tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
HMS Castor (T124)

HMS Castor (runkonumero T124) oli Ruotsin laivaston Spica-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Karlskronan laivastontelakalta. Se laskettiin vesille 25. lokakuuta 1965 ja liitettiin laivastoon 7. heinäkuuta 1967.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 30. kesäkuuta 1985.
HMS Vega (T125)

HMS Vega (runkonumero T125) oli Ruotsin laivaston Spica-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Karlskronan laivastontelakalta. Se laskettiin vesille 12. maaliskuuta 1966 ja liitettiin laivastoon 17. marraskuuta 1967.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1. marraskuuta 1989.
HMS Virgo (T126)

HMS Virgo (runkonumero T126) oli Ruotsin laivaston Spica-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Karlskronan laivastontelakalta. Se laskettiin vesille 10. syyskuuta 1966 ja liitettiin laivastoon 22. maaliskuuta 1968.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1. marraskuuta 1989.
Erwin Mulder

Erwin Mulder (s. 3. maaliskuuta 1989 Pannerden) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Swansea Cityä. Pelipaikaltaan hän on maalivahti.
Mulder teki ensiesiintymisensä Eredivisiessä 2. joulukuuta 2007, kun Feyenoord voitti Heracles Almelon kotonaan 6–0. Ottelu oli hänen ainoansa sarjassa kaudella 2007–2008. Elokuussa 2008 Mulder lainattiin toiseksi korkeimman sarjatason Excelsioriin, jossa hän torjui ykkösmaalivahtina kauden 2008–2009. Feyenoordiin palattuaan Mulder pelasi kymmenen pääsarjaottelua kaudella 2009–2010 ja 17 sitä seuraavalla. Kaudeksi 2011–2012 hän nousi seuran ykkösmaalivahdiksi ja pelasi 34 sarjaottelua. Kaudella 2012–2013 Mulderin ottelut Eredivisiessä jäivät 22:een hänen varpaansa murruttua syyskaudella. Kaudella 2013–2014 hän oli jälleen ykkösmaalivahti pelaten 32 sarjaottelua. Kauden jälkeen Feyenoord hankki Ajaxista Kenneth Vermeerin, josta tuli uusi ykkösmaalivahti, ja Mulder pelasi kaudella 2014–2015 vain neljä sarjaottelua.
Mustakyynelrastas

Mustakyynelrastas ("Drymodes superciliaris") on pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustakyynelrastasta tavataan Australian pohjoisosissa, Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Australianrastas

Australianrastas ("Drymodes brunneopygia") on pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Australianrastasta tavataan laajalla alueella Australian eteläosissa. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta sen ei uskota vielä olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Muurolan sairaala

 
Muurolan sairaala oli vuosina 1973–2023 toiminut Lapin sairaanhoitopiiriin kuulunut psykiatrinen sairaala Rovaniemen Muurolan kylässä, noin 25 kilometriä Rovaniemen keskustasta lounaaseen.. Siellä oli myös Lapin päihdeklinikka. Psykiatrisessa sairaalassa oli 46 potilaspaikkaa, päihdeklinikalla 12. Se oli alun perin rakennettu keuhkotautiparantolaksi. Päärakennuksen on suunnitellut arkkitehti Jussi Paatela, ja se valmistui vuonna 1951. 
Museoviraston mukaan osa alueen rakennuksista on valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä.
Historia.
Vanhan sairaalan suunnitteli E. A. Kranck ja se rakennettiin 1925–1926, ja keuhkotautisairaala aloitti toimintansa 1927. Sairaala vuokrattiin saksalaisille vuonna 1942 kenttäsairaalaksi. Siellä oli myös suomalaisten sotasairaala. Saksalaiset räjäyttivät rakennuksen lähtiessään vetäytymään Lapista 1944. Päärakennus tuhoutui, mutta henkilökunnan asunnot ja varastorakennukset säilyivät. Uusi rakennus valmistui 1951, siinä oli 355 potilaspaikkaa.. Sairaala siirtyi psykiatrian käyttöön 1973–1974, ja keuhkotautipotilaat siirtyivät Rovaharjuun.
Lapin sairaanhoitopiirin yhtymähallitus päätti toukokuussa 2015 siirtää sairaalan toiminnot Lapin keskussairaalan yhteyteen ja että rakennukset myydään. Siirron ajankohdasta ei ollut vielä päätöstä. Elokuussa 2023 Muu­ro­lan psy­kiat­ri­nen sai­raa­la lopulta lopetti toimintansa ja psykiatrinen sairaalahoito muutti uusiin ti­loi­hin Lapin kes­kus­sai­raa­laan. Sairaalakäytön jälkeen rakennuksessa on toiminut Lapin hyvinvointialueen hoivakoteja. Ne ovat olleet kuitenkin esillä mediassa huonon varustelutasonsa takia.
Mehiparrat

Mehiparrat ("Jovibarba") on maksaruohokasvien (Crassulaceae) heimoon kuuluva mehikasvisuku.
Tuntomerkit.
Mehiparrat ovat monivuotisia karvattomia ruohoja, jotka kasvavat 8–25 senttimetriä korkeiksi. Ne ovat pystyvartisia ja haarattomia, varreltaan meheviä eli sukkulenttisia. Lehdet ovat monivuotisia, ruodittomia ja muodostavat tyviruusukkeen kiinnittyen varteen kierteisesti. Lapa on tavallisesti 2–4 cm, joskus jopa 6 cm pitkä, muodoltaan pitkänomainen tai vastapuikea, mehevä, tyveltään kannukseton, ehyt- ja toisinaan ripsilaitainen. Suonet ovat huomaamattomia.
Kukinnot ovat varsipäätteisiä viuhkoja. Kukkaperät puuttuvat tai ovat korkeintaan millimetrin mittaisia. Kukat ovat pystyjä ja kuusi- tai seitsenlukuisia. Niissä on tyveltään yhdistynyt verhiö. Terälehdet ovat pystyjä, erillisiä, vihertävän valkoisia, vihertävän keltaisia tai keltaisia ja ripsureunaisia. Mesiäiskehrä on neliömäinen. Heteiden määrä on kaksi kertaa niin suuri kuin verholehtien, ja palhot ovat terälehtiin kiinnittymättömiä. Emit ovat pystyjä ja toisiinsa yhtyneitä; vartalot ovat neljä tai viisi kertaa sikiäintä lyhempiä. Hedelmä on kotamainen, pysty ja koostuu tyvestään yhteen kasvaneista emilehdistä. Siemenet ovat soikeita ja uurteisia.
Levinneisyys.
Mehiparrat ovat kotoisin Euraasiasta.
Luokittelu.
Mehipartojen suvussa on kolme lajia:
Mehipartojen erottaminen omaksi suvukseen mehitähdistä ("Sempervivum") on ollut kiistanalaista jo yli vuosisadan ajan. Toisinaan niitä pidetään mehitähtien suvun sektiona, toisinaan omana sukunaan. Omaksi suvuksi viemistä on perusteltu mehipartojen terälehtien pystyisyydellä (mehitähdillä ne ovat taipuneita), kukan kuusi- tai joskus seitsenlukuisuudella (mehitähdillä on 8–16-lukuiset kukat), terälehtien ripsireunaisuudella (mehitähdillä on ehytlaitaiset terälehdet) ja siitepölyhiukkasen morfologialla ja hienorakenteella, joissa mainituilla suvuilla on merkittäviä eroja. Joka tapauksessa viimeaikaiset geneettiset tutkimukset ovat osoittaneet mehipartojen ja -tähtien olevan toisilleen läheistä sukua.
Fluorenyylimetyloksikarbonyylikloridi

