Louis Jordan

Louis Jordan (8. heinäkuuta 1908 Brinkley, Arkansas, Yhdysvallat – 4. helmikuuta 1975 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen laulaja, saksofonisti sekä swing, jump blues ja rhythm and blues -musiikin pioneeri. Monet 1950-luvun rockveteraanit kuten Bo Diddley ja Chuck Berry ovat maininneet hänet yhtenä esikuvistaan.
Elämäkerta.
Jordanin isä oli musiikinopettaja, mutta poika hylkäsi tämän pikkutarkat menetelmät ja karkasi kiertelevän vaudeville-ryhmän mukaan 14-vuotiaana. Arkansasin Hot Springsissä hän liittyi Ruby Williamsin yhtyeeseen.
Vuonna 1930 Jordan muutti Philadelphiaan, jossa hän soitti Charlie Gainsin yhtyeessä. Sieltä hän siirtyi edelleen New Yorkiin, jossa hän keikkaili Kaiser Marshallin ja Leroy Smithin kanssa. Hän onnistui sitten pääsemään Chick Webbin yhtyeeseen, joka oli tunnettu esiintyjä Harlemin Savoy Ballroomissa.
Vuonna 1938 Jordan perusti oman yhtyeen, joka työskenteli Harlemissa paikassa nimeltä Elk’s Rendezvous. Kokoonpanoon kuului Jordanin lisäksi trumpetisti, tenorisaksofonisti, pianisti, basisti ja rumpali. Yhtye sai levytyssopimuksen Deccalle, ja näin sai alkunsa Louis Jordan &amp; His Tympany Five -yhtyeen tuottelias levytysura. Levytettyjä singlejä kertyi puolisentoistasataa. Alkuvaiheessa yhtyeen tyyli oli vielä kevyempää, lähinnä swing-jazzia, eikä sisältänyt niin paljon show-elementtejä kuin myöhemmin. Yhtye levytti kuitenkin sellaisenkin kappaleen kuin ”Keep a-Knockin’”, joka tuli myöhemmin tunnetuksi Little Richardin tulkitsemana. Tarvittaessa Jordan tulkitsi vakuuttavasti puhdasta bluesiakin, kuten esimerkiksi kappale ”Weak Minded Blues” osoittaa. Olipa yhtyeen ohjelmistossa länsi-intialaista calypsoakin: ”Push-Ka-Pee Shee Pie” oli isohko hitti.
Vuonna 1944 kappale ”G.I. Jive” nousi Yhdysvaltain pop-listalla kolmanneksi ja pysyi listalla 14 viikkoa. Mustan musiikin R&amp;B-listalla se pysyi puoli vuotta, 26 viikkoa.
1940-luvun jälkimmäisellä puoliskolla yhtye sai useita top 10 -hittejä sekä pop- että R&amp;B-listoille. Näitä olivat muun muassa ”Caldonia”, vuoden 1946 miljoonamenestys ”Choo Choo Ch’Boogie”, ”Saturday Night Fish Fry”, ”Let the Good Times Roll”, humoristinen novelty-kappale ”Ain’t Nobody Here But Us Chickens”, ”Beans &amp; Cornbread” ja ”Outskirts of Town”. Kappaleet olivat yleensä ottaen nopeatempoisia ja siten juhlimishaluiselle kuulijakunnalle otollisia.
1950-luvulle tultaessa Jordanin yhtyettä pidettiin jo tyypillisenä rhythm and blues -yhtyeenä. Tammikuussa 1954 yhtyeen levy-yhtiöksi tuli Aladdin ja edelleen Vik &amp; ’X’. Aladdinille tehtiin yhdeksän singleä, mutta ilman suurempaa menestystä.
Vuonna 1956 tehtiin sopimus Mercuryn kanssa, ja Jordan levytti uudelleen useita hittejään. Muita levy-yhtiöitä seurasi: Lou-Wa ja Warwick.
Vuonna 1962 Jordan oli kiertueella Chris Barberin kanssa Britanniassa ja tällöin levy-yhtiönä oli Melodisc. Sitä seurasivat Tangerine ja Pzazz. Myöhemmin Jordan teki levyn myös ranskalaiselle Black &amp; Blue -merkille.
Vuonna 1974 Jordan levytti jälleen Decca-kauden hittejään alkuperäiseen Tympany Five -tyyliin, ja yhteistyökumppanina oli tällöin Johnny Otis.
Yhdysvaltalaiselle Blue Spectrumille ja sen brittiläiselle yhteistyökumppanille Bulldogille tehty albumi "Great Rhythm &amp; Blues Vol. 1" (1973) sisältää Jordanin viimeiset äänitykset, sillä hän kuoli sydänkohtauksen seurauksena 4. helmikuuta 1975 kotonaan Los Angelesissa. Hän oli tuolloin 66-vuotias.
Diskografia.
Albumeita.
Lisäksi englantilainen Krazy Kat on julkaissut pari albumia Jordanin musiikkia elokuvista 1940-luvulta.
Aladdin-singlet.
Lisäksi vuonna 1983 Aladdin-kaudelta julkaistiin kappaleet ”Till We Two Are One”, ”Private Property” ja ”For You”.