tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dynamiikka

Dynamiikka (&lt; , "dynamis") on mekaniikan osa, joka tutkii voimien vaikutusta kappaleiden liikkumiseen. 
Mekaniikka on perinteisesti jaoteltu osa-alueisiin kahdella eri tavalla, joissa erityisesti dynamiikan suhde statiikkaan ja kinematiikkaan määritellään eri tavoin. Erityisesti fysiikan koulutuksessa mekaniikka jaetaan usein kinematiikkaan ja dynamiikkaan, joista ensimmäinen tutkii liikettä geometrisesti välittämättä liikkeen syistä. Dynamiikka sen sijaan tutkii voimien vaikutusta liikkumiseen. Tässä jaottelussa statiikka ymmärretään dynamiikan erikoistapauksena jossa kappaleeseen vaikuttavat voimat ja momentit kumoavat toisensa, samoin kuin lepo voidaan ymmärtää liikkeen erikoistapauksena. Tässä merkityksessä dynamiikka on yleistermi, joka käsittää kaikki mekaniikan alaan kuuluvat ilmiöt. 
Moniin fysiikan aloihin viitataan dynamiikka-loppuisella nimellä: esimerkiksi termodynamiikka, kvanttisähködynamiikka. Erityisesti englanninkielisessä kirjallisuudesta sähköopille käytetään nimeä klassinen sähködynamiikka. Tässä dynamiikka ymmärretään yllä annetussa merkityksessä, jolloin se sisältää myös staattiset ilmiöt.
Soveltavan fysiikan koulutuksessa sen sijaan on perinteisesti jaoteltu mekaniikka siten että statiikka ja dynamiikka erotetaan toisistaan. Dynamiikka puolestaan jaetaan kinematiikkaan ja kinetiikkaan, missä kinematiikka ymmärretään samoin kuin yllä. Kinetiikassa taas tutkitaan systeemiin vaikuttavien voimien ja niiden aiheuttamien liikkeiden välisiä suhteita. Kinetiikka ja dynamiikka ovat siis pitkälti toistensa synonyymeja.
MRI (täsmennyssivu)

MRI tarkoittaa seuraavia asioita:
Positroniemissiotomografia

Positroniemissiotomografia eli PET-kuvaus on isotooppilääketieteen alaan kuuluva kuvantamismenetelmä, jossa käytetään lyhytikäisiä radioisotooppeja. Radioaktiivinen merkkiaine (radiolääke) koostuu positroneja lähettävistä radionuklideista. Kun positiivisessa beetahajoamisessa vapautuvat positronit törmäävät elimistön elektroneihin, tapahtuu annihilaatio ja vapautuu gammasäteilyä, joka pystytään havaitsemaan kehon ulkopuolelta.
Radioaktiivinen merkkiaine annetaan kuvattavalle henkilölle laskimon tai keuhkojen kautta, jonka jälkeen vartalo kuvataan PET-kameralla. PET-kamerassa ei tarvita kollimaattoreita toisin kuin gammakamerassa, mistä johtuen PET-kamera on herkempi ja sen paikkaresoluutio on parempi. Tietokoneella muodostetaan kolmiulotteinen kuva radioaktiivisen aineen jakaantumisesta elimistössä. Kuvauksessa käytettävät radionuklidit ovat isotooppeja, joiden puoliintumisaika on lyhyt:
Käyttö.
PET-kuvausta käytetään muun muassa syöpätautien alalla, kun etsitään elimistössä olevaa syöpää tai sen lähettämiä etäpesäkkeitä. Kuvauksessa annetaan potilaalle radioaktiivisella aineella leimattua glukoosin kaltaista ainetta (yleensä 18F-leimattua fluorideoksiglukoosia = FDG), joka hakeutuu runsaasti glukoosia käyttäviin soluihin ja elimiin, kuten aivoihin, maksaan ja syöpäkasvaimiin. Hajotessaan aine alkaa tuottaa ympäristöönsä positroneja, jotka törmäilevät elimistön elektroneihin. Törmäyksen tapahtuessa (annihilaatio) törmäyskohdasta lähtee samanaikaisesti kaksi gammakvanttia vastakkaisiin suuntiin. Nämä voidaan havaita gammakameralla, jolloin säteilyn lähtöpiste voidaan paikantaa ja siten muodostaa kuva tutkittavasta kohteesta.
PET-kuvausta käytetään myös yhdessä tietokonetomografian kanssa, jolla voidaan tarkentaa sairastunut kohta elimessä. PET-kuvauksen etu on, että sillä voidaan havaita sairaus jo aikaisessakin vaiheessa.
Koska kuvauksessa käytetään fluorin 18F-isotooppia, siitä käytetään termiä FDG-PET-kuvaus (lyhenne termistä fluorideoksiglukoosi). 
PET-kuvaus on käytössä neurologiassa, jossa sillä mitataan aivojen toiminnan aktiivisuutta. Toiminta perustuu siihen, että aivojen aktiivisten osien verenkierto ja glukoosin käyttö kasvavat, mikä näkyy kuvassa.
Richard Pococke

Richard Pococke (1704–1765) oli englantilainen arkeologi ja egyptologi. Hän oli yksi ensimmäisistä Kuninkaiden laaksoa nykyaikana tutkineista ihmisistä.
Lapsuus ja opiskelu.
Richard Pococke syntyi Southamptonissa Englannissa vuonna 1704. Hänen isänsä, joka oli myös nimeltään Richard, oli southamptonilaisen kansakoulun rehtori. Käytyään kansakoulunsa Southamptonissa Pococke siirtyi opiskelemaan Corpus Christi Collegeen Oxfordissa. Vuonna 1731 hän valmistui lakitieteen kandidaatiksi.
Työura.
Pococke piti paljon matkustelusta. Ensimmäisen ulkomaanmatkansa jälkeen hän ei enää halunnut palata toimistotyöhönsä Irlannissa. Vuonna 1737 hän lähti pitkälle matkalle tutkimaan mm. Egyptiä. Hän piti koko matkansa ajan varsin yksityiskohtaista päiväkirjaa löydöistään ja kokemuksistaan. Lopulta Pococke palasi Englantiin vasta 1742, jolloin hän julkaisi matkastaan kertovan kirjan ("A Description of the East and of Some Other Countries").
Matkansa aikana Pococke teki varsin perusteellista tutkimusta Sakkaran ja Dahshurin pyramideista. Pococke oli myös yksi ensimmäisistä nykyajan ihmisistä, jotka tutkivat Kuninkaiden laaksoa. Hän kartoitti useita hautoja, vaikkakin hänen laatimansa piirrokset ovat usein enemmänkin taiteellisia kuin tieteellisiä.
Richard Pococke kuoli yllättäen vuonna 1765. Juuri ennen kuolemaansa hänet valittiin Meathin läänin piispaksi.
Virta

