mitä todennäköisimmin kuollut hukkumiseen tai hypotermiaan ennen kuin jokin alus olisi onnistunut löytämään hänet.
Taistelukärjen lisäksi sukellusvenekäyttöön tarkoitetut Me 328:at suunniteltiin aseistettaviksi myös kahdella 20 millimetrin tykillä rungon etuosassa, jolloin koneeseen olisi myös asennettu tehokkaammat 7,8 kN sysäysputkimoottorit kahden Argus As 014:n tilalle. Myös neljällä sysäysputkimoottorilla varustettua versiota suunniteltiin. Konetyypin kehittyneimpään versioon, Me 328C:hen oli tarkoitus asentaa oikea Junkers Jumo 004B -suihkumoottori.
Konetyyppiä ja muita vastaavia semi-itsemurha-aseita lentämään koottiin 5./KG200 (Leonidas Staffel).
Heinkel P.1073

Heinkel P.1073 olivat joukko lentokonekonsepteja, jotka johtivat Heinkel He 162-hävittäjän kehitykseen. Tarkalleen He 162-hävittäjän kehitykseen johti P.1073.01-20 -konsepti. Projektin aiemmat hävittäjäkonseptit erosivat merkittävästi viimeisistä. Projektin alla kehitettiin muun muassa P.1073.01-04, joka oli tarkoitettu korvaamaan Messerschmitt Me 262. Koneesta oli suunniteltu aerodynaamiselta kannalta Me 262:ta huomattavasti parempi, sillä siinä käytettiin esimerkiksi suoran siiven sijasta nuolisiipeä, sekä koneen kaksi moottoria oli siirretty siivistä rungon alle ja päälle. Ohjaamon oli tarkoitus sulautua nokan muihin muotoihin näin parantaen koneen aerodynaamisia ominaisuuksia vielä lisää. V-peräsintä ja kolmipyörälaskutelinettä suunniteltiin käytettäväksi P.1073:ssa. Voimalaitteena useissa konsepteissa oli tarkoitus käyttää HeS 011A -suihkuturbiineita, jotka oli tarkoitus korvata Jumo 004C -moottoreilla, jos ensin mainittuja ei ollut saatavilla.
P.1073.01-04:n malli toistui useissa projektin konsepteissa. Useissa oli nuolisiivet, mutta myös suorilla ja pitkillä siivillä varustettuja versioita suunniteltiin. Useissa konsepteissa esiintynyt rungon alle asennetun suihkumoottorin toimivuus epäilytti Saksan ilmailuministeriötä (RLM). Sen epäiltiin olevan liian herkkä keräämään erilaisia esineitä kiitotieltä, etenkin kun koneen etulaskuteline oli sijoitettu melkein imuaukon eteen. Tästä seurasi projektin kehitys yksimoottoriseen suuntaan ja lopulta He 162:ksi.
Henschel P.75

