tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Volok

Volok () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Borovitšin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Mstajoen rannalla 25 kilometriä Borovitšista luoteeseen. Kylässä on yli 500 ja kunnassa 1 600 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja asutus.
Volokin kunnan pinta-ala on 406 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Borovitšin piirin Kontšanskoje-Suvorovskojen, kaakossa Progressin ja etelässä Sušanin kuntiin sekä lounaassa Okulovkan ja luoteessa sekä pohjoisessa Ljubytinon piireihin. Pinta-alasta 72,5 % on metsää ja 24,0 % maatalousmaata. Mstan tärkeimmät sivujoet ovat Štšuka ja Peretna ja suurimmat järvet Peleno ja Ljuto. Suojelukohteisiin kuuluvat Serebrjankan karstijoki sekä Šeregodron ja Ljuton karstijärvet.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Kirovskin taajama sekä 42 kylää: Bezuni, Belavino, Beregovaja, Beregovaja Kolomenka, Berezitsy, Bobino, Bolšoi Kamennik, Bor, Botkovo, Dolgaja Luka, Duboviki, Gorka, Gory, Gromovo, Hovštšnik, Jeligovo, Klin, Levkovo, Lopatjevo, Malinovets, Malyi Kamennik, Mišino, Nemtšuga, Okladnevo, Ozerjovo, Raitsy, Rodiškino, Sakovo, Semjonovskoje, Serafimovka, Sivtsevo, Solnetšnaja, Tepetskoje, Terebnja, Toropina Melnitsa, Veresovka, Vjaterevo, Vodosi, Vygljadovo, Zalezjonka, Zapolek ja Žerebjatnikovo. Suurimmat asutuskeskukset ovat Volokin ohella noin 450 asukkaan Kirovski ja yli sadan asukkaan Jeligovo. Kymmenessä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Kirovskin kunta liitettiin Volokiin vuonna 2010.
Historia.
Keskiajalla syntynyt Volotšek Deržkovin kauppias- ja käsityöläisasutus sekä samanniminen pogosta mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvun lopun asiakirjoissa. Sen kautta Mstajokea pitkin kulki Volgan ja Novgorodin sekä myöhemmin Pietarin yhdistänyt tärkeä kauppareitti. Kylä on saanut nimensä Borovitšin seudun vaaralliset kosket ohittaneesta vetotaipaleesta (ven. "volok"). Mstajoen reitti menetti merkityksensä Pietarin ja Moskovan välisen rautatien valmistuttua vuonna 1851 ja lopullisesti 1800-luvun lopussa. Volokin kylä toimi Novgorodin läänin Borovitšin kihlakuntaan kuuluneen volostin keskuksena.
Liikenne, elinkeinot ja palvelut.
Volokin kautta kulkee Spasskaja Polistin, Malaja Višeran, Ljubytinon ja Borovitšin välinen päällystetty maantie. Kylistä on linja-autoyhteydet Borovitšiin.
Kunnan tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous ja metsäteollisuus. Suurin työnantaja on maatalousyritys AgroVolok. Kunnan alueella sijaitsee kaksi Borovitšin tehtaiden hyödyntämää tulenkestävän saven esiintymää.
Keskuskylän palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto ja posti. Vähittäiskaupasta vastaa Borovitšin piirin kulutusosuuskunta sekä muutama yksityisyrittäjä.
Kyläkuva ja nähtävyydet.
Mstajoen oikealla rannalla sijaitseva Volokin kylä koostuu etupäässä puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kylän läpi virtaa muutamia Mstaan laskevia puroja ja joen rantavyöhykkeellä on pieni järvi. Palvelut sijaitsevat kylän keskiosassa.
Seudulla on useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Volokin kolme kirkkoa sekä Kirovskin ja Berezitsyn kartanoalueet.
Polnovo

Polnovo () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Demjanskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Seligerjärven pohjoisrannalla 35 kilometriä Demjanskista kaakkoon. Kunnassa on vajaa 1000 ja kylässä hieman yli 300 asukasta (vuonna 2011).
Kunnan pinta-ala on 398,81 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Novgorodin alueen Valdain piiriin, idässä ja etelässä Tverin alueeseen sekä lännessä Demjanskin piirin Iljina Goran ja Peskin kuntiin. Pinta-alasta 78,1 % on metsää, 12,2 % maatalousmaata ja 4,0 % luonnonsuojelualuetta, joka kuuluu Valdain kansallispuistoon. Järviä ovat Seliger, Veljo, Dolottso, Gorodilovskoje ja Polonets, jokia Javon, Tšornaja ja Libja.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 44 kylää: Arhanskoje, Balujevo, Devjatovštšina, Dolmatiha, Dubrovi, Filippovštšina, Goslavl, Jekimkovo, Jelisejevo, Jelnik, Klimovo, Kolyškino, Kovrjaki, Kozino, Krasota, Krivaja Kletka, Krutuša, Kuvšiny, Lavrovo, Lykovo, Novosel, Novyi Skrebel, Orehovno, Osotno, Ostrov, Ovintšištše, Pererva, Podgornaja, Pokrov, Polonets, Priozernaja, Pustoška, Rabeža, Šanevo-1, Šanevo-2, Šarapiha, Skit, Staryi Skrebel, Trunevo, Vysokaja Gora, Zaprometno, Zimnitsy ja Zykovštšina. Yli sadan asukaan kyliä ovat Dubrovi ja Lavrovo. Kuudessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Dubrovin ja Novyi Skrebelin kunnat liitettiin Polnovoon vuonna 2010.
Polnovosta on maantieyhteys Demjanskiin ja Valdaihin. Tärkeimpiä työnantajia ovat erilaiset julkiset palvelut. Kunnassa toimii neljä sahalaitosta ja kaksi hiekkalouhosta. Työvoimasta 26 % työskentelee kunnan ulkopuolella.
Keskuskylän palveluihin kuuluu lastentarha, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja säästökassa. Lavrovossa on keskikoulu. Kunnan alueella toimii kahdeksan pientä lomakylää.
Seudulla on lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat vuonna 1732 rakennettu Rabežan kirkko, Lavrovon Neitsyt Marian taivaaseenastumisen luostari sekä Pustoškan ja Staryi Skrebelin tsasounat. Kunnassa on myös useita toisen maailmansodan muistomerkkejä.
Yli-Lesti

Yli-Lesti on Lestijärven kylä, joka sijaitsee kantatie 58:n varrella Lestijärveltä noin seitsemän kilometriä Kinnulaan päin. Kylän maisemaa leimaavat harjujen reunoille syntynyt asutus ja jokirantapellot. Kylän läpi virtaa Lehtosenjoki. Jokelan ja Kievarin talot harjun länsirinteessä muodostavat idyllisen maalaismaiseman yhdessä useiden latojen, ulkorakennusten ja kylän peltoalueen kanssa.
Yli-Lestillä asui 260 asukasta vuonna 2005. Lähes kaikki asukkaat ovat aktiivisia muun muassa paikallisessa kyläyhdistyksessä. Kylä valittiin Keski-Pohjanmaan vuoden kyläksi vuonna 2005.
Yhdystie 7594 kulkee Yli-Lestiltä Reisjärvelle. Tietä on pidetty pitkään huonokuntoisena ja mutkaisena.
Kiiskilä (Sievi)

