tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Józef Kupny

Józef Piotr Kupny (s. 23. helmikuuta 1956) on puolalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Herbert Bednorz vihki hänet Katowicen hiippakuntaan diakoniksi 28. helmikuuta 1982 ja papiksi 31. maaliskuuta 1983. Hänet nimitettiin Katowicen vihkipiispaksi sekä Vanarionan titulaaripiispaksi 21. joulukuuta 2005, ja piispaksi vihkiminen seurasi 4. helmikuuta 2006. Pääkonsekraattorina toimi Damian Zimoń, jota avustivat Wiktor Paweł Skworc ja Stefan Cichy. 
Kupny sai 18. toukokuuta 2013 nimityksen Wrocławin arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 16. kesäkuuta.
Herbert Bednorz

Herbert Bednorz (22. syyskuuta 1908 Gliwice – 12. huhtikuuta 1989) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Stanisław Adamski 22. kesäkuuta 1932. Hänet nimitettiin Katowicen hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi sekä Bulla Regian titulaaripiispaksi 4. toukokuuta 1950, ja piispaksi vihkiminen seurasi 24. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Adamski, jota avustivat Juliusz Bieniek ja Teodoro Kubina. Bednorz osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Bednorzista tuli 12. marraskuuta 1967 Katowicen piispa. Hän jäi eläkkeelle 3. kesäkuuta 1985.
Etholén

Etholén tai Etholen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Wiktor Skworc

Wiktor Paweł Skworc (s. 19. toukokuuta 1948 Ruda Śląska) on puolalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Katowicen hiippakuntaan Herbert Bednorz 19. huhtikuuta 1973. Hänet nimitettiin Tarnówin hiippakunnan johtoon 13. joulukuuta 1997, ja piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1998. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Jorge María Mejía.
Skworc sai 29. lokakuuta 2011 nimityksen Katowicen arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 26. marraskuuta.
Comtat Venaissin

Comtat Venaissin on entinen maakunta Provencessa Avignonin ympäristössä. Sen muinainen pääkaupunki oli Carpentras. Alue kuului Kirkkovaltiolle vuosina 1274-1791, jolloin siellä sijainneessa Avignonissa eli seitsemän paavia ja kaksi vastapaavia. Alue liitettiin Ranskaan vallankumouksen yhteydessä vuonna 1791. Comtat oli hedelmällistä seutua, jota kasteltiin Durancejoen vedellä. Aluetta tosin kiusasi usein puhaltava mistraali, jota estämään istutettiin sypressiaitoja.
Mari Fasting

Mari Fasting (s. 1. maaliskuuta 1985) on norjalainen suunnistuksen maailmanmestari.
Fasting voitti nuorten MM-kilpailuissa 2005 pitkän matkan ja viestin maailmanmestaruuden. Aikuisten sarjassa hän saavutti viestissä pronssia Lausannen MM-kilpailuissa 2012 ja voitti viestissä kultaa toisen osuuden juoksijana Sotkamon MM-kilpailuissa 2013. Hän sijoittui MM-kilpailujen keskimatkalla kuudenneksi jo Aarhusissa 2006 mutta ensimmäisen henkilökohtaisen MM-mitalinsa hän sai vasta Invernessissä 2015, jolloin hän sai viestin lisäksi pitkältä matkalta hopeaa.
Seuratasolla Fasting edustaa Halden SK:ta, jonka joukkueessa hän voitti Venlojen viestin 2012 ja 2016.
Anthony Buckeridge

Anthony Malcolm Buckeridge (20. kesäkuuta 1912 – 28. kesäkuuta 2004) oli brittiläinen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti humoristisesta lastenkirjasarjastaan Jennings. Sen 25 teoksesta 11 julkaistiin suomeksi vuosina 1965–1971. Toinen Buckeridgen lastenkirjasarja on suomentamaton Rex Milligan.
Buckeridge syntyi Lontoossa, mutta pankinjohtajaisänsä kuoltua ensimmäisessä maailmansodassa hän muutti äitinsä kanssa isovanhempiensa kotiin Ross-on-Wyessä. Sodan jälkeen äiti ja poika palasivat Lontooseen, missä nuori Anthony kiinnostui teatterista ja kirjoittamisesta. Saamansa apurahan turvin poika pääsi Seaford Collegen sisäoppilaitokseen Sussexissa, ja kouluaikojen sattumuksista tuli keskeinen kimmoke hänen kirjailijanuralleen.
Kouluvuosien jälkeen Buckeridge työskenteli jonkin aikaa samassa pankissa kuin isänsä aiemmin, mutta suuntautui sitten näyttelijäksi ja esiintyi muun muassa pienessä roolissa Anthony Asquithin elokuvassa "Tell England" (1931).
Buckeridge avioitui Sylvia Brownin kanssa ja alkoi opiskella University College London -oppilaitoksessa, jossa meni mukaan sosialistiseen ja pasifistiseen toimintaan. Hänen valmistumisensa jäi kiinni latinan tentistä, ja perhettä elättääkseen Buckeridge otti vastaan 
opettajan tehtäviä Suffolkista ja Northamptonshirestä.
Toisen maailmansodan aikana Buckeridge toimi palomiehenä ja kirjoitti näytelmiä, kunnes palasi opettajan työhön. 1940-luvun lopulla hän alkoi kirjoittaa hauskoja sisäoppilaitostarinoitaan kuunnelmiksi BBC:n lastenohjelmia varten, kunnes 1950-luvun alussa alkoi tehdä niistä Jennings-romaaneja.
Vuonna 1962 hän tapasi toisen vaimonsa Eileen Selbyn, jonka kanssa sai kolmannen lapsensa. He asuivat Lewesin liepeillä, missä Buckeridge jatkoi kirjailijantyötään ja esiintyi pienissä rooleissa Glyndebournen oopperajuhlilla.
Buckeridge sai OBE-arvon vuonna 2003.
Les Braid

William Leslie Braid (15. syyskuuta 1937, Liverpool, Englanti – 31. heinäkuuta 2005) oli brittiläinen muusikko ja yksi merseybeat-yhtye The Swinging Blue Jeansin alkuperäisjäsenistä.
Ura.
Braid syntyi Liverpoolissa ja opiskeli Formbyn lukiossa. Hän oli taitava pianisti ja liittyi vuonna 1958 paikalliseen skiffle-yhtyeeseen. Vuonna 1959 hän liittyi basistiksi The Blue Genes -yhtyeeseen, joka myöhemmin muutti nimensä The Swinging Blue Jeansiksi ja saavutti listoilla suosiota mm. kappaleillaan Hippy Hippy Shake, Good Golly Miss Molly ja You're No Good. 
Braid jätti The Swinging Blue Jeansin alkuvuodesta 2005, jolloin hänellä todettiin parantumaton keuhkosyöpä. Hän kuoli myöhemmin samana vuonna.
Agathon Fabergé

