tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yhtenäistetty nimeke

Yhtenäistetty nimeke () on kirjastoluetteloinnissa käytetty keinotekoinen nimenmuoto, jonka tarkoituksena on yksilöidä saman teoksen erilaiset ja erikieliset esiintymät yhden hakumuodon alle. Pyrkimyksenä on saada yhden teoksen kaikki tietokannassa esiintyvät muodot haettavaksi yhdellä nimellä. Yhtenäistetty nimeke liittyy kirjastojen auktoriteettivalvontaan: erikielisistä ja vaihtoehtoisista nimenmuodoista voidaan tehdä viittauksia valittuun yhtenäistettyyn nimenmuotoon. Erityisen hyödyllisiä yhtenäistetyt nimekkeet ovat musiikkiteosten yksilöimisessä, ja niitä onkin Suomessa hyödynnetty etenkin taidemusiikin luetteloinnissa.
Yhtenäistetyn nimekkeen muoto.
Yhtenäistettyjä nimekkeitä on kahdenlaisia: erisnimiä ja yleisnimiä. Erisnimet ovat teoksista käytettäviksi sovittuja, usein alkukielisiä nimenmuotoja (esim. Kalevala, Raamattu, Finlandia, Zauberflöte). Yleisnimet muodostetaan yleensä teoksen monikkomuotoisesta teostyyppiä kuvaavasta sanasta (esim. Sinfoniat, Sonaatit), johon teoksen yksilöimiseksi lisätään täsmentävää tietoa, esim. esityskokoonpano, opus- tai teosluettelonumero, sävellaji jne. Myös erisnimiin voidaan tarvittaessa lisätä täsmentäviä tietoja. Yhtenäistetyn nimekkeen ympärillä käytetään hakasulkuja kertomassa, ettei nimekettä ole otettu luetteloitavasta julkaisusta.
MARC 21 standardi käyttää kenttiä 130, 240, 243, 630, 730 ja 830 yhtenäistylle nimekkeelle.
Esimerkkejä yhtenäistetyistä nimekkeistä.
[Raamattu. UT. Apostolien teot]
Sibelius, Jean, säv. 
[Finlandia, op26]
Chopin, Frédéric, säv.
[Etydit, piano, op10. Nro 12, c-molli]
Beethoven, Ludvig van, säv.
[Sonaatit, viulu, piano, op24, F-duuri; sov., huilu, piano]
Hahmontunnistus (romaani)

Hahmontunnistus () on William Gibsonin vuonna 2003 ilmestynyt romaani.
Gibson oli kirjoittanut kirjasta noin 100 sivua kun World Trade Centerin kaksoistornit kaatuivat johtaen kirjan maailman ja hahmojen taustatarinoiden uusiksikirjoittamiseen.
Karhulan Rateko

Karhulan Rateko oli Karhulan kauppalassa toiminut lentopalloseura. Seura voitti miesten lentopallossa kaksi suomenmestaruutta, yhden Cup-mestaruuden ja saavutti SM-sarjassa yhteensä viisi mitalisijaa.
Rateko sai taloudellisissa vaikeuksissa olleen Karhulan Karton paikan pääsarjassa kaudeksi 1968–1969. Seuran sponsorina toimi liikkeenharjoittaja Veikko Rantamon yhtiö Rateko Oy (rautaa, terästä ja koneita). Rateko valmisti Karhulassa auton- ja junanpesukoneita sekä tarjosi asennuspalveluita. 
Seurassa pelasi Suomen lentopallomaajoukkueen pelaajista Raimo Koskinen ja Risto Palonen, jotka tulivat seuraan Tampereelta, Ossi Pulli Lappeenrannasta sekä Heikki Montonen Helsingistä. Koskinen, Montonen ja Palonen vastasivat pääosin myös joukkueen valmennuksesta. Rateko pelasi kotiottelunsa Helilän koulun salissa, jonne mahtui kohtuudella 250 katselijaa, mutta jossa yleisöä oli parhaimmillaan 800–900.
Seuran viimeinen kausi SM-sarjassa oli 1974–1975, jolloin se sijoittui neljänneksi. Rateko Oy:n konkurssin myötä seura lopetti toimintansa vuonna 1975. Seuran paikan SM-sarjassa sai Karhulan Veikot, jota lähes kaikki pelaajat siirtyivät edustamaan.
Rateko

Rateko Oy oli Karhulassa toiminut yritys, joka valmisti erityisesti autojen pesukoneita. Ratekon perustivat serkukset Veikko, Rudolf ja Valto Rantamo. Toimitusjohtajana toimi Veikko Rantamo. Yritys oli Karhulan kauppalan suurimpia työnantajia, jossa oli yrityksen konkurssin aikana vuonna 1975 noin 350 työntekjää.
Rateko aloitti työkalujen ja konekaupan maahantuontiliikkeenä ja laajeni valmistamaan henkilö- ja linja-autojen sekä junien pesukoneita, mikä kehittyi sittemmin yrityksen ydinliiketoiminnaksi. Yritys teki myös puu- ja paperiteollisuuden laitteiden huoltotoimintaa ja hitsaus- sekä levyrakenteiden valmistusta teollisuudelle. Automaattisten Finnmatic-autonpesukoneiden valmistus alkoi vuonna 1965. Öljy-yhtiö Shell suosi Ratekoa pesukonetoimittajana. Ratekolla oli vientitoimintaa 24 maassa ja myös tytäryhtiö Englannissa Kempstonissa. Yrityksen Karhulan toimitilat sijaitsivat Malminginkadulla.
Yhtiön konkurssiin vaikuttivat öljykriisi ja sitä seurannut kansainvälinen lama, voimakas inflaatio ja patenttiongelmat. Suomessa Ratekolla oli samoin vientiin panostanut, vuonna 1966 perustettu kilpailija Tammermatic. 
Veikko Rantamo tuki urheilua ja nimesi Karhulassa toimineen lentopalloseuran Karhulan Ratekoksi (toiminnassa 1968–1975) mainostaakseen yritystään. Urheiluseuran nimeäminen yrityksen mukaan oli aikakauteensa nähden poikkeukselllista.
Melissa Leo