Virta voi tarkoittaa suomen kielessä seuraavia:
HBO

HBO (Home Box Office) on yhdysvaltalainen kaapelitelevisioverkko. HBO:n ohjelmistoon kuuluvat pääosin viimeisimpien elokuvien lisäksi yhtiön omaa tuotantoa olevat tv-sarjat. HBO on tullut tunnetuksi laadukkaista alkuperäisohjelmistaan. HBO on maksullinen eikä se näytä normaaleja mainoksia, joten sensuuri ei sido niin voimakkaasti sen ohjelmatarjontaa. Kanava on perustettu vuonna 1972 ja se on Yhdysvaltain vanhin maksu-tv-palvelu.
HBO:lla ja sen sisarpalvelulla Cinemaxilla oli vuonna 2014 noin 127 miljoonaa tilaajaa maailmanlaajuisesti.
Suomessa HBO:n sarjoja ovat näyttäneet C More, Nelonen ja Yleisradio. Ylen esitysoikeudet alkavat kunkin sarjan kohdalla yhdeksän kuukautta ja C Moren 1–3 kuukautta Yhdysvaltain ensi-illan jälkeen. Yle näyttää sarjoista valikoidusti muutaman, kun taas C More näyttää kaikki uudet HBO:n tuotantoa olevat sarjat. Joulukuussa 2012 HBO lanseerasi HBO Nordic -nimisen palvelun, jota voidaan käyttää Linux-, Mac- ja Windows-tietokoneilla, Applen ja Android-käyttöjärjestelmän puhelimilla ja laitteilla, sekä muun muassa LG:n ja Samsungin älytelevisioilla.
Toukokuussa 2020 julkaistiin HBO:n brändäämä suoratoistopalvelu HBO Max, johon julkaistaan HBO:n lisäksi kaikkien muidenkin WarnerMedian omistuksessa olevien tuotantoyhtiöiden elokuvia ja televisiosarjoja. HBO Max julkaistiin Pohjoismaissa 26. lokakuuta 2021, jolloin myös olemassaolevat HBO Nordic -tilaukset muuttuivat HBO Max -tilauksiksi. Sitä ennen osa HBO Maxin alkuperäissisällöstä julkaistiin Pohjoismaihin HBO Nordicin kautta. HBO Max korvattiin Yhdysvalloissa 23. toukokuuta 2023 Warner Brosin ja Discoveryn yhdistymisen johdosta uudella suoratoistopalvelulla nimeltä Max, jossa on katsottavissa HBO Maxin sisällön lisäksi myös Discovery+:n sisältö. Suomessa tämä tapahtui vasta 21. toukokuuta 2024.
Andreas Baader

Andreas Baader (6. toukokuuta 1943 – 18. lokakuuta 1977) oli saksalaisen terroristiryhmittymä Punaisen armeijakunnan johtohahmo. Lukionsa kesken lopettaneena Baader oli yksi harvoja ryhmittymän jäseniä, jotka eivät olleet opiskelleet yliopistossa.
Vuonna 1968 Baader ja hänen tyttöystävänsä Gudrun Ensslin tuomittiin vankeuteen tuhopolttoon johtaneesta frankfurtilaisen tavaratalon pommi-iskusta. Kaksi vuotta myöhemmin Baader pakeni vankilasta muun muassa tunnetun vasemmistojournalisti Ulrike Meinhofin avustamana. Paon jälkeen muodostettiin ryhmä, joka tunnettiin julkisuudessa yleisesti nimellä Baader-Meinhof, mutta joka kutsui itseään nimellä Punainen armeijakunta ().
Vuosina 1970–1972 Baader ja RAF ryöstivät pankkeja ja tekivät pommi-iskuja rakennuksissa. Ryhmä sai lähtöpassit PLO:n Al Fatahin isännöimältä harjoitusleiriltä Jordaniasta, jonne RAF oli mennyt hiomaan kaupunkisissin tarvitsemia taitoja.
Kiinnijääminen.
1. kesäkuuta 1972 Baader ja hänen toverinsa Jan-Carl Raspe ja Holger Meins pidätettiin pitkän tulitaistelun jälkeen Frankfurtissa. Baader ja Raspe olivat linnoittautuneet autotalliin, josta heidät saatiin ulos vasta sen jälkeen, kun Baaderia oli ammuttu jalkaan ja talli ammuttu täyteen kyynelkaasua.
Oikeudenkäynti.
Ryhmän oikeudenkäynti oli pisin ja kallein Saksan historiassa ja ryhmää varten rakennettiin oma erityinen siipensä Stammheimin vankilaan. Oikeudenkäynnissä Baader esiintyi vähättelevästi ja häiritsi kaikin tavoin käsittelyn etenemistä, ja hänet jouduttiin poistamaan pitkiksi ajoiksi oikeussalista. Samasta syystä säädettiin myös erityinen laki, Lex Baader-Meinhof, jonka tarkoitus oli mahdollistaa ensinnäkin terroristien kanssa yhteistyössä olevien puolustusasianajajien toimiminen virassa ja toisaalta mahdollistaa oikeudenkäynti vastaajien ollessa poissa oikeussalista - ryhmän tapauksessa joko jatkuvan häiriökäyttäytymisen tai nälkälakosta aiheutuneen heikkouden takia. Lopulta, lähes kahden vuoden oikeudenkäynnin jälkeen, Baader, Raspe ja Ensslin tuomittiin elinkautiseen neljästä murhasta ja yli kolmestakymmenestä murhayrityksestä.
Itsemurha.
17. – 18. lokakuuta välisenä yönä 1977 Andreas Baader ampui itseään niskaan Stammheimin vankila‎ssa, Stuttgartissa, selliinsä salakuljetetulla pistoolilla. Samaan aikaan selleissään myös Raspe ampui itsensä, Ensslin hirttäytyi ja ryhmän jäsen Irmgard Möller teki itsemurhayrityksen iskemällä itseään veitsellä useita kertoja.
Viranomaisten mukaan ampuma-aseet sekä veitsen olivat salakuljettaneet vangeille näiden asianajajat. Asianajajat väittivät, että kyseessä olivat murhat eivätkä itsemurhat.
Elokuvat aiheesta.
Ohjaaja Uli Edel on ohjannut Punaista armeijakuntaa käsittelevän vuonna 2008 valmistuneen elokuvan "Baader Meinhof Komplex".. Vuonna 2002 valmistunut elokuva Baader Meinhof oli Christopher Rothin ohjaama.
Ulrike Meinhof

Ulrike Marie Meinhof () oli saksalainen toimittaja ja sittemmin radikaali vasemmistolainen terroristi. Hän oli mukana perustamassa saksalaista Punaista armeijakuntaa (Rote Armee Fraktion, RAF), joka tuli julkisuudessa tunnetuksi nimellä Baader-Meinhof.
Elämäkerta.
Ennen radikalisoitumistaan Meinhof vaikutti ydinaseiden vastaisessa liikkeessä tiedottajana vuonna 1957 ja toimi vasemmistolaisen "konkret"-lehden toimittajana vuosina 1959–1969, päätoimittajana vuosina 1962–1964. Hän meni naimisiin tunnetun kommunisti Klaus Rainer Röhlin kanssa vuonna 1961 ja heille syntyivät kaksoset Bettina ja Regine 21. syyskuuta 1962. Vuonna 1962 Meinhofilta leikattiin aivoista hyvänlaatuinen aivokasvain, jonka jälkeen hänen käytöksensä muuttui aggressiivisemmaksi. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1968.
Meinhof alkoi liikkua yhä radikaaleimmissa piireissä Berliinissä. Vuonna 1970 hän siirtyi maan alle auttaessaan Andreas Baaderia pakenemaan vankeudesta sekä otti osaa pankkiryöstöihin ja pommi-iskuihin, joiden kohteina toimivat lähinnä poliisiasemat ja Yhdysvaltain armeijan tukikohdat. Saksan konservatiivilehdistö nimesi ryhmän nopeasti Baader-Meinhofiksi, vaikka Meinhof ei todellisuudessa ollut toiminnallinen johtohahmo ryhmässä, jonka keskeinen henkilö Baaderin ohella oli Gudrun Ensslin. Meinhofia voidaan kuitenkin yhdessä Horst Mahlerin kanssa pitää RAF:n ideologisina johtohahmoina. Meinhof kirjoitti monia ryhmän julistuksista. Näissä ryhmä hyökkäsi tavallisten ihmisten riistoa ja kapitalistisen järjestelmän imperialismia vastaan. Horst Mahler ja Ulrike Meinhof ottivat vallankumoukselliseen teoriaansa vaikutteita muun muassa Leniniltä, Maolta, Carlos Marighellalta sekä Jean-Paul Sartrelta ja Frantz Fanonilta.
1972 Meinhof jäi kiinni Langenhagenissa ja hänet tuomittiin kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen. Meinhof oli muun ryhmän ohella syytettynä neljästä murhasta, 30 murhayrityksestä ja rikollisen ryhmittymän perustamisesta.
Viranomaiset ilmoittivat 9. toukokuuta 1976 Ulrike Meinhofin itsemurhasta. Meinhof löydettiin sellistään hirttäytyneenä. Virallisten tiedotteiden sisältämien lukuisten ristiriitaisuuksien takia asiaa tutkimaan perustettiin kansainvälinen tutkintalautakunta, joka päätyi kyseenalaistamaan, oliko kyseessä itsemurha: ”Tutkimustulosten perusteella on epäiltävissä, että Ulrike Meinhof oli jo kuollut, kun hänet ripustettiin roikkumaan, ja on huolestuttavia viitteitä, joiden mukaan joku ulkopuolinen on sekaantunut kuolemaan.”
Meinhofille suoritettiin ruumiinavaus, jonka tuloksena aivoista pystyttiin havaitsemaan aivoleikkauksen aiheuttamia vaurioita.
Kulttuurissa.
Ruotsalainen kirjailija Steve Sem-Sandberg on kirjoittanut Ulrike Meinhofin elämästä romaanin "Theres – Romaani Ulrike Meinhofin elämästä". Suomalainen historioitsija Katriina Lehto puolestaaan on kirjoittanut Meinhofin elämäkerran "Lähemmäs totuutta – ei todellisuutta" ja tehnyt hänestä väitöskirjansa. Ohjaaja Uli Edel on ohjannut Punaista armeijakuntaa käsittelevän vuonna 2008 valmistuneen elokuvan "Baader Meinhof Komplex".
Meinhof mainitaan suomalaisen SIG-yhtyeen Ludwig van Beethoven -kappaleessa.
Warren Spector

