tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Klaus Egge

Klaus Egge (19. heinäkuuta 1906 Gransherad – 7. maaliskuuta 1979 Oslo) oli norjalainen säveltäjä. Hän ammensi tuotantoonsa vaikutteita maansa kansanmusiikista, mutta turvautui myös sarjallisiin tekniikoihin. Hyödyntäessään kaksitoistasäveljärjestelmää hän kuitenkin säilytti tonaalisuuden tunnun musiikissaan. Eggen sävellysten joukossa on muun muassa viisi sinfoniaa sekä konsertot pianolle, viululle ja sellolle.
Egge oli keskeinen vaikuttaja Norjan musiikissa paitsi säveltäjänä, myös musiikkikriitikkona ja Norjan säveltäjäliiton puhemiehenä. Hänestä tehtiin Pyhän Olavin ritarikunnan ensimmäisen luokan ritari vuonna 1958 ja komentaja 1977. Hänelle myönnettiin Norjan kulttuurineuvoston kunniapalkinto vuonna 1972.
One More Sleep

One More Sleep on englantilaisen laulajan Leona Lewisin kappale, joka julkaistiin hänen neljännen studioalbuminsa Christmas, With Loven ensimmäisenä singlenä. Albumi on Lewisin ensimmäinen joulualbumi. "One More Sleep" tuli ladattavaksi Yhdysvalloissa 5. marraskuuta 2013. Isossa-Britanniassa kappale julkaistaan joulukuun 1. päivänä, kun taas muualla Euroopassa sen voi ostaa albumin julkaisupäivänä 29. marraskuuta. 
Vastaanotto.
Digital Spyn Lewis Corner antoi singlelle arvostelussa neljä tähteä viidestä. Hän kuvaili kappaletta "yhdeksi parhaista joulukappaleista musiikin lähihistoriassa". Corner jatkaa arvosteluaan kertoen, että Lewisin enkelimäinen sointi sopii täydellisesti hyväntahtoisuuden aikaan. Hän päättää arvionsa toteamalla, että "One More Sleepilla" on hyvät mahdollisuudet päästä joulun klassikoiden joukkoon.
Musiikkivideo.
Video julkaistiin Youtubessa lauantaina 30. marraskuuta. 16. marraskuuta 2013 Leona Lewisin Vevo-Youtubekanavalla julkaistiin esimakua siitä. Videolla Lewis viettää joulua perheensä ja ystäviensä kanssa.
Väritila

Väritila eli värimalli on tapa kuvata ja luokitella värejä. Väritilat voivat perustua näyttö- tai tulostuslaitteiden ominaisuuksiin tai ihmisen näkökykyyn. Valon väritila on additiivinen eli yhdistävä ja aineen subtraktiivinen eli vähentävä.
Yleisimmät väritilat ovat RGB, CMYK, Lab, indeksoidut värit, harmaasävy, bittikartta ja duotone. RGB- ja CMYK-väritiloilla on useita väriavaruuksia.
Mimosa (nimi)

Mimosa on naisen etunimi. Nimi johtuu kasvisuvun nimestä "Mimosa" (mimosat), joka on johdettu kreikan kielen "näyttelijää" tarkoittavasta sanasta "mimos". Tämän suvun kasveilla, joista tunnetuin on tuntomimosa ("Mimosa pudica"), on kukka­symboliikassa vanhastaan useita merkityksiä, jotka ovat vaikuttaneet myös Mimosan käyttöön etunimenä: mimoosa merkitsee toisaalta valoa, mutta myös herkkä­tunteisuutta ja häveliäisyyttä.
Suomessa nimi Mimosa on tullut yleiseen käyttöön vasta 1900-luvun lopulla. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Mimosa oli annettu nimeksi marraskuuhun 2025 mennessä hieman yli 2 830 naiselle ja ainakin yhdelle miehelle. Vuodesta 2015 lähtien Mimosan nimipäivä on 6. marraskuuta, joka ennen oli Kustaa Aadolfin nimipäivä. Nimiyhdistelmä Kustaa Aadolf menetti oman nimipäivän, mutta se sisällytettiin itse merkkipäivän nimeen: "ruotsalaisuuden päivä, Kustaa Aadolfin päivä".
Loop

Loop on Sanoma-konserniin kuuluvan Nelonen Median omistama suomalainen valtakunnallinen kaupallinen radiokanava. Kanava soittaa pääosin hiphoppia, R&amp;B:tä ja dancea. 
Loopin musiikkipäällikkö on Jussi Mäntysaari, joka seurasi Mikko Koivusipilää. Loopin ohjelmapäällikkö oli Petra Piipari, joka kuoli 29. huhtikuuta 2022.
Loopin aamun juontajina toimivat 12. marraskuuta 2021 saakka Jussi Ridanpää ja Karoliina Tuominen. He siirtyivät juontamaan samaan konserniin kuuluvan HitMixin aamuohjelmaa marraskuun 2021 lopulla. Iltapäivälähetyksen juonsi aiemmin Paula ”Paukkki” Rinta-Kanto. Loopin aamulähetystä juontavat 5. syyskuuta 2024 lähtien Mia "Millu" Haataja ja Karoliina Tuominen.
Lanseeraus.
Kanava tavoittelee erityisesti naisia ja aktiivisia sosiaalisen median käyttäjiä. Loop lanseerattiin 6. marraskuuta 2013 klo 6.00 aloittamalla yhteensä 10 000 kappaleen mittainen "hittiputki" ilman keskeytyksiä. Varsinaiset lähetykset alkoivat 13. marraskuuta 2013.
Kuuluvuusalueet ja taajuudet.
Loopin kuuluvuusalueet ja taajuudet:
Svea (nimi)

Svea on ruotsalainen naisen etunimi. Nimi on samaa alkuperää kuin maan omakielinen nimi "Sverige". Sveanmaa on keskeisin Ruotsin kolmesta historiallisesta pääosasta, ja Svea-mamma on 1600-luvulta saakka ollut tunnettu Ruotsin henkilöitymänä. Etunimenä Svea tuli käyttöön 1800-luvun alkupuolella sen jälkeen, kun Esaias Tegnér vuonna 1811 oli julkaissut Svea-nimisen runoelman.
Suomessa nimi Svea on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu marraskuuhun 2025 mennessä noin 2 800 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt ennen vuotta 1920.
Nimipäivä.
Ruotsissa nimi Svea otettiin kalenteriin vuonna 1901. Svean nimipäivä on Ruotsissa 2. tammikuuta, koska isänmaallisista syistä tämä nimi haluttiin sijoittaa vuoden alkuun heti uudenvuodenpäivän jälkeen.
Suomessa nimi esiintyy vain suomenruotsalaisessa kalenterissa, jossa Svean nimipäivä on 6. marraskuuta, jota päivää suomenruotsalaiset viettävät ruotsalaisuuden päivänä. Aikaisemmin (vuosina 1908–2014) nimipäivä oli 14. elokuuta, joka on keskiajalla ollut Pyhän Svean muistopäivä.
Ilmo Valtonen

