tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jamnik

Jamnik () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Demjanskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Lužonkajoen varrella 28 kilometriä Demjanskista pohjoiseen. Kylässä on reilut 650 ja kunnassa 1 300 asukasta (vuonna 2011).
Jamnikin kunnan pinta-ala on 327,63 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Demjanskin piirin Knevitsyn ja Lytškovon kuntiin, idässä Valdain piiriin, etelässä Peskin ja Žirkovon kuntiin sekä lännessä Parfinon piiriin. Pinta-alasta 69,6 % on metsää ja 29,1 maatalousmaata. Seudun jokia ovat Polomet, Lužonka, Smorodinka, Trestjanka ja Upolozenka.
Tšernyi Rutšein kunta liitettiin Jamnikiin vuonna 2010. Nykyään kuntaan kuuluu keskuskylän lisäksi 30 kylää: Alešonka, Beljajevštšina, Belyi Bor, Danilovo, Gorškovitsy, Hani, Iljina Niva, Ilovka, Jekimovštšina, Kality, Kamennaja Gora, Klevitši, Kraseja, Krivsko, Kurgan, Lužno, Meletša, Mihaltsovo, Nakladets, Obryni, Podsosonje, Potšinok, Skrobtsevo, Suhonivotška, Tesny, Tšitšilovo, Tšornyi Rutšei, Upolozy, Volnoje Berjozno ja Vyselki-Borki. Keskuskylässä asuu puolet väestöstä. Toiseksi suurin kylä on reilun 200 asukkaan Tšornyi Rutšei. Viidenkymmenen–sadan asukkaan kyliä ovat Gorškovitsy, Beljajevštšina ja Lužno. Seitsemässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Kunnasta on linja-autoyhteydet Demjanskiin, Novgorodiin ja Pietariin. Työvoimasta 82 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat maa- ja metsätalous (33 %) sekä opetusala (31 %). Kunnassa on neljä karjatilaa, kaksi sahalaitosta ja mehiläistarha. Palveluihin kuuluvat Jamnikin ja Tšornyi Rutšein lastentarhat, keskikoulut, kulttuuritalot, kirjastot, postit ja ensiapuasemat.
Seudun nähtävyyksiä ovat muinaiset hautapaikat, Danilovon kulttikivi ja toisen maailmansodan muistomerkit.
Ahti Korhonen

Ahti Aapo Korhonen (2. huhtikuuta 1921 Helsinki – 25. huhtikuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka rakennusten suunnittelun lisäksi teki yhdyskuntasuunnittelua ja toimi opetustyössä Teknillisessä korkeakoulussa.
Ura.
Korhonen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1939 ja aloitti Teknillisessä korkeakoulussa vielä samana vuonna. Sodat viivästyttivät opintoja, hän valmistui arkkitehdiksi vuonna 1948. Korhonen työskenteli valmistumisestaan aina vuoteen 1954 asti Aarne Hytösen ja Risto-Veikko Luukkosen toimistossa, jossa hän avusti muun muassa Olympiaterminaalin suunnittelussa.
Oma toimisto 1950–.
Korhonen perusti oman toimiston vuonna 1950. Sen huomattavana työnä pidetään Lauttasaareen rakennettua kolme tiilijulkisivuista rivitaloa ja kaksi rapattua kerrostaloa käsittävää Asunto Oy Ekonomitaloa. Sen Ahti Korhonen suunnitteli yhdessä nuoremman veljensä, arkkitehti Esko Korhosen kanssa. Punatiilestä muuratut rakennukset valmistuivat vuonna 1952. Ekonomitaloa pidetään laadukkaan arkkitehtuurin esimerkkinä ja se on pihapiireineen suojeltu rakennuskaavassa. Ympäristö on puutarhamainen ja huolellisesti suunniteltu. Sisätilojen ratkaisut ja korkeatasoiset materiaalit tuottivat kodikkaan lopputuloksen.
Hän teki yhteistyötä Ekonomitalon lisäksi useissa muissakin hankkeissa veljensä Esko Korhosen kanssa.
Huomattavia asemakaavasuunnitelmia olivat Kurkelan asemakaava Keravalle 1960-luvun loppupuolella sekä Lapuan yleiskaava ja asemakaava vuosina 1964–1976.
Korhonen on suunnitellut myös julkisia rakennuksia, kuten Keravalle kirkon (1963) ja seurakuntakeskuksen (1969) sekä Helsingin Maunulan kirkon (1980).
Toimisto Kråkströmin kanssa 1954–1966.
Korhosen ja arkkitehti Erik Kråkströmin yhteisen toimiston töitä ovat muun muassa aluesuunnitelma Espoon Matinkylään sekä yleiskaava ja asemakaava Vaasaan (1960–1968). Toimisto suunnitteli Munkkiniemeen yhden rivitalon ja kolme kerrostaloa käsittävän kokonaisuuden, jonka suunnittelu on Ekonomitalon tapaan kokonaisvaltaista ja huolellista. Asunto-osakeyhtiö valmistui Ritokalliontien varteen vuosina 1956–1957. Se on rakennettu betonista, julkisivut ovat punatiiliverhoiltuja, osin rapattuja. Sen arkkitehtuuria pidetään erittäin harkittuna ja viimeisteltynä.
Korhonen ja Kråkström suunnittelivat myös teollisuuden tuotantorakennuksia, muun muassa vuosina 1955–1959 sahan ja vaneritehtaan Lauritsalaan Kaukaalle.
Opetustyö.
Ahti Korhonen opetti TKK:n arkkitehtuurin osastolla vuodesta 1961 lähtien. Vuosina 1965–1975 hän hoiti apulaisprofessuuria ja professuuria. Hänet nimitettiin vuonna 1975 professoriksi, jossa virassa hän oli vuoteen 1988 asti.
Korhonen osallistui molempiin sotiin.
Žirkovo

Žirkovo () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Demjanskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Javonin sivujoen Tšernorutšenkan varrella noin viisi kilometriä Demjanskista länteen. Kylässä on 315 ja kunnassa 1 200 asukasta (vuonna 2010).
Žirkovon kunnan pinta-ala on 809,17 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Parfinon piiriin ja Demjanskin piirin Jamnikin kuntaan, idässä Peskin, Demjanskin ja Iljina Goran kuntiin sekä etelässä Marjovon ja lännessä Staraja Russan piireihin. Pinta-alasta 86,3 % on metsää, 5,7 % vesistöjä ja 5,6 % maatalousmaata. Seudun jokia ovat Pola ja sen sivujoet Polomet, Javon ja Ladomirka. Niiden yhtymäkohdassa on 21 neliökilometrin laajuinen luonnonsuojelualue.
Tarasovon ja Veliki Zahodin kunnat liitettiin Žirkovoon vuonna 2010. Nykyään kuntaan kuuluu keskuskylän lisäksi 57 kylää: Annino, Arkadovo, Bereznik, Boldyri, Borok, Borovaja, Dobrosli, Golovkovo, Hahili, Hmeli, Ignatitsy, Igoževo, Ikandovo, Jamnik, Jermakovo, Kamenka, Kljonka, Kluksovo, Korpovo, Kostkovo, Kovry, Krasnaja, Leoniha, Malyi Zahod, Maslino, Meglino, Mihaljovo, Narezka, Novoje Sohnovo, Novyi Brod, Novyje Ladomiri, Ohrino, Olzi, Pahino, Paseka, Pekahino, Penkovo, Petrovskoje, Podnovinka, Pridorožnoje, Privolje, Serki, Staroje Sohnovo, Staryi Brod, Staryje Ladomiri, Šumilov Bor, Šumilovo, Tarasovo, Tobolka, Tsemena, Veliki Zahod, Visjutši Bor, Vjazovnja, Vysokuša, Zabolotje ja Zarja. Viidenkymmenen–kahdensadan asukkaan kyliä ovat Tarasovo, Veliki Zahod ja Dobrosli. Kahdeksassatoista kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Kylistä on linja-autoyhteydet Demjanskiin. Tärkeimmät työnantajat ovat maa- ja metsätalous (26,5 %) sekä opetusala (17,0 %). Žirkovossa toimii maatalousyritys ja Dobroslissa sekä Pridorožnojessa kaksi sahalaitosta. Työvoimasta 52 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Palveluja ovat Žirkovon lastentarha, Veliki Zahodin keskikoulu, kaksi kulttuuritaloa, neljä kirjastoa, kaksi postia ja kolme ensiapuasemaa.
Seudun nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat sekä kulttikivet, Petrovskojen ja Tarasovon kirkot, Petrovskojen kartanoalue sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Ryan Bailey

