tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Veikko Honkanen (poliitikko)

Veikko Honkanen (6. syyskuuta 1908 Varpaisjärvi – 15. toukokuuta 1999) oli suomalainen Keskustapuolueen poliitikko, kansanedustaja ja kunnallisneuvos.
Ura.
Veikko Honkasen vanhemmat olivat puuseppä Ville Honkanen ja Eeva Lovisa Leskinen. Honkanen kävi maamieskoulun sekä pienviljelysneuvojaopiston. Sittemmin hän työskenteli maatalouskerhoneuvojana Johanneksessa ja Savon­rannalla. Vuonna 1939 hänestä tuli Pudasjärven maatalous- ja asutusneuvoja, jota virkaa hän hoiti vuoteen 1947 saakka. Tämän jälkeen Honkanen siirtyi Pudas­järven Osuus­pankin johtajaksi. Vuonna 1952 hänet valittiin Pudas­järven kunnanjohtajaksi.
Veikko Honkanen toimi Maalaisliiton eli myöhemmän Keskustapuolueen kansanedustajana vuosina 1962–1966 ja 1967–1970 Oulun läänin vaalipiiristä. Hän kuului muun muassa laki- ja talousvaliokuntaan ja sosiaalivaliokuntaan. Lisäksi hän toimi presidentin valitsija­miehenä vuosina 1962 ja 1968. Honkasella oli myös useita muita luottamustehtäviä: hän oli muun muassa Pudasjärven kunnanvaltuuston puheenjohtaja ja kunnanhallituksen jäsen, Pohjois-Pohjan­maan maa­kunta­liiton hallituksen puheenjohtaja, Iijokilaakson kuntain toimikunnan puheenjohtaja ja Suomen kunnallis­liiton liittovaltuuston jäsen. Lisäksi hän oli Koillis-Pohjanmaan maatalouskoulun johtokunnan ja Koillis-Pohjan sähkö oy:n hallituksen puheenjohtaja sekä Vesihuoltoliiton hallituksen jäsen.
Veikko Honkanen sai ansioistaan kunnallis­neuvoksen arvonimen vuonna 1972.
Honkasen puolisona oli vuodesta 1939 lähtien Hilja Turtiainen. Heillä oli neljä lasta.
Joy Seppala

Joy Victoria Seppala (s. 25. lokakuuta 1961 Yhdysvallat) on amerikansuomalaiset sukujuuret omaava yhdysvaltalainen sijoittaja. Hän toimii vuonna 1998 perustamansa hedgerahastoyhtiö Sisu Capital Limitedin sijoituspäällikkönä Lontoossa. Aikaisemmin Seppala on työskennellyt muun muassa ranskalaisen Paribas-investointipankin palveluksessa.
Coventry City FC.
Seppala on viime vuosina tullut tunnetuksi englantilaisen jalkapalloseuran Coventry City FC:n omistajana. Sisu Capital hankki konkurssin partaalla olleen seuran omistukseensa joulukuussa 2007. Yhtiön arveltiin sijoittaneen Coventryyn yli 25 miljoonaa puntaa vuoteen 2011 mennessä. Toiminnan ollessa raskaasti tappiollista Sisu Capital vähensi Coventryn rahoitusta ja seura putosi kauden 2011/2012 päätteeksi Englannin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle ensimmäistä kertaa 48 vuoteen. 
Ennen kauden 2013/2014 alkua omistajat ilmoittivat Coventryn siirtyvän pelaamaan kotiottelunsa Coventryn Ricoh Arenalta noin 40 kilometrin päässä sijaitsevaan Northamptonin kaupunkiin. Sisu Capital piti Coventryn kaupungin omistaman stadionin vuokria liian korkeina. Päätös aiheutti seuran kannattajien keskuudessa suurta vastustusta ja on johtanut muun muassa tuhansien ihmisten mielenosoituksiin, jossa Sisu Capitalia on vaadittu luopumaan Coventryn omistajuudesta. Lisäksi yli 13 000 ihmistä allekirjoitti vetoomuksen, jossa joukkuetta vaadittiin pysymään Coventryssä. Myös Coventryn kaupunginhallituksen puheenjohtaja on vedonnut Seppalaan avoimessa kirjeessään.
Ruskosiipihaukka

Ruskosiipihaukka ("Butastur liventer") on pitkäsiipihaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Kambodžassa, Kiinassa, Indonesiassa, Laosissa, Myanmarissa, Thaimaassa ja Vietnamissa.
Sen populaation koon on arvioitu olevan 670-6 700 aikuista yksilöä, mutta pienenemässä elinalueiden tuhoutumisen johdosta, joskin se jossain määrin sietää maanviljelykäyttöön siirtymisestä aiheutuvia muutoksia.
Sen elinpiiriä ovat kuivat savannit, pensaikot ja kosteikot.
Ruskosiipihaukka on aikuisena 38–43 cm pitkä. Sen pää ja alapuoli on harmaa, ja kruunussa, kaulassa ja rinnassa on juovitusta. Muuten se on päältä punaruskeanharmaa, ja yläpyrstö on kirkkaan punaruskea. Lennossa sen lentosulat ja yläpyrstö ovat yläpuolelta punaruskean pähkinänruskeat, ja alta sen vartalo on harmaa, alasiipien peitinhöyhenet ovat valkoiset ja lentosulat ja alapyrstö ovat harmaat. Nuori lintu on väriltään sameampi ja ruskeampi, ja sen pää on ruskeanharmaa ja päänjuova on valkoinen.
Laji on kooltaan ja muodoltaan samanlainen kuin muuttolintu harmaanaamahaukka, mutta tuolla lajilla on ruskeampi yläpuoli ja pyrstö, valkoinen kurkku ja ruskea-valkoraitainen vatsa.
Ruskosiipihaukan ravintoon kuuluvat liskot, pienet nisäkkäät ja suuret hyönteiset. Sen ääntely on kimeä "pit-piu".
Gustaf von Kothen

Gustaf von Kothen (21. helmikuuta 1778 Kirkkonummi – 26. tammikuuta 1851 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, juristi, aatelissäädyn edustaja Porvoon valtiopäiväivillä, sekä valtiopäivien Siviili- ja talousvaliokunnan jäsen, jonka ura huipentui senaatin jäsenyyteen. 
Von Kothen aloitti opiskelun Turun akatemiassa 1793 ja sai 1795 todistuksen kelpoisuudesta oikeusvirastoihin. Hän aloitti auskultanttina Turun hovioikeudessa kesällä 1795 ja sai seuraavana vuonna hovioikeuden ylimääräisen notaarin arvon. Hänet nimitettiin keväällä 1797 Ruotsin oikeusrevisiotoimituskunnan ylimääräiseksi kanslistiksi ja Turun hovioikeuden kanslistiksi 1799. Hän yleni hovioikeudessa 1802 ensin ylimääräiseksi viskaaliksi ja sitten notaariksi.
Von Kothen toimi pääkatselmuskomissaarina 1804–1805 katsastettaessa Suomen armeijaa ja laivastoa. Vuonna 1807 hänet nimitettiin Vehmaan tuomiokunnan tuomariksi. Hän osallistui Porvoon valtiopäiville 1809 ja valittiin tällöin Siviili- ja talousvaliokunnan sekä ritariston ja aatelin yksityisen valitusvaliokunnan sekä toimitusvaliokunnan jäseneksi. Von Kothen sai laamannin arvon 1811 ja määrättiin seuraavana vuonna jäseneksi Viipurin läänin hallinnon uudelleenjärjestelykomiteaan ja vielä samana vuonna hänet nimitettiin Viipurin lakikunnan laamanniksi. Vuonna 1820 hänet kutsuttiin senaatin talousosaston jäseneksi. Senaatin kamari- ja tilintekotoimituskunnan väliaikaiseksi apulaispäälliköksi hänet nimitettiin 1823 ja päälliköksi 1825. Von Kothen sai valtioneuvoksen arvon 1826 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1833, jolloin hänet siirrettiin senaatin oikeusosaston jäseneksi. Vuonna 1840, kun Helsingin yliopisto vietti 200-vuotisjuhliaan, hänet vihittiin lakitieteen kunniatohtoriksi. Ritarihuoneen johtokunnan jäsenenä von Kothen oli 1825–1848.
Gustaf von Kothenin isä oli Uudenmaan rakuunoiden majuri, vapaaherra Gustaf von Kothen (1748–1808) ja äiti Christina Elisabet Aminoff (1751–1792). Äiti oli ratsumestari Fredric Aminoffin ja tämän ensimmäisen puolison Maria Elisabeth Rotkirchin tytär. Gustaf von Kothenin nuorempi sisar Augusta Eleonora Lovisa von Kothen oli senaattori Jacob Wilhelm Hisingerin puoliso. Gustaf von Kothenin puoliso oli Johanna Agnes Tollet (1784–1835), jonka vanhemmat olivat henkirakuunoiden kapteeni Daniel Tollet ja tämän toinen vaimo Anna Fredrika von Gertten. Von Kothenin ja Tolletin kolmesta pojasta Gustafista, Casimirista ja Mauritz Ferdinandista tuli kaikista kenraalimajureita Venäjän keisarillisessa armeijassa.
Mihail Prišvin