Ilmo Juhani Valtonen (s. 3. helmikuuta 1962 Nurmes) on suomalainen graafinen suunnittelija, joka on tullut tunnetuksi yritysten liikemerkkien ja logojen suunnittelijana.
Ilmo Valtonen kouluttautui aluksi metallisepäksi ja työskenteli miltei kahdeksan vuotta nurmeslaisessa metalliyrityksessä suunnittelijana, koneistajana ja hitsaajana. Hän lähti opiskelemaan graafista suunnittelua Lahden muotoiluinstituuttiin, josta valmistui 1990. Jo vuonna 1987 Valtonen voitti ensimmäisen tunnuskilpailunsa ja sijoittui kakkoseksi julistekilpailussa. Vuonna 1991 hän voitti sata tuhatta markkaa ja ensimmäisen palkinnon kilpailussa, jossa etsittiin uutta tunnusta yhdistyville MTV:lle ja Kolmoskanavalle.
Valmistuttuaan Lahdesta Valtonen aloitti graafikonuransa Kyösti Variksen ja Esa Ojalan yrityksessä Varis &amp; Ojala. Viherjuuren Ilme -yrityksessä Valtonen työskenteli kahdeksan vuotta, kunnes hänet vuonna 2002 kutsuttiin kehittämään mainostoimisto PHS:n designtoimintoja. Vuonna 2004 Valtonen siirtyi Dynamo Advertising -toimiston yhteyteen perustetun Dynamo Identityn osakkaaksi. Vuonna 2008 Valtonen osti Dynamo Identityn kokonaan itselleen ja muutti sen nimeksi Design Ilmo Valtonen Oy. Yritys meni konkurssiin 2010, mutta Valtonen jatkaa suunnittelutyötä toiminimellään.
Valtonen on suunnitellut tai uudistanut muun muassa Elisan, Eteran, Itellan, Leonian, LähiTapiolan ja Valtran yritysilmeet sekä Finlandia-talon, Lahden Sibeliustalon, Helsingin kulttuuripääkaupunkivuoden 2000 ja Turku 2011 -kulttuuripääkaupunkivuosihankkeen hakemusvaiheen ”Turku palaa” -tunnukset.
Valtonen toimi Grafian puheenjohtajana 1994–1997. Muotoilun valtionpalkinto hänelle myönnettiin 2004.
Federal Prospects Hockey League

Federal Prospects Hockey League (FPHL) on yksi jääkiekon alasarjoista Yhdysvaltojen itäosassa. Liiga on perustettu vuonna 2010, nimellä Federal Hockey League. Sarja toimi kyseisellä nimellä kaudet 2010-2019.
Alexandre Tansman

Alexandre Tansman (12. kesäkuuta 1897 Łódź – 15. marraskuuta 1986 Pariisi) oli puolalaissyntyinen säveltäjä. Hän opiskeli Łódźissa ja Varsovassa. Hänen opiskelutoverinsa oli Paul Kletzki, joka muun muassa esitti Pariisissa Tansmanin viidennen sinfoniaan. Pariisiin asetuttuaan Tansman sai rohkaisua ja tukea Maurice Ravelilta ja Albert Rousselilta. Hänen teostensa esityksiä johtivat Serge Koussevitzky, Leopold Stokowski, Pierre Monteux, Vladimir Golschmann, Dimitri Mitropoulos, Arturo Toscanini, Rafael Kubelik, André Cluytens, Jascha Horenstein, Ferenc Fricsay, Charles Brück, Jean Fournet ja Bruno Maderna.
Vuosina 1927–8 Tansman järjesti ensimmäisen kiertueensa Yhdysvalloissa. Hän esitti siellä Koussevitzkyn ja Bostonin sinfoniaorkesterin kanssa toisen pianokonserttonsa, joka oli omistettu Charlie Chaplinille. Vuosina 1932–3 Tansman oli maailmankiertueella, jonka aikana hän muun muassa tapasi Mahatma Gandhin. Toisen maailmansodan alussa Tansman poistui Ranskasta Toscaninin, Chaplinin, Eugene Ormandyn ja Jascha Heifetzin perustaman komitean avustamana. Yhdysvalloissa Tansmanin teoksia esittivät johtavat orkesterit New Yorkissa, Clevelandissa, San Franciscossa, Minneapolisissa, Los Angelesissa, Saint Louisissa, Washingtonissa ja Cincinnatissa. Säveltäjä asui Los Angelesissa, ja Igor Stravinsky oli eräs hänen läheisimmistä ystävistään. Tämän yhteyden tuloksena syntyi merkittävä Stravinskya käsittelevä kirja.
Tansman palasi sittemmin Pariisiin. Hän sai säännöllisesti tilauksia Ranskan radiolta, ja hänen myöhäiskautensa merkittäviin teoksiin lukeutuvat oratorio "Isaïe le Prophète", ooppera "Sabbataï Zevi" ja "Konsertto orkesterille".
Autoharp

Autoharp eli sointusitra on kielisoitin, joka muodostuu vaimentimiin kiinnitetyistä sointurimoista, jotka painettuna vaimentavat kaikki muut kielet paitsi ne joita tarvitaan halutun soinnun muodostamiseen. Nimestään huolimatta autoharp ei ole harppu vaan otenauhaton sitra.
Vuonna 1882 Philadelphiaan muuttanut saksalainen siirtolainen Charles F. Zimmermann sai patentin soittimelle, jossa oli tiettyjä kieliä soiton aikana vaimentava mekanismi. Hän kutsui keksintöään autoharpiksi. Patentin soitin poikkesi rakenteeltaan myöhemmistä autoharpeista. Ei ole tiedossa valmistiko Zimmermann yhtään alkuperäisen patentin mukaista soitinta kaupallisesti. Saksan Markneukirchenissä Karl August Gütter valmisti soittimen, jota hän kutsui nimellä "Volkszither" (”kansansitra”), joka muistutti nykyisiä autoharpeja. Gütter sai brittiläisen patentin soittimelleen noin vuonna 1883–1884. Zimmermann alkoi vierailtuaan Saksassa, valmistaa Gütterin mallin mukaisia soittimia vuonna 1885. Zimmermann käytti soittimestaan autoharp-nimeä ja omaa patenttinumeroaan. Gütterin mallista tuli hyvin suosittu ja näin Zimmermannia pidetään usein virheellisesti autoharpin keksijänä.
Rakenne.
Nykyaikaisessa autoharpissa on 36 tai 37 kieltä, vaikkakin joissakin voi olla jop 47 tai 48 kieltä. Ne on järjestetty joko diatonisen tai kromaattisen asteikon mukaisesti. Vakiomalleissa on 15 tai 21 sointurimaa ja -painiketta, joista voi valita duuri-, molli- tai dominanttiseptimisointuja.
George Zukerman

George Benedict Zukerman (22. helmikuuta 1927 Lontoo – 1. helmikuuta 2023) oli kanadalainen fagotisti ja impressaari. Hän syntyi newyorkilaisen Englannissa toimineen kirjeenvaihtajan pojaksi. Hän opiskeli New Yorkin High School of Music and Artissa ja Queen's Collegessa, josta hän valmistui "Master of Arts" -arvolla vuonna 1949. Toisessa maailmansodassa Zukerman palveli Yhdysvaltain laivastossa. 
Zukerman soitti muun muassa Vancouverin sinfoniaorkesterissa ja Israelin filharmonisessa orkesterissa. Hän perusti Cassenti Players -kokoonpanon vuonna 1954. Hän jätti Vancouverin sinfoniaorkesterin vuonna 1963 keskittyäkseen soolouralleen. Hän aloitti vuosittaiset kiertueet Euroopassa vuonna 1964 ja etsi joka kerralla julkaisemattomia konserttoja ja myös muita teoksia soittimelleen. Ensimmäisen maailmankiertueensa yhteydessä vuonna 1969 Zukermanista tuli ensimmäinen ulkomaalainen fagotisti, joka kutsuttiin esiintymään solistina Neuvostoliittoon. Hän teki toisen maailmankiertueensa vuonna 1976. Hän esiintyi muun muassa Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Etelä-Afrikassa, Kiinassa ja Uudessa-Kaledoniassa.
Zukermanille ovat säveltäneet teoksia monet kanadalaiset säveltäjät. Näihin lukeutuvat Murray Adaskin, Jean Coulthard, Theo Goldberg, Jacques Hétu, Arthur Polson, Robert Turner, John Weinzweig ja Elliot Weisgarber. Erityisesti Zukerman kuitenkin keskittyi 1700–1800-luvuilta peräisin olevaan ohjelmistoon. 
Zukerman perusti vuonna 1955 Overture Concerts Associationin. Vuonna 1993 hänet otettiin Kanadan ritarikuntaan ja hänelle myönnettiin vuosittainen National Arts Centren palkinto. Vuonna 1996 hänet otettiin myös Brittiläisen Kolumbian ritarikuntaan. Hän sai vuonna 1967 Kanadan kansalaisuuden.
Juomalaulu (kappale)

