tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Happoisku

Happoisku on väkivaltarikos, jossa henkilön keholle, esimerkiksi kasvoille, heitetään happoa. Happoisku ei yleensä johda kuolemaan, mutta se vammauttaa uhrin pahoin fyysisesti, psyykkisesti ja sosiaalisesti. Happoisku voi aiheuttaa vakavan silmävaurion ja pahimmillaan sokeuttaa. Maailmanlaajuisesti 80 prosenttia iskuista kohdistuu naisiin.
Happoiskuista tuli henkilöväkivaltarikosilmiö Viktoriaanisen ajan Britanniassa, jossa 1800-luvun alussa kehitettiin aiempaa tehokkaampi menetelmä rikkihapon valmistamiseen, jolloin sen laajempi teollinen valmistus alkoi ja rikkihappo tuli helpommin saataville. Happoa alettiin käyttää henkilöväkivaltarikoksiin kaikissa yhteiskuntaluokissa, sekä miehiä että naisia vastaan. Happoa heitettiin kilpakosijoitten päälle, torjutuksi tullessa, raiskatut naiset heittivät happoa raiskaajiensa päälle, happoa käytettiin riita- ja kaunatilanteissa, sekä myös rikollisliigat käyttivät happoa. Happoiskut levisivät nopeasti muuallekin Eurooppaan ja Yhdysvaltoihinkin rikkihapon teollisen valmistuksen levitessä ja lehdistönkin uutisoidessa happoiskurikoksista. Hapon käyttöä henkilörikosvälineenä kuvataan monissa 1800- ja 1900-luvun rikosnovelleissa ja -elokuvissa, kuten brittiläisessä elokuvassa "Kiveä kovempi" vuodelta 1947. 
Brittiläisen Acid Survivors Trust International -järjestön mukaan viranomaisille ilmoitetaan maailmanlaajuisesti noin 1 500 happoiskua vuodessa. Usein hyökkääjä on mies, jonka nainen on torjunut.
Vuosina 2011–2016 Lontoossa on tehty 1 500 happoiskua. Yksistään vuonna 2016 iskuja tehtiin 431. Maailmanlaajuisesta trendistä poiketen uhreina ovat yleensä miehet ja niiden katsotaan liittyvän jengiväkivaltaan. Alueet joilla iskuja tapahtuu sijaitsevat lähinnä Itä-Lontoossa. Niitä ovat muun muassa Newham, Barking and Dagenham, Tower Hamlets, Havering ja Redbridge.
Ashram

Ashram (sanskritia, suom. ’vetäytyminen’, ’hengellinen opintokeskus’) on luostarin kaltainen paikka, jonne ihminen voi vetäytyä meditoimaan, mietiskelemään, joogaamaan ja hiljentymään. Ashramissa on yleensä yksinkertainen päiväaikataulu ja työtehtäviä, kasvisruokavalio sekä hengellisiä opintoja gurun ohjauksessa. Ashramissa voi asua lyhyen ajan, mutta joihinkin ashrameihin voi muuttaa asumaan pitkäksi aikaa ja elättää itsensä työskentelemällä paikallisessa yhteisössä.
Ashrameita on paljon Intiassa, ja ne liittyvät joihinkin intialaisiin uskontoihin. Monet ashramien vieraista ovat länsimaalaisia, jotka sanovat tulevansa niihin etsimään sellaista hengellistä elämänsisältöä, jota he eivät löydä Lännestä.
Parhaat (Yö)

Parhaat on vuonna 1995 ilmestynyt Yön kokoelma-albumi, jolle on koottu yhtyeen siihen astisen uran suosituimpia kappaleita. Lisäksi se sisältää kaksi ennenjulkaisematonta kappaletta "Sua muistoistani pois en saa" ja "Levoton". Kokoelmaa myytiin tuplaplatinaan oikeuttava määrä ja se käänsi Yön uran uuteen nousuun lukuisten vaisumpien vuosien jälkeen.
Taustaa.
Levyn julkaisemisen syynä oli vuotta aikaisemmin ilmestyneen "Hyviä vuosia" -albumin kappale "Ihmisen poika", josta muodostui Yön suurin hitti sitten 1980-luvun alkupuolen menestysvuosien. Esimerkkiä otettiin Bon Jovin vuoden 1994 kokoelmasta "Cross Road", jota maailmanlaajuisesti myytiin yli 21 miljoonaa ja Suomessakin 123 000. Bon Jovin albumi sisälsi kaksi uutta kappaletta, joista jättihitiksi nousi "Always" ja myös Yön kokoelmalle tuli kaksi kokonaan uutta kappaletta. Niistä hitiksi muodostui "Sua muistoistani pois en saa". Levyn myyntiä edistettiin suurella televisiokampanjalla.
Listamenestys ja myyntimäärät.
Suomen viralliselle listalle "Parhaat" -kokoelma nousi ilmestymisviikollaan sijalle 28 ja pysyi listalla yhtäjaksoisesti 24 viikon ajan. Korkeimmillaan albumi oli kolmantena viikoilla 42–43/1995. Yhteensä listaviikkoja kertyi syyskuun 1995 ja elokuun 1999 välisenä aikana 45. 
Albumia myytiin ilmestymisvuonnaan kultalevyyn oikeuttava määrä eli yli 20 000 kappaletta. Platinalevyn rajan (40 000 kpl) se saavutti seuraavana vuonna ja tuplaplatinan 1999. Yhteensä albumia on myyty yli 97 000 kappaletta.
Muhammad Tahir-ul-Qadri

Muhammad Tahir-ul-Qadri () on pakistanilainen poliitikko ja vaikutusvaltainen islamilainen uskonoppinut. Tahir-ul-Qadri tuki entisen sotilasjohtajan Pervez Musharrafin nousua valtaan vallankaappauksen jälkeen vuonna 1999. Tahir-ul-Qadri osallistui kansalliskokouksen toimintaan ennen muuttoaan Kanadaan vuonna 2006, jossa hän johti hyväntekeväisyysjärjestöä. Palattuaan kotimaahansa Tahir-ul-Qadri järjesti tammikuussa 2013 tuhansien seuraajiensa kanssa mielenosoituksen korruptiota vastaan maan pääkaupungissa Islamabadissa.
Tahir-ul-Qadrin johdolla arabiasta urduun käännetty Koraani on käännetty edelleen suomeksi.
Mack Lobell

Mack Lobell (28. huhtikuuta 1984 New Jersey – 22. helmikuuta 2016 Ekerö) oli amerikkalaissyntyinen lämminverinen ravihevonen. Sitä pidetään yleisesti italialaisen Varennen ohella maailman kaikkien aikojen parhaana ravihevosena. Mack Lobell aloitti uransa 2-vuotiaana Yhdysvalloissa, mutta myytiin nelivuotiaskauden alussa Ruotsiin. Hevonen juoksi urallaan kaikkiaan 94 kilpailua, joista se voitti 71.
Ura.
Mack Lobell valloitti Yhdysvalloissa kolmivuotiaana muun muassa Pohjois-Amerikan merkittävimmän kilpailun Hambletonian Stakesin sekä 3- ja 4-vuotiaiden Breeders Crown -kilpailut. Euroopassa hevonen saavutti maailman arvostetuimpiin ravikilpailuihin kuuluvan Elitloppetin voiton kahdesti. 
Suomessa Mack Lobell vieraili Mikkelin St. Michel -ajossa vuosina 1990 ja 1991. Vuonna 1990 oriin oli tarkoitus yrittää uutta maailmanennätystä Mikkelin huippunopealla radalla, mutta useita päiviä kestänyt vesisade teki radasta liian raskaan. Ennätyksensä 09,7 Mack Lobell juoksi vuonna 1987 Illinoisin Springfieldissa. Aika oli uusi maailmanennätys ja historian ensimmäinen 10,0 -ajan alitus. 
Mack Lobellia ohjasti aluksi amerikkalainen John D. Campbell. Hevosen siirryttyä Ruotsiin ajotehtäviä hoiti ensin Veijo Heiskanen ja viimeisen kahden vuoden ajan Thomas Nilsson. Mack Lobell lopetti uransa heinäkuussa 1991 Mikkelin St. Michel -ajon toiseen sijaan. Yhdysvaltojen raviurheilun keskusjärjestö USTA valitsi Mack Lobellin vuoden ravihevoseksi vuosina 1987 ja 1988.
Johanna Mappes