Warren Spector (s. 2. lokakuuta 1955) on yksi arvostetuimmista tietokonepelisuunnittelijoista.
Ennen liittymistään videopelialalle hän työskenteli "Steve Jackson Gamesilla" sekä TSR, Inc. -yritykselle tuottaen roolipelejä. 
Vuonna 1989 hän liittyi Origin Systemsille, jossa hän tuotti "Ultima Underworldin".
Tämän jälkeen hän liittyi Looking Glass Studiosille, jossa hän työskenteli "System Shock" -pelin parissa. Vuonna 1997 hän siirtyi Ion Stormille, joka kehitti muun muassa "Deus Ex" ja "" -pelit.
Vuonna 2004 hän lähti Ion Stormilta henkilökohtaisista syistä. 
Vuonna 2005 hän perusti Junction Point Studiosin, jonka Disney Interactive hankki omistukseensa. Studion peli "Epic Mickey" oli menestys, mutta sen seuraaja "Epic Mickey 2" ei ollut ja Disney sulki studion vuonna 2013.
Vuonna 2016 Spector kertoi lähtevänsä akateemisista ympyröistä ja liittyneensä Otherside Entertainmentille studio-ohjaajaksi.
Myöhemmin uutisoitiin, että "System Shock 3:n" kehitys on peruttu. "System Shock 3:n" kehityksestä kerrottiin vuonna 2015.
Ilmanvastus

Ilmanvastuksella tarkoitetaan kappaleen liikettä vastustavaa voimaa, joka aiheutuu kappaleen pinnan ja ilman välisestä vuorovaikutuksesta.
Ilmanvastuksella on paljon merkitystä varsinkin suurissa nopeuksissa, sillä ilmanvastus kasvaa nopeuden neliössä. Se otetaankin aina huomioon, kun suunnitellaan esimerkiksi lentokoneita, autoja tai ohjuksia. Sellaista kohdetta, jonka suunnittelussa on pyritty ilmanvastuksen minimoimiseen, sanotaan "virtaviivaiseksi" (muoto, jolla on mahdollisimman vähän ilmanvastusta).
Esimerkiksi kun meteori syöksyy Maan ilmakehään, ilmanvastuksen aiheuttama kuumuus sulattaa tai jopa höyrystää kappaleen. Saman seikan vuoksi avaruussukkulan keulassa, siipien etuosissa ja pohjassa käytettiin vahvistettuja hiilipohjaisia lämpötiiliä suojaamaan sukkulan rakenteita kuumuudelta.
Newtonin vastuslaki:
formula_1
missä "Fv" on vastusvoima, "ρ" ilman tiheys, "v" kappaleen nopeus, "A" kappaleen poikkipinta-ala liikettä kohtisuorassa suunnassa ja "Cv" ilmanvastuskerroin (niin sanottu muotokerroin), jonka arvo riippuu kappaleen muodosta, eli geometriasta. Kaava pätee, kun kappaleen nopeus on äänen nopeutta pienempi. Erilaisten kappaleiden ilmanvastuskerroin voidaan määritellä kokeellisesti tuulitunnelissa. 
Vastuksen komponentit (erityisesti lentokoneessa):
Litorinameri

Litorinameri oli Itämeren paljon nykyistä suolaisempi ja jonkin verran laajempi varhaisvaihe Ancylusjärven jälkeen noin 8 500 – 4 000/2 000 vuotta sitten.
Litorinameri syntyi, kun jääkauden jälkeinen valtameren pinnan nousu ylsi Tanskan salmien tasolle, ja niiden kohdalle syntyi uomia, joista aiemmin makeaan Ancylusjärveen pääsi suolaista vettä. Litorinakauden aikana Tanskan salmista muodostui syvemmät ja leveämmät kuin nykyisin, ja tämän takia meri oli huomattavasti nykyistä suolaisempi. Litorinakausi on jääkauden jälkeisen ajan merellisin vaihe Itämeren historiassa. Litorinameren aikana myös ilmasto Suomessa oli pari astetta nykyistä lämpimämpi ja kasvillisuutena lehtipuita nykyistä enemmän. Kauden alussa oli lämmin, kostea atlanttinen ilmasto, joka viileni kauden loppupuolella nykyistä viileämmäksi subboreaaliseksi. 
Litorinameri oli nykyistä Itämerta laajempi. Merivaihe on saanut nimensä litorinakotilosta, joka viihtyy suolaisessa vedessä. Litorinakaudella kotilo yleistyi koko Itämeren alueella. Nykyisin, suolapitoisuuden laskettua Tanskan salmien madalluttua maankohoamisen vaikutuksesta, litorinakotiloa tavataan lähinnä Tanskan Bornholmin eteläpuolella. Litorinamerta seurasi Post-Litorinameri eli nykyinen Itämeri.
Pohjanmaalla tavataan yleisesti niin sanottuja alunamaita, jotka ovat Litorinameren aikaan muodostuneita sulfidipitoisia savikkoja. Nämä savikot aiheuttavat ongelmia sadevesien hapettaessa sulfideja rikkihapoksi, joka puolestaan alentaa vesistöjen pH:ta ja liuottaa metalleja. Sateen jälkeen tapahtuva äkkinäinen veden happamoituminen on aiheuttanut muun muassa kalakuolemia Kyrönjoen alueella.
Keskeytetty yhdyntä

Keskeytetty yhdyntä () tarkoittaa emätinyhdyntää, joka keskeytetään ennen kuin mies saa siemensyöksyn. Keskeytetyn yhdynnän tarkoituksena on estää siittiöiden pääsy emättimeen ja siten raskaaksi tuleminen. 
Keskeytetyssä yhdynnässä mies pyrkii vetämään siittimensä ulos naisen emättimestä ennen kuin hän saa siemensyöksyn. Tämän jälkeen siitintä usein vielä stimuloidaan siemensyöksyn saamiseksi, mikäli siemensyöksy ei tule välittömästi. Purkautuva siemenneste myös ohjataan pois naisen sukuelimien luota.
Edut ja haitat.
Keskeytetty yhdyntä ei ole ehkäisykeino, sillä raskauden mahdollisuus on aina olemassa, mikäli yhdyntää harrastetaan suojaamatta. Se sopii henkilöille, jotka uskonnollisten vakaumusten vuoksi eivät voi käyttää muita ehkäisymenetelmiä. Keskeytetyllä yhdynnällä ei myöskään ole sivuvaikutuksia, paitsi raskauden mahdollisuus. Keskeytetty yhdyntä ei kuitenkaan suojaa sukupuolitaudeilta ja sen luotettavuus on heikko verrattuna muihin menetelmiin. Yhdynnän oikea-aikainen keskeyttäminen on vaikeaa, koska yhdyntä pitäisi keskeyttää juuri kun kiihottuminen on voimakkaimmillaan. Toisaalta myös siemensyöksyn ennustaminen voi olla joillekin vaikeaa.
Luotettavuus.
Nykyään ollaan yleisesti sitä mieltä, että keskeytetty yhdyntä ei ole luotettava ehkäisymenetelmä. Riskinä on, että orgasmin lähestyessä mies saattaa vetää siittimensä liian myöhään pois. Myös jos seuraava yhdyntä tapahtuu pian edellisestä, voi siittimen päässä yhä olla siittiöitä edellisen siemensyöksyn jäljiltä, jolloin raskauden riski kasvaa. Keskeytetty yhdyntä vähentää riskiä tulla raskaaksi, muttei ole turvallinen ehkäisymenetelmä.
Israelilaistutkimuksessa Cowperin rauhasten kiihottumisen aikana erittämää kirkasta limaa testattiin 12 miehellä. Näistä kolmella esiintyi erittäin voimakasta Cowperin rauhasten erittämän liman eritystä. Viisi miehistä kärsi nopeasta siemensyöksystä ja neljällä koehenkilöistä oli normaali seksuaalireaktio. Ryhmä oli poikkeuksellisen pieni, mutta tutkijoiden mukaan se edusti kattavasti erilaisia miestyyppejä. Tutkimuksessa analysoitiin miesten kiihottumisen aikana erittämä neste eikä sen havaittu sisältävän siittiöitä.
Blizzard Entertainment