Kiiskilä (myös Kiiskilänkylä) on Sievin kylä, joka sijaitsee seututien 760 varrella Sievin keskustasta noin 15 km Reisjärvelle päin. Kylältä on matkaa Reisjärvelle 27 km, Ylivieskaan 34 km, ja Jokikylän kautta Nivalaan noin 25 km. 
Kiiskilässä toimii oma kyläkoulu 
Kiiskilässä asui 559 asukasta vuoden 2006 lopussa. Talouksia on noin 150. Kylän asutus on edelleen jakautunut useammille asutusalueille, joita ovat: Vesimäki, Honkala, Huuhanperä, Martinkangas, Myllyoja, Sikonen, Karjulanmäki, Kangastalo, Pölläneva, Säilynmäki, Katajaperä, Kiiskilä, Koski, Harju, Passoja, Torvenperä, Pyysalo, Ahonpää, Isokoski, Wiia, Pitkämäki, Rääsy, Puskala, Kangasoja, Teeriharju, Mullikko ja Loukkunen. Merkittävin elinkeino on maatalous ja kylällä on noin viisikymmentä aktiivista maatilaa. Kiiskilästä käsin toimii myös metsäkone-, maansiirto-, koneurakointi-, turve-, kiinteistöhoito-, rakennus-, puutarhaviljely- sekä sosiaali- ja hoitoalan yrittäjiä.
Kiiskilän kylämaisemaa hallitsevat loivapiirteiset suo- ja metsämaastot. Kylän alueen suurimmat järvet ovat Iso-Juurikka, Korpinen, Saarivesi, Särkijärvi ja Maansydämenjärvi. Kortejärven järvikuivio sijaitsee Kiiskilän ja Jokikylän alueilla.
NeoOffice

NeoOffice on Macintoshille kehitetty toimisto-ohjelmisto. NeoOffice perustuu vapaan ja avoimen lähdekoodin ohjelmistopaketteihin Apache OpenOfficeen ja LibreOfficeen.
NeoOfficea asennetaan vain Applen tietokoneisiin ja se sisältää esimerkiksi kuvankäsittelyn, tekstinkäsittelyn, taulukkolaskennan sekä esitysgrafiikkaohjelman. Ohjelman on portannut Planamesa Software ja se käyttää Javan teknologiaa, jotta se olisi yhteensopiva Apache OpenOfficen kanssa.
Tony Anthony

Tony Anthony (oikealta nimeltään Roger Pettito, s. 16. lokakuuta 1937 Clarksburg, Länsi-Virginia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvatuottaja ja käsikirjoittaja. Hänet muistetaan pääosin spagettiwesterneistä 1960- ja 1970-luvulla, kuten "Dollari hampaissa" ja "Sokea tappaja".
Ura.
Anthony opiskeli Carnegie Mellon -yliopistossa Pittsburghissa ja harjoitteli näyttelemistä New Yorkin The Actors Studiossa. Valmistumisen jälkeen hän päätyi aluksi työskentelemään Saul Swimmerin kanssa 1950- ja 1960-luvulla. Anthony oli tuottamassa Swimmerin ohjaamaa lyhytanimaatiota "The Boy Who Owned a Melephant" (1959). Samalla Anthony kokeili laulajanuraa saadessaan levysopimuksen. Ura jäi kuitenkin lyhyeksi ensimmäisen singlen jälkeen, joka menestyi vain New Yorkissa. Samalla Anthony onnistui luomaan yhteyksiä Allen Kleiniin, joka auttoi Anthonya myöhemmin hänen urallaan. Anthony esiintyi muutamissa Swimmerin ohjaamissa elokuvissa Yhdysvalloissa, kunnes päätti matkustaa Eurooppaan etsiessään isompia elokuvarooleja.
Anthony teki aluksi draama- ja komediaelokuvia, kunnes päätyi Luigi Vanzin ohjaamaan ja Allen Kleinin tuottamaan westernelokuvaan Dollari hampaissa (1967). Ensi-illan jälkeen elokuva sai kolme jatko-osaa, joissa Anthony esiintyi pääosassa muukalaisen roolissa. Hän myös käsikirjoitti osan elokuvistaan. 1980-luvun lopulle tultaessa Anthony siirtyi näyttelemisen parista kokonaan tuottajaksi. Hän oli muun muassa tuottamassa elokuvat Villi orkidea ja Dynamiittidonna.
Riiho

Riiho on Keuruulla, Haapamäen vieressä sijaitseva kylä. Riihon asukasluku on noin 250. Kylässä ei itsessään ole juurikaan palveluita, sillä valtaosa palveluista sijaitsee lähellä viereisessä Haapamäen kylässä.
Riiho valittiin vuonna 2016 Keski-Suomen Vuoden kyläksi.
Lihjamo

Lihjamo on Keuruulla sijaitseva kylä, joka on osa laajempaa Suolahdenkylää. Kylä on muodostunut entisen Lihjamon koulun ympäristöön. Kylän rajoja ei ole määritelty tarkasti, mutta yleisesti rajoina pidetään entisen koulupiirin rajoja. Lihjamon asukasluku on noin 100 henkeä, minkä lisäksi kylässä on muutamia kymmeniä loma-asukkaita. Kylän pinta-ala on noin 17 neliökilometriä, joka vastaa noin 10 prosenttia koko Suolahdenkylän pinta-alasta. Maa- ja metsätalous ovat Lihjamon suurimpia elinkeinoja.
Lihjamon läpi kulkee Keuruun ja Multian välinen maantie. Lisäksi kylän läpi laskevat Tarhianjoki ja Suojoki.
Lihjamon ensimmäisenä asukkaana on pidetty vuonna 1552 alueelle muuttanutta Tuomas Jaakonpoikaa. Lihjamon kylän nimi tulee 1800-luvulla kirkkoherrana toimineen F. H. Bergrothin omistamasta Lihjamon talosta.
Airco DH.2

Airco D.H.2 oli ensimmäisen maailmansodan brittiläinen työntöpotkurinen hävittäjälentokone. D.H.2 lienee ollut ensimmäinen Geoffrey de Havillandin suunnittelema sotatoimissa menestynyt lentokone. Se näet osallistui niin kutsutun Fokker-vitsauksen taltuttamiseen, jonka kiivain ajankohta oli vuonna 1916.
Koneen käytännöllinen lakikorkeus oli noin 4 400 metriä, huippunopeus 150 km/h. Toiminta-aika oli noin kaksi tuntia ja 45 minuuttia. Sen moottori oli pyörivä Gnome Monosoupape, jonka teho oli 100 hevosvoimaa. Takamoottorisen lentokoneen ampuma-aseistuksena oli yksi edessä, koneen keulalla sijainnut Lewis-pikakivääri.
Saarenkylä (Kinnula)

Saarenkylä on Kinnulan kylä noin 16 kilometriä kunnan keskustasta eteläkaakkoon. Kylä sijaitsee kunnan keskustasta katsoen Viitasaaren suunnassa, kantatieltä 58 Muholan kylän jälkeen kääntyvän, Saarenkylän ja Juureisen välisen yhdystien 6541 varrella. Nimensä mukaisesti kylä sijaitsee Kivijärven Kotkaselän edustalla olevassa saaressa. Karjasalmen silta on rakennettu lohkomalla luonnonkivestä 1900-luvun alkupuolella.
Kylässä on runsaasti loma-asutusta Saarensalmen alueella sekä leirintäalue. Leirintäalueella on vuokrattavia myökkejä sekä telttailu- ja asuntovaunupaikoitusalueet. Loma-asuntoalueiden kunnallistekniikkaan vuonna 2009 tehtyjen huomattavien investointien jälkeen kylällä arvioitiin olevan noin 200 vakituista loma-asukasta, joiden merkitys tulonlähteenä on kunnalle huomattava. Loma-asukkaat tulevat etenkin Kokkolan ja Ylivieskan seuduilta.
Kähtävä