Ryan Bailey (s. 13. huhtikuuta 1989 Los Angeles) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Bailey juoksi Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008 alkuerissä Yhdysvaltojen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka voitti lopulta maailmanmestaruuden. Lontoon olympialaisissa 2012 hän juoksi 4 × 100 metrin viestissä alun perin toiseksi sijoittuneessa Yhdysvaltain joukkueessa, joka kuitenkin hylättiin myöhemmin joukkueessa juosseen Tyson Gayn dopingkäryn takia. 100 metrillä hän sijoittui Tyson Gayn hylkäyksen jälkeen neljänneksi ennätystään sivunneella ajalla 9,88. Hän oli juossut saman ajan jo alkuerissä sekä Rietissä 29. elokuuta 2010. 200 metriä hän on juossut parhaimmillaan aikaan 20,10 s Zürichissä 19. elokuuta 2010.
Vuonna 2016 Bailey alkoi kilpailla rattikelkkailussa. Tammikuussa 2017 hän antoi positiivisen dopingtestin ja sai kahden vuoden kilpailukiellon.
Knevitsy

Knevitsy () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Novgorodin alueen Demjanskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Bologojen ja Dnon välisen rautatien varrella 50 kilometriä Demjanskista luoteeseen. Taajamassa on 1 200 ja kunnassa 1 500 asukasta (vuonna 2009).
Knevitsyn kunnan pinta-ala on 405 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Parfinon ja pohjoisessa Kresttsyn piireihin, idässä Demjanskin piirin Lytškovon sekä etelässä Jamnikin kuntiin. Pinta-alasta 79,7 % on metsää.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 9 kylää: Bažonka, Goreloje Berezno, Grjaznaja Novinka, Knevitsy, Russkaja Bolotnitsa, Vyderka, Vysotšek, Zabolotje ja Zamoška. Yli sadan asukkaan kyliä ovat Božonka ja Knevitsy. Viidessä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Knevitsystä on linja-autoyhteys Demjanskiin. Tärkeimmät elinkeinot ovat jalostus (42 %), koulutus (18 %) sekä terveydenhuolto ja sosiaalipalvelut (16 %). Kunnassa toimii metsäteollisuusyritys ja leipomo. Työvoimasta 29 % työskentelee kunnan ulkopuolella.
Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, posti, säästökassa, lääkärin vastaanotto ja vanhainkoti. Nähtävyyksiä ovat muinaiset asuin- ja hautapaikat sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Maailma on valmis

Maailma on valmis on Johanna Hartikaisen käsikirjoittama kuusiosainen televisiosarja, jonka on ohjannut Veikko Aaltonen. "Maailma on valmis" on jatkoa sarjalle "Harvoin tarjolla", ja sen näyttelijät koostuvat pääosin samoista näyttelijöistä, jotka näyttelivät sen edeltäjässä. Sarjaa esitettiin Yle TV2:lla 15. elokuuta-19. syyskuuta 2012.
Sarjaa kuvattiin toukokuusta heinäkuuhun vuonna 2011.
Juoni.
"Maailma on valmis" kertoo Lyytinmäkeläisten elämästä nyt. Topeliukset ja Urpolat ovat löytäneet uudet kodit Rautapellon rivitaloista. Virkeät lapset muuttuvat veteliksi teineiksi. Dokumenttiohjaaja Ismo Tuunanen ohjaa Ostoskeskus-sarjaa, mutta valmistelee myös tajunnanräjäyttävää uutta dokumenttielokuvaa, josta vain rahoitus puuttuu. Panu Möttö toimittaa Kulttuurin kuuloluuta tällä kertaa Savossa. Iäkkäät Rannat olivat Lyytinmäessä ainoita, jotka omistivat tonttinsa itse. Nyt Rantojenkin tontti kiinnostaa kaupungin keskeisiä virkamiehiä, sillä alueelle suunnitellaan uutta kansainvälistä käyttötarkoitusta. Hanke on salainen ja ihmeellinen, mutta sillä on määrä edistää kaupungissa asuvien terveyttä.
Nicole Livingstone

Nicole Dawn Livingstone (s. 24. kesäkuuta 1971 Melbourne) on australialainen entinen uimari ja olympiamitalisti. 
Uintiura.
Livingstone aloitti uintiuransa 14-vuotiaana ja voitti ensimmäisen Australian-mestaruutensa 100 metrin selkäuinnissa vuonna 1987. Hän voitti lajissa maansa mestaruuden kymmenen kertaa peräkkäin, mihin muut eivät ole maassa pystyneet. Livingstone osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Soulissa 1988, jossa hän oli 100 metrin selkäuinnissa seitsemäs, 200 metrin selkäuinnissa viides ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä neljäs. Hän sai Kansainyhteisön kisoissa 1990 kaksi kultaista ja yhden hopeisen mitalin.
MM-kilpailuissa 1991 Livingstone oli mukana maansa 4 × 100 metrin sekauintiviestijoukkueessa, joka sai hopeaa. Hän rikkoi 200 metrin selkäuinnissa lyhyen radan maailmanennätyksen 1992 ja sai lajista samana vuonna olympiapronssia Barcelonan kisoista. Livingstone sijoittui kyseisissä olympialaisissa 100 metrin selkäuinnissa neljänneksi ja oli mukana kahdessa Australian viestijoukkueessa.
Livingstone voitti Kansainyhteisön kisoissa 1994 yhteensä neljä kultaista ja yhden hopeisen mitalin. Hän sai 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä pronssia lyhyen radan MM-kisoissa 1995 ja myöhemmin vuoden 1996 olympialaisissa. Livingstone lopetti uransa 25-vuotiaana 1996, jolloin senikäisiä pidettiin jo vanhoina uimareiksi. Hänellä ei ollut alla vammoja, mutta hän halusi mennä työelämään, sillä rahallista tukea tai kannustusta uran jatkamiselle ei löytynyt. Livingstone voitti uransa aikana Tyynenmeren kisoissa seitsemän mitalia. Hänet palkittiin Medal of the Order of Australia -mitalilla 1997 ja Australian urheilumitalilla 2000.
Yksityiselämä.
Nicole oli naimisissa pyöräilijä Clayton Stevensonin kanssa, mutta erosi hänestä myöhemmin. Livingstonen äidin kuoltua munasarjasyöpään 2001 hän on toiminut australialaisessa syöpäjärjestössä siskonsa Karenin kanssa ja on nykyään hankkeen suojelija. Hän on lisäksi esiintynyt uransa jälkeen useissa televisio-ohjelmissa muun muassa urheiluaiheisten ohjelmien juontajana ja toiminut uintikommentaattorina.
Livingstonella on vuonna 2002 syntyneet kaksoslapset sekä 2007 syntynyt poika.
John W. Mitchell

