Ancel Keys

Ancel Keys (26. tammikuuta 1904 Colorado Springs, Colorado – 20. marraskuuta 2004 Minneapolis, Minnesota) oli yhdysvaltalainen ravinnon ja sairauksien yhteyttä tutkinut biologi ja eläinfysiologi. 
Elämä ja ura.
Keys valmistui Kalifornian yliopistosta Berkeleystä. Hän suoritti biologian tohtorintutkinnon Scripps Institutessa La Jollassa ja fysiologian tohtorintutkinnon Cambridgessa. Sen jälkeen Keys työskenteli Minnesotan yliopistoon perustamansa "Laboratory of Physiological Hygiene" -laitoksen johtajana vuoteen 1972 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Keys kehitti Yhdysvaltain armeijalle toiseen maailmansotaan "K Ration" -nimisen kuivamuona-aterian, joka koostui kahdesta keksistä, säilötystä lihasta, sokeroidusta juomajauheesta ja makeisesta. Ateria kehitettiin sellaiseksi, että laskuvarjohyppääjät saattoivat kantaa sitä helposti mukanaan.
Keys teki perustavanlaatuista tutkimustyötä nälkiintymisen fysiologian tutkijana. Hän julkaisi vuonna 1950 aihetta käsitelleen tutkimuksensa "Biology of Human Starvation".
Rasva-sydän-hypoteesi.
Keys julkaisi vuonna 1953 tieteellisen artikkelin "Prediction and Possible Prevention of Coronary Disease". Hän esitti siinä, että 1950-luvun Yhdysvalloissa yleinen runsasrasvainen ruokavalio, jossa yli 40 prosenttia ravinnon kokonaisenergiasta tuli rasvoista, olisi todennäköisesti haitallista terveydelle. Keys esitteli myös niin sanotun rasva-sydän-hypoteesinsa, jonka mukaan runsasrasvainen ruokavalio aiheuttaisi sepelvaltiomautia. Keysin mukaan mikään muu tekijä kuin kolesterolin ja siihen liittyvien lipidien eli rasvaa sisältävien molekyylien sekä lipopoproteiinien kertyminen vereen ei liittynyt yhtä vahvasti sydäntaudin kehittymiseen, koska verestä peräisin olevan kolesterolin oli havaittu tunkeutuvan sepelvaltimoiden vauriokohtiin. Tämän lisäksi oli havaittu, että jäniksille ja kanoille kehittyi sepelvaltimotauti, jos niiden rehuun lisättiin niin paljon kolesterolia, että se vastasi 15-kertaista määrää siitä, mitä kaikkein eniten kolesterolille altistuvat ihmiset saavat silloin, kun he nauttivat 3000 kaloria päivässä. Ikänsä runsaasti rasvaa nauttineilla miehillä tehdyissä Interventiotutkimuksissa oli havaittu lisäksi, että eläin tai kasvirasvan nauttiminen lisäsi tutkittavien veren kolesterolipitoisuutta suorassa suhteessa lukuun ottamatta ruokavaliota, jossa nautittiin lähes pelkkää rasvaa eikä lainkaan hiilihydraattia, jolloin veren kolesterolipitoisuus alkoi päin vastoin laskea. 
Keys toi esiin myös sen havainnon, että Etelä-Italian köyhässä Napolin kaupungissa asuvien miesten oli havaittu nauttivan alle puolet keskivertoyhdysvaltalaisten nauttimasta rasvamäärästä. Heillä oli myös näitä alhaisempi veren kolesteroli, vaikka he olivatkin lähes yhtä lihavia. Espanjan Madridin köyhimpien perheiden isät nauttivat niin ikään vain vähän rasvaa. Erona napolilaisiin miehiin verrattuna oli kuitenkin se, että heidän ravintonsa sisälsi vain vähän kaloreita, minkä vuoksi he olivat huomattavan paljon laihempia. Heidän verensä keskimääräinen kolesterolipitoisuus oli silti lähellä napolilaisten vastaavaa. Hyvätuloiset espanjalaismiehet taas nauttivat yhtä paljon rasvaa kuin yhdysvaltalaiset, olivat yhtä lihavia ja omasivat samanlaiset veren kolesterolipitoisuudet. 
Keysin mukaan runsas kolesterolin, kokonaisrasvan ja tyydyttyneen rasvan saanti nostaisivat veren kolesterolia, mikä johtaisi valtimotaudin kehittymiseen. Hypoteesiin kuului myös se, että tyydyttyneen rasvan vaihtaminen monityydyttymättömään (linolihappo) vähentäisi veren kolesterolipitoisuutta. Hän kehitti myös asiaa koskevan kaavan, joka oli muotoa ΔS (tyydyttynyt rasva), ΔP (monityydyttymätön rasva) + ΔZ (kolesteroli): ΔChol. = 1.2(2ΔS − ΔP) + 1.5ΔZ. Keysin kaavassa käyttämä muuttuja nimeltä tyydyttynyt rasva sisälsi tyydyttyneen rasvan lisäksi myös kaiken teollisen transrasvan, vaikka transrasva ei olekaan tyydyttynyttä vaan kerta- tai monityydyttynyttä 
Keys sai tietää 1950-luvulla, että Etelä-Italiassa esiintyi vain vähän sepelvaltimotautia. Hän kiinnostui tämän johdosta ravinnon vaikutuksesta sydänterveyteen. Keys saavutti 1960-luvulla kuuluisuutta vuonna 1957 julkaisemallaan "Seitsemän maan tutkimuksella", jossa löytyi positiivista korrelaatiota tyydyttyneen rasvan runsaan saannin ja sydän- ja verisuonikuolleisuuden väliltä. Suomi kuului tutkimusmaiden joukkoon. 
Keysin rasva-sydän-hypoteesia on yritetty osoittaa todeksi lukuisissa interventio-, väestöseuranta- ja havainnointitutkimuksissa kuin myös ruumiinavauksiin perustuvissa tutkimuksissa siinä kuitenkaan onnistumatta. Keysin hypoteesilla on ollut tästä huolimatta ratkaiseva vaikutus kansallisiin ja kansainvälisiin ravitsemussuosituksiin. 
Keys julkaisi vuonna 1960 vaimonsa kanssa keittokirjan "Syö oikein, säästä sydäntäsi", josta tuli myyntimenestys. Kirjassa esiteltiin Kreetan saaren ruokavalioon pohjautuvaa Välimeren ruokavaliota, jossa lihan, kalan ja maitotuotteiden määrä oli pienempi kuin hedelmien, vihannesten, pastan, leivän ja oliiviöljyn yhteismäärä.