Mihail Mihailovitš Prišvin (, 4. helmikuuta 1873 Hruštšovon kartano Jeletsin lähellä – 16. tammikuuta 1954 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Mihail Prišvin syntyi kauppiasperheeseen. Hän opiskeli Riian polyteknikumissa ja oli vuoden 1897 ajan vangittuna osallistuttuaan marksilaisen kerhon toimintaan. Loppututkinnon Prišvin suoritti Leipzigin yliopistossa, minkä jälkeen hän työskenteli semstvon agronomina ja ensimmäisen maailmansodan aikana sotakirjeenvaihtajana. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän toimi maalaiskoulujen opettajana.
Prišvinin ensimmäinen kertomus ilmestyi vuonna 1906. Hän harrasti perinteentutkimusta ja kansatiedettä ja matkusteli paljon eri puolilla Venäjää. Prišvinin ensimmäinen kirja, matkakuvauskokoelma "V kraju nepuganyh ptits" (”Seudulla jolla linnut eivät pelkää ihmistä”, 1907) perustuu Itä-Karjalaan suuntautuneen matkan vaikutelmiin. Kirjailija tunnetaan erityisesti lyyris-filosofisista luonnonkuvauksistaan, joista parhaita on pienoisromaani "Elämänjuuri" ("Ženšen", 1933). Omaelämäkerrallisia teoksia ovat romaani "Kaštšejeva tsep" (”Vuorenhaltijan kahle”, 1923–1954, julkaistu 1960) ja siihen liittyvä luomistyön kuvaus "Žuravlinaja rodina" (”Kurkien kotimaa”, 1929). Historia ja nykyaika yhdistyvät toisiinsa Karjalaan sijoittuvassa "Keisarin tiessä" ("Osudareva doroga", julkaistu 1957). Monet Prišvinin teoksista on suunnattu lapsille.
Risto Myyrä

Risto Väinö Juhani Myyrä (16. heinäkuuta 1942 Lahti – 30. tammikuuta 2023 Lahti) oli suomalainen kiekonheittäjä. Myyrällä oli vuonna 1971 hallussaan 62,74.
Myyrä voitti Kalevan kisoissa SM-hopeaa vuosina 1971 ja 1984 sekä SM-pronssia vuonna 1972. Vuoden 1971 Helsingin EM-kisoissa hän sijoittui kahdenneksitoista. Uransa alkupuolella Myyrä kilpaili SM-tasolla myös kolmiloikassa ja kymmenottelussa sekä kilpaili kiekonheiton ohella kuulantyönnössä (ennätys 17,20 vuodelta 1982). Maaotteluissa hän oli mukana kymmenkunta kertaa, joissa voitti kiekonheiton Suomi–Romania–Viro-ottelussa vuonna 1971 tuloksella 60,06.
Seuratasolla Myyrä edusti muun muassa Lahden Ahkeraa ja häntä valmensivat Simo Helminen ja Ilmari Nieminen.
Myyrä oli ammatiltaan palomies.
Carl Adam Adlerstjerna

Carl Adam Adlerstjerna (vuoteen 1834 Avellan; 9. syyskuuta 1776 Viapori, Helsinki – 27. elokuuta 1857 Turku) oli suomalainen juristi, joka eteni urallaan senaatin oikeusosaston jäseneksi ja Vaasan hovioikeuden presidentiksi. 
Ura.
Carl Adam Avellan tuli ylioppilaaksi Turun akatemiaan 1790 ja suoritti lakitieteen tutkinnon 1793. Auskultantiksi Turun hovioikeuteen hän pääsi 1794 ja 1795 hänet nimitettiin hovioikeuden ylimääräiseksi notaariksi, 1799 kanslistiksi, 1800 ylimääräiseksi viskaaliksi, 1800 notaariksi, 1806 varakanneviskaaliksi, 1808 sihteeriksi ja 1809 asessoriksi. Vuonna 1814 Avellan määrättiin jäseneksi komissioniin, jonka tehtävänä oli lakikokoelman tarkastus. Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvokseksi hänet nimitettiin 1816 ja hovioikeuden varapresidentiksi 1826.
Avellan kutsuttiin senaatin oikeusosaston jäseneksi 1828 ja hänet nimitettiin Vaasan hovioikeuden presidentiksi 1833. Hänet korotettiin 1834 aatelissäätyyn ja kirjoitettiin 1835 Suomen ritarihuoneeseen nimellä Adlerstjerna. Hänet vihittiin lakitieteen kunniatohtoriksi Helsingin yliopiston viettäessä 200-vuotisjuhliaan vuonna 1840. Adlerstjerna sai omasta pyynnöstään eron hovioikeuden presidentin virasta 1841 ja hän sai säilyttää palkkansa elinikäisenä eläkkeenään. Elämänsä viimeiset vuodet hän asui omistamallaan Gunnarsnäsin tilalla Paraisten kunnassa.
Perhe.
Carl Adam Avellanin vanhemmat olivat Rymättylän kirkkoherra Carl Avellan (1741–1808) ja tämän ensimmäinen puoliso Maria Rebecka Laman (1740–1794). Äidin vanhemmat olivat luutnantti Henrik Laman ja Maria Rebecka Barck. Avellanin ensimmäinen puoliso oli 1806–1814 Anna Kristina Lindqvist (1785–1814), jonka vanhemmat olivat Turun akatemian professori Johan Henrik Lindqvist ja tämän ensimmäinen puoliso Christina Fredrica Laihiander. Avellanin toinen puoliso oli vuodesta 1821 lähtien Gunilla Kristina Sofia af Grubbens (1790–1863), jonka vanhemmat olivat Ruotsin Itäintian komppanian johtaja, kauppaneuvos Mikael Grubb (aateloituna af Grubbens) ja tämän toinen puoliso Sofia Elisabet Wasz. Professori Johan Henrik Avellan oli Avellanin veli.
Eoliset muodostumat

Eoliset muodostumat ovat tuulen aikaansaamia maanpinnan muotoja. Yleisesti ottaen tuuli vaikuttaa maanpinnan muotoihin kuluttamalla, kuljettamalla ja kasaamalla. 
Suomessa esiintyviä eolisia muodostumia ovat dyynit sekä tuulen kasaamat lössimäiset kerrostumat. Lisäksi syntyy tuulen kulutuksen aikaansaamia deflaatiopainanteita, kuten tunturien hiekkapaljastumat. Eolisia muodostumia on Suomessa syntynyt etenkin jääkauden lopun eli niin sanotuissa periglasiaalisissa olosuhteissa.
Maailmanlaajuisesti eolisia muodostumia, kuten erilaisia dyynejä, esiintyy runsaasti myös etenkin hiekka-aavikoilla.
Tauno Hannus