Fluorenyylimetyloksikarbonyylikloridi eli 9-fluorenyylimetyyliklooriformiaatti tai FMOC-Cl (C15H11ClO2) on klooriformiaattiestereihin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään erityisesti synteettisten peptidien valmistuksessa suojaryhmänä. 
Ominaisuudet.
Fluorenyylimetyloksikarbonyylikloridi on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Se liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten dikloorimetaaniin, tetrahydrofuraaniin ja dioksaaniin. Se sisältää elektrofiilisen happokloridifunktionaalisuuden ja reagoi nukleofiilien kuten veden, alkoholien tai amiinien kanssa.
Valmistus ja käyttö.
Fluorenyylimetyloksikarbonyylikloridia valmistetaan tyypillisimmin 9-fluorenyylimetanolin ja fosgeeniin välisellä reaktiolla. Toinen valmistustapa on 9,10-fenantreenikinonin ja fosgeenin välinen reaktio.
Fluorenyylimetyloksikarbonyylikloridin tärkein käyttökohde on toimia aminohappojen aminoryhmän suojaryhmänä kiinteän faasin peptidisynteeseissä. Se reagoi helposti primääristen ja sekundääristen amiinien kanssa. Näissä peptidisynteeseissä aminohapon suojaamaton karboksyylihappopää reagoi toisen aminohapon vapaan aminoryhmän kanssa muodostaen peptidisidoksen. Suojaryhmä voidaan poistaa heikon emäksen avulla ja synteesi jatkuu. FMOC-suojausta käytetään usein niin kutsuttuna ortogonaalisena suojaryhmänä emäksiä sietävän, mutta happolabiilin t-Boc-ryhmän kanssa.
Fluorenyylimetyloksiryhmän poistamisen emäksellä tuottaa vapaan aminoryhmän ja sivutuote riippuu käytetystä emäksestä. Emäs poistaa suojaryhmältä protonin, jolloin muodostuva karbokationi hajoaa dibentsofulveeniksi ja hiilidioksidiksi. Mikäli reaktiossa käytetään emäksenä jotain sekundääristä amiinia kuten piperidiiniä, reagoi se dibentsofulveenin kanssa muodostaen additiotuotteen.
Fluorenyylimetyloksikarbonyylikloridia käytetään myös toisen suojaryhmän lisäykseen käytettävän kemikaalin 9-fluorenyylimetyylisukkinimidyylikarbonaatin valmistamiseen. Yhdiste fluoresoi voimakkaasti UV-säteilyn vaikutuksesta ja sitä käytetään reagoimaan amiinien ja aminohappojen kanssa ja tunnistamaan yhdisteet niiden fluoresenssin perusteella esimerkiksi korkean erotuskyvyn nestekromatografian jälkeen.
Here and Now

Here and Now on kanadalaisen rockyhtyeen Nickelbackin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 21. marraskuuta 2011. Albumilta julkaistiin singlet ”When We Stand Together”, ”Bottoms Up”, ”This Means War”, ”Lullaby” ja ”Trying Not to Love You”. Yhtye kävi maailmankiertueella Helsingissä vuonna 2012. 
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 10, ja ylsi parhaimmillaan sijalle 7.
No Fixed Address

No Fixed Address on kanadalaisen rockyhtyeen Nickelbackin kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin 14. marraskuuta 2014. Albumilta julkaistiin singlet "Edge of a Revolution", "What Are You Waiting For?", "Million Miles an Hour", "Miss You", "She Keeps Me Up", "Get 'Em Up", "Make Me Believe Again" and "Satellite". Yhtye tulee maailmankiertueella Hartwall Areenalle 30. syyskuuta 2015.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 31. Se pysyi listalla yhteensä neljä viikkoa.
Kaksoisolento (kappale)

”Kaksoisolento” on suomalaislaulaja Tuulin kappale, joka oli tarkoitus julkaista myös EP-levyllä, mutta joka ei sellaiselle ole päätynyt. Kappale julkaistiin singlenä 21. toukokuuta 2015. The Voicen Ensireaktiossa kappale soitettiin jo päivää aiemmin.
Kappaleen ovat säveltäneet ja sanoittaneet Jaakko Salovaara ja Kyösti Salokorpi, jotka ovat myös tuottaneet kappaleen.
Seutulan kappeli

Seutulan kappeli eli Königstedtin kappeli on Vantaan Seutulassa sijaitseva vuonna 1925 Königstedtin kartanon maille talkootyönä rakennettu puinen suorakaiteinen pitkäkirkko, joka siirtyi Ripukylän rukoushuoneyhdistykseltä alueen seurakunnille 1964 (Vantaan seurakuntayhtymä tunnettiin ennen vuotta 1972 nimellä "Helsingin pitäjän seurakunnat"). Helsingin piispa Aarre Lauha vihki kappelin käyttöön 2.5.1965, tilaisuuteen osallistui myös tuolloinen pääministeri Johannes Virolainen. 
Kirkon alttaripäädystä ulkonee runkohuonetta matalampi siipirakennus, vastakkaisessa päädyssä on tornimainen osa ja sen päätteenä korkeahuippuinen kattoratsastaja. Ikkunat ovat segmenttikaaripäätteiset. Rakennusta on korjattu 1969-1970, peruskorjaus tehtiin 1979, jolloin kirkkoon rakennettiin parvi ja se vihittiin toistamiseen käyttöön. Kirkon pinta-ala on parvi mukaan lukien 237 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 120 hengelle. Kirkon 4-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1969, alttaritaulu on tuntemattoman taiteilijan maalaama. 
Kirkon 60-vuotisjuhlien aikaan 1985 kappeli sai hollantilaisessa Pettit &amp; Fritsenin valimossa valetun kellon.
Vesannon kirkko

Vesannon kirkko on Vesannolla sijaitseva puinen, tasavartinen, sisäviisteinen päätytornillinen ristikirkko, jonka suunnitteli lääninarkkitehti Carl Ziegler ja joka rakennettiin Mikko Karjalahden johdolla vuosina 1856–1857. Tornin kellot ovat vuosilta 1857 ja 1907. Kirkon keskustaa korostaa monikulmainen attika, jossa on kekomainen katto. Kuoren päädystä ulkonee sakasti, sakaroissa on päätykolmiot. Myös ovien yläpuolella on päätykolmio- eli frontoniaiheet. Kirkon ikkunat ovat suorapäätteiset, sakaroiden sisäkatteena on puiset tasakatot ja keskustassa on pylväiden kannattelema puukupu. Kirkkoa on korjattu aiemmin 1905, 1922, 1952 sekä myöhemmin vuosina 1995 ja 2005–2006. Kirkon pinta-ala on 556 neliötä ja siinä on istumapaikkoja 650 hengelle. Kirkon 20 + 1 -äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1957. 
Kirkon alttaritaulu "Kutsuva Jeesus" on venäläinen, sen löysi pois heitettynä vesantolainen sotilas Toivo Jäntti 1941 Aunuksen Karjalan Suistamon Grisinskajan kylästä ja toi sen sieltä kotikirkkoonsa. Elina Karjalaisen Suomen Kuvalehteen 1962 kirjoittaman jutun mukaan taulun löytäjä ja tuoja oli rintamamies Yrjö Turjamaa.
Kirkon aidan läheisyydessä sijaitsee Kirkonmäen alueeseen kytkeytyvä kivinen Anu Matilaisen "Kaskikivet"-veistos (1988), joka symbolisoi sinapinsiemenen kehittymistä Jumalan antaman kasvun kautta suureksi puuksi.
HMS Plejad (T102)