John William Mitchell (14. heinäkuuta 1914 Enid, Mississippi – 15. marraskuuta 1995) oli yhdysvaltalainen sotilaslentäjä. Hän johti huhtikuussa 1943 toisessa maailmansodassa operaatiota Vengeance, jossa amerikkalaiset surmasivat japanilaisen amiraali Isoroku Yamamoton ampumalla tätä kuljettaneen lentokoneen alas Tyynellämerellä. Mitchell oli kuollessaan eversti, ja hänen sotilasuransa kesti 23 vuotta.
Elämä.
Mitchell oli lukioluokkansa priimus. Hän sai stipendin Columbian yliopistoon. Retkeilyä sekä tennistä harrastanut, jopa urheilutoimittajana esiintynyt nuori John palveli Havaijilla rannikkotykistössä. Marraskuu 1941 toi hänet päällikkö Henry Viccellion sekä Curtiss P-40 -koneiden pariin Yhdysvaltain maavoimien ilmavoimiin Etelä-Carolinassa. 
kapteenina Mitchell ampui alas kaksi japanilaista kellukekonetta P-400-hävittäjällä.
Mitchellin 70. hävittäjälentolaivue oli Guadalcanalilla Hendersonin lentokentällä. Laivueen kalustona oli ensin Bell P-39 Airacobrat, jotka myöhemmin vaihdettiin Lockheed P-38 Lightningeihin. Myöhemmin lakkautetun 70. laivueen lentäjiä komennettiin Mitchellin johtamaan 339. laivueeseen.Majurina Mitchell johti 18. huhtikuuta 1943 huippusalaista operaatio Vengeancea, jonka tarkoitus oli surmata amiraali Isoroku Yamamoto. Yamamoto oli Japanin johtavia sotastrategikkoja.
Mitchellista tuli hävittäjä-ässä. Hän saavutti kaikkiaan 15 ilmavoittoa, joista kolme P-39 Airacobralla.
Mubarak Shah

Mubarak Shah (24. kesäkuuta 1930 Dhok Badhal – 19. tammikuuta 2001) oli pakistanilainen yleisurheilija, joka kilpaili kestävyys- ja estejuoksussa.
Shah voitti Aasian kisoissa 1958 kultaa 3 000 metrin esteistä ja hopeaa 10 000 metriltä. Hän oli samana vuonna Brittiläisen imperiumin ja kansainyhteisön kisoissa kymmenes kuuden mailin matkalla ja 20. kolmella maililla. Shah kilpaili Rooman olympialaisissa 1960 5 000 metrillä ja 3 000 metrin esteissä, mutta putosi molemmissa lajeissa ensimmäisellä kierroksella. Hän sai matkoilta kultaa Aasian kisoissa 1962 ja oli estejuoksussa kymmenes kansainyhteisön kisoissa samana vuonna. Shah osallistui vuoden 1962 kansainyhteisön kisoissa myös kolmelle mailille, mutta joutui keskeyttämään.
Henkilökohtaiset ennätykset.
"Lähde: Sports-Reference"
Hell or Hallelujah

Hell or Hallelujah on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Kissin kappale vuodelta 2012. Se on ensimmäinen raita yhtyeen "Monster"-studioalbumilla, ja se julkaistiin digitaalisesti ladattavana singlenä 2. heinäkuuta 2012. Singlen kansitaide julkaistiin yhtyeen virallisella sivustolla sekä yhtyeen virallisessa Facebook-profiilissa 24. kesäkuuta 2012, ja samalla tiedotettiin että single julkaistaisiin alustavasti digitaalisessa muodossa, eikä CD-levy-version julkaisusta ole toistaiseksi tiedotettu.
Kappaleen laulaa yhtyeen laulaja ja rytmikitaristi Paul Stanley, ja singlen ensimmäinen 30 sekunnin mittainen ääninäyte julkaistiin Amazon.com-sivustolla. Kokonaisuudessaan kappale on 4:06 minuuttia pitkä.
Tug of War (Carly Rae Jepsenin albumi)

Tug of War on kanadalaisen laulaja-lauluntekijän Carly Rae Jepsenin esikoisalbumi. Jepsen sijoittui kolmanneksi Canadian Idolin viidennellä kaudella vuonna 2007. Albumi julkaistiin Kanadassa 30. syyskuuta 2008.
Albumin ensimmäinen single on cover-versio John Denverin kappaleesta ”Sunshine on My Shoulders” ja se julkaistiin iTunesissa 16. kesäkuuta 2008. Toinen single "Tug of War" julkaistiin iTunesissa 16. syyskuuta 2008 ja se nousi sijalle 36 Canadian Hot 100 -musiikkilistalla. Kolmas single "Bucket" nousi sijalle 32 samaisella listalla.
Intohimon iltapäivä

Intohimon iltapäivä () on Philip Ridleyn ohjaama ja käsikirjoittama psykologinen draamajännityselokuva vuodelta 1995. Sen pääosissa esiintyvät Brendan Fraser, Ashley Judd ja Viggo Mortensen.
Tarina.
Darkly Noon (Brendan Fraser), joka on saanut nimensä raamatunlauseen mukaan, on nuori mies, joka on elänyt koko elämänsä äärivanhoillisen kristityn lahkon jäsenenä. Kun lahkossa tapahtuu väkivaltainen selkkaus, jossa Darklyn vanhemmat kuolevat ja lahko hajoaa, sekava Darkly harhailee Pohjois-Carolinan Appalakkien metsiin. Sieltä hänet nääntyneenä löytävät ruumisarkkuja työkseen kuljettava Jude (Loren Dean) ja hänen ystävänsä Callie (Ashley Judd).
Darkly jää Callien luo, joka hoivaa hänet kuntoon. Darkly ihastuu Callieen, mutta häntä alkaa vaivata ristiriita hänen uskonnollinen menneisyytensä ja uutta seuralaistaan kohtaan kokemiensa tunteiden kanssa. Darkly turhautuu yhä, kun Clay (Viggo Mortensen), Callien mykkä poikaystävä, joka rakentaa Juden myyvät arkut, palaa oltuaan muutamia päiviä poissa. Darklyn sisäiset konfliktinsa kasvavat entisestään, kun hän tapaa Clayn äidin Roxyn (Grace Zabriskie), joka halveksii Clayn ja Callien suhdetta. Roxy kertoo Darklylle, että hän uskoo Callien olevan noita, joka on tullut tuhoamaan hänen perheensä.
Eristäytyvästä käytöksestään huolimatta Darklysta tulee hyvät ystävät Juden kanssa. Yhtenä päivänä Darkly löytää oudon suuren kengän joesta, ja kun Roxyn koira kuolee, he laittavat ruumiin kenkään ja sytyttävät sen kelluvaksi hautarovioksi.
Jude ehdottaa, että hän ja Darkly muuttavat asumaan yhdessä. Darkly suostuu, ja Jude lähtee luvaten tulla takaisin hakemaan Darklya. Yksinäisyyden valtaamana Roxy tekee itsemurhan. Löydettyään Roxyn ruumiin, Darkly saa hallusinaation, jossa hänen kuolleet vanhempansa käskevät häntä tappamaan Callien.
Darkly käärii sekavassa mielentilassa kehonsa piikkilankaan, maalaa kehonsa punaiseksi ja aseistautuu yhdellä Clayn taltoista. Hän murtautuu Callien ja Clayn taloon murhatakseen pariskunnan, ja hän löytää heidät rakastelemasta. Hyökkäyksen aikana syttyy tulipalo, ja pian koko talo on liekeissä.
Jude saapuu paikalle ja näkee roihun, ja hän astuu kivääri kädessään palavaan taloon pelastaakseen Callien ja Clayn. Kun Callie tunnustaa rakastavansa Darklya, hän epäröi, ja Jude saa mahdollisuuden ampua hänet. ”Kuka minua nyt rakastaa?” ovat Darklyn viimeiset sanat, kun hän kuolee Callien käsivarsille.
Seuraavana aamuna, kun Callie, Clay ja Jude katsovat talon raunioita, paikalle saapuu sirkusperhe. He kertovat kadottaneensa kaikki tavaransa ja kysyvät, onko joku nähnyt heidän suurta kenkäänsä. Kaikki päättävät lähteä hakemaan apua yhdessä. Yksi lapsista antaa Callielle kengän, joka muistuttaa suurta kenkää.
Dragon Fight