Kähtävä on Alavieskan kylä Rautiontien eli yhdystie 7720:n varrella, kunnan keskustasta noin 4 km Rautioon päin. Kylässä on noin 250 asukasta.
Historia.
Kylän alueelta löytyneet kampakeraamiset esineet on ajoitettu noin 3000 eaa. -vuosituhannelta peräisin oleviksi. Pähkinäsaaren rauhan rajakirjassa mainitaan Kähtävän jääneen Novgorodin omistukseen, mutta Ruotsilla olevan kuitenkin majavien pyyntioikeus Kähtävänojan alueella. Tutkija Aarre Alopaeus on arvioinut kylän nimen juontuvan Pähkinäsaaren rauhan aikoihin ja olevan peräisin latinan kielisestä, käki-lintua tarkoittavasta "kedheve"-sanasta. Kotimaisten kielten tutkimuskeskus on puolestaan arvellut nimen juontuvan inarinsaamen kielen termistä "kähtee", joka tarkoittaa kaakkuria.
Kähtävänojan varrelle ensimmäiset pysyvämmät asukkaat asettuivat 1400-luvun lopulta, ja 1500-luvulta on löydetty mainintoja neljästä talosta.
Kylässä sijaitseva Mattilanperän taloryhmä on luokiteltu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Se on Museoviraston mukaan edustava ja hyvin säilynyt esimerkki Pohjanmaan jokilaaksokylien takamaille 1700-luvun loppupuolella syntyneistä kruununtiloista.
Loukás Výntra

Loukás Výntra (; s. 5. helmikuuta 1981 Město Albrechtice, Tšekkoslovakia) on kreikkalais-tšekkiläinen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.
Výntran isä on tšekki ja äiti kreikkalainen.
Seurajoukkueura.
Výntra siirtyi Kreikan suurseuraan Panathinaikosiin vuonna 2004 Paniliakosista. Hän edusti seuraa yhdeksän kauden ajan ja pelasi tänä aikana yhteensä 203 sarjaottelua. 
Tammikuussa 2013 Výntra siirtyi espanjalaisseura Levanteen.
Nabemba-torni

Nabemba-torni on Brazzavillessä sijaitseva Kongon tasavallan korkein rakennus. Se on 30-kerroksinen ja 106 metrin korkuinen. Rakennustyöt toteutettiin vuosina 1983–1986 Elf Aquitainen kustannuksella, ja tornia onkin nimitetty myös Elf-torniksi. Tornissa sijaitsee muun muassa useita ministeriöitä, ja siellä toimivat myös eräät kansainväliset kansalaisjärjestöt. Kongon tasavallan sisällissota vahingoitti rakennusta pahoin vuonna 1997, ja sen käyttö aloitettiin uudelleen vasta 2001.
Timo Helosuo

Timo Oskari Helosuo (s. 1967 Lahti) on Kolster Oy Ab:n toimitusjohtaja vuodesta 2016.
Elämä ja ura.
Timo Helosuo kirjoitti ylioppilaaksi Lahden Tiirismaan lukiosta 1987. Hän valmistui kauppatieteen maisteriksi ja ekonomiksi Jyväskylän yliopistosta 1993. Valmistumisen jälkeen Helosuo työskenteli Jyväskylän yliopistossa henkilöstön kehittämispäällikkönä. Vuonna 1994 Helosuo siirtyi Andersen Consultingin palvelukseen liikkeenjohdon konsultiksi ja erikoistui muutosjohtamiseen. Timo Helosuo työskenteli useissa kansainvälisissä tehtävissä Nokialla vuosina 1999-2010, joista Yhdysvalloissa vuosina 2008-2010. Nokialta hän siirtyi Accenture Management Consulting:iin yksikön johtajaksi Oppiminen ja Organisaatiot yksikköön. Toimitusjohtajana Management Institute of Finland MIF -konsernissa Helosuo aloitti 2012. MIF siirtyi yrityskaupan yhteydessä osaksi Soprano-konsernia huhtikuun alussa 2014. Timo Helosuo nimitettiin 2.4.2014 Soprano-konserniin Executive Vice Presidentiksi, varatoimitusjohtajaksi ja johtoryhmän jäseneksi vastuualueenaan Training &amp; Consulting -yksikkö.
Timo Helosuo aloitti Kolster Oy Ab:n toimitusjohtaja vuonna 2016.
Timo Helosuo on naimisissa, ja hänellä on kolme lasta.
Luottamustehtävät.
Timo Helosuo toimi Pörssi ry:n puheenjohtajana 1990, Ekonomiopiskelijoiden liiton puheenjohtajana 1991, Kanta-Espoon Rotariklubissa 2012–2014, Suomen Strategisen Johtamisen Seura vuodesta 2012, hallituksen jäsenenä 2015–2017. Hän on Suomalais-Kiinalainen Kauppayhdistys ry:n hallituksessa.
Vallankumouksellinen kansan vapautusrintama

Vallankumouksellinen kansan vapautusrintama (, lyh. DHKP/C) on Turkissa toimiva kielletty marxilais-leninistinen puolue. Sekä EU että Yhdysvallat ovat luokitelleet sen terroristijärjestöksi. 
Historia ja kannattajakunta.
Järjestön perusti vuonna 1978 Dursun Karataş, joka oli eronnut Vallankumouksellinen polku -nimisestä ryhmittymästä. Vuoteen 1994 saakka DHKP/C toimi nimellä Vallankumouksellinen vasemmisto (Devrimci Sol tai Dev Sol). Karataş vangittiin vuonna 1980, mutta onnistui pakenemaan 1989. Hän vietti loppuelämänsä maanpaossa ja menehtyi Hollannissa syöpään vuonna 2008. Järjestön nykyiset johtohenkilöt ovat tuntemattomia.
Toimintansa alkuaikoina DHKP/C värväsi jäseniä lähinnä yliopistoista ja korkeakouluista. Nykyään sen kannattajakunnan ydin on kuitenkin kaupunkien vähävaraisissa väestönosissa. Useita DHKP/C:n johtohahmoja on viime vuosina paennut ulkomaille. 
Toiminta.
Turkin viranomaisten mukaan DHKP/C on vastuussa kymmenistä poliisien ja sotilaiden murhista sekä yli 80 siviiliuhrista. Ryhmä itse on myöntänyt surmanneensa kaksi kenraalia sekä Turkin entisen oikeusministerin ja yhden liikemiehen. Järjestön toimintaa leimaa vahva Yhdysvaltain ja sotilasliitto Naton vastaisuus. Sen iskujen kohteina ovat olleet lähinnä Turkin armeija ja turvallisuusviranomaiset sekä maassa toimivat yhdysvaltalaiset sotilaat ja liikemiehet.
DHKP/C on muun muassa surmannut entisen Yhdysvaltain ilmavoimien upseerin Istanbulissa vuonna 1991. Surma oli osa järjestön laajaa Persianlahden sodan aikaista amerikkalaisiin kohdistunutta terroriaaltoa. DHKP/C:n viimeisin isku tapahtui helmikuussa 2013 Turkin pääkaupungissa Ankarassa. Yhdysvaltain suurlähetystöön tehty itsemurhaisku vaati pommittajan lisäksi lähetystön turkkilaisen turvamiehen hengen.
Linda Hopkins

Linda Hopkins, alun perin Melinda Helen Matthews (14. joulukuuta 1924 New Orleans, Louisiana – 10. huhtikuuta 2017 Milwaukee Wisconsin) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän levytti 1950-luvulta lähtien useille levy-yhtiöille, mutta hänen ainoa hittisinglensä oli Jackie Wilsonin kanssa äänitetty ”Shake a Hand”, joka ylsi R&amp;B-listan 21. sijalle.
Vuonna 1972 Hopkins sai Tony- ja Drama Desk -palkinnot esiintymisestään "Inner Cityssä". Hän sai Drama Desk -ehdokkuuden myös "Me and Bessie" -show’sta (1974). Hän sai 6. lokakuuta 2005 tähden Hollywood Walk of Famelle.
Lindsay Cooper

