tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Thomas Herndon

Thomas Herndon (s. 25. helmikuuta 1985) on Massachusetts Amherstin yliopiston jatko-opiskelija, joka osoitti virheellisiksi Carmen Reinhartin ja Kenneth Rogoffin laajalti siteeratun tutkimuksen tulokset, joiden mukaan valtionvelan noustessa yli 90 prosenttiin bruttokansantuotteesta talous pienenee 0,1 prosentilla. Tämä nimellä ”Growth in a Time of Debt” julkaistu tutkimus on ollut erittäin vaikutusvaltainen, ja sitä on usein käytetty vaadittaessa julkiseen sektoriin kohdistuvia säästöjä. Esimerkiksi Paul Ryan ja Olli Rehn ovat viitanneet kyseiseen tutkimukseen perusteena tukemilleen toimintamalleille.
Alun perin Herndon otti vuonna 2010 julkaistun Harvardin yliopiston professoreiden tekemän tutkimuksen tarkasteltavakseen osana ekonometrian kurssia, jota hän kävi syksyllä 2012. Monista yrityksistä huolimatta hän ei kuitenkaan onnistunut toistamaan tutkimusta. Niinpä työ jatkui kevätlukukaudelle 2013 saakka. Lukuisten sähköpostikyselyiden jälkeen Herndon sai Reinhartilta käyttöönsä tutkimuksessa käytetyt taulukot. Niitä tarkastellessaan hän huomasi, että Reinhart ja Rogoff olivat tehneet Excel-taulukossa huolimattoman laskentavirheen, jonka seurauksena kokonaislaskelmista puuttui erittäin oleellista tietoa valtioista, joilla on paljon velkaa suhteessa bruttokansantuotteeseen. 
Tämä ja muut Herndonin löytämät virheet olivat niin vakavia, että aluksi edes Herndonin omat professorit eivät uskoneet häntä, mutta joutuivat lopulta toteamaan hänen olevan oikeassa. Niinpä he laativat yhdessä Herndonin kanssa aiheesta artikkelin nimeltä ”Does High Public Debt Consistently Stifle Economic Growth? A Critique of Reinhart and Rogoff”, joka julkaistiin 15. huhtikuuta 2013. Siinä todetaan korkean velkatason korreloivan jonkin verran pienemmän kasvun kanssa. Sääntöön on kuitenkin monia poikkeuksia. Artikkelin mukaan talouskasvu on keskimäärin 2,2 prosenttia, mikäli julkista velkaa on yli 90 prosenttia bruttokansantuotteesta.
Reinhart ja Rogoff myönsivät Excel-laskentavirheensä, mutta puolustivat tutkimuksensa perustuloksia. Herndon on perustulostenkin osalta asiasta eri mieltä. Massachusettsin yliopiston Amherstin kampuksen professori Arindrajit Duben mukaan Reinhartin ja Rogoffin tutkimuksessa on Herndonin esille tuomien virheiden lisäksi merkittäviä teoreettisia ja syy-seuraussuhteiden tulkitsemiseen liittyviä ongelmia.
Florenz Ziegfeld

Florenz Ziegfeld Jr. (21. maaliskuuta 1867 Chicago – 22. heinäkuuta 1932 New York) oli yhdysvaltalainen Broadway-tuottaja ja teatterinjohtaja, joka tunnetaan ennen kaikkea hänen vuosina 1907–1931 tuottamastaan revyysarjasta "Ziegfeld Follies".
Elämä ja ura.
Ziegfeldin teatteriura alkoi Chicagossa vuonna 1892. Hän toimi uransa alkuvaiheessa vaudevillessa Sandow-nimisen voimamiehen managerina. Ziegfeld järjesti eurooppalaisia sotilassoittokuntia Chicagon maailmannäyttelyyn (1893). Vuonna 1896 hän tuotti näytelmän "A Parlor Match", jossa esiintyi laulaja Anna Held. Hän toimi myöhemmin Heldin managerina New Yorkissa ja tuotti useita musikaaleja, jossa tämä esiintyi.
Vuonna 1907 sai ensi-iltansa ensimmäinen osa Ziegfeldin revyysarjasta "Ziegfeld Follies". Pariisilaisten "Folies Bergère" -revyyesitysten pohjalta suunnitellut näytelmät tekivät Ziegfeldistä merkittävän nimen Broadwaylla. Vuosittaiset esitykset jatkuivat lähes yhtäjaksoisesti vuoteen 1931 asti. "Ziegfeld Follies" tunnettiin ylellisistä puitteistaan ja kauniista tanssitytöistään, ja esiintyjinä nähtiin tunnettuja tähtiä kuten Bert Williams, Eddie Cantor, Marilyn Miller, Fanny Brice ja W. C. Fields. Muun muassa Irving Berlin, Jerome Kern ja Victor Herbert sävelsivät musiikkia "Follies"-esityksiin.
"Folliesin" ohella Ziegfeld tuotti lukuisia muita Broadway-musikaaleja, mukaan lukien Jerome Kernin "Sally" (1920) ja "Show Boat" (1927), Harry Tierneyn "Kid Boots" (1923) ja "Rio Rita" (1927) sekä Rudolf Frimlin "The Three Musketeers" (1928).
Vuonna 1927 Ziegfeld rakennutti oman teatterin Manhattanin Sixth Avenuelle. Ensimmäinen Ziegfeld Theatressa esitetty näytelmä oli "Rio Rita". Rakennuttajansa kuoleman jälkeen teatterirakennus toimi muun muassa elokuvateatterina (1933–1944) ja NBC:n TV-studiona (1955–1963). Rakennus purettiin vuonna 1966.
Florenz Ziegfeld kuoli New Yorkissa vuonna 1932. Hänen elämästään on kuvattu kolme elokuvaa: "Ziegfeld, naisten kuningas" (1936), "Ziegfeldin tähtirevyy" (1946) sekä TV-elokuva "Ziegfeld: The Man and His Women". Ziegfeldin revyytuotantoihin sijoittuu myös elokuva "Revyytyttö" vuodelta 1941.
Yksityiselämä.
Ziegfeldin isä Florenz Ziegfeld Sr. oli arvostetun musiikkikoulu Chicago College of Musicin johtaja, mutta nuorempi Ziegfeld ei voinut sietää klassista musiikkia. Hän piti sirkuksesta, näyttävistä esityksistä ja kauniista naisista. Hänen teatterituotantonsa tehtiin usein kiireellä ja niiden esiintyjät vaihtuivat tarvittaessa nopeasti niin ennen ensi-iltaa kuin sen jälkeenkin. Raha-asioissa Ziegfeld toimi usein vastuuttomasti ja oli usein veloissa.
Näyttelijä-laulaja Anna Held oli avoliitossa Ziegfeldin kanssa 1897–1912. Huhtikuussa 1914 Ziegfeld meni naimisiin näyttelijä Billie Burken kanssa.
Ziegfeldillä oli New Yorkissa naistenmiehen maine. Hänen toimistossaan oli naisvieraita varten erityinen lukko, joka aukesi sisältäpäin normaalisti, mutta jonka vain hänen sihteerinsä pystyi aukaisemaan ulkoapäin.
Satin Circus

Satin Circus oli vuosina 2010–2018 toiminut suomalainen popyhtye. Yhtye soitti melodista popmusiikkia ja sitä verrattiin muun muassa brittiläis-irlantilaiseen One Direction -yhtyeeseen. Yhtye sävelsi, sanoitti ja soitti kappaleensa itse. Yhtye solmi levytyssopimuksen Sony Music -levy-yhtiön kanssa elokuussa 2012. Samana vuonna yhtye voitti Popturné-bändikilpailun.
Yhtyeen ensimmäinen single ja musiikkivideo ”Emma” julkaistiin 24. huhtikuuta 2013. Toinen single ”If You Love Me” julkaistiin 13. syyskuuta 2013. Yhtye julkaisi Peter Månssonin ja Patric Sarinin tuottaman esikoisalbuminsa "Expectations" 14. helmikuuta 2014.
Yhtye osallistui keväällä 2015 Uuden Musiikin Kilpailuun kappaleellaan ”Crossroads”. Kappaleella solistina toimii esikoisalbumilla solistina toimineen Kristian ”Krippe” Westerlingin sijasta basisti Paul Uotila. Kappale kilpaili finaalipaikasta UMK:n ensimmäisessä karsinnassa 7. helmikuuta, josta se eteni kilpailun finaaliin. Finaalissa yhtye sijoittui toiseksi Pertti Kurikan Nimipäivät -yhtyeen voittaessa Suomen edustuspaikan vuoden 2015 Eurovision laulukilpailuun Wieniin, Itävaltaan.
Yhtye lopetti toimintansa keväällä 2018. Sittemmin Paul Uotila on aloittanut soolouran käyttäen artistinimeä Paul Elias ja rumpali Olli Halonen aloittanut soolouran laulaja-lauluntekijänä.
Coronel Oviedo