Dragon Fight () on vuonna 1989 julkaistu hongkongilainen toimintaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Jet Li, Dick Wei, Nina Li Chi, Stephen Chow, Mark Williams, Tom Spinoza, Henry Fong, Wang Ko, Michael McFall, Victor Chew ja George Chung. Elokuvan on ohjannut Billy Tang Hin-Shing.
Olga Tokarczuk

Olga Nawoja Tokarczuk (s. 29. tammikuuta 1962) on puolalainen kirjailija, jota pidetään yhtenä tärkeimmistä puolalaisista nykykirjailijoista. Hänen teoksiaan on käännetty useille kielille, myös suomeksi. Tokarczuk sai vuoden 2018 Nobelin kirjallisuuspalkinnon. Poikkeuksellisesti palkinnon myöntäminen siirrettiin vuoteen 2019 Ruotsin akatemiaa koskeneiden syytösten johdosta.
Aiemmin Tokarczuk on saanut Puolan merkittävimmän kirjallisuuspalkinnon Niken romaanistaan "Vaeltajat".
Tokarczuk on opiskellut psykologiaa Varsovan yliopistossa ja työskennellyt psykologina ennen kirjailijanuraansa. Hän asuu nykyään Nowa Rudan kaupungin lähettyvillä olevassa pikkukylässä.
Vuonna 2014 Tokarczukilta ilmestyi teos "Księgi jakubowe", joka kertoo juutalaisten historiasta. Teos suututti Nowa Rudan kaupungin patrioottien yhdistyksen. He vaativat Nowa Rudan kaupunginvaltuustoa perumaan Tokarczukin kunniakansalaisuuden. Heidän mukaansa Tokarczuk on vahingoittanut puolalaisten mainetta eikä ole täten isänmaanystävä. Arvosteluun yhtyi Laki ja oikeus -puolueen kansanedustaja. Tokarczuk vastasi syytteeseen, että on todellinen patriootti, toisin kuin häntä parjaavat ryhmät, joiden jäsenet ovat rasisteja ja muukalaisvihamielisiä.
Tokarczukia ja Sofi Oksasta on verrattu toisiinsa: molemmat tematisoivat historian toistumista nykyisyydessä. Heitä yhdistää myös se, että heidän naispäähenkilöidensä kautta historia muuttuu henkilökohtaiseksi kokemukseksi. Steve Sem-Sandberg toteaa, että kumpikin yrittää sitoa "konkreettisen elämänkokemuksen Historiaksi kutsuttuihin abstrakteihin poliittisiin tapahtumiin". Tokarczukia pidettiin vahvana Nobel-kandidaattina jo vuonna 2011, ja vuonna 2019 hänelle myönnettiin vuoden 2018 kirjallisuuden Nobel-palkinto.
Tokarczuk sai vuonna 2018 Man Booker International -palkinnon teoksesta "Vaeltajat", joka on julkaistu Jennifer Croftin englanniksi kääntämänä nimellä "Flights".
Arturo de Jesús Correa Toro

Arturo de Jesús Correa Toro (26. huhtikuuta 1941 – 26. toukokuuta 2021) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 22. lokakuuta 1967 ja nimitettiin Ipialesin hiippakunnan johtoon 29. tammikuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Augusto Aristizábal Ospina, jota avustivat Alberto Giraldo Jaramillo ja Gustavo Martínez Frías.
Raitilla

Raitilla on Eero Avenin studioalbumi vuodelta 1982.
Elämäntoveri

Elämäntoveri on Eero Avenin studioalbumi vuodelta 1980.
Eemeli Väyrynen

Juho Eemeli Väyrynen (11. tammikuuta 1910 Simo – 30. elokuuta 2011 Keminmaa) oli suomalainen maanviljelijä, maatalousteknikko, keksijä, ja poliitikko Paavo Väyrysen isä. Eemeli Väyrynen sai julkisuutta hankittuaan patentin keksimälleen perunanistutuskoneelle satavuotiaana. Lehdistötiedotteessaan Paavo Väyrynen kertoi isänsä olleen vielä kesäkuussa 2011 hyväkuntoinen. Ennen juhannusta hän oli kuitenkin kaatunut kotonaan ja loukannut päänsä. Syynä kaatumiseen oli todettu olleen pieni aivoinfarkti ja häntä oli hoidettu Kemin keskussairaalassa ja Keminmaan terveyskeskuksessa. Eemeli Väyrynen oli päässyt vielä kotiinsa, mutta tarvinnut jo jatkuvaa huolenpitoa. Toinen kaatuminen oli jouduttanut hänen poismenoaan. Paavo Väyrynen oli ehtinyt hyvästelemään isänsä viimeisenä iltana.
Eemeli Väyrysen isä, kruununmetsätorppari Juho Väyrynen osallistui politiikkaan Simon kunnanvaltuustossa sekä työväen ja pienviljelijäin vaalijärjestössä. Hänet erotettiin valtuustosta vuonna 1930.
Sirpaleet (Eero Avenin albumi)

Sirpaleet on Eero Avenin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1978.
Järvelänjärvi

Järvelänjärvi on Ilolanjoen yläosan valuma-alueeseen, kuuluva järvi, jonka pinta-ala on 0,151 km2, järvellä on rantaviivaa 1,53 km. Se sijaitsee Kankkilantien ja Myrskylän Järvelän länsipuolella.
Saunayö

Saunayö on ilmainen yhdenpäivän musiikkifestivaali, joka pidetään Lappeenrannassa aina 29. huhtikuuta. Festivaali on perinteeksi muodostunut ulkoilmatapahtuma, joka järjestetään Lappeenrannan-Lahden teknillinen yliopiston LUT:un opiskelijoiden Wapun loppusuoralla ja on täten yksi merkittävimmistä tapahtumista Suomen ja mahdollisesti universumin pisimmässä Wapussa. Tapahtuman järjestämisestä vastaa Lappeenrannan teknillisen yliopiston ylioppilaskunta LTKY ja Lappeenrannan teknillisen yliopiston musiikkiyhdistys TeMu ry. Vakiopaikaksi tapahtumalle on muodostunut Skinnarilan kampusalueella sijaitseva Fartwall-areenan kenttä. Fartwallin jäätyä LOAS:n uudisrakennuksien alle, siirrettiin festivaali ylioppilastalon edustalle. Äänentoistosta ja esiintyjistä vastaa TeMu ja sen alaiset enimmäkseen opiskelijoista koostuvat yhtyeet, mutta välillä esiintymään on saatu myös ulkomaalainen bändi. Esiintyvät yhtyeet esittävät enimmäkseen cover-kappaleita, mutta myös yhtyeiden omaa materiaalia kuullaan joka vuosi. Musiikkigenreinä vallitsevat suomalainen ja kansainvälinen rock, pop, punk, metalli, sekä humppa.
Saunayö 2019 esiintyjät: Mama's Hot Härkis Wings with Saus, Dementiatorjuntaryhmä, Natunen &amp; Pohjanen, Horizon Ignited, Kvartetti Saunan Taakse, Ruosteukot, LaTe-Duo ja pari muuttujaa
Saunayö 2018 esiintyjät: Ruosteukot, Pojan Jäähyväiset, Deep Vintage, Dementiaryhmä, Riddle Me This, Sami Aalto Saunan Taakse. Ja Pojat.
Saunayö 2017 esiintyjät: Kaihon Varaani, Lappeenrantrash, Jusuf Julma &amp; Angst Athens, Vintage People, Spice Merchant, Kasvoton, Kyösti E.K.R.
Saunayö 2016 esiintyjät: ArmaDuurit, Jusuf Julma, Acoustic Nonsense, 2 Am Blues, Sami Aalto &amp; Trio Saunan taakse.
Saunayö 2015 esiintyjät: Raivokohtaus, Homon Kosketus, Acoustic Nonsense, Pahus, Skineffect, Rautakukko, 2 Am Blues, PikaEläkeMiehet huNppa.
Saunayö 2014 esiintyjät: Homon Kosketus, Elastinen Dromedaari, Teuras, Slut Shit, Kurahaara, Kilgrin, Heir Apparent, 2 Am Blues, PikaEläkeMiehet
Saunayö 2013 esiintyjät: Hypnotic, Pahus, Elastinen Dromedaari, Slut Shit, Dimensio, Van Krouvi, Kilgrin, Rautakukko, Pikaeläkemiehet.
Saunayö 2012 esiintyjät: Pahus, Elastinen Dromedaari, Sheriffin tähdet, Likainen Ilmiö, The Staplers, Sphere, Heir Apparent, Rautakukko ja Kiss the Funky Monkey(DE)
Saunayö 2011 esiintyjät: Seven fingered unicorn, Iron Cock, Likainen Ilmiö, Six Sons of the Sixth Son, Sheriffin tähdet, Fountain, Soulbound, Heavisides, Pikaeläkemiehet.
Rivers of Babylon