Riitta Johanna Mappes (s. 13. lokakuuta 1965 Valkeakoski) on suomalainen evoluutioekologi ja professori. Hän toimii ekologian professorina Helsingin yliopistossa. Mappes keskittyy tutkimuksessaan lajienvälisiin vuorovaikutussuhteisiin, erityisesti kemiallisesti puolustautuvien saaliseläinten varoitussignaalien ja mimikrian evoluutioon mutta myös suvullisen ja suvuttoman lisääntymisen sekä bakteerien virulenssin evoluutioon.
Akateeminen ura.
Mappes valmistui Jyväskylän yliopistosta filosofian maisteriksi 1991 ja filosofian tohtoriksi 1994. Hänen väitöskirjatyönsä käsitteli koivuluteiden ("Elasmucha grisea") lisääntymistaktiikkaa ja jälkeläisten hoitoa. Hänen muita tutkimuslajejaan ovat muun muassa täpläsiilikäs ("Parasemia plantaginis"), kyy, koloradonkuoriainen ("Leptinotarsa decemlineata") ja "Hygrolycosa rubrofasciata" –hämähäkki.
Mappes on valmistumisensa jälkeen toiminut tutkijana Jyväskylän yliopiston bio- ja ympäristötieteiden laitoksella. Hän toimi vuosina 1996–2004 myös Suomen Akatemian akatemiatutkijana. Vuonna 2002 hänet nimitettiin ekologian ja ympäristönhoidon määräaikaiseksi professoriksi Jyväskylän yliopistoon. Mappes sai vuonna 2003 Suomen Akatemian kannustuspalkinnon (“Young Dynamic Researcher Award”) tutkimusansioistaan, erityisesti nk. keinomaailmamenetelmän (novel world) käytöstä varoitussignaalien evoluution tutkimuksessa.
Mappes on toimi evoluutioekologian vakinaisena professorina Jyväskylän yliopistossa vuosina 2008-2020 . Yliopistoviran ohella hän toimi Suomen Akatemian määräaikaisena akatemiaprofessorina toimikaudella 2009–2013. Mappes johti vuosina 2012–2017 Suomen Akatemian nimeämää biologisten vuorovaikutusten huippututkimusyksikköä.
Vuonna 2020 Mappes siirtyi Helsingin yliopiston bio- ja ympäristötieteellisen tiedekuntaan ekologian professoriksi
Mappes on Suomen Tiedeseuran jäsen.
Tutkimusalana peto-saalis -vuorovaikutussuhde.
Saalistaminen tai loisinta aiheuttaa saaliseliölle painetta kehittää puolustuskeinoja, kuten myrkkyjä, käyttäytymistä tai suojaväritystä. Saalistaja puolestaan joutuu reagoimaan näihin suojautumisstrategioihin. Mappes on selvittänyt, miten saaliin ja saalistajan tai loisen ja isäntäeliön vuorovaikutus kehittyy. Lajien keskinäisen vuorovaikutuksen lisäksi myös taudit ja pedot vaikuttavat saalistaja-saalis -parin evolutiiviseen kehitykseen. Mappesin tutkimuksella pedon ja saaliin suhteesta voi olla huomattavia taloudellisia tai terveydellisiä merkityksiä, sillä esimerkiksi mikrobit voivat suojakeinona kehittää virulentin kannan eli ne voivat alkaa aiheuttamaan tauteja.
Keinomaailmamenetelmä

Keinomaailma on tutkimusmenetelmä, jota käytetään eläinten käyttäytymiskokeissa, joissa tutkitaan kemiallisesti puolustautuvien saaliseläinten (esim. myrkyllisten hyönteisten) saalistajille suunnattujen varoitussignaalien (esim. näkyvien värikuvioiden kuten musta-keltaisten raitojen) evoluutiota, sekä varoitussignaalien jäljittelyn eli mimikrian evoluutiota.
Keinomaailmassa talitiaisilla ("Parus major") on saaliinvalintatehtävä: ne etsivät ja syövät laboratorioon rakennetussa aviaariossa keinotekoisia saaliita. Saaliit ovat mantelinpaloja paperikuorissa, joissa yleensä on signaalina tutkijoiden suunnittelema mustavalkoinen kuvio värin sijasta. Saaliit on myös aseteltu mustavalkoiselle taustalle. Keinomaailmakokeet ovat “teoreettisia kokeita”, joissa manipuloidaan esimerkiksi eri saaliistyyppien puolustustehoa (pahaa makua), signaalien näkyvyyttä, yhdenmukaisuutta sekä absoluuttista ja suhteellista runsautta. Näillä kokeilla testataan hypoteeseja siitä, miten saalistajat oppivat yrityksen ja erehdyksen kautta välttämään syömäkelvottomia saaliita, mitkä tekijät nopeuttavat oppimista ja kuinka ne vastaavasti vaikuttavat saalistyyppien kuolleisuuteen ja sitä kautta niiden varoitussignaalien evoluutioon (ks. esim.
Professori Rauno Alatalo ja professori Johanna Mappes kehittivät keinomaailman alun perin kiertämään sitä varoitussignaalitutkimuksen ongelmaa, että saalistajilla kuten aikuisilla linnuilla voi olla opittua tietoa väreistä, ja myös poikasilla voi olla geeniperimän tuomaa tietoa: lintulajeilla voi olla esimerkiksi synnynnäisiä taipumuksia välttää tiettyjä värejä. 
 Tuomalla saalistaja keinotekoiseen ympäristöön, jossa tieto saaliiden ulkonäöstä oli nollattu, haluttiin tutkia saalispopulaatioon ensimmäisenä ilmestyvien varoitussignaalien kohtaamia valintapaineita.
Keinomaailmakokeista on julkaistu vuoteen 2012 mennessä kaksikymmentä artikkelia tieteellisissä julkaisusarjoissa.
Lain mukaan

Lain mukaan on Roland af Hällströmin ohjaama suomalainen mustavalkoinen elokuva vuodelta 1956. Elokuva perustuu Minna Canthin kahteen novelliin, ”Lain mukaan” ja ”Kauppa-Lopo” (1889). Elokuva oli Hällströmin viimeinen ohjaus, sillä hän kuoli sydänkohtaukseen viimeisiä kohtauksia kuvattaessa. Esko Töyri viimeisteli elokuvan.
Juoni.
Elokuvan kehyskertomuksena on oikeudenkäynti, jossa Ville Toikkaa syytetään yrityksestä murhata patruuni Oppman. Tapauksen taustalla on Villen vaimon Maria Toikan ja patruunin välille syntynyt suhde Villen ollessa Kajaanin-reissulla. Kun Ville palaa, tilanne paljastuu hänelle, ja suuttuneena hän käy patruunin kimppuun. Oikeus tuomitsee Villen kuritushuoneeseen. Patruuni saapuu Marian luokse juhlistamaan ratkaisua.
Vastaanotto.
Aikalaisarvioissa elokuvassa nähtiin paitsi laadukasta näyttelijäntyötä, myös paljon puutteita, varsinkin sen ajankuvauksessa, 1800-luvun miljöön luomisessa. Käsikirjoitusta toisaalta kiitetään dramaattisena tarinana, toisaalta kuitenkin todetaan, että tapahtumat ja luonnekuvat jäivät epämääräisiksi.
Armi Ahola

