tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Moufida Tlatli

Moufida Tlatli (; 1947 – 7. helmikuuta 2021) oli tunisialainen elokuvaohjaaja ja -leikkaaja, jota pidetään yhtenä arabimaailman ja Afrikan tärkeimmistä naispuolisista elokuvantekijöistä. Hänet tunnetaan elokuvistaan "Palatsin hiljaisuus" (1994) ja "Miesten vuodenaika" (2000).
Tlatli syntyi Tunisian Sidi Bou Saidissa lähellä pääkaupunkia ja eli nuoruutensa vasta itsenäistyneessä maassa. Hän kannatti presidentti Habib Bourguibaa, joka maallisti Tunisiaa ja paransi naisten asemaa. Lukionsa elokuvakerhossa Tlatli näki muun muassa Bergmanin, Fellinin ja Rossellinin filmejä ja kiinnostui elokuvasta. Hän lähti Pariisiin opiskelemaan alaa (IDHEC, Institute des Hautes Etudes Cinématografiqies), mutta 1960-luvulla naispuolisia elokuvaopiskelijoita pyrittiin ohjaamaan kuvaussihteerin tai leikkaajan tehtäviin. Tlatli valmistui elokuvaleikkaajaksi 1968 ja sai paikan ORTF-televisioyhtiöstä. Vuonna 1972 hän palasi kotimaahansa Tunisiaan ja aloitti kaksi vuosikymmentä kestäneen leikkaajan uransa, jonka kuluessa hänestä tuli yksi arabimaiden arvostetuimmista alallaan. Férid Boughedir, jonka elokuva "Veden poika" (Halfaouine, 1995) on Tlatlin leikkaama, on kutsunut Tlatlia monen nuoren tunisialaisohjaajan ”isosiskoksi ja äidiksi”.
Vuonna 1994 valmistui Tlatlin esikoisohjaus "Palatsin hiljaisuus", joka perustuu väljästi hänen äitinsä elämäntarinaan. Se toi hänelle Cannesissa esikoisohjaajien Kultainen kamera -palkinnon. Se palkittiin myös Bafta-gaalassa sekä Toronton ja Istanbulin elokuvajuhlilla. Vuoden 2000 elokuva "Miesten vuodenaika" perustuu Tlatlin yhdessä Nouri Bouzidin kanssa tekemään käsikirjoitukseen ja kertoo pääkaupungissa Tunisissa työssä olevien miesten aviovaimoista, jotka alkavat haluta syrjäiseltä saarelta miestensä mukaan pääkaupunkiin. Elokuva voitti pääpalkinnon (Institut du Monde Arabe Grand Prix) Pariisin arabielokuvien biennalessa 2000. Tlatlin kolmas ohjaustyö on vuonna 2004 valmistunut "Nadia et Sarra".
Eläkkeensaajien Keskusliitto

Eläkkeensaajien Keskusliitto (lyh. EKL) on vuodesta 1962 alkaen toiminut valtakunnallinen eläkeläisjärjestö. EKL on Suomen toiseksi suurin eläkeläisjärjestö ja siihen kuuluu noin 60 000 jäsentä.
Liiton perustajat olivat sosialidemokraatteja, ja järjestössä ovat vaikuttaneet ensisijaisesti sosialidemokraatit, mutta EKL on aina korostanut puoluepoliittista sitoutumattomuuttaan (muiden puolueiden eläkekeläisjärjestöjen tavoin) ja liittoon on kuulunut myös muiden puolueiden kannattajia ja sitoutumattomia. EKL on Työväen Sivistysliiton ja SOSTEn jäsenjärjestö.
Eläkkeensaajien Keskusliiton ylin päättävä elin on liittokokous, joka kokoontuu joka neljäs vuosi. Yhdistykset lähettävät sinne edustajan jäsenmääriensä suhteessa. EKL:oon kuuluu 270 yhdistystä, joista valtaosa toimii yhden kunnan tai kunnanosan alueella. Alueellisella tasolla toimii 15 piirijärjestöä, joihin paikallisyhdistykset kuuluvat. Ylintä päätäntävaltaa käyttää liittokokousten välisenä aikana valtuusto, johon kuuluu puheenjohtajan lisäksi 35 jäsentä. Liiton hallituksen muodostavat puheenjohtaja ja 15 jäsentä. Eläkkeensaajien Keskusliiton puheenjohtaja on Ilkka Kantola ja valtuuston puheenjohtaja Reijo Löytynoja.
EKL:n äänenkannattaja on vuonna 1971 perustettu Eläkkeensaaja-lehti, joka ilmestyy seitsemän kertaa vuodessa. Liitto omistaa Täyttä Elämää Lomat Oy:n, joka ylläpitää toimintaa Helsingissä Käpylän työväentalossa.
Kasper-nukke

Kasper (Kasperl, Kasperle) on tunnetuin käsinukkehahmo Saksassa ja Itävallassa. Näissä maissa on Kasperltheaterista tullut synonyymi nukketeatterille.
Historia.
Kasperin hahmo kehittyi 1600-luvun lopulla Itävallassa Wienissä Hanswurstista, joka oli koominen talonpoikahahmo. Kasper tuli tunnetuksi 1800-luvun alkupuolella Saksassa liikkuvien nukketeattereiden ansiosta. Kasper esiintyi markkinoiden ja torien nukketeattereissa. Näytelmissä Kasper löi kepillä vihollisiaan, joita olivat muiden muassa krokotiili, noita ja paholainen.
Kasper Larifari esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1858 Franz Graf von Poccin nukketeatterissa Münchenissä näytelmässä "Prinz Rosenrot und Prinzessin Lilienweiß" (Prinssi Ruusunpunainen ja Prinsessa Liljanvalkoinen). Näytelmässä Kasper on Prinssi Ruusunpunaisen vähän yksinkertainen, mutta hyvä ja urhea adjutantti, joka auttaa prinssiä pelastamaan prinsessan velho Negromanticukselta. Näytelmää esitettiin useita vuosia.
Hohnsteiner-tyyli.
1920-luvulla Max Jacob uudisti Kasperin. Hänen kiinnostuksensa nukketeatteriin herätti Kasper-nukke, jonka pää oli tehty puusta. Täyttäessään 33 vuotta elokuussa 1921, hän piti amatöörinä ensimmäisen nukketeatteriesityksen. Vähän myöhemmin hän lopetti työskentelyn kirjanpitäjänä ja aloitti ystävineen kiertävän nukketeatterin esittäjänä. Useiden vuosien ajan hän asui ystävineen Saksissa olevassa Hohnsteinin linnassa, joka oli tuolloin nuorisomaja. Siksi tätä uutta Kaspertheater-tyyliä on kutsuttu myös Hohnsteiner-tyyliksi.
Suurimman osan Hohnsteinerin Kasper-nukeista veisti Theo Eggink. Nuket olivat Elisabeth Grünwaldin suunnittelemia, ja hän myös puvusti ne. Hohnsteiner-tyyli muutti Kasper-nuken ulkonäköä siten, että Kasperilla aiemmin ollut pitkä ja jäykkä hattu korvattiin pehmeällä hatulla, jotta Kasper saattoi pyörittää päänsä ympäri. Kasperin olemus muutettiin sutjakan näköiseksi. Myös Kasperin identiteettiä muutettiin. Kasper muuttui positiiviseksi sankariksi, joka on koominen mutta ei tyhmä. Lisäksi Kasperilla on hyvä huumorintaju, ja hän on nokkela ja rohkea. Myös kepillä lyöminen jäi pois esityksistä. Myös hahmogalleria lisääntyi. Perinteisten hahmojen kuten krokotiilin, paholaisen ja poliisin lisäksi tulivat muun muassa Seppel ja Gretel.
Hohnsteiner-tyylissä näytelmän alkuun lisättiin Kasperille sisääntulolaulu, joka on seuraavanlainen:
""Tri-tra-trulla-la, tri-tra-trulla-la,"&lt;br&gt;"tri-tra-trulla-la, Kasperle ist wieder da!"
Laulun jälkeen Kasper käy usein lyhyen vuoropuhelun yleisön kanssa, joka alkaa usein kysymyksellä: "Seid ihr alle da?"" (Oletteko kaikki täällä?).
Kasper Suomessa.
Suomeen Kasper-nuken toivat Irja ja Matti Ranin. Kasper ja muut Raninien luomat nukkehahmot, kuten Eulaalia Kenkkunen, esiintyivät television lastenohjelmissa vuosina 1960–1976. Ensimmäisen kerran Kasper nähtiin vuonna 1960 ohjelmassa "Raninien tv-perhe", mutta neljä vuotta myöhemmin ohjelman nimeksi vaihtui "Niksulan TV".
Kasperin usein laulamasta säkeestä "Trai trai trallallaa" tuli ohjelman epävirallinen tunnusmelodia.
Eero Saksela