HMS Plejad (runkonumero T102) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Saksasta Lürsseniltä. Se laskettiin vesille 21. marraskuuta 1953 ja liitettiin laivastoon 21. toukokuuta 1954.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1977.
Square One

Square One on suomenruotsalaisen Benjamin Peltosen toukokuussa 2015 julkaistu ensimmäinen EP-levy. EP:n on tuottanut Joonas Angeria.
EP:n viidestä kappaleesta kaksi on julkaistu singlenä. Ensimmäinen, ”Underdogs”, julkaistiin 8. syyskuuta 2014. Kappale menestyi Suomessa kohtalaisesti nousten muun muassa singlelistan kymmenenneksi. Kappale pääsi myös espanjalaisen Los 40 Principales -radiokanavan soittolistalle. Joulukuussa 2014 julkaistu toinen single ”Unbreakable” ei menestynyt esikoissinglen tavoin eikä se noussut lainkaan listoille. Kolmantena singlenä EP:ltä julkaistiin avausraita ”Young and Restless”.
Espanjassa CD:nä julkaistulla EP:llä on mukana myös ”Carry You Home” -niminen bonuskappale sekä instrumentaaliversiot neljästä EP:n kappaleesta.
Julkaisuhistoria.
Ensimmäisenä EP tuli digitaalisesti ladattavaksi 18. toukokuuta 2015 muun muassa Saksassa ja Taiwanissa. Maailmanlaajuisesti se julkaistiin Spotify-palvelussa 22. toukokuuta 2015. Suomessa EP tuli digitaaliseen myyntiin 29. toukokuuta 2015.
Lokakuussa 2015 EP julkaistiin Espanjassa CD:nä.
Leonard Soccio

Leonard "Len" Soccio (s. 28. toukokuuta 1967 Thorold, Ontario, Kanada) on kanadalais-saksalainen entinen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli sentteri tai vasen laitahyökkääjä. Hän oli kätisyydeltään left eli pelasi vasen käsi alhaalla. Huolimatta Kanadanitalialaisista sukujuuristaan, Soccio edusti jääkiekkoilijana Saksaa vuosina 1999-2003.
Juniorivuodet.
Soccio pelasi juniorikiekkoa OHL-liigan North Bay Centennialsin joukkueessa kaikkiaan neljän kauden ajan vuosina 1984-1988. Viimeisenä vuotenaan hän teki 66 pelaamassaan ottelussa peräti 135 pistettä ja valittiin liigan 2. All Stars -joukkueeseen. Hän vastaanotti myös liigan vuoden parhaan yli-ikäisen pelaajan palkinnon, Leo Lalonde Trophyn. Keväällä 1987 Soccio pääsi Centennialsin mukana pelaamaan OHL-liigan finaaleissa, mutta mestaruuden korjasi tuolla kertaa Oshawa Generals.
Ura seurajoukkueissa.
Jätettyään junioriliigat 21-vuotiaana Soccio pelasi keväällä 1988 kuusi ottelua IHL:n Fort Waynessa. Seuraavasta vuodesta muodostui käytännössä välivuosi, sillä Soccio pääsi pelaamaan vain yhden IHL ottelun. Kaudet 1989-1992 Soccio pelasi pääosin ECHL-liigassa ja sekaan mahtui myös muutaman ottelun visiitit Colonial Hockey Leaguen Brantfordiin sekä Englantiin. Kauden 1992-93 Soccio vietti CoHL:n St. Thomasin joukkueessa jonka jälkeen oli aika suunnata katseet Eurooppaan.
Syksystä 1994 Soccio pelasi kaksi kautta Saksan 2.Bundesliigassa ESC Wedemarkin joukkueessa. Kauden 1995-96 päätteeksi seura nousi Saksan pääsarjaan, DELiin ja vaihtoi nimensä Hannover Scorpionsiksi. Hannoverissa Soccio pelasi aina kevääseen 2005 asti, jonka jälkeen oli tullut aika jättää kaukalot. 
Kolmen vuoden tauon jälkeen Soccio palasi kaukaloon harrastemielessä Saksan neljännellä sarjatasolla pelanneen SC Langenhagenin riveissä. Seuraavien neljän kauden aikana Soccio pelaili Langenhagenin riveissä reilun kymmenkunta ottelua per vuosi.
Ura maajoukkueessa.
Ennen Eurooppaan tuloaan Soccio ei ollut kertaakaan edustanut Kanadaa missään IIHF:n virallisessa mestaruusturnauksessa, joten kahden Saksassa pelatun kauden jälkeen hän sai oikeuden edustaa Saksaa. Maajoukkuedebyytti sai kuitenkin odottaa kevääseen 2000 jolloin hän liittyi Saksan maajoukkueeseen B-sarjan MM-turnauksessa. Tämän jälkeen Soccio edusti Saksaa A-tasolla vuosien 2001, 2002 ja 2003 MM-turnauksissa sekä 2002 Olympiaturnauksessa.
Maajoukkuetilastot
Owen D. Young

Owen D. Young (1874–1962) oli yhdysvaltalainen juristi ja liikemies. Hän toimi General Electric -yhtiön pääjohtajana 1920- ja 1930-luvuilla. Hän toimi puheenjohtajana sotakorvauskomiteassa, jonka tehtävänä oli 1920-luvun lopussa järjestää uudelleen Saksan sotakorvaukset. Maksuohjelmaa nimitetään Youngin suunnitelmaksi. 
Young toimi asianajajana vuoteen 1912, jolloin hänet nimitettiin General Electricin päälakimieheksi. Vuodesta 1922 vuoteen 1939 hän oli yhtiön pääjohtaja. Vuonna 1919 hän organisoi Radio Corporation of America (RCA) -yrityksen toimimaan alan yhdysvaltalaisten yritysten yhteenliittymänä. Hän oli 1920-luvun alussa asiantuntijajäsenenä komiteassa, joka järjesti Saksan sotakorvausten maksamista ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Työtä jatkettiin 1920-luvun lopussa, jolloin laadittiin jatkokehitelmä vuoden 1924 Dawesin suunnitelmalle. Tämä vuonna 1929 valmistunut "Youngin suunnitelma" pienensi Saksalta vaadittuja sotakorvauksia ja muodosti varojen siirtoa varten erityisrahalaitoksen Bank for International Settlements (BIS).
Matias Shikondomboro

Matias Shikondomboro (s. Kavango, Namibia) oli ensimmäinen kavangolainen, joka vihittiin luterilaiseksi papiksi.
Shikondomboro tuli töihin Nkurenkurun lähetysasemalle alkuvuodesta 1930. Hän työskenteli siellä Aatu Järvinevan alaisuudessa keittiöapulaisena. Hän kääntyi kristityksi muutama vuosi myöhemmin, ja vuonna 1935 hänet lähetettiin Ambomaalle Oniipan seminaariin opiskelemaan opettajaksi.
Seminaarin jälkeen hän palasi Kavangolle, missä työskenteli opettajana ja evankelistana. Vuonna 1942 hänet vihittiin papiksi, minkä jälkeen hän jatkoi työskentelyä Kavangolla.
Shikondomboro vieraili Suomessa ainakin yhden kerran. Hän on kirjoittanut yhden suomeksi julkaistun kirjan, "Ken kulkee hän näkee. Noidan pojasta papiksi", joka julkaistiin vuonna 1965.
Da Capo