Rivers of Babylon on rastafari-laulu, jonka tekivät ja levyttivät Brent Dowe ja Trevor McNaughton jamaikalaisesta reggae-yhtyeestä The Melodians vuonna 1970. The Melodiansin alkuperäisversio kuullaan jamaikalaisessa elokuvassa "The Harder They Come" (1972) sekä Nicolas Cagen elokuvassa "Bringing Out the Dead" (1999). Sen sanat ovat lähes suoraan Raamatusta, psalmista 137.
Suosituksi laulu tuli Boney M:n versiona vuonna 1978. Se nousi muun muassa Britannian listaykköseksi viiden viikon ajaksi. Se oli samalla vuoden myydyin single kyseisessä valtiossa. Yhtyeen kotimaassa Länsi-Saksassa siitä tuli siihen asti pisimpään listaykkösenä pysynyt kappale sen pysyessä kärkipaikalla 17 viikon ajan.
Tausta.
Laulu perustuu Psalmiin 137:1-4 "Baabelin virtain äärellä" missä Baabeliin karkotetut juutalaiset murehtivat olotilaansa:
Laulussa lainataan myös psalmia 19:14(jae 15 suom. Raam.):
Rastafareille joki kuvaa Atlanttia ja Siion Afrikkaa, mistä heidän esi-isänsä laivattiin vankeudessa orjuuteen uudelle mantereelle.
Merkittävin ero alkuperäisen ja Boney M:n version välillä on siinä, että alkuperäisessä versiossa lauletaan "How can we sing King Alpha's song Inna strange land?", missä King Alpha tarkoittaa Haile Selassieta. Boney M:n versiossa lauletaan "How can we sing the Lord's song..."
Leukismi

Leukismi on synnynnäinen puutos pigmentin tuotannossa. Linnuilla höyhenys voi näyttää haalistuneelta. Leukistinen eläin voi olla kokonaan valkoinen tai valkoisenkirjava. Toisin kuin albinismi, joka heikentää pigmenttisolujen toimintaa ja sitä kautta pigmentin sävyä ja määrää, leukismi estää pigmenttisolujen esimuotojen kulkeutumisen kehonosiin ja siten aiheuttaa paikoittaista täydellistä pigmenttikatoa.
Muun muassa geenien CD117, ETB ja MITF (joka aiheuttaa mikroftalmiaa) mutaatiot voivat aiheuttaa leukismia.
Njagan

Njagan () on nuori teollisuuskaupunki Venäjän Hantien ja mansien autonomisen piirikunnan länsiosissa. Kaupunki sijaitsee linnuntietä 230 kilometriä piirikunnan pääkaupunki Hanti-Mansijskista luoteeseen ja 1 730 kilometriä Moskovasta itäkoilliseen.
Aluehallinnollisesti kaupunki muodostaa oman 54 890 asukkaan kaupunkipiirin. Kaupunkipiiriä ympäröi maaseutuvaltainen Oktjabrskojen piirin (32 224 as.).
Talous ja liikenne.
Teollisuuskaupungin talous pohjautuu alueen raaka-aineisiin ja sisältää petrokemian tuotanto- ja jalostustoimintaa, energiantuotantoa ja metsäteollisuutta. Kaupungissa ja sen lähistöllä toimivat muun muassa venäläis-brittiläinen öljy-yhtiö TNK-BP (TNK-Njagan) ja pääosin suomalaisomisteinen OAO Fortum, joka rakentaa piirikunnan lounaisosiin myös uutta voimalaitoskapasiteettia (Njaganin voimalaitokset, Няганская ГРЭС). 
Fortumin Nyagan GRES -voimala vihittiin käyttöön Njaganissa 24.9.2013. Maakaasua polttoaineenaan käyttävä kaasukombilaitos koostuu kolmesta yksiköstä ja sen arvioidaan valmistuttuaan tuottavan 9,8 terawattituntia sähköä vuositasolla, mikä vastaa noin 3,1 miljoonan venäläisen kodin energiankulutusta. Ensimmäinen yksikkö valmistui ja otettiin käyttöön maaliskuussa 2013, toinen on suunniteltu otettavaksi käyttöön 2013 loppuun mennessä, viimeinen 2014 loppuun mennessä. 
Voimalan vihkitilaisuudessa 24.9.2013 voimalan avasivat seremoniallisesti Venäjän federaation presidenttin Vladimir Putin ja Suomen presidentti Sauli Niinistö. Kyseessä on merkittävä investointi, joka kattaa kolmanneksen kaikista suomalaisista investoinneista Venäjälle vuodesta 1991. Investointiohjelma maksaa Fortumille kaikkiaan noin 4,5 miljardia euroa. 
Kaupunkiin saapuu rautatie Serovista ja Ivdelista Sovetskin kautta. Ympärivuoden liikennöitävissä oleva maantieverkko oli vielä 2000-luvulle tultaessa paikallinen, eikä ulottunut piirikunnan pääkaupunkiin tai naapurialueen Ivdeliin saakka. Vuonna 2008 avattiin kuitenkin Jekaterinburgiin johtava maantie ja myös piirikunnan pääkaupunkiin Hanty-Mansijskiin johtaa maantieyhteys. Noin 15 kilometriä kaupungin itäpuolella on Njaganin lentokenttä.
Alajärven kaupunginkirjasto

Alajärven kaupunginkirjasto on Alajärvellä kaupungintalon vieressä sijaitseva kirjastorakennus. Kirjasto on rakennettu Arkkitehtitoimisto Alvar Aalto &amp; Co:n suunnitelmien ja Aallon vuonna 1966 tekemän hallintokeskussuunnitelman pohjalta. Rakennus valmistui 1991 ja avattiin yleisölle tammikuussa 1992. Kirjaston sisustussuunnittelun on tehnyt Aallon toimistosta sisustusarkkitehti Varpu Lönnström.
Alajärven kaupunginkirjasto kuuluu Eepos-kirjastokimppaan.
Rantakangas