Agathon Fabergé (7. helmikuuta 1876 Pietari – 10. lokakuuta 1951 Helsinki) oli venäläissyntyinen kultaseppä, joka muutti Suomeen 1927. Hänet tunnetaan myös filatelistina. Hän kokosi suuren kokoelman suomalaisia postimerkkejä mutta se joutui vääriin käsiin ja huutokauppaan Lontooseen 1940.
Venäjän aika 1876–1926.
Agathon Fabergé syntyi Pietarissa 7.2.1876. Hänen isänsä oli maailmankuulu kultaseppä Peter Carl Fabergé. Agathon oli perheen toiseksi vanhin lapsi.
Kouluttauduttuaan jalokivisepäksi Agathon Fabergé aloitti työskentelyn isänsä liikkeessä vuonna 1895. Monia kieliä hallinnut Agathon osallistui erityisesti yhtiön markkinointitehtäviin. Ansaitsemallaan omaisuudella hän rakennutti itselleen ylellisen datšan, jonne hän ryhtyi kokoamaan antiikkikokoelmaa, josta vuosien kuluessa muodostui erittäin merkittävä. Siihen kuului lopulta muun muassa 400 mattoa, 300 buddha-patsasta, maalauksia, kirjoja, huonekaluja, soittimia ja jalokiviä. Kokoelmaan kuului myös hyvin merkittävä postimerkkikokoelma. Mittavan kokoelmansa takia Fabergén datša tunnettiin lempinimellä Pikku Eremitaaši.
Vuonna 1916 Agathon Fabergé jätti perheyrityksen ja perusti oman antiikkiliikkeen. Yritys oli toiminnassa vain vuoden ajan, ennen kuin Lokakuun vallankumous pakotti sulkemaan liikkeen. Agathonin vaimo ja lapsi ehtivät poistua maasta ennen vallankumousta Sveitsiin, mutta hän itse jäi Venäjälle, todennäköisesti suojelemaan mittavaa omaisuuttaan. Vallankumouksen aikana bolševikit pidättivät Agathon Fabergén. Vapauduttuaan hän joutui toistuvasti käymään Moskovassa, jossa uusi bolševikkihallinto hyödynsi hänen asiantuntijuuttaan takavarikoitujen jalokivien arvioimisessa.
Vallankumouksen jälkeisinä vuosina Agathon Fabergé avioitui uudestaan. Tästä avioliitosta syntyi poika Oleg.
Suomen aika 1927–1951.
Vuonna 1927 Agathon Fabergé perheineen onnistui kalastajaperheen avustuksella pakenemaan jään yli Suomeen. Mukanaan hänelle oli neljä rekeä, joihin oli lastattu 54 matkalaukullista antiikkiesineitä ja arvokokoelmia. Arvokkaan postimerkkikokoelmansa Fabergé onnistui lähettämään maitse rajan yli. Hänen omaisuutensa siirtämisen mahdollisti Suomen Leningradin konsulaatin apu. Konsulaatin avulla Fabergé sai myös kansainvälisen Nansen-passin. Hän ei koskaan hakenut Suomen kansalaisuutta, vaan käytti Nansen-passiaan loppuelämänsä ulkomaanmatkoillaan. 
Suomeen tultuaan Agathon Fabergé hankki jalokivillään 17-huoneisen loistohuvilan Kulosaaresta. Myymällä postimerkkejä kokoelmastaan hän maksoi palvelusväen palkkoja ja monia ulkomaanmatkojaan. Matkoillaan hän myös hankki lisää postimerkkejä kokoelmiinsa. Fabergén taloudenhoito ja sijoitukset eivät kuitenkaan menestyneet ja hän joutui luopumaan Kulosaaren huvilastaan ja kuoli köyhänä miehenä syksyllä 1951 pienessä asunnossa Nordenskiöldinkatu 3:ssa Helsingin Töölössä .
Giuseppe Chiaretti

Giuseppe Chiaretti (19. huhtikuuta 1933 Leonessa – 2. joulukuuta 2021) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 8. joulukuuta 1955 ja nimitettiin Ripatransone-San Benedetto del Tronton sekä Montalton (delle Marche) hiippakuntien johtoon 7. huhtikuuta 1983. Piispaksi konsekroinnin suoritti 15. toukokuuta Sebastiano Baggio, jota avustivat Ottorino Pietro Alberti ja Vincenzo Radicioni. 
30. syyskuuta 1986 Montalto liitettiin Ripatransone-San Benedetto del Tronton hiippakuntaan, jonka uudeksi nimeksi tuli San Benedetto del Tronto-Ripatransone-Montalto. Chiaretti sai 9. joulukuuta 1995 siirron Perugia-Città della Pieven arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 28. tammikuuta 1996. Hän jäi eläkkeelle 16. heinäkuuta 2009.
Lü Huihui

Lü Huihui (s. 26. kesäkuuta 1989 Xinxiang) on kiinalainen keihäänheittäjä. 
Lontoon olympiakisoissa 2012 Lü sijoittui viidenneksi tuloksella 63,70 metriä.
14. huhtikuuta 2012 Lü heitti Aasian ennätyksen 64,95 m. Pari kuukautta myöhemmin Li Lingwei rikkoi ennätyksen tuloksella 65,11 m. 27. huhtikuuta 2013 Lü ylitti ennätyksen heittämällä 65,62 m. Hänen dopingnäytteessään oli kuitenkin merkkejä dopingin käytöstä ja tulos hylättiin myöhemmin. Hän sai vuoden kilpailukiellon ajalle 24.5.2013–23.5.2014.
Lü saavutti Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hopeaa Aasian ennätystuloksella 66,13. Hän johti kilpailua viimeiseen heittoon saakka, jolloin Katharina Molitor ohitti hänet. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui seitsemänneksi. Hän heitti Lontoon MM-kilpailujen 2017 karsinnassa Aasian ennätyksen 67,59. Loppukilpailussa hän saavutti pronssia tuloksella 65,26.
Li heitti Aasian ennätyksen 67,69 Hallessa toukokuussa 2018. Hän saavutti samana vuonna hopeaa Aasian kisoissa tuloksella 63,16 ja voitti maanosien cupin tuloksella 63,88. Hän heitti Aasian ennätyksen 67,72 Huangshissa huhtikuussa 2019. Hän voitti Aasian-mestaruuden Dohassa 2019 tuloksella 65,83. Hän paransi Aasian ennätystä Shenyangissa heinäkuussa lukemiin 67,83 ja samassa kaupungissa elokuussa tulokseen 67,98. Dohan MM-kilpailuissa hän sai pronssia tuloksella 65,49. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän oli viides. Hän karsiutui loppukilpailusta Eugenen MM-kilpailuissa 2022.
Lähde: IAAF
Peter Paul Prabhu

Peter Paul Prabhu (20. maaliskuuta 1931 Chennai – 10. syyskuuta 2013) oli intialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka toimi Pyhän istuimen diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihittiin papiksi 20. joulukuuta 1955 ja nimitettiin Tituli in Numidian titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Zimbabween 13. marraskuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1994. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Giuseppe Uhac. 
Prabhu erosi nuntiuksen tehtävistä vuonna 2002.
Joseph Son Sam-seok

Joseph Son Sam-seok (; s. 3. marraskuuta 1955 Pusan) on eteläkorealainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Pusanin hiippakuntaan 6. helmikuuta 1982 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Fesseën titulaaripiispaksi 4. kesäkuuta 2010. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paul Hwang Cheol-soo, jota avustivat Thaddeus Cho Hwan-Kil ja John Chrisostom Kwon Hyok-ju. Pusanin piispaksi hänet nimitettiin huhtikuussa 2019.
Matteo Zuppi