Melissa Chessington Leo (s. 14. syyskuuta 1960 New York) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. 
Leo aloitti näyttelijänuransa 1980-luvun puolivälissä yhdysvaltalaisessa saippuasarjassa "All My Children". 
Hän sai parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden elokuvasta "Frozen River" (2008). Vuonna 2010 hän näytteli Alice Wardia elokuvassa "Taistelija", josta hänet palkittiin parhaan naissivuosan Oscarilla, Golden Globella ja SAG-palkinnolla. Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa "21 grammaa", "Oblivion" ja "Vangitut". Leo palkittiin Primetime Emmyllä roolistaan televisiosarjassa "Louie" vuonna 2013.
Leo on muuntautumiskykyinen näyttelijä, joka paneutuu kulloinkin esittämäänsä hahmoonn niin voimakkaasti, että häntä voiolla vaikea tunnistaa eri elokuvissa.
Lada Kerho

Lada Kerho ry on suomalainen Lada-harrastajien autokerho. Yhdistyksen perustamiskokous pidettiin 2. helmikuuta 1997 Kangasalla tieliikenteen alan valtakunnallisessa erikoismuseossa Mobiliassa. Kerhossa oli vuonna 2015 noin 450 jäsentä, mutta parhaimmillaan jäsenmäärä on ollut noin 1 500. Kerho järjestää kokoontumisajoja ja tapahtumia. 
Lada Kerho sai alkunsa televisiossa 1995 esitetystä Kummeli-ryhmän sketsistä ”Ladojen kokoontumisajot”. Kerho perustettiin virallisesti 1997. Ladoja oli vuonna 2010 rekisterissä 22 600, mutta esimerkiksi 1970-luvun Ladoja enää 350. Kaikista myydyistä jäljellä on kymmenkunta prosenttia.
Oleum

Oleum eli savuava rikkihappo on väkevää rikkihappoa, joka sisältää myös rikkitrioksidia. Oleum on erittäin vahvasti hapanta ja syövyttävää, ja sitä käytetään eräissä orgaanisen synteesin reaktioissa.
Koostumus ja ominaisuudet.
Oleumin koostumus vaihtelee, ja se ilmoitetaan yleensä vapaan eli väkevään rikkihappoon liukenemattoman rikkitrioksidin prosenttiosuutena tai rikkihappoekvivalentteina. Rikkitrioksidin määrä vaihtelee 20–80 prosentin välillä. Rikkitrioksidin ja rikkihapon reagoidessa oleumiin muodostuu pyrorikkihappoa eli dirikkihappoa, tririkkihappoa ja mahdollisesti muita korkeampia polyrikkihappoja. Korkeampien rikkihappojen esiintyvyydestä on kuitenkin erimielisyyttä. Nämä rikkihappojohdannaiset hajoavat veden vaikutuksesta rikkihapoksi. Oleumin nimitys savuava rikkihappo johtuu aineesta vapautuvasta rikkitrioksidista, joka muodostaa kostean ilman kanssa rikkihapposumua.
Oleumin ominaisuudet riippuvat suuresti vapaan rikkitrioksidin määrästä. Esimerkiksi aineen kiehumispiste vaihtelee 61–142 °C:n välillä ja on alhaisimmillaan, kun vapaan rikkitrioksidin määrä on suuri. Myös tiheys ja viskositeetti riippuvat oleumin koostumuksesta. Väkevän rikkihapon tavoin oleum hiillyttää orgaaniset aineet.
Valmistus ja käyttö.
Oleumia muodostuu johdettaessa väkevään rikkihappoon rikkitrioksidikaasua. Oleumin valmistus alkoi laajassa mitassa, kun rikkihappoa alettiin valmistaa lyijykammiomenetelmän sijasta kontaktimenetelmällä. Kontaktiprosessien yhteydessä on tornit, joissa rikkitrioksidi absorboituu rikkihappoon muodostaen oleumia. Tällainen tuote sisältää vapaata rikkitrioksidia enintään 36 %, ja suuremmat rikkitrioksidipitoisuudet saadaan sekoittamalla oleumiin rikkitrioksidia. Vettä lisäämällä oleumista voidaan tehdä myös laimeampia rikkihappoliuoksia.
Oleumia käytetään pääasiassa orgaanisen kemian synteeseissä. Sitä käytetään sulfonoitaessa eli valmistettaessa sulfonihappoja, seoksena typpihapon kanssa niin kutsuttuna nitraushappona ja tuotettaessa räjähteitä ja pesuaineita. Sulfonoinnissa oleumin käytön etu muihin sulfonoiviin reagensseihin nähden on sen halpuus, mutta toisaalta sitä kuluu reaktiossa paljon.
Yardımlın piirikunta