Rantakangas on kylä Alajärvellä, entisen Lehtimäen kunnan alueella. Rantakangas sijaitsee Lehtimäen taajamasta noin 10 kilometriä Alajärven keskustaan päin, kantatie 68:n varrella ja siellä asuu noin 50 ihmistä. 
Rantakangas kuuluu Pohjois-Lehtimäen kyliin. Muut Pohjois-Lehtimäen kylät ovat Saarimaa, Latojoki ja Jaakkola. Pohjois-Lehtimäen alueella on yhteensä 150 asukasta (2007).
Pohjois-Lehtimäen kylät ry:n ylläpitämä Kylätalo Metso sijaitsee Rantakankaalla, missä järjestetään pääsiäisenä jokavuotinen pääsiäiskokko ja muuta toimintaa. Kylätaloa on käytetty myös erilaisissa häissä ja kokouksissa. 
Rantakankaan kansakoulu toimi kylässä vuoteen 1966.
Rantakankaalta on kotoisin Alajärven Ankkureissa pelaava Tero Rantakangas.
Isä ja me

Isä ja me () on vuonna 1947 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva. Technicolor-väreissä kuvatun elokuvan 1880-luvun newyorkilaisesta porvarisperheestä on ohjannut Michael Curtiz, ja komedian pääosissa näyttelevät William Powell ja Irene Dunne Clarence Day Seniorina ja tämän Vinnie-vaimona. Sivuosissa näyttelevät Elizabeth Taylor kauniina Mary-nimisenä tyttönä, johon Clarencen vanhin poika ihastuu, sekä Edmund Gwenn, ZaSu Pitts, Jimmy Lydon ja Martin Milner.
Elokuvan on sovittanut Donald Ogden Stewart Howard Lindsayn ja Russel Crousen Broadway-näytelmästä "Isä ja me" (1939), joka perustuu Clarence Dayn kirjoittamaan samannimiseen omaelämäkertaan (1935). Näytelmä oli siihen asti pisimpään – kahdeksan vuotta – Broadwaylla pyörinyt teatterituotanto, minkä lisäksi sitä oli elokuvan ensi-iltaan mennessä esitetty yli kahdessa sadassa muussa Yhdysvaltojen kaupungissa.
"Isä ja me" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 14. elokuuta 1947 Skowheganissa Mainessa. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 29. lokakuuta 1948. Elokuvan on tuottanut Warner Bros. -yhtiö.
Tuotto.
"Isä ja me" tuotti yli 6 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti ja oli Warner Brothersin vuoden 1947 tuottoisin elokuva.
Kritiikki.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 91 prosentin ”tuore”-arvosana.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fränti ihasteli elokuvan tv-esityksen alla tammikuussa 1994, miten taitavasti äiti ja lapset ohjaavat tarinassa perheen isän elämää ilman että tämä sitä tajuaa. Hän vertasi elokuvaa sen periamerikkalaisuudesta huolimatta Yasujirō Ozun japanilaisiin perhetarinoihin. ”Curtiz muistuttaa ihmiselämän katoavaisuudesta ja velvollisuudesta huolehtia lasten tulevaisuudesta.”
Televisiosarja.
Kuusi vuotta "Isä ja me" -elokuvan ensi-illasta tehtiin samanniminen televisiosarja, jonka pääosissa näyttelevät Leon Ames ja Lurene Tuttle. Televisiosarjaa esitettiin marraskuusta 1953 ja heinäkuuhun 1955 CBS-kanavalla.
Hanna Hurskainen

Hanna Hurskainen (s. 11. syyskuuta 1989) on suomalainen koripalloilija. Laiturina pelaava Hurskainen on Oulun NMKY:n kasvatti. Hän on pelannut Naisten Korisliigassa neljä kautta.
Ura.
Hurskainen aloitti koripallon 12-vuotiaana. Hän varttui Oulussa mutta muutti koripallon vuoksi Tampereelle. Hän pelasi BC Nokian joukkueessa SM-sarjaa vuosina 2007–2009 ja I-divisioonaa kaudella 2009–2010. Vuodesta 2010 lähtien hän on pelannut Tampereen Pyrinnössä. Naisten I-divisioonaa pelannut Pyrintö nousi Naisten Korisliigaan kaudeksi 2014–2015. Joukkue sijoittui runkosarjassa yhdeksänneksi ja karsiutui pudotuspeleistä. Hurskainen pelasi kauden 4,3 pisteen ja 3,5 levypallon ottelukohtaisilla keskiarvoilla.
Hurskainen teki Pyrinnön kanssa jatkosopimuksen kaudelle 2015–2016. Lääkärinopinnot häiritsivät hänen kauteen valmistautumistaan.
Pelityyli.
Pyrinnön päävalmentaja Roope Tähkä kuvaili Hurskaista vuonna 2015 hyväkuntoiseksi pelaajaksi, joka on tarkka kolmen pisteen heittojen heittäjä.
Annika Heinisuo

Annika Porkkala (o.s. Heinisuo) (s. 6. maaliskuuta 1988) on suomalainen koripalloilija. Laiturina pelaava Heinisuo on Tampereen Pyrinnön kasvatti. Hän on pelannut SM-sarjassa neljänä kautena. 
Heinisuo pelasi kasvattajaseuransa Tampereen Pyrinnön joukkueessa SM-sarjaa kaudella 2005–2006 18 ottelussa 3,9 pisteen keskiarvolla. Tämän jälkeen hän jatkoi SM-sarjassa BC Nokian joukkueessa kolmen kauden ajan, ja vielä kauden ajan I-divisioonassa. Syksystä 2010 kevääseen 2014 Heinisuo pelasi Pyrinnössä I-divisioonaa.
Maiju Kekki

Maiju Kekki (s. 11. syyskuuta 1981) on suomalainen koripalloilija. Sentterinä pelaava Kekki on Joensuun Katajan kasvatti. Hän on pelannut Tapiolan Hongassa ja Tampereen Pyrinnössä SM-sarjaa.
Kekki pelasi vuosina 2001–2003 muutamia otteluita SM-sarjassa Tapiolan Hongan joukkueessa. SM-sarjakaudella 2004–2005 hän pelasi Pyrinnössä 3,2 pisteen ja 2,4 levypallon ottelukohtaisilla keskiarvoilla. Hän pelasi I-divisioonaa Pyrinnössä vuosina 2008−2012.
Kekki pelasi Suomen maajoukkueessa 12 B-nuorten, 13 A-nuorten ja viisi alle 20-vuotiaiden maaottelua.
Jussi Herlin

Jussi Kustaa Herlin (s. 1984) on Kone Oyj:n hallituksen varapuheenjohtaja ja Kone Oyj:n hallituksen puheenjohtajan Antti Herlinin poika. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri ja opiskellut kansantaloustiedettä Aalto-yliopistossa. Hän on ollut Kone Oyj:n hallituksessa vuodesta 2012. Herlin työskenteli konsulttina Accenturella vuosina 2012-2014. Hän on naimisissa Carina Herlinin kanssa.
Kesäkapina