Eero Juhani Saksela (6. tammikuuta 1937 Helsinki – 16. helmikuuta 2023 Espoo) oli suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston patologisen anatomian professori. 
Sakselan isä oli professori Niilo Saksela ja äiti Aira Annikki Penttilä. Hänen puolisonsa vuodesta 1960 oli tekstiilitaiteilija Riitta Irmeli Gyldén. Saksela kirjoitti ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta vuonna 1955. Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi (LL) ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1962 sekä patologian erikoislääkäriksi vuonna 1969. Hän täydensi opintojaan 1962–1963 Yhdysvalloissa ja 1967 Ruotsissa.
Saksela oli Suomen molekyylilääketieteen instituutin (FIMM) johdossa vuonna 2007 instituutin perustamisesta siihen asti kunnes virkaan valittiin 1. joulukuuta 2007 alkaen akatemiaprofessori Olli Kallioniemi.
Saksela oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1983 lähtien. Lääketieteenkandidaattiseura valitsi hänet vuoden opettajaksi (luennoija) vuonna 1992. Hän on saanut Matti Äyräpään palkinnon.
Sakselan poika Kalle Saksela on Helsingin yliopiston virologian professori.
Saksela on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Niilo Saksela

Niilo Uno Saksela (vuoteen 1930 Saxén; 1. helmikuuta 1909 Viipuri – 15. kesäkuuta 1978) oli suomalainen lääkäri. 
Sakselan vanhemmat olivat kouluneuvos Uno Alfons Saxén ja Anna Maria Pesonius ja puoliso vuodesta 1936 Aira Annikki Penttilä. Professori Eero Saksela on heidän poikansa. Geologi Martti Saksela ja professori Arno Saxén olivat puolestaan Niilo Sakselan veljiä. Saksela tuli ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta normaalilyseosta 1927 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1936. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1940, jolloin hän sai myös sisätautien erikoislääkärin pätevyyden. Helsingin yliopiston sisätautien dosentti Saksela oli vuodesta 1951 vuoteen 1959. Saksela toimi valmistumisensa jälkeen lääkärinä useissa eri sairaaloissa, samoin kuin työskenteli Helsingin yliopistossa. Kivelän sairaalan sisätautiosaston apulaisylilääkärin hän oli 1957–1968. Saksela oli sotilasarvoltaan lääkintämajuri, professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1961. Hän toimi vuosina 1962–1967 Sydänsäätiön hallituksen puheenjohtajana ja oli myös Syöpäyhdistyksen valtuuskunnan jäsen.
Chloe Bridges

Chloe Suazo (s. 27. joulukuuta 1991 Thibodaux, Louisiana), paremmin tunnettu nimellä Chloe Bridges, on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Hänet tunnetaan rooleistaan Disney Channelin elokuvassa "" (2010) sekä televisiosarjoissa "Freddie" ja "Carrien päiväkirjat". Bridges on lisäksi esiintynyt sarjoissa kuten "90210", "Kolme miestä ja tyttö", "Valehtelevat viettelijät" ja "Rizzoli &amp; Isles".
Bridges aloitti seurustelun näyttelijä Adam Devinen kanssa helmikuussa 2015. Pari kihlautuivat lokakuussa 2019 viiden vuoden seurustelun jälkeen ja heidät vihittiin 9. lokakuussa 2021.
Mikko Jaakonpoika Krouvila

Mikko (Michael, Mikael) Jaakonpoika (Jacobinpoika) Krouvila (21. syyskuuta 1699 Eura – 19. maaliskuuta 1767 Eura) oli suomalainen talonpoika, joka edusti säätyään kolmilla eri valtiopäivillä 1730- ja 1740-luvulla.
Krouvilan vanhemmat olivat Jaakko Heikinpoika Krouvila ja Susanna Martintytär Katila. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1719 Riitta Paavontytär Perhe. Krouvila oli kotoisin Euran Sorkkisten kylästä. Hän tuli tilan isännäksi vain 18-vuotiaana ja meni naimisiin pari vuotta myöhemmin. Paitsi esimerkillisenä talonpoikana, hän toimi useissa eri luottamustehtävissä. Lautamiehenä Krouvila ehti olla 35 vuotta ja parikymmentä vuotta myös kuudennusmiehenä. Kotikirkkoonsa hän lahjoitti hirret, kynttilänjalan ja maalauksen. Hän edusti Satakunnan talonpoikia valtiopäivillä Tukholmassa 1734, 1738-1739 ja 1742-1743. Toisella kerralla hänelle annettiin tehtäväksi ostaa seurakuntansa kirkkoon alttaritaulu ja hän hankkikin 1739 Tukholmasta Dankvart Paschin maalaaman teoksen "Viimeinen tuomio". Vuoden 1734 valtiopäivillä Krouvila ja usea muu suomalainen talonpoika anoivat ruotsin kielen tulkikseen Johan Mathesiusta, mutta pyyntöön ei suostuttu, vaikka se uusittiin. Pyyntö herätti kuitenkin keskustelun kielikysymyksestä valtiopäivillä. Poikansa Mikaelin ja Jaakon Krouvila lähetti Porin triviaalikouluun, jossa he oppivat ruotsin kielen. Kolmansilla valtiopäivillään Krouvila oli pikkuvihan aikana ns. valitusdeputaation jäsen eli otti vastaan Suomea koskevia valituksia ja mietintöjä.
Juopuneiden hevosten aika

Juopuneiden hevosten aika ("Zamani barayé masti asbha") on iranilainen draamaelokuva vuodelta 2000. Sen on käsikirjoittanut ja ohjannut Bahman Ghobadi. Elokuva sai Cannesin elokuvajuhlilla Kultainen kamera -palkinnon.
Elokuva on esitetty Suomessa Yle TV1 -kanavalla elokuussa 2004.
Juoni.
Iranin ja Irakin raja-alueen kurdeihin kuuluvat lapset yrittävät selviytyä jäätyään orvoiksi isänsä kuoltua. Vanhin poika Ayoub yrittää löytää itselleen mitä tahansa työtä elättääkseen sisarensa ja veljensä ja saadakseen vammaisen pikkuveljensä Madin leikkaushoitoon. Ayoub salakuljettaa kuorma-autonrenkaita rajan yli Irakiin yhdessä muiden rajakylän asukkaiden kanssa. Rahaa ei kerry tarpeeksi, joten hänen setänsä päättää naida Ayoubin sisaren ja vastineeksi rahoittaa leikkauksen Irakin puolella. Kun he saapuvat sedän kotiin, tämän äiti kieltäytyy Madin auttamisesta ja tarjoaa tilalle muulia. Ayoub päättää salakuljettaa muulin Irakiin, jossa siitä saisi enemmän rahaa. Hän pääsee salakuljettajajoukon mukaan. Ankarassa talvessa he juottavat muuleilleen viinaa, jotta ne jaksaisivat vetää. Viranomaiset yllättävät salakuljettajajoukon rajalla, mutta salakuljettajat eivät ehdi pakoon, koska muulit ovat liian juovuksissa. Elokuva loppuu kuviin, joissa Ayoub, Madi ja heidän muulinsa pääsevät karkuun ja ylittävät rajan Irakiin.
Palkintoja.
Elokuva voitti Kultainen kamera -palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla ja tuomariston erikoispalkinnon Chicagon elokuvajuhlilla. Se palkittiin myös Edinburghin, Fort Lauderdalen, São Paulon, Banffin, Gijónin ja Isfahanin elokuvajuhlilla.
Khoy