Lindsay Cooper (3. maaliskuuta 1951 Lontoo – 18. syyskuuta 2013) oli brittiläinen säveltäjä ja multi-instrumentalisti, jonka soittimiin lukeutuivat piano, fagotti, oboe, huilu ja sopraanosaksofoni. Cooper soitti kansallisessa nuoriso-orkesterissa ja opiskeli Royal Academy of Musicissa. Hän toimi muun muassa yhtyeissä Comus, Feminist Improvising Group, Henry Cow ja News from Babel, ja häntä kuultiin Mike Oldfieldin albumeilla "Tubular Bells" (1973) ja "Hergest Ridge" (1974). Hän lisäksi levytti ja esiintyi esimerkiksi Mike Westbrookin kanssa. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa, "Rags", ilmestyi vuonna 1980.
Cooper tunnetaan ehkä parhaiten laulusarjastaan "Oh Moscow" (1987), joka levytettiin vuonna 1989. Hänen muihin teoksiinsa lukeutuivat "Sahara Dust", joka on yhteistyössä Robyn Archerin kanssa toteutettu Persianlahden sotaan liittyvä teos. Cooper sekä sävelsi että esitti elokuva- ja televisiomusiikkia. Hänellä todettiin vuonna 1991 MS-tauti, ja hän kertoi asiasta julkisesti vuonna 1998.
The Four Seasons

The Four Seasons on vuonna 1962 perustettu yhdysvaltalainen lauluyhtye. Yhtyeen keulahahmo on Frankie Valli ja kokoonpanoon kuuluivat alun perin myös Bob Gaudio, Nick Massi ja Tommy DeVito. The Four Seasons oli aktiivinen 1960-luvulta 1970-luvun puoliväliin asti ja oli The Beach Boysin ohella yksi rock-aikakauden suosituimmista yhdysvaltalaisista lauluyhtyeistä. Valli on myöhemmin jatkanut esiintymistä The Four Seasons -nimeä kantavilla kokoonpanoilla saavuttamatta kuitenkaan samanlaista menestystä kuin 1960-luvulla. Yhtyeen äänitteitä on myyty yhteensä 80 miljoonaa kappaletta.
The Four Seasons on valittu Rock and Roll Hall of Fameen ja Vocal Group Hall of Fameen.
Yhtyeestä on tehty suosittu Broadway-musikaali "Jersey Boys", joka on voittanut monia Tony-palkintoja. Musikaaliin perustuva Clint Eastwoodin ohjaama elokuva "Jersey Boys" sai ensi-iltansa vuonna 2014.
Kaktuksenpiikkejä

Kaktuksenpiikkejä on E. Sarmo &amp; Eliten studioalbumi vuodelta 1989.
Tuottaja on Esa Kuloniemi ja levymerkki Välilevy. Jakelusta on huolehtinut Euros / Fazer.
Äänittäjä on Roger Renwall, kannen on suunnitellut Sarmo ja takakannen ja lyriikka-arkin valokuvat yhtyeestä on ottanut Juke.
Kappaleet.
 A-puoli 
 B-puoli 
Kaikki laulut: Kakko / Sarmo, paitsi "Työssä satamassa" säv.
A. Toussaint, suom. san. E. Sarmo. LP-levyn mukana on vihreätekstinen lyriikka-arkki, jonka toisella puolella on samansävyinen yhtyekuva.
Muusikot.
E. Sarmo &amp; Elite:
Esa Kuloniemi soittaa slide-kitaraa kappaleella "Naisista ei pääse eroon".
Kalenteri (ohjelma)

iCal eli Calendar on Applen kehittämä henkilökohtainen kalenterisovellus, joka on julkaistu OS X -käyttöjärjestelmille. ICal oli ensimmäinen kalenterisovellus OS X:lle, joka tarjosi tuen muutamille kalentereille sekä kyvyn julkaista ajoittain kalentereita WebDAV-palvelimelle.
Ohjelma julkaistiin alun perin ilmaiseksi ladattavana Mac OS X 10.2:lle 10. syyskuuta 2002, ja se tuli valmiiksi asennetuksi ohjelmaksi Mac OS X 10.3:n julkaisun yhteydessä, jolloin sitä julkaistiin iCal 1.5-versiona. Toinen versio iCal-sovelluksesta julkaistiin Mac OS X 10.4:n, kolmas versio Mac OS X 10.5:n, neljäs versio Mac OS X 10.6:n, viides versio Mac OS X 10.7:n ja kuudes versio OS X 10.8:n kanssa.
Apple lisensoi nimen iCal Brown Bear Softwareltä, joka käytti sitä nimeä iCal-sovelluksessaan vuodesta 1997 lähtien. OS X v10.8:n heinäkuussa 2012 tapahtuneesta julkaisusta lähtien iCal on tunnettu nimellä Calendar, joka on samanlainen kuin iOS-versio.
ICal-sovelluksen kehittäminen poikkesi muiden Applen ohjelmien kehittämisestä, sillä sen suunnitteli Pariisissa itsenäisesti ja julkisuutta karttaen pieni ranskalainen tiimi, jota johti Steve Jobsin kaveri Jean-Marie Hullot. ICalin kehittäminen on sittemmin siirretty Apple US:n pääkonttoriin Cupertinoon.
Tähdet meren yllä

"Tähdet meren yllä" on Unto Monosen säveltämä tango. Sanoituksen teossa Monosta on avustanut Solja Tuuli eli Sauvo Puhtila.
Kappale on julkaistu Reijo Taipaleen singlellä vuonna 1963. Häntä säestää Kullervo Linnan orkesteri. Levy-yhtiö on Scandia.
Muita levytyksiä.
Kappaleen mukaan on myös nimetty vuoden 2001 Sinitaivas-konsertti.
Kaunis Quebec

Kaunis Quebec on sarjakuvapiirtäjä Achden ensimmäinen Lucky Luke -teos. Kaunis Quebec julkaistiin suomessa vuonna 2004, eli kolme vuotta Morrisin kuoleman jälkeen.
Juoni.
Lucky Luke osallistuu Rodeoon ja siinä samassa Jolly Jumper tapaa unelmiensa tamman. Jolly Jumper rakastuu oikopäätä, mutta tämän sydän murtuu kun karjavarkaat vievät tytön. Lucky Luke ja Jolly Jumper lähtevät takaa-ajoon.
Degerby (Inkoo)

Degerby on kylä Inkoossa Uudellamaalla. Se oli vuonna 1946 lakkautetun Degerbyn kunnan kirkonkylä ja sijaitsee noin 50 kilometriä Helsingistä länteen.
Uudenmaan liitto valitsi vuonna 2006 Degerbyn vuoden uusmaalaiseksi kyläksi. Degerbyssä sijaitsee muun muassa Degerbyn kirkko ja Porkkalan vuokra-aikaan 1944–1956 keskittyvä "Degerbyn Igor" -museo. Kylässä toimii kyläyhdistys.
Katariina Ulvintytär

Katariina Ulvintytär eli "Katariina Vadstenalainen", ruots. "Katarina Ulvsdotter" eli "Katarina av Vadstena" (noin 1331–1381) oli ruotsalaisen pyhimyksen Birgitan tytär.
Hän lähti vuonna 1350 äitinsä perässä Roomaan ja jäi sinne, kun hän oli jäänyt leskeksi. Kun Birgitta oli kuollut, hän toi vuonna 1374 tämän ruumiin Ruotsiin. Häntä ei ollut vihitty abbedissaksi, mutta hän johti kuitenkin Vadstenan luostaria ja hankki vahvistuksen luostarin säännöille käydessään uudestaan Roomassa 1375–1380. Hänelle suoritettiin translaatio vuonna 1380 kanonisoinnin esiasteena. On todennäköistä, että hänen reliikkinsä ovat samassa reliikkiarkussa kuin Pyhän Birgitan reliikit Vadstenassa. Hänestä on säilynyt latinankielinen (painettu 1489) ja ruotsinkielinen pyhimyselämäkerta sekä kanonisointiprosessiin kuuluvia asiakirjoja.
Hänet kuvataan usein peuran kanssa, sillä kerrotaan, että peura olisi etsinyt suojaa hänen luonaan metsästyksen aikana.
Vuokratut huulet