Kesäkapina on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut suomalainen Jaakko Pakkasvirran ohjaama yhteiskunnallinen draamaelokuva, jonka pääosissa nähdään Titta Karakorpi ja Hannu Oravisto. Elokuvaa on kuvattu Espoossa, Helsingissä, Järvenpäässä, Orimattilassa, Mäntsälässä, Hirvensalmella, Puumalassa ja Porvoossa. Muutamia kuvauksia tehtiin myös Tukholmassa.
Elokuva kertoo valokuvamallina työskentelevästä Susannasta, joka haluaisi edetä elämässään ja nauttia siitä. Hän on kuitenkin suhteessa väkivaltaisen markkinointipäällikön kanssa. Susanna ja hänen veljensä Veli nousevat kapinaan kulutusfasismia vastaan ja kiertelevät ympäri Suomea.
Elokuva on esitetty useita kertoja televisiossa. Finnkino julkaisi elokuvan DVD:nä syyskuussa 2013.
Arviot.
Aikalaiskritiikeissä nähtiin elokuvan ajankohtaisuus ja puitiin elokuvaa erityisesti yhteiskunnallisesta näkökulmasta. Näkökulman arvoa sinänsä ei kiistetä, ja useimmat pitävät elokuvaa siltäkin kannalta ansiokkaana. Kriittisimmän arvion esittää Hufvudstadsbladetissa kirjoittanut Greta Brotherus, jonka mielestä elokuva ei kykene tuomaan esiin sanomaansa vaan sisältää hajanaisia katkelmia, joista ei synny yhteiskuntakritiikkiä.
Televisioesityksen yhteydessä kirjoittaneen kriitikon mielestä kollaasimaisen elokuvan keskushenkilö on valokuvamalli Susanna (Titta Karakorpi), mutta kiinnostavimpana hahmona hän pitää tämän loikoilevaa, "kulutusfasistista yhteiskuntaa" vihaava veljeä, jonka nimi on Veli (Hannu Oravisto). Elokuva heijastaa kriitikon mukaan 1960-luvun lopun intomielistä ajankuvaa.
Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin (vuoden 1940 elokuva)

Aatamin puvussa ja vähän Eevankin on Ossi Elstelän ohjaama elokuva vuodelta 1940. Elokuva perustuu Agapetuksen romaaniin "Aatamin puvussa ja vähän Eevankin" (1928), jonka pohjalta on valmistunut neljä samannimistä elokuvaa. Elokuva oli Ossi Elstelän ensimmäinen ohjaustyö. Päärooleissa näyttelevät Tauno Palo, Sirkka Sipilä, Leo Lähteenmäki ja Jalmari Rinne. Nimensä mukaisesti elokuvan juoni kulkee alastomuuden varassa. Sirkka Sipilän voimistelu alastomana herätti kohua..
Juoni.
Maalaiskomediassa kaverukset proviisori Himanen sekä luutnantti Paavo Kehkonen viettävät kesälomaa eräällä saarella. Kun he ovat veneilemässä, he huomaavat miehen heiluttavan erään saaren rannassa. Mies on viimeistä lomapäiväänsä viettävä asemapäällikkö, jolla on kiire päästä kaupunkiin aamuun mennessä. Himanen ja Kehkonen lupaavat viedä asemapäällikön kaupunkiin, mutta veneen moottorin hajoaa ja paikalliset asukkaat luulevat jokaista heistä vuorollaan vankikarkuriksi. Kaiken lisäksi miehet menettävät vaatteensa ja joutuvat juoksentelemaan lähes tai kokonaan alastomana pitkin metsiä. Himanen eksyy maalaistalon pihakoivuun, mutta nimismies tytär Allia auttaa hänet pois, kun hän esiintyy naisena hämärässä. Himanen rakastuu Alliin talossa viettämänsä yön aikana, vaikka tyttö luulee häntä edelleen naiseksi.
Jørgensen

Jørgensen on tanskalainen ja norjalainen sukunimi, joka merkitsee Jørgenin poikaa. Ruotsissa ja Suomessa nimi esiintyy muodossa "Jörgensen" Nimi on tai on ollut muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Kogalym

Kogalym () on nuori öljyntuotantoalueen kaupunki Venäjän Hantien ja mansien autonomisen piirikunnan pohjoisosassa. Kaupunki sijaitsee linnuntietä vajaa 130 kilometriä öljykeskus Surgutista pohjoiskoilliseen ja 2 200 kilometriä Moskovasta koilliseen.
Aluehallinnollisesti kaupunki muodostaa oman 58 337 asukkaan Kogalymin kaupunkipiirin, josta väestöstä 58 181 luetaan varsinaisen Kogalymin kaupungin asukkaiksi. Kaupunkipiiriä ympäröivä alue on osa laajaa Surgutin piiriä (113 515 as.).
Surgutista pohjoiseen kohti Jamalin Nenetsiaa vievä maantie- ja rautatieyhteys kulkee kaupungin kautta. Kaupungissa on lentoasema.
New World (Lauri Ylösen albumi)

New World on Lauri Ylösen ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin 30. maaliskuuta 2011. Albumi sisältää sellaisia Ylösen tekemiä kappaleita, jotka eivät sopineet The Rasmuksen tyyliin. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Heavy” ja ”In The City”. Albumi sijoittui Suomen virallisella albumilistalla parhaimmillaan sijalle 2.
15. marraskuuta 2011 EMI uutisoi, että levystä julkaistaan "New World Special Edition" -erikoispainos saman kuukauden lopulla.
Kappaleet.
Kappaleet 2–7 Lauri Ylönen on kirjoittanut yhteistyössä Pauli Rantasalmen kanssa, muut yksin.
Brad Richardson

Bradley Richardson (s. 4. helmikuuta 1985 Belleville, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa tällä hetkellä keskushyökkääjänä NHL-seura Calgary Flamesin riveissä. Keväällä 2012 hän oli voittamassa Los Angeles Kingsin paidassa seuran ensimmäistä Stanley Cupia.
Ura.
Colorado Avalanche varasi Richardsonin NHL:ään vuoden viidennellä kierroksella, ollen koko tilaisuuden 163. varaus. Kaudella 2005–2006 hän pelasi ensimmäisen ammattilaiskautensa Avalanchen ja sen farmijoukkueen riveissä.
Pisteiden valossa Richardsonin paras kausi coloradolaisjoukkueessa tuli kaudella 2006–2007, jolloin hän merkkautti 73 pelissä 14 maalia pistetilaston näyttäessä lukemaa 22.
21. kesäkuuta 2008 Richardson myytiin Los Angeles Kingsiin vaihdossa toisen kierroksen varaukseen vuoden . Saman vuoden lokakuussa Richardson teki kahden vuoden ja 1,175 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen joukkueen kanssa.
Hän teki uransa ensimmäisen hattutempun 23. lokakuuta 2010 entistä joukkuettaan Colorado Avalanchea vastaan Kingsin 6–4-kotivoitossa.
Vuonna 2011 kesäkuussa Richardson solmi kahden kauden ja 2,35 miljoonan dollarin sopimuksen Kingsin kanssa.
Vapaana-agenttina heinäkuussa 2013 Richardson liittyi Vancouver Canucksin miehistöön 1,15 miljoonan sopimuksella.
Heti edellisen sopimuksen päätyttyä Richardson teki kolmen kauden sopimuksen Arizona Coyotesin kanssa.
Syyskuussa 2021 Richardsson teki vapaana agenttina Calgary Flamesin kanssa yksivuotisen ja 800 000 dollarin arvoisen sopimuksen.
Ihalaisen kaivos

Ihalaisen kalkkikaivos sijaitsee samannimisessä kaupunginosassa Lappeenrannassa ja sen omistaa Nordkalk Oy. Kaivoksen ohella alueella on kalkkitehdas sekä paperipigmentin raaka-aineita ja wollastoniittia valmistavat rikastamot. Ihalaisen kaivoksen tuntumassa on myös Finsementti Oy:n sementtitehdas, sekä Suomen Karbonaatti Oy:n kalsiumkarbonaattipohjaisia päällystyspigmenttejä ja täyteaineita valmistava tehdas. Koko Ihalaisen kaivos- ja tehdasalue on kooltaan noin 400 hehtaaria.
Kalkkikiven louhinta alkoi Ihalaisen alueella pienimuotoisena jo 1500-luvulla. Vuonna 1910 rakensi Paraisten Kalkkivuori Oy Ihalaisen alueelle ensimmäisen kalkkikehäuunin. Vuonna 1938 perustettiin sementtitehdas.
Ihalaisen avolouhoksen pinta-ala on noin 40 hehtaaria, leveys 700 metriä, pituus 1,5 kilometriä ja syvyys noin 150 metriä. Kiveä louhitaan vuodessa noin 2,1 miljoonaa tonnia. Kalkkikiveä arvioidaan riittävän ainakin 200 vuodeksi nykyisellä kulutuksella. Vuoteen 2001 mennessä kaivoksesta oli louhittu yhteensä 46 miljoonaa tonnia kalkkikiveä. Kaivos tuottaa kalsiitti- ja wollastoniittirikastetta sekä ohessa sivukiveä ja rikastushiekkaa.
Ihalaisen kaivoksen alueella on myös noin neljä kilometriä 1960-luvulla louhittuja luolia, joita käytetään nykyisen varastoina.
Barbara Špiler

