tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Live at the Acropolis

Yanni Live at the Acropolis on modernin instrumentaalimusiikin esittäjän Yannin albumi- sekä videojulkaisu vuodelta 1994. Live-esitys on tallennettu Herodes Atticuksen odeionissa. Albumi nousi Billboardin "The Top New Age Albums" listan kärkeen ja "Top 200" listan sijalle 5. Julkaisu voitti myös Emmy-palkinnon vuonna 1994. Videojulkaisu on nähty 65 eri maassa ja sen on nähnyt puoli miljardia ihmistä maailmanlaajuisesti. Se on kaikkien aikojen toiseksi eniten myyty musiikkivideo (myydyin on Michael Jacksonin Thriller). Myös albumia on myyty yli 7 miljoonaa kappaletta ympäri maailman.
Live at the Acropoliksessa Yanni esittää "bändinsä" (ympäri maailman kerätyistä huippumuusikoista koostuvan yhtyeen) ja kapellimestari Shardad Rohanin ohjaaman Royal Philharmonic Orchestran säestämänä niin uusia sävellyksiä kuin tunnetuimpien kappaleidensa orkesterisovituksia kotimaansa yleisön edessä.
Kappalelista.
Albumi.
1. "Santorini" - 6:57
2. "Keys to Imagination" - 7:35
3. "Until the Last Moment" - 6:37
4. "The Rain Must Fall" - 7:24
5 "Acroyali/Standing in Motion" (Medley) - 8:51
6. "One Man's Dream" - 3:36
7. "Within Attraction" - 7:46
8. "Nostalgia" - 5:46
9. "Swept Away" - 9:22
10. "Reflections of Passion" - 5:22
Filmi.
1. "Santorini"
2. "Until the Last Moment"
3. "Keys to Imagination"
4. "The Rain Must Fall"
5. "Felitsa"
6. "Within Attraction"
7. "One Man's Dream"
8. "Marching Season"
9. "Nostalgia"
10. "Acroyali"
11. "Aria"
12. "Reflections of Passion"
13. "Swept Away"
14. "The End of August"
Bolšoi Jugan

Bolšoi Jugan () on Obin keskijuoksun rinnakkaisuoman Staraja Obin eteläinen sivujoki Hanti-Mansian autonomisessa piirikunnassa Tjumenin alueella Venäjällä. Joen pituus on 1063 kilometriä, josta alin 457 kilometriä on navigoitavaa osuutta. Valuma-alueen laajuus 34 700 neliökilometriä.
Joen keskivirtaama oli keskijuoksun Taurovon mittauspisteessä keskimäärin 81,7 m3/s ja alajuoksun Ugutissa 143,1 m3/s. Alimmillaan virtaus on kevättalvella. Kevättulvat esiintyy yleensä touko-kesäkuussa, jolloin keskimääräinen kuukausivirtaama saattaa kohota keskijuoksulla tasolle 300–500 m3/s(Taurovo) ja alajuoksulla 300–900 m3/s (Ugut).
Joen valuma-alueella on joitain öljykenttiä tuotantotaajamineen (esimerkiksi Ugut). Myös öljy- ja maakaasuputket, tiet ja muut maastoa muuttaneet rakenteet ovat vakavasti vaikuttaneet alueen alkuperäisväestön (hantit) elämään ja muuttaneet vuosikymmeniksi alueen luonnonoloja erityisesti joen alajuoksulla.
Bolšoi Juganin sivu-uoman varrella sijaitsee Juganskin luonnonpuisto, joka on toinen Hanti-Mansian luonnonpuiston tasoisista tiukemmin suojelluista luonnonsuojelualueista.
Joen valuma-alueen raja toimii piirikunnan koillisrajana.
Senecan kieli

Senecan kieli (senecaksi "Onödowága" tai "Onötowáka") on senecaintiaanien puhuma irokeesikieli, jota nykyään puhutaan pääosin reservaateissa New Yorkin länsiosissa ja Oklahomassa. Vuonna 2007 kielellä on noin sata puhujaa, mutta itse senecoja on jäljellä noin 9000 henkeä.
Vaimoni on etsivä

Vaimoni on etsivä () on Alexander Hallin ohjaama yhdysvaltalainen komediallinen mysteerielokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1938. Komedian pääosissa ovat Joan Blondell, Melvyn Douglas ja Mary Astor. Sivurooleissa ovat muun muassa Frances Drake ja Jerome Cowan.
"Vaimoni on etsivä" perustuu Wilson Collisonin novelliin, josta Gladys Lehman laati käsikirjoituksen. "Vaimoni on etsivä" sai ensi-iltansa kotimaassaan 20. huhtikuuta 1938. Suomen ensi-ilta oli 28. huhtikuuta 1940. Columbia Pictures -studio tuotti elokuvan. Elokuva sai jatko-osan "There's That Woman Again", joka ilmestyi seuraavana vuonna 1939. Blondell ei uusinut rooliaan, joka meni Virginia Brucelle. Douglas jatkoi roolissaan.
Elokuva kertoo etsiväavioparista Sally (Blondell) ja William Reardonista (Douglas), jotka tutkivat murhaa.
Nenän agenesia

Nenän agenesia on äärimmäisen harvinainen tila, jossa ihminen kärsii synnynnäisestä nenän puuttumisesta, agenesiasta. Kirjallisuudessa on raportoitu noin 20 tapausta. Vielä harvinaisempaa on nenän puolittainen puuttuminen. Vastasyntyneen ennusteeseen vaikuttavat usein merkittävästi hänellä olevat muut poikkeavuudet. Nenän agenesiaan saattaa liittyä useita aivojen poikkeavuuksia. Sen yhteydessä esiintyneisiin muihin häiriöihin on liittynyt korkeaa kuolleisuutta. Agenesiaa on tavattu esimerkiksi Treacher Collinsin oireyhtymässä. Valtaosa nenän agenesiatapauksista on sporadisia, ja karyotyyppi on pääsääntöisesti ollut normaali.
HMS Mars (1896)

HMS Mars oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1896 vesillelaskettu Majestic-luokan taistelulaiva.
Valmistus.
Spencerin ohjelmaan kuuluvana alus tilattiin Laird, Son and Companyltä Birkenheadistä osana vuosien 1893-1894 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 2. kesäkuuta 1894. Alus laskettiin vesille 30. maaliskuuta 1896 ja se valmistui kesäkuussa 1897.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1921.
Léonce Bridoux

Léonce Bridoux (15. tammikuuta 1852 Henin-Liétard – 20. lokakuuta 1890) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuului Afrikan lähetyssaarnaajiin (Valkoiset Isät) ja sai pappisvihkimyksensä 24. lokakuuta 1874. Hänet nimitettiin Tanganikan apostoliseksi vikaariksi ja Utican titulaaripiispaksi 15. kesäkuuta 1888. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Charles-Martial Allemand-Lavigerie, jota avustivat Barthélemy Clément Combes ja Clovis-Nicolas-Joseph Catteau.
Bridoux kuoli 38-vuotiaana virassa.
Trubitšino

Trubitšino () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Novgorodin pohjoispuolella kaupungin välittömässä läheisyydessä. Kylässä on 2 950 ja kunnassa 3 100 asukasta (vuonna 2009).
Kunnan pinta-ala on 97 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Novgorodin piiriin Tjosovo-Netylskin ja Podberezjen sekä koillisessa Tšetšulinon kuntiin, kaakossa ja etelässä Novgorodin kaupunkiin ja lännessä Syrkovon kuntaan. Pinta-alasta 58,2 % on metsää ja 29,2 % maatalousmaata. Joista huomattavin on Olhavan sivujoki Pitba. Trubitšinon lisäksi kuntaan kuuluvat Vitkan ja Strelkan kylät.
Kylistä on linja-autoyhteys Novgorodiin. Työvoimasta 64,2 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat maa- ja metsätalous (63,8 %) sekä terveydenhuolto ja sosiaalipalvelut (15,4 %). Kunnassa toimii suuri kasvihuoneyritys ja maitotila. Palveluja ovat lastentarha, keskikoulu, kansanperinne- ja vapaa-ajankeskus, kirjasto, posti ja poliklinikka.
Trubitšinon kylä koostuu etupäässä mukavuuksilla varustetuista kerrostaloista sekä puisista omakotitaloista. Nähtävyyksiin kuuluu 1700-luvulla rakennettu Vitotškajoen ylittävä silta ja sen lähellä sijaitseva Pokrovan kirkko.
Delhin rautapylväs