Coronel Oviedo on Caaguazún departementin pääkaupunki Paraguayssa. Kaupunki on perustettu vuonna 1758 ja se on kasvanut etenkin 1900-luvun puoliväliltä alkaen. Vuonna 2022 sen asukasluku oli 98 323.
Maantiede.
Coronel Oviedo sijaitsee Paraguayn Caaguazún departementissa noin 132 kilometriä maan pääkaupunki Asunciónista itään. Seutu on osa Brasilian ylängön länsireunaa.
Historia.
Kuvernööri Jaime de San Just perusti Coronel Oviedon 7. lokakuuta 1758 ja se tunnettiin alkujaan nimellä Ajos. Sen tarkoituksena oli toimia puolustustukikohtana "bandeirantes"-joukkojen hyökkäyksiä vastaan. Jälkimmäiset olivat orjanmetsästäjiä Brasilian alueelta.
Kaupunki sai nykyisen nimensä Coronel Oviedo vuonna 1931. Nimi viittaa kolmoisliiton sodan sotasankari eversti Florentino Oviedoon. Kaupungin talous pyöri pitkään lähinnä tupakantuotannon ympärillä. Vuonna 1954 avattiin maantieyhteys pääkaupunki Asuncióniin, mikä johti ensimmäistä kertaa nopeaan väestönkasvuun. Tie eteni vuosina 1963–1966 edelleen Brasilian rajalle, mikä taas kiihdytti kaupungin kasvua entisestään.
Talous ja liikenne.
Coronel Oviedossa on monipuolinen talousrakenne, siellä jalostetaan ympäröivällä alueella tuotettavia appelsiineja, puutavaraa, sokeria ja tupakkaa.
Kaupunki on Asunciónista Ciudad del Esteen vievän valtatien varrella. Kaupungin strateginen sijainti maan maanteillä on vaikuttanut sen talouselämään olennaisesti.
Väestö.
Coronel Oviedon asukasluku oli Paraguayn vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan 98 323. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 48 733.
Anders Wilhelm Ramsay

Anders Wilhelm Ramsay (28. lokakuuta 1777 – 20. kesäkuuta 1808 Lemu) oli suomalainen majuri, joka kaatui Suomen sodassa. Hänen ja hänen veljensä Carl Gustaf Ramsayn kuolema toimi innoittajana J. L. Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinoiden" runolle ”Matkamiehen näky”. Heidän isänsä oli maaherra Otto Wilhelm Ramsay ja äitinsä Sofia Lovisa Ramsay, josta Runebergin runo varsinaisesti kertoo.
Ramsay oli vuodesta 1805 kapteeni Hämeen läänin jalkaväkirykmentissä. Kun sota vuonna 1808 puhkesi, hänet kutsuttiin yleisesikuntaan. Siikajoen taistelussa hän johti keskustaa, kun suomalaiset ryntäsivät yli joen. Revonlahden taistelun päätyttyä hän vei vihollisen liput Tukholmaan ja sai ylennyksen majuriksi. Hän tuli yliadjutanttina Eberhard von Vegesackin joukkojen mukana uudelleen Suomeen kesäkuussa 1808 ja kaatui Lemun taistelussa joukkojen perääntyessä.
Ramsayn perheen ystävä, runoilija Erik Gustaf Geijer kirjoitti Ramsaysta ja hänen veljestään sonetin ”Bröderna Ramsay”. Veljesten äiti haetutti heidän ruumiinsa Porvooseen sukuhautaan ja lyötti heidän muistokseen mitalin, mikä oli ainutlaatuista silloisessa Suomessa.
Wolter Ramsay

Wolter Ramsay (8. syyskuuta 1855 Dragsfjärd – 8. lokakuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja valtiopäivämies.
Ramsayn vanhemmat olivat ruukinomistaja Alexander Wolter Ramsay ja Emmy Beata Katarina Tham ja puoliso vuodesta 1885 Alice Anna Maria Wolff. Ramsay tuli ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1872 ja valmistui koneinsinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1877 sekä Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1880 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1884. Hän edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1882. 
Ramsaylle myönnettiin vuorineuvoksen arvonimi 1907. Hän johti Vaasan Puuvillatehdasta vuodesta 1882, Högforsin tehdasta 1885–1906 ja Tampereen Pellava- ja Rauta-Teollisuus Oy:tä 1906–1926. Wolter Ramsayn mukaan on nimetty myös katu. Wolter Ramsayn katu sijaitsee Lahdessa vanhalla teollisuusalueella Hennalassa, nykyisin uuden Tornatorin asuinalueella.
Wolter Ramsayn veljiä olivat August Ramsay ja Wilhelm Ramsay.
Ramsay oli kutomateollisuuden työnantajain liiton johtokunnan puheenjohtajana sen perustamisesta vuodesta 1908 alkaen, Suomen puuhiomoyhdistyksen johtokunnan puheenjohtajana sekä teollisuudenharjoittajain palovakuutusyhtiön ja metalliteollisuudentyönantajaliiton johtokunnan jäsenenä.
Intohimoa ja rikosta

Intohimoa ja rikosta (myös Rikos ja rakkaus; ) on vuonna 1928 ensi-iltansa saanut William Nighin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä rikosdraamaelokuva, jonka pääosissa ovat John Gilbert ja Joan Crawford. Muissa rooleissa ovat Vera Gordon ja Carmel Myers. "Intohimoa ja rikosta" sijoittuu alamaailmaan. Entinen gangsteri Benny Horowitz (Gilbert) kosii Berthaa (Myers), joka kuitenkin kieltäytyy uskossa, että Benny edelleen rakastaa entistä gangsteriheilaansa Friedaa (Crawford). "Intohimoa ja rikosta" on Gilbertin ja Crawfordin toinen ja viimeinen yhteistyö.
"Intohimoa ja rikosta" perustuu George Abbottin ja Dana Burnetin näytelmään "Four Walls", joka sai ensi-iltansa John Golden Theaterissa New Yorkin Broadwaylla 19. syyskuuta vuonna 1927. Näytelmää esitettiin 144:n esityksen ajan. Näytelmän pohjalta Abbott ja Alice D. G. Miller laativat käsikirjoituksen. "Intohimoa ja rikosta" kuvattiin touko-kesäkuussa 1928 elokuvan tuotantoyhtiön ja jakelijan Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Kalifornian Culver Cityssä 255 000 dollarin budjetilla.
"Intohimoa ja rikosta" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 11. elokuuta 1928. Elokuva menestyi Gilbert-elokuvaksi aika vaatimattomasti, mutta hyvin taloudellisesti. Yhdysvalloissa elokuva tuotti 605 000 dollaria ja yhteensä ulkomaiden tuotot mukaan lukien 803 000 dollaria. Suomessa elokuva sai ensi-illan 30. joulukuuta vuonna 1929. "Intohimoa ja rikosta" on nykyisin listattu kadonneeksi, mutta elokuvasta on säilynyt osa yksityisessä kokoelmassa.
Huugo Raninen