Armi Ahola (s. 1. syyskuuta 1968 Jyväskylä) on suomalainen pesäpallon pelinjohtaja ja entinen pesäpalloilija. 
Armi "Ara" Ahola on Jyväskylän Kirin kasvatti, joka on edustanut pelaajaurallaan myös Viinijärven Urheilijoita vuosina 1991–1994. Jyväskylän Kiriä Ahola edusti Mestaruussarjassa ja naisten Superpesiksessä 1985–1990 sekä 1995–1998.
Pelinjohtajauransa Ahola aloitti naisten Superpesiksessä Jyväskylän Kirittärissä heti pelaajauransa päätyttyä vuonna 1999. Vuodet 2001–2003 Ahola toimi Siilinjärven Pesiksen pelinjohtajana ja palasi Kirittäriin kausiksi 2005–2006, johtaen Kirittäret kahteen peräkkäiseen mestaruuteen. Aholasta tuli ensimmäinen nainen, joka on voittanut Suomen mestaruuden pelinjohtajana. Tästä alkoi myös Kirittärien kuuden peräkkäisen mestaruuden putki. 
Kaudella 2009 Armi Ahola nousi otsikoihin olemalla ensimmäinen nainen, joka johti miesten joukkuetta. Ahola otti johtaakseen miesten Suomensarjassa pelaavan Jyväskylän Lohen. Vuonna 2013 Ahola teki paluun Kirittärien pelinjohtajaksi kuuden vuoden tauon jälkeen.
Eeva Hartemaa

Eeva Hartemaa (s. 1984 Raisio) on suomalainen sopraano, joka voitti Lappeenrannan valtakunnallisten laulukilpailujen naisten sarjan vuonna 2013.
Hartemaa on opiskellut laulua vuodesta 1999 lähtien Suomen lisäksi muun muassa Englannissa, Virossa Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa opettajanaan Anu Kaal ja Sveitsissä Conservatorio della Svizzera Italianassa opettajanaan Luisa Castellani.
Vuonna 2011 Kangasniemen laulukilpailussa Hartemaa voitti jaetun ykkössijan.
Hartemaa asui vuoden 2015 loppuun Turussa ja Sveitsissä.
Hartemaa tunnetaan monipuolisena musiikin tekijänä.
Sauna – puhtaasti suomalainen

Sauna – puhtaasti suomalainen on Kirjakaaren vuonna 2011 julkaisema kovakantinen valokuvateos. Kirjaan on koottu läpileikkaus ja kattava kuvaus suomalaisesta saunakulttuurista. Kirjan syntyyn myötävaikutti Sauna from Finland -järjestön perustaminen vuonna 2009.
Sisältö.
"Sauna – puhtaasti suomalainen" on suomalaisen saunasielunelämästä kertova kuvateos. Teoksessa tutustutaan suomalaisen saunakulttuurin tämänpäiväiseen moninaisuuteen, lisäksi kirja sisältää saunomis- ja ruokaohjeita. Teos esittelee myös gondoli- ja puhelinkoppisaunan sekä muita saunakulttuurin oheisilmiöitä, kuten turvesaunan ja saunajoogan. Pääosassa on kuitenkin suomalaisten suhde saunaan.
Kirjan valokuvat ovat eri puolilta Suomea, aina vanhoista metsäsaunoista moderneihin kylpylöihin. Kuvitus on pääasiallisesti kerätty kirjan yhteistyökumppaneilta ja sauna-alan yrityksiltä sekä matkailu- ja saunayhteisöiltä. 
Yhteen kirjan sivuista on sisällytetty koivunlehden-tuoksu.
Kirja on käännetty neljälle kielelle, japaniksi, saksaksi, englanniksi ja venäjäksi.
Pajuhangokas

Pajuhangokas ("Furcula furcula") on melko yleinen nirkkoihin lukeutuva yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Pajuhangokas muistuttaa koivuhangokasta ("Furcula bicuspis") ja haapahangokasta ("Furcula bifida"), mutta on yleisväriltään näitä harmaampi. Etusiipien pohjaväri on harmaa. Siiven poikki kulkee leveä, tummanharmaa poikkivyö, jonka sisä- ja ulkoreuna rajoittuu mustaan viiruun. Viirujen ulkopuolella on ruskeanoranssia varjostumaa. Siiven kärkiosassa on kolme tummaa, mutkittelevaa poikkiviirua ja uloimman poikkiviirun ulkopuolella siiven etureunassa on tummanharmaa, kiilanmuotoinen laikku, jonka yhteydessä on usein ruskeanoranssia varjostumaa. Takasiivet ovat vaaleanharmaat, erityisesti etu- ja takareunan ulkonurkasta tummemmat, ja niissä on tumma keskitäplä. Sekä etu- että takasiipien ulkosyrjässä siipisuonten väleissä on mustat täplät. Pohjois-Suomessa tavattavalla maantieteellisellä muodolla f. "ajatar" ruumiin värisävy on siipiä tummempi ja siipien kuviointi sumeaa eikä yhtä kontrastista. Siipiväli on 27–38 mm.
Aikuisen perhosen tapaan myös toukka muistuttaa erehdyttävästi koivu- tai haapahangokasta. Se on täysikasvuisena 32–40 mm pitkä ja kellanvihreä. Toukan etupäässä selkäpuolella on kyhmy, jonka etupuolella on kolmiomainen, punaruskea laikku. Takaa selkä on leveälti punaruskea. Punaruskeat alueet ovat yleensä yhteensulautuneet. Toukan peräpäässä on kaksi pitkää uloketta.
Levinneisyys ja lentoaika.
Pajuhangokkaan levinneisyys ulottuu Pohjois-Espanjasta Turkkiin, Baltiaan ja aina Kiinaan ja Japaniin saakka. Välimeren alueella sitä ei kuitenkaan tavata. Lajia tavataan myös Pohjois-Amerikassa. Suomessa pajuhangokas on melko yleinen ja sitä tavataan harvakseltaan Pohjois-Lappiin saakka, ei kuitenkaan tunturialueilla. Perhoset lentävät yhtenä tai kahtena sukupolvena, joista ensimmäinen on lennossa toukokuun loppupuolelta heinäkuulle ja harvinainen toinen sukupolvi elo-syyskuussa.
Elinympäristö ja elintavat.
Pajuhangokkaan elinympäristöä ovat pajuja kasvavat lehti- ja sekametsät sekä metsänreunamat. Se ei ole ilmeisesti kovin paikkauskollinen, ja joskus perhosia voi tavata muunkinlaisissa ympäristöissä. Useimmiten yksilöitä tavataan vain yksitellen tai pieniä määriä kerrallaan, eivätkä vuotuiset vaihtelut yksilömäärissä ole kovin suuria. Perhoset lentävät illan hämärtymisestä keskiyön tienoolle saakka. Molemmat sukupuolet tulevat valolle, joskin naaraiden osuus jää noin viidennekseen kaikista yksilöistä.
Naaras munii 80–120 munaa yksitellen tai parin munan ryhminä lehtien alapinnoille. Toukat kuoriutuvat runsaan viikon kuluttua. Ne elävät yksin ja oleilevat mielellään auringonpaisteessa. Luultavasti suurin osa toukista elää latvustoissa. Koteloituminen tapahtuu kovaan ja puunroskilla naamioituun kotelokoppaan toukan oksan tyvelle tai rungon kaarnaan jyrsimään koloon. Myös koteloista valtaosa lienee korkealla puissa. Kotelo talvehtii, joskus kahdesti.
Ravintokasvi.
Toukka syö pääasiassa pajuja ("Salix"), metsähaapaa ("Populus tremula") sekä koivuja ("Betula").
Folpetti