Blizzard Entertainment on yhdysvaltalainen videopelien kehittämiseen ja julkaisuun keskittynyt yritys. Yhtiön päämaja sijaitsee Kalifornian Irvinessä.
Historia.
Blizzard Entertainmentin perustivat Michael Morhaime, Allen Adham ja Frank Pearce vuonna 1991 nimellä "Silicon &amp; Synapse". Yhtiö kehitti pelejä, kuten "Rock &amp; Roll Racing" ja "The Lost Vikings" (julkaisijana Interplay Productions). Vuonna 1994 levittäjä "Davidson &amp; Associates" osti Blizzardin 6,75 miljoonalla dollarilla. Vain vähän myöhemmin Blizzard julkaisi läpimurtopelinsä Warcraftin.
Blizzard on tämän jälkeen vaihtanut omistajaa useita kertoja: CUC osti Davidson &amp; Associatesin vuonna 1996, ja CUC yhdistyi HFS Corporationin kanssa muodostaakseen Cendant Softwaren vuonna 1997. Vuonna 1998 Cendant, myös Blizzard, myytiin ranskalaiselle julkaisijalle Havasille, joka oli ranskalaisen Vivendin omistuksessa. Activision, Vivendi Games sekä Vivendin omistama Blizzard Entertainment yhdistyivät maailman suurimmaksi videopelijulkaisijaksi vuonna 2008. Tämä sai nimekseen Activision Blizzard.
Vuonna julkaistu "Overwatch" on kahdeksas miljardin dollarin myyntiin yltänyt peli.
Alkuvuodesta 2019 tuloksen julkistamisen jälkeen Activision-Blizzard ilmoitti irtosanovansa noin kahdeksansataa 9600 työntekijästään. Irtisanomiset kohdistuivat lähinnä Blizzardiin.
Heinäkuussa 2021 Kalifornian osavaltion oikeudenmukaisen työllistämisen ja asumisen viranomaiselin (DFEH) nosti Activision-Blizzardia vastaan oikeuskanteen vuosia jatkuneesta työsyrjinnästä ja seksuaalisesta häirinnästä Blizzardilla, erityisesti naistyöntekijöitä kohtaan. DFEH tutki tapausta kahden vuoden ajan, jolloin monet Blizzardin naistyöntekijät toivat esille lukuisia työsyrjintään ja seksuaaliseen ahdisteluun liittyviä tapauksia. Muun muassa naisille oli maksettu vähemmän palkkaa kuin samoissa asemissa oleville miestyöntekijöille, naisia kourittiin ja miehet jopa vitsailivat naisten kuullen raiskaamisesta. Raskauttavin ilmennyt tapaus DFEH:n tutkinnassa oli, että eräs Blizzardin naistyöntekijä teki työmatkalla itsemurhan ahdistelun seurauksena. Raskauttavaa oli myös, että Blizzardin johtohenkilöstö ja henkilöstöosasto tiesivät työsyrjinnästä ja seksuaalisesta ahdistelusta, mutta eivät koskaan puuttuneet asiaan. Pian kanteen julkistuksen jälkeen monet Blizzardin johtohahmoista, muun muassa puheenjohtaja J. Allen Brack, lähtivät Blizzardilta.
Blizzardin kaikki pelit suljettiin Kiinassa 23. tammikuuta 2023. Blizzard ja kiinalainen julkaisija NetEase eivät päässeet sopimukseen lisenssiehdoista.
Microsoftin hankittua Activision-Blizzardin Microsoftin toimitusjohtaja Phil Spencer ilmoitti, että Blizzardin vuonna 2022 paljastettu selviytymispeli "Odyssey" perutaan. Pelin julkaisua oli suunniteltu vuodelle 2026. Joitakin työntekijöitä siirretään Blizzardin muihin projekteihin ja 1900 työntekijää irtisanotaan. Irtisanomiset vaikuttavat myös Xbox- ja ZeniMax Media -liiketoimintoihin.
Videopelit.
Huomattavia videopelejä:
Huomattavia pelisarjoja:
Spartakistiliitto

Spartakistiliitto () oli vasemmistolainen, marxilainen ja vallankumouksellinen järjestö, joka organisoitiin Saksassa ensimmäisen maailmansodan ja sen jälkeisinä poliittisesti epävakaina vuosina. Liitto nimettiin Rooman tasavallan suurimman orjakapinan johtajan Spartacuksen mukaan.
Perustaminen.
Spartakistiliiton perustivat Rosa Luxemburg (lempinimeltään Punainen Rosa) ja Karl Liebknecht. Sen aktiivisinta aikaa oli Saksan vallankumouksen aika vuonna 1918, jolloin se pyrki nostattamaan Venäjän bolševikkivallankumouksen kaltaisen vallankumouksen levittämällä laittomaksi julistettuja julkaisuja, kuten esimerkiksi sanomalehteä "Spartakuskirjeet".
Sekä Luxemburg että Liebknecht olivat tunnettuja vasemmistosiiven jäseniä Saksan sosiaalidemokraattisessa puolueessa (SPD). He perustivat yhdessä itsenäisen organisaation vuonna 1914, kun SPD päätti tukea Saksan hallituksen päätöstä julistaa sota Venäjälle, mikä johti ensimmäiseen maailmansotaan. Heidät tunnettiin aluksi ”internationaalin ryhmänä”. Sen lisäksi, että he vastustivat imperialistiseksi katsomaansa sotaa, he kannattivat myös vallankumouksellisten menetelmien käyttöä – keinoja, jotka eivät tulisi toteutumaan parlamentaariseen prosessiin sitoutuneessa SPD:n johdossa.
Huhtikuussa 1917 spartakistit liittyivät Saksan itsenäiseen sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, mutta säilyttivät oman organisaationsa.
Vallankumousyritys.
Venäjän vallankumouksen jälkeen spartakistit päättivät pyrkiä samanlaiseen kehityskulkuun Saksassa. Vallankumouksellisen hallinnon oli määrä koostua Venäjän mallin mukaan paikallisista työläisten neuvostoista. Liebknecht ja Luxemburg olivat vangittuina vuosina 1916–1918, koska he olivat organisoineet julkisen mielenosoituksen Saksan sotaan osallistumista vastaan. Kun marraskuun vallankumous syöksi keisarin vallasta ja johti ensimmäisen maailmansodan päättymiseen, alkoi epätasapainon ja vallankumouksien aika, joka jatkui aina vuoteen 1923 asti. Liebknecht julisti sosialistisen tasavallan perustetuksi Berliinin kaupunkilinnan parvekkeelta marraskuussa 1918, samana yönä kuin Philipp Scheidemann SPD:stä ilmoitti Valtiopäivätalon parvekkeelta Weimarin tasavallan syntyneeksi.
Joulukuussa 1918 järjestö liittyi Kominterniin ja muutti nimekseen 31. joulukuuta Saksan kommunistinen puolue. 1. tammikuuta 1919 kommunistiset spartakistit nousivat kapinaan Berliinissä, oman johtonsa määräyksiä vastaan. Esimerkiksi Luxemburgin mielestä vallankumous oli ennenaikainen, koska spartakisteilla ei ollut tarpeeksi kannatusta työläisten keskuudessa. 
Nationalistiset voimat murskasivat spartakistien vallankumousyrityksen nopeasti. Yhteistyössä toimineet SPD:n joukot, Saksan armeijan jäänteet ja oikeistolaiset puolisotilaalliset Freikorpsit hajottivat kommunistien yrityksen kansleri Friedrich Ebertin määräyksestä. Monien muiden ohella Luxemburg ja Liebknecht joutuivat Freikorpsin surmaamiksi ja heidän ruumiinsa heitettiin jokeen. Satoja spartakisteja teloitettiin kansannousua seuranneina viikkoina. Eloon jääneet jatkoivat kommunistipuolueen toimintaa.
Käännetty mukaillen englannista.
Wilhelm Groener