Yardımlın piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 667 neliökilometriä. Asukkaita on 58 800 henkeä (vuonna 2010).
Yardımlın piiri sijaitsee Azerbaidžanin kaakkoisosassa Talyšvuorilla. Se rajoittuu pohjoisessa Cəlilabadin, idässä Masallın ja kaakossa Lerikin piireihin sekä lännessä Iraniin.
Piirin keskus on Yardımlın taajama, josta on 286 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Kuntia on yhteensä 62 ja kyliä 87. Kaupunkiväestön osuus on 11,4 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 99,9 % asukkaista on azereja.
Seudun pääelinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Nähtävyyksiin kuuluu historiallinen museo. Paikallislehtenä ilmestyy "Zirvə" (”Huippu”).
Black Mesa (Oklahoma)

Black Mesa on 1 737 metriä korkea pöytävuori Yhdysvalloissa, joka sijoittuu kolmen osavaltion alueelle (Colorado, New Mexico ja Oklahoma). Black Mesa on saanut nimensä mustan laavan kerroksesta, joka peitti sen noin 30 miljoonaa vuotta sitten.
Alue on luonnonsuojelualuetta ja sieltä tavataan 31 harvinaista eliö​​lajia, niistä on 23 kasveja ja kahdeksan eläinlajia.
Populaarikulttuurissa.
"Half-Life"-peli ja sen lisäosat ' ja ' sijoittuvat Black Mesan tutkimuslaitokseen. Lisäksi "Black Mesa -"niminen peli sijoittuu samaiseen laitokseen.
Itoku

Itoku () oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin neljäs keisari. Hänen sanotaan toimineen keisarina vuosina 510 eaa.–477 eaa. Häntä edelsi hänen isänsä Annei, myyttinen kolmas keisari, ja seurasi poikansa Kōshō.
Ainakin yhdeksän ensimmäisen perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaisen keisarin olemassaoloa pidetään kyseenalaisena. Ensimmäinen, todellisuudessakin mahdollisesti hallinnut keisari saattoi olla Sujin 200–300-luvuilla. Keisarillinen viraston mukaan Itokun hauta sijaitsee Naran prefektuurin Kashiharassa. Tämä šintolainen muistopyhäkkö on nimeltään "Unebiyama no minami no manago no tani no e no misasagi" ().
Kankaanpään koulukeskus

Kankaanpään koulukeskus koostuu samassa pihapiirissä olevista Pohjanlinnan koulusta ja Kangasmetsän koulusta. Koulukeskus on valmistunut 1977. Sen yhteydessä on Kankaanpään kaupunginkirjasto sekä 300-paikkainen auditorio Kankaanpääsali.
Pohjanlinnan koulussa on luokka-asteet 7–9, ja siellä opiskelee lukuvuonna 2024–2025 noin 380 oppilasta. Opetuksesta vastaa 44 opettajaa. Henkilökuntaa on 15 henkeä. Pohjanlinnan koulu on läpikäynyt mittavat peruskorjausremontit vuosien 2010–2018 aikana. Pohjanlinnan koulun rehtorina toimii Juha Kemppainen.
Kangasmetsän koulussa on luokka-asteet 0–6. Lisäksi Kangasmetsän koulussa opetetaan joitakin erityisluokkia luokka-asteilla 7–9. Kangasmetsän koulun rehtorina toimii Kari Kähkönen.
Arkkitehtitoimisto Savelan suunnittelema koulukeskus oli valmistuessaan Suomen suurin yhtenäinen peruskoulu. Sitä kävi enimmillään 1100 oppilasta. Koulukeskus suunniteltiin solukouluksi, jossa jokaisella luokka-asteella on oma sisäänkäyntinsä. Hallintosiipeä lukuunottamatta koulukeskus on yksikerroksinen. Valmistuttuaan sitä kutsuttiin kerrosalansa vuoksi hehtaarikouluksi. Koulukeskus on alkujaan ollut tanskalaisten ja etelä-ruotsalaisten esikuviensa mukaan tasakattoinen. Kattohuopa ei kestänyt lämmönvaihteluja ja alkoi vuotaa jo parin vuoden kuluttua. Katolle levitettiin soraa, jonka toivottiin tasaavan lämmönvaihteluja, mutta tilanne paheni. Kokolattiamattoja suojattiin tuomalla vuotokohtiin saaveja. Lopulta rakennettiin aumakatto.
Sons of Silence

Sons of Silence (joskus myös muodossa Sons of Silence Motorcycle Club, SOSMC) on rikollinen moottoripyöräkerho, joka perustettiin vuonna 1966 Niwotissa, Coloradossa Yhdysvalloissa. Tällä hetkellä Sons of Silencen kerhotiloja on Yhdysvalloissa Arkansasissa, Floridassa, Illinoisissa, Indianassa, Kansasissa, Kentuckyssa, Louisianassa, Minnesotassa, Mississippissä, Pohjois-Dakotassa ja Wyomingissa. Ensimmäinen Yhdysvaltojen ulkopuolelle perustettu kerho perustettiin Saksaan Müncheniin vuonna 1998; Nürnberg, Freising ja Gangkofen liittyivät mukaan vuonna 2001, tosin kutsuivat ensin itseään nimellä CEC tai 353. Nimi oli lyhenne nimestä Central European Criminals tai Circle of Elite Criminals. Uudet saksalaiskerhot saivat täyden hyväksynnän sekä valtuudet käyttää tunnuksellisia liivejä vuonna 2007 pian sen jälkeen, kun Viernheim oli saanut oman osastonsa.
Rikollinen toiminta.
9. lokakuuta 1999 37 Sons of Silence -kerhon jäsentä pidätettiin huumeiden salakuljetuksesta ja laittomasta asekaupasta. ATF pidätti kuusi Sons of Silence -jäsentä 4. huhtikuuta 2001 ihmiskaupasta, kokaiinin, kannabiksen ja metamfetamiinin sekä tuliaseiden myymisestä Iowassa.
Viimeinen silta

