tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Robert Biedroń

Robert Biedroń (s. 13. huhtikuuta 1976) on puolalainen seksuaalivähemmistöjen oikeuksia ajava aktivisti ja poliitikko. Hän toimi aiemmin Puolan tasavallan sosiaalidemokratiassa ja Demokraattisen vasemmiston liitossa. Nykyisin hän kuuluu Palikotin liikkeeseen. Hän on toiminut Kampanjan homofobiaa vastaan johdossa. Hän on politiikan tutkimuksen tohtori (2011).
Biedroń oli Demokraattisen vasemmiston liiton riveistä ehdokkaana Sejmiin epäonnistuneesti vuonna 2005 ja Olsztynin paikalliskokoukseen onnistuneesti vuonna 2006.
Vuonna 2010 Biedrońia syytettiin poliisin pahoinpitelemisestä Varsovassa. Puolan lokakuun 2011 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Palikotin liikkeen ehdokkaana Sejmiin. Hän sai 16 919 ääntä Gdynian vaalipiirissä. Hän on Sejmin ensimmäinen avoimesti homoseksuaalinen jäsen. Hänen elämänkumppaninsa on Krzysztof Śmiszek.
Mänty (täsmennyssivu)

Mänty tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Mänty on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Työnimi

Työnimi tai työnimike on jollekin työvaiheessa olevalle projektille, kuten elokuvalle, videopelille tai musiikkialbumille annettava väliaikainen nimi. Väliaikainen nimi muutetaan varsinaiseksi hieman ennen projektin julkaisua.
Tunnettuja työnimiä.
Työnimiä, joita käytetään tai on käytetty:
Kataja (täsmennyssivu)

Kataja tarkoittaa seuraavia:
Sukunimi.
Kataja on seuraavien suomalaisten henkilöiden nimi:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:
Mäntynen

Mäntynen on suomalainen sukunimi. Huhtikuussa 2020 nimi oli Suomessa 1 520 henkilöllä. Tunnettuja nimenkantajia ovat:
Teatterihelinät

Teatterihelinät oli harrastajateatteritapahtuma, joka järjestettiin vuodesta 1996 vuoteen 2016 kahden vuoden välein Posiolla eteläisessä Lapissa. Teatterihelinöissä teatterin harrastajat pääsivät viikonlopun aikana esiintymään yleisön lisäksi teatterialan ammattilaisraadille, joka antoi palautetta jokaisesta esityksestä. Tapahtuman järjestivät Lapin Nuorison liitto, Opintokeskus kansalaisfoorumi, Posion kunta ja Posion Näyttämö. Niiden muodostama teatteritoimikunta valitsi esitykset tapahtumaan.
Esimerkiksi keväällä 2010 järjestettyihin kahdeksansiin Teatterihelinöihin myytiin 1300 pääsylippua, joka oli tapahtuman siihenastinen yleisöennätys.Tämä rikottiin kaksi vuotta myöhemmin 1400 lipulla. Näissä vuoden 2012 yhdeksänsissä Teatterihelinöissä nähtiin 13 esitystä, joista viisi oli syksyllä 2011 aloittaneen harrastajateatteriohjaajien täydennyskoulutuksen tulosta.
Kuusinen

Kuusinen voi tarkoittaa seuraavia:
Sukunimi.
"Kuusinen" on useimmissa tapauksissa nuorehko länsisuomalainen sukunimi, joskin tietoja nykyiseltä luovutetulta alueelta nimestä löytyy jo 1500-luvulta (vrt. esim. "Virtanen"). Kuusisia on asunut varsinkin Porissa, Tampereella, Hämeenlinnassa, Turussa, Jyväskylässä ja Seinäjoella. Vuonna 1906 "Kuusiseksi" vaihtuivat nimet "Gröhn" Sortavalassa, "Granö" Lammilla, "Björk" Konginkankaalla, "Gröndahl" Siikaisissa ja "Fling" Sysmässä.
Aliluutnantti Anton af Tengström

Aliluutnantti Anton af Tengström on Gustaf Wilhelm Finnbergin (1784–1833) vuonna 1826 maalaama öljyvärimaalaus, 85 × 66,5 cm. Maalauksessa kuvatun Anton af Tengströmin isä oli Jakob Tengström, joka oli Suomen ensimmäinen arkkipiispa. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmaan, johon se on ostettu vuonna 1891.
Muotokuvamaalaus Anton af Tengströmistä on esimerkki romantiikan ajan taiteesta. Maalauksessa korostuu värien voima ja kuvattavan persoonallisuus eivätkä enää pikkupiirteiset yksityiskohdat kuten vähän aikaisemmin vallalla olleessa kustavilaisessa taiteessa korostuivat.
Muotokuvan malli sai surmansa Turkin sodassa Varnassa jouluaattona 1828.
Mansikkatyttö

Mansikkatyttö () on taiteilija Nils Schillmarkin (1745–1804) noin vuonna 1782 maalaama öljyvärimaalaus, 92 × 70 cm. Maalauksen mallina on ollut aatelistyttö Ulrika Charlotta Armfelt. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmaan, johon se on ostettu vuonna 1967.
Maalauksessa huivipäinen tyttö seisoo tuohivakka kädessään talonpoikaistyyliset rakennukset taustanaan. Tuon aikaisesta kustavilaisesta viileästä maalaustavasta poiketen kuvassa on tummat ja lämpimät värit, kuten taivaan oranssi ja tumman siniharmaa väritys sekä synkän tumma versova pajunkanto tytön vieressä. Myös maisemassa on tummaa dramatiikkaa, jota vasten tytön sini-valkoinen ja sini-punainen vaatetus erottuu selvästi. Päässään punaposkisella tytöllä on musta huivi, jonka alla on punavalkoinen päähine.
Skellefteåsta kotoisin ollut Schillmark maalasi Suomessa muotokuvia kiertelevänä maalarina eli konterfeijarina. Hän oli tullut Suomeen Viaporin rakennustöiden suomien tilausten ansiosta ja asettui Suomeen pysyvästi vuonna 1773. Ulrika Armfeltistä hän maalasi muotokuvan myös tämän aikuistuttua.
"Mansikkatyttö" oli kuvattu vuonna 1987 julkaistussa suomalaisessa postimerkissä.
Malja-asetelma

Malja-asetelma on taiteilija Nils Schillmarkin noin vuosina 1795–97 maalaama öljyvärimaalaus öljyllä kankaalle, 77 × 107,5 cm. Maalauksen uskotaan olevan ns. ovenpäällyskuva, jollaisia suosittiin 1700-luvun lopun säätyläiskodeissa. Asetelman tilaajana pidetään maaherra Johan Herman Lodea. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmaan, johon se on ostettu vuonna 1954.
Maalaus.
Maalauksessa kuvataan pöydän päällä olevia astioita. Malja, pullo ja neljä pikarilasia ovat tässä maalauksessa vaalean ruskealla pöydällä. Maljassa on punssibooli-juomaa ja sen vieressä on sitruuna, punssiboolin olennainen ainesosa, sekä irtonainen sitruunaviipale. Malja on Itä-Intian kauppakomppanian tuomaa kiinalaista posliinia. Se ja harvinainen herkku sitruuna ovat vaurauden merkkejä tuon ajan Suomesta.
Maalauksen on uskottu olevan ovenpäällyskuva, mutta kehystettynä sitä on kuitenkin pidettävä itsenäisen asetelmamaalauksen lajityyppiin kuuluvana työnä. Heinolan maaherran residenssissä oli todistettavasti kaksi Schillmarkin tekemää maisemaa, jotka nekin ovat nykyään Ateneumissa. Maalauksessa oleva malja on Heinolassa.
Sirkka-Liisa Lähteenoja