Tauno Hannus (synt. Hannelius, 3. helmikuuta 1895 Uusikirkko – 11. tammikuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen lentokapteeni ja Suomen ilmavoimien majuri, jota pidetään yhtenä Suomen ilmailun pioneereista.
Elämä.
Viipurin läänin Uudellakirkolla syntynyt Tauno Hannelius kävi seitsemän luokkaa Viipurin suomalaista lyseota ja opiskeli sen jälkeen Helsingin Kauppiaitten Kauppaoppilaitoksessa. Hän osallistui vuoden 1918 sisällissotaan valkoisten puolella, ja liittyi sen jälkeen ilmavoimiin tehden opintomatkoja eri puolille Keski-Eurooppaa. Elokuussa 1919 Hannelius sai Ranskan ilmailuklubin ohjaajatodistuksen sen kahdentenakymmenentenä ohjaajana. Myöhemmin hän palveli muun muassa Ilmailupataljoonassa sekä Kauhavan Ilmailukoulussa. Talvisodan aikana Hannus toimi Helsingin väestösuojelutoimiston päällikkönä ja jatkosodan aikana Helsingin ilmasojelun päällikkönä. Toisen maailmansodan jälkeen Hannus työskenteli liike-elämässä. 
Vuonna 1921 Hannus voitti Suomen Ilmailuklubin ensimmäiset lentokilpailut, jotka järjestettiin ilmavoimien vuosipäivänä Kruunuvuorenselällä Helsingissä. Kilpailukoneita oli 11 kpl, jotka kaikki olivat tuolloin vielä ilmavoimien koneita. Ne oli jaettu kahteen luokkaan, nopeisiin ja hitaisiin. Nopeitten Breguet-koneiden luokan maaliinlaskukilpailun voitti luutnantti Eero Könni ja hitaampien Caudron-koneiden kilpailun vänrikki Tauno Hannelius. Hannus sai Suomen ilmailuliiton vuosittaisen kiertopalkinnon Harmon-patsaan vuonna 1936. Kiertopalkinto lopetti kiertämisensä vuoden 1937 jälkeen pariksi vuosikymmeneksi. Majuriksi ylennetty Tauno Hannus oli aloitteentekijänä, jotta patsas saatiin jälleen kiertoon vuodesta 1957 lähtien.
Aiheesta muualla.
 Luettelo Tauno Hannuksen lehtiartikkeleista
Tummakääminen

Tummakääminen ("Stemonitis fusca") on limasieni, jonka tyypillinen kasvualusta on lahopuu. Se on yksi käämisten suvun ("Stemonitis") kuudestatoista lajista. Tummakääminen on kosmopoliitti, ja se on Suomessakin yleinen koko maassa. 
Tummakäämisen tunnusmerkkinä ovat isot, seepianruskeat sporangiot eli itiöpesäkkeet. Lajinmääritys varmistetaan toteamalla mikroskoopilla itiöiden pinnan piikkiriveistä muodostunut verkkokuviointi. Itiöiden läpimitta on 7–10 mikrometriä, ja joissakin itiöissä erottuu muuta itiötä vaaleampi ituhuokonen.
BAUHAUS-galan

BAUHAUS-galan (aiemmin DN-galan) on vuosittain Tukholmassa järjestettävä huipputason yleisurheilutapahtuma, joka on pidetty vuodesta 1967 lähtien. Vuodesta 2010 lähtien se on kuulunut Timanttiliigaan. Sitä ennen se kuului n ykköstason Super Grand Prix -sarjaan.
Kilpailun historiassa on tehty kolme maailmanennätystä:
Syanamidi

Syanamidi (CH2N2) on epäorgaaninen yhdiste. Syanamidia käytetään rikkaruohomyrkkynä ja muiden yhdisteiden valmistuksessa.
Rakenne, ominaisuudet ja reaktioita.
Syanamidi on huoneenlämpötilassa väritöntä ja kiteistä ainetta. Sillä on kaksi tautomerista muotoa syanamidimuoto ja karbodi-imidimuoto. Tasapainotilassa vallitseva muoto on syanamidimuoto ja karbodi-imiditautomeeria esiintyy vain hyvin pieniä määriä. Karbodi-imidimuoto on kuitenkin vallitseva silylaatio- ja stannylaatioreaktioissa.
Syanamidi liukenee erittäin hyvin veteen. Nämä vesiliuokset ovat heikosti happamia. Alhaisin liukenevuus veteen on −15 °C:n lämpötilassa, jolloin syanamidi ja vesi muodostavat eutektisen seoksen. Stabiilein syanamidin vesiliuos on, kun liuoksen pH-arvo on noin 5. Se hajoaa hitaasti vedessä hiilidioksidiksi ja ammoniakiksi ja happojen läsnä ollessa ureaksi. Rikkivedyn kanssa yhdiste reagoi tioureaksi.
Yhdiste polymeroituu helposti. Se muodostaa muun muassa dimeerin disyandiamidin ja trimeerin melamiinin. Yhdisteeseen voidaan lisätä polymeroitumista estäväksi stabilisaattoriksi esimerkiksi natriumdivetyfosfaattia. Syanamidille tapahtuu additio- ja substituutioreaktioita. Yhdisteen syanoryhmä on nukleofiilinen ja reagoi helposti alkyloivien yhdisteiden kanssa, jolloin muodostuu alkyloituja johdannaisia. Ammoniakki ja ammoniumyhdisteet reagoivat syanamidin kanssa additioreaktioilla muodostaen guanidiinijohdannaisia.
Valmistus ja käyttö.
Ensimmäisen kerran syanamidia valmistettiin vuonna 1838 syanogeenikloridin eli kloorisyanidin ja ammoniakin välisellä reaktiolla. Muita aikaisemmin käytettyjä tapoja oli myös tiourean reaktio lyijy- tai elohopeayhdisteiden kanssa. Nykyään syanamidin tuotanto perustuu kalsiumsyanamidin vesiliuoksen ja hiilidioksidin väliseen reaktioon.
Syanamidia voidaan käyttää rikkaruohomyrkkynä ja eräät kasvit kuten ruisvirna ("Vicia villosa") tuottavat sitä allelokemikaalinaan. Teollisuudessa syanamidia käytetään selluloosan ja muiden kasvikuitujen vetyperoksidivalkaisun apuaineena ja polymeeriteollisuudessa epoksihartsien ja polyuretaanivaahtojen valmistuksessa. Tärkein käyttö on kuitenkin hyönteismyrkkyjen, rikkaruohomyrkkyjen ja lääkeaineiden valmistus. Syanamidista valmistetaan maatalouskemikaaleina käytettäviä 3-amino-1,2,4-triatsolia, heksatsinonia, karbendatsiimia, benomyyliä, pyrimetaniiliä ja asetamipridiä. Yhdisteestä valmistettavia lääkeaineita ovat muun muassa simetidiini, minoksidiili, imatinibi, etraviriini, albendatsoli, flubendatsoli ja mebendatsoli.
Kultasiipihelmikäs

Kultasiipihelmikäs ("Pardalotus rubricatus") on helmikkäiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kultasiipihelmikästä tavataan laajalla alueella Australiassa. Levinneisyysalueensa itäosia lukuun ottamatta sen on kuvattu olevan melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Timanttihelmikäs

Timanttihelmikäs ("Pardalotus punctatus") on helmikkäiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Timanttihelmikästä tavataan Australian etelä- ja itäosissa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, vaikkakin harvinaisempi levinneisyysalueensa lounaisosissa. Sen kannankehitys on laskeva, mutta laji on luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota olevan vielä vaarassa.
Tasmanianhelmikäs