Matteo Maria Zuppi (s. 11. lokakuuta 1955 Rooma) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Palestrinan suburbikaariseen hiippakuntaan Renato Spallanzani 9. toukokuuta 1981, ja hänet inkardinoitiin Rooman hiippakuntaan 15. marraskuuta 1988. Hänet nimitettiin 31. tammikuuta 2012 Rooman vihkipiispaksi ja Villa Novan titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 14. huhtikuuta Agostino Vallini, jota avustivat Giovanni Battista Pichierri ja Vincenzo Paglia.
Varhainen elämä ja koulutus.
Matteo Zuppn syntyi ja kasvoi Roomassa perheeseen, jolla on läheiset suhteet Vatikaaniin. Hänen isänsä Enrico oli toimittaja, jonka tuleva paavi Paavali VI nimitti L'Osservatore della Domenican toimittajaksi. Zuppin äiti Carla Fumagalli oli kardinaali Carlo Confalonierin veljentytär.
Viidentenä kuudesta lapsesta Zuppi kävi lukiota Rooman historiallisessa keskustassa, missä hän tapasi Andrea Riccardin, Sant'Egidio-liikkeen perustajan. Hän liittyi pian tähän yhteisöön, johon hänellä on edelleen läheiset siteet.
Vuonna 1977 Zuppi suoritti kirjallisuuden ja filosofian tutkinnon Rooman La Sapienza -yliopistossa. Hän opiskeli pappisvirkaan paavillisessa Lateraani-yliopistossa.
Pappisura.
Zuppi vihittiin papiksi Palestrinan hiippakuntaan vuonna 1981. Hän toimi aluksi Santa Maria in Trasteveren apulaispappina Vincenzo Paglian johdolla.
Vuonna 1992 Zuppi oli avainasemassa Sant'Egidion välittämissä rauhansopimuksissa Mosambikin kanssa, minkä vuoksi hänestä tehtiin maan kunniakansalainen. Vuonna 2000 hänestä tuli Santa Maria in Trasteveren kirkkoherra ja Sant'Egidion kirkollinen avustaja.
Piispa.
Benedictus XVI nimitti Zuppin Rooman apulaispiispaksi vuonna 2012. Paavi Franciscus nimitti hänet Bolognan arkkipiispaksi vuonna 2015 ja korotti kardinaaliksi vuonna 2019.
Näkemykset.
Zuppi tunnetaan huolestaan köyhistä ja syrjäytyneistä, mikä on tuonut hänelle lempinimen "kadunpappi". Hän on voimakkaasti sitoutunut paavi Franciscuksen visioon kirkosta ja pyrkii jatkuvasti olemaan yhteydessä nykymaailmaan. Zuppi korostaa laupeuden käsitettä, "vihan torjumista", "aidon solidaarisuuden" synnyttämistä ja uskonnollisen moniarvoisuuden hyväksymistä.
Kardinaali Zuppi on kirkkopoliittisesti vasemmistolainen, ja hänen sosiaalisen oikeudenmukaisuuden ja tasa-arvon korostamisensa on johtanut hänet liittoutumaan Italian vasemmistopolitiikan kanssa. Zuppilla on läheisiä yhteyksiä myös italialaisiin vapaamuurareihin. Hän kuitenkin pyrkii käymään vuoropuhelua myös oikeistolaisten ja kirkon perinnettä kannattavien kanssa.
Yksityiselämä.
Äidinkielensä italian lisäksi kardinaali Zuppi osaa jonkin verran englantia.
Paul Hwang Cheol-soo

Paul Hwang Cheol-soo (; s. 15. huhtikuuta 1953 Miryang) on eteläkorealainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Pusanin hiippakuntaan 5. helmikuuta 1983 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Vicus Pacatin titulaaripiispaksi 17. tammikuuta 2006. Piispaksi vihkimnen seurasi 24. helmikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Augustine Cheong Myong-jo, jota avustivat Francis Xavier Ahn Myong-ok ja John Chrisostom Kwon Hyok-ju.
Hwang Cheol-soo sai 21. marraskuuta 2007 nimityksen Pusanin piispaksi.
Augustine Cheong Myong-jo

Augustine Cheong Myong-jo (; 25. toukokuuta 1935 Geoje – 1. kesäkuuta 2007) oli eteläkorealainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 22. joulukuuta 1962 ja nimitettiin Korean sotilaspiispaksi sekä Tubulbacan titulaaripiispaksi 23. lokakuuta 1989. Piispaksi konsekroinnin suoritti 13. helmikuuta 1990 Stephen Kim Sou-hwan, jota avustivat Gabriel Lee Gab-sou ja Joseph Kyeong Kap-ryong. 
Cheong Myong-jo sai 5. marraskuuta 1998 nimityksen Pusanin koadjuuttoripiispaksi, ja 28. elokuuta 1999 hänestä tuli sen piispa. Hän kuoli 72-vuotiaana virassa.
Asakaze (1905)

Asakaze () oli 1906 valmistunut keisarillisen Japanin laivaston Kamikaze-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1904 hankinnoissa Kawasakin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 30. joulukuuta 1904. Se laskettiin vesille 28. lokakuuta 1905 ja valmistui 1. huhtikuuta 1906.
Palvelus.
Alus luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi ja poistettiin ensilinjan tehtävistä. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa se palautettiin palvelukseen. Alus muutettiin 1. joulukuuta 1924 miinanraivaajaksi, joka poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1928. Miehistö upotti aluksensa 1. elokuuta 1929.
Hatsushimo (1905)

Hatsushimo () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1905 valmistunut Kamikaze-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Yokosukan laivastontelakalta osana vuoden 1904 hankintoja. Sen köli laskettiin 20. elokuuta 1904, ja alus laskettiin vesille 13. toukokuuta 1905. Alus valmistui vielä samana vuonna 18. elokuuta.
Yayoi (1905)

Yayoi () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1905 valmistunut Kamikaze-luokan torpedovenehävittäjä, joka poistettiin alusluettelosta 1. joulukuuta 1924. 
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuoden 1904 hankintoja Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 20. elokuuta 1904. Alus laskettiin vesille 7. elokuuta 1905 ja valmistui vielä samana vuonna 23. syyskuuta.
Palvelus.
Alus luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi, jolloin se poistettiin ensilinjan tehtävistä. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus palautettiin palvelukseen. Se poistettiin alusluettelosta 1. joulukuuta 1924. Aluksen miehistö upotti sen 10. elokuuta 1926.
Jennings (kirjasarja)

Jennings-kirjat ovat brittiläisen kirjailija Anthony Buckeridgen luoma lastenkirjasarja, jonka 25 osaa ilmestyivät vuosina 1952–1994. Kustannusosakeyhtiö Tammi julkaisi yksitoista niistä suomeksi vuosina 1965–1971, suomentajana muiden muassa Ulf Erik Qvickström.
Jennings-kirjat kertovat humoristisesti noin 11-vuotiaasta sisäoppilaitoksessa opiskelevasta pojasta, hänen kaveristaan Darbishirestä ja heidän hyväntahtoisista hölmöilyistään ja väärinkäsityksistään koulutovereiden riemuksi mutta opettajien ja muun henkilökunnan harmiksi.
Buckeridgen teossarja perustuu kirjailijan omiin sisäoppilaitoskokemuksiin 1920-luvulla hänen seurattuaan itseään pari vuotta nuoremman Jennings-nimisen pojan toilailuja. Myöhemmin Buckeridgesta tuli sisäoppilaitoksen opettaja, ja hänellä oli tapana kertoa oppilaille muistelmiaan tuosta pojasta. Toisen maailmansodan jälkeen Buckeridge kirjoitti tarinoista kuunnelmasarjan BBC:n "Children’s Hour" -ohjelmaan, kunnes päätti alkaa kirjoittaa tarinoita myös kirjoiksi. 
Vuonna 1995 televisiotoimittaja Michael Crick haastatteli 83-vuotiasta Buckeridgea ja kysyi, tietääkö tämä Jennings-pojan myöhemmistä vaiheista. Buckeridge ei tiennyt, mutta Crick alkoi selvittää asiaa ja löysi kirjasarjan alkuperäisen esikuvan vanhainkodista Uuden-Seelannin Eteläsaarelta. Tämä Diarmaid Jennings ei muistanut Anthony Buckeridgea eikä ollut koskaan kuullutkaan Jennings-kirjoista. Buckeridge ja Jennings aloittivat kuitenkin kirjeenvaihdon, ja vanhainkodin hoitajat lukivat herra Jenningsille Buckeridgen kirjoja. Diarmaid Jennings kuoli 96-vuotiaana 2009. Kirjailija Buckeridge kuoli viisi vuotta aiemmin 92-vuotiaana.
Jennings-kirjoja on käännetty suomen lisäksi ainakin ranskaksi, ruotsiksi ja norjaksi. Ranskassa päähenkilön nimeksi tuli Bennett ja Norjassa Stompa. Norjalaiskirjoissa myös tarinat muutettiin tapahtuviksi norjalaiskoulussa. Stompa-tarinoiden pohjalta tehtiin Norjassa 1960-luvulla myös neljä elokuvaa.
1990-luvun alussa BBC teki kahdesta Jennings-kirjasta radioversiot Stephen Fryn lukemana. Kolmas Jennings-tarina, "Jennings’ Little Hut", radioitiin 2010 lukijana Mark Williams. Vuonna 2011 kuusi Jennings-kirjaa tallennettiin äänikirjoiksi, lukijana Simon Vance.
Kirjailija Jari Tervo on maininnut Jennings-kirjat tärkeinä lapsuutensa lukukokemuksina.
Haikka