Da Capo tai Da-Capo voi tarkoittaa:
MARK Suomen Markkinointiliitto

MARK Suomen Markkinointiliitto r.y. (vuoteen 2003 asti SML) on suomalainen järjestö, jonka tavoitteena on kehittää ja parantaa suomalaista markkinointialan osaamista sekä markkinoinnin tuloksellisuutta ja vastuullisuutta. Se pyrkii lisäämään tietämystä markkinoinnista kokonaisuudessaan ja sen merkityksestä sekä suomalaiselle yhteiskunnalle että suomalaisille yrityksille.
Mark perustettiin vuonna 1928. Sen näkyvin toimintamuoto on ollut vuodesta 1948 järjestetyt vuosittaiset Idea-päivät, joka on vuodesta 2012 lähtien yhdistetty Aalto-yliopiston kanssa toteutettavaksi StratMark Idea -tapahtumaksi. Mark on mukana myös monien markkinointialan kilpailujen järjestämisessä yksin tai yhdessä muiden alan järjestöjen kanssa. Näihin kuuluvat Kultajyvä-ilmoituskilpailu, Effie-kampanjakilpailu, Vuoden Markkinointiteko, Voitto-mainoselokuvakilpailu sekä Turun talousalueen Vuoden Mainos -kilpailu.
Mark on vuodesta 2006 ylläpitänyt Mainonnan ja markkinointiviestinnän suunnittelijat MAT ry:n vuonna 1959 perustamaa Iskulauserekisteriä. Järjestöllä on oma ammattikirjallisuutta julkaiseva kustannusyhtiö Mark Kustannus Oy.
Mark on jäsenenä kansainvälisissä järjestöissä Nordisk Marknadsförbund ja World Marketing Association (WMA).
Historiaa.
MARK Suomen Markkinointiliitto perustettiin vuonna 1928. Se on Suomen ensimmäinen markkinoinnin alan järjestö. Markkinointiliiton historiaa löytyy Mikkelin Designmuseosta. Ne on toimitettu sinne keväällä 2022, kun yhdistyksen toimitilat Fabianinkadulta myytiin. www.markkinointiliitto.fi/mika-on-mark/mark-historia/
HMS Polaris (T103)

HMS Polaris (runkonumero T103) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Saksasta Lürsseniltä. Se laskettiin vesille 18. tammikuuta 1954 ja liitettiin laivastoon viisi kuukautta myöhemmin 21. kesäkuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1977.
HMS Pollux (T104)

HMS Pollux (runkonumero T104) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Saksasta Lürsseniltä. Se laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1954 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 11. lokakuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1977.
HMS Regulus (T105)

HMS Regulus (runkonumero T105) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Saksasta Lürsseniltä. Se laskettiin vesille 15. huhtikuuta 1953 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 8. lokakuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1977.
HMS Rigel (T106)

HMS Rigel (runkonumero T106) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Saksasta Lürsseniltä. Se laskettiin vesille 16. kesäkuuta 1954 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 14. lokakuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1977.
Japaninjänis

Japaninjänis ("Lepus brachyurus") on pienikokoinen Japanissa elävä jänislaji. Se painaa noin 2,5 kg. Japaninjäniksestä tunnetaan useita eri värimuotoja tumman ruskeanharmaasta punaruskeaan. Pohjoisimmat alalajit muuttuvat talvella valkoisiksi.
Japaninjänistä tavataan muilla Japanin pääsaarilla paitsi Hokkaidolla.
HMS Aldebaran (T107)

HMS Aldebaran (runkonumero T107) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Saksasta Lürsseniltä. Se laskettiin vesille 16. elokuuta 1954 ja liitettiin laivastoon 27. tammikuuta 1955.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1981.
HMS Altair (T108)

HMS Altair (runkonumero T108) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Saksasta Lürsseniltä. Se laskettiin vesille 24. toukokuuta 1956 ja liitettiin laivastoon 7. joulukuuta 1957.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1977.
HMS Antares (T109)

HMS Antares (runkonumero T109) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Saksasta Lürsseniltä. Se laskettiin vesille 14. elokuuta 1956 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 14. joulukuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1977.
Mustahäntäjänis

Mustahäntäjänis ("Lepus californicus") on hoikkarakenteinen, Pohjois-Amerikassa elävä jänislaji. Se painaa noin 2,5 kilogrammaa. Mustahäntäjänis on väriltään muuten harmaanruskea, mutta hännän yläpinta on musta, ja musta väri jatkuu juovana takapuolen päälle.
Mustahäntäjänistä tavataan laajoilla alueilla Yhdysvaltojen lounaisosissa.
HMS Arcturus (T110)

HMS Arcturus (runkonumero T110) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Saksasta Lürsseniltä. Se laskettiin vesille 5. marraskuuta 1956 ja liitettiin laivastoon 10. huhtikuuta 1957.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1981.
HMS Argo (T111)

HMS Argo (runkonumero T111) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Saksasta Lürsseniltä. Se laskettiin vesille 18. tammikuuta 1957 ja liitettiin laivastoon viisi kuukautta myöhemmin 15. kesäkuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1977.
HMS Astrea (T112)

HMS Astrea (runkonumero T112) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Saksasta Lürsseniltä. Se laskettiin vesille 15. maaliskuuta 1957 ja liitettiin laivastoon viisi kuukautta myöhemmin 21. elokuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1977.
HMS Plejad (1905)

HMS Plejad (runkonumero V38) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene, joka luokiteltiin myöhemmin yhteysalukseksi.
Valmistus.
Alus tilattiin Ranskasta Chantiers et Ateliers Augustin Normandilta. Alus laskettiin vesille 19. kesäkuuta 1905 ja liitettiin laivastoon kolmea kuukautta myöhemmin 12. elokuuta.
Palvelus.
Alus luokiteltiin 1926 yhteysveneeksi runkonumerolla V38, jolloin sen torpedoaseistus poistettiin. Sitä ei kuitenkaan luokkansa muiden alusten tapaan varustettu miinanraivauskalustolla. Alus ei koskaan toiminut uudessa tehtävässään ja poistettiin palveluksesta 1930. Alus upotettiin maalilaivana 1942.
Anne-Mari Alaspää

Anne-Mari Alaspää (s. 8. huhtikuuta 1989 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. 
Ura.
Anne-Mari Alaspää valmistui Teatterikorkeakoulusta keväällä 2015. Hänen erityisosaamistaan ovat tanssi, akrobatia, miekkailu ja kosketinsoittimet. Alaspään ensimmäinen elokuvarooli oli Riikka "Suden vuosi" -elokuvassa. Hänet kiinnitettiin Tampereen Työväen Teatteriin 2020, jossa hän on näytellyt muun muassa näytelmissä Jeppe Niilonpoika (2020), Nyotaimori (2021), Kaksi paavia (2020), Berliinin taivaan alla (2022) ja School of Rock (2024).
Rødøyan kalliopiirrokset