Delhin rautapylväs sijaitsee Delhissä Quwwat-ul-Islam-Mashidin eli Islamin vallan moskeijan sisäpihalla ja kuuluu Qutub Minarin rakennusryhmään. Rautapylväs on rakennettu 400-luvulla, ennen moskeijaa. Rautapylväässä olevan piirtokirjoituksen, sanskritin, mukaan pylväs on tuotu paikoilleen muualta.
Pylväs on noin seitsemän metriä korkea ja painaa arvioiden mukaan 6 000 kilogrammaa. Se on valmistettu tuon ajan tapaan puhtaasta raudasta (99,7 %), joka on estänyt pylvästä ruostumasta. Pylväs itsessään on taottu yhdestä kappaleesta. Tutkijat eivät ole selvittäneet, miten rakentajat ovat tuona aikana pystyneet työstämään ja pitämään raaka-aineen noin puhtaana laadun siitä kärsimättä.
Tarinan mukaan tuo hyvää onnea, jos seisoo selkä pylvääseen päin ja yltää ensi yrittämällä kiertämään käsivartensa sen ympäri niin, että sormenpäät koskettavat toisiaan.
Kersantti Karoliina

Kersantti Karoliina on suomirockyhtye Popedan kappale ja single vuoden 1992 "Svoboda"-studioalbumilta. Kappale julkaistiin singlellä 12. helmikuuta 1992. Singlellä on myös toinen kappale "Mää ja Tapparan mies", joka on Juice Leskisen Popedalle tekemä suomenkielinen versio Alex Harveyn kappaleesta "Tomahawk Kid". Molempia kappaleita on esitetty useasti Popedan keikoilla. Nimikappaleessa mainitaan Suomen silloinen puolustusministeri Elisabeth Rehn, jonka aikana naiset pääsivät vapaaehtoiseen varusmiespalvelukseen: "syytän sua Elisabeth Rehn / mun naiseni on kapiainen".
"Svoboda" oli ensimmäinen Popedan albumi, jonka kokoonpanossa oli mukana Markku Petander ja vain yksi kitaristi.
Minoru Genda

Minoru Genda (, 16. elokuuta 1904 – 15. elokuuta 1989) oli keisarillisen Japanin laivaston kommodori ja Japanin Itsepuolustusvoimien kenraali. Hän vastasi Pearl Harbouriin tehdyn lentohyökkäyksen taktillisesta suunnittelusta.
Minoru Genda syntyi Hiroshimassa. Hän kokosi Japanin kotisaarten ilmapuolustusta varten "eksperttien laivueeksi" kutsutun 343. lentorykmentin, joka koostui vanhoista ja hyvin kokeneista, veteraaneiksi katsottavista hävittäjälentäjistä. Tämä operaatio käynnistettiin amerikkalaisten pommitusoffensiivin voimistuttua keväällä 1945. Lentoryhmä käytti Kawanishi N1K-2J "Shiden-Kai" "George"-konetyyppiä.
Genda nousi myös Japanin Itsepuolustusvoimien kenraaliksi. Vuonna 1962 Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy myönsi Minoru Gendalle arvostetun Ansiolegioonan kunniamerkin. Vuonna 1976 hänet valittiin Japanin parlamenttiin.
Genda kuoli Matsuyamassa Japanissa 15. elokuuta 1989 sydänperäiseen sairauteen.
Grigorovo

Grigorovo () on kylä ja maalaiskunta Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Novgorodin länsipuolella kaupungin välittömässä läheisyydessä. Asukkaita on 2 900 henkeä (vuonna 2009).
Kunnan pinta-ala on 17 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Novgorodin kaupunkiin, etelässä ja lännessä Novgorodin piirin Jermolinon ja pohjoisessa Syrkovon kuntiin. Pinta-alasta 49,0 % on metsää ja 24,1 % maatalousmaata. Jokia ovat Verjaža ja Sokovaja. Grigorovon lisäksi kuntaan kuuluu Sokovajan kylä, jossa ei ole vakituista asutusta.
Girogorovosta on linja-autoyhteys Novgorodiin. Kunnan alueella on maatalous-, teollisuus- ja palvelualojen yrityksiä. Työvoimasta 97,5 % työskentelee kunnan ulkopuolella.
Kylä koostuu etupäässä kerrostaloista. Palveluihin kuuluu lastentarha, postikonttori ja poliklinikka.
Olet mennyt minun vereeni

Olet mennyt minun vereeni on Teuvo Tulion ohjaama elokuva vuodelta 1956.
Mennyttä muisteleva tehtaantyttö Rea (Regina Linnanheimo) palaa hetkeen, joka muutti hänen elämänsä. Tytöstä naiseksi kasvavan Rean alkoholinhuuruinen kohtalo kietoutuu kahden miehen, säveltäjä Tauno Tarraksen (Ami Runnas) ja merikapteeni Erkin (Åke Lindman), ympärille.
Elokuva valmistui hitaasti, ja "Suomen kansallisfilmografian" mukaan se edusti valmistuttuaan jo mennyttä aikakautta. Niinpä sen yleisömenestys oli kehno. Myös aikalaiskriitikot totesivat, että aika oli ajanut sen ohi. Elokuvan käsikirjoituksen on tehnyt Regina Linnanheimo nimimerkillä Arel, ja pääosan hän kirjoitti itselleen. Linnanheimon näyttelijäsuorituksen sanotaan kuuluvan hänen parhaisiinsa.
Arviot.
Aikalaisarvioissa elokuva ei juuri saanut kiitosta. Esimerkiksi Modest Savtschenko ("Työkansan Sanomat") totesi, että Tulio ”elää yhä 1930-luvun tyylipyrkimysten lumoissa”. Olavi Veistäjä ("Aamulehti") havaitsi kuitenkin hyvääkin: ”joukossa useita erinomaisia yksityiskohtia, kohtauksia, kuvakulmia, tunnelmatehosteita”.
Myöhemmässä kritiikissä on todettu elokuvan pohtivan kiinnostavasti naisen asemaa yhteiskunnassa.
Yhdystie 3831

Yhdystie 3831 kulkee Haminan Pyhällöstä valtatieltä 26 Miehikkälän Multasiltaan seututielle 384. Sen pituus on noin 19 kilometriä.
Tie oli ennen vuoden 1996 tienumerouudistusta maantie 383.
Rikollinen nainen

Rikollinen nainen on Teuvo Tulion ohjaama elokuva vuodelta 1952. Käsikirjoituksen tähän Tulion kahdenteentoista ohjaukseen teki Regina Linnanheimo, joka myös näyttelee sen pääosan.
Tässä elokuvassa, kuten neljä vuotta myöhemmin Tulion ohjauksessa "Olet mennyt minun vereeni", Linnanheimo uskaltautuu esiintymään rumana, tällä kertaa mielisairaana vankina.
Arviot.
Elokuva sai aikalaiskriitikoilta toisaalta-toisaalta-arvosteluja. Tuliota pidettiin ilman muuta taitavana elokuvantekijänä, mutta yksityiskohtien virheet ärsyttivät monia. Tulion visuaalinen tyyli, alleviivaava musiikki ja Linnanheimon mielikuvituksellinen käsikirjoitus sopivat kuitenkin myöhemmän arvostelijan mukaan saumattomasti yhteen. Vaikka tarinan juonen kuvioita pidetään teennäisinä, niistä nousee hurjaa näyttelemistä ja kuvakerrontaa, joiden kautta syntyvä kuva hulluudesta ravistelee tuolloista kaunisteltua filmitähtikuvaa.
Paula Penttilä

