Helli Kaikkonen

Helli Helena Kaikkonen (24. helmikuuta 1898 Värtsilä – 9. tammikuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen kristillinen kirjailija ja suomentaja. 
Kaikkonen sanoitti hengellisen laulun "Kristallivirta" ukrainalaisen kansansävelmän pohjalta. Tämä laulu löytyy helluntaiseurakuntien ja vapaakirkon käyttämästä Hengellisestä laulukirjasta numerolla 590.
Tausta.
Helli Kaikkonen, tyttönimeltään Helena Muhonen, kävi Värtsilässä viisi luokkaa kansakoulua ja Värtsilän suomalaisen realiyhteiskoulun. Sen jälkeen hän toimi kolme vuotta kotiopettajana Pohjois-Karjalassa: Pälkjärvellä, Niittylahdessa ja Rääkkylässä. Solmittuaan avioliiton Kontiolahden Lehmosta kotoisin olevan Otto Kaikkosen kanssa hän muutti Viipuriin, missä aviomies työskenteli rautateiden palveluksessa. Talvisodan sytyttyä v. 1939 Otto Kaikkonen sai määräyksen Helsinkiin, minne perhe asettui pysyvästi. Otto Kaikkonen kuoli vuonna 1962. 
Helli Kaikkonen työskenteli Valistusjärjestöjen opintotoimikunnan (v:sta 1943 Opintotoiminnan Keskusliitto) matkasihteerinä ja Kotikasvatusyhdistyksen (nyk. Suomen vanhempainliitto) matkapuhujana Viipurissa asuessaan hän toimi Viipurin työväenopiston oppilaskunnan järjestelytoimikunnassa ja lausuntakurssien ohjaajana 1950-luvulla Kaikkonen työskenteli kustannusliike Kuvan ja Sanan palveluksessa ja 1960-luvulla hän toimi kustannusyhtiö Ristin Voitossa (nyk. Aikamedia) kielenkääntäjänä.
Kirjallinen tuotanto.
Helli Kaikkosen tuotanto sisältää runoja, romaaneja, lasten-ja nuotenkirjallisuutta, ohjelmistoja, näytelmän ja suomennoksia.
Runot.
Helli Kaikkonen kirjoitti runoja lapsesta asti. Hänen runojaan on julkaistu vuosikymmenien varrella monissa kristillisissä lehdissä ja muissa julkaisuissa. Hän voitti jo nuorena palkintoja kirjoituksillaan Kotikasvatusyhdistyksen kirjoitus- ja arvostelukilpailuissa.
Kirjailijan kuoleman jälkeen v. 1974 hänen lapsensa kokosivat äitinsä jäämistöstä runokokoelman "Kristallivirta", jonka Ristin Voitto kustansi. Runokokoelman alkuosan runot käsittelevät lapsia ja lapsuutta, keskimmäiseen osan runot liittyvät työhön ja kutsumukseen ja loppuosassa aiheena on kuolema ja kristillisen uskon tarjoama toivo.
Romaanit ja näytelmät.
Varsinainen kirjallinen tuotanto alkoi vuonna 1948 esikoisromaanilla, tyttökirjalla "Kun sinikeijut tulivat". "," joka kertoo pienessä tehdasyhdyskunnassa asuvan tomeran ja hyväsydämisen10-vuotiaan tytön elämästä kesän ja kouluvuoden aikana. Arkitodellisuus ja sadunomainen mielikuvitusmaailma elävät rinnakkain tytön mielessä. Tukea luovuudelleen hän saa päivisin viilarina tehdastyötä tekevältä, mutta öisin myöhemmin julkaistua kirjaansa kirjoittavalta isältään. Harras usko ja lempeä huumori toimivat kirjassa sulassa sovussa. Kustantaja kertoo kirjan olevan tosipohjainen. Jo tätä ennen Kaikkonen oli Valistusjärjestöjen opintotoimikunnan (Opintotoiminnan Keskusliitto v:sta 1943) matkasihteerinä toimiessaan julkaissut opintokerhotyötä käsittelevän yksinäytöksisen näytelmän "Ihmeellinen päivä", josta otettiin kaksi painosta. Se soveltui opintokerhojen päättäjäisjuhlassa esitettäväksi 
Suuren suosion saavuttanut romaani "Suuren takojan alasimella" (1949), joka palkittiin parhaana pohjoismaisena kristillisenä romaanina, pohjautuu Vanhan Värtsilän tehdasmiljöön ja tehdasseurakunnan tapahtumiin ja henkilöihin Kirja on kehityskertomus, joka kuvaa nuoren naisen lapsuutta, nuoruutta ja epäsointuisen avioliiton eheytymistä Kirja käännettiin ruotsiksi, norjaksi ja tanskaksi.
Kirja sai jatkoa vuonna 1951 ilmestyneellä romaanilla "Taivaan itäisellä portilla", jossa kirjailija kuvaa edellisestä kirjasta tuttujen henkilöiden ja heidän lastensa raskaita elämänvaiheita sotavuosina. Tämäkin kirja käännettiin norjaksi. "Molemmat k"irjat ilmestyivät yhdistettyinä neljännessä uusitussa ja lisätyssä painoksessa vuonna 1961, silloin Kuvan ja sanan kustantamana.