Rødøyan kalliopiirrokset sijaitsevat Alstahaugissa Rødøyan saaren itäpuolella Nordlandin läänissä Norjassa. Piirroskenttä sisältää 10 kalliopiirrosta, joista yksi on kuuluisa "Rødøyskiløpere" eli Rødøyan hiihtäjä tai "Rødøymannen". Osa kuvioista vaikuttavat kivikautisilla, mutta osaa pidetään pronssikautisina.
Kalliopiirrokset.
Sijainti.
Kalliopiirroskohde sijaitsee noin 1,5 kilometriä länteen Valenin kylän maatilalta ("Rødøygårdene"), joka sijaitsee Flatøysundetin salmen rannalla. Kohde on nykyään 21−22 metriä merenpinnan yläpuolella. 
Piirroskenttä.
Piirroskenttä on maanpinnan myötäinen silokallio ja se on pinta-alaltaan 10 neliömetriä. Siitä on tunnistettu 10 erilaista kalliopiirrosta. Kuviot ovat jo kuluneita ja ilman punavärillä korostamista niitä on vaikeaa havaita. Piirroskentälle johtaa opastus ja perillä on katselulaituri, jonka viereen pystytetty opastaulu osoittaa piirrosten sijainnin. Kuviot ovat seuraavat: kaksi ihmishahmoa, joilla näyttävät hiihtävän tai melovan, kaksi venekuviota, kolme hirvieläintä, kaksi pyöriäistä ja yksi hyljettä esittävä kuvio. Kuviot esitellään lännestä itään.
Piirroskentän asetelmia on tulkittu vastakkaisasettelun kautta. Mukana on meri- ja maaeläimiä. Toisaalta on ihminen ja maaeläimet tai vesieläimet. Asetelmassa nähdään metsästyskulttuurin näkökulmaa, jonka ihminen kohtaa kahden ekologisen systeemin välissä.
Hiihtäjät vai melojat ?
Kummatkin hiihtäjät on piirretty samalla tavalla ja tekijöinä saattaakin olla sama henkilö. Sukset kaartuvat samalla tavalla ja sukset esitetään yhtäpitkänä suksiparina. Suksen kannat kaartuvat ylöspäin ja suksen kärjet kaartuvat korkealle ylös ja samalla eteenpäin, ennen kuin niiden kärjet tasaantuvat eteenpäin. Molemmat hiihtäjät ovat tikku-ukkoja, jotka liikkuvat suksilla polvet koukussa. Käsissään molemmilla on jokin väline. Toisella, ja kuuluisammalla hiihtäjällä, se on L-kirjaimen muotoinen väline. Kyseessä voi olla yksi sauva, jolla hiihtäjä työntää itseään eteenpäin. Tällä hiihtäjällä on myös "jäniksen korvat" päässään. Toista hiihtäjää käytettiin "maskottina" Lillehammerin talviolympiakisoissa vuonna 1994.
Hiihtäjille on olemassa toinen tulkinta. Esimerkiksi Gustaf Hallström, Kalle Sognes ja Anders Hesjedal ajattelevat, että suksimaiset linjat voisivat muodostaa pienen veneen tai kajakin ääriviivat. Silloin ihmisen kädessä oleva pieni väline olisikin mela.
Ajoitus.
Monet tutkijat ajoittavat piirrokset pronssikaudelle nimeen omaan hiihtäjien venetulkinnan ja muiden venekuvoiden nojalla. Siihen aikaan piirroksia tehtiin kaukana rannasta. Jos piirrokset olisivat kokonaan tai osittain kivikautisia, oletetaan Norjassa yleisesti piirroskentän olleen tekohetkellä merenrannalla. Maankohoaminen olisi nostanut piirroskentän nykyiseen korkeuteensa 4400 (BP) vuodessa. Kivikautisena sen ajoitus olisi tällöin 3100 eaa. .
Akonitaasi

Akonitaasi eli akonitaattihydrataasi on entsyymi, joka toimii eliöissä osana sitruunahappokiertoa. Akonitaasi katalysoi isositruunahapon muodostumista sitruunahaposta ja välivaiheena on akoniittihappo. Entsyymin EC-numero on EC 4.2.1.3 ja CAS-numero 9024-25-3.
Rakenne ja toiminta.
Useiden eliöiden akonitaasi on rakenteeltaan monomeeri. Entsyymistä tunnetaan useita eri ryhmiä esimerkiksi mitokondrioissa esiintyvä muoto, joka osallistuu sitruunahappokiertoon, sytosolissa esiintyvä muoto, joka osallistuu raudan kuljetukseen soluissa ja toimii rautatasoa säätelevänä proteiinina ja vain bakteereissa esiintyvä akonitaasi. Akonitaasi tarvitsee toimiakseen rauta, mutta on rakenteeltaan sikäli erikoinen metalloentsyymi, että rauta ei ole sitoutuneena hemiryhmään vaan lähes kuution muotoiseen raudan ja rikin muodostamaan Fe4S4-klusteriin. Se on siis niin kutsuttu rauta-rikkiproteiini. Entsyymissä substraattina toimiva sitruunahappo sitoutuu yhteen rautaioniin karboksyyliryhmän ja hydroksyyliryhmänsä kautta. Rauta toimii akonitaasin katalysoiman reaktion reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa Lewis-happona. Aktiivisen kohdan seriiniaminohappo vastaanottaa protonin sitruunahapolta ja molekyylistä eliminoituu rautaan sitoutunut hydroksyyliryhmä vetenä ja muodostuu akonittihappoa (C6H6O6). Akoniittihappo irtoaa entsyymistä, pyörähtää ympäri ja sitoutuu uudelleen akonitaasiin. Seuraavassa vaiheessa entsyymi katalysoi veden liittymistä akoniittihappoon, jolloin muodostuu (2R,3S)-isositruunahappoa. Akonitaasin katalysoima reaktio on tasapainoreaktio ja tasapainotilassa sitruunahappoa on noin 90 %, isositruunahappoa noin 6 % ja akoniittihappoa noin 4 %.
Yksi voimakkaimmin akonitaasia inhiboivista yhdisteistä on fluorisitruunahappo(C6H7FO7). Fluorisitruunahappoa muodostuu elimistössä fluorietikkahaposta ja sen suoloista. Se on kilpaileva inhibiittori, joka sitoutuu entsyymiin voimakkaammin kuin sitruunahappo.
Vieno Elomaa

Vieno Elomaa (24. huhtikuuta 1909 Valkeala – 4. heinäkuuta 1994) oli suomalainen taidemaalari ja -graafikko.
Elomaa syntyi ja vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Kuusankosken Voikkaalla, joka tuolloin kuului Valkealan kuntaan. Alkuperäiseltä koulutukseltaan Elomaa oli sairaanhoitaja, minä hän toimi sotien aikaan. Sotien jälkeen hän aloitti taideopinnot ensin Helsingin Vapaassa taidekoulussa 1947 ja myöhemmin Tukholmassa Otte Skiöldin ateljeessa 1947–1949, Pariisissa Académie André Lhotessa, Stanley W. Hayterin ateljeessa ja Académie de la Grande Chaumièressa 1950- ja 1960-luvuilla. Elomaa opiskeli ja työskenteli taiteilijana Pariisissa 1940-luvulta aina vuoteen 1969. 
Pariisin lisäksi hän matkusti myös muun muassa Espanjassa, Meksikossa, Aasiassa ja Afrikassa. 
Elomaan teoksia esiteltiin ensi kerran näyttelyssä kotimaassa 1948. Sittemmin hänellä on ollut yksityisnäyttelyitä muun muassa Helsingissä, Tampereella, Jyväskylässä ja Kuusankoskella. Ulkomailla Elomaan näyttelyitä on pidetty 1950- ja 1960-luvuilla muun muassa Pariisin Grand Palais'ssa ja Petit Palais'ssa, ja hänen töitään on esitelty Pariisin naistaiteen näyttelyissä. Lisäksi Elomaalla on ollut näyttelyitä Brysselissä ja Ruotsin Malmössä ja Sävsjössä. Viimeisin pelkästään Elomaan töihin keskittynyt näyttely pidettiin Kouvolan taidemuseossa keväällä 2015.
Elomaan töitä kuuluu muun muassa Amos Andersonin taidemuseon sekä Kuusankosken ja Kouvolan kaupungin kokoelmiin. Julkisia teoksia on muun muassa Kouvolan kaupungintalossa ja kirjastossa.
Purokit