Paula Penttilä (s. 14. kesäkuuta 1979) on suomalainen kilpauransa lopettanut koripalloilija. Pelintekijänä pelannut Penttilä on Lahden Sammon kasvatti. Hän pelasi Suomen maajoukkueessa 23 maaottelua. SM-sarjassa Penttilä pelasi kuusi kautta.
Penttilä pelasi kolme ensimmäistä pääsarjakauttaan lahtelaisissa joukkueissa saavuttaen SM-pronssia SB-Girlsin joukkueessa vuonna 1998. Samalla kaudella hänet valittiin SM-sarjan vuoden tulokkaaksi. Vuosina 1999–2003 hän pelasi neljä vuotta yhdysvaltalaisen Middle Tennessee State Universityn yliopistojoukkueessa opiskellen samalla mikrobiologiaa. SM-sarjakaudeksi 2003–2004 hän siirtyi suomalaiseen BC Nokiaan, jossa pelasi 24 ottelua 16,3 pisteen ja 4,3 levypallon keskiarvoilla. Hän aloitti myös lääketieteen opinnot Tampereen yliopistossa. Vuosien 2004–2006 ajan Penttilä pelasi SM-sarjaa Tampereen Pyrinnössä.
Suomen maajoukkueessa Penttilä pelasi 23 ottelua 3,3 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. Naisten maajoukkueen piste-ennätyksensä, 12 pistettä, hän heitti vuoden 1998 PM-kilpailuissa Tanskaa vastaan. Hän pelasi myös vuonna 2003 Daegussa järjestetyissä universiadeissa.
Terttu Aarnivala

Terttu Tellervo Aarnivala (2. huhtikuuta 1931 Lappee – 18. syyskuuta 2020 Tampere) oli suomalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Aarnivala pelasi Suomen maajoukkueessa vuoden 1956 EM-kilpailuissa ja yhteensä 22 maaottelussa. Tampereen Pyrinnössä hän voitti 1950-luvulla pelaajana neljä Suomen mestaruutta ja kaksi muuta SM-mitalia sekä valmentajana yhden Suomen mestaruuden.
Elämä ja urheilu-ura.
Tampereen Pyrintö.
Aarnivala pelasi kasvattajaseurassaan Tampereen Pyrinnössä naisten SM-sarjassa kausilla 1950 ja 1953–1957. Pyrintö saavutti Aarnivalan pelatessa neljä Suomen mestaruutta, yhden SM-hopean ja yhden SM-pronssin.
Kaudella 1958 Aarnivala valmensi Pyrinnön naisten edustusjoukkuetta, joka voitti kauden päätteeksi Suomen mestaruuden.
Maajoukkue.
Aarnivala pelasi Suomen maajoukkueessa 22 ottelua 2,7 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. Naisten maajoukkueen piste-ennätyksensä, 10 pistettä, hän teki vuonna 1955 valmistavassa maaottelussa Sveitsiä vastaan.Vuoden 1956 EM-kilpailuissa Aarnivala pelasi kahdeksan ottelua 1,9 pisteen keskiarvolla. Hän edusti maajoukkuetta myös Varsovan vuoden 1955 ja Moskovan vuoden 1957 festivaaleilla.
Yksityiselämä.
Aarnivala työskenteli ainakin teollisuusvirkailijana. Hänen harrastuksiinsa kuuluivat muun muassa käsityöt, tennis, pujottelu, pesäpallo ja golf, joista viimeisimmässä hän voitti Tampereen mestaruuden vuosina 1971 ja 1972.
Aarnivalan isä Otto Aarnivala (16.11.1900–1952) kilpaili ammunnan MM-kisoissa 1937 pienoiskiväärillä. Terttu Aarnivalan veli Seppo Aarnivala (1929–2003) oli monipuolinen palloilija, joka saavutti koripallossa SM-hopeaa ja pelasi yhden maaottelun.
Aarnivala kuoli Tampereella 89-vuotiaana 18. syyskuuta 2020.
Pääjohtokeskus

Pääjohtokeskus ("PääJoke", engl. "Control and Reporting Centre") on Suomen ilmavoimien joukkoyksikkö ja se kuuluu ilmavoimien valmiusyhtymien lennostojen alaisuuteen.
Pääjohtokeskus vastaa toiminta-alueensa ilmatilan valvonnasta ja tunnistuslentoja suorittavien hävittäjäkoneiden johtamisesta.
Pääjohtokeskuksen rakenne.
Pääjohtokeskuksen muodostavat:
Suomessa toimii nykyisin kaksi pääjohtokeskusta:
Pääjohtokeskukset on perustettu 1960-luvulla.
Pääjohtokeskuksissa työskentelee upseereita, aliupseereita, sotilasammattihenkilöitä ja siviilejä.
Historia.
Yksiköistä käytettiin 1990-luvun alkupuolelle asti nimeä Viestikeskus, esimerkiksi Viestikeskus 3 (VKesk 3), jonka ensimmäinen päällikkö oli vuonna 1962 aloittanut kapteeni Martti Jouttenus keskuksen toiminnan varsinaisesti alkaessa vuonna 1964.
3. Pääjohtokeskus (3. PääJoke) Tampereen Olkahisissa, osa Satakunnan lennostoa lakkautettiin 2013
Suoraviivainen liike

Suoraviivainen liike on liikettä, jossa kappale etenee suoraan eli lineaarisesti. Suoraviivaiseen liikkeeseen liittyviä suureita ovat nopeus, kiihtyvyys, liikemäärä ja voima. Pyörimisliikkeeseen liittyviä suureita koskevat yhtälöt vastaavat suoraviivaisen etenemisliikkeen yhtälöitä - massan asemesta yhtälöissä on kuitenkin hitausmomentti, joka riippuu paitsi kappaleen massasta myös sen muodosta. 
Suoraviivaisen liikkeen energia.
Etenevässä liikkeessä olevan kappaleen liike-energia on
formula_1
Tasaisen suoraviivaisen liikkeen teho.
Teho lasketaan tasaisessa lineaarisessa liikkeessä seuraavasti:
formula_2
missä F on voima ja v on nopeus. Kappaleen liikuttamiseen tarvittava mekaaninen teho on siis kappaleeseen vaikuttavan voiman ja kappaleen nopeuden tulo.
Slovakian presidentti