Viimeinen silta () on Helmut Käutnerin ohjaama itävaltais-jugoslavialainen elokuva vuodelta 1954. Draamaelokuvan tapahtumat sijoittuvat toiseen maailmansotaan ja jugoslavialaisten partisaanien taisteluun saksalaisia vastaan. Elokuva kuvattiin Jugoslavian Mostarissa ja Neretvan laaksossa. Elokuvan pääosissa ovat Maria Schell, Bernhard Wicki ja Barbara Rütting
Suomessa Schell sai elokuvasta naispääosan ulkomaan Jussi-palkinnon vuonna 1955.
Aron Ralston

Aron Lee Ralston (s. 27. lokakuuta 1975) on yhdysvaltalainen vuorikiipeilijä. Hän sai kuuluisuutta onnettomuudesta, joka tapahtui huhtikuussa 2003 hänen ollessaan vuorikiipeilemässä Utahissa lähellä Canyonlandsin kansallispuistoa.
Onnettomuus tapahtui Ralstonin kulkiessa kapeassa kanjonissa. Hän astui siirtolohkareen päälle, mutta se liikahti ja hänen oikea kätensä jäi loukkuun lohkareen ja seinämän väliin. Ralston yritti saada kättään vapaaksi monin tavoin, muun muassa lohkomalla lohkaretta linkkuveitsellä. Oltuaan loukussa yli viisi päivää hän päätti amputoida kätensä omatoimisesti päästäkseen vapaaksi.
Viiden päivän ”vankeuden” aikana Ralston kävi läpi elämäänsä ja tajusi, että hänen koko elämänsä on johdattanut hänet kyseiseen loukkuun, ja juuri tämä siirtolohkare on odottanut häntä koko elämänsä ajan. Ruoan ja veden puutteen takia hänellä oli hallusinaatioita ja hän joutui juomaan omaa virtsaansa.
Käden irtileikkaamisen jälkeen hänen piti kävellä monta kilometriä ennen kuin hän tapasi ihmisiä. He soittivat apua, ja Ralston vietiin sairaalaan.
Ralston kirjoitti onnettomuudesta omaelämäkerran nimeltä "Between a Rock and a Hard Place". Hänen onnettomuutensa on myös aiheena vuonna 2010 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "127 tuntia", jossa Ralstonia näyttelee James Franco.
Kaakkoinen suurpiiri

Kaakkoinen suurpiiri () on yksi Helsingin hallinnollisista suurpiireistä. Se sijaitsee kantakaupungin vieressä, ja siihen kuuluvat manterelta Herttoniemi sekä sen etelä- ja länsipuolisia vesialueita ja saaria. Kantakaupungista sen erottavat Kruunuvuorenselkä ja Vanhankaupunginlahti. Vesialueet mukaan luettuna Kaakkoinen suurpiiri on Helsingin suurpiireistä pinta-alaltaan laajin, ja se ulottuu aluevesirajalle saakka.
Herttoniemen kautta kulkevat Itäväylä ja Helsingin metro. Suurpiirin alueella sijaitsevat Kulosaaren, Herttoniemen ja Siilitien metroasemat. Herttoniemen metroasemalta lähtevät liityntäbussilinjat suurpiirin eri osiin. 
Suurpiiriin nykyisin luettavat Mustikkamaa ja Korkeasaari kuuluivat Helsingin kaupungin alueisiin jo 1600-luvulla. Muilta osin nykyisen suurpiirin alue liitettiin Helsinkiin suuressa alueliitoksessa vuonna 1946. Kulosaari oli ollut 1920-luvulta lähtien eri kuntana, muilta osin alue kuului alueliitokseen saakka Helsingin maalaiskuntaan.
Kaupunginosat ja peruspiirit.
Suurpiiriin kuuluvat seuraavat peruspiirit, kaupunginosat ja niiden osa-alueet:
Suurpiirin tiheimmin asuttu alue on Herttoniemen metroaseman eteläpuolella sijaitseva Herttoniemenranta, jota on 1990-luvulta lähtien rakennettu asuntoalueeksi entisen satama-alueen paikalle. Pääasiassa kerrostaloalueita ovat myös manterella sijaitsevat Länsi-Herttoniemi ja Roihuvuori. 
Suurpiiriin kuuluvista saarista Kulosaari, Tammisalo ja Laajasalo ovat myös pääasiassa asuntoalueita. Niissä on sekä kerros- että pientaloalueita. Laajasalon länsiosassa on entinen öljysatama-alue, Kruunuvuorenranta, jota on suunniteltu uudeksi asuntoalueeksi. Muista saarista Mustikkamaa on viheraluetta, Korkeasaaressa on eläintarha, Vartiosaaressa ja Villingissä pääasiassa vanhoja huviloita. Santahamina samoin kuin avomeren äärellä sijaitseva Isosaari ovat sotilaskäytössä varuskunta-alueina.
Ivan Babikov