Vuokratut huulet () on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Robert Downey, Sr.. Elokuvan pääosissa ovat Martin Mull, Dick Shawn, Jennifer Tilly ja Robert Downey Jr..
"Vuokratut huulet" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 1. heinäkuuta vuonna 1988.
Tuotanto.
"Vuokratut huulet" tuotti ja käsikirjoitti pääosaa näyttelevä Martin Mull.
Elokuvan kuvaukset alkoivat 19. tammikuuta vuonna 1987 ja kestivät 26. helmikuuhun asti. Elokuvaa kuvattiin Kalifornian Glendalessa, Los Angelesissa ja Beverly Hillsissä.
Julkaisu.
International Video Entertainment julkaisi "Vuokratut huulet" VHS:lle pian teatterilevityksen jälkeen. Elokuvaa ei ole julkaistu vielä DVD:lle, mutta 21. joulukuuta vuonna 2009 Lionsgate ilmoitti aikovansa julkaista elokuvan.
Swingfire

Swingfire on brittiläinen ajoneuvoalustalta ammuttava panssarintorjuntaohjus. Se kehitettiin 1960-luvun alussa ja oli tuotannossa vuosina 1966–1993. Britannian asevoimissa se korvasi aiemmin käytössä olleen Vickers Vigilant -ohjuksen. Swingfiren kehitti Fairey Engineering Ltd ja British Aircraft Corporation.
Toimintaperiaate.
Ohjuksen englanninkielinen nimi tulee sen kyvystä tehdä nopea jopa 90 asteen ohjausliike. Tämän ansiosta ohjuksen ampuva ajoneuvo kyetään piilottamaan näkyvistä ja ampuja itse voi asettua edulliseen asemaan erillisen liikuteltavan tähtäys- ja ohjauslaitteen kanssa.
Sen lisäksi että Swingfire asennettiin FV438 Swingfire- ja FV102 Striker -taisteluajoneuvoihin, siitä oli kolme muuta versiota:
Käyttö taisteluissa.
Swingfire-ohjuksia käytettiin sekä Persianlahden sodassa (1991) että Irakin sodassa (2003).
John Barker

John Barker (13. heinäkuuta 1791 Haslingden, Englanti – 2. joulukuuta 1854 Turku) oli Suomessa toiminut englantilaista syntyperää ollut liike- ja teollisuusmies.
Barkerin vanhempien tiedetään kuuluneen työväestöön, mutta heidän nimiään ei tunneta. Barkerista kehittyi mekaanisten kutoma- ja villankehruukoneiden asiantuntija ja rakentaja, joka monien muiden vastaavien tavoin lähti työskentelemään ulkomaille. Mentyään ensin Belgiaan 1817 ja sieltä Tukholmaan 1833, jonne Barker perusti konepajan, hän muutti 1836 Tampereelle Finlaysonin palvelukseen. Hän osallistui uuden suuren tehdasrakennuksen suunnitteluun, rakensi sinne koneet ja opetti työntekijät käyttämään niitä. Vuonna 1843 hän siirtyi Turkuun perustaakseen sinne oman puuvillatehtaan. Tätä varten hän sai Suomen Pankilta 20 000 hopearuplan korottoman lainan. Uusi kolmikerroksinen tehdasrakennus valmistui 1847 ja Barkerin liikekumppaniksi tuli entinen apteekkari L. E. Stigzelius, joka lunasti Barkerin kuoltua myös tämän osuuden yrityksestä. Lähes sata vuotta myöhemmin vuonna 1941 siitä tuli fuusion kautta Barker-Littoinen-teollisuusyritys. Koska Barker oli Tampereella järjestänyt Finlaysonin tehtaisiin kaasuvalon, hän tarjoutui varustamaan koko Turun kaupungin katuvalaistuksen. Krimin sota teki kuitenkin tämän aikeen tyhjäksi.
Barkerin tiedetään olleen naimisissa ja että hän oli jo ennen vuotta 1833 jäänyt leskeksi, mutta puolison nimi ei ole tiedossa.
Antaa palaa!

Antaa palaa! () on vuonna 1989 julkaistu Joe Pytkan ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Richard Dreyfuss, David Johansen, Teri Garr ja Jennifer Tilly. Elokuva sijoittuu uhkapelin maailmaan Floridassa.
"Antaa palaa!" perustuu Jay Cronleyn romaaniin "Good Vibes", jonka pohjalta Nancy Dowd laati käsikirjoituksen.
Juoni.
Jay Trotter (Richard Dreyfuss) on taksikuski ja "entinen" uhkapeluri, joka on luvannut tyttöystävälleen Pamille (Teri Garr), että peluriajat ovat takana päin. Jay saa kaverinsa (David Johansen) taksinauhoitusten ansiosta kuuman vinkin hevosesta, jonka mukaan se kaakki tulee voittamaan seuraavan lähtönsä. Kyseessä onkin sen tason kaakki, että kukaan ei laittaisi rahojaan sen voiton puolesta. Jay onkin toista maata ja tyrkkää vähät rahansa hevoselle, tutun vetolipputiskin (Robbie Coltrane) estelyistä huolimatta.
Tuotanto.
"Antaa palaa!" kuvattiin Technicolor-menetelmällä Floridan Miamissa ja Hialeahin Hialeah Park Race Trackilla 5-18 miljoonan dollarin budjetilla. Elokuvan tuottivat Ned Dowd, David Giler, Randy Ostrow ja Richard Stenta Paramount Picturesille.
"Antaa palaa!" kuvattiin pääasiassa Hialeahin Hialeah Park Race Trackilla, joka suljettiin vuonna 2001, mutta avattiin uudelleen 28. marraskuuta vuonna 2009.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Antaa palaa!" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 18. elokuuta vuonna 1989. Elokuva tuotti avausviikonloppunsa aikana 1 925 049 dollaria 1 191 teatterissa. Elokuva tuotti yhteensä Yhdysvalloissa 4 973 285 dollaria. Elokuvan levittäjänä toimi Paramount Pictures.
"Antaa palaa!" -elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 30 prosentin "mätä"-arvosana, joka perustuu kymmeneen arvosteluun. Kuitenkin käyttäjistä 68 prosenttia nautti elokuvasta. Internet Movie Databasessa elokuvalla on 6,4 tähteä kymmenestä.
DVD-julkaisut.
Paramount Pictures julkaisi elokuvan DVD:lle ensimmäisen kerran 18. syyskuuta vuonna 2001 ja toisen kerran 16. helmikuuta vuonna 2004. Suomessa elokuva julkaistiin DVD:lle 24. lokakuuta vuonna 2003.
House of Jericho

House of Jericho (myös Jericho Mansions ja Jerichon uhrit; ) on Alberto Sciamman ohjaama kanadalais-brittiläinen trillerielokuva vuodelta 2003.
Juoni.
Suuren asuinkerrostalon vanha vahtimestari Leonard Grey (James Caan) kärsii pelkotiloista eikä halua poistua rakennuksesta. Asukkaat katsovat pitkään omituista talonvahtia, mutta mies hoitaa kuitenkin työnsä. Sitten yksi asukkaista murhataan, ja Leonardin järki alkaa pettää. Hän alkaa epäillä itseäänkin murhaajaksi...
Tuotanto.
"House of Jerichon" kuvaukset alkoivat 30. syyskuuta vuonna 2002. Elokuvaa kuvattiin Espanjan Almeríassa ja Kanadan Saint Johnissa, New Brunswickissä 6,2 miljoonan dollarin budjetilla.
Julkaisu.
"House of Jericho" ei päässyt teatterilevitykseen, mutta kiersi monia elokuvajuhlia. "House of Jericho" sai ensi-iltansa Ranskassa Cannes Film Marketissa 17. toukokuuta vuonna 2003. Elokuva kiersi myös elokuvajuhlia Italiassa, Ruotsissa, Norjassa, Belgiassa ja Saksassa. "House of Jericho" esitettiin 6. syyskuuta 2003 Kanadan Montrealin elokuvajuhlilla, missä ohjaaja Alberto Sciamma oli ehdokkaana Grand Prix des Amériques -palkintoon.
"House of Jericho" julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:lle 27. huhtikuuta vuonna 2004. Toisen kerran elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa 12. huhtikuuta vuonna 2005.
Maija Rautamäki