Huugo Valtter Raninen (21. syyskuuta 1899 Savonlinna – 11. elokuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen juristi ja Kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen professori vuosina 1939–1967.
Raninen osallistui Tampereen valtaukseen 1918. Hän kävi koulunsa Savonlinnassa ja opiskeli sitten vuodesta 1919 lähtien liiketaloutta Helsingin kauppakorkeakoulussa ja myöhemmin myös oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Jäätyään eläkkeelle Helsingin professuuristaan hän opetti 1967–1972 vielä Turun kauppakorkeakoulussa.
Kun hakamies hummaa

Kun hakamies hummaa () on James Cruzen ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen mykkä draamakomediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1929. "Kun hakamies hummaa" -elokuvan pääosissa ovat William Haines ja Joan Crawford. "Kun hakamies hummaa" kertoo miljonäärin pojasta (Haines), joka haluaa olla mestarinyrkkeilijä. Rakastuttuaan Susieen (Crawford) vie aikansa, ennen kuin Duke pääsee värväytymään collegeen. Elokuva on Hainesin ja Crawfordin kolmas yhteistyö. "Kun hakamies hummaa" perustuu Falkland L. Caryn tarinaan, jonka pohjalta Raymond L. Schrock ja Dale Van Every laativat käsikirjoituksen.
Metro-Goldwyn-Mayer oli toiminut elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana. "Kun hakamies hummaa" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 16. maaliskuuta vuonna 1929. Suomessa elokuva julkaistiin 13. tammikuuta vuonna 1930. Ilmestyessään "Kun hakamies hummaa" oli valtava menestys. Elokuva teki suurta taloudellista voittoa; se tuotti 920 000 dollaria maailmanlaajuisesti vähän päälle 200 000 dollarin budjetista.
"Kun hakamies hummaa" on listattu kadonneeksi elokuvaksi, mutta sen ääniraitoja on säilytetty UCLA Film and TV Archivesissa.
Jääkiekon SM-liigakausi 2013–2014

Jääkiekon SM-liigakausi 2013–2014 oli jääkiekon SM-liigan 39. kausi. Sarjan 14 joukkuetta olivat samat kuin kahdeksalla edelliskaudella. Puolustavana mestarina kauteen lähti Ässät. Runkosarja koostui edelliskausien tapaan 420 ottelusta, joita pelattiin 60 joukkuetta kohden. Runkosarja alkoi 12. syyskuuta 2013 ja päättyi 13. maaliskuuta 2014. Kausi oli Helsingin Jokereille toistaiseksi viimeinen SM-liigassa, sillä seura siirtyi KHL:ään kaudeksi 2014–2015. 
Kaudella uusittiin monia ennätyksiä. Runkosarjassa Kärpät kokosi 131 pistettä, mikä oli Liigan ennätys kauteen 2018-2019 asti. Vanha vuonna 2011 JYPin saavuttama 129 pisteen ennätys rikkoutui kahdella pisteellä. Myös SaiPa teki oman ennätyksensä, kun se sai runkosarjassa 100 pistettä. Rauman Lukko voitti pronssia kaatamalla pronssiottelussa SaiPan lukemin 3-2. Mestariksi ylsi kuuden vuoden tauon jälkeen Oulun Kärpät, joka voitti loppuottelussa Tapparan otteluvoitoin 4-3. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun Suomen mestaruus ratkesi vasta seitsemännessä ottelussa. Kaikkien aikojen tasaisimman sarjan ratkaisi jatkoaikamaalilla Juhamatti Aaltonen.
Runkosarja.
Maalivahtien torjuntapörssi.
Torjuntapörssissä on huomioitu vähintään 20 ottelua pelanneet maalivahdit.
Pudotuspelit.
Lomarengas-kierros.
Villi kortti -kierroksen uudeksi nimeksi tuli Lomarengas-kierros, jolle pääsivät SM-liigan runkosarjan sijoille 7–10 sijoittuneet joukkueet. Nämä olivat Jokerit, Pelicans, HIFK, sekä HPK. Kierros pelattiin paras kolmesta systeemillä, eli kahdella voitolla sai paikan puolivälieriin.
Kalervo Rankama

Kaarlo Kalervo Rankama (vuoteen 1934 Rangell; 22. helmikuuta 1913 Helsinki – 10. maaliskuuta 1995 Helsinki) suomalainen mineraalikemisti ja geologi, eräs kansainvälisesti tunnetuimpia suomalaisia geologeja. Hän oli Helsingin yliopiston mineraalikemian dosentti vuosina 1945–1950 ja ylimääräinen mineraalikemian professori vuosina 1950–1980. Hän teki muun muassa geokemiallisia tutkimuksia alkuaineiden isotooppien avulla.
Rankama kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Normaalilyseosta vuonna 1931, valmistui filosofian kandidaatiksi 1938 ja väitteli tohtoriksi 1944 aiheenaan tantaalin geokemia. Hän toimi Geologisen toimikunnan apulaisgeologina 1938–1945 ja pyrki kehittämään geokemiallisia malminetsintämenetelmiä. Rankama työskenteli Yhdysvalloissa vuosina 1946–1950, aluksi vuoden yksityisen yrityksen palveluksessa Saratoga Springsissä ja jälkimmäiset kolme vuotta Chicagon yliopiston geologian laitoksella, missä hän erikoistui isotooppigeologiaan. Hän tutki muun muassa hiilen isotooppikoostumusta ja osoitti J. J. Sederholmin Tampereen luota kiilleliuskeesta löytämien hiilipussien olevan eloperäistä alkuperää. Rankama myös perusti Chicagon yliopistoon spektrikemiallisen laboratorion. Rankama aloitti tutkimus- ja julkaisutoimintansa yhteistyössä kollegansa Thure Georg Sahaman kanssa. Vuonna 1950 Rankama täydensi ja käänsi englanniksi Sahaman kolme vuotta aiemmin kirjoittaman oppikirjan "Geokemia". Siitä tuli alansa klassikko, josta otettiin vuosien ajan uusintapainoksia. Rankama julkaisi seuraavina vuosikymmeninä useita muitakin alan yleisteoksia, muun muassa ensimmäisen isotooppigeologian oppikirjan "Isotope Geology" (1954).
Rankama perehtyi myöhemmin erityisesti prekambrikauden kallioperän iänmukaiseen luokitteluun. Hän teki useita tutkimus- ja luentomatkoja Australiaan, Uuteen-Seelantiin ja Etelä-Afrikkaan. Hän myös kävi ensimmäisenä suomalaisena Etelänavalla vuonna 1971. Rankama oli vierailevana professorina useissa yliopistoissa eri mantereilla. Eräs Kivun alueilta Kongosta vuonna 1969 löydetty niobi-tantaalimineraali nimettiin hänen mukaansa rankamaiitiksi. 
Rankama oli vuodesta 1951 Suomalaisen Tiedeakatemian ja vuodesta 1960 Suomen Tiedeseuran jäsen. Keräämänsä näytekokoelman hän lahjoitti Helsingin yliopistolle vuonna 1980.
Concepción (Paraguay)