"Juomalaulu" on rap-artisti Spektin kolmas single hänen debyyttialbumiltaan "Diktaattorimies". Kappale julkaistiin 16. elokuuta 2013 Rähinä Recordsin kautta. Kappaleen kertosäkeellä vierailee Tasis. "Juomalaulun" kertosäe ja viimeinen säkeistö on lainattu suoraan Freud Marx Engels &amp; Jung -yhtyeen saman nimisestä kappaleesta.
Kappaleen musiikkivideolla nähdään Mika Salo, Arman Alizad, Mehdi Younes, Jasper Pääkkönen, Andrei Alén, Sami Lepistö, Tomi Björck, Ilari Sahamies ja Timo Pieni Huijaus. Videon on ohjannut Aku Louhimies.
"Juomalaulu" nousi parhaimmillaan Suomen virallisen singlelistan seitsemännelle sijalle. Sijoitus oli sama Suomen virallisella latauslistalla.
Borneonpöllökehrääjä

Borneonpöllökehrääjä ("Batrachostomus harterti") on pöllökehrääjiin kuuluva Kaakkois-Aasiassa tavattava lintulaji.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan borneonpöllökehrääjä on 34–37 cm pitkä. Yleisväritykseltään lintu on ruskeankirjava ja sukupuolet ovat hyvin samannäköisiä. Pää on suurikokoinen ja väriltään kastanjanruskea punaruskein viiruin. Silmäkulmissa on punaruskeat töyhdöt. Rinta ja vatsa ovat ruskean, valkoisen ja mustan suomukuvioima. Selkä ja siivet ovat kastanjan ja punaruskeat valkoisin siipitäplin. Borneonpöllökehrääjän pyrstössä on vaaleamman tai tummemman ruskeita vaakaraitoja. Borneonpöllökehrääjä muistuttaa ulkonäöltään huomattavasti isopöllökehrääjää ("B. auritus")
Levinneisyys ja elinympäristö.
Borneonpöllökehrääjää tavataan Borneon saarelta Indonesiasta ja Malesiasta. Borneonpöllökehrääjä elää vuorten rinteiden metsissä tyypillisesti noin 300–1 250 metrin korkeudessa. Elinympäristöksi sopivien metsien määrä Borneolla on vähentymässä hakkuiden vuoksi.
Steve Mahre

Steven Irving ”Steve” Mahre (s. 10. toukokuuta 1957 Yakima, Washington) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä, maailmanmestari ja olympiamitalisti. Hän on neljä minuuttia nuorempi kuin kaksoisveljensä Phil Mahre.
Mahre sijoittui Innsbruckin olympialaisissa 1976 suurpujottelussa 13:nneksi, Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 1978 pujottelussa kahdeksanneksi ja Lake Placidin olympialaisissa 1980 suurpujottelussa 15:nneksi. Hän voitti suurpujottelun maailmanmestaruuden Schladmingissa 1982 0,51 sekunnin erolla Ingemar Stenmarkiin. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän sai pujottelussa hopeaa 0,21 sekuntia kaksoisveljelleen Philille hävinneenä. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun kaksoset saavuttivat kaksoisvoiton olympialaisissa.
Mahre sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kolmanneksi kaudella 1981–1982, neljänneksi 1980–1981 ja kymmenenneksi 1978–1979. Pujottelun maailmancupissa hän oli kolmas kausilla 1980–1981 ja 1981–1982 sekä neljäs kaudella 1982–1983. Alppiyhdistetyn maailmancupissa hän sijoittui viidenneksi 1980–1981. Hän voitti kaikkiaan yhdeksän maailmancupin osakilpailua, sijoittui viisi kertaa toiseksi ja seitsemän kertaa kolmanneksi.
Maailmancupin osakilpailuvoitot.
Lähde: FIS
Joan Peebles

Joan Angusta Brownie Peebles (5. tammikuuta 1899 New Westminster, Brittiläinen Kolumbia – 11. lokakuuta 1991 New Westminster, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan altto. 
Työskenneltyään viisi vuotta koulun opettajana Peebles voitti Hudson’s Bay Companyn mitalin vuonna 1923 ensimmäisellä Brittiläisen Kolumbian musiikkifestivaalilla. Tämän jälkeen Peebles opiskeli Vancouverissa Walter Coulthardin johdolla. Hän suoritti opintoja lisäksi New Yorkissa ja Rochesterissa. Hän teki konserttidebyyttinsä vuonna 1924 Rochesterissa ja oopperadebyyttinsä vuonna 1925 Nancyn roolissa oopperassa "Martha". Vuosina 1927–1929 Peebles kiersi Yhdysvalloissa ja Kanadassa American Opera Companyn kanssa ja sai arvostusta erityisesti Carmenin roolissa. Lisäksi hän esiintyi muun muassa Detroitin ja Philadelphian oopperoissa.
Peebles vetäytyi vuonna 1942 Titusvilleen, Pennsylvaniaan, jossa hän antoi yksityistä opetusta, kunnes palasi vuonna 1974 New Westminsteriin. Hänen ainoat kaupalliset levytyksensä koostuvat osista oopperasta "Carmen". Vuodelta 1940 peräisin olevilla levytyksillä hänen kanssaan laulaa Raoul Jobin.
Juomalaulu

Juomalaulu on laulu, jota lauletaan samalla kun juodaan alkoholia tai muuta juhlajuomaa. Juomalaulut voivat olla kansanlauluja, kuten ”Whiskey in the Jar”. "Snapsilaulut" ovat lyhyitä ja reippaita, usein laajalti tunnettuja ja helppoja oppia. 
Juomalaulut kuuluvat myös osana opiskelijalauluihin. Laulunaihe voi olla myös vesi: ”Aqua vera – lauletaanpas vedestä”. Juomalauluihin liittyvät myös juomaleikit, joissa laulun aikana voidaan liikkua, kuten nousta tuolille tai taputtaa käsiä tahdin mukaan.
Filippiinienkuhankeittäjä

Filippiinienkuhankeittäjä ("Oriolus steerii") eli aiemmalta nimeltään bataaninkuhankeittäjä on kuhankeittäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Filippiinienkuhankeittäjää tavataan kotoperäisenä Filippiineillä. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Cebulla tavatusta alalajista "assimilis" ei ole tehty varmoja havaintoja vuoden 1906 jälkeen, ja se on luultavasti kuollut sukupuuttoon. Filippiinienkuhankeittäjän elinympäristöä ovat metsät ja se useimmiten pareittain ja saataa liittyä parviksi yhdessä muiden lintulajien kanssa.
Afrikankuhankeittäjä

Afrikankuhankeittäjä ("Oriolus auratus") on kuhankeittäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Afrikankuhankeittäjää tavataan laajalla alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Lajin on kuvattu olevan suurimmaksi osaksi yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Variskilaiset vuorijonot

Variskilaiset vuorijonot eli variskidit eli herkynidit tarkoittaa kivihiili- ja permikaudella vuorijonopoimutuksessa muodostuneita vuorijonoja. Niitä ovat esimerkiksi Altai, Ural ja Appalakit. Satoja miljoonia vuosia vanhat vuoristot luokitellaan vanhoiksi vuoristoiksi. Niiden huiput ovat madaltuneet ja vuoret ovat muutenkin kuluneet ulkoisten kuluttavien voimien vaikutuksesta. Näitä kuluttavia voimia ovat esimerkiksi jää ja vesi sekä rapautumista ja eroosiota aiheuttavat tekijät.
Gett Strandberg

Gett Grace Gabriella Strandberg (26. marraskuuta 1919 Helsinki – 18. joulukuuta 1990) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija, kääntäjä ja metodistikirkon pastori. Hän käytti myös nimimerkkiä "Kitty".
Strandbergin vanhemmat olivat virkamies Karl Ivar Strandberg ja Hilda Augusta (o.s. Fagerström). Strandberg tuli ylioppilaaksi 1938 ja työskenteli pankin prokuristina ja toimittajana. Strandbergin syntymäetunimet olivat Göta Dagmar Gabriella, mutta hän vaihtoi ne 1966 muotoon Gett Grace Gabriella. Myöhemmin Strandberg toimi pastorina Turun ruotsalaisessa metodistiseurakunnassa ja Ruotsissa Köpingin metodistiseurakunnassa.
Antti Siukonen