Maija Laila Rautamäki (ent. Rautamäki-Paunila, 21. heinäkuuta 1951 Helsinki – 13. maaliskuuta 2024 Salo) oli Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun maisema-arkkitehtuurin professori.
Rautamäki valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1978. Opinnoissaan Rautamäki keskittyi maisemasuunnitteluun, ja opiskeli samalla Helsingin yliopistossa kasvimaantiedettä, metsätieteitä ja geomorfologiaa. Hänen diplomityönsä aiheena oli "Espoo – Kauklahti : osayleiskaavatasoinen maisemaselvitys-maisemasuunnitelma". Lisensiaatintyönä syntyi 1982 maastoon ja eri maakuntiin sovellettu viheraluemalli, jossa tutkimusmateriaalina oli 174 maaseututaajamaa. Teos oli otsikoitu "Maisemamaakunnat : maakunnallinen viheraluejärjestelmä". 
Maisemasuunnittelun professoriksi Rautamäki nimitettiin vuonna 1996. Erityisaloikseen hän mainitsi erityisesti ekologisen maisemasuunnittelun, maisemanhoidon ja maisemansuojelun.
Happy End

Happy End () on Amos Kollekin ohjaama ja käsikirjoittama ranskalainen romanttinen komedia, jonka pääosissa ovat Audrey Tautou, Justin Theroux ja Jennifer Tilly. "Happy End" kertoo unelmia täynnä olevasta nuoresta naisesta, joka muuttaa New Yorkiin tullakseen näyttelijäksi.
"Happy End" -elokuvan työnimenä oli "All the Way to the Top". Elokuva kuvattiin Los Angelesissa ja New Yorkissa. "Happy End" sai ensi-iltansa Ranskassa 24. joulukuuta vuonna 2003.
3-hydroksibutanaali

3-Hydroksibutanaali eli asetaldoli tai aldoli (C4H8O2) on aldoleihin kuuluva hydroksialdehydi. Yhdistettä käytetään pääasiassa orgaanisessa synteesissä.
Ominaisuudet.
3-Hydroksibutanaali on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja orgaanisiin liuottimiin. Se sisältää kiraalisen hiiliatomin ja on siten optisesti aktiivinen ja siitä tunnetaan d- ja l-isomeerit. 3-Hydroksibutanaali polymeroituu helposti kiinteäksi paraldoliksi, minkä vuoksi tuotteeseen lisätään pieni määrä vettä tai asetaldehydiä polymeroitumisen ehkäisemiseksi. Kuumennettaessa tavallisessa ilmanpaineessa 3-hydroksibutanaalista muodostuu krotonaldehydiä. 3-Hydroksibutanaalilla on narkoottisia ja sedatiivisia vaikutuksia.
Valmistus ja käyttö.
3-Hydroksibutanaalia valmistetaan aldoliadditiolla asetaldehydistä emäksisissä olosuhteissa. Reaktio suoritetaan sivureaktioiden ehkäisemiseksi 20–25 °C:n lämpötilassa käyttämällä asetaldehydiä ja laimeaa natrium- tai kaliumhydroksidin liuosta. Tuotteen polymeroitumisen ehkäisemiseksi valmistusprosessissa joukkoon lisätään pyrogallolia tai hydrokinonia ja pysäytetään reaktio lisäämällä etikka- tai fosforihappoa, kun konversio on noin 60 %.
Pääasiassa 3-hydroksibutanaalia käytetään valmistettaessa krotonaldehydiä, jota saadaan 3-hydroksibutanaalista happoa lisäämällä tai kuumentamalla. Siitä voidaan valmistaa pelkistämällä 1,3-butaanidiolia ja muilla reaktioilla muita yhdisteitä, kuten aminoalkoholeja, lääkeaineita, hajusteita ja kinaldiinijohdannaisia, joita käytetään valmistettaessa väriaineita.
Albert Ravila

Johan Albert Ravila (28. joulukuuta 1897 Helsinki – 28. kesäkuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen suojeluskuntataustainen upseeri, joka toimi rykmentinkomentajana jatkosodassa. Ravila harrasti pienoiskivääriammuntaa ja saavutti vuonna 1937 henkilökohtaisen maailmanmestaruuden. Ravila ylennettiin kenraalimajuriksi 1955.
Perhe.
Ravila syntyi Helsingissä vaihdemies Joonas Ravilan perheeseen. Ravilan pojista myös John lähti sotilasuralle. Hän oli sodassa majuri, mutta päätyi sodan jälkeen liike-elämän palvelukseen. Kolmas veljeksistä Paavo Ravila oli kielentutkimuksen professori, joka toimi Helsingin yliopiston rehtorina ja kanslerina.
Sotilasura.
Ravila osallistui vapaaehtoisena sisällissotaan ja suoritti sen jälkeen varusmiespalveluksensa vuosina 1919–1920. Hän toimi 1920-luvulta lähtien suojeluskunnan tehtävissä ja suoritti Kadettikoulun erikoiskurssin 1927–1928. Tämän jälkeen hän jatkoi Suojeluskuntain Yliesikunnassa ja siirtyi 1933 Oulun suojeluskuntapiirin aluepäälliköksi ja myöhemmin Turunmaan sotilaspiirin aluepäälliköksi.
Suojeluskuntatehtävänsä johdosta Ravila toimi talvisodan aikana Turun lohkon jalkaväkikomentajana ja jatkoi myöhemmin aluepäällikkönä. Jatkosodan alussa hän toimi saksalaiselle vuoristoarmeijakunta Norwegenille alistetun Jalkaväkirykmentti 14:n komentajan apulaisena sekä rykmentin ensimmäisen pataljoonan komentajana. JR 14:n komentajaksi Ravila nimitettiin toukokuussa 1942, ja hän toimi tehtävässä huhtikuuhun 1943 saakka. Huhtikuussa 1944 hänet määrättiin komentamaan Jalkaväkirykmentti 53:a Karjalankannaksella jatkosodan päättymiseen asti.
Sodan ja suojeluskuntien lakkauttamisen jälkeen Ravila toimi 27:nnestä marraskuuta 1944 alkaen Salon, sittemmin Turun Pohjoisen sotilaspiirin komentajana vuoteen 1952 asti. Joulukuussa 1952 hänet määrättiin 3. prikaatin eli Porin Prikaatin komentajaksi 1952–1954. Helmikuusta 1954 elokuuhun 1955 hän johti Pääesikunnan komento-osastoa ja toimi 1955–1958 taisteluvälinepäällikkönä. Hänet ylennettiin everstiksi 1944 ja kenraalimajuriksi 6.12.1955.
Urheilu-ura.
Ravila voitti Tukholmassa ammunnan MM-kilpailuissa 1929 joukkuekultaa (50 m pienoiskivääri, makuulta). Hän voitti vuonna 1931 MM-joukkuekultaa pienoiskiväärillä polviammunnassa (Lwów, Puola, nyk. Ukraina), joukkuehopeaa (300 m vapaakiväärillä, asennot) ja joukkuepronssia (50 m pienoiskivääri, makuulla). vuonna 1937 Helsingissä hän voitti henkilökohtaisessa kilpailussa MM-kultaa pienoiskiväärillä, makuulta, 40 laukausta ja joukkuehopeaa (50 m pienoiskiväärillä makuulta). Lontoon olympialaisissa 1948 hän sijoittui seitsemänneksi pienoiskiväärin 50 metrin makuukilpailussa tuloksella 596.
Dancing at the Blue Iguana