Henschel P.75 oli suunniteltu saksalainen yksimoottorinen hävittäjä.
Konetyypin kehitys.
Työt Henschel P.75 parissa käynnistyivät 1941. Yhtiön suunnittelijat valitsivat koneelle erittäin epätavallisen canard-siipikonfiguraation, minkä lisäksi koneen moottori ja potkuri päätettiin sijoittaa ajalle tyypillisistä hävittäjistä poiketen koneen peräosaan. Erikoinen rakenne tarjosi P.75:lle merkittäviä etuja, kuten tilaa aseistukselle koneen nokassa.
P.75:ssä suunniteltiin käytettävän 24-sylinteristä Daimler-Benz DB 613 A/B -rivimoottoria, joka oli rakennettu yhdistämällä kaksi pienempää DB 603 -moottoria yhdeksi suuremmaksi. Moottori oli suunniteltu sijoitettavaksi P.75:n ohjaamon taakse, ja sen oli tarkoitus pyörittää kahta koneen perään asennettua vastakkainpyörivää potkuria.
P.75:n ohjaamo oli ajateltu sijoittaa koneen pääsiiven eteen, korkeusperäsin koneen nokkaan ja sivuperäsin ajan muista koneista poiketen rungon alle. Rungon alle asennettu peräsin esti kahta potkuria osumasta vahingossa maahan tai muihin esteisiin nousun ja laskun aikana. P.75:ssä oli tarkoitus käyttää kolmipyörälaskutelinettä.
Projekti pääsi laajoihin tuulitunnelikokeisiin, joista se suoriutui hyvin tuloksin. Tämä teki koneen viimeistelystä prototyyppiä varten helppoa. P.75 jäi lopulta kesken, kun OKL peruutti projektin Henscelin suunnitellessa ensimmäisen prototyypin rakentamista. Viralliseksi syyksi peruutukseen kerrottiin Luftwaffen epäilevä suhtautuminen koneen erikoisiin rakenteellisiin ratkaisuihin. Projektin peruutuksen takana olivat tosin enemmänkin muut syyt. Vuonna 1941 Saksan ilmailuministeriössä (RLM) vallitsi esimerkiksi edelleen luulo siitä, että jo käytössä olevat hävittäjät riittäisivät sodan voittamiseen. Toisena syynä oli todennäköisesti myös Messerschmittin Bf 109:n ympärille rakentunut hävittäjämonopoli, jota RLM suojeli.
Henschel palasi vielä 1943 canard-koneiden pariin yhtiön kehittäessä Argus As 014 -sysäysputkimoottoria voimanlähteenään käyttävää P.87-hävittäjää. Tämäkään projekti ei tosin ehtinyt piirustuksia pidemmälle ennen sodan päättymistä.
The Impalas

The Impalas oli yhdysvaltalainen lauluyhtye, joka perustettiin 1950-luvulla Brooklynissa New Yorkin kaupungissa.
Yhtyeen kokoonpano oli useimmista muista aikalaisyhtyeistä poikkeava sikäli, että sen soololaulaja oli afroamerikkalainen, tuolloin vasta 15-vuotias Joe "Speedo" Frazier, ja hänen lisäkseen kvartetissa oli kolme valkoista taustalaulajaa.
Solistin lisäksi yhtyeen muutkin jäsenet eli Lenny Renda, Dick Wagner ja Tony Carlucci olivat vielä koulupoikia. Frazier liittyi mukaan muita myöhemmin.
Automerkkiin liittyvän nimensä yhtye sai Rendan isän uuden Chevrolet Impalan mukaan. Autojen nimet olivat tuolloin muutenkin lauluyhtyeiden suosiossa. Tunnetuimpia yhtyeitä olivat The Belvederes, Bonnevilles, Corvairs, Edsels, El-Dorados, Fiestas, Fleetwoods, Lincolns, Montereys, Montclairs, Starfires ja V-Eights.
The Impalasin suurin hitti oli Cub-merkille levytetty "Sorry (I Ran All the Way Home)" (Cub 9022), joka nousi Yhdysvalloissa Billboardin listan kärkikymmenikköön huhtikuussa 1959 ja oli parhaimmillaan sijalla kaksi. Se oli yhtyeen ensimmäinen ja ainoa Top 10 -hitti kyseisellä vuosikymmenellä. R&amp;B-listalla se oli sijalla 14. Koko 1950-luvun tilastossa kappale pääsi erään laskutavan mukaan sijalle 248/250. Kappaleen tekijät ovat Giosasi ja Zwirn, ja vuonna 1978 kustannusyhtiö oli Planetary Nom Music Ltd.
Kappaleen introa levytettäessä Frazier voihkaisi "uh oh" tehtyään virheen. Ääniefekti kuulosti kuitenkin mielenkiintoiselta ja se otettiin mukaan lopulliseenkin versioon.
Singlen suosio oli pitkälti sen ansiota, että kvartetti oli mukana Alan Freedin Easter Show’ssa Brooklyn Foxissa.
Britanniassa yhtyettä voidaan hyvällä syyllä nimittää ns. yhden hitin ihmeeksi, sillä syyskuuhun 1978 mennessä kappale on ollut ainoa, joka on siellä noussut kansalliselle Top 30 -listalle.
Yhtyeen seuraavaa singleä "Oh, What a Fool" tilattiin jo ennakolta 100 000 kappaletta, mutta siitä ei kuitenkaan tullut hittiä. Singlen kääntöpuolella on balladi "Sandy Went Away".
Singlekappale "Fool Fool Fool" (Cub 9033) oli Yhdysvalloissa pienoinen hitti ollen Billboard Hot 100 -listalla viisi viikkoa. Paras sijoitus oli 86.
Yhtyeen LP-levystä (Cub S-8003) on jälkikäteen ilmestynyt ruotsalaisten julkaisema albumi "Sorry (I Ran All the Way Home)" (Star-Club Records JAN 33-8035). Orkesteria johtaa Leroy Holmes, ja orkesterissa on mukana mm. puhallinsoittajia, kitaristi ja saksofonisti. Nimikappaleen lisäksi albumilla on vuonna 1959 levytetyt iskelmälliset kappaleet "She Belongs to Me", "Mommy-o", "Oh What a Fool", "Woodchuck Song", "Cupid", "Sandy Went Away", "Chum", "Fool Fool Fool", "You Want (Too Much Too Soon)", "All But the Memory of You" ja "The Loves We Share". Kvartetin tyyliä on verrattu yhtyeisiin The Fleetwoods ja The Castells.
The Impalasin taustalla soittanut rumpali Vinny Cognato on toiminut myös Salutations-yhtyeessä ja myöhemmin 1970-luvun lopulla uudelleen muodostetussa The Elegants -yhtyeessä.
Henschel P.135