Khoy () on kaupunki Iranin Länsi-Azerbaidžanin provinssissa, linnuntietä noin 128 kilometriä Tabrizista luoteeseen ja noin 642 kilometriä pääkaupunki Teheranista luoteeseen. 
Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 34 491 (1956), 47 648 (1966), 70 357 (1976), 115 343 (1986), 137 885 (1991), 148 944 (1996), 181 465 (2006) ja 200 958 (2011).
Saveh

Saveh () on kaupunki Iranin Markazin provinssissa, linnuntietä noin 125 kilometriä pääkaupunki Teheranin hallintokeskuksesta lounaaseen.
Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 14 537 (1956), 17 565 (1966), 25 751 (1976), 64 081 (1986), 87 621 (1991), 111 245 (1996), 180 548 (2006) ja 200 481 (2011).
Sirjan

Sirjan () on kaupunki Iranissa Kermānin provinssissa. Kaupunki sijaitsee linnuntietä noin 164 kilometriä provinssikeskus Kermanista lounaaseen ja noin 810 kilometriä pääkaupunki Teheranista eteläkaakkoon.
Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 12 160 (1956), 19 568 (1966), 39 464 (1976), 90 072 (1986), 107 887 (1991), 135 024 (1996), 170 916 (2006) ja 185 623 (2011).
Maragheh

Maragheh (; joskus muodossa "Maragha" tai "Maraghe", tai jopa "Maraqeh") on kaupunki Iranin Itä-Azerbaidžanin provinssissa, noin 495 kilometriä pääkaupunki Teheranista länsiluoteeseen.
Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 36 551 (1956), 54 106 (1966), 65 172 (1976), 100 679 (1986), 117 388 (1991), 132 318 (1996), 149 929 (2006) ja 162 275 (2011).
Malayer

Malayer, () on kaupunki Iranin Hamadanin provinssissa, linnuntietä noin 63 kilometriä provinssikeskus Hamadanista eteläkaakkoon ja noin 284 kilometriä pääkaupunki Teheranista länsilounaaseen.
Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 21 105 (1956), 28 434 (1966), 47 117 (1976), 103 640 (1986), 130 458 (1991), 144 373 (1996), 156 289 (2006) ja 159 848 (2011).
Safi al-Din Ardabili

Safi al-Din eli Safi al-Din Ardabili () tai Ṣafī od-Dīn (1253 Ardabīl, Persia – 12. syyskuuta 1334 Ardabīl) oli kurditaustainen sunnimuslimi. Hän oli islamilainen mystikko ja šeikki, joka perusti safavidilaisen suufilaisen liikkeen.
Šeikin poika Ebn Bazzāz kokosi "Ṣafwat al-ṣafā" -teoksen, biografian isänsä ihmeteoista ja puheista 24 vuotta tämän kuoleman jälkeen. Runsas sata vuotta myöhemmin šaahi Ṭahmāsb määräsi teoksen virallista versiota muokattavan niin, että safavidien kurditaustaa häivytettäisiin ja polveutumista Muhammadia seuranneista imaameista puolustettaisiin.
Šeikki Safi al-Dinin khanqah ja mausoleumi on tunnettu hautapyhäkkö Ardabilissa ja eräs Iranin maailmanperintökohteista.
Apua!

Apua! (engl. "Help!") on Richard Lesterin ohjaama brittiläinen elokuva vuodelta 1965, jonka pääosassa on The Beatles -yhtye. Elokuvan ensi-ilta oli Britanniassa 29. heinäkuuta 1965 ja Suomessa myöhemmin samana vuonna, 10. joulukuuta.
Soundtrack.
"Pääartikkeli": Help! (albumi)
Tommy

Tommy on englantilaisperäinen miehen etunimi, Thomas-nimen muunnelma. Nimi on alkujaan peräisin aramean kielestä, jossa sen alkumuoto "Ta'oma" merkitsee kaksosta. Suosituksi nimen monine muunnoksineen on tehnyt Uudesta testamentista tunnettu apostoli Tuomas. Nimen suomalaisia vastineita ovat Tommi ja Tuomas.
Suomessa nimi Tommy on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 2 730 henkilölle. Tommyn nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 21. joulukuuta, apostoli Tuomaan muistopäivänä, joka on myös suomenkielisen kalenterin mukaan Tuomaan ja Tommin nimipäivä, tuomaanpäivä.
Maika Monroe

Maika Monroe (s. 29. toukokuuta 1993) on yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä. Hänet tunnetaan psykologisesta jännityselokuvasta "The Guest" ja kauhuelokuvasta "It Follows".
Ennen elokuvauraansa Monroe tunnettiin ammattimaisena leijalautailijana. Vuonna 2013 hänet rankattiin maailman 32. parhaaksi freestyle-leijalautailijaksi.
5. aalto (elokuva)

5. aalto () on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen J Blakesonin ohjaama dystooppinen scifitrilleri, joka perustuu Rick Yanceyn samannimiseen romaaniin. Siinä salaperäiset alienit hyökkäävät Maahan ja alkavat tuhoamaan ihmisiä erilaisilla hyökkäysaalloilla.
Tarina.
Teini-ikäinen Cassie Sullivan (Chloë Grace Moretz) asuu Atlantassa vanhempiensa Oliverin (Ron Livingston) ja Lisan (Maggie Siff) sekä pikkuveljensä Samin (Zackary Arthur) kanssa. Eräänä päivänä taivalle ilmestyy tuntematon esine. Sen jälkeen alkavat alienit hyökkäämään aalloissa, joista ensimmäinen on sähkömagneettinen pulssi joka tuhoaa sähkölaitteet ympäri maailman. Toisessa aalossa tulee sarja tsunameita jotka tuhoavat kaiken rannikoilta. Kolmanessa aallossa Maahan leviää tappava tauti johon kuolee miljoonia ihmisiä lisää, muun muassa Cassien äidin. Neljännessä aallossa alkavat tarkka-ampujat vaanimaan muista aalloista selvinneitä ja ihmiset alkavat odottaa viidettä aaltoa. Perhe pakenee pakolaisleirille metsään.
Näyttelijät.
Lähde:
Alex Roe

Alex Roe (s. 1990 Westminster) on englantilainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa elokuvissa "5. aalto" (2016) ja "Rings" (2017).
Kuparisaari