Sirkka-Liisa Lähteenoja (27. maaliskuuta 1921 Hämeenlinna – 28. lokakuuta 2006) oli suomalainen toimittaja, lehdenkustantaja ja kirjailija. Hän toimi 1940–50-luvuilla kommunistisen "Uusi Nainen" -lehden toimittajana, sitten 1957–1974 "Monalisa"-naistenlehden perustajana, päätoimittajana ja kustantajana ja viimeiseksi "P.S."-lehden päätoimittajana 1970-luvun lopulla. 
Huutolaisesta vasemmistotoimittajaksi.
Lähteenoja kasvoi äitinsä hylkäämänä huutolaistyttönä köyhän muonamiehen viisilapsisessa perheessä Mikkelin maalaiskunnassa. Hän aloitti lehdistöuransa 1940-luvulla sosialidemokraattisen "Pohjanmaan Kansan" toimittajana Vaasassa, Sieltä hän siirtyi Helsinkiin "Suomen Sosialidemokraattiin" ja edelleen "Päivälehteen", kunnes vuonna 1947 aloitti pitkän naistenlehtiuransa SKDL:n julkaisemassa "Uudessa Naisessa". Kommunistiseen aatemaailmaan Lähteenoja turhautui Unkarin kansannousun aikaan 1956 ja erosi "Uuden Naisen" palveluksesta kymmenvuotisen uran jälkeen. Hän sai paikan "Kauneus ja Terveys" -lehdestä, mutta pesti jäi lyhyeksi. 
"Monalisa"-lehden perustaja.
Lähteenoja oli pari vuotta kotiäitinä, kunnes hän sai Lahden Kirjapainon innostumaan uuden naistenlehden Monalisan perustamisesta. Vuodesta 1963, Lahden Kirjapainon ajauduttua vaikeuksiin Lähteenoja alkoi itse myös kustantaa "Monalisaa" yrityksensä Kustannus Oy Lehtiliisan kautta. "Monalisa" onnistui 1960-luvun kuluessa löytämän oman, joskin melko pienen lukijakuntansa lähinnä kaupunkilaisista työväestöön kuuluvista nuorista naisista. Lähteenoja myi "Monalisan" Kustannus Oy Williamsille, mutta jatkoi lehden päätoimittajana kunnes seuraavana vuonna hänen paikalleen kutsuttiin tv-kuuluttaja Teija Sopanen. A-lehdet osti Williamsin 1975 ja "Monalisa" sulautettiin "Eeva"-lehteen.
Monalisan jälkeen Lähteenoja perusti iskelmälaulaja Anita Hirvosen ja tämän silloisen puolison, nyrkkeilijä Harri Piitulaisen kanssa pienen Anita &amp; Harri -ruokaravintolan Helsingin Kallion Castréninkatu 7:ään. Ravintola kaatui kuitenkin kolmikon välisiin erimielisyyksiin muutaman vuoden toimittuaan. Sirkka-Liisa Lähteenoja pestattiin Yhtyneisiin Kuvalehtiin uuden "P.S."-lehden päätoimittajaksi, kunnes paikalle nimettiin Isto Lysmä.
Kirjailijanura.
Lähteenoja ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi 59-vuotiaana vuonna 1980. Esikoisromaani "Totiset leikit" perustuu hänen lapsuudenkokemuksiinsa ja puolidokumentaarinen "Kirsikoita tuomipuussa" käy läpi hänen kokemuksiaan suomalaisista stalinisteista. Lähteenoja kirjoitti seuraavina vuosikymmeninä vielä Aira Samulinin muistelmateoksen "Soturi ja sunnuntailapsi" sekä katsauksen omaan pitkään uraansa nimellä "Sopuli, persoonat ja sivupersoonat".
Yksityiselämä.
Sirkka-Liisa Lähteenoja oli 1950-luvun alusta 1970-luvulle saakka naimisissa yhteiskuntatieteiden maisteri Kalle Lähteenojan kanssa.
Mrs. Heckford

Mrs Heckford (tunnetaan myös nimellä Miss Heckford) on taiteilija Isak Wacklinin (1721–1758) vuonna 1757 maalaama öljyvärimaalaus, 76,5 × 63,5 cm. Maalaus on Suomen merkittävin rokokoo-muotokuva ja lähes ainoa suomalainen tämän tyylisuunnan edustaja. Teos on poikkeuksellinen myös Wacklinin tuotannossa, jota yleensä leimaa rokokoo-väriskaalaa tummempi väriasteikko. Mutta taiteilija tunnetaan juuri muotokuvamaalarina. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmaan, johon se on lahjoitettu vuonna 1921.
Maalaus.
Mrs Heckford on maalattu käyttäen vaaleaa vihreää, roosaa ja keltaista sävyjä näiden eri väriasteikosta. Mallin, joka on pukeutunut rokokoo-aikaiseen vaatetukseen, taustalla on usvainen maisema lahoavine puunrunkoineen.
Maalauksen historiaa.
Maalaus löydettiin 1920-luvulla Lontoosta. Wacklinin tiedetään kuitenkin työskennelleen Tukholmassa ja Kööpenhaminassa. Mrs Heckfordilla on yhteneväisiä piirteitä Englannin 1700-luvun maisemataustaisiin muotokuviin. Näiden vaikutteiden tuojana pidetään tukholmalaista taidemaalari Lorens Paschia, joka asui pitkään Englannissa.
Kaiku (veistos)

Kaiku on Ville Vallgrenin vuonna 1887 veistämä marmoriveistos ja Vallgrenin läpimurtoteos.
Ville Vallgren oli omimmillaan runollisten ja aistillisten aiheiden parissa, joissa ihmishahmo usein yhdistyy luontoon ja sen ilmiöihin. "Kaiku"-veistoksessa poika kuuntelee keskittyneesti käsi korvallaan. Hänen olemuksessaan on luonnonlapsen tunnelmaa ja rokokoonomaista suloutta. Pehmeä asento kertoo istuvan pojan rentoutuneisuudesta hänen koko olemuksen kuitenkin keskittyessä yhteen asiaan. Istuinalustanaan hänellä on murattien koristama kanto.
"Kaiku" on tehty nuoren Vallgrenin uran alkuvaiheessa, jolloin hän teki muitakin poika-aiheisia veistoksia. Myöhemmin hän tuli tunnetuksi naisia kuvaavista veistoksista, kuten "Havis Amanda".
Veistoksen vaiheita.
Veistos oli esillä kipsisenä Pariisin Salongissa vuonna 1886, jossa se sai kunniamaininnan. Tämän jälkeen taiteilijalta tilattiin teos marmorisena. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmaan, johon se on saatu Eversti Hugo Standertskjöldin testamenttilahjoituksena vuonna 1931.
Morsiamen laulu

Morsiamen laulu on taidemaalari Gunnar Berndtsonin (1854–1895) kuuluisin teos. Se on maalattu öljyvärein kankaalle, kooltaan 66 × 82,5 cm ja valmistunut vuonna 1881. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon Antellin kokoelmiin, johon se on tallennettu vuonna 1893.
__notoc__
Maalaus.
Maalaus kuvaa hääseuruetta ruokailemassa. Morsian seisoo tässä maalauksessa laulamassa jälkiruokamaljan aikana pöytävieraiden istuessa paikoillaan. Maalauksessa on kuvattu tarkoin kankaita ja muita yksityiskohtia, astioita, ihmisten piirteitä ja sisustusta. Morsiamen laulun toteutuksessa näkyy Berndtsonin perehtyminen ihmisasujen maalaukseen. Hän maalaa tähän maalaukseen ilmeikkäitä ihmisiä juhlahetkellä, luoden inhimillisen tilannekuvan joka on kuvattu herkän myönteisesti morsiamen vanhempien ja sulhasen ollessa uppoutuneena kuuntelemaan morsiamen laulua.
Käsittelytavassa näkyy myös tuolloin ajankohtaistuneen ulkoilmamaalauksen vaikutuksia. Seinien syvä vihreys ja huoneen verhojen rento roikkuminen yhdistettynä ihmisten vaatetusten syvän valkoiseen ja mustaan väriin luovat maalaukseen rehevää vaikutelmaa.
Historiaa.
Kyseessä on lavastettu tilanne, jossa maalauksen malleina oli taiteilijan ystäviä kuten Ville Vallgren oikealla, Karl Wetterhof, Casper Wrede ja Aukusti Uotila vasemmalla. Morsiamen mallina oli pariisilainen malli Antonia Bonjean.
Gunnar Berndtson oli opiskellut Pariisissa historiamaalari Jean-Léon Gérômen johdolla, mutta suuremman vaikutuksen häneen teki etenkin Ernst Meissonier, joka oli erikoistunut pukujen ja historiallisten ympäristöjen kuvaamiseen.
Morsiamen laulu huomioitiin ranskalaisessa lehdistössä kuten myös Berndtson. Hän esimerkiksi pääsi seuraavana vuonna Le Monde Illustrèn taiteelliseksi avustajaksi Egyptin matkalle. Aatelisen taustan ja kotikasvatuksen omaavana hän muutoinkin sopeutui monia suomalaistaustaisia kollegoitaan paremmin ranskalaiseen kulttuurielämään.
Raitala