Ivan Babikov (s. 4. heinäkuuta 1980 Syktyvkar, Neuvostoliitto) on venäläissyntyinen kanadalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän edusti Foothills Nordic Ski Club -seuraa.
Babikov sijoittui Vancouverin olympialaisissa 2010 viidenneksi yhdistelmäkilpailussa ja kahdeksanneksi 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Hänen paras sijoituksensa MM-kisoista on neljäs 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailusta Val di Fiemmestä 2013. Lisäksi hän kuului viidenneksi sijoittuneeseen Kanadan viestijoukkueeseen MM-kisoissa 2009. Hänen paras maailmancup-sijansa on neljäs 15 km matkalta Canmoressa vuodelta 2005.
Kansalaisuuden vaihto.
Babikov sai Kanadan kansalaisuuden joulukuussa 2007. 2008 hän joutui vielä hiihtämään Venäjän joukkueessa, Kansainvälisen hiihtoliiton sääntöjen mukaisesti. Kanadan joukkueeseen hän siirtyi tammikuussa 2009..
Yksityiselämä.
Nykyisin Babikov asuu vaimonsa ja poikansa kanssa Canmoressa.
Freebird Airlines

Freebird Airlines on turkkilainen vuonna 2000 perustettu tilauslentoyhtiö. Yhtiö kuuluu kenttäpalveluita tuottavaan Gözen Holdingiin. Yhtiön solmukohdat ovat Antalya ja Izmir. Yhtiö käy joskus myös Suomessa. Esimerkiksi matkanjärjestäjät ovat tilanneet koneita Helsinkiin, Vaasaan, Lappeenrantaan, Ouluun, Kuopioon, Turkuun, Tampereelle ja Rovaniemelle. Yhtiöllä ei ole lento-onnettomuuksia.
Kohteet.
Freebird operoi charter lentoja Eurooppaan, Libanoniin ja Iraniin, Turkin lomakohteista.
Laivasto.
Huhtikuussa 2019:
Neftçalan piirikunta

Neftçalan piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1940 perustetun piirin pinta-ala on 1451,7 neliökilometriä. Asukkaita on 80 400 henkeä (vuonna 2010).
Neftçalan piiri sijaitsee Azerbaidžanin kaakkoisosassa Kaspianmeren rannalla. Se rajoittuu etelässä Lənkəranin ja Masallın, lännessä Cəlilabadin ja Biləsuvarin sekä pohjoisessa Salyanin piireihin. Seudun halki virtaa Kurajoki.
Piirin keskus on Neftçalan kaupunki. Muita merkittävämpiä paikkakuntia ovat Bankən, Xıllın ja Həsənabadin taajamat. Kuntia on yhteensä 27 ja kyliä 48. Kaupunkiväestön osuus on 47,5 % (vuonna 2010). 
Aikaisemmin seudulla oli huomattava venäläisvähemmistö (13,5 % vuonna 1959). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 99,6 % asukkaista on azereja.
Seudun talous perustuu öljyn, maakaasun ja kaviaarin tuotantoon. Maatalous on erikoistunut puuvillan ja viljan viljelyyn sekä karjanhoitoon.
Nätävyyksiin kuuluvat Fatimeyi Zəhran moskeija Xıllıssä, kalatehtaan rakennus Bankəssa, Qoltuqin kirkko ja Heydər Almazovin mausoleumi (kaikki 1800-luvulta) sekä kotiseutumuseo.
Paikallislehtenä ilmestyy "Gündoğar".
Linoleenihappo

Linoleenihappo on yhteisnimitys sellaisille monityydyttymättömille pitkäketjuisille rasvahapoille, joiden molekyylissä on 18 hiiliatomia ja niiden välillä kolmessa kohdassa kaksoissidos. Sellaisia ovat:
Molekyylirakenteeltaan nämä eroavat toisistaan siinä, missä kohdassa kaksoissidokset ovat. 
Ihmisen elimistön keskimääräinen linoleenihappopitoisuus on kasvanut siten, että 20 prosenttia ihmisen rasvakudoksesta muodostuu linoleenihapoista, joista on tullut rasvakudoksen yleisin rasvahappo.
The Psycho-Social, Chemical, Biological &amp; Electro-Magnetic Manipulation of Human Consciousness

The Psycho-Social, Chemical, Biological &amp; Electro-Magnetic Manipulation of Human Consciousness on yhdysvaltalaisen hip hop -yhtye Jedi Mind Tricksin vuonna 1997 ilmestynyt esikoisalbumi.
Salyanin piirikunta