Kuparisaari (aiemmin myös "Vaskisaari", ) on amerikansuomalaisten käyttämä nimitys Yläjärveen työntyvän Keweenaw’n niemimaan pohjoisosasta Yhdysvaltojen Michiganissa. Se on saanut nimensä seudun kuparikaivoksista. Portagejärvi erottaa Kuparisaaren niemimaan eteläosasta, mutta myös järven eteläpuolen kylissä asuneet suomalaiset ovat pitäneet itseään kuparisaarelaisina. Hallinnollisesti alue kuuluu Keweenaw’n ja Houghtonin piirikuntiin.
Ensimmäiset suomalaissiirtolaiset saapuivat Kuparisaaren kaivoksille Pohjois-Norjasta 1860-luvun puolivälissä. Heistä suurin osa oli kotoisin Ruijasta, Ruotsin Länsipohjasta ja Pohjois-Suomesta. Siirtolaisuus kasvoi erityisesti 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Suurimmat suomalaiskeskukset olivat Hancock ja Calumet. Kuparisaaren suomalaisilla oli vilkasta kirkollista ja järjestötoimintaa. Vuonna 1876 Hancockiin perustettiin Amerikan ensimmäinen suomenkielinen sanomalehti, vuonna 1890 suomalainen luterilainen kirkkokunta ja vuonna 1896 sen ylläpitämä Suomi-Opisto. Hancockissa ilmestyivät muun muassa Suomi-Synodin julkaisema "Amerikan Suometar" ja vuoteen 1914 saakka sosialistinen "Työmies". Suomalaisasutuksen taantuminen alkoi vuosien 1913–1914 kaivoslakon jälkeen.
Denis Strandell

Ram Denis Strandell (s. 1. syyskuuta 1958) on Hangon entinen kaupunginjohtaja ja Kirkkonummen entinen kunnanvaltuutettu. Hänet valittiin Hangon kaupunginjohtajaksi vuonna 2015. Strandell on koulutukseltaan kauppatieteen maisteri, ja hän on työskennellyt yli 25 vuotta finanssialalla. Strandell jäi eläkkeelle Hangon kaupunginjohtajan virasta maaliskuussa 2024.
HMS Revenge (1805)

HMS Revenge oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1805 vesillelaskettu 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Sir John Henslow'n suunnittelema alus tilattiin 26. lokakuuta 1796 Chathamin telakalta, missä rakennustöistä vastasi heinäkuuhun 1801 saakka Edward Sison ja maaliskuuhun 1803 David Polhill ja loppuajan Robert Seppings. Köli laskettiin elokuussa 1800. Alus laskettiin vesille 13. huhtikuuta 1805 ja valmistui 23. kesäkuuta, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 58 653 puntaa.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1805 Kanaalin laivastoon päällikkönään Robert Moorsoom. Se osallistui 21. lokakuuta Trafalgarin taisteluun Collingwoodin alaisuudessa osana suojanpuoleista jonoa. Aluksella sai taistelussa surmansa 28 miestä ja haavoittui 51 miestä. Alus oli joulukuusta alkaen huollettavana Portsmouthissa, mistä se poistui helmikuussa 1806.
Alus valtasi 17. lokakuuta 1810 viisituntisen takaa-ajon päätteeksi ranskalaisen kaapparin "Le Vengeurin" Cherbourgin edustalla. Alus romutettiin 1849.
Åke Kuhlefelt

Åke Kuhlefelt (22. huhtikuuta 1908 Helsinki – 17. marraskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen lakimies ja tuomari, joka toimi myös Kaskisten pormestarina.
Kuhlefeltin vanhemmat olivat lääkäri Elis Kuhlefelt ja Katarina Estlander. Arkkitehti Sven Kuhlefelt (1892–1980) oli hänen veljensä. Kuhlefeltin puoliso vuodesta 1933 oli Birgit Hildur Maria Dahlgren (s. 1906). Kuhlefelt tuli ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1926 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1933. Varatuomarin arvon hän sai 1936. Valmistuttuaan Kuhlefelt toimi Vaasan hovioikeuden ylimääräisenä virkamiehenä ja sitten Kaskisten pormestarina 1935–1937, kunnes palasi 1938 työskentelemään hovioikeuteen kahdeksitoista vuodeksi. Hän toimi myös asianajajana 1938–1939 ja oli Vaasassa toimineen tarkastusoikeuden jäsen, varapuheenjohtaja ja puheenjohtaja 1948–1949. Sotatuomarina Kuhlefelt toimi 1939–1940 ja 1950–1951. Vuonna 1952 hänet nimitettiin Itä-Suomen hovioikeuden asessoriksi, 1954 Helsingin hovioikeuden asessoriksi ja 1956 oikeusneuvokseksi. Korkeimman hallinto-oikeuden ylimääräisenä hallintoneuvoksena Kuhlefelt toimi 1959–1960. Raaseporin kihlakunnatuomarin virkaa hän ei ottanut vastaan vuonna 1960, vaan ryhtyi sen sijaan korkeimman oikeuden oikeusneuvokseksi, mitä tehtävää hän hoiti lähes 18 vuotta aina eläkkeelle jäämiseensä asti eli vuoden 1977 loppuun. Laintarkastuskunnan jäsen Kuhlefelt oli 1962–1964 ja holhouslainsäädännön uudistamiskomitean puheenjohtaja 1965–1971. Tuomarin työnsä ohella Kuhlefelt osallistui aktiivisesti alansa järjestötoimintaan.
Perussuomalaisten Etelä-Savon piiri

Perussuomalaisten Etelä-Savon piiri on yksi Perussuomalaisten piirijärjestöistä. Vuoden 2018 joulukuussa uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Pekka Laitinen, 62, Savonlinnasta. Tammikuun 2019 järjestäytymiskokouksessa 1. varapuheenjohtajaksi valittiin Veli-Pekka Myyryläinen Pieksämäeltä ja 2. varapuheenjohtajaksi Jussi Marttinen Mikkelistä. Piirisihteeriksi valittiin Anne Korhola Mikkelistä.
Jean-Pierre Louis de Fontanes

Jean-Pierre Louis de Fontanes (6. maaliskuuta 1757 Niort, Deux-Sèvres – 17. maaliskuuta 1821 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, pääri, runoilija ja sanomalehtimies. Kuolemansa aikoihin de Fontanes oli muuan muassa Ranskan opetushallinnon päällikkö sekä senaatin ja Ranskan instituutin jäsen. Kirjallisuuskriitikko Charles Augustin Sainte-Beuve julkaisi hänen kootut teoksensa vuonna 1839.
Sven Edvin Salje

Sven Edvin Salje (15. helmikuuta 1914 Jämshög – 3. elokuuta 1998 Jämshög) oli ruotsalainen kirjailija. Hän uudisti ruotsalaista maaseutuaiheista kirjallisuutta erityisesti 1940-luvun realistisilla romaaneillaan.
Raimo Salmi

Raimo Johannes Salmi (s. 15. marraskuuta 1936 Helsinki) on suomalainen diplomaatti ja suurlähettiläs. Hän on koulutukseltaan lainopin kandidaatti. 
Salmi on ollut varakonsulina San Franciscon pääkonsulinvirastossa 1.6.1967. Ulkoministeriön jaostopäällikkönä hän oli 1.10.1975, lähetystöneuvos 1.3.1978, ulkoasiainneuvos ja toimistopäällikkö 1.6.1978. Salmi on ollut suurlähettiläs Nairobissa 1980–1983 ja samalla Addis Abebassa ja Kampalassa 1981–1983, Tripolissa, Vallettassa ja Kairossa 1983–1986. Salmi on toiminut lakimiehenä Helsingissä 1.6.1986 alkaen ja Espanjassa 1991 alkaen.
Salmen vanhemmat olivat liikkeenharjoittajat Väinö Johannes Salmi ja Hilja Lydia Muroke. Salmen puoliso oli kuvanveistäjä Säde Irmeli Helaniemi (nykyisin Salmi-Nykopp, s. 1937). He erosivat 1986.
Ada Colau

