House

Houseksi kutsutaan 4/4-tahtilajissa kulkevaa elektronista tanssimusiikkia, jossa usein on vaikutteita diskosta, soulista, funkista ja jazzista. Peruselementti on joka iskulla lyövä rumpukone, ja tämän päälle lisätään elementtejä joko samplaamalla, tuottamalla niitä syntetisaattoreilla tai käyttämällä perinteisiä soittimia. Housessa voi olla myös lauluosuuksia.
Housen historia voidaan jäljittää 1970-luvun lopun ja 1980-luvun alun Chicagoon, missä diskon jälkimainingeissa kehittyi omanlaisensa klubikulttuuri. Housen alkukotina pidetään usein Warehouse-klubia ja housen ”isänä” siellä DJ:nä vuosina 1977–1982 toiminutta Frankie Knucklesia. Alun perin houseksi nimitettiin vain Warehouse-klubilla soitettua musiikkia, lähinnä diskoa ja funkia.
Housen alalajeja.
Acid house.
Acid house on Chicagossa 1980-luvun puolivälissä syntynyt housemusiikin alalaji. Sille ovat tyypillistä vahva toisto, perinteisestä, ”sielukkaasta” housesta poikkeava, varsin futuristinen ja konemainen äänimaailma sekä perinteisten lauluosuuksien puute (laulun sijasta saatetaan käyttää vaikka samplattua puhetta). Acid house yhdistetään erityisesti Roland TB-303 -bassosyntetisaattorilla tuotettuun ääneen (tosin muitakin syntetisaattoreita on tyylilajin piirissä käytetty). Acidissa laitetta käytetään itsenäisenä soittimena säätelemällä muun muassa syntetisaattorin resonanssi- ja cutoff-parametreja. Näin aikaansaatavaa ääntä voisi kuvailla vaikka eräänlaiseksi pulputukseksi tai narinaksi. Acid housen kukoistuskausi oli 1980-luvun loppupuolella, jolloin se oli hyvin suosittua erityisesti Isossa-Britanniassa, vaikuttaen vahvasti muun muassa ravekulttuurin syntyyn. Musiikillisesti tyyli on innoittanut monia elektronisen tanssimusiikin alalajeja (esimerkiksi trancea) ja jossain määrin myös valtavirran popmusiikkia.
Deep house.
Deep house on house-musiikin lajityyppi. Usein deep house on hieman jatsahtavaa, tai siinä voi kuulla selviä merkkejä soulin, diskomusiikin, gospelin ja brasilialaisen sekä afrikkalaisen, intialaisen tai arabialaisen musiikin vaikutuksesta. Deep housessa on normaali, rakenteeltaan melko yksinkertainen, joskin suhteellisen hidas house-rytmi (110–128 bpm). Rytmi on vahvan ja matalaäänisen bassorummun tahdittama, johon liittyy usein monipuolinen lyömäsoittimien kirjo aina etnisiä instrumentteja myöten. Tyylille ominaista on myös erityisesti luonnollisten tai luonnolliselta kuulostavien instrumenttien käyttäminen ja niiden yhdistely perinteisiin elektronisiin tanssimusiikkisoundeihin ja lauluun. Tyylin tunnistettavimpia piirteitä ovat usein erilaisilla kosketinsoitinäänillä luodut ”pehmeät” ja tunnelmalliset, ”viipyvät” nelisoinnut ja toisinaan esiintyvät erilaiset tietyllä instrumentilla soitetut soolo-osiot. Deep housea väritetään paljon erityisesti reverb- ja delay-kaikuefekteillä. Hyvänä perusesimerkkinä deep house -musiikista, jossa useimmat tyylin erityispiirteet ilmenevät, voi pitää Johnny Fiascon ”Denver Blue” -kappaletta (Johnny Fiasco Remix).
French house.
French house eli ranskalainen house on house-musiikin alalaji, jonka juuret ovat Ranskassa. Musiikkityyliä kutsutaan myös termillä "filter-house" tai suomalaisittain "filtteri-house". Ranskalaiselle houselle on tyypillistä filtteriefektien eli suotimien käyttö, joissa yhtä toistuvaa samplea muutetaan jatkuvasti kappaleen aikana erilaisten efektien avulla. Samplet ovat usein peräisin 1970–1980-lukujen disko- ja funk-kappaleista.
Tunnetuimpia ranskalaisen housen edustajia ovat Daft Punk, Bob Sinclar, Justice, SebastiAn, Mr. Oizo ja Etienne De Crecy. Ranskalaisten house-tuottajien piiri on melko pieni, joten useat artistit tekevät yhteistyötä toistensa kanssa. Esimerkiksi yksi tunnetuimmista ranskalaisista house-kappaleista, Stardustin ”Music Sounds Better With You” (1998), on Daft Punkin toisen jäsenen Thomas Bangalterin, tuottaja Alan Braxen ja laulaja Benjamin Diamondin yhteistyön tulos. Ranskalainen house yhdistetään usein myös suoraan Bangalteriin, joka vaikuttaa myös monissa muissa house-kokoonpanoissa. Ranskalainen house on myös vaikuttanut moniin muunmaalaisiin house-tuottajiin. Esimerkiksi ruotsalaisen Eric Prydzin hitti ”Call On Me” (2004) edustaa puhtaasti filter-housea.