Tasmanianhelmikäs ("Pardalotus quadragintus") on helmikkäiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tasmanianhelmikästä tavataan kotoperäisenä Tasmaniassa ja joillain sen lähisaarilla. Sen kannaksi arvioidaan 1 000–1 500 yksilöä. Laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, koska sen levinneisyysalue on hyvin pieni ja pirstoutunut.
Elinympäristö.
Tasmanianhelmikäs elää avoimissa mannaeukalyptuksen ("Eucalyptus viminalis") muodostamissa metsissä.
Kruiz

Kruiz (, ) on vuonna 1980 perustettu venäläinen heavy metal -yhtye. Se on yksi tunnetuimmista Neuvostoliitossa toimineista rock-yhtyeistä. Nykyään on aktiivisena myös toinen Kruiz-nimellä esiintyvä kokoonpano, jossa soittaa alkuperäisessä Kruizissa esiintyneitä muusikoita.
Alkuvuodet.
Vuonna 1978 toimintansa aloittanut Kruiz soitti aluksi kevyempää popmusiikkia. Se julkaisi kaksi kasettialbumia vuosina 1981 ja 1982. Nämä niin sanotut magneettoalbumit olivat epävirallisia julkaisuja, joita levitettiin pimeillä markkinoilla. Vuonna 1983 yhtye joutui hankaluuksiin Neuvostoliiton kommunistisen puolueen kanssa ja se määrättiin lopettamaan. Yhtyeen lopetettua toimintansa ilmestyi vielä yksi kasettialbumi vuonna 1984.
Vuonna 1986 yhtyeen keulahahmo Valeri Gaina päätti perustaa yhtyeen uudelleen Neuvostoliitossa alkaneen avoimuuspolitiikan myötä. Samalla se siirtyi kohti raskaampaa heavy metalia. Samana vuonna Kruizilta ilmestyi Neuvostoliiton valtiollisen levy-yhtiön Melodijan julkaisema albumi "Круиз-1" ("Kruiz-1"). Yhtye nousi nopeasti erittäin suosituksi ja esiintyi eri puolilla maata parhaimmillaan kymmenien tuhansien suuruisille yleisöille. Kruizin on väitetty myyneen Neuvostoliitossa jopa 12 miljoonaa äänitettä. Viranomaiset yrittivät usein estää yhtyeen esiintymisiä ja muun muassa valtion hallussa olleet tiedotusvälineet eivät julkaisseet mainoksia sen konserteista. Vuonna 1987 Volgogradissa puhkesi Kruizin esiintymisen jälkeen mellakoita.
Kansainvälinen läpimurto.
1980-luvun jälkipuoliskolla yhtye tuli tunnetuksi myös Länsi-Euroopassa. Vuonna 1988 Kruiz soitti Moskovassa saksalaisen Scorpionsin lämmittelijänä ja herätti myöhemmin länsimaisten managerien kiinnostuksen. Samana vuonna Kruiz solmi levytyssopimuksen yhdysvaltalaisen Warnerin kanssa ja levytti Länsi-Saksassa vanhoja kappaleitaan englanniksi. Ne julkaistiin albumilla "Kruiz". Kappaleesta ”In Flames” tehty musiikkivideo sai paljon näkyvyyttä erityisesti Kanadassa. Seuraavana vuonna yhtye teki Euroopan-kiertueen esiintyen muun muassa Englannissa, Alankomaissa, Saksassa, Espanjassa, Italiassa ja Bulgariassa. Suomessa yhtye oli soittanut Turun Ruisrockissa jo vuonna 1988.
Hajoaminen ja 2000-luku.
Marraskuussa 1989 Kruiz palasi studioon äänittämään uutta "Culture Shock" -nimistä albumia. Yhtyeen sisäisten ristiriitojen vuoksi sitä ei kuitenkaan saatu valmiiksi. Sergei Efimovin palattua Neuvostoliittoon albumia yritettiin viimeistellä myös tuolloin Running Wild -yhtyeessä soittaneen rumpali Iain Finlayn kanssa. Lopulta yhtye hajosi vuonna 1990 ja sen jäsenet tekivät omia projektejaan. Valeri Gaina muun muassa vaikutti pitkään Los Angelesissa. Vuonna 2002 Kruiz aktivoitui uudelleen ja julkaisi saksalaisella levy-yhtiöllä viiden kappaleen EP:n, joka sisälsi uusia versioita vuoden 1986 "Kruiz-1"-albumin kappaleista.
Diskografia.
Luettelo sisältää Melodijan ja Warner Brothersin julkaisemat albumit. Yhtyeeltä on ilmestynyt myös lukuisia muita studio- ja kokoelmalevyjä sekä kasettialbumeja. Niitä on julkaistu omakustanteina, ja niitä ovat julkaisseet myös eri levy-yhtiöt.
Punkaharjun Valtionhotelli

Punkaharjun Valtionhotelli on hotelli Punkaharjun harjualueella. Harjualueelle rakennettiin keisari Nikolai I:n avustuksella metsänvartijan talo vuonna 1845. Talo palveli myös matkailijoita. Vuonna 1879 alettiin rakentaa metsänvartijan talosta Valtionhotellia, ja metsänvartija siirtyi asumaan muualle. Sveitsiläistyylisen metsänvartijan talon suunnitteli Ernst Lohrmann, mutta rakennusta on myöhemmin laajennettu useaan otteeseen. Punkaharjun Valtionhotelli on edelleen majoituskäytössä, ja se Suomen vanhin toimiva majoitusliike. Hotelli restauroitiin vuosina 1978–1979 sekä vuonna 2016. 
Majoituspulan vuoksi Punkaharjun Valtionhotellin viereen valmistui 1890-luvulla arkkitehti Sebastian Gripenbergin suunnittelema Keisarinnan Huvila. Rakennus oli tuolloin nimeltään Villa Punkasyrjä. Tiettävästi keisarinna ei koskaan yöpynyt huvilassa, joten nykyisen nimen alkuperä on hämärän peitossa.
Punkaharjun Valtionhotelli siirtyi vuonna 2016 yksityiseen omistukseen ja on sen jälkeen toiminut nimellä Hotelli Punkaharju. Vuoteen 2023 asti Hotellin yrittäjänä toimi Saimi Hoyer, mutta yritys meni konkurssiin.
Ulosottolaitos takavarikoi hotellin joulukuussa 2024. Hotellin omistaa nyt (kesä 2025) yhdysvaltalinen Artur Karaman.
Anu Kuivalainen

Anu Johanna Kuivalainen (s. 17. joulukuuta 1964 Lahti, Suomi) on suomalainen dokumenttielokuvien tekijä. 
Kuivalainen on opiskellut valokuvausta Lahden taideteollisessa opistossa ja valmistunut dokumenttielokuvaohjaajaksi Aalto-yliopistosta.
Hän on voittanut elokuvillaan kahdesti Tampereen elokuvajuhlien kotimaisen kilpailun ("Orpojen Joulu" 1994 ja "Musta kissa lumihangella" 1999) sekä saanut erikois-Jussin elokuvasta "Orpojen Joulu" vuonna 1995. Hänen elokuviaan on esitetty ja palkittu runsaasti kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla.
Vesiverso

Vesiversot ovat versoja, jotka kasvavat puun rungosta tai yli vuoden vanhoista oksista, piilevistä silmuista. Piilevät silmut ovat näkyvillä puun kuoressa
tai uppoutuneina kuoren alle sen alaisina silmuina. Niitä kutsutaan joskus villeiksi versoiksi, vaikka tämä termi on oikeammin sovellettu versoihin, jotka
nousevat maasta. Voimakkaat pystyt vesiversot kehittyvät usein vahingoittumisen tai leikkaamisen seurauksina.
Vesiversojen uuden kasvun rakenne ei ole yhtä voimakasta kuin puun luonnollinen kasvu ja versot ovat enemmän alttiita taudeille ja tuholaisille. Puun kehityksen kannalta tämän kaltaiset versot eivät ole toivottuja, koska niihin muodostuu erittäin vähän hedelmiä, tai puissa voimakas pysty kasvu voi johtua
sellaisista versoista. 
Vesiversot ovat käyttökelpoisia siirrännäisiä latvan varttamisessa.
Savannipriinia

