Havaijilainen uskonto

Havaijilainen uskonto on Havaijin alkuperäisasukkaiden uskonto, joka oli saarten valtauskonto 1800-luvun alkuvuosikymmenille saakka.
Havaijilaisen uskonnon ehkä tärkein käsite on elämänvoima "mana", jota on useimmissa ihmisissä, asioissa ja jopa sanoissa. ”Koskemattomat”, joissa "manaa" ei ollut, joutuivat elämään muista erossa, jotta he eivät imisi muiden manaa.
Hengelliset johtajat ("kahuna") erikoistuivat tietylle alalle tai taidolle. He suorittivat temppeleissä rituaaleja saadakseen hengiltä siunauksia tai neuvoja.
Kapu-järjestelmä.
Normit, joiden mukaan havaijilaiset elivät, kiteytyivät kapu-järjestelmään. Perimätiedon mukaan Pā‘ao-niminen päällikkö toi järjestelmän Tahitilta. Kapu viittasi erilaisiin kieltoihin, mutta myös paikkoihin tai esineisiin, jotka olivat kiellettyjä.
Henkisyys kuului kiinteästi havaijilaisten jokapäiväiseen elämään. Havaijilaiset noudattivat maallisen lakinsa ohella jumalallista lakia ("kapu akua"). Sen rikkominen johti ankaraan rangaistukseen, jopa kuolemantuomioon. Rangaistukselta saattoi välttyä jos ehti paeta pakopaikkaan () katumaan tietyksi ajaksi.
Jumalia.
Havaijilaiset jumalat jaetaan karkeasti kahteen luokkaan:
Havaijilaisten tärkeimpiä jumalia olivat luojajumala Kāne, sodan ja politiikan jumala Kū, sekä maanviljelyn, hedelmällisyyden ja rauhan jumala Lono. Joka lokakuusta helmikuuhun kestäneessä sadonkorjuujuhlassa "Makahikissa" Lono toivotettiin jälleen tervetulleeksi maan päälle. "Makahikin" aikana ei sodittu, rakennettu tai politikoitu.
Jumalatar Pele hallitsi tulivuoria ja suuttuessaan aiheutti tulivuorenpurkauksia. Hän oli myös hulan suojelijajumalatar. Hulatansseilla oli alun perin uskonnollinen merkitys, ja tanssijat viihdyttivät jumalia temppeleissä ("heiau") suoritetuilla tansseillaan. Temppeleitä oli eri tarkoituksiin. Niissä uhrattiin jumalille ruokaa ja joskus jopa ihmishenkiä kuten rikollisia tai orjia.
Jumalten kuvia tehtiin puusta, kivestä ja sulista. Silmiksi käytettiin simpukankuoria ja hampaiksi, jotka jätettiin näkyville, havaijinkoirien hampaita.
Kristinuskon valta-aseman vakiintuminen.
Havaijin kuningaskunnan perustanut Kamehameha I avasi kuningaskuntansa ulkopuolisille, mukaan lukien lähetyssaarnaajille, mutta eli kuitenkin itse perinteistä elämää eikä hyväksynyt kapu-järjestelmän vastustamista.
Havaijilaiset hylkäsivät perinteisen uskontonsa sen jälkeen kun kuningas Kamehameha I kuoli 1819. Jumalalliset lait hylättiin ja temppelit tuhottiin, joskin temppelien raunioita on yhä jäljellä. Uusi kuningas Kamehameha II lakkautti kapu-järjestelmän vuonna 1820 syömällä yhdessä naisten kanssa, mikä oli ennnen tätä kielletty.
Kamehameha I:n kuoltua tämän suosikkivaimo Ka‘ahumanu alkoi myös tukea kristinuskon levittämistä. Hän tuki itse protestanttien tekemää lähetystyötä matkustaen ympäri kuningaskuntaa. Sen sijaan Kamehameha II:n kerrotaan olleen haluton kääntymään kristinuskoon, koska hän ei halunnut mm. sitoutua yksiavioisuuteen.
Kristinusko alkoi levitä nopeasti havaijilaisten keskuudessa lähetyssaarnaajien tekemän työn vuoksi. Suurimmaksi yksittäiseksi ryhmäksi nousivat katolilaiset.
Nykyään.
Yhdysvaltain kongressissa säädettiin vuonna 1978 laki (), jonka nojalla maan alkuperäisväestöihin (havaijilaiset, intiaanit, Alaskan alkuperäisasukkaat ja aleutit) kuuluvien ihmisten perinteinen uskonto on liittovaltion lailla suojeltu.
Nykyisin puolet havaijilaisista on kristittyjä ja loput lähinnä muiden suurten uskontojen seuraajia, mutta saarilla on myös muutamia pieniä pakanaryhmiä. PEW-tutkimuskeskuksen julkaiseman tutkimuksen mukaan alkuperäiskansojen uskoa harjoittaa Havaijilla alle 1 % asukkaista. Osavaltion suurin uskonto on kristinusko, johon kuuluu 63 % väestöstä.
Huolimatta havaijilaisen uskonnon pienestä harjoittajamäärästä, monet alkuperäisväestöön kuuluvat henkilöt harjoittavat sitä jossain määrin jonkin muun uskonnon rinnalla.