Haikka on Muuratsalon saarella sijaitseva niemi Jyväskylän Muuratsalon kaupunginosassa, entisen Säynätsalon kunnan alueella. Niemessä on asuinalue. 
Asuinalueen ruutukaavaan pohjautuvan asemakaavan on 1926 suunnitellut arkkitehti Wivi Lönn. Rakennukset perustuvat asutus- ja sosiaalihallituksen tyyppipiirustuksiin ja valmistuivat 1920- ja 1930-luvulla. Se oli saaren ensimmäinen asuinalue ja tarkoitettu Joh. Parviaisen Tehtaat Oy:n työntekijöille..
Saaritien päässä Haikan niemen kärjessä pienellä saarella on Haikan sektoriloisto. Loisto valmistui 1943 Majakan lähellä on pieni kahvila Ruokala Salo, jonka miljöö on säilynyt muuttumattomana, kaurismäkeläisenä.
Lähteet.
Kisaragi (1905)

Kisaragi () oli 1905 valmistunut keisarillisen Japanin laivaston Kamikaze-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuoden 1904 hankintoja Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 10. syyskuuta 1904. Alus laskettiin vesille 6. syyskuuta 1905 ja valmistui vielä samana vuonna 19. lokakuuta.
Palvelus.
"Kisaragi" luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi, jolloin se poistettiin ensilinjan tehtävistä. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus palautettiin palvelukseen. Alus luokiteltiin 1. joulukuuta 1924 miinanraivaajaksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1928 ja myytiin vuonna 1929.
Kulkurin masurkka

Kulkurin masurkka on Aarne Tarkaksen ohjaama ja käsikirjoittama värielokuva vuodelta 1958. "Kulkurin masurkka" on Fennada-Filmin ensimmäinen värillinen näytelmäelokuva. Sovcolor-väreissä kuvattu elokuva meni kaupaksi myös Neuvostoliittoon.
Tuotanto.
Elokuva edustaa pitkään yleisönkin suosiossa ollutta kulkuriromantiikkaa hyödyntävää lajia. Lajin peruselokuvia ovat "Laulu tulipunaisesta kukasta" (1938) ja "Kulkurin valssi" (1941). Kulkurielokuvien perinteisestä kaavasta poiketen elokuvan loppu ei ole onnellinen. Elokuva oli tarkoitettu tunnelmaltaan kesäiseksi, mutta ohjaajan ja kuvaajan muiden tehtävien vuoksi kuvaukset alkoivat vasta elokuussa, ja tunnelma on siksi paikoin syksyinen. 
Arviot.
Katsojamäärät olivat melko tarkkaan vuoden keskitasoa. Aikalaisarvioissa aihe todettiin tyhjiin kalutuksi. Jurkka pääosassa saa kiitosta, mutta Paula Talaskivi katsoo ohjaaja Tarkaksen saavan liian vaativia aiheita. Elokuvaa sinänsä hän luonnehtii sanoin: ”murheellinen tapaus”.
"Tv-maailman" arviossa vuodelta 2013 todetaan, että kestävintä antia elokuvassa on Esko Töyrin kuvaus, joka ”hivelee maisemia kuin naisen kasvoja”.
Norge/Vänerbanan

Norge/Vänerbanan on Y-muotoinen ratalinja Ruotsissa. Radan pääosuus kulkee Göteborgin päärautatieasemalta Kilin asemalle, pääosin Vänernin länsirannikkoa pitkin. Erikstadista Kornsjøhön on haara, joka jatkuu Norjan puolella Østfoldbanenina. Rataosuuksien pituudet ovat 122 kilometriä Göteborgista Erikstadiin, 180 kilometriä Göteborgista Kornsjøhön, ja 232 kilometriä Göteborgista Kiliin. Rata on yksiraiteinen Göteborgin ja Öxneredin välistä 82 kilometrin pituista osuutta lukuun ottamatta, joka valmistui vuonna 2012 kaksiraiteiseksi. "Norge/Vänerbananille" on suunnitteilla lisää hankkeita vuosille 2020-2025.
Walesilainen keittiö

Walesilainen keittiö on perinteisesti perustunut walesilaisen työmiehen ruokavalioon, ja siihen kuuluvat etenkin lampaan-, sian- ja naudanliha, kala, äyriäiset ja sydänsimpukka. Walesin tärkeimmät vihannekset ovat purjo ja keräkaali, joista tehdään yleensä pekonin, lampaanlihan ja perunan kanssa perinteistä "cawl"-keittoa. Toinen walesilainen kansallisruoka on merileväleipä "bara lawr", jota syödään kauran ja pekonin kera aamiaiseksi tai illalliseksi.
Walesissa syötiin ennen vanhaan arkisin lähinnä sianlihaa, ja lampaanliha varattiin juhliin ja lomapäiviin. Nykyaikana juuri lammas yhdistetään walesilaiseen keittiöön. Kaloista walesilaisille tärkeimmät ovat lohi ja taimen. Walesin tunnetuin juusto on luultavasti mieto, valkoinen ja mureneva "caerphilly". Tunnetussa "Welsh rarebit" -ruokalajissa juustoa sekoitetaan voihin, jauhoon ja olueen ja levitetään paahtoleivälle.
Teehetki on walesilaisille tärkeä, ja teen kanssa he nauttivat muun muassa "bara brith" -leipää, johon käytetään kuivattua hedelmää, "Teisen lap" -hedelmäkakkua, "teisen carawe" -kuminakakkua, "teisen mêl" -hunajakakkua tai mausteisia walesilaisia kakkuja ("Welsh cakes").
Walesilainen aamiainen muistuttaa tuhtia englantilaista aamiaista, mutta siihen käytetään myös joitain paikallisia aineksia, kuten merileväleipää ja sydänsimpukkaa.
Jouluisin Walesissa on nautittu perinteistä walesilaista joulukakkua, johon käytetään hedelmiä ja pähkinöitä.
Pubit ovat Walesissa suosittuja ruokailu- ja juomapaikkoja sekä yhteisön sosiaalisen elämän keskuksia. Walesilaisissa pubeissa lauletaan usein yhdessä, kuten walesilaisilla on tapana. Olut on walesilaisten perinteinen suosikkijuoma, etenkin ale. Myös siideri on suosittua.
Voikosken kalliomaalaus