Savannipriinia ("Prinia erythroptera") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Savannipriiniaa tavataan laajalla alueella Afrikan länsi-, keski- ja itäosissa. Sen on kuvattu olevan paikallinen ja harvinainen. Se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen kannankehitys on vakaa eikä sen uskota olevan vaarallisen vähälukuinen.
Norsunluurannikko yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Norsunluurannikko on saavuttanut yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa viisi mitalia. Murielle Ahouré sijoittui Moskovassa 2013 hopealle sekä 100 metrin että 200 metrin juoksuissa ja Marie-Josée Ta Lou sijoittui Lontoossa 2017 hopealle 100 metrin ja 200 metrin juoksuissa ja Dohassa 2019 pronssille 100 metrin juoksussa.
John Paul Stapp

John Paul Stapp (11. heinäkuuta, 1910 Bahia, Brasilia – 13. marraskuuta, 1999 Alamogordo, USA) oli sekä yhdysvaltalainen lääkäri että sotilashenkilö. Ilmavoimien everstin arvoisena hän teki kiihtyvyyskokeen, testatakseen voiko ihminen selviytyä hengissä rajusta kiihtyvyydestä. Sellainen seuraa esimerkiksi lentäjän joutuessa turvautumaan heittoistuimeen suuresta lentonopeudesta.
Eversti Stapp loukkaantui rajun kiihtyvyyden ja suurten G-voimien (suurin kiihtyvyys oli 46.2 G) vaikutuksesta, muttei vakavasti. Stapp suoritti kokeensa rakettikäytöisellä vauhtikelkalla vuonna 1954. Stapp'in rakettikelkka oli kuomuton eli avonainen ja täysin suojaamaton. Kelkan nopeudeksi saatiin 632 mailia tunnissa eli 1 017 km/h. John Paul Stapp saikin tästä nimityksen: "Nopein mies maan päällä". Rakettikelkka kiihtyi 1,5 sekunnissa yli 1 000 km/h nopeuteen, vain 1 100 metrin mittaiselta radalta. Kelkka pysäytettiin vesijarrujen avulla.
Stapp vaikutti tuolloin uuden tieteenalan, avaruuslääketieteen, kehittymiseen merkittävästi. Koulutuspätevyydeltään John Stapp oli lääketieteen tohtori. Stapp oli toiminut myös vaikuttamalla muun muassa Joseph Kittingerin taustavoimana.
Gino Odjick

Wayne Gino Odjick (7. syyskuuta 1970 Maniwaki, Quebec, Kanada – 15. tammikuuta 2023) oli kanadalainen jääkiekkohyökkääjä. Hän pelasi urallaan 12 kautta NHL:ssä edustaen Vancouver Canucksia, New York Islandersia, Philadelphia Flyersiä ja Montreal Canadiensia.
Odjick kuoli harvinaisen sydänsairauden aiheuttamaan sydänkohtaukseen.
Tausta.
Gino Odjick syntyi Kitigan Zibi -nimisessä algonkinintiaanien reservaatissa lähellä Maniwakin kaupunkia Quebecin provinssissa. Gino oli perheensä neljäs lapsi ja kaikkiaan kuudesta lapsesta ainoa poika. Kuuden oman lapsen lisäksi hänen perheessään oli ainakin 32 kasvattilasta. Ginon alkuperäinen nimi oli Wayne, mutta se vaihdettiin sen jälkeen kun kävi ilmi, että reservaatissa oli toinenkin lapsi nimeltään Wayne. 
Gino pelasi jääkiekkoa heti opittuaan luistelemaan, mutta ensimmäiseen varsinaiseen joukkueeseen hän liittyi vasta 11-vuotiaana. Hän pelasi 15-vuotiaaksi asti paikallisen reservaatin joukkueessa, joka pelaili lähinnä ammattilaisjoukkueiden reservimiehistöjä vastaan. 15-vuotiaana hän harkitsi jääkiekon lopettamista ja siirtymistä muiden harrastusten pariin, mutta pääsi kuitenkin try-outille Ontarion Tier II junioriliigan Hawkesbury Hawksin joukkueeseen. Siihen asti Odjickin rooli oli ollut puolustava puolustaja, mutta Hawkesburyssa hänestä tehtiin joukkueen "enforcer" koska hänen taitonsa eivät riittäneet puolustajan paikalle. Tässä vaiheessa hän myös sai lempinimensä "The Algonquin Assasin".
Ura.
Vancouver Canucks Odjickin viidennellä kierroksella (86. varausvuorolla) vuoden varaustilaisuudessa, ja hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa heti seuraavalla kaudella. Kaikkiaan Odjick pelasi Canucksissa lähes kahdeksan kautta. Hän ei ollut varsinaisesti taitopelaaja, vaan hänellä oli niin sanottu poliisin rooli. Osan ajastaan Vancouverissa Odjick pelasi samassa ketjussa taitavan Pavel Buren kanssa, ja kaudella 1993–1994 Odjick teki uransa ennätyspisteiksi jääneet tehot 16+13=29. Maaliskuussa 1998 Canucks ja New York Islanders tekivät vaihtokaupan jossa Jason Strudwick saapui Vancouveriin ja toiseen suuntaan matkasi Odjick.
Odjick edusti Islandersia 82 ottelussa ennenkuin Islanders kauppasi Philadelphia Flyersiin vastineeksi Mikael Anderssonista ja 5. kierroksen varausvuorosta kesälle 2000. Siellä Odick pelasi vain 30 ottelussa ja saman vuoden joulukuussa hänet myytiin Montreal Canadiensille vastineeksi P.J. Stockista ja 3. kierroksen varausvuorosta kesän 2001 varaustilaisuudessa.
Kaudella 1996–1997 hän voitti NHL:n jäähytilaston kerättyään 371 rangaistusminuuttia.
Odjickin ura päättyi Montreal Canadiensin paidassa ennen kauden 2002–2003 alkua, koska hän sai aivotärähdyksen kiekon osuttua hänen päähänsä kautta edeltäneissä harjoituksissa.
Subjekti (lauseenjäsen)

Subjekti, aiemmin suomeksi myös "alus", on lauseenjäsen. Se on lauseen ykkösargumentti, eli jokaisessa lauseessa on vähintään subjekti ja predikaatti. Tästä poikkeuksena ovat persoonattomat lauseet, jotka liittyvät yleensä säähän, esimerkiksi “Sataa vettä.” Kieliä, jotka mahdollistavat tällaisen subjektittoman lauserakenteen ilman ns. muodollista subjektia (vrt. engl. "It is raining"), kutsutaan nollasubjektikieliksi. Nämä puolestaan ovat osa suurempaa ns. pronomini- eli pro-drop-kielten ryhmää, joille on luonteenomaista mahdollisuus jättää lauseista pois eräitä pronomineja. Suomen ohella tällaisia kieliä ovat muun muassa latina useimpine tytärkielineen sekä vähemmässä määrin nykygermaaniset kielet. 
Lauseen subjekti on tavallisesti substantiivi tai pronomini, mutta se voi olla myös adjektiivi, numeraali, lause tai nominaalimuoto. Suomessa subjektiksi riittää myös verbin taipunut muoto (kuten “juoksen”) eikä ilmisubjektia tällöin tarvita. Subjekti ei ole suomen kielessä niin välttämätön kuin se on esimerkiksi ruotsissa tai englannissa.
Subjektin määrittäminen.
Subjektin määrittämiseksi on alla mainittuja muoto- ja merkitystason kriteereitä, jotka eivät usein kaikki toteudu. 
Merkitystason kriteereitä:
Muototason kriteerejä
Prototyyppinen subjekti toteuttaa kaikki edellä mainitut kriteerit. Usein kuitenkin vain osa ehdoista toteutuu, jolloin subjektin määritteleminen on vaikeaa tai tulkinnanvaraista. 
ESIMERKKI: "Liisa on luokan kaunein tyttö. Häneen ovat rakastuneet kaikki pojat." 
Edeltävän esimerkin toisessa lauseessa "Liisa/hän" on lauseen (ensimmäisestä lauseesta tunnettu) teema, mutta agentiivisin lauseenjäsen on kuitenkin "kaikki pojat". Muodollisilla kriteereillä taas "Liisa/hän" sijoittuu lauseen etukenttään. Nominatiivilla koodataan ja verbikongruenssin laukaisee kuitenkin "kaikki pojat". Useimmat suomen kieliopit määrittelevät lauseen subjektiksi "kaikki pojat".
Subjekti-käsitteen ongelmia.
Subjekti on ongelmallinen käsite kielissä, jotka eivät ole nominatiivi-akkusatiivi -kieliä. Ergatiivi-absolutiivi -kielissä "subjektia" koodataan eri sijamuodolla tai adpositiolla riippuen siitä, onko lause transitiivinen (ergatiivilla) vai intransitiivinen (absolutiivilla). 
Esim. ruotsin lauseessa "Stenen såg pojken." voidaan "pojke" olettaa agentinkaltaisimmaksi argumentiksi luonnollisen semantiikan avulla. Kivet harvoin näkevät poikia. Mikään edellä mainituista muodollisista koodauskriteereistä ei kuitenkaan tue "pojke"n analysoimista subjektiksi. Kielessä ei ole verbikongruenssia. Substantiivilauseke ei sijoitu etukenttään, eikä morfologista sijamerkintää ole kummassakaan substantiivilausekkeessa. Yksittäisestä lauseesta ei voi sanoa mitään lauseiden välisistä suhteista.
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1922

Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1922 pidettiin Jyväskylässä 4.–5. maaliskuuta ja Iisalmella 18.–19. maaliskuuta 1922.
Mitalistit.
Maastohiihto, miehet.
10 kilometriä.
Kilpailu käytiin 19. maaliskuuta klo 8 aamulla Iisalmessa. Matkaan lähti 11 hiihtäjää, joista 3 keskeytti.
30 kilometriä.
Kilpailu käytiin Jyväskylässä 5.3. Osanottajia 28, joista 19 hiihti loppuun. Keskeyttäneiden joukossa Collin, Manne Vuorinen, Siukko ja Alestalo. 
60 kilometriä.
Kilpailu käytiin Iisalmessa 19. maaliskuuta.
5 x 2 kilometriä, viesti.
Kilpailu käytiin Jyväskylässä 4.3. Vain kaksi joukkuetta osallistui.
5 x 10 kilometriä, viesti.
Kilpailu käytiin Iisalmella 18.3. Ähtärin viides hiihtäjä oli mennyt Jyväskylään jaloittelemaan ja myöhästyi junasta, joten vaadittavaa viestin viisimiehisjoukkuetta ei saatu koottua. Ähtärin joukkue kuitenkin osallistui viestiin kilpailun ulkopuolella siten, että Matti Raivio hiihti kaksi osuutta. 
Maastohiihto, naiset.
5 kilometriä.
Kilpailu käytiin Jyväskylässä 5.3.
Mäkihyppy.
Kilpailu käytiin Alppilassa 27.2.
Jatkuvuusleikkaus

Jatkuvuusleikkaus on elokuvan leikkaustyyli, jolla pyritään saamaan elokuvaan mahdollisimman ehjä aikajatkumo ja tapahtumien jatkuminen leikkauskohtien yli mahdollisimman luontevasti. Se on käytetyin leikkaustyyli erityisesti Hollywoodin ja länsimaiden kaupallisessa elokuvassa.
Suojaviiva.
Tilallisen jatkuvuuden saavuttamiseksi käytetään esimerkiksi 180 asteen sääntöä. Sen perusteella kamera ei voi ylittää kuvitteellista toimintalinjaa eli "suojaviivaa". Kaksi keskustelevaa henkilöä, kävelevä henkilö tai liikkuva auto voivat muodostaa toimintalinjan, jota kamera ei säännön mukaan voi ylittää. Säännön tavoitteena on varmistaa, että esimerkiksi henkilöiden suhteellinen sijainti pysyy koko kohtauksen ajan samana. Lisäksi jatkuvuutta pyritään luomaan katseilla ja liikkeen jatkuvuudella, jonka avulla voidaan varmistaa, että kahden otoksen välinen liike on yhtenäistä tai samanaikaista.
Näytelmäelokuvissa suojaviivasääntöä voidaan rikkoa hetkellisesti esimerkiksi korostamaan päähenkilöiden hämmennystä kohtauksesta pois karanneen henkilön sijainnista. Television monikameratyössä sen sijaan suojaviivaa noudatetaan varsin tarkasti. Esimerkiksi palloiluottelun seuraaminen voisi olla mahdotonta jos hyökkäyssuunta vaihtuisi leikkauksessa kuvasta toiseen; siksi kaikki kamerat on sijoitettu kentän samalle puolelle. Poikkeuksena tästä voivat olla maalien taustalla tai yläpuolella olevat kamerat, joiden kuvia leikataan tv-lähetyksen kuvavirtaan vain uusintoina edellisistä, suojaviivasääntöä noudattavista kuvista. Monikameratuotantona toteutettavissa esittävän taiteen tallennuksissa, kuten yleisön edessä tapahtuvissa musiikkiesityksissä, suojaviivasäännöstä voidaan poiketa esimerkiksi käyttämällä välillä esiintyjien takaa yleisöön päin kuvattuja kuvia.
Nya Dagligt Allehanda

Nya Dagligt Allehanda oli Ruotsissa Tukholmassa 1859–1944 ilmestynyt konservatiivinen iltapäivälehti. Lehden perustaja oli Ruotsin valtionarkiston toinen amanuenssi Karl Adam Lindström. Kahta lyhyttä katkosta lukuun ottamatta hän toimi lehden päätoimittajana ja vastaavana julkaisijana kuolemaansa asti, vuoteen 1885. Lehti pyrki olemaan vastapaino liberaalille "Aftonbladetille".
Lehden osti 1944 "Dagens Nyheter" vaiheessa jolloin se oli perustamassa "Expresseniä".
Auringon polttama

Auringon polttama on ranskalais-venäläinen elokuva vuodelta 1994. Se kertoo Puna-armeijan upseerin päivästä Stalinin puhdistusten aikana.
Elokuva palkittiin parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarilla.
Vaikenevat huulet

Vaikenevat huulet (; myös nimikkeillä "The Esther Costello Story" ja "The Golden Virgin") on David Millerin ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1957. "Vaikenevien huulien" pääosissa ovat Joan Crawford, Rossano Brazzi ja Heather Sears, joka voitti roolisuorituksestaan parhaan naispääosan BAFTA-palkinnon. "Vaikenevat huulet" kertoo katkerasta, mutta rakastavasta eronneesta naisesta (Crawford), joka alkaa työskennellä opettajana ja tukihenkilönä kuurosokealle irlantilaistytölle (Sears).
"Vaikenevat huulet" tuottivat ohjaaja David Miller, Joan Crawford, John Woolf ja Jack Clayton. Elokuvan käsikirjoituksen laati Charles Kaufman Nicholas Monsarratin romaanin pohjalta. Romulus Films tuotti elokuvan ja Columbia Pictures toimi jakelijana.
Tuotanto.
Bonita Granville halusi epätoivoisesti Estherin roolin, mutta studio etsi tuntematonta näyttelijää rooliin; Heather Sears sai roolin.
Elokuvan tuotanto alkoi vuonna 1956. Kuvaukset alkoivat 20. elokuuta 1956 ja päättyivät joulukuussa; elokuvan tuotanto loppui vuoden 1957 puolella. "Vaikenevat huulet" kuvattiin kokonaisuudessaan Englannissa, Buckinghamshiren Denhamissa sijaitsevalla studiolla.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Vaikenevat huulet" sai ensi-iltansa Lontoossa Isossa-Britanniassa 13. elokuuta vuonna 1957. Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa 6. marraskuuta 1957. Suomessa elokuva julkaistiin 11. huhtikuuta vuonna 1958. "Vaikenevat huulet" oli vuoden 1957 11. suosituin elokuva Isossa-Britanniassa. "Vaikenevat huulet" oli vuoden 1957 89. menestynein elokuva 109:stä elokuvasta. Yhdysvalloissa elokuva tuotti vähän yli miljoona dollaria.
"The New York Times" kehui Joan Crawfordin, Rossano Brazzin ja Lee Pattersonin roolisuorituksia. William K. Zinsser "New York Herald Tribunesta" kehui myös Crawfordia.
Muut julkaisut.
"Vaikenevat huulet" julkaistiin VHS:lle 11. helmikuuta vuonna 1997.
Vaasan satama