Antti Armas Siukonen (s. 25. huhtikuuta 1980 Tuusula) on suomalainen pastori. Hän on toiminut "Fleim"-lehden päätoimittajana sen perustamisesta (2006) saakka ja sen jälkeen Espoon seurakuntien kasvatustyön pastorina.
Siukonen on ollut kirkolliskokouksen maallikkoedustajana 2004–2008 ja pappisedustajana 2012–2016. Hän on toiminut kolumnistina "Vantaan Laurissa" (2008–2010) ja "Essessä". Hän on ollut myös perustamassa Kirkon Ulkomaanavun Changemaker-verkostoa ja puolustanut turvapaikanhakijoita.
Siukonen valittiin Vuoden isäksi 2013.
Arnoldo Ellerman

Arnoldo Ellerman (12. tammikuuta 1893 Buenos Aires – 21. marraskuuta 1969 Buenos Aires) oli huomattava argentiinalainen shakkitehtävien laatija. Hän on eräs maailman kaikkien aikojen merkittävimmistä kaksisiirtoisten mattitehtävien laatijoista. Ansioista laatijana hän sai kansainvälisen tehtävämestarin arvon 1959. Lisäksi hänet tunnetaan šakkikirjailijana ja šakinpelaajana. 
Elämä.
Ellerman syntyi Buenos Airesissa. Hän oppi šakin säännöt jo nuorena. Sittemmin hän omistautui kokonaan šakkitehtävien laatimiseen. Ellermanin pitkä laatijan ura alkoi 1910-luvulla. Hän laati yhteensä 5 840 šakkitehtävää. Näistä suurin osa on kahden siirron mattitehtäviä. Ellerman sai tehtävillään laadintakilpailuissa useita palkintoja. Hänen tehtävänsä voitti 115 kertaa 1. palkinnon, 152 kertaa toisen palkinnon ja 69 kertaa kolmannen palkinnon. Hän sai tehtävällään kahdesti myös kultamitalin šakkiolympialaisten laadintakilpailuissa (Helsingissä 1952 ja Tel Avivissa 1964). Laadinnallisista ansioista hänelle myönnettiin ensijaossa yhtenä neljästä laatijasta kansainvälisen tehtävämestarin arvo (honoris causa) vuonna 1959. Laadintauran ohella Ellerman tuomitsi šakkitehtävien laadintakilpailuja. Näistä ansioista hänelle myönnettiin 1956 kansainvälisen tehtävätuomarin arvonimi. 
Maailman tehtäväšakillinen yhteisö alkoi muodostaa 1950-luvun puolessa välissä laatijoiden kansainvälistä yhteistoimintaelintä. Perustettiin maailman šakkijärjestö FIDE:n alainen maailman tehtäväšakin pysyvä toimikunta (Permanent Commission of the FIDE for Chess Compositions, PCCC). Organisaation ensimmäinen maailmanlaajuinen kokoontuminen eli I maailman tehtäväkongressi pidettiin 1956 Budapestissä. Tuolloin jaettiin tehtäväšakin ensimmäiset kansainväliset arvonimet ja mm. Ellerman nimitettiin kansainväliseksi tehtävätuomariksi. Vuoden 1958 tehtäväkongressi järjestettiin Piranissa, Jugoslaviassa ja Ellerman toimi sen puheenjohtajana.
Ellerman kuoli 21. marraskuuta 1969 Buenos Airesissa. Hänet haudattiin San Fernandon hautausmaalle.
Kirjailija.
Ellermanin kirjallinen ura oli monipuolinen. Hän kirjoitti useita šakkikirjoja tehtäväšakista ja pelišakista. Ellerman toimi myös lehtitoimittajana. Hän oli useiden vuosien ajan "El Ajedrez Argentino" –nimisen lehden toimittaja.
Ali Soilih

Ali Soilih M’Tsashiwa (arab. علي صويلح) (7. tammikuuta 1937 – 29. toukokuuta 1978) oli komorilainen sosialisti sekä Komorien diktaattori vuosina 1976–1978. Soilih kaappasi vallan presidentti Said Mohamed Jaffarilta tammikuussa 1976, jolloin hänestä tuli virallisesti maansa johtaja.
Soilihin ohjelma oli eräänlainen sekoitus maolaisuutta sekä islamilaista filosofiaa. Soilihin ykköstavoitteena oli saada Komoreista omavarainen ja edistyksellinen valtio. Soilih painotti nuorten merkitystä edistyksellisyydessä, ja hän laskikin äänestysikärajan 14 vuoteen. Hän myös perusti miliisin ("Moissy"), joka oli suunnattu nuorille ja jonka tarkoituksena oli järjestää väkivaltaisia hyökkäyksiä konservatiivisia henkilöitä, pääasiassa kylänvanhimpia kohtaan.
Soilih oli suosittu nuorison keskuudessa: tähän on luultavasti syynä hänen myötämielinen suhtautuminen nuorisoa kohtaan poliittisesti sekä monet nuoria miellyttäneet päätökset, kuten kannabiksen laillistaminen sekä huntujen poistaminen komorilaisten naisten keskuudessa
Soilihin aggressiivisen poliisivoimien seurauksena häntä kohtaan alkoi syntyä vastustusta, ja hänen valtakautensa päättyi lopulta Bob Denardin johtamaan vallankaappaukseen 13. toukokuuta 1978. Soilih tapettiin 16 päivää tämän jälkeen ampumalla. Virallisen tiedonannon mukaan hän oli yrittänyt karata kotiarestista.
Soilihin kuolinpäivä 29. toukokuuta on Komoreilla kansallinen juhlapäivä.
Primera Divisiónin kausi 1929–1930

Espanjan jalkapallon Primera Divisiónin toinen kausi alkoi joulukuussa 1929 ja kausi päättyi maaliskuussa 1930. Espanjan mestaruuden voitti Athletic Bilbao.
Sarjataulukko.
Athletic Club de Madrid putosi Segunda Divisióniin. Tilalle nousi Deportivo Alavés.
Ottelut.
Heikki Kalha

Heikki Sakari Kalha (ent. Kronqvist, 1. syyskuuta 1931 Helsinki – 10. marraskuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja varatuomari. 
Heikki Kalha kirjoitti ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta vuonna 1950, valmistui Helsingin yliopistosta lainopin kandidaatiksi vuonna 1957 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1960. Toimittuaan aluksi Tyrvään tuomiokunnan notaarina vuosina 1958–1959 hän siirtyi ulkoministeriön palvelukseen. Kalha työskenteli avustajana Suomen YK-edustustossa vuonna 1960, ulkoministeriön jaostosihteerinä vuosina 1963–1964, lähetystösihteerinä Madridissa vuosina 1964–1967 ja Tokiossa vuosina 1967–1969 sekä jaosto- ja toimistopäällikkönä ulkoministeriössä vuosina 1969–1974. Hän toimi Suomen suurlähettiläänä Beirutissa 1974–1977 ja samalla Ammanissa ja Kuwaitissa, sitten Ateenassa 1977–1980, Bonnissa 1980–1985, oli sitten ulkoasiainministeriön neuvottelevana virkamiehenä 1985–1988 ja toimi jälleen suurlähettiläänä Madridissa 1988–1990 ja Tokiossa 1990–1994.
Lähteet.
Giorgio Koukl