Folpetti (C9H4Cl3NO2S) on imideihin kuuluva fungisidi. Yhdistettä käytetään sienitautien torjuntaan hedelmä- ja vihannesviljelyksillä. Suomessa folpetin käyttö on ollut kiellettyä vuoden 1997 alusta alkaen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Folpetti on huoneenlämpötilassa värittömiä tai kellertäviä kiteitä. Yhdiste liukenee huonosti veteen, mutta paremmin orgaanisiin liuottimiin, kuten kloroformiin, bentseeniin ja 2-propanoliin. Folpettia valmistetaan ftaali-imidin natriumsuolan ja trikloorimetaanisulfenyylikloridin välisellä reaktiolla. Liuottimena käytetään orgaanisia liuottimia.
Folpettia käytetään hedelmäpuutarhoilla ruven, ruostesienten ja muiden sienitautien torjuntaan. Sitä voidaan käyttää myös viinitarhoilla ja vihannesviljelmillä. Folpetti on teholtaan suhteellisen laajakirjoinen ja tehoaa useisiin sieniin. Folpettia voidaan lisätä fungisidiksi myös muoveihin.
Äkäslompolo – seitsemän tunturin kylä ajan virrassa

Äkäslompolo – seitsemän tunturin kylä ajan virrassa kuvaa Äkäslompolon elämää uudisasukkaiden saapumisesta ensimmäisen hotellin rakentamiseen. Ensimmäiset uudisasukkaat asettuivat syrjäisen tunturijärven rannalle vuonna 1748, kun Taneli Tanelinpoika ja Kirsti Juhontytär rakensivat Äkäslompolon talon. Sukupolvien saatossa ahkeria käsipareja tuli lisää: rakennettiin taloja, raivattiin peltoja – luotiin elämälle edellytyksiä. Erämaatalosta kasvoi Äkäslompolon kylä, joka eli elämäänsä kaukana maailman melskeistä.
Kirjan kuvat on kyläläisiltä koonnut Kalervo Niskakoski ja valokuvia syventävistä teksteistä vastaa Keijo Taskinen. 
Kirja syntyi Keijo Taskisen halusta koota Äkäslompolon historiaan perustuva kuvateos. Kalervo Niskakoski lämpeni heti ajatukselle, sillä hän oli jo aloittanut mittavan työn Äkäslompolon tarinoiden ja valokuvien kerääjänä.
Meremme

Meremme: Itämeri monessa valossa on vuonna 2012 ilmestynyt kuvateos, joka kertoo erilaisten ihmisten henkilökohtaisesta suhteesta Itämereen. Kirjan tekijät ovat Johannes Lahti, Pekka Vainio, Markku Heikkilä ja Harri Ekebom.
Sisältö.
Teoksessa kuullaan kulttuuripersoonien, elinkeinoelämän vaikuttajien, yhteiskunnallisten toimijoiden, viihde-elämän ja urheilun tähtien sekä aivan tavallisten, meren äärellä arkeaan elävien ihmisten kertomukset. Moni saa merestä toimeentulonsa, vielä useammille se on korvaamaton virkistyksen ja inspiraation lähde. Haastattelujen pohjalta kirjan tarinat ovat kirjoittaneet Markku Heikkilä ja Harri Ekebom. Kirjalle henkilökohtaisen tarinansa antaneita julkisuuden henkilöitä ovat mm. Ville Itälä, Karita Mattila, Petri Vehanen, Stefan Lindfors ja Erkki Liikanen. Kirjan valokuvat ovat pääasiallisesti Johannes Lahden ja Pekka Vainion ottamia, muutamaa henkilökuvaa lukuun ottamatta. Valokuvat kattavat koko Itämeren alueen Perämereltä Suomenlahteen saakka. Kirja on osa yhä voimistuvaa kansalaisliikettä, joka kiirehtii Itämeren hyväksi tehtävää työtä. Osa kirjan tuotosta lahjoitetaan WWF:n Operaatio Merenneidolle.
Irma Vahvaselkä

Irma Vahvaselkä (s. 1947 Mikkeli) on suomalainen kauppatieteiden tohtori, tietokirjailija ja konsultti. 
Vahvaselkä opiskeli liiketaloustiedettä ja valmistui ekonomiksi 1969 ja maisteriksi 1971 pääaineena liiketaloustiede, markkinointi. Kauppatieteiden lisensiaatiksi hän valmistui 1998 ja kauppatieteiden tohtoriksi 2006 erikoistumisalana kansainvälinen liiketoiminta ja strateginen johtaminen.
Hänen erikoistumisalueinaan ovat olleet markkinointi ja sen eri osa-alueet, kansainvälinen liiketoiminta, strateginen johtaminen ja yrittäjyys. 
Vahvaselkä työskenteli 40 vuoden ajan liiketaloustieteen tutkimuksen, kaupallisen koulutuksen, valmennuksen ja konsultoinnin erilaisissa tehtävissä, toimien muun muassa Helsingin Kauppakorkeakoulussa International Business -yksikössä ja Laurea-ammattikorkeakoulussa, jossa viimeksi liiketalouden yliopettajana Teollisen palveluliiketoiminnan YAMK-koulutusohjelman johtajana.
Vahvaselkä on kirjoittanut kirjoja markkinoinnista ja kansainvälisestä liiketoiminnasta yksin sekä yhteistyössä yhteensä 30. Kaksi kirjoista on ollut kauppakorkeakoulujen ja yliopistojen pääsykoekirjana. Lisäksi Vahvaselkä on konsulttiyrityksessään toiminut yritysvalmentajana ja konsulttina.
Hilmer Motorsport

Hilmer Motorsport oli saksalainen pikkuformulatalli, jonka perusti saksalainen Franz Hilmer. Talli aloitti toimintansa vuonna 2013, jolloin se osallistui GP2-sarjaan korvaten Ocean Racing Technology-tallin. Talli saavutti debyyttikaudellaan jo ensimmäisen voittonsa, kun Robin Frijns ajoi voittoon Barcelonan pitkässä kilpailussa. Talli saavutti lopulta yhteensä neljä voittoa sijoittuen ensimmäisellä kaudellaan sarjan kuudenneksi. Vuonna 2014 talli teki yhteistyötä Formula 1-tallin Force Indian kanssa. Vuonna 2014 talli osallistui myös GP3-sarjaan.
Talli vetäytyi GP2-sarjasta kauden 2015 päätteeksi.
Laillistettu ammattinimike

Laillistettu ammattinimike on suojattu ammattinimike, jota käyttävä henkilö on oikeutettu toimimaan asianomaisessa ammatissa ja käyttämään asianomaista lailla tai asetuksella suojattua ammattihenkilön ammattinimikettä. 
Nimikesuojattujen ammattihenkilöiden ammateissa voivat toimia muutkin henkilöt, joilla on hoitamaansa tehtävään riittävä koulutus, kokemus ja ammattitaito. Heillä ei ole oikeutta käyttää nimikesuojattua ammattinimikettä, elleivät he sellaista pyynnöstä saa asiasta päättävältä viranomaistaholta.
Suomessa laillistettuja ammattinimikkeitä.
Sosiaalihuolto.
Laillistettuja ammattinimikkeitä ovat: sosiaalityöntekijä, sosionomi, geronomi ja kuntoutuksen ohjaaja.
Terveydenhuolto.
Laillistettuja ammattinimikkeitä ovat: lääkäri, hammaslääkäri, proviisori, psykologi, psykoterapeutti, puheterapeutti, ravitsemusterapeutti, farmaseutti, sairaanhoitaja, kätilö, terveydenhoitaja, fysioterapeutti, laboratoriohoitaja, röntgenhoitaja, suuhygienisti, toimintaterapeutti, optikko ja hammasteknikko.
Juridiikka.
Asianajaja on ollut suojattu ammattinimike vuodesta 1959 alkaen. Totuudenvastaisesta asianajajana esiintymisestä on säädetty sakkorangaistus.
Dittmar &amp; Indrenius