Slovakian presidentti () on Slovakian valtionpäämies. Presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla viiden vuoden kaudeksi enintään kahdelle perättäiselle kaudelle. Presidentin virka on etupäässä seremoniallinen, mutta hän voi käyttää rajoitettua valtaansa harkintansa mukaan. Presidentin virallinen asunto on Grassalkovichin palatsi maan pääkaupungissa Bratislavassa.
Vuonna 2014 presidentin palkka oli 5376 euroa kuukaudessa.
Viran historia.
Presidentin virka perustettiin Slovakian perustuslailla 1. tammikuuta 1993, kun Slovakia pysyvästi erosi Tšekkoslovakiasta ja itsenäistyi. Virka oli avoin maaliskuuta 1993 asti, jolloin maan ensimmäinen presidentti Michal Kováč valittiin Slovakian tasavallan kansallisen neuvoston toimesta.
Vuonna 1998 kansallinen neuvosto oli kykenemätön valitsemaan maalle uutta presidenttiä, jolloin presidentin virka oli avoin puolen vuoden ajan. Presidentin velvollisuuksia ja valtaa käyttivät maan pääministeri ja kansallisen neuvoston puhemies yhdessä. Asian ratkaisemiseksi uusi hallitus sääti lain, jonka seurauksena presidentti alettiin valita vaaleilla.
Nykyinen presidentti on Zuzana Čaputová, joka astui virkaan 15. kesäkuuta 2019. Hän on myös ensimmäinen virkaan valittu nainen.
Rooli ja valtaoikeudet.
Presidentillä on hyvin rajattu rooli ja virka onkin lähinnä seremoniallinen. Slovakian perustuslain mukaan presidentti on maansa korkein edustaja niin Slovakiassa kuin ulkomailla, ja hän on myös maan armeijan ylipäällikkö. Hänen perustuslaillisiin oikeuksiin kuuluu pääministerin, kolmen perustuslakituomioistuimen jäsenen ja kolmen tuomarineuvoston jäsenen nimittäminen. Presidentti voi käyttää veto-oikeutta lakeihin pois lukien perustuslakeihin, joka voidaan kumota kansallisen neuvoston jäsenten äänten enemmistöllä. 
Hänen perustuslaillisia tehtäviään on lakien allekirjoittaminen, ministerien nimittäminen pääministerin ehdotuksestä ja henkilöiden nimittäminen moniin muihin virkoihin: kenraaleiksi, professoreiksi, tuomareiksi, syyttäjiksi jne. Presidentti voi myöntää armahduksen oikeusministerin esityksestä.
Presidentiksi valittavan henkilön tulee täyttää seuraavat ehdot:
Bandyliigakausi 1997–1998

Jääpallon Bandyliiga 1997–1998 pelattiin kahdessa osassa. Ensin pelattiin yksinkertainen runkosarja, jonka jälkeen kahdeksan parasta jatkoivat valioliigassa ja neljä heikointa pelasivat jatkosarjan, jossa oli myös mukana 1.divisioonan parhaat.
Kauden suurin yllätys oli heikon alkukauden jälkeen alempaan jatkosarjaan joutuneen Botnian menestys pudotuspeleissä. Ensin se pudotti jatkosta pudotuspelikarsinnassa Vestan. Puolivälierissä Botnia voitti WP-35 ja Narukerän ja eteni loppuotteluun asti. Loppuottelussa Botnia sai vastaansa toisen helsinkiläisjoukkueen HIFK:n. Edellisen kerran loppuottelussa oli ollut vastakkain kaksi helsinkiläisjoukkuetta vuonna 1937. Loppuottelun voitti niukasti HIFK maalein 4-2. Pronssia sai Narukerä, joka voitti pronssiottelussa Torniossa ToPV:n. Mitali oli porilaisten jääpalloseurojen ensimmäinen jääpallomitali.
Runkosarja.
Kahdeksan parasta valioliigaan, neljä heikointa jatkosarjaan.
Jatkosarjat.
Valioliiga.
Kuusi parasta puolivälieriin, kaksi heikointa puolivälieräkarsintoihin.
Bandyliigan jatkosarja.
Kaksi parasta puolivälieräkarsintoihin. Neljä parasta varmistivat paikkansa bandyliigassa. Myös Akilles sai jatkaa liigassa.
Suomen mestarit.
HIFK: Ron Johnsson, Patrik Åkerdahl, Mikko Julkunen, Heikki Halonen, Juha Laitinen, Mika Sirkkiö, Harri Turunen, Tommi Paajanen, Timo Wallius, Peter Standertskjöld-Nordenstam, Jarno Rantala, Teijo Laitinen, Kari Koivikko, Teemu Laitinen, Ilkka Jurvainen, Niko Hintikka, Jaakko Suni, Ville Sarja, Tomi Niemikorpi ja Jukka Rautiainen. Valmentajat: Tuomo Säävälä, Veikko Niemikorpi ja Tapio Säävälä. Joukkueenjohtaja: Olli Kivi
Grandeville

Grandeville on vuonna 2006 Savonlinnassa perustettu elektroninen power-pop -yhtye. Yhtyeen ensimmäinen pitkäsoitto "Verse Drama" ilmestyi 23. toukokuuta 2012.
Historia.
Alkutaival.
Alkuperäiseen kokoonpanoon kuului Jouni Aslak Raatikainen (laulu/kitara), Aki Sihvonen (kitara/taustalaulu), Juho Alanko (basso/taustalaulu), Samuli Rautiainen (koskettimet) ja Eemeli Jaskio (rummut). Kaikki asuivat Savonlinnassa ja yhteisistä soittoympyröistä muodostui kuin itsestään yhtye, joka alkoi toteuttaa hyväntuulisen rock-musiikin perusperiaatteita. Yhtye teki kaksi demoa, joista ensimmäisen, kolmiraitaisen äänitteen, nimellä Ecstasy.
Grandeville-nimellä julkaistu jälkimmäinen äänite, omakustanteinen Promotional Sounds, sai radiohuomiota sinkkuraidallaan "Fragile". Kappale nousi YleX:n X-ryhmässä aalloille muutaman soittokerran verran. Muutamat nettiradiot sittemmin innostuivat soittamaan koko neljä raitaa käsittävän levyn ympäri useampaankin otteeseen.
Miehistönvaihdoksesta debyyttialbumi Verse Dramaan.
Vuonna 2009 yhtyeen rumpali vaihtui ja jakkaralle istahti Matti Seväkivi. Samana syksynä alkoi pitkäsoiton äänittäminen ja kiivas sovitustyö. Tarkoituksena oli toteuttaa levy, jossa kuuluisi koko sävellyksellinen matka viimeiseltä viideltä vuodelta, parhaista paloista huippuunsa sovitettuna. Kaksi vuotta kestäneet äänitykset uudelleensovituksineen ja uusintaottoineen saatettiin viimein päätökseen keväällä 2011 Finnvox Studioilla. Miksauksen ja masteroinnin otti vastuulleen kitaraa yhtyeessä soittava Aki, jonka työpaikka Finnvox myös on. Levyprosessin aikana yhtyeen saundi muuttui entistä elektronisemmaksi, ja keikoilla nähdään ja kuullaan paljon aiempaan enemmän sähköä.
Levyn luonteeseen sopivaa nimeä pohdittiin kauan, ja lopulta ratkaisu löytyi näytelmäkirjallisuuden terminologiasta. "Verse Drama" -nimeä kantavan levyn julkaisuun lähti yhteistyökumppaniksi kansainvälinen levy-yhtiö Playground Music ja julkaisupäiväksi tuli 23. toukokuuta 2012. Levyn raidoista jo verkossa ollutta "Take us High"ta seuraamaan viralliseksi singlelohkaisuksi valittiin nopeahko ja melodramaattinen "Mayflower".
Jan Stefan Gałecki

Jan Stefan Gałecki (18. kesäkuuta 1932 – 27. huhtikuuta 2021) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Theodor Bensch 23. kesäkuuta 1957, ja hänet nimitettiin Szczecin-Kamieńin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Maiucan titulaaripiispaksi 4. helmikuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Stefan Wyszyński, jota avustivat Jerzy Stroba ja Bogdan Marian Wincenty Sikorski.
Gałecki jäi eläkkeelle 22. syyskuuta 2007.
Diosdado Aenlle Talamayan

Diosdado Aenlle Talamayan (s. 19. lokakuuta 1932 Manila) on filippiiniläinen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 30. marraskuuta 1956 ja nimitettiin Tuguegaraon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Girusin titulaaripiispaksi 20. lokakuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. tammikuuta 1984. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Torpigliani, jota avustivat Teodulfo Sabugal Domingo ja Miguel Gatan Purugganan. 
Talamayan sai 31. tammikuuta 1986 nimityksen Tuguegaraon arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 15. kesäkuuta 2011.
Brian Garfield

Brian Francis Wynne Garfield (24. huhtikuuta 1924 – 29. joulukuuta 2018 Pasadena) oli yhdysvaltalainen kirjailija, käsikirjoittaja ja muusikko. Hänelle myönnettiin Edgar-palkinto vuonna 1976 jännitysromaanista "Ihmismetsästys" (1975).
Salanimet.
Garfield käytti urallaan useita salanimiä
Iceberg Slim