Karl Eduard Wilhelm Groener (22. marraskuuta 1867 Ludwigsburg, Württemberg, Saksa – 3. toukokuuta 1939 Potsdam, Saksa) oli saksalainen sotilas ja poliitikko. Hänet nimitettiin marraskuussa 1916 Preussin sotilasministeriöön varasotaministeriksi. Seuraavan vuoden elokuussa hän otti kenttäkomennon Ukrainassa. Erich Ludendorffin erottua hänestä tuli yleisesikunnan (Oberste Heeresleitung) päämajoitusmestari Paul von Hindenburgin alaisuuteen. Tässä virassa hän kehotti keisari Vilhelm II:a luopumaan kruunusta Saksan tappion uhatessa. Hän myös valvoi vetäytymis- ja demobilisaatioprosessia ensimmäisen maailmansodan jälkeen. 
Wilhelm Groener auttoi Weimarin tasavallan armeijan komentajana pääministeri Friedrich Ebertia kukistamaan vallankumoukselliset kommunistit sallimalla vapaajoukoista muodostettujen yksiköiden perustamisen. Groener jätti armeijan vuonna 1919, minkä jälkeen hän toimi poliitikkona ja ministerinä vuoteen 1932 asti. Hän joutui sivuun politiikasta vastustettuaan kansallissosialisteja.
Wolfgang Kapp

Wolfgang Kapp (24. heinäkuuta 1858 New York, New York, Yhdysvallat – 12. kesäkuuta 1922 Leipzig, Saksa) oli itäpreussilainen virkamies ja journalisti. Hän oli kovan linjan nationalisti ja Weimarin tasavallassa 1920 tapahtuneen sotilasvallankaappausyrityksen, niin sanotun Kapp-Putschin, nimellinen keulahahmo. Kaappausyritys kuitenkin epäonnistui, koska uhattu hallitus kehotti kansalaisia yleislakkoon, joka lamautti maan, ja kaappaus kuivui kokoon.
Kapp oli vuodesta 1906 Itä-Preussin maakunnan ylimaakuntapäällikkö. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän arvosteli jyrkästi valtakunnankansleri Theobald von Bethmann-Hollwegin politiikkaa, ja sen vuoksi hänet 1916 erotettiin virastaan. Kapp pani maaliskuussa 1920 toimeen vallankaappauksen Berliinissä ja julistautui valtakunnankansleriksi mutta joutui muutaman päivän kuluttua luopumaan asemastaan. Hän pakeni sittemmin Ruotsiin.
Kapp palasi 1922 Saksaan valtakunnanoikeuteen mutta kuoli Leipzigissa tutkintavankeudessa.
Gustav Stresemann

Gustav Stresemann (10. toukokuuta 1878 Berliini – 3. lokakuuta 1929 Berliini) oli saksalainen poliitikko ja tärkeä valtiomies Weimarin tasavallan aikaan. Hän palautti Saksan aseman kansainvälisessä diplomatiassa hävityn ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Hän toimi Saksan 19. kanslerina lyhytaikaisesti vuonna 1923 ja oli Saksan ulkoministeri vuosina 1923–1929. Hän kannatti sovittelupolitiikkaa ja voitti ulkovaltojen luottamuksen kertomalla Saksan kunnioittavan Versailles’ssa solmittua rauhansopimusta. Stresemann sai vuoden 1926 Nobelin rauhanpalkinnon.
Politiikka.
Stresemann pääsi kansallisliberaalin puolueen edustajana vuonna 1907 Saksan parlamenttiin. Hän nousi ensin kansallis-liberaalien puoluejohtajaksi ja vuonna 1918 perustamansa Saksan kansanpuolueen johtoon.
Stresemann lopetti saksalaisten passiivisen vastarinnan Ruhrin alueen miehitykselle ja sai tämän jälkeen neuvotteluilla ranskalaiset lopettamaan Ruhrin miehityksen vuonna 1924. Saksan kärsimän hyperinflaation lopettamiseksi hän nimitti Hjalmar Schachtin valtakunnanvaluuttakomissaariksi.
Stresemann solmi vuonna 1924 ensimmäisen maailmansodan voittajavaltojen kanssa Dawesin suunnitelman, jolla järjesteltiin niiden sotakorvaussaatavia. Hän näki sopimuksen mahdollisuutena poistaa ympärysvaltojen miehitysjoukot Saksasta ja taata talouden toipumiselle tärkeiden ulkomaalaisten lainojen saatavuus. Dawesin suunnitelman jälkeen hän solmi uuden Youngin suunnitelman vuonna 1929, jolla järjesteltiin edelleen sotakorvauksia.
Stresemann oli tärkeä tekijä Locarnon sopimuksia edeltäneissä neuvotteluissa ja Saksan pääsyssä Kansainyhteisön jäseneksi vuonna 1926. Lisäksi hän allekirjoitti vuonna 1926 Kellogg–Briand-sopimuksen.
Vaikka Stresemann hyväksyi Saksan uuden läntisen rajan Ranskan ja Belgian kanssa hän ei hyväksynyt Saksan uutta itärajaa ja toivon Danzigin, Puolan käytävän ja Sleesian osan palauttamista Saksalle.
Stresemann ystävystyi henkilökohtaisella tasolla muiden eurooppalaisten poliitikkojen kanssa. Hänen toimintansa Saksan ulkopolitiikassa loi Euroopan maiden välille vakautta 1920-luvun lopulla, mutta samalla Saksan uuden itärajan vastustaminen kertoo saksalaisten yleisestä vaikeudesta hyväksyä Versailles’n rauhansopimuksen uusia rajoja.
Kappin vallankaappaus