Giorgio Koukl (s. 1953 Praha) on pianisti, cembalisti ja säveltäjä. Hän aloitti opintonsa Prahassa ja muutti vuonna 1968 Sveitsiin. Hän täydensi opintojaan Zürichissä sekä Milanossa, Italiassa. Hän osallistui Nikita Magalovin, Jacques Févrierin, Stanislaus Neuhausin ja Rudolf Firkušnýn mestarikursseille. Koukl on johtavia Bohuslav Martinůn pianomusiikin tulkitsijoita. Hän on levyttänyt Naxokselle säveltäjän koko soolopianotuotannon sekä lisäksi tämän vokaalimusiikkia ja kaksi levyä konserttoja. 
Kouklin toinen hanke on ollut Aleksandr Tšerepninin pianoteosten levyttäminen. Koukl asuu Luganossa, Sveitsissä, ja hänellä on äitinsä puolelta venäläisiä sukujuuria. Hän on julkaissut omia sävellyksiään Lux Nova Pressin kautta.
Ligue Nord-Américaine de Hockey

Ligue Nord-Américaine de Hockey (LNAH), tunnetaan myös nimellä (North American Hockey League) on yksi Pohjois-Amerikan jääkiekon alasarjoista, jota pelataan Kanadan Quebecissa ja Ontariossa. Vuosina 1996-2004 sarja tunnettiin nimellä Quebec Semi-Pro Hockey League (QSPHL).
LNAH:ia mainostetaan maailman väkivaltaisimmaksi jääkiekkosarjaksi. Sarjassa tapellaan keskimäärin 3,2 kertaa ottelua kohti, kun esimerkiksi NHL:ssä vastaava luku on 0,6.
Joukkueet kaudella 2019–2020.
Kaudella 2019–2020 sarjassa pelaa kuusi joukkuetta.
Osmo Hämeenniemi

Osmo Veli Hämeenniemi, kirjailijanimeltä Aarno Routa (29. syyskuuta 1919 Miehikkälä – 22. marraskuuta 1958 Valkeakoski) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Henkilöhistoria.
Hämeenniemen vanhemmat olivat Väinö Tanelinpoika Hämeenniemi ja Lyydia Tanelintytär Hämeenniemi ja puoliso Kirsti Anna Helena Aho. Hämeenniemi valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin opettajaseminaarista vuonna 1949. Säveltäjä Eero Hämeenniemi on hänen poikansa.
Teoksia.
Nimellä "Osmo Hämeenniemi":
Nimellä "Aarno Routa":
Niiralan rautatieasema

Niiralan rautatieasema () on Tohmajärvellä sijaitseva rautatieliikennepaikka, joka toimii tavaraliikenteen raja-asemana rataosalla Niirala-raja–Säkäniemi entisessä Värtsilän kunnassa. Asema on lyhyen rataosansa merkittävin asema ja yksi Suomen neljästä Venäjälle liikennettä välittävästä rautatien raja-asemasta.
Niiralan ratakilometri on Helsingistä Elisenvaaran kautta lukien 555+846. Ennen vuotta 1955 aseman ratakilometrit olivat 555+700 ja 556+125, joilla sijaitsivat Niiralan pysäkki ja seisake.
Rautatieaseman lähellä sijaitsee Niirala-rajan liikennepaikka (lyh. Nrlr, ratakm 554+080).
Aseman historia.
Aseman perustaminen ja kehittyminen.
Rautatie Niiralasta Joensuuhun on alkuperäistä Karjalan rataa. Niiralan kohdalla ei ollut liikennepaikkaa ennen toista maailmansotaa. Lähimmät asemat olivat idässä Värtsilä ja lännessä Kaurila.
Niiralan rautatieasema perustettiin vuonna 1948 Värtsilän aseman jäätyä sotien seurauksena Neuvostoliiton puolelle viimeiseksi seisakkeeksi Suomen puolella. Seisakkeelle tuli miehitys vuonna 1953 ja se ylennettiin asemaksi vuonna 1955. Neuvostoliittoon suuntautuvan yhdysliikenteen tavara-asema Niiralasta tuli vuonna 1956.
Nykyinen asemarakennus valmistui vuonna 1960.
Matkustajaliikenne.
Niiralan asemalle liikennöitiin matkustajajunilla avaamisesta vuodesta 1948 vuoteen 1987. Aluksi liikennöitiin höyryveturien vetämillä vaunujunilla, mutta vuonna 1956 liikenteen hoito siirtyi Dm7-kiskoautoille, joilla liikennöitiin matkustajaliikenteen loppuun asti. Lättähattuliikenteen alkuaikoina junapareja Niiralaan / Niiralasta oli kuusi vuorokaudessa.
Matkustajaliikenteen loppuaikoina vuoroja oli hyvin vähän. Arkisin Niiralaan liikennöi enää yksi junapari iltaisin ja viikoittainen vuoromäärä jäi kahdeksaantoista. Säännöllinen matkustajaliikenne loppui 30. toukokuuta 1987, kun viimeinen lättäjuna saapui Niiralan asemalle kello 22.22.
Asema nykyään.
Niirala on nykyään Venäjälle suuntautuvan tavaraliikenteen asema. Muu tavaraliikenne Niiralan radalla on vähäistä ja koostuu raakapuun kuljetuksista. Rataosa on sähköistämätön toisin kuin muut Venäjän rataverkkoon liittyvät rataosat. Tämä rajoite sekä liikennevirtojen kannalta muita raja-asemia epäedullisempi sijainti vaikuttavat siihen, että Niiralan kautta kulkenut tavaramäärä on vähäisin neljästä rautateiden raja-asemasta. Ratahallintokeskus ei vuoden 2009 kehittämissuunnitelmassaan nähnyt muita kehitystarpeita Niiralan suhteen kuin liikenteenohjausjärjestelmän parantamisen. Laajennuksille tai sähköistykselle ei nähty tarvetta.
Vuonna 2013 Niiralan asemalla toimii jatkuvasti paikalla olevana päivystävänä vaihtoveturina Dv12- tai Dr14-veturi. Liikenne Suomen suuntaan hoidetaan Dv12:n lisäksi Dr16-tyyppisillä vetureilla. Venäläinen kalusto liikennöi ratapihalle asti Suomen puolelle.
Keskikosken silta

Keskikosken silta (oik. "Keskikosken silta I" ja "Keskikosken silta II" ) on teräksinen jäykistetty sauvakaarisilta Myllykosken taajamassa entisen Anjalankosken kaupungin alueella Kouvolassa. Vuonna 1954 valmistuneet kaksi siltaa ylittävät Kymijoen kapean saaren kohdalta. Läntinen silta (Keskikosken silta I) on otettu museosillaksi vuonna 1982. Sillan yli johtaa seututie 353.
Keskikosken sillat.
Siltapaikka on kohdassa, jossa Kymijoessa on pitkä ja kapea Lemmensaari. Kaksi teräksistä sauvakaarisiltaa valmistuivat silloisten Anjalan ja Sippolan kuntien rajalle vuonna 1954. Niitä kutsuttiin tuolloin Myllykosken silloiksi, mutta siltojen nykyiset nimet ovat Keskikosken silta I ja Keskikosken silta II. Museosilta, silta I eli läntinen silta, on jänneväliltään pidempi. Kolmiaukkoisen sillan keskiaukko on 50,1 metriä ja jänneväli 51 metriä. Sillan hyötyleveys on 10 metriä, kokonaispituutta sillalle tulee 78,5 metriä. Itäisen sillan jännemitta on 37 metriä. Myllykosken sillat suunnitteli professori Herman Ossian Hannelius.
Keskikosken teräsbetonikantiset sillat ovat osa Myllykosken paperitehtaan tehdasympäristöä, joka kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Rakenteesta.
Jäykistetyssä sauvakaarisillassa kohdistetaan toispuolisesta kuormasta johtuvat taivutusrasitukset lähes kokonaan jäykistyspalkkiin, joka on sillan kaaren yläpuolella. Taivutusjännitys jakaantuu palkille ja kaarelle niiden jäykkyyksien suhteessa, ja jäykistetyssä sauvakaarisillassa kaari tehdään ohueksi ja siten taipuisaksi. Sillassa on tiheässä kaaresta lähteviä pilareita, jotka tukevat teräksistä jäykistyspalkkia. Jäykistettyjä sauvakaarisiltoja on rakennettu muun muassa paikkoihin, joissa virtauksen takia ei voida rakentaa telineitä uomaan.
Rekottilan kalliomaalaus