Iceberg Slim, oikealta nimeltään Robert Beck (4. elokuuta 1918 – 28. huhtikuuta 1992) oli yhdysvaltalainen rikollinen ja kirjailija. 1940- ja 1950-luvuilla hän oli menestyksekäs chicagolainen parittaja. Nimen ”Iceberg” () hän sai kylmän päänsä ja näennäisen tunteettomuutensa ansiosta. Ennen parittajanuraansa hänet tunnettiin nimellä ”Young Blood”.
Varhaiset vaiheet.
Beckin lapsuus oli rikkinäinen. Hänen ollessaan vauva hänen biologinen isänsä lähti ilmoitettuaan haluttomuutensa lapsen kasvatukseen, ja kolmevuotiaana hän kärsi seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Äiti, jonka kanssa Beckillä oli läpi elämänsä hyvin rakastavat välit, solmi avioliiton isällisen pesulanpitäjän kanssa ja näitä vuosia Beck muisteli myöhemmin elämänsä onnellisimpina vuosina. Äiti löysi kuitenkin uuden miehen, ja haluton Beck muutti pariskunnan mukana Chicagoon. Uusi avioliitto paljastui pian paitsi onnettomaksi myös väkivaltaiseksi, ja Beck alkoi lyhyiden opiskeluyritystensä aikana ajautua katurikollisuuden pariin.
Parittajana.
18-vuotiaana Beck päätti ryhtyä parittajaksi. Vaihtelevaa mutta parhaimmillaan hyvin menestyksekästä parittajan uraa hän jatkoi 42-vuotiaaksi, jolloin hän joutui kolmatta kertaa vankilaan. Uransa aikana hän käytti runsaasti huumeita, ja erityisesti kokaiinilla oli häneen hyvin rauhoittava vaikutus. Hän kärsi myös runsaasti julmista painajaisista. Vietettyään koko kymmenen kuukautisen ja viimeisen vankeustuomionsa teräksisessä eristyssellissä, hän teki parannuksen ja muutti Chicagosta Kaliforniaan tapaamaan sairasta äitiään. Äidin kuoleman jälkeen hän päätti ryhtyä kirjailijaksi. Esikoisteos "Parittaja" ilmestyi vuonna 1969.
Kirjailijana.
"Parittajasta" tuli nopeasti myyntimenestys. Se kuvaa rehellisesti Beckin elämää parittajana, eikä ihaile tai romantisoi chicagolaisen alamaailman kuvioita. Beck muun muassa pohtii, miksi hän päätyi kaduille, vaikka hänen älykkyysosamääräkseen oli testattu 170. Kirja kuvaa varakkuuden, tyylikkyyden ja juhlimisen rinnalla jatkuvaa kiinnijoutumisen pelkoa, huumeriippuvuutta ja väkivallan uhkaa. Parittajan kultaista ohjenuoraa ”parittaja on itse itselleen parasta seuraa” noudattava Iceberg Slim sivuuttaa traumatisoivan lapsuutensa ja kylmän yksinäisyytensä juonittelemalla jatkuvasti työntekijöidensä päiden menoksi ja oman asemansa eduksi. Kirja on käännetty muun muassa saksaksi, ranskaksi, italiaksi, hollanniksi, ruotsiksi, suomeksi ja kreikaksi.
Iceberg Slim on saavuttanut kulttisuosion rap- ja hip hop- artistien keskuudessa. Muun muassa Jay-Z, Snoop Dogg ja Icebergilta nimensä lainannut Ice-T pitävät ”"Parittajaa"” afroamerikkalaisen katukirjallisuuden kulmakivenä.
São Paulon obeliski

São Paulon obeliski () on obeliski Parque Ibirapuera -puistossa São Paulon kaupungissa São Paulon osavaltiossa Brasiliassa. 
Obeliski on rakennettu vuonna 1932 tapahtuneen vallankumouksen muistoksi, jossa menehtyi noin 3000 ihmistä. Rakentaminen aloitettiin vuonna 1947 ja obeliski valmistui vuonna 1970. Veistoksen suunnitteli ja veisti italialainen kuvanveistäjä Galileo Ugo Emendabili. Obeliski on valmistettu valkoisesta marmorista ja se on 72 metriä korkea.
Sylvia Moy

Sylvia Rose Moy (1938 – 15. huhtikuuta 2017 Dearborn, Michigan) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä, joka tunnettiin ennen kaikkea Motown-yhtiön taustavaikuttajana.
Moy varttui Detroitissa yhdeksänlapsisessa perheessä ja sai koulutuksen klassiseen pianonsoittoon. 1960-luvulla hän pääsi Motown Recordsille tuottajaksi ja lauluntekijäksi. Hän kirjoitti Henry Cosbyn kanssa Stevie Wonderille kappaleet ”Uptight (Everything’s Alright)” ja ”My Cherie Amour”. Myös Marvin Gayen vuoden 1965 hitti ”It Takes Two” on hänen kirjoittamansa. Myöhemmällä urallaan hän muun muassa sävelsi tunnusmusiikin televisiosarjoihin "Blossom", "The Wonder Years" ja "Growing Pains".
Moy sai 20 Broadcast Music Incorporatedin BMI Awardia ja oli kuudesti Grammy-ehdokkaana. Hänet valittiin vuonna 2006 Songwriters Hall of Fameen.
Andrea Libman

Andrea Libman (s. 19. heinäkuuta 1984 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen ääninäyttelijä ja entinen lapsinäyttelijä.
Ura.
Libman aloitti lapsinäyttelijänä vuonna 1991 televisioelokuvan "" myötä. Sittemmin hän esiintyi televisiosarjoissa "Kuuma piiri", "Highlander", "Salaiset kansiot" ja "The Odyssey". Näiden lisäksi Libman teki elokuvarooleja muun muassa "The Lotus Eatersiin", "Pikku naisia" ja "Susie Q".
Ääninäyttelijänä.
Vuodesta 1994 lähtien Libman on tehnyt myös äänirooleja. Hän aloitti ääninäyttelemisen tekemällä alkuperäisten ääniroolien ohella myös dubbauksia animeen, kuten "Dragon Ball", ' ja "Dragon Ball Z". 1990-luvun lopulla Libmania kuultiin animaatioissa, kuten "ReBoot" ja "Sabrina". 2000-vuosikymmenelle saapuessa Libman sai ensimmäisen pääroolinsa animaatiosarjassa "Dragon Tales", jota esitettiin vuosina 1999–2005. Samalla hän teki vierasrooleja "iin" ja "Catscratchiin". "Dragon Talesin" jälkeen Libman oli mukana useissa My Little Pony animaatioelokuvissa vuosina 2005–2006, kunnes äänitti pääroolia "Monster Buster Clubissa". Libmanilla oli myöhemmin vuosina 2011–2012 vakituinen äänirooli "Strawberry Shortcake's Berry Bitty Adventuresissa". Samalla hän äänitti myös ' sarjaa.
Sam Coslow