Voikosken kalliomaalaus on pieni ja sään haalistama kalliomaalaus Sarkaveden eteläpäässä Voikosken niskan rantakalliossa Kouvolan puolella Mäntyharjun kanssa yhteisestä rajasta Kymenlaaksossa. Maalaus on haalistunut ja jäkälän peittämä. Sen löysi Timo Miettinen vuonna 1977.
Sijainti.
Kohde sijaitsee Voikosken niskalla sen itärannalla Kasakkaharjun länsilounaaseen aukeavassa pystykalliossa, joka sijaitsee pienen lahdelman rannalla rantapuiden takana. Paikalle pääsee jalan ja veneellä, mutta virtaukset tulisi huomioida jäällä kulkiessa.
Maalaukset.
Maalaukset ovat vaalenneet ja osin tuhoutuneet, eikä kaikkea saa näkyviin edes vahvistamalla punaväriä digitaalivalokuvista. Osa kuvioista on myös harmaan jäkälän peittämiä. Ne sijaitsevat 0,5−2,5 metriä järvenpinnan yläpuolella.
Vasemmanpuoleisin kuvio sijaitsee ylhäällä ja esittää kädetöntä koukkupolvista ihmistä. Se on 23 senttimetriä pitkä. Tämän oikealla puolella 20 senttimetriä pitkä pystyviiva, joka on katkelma jostakin kuviosta. Aivan alhaalla on ilmeisesti 26 senttimetriä pitkä ihmishahmo, mutta siltä puuttuu toinen käsi ja jalka. Timo Miettinen on erottanut ihmisellä ylös koukistetut kädet ja soikean pään. Jalan ja viereisen pyöreähkön kuvion välille on vedetty kaareva viiva. Antti Lahelma ehdottaa tulkintaa, jossa kuvio merkitsee oliota, joka on puoliksi ihminen ja puoliksi käärme.
Oikealla erottuu vaivoin venekuvio, joka on osittain jäkälien peittämä. Se on maalattu hieman vinosti vasemmalle nousevaksi. Jäkälän vuoksi ei voi sanoa, ovatko kuvataanko miehistöä viivoilla vai kolmioilla. Niitä näyttäisi olevan 5−6 jäsentä.
Katso myös.
Sarkavedessä on kaksi muutakin kalliomaalausta 9 kilometriä pohjoiseen noin 600 metrin etäisyydellä toisistaan:
Hallin Janne (elokuva)

Hallin Janne on Roland af Hällströmin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 1950. Se on Fenno-Filmin viimeinen elokuva ennen kuin yhtiö yhdistyi Adams-Filmiin.
Elokuva liittyy kansanballadeihin perustuviin elokuviin, ja se kertoo kuoreveteläisestä murhamiehestä Hallin Jannesta eli Juha Mattilasta ja 1867 tapahtuneesta veriteosta. Aiheesta oli kiinnostunut usea tuotantoyhtiö ja ohjaaja jo 1930-luvun lopulla, mutta lopulta se toteutui Hällströmin ohjaamana ja Fenno-Filmin tuottamana.
Tausta.
Tarinan taustalla on tapaus, jossa kaksi Kuorevedellä 1840-luvulla syntynyttä miestä, Juha Mattila ja Santeri Maijanpoika, surmaa postinjakajan ja vie tältä rahat. Miehet saivat kuolemantuomion, mutta käytännön mukaan tuomio muutettiin elinkautiseksi ja miehet karkotettiin Siperiaan pakkotyöhön. Juha Mattila sepitti karkotusta odottaessaan vaiheistaan laulun, joka ilmestyi ensimmäisen kerran 1868 vihkosessa "Nykyisempiä Nuoren kansan Sulolauluja, jonka ensimmäisen Postin-murhaaja Hallin Janne itse on kirjoittanut ja töistänsä ja elämästänsä kuwaillut" ja myöhemmin useaan kertaan uudestaan muun muassa arkkiveisuna.
Eero Alpi kirjoitti 1920 aiheesta aikoinaan varsin suositun näytelmän, ja Olga Vuolle julkaisi 1923 romaanin "Hallin Janne", mutta Hällström mainitsee eräässä haastattelussa, ettei hän ole hyödyntänyt niitä, vaan käsikirjoitus pohjautuu kansantietouteen ja oikeuden pöytäkirjoihin. Elokuvasta on kuitenkin löydetty runsaasti Vuolteen romaanin repliikkejä ja muita yhtymäkohtia. Tarina on laajennettu kertomaan myös Siperian vaiheista, mutta todellisuudessa miesten kohtalosta siellä ei ole tietoa.
Elokuvan kantaesitys oli 1. syyskuuta 1950 Kuoreveden Korpi-Elossa. Kaikkiaan sen yleisönsuosio jäi keskimääräistä vähemmäksi, ja se jäi tappiolle.
Vastaanotto.
Elokuva saa aikalaisarvioissa paljon kiitosta. Muun muassa Eugen Terttula toteaa, että se ”on kuin sankarinsa sarkanuttu: harmaa ja karhea, mutta lämmin, luja kotoinen”. Vastapainoksi kuitenkin esimerkiksi Jouko Tyyri kirjoitti "Ylioppilaslehdessä", että se on jäänyt ohueksi ja värittömäksi, luonnoksen asteelle. Helge Heralan roolityötä ensimmäisessä elokuvaroolissaan pidetään onnistuneena.
Simson ja orjakuningatar

Simson ja orjakuningatar () on vuonna 1963 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Peplum- ja miekkamieslajityyppien sekoitusta edustavan filmin on ohjannut Umberto Lenzi. Sen sankareita, Zorroa ja Simsonia (alkuperäisversiossa Macistea) näyttelevät Pierre Brice ja Sergio Ciani alias Alan Steel.
Juoni.
Navarran kuninkaan kuoltua hänen veljentyttärensä, ilkeä prinsessa Malva ja oikeamielinen Isabella kamppailevat maan valtaistuimesta. Vallanperijän nimi on kirjoitettu kuninkaan testamenttiin. Malva ja hänen rakastajansa, vartiokaartin komentaja Garcia palkkaavat voimamies Simsonin noutamaan testamentin. Isabellan rakastettu Ramón neuvoo tätä lähettämään miekkasankari Zorron samaan tehtävään. Simson ja Zorro kamppailevat testamentista, kunnes lopulta he yhdistävät voimansa ja kukistavat hallitsijaksi julistautuneen Malvan apureineen. Isabellasta tulee kuningatar ja naamionsa riisunut Zorro osoittautuu hänen rakastajakseen Ramóniksi.
Tuotanto.
"Simson ja orjakuningatar" on yksinkertainen mutta viihdyttävä seikkailuelokuva. Peplum- ja miekkamieslajityyppien sekoitus vaikuttaa tahattomalta parodialta, ja aikakoneella 1500-luvun Espanjaan siirtynyt Simson (Maciste) jää väkisinkin Zorron altavastaajaksi. Puhdasta peplumia edustaa naurettava lavastekrokotiili, jonka suuhun Simson on vähällä joutua. Sergio Ciani esiintyi samana vuonna myös toisessa ”Voimamies kohtaa Zorron” -elokuvassa "Golia e il cavaliere mascherato" (”Goljat ja naamioitu ratsumies”), jonka on ohjannut Piero Pierotti.
DVD-julkaisut.
Elokuva on saatavilla laadultaan erinomaisena ranskalaisena DVD-julkaisuna, joka sisältää ranskan- ja italiankieliset ääniraidat sekä ranskankielisen tekstityksen. Sen kylkiäisenä on Franco Montemurron ohjaama "Zorro alla corte d'Inghilterra" (”Zorro Englannin hovissa”, 1971).
Jussi Ketonen

Jussi Antero Ketonen (s. 1952) on suomalaissyntyinen Yhdysvalloissa asuva matemaatikko. Hän asuu nykyisin Palo Altossa Kaliforniassa. Hän on nuorin tohtoriksi väitellyt suomalaissyntyinen henkilö.
Ketosen vanhemmat ovat professori Oiva Ketonen ja maisteri Sirkka Elina Munter.
Ketonen valmistui filosofian kandidaatiksi Åbo Akademista 15-vuotiaana vuonna 1968. Hän väitteli vuonna 1971 19-vuotiaana tohtoriksi Wisconsinin yliopistossa. Väitöskirjan nimi oli "Everything You Wanted to Know About Ultrafilters But Were Afraid to Ask".
Ketonen on ollut naimisissa vuodesta 1973 yhdysvaltalaisen kirjailijan Rachel Lodenin (s. 1948) kanssa.
Pyrstöveitsikalat