Ada Colau i Ballano (s. 3. maaliskuuta 1974 Barcelona) on katalonialainen poliitikko, joka toimii Barcelonan pormestarina. Colau valittiin virkaansa vuonna 2015 Barcelona en Comú (suomeksi "Yhteinen Barcelona") -puolueen edustajana. Colau tuli tunnetuksi asuntohäätöjä vastustaneen PAH-kansalaisliikkeen ("Plataforma de Afectados por la Hipoteca") edustajana.
Colau on toiminut tutkijana ja ihmisoikeusaktivistina. Hän on opiskellut Barcelonan yliopiston filosofisessa tiedekunnassa. Vuoden 2015 kunnallisvaaleissa Ada Colaun johtama Barcelona en Comú nousi vaalivoittoon ja Colau nimitettiin Barcelonan pormestariksi.
P-Hydroksiasetofenoni

p-Hydroksiasetofenoni eli 4-hydroksiasetofenoni (C8H8O2) on aromaattinen fenoleihin ja ketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa esimerkiksi lääkeaineita. p-Hydroksiasetofenonin isomeereja ovat o- ja m-hydroksiasetofenonit.
Esiintyminen luonnossa ja ominaisuudet.
p-Hydroksiasetofenonia esiintyy useissa kasveissa. Esimerkiksi kuusissa sitä esiintyy pikeiini-nimisenä glykosidina. Sitä esiintyy myös muun muassa mangossa, fabianassa, lakoissa, karpaloissa ja sitä muodostuu myös kahviin paahdon aikana sekä sherryyn ja olueen käymisen aikana. Yhdisteen tuoksu ja maku on hedelmäinen.
Huoneenlämpötilassa p-hydroksiasetofenoni on väritöntä kiteistä ainetta. Se liukenee hieman veteen ja paremmin moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Yhdiste on hyvin heikko happo ja sen pKa-arvo on 8,05.
Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Valmistus ja käyttö.
p-Hydroksiasetofenonia voidaan valmistaa kuumentamalla fenyyliasetaattia ja reaktio on niin kutsuttu Fries-toisiintuminen. Pidettäessä lämpötila noin 60 °C:n paikkeilla on p-isomeeri vallitseva tuote. Lisäksi muodostuu hieman o-hydroksiasetofenonia. Yhdistettä muodostuu myös fenolin ja asetyylikloridin välisellä Friedel–Crafts-asylointireaktiolla.
p-Hydroksiasetofenonia käytetään valmistettaessa muun muassa formoterolia, p-hydroksifenyylietikkahappoa, parasetamolia, salbutamolia ja synefriiniä.
Akateeminen talousblogi

Akateeminen talousblogi on blogi, jossa taloustieteen tutkijat kommentoivat maailman menoa taloustieteellisestä näkökulmasta ja suomen kielellä. Blogin perustivat vuonna 2009 silloisen Helsingin kauppakorkeakoulun kansantaloustieteen laitoksen tutkijat.
Blogin vakiokirjoittajia ovat
Aimo Salminen

Aimo Lauri Antero Salminen (14. syyskuuta 1929 Hyvinkää – 29. elokuuta 2015) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Salmisen vanhemmat olivat Lauri Salminen ja Aili Ihanelma Eskola ja hänen puolisonsa vuodesta 1951 oli opettaja Vuokko Sinikka Nokkala. Salminen pääsi ylioppilaaksi Hyvinkään yhteiskoulusta 1948 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1957, jolloin hän myös väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. Salminen tuli Oulun yliopiston mikrobiologian professoriksi vuonna 1965, hän tutki muun muassa jänisruttoa, leptospiroosia ja togaviruksia. Helsingin yliopistossa virusopin dosentti Salminen oli 1961–1966.
Alan Walker

Alan Olav Walker (s. 24. elokuuta 1997 Northampton, Iso-Britannia) on norjalainen DJ ja tuottaja. Hänet tunnetaan etenkin vuonna 2015 julkaistusta ”Faded”-kappaleesta, joka nousi kymmenessä maassa singlelistan kärkeen ja ylitti platinalevyrajan 29 maassa. Nykyään "Faded"-kappaleella on YouTubessa jo yli 5 miljardia katselukertaa. Walkerin ensimmäinen albumi "Different World" julkaistiin vuonna 2018. Omien kappaleidensa lisäksi Walker on tehnyt remix-versioita muiden artistien teoksista. Hänen YouTube-kanavallaan on nykyään yli 45 miljoonaa tilaajaa.
Ura.
Walker oli nuorena kiinnostunut tietokoneista, minkä kautta hän myöhemmin innostui ohjelmoinnista ja graafisesta suunnittelusta. Musiikkia hän alkoi tehdä vuonna 2012, ja siitä tuli suosittua peliharrastajien keskuudessa. Pelaajat käyttivät Walkerin musiikkia omilla videoillaan, mikä lopulta herätti levy-yhtiöiden huomion.
Vuonna 2014 Walker julkaisi instrumentaalin nimeltään ”Fade”. Seuraavana vuonna hän julkaisi kappaleesta uuden version nimellä ”Faded”, jossa on mukana norjalainen laulaja Iselin Solheim. Kappale nousi Norjan singlelistan ykkössijalle toisella listaviikollaan ja myös Ruotsin singlelistalla ykkössijalle. Suomen singlelistalla single nousi ykköseksi viidennellä listaviikollaan.
Walker julkaisi esikoisalbuminsa "Different World" 14. joulukuuta 2018. Se nousi ensimmäiselle sijalle Norjan ja Suomen albumilistoilla.
Walker seurustelee suomalaisen Viivi Niemen kanssa.
Muu elämä.
Walkerin isä Philip on englantilainen ja äiti Hilde on norjalainen. Walkerilla on Norjan ja Ison-Britannian kansalaisuudet. Walkerilla on kaksi sisarusta.
Signal Hill (Kapkaupunki)

Signal Hill tai Lion’s Rump () on tasahuippuinen vuori Etelä-Afrikan Kapkaupungin keskustan länsipuolella. Se on 350 metriä korkea. Signal Hillin viereiset vuoret ovat Lion’s Head ja Pöytävuori.
Vuori on saanut nimen ”Signaalivuori” siitä, että sieltä annettiin lippuviestein säätilavaroituksia ja ankkurointiohjeita merellä kulkeville aluksille. Signal Hilliltä on myös annettu aikamerkki päivittäin kello 12 ampumalla tykillä, jotta laivat voivat tarkistaa laivakellonsa. Tykillä varoitettiin aikoinaan myös laivoja törmäysten varalta. Nykyään tykki laukaistaan joka päivä kello 12. Vuori on turistien suosima näköalojensa ansiosta.
Vuoren huipulle kulkee tie. Vuorella on monien islamilaisten lähetystyöntekijöiden ja uskonnollisten johtajien hautoja. Suurin niistä, valkoinen neliömäinen rakennus ja sen vihreä kupoli, rakennettiin sheikki Mohamed Hassen Ghaibien hautamuistomerkiksi. Se on valtakunnallisesti merkittävä muistomerkki..
Mike Nurisalo

Mike Nurisalo (s. 25. huhtikuuta 1968) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Nurisalo pelasi kasvattajaseurassaan Tampereen Pyrinnössä kaksi kautta miesten pääsarjassa.
Pelaajaura.
Nurisalo esiintyi ensimmäisen kerran kokoonpanossa miesten SM-sarjassa kasvattajaseuransa Tampereen Pyrinnön edustusjoukkueessa 11. lokakuuta 1987 KTP:ta vastaan, ja 25. lokakuuta hän teki ensimmäiset pääsarjapisteensä onnistuttuaan Helsingin NMKY:tä vastaan kahden pisteen heitossa ja yhdessä vapaaheitossa. Nurisalo teki miesten SM-sarjauran piste-ennätyksensä (yhdeksän pistettä) 20. tammikuuta 1988 FoKoPo:a vastaan. Nurisalo kuului kauden aikana Pyrinnön kokoonpanoon 13 ottelussa ja pelasi niissä 1,2 pisteen keskiarvolla. Pyrintö voitti kauden aikana vain kolme ottelua, oli runkosarjassa toiseksi viimeinen ja karsiutui jatkosarjasta. Joukkue pelasi SM-karsintaotteluita mutta säilytti sarjapaikkansa.
Kaudella 1988–1989 Nurisalo kuului runkosarjassa jälleen 13 ottelussa Pyrinnön kokoonpanoon ja pelasi niissä 0,8 pisteen keskiarvolla. Kauden suurimman pistemääränsä, kuusi, hän teki kauden avausottelussaan Turun NMKY:tä vastaan. Pyrinnöllä meni edelliskauttakin huonommin, kun se voitti vain yhden ottelun ja putosi alemmalle sarjatasolle. Samalla päättyi Nurisalon pääsarjaura.
Oliver Lindell