Concepción on samannimisen departementin pääkaupunki Paraguayssa Paraguayjoen varrella. Se on perustettu 25. toukokuuta 1773 ja se oli aikanaan mateteollisuuden ja viennin keskus. 1900-luvun alkupuolella se oli maan toiseksi suurin kaupunki, mutta se jäi muusta maasta jälkeen Alfredo Stroessnerin diktatuurin kaudella. Vuonna 2022 kaupungin asukasluku oli 73 360.
Maantiede.
Concepción sijaitsee Paraguayn Concepciónin departementissa maan kesiosan pohjoisosassa Paraguayjoen itärannalla noin 250 kilometriä maan pääkaupunki Asunciónista pohjoiseen.
Historia.
Kuvernööri Agustín Fernando de Pinedo perusti Concepciónin 25. toukokuuta 1773. Tarkoituksena oli estää portugalilaisten vaikutusvallan leviäminen alueelle, sekä hallita seudun intiaaneja.
Kaupunki alkoi kasvaa nopeasti vuosien 1880 ja 1915 välillä. Kasvuun vaikutti Paraguayn mate-teollisuus. Concepciónin kautta vietiin tavaraa ja työvoimaa mateepuualueille maan itäosaan ja sen jokisataman kautta matea tuotiin Brasilian Mato Grossostaa. Kaupunki tunnettiin paraguaylaisittain vauraana ja esimerkiksi paikalliset yläluokkaiset naiset tilasivat vaatteensa Ranskan Pariisista. Hallinnollisesti Concepciónista tuli oma kuntansa vuonna 1898. Talouskasvu hidastui vuoteen 1910 mennessä. Maantieyhteydet Guairán jokisatamaan tekivät mateen kuljetuksesta Paranáa pitkin halvempaa. Suunnitteilla oli vuonna 1909 kapearaiteinen rautatie metsäteollisuuden tarpeisiin ja rautatien oli tarkoitus yhdistää kaupunki Brasilian rautatieverkkoon Pedro Juan Caballerossa. Hanke kaatui Brasilian kehittäessä muita yhteyksiä Mato Grossoon, mutta vuonna 1919 Concepción oli ongelmista huolimatta Paraguayn toiseksi suurin kaupunki.
Paraguayn vuoden 1947 sisällissota alkoi Concepciónissa. Alfredo Stroessnerin diktatuuri kosti tämän kaupungille vetämällä siltä sijoituksia ja valtion tukia. Talous ja väestönkasvu jäivät tästä syystä muusta maasta jälkeen. Huomattava isku oli, kun Ferrocarril del Norte-rautiet lopettivat toimintansa vuonna 1960. Vuonna 1988 valmistui maantiesilta Paraguayjoen yli, mutta se jäi vähälle käytölle vuoden ympäri käytössä olleiden maanteiden puutteessa. 1990-luvulta lähtien kaupungista on tullut soijapapujen viennin keskus. Joitakin 1800-luvun historiallisia rakennuksia on entisöity.
Väestö.
Concepciónin asukasluku oli Paraguayn vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan 73 360. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 43 661.
Kaupunki on uskonnollinen keskus ja Chacon piispanistuin. Siellä sijaitsee salesiaaninen koulu ja kirkko.
Ziegfeld Theatre

Ziegfeld Theatre oli Broadway-teatteri New Yorkin Sixth Avenuella. Teatterin rakennutti Florenz Ziegfeld vuonna 1927. Rakentamisen rahoitti William Randolph Hearst ja rakennuksen suunnittelivat Joseph Urban ja Thomas A. Lamb.
Ziegfeld Theatressa saivat ensi-iltansa muun muassa Harry Tierneyn "Rio Rita" (1927), Jerome Kernin "Show Boat" (1927) sekä vuoden 1931 "Ziegfeld Follies". Teatteriesitykset jatkuivat vuoteen 1933, jolloin rakennus muutettiin elokuvateatteriksi.
Billy Rose entisöi rakennuksen vuonna 1944 ja palautti sen teatterinäyttämöksi. Televisioyhtiö NBC otti teatterin käyttöönsä vuonna 1955 ja se toimi TV-studiona vuoteen 1963 asti. Rakennus purettiin vuonna 1966.
Ziegfeld Follies

Ziegfeld Follies oli sarja Florenz Ziegfeldin tuottamia jokavuotisia Broadway-revyyesityksiä, joita esitettiin 1907–1931. Ensimmäisen tuotannon nimi oli yksinkertaisesti "Follies of 1907". Nimi "Ziegfeld Follies" otettiin käyttöön vuonna 1911. Näytelmien tunnuslauseena oli ”amerikkalaisten tyttöjen ylistäminen” ja ne tunnettiin ylellisestä lavastuksesta ja Ziegfeldin henkilökohtaisesti valitsemista kauniista tanssitytöistä. "Folliesin" esiintyjinä nähtiin tunnettuja New Yorkin viihdemaailman tähtiä, kuten Bert Williams, Eddie Cantor, Marilyn Miller, Olive Thomas, Fanny Brice ja W. C. Fields.
Joe Lund

Veikko ”Joe” Lund (15. syyskuuta 1927 Karijoki – 6. joulukuuta 1991 Midland, Ontario, Kanada) oli suomalais-kanadalainen jääkiekkoilija, jonka aktiiviura ulottui 1940-luvun loppupuolelta 1960-luvun alkuvuosiin. Pelipaikaltaan Lund oli puolustaja. Hän pelasi AHL:ssä 538 ottelua ja keräsi niissä kaikkiaan 357 tehopistettä, joista 125 oli maaleja ja 232 syöttöpisteitä. IHL-liigassa Lund pelasi 178 ottelua. Niissä hän teki yhteensä 107 pistettä, joista 25 oli maaleja ja 82 syöttöpisteitä.
Lund voitti Calder Cupin vuosina 1950 ja 1951. Ensimmäinen voitto tuli Lundin pelatessa Indianapolis Capitalsin joukkueessa ja toinen hänen edustaessaan Cleveland Baronsia.
Rakkauden unelma (vuoden 1928 elokuva)

Rakkauden unelma () on Fred Niblon ohjaama yhdysvaltalainen mykkä elämäkerrallinen draamaelokuva vuodelta 1928. "Rakkauden unelman" pääosissa ovat Joan Crawford ja Nils Asther. "Rakkauden unelma" kertoo menetetyn rakkauden ja koston tarinan, jossa Asther näyttelee prinssi Maurice de Saxea ja Crawford romaniesiintyjä Adrienne Lecouvreuria. Elokuva on Astherin ja Crawfordin toinen yhteinen elokuva kolmesta.
"Rakkauden unelma" perustuu Eugène Scriben ja Ernest Legouvén näytelmään "Adrienne Lecouvreur", joka on vuodelta 1849. Näytelmän pohjalta Dorothy Farnum laati käsikirjoituksen elokuvaan. Tuotantoyhtiönä ja jakelijana oli Metro-Goldwyn-Mayer.
"Rakkauden unelma" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 1. joulukuuta 1928. Elokuva oli taloudellinen menestys; se tuotti Yhdysvalloissa 339 000 dollaria, mutta maailmanlaajuisesti 571 000 dollaria 221 000 dollarin budjetista. Suomessa elokuva julkaistiin 15. joulukuuta vuonna 1929. "Rakkauden unelma" on listattu kadonneeksi elokuvaksi.
Mustalaismorsian

Mustalaismorsian (myös Mustalaissydän; ) on vuonna 1926 ensi-iltaan tullut Josef von Sternbergin ja Phil Rosenin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä romanttinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Conrad Nagel ja Renée Adorée. "Mustalaismorsian" kertoo ranskalaismiehestä Dominiquesta (Nagel) ja mustalaissisäköstä Sildasta (Adorée). Elokuva perustuu Alden Brooksin romaaniin "Escape", jonka pohjalta von Sternberg ja Alice D. G. Miller laativat käsikirjoituksen.
"Mustalaismorsian" kuvattiin sen tuotantoyhtiön ja jakelijan Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Kalifornian Culver Cityssä työnimellä "Escape". Sternberg työskenteli aiemmin "Paratiisilinnun" parissa, mutta hylkäsi sen ja ohjasi "Mustalaismorsiamen". MGM ei kuitenkaan pitänyt tuloksesta ja palkkasi vuonna 1926 Phil Rosenin ohjaamaan laajasti uusintaottoja.
"Mustalaismorsian" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 28. maaliskuuta 1926. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 18. huhtikuuta 1927. "Mustalaismorsian" on ilmoitettu kadonneeksi elokuvaksi muun muassa Arne Andersin "Lost Film Filesissa". SilentEra kuitenkin ilmoittaa elokuvan olevan säilynyt Warner Brothersin arkistossa ja Warnerin Turner Classic Moviesissa .
Åke Slöör