Pyrstöveitsikalat (Apteronotidae) on veitsikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Keski- ja Etelä-Amerikasta. Eräitä pyrstöveitsikalalajeja pidetään akvaariokaloina.
Lajit ja anatomia.
Pyrstöveitsikalojen heimo jaetaan 13 sukuun ja lähteestä riippuen 45–64 lajiin. Tyypillisiä piirteitä ovat pitkänomainen ruumiinmuoto, selän pitkähkö siimamainen elin ja hyvin pitkä peräevä. Suurin laji "Apteronotus magdalenense" voi kasvaa 1,3 m pitkäksi. Pyrstöveitsikalat ovat ainoita kaloja veitsikalojen lahkossa, joilla on pyrstöevä. Eräillä heimon pyrstöveitsikalalajeilla on pitkä kuono. Heimon kalat pystyvät tuottamaan korkeataajuuksisen heikon sähkökentän ja erotuksena muista sähköelin on muodostunut hermokudoksesta eikä lihaskudoksesta.
Levinneisyys ja elintavat.
Pyrstöveitsikalojen levinneisyysalue ulottuu Panamasta Argentiinaan ja Etelä-Amerikassa ainoa maa, josta heimon lajeja ei tavata on Chile. Useimmat niistä elävät nopeasti virtaavissa puroissa ja joissa. Pyrstöveitsikalojen ravintoa ovat pienemmät kalat, vesihyönteiset ja niiden toukat. Eräät lajit syövät myös sienieläimiä. Mustaveitsikalaa ("Apteronotus albifrons") ja samettiveitsikalaa ("A. leptorhynchus") pidetään akvaariokaloina.
Vaison-la-Romaine

Vaison-la-Romaine on kunta Vauclusen departementissa Provence-Alpit-Rivieran alueella Kaakkois-Ranskassa. Kaupunki sijaitsee Mont Ventoux’n pohjoispuolella Ouvèzejoen varrella.
Kaupunki on ollut olemassa jo roomalaisten aikana ja siellä on hyvin säilyneitä roomalaisten rakentamia taloja sekä teatteri. Niiden lähistöllä on tehty monia merkittäviä arkeologisia kaivauksia. Vaison-la-Romainen yläkaupunki on rakennettu renessanssikaudella ja 1700-luvulla. Kaupungin uuden ja vanhan puolen yhdistää roomalaisaikainen kaarisilta, joka on jo vuonna 1840 luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi.
Ouvèzejoki tulvi 22. syyskuuta vuonna 1992 ja aiheutti kaupungille suuria tuhoja.
Appenzeller Bahnen

Appenzeller Bahnen (AB) on sveitsiläinen rautatieyhtiö, jolla on vähäisessä määrin myös bussiliikennettä. Yhtiö toimii Koillis-Sveitsissä Appenzell Ausserrhodenin, Appenzell Innerrhodenin ja Sankt Gallenin kantonien alueella. Yhtiön pääkonttori Herisaussa.
Liikenne.
Appenzeller Bahnen harjoittaa lähinnä matkustajaliikennettä. Vuonna 2012 yhtiö kuljetti 5,1 milj. matkustajaa. Liikennesuorite oli 43 milj. matkustajakilometriä ja ajetut reitit 1,8 milj. kilometriä.
Rataverkko.
Appenzeller Bahnenin rataverkko koostuu kolmesta yksittäisestä rataosuudesta sekä yhdestä isommasta kokonaisuudesta. Radat eivät ole teknisesti yhteydessä muihin rautateihin, mutta kaikki radat alkavat SBB:n runkoverkon asemilta.
Historia.
Nykyinen Appenzeller Bahnen AG syntyi vuonna 2006, kun neljä paikallista yhtiötä, Rorschach-Heiden-Bergbahn (RHB), Rheineck-Walzenhausen-Bergbahn (RhW), St.Gallen-Speicher-Trogen (TB) ja vanha Aktiengesellschaft Appenzeller Bahnen, yhdistyivät. Edeltäjäyhtiöiden historia alkaa vuodesta 1875, jolloin Rorschach–Heiden-rata otettiin käyttöön.
Eurooppa-liigan kausi 2013–2014

UEFA Europa Leaguen kausi 2013–2014 oli jalkapallokilpailu Eurooppa-liigan viides kausi nykyisellä nimellään ja 43. UEFA:n järjestämä turnaus eurooppalaisille seurajoukkueille. Mestaruuden voitti Sevilla FC, joka voitti loppuottelussa SL Benfican. Ottelu pelattiin 14. toukokuuta 2014 Torinossa Juventus Stadiumilla. Edelliskauden mestari Chelsea FC ei osallistunut kilpailuun, koska joukkue osallistui Mestarien liigaan ja eteni siellä pudotuspelivaiheeseen.
Karsintakierrokset.
Ensimmäinen karsintakierros.
Ensimmäiset osaottelut pelattiin joko 2., 3. tai 4. heinäkuuta ja toiset osaottelut 10. tai 11. heinäkuuta.
Toinen karsintakierros.
Ensimmäiset osaottelu pelattiin joko 16. tai 18. heinäkuuta, toiset osaottelut 25. heinäkuuta.
Kolmas karsintakierros.
Ensimmäiset osaottelut pelattiin 1. elokuuta ja toiset 8. elokuuta.
Play-off kierros.
Play-off kierrokselle osallistuvat kolmannen karsintakierroksen voittajat, 18 joukkuetta, jotka ovat selviytyneet suoraan tälle kierrokselle sekä Mestarien liigan karsintojen 3. karsintakierroksen häviäjät. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 22. elokuuta ja toiset osaottelut 29. elokuuta.
1 FK Metalist Harkova suljettiin pois UEFA:n alaisista otteluista. Tämän takia PAOK sai Harkovan paikan Mestarien liigan play-off-kierrokselta. Tästä syystä Maccabi Tel Aviv eteni suoraan Eurooppa-liigan lohkovaiheeseen.&lt;br&gt;
2 UEFA sulki Beşiktaşin kilpailusta sopupeliskandaalin takia. UEFA tuomitsi jo pelattujen Beşiktaşin ja Tromsøn välisten otteluiden voittajaksi Tromsøn.
Pudotuspelit.
1. kierros.
1. pudotuspelikierroksen ensimmäiset osaottelut pelattiin 20. helmikuuta ja toiset osaottelut 27. helmikuuta.
Videoblogi

Videoblogi (arkikielessä "vlogi", , "vlog") on blogi, joka tehdään videokuvaamalla. Videoblogeja tekeviä kutsutaan "vloggaajiksi". Tunnettuja suomalaisia vloggaajia ovat muun muassa Lakko, Herbalisti, Soikku ja Saara. Suomalaisista kanavista eniten tilaajia YouTubessa on dudesonVLOG-kanavalla. Tunnettuja ulkomaalaisia vloggaajia ovat muun muassa PewDiePie ja Bethany Mota. Eräs suosituimmista vlogien julkaisupaikoista on videopalvelu YouTube.
Khashaba Dadasaheb Jadhav

Khashaba Dadasaheb Jadhav (15. marraskuuta 1926 Goleshwar, Intia – 14. elokuuta 1984 Goleshwar, Intia) oli intialainen painija, joka voitti pronssia Helsingin olympialaisissa 1952.
Jadhav oli itsenäistyneen Intian ensimmäinen yksilölajin olympiamitalisti. Hän osallistui Helsingin olympialaisten lisäksi Lontoon vuoden 1948 kisoihin. Jadhav kuoli moottoripyöräonnettomuudessa vuonna 1984, 57-vuotiaana.
Wendie Renard