Salyanin piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1799 neliökilometriä. Asukkaita on 122 700 henkeä (vuonna 2010).
Salyanin piiri sijaitsee Azerbaidžanin itäosassa Kaspianmeren rannikolla. Se rajoittuu pohjoisessa Bakun ja Şirvanin kaupunkialueisiin sekä Hacıqabulin piiriin, lännessä Biləsuvarin ja Sabirabadin piireihin sekä
etelässä Neftçalan piiriin. Seudun halki virtaa Kurajoki.
Piirin keskus on Salyanin kaupunki, josta on 126 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Toinen merkittävämpi paikkakunta on Qaraçalan taajama. Kuntia on yhteensä 45 ja kyliä 48. Kaupunkiväestön osuus on 33,7 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 99,7 % asukkaista on azereja.
Piirin kautta kulkee Bakun ja Astaran välinen rautatie ja M3-valtatie. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, puuvillan ja vihannesten viljelyyn sekä karjanhoitoon. Lisäksi on jalostusteollisuutta sekä öljyn ja maakaasun tuotantoa.
Seudulla sijaitsee Şirvanin kansallispuisto. Paikallislehtenä ilmestyy "Qələbə" (”Voitto”).
Kefalotyri

Kefalotyri tai kefalotiri () on kova, suolainen, keltainen juusto, joka on valmistettu joko lampaan tai vuohen maidosta Kreikassa tai Kyproksella. Nuoret juustot ovat kaksi kolme kuukautta kypsytettyjä. Vanhemmat kefalotyrit ovat usein vuoden tai useamman ikäisiä, ja ne ovat kuivempia ja maultaan vahvempia ja voidaan syödä esimerkiksi mezen kanssa ouzon kera tai raastettuna eri ruokiin. 
Kefalotyrin valmistuksessa käytetyn maidon väri voi vaihdella keltaisen ja valkoisen välillä. Juuston maku muistuttaa gruyèrea, joka on kuitenkin valkeampaa ja melko suolainen verrattuna kefalotyriin. Koska kefalotyri on hyvin kova juusto, käytetään sitä Kreikassa yleisesti paistettuna oliiviöljyssä ruokalajiin nimeltä saganaki tai lisätään ruokiin, kuten spagettiin tai keitetyille vihanneksille. 
Tämä on suosittu ja tunnettu juusto, jonka juuret ovat Kreikassa Bysantin aikakaudella. Kefalotyriä lähellä on samantyyppinen juusto, kefalograviera, joka on valmistettu lehmänmaidosta tai lampaan ja lehmän maidon seoksesta.
Hurrikaani Flora

Eniten ihmisuhreja vaatineisiin Atlantin valtameren hirmumyrskyihin lukeutuu Hurrikaani Flora, joka surmasi yli 7 000. Vuoden 1963 Atlantin hurrikaanikauden seitsemäs trooppinen myrsky vahvistettiin 29. syyskuuta 900 kilometriä Trinidadista itään ja sen todettiin olevan hurrikaani päivää myöhemmin laivojen ja lentokoneiden raporttien perusteella. Luokan 3 hurrikaani siitä tuli 2. syyskuuta ja Flora suuntasi kohti Isoja Antilleja. Haitissa, Dominikaanisessa tasavallassa ja Kuubassa mitattiin ennätyssateita. Läntisellä Atlantilla kehittynyt matalapaine muutti sen suunnan kohti koillista.
Flora tuhosi perusteellisesti Tobagon banaani-, kookospähkinä- ja kaakaosadot, minkä vuoksi saarivaltion pääelinkeino vaihtui maataloudesta turismiksi. Hätäapurahasto korvasi useimmat vahingot ja Yhdistyneet Kansakunnat toimitti elintarvikkeita vuoden ajan.
Tuulenpesäsieni

Tuulenpesäsieni eli koivuntuulenpesä ("Taphrina betulina") on kotelosieni, joka aiheuttaa tuulenpesiksi kutsuttuja kasvannaisia useimpiin koivulajeihin koko Suomessa. Se on ehdoton loinen, eikä tule toimeen ilman isäntäpuuta. Siltä puuttuu itiöemä tyystin; mikroskooppiset itiökotelot kehittyvät suoraan loisitun kasvin kuoren pinnalle. Koivuntuulenpesän rihmasto kasvaa puun solujen väleissä aiheuttaen syöpämäistä kasvua. Itse tuulenpesä on pääasiassa koivun solukkoa. Tuulenpesien läpimitta vaihtelee kymmenestä sentistä metriin. Niitä näkee eniten vanhoissa ja huonokuntoisissa puissa, jotka ovat esimerkiksi tautien tai toisten loisten vaivaamia. Koivuntuulenpesä ei vaikuta kovin haitallisesti isäntäpuuhun, joka voi kasvaa vielä vuosien ajan. Tuulenpesien poisto ei myöskään vaikuta taudin etenemiseen. Tuulenpesäsienten sukuun kuuluu useita muitakin lajeja, joista useimmat ovat isäntäspesifejä. Tuulenpesien lisäksi ne aiheuttavat lehtien käpristymistä tai hedelmien mutaatioita.
Vallejo (Kalifornia)

Vallejo on San Franciscon lahden alueella sijaitseva 116 000 asukasta käsittävä kaupunki. Se on perustettu vuonna 1851 ja nimetty espanjalaisen kenraali Mariano Guadalupe Vallejon mukaan. Vallejo on toiminut myös kahdesti Kalifornian osavaltion pääkaupunkina. Ensimmäisen kerran vuonna 1852 yhden viikon, ja 1853 yhden kuukauden ajan. 1854 Vallejon edustalle Mare Islandille perustettiin Yhdysvaltain laivaston Tyynen Valtameren rannikon ensimmäisen telakka. Tämän jälkeen Vallejosta kehittyi nopeasti jatkuvan laivaliikenteen meriportti, kunnes telakka suljettiin 1996
Seppo Suuronen