Kappin vallankaappaus () oli äärioikeiston yritys kaataa Weimarin tasavallan hallitus vuonna 1920. Se oli suora seuraus Versailles’n rauhansopimuksen hyväksymisestä.
Varhain vuonna 1919 Saksan armeijan vahvuudeksi arvioitiin 350 000 miestä. Sen lisäksi maassa oli ylimääräiset 250 000 miestä jäsenenä eri Freikorps-joukoissa, vapaaehtoisissa puolisotilaallisissa oikeistoryhmissä. Versailles’n rauhansopimuksen mukaan Saksan piti pienentää asevoimiensa kokoa 100 000 mieheen. Tämän takia odotettiin, että Freikorps lakkautettaisiin.
Maaliskuussa 1920 annettiin määräys, että merijalkaväkiprikaati Ehrhardt tuli lakkauttaa. Sen johtajat olivat kuitenkin vakaasti päättäneet vastustaa määräystä ja vetosivat kenraali Walther von Lüttwitziin, Berliinin Reichswehrin komentajaan. Von Lüttwitz, joka oli aikaisemmin organisoinut Freikorps-joukkoja 1918–1919 ja oli vakaumuksellinen monarkisti, vastasi kehottamalla Friedrich Ebertiä ja puolustusministeri Gustav Noskea luopumaan koko joukkojenvähennysohjelmasta. Kun Ebert kieltäytyi, von Lüttwitz määräsi merijalkaväkiprikaatin marssimaan Berliiniin. Se valloitti pääkaupungin 13. maaliskuuta. Von Lüttwitz oli siis kantava voima vuoden 1920 vallankaappauksen taustalla. Sen nimellinen johtaja oli Wolfgang Kapp, 62-vuotias virkamies ja intomielinen nationalisti.
Tässä vaiheessa puolustusministeri Noske kutsui armeijaa kukistamaan vallankaappausta. Hän sai vastaukseksi kuitenkin kieltäytymisen. "Chef des Heeresleitung" kenraali Hans von Seeckt, yksi Reichswehrin vanhemmista komentajista, totesi hänelle: ”Reichswehr ei ammu Reichswehriä kohti.” Hallitus, jonka oli pakko jättää Berliini, siirtyi Stuttgartiin. Samalla se antoi työläisiä yleislakkoon kehottavan julistuksen. Lakkokutsu sai massiivisen tuen ja koko maan lamaantuessa vallankaappausyritys romahti. Kapp ja von Lüttwitz, jotka olivat näin ollen kyvyttömiä hallitsemaan, joutuivat pakenemaan Ruotsiin.
Weimarin tasavalta pelastui vuodesta 1920 kahden syyn takia. Ensinnäkin työläiset yhdistivät voimansa puolustaakseen sitä. Toisekseen Kappilla ja von Lüttwitzillä oli puolellaan vain vähemmistö äärioikeistosta. Monet potentiaaliset kannattajat, mukaan lukien suurin osa Freikorpsien johtajista, katsoivat, että vallankaappausyritys oli huonosti ajoitettu ja siten kieltäytyivät liittymästä siihen.
Reaktiot ulkomailla.
Neuvosto-Venäjän diktaattori Vladimir Lenin neuvoi maaliskuussa 1920 Saksan kommunistisen puolueen johtajaa Paul Leviä, että Saksan kommunistien tulisi yhdistää voimansa Kappin vallankaappauksen oikeistolaisten elementtien kanssa – Lenin kutsui Kappia ja tämän oikeistolaisia tukijoita ”Saksan korniloviiteiksi”, viitaten venäläiseen vastavallankumoukselliseen kenraaliin Lavr Korniloviin. Leninin mukaan näin toimimalla olisi Versailles’n rauhansopimus kenties mahdollista tehdä tyhjäksi, minkä jälkeen taistelu Saksan porvarillisia elementtejä vastaan voisi jatkua esteettä ja kommunismin olisi kenties mahdollista levitä suureen osaan Eurooppaa.
Kotimaisten kielten keskus

Kotimaisten kielten keskus (lyh. Kotus, ) on Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön alainen asiantuntijalaitos. Kotuksen tehtäviä ovat suomen ja ruotsin kielen huolto, neuvonta ja sanakirjatyö sekä kielenhuoltoon ja sanakirjoihin liittyvä tutkimus. Kotuksen tehtävänä on lisäksi koordinoida saamen kielten, romanikielen sekä suomalaisen ja suomenruotsalaisen viittomakielen huoltoa. Laitoksen nykyinen nimi Kotimaisten kielten keskus otettiin käyttöön vuonna 2012.
Keskuksessa työskenteli vuonna 2021 yhteensä 69 henkilöä. Kotuksen toimitilat sijaitsevat Helsingissä Hakaniemenrannan virastotalossa.
Historia.
Kotimaisten kielten keskus perustettiin 1. maaliskuuta 1976 nimellä Kotimaisten kielten tutkimuskeskus. Tuolloin yhdistettiin valtion tutkimuslaitokseksi erillisiä suomen ja sukukielten kielentutkimusyksiköitä ja -laitoksia, muun muassa E. N. Setälän perustama tutkimusarkisto Suomen suku, Nykysuomen laitos (kielitoimisto), Sanakirjasäätiö ja Suomen nimiarkiston säätiö. Tutkimuskeskukseen liitettiin myös ruotsin kielen huolto (Språkvård), murteiden ja nimistöntutkimus omaksi osastokseen. Suomen opetusministerinäkin toiminut fennougristi Lauri Posti oli tärkeä aloitteentekijä tutkimuskeskuksen toiminnan alkuvaiheessa.
Laitoksen johtajina ovat toimineet Tuomo Tuomi (1976–1994), Pauli Saukkonen, Pirkko Nuolijärvi (1998–2016) ja Ulla-Maija Forsberg (2016–2021). Nykyisen johtajan, filosofian tohtori Leena Nissilän virkakausi alkoi 1. lokakuuta 2021.
Toiminta.
Kotimaisten kielten keskuksessa on laaja kirjasto sekä laajat kielitieteelliset arkistot; muun muassa Nimiarkisto, johon on kerätty suurin osa Suomen alueen muistinvaraista paikannimistöä; Suomen murteiden sana-arkisto, jonka pohjalta laaditaan "Suomen murteiden sanakirja"; sekä Suomen kielen nauhoitearkiston puhutun kielen aineistot. Keskuksen julkinen aineistopalvelu Kaino avattiin vuonna 2006.
Kotimaisten kielten tutkimuskeskus julkaisi vuosina 1990–1995 kolmiosaisen, lähes 100 000 hakusanaa sisältävän "Suomen kielen perussanakirjan", joka kuvaa nykyisen yleiskielen sanastoa ja antaa ohjeita sanojen käytöstä. "Perussanakirjan" CD-ROM-versio ilmestyi vuonna 1997 ja sen seuraaja "Kielitoimiston sanakirja" vuonna 2004. Kielitoimiston palvelupuhelin neuvoo kielenkäytön ja yleiskielen ongelmissa.
Organisaatio.
Keskukseen kuuluvat yksiköt ja niiden tehtäväalueet ovat seuraavat:
Henkilöstö.
Vuonna 2021 Kotuksessa työskenteli 69 henkilöä, joista naisia oli 53 ja miehiä 16. Henkilöstön keski-ikä oli 51,6 vuotta. Korkeakoulututkinnon oli suorittanut 94,2 % työntekijöistä ja tutkijakoulutuksen (tohtori tai lisensiaatti) 29,0 % työntekijöistä.
Suomen kielen tulevaisuus -palkinto.
"Suomen kielen tulevaisuus -palkinto" on Kotimaisten kielten keskuksen jakama suomalainen tunnustuspalkinto. Palkinto on tarkoitus jakaa sellaiselle organisaatiolle, järjestölle tai henkilölle, joka toiminnallaan edistää suomen kielen monipuolista käyttöä ja vahvistaa siten suomen kielen roolia monikielisessä maailmassa.
Viinirypäle

Viinirypäle on viiniköynnöskasveihin ("Vitaceae") kuuluvien viiniköynnösten ("Vitis") hedelmä. Viinirypäleistä valmistetaan viiniä, mehua, hilloa, rusinoita ja korintteja tai niitä voidaan syödä sellaisenaan. Rypäleet ovat yksi vanhimpia viljelyskasveja. Viinirypäleitä viljeltiin jo 4000 eaa. Lähi-idässä. Vuonna 2018 viljeltiin 79 miljoonaa tonnia viinirypäleitä.
Rypälelajit.
Viinirypäleitä on useita lajeja:
"Vitis berlandieri" (eli "Vitis cinerea" var. "helleri"), "Vitis cinerea", "Vitis rupestris" ovat lajeja joita käytetään lähinnä hybridien kasvatukseen.
Hybridit eli usean lajin risteymät ovat suosittuja, koska ne kestävät hallaa ja tuholaisia paremmin kuin puhtaat lajit.
Rypäleiden tuotanto ja jalostus.
Viinirypäleitä tuotetaan maailmassa vuosittain noin 75 miljoonaa tonnia, josta noin 40 prosenttia Euroopassa. Suurimmat tuottajamaat olivat vuonna 2016 Kiina, Italia ja Yhdysvallat. 
Kiinassa rypäleet syödään pääosin (83 % vuonna 2015) sellaisenaan. Saksassa, Ranskassa ja Italiassa yli 80 prosenttia rypäleistä käytetään viinin valmistukseen. Erityisesti Turkissa iso osa rypäleistä kuivataan rusinoiksi. Kaiken kaikkiaan maailman viinirypäleistä noin puolet (47 % vuonna 2015) käytetään viinin valmistukseen, kolmannes (36 %) syödään sellaisenaan ja kymmenennes (8 % vuonna 2014) kuivataan. 
Rypäleiden jatkojalostuksessa tarvittavat rypälemäärä vaihtelee:
Terveysvaikutukset.
Viinirypäleistä on löydetty antioksidantteja. Yksi näistä on pterostilbeeni, jonka on aiemmissa tutkimuksissa todettu tehoavan joihinkin syöpäsairauksiin sekä alentavan ns. huonoa kolesterolia. Erityisesti rypäleen siemenillä on terveyttä edistäviä vaikutuksia. Suomen kaupoissa myytävistä rypäleistä on nykyisin valtaosa siemenettömiä.
Metropoli (täsmennyssivu)