Karl Åke Slöör (16. tammikuuta 1898 Helsinki – 13. helmikuuta 1974) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja tasavallan presidentin adjutantti. 
Slöör valmistui Kadettikoulun 2. kadettikurssilta 1921, kävi tykistön ampumakoulun 1922 sekä Sotakorkeakoulun 1932. Hän palveli mm. Helsingin suojeluskuntapiirissä komppanianpäällikkönä 1926-1927 sekä pataljoonankomentajana 1927-1930. Yleisesikuntaupseeriksi valmistuttuaan hän toimi sotilasasiamiehenä Varsovaan, Bukarestiin ja Prahaan 1933-1937. Tasavallan presidenttien Kyösti Kallion ja Risto Rytin nuorempana adjutanttina Slöör palveli 1937-1941. Päämajan ulkomaanosaston päällikkönä hän toimi 1941-1944, minkä jälkeen hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Myöhemmin Slöör toimi vakuutusalalla. 
Ylennykset: reservivänrikki 1918, reserviluutnantti 1920, luutnantti 1921, kapteeni 1925, majuri 1933, everstiluutnantti 1940, eversti 1943.
Tuomas Raatikainen

 Tuomas (Tommi) Volmar Raatikainen (5. maaliskuuta 1895 Pöytyä – 20. toukokuuta 1978) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja tykistön asiantuntija. 
Raatikainen suoritti tykistöupseerin asetekniset opinnot Tanskassa 1920–1923. Hän palveli Rannikkotykistörykmentti 3:ssa 1918–1920. Opintojensa jälkeen hän toimi tykistön koeampumakenttien päällikkönä 1925–1927. Puolustusministeriön taisteluvälineosaston tykistötoimiston päällikkönä hän työskenteli 1928–1937. Samalla hän opetti Kadettikoulussa ja Sotakorkeakoulussa tykistön aseoppia ja konstruktio-oppia. Taisteluvälineosaston päällikkönä Raatikainen toimi pitkään, 1937–1946, siirtyen tämän jälkeen teollisuuden pariin. 
Ylennykset: reservivänrikki 1918, vänrikki 1920, luutnantti 1920, kapteeni 1924, majuri 1927, everstiluutnantti 1930, eversti 1938.
Niilo Idman

Nils Rudolf (Niilo) Idman (20. lokakuuta 1889 Tampere – 4. huhtikuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen pääkonsuli, kirjallisuudentutkija ja suomentaja.
Niilo Idmanin vanhemmat olivat Tampereen kaupunginlääkäri, lääkintöneuvos Gustaf Rudolf Idman (1857–1927) ja Olga Elisabeth Gustafsson (1861–1938). Hänen vanhempi veljensä oli suurlähettiläs ja 1920-luvulla ulkoministerinä toiminut Karl Gustaf Idman. 
Idman pääsi ylioppilaaksi 1907 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1911 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1923. Hän teki opintomatkoja Englantiin 1908–1909, 1912 sekä 1914. 
Idman oli ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1918 ja hän toimi lähetystösihteerinä Oslossa 1920–1922, Kööpenhaminassa 1920, Tukholmassa 1925–1926 ja Washingtonissa 1927–1933. Idmanista tuli ulkoministeriön jaostosihteeri 1933 ja hän toimi ministeriön talouspoliittisten asiain jaoston päällikkönä vuodesta 1933. Hän oli sitten va. asiainhoitajana Riiassa 1934 ja Suomen pääkonsulina Pietarissa 1935–1938. Idman sai lähetystöneuvoksen arvon 1931.
Idman tunnetaan ennen kaikkea Edgar Allan Poen Korppi-runon suomentajana.
N. P. Virtanen

Niilo Paavo Virtanen (18. maaliskuuta 1905 Tampere – 19. elokuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja kirjallisuuden tutkija.
Virtasen vanhemmat olivat rovasti Anton Anshelm Wirtanen ja Hilma Olivia Palkonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1924 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1933. Virtanen toimi Lahden kaupunginkirjaston johtajana 1935–1939, Helsingin yliopiston metsäkirjaston kirjastonhoitajana 1941–1952 ja kauppakorkeakoulun kirjaston hoitajana vuodesta 1952. Hän oli Suomen kirjastoseuran sihteerinä 1937–1939 ja Suomen metsätieteellisen seuran kirjaston hoitajana 1941–1948. Lisäksi Virtanen toimi Turun yliopiston ylioppilaskunnan kuraattorina 1928 ja esimiehenä 1932–1934.
Virtanen oli naimisissa kaksi kertaa:
Ragnar Ingelius

Ragnar Mikael Ingelius (18. helmikuuta 1894 Turku – 12. syyskuuta 1960 Helsinki) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja jatkosodan aikana Päämajan yhteysupseeri Tallinnaan. 
Ingelius kävi Viipurin upseerikokelaskurssin 1918-1919, Kadettikoulun 1924-1925 ja Sotakorkeakoulun 1928-1930 (yleisesikuntaupseeri 1933). Hän palveli Pohjois-Savon rykmentissä 1919-1927 sekä yleiesikunnan toimistoupseerina 1928-1939. Vuosina 1931-1939 hän oli sotilasasiamiehenä Viroon ja Latviaan sekä myös Liettuaan 1934-1939. Talvisodassa hän oli pataljoonankomentajana. Jatkosodassa hän palveli 18. divisioonan esikuntapäällikkönä 1941-1943. Päämajan edustajana Tallinnaan hän oli saksalaisten miehityksen aikana 1943-1944. Helsingin kaupungin komendanttina hän toimi 1944-1945. Toimistopäällikkönä pääesikunnassa Ingelius oli 1946-1949 ja osastopäällikkönä vuodesta 1949 alkaen. 
Ylennykset: vänrikki 1919, luutnantti 1921, kapteeni 1927, majuri 1934, everstiluutnantti 1941, eversti 1949.
Eino Nivanka

Eino Severi Nivanka (sukunimi vuoteen 1928 "Nylander"; 15. helmikuuta 1905 Iisalmi – 19. syyskuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja kirjallisuuden tutkija.
Nivanka toimi Helsingin yliopiston kirjastossa nuorempana alikirjastonhoitajana 1938–1944, vanhempana alikirjastonhoitajana 1944–1959 ja kirjastonhoitajana 1959–1971. Vuosina 1951–1953 hän työskenteli Pariisissa Pohjoismaiden kirjastossa.
Vuonna 1937 Eino Nivanka tutustui unkarin kielen kesäkursseilla Debrecenissä virolaiseen Erika Viirsaluun (aiemmin "Veidenbaum"), ja he avioituivat seuraavana vuonna. Heidän tyttäriään ovat ranskalaisen kirjallisuuden suomentaja, kielenopettaja ja oppikirjantekijä Eevi Nivanka sekä Helsingin kaupunginteatterin tuotantopäällikkönä ja Suomen kansallisoopperan tiedottajana työskennellyt Leena Nivanka.
Kolmion keskinormaalien leikkauspiste

Kolmion keskinormaalien leikkauspiste on geometriassa piste, joka syntyy jokaisen sivun keskinormaalin kohdatessa toisensa. Leikkauspiste on eräs kolmion merkillisestä pisteistä ja se on luetteloitu "Kimberlingin pisteiden luetteloon" tunnuksella formula_1. Pisteen nimeksi on valittu monissa kielissä melko samantapainen termi, joka kirjoitetaan englanniksi "circumcenter". Se viittaa kolmion ympärille piirrettyyn ympyrään, jonka keskipiste yhtyy leikkauspisteeseen.
Sijainti kolmiossa.
Keskinormaalit ovat kohtisuorassa kolmion sivuihin nähden. Kahden sivun välinen tylppä kulma voi kääntää kahden sivun keskinormaalit lähes yhdensuuntaisiksi, jolloin niiden leikkauspiste jää kauaksi. Leikkauspiste voi siksi sijaita tietysti kolmion sisällä, mutta myös kaukana kolmion ulkopuolella.
Sivun keskinormaali on suora, jonka pisteet sijaitsevat yhtä kaukana molemmista sivun päätepisteistä. Kun näin on laita kaikille kolmion keskinormaaleille, ovat keskinormaalien leikkauspisteen etäisyydet kaikkiin kolmion kärkiin yhtä pitkät. Jos kolmion kärkien kautta piirtää ympyrän, tulee sen säteeksi leikkauspisteen etäisyys kolmion kärkiin.
Kun kolmion sivujen pituudet merkitään formula_2 on säteen formula_3 pituus
formula_4 
Kun kolmiosta tunnetaan kärkiä formula_5 vastaavat kulmat formula_6, saadaan Sinilauseesta
formula_7 
Karteesit koordinaatit.
Kolmion kolme kärkeä merkitään formula_8, formula_9, ja formula_10. Leikkauspisteen formula_11 koordinaatit ovat silloin
formula_12
formula_13
missä 
formula_14
Trilineaariset koordinaatit.
Pisteen trilineaariset koordinaatit ovat :formula_15.
Barysentriset koordinaatit.
Pisteen barysentriset koordinaatit ovat 
formula_16.
Muuta.
Eulerin suora.
Jos varhain huomattiin, että keskinormaalin leikkauspiste (formula_17) on kollineaarinen kolmion painopisteen (formula_18), ortokeskuksen (formula_19) ja yhdeksän pisteen ympyrän keskipisteen (formula_20) kanssa. Näiden kautta kulkevaa suoraa kutsutaan Eulerin suoraksi.
Etäisyyksiä.
Painopiste G ja ortokeskus O sijaitsevat kolmion muodosta riippumatta Eulerin suoralla tasavälein niin, että HG = 2•GO.
Kolmiota ympäröivän ympyrän (säde R) keskipiste eli kolmion keskinormaalien leikkauspiste O ja painopiste G toteuttavat yhtälön formula_21
Chilensimppu