Raitala on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Savage Streets

Savage Streets on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Linda Blair, Linnea Quigley, John Vernon, Robert Dryer, Johnny Venocur, Sal Landi, Scott Mayer, Debra Blee, Lisa Freeman, Marcia Karr ja Luisa Leschin. Elokuvan on ohjannut Danny Steinmann. Blair voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta naispääosasta.
Juoni.
Tyttöjengin pomo (Blair) kostaa kuuromykän sisarensa raiskauksen kilpailevalle jengille.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Sam Inkinen pitää elokuvaa ”iskukykyisenä esimerkkinä 1980-luvulla tuotetusta videopaskasta” ja antaa sille tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" löytää eksploitaatiomaisen pitkitetyn raiskauskohtauksen ulkopuolelta myös ”suttuisella tavalla viihdyttäviä” jaksoja.
Jeremy Lin

Jeremy Shu-How Lin (; s. 23. elokuuta 1988 Palo Alto, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän on pelannut pääosin NBA:ssa vuodesta 2010 lähtien. Linin myötä yllättäen parantuneet New York Knicksin peliotteet vuonna 2012 muodostivat "Linsanity"-nimisen ilmiön. Vuonna 2019 Lin voitti Toronto Raptorsissa NBA:n mestaruuden.
NBA-ura.
Harvardin yliopistossa yliopistokoripalloa pelannut Lin ilmoittautui vuoden , jossa mikään joukkue ei kuitenkaan valinnut häntä. Hän teki saman vuoden heinäkuussa vapaana pelaajana sopimuksen Golden State Warriorsin kanssa.
Warriors vapautti Linin sopimuksestaan ennen työsulun takia viivästyneen kauden 2011–2012 alkua, jolloin New York Knicks päätti hankkia hänet riveihinsä. Hän nousi suuren yleisön tietoisuuteen ottelussa New Jersey Netsiä vastaan heitettyään 25 pistettä, ja toistaen suorituksensa heti seuraavassa ottelussa Utah Jazzia vastaan, jossa saldoksi tuli 28 pistettä, kahdeksan syötön lisäksi.
Linistä tuli kauden 2011–2012 loputtua rajoitettu vapaa pelaaja. Hän allekirjoitti kolmivuotisen, 25 miljoonan dollarin sopimuksen Houston Rocketsin kanssa, johon Knicks sai halutessaan vastata samanlaisella tarjouksella. Knicks kuitenkin päätti hankkia Portland Trail Blazersistä toisen pelintekijän Raymond Feltonin, ja antoi edellisen kauden komeetan vaihtaa seuraa.
Heinäkuussa 2015 Lin siirtyi Charlotte Hornetsiin, heinäkuussa 2016 Brooklyn Netsiin, heinäkuussa 2018 Atlanta Hawksiin ja helmikuussa 2019 Toronto Raptorsiin. Raptors voitti vuonna 2019 NBA:n mestaruuden.
Maajoukkueura.
Linin vanhemmat muuttivat 1970-luvulla siirtolaisiksi Yhdysvaltoihin Taiwanista. Liniä on useampaan otteeseen kosiskeltu pelaamaan sekä Kiinan että Taiwanin maajoukkueeseen. Taiwanin koripalloliitto valitsikin hänet vuoden 2011 Aasian mestaruuskilpailuihin alustavaan 24 pelaajan joukkueeseensa, mutta jätti tämän pois lopullisesta ryhmästä polvivammaan vedoten.
Märät säpikkäät

Märät säpikkäät (pohjoissaamen kielellä Njuoska Bittut) on suomalainen viihde- ja komediasarja, jossa saamelaisneidot Suvi West ja Anne-Kirste Aikio saapuvat Lapista Helsinkiin ja tutkivat helsinkiläisyyttä erilaisista näkökulmista. Sarja sisältää haastatteluja, sketsejä sekä parodioituja musiikkivideoita, joissa on sanoitettu suomalaisia hittejä uudelleen pohjoissaameksi.
Sarjan käsikirjoituksesta ovat vastanneet pääosanesittäjät Suvi West ja Anne Kirste Aikio sekä Veera Ikonen. Pääohjaajana toimi Oskari Sipola.
Joulukuun puolivälissä 2011 sarja keräsi huomiota jo ennen alkamistaan julkaisemalla musiikkivideon "Leivänmuruseni". Kappale on pohjoissaamenkielinen parodia Jenni Vartiaisen hitistä "Missä muruseni on". Linkki levisi yhteisöllisissä viestimissä sekä lehtien verkkosivuilla, ja pian videolla oli YouTubessa yli 100 000 katsojaa.
Märkien säpikkäiden kirjoittama kirja Saamelaisten käyttöopas ilmestyi vuonna 2014.
Monalisa (lehti)

Monalisa oli suomalainen naistenlehti, jota julkaistiin kuukausittain vuodesta 1959 tammikuuhun 1976, jolloin se sulautettiin "Eeva-lehteen".
Lehden perusti vasemmistolehdissä uransa aloittanut Sirkka-Liisa Lähteenoja yhdessä Lahden Kirjapaino Oy:n kanssa. Hän toimi lehden päätoimittajana ja eräässä vaiheessa myös kustantajana vuoteen 1974, jolloin päätoimittajaksi kutsuttiin suosittu tv-kasvo Teija Sopanen. Julkkispainotteinen "Monalisa" onnistui 1960-luvun kuluessa löytämään oman, joskin melko pienen lukijakuntansa lähinnä kaupunkilaisista työväestöön kuuluvista nuorista naisista. Rautatiekirjakaupan irtonumeromyynnissä "Monalisa" oli vuonna 1963 sijalla 53, mutta vuonna 1973 jo sijalla 12.
Lehdessä työskentelivät ja sitä avustivat monet sittemmin tunnetuiksi tulleet nimet, kuten kirjailija Kristina Carlson, valokuvaaja Leena Saraste ja psykologi Pehr Charpentier.
Vuonna 1973 Lähteenoja myi "Monalisan" Kustannus Oy Williamsille, mutta jatkoi lehden päätoimittajana kunnes seuraavana vuonna hänen paikalleen kutsuttiin tv-kuuluttaja Teija Sopanen. A-lehdet osti Williamsin 1975, ja seuraavana vuonna "Monalisa" ja "Eeva" sulautettiin "Uudeksi Eevaksi".
Troy Smith