Oliver Lindell (s. 29. syyskuuta 1998) on suomalainen golfammattilainen, joka edustaa Virvik Golfia. Lindell on voittanut Finnish International Junior Championship kisan vuonna 2012 14-vuotiaiden poikien juniorisarjassa. Lindell on myös voittanut poikien reikäpelin SM-mestaruuden vuosina 2013–2014. Lindell voitti uransa neljännen SM-kullan vuonna 2015 alle 18-vuotiaiden poikien lyöntipelikilpailuissa. Lindell voitti Nordic Leaguen historian nuorimpana yksittäisen osakilpailun, Master Promo Championshipin, (69,65,70= -12). Lindell siirtyi ammattilaiseksi marraskuussa 2015. Hänet valittiin Porvoon vuoden urheilijaksi vuonna 2015. Lindell voitti uran ensimmäisen ammattilaiskisansa toukokuussa ja lähes heti perään toisen kerran kesäkuun puolivälissä.
Lindell voitti myös miesten 2016 Suomen Mestaruuden Hämeenlinassa kokonaistuloksella -13.
Lindell nousi onnistuneen Nordic League kauden ansiosta Challenge Tourille vuodeksi 2017.
Lindell sai Ecco Tourin menestyksen myötä villin kortin Euroopan Tourin osakilpailuun Tanskaan elokuun loppuvaiheessa. Debyytissään Euroopan Tourilla hän sijoittui hienosti sijalle T26. 
Vuonna 2024 Lindell saavutti pitkäaikaisen tavoitteensa ja nousi kauden päätteeksi DP World Tourille, sijoituttuaan kolmanneksi Challenge Tourilla. 
Vuonna 2025 debytoi golfin Major- kilpailuissa sijoittuen The Openissa sijalle T28. 
Urheilu-ura.
Lindell aloitti golfin vuonna 2007 ja liittyi Virvik Golf -seuraan 2008. 2015 ammattilaiseksi siirtynyt Lindell sijoittui 18:nneksi Espanjassa debyyttikisassa. Lindell voitti kaudella 2016 Nordic Leaguen satelliittikiertueella 2 kertaa, sekä sijoittui toiseksi kaksi kertaa. Myös top 10 sijoituksia löytyi monta. Lindell sijoittui kauden 2016 Nordic Leaguen rankingissa toiseksi ja sai kategorian 13 euroopan haastajakierueelle. Lindell on pelannut pääsääntöisesti Challenge Touria vuodesta 2017 ja on tienannut 145 kilpailussa reilut 422 000 euroa. 
Lindell nousi vuoden 2024 päätteeks Euroopan pääkiertueelle eli DP World Tourille.
Ensimmäisellä kaudellaan Euroopan pääkiertueella Lindell on tienannut 20 kilpailussa päälle vajaat 384 000 euroa.
Lindell pääsi karsintojen kautta vuonna 2025 uransa ensimmäiseen Major- kilpailuun, jossai sijoittui sijalle T28.
Lähteet.
oliverlindell.fi
Vejas Anaya

Vejas Anaya (s. 8. huhtikuuta 1979) on liettualainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän pelasi ammattilaisena Itävallassa ja Suomessa.
Anaya syntyi Yhdysvalloissa ja pelasi yliopistokoripalloa Santa Rosa Junior Collegen joukkueessa vuosina 1999–2001. Hän oli menossa kovatasoiseen UCLAn yliopistojoukkueeseen vuonna 1998 mutta joutui luopumaan mahdollisuudesta polvivamman vuoksi. Anaya pelasi kauden 2002–2003 Itävallan pääsarjassa 14 pisteen ja 7 levypallon keskiarvoilla. Elokuussa 2004 hän siirtyi suomalaiseen pääsarjajoukkue Pyrbasketiin. Anaya pelasi Pyrbasketissa seitsemän ottelua 9,0 pisteen ja 6,7 levypallon keskiarvoilla. Hän ei kuitenkaan sopeutunut pelaamaan nelospaikalla eikä täyttänyt joukkueenjohdon vaatimuksia, ja hänet erotettiin marraskuussa.
Hannu Kesänen

Hannu Kesänen (s. 6. elokuuta 1959) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Kesänen pelasi Tampereen Pyrinnössä kaksi kautta miesten pääsarjassa.
Pelaajaura.
Kesäsen kasvattajaseura oli helsinkiläinen Kiri-60. Hän esiintyi ensimmäisen kerran miesten SM-sarjassa Tampereen Pyrinnön edustusjoukkueessa 11. lokakuuta 1987 KTP:ta vastaan tehden viisi pistettä. Vakituisesti peliaikaa kauden aikana saanut Kesänen teki marraskuussa kahdessa ottelussa kauden korkeimman pistemääränsä (10), ja niistä jälkimmäisessä hän otti KTP:tä vastaan myös kahdeksan levypalloa. Kesänen pelasi Pyrinnössä runkosarjassa 17 ottelua 5,1 pisteen ja 2,1 levypallon keskiarvoilla. Pyrintö voitti kauden aikana vain kolme ottelua, oli runkosarjassa toiseksi viimeinen ja karsiutui jatkosarjasta. Joukkue pelasi SM-karsintaotteluita mutta säilytti sarjapaikkansa.
Kaudella 1988–1989 Kesänen pelasi runkosarjassa 14 ottelussa 6,9 pisteen ja 1,8 levypallon keskiarvoilla. Hän teki miesten SM-sarjauran piste-ennätyksensä (14) kauden aikana kahdesti, 30. lokakuuta Uudenkaupungin Urheilijoita ja 6. marraskuuta KTP:tä vastaan. Pyrinnöllä meni edelliskauttakin huonommin, kun se voitti vain yhden ottelun ja putosi alemmalle sarjatasolle. Samalla päättyi Kesäsen pääsarjaura.
Angolan ilmavoimat