Seppo Suuronen toimi "Erä"-lehden päätoimittajana vuosina 1984–2011. Suomalaisen kalastusmatkailun edistämisseura valitsi hänet Vuoden kalamieheksi 2011 ansioistaan "Erä"-lehden kehittäjänä.
Black Clouds Over Dark Majesty

Black Clouds Over Dark Majesty on puolalaisen black metal -yhtye Thunderboltin EP-levy, joka on julkaistu vuonna 1999.
Albumi uudelleenjulkaistiin vuonna 2005 Christhunt Productions -levymerkillä, jolloin siitä painettiin rajoitettu 500 käsin numeroidun 7" kopion painos.
Thunderbolt / Kataxu

Thunderbolt / Kataxu on kahden puolalaisen black metal -yhtyeen Thunderboltin ja Kataxun split-albumi, joka on julkaistu vuonna 2001.
Kappaleet.
Thunderbolt
Kataxu
The Burning Deed of Deceit

The Burning Deed of Deceit on puolalaisen black metal -yhtye Thunderboltin vuonna 2003 julkaistu toinen studioalbumi.
Paweł Pietrzak

Paweł Pietrzak (s. 6. maaliskuuta 1981, Częstochowa, Puola) on puolalainen rumpali. Hän on toiminut yhtyeissä Thunderbolt ja Infernal War.
Diskografia.
Thunderbolt
Infernal War
Jänönvihma

Jänönvihma ("Cytisus scoparius") eli jänönpapu on monivuotinen, kesävihanta ja yksikotinen pensas, joka kuuluu vihmojen sukuun ja hernekasvien heimoon. Se on kotoisin Euroopasta mutta on levinnyt ihmisen avustamana myös muualle maailmaan.
Ulkonäkö ja koko.
Jänönvihma on pysty tai koheneva, runsashaarainen ja piikitön pensas, jonka korkeus on tavallisesti 60–100 senttimetriä ja enimmillään 2 metriä. Sillä on kalju, viisisärmäinen haararanka, johon on kiinnittynyt kierteisesti kolmilehdykkäisiä lehtiä. Nuorilla yksilöillä on karvainen haararanka ja ehyet lehtilavat. Yksittäinen lehdykkä on vihreä, 6–20 millimetriä pitkä, soikeanpitkulainen tai vastapuikea ja kalju tai myötäkarvainen.
Jänönvihmalla on kaksineuvoiset, vastakohtaiset kukat, jotka puhkeavat lehtihankoihin yksittäin tai pareittain huhti–kesäkuussa. Niissä on keltainen teriö, 5 millimetrin pituinen kalju verhiö, 10 millimetrin pituinen perä ja 10–14 millimetrin pituinen purje. Muiden hernekasvien tapaan sen hedelmät ovat palkoja.
Levinneisyys.
Jänönvihman luontainen levinneisyysalue Euroopassa ulottuu pohjoisessa Britteinsaarille ja Skandinavian eteläosiin, idässä Puolaan ja Romaniaan ja etelässä Iberian niemimaalle. Se on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin, missä se luokitellaan nykyään haitalliseksi vieraslajiksi. Suomessa sitä kasvatetaan joskus koristepensaana aivan eteläisimmällä rannikolla ja Ahvenanmaalla.
Elinympäristö.
Jänönvihma menestyy lauhkealla ja osin myös subtrooppisella vyöhykkeellä, lievästi mantereisissa olosuhteissa. Se kasvaa yleensä hiekkaisella maaperällä ja aurinkoisilla paikoilla.
Päät (pienoisromaani)

Päät () on Greg Bearin vuonna 1990 ilmestynyt pienoisromaani. Teos on ilmestynyt suomeksi vuonna 1992 Kariston Scifin parhaita -sarjassa.
Teos on voittanut Hayakawa-palkinnon 1996.
Glarus

Glarus on kaupunki Sveitsissä. Se on Glarusin kantonin pääkaupunki. Asukkaita on runsaat 12 000.
Nykyinen Glarusin kunta syntyi vuonna 2011, jolloin kolme naapurikuntaa, Ennenda, Netstal ja Riedern, yhdistettiin Glarusiin.
Sijainti.
Kaupunki sijaitsee Linthjoen laaksossa, Linthalissa. Laakson itäpuolella nousevat Glarusin Alpit ja länsipuolella Schwyzin Alpit. 
Liikenne.
Linthiä seuraileva valtatie 17 () pohjoisesta Klausenpass-solan yli Urin Altdorfiin kulkee Glarusin kautta. SBB:n rautatie Ziegelbrückestä kantonin eteläosaan, Linthalin kylään, kulkee Glarusin kaupungin kautta.
Solothurn

Solothurn on vanha kaupunki Pohjois-Sveitsissä. Kaupungissa on noin 16 000 asukasta. Solothurn on Solothurnin kantonin pääkaupunki. Lisäksi se muodostaa oman hallintoalueensa. 
Sijainti.
Solothurn sijaitsee tiheästi asutulla Sveitsin keskitasangolla, Aarejoen rannalla, nelisenkymmentä kilometriä Bernistä pohjoiseen. 
Liikenne.
Solothurn on rautatieliikenteen solmukohta. Sieltä lähtee rautatie seitsemään suuntaan:
Moottoritie A5 ohittaa Solothurin eteläpuolelta ja moottoritie A1 itäpuolelta.
Cirrus Aircraft Corporation