Henschel P.135 oli suunnitteluasteelle jäänyt saksalainen yksipaikkainen suihkuhävittäjä. Sitä ei ehditty saada tuotantoon ennen toisen maailmansodan loppua.
P.135:n suunnittelu.
Arado ja Henschel tekivät laajan yhteistyösopimuksen vuoden 1944 lopulla, jonka puitteissa yhtiöt jakoivat toisilleen keräämiään tietoja aerodynamiikasta ja nuolisiivistä. Tämän lisäksi Alexander Lippisch jakoi omaa aerodynamiikan tietämystään yhtiön kanssa. Vuoden 1945 alussa Henschelillä työskennellyt Friedrich Nicolaus aloitti saatujen tietojen pohjalta deltasiipisen peräsimettömän hävittäjän kehityksen. Koneen esittelyä edeltänyt esiprojekti saatiin valmiiksi helmikuussa 1945.
P.135:stä oli tarkoitus tulla lyhytrunkoinen puu-metallirakenteinen peräsimetön hävittäjä. Aseistus, ohjaamo ja HeS 011A -suihkumoottori oli tarkoitus mahduttaa koneen metallirakenteiseen runkoon. Viisiosaiset siivet oli tarkoitus valmistaa puusta parempien materiaalien puutteen takia.
Projektia arvioinut komitea oli yleisesti tyytyväinen siihen, mutta oli kriittinen P.135:n moottorin imuilma-aukon pituuden suhteen, ja olisi halunnut koneeseen perinteisen peräsimen. Komitean 27-28. helmikuuta 1945 pidetyssä kokouksessa P.135 sijoittui toiseksi Messerschmittin ehdokkaan jälkeen.
P.135 sai sodan lopulla täydelliset tulokset sille tehdyissä lisätuulitunnelikokeissa, ja niiden seurauksena sen massatuotannon valmistelu aloitettiin. Projekti keskeytyi lopulta toisen maailmansodan loppumiseen.
Vuokko Juhola