Dittmar &amp; Indrenius Asianajotoimisto on perustettu vuonna 1899, ja se on yksi Suomen vanhimmista asianajotoimistoista. Dittmar &amp; Indrenius toimii Helsingissä ja edustaa kotimaisia ja kansainvälisiä yrityksiä, julkishallintoa sekä voittoa tavoittelemattomia järjestöjä. Toimisto työllistää noin 70 henkilöä, joista noin 50 on lakimiehiä. Toimiston perustivat varatuomari John Dittmar ja varatuomari August Emanuel Indrenius.
Toimisto avustaa asiakkaitaan seuraavilla aloilla: yritys-, rahoitus- ja pääomajärjestelyt; erimielisyyksien ratkaiseminen; yleinen sopimus- ja yhtiöoikeus; kiinteistö- ja ympäristöoikeus; teknologia- ja immateriaalioikeus; terveydenhuolto ja lääkkeet; kilpailuoikeus ja julkiset hankinnat; työoikeus ja etuudet; verotus ja strukturointi; energia, cleantech, infrastruktuuri ja luonnonvarat; sekä tietosuoja, markkinointi ja kuluttajansuoja. 
Dittmar &amp; Indreniuksen toimisto sijaitsee Pohjoisesplanadilla Grönqvistin talossa. Toimiston osakkaat ovat Suomen Asianajajaliitton jäseniä.
De Havilland D.H.108 Swallow

De Havilland D.H. 108 Swallow () oli suihkumoottorikäyttöinen prototyyppilentokone. Koekoneet oli varustettu de Havilland Goblin 4 -suihkumoottorilla, ja olivat käytössä vuosina 1946-1950. Kaikki kolme konetta tuhoutuivat lento-onnettomuuksissa. Niistä yhdessä menehtyi Geoffrey de Havilland Jr.
Swallow muistutti ulkomuodoltaan paljon saksalaista Messerschmitt Me 163 -rakettihävittäjää. Kone oli profiililtaan pyrstötön ja noudatti siiven nuolimuotoja. Koneen lakikorkeus oli 10 800 metriä ja huippunopeus 1 090 km/h alitti hieman äänen nopeuden. Kone VW120 teki 12. huhtikuuta 1948 uuden 100 km:n mittaisella radalla tehdyn nopeuslennon maailmanennätyksen, joka oli 974,02 km/h. Kolmella lentokoneella tehtiin kaikkiaan 480 lentoa.
Harmonirkko

Harmonirkko ("Notodonta torva") on melko yleinen, harmaa yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Etusiivet ovat tasaisen harmaat ilman minkäänlaisia punertavia sävyjä. Siiven poikki kulkee kaksi aaltoilevaa poikkiviirua, joiden vierellä on vaaleaa varjostumaa. Keskitäplä on tumma, mutta sitä ympäröi vaalea reunus. Siiven takareunassa on tumma suomutupsu. Takasiivet ovat harmaat, mutta etusiipiä vaaleammat. Takasiivissä on tumma keskitäplä, vaalea kaarijuova sekä tumma laikku takareunan ulkonurkassa. Siipiväli 40–45 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Harmonirkko on boreaalinen laji, joka on 1900-luvun aikana levinnyt länteen ja etelään. Nykyisin sitä tavataan Itä-Ranskasta ja Italian pohjoisosista Keski-Euroopan poikki Baltiaan ja Venäjän läpi Kiinaan, Koreaan ja Japaniin saakka. Länsi-Euroopasta laji puuttuu. Suomessa sitä tavataan suurimmassa osassa maata pohjoisimpien havaintojen ollessa Keski-Lapista ja Inarista. Perhoset lentävät yhtenä tai kahtena sukupolvena, joista ensimmäinen on lennossa toukokuulta elokuulle ja toinen, harvinaisempi ja vähälukuisempi, heinäkuulta syyskuulle.
Elinympäristö ja elintavat.
Euroopassa harmonirkon elinpiiriä ovat lehti- ja sekametsät, metsänlaiteet, pensaikot ja kulttuuriympäristöt. Idempänä se on taigalaji. Perhosten määrä vaihtelee vuosittain, mutta yleensä se on harvalukuinen. Perhosten lento alkaa illan hämärtyessä ja voi jatkua lämpimänä yönä aamuyölle saakka. Koiraat tulevat helposti valolle, naaraat varsin harvoin. Naaraan tuottama feromoni houkuttelee harmonirkkokoiraiden lisäksi myös tamminirkon ("Drymonia ruficornis") koiraita.
Parittelu kestää yleensä parin kohtaamista seuraavaan yöhön saakka. Naaras munii 150–200 munaa yksitellen tai pieniksi ryhmiksi lehtien alapinnoille. Toukat elävät yksinään ja niitä löytää lehtien alapinnoilta, sivuilta tai oksilta. Suurin osa toukista elänee latvustoissa, vaikka niitä voi löytyä alemmiltakin oksilta. Toukka koteloituu maahan, maa-aineksella naamioituun valkoiseen kotelokoppaan. Kotelo talvehtii lähes aina kaksi kertaa ennen perhosen kuoriutumista.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasvi on pääasiassa metsähaapa ("Populus tremula"), mutta joissakin määrin myös pajut ("Salix").
Haapanirkko

Haapanirkko ("Notodonta tritophus") on melko harvinainen ja Suomessa levinneisyydeltään eteläinen yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Suomessa tavattavat haapanirkot kuuluvat värimuotoon f. "tiefi", jota tavataan jonkin verran myös Ruotsissa. Etusiipien pohjaväri on kellertävän vaalea. Siiven tyviosa sisempään poikkiviiruun saakka on mustanharmaa, samoin kärkiosa aivan ulko- ja takareunaa lukuun ottamatta. Keskitäplä on kellertävä ja valkoreunuksinen. Aaltoviiru erottuu siiven kärkiosassa valkoisena. Siiven takareunassa on suomutupsu. Lännempänä Euroopassa vallitsevalla värimuodolla etusiipien pohjaväri on ruskea. Takasiivet ovat valkoiset ja takareunan ulkonurkassa on tumma laikku. Siipiväli 40–55 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Haapanirkkoa tavataan Euroopasta Kaukasukselle, Iraniin ja Siperian länsiosiin. Suomessa levinneisyys rajoittuu maan eteläisempiin osiin pohjoisimpien havaintojen ollessa likimain Vaasa-Joensuu-linjalta. Perhosia on lennossa toukokuun alkupuolelta elokuun lopulle. Heinäkuun lopun jälkeen tavattavat perhoset lienevät toista sukupolvea ja Keski-Euroopassa lajilla on säännönmukaisesti kaksi sukupolvea.
Elinympäristö ja elintavat.
Haapanirkko elää valoisissa lehtimetsissä, metsänreunoilla sekä puistoissa ja kulttuuriympäristöissä. Laji on esiintymiseltään paikoittainen ja vuotuiset vaihtelut yksilömäärissä ovat suuria. Joinakin vuosina laji voi olla lähes kadoksissa. Perhosten lento alkaa illan hämärryttyä ja jatkuu keskiyön tietämille. Molemmat sukupuolet tulevat varsin hyvin valolle ja naaraita saattaa olla valolle lentäneistä yksilöistä jopa enemmistö, mikä saattaa kertoa naaraiden liikkuvan melko lähellä maanpintaa.
Naaras munii 150–200 munaa yksitellen tai pieninä ryhminä lehtein alapinnoille. Toukat oleskelevat lehtien alapinnoilla ja myöhemmin lehden sivulla tai oksilla. Täysikasvuisina toukat koteloituvat maa-aineksella naamioituun kotelokoppaan maakoloon tai maahanpudonneiden lehtien väliin. Kotelo talvehtii.
Ravintokasvi.
Toukka syö ensisijaisesti metsähaapaa ("Populus tremula"), mutta joskus myös pajuja ("Salix") ja koivuja ("Betula").
Curt von Stedingk