Wendie Renard (s. 20. heinäkuuta 1990 Schoelcher, Martinique) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Renard on pelannut Ranskan naisten maajoukkueessa ennen EM-kilpailujen 2022 alkua 131 maaottelua ja tehnyt niissä 33 maalia. Hän on edustanut maajoukkuetta MM-kilpailuissa 2011 ja olympialaisissa 2012, joissa molemmissa Ranska sijoittui neljänneksi. Olympialaisissa hän teki kaksi maalia. Renard pelasi myös vuoden 2013 EM-kilpailuissa, jossa hän Ranskan toisessa ottelussa Espanjaa vastaan teki ottelun ainoan maalin ja kolmannessa ottelussa Englantia vastaan Ranskan kolmannen maalin. MM-kilpailuissa 2015 Renard oli Ranskan kapteeni ja pelasi täyden ajan joukkueen jokaisessa ottelussa, samoin EM-kilpailuissa 2017. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi myös täyden ajan kaikissa otteluissa ja oli neljällä maalillaan joukkueen paras maalintekijä.
Seuratasolla Renard on edustanut Olympique Lyonnais -seuraa vuodesta 2006 ja on ollut kahdeksan kertaa voittamassa naisten mestarien liigaa (2011, 2012. 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2022).
Gaëtane Thiney

Gaëtane Thiney (s. 28. lokakuuta 1985 Troyes) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Thiney on pelannut Ranskan naisten maajoukkueessa MM-kilpailujen 2019 päättyessä 161 maaottelua ja tehnyt niissä 58 maalia. Hän on edustanut maajoukkuetta MM-kilpailuissa 2011, 2015 ja 2019 sekä olympiakisoissa 2012. MM-kilpailuissa 2011 hän teki kaksi maalia ja olympiakisoissa 2012 yhden, ja molemmissa Ranska sijoittui neljänneksi. Thiney on pelannut myös vuosien 2009, 2013 ja 2017 EM-kilpailuissa, joista ensin mainitussa hän teki yhden maalin ja vuoden 2013 kisoissa maalin puolivälieräottelun rangaistuspotkukilpailussa Tanskaa vastaan (Tanska voitti 2–4).
Seuratasolla Thiney edusti FCF Juvisy -seuraa vuosina 2008–2017 ja siirtyi sitten Paris FC:n joukkueeseen.
František Radkovský

František Radkovský (s. 3. lokakuuta 1939 Třešť) on tšekkiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 27. kesäkuuta 1970 ja nimitettiin Prahan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Aggarin titulaaripiispaksi 17. maaliskuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi František Tomášek, jota avustivat Jan Lebeda ja Antonín Liška.
Radkovský sai 31. toukokuuta 1993 nimityksen Plzeňin piispaksi.
Corine Franco

Corine Franco (s. 5. lokakuuta 1983 La Rochelle) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Franco pelasi Ranskan naisten maajoukkueessa 89 maaottelua ja teki niissä 11 maalia. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa helmikuussa 2003 ja viimeisen maaliskuussa 2014. Hän edusti maajoukkuetta MM-kilpailuissa 2011 ja olympialaisissa 2012, joissa molemmissa Ranska sijoittui neljänneksi. Franco pelasi myös vuosien 2009 ja 2013 EM-kilpailuissa.
Seuratasolla Franco edusti ASJ Soyaux'ta vuosina 2001–2008 ja Olympique Lyonnais -seuraa vuosina 2008–2018. Hän oli voittamassa naisten mestarien liigaa vuosina 2011, 2012, 2016, 2017 ja 2018.
Kinnekullebanan

Kinnekullebanan on 121 kilometriä pitkä sähköistämätön yksiraiteinen ratalinja, joka kulkee Ruotsin Håkantorpista Lidköpingin ja Mariestadin kautta Gårdsjöhön. Gårdsjössä rata yhdistyy Västra stambananiin ja Håkantorpissa Älvsborgsbananiin. Radalta puuttuu sekä automaattinen kulunvalvonta että keskitetty liikenteenohjaus.
Camille Abily

Camille Abily (s. 5. joulukuuta 1984 Rennes) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Abily pelasi Ranskan naisten maajoukkueessa 183 maaottelua ja teki niissä 37 maalia. Hän edusti maajoukkuetta MM-kilpailuissa 2011 ja 2015 sekä olympialaisissa 2012. MM-kilpailuissa 2011 Abily teki yhden maalin ja Ranska sijoittui neljänneksi. Myös olympialaisissa Ranskan sijoitus oli neljäs. Abily pelasi myös vuosien 2005, 2009, 2013 ja 2017 EM-kilpailuissa. Vuoden 2009 EM-kisoissa hän teki kaksi maalia, joista toisen rangaistuspotkusta. Vuoden 2017 EM-kisoissa hän teki Ranskan ainoan maalin tasapeliin päättyneessä alkulohko-ottelussa Sveitsiä vastaan.
Seuratasolla Abily edusti viimeksi Olympique Lyonnais -seuraa vuosina 2010–2018. Hän pelasi myös Yhdysvalloissa Los Angeles Solissa vuonna 2009 ja FC Gold Pridessa vuonna 2010.
Yksityiselämä.
Jalkapalloilija Sonia Bompastorin omaelämäkertakirjassa "Une vie de foot" Bompastor kertoo olleensa salaisessa romanttisessa parisuhteessa Camille Abilyn kanssa 13 vuoden ajan. Pariskunnalla on neljä yhteistä lasta.
Theresa Eslund

Theresa Eslund (o.s. Nielsen, s. 20. heinäkuuta 1986) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Tanskan naisten maajoukkueessa kesäkuun 2020 loppuun mennessä 133 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia. Hän pelasi vuoden 2013 EM-kisoissa Tanskan kaikissa viidessä ottelussa. Vuoden 2017 EM-kisoissa hän saavutti hopeaa. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi maaliskuussa 2008.
Nielsen edustaa seuratasolla Brøndby IF:ää. Aiemmin hän on pelannut Hvidovre IF:ssä vuoteen 2002, BSF:ssä vuosina 2003–2008, Brøndby IF:ssä vuosina 2009–2016, norjalaisessa Vålerenga IF:ssä vuonna 2017 ja yhdysvaltalaisessa Seattle Reign FC:ssä vuosina 2018–2019.
Alexander von Bach

Alexander von Bach (4. tammikuuta 1813 Loosdorf – 12. marraskuuta 1893 Wien) oli itävaltalainen poliitikko, joka toimi Itävallan sisäministerinä vuosina 1849–1859 ja loi maahan keskitetyn hallinnon, joka palveli uusabsolutismin tarpeita.
Bach oli alkuperäiseltä ammatiltaan asianajaja ja vallankumouksen puhjetessa vuonna 1848 hänet tunnettiin aluksi liberaalina oppositiomiehenä. Tultuaan saman vuoden heinäkuussa oikeusministeriksi hän kuitenkin käänsi linjansa. Nyt Bach puolusti keisarin absoluuttista veto-oikeutta ja vaati suurmaanomistajille taloudellista korvausta vastineena maaorjuuden lakkauttamisesta. Wienissä lokakuussa syntyneen kansannousun aikana hän joutui epäsuosionsa vuoksi pakenemaan pääkaupungista, mutta jatkoi oikeusministerinä myös uudessa halltuksessa. Kesäkuussa 1849 hän siirtyi sisäministeriksi. Sisäministerinä Bach loi Itävaltaan keskitetyn hallinnon ja kontrollijärjestelmän sekä ajoi taantumuksellista politiikkaa, johon kuului lehdistönvapauden vähentäminen ja oikeudenkäyntien julkisuudesta luopuminen. Bach pääosin saneli hallituksen politiikan vahvan pääministerin Felix zu Schwarzenbergin kuoltua vuonna 1852. Hän tuki myös klerikalismia ja vuonna elokuussa 1855 paavin kanssa solmittu konkordaatti oli pitkälti hänen aikaansaannostaan. Taantumuksellisesta maineestaan huolimatta Bachin hallinto sai aikaan myös joitain edistysaskeleita: koko valtakunnasta tehtiin yhteinen tullialue, maaorjuuden lakkauttaminen vietiin loppuun ja koulujärjestelmää kehitettiin. Bach sai paronin aatelisarvon vuonna 1854.
Koska Bachia pidettiin Itävallassa absolutistisen ja ultramontanistisen suuntauksen johtavana edustajana, hän joutui eroamaan hallituksesta poliittisen ilmapiirin muuttuessa vuonna 1859. Sen jälkeen hän oli vuoteen 1867 maansa lähettiläänä Pyhän istuimen luona.
Sofie Pedersen