Purokit ("Boykinia") on rikkokasvien (Saxifragaceae) heimoon kuuluva ruohovartisten kasvien suku, joka on saanut tieteellisen nimensä 1786–1848 eläneen yhdysvaltalaisen lääkärin ja luonnontutkijan, Samuel Boykinin mukaan.
Tuntomerkit.
Purokit ovat juurakollisia ruohoja. Kukkivat varret ovat pystykasvuisia, lehdellisiä, 10–130 cm korkeita ja tiheän karvoituksen peittämiä. Korvakkeelliset lehdet sijaitsevat tyviruusukkeena ja varressa. Ne ovat toistensa kaltaisia. Varsilehdet surkastuvat vähitellen varren kärkeä kohti ja muuntuvat ruodittomiksi kukinnon suojuksiksi. Lehtiruoti on tiheästi rauhaskarvojen peittämä. Tyvilehtien lavat ovat munuaismaisia, pyöreähköjä tai herttamaisia, matalaliuskaisia tai syväjakoisia, tyveltään herttamaisia, nyhä- tai sahalaitaisia, terävä- tai pyöreäkärkisiä, sulkasuonisia ja varrellisten rauhasten peittämiä.
Purokkien kukat sijaitsevat kertokukinnoissa, jotka koostuvat kaksihaaraisista viuhkoista eli dikaasioista. Kussakin haarassa on tavallisesti 5–20, joskus kolme tai neljä tai jopa 30, kukkaa. Ne ovat enemmän tai vähemmän säteittäisiä, ja tavallisesti vihreä, toisinaan purppurainen hypantio (maljamainen pohjus) kiinnittyy sikiäimeen. Viisi verholehteä on vihreitä tai purppuranpunaisia. Terälehtiä on viisi, ja ne ovat valkoisia. Mesiäissolukko ympäröi vartaloiden tyveä sikiäimen ja hypantion yhtymäkohdassa. Heteitä on viisi, ja niiden palhot ovat nauhamaisia tai naskalimaisia. Sikiäin on osaksi tai kokonaan kehänalainen ja kaksilokeroinen. Siemenaiheet kiinnittyvät aksiletyyppiseen istukkaan. Vartaloita on kaksi, samoin luotteja. Kota on kaksinokkainen, ja sen sisältämät lukuiset siemenet tavallisesti mustia, soikeahkoja ja nystypintaisia.
Levinneisyys.
Purokit ovat kotoisin Pohjois-Amerikasta, Luoteis-Meksikosta ja Itä-Aasiasta.
Luokittelu.
Purokkien sukuun kuuluu seitsemän lajia. Suomessa tunnetuimmat niistä ovat liuskapurokki ("Boykinia aconitifolia"), purppurakalliokki ("B. jamesii") ja pyöröpurokki ("B. rotundifolia").
Valkokylkijänis

Valkokylkijänis ("Lepus callotis") on keskikokoinen Pohjois-Amerikassa elävä jänislaji. Se painaa noin 2,7 kilogrammaa. Sillä on suhteellisen lyhyet takajalat ja valtavat korvat. Valkokylkijäniksen selkä on tumma, takapuoli harmaa, kyljet ja vatsapuoli vaaleat. Hännän yläpinta on musta.
Valkokylkijänistä tavataan lähinnä Meksikossa ja pienellä alueella Yhdysvaltojen puolella. Sen levinneisyysalue ulottuu New Mexicon lounaisosasta Oaxacan pohjoisosaan.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi ”valkokuvejänistä”.
Neiti Nimismies

Neiti Nimismies on vuonna 1929 valmistunut suomalainen mykkäelokuva joka esitettiin ensimmäisen kerran julkisesti vasta Tampereen elokuvajuhlilla vuonna 2008. Elokuva kuvattiin maaliskuussa 1929 Tampereen Pyynikillä sekä Pyhäjärven ja Näsijärven jäällä. Elokuvan käsikirjoitti ja ohjasi tunnettu tamperelainen teatterimies Eino Salmelainen. Elokuva on säilynyt kokonaisuudessaan ja se on esitetty viimeksi keväällä 2015 Suomalaisen elokuvan festivaaleilla Turussa.
Elokuvan juoni.
Iäkkään nimismiehen tarmokas tytär Liisa lähtee ajamaan takaa karkumatkalle lähtenyttä rikollista Liukas-Jussia. Takaa-ajoon liittyy mukaan myös kotiseudulleen palannut Lauri Raitio.
Seututie 663

Seututie 663 on tie, joka kulkee Kristiinankaupungista Kauhajoelle. Tien pituus on 51 kilometriä.
Tien kulku.
Tie saa alkunsa Kristiinankaupungin keskustasta Salutorgetin ja Sjögatanin risteyksestä, johon myös päättyy Tiukasta tuleva seututie 662. Ensimmäisenä tie ylittää Högholmssundetin, jonka jälkeen se sivuuttaa Kristiinankaupungin suurtorin. Tästä noin 150 metrin päässä tie ylittää siltana vanhan Kristiinankaupungin radan, jonka tehtyään se sivuuttaa Itäpuolen kaupunginosan. Täältä tie etenee pääosin suorana noin kolmen kilometrin verran. Seuraavaksi se saapuu Lålbyhyn ja kohtaa siellä Eurooppatien 8 ja valtatien 8 eritasoliittymän. Liittymän jälkeen tie sivuaa Lapväärtin keskustaa sen pohjoispuolelta noin kahden kilometrin matkalta, jonka tehtyään se kohtaa Honkajoelta tulevan seututien 664 sekä kääntyy kohti koillista.
Lapväärtin jälkeen tie jatkuu lievästi mutkittelevana noin kahdeksan kilometrin verran, kunnes se kohtaa Pohjanmaan ja Etelä-Pohjanmaan maakuntarajan. Tämän jälkeen tie etenee noin kilometrin, kunnes se saapuu Karijoen keskustaan. Täällä tie kohtaa seututien 687, jonka kanssa sillä on yhteistä linjaa Karijoen keskustassa noin 200 metrin pituudelta. Seuraavan neljäntoista kilometrin verran tie etenee pääosin metsiä halkoen loivamutkaisena ja kohtalaisen suorana, mutta kapeana tienä.
Tämän tehtyään tie saapuu Päntäneelle, jossa se kohtaa Kuvaskankaalta tulevan seututien 661 risteyksen. Päntäneen sivuutuksen jälkeen tie jatkuu pääsääntöisesti suorana, tällä kertaa pääsääntöisesti lakeuksia halkovana tienä noin kahdeksan kilometriä, kunnes se saapuu Kauhajoen taajama-alueelle. Täällä tie kohtaa Teknologiapuiston ja Topeekan risteyksessä yhdystien 6900 ja kääntyy kohti itää. Tämän jälkeen tie jatkuu vielä kilometrin verran, jonka aikana se ylittää Kauhajoen sekä päättyy kantatien 44 risteykseen.
Tien osoitenimenä on Kristiinakaupungin keskustasta Eurooppatien 8 ja valtatien 8 eritasoliittymään asti "Lapväärtintie", sieltä seututien 664 risteykseen "Pohjoinen Lapväärtintie", seututieltä 664 maakuntarajalle asti "Karijoentie", maakuntarajalta Karijoelle "Kristiinantie", Karijoelta Kauhajoen kuntarajalle "Kauhajoentie", sieltä Päntäneelle uudestaan "Karijoentie", Päntäneeltä Teknologiapuiston ja Topeekan risteykseen "Päntäneentie" sekä täältä kantatielle 44 "Eteläinen yhdystie".
Jan Staubo