Dancing at the Blue Iguana () on Michael Radfordin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 2000. Eroottisen draaman pääosia näyttelevät Daryl Hannah, Jennifer Tilly, Sandra Oh, Sheila Kelley, Charlotte Ayanna, Elias Koteas, Vladimir Mashkov ja Robert Wisdom.
Juoni.
"Dancing at the Blue Iguana" kertoo synkän kuvauksen strippiklubi "Blue Iguanan" tanssijoiden elämästä. Suosituin tanssija Angel (Daryl Hannah) haluaisi äidiksi, Jo (Jennifer Tilly) on yleisön seksikäs vetonaula, Jasmine (Sandra Oh) pakenee todellisuutta runojen pariin, Stormylla (Sheila Kelley) on salaisuus, ja uusin tulokas, alaikäinen Jessie (Charlotte Ayanna) haluaa vain tanssia unohtaakseen huumeet ja miesten hyväksikäytön. Työ on armotonta eikä kukaan pääse helpolla.
Tuotanto.
"Dancing at the Blue Iguana" -elokuvan tuotanto alkoi 16. huhtikuuta vuonna 1999. Kuvaukset alkoivat 4. joulukuuta vuonna 1999 ja kestivät 13. maaliskuuhun 2000 asti. Elokuva kuvattiin Kalifornian Santa Claritassa ja Los Angelesissa North Hollywoodin ja Van Nuysin kaupunginosissa.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Dancing at the Blue Iguana" sai ensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla Kanadassa 14. syyskuuta vuonna 2000. Kotimaassa Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa Los Angelesin elokuvajuhlilla 21. huhtikuuta vuonna 2001; elokuva pääsi rajoitettuun teatterilevitykseen 12. lokakuuta vuonna 2001. Los Angelesin ensi-ilta oli 19. lokakuuta. Lionsgate toimi elokuvan levittäjänä.
"Dancing at the Blue Iguana" pääsi teatterilevitykseen Israelissa, Isossa-Britanniassa, Ranskassa, Japanissa, Portugalissa ja Italiassa. "Blue Iguanaa" esitettiin myös Kairon elokuvajuhlilla Egyptissä ja Oldenburgin elokuvajuhlilla Saksassa.
Elokuva voitti vuonna 2001 Milanon elokuvajuhlilla parhaan näyttelemisen (Sandra Oh) ja parhaan lavastuksen (Martina Buckley) palkinnot. Elokuva sai Golden Fleece -palkintoehdokkuuden vuonna 2002 parhaasta tuotannosta.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 23 prosentin "mätä"-arvosana, joka perustuu 22:een arvosteluun. Internet Movie Databasessa elokuvalla on 5,7 tähteä kymmenestä.
DVD-julkaisut.
"Dancing at the Blue Iguana" julkaistiin DVD:lle Yhdysvalloissa 25. joulukuuta vuonna 2001. Suomessa elokuva julkaistiin DVD:lle 26. maaliskuuta vuonna 2004.
Vuonna 2001 yksi "Blue Iguanan" pääosan esittäjistä Daryl Hannah kertoo kenttätutkimuksestaan oikealla strippiklubilla dokumentissa "Strip Notes". Dokumentissa Hannah rakentaa Angelin hahmoa ja tarkkailee strippareiden elämää. "Strip Notes" on lisämateriaalina elokuvan DVD-julkaisussa.
Have You Ever Needed Someone So Bad

"Have You Ever Needed Someone So Bad" on brittiläisen rockmusiikkia esittävän Def Leppardin kappale vuodelta 1992.
"Have You Ever Needed Someone So Bad" on kahdeksas kappale yhtyeen vuonna 1992 ilmestyneellä studioalbumilla "Adrenalize". Kappaleen ovat kirjoittaneet yhtyeen laulaja Joe Elliott, kitaristi Phil Collen sekä säveltäjä Robert John "Mutt" Lange, joka oli tehnyt yhteistyötä yhtyeen kanssa aiemmin tuottajan roolissa. Singlejulkaisuna "Have You Ever Needed Someone So Bad" ilmestyi vuonna 1992 albumin kolmantena singlenä "Let's Get Rockedin" ja "Make Love Like a Manin" jälkeen. Yhdysvalloissa kappale nousi Billboardin singlelistalla sijalle 12, mutta yhtyeen kotimaan singlelistalla sen sijoitus oli vasta 16. "Have You Ever Needed Someone So Bad" oli koko "Adrenalize"-albumin menestynein single Yhdysvalloissa. Hot Mainstream Rock Tracks -listalla kappale sijoittui seitsemänneksi, mutta varsinaisella Billboardin singlelistalla yksikään "Adrenalizen" singleistä ei menestynyt paremmin tai noussut kymmenen parhaan joukkoon. 
Kappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi yhtyeen kanssa myös aiemmin yhteistyötä tehnyt Wayne Isham.
Drastic Symphonies -versio.
2023 julkaistulta Drastic Symphonies -levyltä löytyy BBC:n sinfoniaorkesterin kanssa levytetty versio.
Yrjö Kauko

Yrjö Kauko (13. syyskuuta 1886 Kuopio – 29. lokakuuta 1974 Espoo) oli suomalainen kemisti ja professori. 
Yrjö Kaukon vanhemmat olivat työnjohtaja Anton Sakarias Kauko (aik. Lindberg) ja Helena Maria Holopainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 ja valmistui insinööriksi 1909 sekä tohtori-insinööriksi Karlsruhen teknillisestä korkeakoulusta Saksasta 1910. Kauko oli valmistuttuaan professori Fritz Haberin apulaisena ensin Karlsruhessa ja sitten Berliinin Kaiser Wilhelm -instituutissa. Hän osallistui Berliinin yliopistossa Max Planckin ja Albert Einsteinin pitämille luennoille. Kaukosta tuli insinööriupseeri 1927 ja insinööriluutnantti 1927. 
Kauko oli Tampereen teknillisen opiston opettajana vuodesta 1912 ja yliopettajana 1923–1935. Hän johti kemiallisia turvetutkimuksia 1919–1921. Hän oli Tarton yliopiston epäorgaanisen kemian teknologian professori 1922–1923 ja fysikaalisen kemian professori 1924–1925, Helsingin yliopiston kemian apulainen 1934–1940, Helsingin Teknillisen korkeakoulun epäorgaanisen kemian professori 1941–1949 sekä Turkissa Ankaran yliopiston professori 1952–1955 ja Erzurumin yliopiston 1958–1959. Kemistin uran ohella Kauko kiersi maailmaa ja toimi elokuvan uranuurtajana Siperiassa, salakuljettajana Pietarissa, hevoskuiskaajana Turkissa ja hedelmänviljelijänä Argentiinassa.
Ahvenanmaan maaneuvos

Maaneuvos () on Ahvenanmaan maakunnan hallituksen johtaja. Maaneuvoksen sijaisena toimii varamaaneuvos ().
Laholaisoja

Laholaisoja on Kuivasojan vesistöön kuuluva Oulun Pyykösjärvestä Kuivasjärveen laskeva pieni virtavesi.
Pienen joen tai puron pituus on noin 1,7 kilometriä mukaan lukien sen loppupää, jonka voinee katsoa olevan myös hyvin kapea ja pitkä Kuivasjärven lahdelma ja jonka ylittää kävely- ja pyörätiesilta Kaijonharjun ja Kuivasjärven kaupunginosien välillä. Laholaisoja virtaa pääsääntöisesti luoteeseen, ensin Kuivasjärven itärannalta Kaijonrannan koillispuolitse, sitten Alakyläntien alitse Kaijonharjussa ja edelleen Kuivasjärven kaakkoispään Kaijonlahteen. Puron varsi on asumatonta loppupäätä eli Kaijonharjua lukuun ottamatta.
Bikini Kill