Troy James Smith (s. 20. heinäkuuta 1984 Columbus, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Smith on vuoden 2006 Heisman Trophy -voittaja. Yliopistouransa jälkeen Smith ei vakiinnuttanut paikkaansa ammattilaissarjoissa. Hän pelasi muutaman kauden NFL-, UFL- ja CFL-liigoissa.
Ammattialaisura.
Baltimore Ravens.
Ohion valtionyliopistossa pelannut Smith voitti parhaalle yliopistopelaajalle jaettavan Heisman Trophyn viimeisenä yliopistovuotenaan 2006. Hänet valittiin vuoden 2007 NFL:n varaustilaisuudessa viidennellä kierroksella, Baltimore Ravensin toimesta. Myöhäistä varausvuoroa selitti hänen lyhyytensä verrattuna yleisesti pelinrakentajiin, sekä heikot esitykset viimeisessä yliopisto-ottelussa, BCS:n mestaruusottelussa Floridan yliopistoa vastaan.
Smith oli Ravensissa varamiehenä kolmen kauden ajan, kunnes hänen sopimuksensa purettiin kauden 2009 jälkeen. Hän teki syyskuussa 2010 vapaana pelaajana sopimuksen San Francisco 49ersin kanssa, joka oli hankkinut myös hänen yliopistoaikojensa joukkuetoverin, Ted Ginnin.
San Francisco 49ers.
Alkukaudesta kolmannen pelinrakentajan tointa hallinnut Smith ylennettiin 49ersin aloittajaksi Lontoossa Denver Broncosia vastaan pelattuun otteluun edellisen aloittajan Alex Smithin loukkaannuttua, ja onnistui johdattamaan joukkueen voittoon. Yhteensä hän aloitti kaudella viisi ottelua, joista 49ers voitti kolme. 
Pittsburgh Steelers.
Huolimatta menestyksestä heikosti pelanneen joukkueen aloittajana, Smithille ei tarjottu kauden päätteeksi jatkosopimusta, ja hän teki sopimuksen UFL-liigan Omaha Nighthawksin kanssa. Smith pelasi kuitenkin Nighthawksissa aloittajana vain yhden ottelun, jossa joukkue hävisi Sacramento Mountain Lionsille 25-19. 
Sopimuksen umpeuduttua Smith teki sopimuksen Pittsburgh Steelersin kanssa, hänestä suunniteltiin mahdollista varamiestä ykköspelinrakentaja Ben Roethlisbergerille. Steelersin organisaatiossa oli kuitenkin kuusi pelinrakentajaa, joiden kanssa Smith kilpaili. Hänet irtisanottiin ennen kauden alkua.
Montreal Alouettes.
Kesällä 2013 Smith solmi kahden vuoden sopimuksen Montrealin kanssa. Hän oli aluksi varamiehenä, mutta lopulta nousi aloittajaksi. Kauden jälkeen Smith solmi kolmen vuoden jatkosopimuksen. Alouettes irtisanoi Smithin sopimuksen kesken kauden 2014 hänen huonojen otteidensa vuoksi.
Piennarpukinparta

Piennarpukinparta eli pukinparta ("Tragopogon pratensis") on Euroopassa kasvava keltakukkainen asterikasvi. Se on juureskasvina viljellyn kaurajuuren ("Tragopogon porrifolius") lähisukulainen.
Ulkonäkö ja koko.
Piennarpukinparta on kaksivuotinen ja kasvaa 50–70 senttimetriä korkeaksi. Sillä on paksu pääjuuri. Varressa ja sen tyvellä on lukuisia pitkiä ja kapeita lehtiä. Varsilehdet ovat sepiviä, kouruisia ja suippokärkisiä. Piennarpukinparran 3–5 cm leveät, vaaleankeltakukkaiset mykeröt ovat yksittäin varren haarojen päissä. Hedelmät ovat isoja lenninhaivenellisia pähkylöitä.
Kasvi aukaisee kukkansa vain aamupäiväksi, mikä on antanut vaikutteita kansankielisiin nimiin, esimerkiksi englanninkielinen nimi "Jack-go-to-bed-at-noon" ("Jaakko menee nukkumaan keskipäivällä").
Jaakonvillakko

Jaakonvillakko ("Jacobaea vulgaris", syn. "Senecio jacobaea") on myrkyllinen keltakukkainen villakkolaji, jota tavataan Euraasiassa ja Afrikassa. Se on vanha rohtokasvi. Suomessa jaakonvillakko on melko harvinainen tulokaskasvi, joka on levinnyt maahan painolastikasvina.
Suomalaisissa lähteissä jaakonvillakko on 2010-luvulla siirretty villakoista eli kantavillakoista ("Senecio") peijavillakoihin ("Jacobaea").
Ulkonäkö ja koko.
Jaakonvillakko on kaksi- tai monivuotinen. Se kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Alemmat lehdet ovat 10–20 cm pitkiä. Ne ovat 1–2 kertaan parijakoiset, lehtiliuskat ovat iso- ja tylppähampaiset. Jaakonvillakon kukintona on runsasmykeröinen huiskilomainen mykeröstö. Yksittäiset mykeröt ovat 1,5–2,5 cm leveitä ja niissä on 12–15 keltaista kielimäistä laitakukkaa. Kasvi on myrkyllinen sekä ihmiselle että laiduntavalle karjalle.
Levinneisyys.
Jaakonvillakkoa tavataan enimmäkseen Euraasiassa, mutta sitä kasvaa myös Pohjois-Afrikassa. Laji on levinnyt ihmisen mukana Pohjois-Amerikkaan. Euroopassa laji kasvaa yleisenä Britteinsaarilla, Itämeren ja Välimeren välisellä alueella sekä Itä-Euroopassa. Suomessa jaakonvillakko on melko harvinainen tulokaslaji. Se on levinnyt painolastikasvina, ja se kasvaa satamissa, joutomailla, tienvarsilla ja radanvarsilla.
Jaana (lehti)

Jaana oli suomalainen naistenlehti, joka ilmestyi vuodesta 1962 vuoteen 1985. Jaanan perusti Mauri Lintera hänen kustantamansa Jallu-miestenlehden menestyttyä mainiosti julkaisemalla kohukaunotar Tabe Slioorin 20-osaiset muistelmat. 
"Jaanan" levikki ylitti 100 000 kappaleen rajan 1970. Lintera myi "Jaanan" Uudelle Kivipainolle ja tämä edelleen Lehtimiehet Oy:lle. Lehtimiesten aikoina Lintera toimi itse "Jaanan" päätoimittajana, osti yksinoikeudet Miss Suomi -kilpailuihin ja kuvasi lehden uutta linjaa sanoilla ”missejä, mannekiineja, mulatteja ja mustalaisia”.
"Jaana" muutettiin kuukausijulkaisusta viikkolehdeksi 1973. Lintera tilasi silloin Suomessa suositulta neuvostoliittolaiselta taidemaalari Ilja Glazunovilta tasavallan presidentti Urho Kekkosen muotokuvan, joka julkaistiin uudistuneen lehden ensimmäisen numeron kannessa. Vuosikymmenen puolenvälin öljykriisi ja toimitukselliset riidat kaatoivat viikkolehtistrategian, ja "Jaana" alkoi hävitä levikkikisaa. Vuoden 1977 alkupuoliskolla "Jaanan" nettolevikki oli 125 644, mikä teki siitä kolmanneksi suurimman suomalaisen naistenlehden "Kotilieden" (155 487) ja "Annan" (128 658) jälkeen.
"Jaana" siirtyi 1979 Lehtimiehiltä A-lehdille ostajan kannalta huonolla vaihtokaupalla, jossa Lehtimiesten Urpo Lahtinen pääsi eroon kannattamattomasta "Jaanasta", mutta A-lehdet tuli luopuneeksi hyvin kannattavasta "Help!"-nuortenlehdestä, jonka Lahtinen saman tien lakkautti häiritsemästä "Suosikkinsa" menestystä. A-lehdet ei onnistunut saamaan "Jaanaa" enää uuteen nousuun. Keväällä 1985 lopetetun lehden viimeinen päätoimittaja oli Eeropekka Rislakki.
"Jaanan" muina päätoimittajana toimivat eri aikoina ainakin Jussi Niininen ja Annamaija Kataja.
Rautakirjan irtonumeromyynnissä "Jaana" oli tasaisesti noin kymmenenneksi suosituin kaikista lehdistä vuosina 1963, 1973 ja 1983.
Okakruunuohdake

Okakruunuohdake eli kruunuohdake ("Onopordum acanthium") on Euroopassa tavattava hyvin kookkaaksi kasvava ohdakkeiden sukuinen asterikasvi. Sitä kasvatetaan myös koristekasvina. Kruunuohdake on Skotlannin kansalliskukka.
Ulkonäkö ja koko.
Okakruunuohdake on kaksivuotinen. Se kasvaa matalimmillaan puolimetriseksi, korkeimmillaan jopa 2,5-metriseksi. Sen varsi on runsas- ja jäykkähaarainen. Varsi on leveästi siipipalteinen, tiheään huopakarvainen ja täynnä vankkoja keltaisia piikkejä. Lehdet ovat 20–30 cm pitkät, soikeat ja liuskaiset. Kruunuohdakkeen kukintona on suuri 3–7 cm leveä mykerö. Sen kehtosuomut ovat kapeat, kovat ja piikkikärkiset. Kukkien teriö on väriltään violetti. Kruunuohdakkeen hedelmät ovat 4–5 millimetrin lenninhaivenellisia pähkylöitä.
Kanadankoiransilmä