Rekottilan kalliomaalaus sijaitsee Rekottilan linnavuorella Paimiossa Varsinais-Suomessa. Maalauksesta erottuu vain punaväriläiskiä, joten se voi olla muukin kuin pyyntiväestön kalliomaalaus. Mäki on toiminut keskiajalla pakolinnana ja lähistöllä on pronssikautisia hautaröykkiöitä eli hiidenkiukaita. Maalaus löydettiin vuonna 1989 inventoinnin yhteydessä.
Kallio ja sen sijainti.
Kallio pistää esille saarekkeena peltoaukealla, mistä Sauvonjoki saa alkuuna Vainionojana. Paikka sijaitsee 700 metriä Turku-Helsinki moottoritiestä pohjoiseen ja Turku-Helsinki rautatiestä 300 metriä etelään. Paimio on kalliomaalaukselle erikoinen paikkakunta, sillä rannikon tuntumasta ei tunneta kovinkaan monta maalausta.
Maalaus.
Punaväriä on kolmessa kohtaa noin 1,5 metriä maan pinnasta mitattuna ja keskimmäisessä on havaittavissa yksi kuvio. Se muistuttaa rengasta ja sijoittuu kallion pinnalle juuri kaarevan halkeaman yläpuolelle.
18,19-dehydrobuprenorfiini

18,19-dehydrobuprenorfiini (HS-599) on buprenorfiinin didehydrojohdos. Ainoa ero on kaksoissidos C18-C19 välillä. Sillä on noin kaksinkertainen teho buprenorfiiniin ja 50-kertainen morfiiniin verrattuna. Eläinkokeissa sillä on todettu olevan pitkäkestoinen kivunlievitys.
18,19-dehydrobuprenorfiini ei ole aiheuttanut ehdollistettua paikkahakuisuutta koe-eläimissä toisin kuin buprenorfiini ja morfiini. 18,19-Dehydrobuprenorfiinilla on suunnilleen kolminkertainen affiniteetti μ-opioidireseptoriin mutta pienempi δ- ja κ-opioidireseptoreihin buprenorfiiniin verrattuna.
22 m²

22 m² on Sini Sabotagen 5. joulukuuta 2013 julkaistu esikoisalbumi. Albumilla vierailee VilleGalle (kappale "Levikset repee"), Kube ("Mun heinii"), Asa ("Mitä pitäis tehdä"), Goucci ("Henkarii perään"), Hätä-Miikka ("Sun ralli") ja Kari Tapiiri ("Kukaan ei saa tietää"). Albumin on tuottanut DJPP.
Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan 27:nneksi, joka jäi sen parhaaksi sijoitukseksi. Yhteensä albumi oli listalla vain viisi viikkoa.
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin kappale "Levikset repee", joka oli yksi kesän 2013 suurimmista hiteistä. The Voice -radiokanavan kesähittiäänestyksessä kappale sijoittui toiseksi. Sekä Suomen virallisella singlelistalla että Latauslistalla kappale sijoittui ensimmäiseksi. Radioissa kappale nousi parhaimmillaan 12. soitetuimmaksi. Toinen single "Miks" julkaistiin 1. marraskuuta 2013. Kolmas single "Lambada" julkaistiin helmikuussa 2014.
Sinophoneus

Sinophoneus (nimen merkitys: "”kiinalainen murhaaja/metsästäjä”") on sukupuuttoon kuollut keskisellä permikaudella elänyt terapsidisuku. Se on Dinocephaliaan ja Anteosauridaeen kuuluva lihansyöjä. Sukuun kuuluu laji "Sinophoneus yumenensis".
"Sinophoneus" oli noin kaksi metriä pitkä, ja sen kallon pituus on 35 cm. Se eli nimensä mukaisesti nykyisen Kiinan alueella. Sen fossiileja on löydetty Gansun maakunnasta. "Sinophoneus" oli läheistä sukua "Titanophoneus"- ja "Anteosaurus"-suvuille.
Fylogenia.
Cisneros "et al"., (2012):
Marja Niiniluoto

Marja Annikki Niiniluoto, o.s. "Linturi" (16. syyskuuta 1919 Helsinki – 9. huhtikuuta 1995) oli suomalainen toimittaja ja suomentaja, joka johti 19 vuotta "Helsingin Sanomien" kulttuuriosastoa.
Elämä.
Niiniluodon isä oli Alkon apulaisjohtajana toiminut Arvo Linturi ja hänen veljensä oli suomentaja ja runoilija Jouko Linturi. Niiniluoto valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1953. Hän toimi vuodesta 1956 alkaen "Ilta-Sanomien" kirjallisuustoimittajana ja vuodesta 1964 alkaen hän oli "Helsingin Sanomien" toimittajana. Niiniluoto perusti "Helsingin Sanomien" kulttuuriosaston 1965 ja johti sitä 19 vuoden ajan. Hänellä oli "Ihmisiä, vuosia, elämää" -niminen oma palstansa lehdessä. Niiniluoto jäi eläkkeelle 1984.
Niiniluoto sai Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan kunniatohtorin arvon 1986.
Marja Niiniluoto oli naimisissa 1942–1961 "Helsingin Sanomien" päätoimittajan Yrjö Niiniluodon kanssa. Heillä oli kolme lasta: toimittaja Maarit Niiniluoto, toimittaja Markku Niiniluoto ja Helsingin yliopiston rehtori ja kansleri Ilkka Niiniluoto.
Elliot Weisgarber

Elliot Weisgarber (5. joulukuuta 1919 Pittsfield, Massachusetts – 31. joulukuuta 2001 Vancouver) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, klarinetisti ja etnomusikologi. Hän opiskeli muun muassa Rochesterin Eastman School of Musicissa ja Nadia Boulangerin johdolla Pariisissa. Hän itse opetti vuosina 1960–1984 Brittiläisen Kolumbian yliopistossa. Hänen sävellysoppilaitaan olivat muiden muassa Michael Conway Baker, Neil Currie, David Keeble, Claire Lawrence ja Frederick Schipizky. 
Weisgarber tutki Japanissa paikallista musiikkia. Hän opetteli soittamaan shakuhachia ja teki vuonna 1974 kiertueen Kanadassa kotonsoittaja Miyoko Kobayashin kanssa. Weisgarber oli Kanadan kansalainen vuodesta 1973. Osassa tuotannostaan Weisgarber hyödynsi japanilaisen musiikin tuntemustaan. Tällaisia teoksia ovat muiden muassa "Kyoto Landscapes" orkesterille, "Japanese Miscellany" pianolle, "Ten Japanese Folk Songs", "Songs of a Thousand Autumns" ja kamarimusiikkisävellykset japanilaisille soittimille. Weisgarber sävelsi myös muunlaista musiikkia orkesterille, kamarimusiikkikokoonpanoille ja laulajille. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu televisioon ja radiodokumentteihin luotuja sävellyksiä.
Weisgarber perusti tyttärensä, huilisti Karen Suzanne Smithsonin kanssa Elliot Weisgarber Associates -kustannusyhtiön vuonna 1994. Weisgarber oli International Clarinet Societyn jäsen. Hän oli aktiivinen säveltäjänä kuolemaansa saakka. Useita hänen teoksistaan on levytetty.
Syodontinae

Syodontinae on sukupuuttoon kuollut Dinocephalia-ryhmään kuuluva terapsidien alaheimo. Sen jäsenet olivat keskisellä Permikaudella eläneitä lihansyöjiä. Niiden fossiileja tunnetaan Venäjältä, Etelä-Afrikasta ja Brasiliasta.
Fylogenia.
Cisneros "et al.", (2012):
Harti Weirather