Sofie Junge Pedersen (s. 24. huhtikuuta 1992) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Tanskan naisten maajoukkueessa kesäkuun 2022 loppuun mennessä 79 maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. Hän pelasi vuoden 2013 EM-kisoissa kahdessa alkulohko-ottelussa ensimmäisen puoliajan. Vuoden 2017 EM-kisoissa hän saavutti hopeaa. Ensimmäisen naisten maaottelunsa hän pelasi joulukuussa 2011. Vuonna 2008 hän edusti Tanskaa alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Pedersen on edustanut seuratasolla IK Skovbakkenia vuoteen 2012, Fortuna Hjørringiä vuosina 2012–2015, ruotsalaista FC Rosengårdia vuosina 2015–2017, espanjalaista Levantea vuosina 2017–2018, ruotsalaista Vittsjö GIK:ta loppuvuonna 2018 ja italialaista Juventusta vuodesta 2019.
Stina Petersen

Stina Lykke Petersen (s. 9. helmikuuta 1986) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Tanskan naisten maajoukkueessa 83 maaottelua. Hän oli Tanskan joukkueen ykkösmaalivahti vuoden 2013 EM-kisoissa, joissa Tanska ylsi välieriin saakka, ja vuoden 2017 EM-kisoissa, joissa Tanska saavutti hopeaa. Ensimmäisen naisten maaottelunsa hän pelasi maaliskuussa 2011 ja viimeisen syyskuussa 2018.
Petersen on edustanut seuratasolla Odense BK:ta vuoteen 2006, BSF:ää vuosina 2006–2008, Brøndby IF:ää vuosina 2009–2013, saksalaista MSV Duisburgia vuosina 2013–2014, saksalaista 1. FC Kölniä vuosina 2014–2015, Odensea ja ruotsalaista Kristianstad DFF:ää vuonna 2016, KoldingQ:ta vuosina 2017–2018 sekä HB Køgeä vuonna 2020.
ABVD

ABVD on syöpäsairauksien hoidossa käytetty hoitokaavio. Se koostuu yhdistelmästä eri tavoin (toisistaan hieman poiketen) vaikuttavista sytostaateista eli solunsalpaajista. ABVD -yhdistelmähoitoa käytetään esimerkiksi Hodgkinin taudin hoidossa.
ABVD koostuu neljästä eri syöpälääkkeestä: Adriamysiini, Bleomysiini, Vinblastiini sekä Dakarbatsiini. ABVD:n ohella on käytössä myös, niin kutsuttu BEACOPP -hoitoyhdistelmä.
Hippokamppi (kuu)

Hippokamppi (Neptunus XIV) on Neptunuksen pieni ja himmeä kuu, jonka löysi tähtitieteilijä Mark Showalter 1. heinäkuuta 2013 Hubble-avaruusteleskoopin vuosina 2004–2009 ottamien kuvien perusteella. Kuu on pienin Neptunuksen tunnetuista kuista, ja noin 100 miljoonaa kertaa himmeämpi kuin himmeimmät paljain silmin näkyvät tähdet. Kuun halkaisijasta on kaksi poikkeavaa arviota. Toinen arvio on 16–20 kilometriä ja toinen taas 8–10 kilometriä. Se kiertää Neptunusta 105 283 kilometrin päässä planeetan keskustasta.
Kuu nimettiin Poseidonin merihevosen mukaan. Ennen nimeämistään se tunnettiin väliaikaisella nimellä S/2004 N 1.
Nadia Nadim

Nadia Nadim (s. 2. tammikuuta 1988 Kabul Afganistan) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Tanskan naisten maajoukkueessa kesäkuun 2022 loppuun mennessä 100 maaottelua ja tehnyt niissä 38 maalia. Hän pelasi vuosien 2009, 2013 ja 2017 EM-kilpailuissa. Vuoden 2017 EM-kisoissa hän saavutti hopeaa ja teki maalin puolivälierässä Saksaa sekä loppuottelussa Alankomaita vastaan. Ensimmäisen naisten maaottelunsa hän pelasi maaliskuussa 2009. Sadannen maaottelunsa hän pelasi kesäkuussa 2022, kun Tanskan naismaajoukkue pelasi ensi kertaa Parkenilla ja voitti Brasilian 2–1.
Nadim edustaa seuratasolla yhdysvaltalaista, NWSL:ssä pelaavaa Racing Louisvilleä. Aiemmin hän on pelannut IK Skovbakkenissa ja Fortuna Hjørringissä, yhdysvaltalaisseuroissa Sky Blue FC ja Portland Thorns, vuonna 2018 englantilaisessa Manchester Cityssä sekä tammikuusta 2019 kesään 2021 ranskalaisessa Paris Saint-Germainissa.
Nadim syntyi Afganistanissa. Hänen isänsä oli kenraali, jonka Taliban teloitti vuonna 2000. Perhe pakeni Pakistanin kautta Eurooppaan ja päätyi Tanskaan. Nadim sai Tanskan kansalaisuuden vuonna 2008 ja pääsi Tanskan maajoukkueeseen vuonna 2009 Tanskan jalkapalloliiton taisteltua onnistuneesti FIFA:a vastaan hänen edustusoikeudestaan.
Nadim opiskeli Aarhusin yliopistossa kirurgiksi.
Agenor Gołuchowski (vanhempi)

Agenor Romuald Gołuchowski (8. helmikuuta 1812 Skała, Galitsia – 3. elokuuta 1875 Lemberg) oli puolalaissyntyinen itävaltalainen valtiomies, joka toimi Itävallan sisäministerinä vuosina 1859–1860. Hän pääasiassa laati niin sanotun lokakuun diplomin, joka merkitsi keskitetyn hallitusvallan ja absolutismin ajan päättymistä Itävallassa.
Gołuchowski palveli aluksi Galitsian paikallishallinnossa ja toimi Galitsian kuvernöörinä vuosina 1849–1859. Hänestä tuli sisäministeri elokuussa 1859. Ministerinä Gołuchowski pyrki edistämään federalismia muun muassa vahvistamalla Galitsian autonomian ja tekemällä puolasta yhden valtakunnan virallisista kielistä. Hänen merkittävin saavutuksensa oli vuonna 1860 annettu lokakuun diplomi, jonka nojalla valtakunnan eri osat saivat kukin omat maapäivänsä. Tämä muutti Itävallan federalistiseksi valtioksi. Gołuchowski joutui kuitenkin jättämään ministerin tehtävät jo saman vuoden joulukuussa ja vetäytyi hieman myöhemmin kokonaan politiikasta. Lokakuun diplomin sisältöön oltiin tyytymättömiä useilla tahoilla ja keisari Frans Joosef päätti korvata sen jo seuraavan vuoden helmikuussa helmikuun patenttina tunnetulla uudella perustuslailla, joka palautti maan keskusjohtoisemmaksi ja jolla valtakunnalle luotiin yhteinen kaksikamarinen parlamentti. Gołuchowski oli vuodesta 1861 parlamentin ylähuoneen jäsenenä. Hän toimi uudelleen Galitsian kuvernöörinä 1866–1868 ja 1871–1875 ja sai alueen puolalaiset yhteistyöhön Habsburgien monarkian kanssa tekemällä myönnytyksiä puolalaiselle nationalismille.
Agenor Gołuchowskin samanniminen poika toimi myöhemmin Itävalta-Unkarin ulkoministerinä.