Angolan ilmavoimat () on Angolan asevoimien asehaara. Ilmavoimien käytössä oleva kalusto koostui 273 lentokoneesta ja helikopterista vuodenvaihteessa 2015–2016.
Ilmavoimat perustettiin 21. tammikuuta 1976. Niiden lentotoiminnasta, henkilöstön koulutuksesta ja kasvavan konekannan huollosta vastasi pitkälti Neuvostoliitosta, Kuubasta ja muista kommunistisista valtioista tullut henkilöstö. Vuonna 1985 ilmavoimilla oli käytössään neuvostoliittolaista kalustoa, kuten Suhoin sotilaskoneita ja MiG-21- ja MiG-23-hävittäjiä. Neuvostoliittolaiset olivat toimittaneet myös Mil Mi-24 -helikoptereita. Angolan ilmavoimat hankki käyttöönsä myös länsimaista kalustoa, kuten sveitsiläisiä Pilatus-koneita ja ranskalaisia Aérospatiale Gazelle ja -Dauphin-helikoptereita.
Ilmavoimien historia.
Angolan itsenäistyttyä 1975 maa ajautui sotaan, mikä pakotti luomaan kansallisen puolustusjärjestelmän itsenäisyyden ja alueellisen yhtenäisyyden turvaamiseksi. Ilmavoimat perustettiin 1976 ilmatilan puolustamista ja maan koskemattomuuden säilyttämistä varten.
Alkuvaiheessa organisoitiin toimintaa integroimalla sissiliikkeen avainhenkilöitä ja rekrytoimalla entisiä Portugalin ilmavoimien osaajia. Ilmailutiloja otettiin haltuun varusteiden ja henkilöstön sijoittamiseksi. Seuraavaksi kehitettiin rakennetta, hankittiin lentokoneita, tutkia ja ilmatorjunta-aseita sekä aloitettiin nuorten rekrytointi. Lentotukikohtia uudistettiin ja operatiivisia laivueita muodostettiin.
Myöhemmin ilmavoimat vahvistuivat keskipitkän kantaman ohjuksilla ja moderneilla lentokoneilla. Koko maan ilmatila saatiin tutkavalvonnan piiriin, ja ilmapuolustusalueita perustettiin. Ilmaoperaatiot vihollisen selustassa heikensivät Etelä-Afrikan ilmaylivoimaa, mikä edisti Namibian itsenäistymistä YK:n päätöslauselman mukaisesti.
Rauhansopimuksen myötä 1991 ilmavoimat uudistettiin osaksi puolueettomia Angolan asevoimia. Tehtävät mukautettiin uusiin tarpeisiin, kuten ilmatilan puolustukseen, talousvyöhykkeen valvontaan, pelastusoperaatioihin ja kansainvälisiin velvoitteisiin. Sodan syttyessä uudelleen ilmavoimia organisoitiin ja varustettiin uudelleen, kunnes rauha saavutettiin 2002.
Organisaatio.
Angolan ilmavoimia johtaa kenraaliupseeri, joka raportoi asevoimien esikuntapäällikölle. Johto-organisaatio vastaa suunnittelusta, hallinnasta ja valvonnasta. Toiminta perustuu kolmeen päätöksentekotasoon: ilmavoimien johto, aluekomennot ja yksiköt. Organisaatio sisältää tukipalvelut, oikeuselimet, koulutuslaitokset ja operatiiviset yksiköt. Toiminta perustuu keskitettyyn johtamiseen ja hajautettuun toimeenpanoon.
Angolan ilmatila.
Angolan ilmatilaa on jaettu kahteen ilmailualueeseen. Pohjoinen ilmailualue toimii Luandasta käsin ja kattaa maan pohjois- ja koillisosat. Eteläinen ilmailualue puolestaan toimii Lubangosta ja ulottuu maan etelä- ja keskiosiin.
Lentokalusto.
Angolan ilmavoimilla on yhteensä 389 ilma-alusta, joista suurin osa on venäläistä alkuperää (erityisesti Suhoi, MiG, Antonov ja Mil). Kalusto on keskittynyt muutamille keskeisille lentokentille, ja hävittäjä- ja helikopterikalusto muodostaa merkittävän osan ilmavoimien kapasiteetista.
Polyvinyyliasetaatti

Polyvinyyliasetaatti (tunnettu myös nimillä PVA, PVAc, yleisliima, puuliima) on kumimainen alifaattinen synteettinen polymeeri. Polyvinyyliasetaatin kemiallinen kaava on (C4H6O2)n, ja se kuuluu polyvinyyliestereihin. Polyvinyyliasetaattia valmistetaan vinyyliasetaatista polymerointireaktiolla, ja reaktiotuotteet veteen sekoittamalla saadaan aikaan emulsio, jota voidaan käyttää esimerkiksi lateksimaalien ja puu- tai PVA-liimana tunnetun kotitalousliiman valmistukseen. Polyvinyyliasetaattipohjaisia liimoja voidaan käyttää kuitumaisten aineiden, kuten puun, paperin ja kankaan liimauksissa. Polyvinyyliasetaatin CAS-numero on 9003-20-7.
HMS Milford (1809)

HMS Milfrod oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1809 vesillelaskettu Milford-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 16. joulukuuta 1796 Milford Havenista Jacobsilta, joka kuitenkin ajautui konkurssiin. Aluksen valmistus vastuu siirtyi konkurssin jälkeen valtiolle, joka perusti Pembroken telakan Milford Haveniin. Köli laskettiin kesäkuussa 1798. Alus laskettiin vesille 1. huhtikuuta 1809 ja valmistui 30. syyskuuta Plymouthissa. Valmistuskustannukset olivat 45 209 puntaa, mistä maksettiin Jacobsille 8 290 puntaa. Lisäksi varustamiskustannukset olivat 37 212 puntaa.
Palvelus.
Alus romutettiin Pembrokessa heinäkuussa 1846.
S/s Protector (pelastusalus)

S/S Protector oli Neptun Oy:n omistama höyrykäyttöinen pelastushinaaja. Alus rakennettiin vuonna 1899 Viipurissa tai Helsingissä, ja se osallistui moniin pelastustoimiin. Alkuaikojen tunnetuimpia oli matalikolle Porkkalassa ajaneen keisarillisen huvijahti "Štandartin" pelastustyö vuonna 1907.
Talvella 1921 Protector auttoi yhdessä pelastusalus "Assistansin" kanssa matalikolle ajaneen amerikkalaisen "Eastern Starin" irti. Tammikuussa 1940 osui Protectorin kohdalla sodan vaikein pelastustyö, kun jäänmurtaja "Sampo" ajoi karille Reposaaren luona. Työ kävi ylivoimaiseksi ja sitä jatkoi Protector yhdessä Assistansin ja muiden pelastusalusten kanssa vasta toukokuussa, ja juhannuksena Sampo oli saatu hinatuksi Turkuun. Myös S/S "Ariadnen" pelastusyrityksiin Protector osallistui joulupäivänä 1944. Ariadne oli sotakorvauksena matkalla Leningradiin. Ariadne saatiin irti vasta seuraavana keväänä ja sen sijasta luovutettiin S/S "Aallotar".
Alusta korjattiin, pidennettiin ja koneet uusittiin Hietalahdessa vuonna 1921. Vanha pelastushinaaja poistettiin käytöstä vuonna 1959 ja romutettiin Teijossa 1961. Alukselle rakennettiin vuonna 1963 saman niminen 3 000 hevosvoiman tehoinen dieselkäyttöinen seuraaja.
Inflexible-luokka

Inflexible-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston neljän 64-tykkisen kolmannen luokan linjalaivan muodostama alusluokka, jonka alukset suunnitteli Sir Thomas Slade.
Suunnittelu.
Sir Thomas Sladen suunnitteleman luokan aseistuksena oli kummallakin tykkikannella kaksikymmentäkuusi tykkiä, joista alemman kannen tykit olivat 24 naulan ja ylemmän 18 naulan tykkejä. Puolikannella oli kymmenen ja etukannella kaksi 9 naulan tykkiä. Vuonna 1794 aluksen etukannelle lisättiin kaksi 24 naulan karronadia ja takakannelle kuusi 18 naulan karronadia.
Fanni Suomi

Fanni Suomi (s. 3. toukokuuta 1997) on suomalainen televisionäyttelijä. Hänet tunnetaan roolistaan Tuija Haavistona Yle TV2:n "Uusi päivä" -televisiosarjassa, jossa hän oli mukana ensimmäisestä jaksosta jaksoon 625 asti.
Aikaisemmin Suomi on esiintynyt Poppis-ohjelmassa ja avustajana Pirunpelto-televisiosarjassa.
Yksityiselämä.
Suomi valmistui ylioppilaaksi Tampereen Hatanpään lukiosta keväällä 2016. Hän opiskelee maantiedettä Oulun yliopistossa. Suomi on myös kertonut, ettei halua näyttelemisestä itselleen ammattia vaan pitää sitä enemmänkin harrastuksena.
Fannin isä on tv-ohjaaja Timo Suomi.
Anastasia (nimi)