Jan Staubo (28. syyskuuta 1920 Kristiania – 15. kesäkuuta 2003 Oslo) oli norjalainen jalkapalloilija, jääpalloilija, tennispelaaja, urheilujohtaja, sotilaslentäjä ja poliitikko. Urheilussa hän oli tenniksessä kansainvälisen tason pelaaja ja oli Kansainvälisen olympiakomitean jäsen 34 vuoden ajan.
Staubo kävi kauppakoulun Oslossa vuonna 1940. Toisen maailmansodan aikana hän taisteli saksalaismiehittäjää vastaan ja myöhemmin lentäjänä Norjan pakolaisarmeijassa. Hän joutui saksalaisten vangiksi ja oli vangittuna kaikkiaan kolmen vuoden ajan sodan aikana. Hän teki vankeudesta useita pakoyrityksiä. Jouduttuaan vangiksi Norjan miehityksen alkuvaiheessa hän yritti paeta vuonna 1941 Ruotsiin. Hän joutui kuitenkin saksalaisten vangiksi ja joutui sotavankeuteen Vollan vankilaan Trondheimiin. Hänen onnistui paeta Vollasta, ja hän pääsi Pohjanmeren yli Britannialle kuuluville Shetlandin saarille ja siirtyi sieltä edelleen nuorille norjalaismiehille järjestetylle lentäjien koulutusleirille "Little Norway". Koulutusvaiheen jälkeen hän alkoi lentää brittien Spitfire-hävittäjällä. Hänet ammuttiin kuitenkin alas elokuussa 1942 Ranskan Dieppen lähellä, ja hän joutui silloin uudelleen saksalaisten sotavangiksi. Hänet sijoitettiin Sleesiassa sijainneeseen Stalag Luft III-leirille lähelle Saganin kaupunki (nykyään puolalainen Żagańin kaupunki) Sotilaurallaan hän saavutti everstiluutnantin arvon.
Sodan jälkeen Staubo tuli tunnetuksi kansainvälisen tason tennispelaajana. Hän voitti ensimmäisen Norjan mestaruuden nelinpelissä ennen sotia vuonna 1939. Henkilökohtaisen mestaruuden hän voitti vuosina 1948 ja 1950 Hän osallistui vuonna 1946 ja 1947 US Open-turnauksiin sekä vuosien 1947, 1949 ja 1950 Wimbledonin turnauksiin. Viimeinen Norjan tennismestaruus tuli vuonna 1951 nelinpelissä. Tennisuran lisäksi Staubo pelasi kansallisella tasolla jalkapalloa, jääpalloa ja jääkiekkoa oslolaisen IF Readyn riveissä. Hän toimi myös jonkin IF Readyn puheenjohtajana., 
Järjestöuran Staubo aloitti Norjan Tennisliiton puheenjohtajana ja kuului sen jälkeen Norjan urheilun keskusliiton johtokuntaan. Staubo seurasi serkkuaan Olaf Ditlev-Simonsenia Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) norjalaisedustajana vuonna 1966. Staubo toimi KOK:n jäsenenä 34 vuotta aina vuoteen 2000 asti. KOK-uransa jälkeen hänet nimitettiin järjestön kunniajäseneksi täytettyään 80 vuotta. Vuoden 1994 Lillehammerin talviolympialaisissa Staubo kuului järjestelytoimikuntaan. Hän oli myös mukana perustettaessa Norjan olympiamuseota.
Politiikassa Staubo toimi vuosina 1961-1967 Oslon kaupunginvaltuustossa konservatiivien edustajana. Työurallaan hän toimi laivanvarustajana ja kuului Norjan laivanvarustajien etujärjestöön. Hän oli perustamassa 1960-luvulla elektroniikka-alan yritystä Statronic, joka myöhemmin toimi nimellä Kiton ja fuusioitui edelleen Sonec-nimisen yrityksen kanssa.
Staubo asui elämänsä viimeiset vuodet maatilallaan Staubøssä. Hän kuoli kesäkuussa 2003 83 vuoden iässä.
Adin Steinsaltz

Adin Steinsaltz (1937 – 7. elokuuta 2020) oli israelilainen rabbi, yksi maailman arvostetuimmista rabbeista. Hän julkaisi yli 60 kirjaa lähinnä uskonnollisista aiheista. Steinsaltzin tunnetuin työ on Talmudin käännös nykyhepreaksi.
Rabbiopintojen ohella Steinsaltz opiskeli matematiikkaa Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa.
Seututie 664

Seututie 664 on tie, joka kulkee Honkajoelta Kristiinankaupunkiin. Tien pituus on 50 kilometriä.
Tien kulku.
Tie saa alkunsa Honkajoelta kantatien 44 risteyksestä. Täältä tie kulkee ensin noin viiden kilometrin verran Honkajoen metsiä halkoen, jonka jälkeen se kohtaa Satakunnan ja Etelä-Pohjanmaan maakuntarajan. Täältä tie jatkuu pääosin metsiä halkoen noin yhdeksän kilometrin verran, kunnes se saapuu Isojoen keskustaan. Täällä tie kohtaa Kuvaskankaalta tulevan seututien 661 risteyksen, jonka kanssa tie lähtee menemään yhteistä linjausta pitkin kohti luodetta.
Sivuutettuaan Isojoen keskustan tie etenee noin puolentoista kilometrin verran yhdessä seututien 661 kanssa, jonka jälkeen se erkaantuu Pettukylässä pohjoiseen kohti Kauhajokea. Täältä tie kulkee noin neljän ja puolen kilometrin verran, jonka jälkeen se ylittää Heikkilänjoen. Tämän jälkeen tie jatkuu noin neljä kilometriä pääosin suorana tienä, saapuen sen jälkeen Vanhakylään. Vanhastakylästä tie etenee noin kolme kilometriä, jota seuraa Etelä-Pohjanmaan ja Pohjanmaan maakuntarajan ylitys.
Täältä noin kahden kilometrin päässä tie kohtaa Karijoelle menevän seututien 687 risteyksen. Seuraavaksi tie etenee noin kolmen ja puolen kilometrin verran, jonka jälkeen se ylittää Karijoen sekä saapuu Dagsmarkiin. Sieltä tie etenee vielä noin kuuden kilometrin verran Karijokea myötäillen, kunnes se saapuu Kristiinankaupungin Lapväärttiin ja päättyy Kristiinankaupungista Kauhajoelle johtavan seututien 663 risteykseen.
Tien osoitenimenä on kantatieltä 44 Satakunnan ja Etelä-Pohjanmaan maakuntarajalle "Isojoentie", sieltä seututien 661 eteläiseen haaraan Isojoelle "Honkajoentie", Isojoelta Etelä-Pohjanmaan ja Pohjanmaan maakuntarajalle "Kristiinantie", sieltä Dagsmarkiin uudestaan "Isojoentie", Dagsmarkista Peruksentien risteykseen "Dagsmarkintie" ja sieltä seututien 664 risteykseen "Lapväärtintie".
Cecil Beaton

Cecil Walter Hardy Beaton (14. tammikuuta 1904 Lontoo – 18. tammikuuta 1980 Broadchalke, Salisbury) oli brittiläinen valokuvaaja, elokuvalavastaja ja puvustaja. Hänen tunnetuimpia valokuviaan ovat kuuluisuuksien muotokuvat, joita on kymmenistä henkilöistä, kuten Marlene Dietrichistä, Salvador Dalísta, Mick Jaggerista, Joan Crawfordista, Katharine Hepburnista, Jacqueline Kennedystä ja Marlon Brandosta.
1920-luvulla Beaton alkoi kuvata Vanity Fairille ja Voguelle. Hän toimi valokuvaajana toisessa maailmansodassa ja hänen kuviaan sodasta julkaistiin teoksessa "Winged Squadrons" (1942). Sodan jälkeen Beaton siirtyi työskentelemään elokuvien parissa. Hän sai puvustuksen Oscar-palkinnon elokuvasta "Gigi" (1958) ja puvustuksen sekä lavastuksen Oscarin elokuvasta "My Fair Lady" (1964).
Beaton aateloitiin vuonna 1972.
Etapit 12–21 Italian ympäriajossa 2015