Tyttökirja "Leikkisiskot" on sota-aikaan sijoittuva kesäinen kertomus pääkaupungin pommituksilta suojaan rauhalliselle maaseudulle päässeen isättömän ja toisen, pappilassa asuvan äidittömän sisarusparin yhteisestä kesänvietosta ja seikkailuista koulun ja pappilan vaiheilla taustalla raunioituneiden talojen salaisuudet ja haaverannat. Kesä päättyy yhteiseen kotiin ja yhteisiin vanhempiin. 
Samalle kohderyhmälle suunnattu "Suvisiskot" (1952) puolestaan kertoo kolmesta 10-12 -vuotiaasta tytöstä, jotka joutuvat järjestelemään aikuistenkin asioita. Kirjassa käsitellään myös uskonnollista heräämistä 
"Urkulintu" (1952) on varttuneemmille suunnattu romaani, joka alaotsikkonsa Laulajatytön tarina mukaisesti kuvaa isättömän ja puutteellisissa oloissa varttuvan, mutta musikaalisen ja kauniisti laulavan tytön kehitystä tasapainoiseksi nuoreksi aikuiseksi. Kirjailija sai tunnustusta kyvystään paneutua nuoren tytön sielunelämään. Jatko-osa "Urkulinnun laulupuu" (1954) kertoo Urkulinnun elämästä kansanopistossa ja vihdoin nuorena rouvana ja äitinä.
"Tornitalon Tuula" (1956) kertoo hieman nuoremmista tytöistä. Monitaitoinen ja reipas yhdeksänvuotias Tuula muuttaa uudelle paikkakunnalle ja tuo uuteen luokkaansa virkistäviä yllätyksiä ja tapahtumia. Kirja herätti ihastusta ja siitä otettiin kolme painosta. Tuulan ja hänen ystäviensä myöhemmistä vaiheista kertova jatko-osa "Neljän Tuulan kerho" ilmestyi v. 1958. Molemmat kirjat kuvitti Leena Puranen, joka kuvitti muitakin Lasten toivekirjaston kirjoja. 
Romaani "Juna kiitää ohi" (1958) käsittelee aviomiehen kuolemaa vaimon näkökulmasta 
Aateromaaniksi luonnehdittu "Jumalan musta kukka" (1959 ) tarkastelee maaseudun rakennemuutosta kaupunkiin kaipaavan naisen ja hänen perheensä silmin. Ankarat ja kivuliaat vaiheet saavat vertailun maaseudun ja kaupungin elämäntapojen välillä kääntymään maaseudun hyväksi ja tyytymättömyys vaihtuu mielenrauhaan.
Romaani "Päivä paistaa pilveen" (1960) on kehityskertonus, joka kuvaa nuorena leskeksi jäävän ja uudelleen avioituvan naisen aviokriisejä, puolison uskottomuuden aiheuttamia ristiriitoja ja avioliiton eheytymistä puolison koettua hengellisen heräämisen.
"Lujaksi taottu sydän" (1964) on historiallinen romaani 1900-luvun alkupuolella köyhissä ja kovissa olosuhteissa suurta perhettään hoitavan äidin elämästä ja uskosta. Kirjan tapahtumapaikka on Lehmon kylä Kontiolahdella ja se pohjautuu kirjailijan miehen äidin elämään.
Lapsille suunnattu "Mummelin muksut : lapsitarinoita (1968)" sisältää kertomuksia mm. kirjailijan lapsenlapsista. 
Kirjailijan viimeiseksi jäi romaani "Kivet", joka ilmestyi v. 1972. Tämä kustantajan vanhan hyvän ajan lukuromaaniksi luonnehtima Puikkolan asemakylän arjen kuvaus ajoittuu 1960-luvulle. Kerronta etenee polveillen rautatieläisten välisissä suhteissa, rakkaudessa, peloissa, toiveissa ja uskonkilvoituksessa. 
Kaikkosen julkaisi myös kaksi ohjelmistokokoelmaa. V. 1955 ilmestynyt Kansakoululaisille tarkoitettu ohjelmakirja "Tähtien värilyhdyt ym. esitystehtäviä lasten koulujuhliin" sisältää 16 pientä lastennäytelmää mm. joulu- ja äitienpäiväjuhliin. 
"Kirja äidille", joka ilmestyi v. 1964 puolestaan koostuu äitienpäiväohjelmasta
Hartaus- ja mietekirjat.
Ristin Voitto -kustannusyhtiön välityksellä Kaikkonen julkaisi myös useita miete- ja hartauskirjoja.
Suomennokset.
Helli Kaikkosen ruotsin ja englannin kielistä suomentama kirjallisuus sisältää romaaneja, lasten- ja nuortenkirjoja, kuvakirjoja ja elämäkertoja.