Kanadankoiransilmä ("Erigeron canadensis", syn. "Conyza canadensis" koiransilmien suvussa) on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva asterikasvi, joka on levinnyt erittäin laajasti Euraasiassa. Se on yleistymässä myös Suomessa.
Ulkonäkö ja koko.
Kanadankoiransilmä on yksivuotinen. Sen pysty, haarova varsi kasvaa 0,2–1,8 metriä korkeaksi. Lehdet ovat kapeat ja laidoilta karvaiset. Kanadankoiransilmän kukintona on terttumainen mykeröstö, jossa on runsaasti, enintään 300 kappaletta, pieniä ja lieriömäisiä mykeröitä. Mykeröjen pienet kukat ovat vaaleat ja kalpeanväriset. Hedelmät ovat lenninhaivenellisia pähkylöitä.
Kanadankoiransilmä Suomessa.
Suomessa kanadankoiransilmä on leviävä uustulokaskasvi, jota on tavattu Tornion korkeudelle. Uudellamaalla ja erityisesti pääkaupunkiseudun ympärillä laji on 2010-luvulla tullut yleiseksi.
Peltovillakko

Peltovillakko ("Senecio vulgaris") on yksivuotinen, keltakukkainen mykerökukkaiskasvi, joka kuuluu villakoiden sukuun. Se voi risteytyä kallio- tai tahmavillakon kanssa.
Peltovillakossa on mitattu olevan koko kasviaineksessa ainakin seuraavia pyrrolitsidiinialkaloideja, kuten senekioniini, senekiofylliini, retrosiini ja riddeliini.
Ulkonäkö ja koko.
Peltovillakko kasvaa 20–40 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on yleensä karvaton ja hieman turpea. Lehtien lapa on parihalkoinen–parijakoinen ja liuskat ovat selvästi hampaisia. Kukintona on tiheä huiskilomainen mykeröstö, jossa on runsaslukuisesti 4–5 mm leveitä lieriömäisiä mykeröitä. Kehtosuomut ovat mustakärkisiä. Peltovillakon kukat ovat keltaisia; mykeröissä ei yleensä ole lainkaan laitakukkia.
Levinneisyys.
Peltovillakko esiintyy alun perin Euroopassa, Aasiassa ja Afrikan Välimeren maissa. Tulokkaana se kasvaa ympäri maailman, muun muassa Amerikassa ja Australiassa.
Peltovillakko Suomessa.
Suomessa peltovillakkoa tavataan koko maassa. Se on muinaistulokas, paitsi Lapissa uustulokas. Etelä- ja Lounais-Suomessa, varsinkin Ahvenanmaalla peltovillakko on yleinen tai hyvin yleinen. Sen kasvupaikkoja ovat puutarhat, viljely- ja joutomaat. Lajista on tavattu kahta eri muunnosta: sädepeltovillakkoa (var. "hibernicus") ja kehräpeltovillakkoa (var. "vulgaris").
Maarianohdake

Maarianohdake eli rohtomaarianohdake ("Silybum marianum") on yksivuotinen, piikikäs asterikasvi, joka kasvaa alkuperäisenä Etelä-Euroopassa. Sitä kasvatetaan myös koristekasvina ja rohdoskasvina.
Ulkonäkö ja koko.
Maarianohdake kasvaa 60–150 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat suuret ja pitkänsuikeat, laidoiltaan aaltoilevat ja piikikkäät. Lehdet ovat väriltään kirjavat, kirkkaanvihreät ja lehtisuonien kohdalta valkoiset. Maarianohdakkeen kukkamykeröt ovat isohkot ja kasvavat yksittäin varren päässä. Mykeröt ovat enintään 5 cm leveät, kukat ovat väriltään punavioletit. Kehtosuomut ovat piikkireunaiset ja niiden pitkä, kapea kärki ulkonee mykeröstä. Hedelmänä on lenninhaivenellinen pähkylä, joka on 6–8 mm pitkä.
Isotakiainen

Isotakiainen ("Arctium lappa") on suurikokoinen takiaisten suvun mykerökukkaiskasvi, joka kasvaa alkuperäisenä Euroopassa. Laji on syömäkelpoinen ihmiselle, ja sitä käytetään mustajuuren tapaan ruokakasvina erityisesti Japanissa.
Ulkonäkö ja koko.
Isotakiainen kasvaa 90–200 senttimetriä korkeaksi. Laji muistuttaa paljon seittitakiaista ("Arctium tomentosum") ja molemmilla takiaisilla mykeröstö on rakenteeltaan huiskilomainen. Isotakiaisen kukkamykeröjen kehdot ovat lähes tai kokonaan karvattomia, väriltään kellanvihreät ja niiden kehtosuomut koukkukärkisiä. Kehto on kooltaan 2–2,5 x 3,5–4 cm. Isotakiaisen kukat ovat väriltään punaisia torvikukkia. Hedelmät ovat 6–7 millimetrin mittaisia pähkylöitä. Isotakiainen risteytyy helposti seittitakiaisen kanssa.
Isotakiainen Suomessa.
Suomessa isotakiainen on harvinainen, vain etelässä kasvava laji. Se on muinaistulokas tai toisinaan uustulokas, jota tavataan vanhojen asuinseutujen pihoilla ja tienvarsilla.
Vihannestakiainen eli gobou.
Isotakiaisen viljelymuunnos vihannestakiainen eli gobou ("Arctium lappa" var. "edule") on takiaisesta jalostettu vihannes ja juures. Kiinassa se on tunnettu jo kauan ja Japanissa sitä on viljelty 900-luvulta saakka. Sitä on käytetty myös lääkekasvina. Vihannestakiainen sisältää paljon kuitua, mineraaleja ja B-vitamiineja. Juuret ovat pitkiä ja kapeita. Ulkomuodoltaan ja käytöltään se muistuttaa mustajuurta.
Vapaan Syyrian armeija