Tämä artikkeli sisältää Italian ympäriajon 2015 etappien 12–21 tulokset.
12. etappi.
21. toukokuuta 2015, Imola–Vicenza (Monte Berico), 190 km.
Lähde: Gazzetta.it 
13. etappi.
22. toukokuuta 2015, Montecchio Maggiore – Jesolo, 147 km.
Lähde: Gazzetta.it 
14. etappi.
23. toukokuuta 2015, Treviso – Valdobbiadene, 59,4 km henkilökohtainen aika-ajo.
Lähde: Gazzetta.it 
15. etappi.
24. toukokuuta 2015, Marostica – Madonna di Campiglio, 165 km.
Lähde: Gazzetta.it 
16. etappi.
26. toukokuuta 2015, Pinzolo–Aprica, 174 km.
Lähde: Gazzetta.it 
17. etappi.
27. toukokuuta 2015, Tirano–Lugano, 134 km.
Lähde: Gazzetta.it 
18. etappi.
28. toukokuuta 2015, Melide–Verbania, 170 km.
Lähde: Gazzetta.it 
19. etappi.
29. toukokuuta 2015, Gravellona Toce – Cervinia, 236 km.
Lähde: Gazzetta.it 
20. etappi.
30. toukokuuta 2015, Saint-Vincent – Sestriere, 199 km.
Lähde: Gazzetta.it 
21. etappi.
31. toukokuuta 2015, Torino–Milano, 178 km.
Lähde: Gazzetta.it
Seututie 196

Seututie 196 on tie, joka kulkee Taivassalosta Pyhärantaan. Tien pituus on 60 kilometriä.
Tien kulku.
Tie saa alkunsa Taivassalon keskustan luoteispuolella sijaitsevasta seututien 192 risteyksestä. Täältä tie kulkee ensin noin puolentoista kilometrin verran, jonka jälkeen se sivuuttaa Kolkanaukon sen itäpuolelta. Täältä tie jatkuu vajaan kilometrin verran, kohdaten sen jälkeen yhdystien 1964 risteyksen. Seuraavaksi tie kohtaa kolmen kilometrin matkan jälkeen yhdystien 1955 risteyksen sekä kohtaa pian tämän jälkeen Taivassalon ja Uudenkaupungin kuntarajan.
Täältä tie jatkuu loivasti mutkitellen noin kahdeksan kilometrin verran, jonka jälkeen se ohittaa Kivistöntien ja Puotilantien risteyksen josta pääsee kääntymään Lokalahden keskustaan. Täältä noin kilometrin päässä tie kohtaa Vehmaalle johtavan seututien 194 risteyksen. Seuraavaksi tie etenee pääosin suorana, mutta mäkisenä noin kahdeksan kilometrin verran, kunnes se saapuu Uudenkaupungin taajama-alueelle. Tämän jälkeen tie sivuuttaa Vakka-Suomen sairaalan sen koillispuolelta sekä ylittää Uudenkaupungin ratapihan. Seuraavaksi se sivuuttaa Uudenkaupungin keskustaa sen itäpuolelta vajaan kilometrin, kunnes se saapuu Laivanrakentajantien ja kantatien 43 liikennevaloliittymään.
Liikennevaloliittymän jälkeen tie sivuuttaa Ruokolan ja Pajalan kaupunginosat sekä Valmet Automotive Oyn testiajoradan. Seuraavaksi tie muuttuu taas maalaistieksi ja kulkee pääosin suorana noin seitsemän kilometrin verran, ylittäen tämän jälkeen Ilmonhaudan. Täältä tie jatkuu yhä samanlaatuisena seuraavan seitsemän kilometrin verran, saapuen sen jälkeen Pyhärannan keskustaan. Pyhärannassa tie kohtaa Rauman Unajaan kulkevan yhdystien 1960 risteyksen ja erkaantuu siitä itään. Seuraavan kolmen kilometrin aikana tie sivuuttaa Rohdaisten sekä Ropan pitäjän, jota seuraa Alaisen Ropanjärven sivuutus sen pohjoispuolelta. Täältä tie jatkuu vielä neljän kilometrin verran mutkittelevana tienä, päättyen lopulta Ihoden alueella Kirikallion teollisuusalueen laitamille eurooppatien 8 ja valtatien 8 risteykseen.
Tien osoitenimenä on Taivassalosta Uudenkaupungin rajalle "Uudenkaupungintie", kaupunginrajalta Kivistöntien ja Puotilantien risteykseen "Taivassalontie", sieltä Uuteenkaupunkiin Rantakadun risteykseen "Lokalahdentie", Rantakadulta Levysepänkadun ja Karjalantien risteykseen "Vakka-Suomenkatu", sieltä Pyhärannan kuntarajalle "Raumantie", kuntarajalta yhdystien 1960 risteykseen uudestaan "Uudenkaupungintie", yhdystieltä 1960 Laitilan kunnanrajalle "Ropantie" ja sieltä eurooppatien 8 ja valtatien 8 risteykseen asti "Varhokyläntie".
Kapinrusakko

Kapinrusakko ("Lepus capensis") on lämpimässä ilmastossa elävä jänislaji. Sen levinneisyysalue ulottuu Afrikan eteläkärjestä Etelä-Kiinaan. Se on jaettu 80 alalajiin, ja osa niistä saattaa olla varsinaisia erillisiä lajeja. Eri alueilla elävien kapinrusakoiden koko ja väritys vaihtelevat suuresti.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on ”afrikanrusakko”.
Sami Helle

Sami Helle on suomalainen basisti, joka oli vuosina 2009–2016 toimineen Pertti Kurikan Nimipäivät -yhtyeen jäsen.
Pertti Kurikan Nimipäivät esiintyi muun muassa Ruisrockissa, Ilosaarirockissa ja Provinssirockissa. Yhtye voitti vuoden 2014 Uuden Musiikin Kilpailun ja edusti Suomea euroviisuissa 2015. Yhtyeestä tehtiin kaksi dokumenttielokuvaa, "Kovasikajuttu" sekä "Tokasikajuttu".
Helle oli säveltämässä ja sanoittamassa useita yhtyeen kappaleita, muun muassa Eurovisio-edustuskappaletta "Aina mun pitää". Helle eli MC Stara on ollut myös rapyhtye Resispossen keulahahmo ja ”riimittäjä”. Lisäksi hän on näytellyt elokuvassa "Vähän kunnioitusta". 
Sami Helle on ollut vuodesta 2003 mukana keskustapuolueen toiminnassa ja pyrki Helsingin kaupunginvaltuustoon kunnallisvaaleissa 2017. Helle keräsi kuntavaaleissa 91 ääntä, eikä tullut valituksi. Hän on ollut perustamassa myös Me Itse -yhdistystä. Hän osallistui myös kuntavaaleihin 2021 saaden Helsingissä 52 ääntä ja sitten tiettävästi vaalien ainoana kehitysvammaisena ehdokkaana eduskuntavaaleihin 2023. Eduskuntavaaleissa hän sai 134 ääntä.
Helle on asunut lapsuudessaan Yhdysvalloissa neljä vuotta.
Helle soittaa nykyään myös trumpettia ja on perustanut rumpaliystävänsä kanssa duon nimeltä King Size Imuri. Lisäksi hän soittaa trumpettia ja laulaa jazzstandardeja soittavassa yhtyeessä Sami Helle Quintet. Yhtyeen esikoisalbumi "Just a Standard Guy" julkaistiin joulukuussa 2016.