Vaasan satama on Vaasassa, Suomessa sijaitseva satama. Se sijaitsee Vaasan edustalla sijaitsevalla Vaskiluodon saarella, josta on noin neljä kilometriä Vaasan keskustaan. Vaasan satama on pieni pääasiassa öljyä ja kivihiiltä vastaanottava satama, jonka yhteydessä on öljysatama. Matkustajaliikennettä sieltä on Ruotsin Uumajaan.
Historia.
Satama valmistui Vaskiluotoon vuonna 1893.
1990-luvulla sataman kautta kulki vuosittain miljoona matkustajaa. Matkustajamäärät kuitenkin putosivat myöhemmin voimaan tulleen EU-lainsäädännön jälkeen.
Vuonna 2012 sataman liikenteestä 85 prosenttia oli tuontia. Tavaraliikenteen määrä vuonna 2011 oli 1,6 miljoonaa tonnia. Vaasan satamaan johtavan Vaskiluodon sillan kantavuus on nostettu 600 tonniin, mikä mahdollistaa teollisuuden raskaita tiekuljetuksia.
Omistus ja operointi.
Vaasalla ja Uumajalla on yhteinen satamayhtiö Merenkurkun Satamat Oy (Kvarkenhamnar Ab), joka aloitti toimintansa 1. tammikuuta 2015. Valtioiden rajat ylittävä satamayhtiö on harvinainen ratkaisu – ainoa vastaavanlainen löytyi aikaisemmin Kööpenhaminasta ja Malmöstä.
Liikennöinti.
Huhtikuusta 2013 lähtien Vaasasta kulkee vaasalaisen varustamon Nordic Sea Linen rahtilaiva "M/S Mimer" Ruotsin Härnösandiin ja sieltä Saksan Bremerhaveniin.
Sataman rahti- ja matkustajaliikenteestä vastaa Vaasan ja Uumajan väliä liikennöivä NLC Ferry, jota markkinoidaan nimellä Wasaline. Aluksen nimi on "M/S Wasa Express". Vuonna 2014 Wasaline sopi rahtiyhteistyöstä Stena Linen kanssa. Rahti saapuu Italian Veronasta asti. Stena Line on ruotsalainen varustamo, joka hoitaa rahtiyhteyden Saksan Kielin ja Göteborgin välillä, ja Wasaline kuljettaa rahdin Uumajasta Vaasaan. Göteborgin ja Uumajan välillä rahti kulkee rautateitse.
FS Cyclone (1925)

Cyclone oli Ranskan laivaston 1925 vesille laskettu Bourrasque-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranéelta Le Havresta, missä köli laskettiin 29. syyskuuta 1923. Alus laskettiin vesille 24. tammikuuta 1925 ja otettiin palvelukseen 1. kesäkuuta 1928.
Palvelus.
Saksan laivaston moottoritorpedoveneen "S24" laukaisema torpedo osui 30. toukokuuta 1940 alukseen katkaisten keulan.
Henriette Nyberg

Henriette (Henrietta) Nyberg (1830–1911) oli suomalainen pianotaiteilija. Hän perusti Helsinkiin musiikkioppilaitoksen. joka toimi vuosina 1851–1861 Se oli ensimmäinen suomalainen musiikkikoulu.
Nyberg opiskeli Leipzigin konservatoriossa 1856–1858. Hänen oppilaitaan oli muun muassa hänen sisarenpoikansa Ilmari Krohn. Hän joutui lopettamaan opettamisen käden halvaannuttua ylirasituksesta, mutta hän opetti edelleen yksityisesti vuoteen 1890. Hänen veljenpoikansa oli Mikael Nyberg.
Paisa – vapauden tuli

Paisa – vapauden tuli ("Paisà") on italialainen elokuva vuodelta 1946. Sen ohjasi Roberto Rossellini. Elokuva sijoittuu Italiaan toisen maailmansodan aikana. Sen kuusi episodia käsittelevät italialaisten ja amerikkalaisten suhteita.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa teki kukin luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja "Paisà" oli mukana heistä seitsemäntoista listalla. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Paisàn" vuonna 2004 yhdeksi tuhannesta kaikkien aikojen parhaasta elokuvasta.
Passi Pimlicoon

Passi Pimlicoon ("Passport to Pimlico") on brittiläinen komediaelokuva vuodelta 1949. Siinä yhden Lontoon kaupunginosan, Pimlicon, asukkaat julistautuvat itsenäisiksi ja alkavat vaatia passia sinne matkustavilta. Elokuva kuuluu lontoolaisen Ealing Studios -elokuva­yhtiön suosittujen komedioiden sarjaan, ja sen on ohjannut Henry Cornelius.
British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät "Passin Pimlicoon" vuonna 1999 kaikkien aikojen sadan parhaan britti­elokuvan listalle. 
Juoni.
Saksalaisten pommittama Pimlicon kaupunginosa Victorian aseman ja Thamesjoen välissä nousee uuteen arvoon, kun pomminraivaajat löytävät kultaraha-aarteen ja dokumentin, jonka mukaan Pimlico kuuluukin Englannin sijasta Burgundin hallitsijoille. Asukkaat alkavat kapinoida kaikkia brittihallinnon turhina pitämiään määräyksiä vastaan, kuten pubien aukiolosääntöjä ja verotusoikeutta, ja julistautuvat sitten itsenäiseksi herttuakunnaksi.
Pixote – heikomman laki

Pixote – heikomman laki [piˈʃɔtʃi] ("Pixote: a Lei do Mais Fraco") on brasilialainen elokuva vuodelta 1981. Se kertoo pienen pojan elämästä São Paulon kaduilla.
Juoni.
Elokuva alkaa sosiaaliraporttimaisella selostuksella siitä, miten Brasiliassa on yli kolme miljoonaa koditonta alle 18-vuotiasta. Rikolliset Brasiliassa käyttävät alaikäisiä lapsia apureina, koska heitä ei voida syyttää rikoksista. Poliisi saa elokuvan alussa kiinni poikajoukon, jonka yksi pienimmistä on kymmenvuotias Pixote. Hän joutuu kasvatuslaitokseen ja sen henkilökunnan kaltoin kohdeltavaksi. Hän karkaa yhdessä muiden kanssa, ja pian pojat ovat vakavien rikosten tiellä.
Vastaanotto.
Helena Ylänen kuvasi "Helsingin Sanomissa" elokuvaa sosiaalipornografiaksi, jonka juonenkäänteiksi tuntuu kelvanneen mikä tahansa kauheus. Häntä hämmästytti, että näin tärkeästä aiheesta tehty elokuva ei tunnu oikein vakuuttavalta eikä edes kovin kiinnostavalta. Muutkin suomalaisarviot "Pixotesta" olivat varsin tylyjä. Kymmenestä ensi-iltakriitikosta yksi antoi elokuvalle kolme tähteä, yksi kaksi tähteä, viisi yhden tähden ja kolme ei ollut arvioinut elokuvaa. Keskiarvoksi tuli "Projektio"-lehden laskukaavalla 1,43 tähteä neljästä.
Yhdysvalloissa ja monissa muissa maissa elokuva sai dokumentaarisesta suoruudestaan ja tärkeästä aiheestaan hyvinkin kiittäviä arvosteluja. Yhdysvaltalainen National Board of Review of Motion Pictures nimesi sen vuoden 1981 viiden parhaan vieraskielisen elokuvan joukkoon. Vuonna 2004
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Pixoten" yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Pääosan esittäjä ammuttiin.
Pixotea esittävä Fernando Ramos da Silva ajautui elokuvanteon jälkeen itsekin katurikollisuuteen ja kuoli poliisin luoteihin 19-vuotiaana vuonna 1987.
Uusi maa