Sam Coslow (27. joulukuuta 1902 New York – 2. huhtikuuta 1982 New York) oli yhdysvaltalainen teatteri- ja elokuvamusiikin säveltäjä ja sanoittaja. Hän aloitti 1920-luvulla Broadway-säveltäjänä ja siirtyi vuonna 1929 Hollywoodiin, jossa hän kirjoitti musiikkia elokuviin. 1930-luvulla hän teki Arthur Johnstonin kanssa kappaleita useisiin Bing Crosbyn elokuviin.
Coslow alkoi kirjoittaa kappaleita pian high schoolista päästyään. Hän sanoitti 1920-luvulla kappaleita Broadway-näytelmiin, muun muassa vuoden 1924 "Artists and Models" -revyyhyn. Hän perusti säveltäjä Larry Spierin kanssa musiikkikustantamo Spier &amp; Coslow Music Companyn. Paramount Pictures osti yhtiön vuonna 1929, ja Spier ja Coslow muuttivat Hollywoodiin. Spier jatkoi uraansa kustantajana, ja Coslow ryhtyi kirjoittamaan lauluja Paramountin elokuviin. Coslow’n ensimmäinen Paramount-elokuva oli vuoden 1929 "The Dance of Life", johon hän kirjoitti Leo Robinin ja Richard Whitingin kanssa muun muassa kappaleen ”True Blue Lou”. Seuraavana vuonna sai ensi-iltansa "Honey", joka sisälsi Coslow’n ja W. Frank Harlingin kirjoittaman kappaleen ”Sing You Sinners”. 
Uransa merkittävimmän yhteistyökumppanin Coslow sai vuonna 1931 säveltäjä Arthur Johnstonista. Miehet tekivät kappaleita laulaja-näyttelijä Bing Crosbyn elokuvaan "Viimeinen mahdollisuus" (engl. "One More Chance"), joka sisälsi heidän ensimmäisen suuren hittinsä ”Just One More Chance”. Coslow ja Johnston kirjoittivat musiikin myös Cosbyn elokuviin "College Humor" ja "Too Much Harmony". Muita Coslow’n ja Johnstonin kirjoittamia menestyskappaleita ovat ”Thanks” (1933), ”The Day You Came Along” (1933), ”Learn to Croon” (1933), ”Moon Song” (1933), ”Cocktails for Two” (1934) ja ”My Old Flame”. Coslow työskenteli jonkin aikaa myös Metro-Goldwyn-Mayerille, säveltäen ja sanoittaen muun muassa kappaleen ”I’m in Love with the Honorable Mr. So and So” vuoden 1939 elokuvaan "Society Lawyer".
Vuonna 1940 Coslow perusti Herbert Millsin ja James Rooseveltin kanssa RCM Productions -yhtiön, joka valmisti musiikillisia lyhytfilmejä vasta keksitylle Panoram-filmijukeboksilaitteelle. Laite toimi jukeboksin tapaan kolikoilla ja sillä pystyi katselemaan ja kuuntelemaan lyhytfilmejä erilliseltä ruudulta. Coslow tuotti ja kirjoitti musiikin vuoden 1943 lyhytelokuvaan "Heavenly Music", joka voitti parhaan kaksikelaisen lyhytelokuvan Oscar-palkinnon. Hän tuotti myös kaksi kokopitkää elokuvamusikaalia, "Kohti tähtiä" (engl. "Out of This World", 1945) ja "Copacabana" (1947). Vuosina 1954–1955 hän asui Lontoossa ja kirjoitti teatteri- ja elokuvamusiikkia.
Laulunkirjoittajauransa lopetettuaan Coslow jatkoi musiikinkustantajana. Eläkkeelle jäätyään hän muutti Floridaan. Hän kuoli New Yorkissa huhtikuussa 1982, 79-vuotiaana.
Ahola (yhtye)

AHOLA on suomalainen rockyhtye. Yhtye on perustettu vuonna 2011 ja sen muodostavat laulaja-kitaristi Jarkko Ahola, soolokitaristi Antti Karhumaa, basisti Jari Laitinen ja rumpali Antti Mäkelä.
Englanninkielistä musiikkia soittavan yhtyeen esikoisalbumi "Stoneface" julkaistiin huhtikuussa 2012. Albumi nousi viikolla 18/2012 Suomen virallisen albumilistan sijalle 41.
AHOLAn toinen albumi "Tug of War" julkaistiin maaliskuussa 2014. Albumi oli Suomen virallisella albumilistalla kaksi viikkoa, sijalla 14 viikolla 13/2014 ja sijalla 46 viikolla 14/2014. Ennen albumin julkaisua siltä julkaistiin tammikuussa kappale ”Road of Creation” ja helmikuussa kappale ”Still Metal”.
Voltron Force

Voltron Force on Kickstart Productionsin ja Classic Median tuottama yhdysvaltalainen 26-osainen piirrossarja, jota esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa vuonna 2011. Sarjaa esitettiin Yhdysvalloissa Nicktoonsilla. Sarja on jatkoa alkuperäiselle "" animaatiosarjalle. Uuden tunnusmusiikin loi Swizz Beatz.
Juoni.
Voltron Force -ryhmä oli hajonnut vuosien jälkeen, kun Ilmavoimien kenraaliluutnantti Wade määräsi Voltron robotin kieltoon. Lance kuitenkin värvää kaksi nuorta kadettia herättääkseen vanhan ryhmänsä takaisin henkiin. Daniel ja Vince saavat tehtäväkseen varastaa Waden rintamerkin, joka sisältää avaimet Voltronin mekaanisiin leijoniin. Vanha ryhmä kokoontuu takaisin Arus-planeetalle, jossa Daniel ja Vince saavat kolmannen kadetin ryhmäänsä Alluran siskon tyttären Larminan. Pian ryhmä saa tietää, että entisen prinssin ja nykyisen kuninkaan Lotorin on herättänyt henkiin Maahox-tiedemies. Lotor yrittää uuden pimeän energian avulla valloittaa maailmankaikkeuden ja tuhota Voltronin lopullisesti.
Molukkienkanahaukka

Molukkienkanahaukka ("Accipiter meyerianus") on haukkojen heimoon kuuluva petolintu, jota tavataan Indonesiassa, Papua-Uudessa-Guineassa ja Salomonsaarilla. Tämän lajin epäillään olevan kanahaukan lähin sukulainen yhdessä madagaskarinkanahaukan kanssa. Näiden lajien uskotaan erkautuneen viimeisten jääkausien aikana.
Molukkienkanahaukka on kanahaukan kokoinen ja väritykseltään lähes mustavalkoinen. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat metsät ja vuoristometsät 2 700 metrin korkeuteen. Se painaa keskimäärin 815 grammaa ja sukupuolet ovat erikokoiset koiraiden ollessa noin 3/4 naaraiden mitoista.
Molukkienkanahaukkojen lukumääräksi on arvioitu 1000–10 000 yksilöä. Kannan uskotaan olevan pienentymässä, mutta ei uhanalainen.
Viidakkolintuhaukka

Viidakkolintuhaukka ("Accipiter castanilius") on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Länsi-Afrikan maista Angolassa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Gabonissa, Nigeriassa ja Ugandassa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät. Se painaa keskimäärin 159,25 grammaa. Sen uhkana on elinalueiden häviäminen, ja kannan arvioidaan olevan pienenemässä.
Sillä on kaksi alalajia:
Samsung Galaxy S III

Samsung Galaxy S III (i9300) on korealaisen Samsung Electronicsin valmistama älypuhelin. Se tuli myyntiin Suomen markkinoille 29. toukokuuta 2012. Mallista on useita eri versioita, vain tietyt versiot tukevat 4G-verkkoja (esimerkiksi i9305). Galaxy S III on Samsungin aiemman Galaxy S II:n seuraaja. 
Julkaisuhetkellä puhelimeen asennettu Android-käyttöjärjestelmän versio oli 4.0 (ICS). Myöhemmin valmistettuihin yksilöihin asennettiin sen hetkinen uusin versio. Talvella 2013 jakelussa oli versio 4.1.2 (JB). Laitteessa valmiina olevien sovellusten lisäksi siihen on saatavilla tuhansia sovelluksia Google Playsta. 
Puhelimen näyttö on monikosketusta tukeva kapasitiivinen HD Super AMOLED (PenTile) -kosketusnäyttö, resoluutio on 1 280 × 720 toistaen 16 miljoonaa väriä. Näytön pinta on Corning Gorilla 2 -lasia ja puhelimen kuoret muovia. Prosessori on 1,4 gigahertsin kellotaajuudella käyvä Exynos-neliydinprosessori. Keskusmuistin määrä on 1 gigatavu. Kameran kennon tarkkuus on 8 megapikseliä, ja sillä voi kuvata 1080p-videokuvaa. Puhelinmalli käyttää micro-SIM -korttia.
Galaxy S III -mallia on myyty noin 40 miljoonaa kappaletta, millä määrällä se sijoittui sijalle 18 The Telegraph -lehden syksyn 2013 katsauksessa kaikkien aikojen myydyimmistä matkapuhelimista.
Charles Pitts