Chilensimppu ("Normanichthys crockeri") on simppukaloihin kuuluva kalalaji, jota tavataan trooppiselta Tyyneltämereltä. Se on ainoa laji chilensimppujen (Normanichthyidae) heimossa.
Chilensimppu on pienikokoinen kala, joka kasvuu suurimmillaan noin 11 cm pitkäksi. Lajin levinneisyysalue ulottuu Perun Chimbotesta Chilen Mocha-saarelle. Ne elävät tyypillisesti lähellä rannikkoa alle 200 metrin syvyydessä. Chilensimput ovat suhteellisen yleisiä ja liikkuvat parvissa. Niiden ravintoa ovat vesikasvit, pienet kalat sekä pienet selkärangattomat eläimet, kuten planktoneläimet.
Alburnus

Alburnus on särkien heimoon (Leuciscidae) kuuluva kalasuku, jonka levinneisyys on Euroopassa ja Länsi-Aasiassa. "Alburnus"-suvun kalat ovat salakoita.
Lajit.
Sukuun kuuluu 42 lajia.
Cleveland Barons (1937–1973)

Cleveland Barons oli vuosina 1937–1973 AHL-liigassa pelannut yhdysvaltalainen jääkiekkoseura. Baronsin kotikaupunki oli Ohion osavaltiossa sijaitseva Cleveland, ja sen kotiareenana toimi Cleveland Arena. Joukkue voitti AHL:n mestarille jaettavan Calder Cupin yhdeksän kertaa. Mestaruudet tulivat vuosina 1939, 1941, 1945, 1948, 1951, 1953, 1954, 1957 ja 1964.
Cleveland Baronsin perusti 1930-luvun laman aikana liikemies Al Sutphin, joka omisti joukkueen vuoteen 1949 saakka. Joukkueen kotiareenaksi 1937 valmistuneen Cleveland Arenan rakentamiseen käytettiin 1,5 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Tuohon aikaan Baronsin pelaajat saattoivat saada suurempia palkkioita kuin NHL-jääkiekkoilijat. Vuonna 1949 Sutphin myi joukkueen sekä sen kotiareenan minneapolisilaiselle liikemiesryhmälle. Kun World Hockey Association perustettiin 1972, Barons ei kyennyt kilpailemaan WHA-joukkueiden kanssa ja lopetti toimintansa 1973.
Joukkueessa pelasi muun muassa keskushyökkääjä Fred Glover, joka oli uransa päättäessään oli AHL:n kaikkien aikojen tilastoykkönen pelattujen otteluiden, tehtyjen maalien sekä syöttö- ja tehopisteiden määrässä. Toinen tunnettu Barons-pelaaja oli maalivahti Johnny Bower, josta käytettiin lempinimeä “Kiinan muuri” (). Bower teki merkittävän uran myös NHL:ssä ja valittiin Hockey Hall of Fameen.
Rolf Palmén

Karl Rolf Johan Palmén (27. elokuuta 1897 Vaasa – 13. huhtikuuta 1976 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija ja kääntäjä.
Rolf Palménin vanhemmat olivat Helsingin tuomiokunnan tuomari, laamanni Eskil Heribert Palmén (1863–1941) ja Sally Maria Skog (1873–1938). Hänen veljensä oli akateemikko Erik Palmén.
Palmén väitteli filosofian tohtoriksi psykologian alalta vuonna 1923. Hän työskenteli sitten pankkitoimihenkilönä Helsingissä 1926–1933 ja tämän jälkeen lehdistöasiamiehenä, toimittajana, kirjailijana ja kääntäjänä. Viimeksi Palmén toimi valtioneuvoston palveluksessa kääntäjänä 1949–1964. Palmén toimitti tai avusti "Svensk Botten, Mercator, Aftonposten, Landsbygdens folk, Nyland, Finsk Tidskrift" ja "Appell"-lehtiä.
Israel Reinius (nuorempi)

Israel Reinius (28. syyskuuta 1727 Laihia – 5. maaliskuuta 1797 Isokyrö) oli suomalainen pappi ja tutkimusmatkailija. Reinius kävi 1740-luvulla Kiinassa ja kirjoitti matkasta selostuksen.
Reiniuksen vanhemmat olivat Laihian kappalainen Israel Reinius ja Elisabet Collin. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua 1734–1741 ja pääsi ylioppilaaksi 1741. Reinius opiskeli aluksi Turun akatemiassa mutta vaihtoi sitten alaa ja opiskeli Tukholman merenkulkukoulussa 1744–1746 yhdessä veljensä Hermanin kanssa. Vuonna 1746 veljekset menivät kadetteina Ruotsin Itä-Intian kauppakomppanian palvelukseen.
Helmikuussa 1746 he lähtivät "Cronprinzen Adolph Friedrich"-laivalla Göteborgista kohti Kiinaa ja Israel Reinius piti matkan ajan yksityiskohtaista päiväkirjaa. Laiva saapui kesäkuun alussa 1747 Kantoniin jonka kautta kaikki Kiinan ulkomaankauppa käytiin. Paluumatkalle lähdettiin vasta tammikuun alussa 1748 joten Reinius saattoi tehdä useiden kuukausien ajan tarkkoja muistiinpanoja kiinalaisten elämästä, uskonnosta, kaupasta ja tavoista. "Cronprinzen Adolph Friedrich" saapui takaisin Göteborgiin kesäkuun lopulla 1748 ja veljekset pääsivät palaamaan kotiinsa Laihialle vasta syyskuussa 1748.
Palattuaan Suomeen Reinius aloitti opiskelun Turun akatemiassa ja hän väitteli maisteriksi 1749. Maisterinväitöstyö "Anmärkningar samlade under en resa till China" perustui Reiniuksen Kiinan-matkansa aikana pitämään päiväkirjaan ja se oli ensimmäinen Suomessa julkaistu Kiinaa käsittelevä opinnäytetyö. Reinius vihittiin papiksi 1752 ja hän toimi sitten ensin isänsä apulaisena Laihialla 1752–1769 ja viimeksi hän oli Isonkyrön kappalaisena vuodesta 1769.
Reinius oli naimisissa vuodesta 1757 Anna Maria Stenbäckin kanssa. Heidän vanhin poikansa Israel Reinius (1762–1845) toimi Isonkyrön kappalaisena isänsä jälkeen 1798–1845.
Tiimiyrittäjyys