Anastasia on kreikkalaisperäinen naisen etunimi. Se on Anastasios-nimen naispuolinen vastine, ja molemmat tarkoittavat "ylösnoussutta."'Nimi on ollut useilla varhais­kristillisillä pyhimyksillä ja marttyyreillä, joista erityisesti dalmatialainen Pyhä Anastasia on tehnyt nimen suosituksi varsinkin ortodoksisissa maissa. Nimi on ollut muun muassa useilla Venäjän keisariperheen jäsenillä. 
Suomessa nimi Anastasia on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 
annettu 1900-luvun alusta lokakuuhun 2025 mennessä 3586 henkilölle. Nimeä ei ole Helsingin yliopiston almanakkatoimiston vahvistamassa suomen- tai ruotsin­kielisen kalenterin nimistössä, mutta ortodoksisessa kalenterissa se esiintyy seuraavina päivinä:
Juho Kuosmanen (kauppaneuvos)

Johannes (Juho) Kuosmanen (21. joulukuuta 1887 Sortavala – 20. joulukuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos (1947), joka vaikutti vuosikymmenten ajan tuonti- ja vientiyhtiöiden johtajana merkittävästi Suomen ulkomaankauppaan.
Kuosmasen vanhemmat olivat maanviljelijä Nikolai Kuosmanen ja Annikki Falck ja puoliso vuodesta 1912 Aino Edith Koivisto. Hän syntyi Ruskealassa maanviljelijäperheeseen, mutta lähti jo 12-vuotiaana Sortavalaan kauppa-apulaiseksi ensin sekatavara- ja sitten tukkuliikkeeseen. Kaupallista alaa hän opiskeli ensin iltakursseilla, mutta perehtyi sitten kansainväliseen kauppaan Lyypekissä vuosina 1909–1911. Palattuaan Suomeen hän oli lyhyen aikaa kauppaedustajana, kunnes perusti agentuuriliikkeen Kontro &amp; Kuosmanen Kaarlo Kontron kanssa vuonna 1913. Ensimmäisen maailmansodan aikana liike toi Suomeen varsinkin elintarvikkeita Atlantin takaa Ruotsin kautta, mutta myös Venäjältä. Viimeksi mainitussa tarkoituksessa liikkeen palveluksessa toimi muun muassa Hella Wuolijoki. 
Sodan jälkeen Kuosmasesta tuli yksi vasta perustetun Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy:n johtajista, muut olivat lakimies Risto Ryti ja toimitusjohtaja Samuli Harima. Kuosmanen omisti Kontron kanssa kolmanneksen uudesta perustetusta tuonti- ja vientiyhtiöstä, jonka ensimmäiseksi kohteeksi otettiin etenkin Etelä-Amerikka. Heti ensimmäisenä toimintavuotenaan Suomen suurimmaksi kansainvälisen kaupan harjoittajaksi nousseen yhtiön hallintoneuvoston puheenjohtajana toimi Juho Kusti Paasikivi. Yritys ajautui kuitenkin erittäin pahoihin talousvaikeuksiin vuoteen 1921 mennessä. Kuosmanen ja Kontro pelastivat sen lisäpääomalla, mutta Kansallis-Osake-Pankin lopetettua luototuksen yhtiön toiminta lakkasi 1928 ja Kuosmanen kärsi miljoonatappiot. Hän perusti silti jo samana vuonna uuden yrityksen, Valtameri Oy:n, joidenkin entisten alaistensa kanssa. Uusi yritys kasvoi toisen maailmansodan aikana ja varsinkin sen jälkeen, osin sotakorvausten takia, merkittävästi varsinkin rauta- ja teräsalalla. Kuosmasen poika Kauko Kuosmanen jatkoi vuonna 1950 isänsä jälkeen yhtiön johdossa.
HMS Waterloo (1818)

HMS Waterloo oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1818 vesillelaskettu 80-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Henry Peaken suunnittelema alus tilattiin 29. elokuuta 1809 Portsmouthin telakalta, missä rakennustöistä vastasi Nicholas Diddams. Köli laskettiin marraskuussa 1813 nimellä "HMS Talavera". Alus nimettiin Amiraliteetin 23. heinäkuuta 1817 tekemällä päätöksellä "HMS Waterlooksi". Se laskettiin vesille 16. lokakuuta 1818 ja valmistui 28. lokakuuta, jolloin se sijoitettiin reserviin. Valmistuskustannukset olivat 72 217 puntaa ilman takilointia ja varustamista ja yhteensä 85 473 puntaa.
Alus katettiin tammikuussa 1819, mikä poistettiin joulukuussa 1833. Se nimettiin Amiraliteetin 5. lokakuuta 1824 tekemällä päätöksellä "HMS Bellerophoniksi". Aluksella havaitut viat korjattiin, kun se varustettiin maaliskuussa 1833 tarkastettavaksi Portsmouthissa. Lopulta alus varustettiin Portsmouthissa meripalvelukseen maaliskuusta heinäkuuhun 1836.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 5. huhtikuuta 1836 Välimeren laivastoon kontra-amiraali Sir Charles Pagetin lippulaivana päällikkönään Samuel Jackson. Aluksen päälliköksi tuli 14. huhtikuuta 1838 Charles John Austen. Alus osallistui 1840 operaatioihin Syyrian rannikolla, kuten Akran pommitukseen 3. marraskuuta. Alus poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin reserviin kesäkuussa 1841.
Alus siirrettiin 1848 satamapalvelukseen ja myytiin 12. tammikuuta 1892 romutettavaksi J. Read Jr:lle Portsmouthiin.
Fries-toisiintuminen

Fries-toisiintuminen on kemiallinen reaktio, jossa fenyyliesteri toisiintuu lämmön tai UV-säteilytyksen vaikutuksesta aromaattiseksi o- tai p-hydroksiketoniksi. Reaktiota katalysoivat Lewis-hapot. Fries-reaktion raportoi ensimmäisen kerran Karl Theophil Fries vuonna 1908 ja reaktio on nimetty hänen mukaansa.
Reagenssit ja mekanismi.
Fries-toisiintuminen on mahdollista kaikille fenyyliestereille, joissa on vapaa sitoutumiskohta aromaattisessa renkaassa o- tai p-asemassa alkuperäiseen esteriryhmään nähden. Reaktiota katalysoivat monet Lewis-hapot kuten alumiinikloridi, alumiinifluoridi, vetyfluoridi, booritrifluoridi ja sinkkikloridi. Reaktio voidaan suorittaa liuottimettomissa olosuhteissa, mutta jos liuotinta käytetään tyypillisimpiä ovat nitrobentseeni, klooribentseeni tai hiilidisulfidi. Reaktion reaktiomekanismista ei ole yksimielisyyttä. Yleisesti hyväksytyin mekanismi on, että lähtöaine ja katalyytti muodostavat kompleksin, joka hajoaa fenoliksi ja karbokationiksi, joka reagoi aromaattisen renkaan kanssa elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla ja reaktio on intermolekulaarinen. Fries-toisiintumisessa muodostuvien isomeerien suhdetta voidaan kontrolloida lämpötilalla, liuottimella ja katalyyttien määrällä. Tyypillisesti lämpötilan ollessa alle 100 °C muodostuu pääasiassa p-isomeeria ja lämpötilan ollessa yli 150 °C muodostuu lähinnä o-isomeeria.
Valokemiallinen Fries-toisiintuminen.
Fries-toisiintuminen voidaan suorittaa myös valokemiallisesti säteilyttämällä UV-säteilyllä. Reaktion mekanismi poikkeaa termisen Fries-toisiintuminen mekanismista ollen intramolekulaarinen. Tässä reaktiossa tapahtuu fenyyliesterin virittyminen ja virittynyt tila purkautuu hajoamalla fenoliradikaaliksi ja asyyliradikaaliksi, jotka reagoivat muodostaen hydroksiketonin. Myös tässä reaktiossa voi muodostua joko o- tai p-isomeeri.