Curt Bogislaus Ludvig Kristoffer von Stedingk (vuoteen 1800 Steding; 26. lokakuuta 1746 Lentschow, Pommeri – 7. tammikuuta 1837 Tukholma) oli ruotsalainen sotilas ja valtiomies. Hänestä tuli 1811 sotamarsalkka ja hän oli Ruotsin viimeinen elossa ollut sotamarsalkka.
Stedingk kuului Pommerin vanhimpiin aatelissukuihin. Hän pyrki sotilasuralle ja oli upseerina Ranskan joukoissa Yhdysvaltojen vapaussodassa 1779. Vuonna 1787 hän siirtyi Ruotsin palvelukseen. Hänet nimitettiin everstinä Karjalan rakuunarykmentin päälliköksi 1783. Hän oli Savon prikaatin päällikkönä ja torjui venäläiset Porrassalmella 1789 ja saavutti samana vuonna Parkuinmäen voiton. Hän oli Ruotsin lähettiläs Pietarissa 1790–1808 ja 1809–1811 ja sai korotuksen "valtakunnan herraksi". Ennen Suomen sodan syttymistä hän yritti varoittaa kuningas Kustaa IV Aadolfia Venäjän suunnitelmista. Hän oli Haminan rauhan allekirjoittajia. Sodassa Napoleonia vastaan 1813 hän oli Kaarle Juhanan lähin mies. Hän edusti Ruotsia solmittaessa Pariisin rauhaa 1814.
Kustaan sodan aikana Savon prikaatin komentajan eversti Curt von Stedingkin johdolla rakennettiin Juvalle Salajärven ja Jukajärven kannakselle Juvan kirkonkylän ja Savon tien suojaksi Stedingkin eli "Tetinkin" vallit, jotka ulottuivat poikittain kannaksen yli. Venäjän sotavoimat olivat silloin Puumalan ja Vekaransalmen takana. Valleilla ei kuitenkaan käyty taisteluita. Valleista kaakkoon sijaitsi Savon jalkaväkirykmentin kokoontumis- ja harjoituskenttä.
Hänen veljensä oli Ruotsin saaristolaivaston komentajana Turussa toiminut Victor von Stedingk, sittemmin kenraaliamiraali.
Arkisto.
Suomen Kansallisarkisto osti 2013 Stedingkin suvun arkiston ja maksoi siitä 465 000 euroa. Arkistoon kuuluu 76 000 sivua asiakirjoja, muun muassa Curt von Stedingkin papereita, jotka liittyvät Haminan rauhanneuvotteuihin. Arkisto oli Ruotsissa d'Otrante-suvun omistuksessa. Arkistoa ei ole juuri tutkittu, sillä sen olemassaolosta ei ole ollut tietoa kovin laajalti. Ruotsin valtionarkisto digitoi aineiston, ennen kuin se saapui Suomeen, kesällä 2013. Sen jälkeen se on vapaasti käytettävissä. Arkistossa on muun muassa 14 kansiota Savon prikaatin historiaa ja everstiluutnantti Berndt Johan Hastferilta takavarikoidut asiakirjat.
Andromeda (veistos)

Andromeda tai Andromeda, kallioon kahlittuna on Johannes Takasen veistos vuodelta 1882.
Pienestä koostaan huolimatta "Andromeda" kuuluu Takasen pääteoksiin kahden muun Roomassa valmistuneen naisaiheisen veistoksen, Ainon ja Rebekan ohella.
"Andromedan" kipsiversio valmistui joulukuussa 1879, ja se veistettiin marmoriin 1882.
Veistos kuvaa Kreikan mytologian prinsessa Andromedaa. Hänen jaloissaan on kahleet ja veistoksen jalustaan on kuvattu merihirviö.
Andromedan äiti, Etiopian kuningatar Kassiopeia kerskui olevansa maailman kaunein, kauniimpi kuin nereidit. Puheet kantautuivat nereidien korviin, jotka suuttuivat, samoin kuin Poseidon. Vimmastunut Poseidon nostatti vedenpaisumuksen ja lähetti merihirviön tekemään tuhojaan koko maassa. Hätätilassa käännyttiin Ammonin oraakkelin puoleen. Oraakkelin neuvon mukaan tuho voitiin välttää vain jos Andromeda jätetään keskelle merta kahlehdittuna kallioon, uhrina merihirviölle. Perseus kuitenkin näkee tytön ja rakastuu. Hän lupaa pelastaa Andromedan, jos kuningas antaa tytön hänelle puolisoksi. Kuoltuaan molemmat muuttuvat tähtikuvioiksi taivaalle.
Veistoksen Andromeda ei yritä paeta, vaan odottaa tyynenä kohtaloaan. Hän ei vielä aavista tulevaa pelastusta.
Andromedan lisäksi Takanen veisti kolme muuta veistosta suosikkimateriaalistaan marmorista.
Jean Michel N’Lend

Jean Michel N’Lend (s. 8. toukokuuta 1986) on kamerunilainen jalkapalloilija, joka edustaa irakilaista Al Shortaa. Talvella 2006 N’Lend pelasi Liigacupia Kuopion Palloseuran riveissä. Hän ei kuitenkaan vakuuttanut seurajohtoa ja sai lähteä joukkueesta ennen Veikkausliiga-kauden alkua.
Kaudella 2010 hän pelasi kiinalaisessa Shanghai Shenhuanin joukkueessa, johon ostettiin seuraavaksi kaudeksi jalkapallon supertähdet Didier Drogba ja Nicolas Anelka Chelseasta.
Low Frequency Records

Low Frequency Records on suomalainen metallimusiikin julkaisemiseen keskittynyt levy-yhtiö.
Yhtiö julkaisi perustamisensa aikoihin ainoastaan kokoelma-albumeita, kuten "Suomipunkkia I ja II".
Heikki Korpi

Heikki Korpi (s. 1953 Oulu) on suomalainen ravivalmentaja ja -ohjastaja. Hänet muistetaan erityisesti yhden Suomen kaikkien aikojen tunnetuimman ravihevosen Charme Asserdalin ohjastajana 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa.
Heikki Korpi on vaikuttanut suurimman osan urastaan Italiassa, jossa hän työskenteli 1980-luvulta lähtien aina vuoteen 2010 saakka. Hän oli aikoinaan yksi maan menestyneimmistä ravivalmentajista. Suomen ja Italian lisäksi Korpi on toiminut valmentajana myös Saksassa, Yhdysvalloissa sekä viimeksi Ruotsissa. 
Heikki Korven isä oli vuonna 2001 kuollut hevosmies Allan Korpi. Hänen veljiään puolestaan ovat menestyneet raviohjastajat Pekka ja Ilkka Korpi. Vuodesta 2012 lähtien Heikki Korpi on valmentanut Ypäjän Hevosopiston tiloissa yhdessä veljensä Ilkan kanssa. Korpi valmentaa nykyisin Italiassa. Suomen Hippoksen tilastoissa hänellä on urallaan hieman yli 600 voittoa.
Bryan Bouffier