Tiimiyrittäjyys on opetusneuvos Johannes Partasen keksimä nimitys ulkoisen yrittäjyyden lajille jossa yksilö työskentelee ja oppii yhdessä vertaistensa, eli toisten yrittäjien, kanssa. Tällaisia yksilöitä kutsutaan tiimiyrittäjiksi. 
Tiimiyrittäjyys – tai “tiimiyrittäminen” – on syntynyt ideana Jyväskylän ammattikorkeakoulun yritystoiminnan kehittämisen koulutusohjelma Tiimiakatemialla vuonna 1993. Partanen perusti ko. yksikön ja ohjelman. Sen kantavana ideana oli, että yrittäjyyttä ei tarvitse toteuttaa yksin, vaan sitä voidaan tehdä tiimissä. Samalla ohjelman opiskelija suoritti opintojaan oppimalla yhdessä muiden kanssa. 
Tiimiakatemian tiimiyrittäjyyttä toteutetaan yleensä korkeakouluopintojen yhteydessä, joskin sitä voidaan luonnollisestikin tehdä myös muissa yhteyksissä, esimerkiksi toisen asteen ammatillisessa koulutuksessa tai sisäisen yrittäjyyden muotona työelämässä. 
Partasen mukaan tiimiyrittäjyyden käyttö laskee korkeakouluopiskelijoiden yrittäjäksi ryhtymisen kynnystä ja nopeuttaa yksilöiden oppimista. Esimerkiksi vuonna 2010 Jyväskylän ammattikorkeakoulun Tiimiakatemian opiskelijoista 37 % ryhtyi yrittäjäksi heti valmistuttuaan opinnoistaan ja 47 % kahden vuoden sisällä valmistumisestaan .
Tiimiakatemian tiimiyrittäjyys on saanut vaikutteita muun muassa oppivien organisaatioiden käytänteistä, itsejohdetusta oppimisesta, amerikkalaisista johtamis- ja tiiminrakennusopeista sekä sosiokonstruktivismista . Yhtenäistä, tiukan dogmaattista määritelmää tiimiyrittäjyydelle ei Partasen mukaan kuitenkaan ole.
Tällä hetkellä (v. 2013) tiimiyrittäjyyden edistäjänä toimii jyväskyläläinen Partus Oy. Yritys käyttää TA Network Oy:n omistamia tiimiyrittäjä® ja teampreneur® -tavaramerkkejä. 
Tiimiyrittäjyyttä käytettiin ja toteutettiin vuoden 2013 talvella opetusympäristöissä muun muassa Jyväskylän ammattikorkeakoulussa (tradenomiopinnot), Tampereen ammattikorkeakoulussa (tradenomi- ja ylemmän ammattikorkeakoulun opinnot), Turun ammattikorkeakoulussa (estenomiopinnot), Debrecenin yliopistossa Unkarissa (maisterin opinnot), Mondragonin yliopistossa Espanjassa (bachelor- ja maisterin opinnot) sekä Team Academie Nedelandsissa Alankomaissa (bachelor opinnot).
Johnny-Kai Forssell

Johnny-Kai Forssell (s. 26. lokakuuta 1946 Vaasa) on suomalainen DJ, toimittaja ja päihdetyöntekijä. Vuonna 1962 levyjen soittamisen "DJ Johnny" -nimellä aloittanut Forssell on nimitetty myös suomalaiseen DJ Hall of Fameen.
Muun muassa Helsingissä lapsuudessaan asunut Forssell on vaikuttanut jo pitkään Porissa. Hänellä oli oma show Radio Porissa 21 vuoden ajan sen perustamisesta 1985 lähtien. Forssell toimitti 2010-luvun alussa viikoittaista musiikkiohjelmaa Yle Satakunnan Radiolle. Hän tekee myös levy- ja kirjallisuusarvosteluja "Satakunnan Kansaan" sekä toimittaa "Uusi Pori" -lehteä. Päihdetyöntekijänä Forssell on toiminut jo 1970-luvulta lähtien. Hän on työskennellyt muun muassa sosiaalineuvos Mauri Poikeljärven ylläpitämässä Syväpuro-yhteisössä Loviisassa.
Forssell avioitui laulaja Lea Lavenin kanssa vuonna 1985, mutta pariskunta erosi myöhemmin.
FC Hämeenlinnan kausi 2013

Kausi 2013 on FC Hämeenlinnan 22. toimintavuosi. Seura lähtee kauteen uuden päävalmentajan alaisuudessa, kun Jussi Lempisen korvaa HJS Akatemian kanssa hyvää työtä tehnyt Tomi Uusitorppa. Hänen apuvalmentajinaan toimivat Jussi Pellikka sekä Jarkko Ollikainen. FC:n edellinen kausi päättyi putoamiseen Ykkösestä ja kaudella 2013 valkopaidat pelaavat Kakkosen länsilohkossa mm. paikallisvastustaja Härmän kanssa.
Ottelut.
Harjoitusottelut.
Alla lueteltujen täysimittaisten harjoitusotteluiden lisäksi FC Hämeenlinna pelasi Tampereella järjestetyssä Futis Cupissa jossa kohtalona oli jääminen sijoituspelien ulkopuolelle yhden voiton ja yhden tappion jälkeen.
 Voitto
 Tasapeli
 Tappio
Suomen Cup.
Suomen Cup kesti FC Hämeenlinnan osalta vain yhden ottelun verran. Heti kolmannella kierroksella kohdattiin vieraissa tamperelainen TPV joka oli vahvempi maalein 6-1.
3.Kierros
Kakkonen.
Kakkosen länsilohkon kausi 2013 alkaa FC Hämeenlinnan osalta kotiottelulla Musan Salamaa vastaan 27. huhtikuuta ja 27 kierroksen mittainen kausi saadaan pakettiin 5. lokakuuta kotiottelussa ÅIFK:ta vastaan.
Kauden 2013 pelaajatilastot.
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Afrika (videopeli)

Afrika on Rhino Studiosin Playstation 3:lle kehittämä luontokuvaajan työtä simuloiva seikkailupeli. Siinä pelaaja saa tehtäviä, joissa kuvataan Afrikan eläimiä eri tilanteissa. 
Peli julkistettiin aluksi pelkästään Japanissa, myöhemmin myös Yhdysvalloissa mutta ei koskaan Euroopassa. Aasiassa siitä käytettiin rinnakkaisnimeä "Hakuna matata".
Let It Roll

Let It Roll on Don Johnsonin studioalbumi vuodelta 1989. Kappale "A Better Place" on duetto meksikolaisen Yuri nimisen laulajan kanssa. Albumilla ei ole kiinteää kokoonpanoa, vaan useat eri muusikot soittavat tai laulavat taustalaulua. Muun muassa Steve Jones, Barbra Streisand, Bruce Kulick, sekä Joe Lynn Turner osallistuivat albumin nauhoituksiin.
Pyhän Hengen kirkko (Tallinna)

Pyhän Hengen kirkko () on kirkko, joka sijaitsee Tallinnan vanhassakaupungissa. Kirkon omistaa Viron evankelis-luterilainen kirkko.
Historia.
Kirkon ensimmäiset osat on rakennettu 1200-luvulla. 1300-luvulla kirkkoon tehtiin laajennus. 1630-luvulla arkkitehti H. Graff suunnitteli tornin pohjoisen renessanssin tyyliin, jonka Bickel ja A. John uusivat vuonna 1688. Kirkossa toimi 1500-luvulla kaksi pappia, joilla oli suuri vaikutus viron kieleen ja kulttuuriin. Heistä G. Müller kirjoitti saarnoja viroksi ja Balthasar Russow oli Liivinmaan maakunnan kronikan kirjoittaja
Arkkitehtuuri.
Kirkon länsiosassa on kahdeksankulmainen torni saksalaisen ritarikunnan tyyliin. Kirkon pohjoispuolella julkisivuun on kaiverrettu barokkityylinen kello, jonka teki vuonna 1684 K. Ackerman.
Sisustus.
Kirkon sisustukseen kuuluu:
Trøllanes