Barbara Špiler (s. 2. tammikuuta 1992 Brežice) on slovenialainen moukarinheittäjä.
Špiler saavutti pronssia Ostravan alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007 tuloksella 55,97. Hän sijoittui neljänneksi Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008. Hän voitti 2009 kultaa alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Bressanonessa tuloksella 59,33 ja Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Tampereella heitettyään 63,57. Hän sai hopeaa Monctonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010 heitettyään 65,28. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Tallinnassa 2011 tuloksella 67,06.
Špiler karsiutui 2012 loppukilpailusta sekä Helsingin EM-kilpailuissa että Lontoon olympialaisissa. Hän sai seuraavana vuonna hopeaa Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa tuloksella 69,69, mutta karsiutui loppukilpailusta Moskovan MM-kilpailuissa. Hän karsiutui myös EM-kilpailuissa Zürichissä 2014 ja Amsterdamissa 2016 sekä MM-kilpailuissa Dohassa 2019.
Špiler rikkoi naisten Slovenian ennätyksen ensimmäisen kerran 6. kesäkuuta 2009 heitettyään Velenjessä 64,90. Maansa nykyisen ennätyksen 71,25 hän heitti Čakovecissa 5. toukokuuta 2012. Hän on voittanut naisten Slovenian-mestaruuden 2009, 2012−2015 ja 2019 sekä talvimestaruuden 2010, 2012−2016 ja 2019.
Lontoon Greenpeace

Lontoon Greenpeace () oli brittiläinen aktivistiryhmä, joka kannatti ympäristönsuojelua sekä anarkismia. Lontoon Greenpeace oli toiminnassa vuosina 1972-2001. Ryhmä nousi julkisuuteen 1990-luvulla, kun kaksi siihen kuulunutta aktivistia kieltäytyi pyytämästä pikaruokayhtiö McDonald'silta anteeksi yhtiötä kritisoineita lentolehtisiä. Tästä seurasi vuosien kestänyt oikeudenkäynti, joka tuli tunnetuksi nimellä McLibel (). Vaikka Lontoon Greenpeacen aktivistit hävisivätkin oikeudenkäynnin, se aiheutti valtavaa vahinkoa McDonald'sin julkisuuskuvalle. 
Nimestään huolimatta Lontoon Greenpeacella ei ollut minkäänlaista yhteyttä huomattavasti tunnetumpaan Greenpeace-ympäristöjärjestöön. Tunnetumpi Greenpeace-järjestö perustettiin vuonna 1971, kun suuri ryhmä pienempiä ympäristöjärjestöjä, joista moni käytti nimessään jo tuolloin sanaa "Greenpeace", yhdistyivät. Lontoon Greenpeace halusi tarkoituksella pysyä itsenäisenä, eikä se sen takia koskaan liittynyt useiden muiden järjestöjen tapaan Greenpeaceen.
Rožle Prezelj

Rožle Prezelj (s. 26. syyskuuta 1979 Maribor) on slovenialainen korkeushyppääjä..
Prezelj voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa 2001 tuloksella 221 ja oli kuudes alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Ljubljanassa 1997. Hän sijoittui 12:nneksi Pekingin olympialaisissa 2008. Hän on karsiutunut loppukilpailusta Ateenan 2004 ja Lontoon 2012 olympialaisissa, Pariisin 2003, Osakan 2007, Daegun 2011 ja Moskovan 2013 MM-kilpailuissa, Münchenin 2002, Göteborgin 2006, Barcelonan 2010 ja Helsingin 2012 EM-kilpailuissa sekä sisäratojen MM-kilpailuissa 2004 ja EM-kilpailuissa 2002, 2005, 2007 ja 2011.
Prezelj hyppäsi Slovenian ennätyksen 232 cm Mariborissa 17. kesäkuuta 2012. Sisäradoilla hän on hypännyt maansa ennätyksen 231 Ljubljanassa 24. tammikuuta 2004. Hän on voittanut Euroopan cupin 1. divisioonan korkeushyppykilpailun 2004 ja 2006. Slovenian-mestaruuden hän on voittanut ulkoradoilla 2000 ja 2002–2013 sekä sisäradoilla 2004, 2006, 2007, 2010–2012.
HMS Good Hope (1901)

HMS Good Hope (ex-"HMS Africa") oli Britannian kuninkaallisen laivaston Drake-luokan panssariristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa tuhoutuen Coronelin meritaistelussa 1. marraskuuta 1914.
Valmistus.
Alus tilattiin Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista, missä köli laskettiin 11. syyskuuta 1899. Alus laskettiin vesille 21. helmikuuta 1901 ja valmistui 8. marraskuuta 1902.
Palvelus.
Alus oli 1906 Atlantin laivaston 1. risteilijälaivueen lippulaiva ja vuonna 1908 se vieraili Etelä-Afrikassa 2. risteilijälaivueen lippulaivana. Alus siirrettiin 1913 reserviin, mutta se palautettiin palvelukseen heinäkuussa 1914 kokeiltaessa liikekannallepanoa. Elokuussa 1914 alus liitettiin kolmen sisaraluksensa kanssa 6. risteilijälaivueeseen. Alus lähetettiin Etelä-Atlantille kontra-amiraali Sir Christopher Cradockin lippulaivana. Coronelin meritaistelussa 1. marraskuuta alus tuhoutui kohdattuaan Saksan keisarikunnan laivaston vara-amiraali von Speen laivasto-osaston. Alus tuhoutui ammusvarastojen räjähtäessä vieden mukanaan koko miehistönsä.
Nikolskoje (Novgorodin alue)

Nikolskoje () on kylä Novgorodin alueen Demjanskin piirin Peskin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Veljojärven rannalla 40 kilometriä Demjanskista koilliseen. Kylässä on 106 asukasta (vuonna 2009).
Nikolskojen kautta kulkee Demjanskin ja Valdain välinen maantie. Kylässä toimii Venäjän ensimmäinen, vuonna 1854 perustettu kalanviljelylaitos. Palveluja ovat lastentarha, kulttuuritalo, kirjasto, posti ja lääkintäasema. Seudun nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, Litvinetsin muinaislinna Veljon rannalla Burakovon kylässä, Vrasskin kartanoalue Nikolskojessa sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Vuonna 2005 perustettu Nikolskojen maalaiskunta liitettiin Peskiin vuonna 2010. Keskuskylän lisäksi siihen kuului 9 kylää: Burakovo, Dunajevštšina, Isakovo, Osinuška, Paberežje, Pestovo, Podberjoza, Veljo-Stany ja Zalužje. Kunnan pinta-ala oli 142,5 neliökilometriä. Vuonna 2009 siellä oli 178 asukasta.
Seudulla on aikaisemmin ollut 1600-luvulla syntynyttä karjalaisasutusta. 1800-luvulla yli puolet silloisen Pestovon seurakunnan asukkaista puhui karjalaa äidinkielenään. 1900-luvun alussa karjalaa puhuttiin vielä Isakovossa ja Zalužjessa sekä eräissä muissa sittemmin hävinneissä kylissä.