Vuokko Onerva Juhola (o.s. Telama, 18. joulukuuta 1926 Kouvola – 12. syyskuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja kansanedustaja. Koulutukseltaan hän oli maatalous- ja metsätieteiden lisensiaatti ja valtiotieteen maisteri.
Juhola kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan lyseosta vuonna 1947 ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa. 1960- ja 1970-luvuilla hän toimi opettajana muun muassa Helsingin kotitalousopettajaopistossa sekä Helsingin yliopistossa. Helsingin kaupunginvaltuustossa Juhola oli kokoomuksen edustajana vuodet 1969–1993. Kansanedustajaksi hän nousi kristillisen liiton Olavi Majlanderin kuoltua Rissalan lentoturmassa lokakuussa 1978. Juhola oli eduskunnassa ainoastaan vaalikauden loppuun, maaliskuuhun 1979 saakka.
Vuonna 1969 Juhola nousi julkisuuteen, kun hän teki Helsingin hiippakunnan tuomiokapitulille ja oikeuskanslerille kantelun Terho Pursiaisen kirjasta "Uusin testamentti".
Vuokko Juholan puoliso oli diplomi-insinööri, yritysjohtaja ja professori Mauno Juhola.
Håkan

Håkan on skandinaavinen miehen etunimi, jonka alku­muoto on ollut muinais­norjan Hakon. Nykynorjassa nimi esiintyy muodossa Håkon, ja useiden Norjan kuninkaiden nimenä on ollut Haakon.
Nimen alkuperästä ei ole varmaa tetoa. Sen on arveltu johtuvan sanasta "hag", joka tarkoittaa "hyödyllistä" tai "kätevää", mutta se saattaa myös johtua "korkeaa jälkeläistä" tarkoittavista sanoista.
Suomessa nimi Håkan tai Hakon on ollut käytössä jo keskiajalla. Sen suomenkielisenä vastineena on ollut käytössä Hakuni, joka esiintyy yhä sukunimenä ja paikannimissä, mutta ei nykyisin yhdenkään suomalaisen etunimenä. Nimi Håkan on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1900-luvun alusta heinäkuuhun 2025 mennessä 2969 henkilölle. Håkanin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 28. heinäkuuta.
Åkerman &amp; Lund Orgelbyggeri

Åkerman &amp; Lund Orgelbyggeri Ab on Ruotsin Knivstassa toimiva urkurakentamo. Yhtiön perusti ruotsalainen Per Larsson Åkerman (1826–1876). Hän opiskeli urkurakentajien oppilaana, ensin vuodesta 1844 Västra Vingåkerissa ja sen jälkeen Tukholmassa ja suoritti siellä Teknillisessä oppilaitoksessa tutkinnon vuonna 1850. Hän sai erioikeuden rakentaa urkuja vuonna 1852. Hän täydensi stipendin turvin opintojaan ulkomailla, muun muassa Brysselissä. Vuosina 1857–1860 hän työskenteli Strängnäsissä Erik Adolf Setterquistin kanssa. 1860 hän muutti Tukholmaan ja perusti oman urkurakentamon ja vuonna 1866 urkujen rakentaminen jatkui työtoveri Carl Johan Lundin kanssa yhteisessä yhtiössä.
Åkerman kuoli vuonna 1876 ja Lund johti yhtiötä vuoteen 1905 asti, toimitilat oli muutettu Sundbybergiin. Lundin kuoltua yhtiötä jatkoi John Johansson, toiminimenä oli Åkerman &amp; Lunds nya orgelfabriks Ab. Vuonna 1974 yhtiön hankkivat omistukseensa Lars Norgren ja Knut Kaliff, yhtiön nimeksi muuttui nykyinen Åkerman &amp; Lund Orgelbyggeri. Kaliff jätti yhtiön 1980-luvun puolivälissä. Nykyään yhtiön johtaja on Hans-Petter Schröder. Yhtiössä on kymmenkunta työntekijää.
Åkerman &amp; Lundin urkuja Suomessa.
Per Larsson Åkerman rakensi ensimmäiset urut Suomeen vuonna 1869, ne tulivat Helsingin Vanhaan kirkkoon, niissä on 32 äänikertaa ja ovat käytössä edelleen. 
Sen jälkeen yhtiö on rakentanut Suomeen muutamat muutkin urut, esimerkiksi:
Åkerman &amp; Lund rakensi yhteistyössä saksalaisen Paschen Kiel Orgelbaun kanssa ranskalais-romanttiset 58-äänikertaiset urut Keski-Porin kirkkoon vuosina 2006–2007.
Bentsotrikloridi