Bikini Kill oli yhdysvaltalainen punk rock -yhtye, joka perustettiin Olympiassa, Washingtonissa lokakuussa 1990. Yhtyeen perustivat laulaja ja lauluntekijä Kathleen Hanna, kitaristi Billy Karren, basisti Kathi Wilcox, ja rumpali Tobi Vail. Yhtyettä pidetään riot grrrl -musiikkityylin edelläkävijänä, ja se tuli tunnetuksi radikaaleista feministisistä sanoituksista ja kiihkeistä esityksistä. Heidän musiikkinsa on ottanut hardcoresta vaikutteita. Yhtye julkaisi kaksi täyspitkää albumia, useita EP:itä ja kaksi kokoelmaa kunnes se hajosi vuonna 1997. Se teki comebackin vuonna 2019.
Yhtye teki myös yhteistyötä isomman profiilin yhtyeiden kanssa kuten Nirvanan ja Joan Jettin, mutta vältteli isoja levy-yhtiöitä ja valtavirran rocklehdistöä.
Paavo Kekomäki

Paavo Kekomäki (7. tammikuuta 1900 Udelnaja, Pohjois-Inkeri [nyk. osa Pietaria] – 6. tammikuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen juristi, lakitieteen tohtori 1933. Hän oli lainvalmistelukunnan jäsen 1934–1937, oikeusneuvos vuodesta 1937. Hän julkaisi oikeustieteellisiä artikkeleita alan aikakauslehdissä sekä väitöskirjan "Ammattimaisten ja tavanomaisten rikosten käsitteistä" (1933). Hän oli korkeimman oikeuden jäsen 1937–1970.
Jatkosodan aikana vuosina 1941–1944 Paavo Kekomäki työskenteli Päämajan järjestelyosaston hallinnollisen toimiston päällikkönä. Toimistolle kuuluivat kaikki sotilasoikeudenhoidolliset asiat. Helmikuussa 1944 Kekomäki ylennettiin harvinaiseen reservin everstiluutnantin arvoon.
Velikoje Selo

Velikoje Selo () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Staraja Russan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Snežajoen varrella 15 kilometriä Staraja Russasta länteen. Kylässä on 143 ja kunnassa 2 700 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede ja asutus.
Velikoje Selon kunnan pinta-ala on 506,03 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Staraja Russan piirin Nagovon kuntaan, koillisessa Staraja Russaan, idässä Ivanovskojen kuntaan sekä etelässä Poddorjen ja lännessä Volotin piireihin. Pinta-alasta 50,2 % on maatalousmaata ja 43,7 % metsää. Seudun jokia ovat Ilmajärven vesistöön kuuluvat Krekša, Tuleblja, Vyderka, Sneža, Vezovaja, Morilka, Belka, Borovljanka, Hodolopka, Kirillovka, Skovorodenka, Korostovka, Dvinka, Holynja, Kamenka, Bystraja Holynja, Turenka ja Malaška.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Tulebljan asema ja 78 kylää: Aljoksino, Astrilovo, Baikovo, Baranovo, Bela, Berjozka, Bolšije Bory, Bolšije Gorki, Bolšoje Notškovo, Bortnikovo, Dedkovo, Dedova Luka, Dolžitsy, Dorohnovo, Dorožkino, Dreteno, Dubki, Flarjovo, Gatški, Goluzino, Grigorovo, Gruzovo, Hareno, Harušeno, Hilovo, Ilovets, Kalinovo, Karavajevo, Kobjakino, Korostova, Kortšovka, Kosino, Kosorovo, Krivets, Ljadinki, Lutški, Markovo, Mesjatsevo, Mežnik, Nefedjevo, Nehotitsko, Novaja Derevnja, Novinki, Ostryje Luki, Paryševo, Pašnikovo, Perevoloka, Pestovo, Petruhnovo, Polukovo, Pustoška, Retšnyje Kottsy, Rutšjevyje Kottsy, Sbyševo, Šeikino, Selkava, Sidorovets, Sopki, Sosnitsa, Sotsko, Starina, Štšetinkino, Susolovo, Sysonovo, Tarlajevo, Tšudinovo, Tuleblja, Turgora, Turovo, Vjatškovo, Vyderka, Vysokoje, Zabolotje, Zamošje, Zaretšje, Zeljonaja Dubrava, Žežvannikovo ja Žilino. Suurimmat asutuskeskukset ovat yli kolmensadan asukkaan Susolovo sekä yli kahdensadan asukkaan Bolšije Bory, Tulebljan asema ja Astrilovo. Kolmessatoista kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Astrilovon, Bolšije Boryn, Susolovon ja Tulebljan kunnat liitettiin Velikoje Seloon vuonna 2010.
Liikenne, talous ja palvelut.
Kunnan läpi kulkee Bologojen ja Dnon välinen rautatie, jolla on Tulebljan asema ja kaksi pysäkkiä. Velikoje Selon kautta kulkevalta Staraja Russan ja Volotin väliseltä maantieltä on linja-autoyhteys myös Novgorodiin. Kylistä on kolme linja-autoreittiä Staraja Russaan.
Työvoimasta 69 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat maa- ja metsätalous (29,6 %), koulutus (22,1 %) ja rakentaminen (20,8 %). Kunnassa toimii useita karjatiloja ja sikaloita, pellavankäsittelylaitos ja kaksi pientä sahalaitosta.
Palveluihin kuuluu neljä lastentarhaa, Astrilovon alakoulu sekä Bolšije Boryn, Susolovon ja Tulebljan keskikoulut, viisi kulttuuritaloa ja kirjastoa, lääkärin vastaanotto, kuusi lääkintäasemaa ja viisi postikonttoria. Vähittäiskaupasta vastaa piirin kulutusosuuskunta sekä joukko yksityisyrittäjiä.
Nähtävyydet.
Seudulla sijaitsee useita muinaisia hautapaikkoja ja uhrikiviä. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu Kosinon Pyhän Nikolauksen luostari kirkkoineen. Kunnan alueella on myös toisen maailmansodan muistomerkkejä.
Lytškovo

Lytškovo () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Demjanskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Polometjoen varrella 41 kilometriä Demjanskista pohjoiseen. Kylässä on 2 000 ja kunnassa 2 100 asukasta (vuonna 2009).
Kunnan pinta-ala on 313,12 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kresttsyn ja idässä Valdain piireihin, etelässä Demjanskin piirin Jamnikin ja lännessä Knevitsyn kuntiin. Pinta-alasta 85,3 % on metsää ja 13,2 % maatalousmaata.
Lytškovon lisäksi kuntaan kuuluu 10 kylää: Jablonja, Kipino, Lipnjagi, Listovitši, Mury, Lonna, Ohta, Vereinitsa, Volodiha ja Zadnjaja. Keskuskylässä asuu 95 % väestöstä. Kahdessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Lytškovon kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1495. Sen kautta kulkee Bologojen ja Dnon välinen rautatie, joka valmistui 1800-luvun lopussa. Vuosina 1927–1963 Lytškovo oli hallintopiirin keskus ja vuosina 1962–1999 kaupunkimainen taajama. Neuvostoaikana siellä toimi pellavankäsittelylaitos, huonekalutehdas ja kanankasvattamo.
Kylästä on maantieyhteys Demjanskiin. Työvoimasta 64 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat koulutus (22,2 %), rakentaminen (20,6 %) sekä tukku- ja vähittäiskauppa (20,8 %). Kunnassa toimii kaksi pientä metsäteollisuusyritystä sekä maatalousyritys Krasnyi partizan.
Lytškovo koostuu etupäässä puisista omakotitaloista sekä matalista kivitaloista. Palveluihin kuuluu kaksi lastentarhaa, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto, posti ja pankki. Seudulla on lukuisia toisen maailmansodan muistomerkkejä.
Nabil Al-Garbi

Nabil Mohammed Al-Garbi (; s. 3. marraskuuta 1993 Dhamar) on jemeniläinen kilpauransa päättänyt keskimatkojen juoksija. Hän kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa ja putosi miesten 1 500 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä neljänneksitoista ajalla 3.55,46.
Maailmanmestaruuskilpailuihin Al-Garbi on osallistunut kaksi kertaa. Hän jäi alkueriin 1 500 metrillä sekä 2011 Daegussa että 2013 Moskovassa.
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 Al-Garbi oli 3000 metrillä 12:s ja maastojuoksun MM-kilpailuissa 2009 poikien sarjan 81:s.