Metropoli voi tarkoittaa seuraavia:
Amon-Ra

Amon-Ra oli muinaisessa Egyptissä palvottu jumala, jonka palvonta keskittyi alun perin Thebaan, mutta laajeni sieltä myös muuhun Egyptiin. Amon tunnettiin myös nimillä Amen, Amin ja Amun. 
Amon-Ra on synkretisoitu muoto kahdesta muinaisen Egyptin jumalasta, Amonista ja Rasta. Amonin merkitys kasvoi Uuden valtakunnan aikana erityisesti Thebassa, vaikkakin Akhenatenin hallituskaudella suosio laski väliaikaisesti hieman. Amonin palvonnan levitessä laajemmalle alueelle papit kokivat tarpeelliseksi vahvistaa Amonin asemaa entisestään. Amoniin liitettiin ikivanha egyptiläinen auringonjumala Ra. Liitoksesta syntyneestä Amon-Rasta tuli näin yksi Egyptin mahtavimpia jumalia.
Faarao Amenemhat I rakennutti Amon-Ran päätemppelin Karnakiin.
Monet egyptologit uskovat, että kahden jumalan liittäminen johtui pääasiassa papistojen välisestä liitosta.
Looking Glass Studios

Looking Glass Studios (alun perin Blue Sky Productions, myöhemmin Looking Glass Technologies) oli videopelien kehittäjä 1990-luvulla. Yhtiön pelit tunnettiin innovatiivisesta pelimekaniikasta, kehittyneestä fysiikkamallinnuksesta ja erittäin laadukkaista tarinoista.
Paul Neurath oli yksi yrityksen perustajista ja perusti myöhemmin Otherside Entertainmentin.
Historia.
Yhtiön juuret ovat Paul Neurathin perustamassa Blue Sky Productionsissa.
Alkujaan yhtiö tunnettiin nimellä Looking Glass Technologies, kun Blue Sky Productions ja Lerner Research yhtiöt fuusioituivat vuonna 1990. Toiminta alkoi Lexingtonissa, Massachusettsissa, mistä yhtiö siirtyi Cambridgeen vuonna 1994. Huomattava osa henkilökunnasta oli valmistunut MIT:stä. Yhtiöllä oli sivutoimipisteet Redmontissa, Washingtonin osavaltiossa, Austinissa Texasissa ja Huntington Beachilla Kaliforniassa.
Vuonna 1997 yhtiö sulautui Intermetricsiin, minkä jälkeen yhtiön nimeksi tuli Intermetrics Entertainment Software. Intermetricsin hankittua omistukseensa Pacer Infotechin vuonna 1998 muuttui nimi AverStariksi. Maaliskuussa 1999 Intermetricsistä irtaantui itsenäiseksi osakseen Looking Glass Studios.
Toukokuussa 2004 yritys ajautui taloudellisesti ahtaalle osana pääjakelijana toimineen Eidos Interactiven omien talousvaikeuksien seurauksena. Warren Spectorin onnistui saada useita Looking Glassin entisiä työntekijöitä Ion Stormin Austinissa, Teksasissa sijainneelle pelistudiolle. Yhtiön lakkauttamisen jälkeen yhtiön henkilökunta hajaantui useisiin pelialan yrityksiin mukaan lukien Ion Storm, Irrational Games, Harmonix, Mad Doc Software, Arkane Studios, Westwood Studios ja Valve. Floodgate Entertainment ja Digital Eel ovat entisten Looking Glass Studiosin työntekijöiden perustamia videopeliyrityksiä.
Ion Stormin Austinin yksikkö kehitti "Deus Ex" - ja ' -pelit, joista muodostui "Deus Ex" -pelisarjan alku, sekä pelin ', joka on "Thief"-pelisarjan kolmas osa.
Arkane Studios kehitti yhteistyössä Floodgaten kanssa "Dark Messiah of Might and Magic" -pelin sekä itsenäisesti "Arx Fataliksen", joka on saanut vahvoja vaikutteita Looking Glassin kulttiklassikosta "Ultima Underworldista".
A Coruña (maakunta)

A Coruña () on maakunta Atlantin rannikolla luoteisessa Espanjassa Galician itsehallintoalueella. Sen rajanaapureita ovat Lugon ja Pontevedran maakunnat.
Maakunnan asukasluku oli 1 120 294 vuonna 2017. Viidesosa väestöstä asuu pääkaupungissa A Coruñassa. Toinen tärkeä kaupunki on itsehallintoalueen pääkaupunki Santiago de Compostela.
Maakunta jakaa As Illas Atlánticas de Galician kansallispuiston Pontevedran kanssa. A Coruña on Pontevedran ohella tärkeimpiä kalan ja äyriäisten tuottajia koko Espanjassa.
Pikkujoulu

Pikkujoulu, josta käytetään yleensä monikollista muotoa pikkujoulut, on ennen varsinaisia joulunpyhiä järjestettävä vapaamuotoinen, usein jouluteemainen juhla, joita järjestävät tyypillisesti yritykset, yhdistykset ja muut yhteisöt. Pikkujoulun vietto poikkeaa varsinaisesta joulunvietosta usein vapaamuotoisuudellaan ja varsinaista joulua vähäisemmällä hartaudellaan. Perinteisesti pikkujouluissa on tarjottu ensimmäisen kerran jouluruokia, erityisesti riisipuuroa ja glögiä.
Historia.
Pikkujoululla on juuret adventin vietossa: adventista alkoi Kristuksen odotus ja paasto, joka päättyi jouluna. 1800-luvulla adventtia kutsuttiin toisinaan pikkujouluksi. Varsinaisen pikkujoulun vietto alkoi vakiintua Helsingissä ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Lähtökohtana olivat koulujen kuusijuhlat. Adventin aikaan vietetyistä ylioppilasosakuntien syyskauden viimeisistä iltamista vähitellen muotoutui nykyinen pikkujoulu. Opiskelijoiden viettämiä pikkujoulujuhlia alettiin juhlia 1930-luvulla myös muissa yhteisöissä. Ennen toista maailmansotaa käytettiin myös termiä puurojuhla.
Ensimmäinen lehtimaininta pikkujouluista on sanomalehti "Aurassa" vuodelta 1890. Vuosisadan vaihteen tienoilla pikkujouluja juhlittiin kodeissa. Pikkujoulut sijoittuivat ensimmäisen adventin aikaan. Kaupalliset ilmoitukset, joissa mainitaan sana pikkujoulu, alkoivat 1920-luvulla, Stockmannin ilmoitus 1926 "Uudessa Suomessa". 1920-luvulta tunnetaan esimerkiksi nuorisoseurojen iltamia, joita juhlittiin pikkujouluina. Varhaisimmat kuvaukset ovat 1910-luvulta, yksi maininta vuosisadan vaihteesta. Viettoja omatekoisin ohjelmin on ollut kodeissa, kouluissa, työpaikoilla, kerhoissa ja seuroissa. Seurojen ja yhdistysten tavallisin tarjottava on ollut puuro kahvien ja joululeivonnaisten lisäksi. Kotien juhlista on mainintoja 1900-luvun alusta alkaen. Etenkin aiemmin suomalaiseen pikkujouluun on yhdistetty runsas alkoholinkäyttö.
Kotien pikkujoulu juontunee tavasta, jonka mukaan Tuomaan päivänä, 21. joulukuuta, saa alkaa maistella itse pantua olutta. Ruotsissa Tuomaan päivän iltaa kutsuttiin pikkujouluksi. Ajan saatossa perinne muuttui Lucia-juhlaksi, joka edelleen muistuttaa suomalaista pikkujoulua.
Suomenruotsalaiset pikkujoulut.
Suomenruotsalaisen vakiintuneen perinteen mukaan ”lilla jul” (kirjoitetaan joskus myös ”lillajul”) vietetään ennen ensimmäistä adventtia olevana lauantaina. Sama pätee myös Ahvenanmaalla.
Artakserkses I