Bryan Bouffier (s. 1. joulukuuta 1978 Die, Drôme) on ranskalainen ralliautoilija.
Ura.
Bouffierin ura lähti nousuun vuonna 2002 Volant Peugeot 206 Cupin voitolla. Bouffier aloitti kilpailemisen rallin EM-sarjassa vuonna 2006 ja vuonna 2007 hän voitti Puolan mestaruuden ensimmäisen kerran. Vuonna 2010 hän voitti Ranskan asfalttisarjan mestaruuden.
Bouffierin parhaisiin saavutuksiin kuuluu vuoden 2011 Monte Carlo -rallin voitto, joskaan kilpailu ei tuolloin kuulunut rallin MM-sarjaan. 
Ensimmäiset MM-pisteensä Bouffier sai vuoden 2013 Monte Carlo -rallista sijoituttuaan Citroën DS3 WRC:llä viidenneksi. Seuraavana vuonna hän paransi sijoitustaan kyseisessä rallissa tullen tehdastallin Ford Fiesta WRC:llä toiseksi.
Kaudella 2014 Bouffier ajoi tietyissä osakilpailuissa Hyundain tehdastallin Hyundai i20 WRC:llä.
Bouffier ajaa kaudella 2024 Monte Carlon rallissa Toyota GR Yaris Rally2 -autolla. Bouffier ajoi MM-sarjassa viimeksi vuonna 2018 Monte Carlon ja Korsikan ralleissa.
Unshine

Unshine on helsinkiläinen goottimetallin yhtye, joka on perustettu vuonna 2001. Yhtye luonnehtii musiikkiaan "druidimetalliksi".
Syyskuussa 2012 yhtye solmi levytyssopimuksen Massacre Recordsin kanssa. Unshinen uusi albumi on ajoitettu julkaistavaksi helmikuussa 2013.
Amphicyon

Amphicyon eli "kaksimuotoinen koira" on sukupuuttoon kuollut petoeläinsuku. Se kuului Amphicyonidae-heimoon eli ”koirakarhuihin”. "Amphicyon" näyttikin koiran ja karhun risteytykseltä. Se oli harmaakarhun kokoinen ja sillä oli erittäin vahvat leuat, jotka murskasivat luita, mutta se söi myös kasveja. "Amphicyon"illa oli myös sudenkaltaiset hampaat, pitkä häntä ja tukevat jalat. Se oli silti liian raskasrakenteinen juostakseen pitkiä matkoja saaliinsa perässä, joten se luultavasti vaaniskeli saalistaan ja hyökkäsi sen kimppuun. "Amphicyon"in eläessä Afrikan, Pohjois-Amerikan, Euroopan ja Aasian välissä oli maasiltoja, joita pitkin "Amphicyon" pystyi levittäytymään näille päämantereille. Amphicyon eli 20–1 miljoonaa vuotta sitten ja hävisi, luultavasti tulevan jääkauden ilmastonmuutoksen takia.
S. A. Korff

Serge Alexander Korff (; 3. maaliskuuta 1876 Pietari, Venäjän keisarikunta – 7. maaliskuuta 1924 Washington D.C., Yhdysvallat) oli venäläinen oikeustieteilijä ja virkamies, joka toimi Venäjän valtio-opin ja oikeushistorian professorina Helsingin yliopistossa vuosina 1907–1919 sekä Suomen kenraalikuvernöörin virkaatekevänä apulaisena vuonna 1917.
Korff opiskeli Pietarissa ja valmistui 1901 valtio-oikeuden ja 1902 kansainvälisen oikeuden maisteriksi. Sen jälkeen hän työskenteli virkamiehenä Venäjän finanssi- ja sisäministeriöissä sekä välillä Punaisen Ristin palveluksessa. Ensimmäisen sortokauden aikana vuonna 1903 Helsingin keisarilliseen yliopistoon perustettiin Suomen ja Venäjän lähentämiseksi Venäjän valtio-oikeuden ja Venäjän historian professuurit, joihin oli kuitenkin vaikeuksia löytää sopivia suomalaisia. Vuonna 1907 valtio-oikeuden professoriksi nimitettiin sitten liberaali venäläinen, paroni Korff. Hän toimi myös yliopiston venäläisen kirjaston tarkastajana 1911–1914. Korff väitteli valtiotieteen tohtoriksi Tarton yliopistossa vuonna 1910. Helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 Korffista tuli Suomen kenraalikuvernöörin apulainen, mutta lokakuun vallankumouksen myötä hän palasi yliopistolle. Professuuri kuitenkin lakkautettiin keväällä 1919. Korff siirtyi Yhdysvaltoihin, jossa hän sai 1921 professuurin Georgetownin yliopistossa Washingtonissa. Hän säilytti suhteensa Suomen liberaalipiireihin. Korffin puoliso oli Yhdysvaltain laivaston amiraalin William van Reypenin tytär.
Earth Magick

Earth Magick on suomalaisen goottimetallin yhtyeen Unshinen ensimmäinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2005 levymerkillä Low Frequency Records.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Harri Hautala, ellei toisin mainittu.
Gangsterisota

Gangsterisota () on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut Ruben Fleischer ja käsikirjoittanut Will Beall. Elokuvan pääosissa esiintyvät Josh Brolin, Ryan Gosling, Nick Nolte, Emma Stone ja Sean Penn. Elokuvan tarina sijoittuu 1940-luvun Los Angelesiin. 
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä "Gangsterisota" on esimerkki elokuvasta, joka kertoo enemmän omasta tekoajankohdastaan kuin ajasta, jota se kuvaa: ”[K]ertakäyttöviihteeksi kyhätty pätkä satsaa suoraviivaiseen toimintaan. Kuvasto on kiiltokuvamaisen tyyliteltyä ja henkilöt geneerisiä paperinukkeja, joita ei juuri syvennetä. Nykypäivän poliittisen korrektiuden nimissä erikoisryhmästä löytyvät myös etniset kiintiöhahmot.” Filmgoerin Aleksi Salonen oli vielä tylympi: ”Gangsterisota on ala-arvoisesti kirjoitettu klisee, joka ei huvita edes vahingossa.” Hän antoi elokuvalle yhden tähden viidestä.
The Enigma of Immortals

The Enigma of Immortals on suomalaisen goottimetallin yhtyeen Unshinen toinen studioalbumi. se on julkaistu vuonna 2008 levymerkillä Low Frequency Records.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Harri Hautala, ellei toisin mainittu.
Rebekka (veistos)

Rebekka tai Rebekka kaivolla on Johannes Takasen veistos vuodelta 1877. "Rebekka" on Takasen tunnetuin ja pidetyin teos, joka levisi kipsijäljennöksenä moniin koteihin.
Veistoksen aihe perustuu Raamattuun. Abraham lähetti palvelijansa etsimään vaimoa pojalleen Iisakille. Rebekka oli palvelijan rukouksen mukainen ensimmäinen nainen, joka antoi hänelle ja hänen kamelilleen vettä. Veistoksessa Rebekka katselee saamiaan kihlalahjoja.
Takanen aloitti "Rebekan" parissa työskentelemisen 1876 Roomassa ja veistos valmistui 1877. Siitä tilattiin marmoriversio, joka valmistui 1878. Samana vuonna veistos voitti Suomen taideyhdistyksen näyttelyssä valtionpalkinnon. Tilauksesta Takanen veisti Rebekan marmoriin pienempänä versiona vielä neljään otteeseen. Kaksi myöhemmistä veistoksista myytiin Suomeen, yksi Bergeniin ja yksi Pietariin. Veistoksesta on myös pronssinen jälkivalos, joka on Moision kartanon kokoelmissa.
Marmoriveistos "Rebekka" kuuluu muun muassa Tampereen taidemuseon kokoelmiin Emil Aaltosen perikunnan talletuksena. Ateneumin taidemuseossa on Rebekan kipsiversio.
Gerret Korsemann