Charles ”Skip” Pitts (7. huhtikuuta 1947 – 1. toukokuuta 2012) oli yhdysvaltalainen soul- ja blueskitaristi. Hänen omaperäinen ”wah-wah”-tyylinsä tunnetaan laajalti, erityisesti Isaac Hayesin säveltämällä vuoden 1971 elokuvan "Shaft – kivikova dekkari" nimikappaleella. Häntä pidetään yleisesti yhtenä soul-, R&amp;B- ja funk-kitaran luojista.
Pitts aloitti musiikin parissa ammattimaisesti 1960-luvulla ja teki 30-vuotisen uran Isaac Hayesin kanssa. Pitts sairasti syöpää, ja sen ohella hänellä oli muita sairauksia.
New Super Mario Bros. 2

New Super Mario Bros. 2 on Nintendon kehittämä ja vuonna 2012 julkaisema kaksiulotteinen tasohyppelyvideopeli Nintendo 3DS -käsipelikonsolille. Peli julkistettiin Nintendo Direct -presentaatiossa huhtikuussa 2012. Peli on suoraa jatkoa vuonna 2006 ilmestyneelle "New Super Mario Bros.ille". "New Super Mario Bros. 2":n juoni on Mario-pelille perinteinen: Koopalingit kidnappaavat prinsessa Peachin ja Mario ja Luigi lähtevät pelastamaan häntä.
Pelaaminen.
"New Super Mario Bros. 2" on edeltäjiensä tavoin tyypillinen 2D-tasohyppely, jossa pelaajan pitää päästä kentän alusta loppuun varoen samalla vihollisia ja esteitä. Pelissä on vanhoja lisävoimia, kuten Fire Mario sekä Raccoon Mario., sekä uutena lisävoimana tulee Gold Mario, joka osaa muuttaa tiiliä ja vihollisia kultakolikoiksi heittelemällä kultapalloja. Peli sisältää myös moninpelitilan, jossa kaksi pelaajaa voi pelata samaan aikaan kentillä ja tehdä yhteistyötä.
"New Super Mario Bros. 2":ssa on uusi pelitila, "Coin Rush", jossa pelaajan pitää kerätä kolmessa eri kentässä kolikoita mahdollisimman paljon. Jokaisessa kentässä on vain 100 sekuntia aikaa. Tuloksia voi jakaa muille Street Pass-toiminnon avulla.
Miranda Saarentaus

Miranda Saarentaus (s. 1957) on suomalainen budo-opettaja. Saarentaus on aloittanut aikidon harjoittelun Meido-Kanin aikidojaoksessa syksyn 1972 peruskurssilla. Saarentaus graduoi aikikai-aikidossa shodanin eli 1. danin helmikuussa 1977, kaksikymmenvuotiaana. Kagami-birakissa 2009 hänelle myönnettiin Endo-sensein suosituksesta 6. dan. Saarentaus perusti yhdessä Heikki Pokelan ja Tuula Laisin kanssa kesällä 1998 oman aikidoseuran Akarin Tikkurilaan. Seurassa on nykyään noin 100 aktiivijäsentä joista 1/5 junioreja.
Risto Lehtonen

Risto Lehtonen (s. 1948 Jyväskylä) on suomalainen yhteiskuntatilastotieteilijä ja Helsingin yliopiston yhteiskuntatilastotieteen professori. 
Uran alku.
Lehtonen valmistui ylioppilaaksi 1967 Jyväskylän lyseosta. Sen jälkeen hän aloitti yliopisto-opinnot pääaineenaan tilastotiede. Hän valmistui 1976 filosofian maisteriksi ja lisensiaatiksi 1982 Jyväskylän yliopistosta. Tohtoriksi hän väitteli Jyväskylän yliopistossa 1991.
Virkaura.
Lehtonen on työskennellyt 1981-1995 Kansaneläkelaitoksessa tutkijana ja tutkimuspäällikkönä. Vuosina 1996-2001 hän toimi Tilastokeskuksessa tieteellisenä johtajana sekä Elinolot-tilastoyksikön tilastojohtajana. Sittemmin hän on toiminut osa-aikaisesti Kelan tutkimusprofessorina.
Virastojen lisäksi Risto Lehtonen on toiminut erilaisissa tehtävissä eri yliopistoissa. Hänet nimitettiin 1994 Jyväskylän yliopistoon tilastotieteen dosentiksi ja Helsingin yliopiston sosiaalipolitiikan dosentiksi. 
Lehtonen toimi 2001-2005 Jyväskylän yliopiston matematiikan ja tilastotieteen laitoksella survey-metodologian ja tilastotoimen määräaikaisena professorina. Vuosina 2008-2012 hän toimi yhteiskuntatilastotieteen määräaikaisena professorina Helsingin yliopistossa.
Tutkimustyö.
Tilastotieteilijänä Lehtosen erityisalueita ovat esimerkiksi pienalue-estimointi, survey-otanta sekä monimutkaisten survey-aineistojen analyysi. 
"Survey-metodologia" tarkoittaa erilaisia empiiris-kvantitatiivisen tutkimuksen menetelmiä, joita käytetään eri tieteenalojen tutkimuksessa. Lisäksi niitä voidaan soveltaa tilastotoimen alalla sekä suunnittelu- ja päätöksentekojärjestelmien apuna valtionhallinnossa, kuntasektorilla ja yritystoiminnassa. Lehtonen on tutkimuksessa erikoistunut survey-metodiikan tilastotieteellisen puoleen. Tilastotieteessä survey-metodologia kattaa osa-alueina mm. otantateorian, puuttuvien tietojen hallinnan menetelmiä, äärellisiä perusjoukkoja koskevat estimointimenetelmät sekä mutkikkaisiin tutkimus- ja otanta-asetelmiin perustuvien aineistojen erilaiset estimointi- ja analyysimenetelmät. Lehtosen aloittaessa professorina Jyväskylässä 2001 hän osallistui yhteistyössä Montrealin yliopiston ja Tilastokeskuksen kanssa toteutettuun survey-metodiikkaan liittyneeseen kansainväliseen tutkimusprojektiin, jossa tutkittiin, kuinka eri rekisterilähteistä saatava lisäinformaatio tuodaan mukaan arviointiprosessiin erilaisten tilastollisten menetelmien avulla. 
Otos-perusteista pienalue-estimointia Lehtonen tutki vuosina 2001-2004 EU:n 5. puiteohjelmaan sisältyneen Eurarea-projektin piirissä. 
Tutkimustoiminnan ohessa professori Lehtonen on osallistunut laajemminkin kansainväliseen tutkimusyhteistyöhön. Hän on toiminut survey-metodiin erikoistuneen balttilais-ukrainalais-pohjoismaisen tilastotieteellisen arviointikomitean jäsenenä.
Saksan valtiopäivätalon tuhopoltto