Artakserkses I Makrokheir (latinaksi "Longimanus") oli Persian kuningas 464–424 eaa. Hän kuului Akhaimenidien hallitsijasukuun ja oli Kserkses I:n poika. Artakserkses murhautti vanhemman veljensä Dareioksen. Hänen aikanaan valtakunnan rajat pysyivät ennallaan ja persialainen kulttuuri levisi valtakunnan sisällä. Artakserkseen kuoltua alkoi valtataistelu hänen poikiensa Kserkses II:n, Sogdianuksen ja Dareios II:n välillä.
Kserkses II

Kserkses II nousi Persian kuninkaaksi vuonna 424 eaa., mutta pian hänen velipuolensa Sogdianus murhautti hänet. Sogdinianuksen taas murhautti Dareios II. 
Tietomme Kserkseestä perustuvat suurimmaksi osaksi kreikkalaisen Ktesiaan kirjoituksiin. Ktesiaan mukaan Kserkses oli Artakserkses I:n ja kuningatar Damaspianin poika. Hänen kuoltuaan Kserkseestä tuli kuningas, mutta hänen velipuolensa Sogdinianus, joka oli Artakserkseen ja babylonialaisen Alogyneen poika, aikoi kaapata vallan. Hallittuaan 45 päivää Kserkses murhattiin, kun hän oli juovuksissa. Kserkseen kuoltua hänen velipuolensa Ochus, Artakserkseen ja Cosmartideneen poika, murhautti Sogdinianuksen ja otti uudeksi nimekseen Dareios. 
Persialaisissa kirjoituksissa selviää, että Artakserkses oli kuningas vielä 24. joulukuuta 424 eaa. Dareios II taas mainitaan kuninkaana ensimmäisen kerran 10. tammikuuta 423 eaa. Kserkses II:n ja Sogdinianuksen valtakaudet eivät mahdu tähän lyhyeen väliin. Oletetaan, että Artakserkseen kuoltua käytiin lyhyt valtataistelu, jonka Dareios II voitti.
Sogdianus

Sogdianus oli Persian kuningas lyhyen ajan vuonna 423 eaa. Hän kaappasi vallan velipuoleltaan Kserkses II:lta. Sogdianuksen murhasi Dareios II. 
Tietomme Sogdianuksesta ja Kserkses II:sta perustuvat suurimmaksi osaksi kreikkalaisen Ktesiaan kirjoituksiin. Hänen mukaansa Artakserkses I:n kuoltua Kserkseestä tuli kuningas, mutta hänen velipuolensa Sogdianus, joka oli Artakserkseen ja babylonialaisen Alogyneen poika, antoi murhata Kserkseen tämän hallittua vasta 45 päivää. Kserkseen kuoltua Sogdianuksen velipuoli Ochus, Artakserkseen ja Cosmartideneen poika, antoi murhata Sogdianuksen ja otti uudeksi nimekseen Dareios. 
Persialaisissa kirjoituksissa selviää, että Artakserkses oli vielä kuningas 24. joulukuuta 424 eaa. Dareios II taas mainitaan kuninkaana ensimmäisen kerran 10. tammikuuta 243 eaa. Kserkses II:n ja Sogdianuksen valtakaudet eivät mahdu tähän lyhyeen väliin. Oletetaan että Artakserkseen kuoltua käytiin lyhyt valtataistelu, jonka Dareios II voitti.
Dareios II

Dareios II oli Persian kuningas 424–404 eaa. Hänen syntymänimensä oli Okhos. Hänestä käytetään joskus lisänimeä Nothos (Äpärä, kreikaksi νοθος). 
Dareios II oli Artakserkses I:n ja babylonialaisen Cosmartideneen poika. Dareios oli Hyrkanian satraappi kun Artakserkses kuoli. Hänen velipuolensa Kserkses II:sta tuli kuningas mutta Sogdinianus murhaututti hänet ja kaappasi vallan. Okhos kapinoi Sogdinianusta vastaan ja kukisti tämän lyhyen valtataistelun jälkeen. 
Dareios oli naimisissa sisarpuolensa, Artakserkseen ja Andian tyttären, Parysatiksen kanssa. He saivat 13 lasta. 
Sen jälkeen kun Ateena oli kärsinyt tappion Sisiliassa Dareios otti aktiivisesti osaa Peloponnesolaissotaan ja liittoutui Spartan kanssa. Vuonna 408 eaa. hän lähetti poikansa Kyyroksen Vähään-Aasiaan johtamaan sotatoimia.
Dareios II kuoli vuonna 404 eaa., ja hänen pojastaan Artakserkses II:ta tuli kuningas. Nuorempi poika Kyyros ei tyytynyt tähän, vaan yritti kaapata vallan kreikkalaisten palkkasoturien avustamana, tässä kuitenkaan onnistumatta.
Evtek

Evtek-ammattikorkeakoulu (ent. Espoon-Vantaan teknillinen oppilaitos) perustettiin teknillisenä oppilaitoksena vuonna 1985 ja vakinaistettiin ammattikorkeakouluksi ensimmäisten joukossa 1996. Evtekin tekniikan koulutusalalla oli 12 tekniikan koulutusohjelmaa, joista valmistui insinööriksi (AMK) tai Bachelor of Engineeringiksi (B.Eng). Tekniikan alan yksiköt sijaitsivat Leppävaarassa Espoossa ja Myyrmäessä Vantaalla. Myös liiketalouden yksikkö, jossa koulutetaan tradenomeja oli Myyrmäessä. Evtekin Muotoiluinstituutti sijaitsi Vantaalla Tikkurilassa. Koulutukset kestivät keskimäärin 3,5–4 vuotta. Evtek ja Helsingin ammattikorkeakoulu Stadia yhdistyivät 1. elokuuta 2008 uudeksi Metropolia Ammattikorkeakouluksi.
Gooni

Gooni (&lt; ’kulma’; tunnus gon) eli graadi eli uusaste on tasokulman mittayksikkö, joka on 1/100 suorasta kulmasta. 1 gon = π/200 rad. 1 gooni on 0,9 astetta, eli esim. 18 astetta on 20 goonia.
Yksikön etu on muun muassa se, että suoria kulmia on helppo lisätä ja vähentää asteluvuista. Jos joku kulkee esimerkiksi suuntaan 117 goonia (pohjoisesta myötäpäivään), silloin suunta kulkijasta kohtisuoraan vasemmalle on 17 goonia, oikealle 217 goonia ja suoraan taaksepäin 317 goonia. Toinen etu on se, että yksi gooni Maan isoympyrää pitkin vastaa sadan kilometrin matkaa. Eräs haittapuoli taas on se, että geometriassa yleiset kulmat 30° ja 60° on ilmaistava murtolukuina.
Yksikkö sai alkunsa Ranskassa yhdessä metrijärjestelmän kanssa. Yrityksistä huolimatta yksikkö otettiin käyttöön vain joissakin maissa tai joillakin aloilla, kuten maanmittauksessa.
Alayksiköt.
Uusminuutti on 0,01 goonia, uussekunti 0,0001 goonia.