 
Gerret Korsemann (8. kesäkuuta 1895 Nebel, (Amrum), Saksa – 16. heinäkuuta 1958 München, Länsi-Saksa) oli saksalainen SS-kenraaliluutnantti ("SS-Gruppenführer") ja poliisin kenraaliluutnantti natsi-Saksan ja toisen maailmansodan aikana.
Ura.
Korsemann osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Hänet palkittiin ensimmäisen ja toisen luokan rautaristeillä 1914, sekä haavoituttuaan 1918 mustalla haavoittumismerkillä. Sodanjälkeen hän oli aktiivisesti mukana puolisotilaallisen vapaajoukon Freikorps Grodnon toiminnassa. 1921 Korsemann muutti asumaan Baltian maihin ja avioitui tanskalaisnaisen kanssa 1922. Hän liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen vuonna 1926 jäsennumerolla 47,735 ja edelleen SA-joukkoihin. Tammikuun lopulla 1939 Korsemann siirrettiin SS:n, jossa hänen arvonsa oli Oberführer.
Toinen maailmansota.
Puolan valtauksen jälkeen 1940 Korsemann siirtyi Lubliniin, jossa hän toimi järjestyspoliisin komentajana. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon Korsemann ylennettiin kenraalimajuria vastanneeksi SS-Brigadeführeriksi, ja hän toimi korkeampana SS- ja poliisijohtajana (HSSPF) erikoistehtävissä Venäjän Kaukasuksella. Näihin tehtäviin kuului muun muassa juutalaisten etsiminen, kokoaminen ja tuhoaminen. Vuonna 1941 Korsemann oli järjestämässä 17 000 juutalaisen joukkoteloituksia Rovnossa ja vuoden 1942 alussa hän järjesti 12 000 juutalaisen teloituksen Harkovassa. Hän oli todennäköisesti osallisena myös Babi Jarin joukkoteloituksissa 29.–30. syyskuuta 1941, joissa murhattiin yli 33 000 juutalaista. Heinäkuussa 1942 hänet ylennettiin SS:n ja poliisin kenraaliluutnantiksi ja hän toimi SS- ja poliisijohtajana (SSPF) Kaukasuksen alueella. Puna-armeijan ajettua saksalaiset Kaukasukselta Korsemann ehti toimia Mogilevissa korkeamman SS- ja poliisijohtajan sijaisena, kunnes häntä vastaan esitettiin syytöksiä pelkuruudesta vetäytymisen aikana. Korsemann pyysi kirjeitse eroa tehtävistään esimieheltään sotamarsalkka Ewald von Kleistilta. Tapaus kiinnitti SS:n ylimmän johtajan Heinrich Himmlerin huomion. Hän ei pitänyt hyväksyttävänä, että korkea-arvoinen SS-upseeri pyytää eroa Wehrmachtin upseerilta ja Himmler alensikin Korsemannin SS-Hauptsturmführeriksi. Tammikuusta 1944 sodan loppuun Korsemann toimi komppanianpäällikkönä SS-divisioona Totenkopfissa. 
Sodan jälkeen 1947 hänet toimitettiin sotatuomioistuimeen Puolaan, jossa hänet tuomittiin sotarikoksista 18 kuukaudeksi vankeuteen. Hän vapautui 1949 ja eli elämänsä loppuun häiriöttä Länsi-Saksassa.
Pyramidi (täsmennyssivu)

Pyramidi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Lähteet.
Facta 2001 osio 13, s. 351
Aslan Usojan

Aslan Usojan (, lempinimeltään Hasan-vaari (); 27. helmikuuta 1937 Tbilisi − 16. tammikuuta 2013 Moskova) oli kurditaustainen rikollisjohtaja, etninen jesidi. Georgian neuvostotasavallassa syntynyt Usojan johti 20 vuoden ajan rikollisryhmää, joka salakuljetti huumeita ja aseita. Lisäksi liiga osallistui laittomaan liiketoimintaan, kuten laittomien kasinoiden pitämiseen.
Usojan selvisi kahdesta murhayrityksestä vuosina 1998 ja 2010. Jälkimmäisessä hän haavoittui vakavasti. Tarkka-ampuja surmasi ravintolasta poistumassa olleen Usojanin Moskovan keskustassa 16. tammikuuta 2013. Usojan kuoli saamiinsa vammoihin sairaalassa.
Chip Kelly

Charles "Chip" Kelly (s. 25. marraskuuta 1963, Dover, New Hampshire) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja, joka toimii UCLA Bruins-yliopistojoukkueen päävalmentajana. Aiemmin hän on toiminut NFL:n San Francisco 49ersin ja Philadelphia Eaglesin sekä Oregon Ducks-yliopistojoukkueen päävalmentajana.
Valmennusura.
Kelly toimi Oregonin yliopiston päävalmentajana vuosina 2009–2012. Oregon voitti hänen alaisuudessaan 46 ottelua häviten vain seitsemän. Joukkue selvisi kaudella 2010 yliopistosarjan loppuotteluun, mutta hävisi Auburnille. Kelly on tullut tunnetuksi erittäin nopearytmisestä, innovatiivisesta ja tehokkaasta hyökkäyspelistä.
Chip Kelly siirtyi Philadelphia Eaglesin päävalmentajaksi kaudelle 2013. Hänen innovatiiviset metodinsa herättivät paljon kiinnostusta mediassa. Esimerkiksi Kellyn vetämät harjoitukset ovat erittäin organisoituja ja nopeatempoisia. Kellyn ensimmäisellä kaudella Eagles voitti 10 peliä ja pääsi divisioonansa mestarina pudotuspelihin. Ensimmäisellä kierroksella New Orleans Saints osoittatui kuitenkin niukasti paremmaksi lukemin 24-26. Kaudella 2014 Eagles voitti jälleen 10 peliä, mutta tällä kertaa se ei riittänyt pudotuspelipaikkaan. Kauden jälkeen Kellyn asema Eaglesin organisaatiossa vahvistui, kun toimitusjohtaja Howie Roseman siirrettiin muihin tehtäviin ja vastuu pelaajapolitiikasta keskitettiin Kellyn käsiin. Kelly teki rajuja muutoksia joukkueen kokoonpanoon hankkimalla mm. pelinrakentajaksi Sam Bradfordin ja keskushyökkääjäksi DeMarco Murrayn. Samalla joukkue luopui tähtipelaajistaan LeSean McCoysta, Nick Folesista ja Jeremy Maclinista. Menestys kentällä jäi kehnoksi ja ennen kauden viimeistä ottelua Kelly sai potkut. Hänen ei kuitenkaan tarvinnut olla kauan työttömänä, sillä San Francisco 49ers palkkasi Kellyn uudeksi päävalmentajakseen tammikuussa 2016. Kausi 49ersin peräsimessä sujui heikosti, ja joukkue voitti vain 2 ottelua. Kauden jälkeen Kelly irtisanottiin.
Kaudelle 2018 Kelly palasi yliopistosarjoihin, kun Los Angelesin Kalifornian yliopisto palkkasi hänet joukkueensa UCLA Bruinsin päävalmentajaksei.
Hilda Hellman

Hilda Wilhelmina Hellman (16. toukokuuta 1839 Pietarsaari – 17. heinäkuuta 1901 Vaasa) oli suomalainen opettaja ja Suomen raittiustyön uranuurtaja. 
Hän oli kansakoulunopettaja Vaasassa 1875–1901. Hän perusti Vaasaan kansankirjaston ja vuonna 1878 Suomen ensimmäisen täysraittiutta ajavan raittiusseuran "Vasa absoluta nykterhetsförening" vuonna 1877 sisarensa Alba Hellmanin kanssa. He olivat myös vapaakirkollisen toiminnan perustajia Vaasassa.