Saksan valtiopäivätalon tuhopoltto ( ) oli 27. helmikuuta 1933 tapahtunut tuhopoltto, joka vaurioitti pahasti Saksan valtiopäivätaloa Berliinissä. Tapahtuma oli historiallisesti merkittävä, sillä siitä tuli käännekohta Weimarin tasavallan poliittisen järjestelmän luhistumisessa natsi-Saksan diktatuurin tieltä. Vain kuukautta aiemmin Saksan hallitukseen Adolf Hitlerin johdolla nousseet natsit syyttivät tuhopoltosta valtiojärjestystä vastaan tähdättyä kommunistien salaliittoa ja kykenivät tämän varjolla aloittamaan aivan valtiopäivävaalien alla hyökkäyksen kommunistista puoluetta vastaan. Pian he saivat toteutetuksi lakiuudistuspaketin, joka johti kansalaisoikeuksien rajoituksiin, muiden puolueiden kieltämiseen ja lopulta täydellisen diktatuurin rakentamiseen.
Tuhopoltosta otettiin kiinni hollantilainen kommunisti Marinus van der Lubbe, joka myöhemmin todettiin syylliseksi, tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin. Muut vapautettiin. Yhä kiistellään siitä, sytyttikö hän tosiaan rakennuksen yksin. Van der Lubben oikeudenkäynnin yhteydessä syytettiin salaliitosta tuhopolttoon neljää muuta kommunistia, joista kolme oli bulgarialaisia – Georgi Dimitrov, Vasil Tanev ja Blagoi Popov –, mutta heidät todettiin todisteiden puutteessa syyttömiksi ja karkotettiin Neuvostoliittoon.
John Moyer

John Moyer (s. 30. marraskuuta 1973) on yhdysvaltalainen basisti, joka soittaa alternative metal -yhtyeessä Disturbed. Moyer on lisäksi yhtyeen taustalaulaja. Hän tuli yhtyeeseen mukaan kolmannella studioalbumilla "Ten Thousand Fists". Moyer korvasi yhtyeen edellisen basistin Steve ”Fuzz” Kmakin. Moyer on ollut mukana jo kolmella Disturbed-yhtyeen albumilla. Myös Adrenaline Mob on ilmoittanut kiinnittävänsä Moyerin kokoonpanoonsa.
Historia.
Moyer syntyi El Pasossa Teksasissa. Moyer soitti nuorempana Soak ja The Union Underground -nimisissä yhtyeissä. Hän opettaa Natural Ear Music -koulussa Austinin kaupungissa Teksasissa. Siellä hän työskentelee nuorien yhtyeiden kanssa. 
Aiemmin Moyerilla oli Trabenin kanssa endorsement-sopimus, mutta nykyään hän käyttää B. C. Richin bassoa ja Kustomin vahvistimia.
Matti Joensuu (aikidoka)

Matti Joensuu (s. 1958) on suomalainen budo-opettaja. Joensuu on aloittanut aikidon harjoittelun Meido-Kanin aikidojaoksessa kevään 1979 peruskurssilla. Joensuulle on myönnetty aikikai-aikidossa 7. dan.
Huuhkajanpaasisammal

Huuhkajanpaasisammal ("Schistidium robustum", (Nees &amp; Hornsch.) H.H. Blom) on lehtisammallaji, joka kuuluu paasisammalten ("Schistidium") sukuun ja kivisammalten heimoon ("Grimmiaceae"). Lajia tavataan maan pohjoisosan lauhkean ja viileän vyöhykkeen mereisillä alueilla. Suomessa laji on harvinainen ja elinvoimainen. Sen kasvupaikkoja tunnetaan 5–6 maakunnasta Varsinais-Suomesta Enontekiön Lappiin. Huuhkajanpaasisammal kasvaa kalkkipitoisilla kallioilla ja lohkareilla, rantakallioilla, metsien kallioilla ja kivillä, joskus myös betonilla.
Piekananpaasisammal

Piekananpaasisammal ("Schistidium poeltii") on lehtisammallaji, joka kuuluu paasisammalten ("Schistidium") sukuun ja kivisammalten heimoon ("Grimmiaceae"). Lajia tavataan Euroopan, Grönlannin ja Koillis-Kanadan pohjoisilla mereisillä alueilla. Suomessa piekananpaasisammalta esiintyy harvinaisena Enontekiön luoteisosan tuntureilla, mistä se on löydetty ainakin kahdesta paikasta. Laji kasvaa tunturikankailla kivenlohkareilla. Aiemmin se on arvioitu puutteellisesti tunnetuksi, vuodesta 2010 uhanalaiseksi.
Pärskesammal

Pärskesammal ("Eremonotus myriocarpus", (Carrington) Pearson tai "Anastrophyllum myriocarpum", (Carrington) R.M. Schust. ex Váňa) on maksasammallaji, joka kuuluu hopeasammalten heimoon ("Gymnomitriaceae") tai korvasammalten heimoon ("Jungermanniaceae").
Ulkonäkö.
Pärskesammal on hyvin pieni, punertavan tai ruskehtavan tummanvihreä. Se muistuttaa hopeasammalia. Sen kylkilehdet ovat vartta vasten painuneita ja sillä ei ole vatsalehtiä. Lehdet ovat pihtimäisiä ja niissä on kaksi teräväkärkistä liuskaa.
Levinneisyys.
Sen levinneisyysaluetta ovat vuoristot Euroopassa ja Japanissa. Euroopassa sitä kasvaa muun muassa Alpeilla, Pyreneillä ja Skandeilla. Suomessa laji on harvinainen ja on löydetty vain kahdesta paikasta Enontekiön Kilpisjärvellä.
Elinympäristö.
Pärskesammal kasvaa märillä kalkkikivikallioilla ja -kivillä virtaavien vesien ja vesiputousten pärskeisillä reunoilla. Pärskesammal on nykyisin erittäin uhanalainen Suomessa.
Chris Brunt

Christopher Brunt (s. 14. joulukuuta 1984 Belfast, Pohjois-Irlanti) on pohjoisirlantilainen jalkapalloilija, joka pelaa tällä hetkellä Englannin Valioliigan West Bromwich Albionissa ja on myös joukkueen kapteeni. Bruntin pelipaikka on tavallisesti vasen laitalinkki.
Ura.
Ammattilaisuransa Brunt aloitti Middlesbroughissa, jonka ykkösjoukkueeseen hän ei kuitenkaan onnistunut pääsemään. Kunnolla Bruntin ura pääsi vauhtiin vasta hänen siirryttyä Sheffield Wednesdayn riveihin keväällä 2004. Kolme vuotta myöhemmin hän siirtyi West Bromwichin joukkueeseen, jonka kapteeniksi Brunt nostettiin tammikuussa 2011.
Pohjois-Irlannin joukkueessa Brunt on pelannut 65 A-maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Corsier-sur-Vevey

Corsier-sur-Vevey on kunta Sveitsissä, Vaud’n kantonissa. Se on 6,75 neliökilometrin laajuinen, ja siellä oli 3 249 asukasta vuonna 2010.
Kunnan tunnetuin nähtävyys on sen hautausmaa, jolle on haudattu Charlie Chaplin ja James Mason.
Historia.
Corsier-sur-Veveyn alkuperää ei tiedetä. Kylää kutsuttiin 1100-luvulla kuitenkin nimellä Corsiacum. Savoijin kuningashuone kiinnostui kylän kirkosta 1300- ja 1400-luvuilla, ja sitä muun muassa suurennettiin. Taloudellisten syiden takia Corsier-sur-Veveyn kunta myi 1800-luvun lopulla Genevejärven rannalla sijaineet alueensa Veveyn kunnalle.
Francisco Gil Hellín

Francisco Gil Hellín (2. heinäkuuta 1940 Murcia – 27. marraskuuta 2025) oli espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 21. kesäkuuta 1964 ja nimitettiin Paavillisen perheneuvoston sihteeriksi sekä Citiumin titulaaripiispaksi 3. huhtikuuta 1996. Piispaksi konsekroinnin suoritti 1. kesäkuuta Alfonso López Trujillo, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Agustín García-Gasco y Vicente.
Gil Hellín sai 28. maaliskuuta 2002 nimityksen Burgosin arkkipiispaksi. Hän erosi tehtävästä vuonna 2019.
Gil Hellín sai tohtorinarvon teologiassa Navarran yliopistosta vuonna 1975.