Bentsotrikloridi (C7H5Cl3) on tolueenin kloorattu johdannainen. Yhdistettä käytetään kemianteollisuudessa muiden orgaanisten yhdisteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa bentsotrikloridi on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin ja bentseeniin, mutta reagoi alkoholien kanssa muodostaen bentsoehapon ortoestereitä. Se reagoi myös veden kanssa hydrolysoituen emäksisissä ja happamissa olosuhteissa bentsoehapoksi. Mikäli vettä on vähän, muodostuu bentsoyylikloridia. Hydrolyysireaktioita katalysoivat Lewis-hapot. Karboksyylihappojen ja happoanhydridien kanssa bentsotrikloridi muodostaa bentsoyylikloridia ja karboksyylihaposta tai anhydridistä niitä vastaavan happokloridin. Bentsotrikloridista voidaan valmistaa bentsotrifluoridia vetyfluoridin tai muiden fluoridien avulla. Yhdisteelle tapahtuu myös tyypillisiä elektrofiilisia aromaattisia substituutioita kuten nitraus.
Bentsotrikloridi on myrkyllinen yhdiste ja se on todennäköisesti myös karsinogeeninen. Suomessa aine luokitellaan syöpäsairauden vaaraa aiheuttavaksi kemikaaliksi.
Valmistus ja käyttö.
Bentsotrikloridia valmistetaan klooraamalla tolueenia fotokemiallisella reaktiolla hyödyntäen UV-säteilytystä 100–140 °C:n lämpötilassa. Välituotteina reaktiossa muodostuu bentsyylikloridia ja bentsaalikloridia. Bentsotrikloridin valmistus suoritetaan sivutuotteiden muodostumisen ehkäisemiseksi usein jatkuvatoimisena prosessina. 
Tärkein bentsotrikloridin käyttökohde on bentsoyylikloridin valmistus. Muita bentsotrikloridista syntetisoitavia yhdisteitä ovat väriaineiden valmistuksessa käytettävä bentsotrifluoridi, muovien UV-stabiloijana käytettävät hydroksibentsofenonijohdannaiset, hyönteismyrkyt, rikkaruohomyrkyt ja lääkeaineet.
Saniaisorneero

Saniaisorneero ("Synallaxis azarae") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Saniaisorneeroa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Ecuadorissa, Kolumbiassa ja Perussa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pitkäpyrstöorneero

Pitkäpyrstöorneero ("Synallaxis courseni") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pitkäpyrstöorneeroa tavataan Perussa. Lajin populaatioksi arvioidaan 1 000–2 499 yksilöä. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen populaatio on pieni ja sen tiedetään esiintyvän vain muutamilla paikoilla.
Savanniorneero

Savanniorneero, aikaisemmalta nimeltään valkokurkkuokapyrstö ("Synallaxis albescens") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Savanniorneeroa tavataan laajalla alueella Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjois- ja keskiosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on runsastumassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustarintaorneero

Mustarintaorneero ("Synallaxis albigularis") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustarintaoneeroa tavataan Bolivian länsirajalta Perun, Ecuadorin ja läntisen Brasilian kautta eteläiseen Kolumbiaan ulottuvalla alueella. Brasiliassa levinneisyysalue myötäilee Amazonin yläjuoksua yltäen Rio Negron yhtymäkohdan tienoille. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on runsastumassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Harmaaotsaorneero

Harmaaotsaorneero ("Synallaxis hypospodia") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Harmaaotsaoneeroa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Perussa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi ja laikuttaisesti esiintyväksi, mutta sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Caesar von Walzel

Caesar Friedrich Georg Erich von Walzel (s. 22. marraskuuta 1943) on suomalainen esteratsastustuomari. Hänen vanhempansa ovat itävaltalaissyntyinen Camillo von Walzel (1916–1978) ja Dorothea Ramsay (1922–2013). Von Walzel kasvoi Palikaisten kartanossa Somerolla. Vuonna 2017 hän asui Helsingin Ullanlinnassa. 
Caesar von Walzel on ainoa suomalainen korkeimman tason esteratsastustuomari, ja hän toiminut tässä tehtävässä myös kansainvälisesti. Hän oli mukana perustamassa Helsinki International Horse Show’ta ja Suomen ratsastustuomareiden yhdistystä. Hän toimi Ratsujalostusliiton puheenjohtajana vuosina 1979–1981. Vuonna 2011 hänet palkittiin Suomen Ratsastajainliiton kultaisella ansiomerkillä. Hän on ammatiltaan myös ansiolentäjä. 
Von Walzel oli Kokoomuksen kuntavaaliehdokkaana vuonna 2017.
Caesar von Walzel on itävaltalaista aatelissukua. Hän oli 1960-luvun lopulla naimisissa Virpi Miettisen, vuoden 1965 Miss Suomen, kanssa. Myöhemmin hän ollut naimisissa Kim Vibeke Lindholmin kanssa, ja heillä on neljä yhteistä lasta. Von Walzelin kolmas avioliitto on TetraPak-nimen keksijän Erik Tornuddin tyttären Agneta Toruddin (1941- ) kanssa.
Accidents Happen

Accidents Happen on australialaislaulaja Zoë Badwin kappale hänen "Zoë"-debyyttialbumiltaan. Sen julkaisi Neon Records albumin neljäntenä singlenä 24. tammikuuta 2011.
Kappalelista.
Digital single
Remix EP
Faaraoitten maa

Faaraoitten maa ("Land of the Pharaohs") on Howard Hawksin ohjaama historiallinen spektaakkelielokuva vuodelta 1955.
Juoni.
Faarao Khufu rakennuttaa itselleen hautaa, jonka pitäisi kestää kaikki tulevat haudanryöstöyritykset. Khufu saa Kyprokselta lahjaksi Nelliferin, josta tulee hänen kakkosvaimonsa. Nellifer juonittelee murhatakseen faaraon saadakseen tämän rikkaudet ja valtaistuimen.
Tuotanto.
Joan Collinsin sijaisnäyttelijänä on kreditoimaton Dalida.
Vastaanotto.
Television vallatessa Yhdysvalloissa katsojia elokuvalta katsojien houkuttelemiseksi tehtiin runsaasti mahtipontisia elokuvia, joista tämä kuuluu suurellisimpiin. Puutteineenkin ”elokuva on muinaisen Egyptin ja 1950-luvun Hollywoodin valheellista loistoa esittäessään riittävän hyvä onnistuakseen saamaan katsojan huomion”. (Mike Cummings, Allmovie.com).
Arto Pajukallio pitää arviossaan näyttelijöitä harmaina ja käsikirjoitusta vaatimattomana, vaikka miljööt ovat näyttäviä ja joukkokohtaukset lähes "Sinuhe, egyptiläisen" veroisia. Hän näkee mestariohjaaja Hawksin nostaneen esiin tyypillisiä teemojaan uhrautuvasta lojaaliudesta vallan, politiikan ja uskonnon arvosteluun.