Vapaan Syyrian armeija (, lyh. FSA) on eräs Syyrian kapinallisryhmien katto-organisaatio. Sen perustivat armeijasta karanneet upseerit elokuussa 2011.
FSA oli syntymästään asti riitainen ja hajanainen organisaatio. Sen merkitys Syyrian sisällissodassa väheni, kun islamistit perustivat omia järjestöjään. 
Perustaminen.
Ryhmän perusti seitsemän maan puolustusvoimista loikannutta upseeria , jotka liittoutuivat vastarintaliikkeen kanssa taistelemaan Bašar al-Assadin hallintoa vastaan. Ryhmän muodostuminen ilmoitettiin 29 heinäkuuta 2011 internetvideona jossa univormuiset loikkarit kutsuivat muita sotilaita loikkaamaan ja liittymään heihin. 17. tammikuuta 2012 sen muonavahvuudeksi ilmoitettiin 40 000 miestä, kukin yhtenäisen johdon alaisuudessa. 
Luonne.
FSA koostui alusta asti monista paikallisista yksiköistä. Sisällissodan alkuvuosina moni kapinallisryhmä sanoi toimivansa FSA:n lipun alla, vaikka ei ollut järjestön johdon komennossa. FSA:n merkitys pieneni melko nopeasti. Syynä tähän oli islamististen taistelijaryhmien nousu. 
Ulkomaalainen tuki ja rahoitus.
Ryhmän komentaja on vaatinut ulkovaltojen ilmaiskuja Syyrian strategisiin kohteisiin. Vapaan Syyrian armeija kärsi vuonna 2012 vakavasta asepulasta.
Vapaan Syyrian armeijaa rahoittaa etupäässä Saudi-Arabia, Qatar ja Yhdistyneet Arabiemiraatit. Maita yhdistää Syyrian virallisen hallinnon vastustus. Yhdysvallat ilmoitti huhtikuussa 2012 myös liittyvän kapinallisryhmää suoraan varustavien ja rahoittavien valtioiden joukkoon. Kesäkuussa 2013 Yhdysvallat ilmoitti antavansa suoraa sotilaallista apua kapinallisarmeijalle, koska Syyrian hallitus käyttää kemiallisia aseita.
Vihollisen sydänten syönti.
Internetiin levitettiin maaliskuussa vuonna 2013 video, jossa Homsissa taistelevan Vapaan Syyrian armeijan osan Farouqin prikaatin Abu Sakkarina tunnettu perustaja kaivaa kuolleelta hallituksen sotilaalta sydämen ja keuhkoa ja syö keuhkosta palan. Abu Sakkar, jonka syntymänimi on Khalid al-Hamad, ei pahoitellut jälkikäteen tekoaan, jonka sanoi olevan kosto hallitusta tukevien sabiha-joukkojen harrastamista kidutuksista. Sakkar kertoi "Time"-lehdelle, että sotilaan kännykästä löytyi alaston nainen ja lapsi, joita nöyryytetään pistelemällä kepein. Erään Sakkarin taistelijan mukaan hallituksen joukot olisivat raiskanneet ja tappaneet Sakkarin sukulaisnaisen.
Alueellinen eteneminen.
FSA ja sen liittolaiset etenivät vuonna 2014 Etelä-Syyriassa. FSA sai vastaansa äärisunnalaisena pidetyn Isisin, joka pyrki luomaan kalifaatin Syyriaan ja Irakiin.
Helmikuussa 2015 Vapaan Syyrian armeija onnistui häätämään islamistiryhmittymät pohjoisen suurkaupunki Alepposta ja otti sen pääosin hallintaansa. Vastaavasti uutisoitiin ryhmittymän onnistuneen liittolaisineen häätämään ääri-islamistitaistelijat pois luoteisesta maakuntakeskus Idlibistä ympäristöineen, pääosin koko maakunnasta. Järjestö oli myös kertonut pyrkivänsä noudattamaan Geneven sopimuksia sotilaallisessa toiminnassaan ja perehdyttävänsä uudet taistelijansa näihin sodan sääntöihin. Järjestöä pidetäänkin suhteellisen maltillisena sotilaallisena ryhmänä.
Per-Olof Strandberg

Per-Olof Walfrid "Pepsi" Strandberg (s. 8. elokuuta 1958) on suomenruotsalainen elokuvaohjaaja ja tuottaja.
Strandberg on uransa aikana ohjannut muun muassa kotimaisia draamasarjoja "Kotikatua", "Samaa sukua, eri maata" sekä "Salattuja elämiä", jossa hän on ollut mukana alusta saakka.
Adžika

Adžika (georgiaksi: აჯიკა, venäjäksi: аджика) on georgialainen maustekastike, joka sisältää yleensä ainakin punaista chiliä, valkosipulia, mustapippuria, suolaa ja erilaisia mausteita, kuten korianterin lehtiä ja laakerinlehtiä. Reseptit voivat vaihdella; osassa resepteistä mukana on myös tomaattia ja paprikaa.
Adžika soveltuu hyvin grilliruokien mausteeksi. Sitä käytetään georgialaisen keittiön lisäksi myös venäläisessä keittiössä. Koostumukseltaan adžika muistuttaa hieman italialaista punaista pestoa.
Noel Kelehan

Noel Kelehan (26. joulukuuta 1935 – 6. helmikuuta 2012 Dublin, Irlanti) oli irlantilainen muusikko, Irlannin yleisradionyhtiön RTÉ:n konserttiorkesterin entinen kapellimestari ja RTÉ:n musiikkijohtaja. Hän jäi eläkkeelle kapellimestarin tehtävästä 1998.
Elämäkerta.
Kelehan oli paitsi pätevä jazzpianisti, myös tunnettu Irlannin Eurovision laulukilpailukappaleiden kapellimestari vuosina 1966–1998. Hän johti voittokappaleen viisi kertaa, 1980, 1987, 1992, 1993 ja 1996. Kaikkiaan Kelehan johti 29 Eurovision kilpailukappaletta, joista 24 oli Irlannin. Sattumalta kävi niin, että Kelehanin jäätyä eläkkeelle orkesterin käyttö lopetettiin kilpailussa vuonna 1999.
Kelehan kuoli pitkään sairastettuaan.
Silvaner

Silvaner on valkoinen viinirypälelajike. Se on Saksan yleisimpiä valkoviinirypäleitä, missä sitä viljellään noin 5 % koko viininviljelypinta-alasta. Pinta-alallisesti Silvaneria viljellään eniten Saksassa Rheinhessenin alueella ja suhteellisesti eniten, rypäleen kotiseudulla, Frankenin alueella. Silvaner kypsyy aiemmin kuin Riesling ja on vähemmän vaativa lajike.
Historia.
Ensimmäiset dokumentoidut tiedot Silvaner-viljelmistä ovat vuodelta 1659 Würzburgin lähellä sijaitsevasta Castellin kylästä.
Lappohjan kirkko

Lappohjan kirkko on Hangon Lappohjan kylässä sijaitseva kirkkorakennus, joka on valmistunut vuonna 1913. Se on alun perin rakennettu rukoushuoneeksi, ja sitä on alettu käyttää kirkkona 1980-luvulla. Hangon seurakunnat olivat vuodesta 1980 lähtien rakennuksessa vuokralla ja ostivat sen vuonna 1982.
Rukoushuone.
Evankeliumiyhdistys halusi Lappohjaan rukoushuoneen ja varojen keruu sitä varten alkoi vuonna 1909. Rukoushuoneen suunnitteli rakennusmestari Karl Fredrik Bergman. Sen perustukset tehtiin talvella 1909–1910. Rakentamisessa tarvittavia hirsiä saatiin lahjoituksena metsänomistajilta, osa jouduttiin ostamaan. Yhdistyksen talous oli niukka ja rakennustyö eteni hitaasti, iso sali tuli kuntoon vasta 1913, jolloin rukoushuone voitiin vihkiä käyttöön. Viimeisiä rakennustöitä tehtiin vielä 1930-luvulla. Rukoushuone joutui jo valmistumista seuraavana vuonna (1914) – maailmansodan sytyttyä – keskelle sotanäyttämöä ja Hangossa olleiden venäläisten joukkojen haltuun. Vuonna 1918 sen ottivat puolestaan haltuunsa Hangossa maihin nousseet saksalaisjoukot.
Rukoushuoneen alakerrassa oli iso kirkkosali ja pienempi sali. Yläkerrassa oli muun muassa vahtimestarin asunto. Rukoushuoneen katto oli jyrkkä harjakatto, sisäänkäynnin kohdalla katolla on päätykolmio. Ruutuikkunat ovat isot ja rakennuksen pitkillä sivuilla on seinää tukemassa tukipiirut. Muutoin rakennus on varsin yksinkertaisen muotoinen, pohjakaavaltaan suorakaide. 
Hangon vuokra-aikana rukoushuone toimitti tyypilliseen tapaan elokuvateatterin virkaa. Rakennus vaurioitui pommituksissa ja korjattiin sotien jälkeen.
Kirkoksi.
Lappohjan kylä oli kuulunut Tenholan kuntaan vuoteen 1977 asti. Tuolloin Bromarvin kunta liitettiin Tenholaan, mutta samalla Lappohja ja muutama muu Tenholan kylä liitettiin Hankoon. Hangon seurakunnat vuokrasivat rukoushuoneen Suomen Luterilaiselta Evankeliumiyhdistykseltä vuonna 1980 ja ostivat sen 1982. Rakennus kunnostettiin ostovuonna sisäpuolelta, myös ikkunat korjattiin ja hankittiin sähkölämmitys. Seuraavana vuonna oli vuorossa ulkomaalaus ja vesikaton korjaus. Sisätilojen muutokset olivat lopulta vähäisiä. Alakerran pienemmästä salista tuli kokoushuone ja iso kirkkosali jaettiin kahtia paljeovella. Toinen osa jäi kirkkosaliksi kiinteine alttareineen ja toinen osa on seurakuntasalina. Tilat ovat yhdistettävissä. Kokoushuone on tarkoitettu pienryhmien käyttöön. Yläkerrassa on toimisto- ja sosiaalitiloja. Kirkossa on noin 130 istumapaikkaa. Se vihittiin uudelleen käyttöön vuonna 1984.
Barb Tarbox