Uusi maa on Katri Ylander &amp; Yksinäinen yhtye -kokoonpanon 13. syyskuuta 2013 julkaistu studioalbumi. Albumin ensimmäinen single ”Naamiot” julkaistiin 19. huhtikuuta. Toinen single ”Oodi” julkaistiin 22. elokuuta 2013 saman aikaisesti kappaleen musiikkivideon kanssa. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 35.
Ylander jäi keväällä 2010 määrittelemättömän pitkälle keikkatauolle sekä valmistelemaan uutta albumia. Albumin kaikki kappaleet ovat Ylanderin ja Matti Salovaaran käsialaa. Kaksikko on myös tuottanut albumin ja soittanut kaikki kuultavat instrumentit. Levyn on äänittänyt ja miksannut Mikko Haatainen.
Albumin kappaleet kertovat yhteydestä omaan henkisyyteen.
Bertel Nyberg

Bertel Bernhard Nyberg (28. toukokuuta 1882 Porvoo – 8. maaliskuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen kanslianeuvos (1953), filosofian tohtori ja Pelastakaa Lapset -järjestön pääsihteeri 1922–1945 ja toimitusjohtaja 1945–1965. Nyberg valmistui ylioppilaaksi 1902. Hän oli aloitteentekijänä Linnanmäen huvipuiston perustamisessa. Tieteellisten teosten ohella Nyberg julkaisi myös kaunokirjallisuutta sekä runoteoksen "Yrskum" (1917, salanimellä Sten Storm).
Maorinpodokarpus

Maorinpodokarpus eli totara ("Podocarpus totara") on podokarpuskasvien heimoon kuuluva havupuulaji. Maorinpodokarpusta kasvaa luontaisesti Uudessa-Seelannissa, jossa se on yleinen Stewartinsaarta lukuun ottamatta. Lajia esiintyy alamaalta 500 metrin korkeudelle asti.
Luontaisella esiintymisalueellaan maorinpodokarpus voi kasvaa jopa 30 metriä korkeaksi, mutta menestyy puutarhapuuna myös eteläisimmässä Euroopassa noin Irlannin korkeudelle saakka. Ennätysyksilöt ovat jopa 42,7 ja 51 metriä korkeita. Rungon paksuus on noin 2–3 metriä ja sen alaosassa ei ole oksia.
Maorinpodokarpuksen kaarna on harmaanruskeaa ja muuttuu lopulta syvä- ja leveäuurteiseksi. Neulaset ovat kellertävänharmaan sävyisiä, nahkamaisia, kovia ja otakärkisiä.
Maorinpodokarpus on herkkä "Corynelia tropican" aiheuttamalle lehtien sienisairaudelle.
Totara on alun perin kasvin maorinkielinen nimi.
Lääkinnällinen käyttö.
Maorit ovat käyttäneet maorinpodokarpuksen meheviä käpyjä ripulin ja punataudin hoitoon. Päänahkaan hierottavan lehtiuutteen sanotaan edistävän hiustenkasvua.
Kasvi sisältää totaroli-nimistä yhdistettä.
Enkeli (kappale)

"Enkeli" on rap-artisti Tuomas Kauhasen 12. huhtikuuta 2013 julkaistu single hänen debyyttialbumiltaan "Sano vaan Tuomas". Kappaleella vierailee Kuningasidea-yhtyeen solisti Väinöväinö.
Kappaleen musiikkivideo on kuvattu Barcelonassa, Espanjassa. Kappale voitti Suomen Virallisen Kesähitin tittelin vuonna 2013.
Jääpallo Pohjoismaisissa kisoissa 1922

Jääpalloturnaukseen vuoden 1922 Pohjoismaisissa kisoissa osallistui kolme joukkuetta. Turnaus oli ensimmäinen pohjoismaissa järjestetty maajoukkueiden turnaus ja ylipäätään ensimmäinen kerta, kun norjalaiset asettivat 11-miehisen jääpallojoukkueen peliin. Norjassa jääpalloa pelattiin edelleen 7-miehisten joukkueiden välillä. Norjalaiset eivät hyväksyneetkään otteluaan Ruotsia vastaan viralliseksi maaotteluksi. 
Sekä Suomessa että Ruotsissa esiintyi jonkinasteista polemiikkia maajoukkueiden kokoamisessa. Sudet eivät esimerkiksi olleet edustettuina ollenkaan. Ruotsissa taas Siriuksen joukkue ei ollut tyytyväinen liittojoukkueen kokoonpanoon ja loppuottelun jälkeisen päivänä se voittikin ystävyysottelussa suomalaiset selkeästi 13–3 (8–0). Suomi pelasi vielä lopuksi yhdistettyä Tukholman joukkuetta vastaan tasapelin 5–5 johdettuaan tauolla 3–0. Kisoissa pelattiin ottelu myös 7-miehisten joukkueiden välillä. Tukholman joukkue voitti Norjan 7–2. 
Välierä.
1 miljonääri-laivanvarustaja, Norjan jäähockeyliiton puheenjohtaja. Teki Norjan kavennusmaalin 3-1:een toisen jakson alkuminuuteilla.
Joseph M. Schenck

Joseph Michael Schenck (25. joulukuuta 1878 – 22. lokakuuta 1961) oli venäläissyntyinen yhdysvaltalainen elokuvatuottaja.
Schenck syntyi juutalaisperheeseen Rybinskissä, Venäjän keisarikunnassa, ja muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1893. Hän avioitui mykkäelokuvanäyttelijä Norma Talmadgen kanssa lokakuussa 1916 ja toimi uransa alkuvaiheessa vaimonsa ja Roscoe Arbucklen managerina. Schenck ja Talmadge erosivat vuonna 1934, eikä Schenck mennyt uudelleen naimisiin.
Schenck perusti vuonna 1933 tuotantoyhtiö Twentieth Century Picturesin yhdessä Darryl Zanuckin kanssa. Kaksi vuotta myöhemmin yhtiö fuusioitui Fox Film Corporationin kanssa muodostaen 20th Century Foxin, jonka johtokunnan puheenjohtaja Schenckistä tuli.
Vuonna 1941 Schenck joutui oikeuteen veronkierrosta. Hänen puolestaan todistivat oikeudessa muun muassa näyttelijä Charles Chaplin, Kalifornian korkeimman oikeuden puheenjohtaja Phil S. Gibson ja säveltäjä Irving Berlin. Valamiehistö totesi Schenckin syylliseksi kahteen neljästä asetetusta syytteestä ja hänet tuomittiin vankeuteen yhdeksi vuodeksi ja yhdeksi päiväksi. Presidentti Harry S. Truman kuitenkin armahti Schenckin syyskuussa 1942 neljän kuukauden vankeuden jälkeen. Oikeusministeriön lausunnon mukaan armahdus tapahtui ”merkittävien henkilöiden” suosituksesta. Schenck joutui luopumaan johtokunnan puheenjohtajan tehtävästä, mutta sai paikan 20th Century Foxilta vastaavana tuottajana.
Vuonna 1952 Joseph Schenck palkittiin Oscar-kunniapalkinnolla.
Joseph Schenck kuoli 22. lokakuuta 1961 Beverly Hillsissä. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Dance with The Shadows

 
Dance with The Shadows on brittiläisen The Shadows -yhtyeen vuonna 1964 julkaistu kolmas albumi.