Garage.
Garage tai garage house (myös New York house, New York garage, US garage) on housemusiikin tyylilaji. Se juontaa juurensa newyorkilaiselta Paradise Garage -klubilta 1980-luvun alusta. Tyylin isänä pidetään yleensä klubilla dj:nä toiminutta Larry Levania. Myös New Jerseyn alueen klubikulttuuri on vaikuttanut garageen vahvasti, ja sieltä pitkälti tulevat musiikkiin myöhemmin usein liitetyt gospel-vaikutteet. Yhdysvaltain garagea ei pidä sekoittaa Isossa-Britanniassa 1990-luvun puolivälissä syntyneeseen UK garageen.
Hard house.
Hard house on nopea ja energinen housen alalaji. Tyylilaji sai alkunsa Chicagosta, Yhdysvalloista, joskus 80-luvun alussa. Hard house pysyi melko pitkään vain pienen harrastajaporukan musiikkina, mutta hitaasti se levisi pohjois-amerikan klubeissa. Joskus 1980-luvun lopussa Hard house viimein rantautui Eurooppaan ja Englantiin. Englantilaiset klubit ottivatkin nopeasti uudentyyppisen rytmisen musiikin omakseen ja britti-DJ:t tekivät hard housesta tunnetun. 
Hard houselle on ominaista nopea tempo, välibassot sekä niin sanotut mikkihiirihuudot. Brittiläiset ns. Ibiza-scenet ovat ehkä tunnetuimpia Hard house -tapahtumia, tosin nykyään musiikkitarjonta niissäkin on hyvin monipuolista.
Hip house.
Hip house yhdistelee aineksia housesta ja hip hopista. Se oli 1980-luvun lopulla varsin suosittua ja vaikutti siihen, että dance-musiikissa otettiin yleisemminkin käyttöön hip hop -tyylistä laulantaa.
Pumping house.
Pumping Housen tunnistaa sille ominaisesta ”tyhjästä”, ”ontosta”, ”pumppaavasta”, varsin toistuvasta bassoäänestä (niin sanottu ”bamboo-basso”) ja useimmiten iloisesta melodiasta ja nopeasta temposta. Lisäksi tyylissä käytetään hyvin usein niin sanottuja ”mikkihiiri-huutoja”. Tämä suuntaus on tällä hetkellä varsin suosittu Pietarin klubeissa, ja sitä kuunnellaan myös Espanjassa ja pienemmissä määrin ympäri Keski-Eurooppaa.
Progressiivinen house.
Progressiivinen house sai alkunsa Englannissa 1990-luvun alkupuolella ”elävöittämään” perinteistä house-musiikkia ja tuomaan siihen enemmän tanssittavuutta. Progressiivisessa housessa kappaleet ovat usein pitkiä ja tempo saattaa olla hiukan housea hitaampi. Yksi merkittävimmistä tunnusmerkeistä on kappaleen jatkuva kehittyminen ja kappaleet voivat sisältää elementtejä trance-musiikista, mutta säilyttävät silti housemaisen tunnelman. Muita tunnusmerkkejä ovat soundit, jotka ovat yleensä matalammalla oktaavilla ja massiiviset ”padit”. Jossain määrin tätä genreä voi pitää myös housen ja trancen välimuotona.
Progressiivista housea maailmalla ovat vuosien saatossa tunnetuksi tuoneet DJ:t ja artistit kuten John Digweed, deadmau5, Hardwell, Sasha, Danny Rampling, Underworld sekä Leftfield.
Tropical House.
Tropical House (joskus myös Trouce) on elektronisen house-musiikin alalaji, jota kuvaillaan luonteeltaan iloisemmaksi ja rennomaksi. Tropical House on kehittynyt pääsääntöisesti 2010-luvun alkupuoliskolla. Tyypillisiä soittimia tälle lajille ovat esimerkiksi marimba ja panhuilu. Tämän musiikkilajin tunnetuimpia tuottajia ovat mm. Kygo, Robin Schulz ja Lost Frequencies. 
Tropical House -kappaleiden ja albumeiden kuvitukselle ovat ominaisia lämpimät värit ja palmupuut, jotka viittaavat trooppiseen ilmastoon ja lomailuun (iloisuus, rentous).
Tunnettuja tuottajia ja DJ:tä.
Suomalaiset tuottajat
Tuottajat muista maista