Barb Tarbox MSM (10. huhtikuuta 1961 Edmonton – 18. toukokuuta 2003 Edmonton) oli kanadalainen tupakoinnin vastainen aktivisti. Hän oli itse tupakoitsija, jolle kehittyi keuhkoissa ja aivoissa esiintynyt syöpä. Hän ei kyennyt lopettamaan tapaansa sairastumisensa jälkeenkään. Viimeisinä kuukausinaan hän kuitenkin teki tupakointiin liittynyttä valistustyötä.
Tarboxin sairaus todettiin syyskuussa 2002. Hän oli entinen malli ja oli ehtinyt tupakoida kolmen vuosikymmenen ajan jopa kahden askin verran päivässä.
Tarbox kuoli sairauteensa 42-vuotiaana. Hän sai Kanadan Meritorious Service Medalin postuumisti 5. joulukuuta 2003. Palkinnon otti vastaan Ottawassa hänen tyttärensä Mackenzie. Greg Southamin ja David Staplesin kirja "Barb's Miracle" kuvaa Tarboxin viimeisiä vaiheita. 30. joulukuuta 2010 Kanadan hallitus paljasti ankarammin tupakointia vastaan suunnatut varoituskuvat tupakka-askeissa; yhdessä kuvassa esiintyy Tarbox viimeisinä päivinään.
Tyhjätaskut

Tyhjätaskut ("2 Broke Girls") on yhdysvaltalainen CBS:n tuottama tilannekomediasarja, joka alkoi Yhdysvalloissa 19. syyskuuta 2011. Suomessa sarjaa esittää televisiokanava Sub. Ensimmäinen jakso nähtiin Suomessa 4. tammikuuta 2012.
Sarja voitti Teen Choice- ja Emmy-palkinnot vuonna 2012.
Maaliskuussa 2016 vahvistettiin sarjan kuudennen kauden tilaus, jonka esittäminen aloitettiin lokakuussa samana vuonna. Kuudes kausi jäi sarjan viimeiseksi.
Juoni.
Sarja kertoo kahdesta täysin erilaisesta, mutta yhtä rutiköyhästä nuoresta naisesta, jotka päätyvät sattumalta asumaan yhdessä ja työskentelemään samassa kuppilassa. Sarjassa Max ja Caroline ovat aluksi vain kuppilan tarjoilijoita, mutta kun Caroline innostuu Maxin tekemistä leivoksista ja he ryhtyvät tavoittelemaan yhteistä unelmaa omasta leivoskaupasta.
Tuotanto.
CBS tarjosin parhaan hinnan joulukuussa 2010 televisiokanaville esitetyn pilottijakson jälkeen ja sai sarjan esitysoikeudet.
Kat Dennings valittiin Maxin rooliin 18. helmikuuta 2011. Viikon päästä Beth Behrs nimettiin toiseksi päänäyttelijäksi Carolinen rooliin. Viimeiset vakituiset roolit nappasivat Matthew Moy, Garrett Morris ja Jonathan Kite maaliskuussa 2011.
Sarjaa kuvataan live-yleisön edessä. Televisiossa tämä näkyy "sweetening"-työstä, joka tarkoittaa taustanaurun parantamista eri tavoin.
Foursquare

Foursquare on kaupunkikartta mobiilisovelluksen ja verkkosivuston muodossa. Palvelun perustivat Dennis Crowley ja Naveen Selvadurai vuoden 2009 alkupuolella. Vuonna 2013 Foursquarella oli jo 33 miljoonaa rekisteröityä käyttäjää.
Swarm.
Yritys ilmoitti toukokuussa 2014 siirtävänsä Foursquaren sosiaaliset toiminnot uuteen mobiilisovellukseensa Foursquare Swarmiin. Swarm on sovellus, jossa sen käyttäjät ”kirjautuvat” (eng. check-in) mobiililaitteillaan eri paikkoihin ja näin kertovat tuttavapiirilleen, missä liikkuvat.
Hubert Leitgeb

Hubert Leitgeb (31. lokakuuta 1965 Anterselva – 4. helmikuuta 2012 Staller Sattel) oli italialainen ampumahiihtäjä ja maailmanmestari.
Leitgeb voitti Italian joukkueessa joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Lahdessa 1991 ja Canmoressa 1994. Lisäksi hän saavutti joukkuekilpailussa MM-pronssia Ruhpoldingissa 1996 ja viestissä talviolympialaisten neljännen sijan Albertvillessa 1992. Henkilökohtaisilla matkoilla Leitgeb oli Albertvillessa sprintin 26:s ja Naganossa 1998 saman matkan 35:s.
Maailmancupissa Leitgeb osallistui 131 kilpailuun, joista 17:ssä hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon. Hän lopetti aktiivisen kilpauransa vuonna 1998, minkä jälkeen hän työskenteli viisi vuotta valmentajana. Hän työskenteli myös ampumahiihdon järjestötehtävissä.
Leitgeb kuoli 4. helmikuuta 2012 Staller Sattelissa jäätyään 46-vuotiaana lankonsa kanssa lumivyöryn alle. Hänen perheeseensä kuului vaimo ja kaksi lasta.
Muru

Ravintola Muru on helsinkiläinen ravintola, joka sijaitsee Kampissa. Sen ravintoloitsijana ja sommelierina toimii Samuil Angelov. Ravintolan omistajiin lukeutuvat 2025 vuoden alusta alkaen myös yli 11 vuotta yhtiössä työskennellyt kollega Mikko Haakana sekä kolme pitkäaikaista asiakasta Martin Grotenfelt, Ilkka Pentikäinen ja Sami Kähkönen.
Murun keittiöpäällikkönä toimii Karoliina Närkiniemi.
Muru valittiin Vuoden ravintolaksi 2012.
Kaikki kolmesta pahasta

Kaikki kolmesta pahasta on Apulannan 11. studioalbumi, joka julkaistiin 14. maaliskuuta 2012. Albumi julkaistiin digipak- ja digiversiona sekä vinyylinä. Levy myi myös kultaa julkaisupäivänään.
Kappaleista ”Pihtiote”, ”Zombeja!” ja ”Aggressio” kuvattiin musiikkivideot.
Sara (lehti)

Sara oli Sanoma Magazines -yhtiön suunnattu naistenlehti, joka ilmestyi lokakuusta 2006 helmikuuhun 2012. Sen päätoimittajana toimi Kristiina Dragon.
Yli nelikymmenvuotiaille naisille suunnatun Sara-lehden levikkitavoite oli seuraavien kolmen vuoden aikana 70 000. Sanoma Magazines panosti Saran lanseeraukseen runsaat kaksi miljoonaa euroa.
Seuraaja Iiris ilmestyi vain puolitoista vuotta.
Sara-lehden viimeinen numero ilmestyi helmikuussa 2012, ja maaliskuussa Sanoma Magazines aloitti uuden naistenlehden nimeltä Iiris. Sarasta Iiriksen palvelukseen siirtyivät tuolloin toimitussihteeri, toimittaja ja graafikko. Lokakuussa 2013 myös Iiris lakkautettiin.
Suurisilmät