Trøllanes on kylä Kalsoyn saaren pohjoisrannikolla Färsaarilla. Kylä kuuluu Klaksvíkin kuntaan, ja asukkaita siellä oli vuonna 2013 yhteensä 17. Kylän asukkaat saavat elantonsa muun muassa lampaiden- ja karjanhoidosta.
Kylä on saanut ”Trøllanes”-nimensä erään tarinan mukaan siitä, kun peikoilla oli tapana saapua sinne tanssimaan aina loppiaisyönä. Kylän asukkaat lähtivät aina tuolloin pakoon peikkoja Mikladalurin kylään. Matka tunturin yli Mikladaluriin oli vaarallinen ja raskas, minkä vuoksi kerran eräs vanha nainen ei jaksanut lähteä matkaan. Hän piiloutui pöydän alle, mutta peikkojen ilonpidon ollessa ylimmillään, huusi hän peloissaan Jeesusta apuun. Tämän kuultuaan peikot kauhistuivat ja pakenivat kylästä eivätkä milloinkaan enää palanneet. Vielä nykyisinkin Trøllanesissa on kiviä, joihin ei ole koskettu, sillä niitä pidetään maahisten asuinpaikkoina.
Trøllanesin kylään kulkee päivittäin muutamia linja-autoja Kalsoyn saaren eteläisimmästä kylästä Syðradalurista. Trøllanesissa ei ole majoituspalveluita tai kauppaa.
Maantiede.
Trøllanesin kylä on Kalsoyn saaren neljästä kylästä pohjoisin, ja se sijaitsee saaren pohjoisrannikolla Färsaarten pohjoiskolkassa. Trøllanes sijaitsee korkealla, ja kylän ranta on yksi Färsaarten pahimmista tyrskypaikoista. Trøllanes sijaitsee kahden kilometrin pituisen valaisemattoman tunnelin päässä etelämpänä sijaitsevasta Mikladalurin kylästä. Tunneli valmistui vuonna 1986, mihin asti Trøllanesiin ei johtanut tietä ja kylä oli hyvin eristäytynyt.
Väestö.
Oheisessa taulukossa esitetyt Trøllanesin väkiluvut pohjautuvat Färsaarten tilastokeskuksen () tietoihin.
Artturi Ranta

Jaakko Artturi Ranta, vuoteen 1906 "Blank" (26. helmikuuta 1897 Ylivieska – 16. toukokuuta 1975 Imatra) toimi hallinnon parissa, muun muassa osuuskauppa-alalla, ja oli Tampereen kaupungin sosiaalisektorin kaupunginjohtaja 1943–1948. Sitten hän oli Imatran kauppalanjohtaja 1948–1955 ja vuodet 1955–1964 Kymen läänin maaherra.
Ranta toimi nuoresta pitäen aktiivisesti työväenliikkeessä, ja hänet valittiin 1918 Ylivieskan kunnanvaltuustoon. Vuonna 1919 hän meni Oulun osuuskaupan palvelukseen sen sivumyymälään. Osuuskauppakoulun käytyään hän toimi eri osuusliikkeiden hallintotehtävissä vuoteen 1943, jolloin hänet valittiin Tampereelle apulaiskaupunginjohtajaksi.
Tampere Rugby Club

Tampere Rugby Club ("TRC") on tamperelainen vuonna 2001 perustettu rugbyseura. Seuran alaisuudessa toimii miesten joukkue, naisten joukkue sekä juniorijoukkue. Miesten ja naisten joukkueet pelaavat rugbyn SM-sarjassa. Tampere Rugby Club on vuodesta 2012 lähtien alkanut järjestämään koulujenvälistä lippurugby-turnausta, joihin on osallistunut monet Tampereen kouluista.
Historia.
Seuran perusti vuonna 2001 ranskalainen Christophe Croze Olivier Asselinin kanssa. Myöhemmin mukaan tuli John Cozens, joka toimi pitkään rahastonhoitajana sekä apuvalmentajana.
TRC:n puheenjohtajina ovat toimineet:
Miesten joukkue.
TRC:n miehet pelaavat tällä hetkellä rugbyn 1-divisioonassa. TRC:n miehillä on Suomen mestaruudet vuosilta 2006, 2007 ja 2013. Hopealle he sijoittuivat vuosina 2005, 2008, 2009, 2010 ja 2011.
Naisten joukkue.
Tampere Rugby Clubin naisten joukkue perustettiin vuonna 2008. Joukkue kilpailee rugbyn naisten SM-sarjassa. Tampere Rugby Clubin naiset ovat voittaneet 5-rugbyn Suomen mestaruuden vuosina 2017, 2020 ja 2021. Tampere Rugby Clubin naisten joukkue on voittanut 7-rugbyn Suomen mestaruuden vuonna 2018. Naisten joukkue voitti myös 2017 järjestetyllä SM-viikolla 7-rugbysarjan.
Junioritoiminta - Tampere RC Groove.
Ensimmäistä virallista juniorijoukkuetta valmensi Lauri Ojanperä, toiminta jatkui noin 3 vuotta. Ojanperä on ammatiltaan opettaja ja ollessaan töissä Orivedellä ala-asteella, hän ryhtyi opettamaan rugbya. Hän onnistui järjestämään pari koulupeliäkin.
Orivedeltä on tullut mm. Jussi Viljanen, joka pelaa myös Suomen maajoukkueessa.
Vuoden 2011 loppupuolella kerättiin kasaan nykyinen Tampere RC Groove, eli Tampere Rugby Clubin alainen juniorijoukkue. Joukkueessa tällä hetkellä pelaa 15-19-vuotiaita, poikia suurimmaksi osaksi. Joukkuetta valmentaa Miika Valo.
Maajoukkue.
TRC:ltä on moni pelaaja edustanut Suomea kansainvälisissä peleissä.
NoSQL

NoSQL (englannin sanoista "Not only SQL") on käsite, jolla kuvataan perinteisestä relaatiomallista poikkeavia tietokantoja. Nämä tietokannat eivät seuraa mitään kiinteästi määrättyä taulukkoskeemaa, minkä ansiosta ne skaalautuvat hyvin horisontaalisesti. 
NoSQL-tietokannaksi kutsuttiin aluksi Carlo Strozzin vuonna 1998 esittämää järjestelmää, jossa ei käytetty SQL-kyselykieltä. Termi yleistyi vuonna 2009 Johan Oskarssonin järjestämässä tapaamisessa, jossa keskusteltiin ei-relaatiomallin mukaisista ohjelmistoista kuten Cassandra ja Voldemort.
Tarkoituksena oli löytää yhteinen nimitys kasvavalle määrälle tietokantajärjestelmiä, jotka poikkeavat ACID-periaatteista. Tunnettuja NoSQL-toteutuksia ovat muun muassa Google BigTable ja Amazon Dynamo. 
Avain-arvo -tietokantajärjestelmiä ovat muun muassa Redis, Memcached ja Riak.
Sarakkeisia tietokantajärjestelmiä ovat muun muassa Apache Cassandra, Apache HBase ja ClickHouse.
Dokumentti-orientoituneita tietokantajärjestelmiä ovat muun muassa MongoDB, Couchbase ja Apache CouchDB.
Graafitietokantajärjestelmiä ovat muun muassa Neo4j, ArangoDB ja OrientDB.
Arkkitehtuuri.
Relaatiotietokannat soveltuvat huonosti suurten dokumenttimäärien käsittelyyn ja pilvilaskennan käyttöön. Parhaimmillaan ne ovat, kun käsitellään pieniä transaktioita tai suoritetaan harvoin tapahtuvia suuria eräajoja. Ne eivät kuitenkaan ole kovin tehokkaita, jos tietokantaan tarvitsee tehdä paljon muutoksia tihein väliajoin. NoSQL taas pystyy suoriutumaan hyvinkin suuresta samanaikaisesta määrästä luku- ja kirjoitusoperaatioita. 
Tekniikan heikkoihin puoliin kuuluu, että NoSQL-arkkitehtuurit eivät välttämättä takaa datan eheyttä eri palvelimilla. Ne kuitenkin pyrkivät siihen, että tiedot päivitetään lopulta, vaikka se ei tapahtuisikaan välittömästi. Useat NoSQL-toteutukset tukevat tietokantojen hajauttamista, jossa tiedot ovat toisteisesti useilla palvelimilla ja ne on mahdollista löytää esimerkiksi hajautetun tiivisteen avulla. Tällä tavoin järjestelmiä on helppo skaalata, ja ne toimivat, vaikka verkkoyhteydet sen joidenkin solmujen välillä katkeaisivatkin.