Hartmann ”Harti” Weirather (s. 25. tammikuuta 1958 Reutte, Tiroli, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä, syöksylaskun maailmanmestari ja maailmancup-voittaja. Hän edusti seuratasolla SV Wängleä. Hänen vaimonsa on Hanni Wenzel ja heidän tyttärensä Tina Weirather.
Weirather sijoittui Lake Placidin olympialaisissa 1980 syöksylaskussa yhdeksänneksi. Hän voitti saman lajin maailmanmestaruuden Schladmingissa 1982 0,48 sekunnin erolla Conradin Cathomeniin. Hän voitti syöksylaskun maailmancupin kaudella 1980–1981, sijoittui kolmanneksi kausilla 1981–1982 ja 1982–1983 sekä neljänneksi 1979–1980. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli pelkillä syöksylaskun pisteillä kahdeksas kaudella 1980–1981 ja kymmenes 1981–1982. Hän voitti kaikkiaan kuusi maailmancupin syöksylaskukilpailua, sijoittui seitsemän kertaa toiseksi ja neljä kertaa kolmanneksi.
Maailmancupin osakilpailuvoitot.
Lähde: FIS
Conradin Cathomen

Conradin Cathomen (s. 2. kesäkuuta 1959 Laax, Graubünden) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka oli aktiiviurallaan erikoistunut syöksylaskuun.
Cathomen sai Schladmingin MM-kilpailuissa 1982 hopeaa syöksylaskussa 0,48 sekuntia Harti Weiratherille hävinneenä. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän oli samassa lajissa 14:s ja Bormion MM-kilpailuissa 1985 kahdeksas. Hän sijoittui syöksylaskun maailmancupin kokonaispisteissä toiseksi kaudella 1982–1983. Hän voitti uransa aikana kaksi maailmancupin syöksylaskukilpailua, sijoittui kaksi kertaa toiseksi ja neljä kertaa kolmanneksi
Maailmancupin palkintosijat.
Lähde: FIS
Scofieldin kaivosonnettomuus

Scofieldin kaivosonnettomuus tapahtui Yhdysvalloissa Utahin osavaltion Scofieldin kaupungissa 1. toukokuuta 1900. Winter Quartersin hiilikaivoksessa sattuneessa räjähdyksessä kuoli 200 kaivosmiestä, joista 61 oli amerikansuomalaisia. Turma oli aikoinaan Yhdysvaltojen pahin ja nykyään viidenneksi eniten kuolonuhreja vaatinut kaivosonnettomuus. Kaiken kaikkiaan kaivoksessa oli onnettomuuden sattuessa 303 kaivosmiestä.
Onnettomuus tapahtui noin 10.25 aamupäivällä, kun kaivoksen kuilussa numero 4 ollut hiilipöly räjähti. Se levisi koko osastoon, surmasi osan kaivosmiehistä sekä rikkoi ilmanvaihdossa käytetyn tuulettimen. 4-kuiluun yhteydessä olleen 1-kuilun tuuletin jatkoi kuitenkin toimimistaan ja imaisi rajähdyksessä syntyneen myrkyllisen hiilimonoksidin. Suurin osa onnettomuudessa kuolleista oli 1-kuilun työntekijöitä, jotka menehtyivät häkämyrkytykseen. Osa kaivosmiehistä sai surmansa niin nopeasti, että he olivat kuolleet työvälineet käsissään.
Onnettomuuden uhrit haudattiin 5. toukokuuta. Heille järjestettiin kaksi erillistä siunaustilaisuutta, suomalaisille uhreille luterilainen ja muille mormonismin mukainen. Pahiten onnettomuus koetteli Vetelistä lähtöisin ollutta Abraham ja Kaisa Luoman perhettä. He menettivät tragediassa kuusi poikaansa, kaksi lastenlastaan sekä tyttärensä puolison.
Amerikkalainen folklaulaja Utah Phillips on tehnyt onnettomuudesta kertovan kappaleen "Scofield Mine Disaster", jonka hän levytti vuonna 1969.
Scofield

Scofield on Yhdysvalloissa sijaitseva kunta. Vuoden 2010 väestönlaskennassa siellä oli ainoastaan 24 asukasta. Carbonin piirikuntaan kuuluva kunta tunnetaan lähinnä vuonna 1900 tapahtuneesta Scofieldin kaivosonnettomuudesta, jossa kuoli 200 kaivosmiestä. Heistä 61 oli amerikansuomalaisia.
Historia.
Scofieldin kunta perustettiin vuonna 1879. Se sai nimensä kenraali Charles W. Scofieldin mukaan. Ensimmäinen hiilikaivos alueelle oli avattu kaksi vuotta aikaisemmin. Kunnan asukasluku oli suurimmillaan vuonna 1910, jolloin asukkaita oli 746. Kaivostoiminta paikkakunnalla loppui 1930-luvun aikana, jonka jälkeen asukasluku romahti nopeasti. 
Parinkymmenen vakituisen asukkaan lisäksi Scofieldissä on paljon vapaa-ajan asuntoja. Paikkakunnalla on myös luonnonsuojelualue Scofield State Park.
Lythronax

Lythronax on Tyrannosauridae-heimoon kuulunut teropodidinosaurus-suku. Se on elänyt noin 80 miljoonaa vuotta sitten.
Suvun lajin edustaja "Lythronax argestes" ('veren kuningas') on löytynyt Yhdysvalloista Utahista. Löydöstä kerrottiin julkisesti marraskuussa 2013. Tutkijat arvioivat että se on kooltaan noin puolet sukulaisestaan "Tyrannosaurus rexistä". Se on painanut noin 2,5 tonnia ja ollut noin kahdeksan metriä pitkä. Se on oletettavasti saalistanut näkönsä avulla.
Glenn

Glenn tai Glen on alun perin skotlantilainen nimi, joka esiintyy sekä sukunimenä että miehen etunimenä. Nimi johtuu gaelin kielen sanasta "gleann", joka merkitsee laaksoa.
Suomessa nimi Glenn on marraskuuhun 2025 mennessä annettu noin 460 ja Glen noin 170 miespuoliselle henkilölle.
Syodon

Syodon (nimen merkitys: "”karjunhammas”") on sukupuuttoon kuollut Dinocephaliaan kuuluva terapsidisuku. Se eli keskisellä permikaudella, ja oli keskikokoinen lihansyöjä tai kaikkiruokainen eläin.
Sukuun luettiin aikaisemmin kaksi lajia "Syodon biarmicum" ja "Syodon efremovi", mutta nykyään "S. efremovi" -lajia ei pidetä todellisena vaan se on määritelty samaksi kuin "S. biarmicum". "Syodonin" kallo on korkea ja suorahko. Suurien silmien takia eläin on saattanut olla yöaktiivinen. Sen kallon pituus on noin 22 cm; kokonaispituus on täten saattanut olla noin 1,2 metriä. "Syodonin" fossiileja on löydetty Permin alueelta, Venäjältä.
Fylogenia.
Cisneros "et al.", (2012):
Skweee

Skweee on Suomessa ja Ruotsissa 2000-luvun alussa syntynyt konemusiikin tyylilaji, joka yhdistelee funkia, breikkejä ja analogisista syntetisaattoreista tuotettuja vinkuvia ja surisevia ääniä. Ensimmäiset skweee-julkaisut olivat ruotsalais-DJ:n Pavanin Flogsta Danshall -merkillä vuonna 2004 julkaistut 7-tuumaiset singlet. 
Skweeetä on myös kutsuttu nimellä ”Scandinavian Conflict R ’n’ B”. Sen keskeisimmät levy-yhtiöt ovat ruotsalainen Flogsta Danshall ja suomalainen Harmönia.
Flogsta Danshallin perustajan Frans Carlqvistin mukaan skweeen syntyyn vaikutti keskeisesti Perttu Häkkinen, joka rohkaisi ja yhdisti musiikintekijöitä. Nimen skwee keksi Daniel Savio.
Mario Camerini