Suurisilmät (Priacanthidae) on välskärikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä valtameristä.
Lajit ja anatomia.
Suurisilmien heimo jaetaan 4 sukuun, joihin kuuluu yhteensä 18 lajia. Ne ovat keskikokoisia kaloja ja kasvavat suurimmillaan 25–65 cm pitkiksi. Heimon lajeille tyypillisiä piirteitä ovat suurikokoinen suu ja erittäin suuret silmät. Silmissä on myös ainutlaatuinen heijastava kerros. Selkäeviä suurisilmillä on yksi ja se on pitkähkö. Vatsaevät ovat kookkaat ja kiinni vatsassa kalvon välityksellä. Suurisilmälajien suomut ovat karkeat ja väritykseltään tyypillisesti punertavat. Eräillä lajeilla on myös hopeaisia laikkuja tai juovia.
Levinneisyys ja elintavat.
Suurisilmälajit elävät trooppisissa ja subtrooppisissa vesissä Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilla. Ne liikkuvat yksin tai pieninä ryhminä lähellä kivikkoisia pohjia tai koralliriuttoja 5–400 metrin syvyydessä. Heimoon kuuluvat kalat ovat hämärä- ja yöaktiivisia. Suurisilmien ravintoa ovat pienemmät kalat ja selkärangattomat eläimet kuten äyriäiset. Monet suurisilmistä ovat hyviä ruokakaloja, mutta eivät kovin merkittäviä kaupallisesti. Saaliiksi kalastetaan muun muassa punasuurisilmiä ("Priacanthus macracanthus") ja sirppisuurisilmiä ("Priacanthus hamrur").
Potomacin armeija

Potomacin armeija oli Unionin armeija Yhdysvaltain sisällissodan aikana. Se osallistui useimpiin itäisen sotanäyttämön tärkeimmistä taisteluista.
Potomacin armeija on nimetty Potomacjoen mukaan, joka kulkee Marylandin ja Washington D.C:n läntisen rajan halki. Potomacin Armeijan vahvuus 1862 oli noin 120000 sotilasta, 200 tykkiä ja armeija koostui alun perin neljästä armeijakunnasta, mutta myöhemmin se laajennettiin kuuteen ja lopulta kahdeksaan armeijakuntaan, joista viisi oli jalkaväkiarmeijakuntia, yksi oli tykistöarmeijakunta, yksi ratsuväen ja yksi reservissä.
Potomacin Armeijan taustaa.
Potomacin Armeija muodostettiin entisestä Koillis-Virginian armeijasta, joka kärsi raskaita tappioita kesän 1861 taisteluissa. Kesän 1861 tappioiden seurauksena, Koillis-Virginian armeijan komentaja Irvin McDowell erotettiin ja kenttäarmeija uudelleen organisoitiin Potomacin Armeijaksi ja armeijan johtajaksi nimitettiin tunnettu kenraalimajuri George B. McClellan.
Potomacin Armeijan taistelut.
1862 Potomacin armeija osallistui epäonnistuneeseen Virginian niemimaan sotaretkeen, jossa Unionin armeijan joukot pyrki valloittamaan Virginian Richmondin, joka toimi Amerikan konfederaation pääkaupunkina. Heinäkuussa 1863, Potomacin Armeija osallistui merkittävään Gettysburgin taisteluun, jota pidetään yhtenä Yhdysvaltain sisällissodan käännekohtana. Epäonnistuneen sotaretken seurauksena presidentti Abraham Lincoln erotti George McClellanin ja nimitti Ambrose Burnsiden komentamaan armeijaa.
Joulukuussa 1862, Ambrose Burnsiden johdolla Potomacin Armeija osallistui epäonnistuneeseen Fredericksburgin taisteluun. Suuren tappion seurauksena presidentti Lincoln erotti Burnsiden ja nimitti Joseph Hookerin komentamaan armeijaa. Hooker oli armeijan kolmas komentaja kolmeen kuukauteen.
HMS Zephyr (R19)

HMS Zephyr (viirinumero R19) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Z-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 12. helmikuuta 1942 kymmenennessä hätälaivueessa () Vickers Armstrongilta Newcastlesta, missä köli laskettiin 13. heinäkuuta 1942. Alus laskettiin vesille 15. heinäkuuta 1943 ja valmistui seuraavana vuonna 6. syyskuuta.
Palvelus.
Vastaanottotestit ja varustautuminen aloitettiin 9. syyskuuta. Niiden päätyttyä alus siirrettiin Scapa Flowhun Kotilaivastoon miehistön koulutukseen. Alus liitettiin 23. lokakuuta Kotilaivastosta muodostettuun operaatio Hardyn osasto Force 2:een, joka miinoitti laivareittejä sekä muuten häiritsi Norjan rannikon merenkulkua. Seuraavana päivänä alus suojasi miinoituslentojen ajan saattuetukialuksia. Lennot peruutettiin 25. lokakuuta heikon sään vuoksi ja osasto palasi 27. lokakuuta Scapa Flowhun.
Alus siirrettiin 1954 Portsmouthin reserviin. Se sijoitettiin toukokuussa 1958 poistolistalle ja myytiin kesäkuussa BISCOlle romutettavaksi. Alus saapui 2. heinäkuuta hinattuna Dunstoniin romutettavaksi Clayton and Davielle.
Taimivakka

Taimivakka on istutustöissä käytettävä teline jossa kuljetetaan puun taimia.
Taimivakassa voi olla mahdollisuus olka- ja vyötäröhihnan käyttöön joten se kulkee mukavasti istuttajan mukana. Vakkoja on olemassa kiinteinä muovisina mutta myös esim. muovitettu kangas voi muodostaa vakan rakenteen sopivaan kehikkoon kiinnitettynä. 
Kaksoistaimivakassa on kaksi vakkaa jotka asettuvat työntekijän oikealle ja vasemmalle puolelle erityisten valjaiden avulla.
Steamboat Geyser

Steamboat Geyser on Yellowstonen kansallispuiston Norrisin geysirlaaksossa sijaitseva geysir. Se on maailman korkeimmalla purkautuva aktiivinen geysir, ja se voi syöstä vettä jopa 90 metrin korkeuteen.
Steamboat Geyser purkautuu epäsäännöllisesti, pääosa sen vesisyöksyistä jää pieniksi. Suurten purkausten välillä voi olla neljä päivää tai jopa 50 vuotta. Isommat purkaukset kestävät noin 3–40 minuuttia, ja ne syöksevät kuumaa vettä jopa 90 metrin korkeuteen. Vain Waimangun geysirin on tiedetty purkautuneen korkeammalle, mutta se on ollut kuollut vuodesta 1904.
Steamboat Geyserin suurista purkauksista ei ole tietoa ennen vuotta 1878, jolloin se purkautui sarjana. Todennäköisesti se ei ollut tuota ennen purkautunut kovinkaan näyttävästi. Seuraavien kolmenkymmenen vuoden aikana sillä oli yksittäisiä suuria purkauksia, mutta seuraava suuri purkaussarja tapahtui vasta 1911. Tämän jälkeen se oli epäaktiivinen, joitakin pieniä purkauksia lukuun ottamatta, vuoteen 1961, jolloin se aktivoitui uudelleen.
Eero Mäntyrannan patsas

Eero Mäntyrannan hiihtäjäpatsas "Kaarteetki täysillä" on hiihtäjä Eero Mäntyrannan kunniaksi Pelloon pystytetty veistos, joka esittää Mäntyrantaa hiihtämässä. Pronssipatsaan on suunnitellut ja valmistanut kuvanveistäjä, professori Ensio Seppänen. Veistos paljastettiin vuonna 1997. Teos sijaitsee Pellon kylän keskustassa Tornionjoen rannalla. 
Patsaan jalustassa on luettelo Mäntyrannan arvokisamitaleista ja kisoista, joista ne on saatu. Mäntyranta saavutti useita voittoja hiihtokilpailuissa, muun muassa kultaa Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960 ja Innsbruckin talviolympialaisissa 1964.
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1992

Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1992 pelattiin Suomessa, ottelupaikkakuntana oli Tampere. 
Kanada voitti maailmanmestaruuden kukistamalla Yhdysvallat loppuottelussa selvin lukemin 8–0. Emäntämaa Suomi saavutti pronssia voitettuaan Ruotsin pronssiottelussa lukemin 5–4 rangaistuslaukauskilpailun jälkeen.
Aasian karsinta.
Aasian karsinnassa vastakkain olivat Kiina ja Japani, Kiina voitti molemmat pelit maalein 5–0.