Mario Camerini (6. helmikuuta 1895 Rooma – 4. helmikuuta 1981 Gardone Riviera) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on yksi sotienvälisen italialaisen elokuvan näkyvimmistä hahmoista.
Camerini aloitti elokuvauransa ensimmäisen maailmansodan jälkeen Augusto Geninan ja veljensä Antonion assistenttina. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli "Jolly, clown da circo" (”Sirkusklouni Jolly”) vuonna 1923. Italialaisen elokuvan kriisivuosina Camerini työskenteli Stefano Pittalugan studioilla Torinossa, mutta riitaannuttuaan tämän kanssa hän liittyi riippumattomien ohjaajien tuotantoyhtiöön Autori
Direttori Italiani Associati. Camerinin ensimmäinen menestyselokuva oli itsemurhaa suunnittelevasta pariskunnasta kertova voimakas melodraama "Rotaie" (”Kiskot”, 1929), josta hän teki ääniversion vuonna 1931.
Työskenneltyään jonkin aikaa Paramountin Pariisin studiolla Camerini palasi Italiaan, jossa hän ohjasi Cinesille joukon romanttisia komedioita kuten "Figaro e la sua gran giornata" (”Figaro ja hänen suuri päivänsä”, 1931) ja "Kyllä miehet ovat roistoja" ("Gli uomini, che mascalzoni", 1932). Historiallinen pukudraama "Il cappello a tre punte" (”Kolmikolkkahattu”, 1934) jouduttiin leikkaamaan uudelleen Benito Mussolinin vaatimuksesta. Etiopiaan sijoittuva "Il grande appello" (”Suuri kutsu”, 1936) voidaan nähdä yrityksenä sopeutua fasistien politiikkaan. Myöhemmin Camerini palasi takaisin komedioihin, joista valtavan menestyksen saivat Vittorio De Sican ja Assia Norisin tähdittämät "Il signor Max" (”Herra Max”, 1937) ja "I grandi magazzini" (”Tavaratalo”, 1939). Niitä seurasi Alessandro Manzonin romaaniin perustuva "I promessi sposi" (”Kihlautuneet”, 1941).
Toisen maailmansodan jälkeen Camerini teki lukuisia elokuvia, mutta ei enää pystynyt tavoittamaan aikaisempaa menestystään. Vuonna 1954 hän ohjasi amerikkalaisrahoitteisen suurelokuvan "Odysseus" ("Ulisse"), jonka pääosaa esitti Kirk Douglas. Camerinin viimeinen ohjaustyö oli Isä Camillo -elokuva "Don Camillo e i giovani d’oggi" (”Isä Camillo ja ne nykynuoret”) vuonna 1971.
Australosyodon

Australosyodon (nimen merkitys: "”eteläinen karjunhammas”") on sukupuuttoon kuollut Dinocephalia-alalahkoon kuuluva terapsidisuku. Se oli keskikokoinen lihansyöjä, joka eli keskisellä permikaudella.
Sukuun luetaan yksi laji "Australosyodon nyaphuli". Se kasvoi todennäköisesti noin 1,8 metrin pituiseksi. Sen kallon pituuden tiedetään olevan 26 cm. "Australosyodonin" fossiilinen kallo (NMQR 3152) on löydetty Etelä-Afrikasta. 
Fylogenia.
Cisneros "et al.", (2012):
Notosyodon

Notosyodon (nimen merkitys: "”eteläinen karjunhammas”") on sukupuuttoon kuollut keskisellä permikaudella elänyt terapsidisuku. Sukuun luetaan yksi laji "Notosyodon gusevi".
"Notosyodon" kuuluu Dinocephalia-alalakoon ja lihaa syöviin anteosaureihin. Sen huonosti säilyneitä fossiileja on löydetty Kazakstanista ja Venäjältä.
Fylogenia.
Cisneros "et al.", (2012):
Vulkanus

Vulkanus tai Vulcanus on muinaisroomalaisessa uskonnossa ja roomalaisessa mytologiassa tulen ja tulivuorten sekä sepäntaitojen jumala. Roomalaiset omaksuivat Vulkanuksen alun perin etruskeilta. Vulkanus kuvataan usein sepän vasaran kanssa. Vulcanalia-juhla oli vuotuinen roomalainen juhla, jota vietettiin elokuun 23. päivänä Vulkanuksen kunniaksi. Hänen kreikkalainen vastineensa on Hefaistos, taonnan ja tulen jumala.
Roomalaisten mukaan Vulkanus asui Vesuvius-tulivuoressa ja vuoren oikut olivat Vulkanuksen tekosten seurauksia.
Etymologia.
Vulkanuksen nimen alkuperästä ei ole varmuutta. Roomalaisen perinteen mukaan nimi liittyy latinankielisiin sanoihin salamoista ("fulgur, fulgere, fulmen"), jotka puolestaan liittyvät liekkeihin.
On esitetty, että nimi ei olisi peräisin latinasta, vaan viittaisi kreetalaiseen luojajumalaan Velchanokseen.
Palvontamenot.
Vulkanuksen vanhin tunnettu pyhättö Roomassa oli sijoitettu Capitoliumin ulkopuolelle foorumille ja ajoittuu muinaisroomalaisiin aikoihin. Roomalaiset pitivät Vulkanusta ja kreikkalaista Hefaistosta samana jumalana. Vulkanus yhdistettiin kuitenkin enemmän tulen tuhoavaan vaikutukseen. Palvojat toivoivatkin suojelusta tulipaloilta.
Vulkanuksen pojat.
Hyginuksen mukaan Vulkanuksen pojat ovat Philammon, Kekrops, Erichthonius, Corynetes, Cercyon, Philottus ja Spinther.
Vulkanus nykyään.
Vulkanusta pidetään Sheffieldin suojelijana. Jumaluutta esittävä patsas on kaupungintalon edustalla.
Maailman suurin raudasta valettu patsas esittää Vulkanusta ja se sijaitsee Alabaman Birminghamissa.
Vulkanuksen mukaan nimettiin 1800-luvulla teoreettinen planeetta Vulkanus.
Yksi kääpiöplaneetta Pluton kuista oli kuun löytäjien asettaman nimiehdotusäänestyksen mukaan tulossa nimetyksi Vulkanuksen englanninkielisen nimen mukaan Vulcaniksi, mutta tätä nimiehdotusta ei kuitenkaan hyväksytty Kansainvälisessä tähtitieteellisessä unionissa, sillä se oli jo käytetty teoreettisen planeetan nimelle eikä Vulcan-nimitys myöskään viitannut manalaan kuten muiden Pluton kuiden nimet. Niinpä Pluton uusimmat kuut saivatkin nimet Kerberos ja Styx, sillä nämä nimet olivat äänestyksessä sijoilla 2. ja 3.
Anteosauria

Anteosauria on sukupuuttoon kuollut Dinocephalia-alalahkoon kuuluva terapsidien ryhmä. Siihen kuului suuria ja pieniä lihansyöjiä, jotka elivät keskisellä permikaudella. Niiden fossiileja tunnetaan Etelä-Afrikasta, entisen Neuvostoliiton alueelta sekä Brasiliasta ja Kiinasta.
Suurimmat anteosaurit kasvoivat usean metrin pituisiksi. Anteosaurian jäsenillä oli kaikista lihaasyövistä synapsideista raskaimmat kallot, kulmahampaat ja etuhampaat. Toisin kuin myöhemmillä terapsideilla, takahampaiden määrä ei ollut vähentynyt anteosaureilla. Anteosaurien kulmahampaat olivat myös taaksepäin kaareutuvat. Tämä kaarevuus näkyy parhaiten "Syodon"-sukuun kuuluvilla anteosaureilla. Anteosaurit saalistivat todennäköisesti Pareiasauridae-heimon matelioita ja Tapinocephalidae-heimon terapsideja.
"Brithopus"- ja "Deuterosaurus"-suvut on aikaisemmin luettu Anteosauriaan, mutta tarkemman tutkimuksen perusteella näyttäisi siltä, että ne kuuluvatkin Tapinocephaliaan tai muihin terapsideihin. Täten myös taksoni Brithopodidae ei voi olla synonyymi Anteosauridaelle, kuten on aikaisemmin ajateltu.