Cirrus Aircraft Corporation on kiinalaisomisteinen yhdysvaltalainen lentokonetehdas. Sen perustivat vuonna 1984 Alan ja Dale Klapmeier. Sen ensimmäinen tuote oli Cirrus VK-30 -kevytlentokone, joka rakennettiin harrastajavoimin rakennussarjasta.
Omistus.
Elokuussa 2001 Cirrus myi 58 % osakkeistaan 100 miljoonalla dollarilla Crescent Capitalille, joka on Bahrainin "First Islamic Investment Bank of Bahrain" eli Arcapitan omistama. Joulukuussa 2007 Arcapita Bank halusi päästä eroon omistuksestaan, ja helmikuussa 2010 China Aviation Industry General Aircraft Co (CAIGA) osti yhtiön. CAIGA on tytäryhtiö kiinalaisessa puolustus-, ilmailu-, elektroniikka- ja autoteollisuusjätissä AVICissa. 
Tuotteet ja tehtaat.
Yhtiöllä on sertifioituja yleisilmailukoneita – Cirrus SR20 ja Cirrus SR22 ja ultralight Cirrus SR Sport sekä pieni suihkulentokone Cirrus Vision SF50 kehitteillä.
Cirrus Aircraft tehdas on Duluthissa, Minnesotassa. Sillä on toinen tehdas Pohjois-Dakotassa ja kokoonpanotehtaita Englannissa ja Australiassa.
Fjordo Finlandia

Fjordo Finlandia on Chilen Tulimaassa, Patagonian eteläkärjessä sijaitseva vuono.&lt;ref name="GEO-10/2010"&gt;Sanna Leskinen: "Väinö Auer - Suotutkija teki elämäntyönsä Patagoniassa". GEO-lehti, 10/2010, sivut 32-35&lt;/ref&gt;
Vuonon löysi suomalainen tutkimusmatkailija Väinö Auer retkikuntineen vuonna 1929. Vuono nimettiin löytäjien kotimaan () mukaan.
Vuono on kaksihaarainen. Sen päähaaraan laskeutuvalle jäätikölle annettiin nimeksi Finlandia. Vuonon toiseen, lännenpuoleiseen haaraan laskeutuu toinen jäätikkö, jolle annettiin nimeksi Runeberg. Chilen viranomaiset tunnustivat Fjordo Finlandian yhdessä Fjordo Auerin (toinen Auerin mukaan nimetty vuono) kanssa virallisiksi vuonojen nimiksi vasta vuonna 2007, jolloin Auerin ensimmäisen retkikunnan käynnistä oli kulunut jo lähes 80 vuotta.
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 2011

31. yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Ranskan Pariisissa 4.–6. maaliskuuta 2011. Kilpailupaikkana toimi vuoden 1994 kisojen tapaan Palais Omnisports de Paris-Bercy. Ranska isännöi kisoja viidennen kerran.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Aivan pihalla

Aivan pihalla ("Oblivious") on komediallinen game show, jota esitettiin yhdysvaltalaisella TNN/Spike TV -televisiokanavalla vuodesta 2002 vuoteen 2004. Suomessa televisiosarjaa esittää SuomiTV.
Sarjaa esitettiin tai esitetään myös Challenge-televisiokanavalla Isossa-Britanniassa, Irlannissa ja The Comedy Channel -kanavalla Australiassa, Real TV -kanavalla Etelä-Koreassa sekä TV2 Zebra -kanavalla Norjassa. Sarjaa juontaa koomikko Regan Burns.
Myöhemmin sarjasta julkaistiin DVD, joka sisältää kaikki kahden tuotantokauden jaksot.
Kiven sylissä

Kiven sylissä on kirjailija ja kuvataiteilija Esko Pekka Tiitisen kirjoittama sukupolviromaani, joka ilmestyi 2010 Tammen kustantamana. Teos on saanut Savonia-palkinnon.
"Kiven sylissä" kuvaa Vänskien sukua Pohjois-Karjalan kuparikylässä Outokummussa, josta alkoi sata vuotta sitten kehittyä kaivoskaupunki. Kaivos on suljettu, mutta sukupolvelta toiselle siirtyvä kivi on yhä toisista välittämisen symboli. Kirjan päähenkilöt ovat raskaan ruumiillisen työn tekijöitä, jotka löytävät uuden elämänsisällön luovasta työstä. Teos kuvaa viiden sukupolven vaiheita Outokummussa, ja Tiitisellä oli apuna 96-vuotiaan isänsä muistot niinä pitkinä vuosina, jotka kirjan synnyttämiseen kului. 
Kuvitteellista Vänskän sukua kuvaava kertomus alkaa Aapro Pekanpojasta, joka nousee mäen syrjää kummulle katsomaan maisemaa, jota hänen isänsä esitteli hänelle jo vuosia aiemmin. Hän laskeutuu takaisin ja palaa kotitaloon, jossa isä tekee lähtöä pellonraivukseen. Paitsi eteenpäin tulevaan, kertomus kurottautuu taaksepäin isoisä Hiskiin, joka on arvioinut kummun sisältävän aarteita.
"Kiven sylissä" jakautuu kolmeen osaan, joista ”Kiven syli” kertoo 1900-luvun alusta, toinen ”Kairatut sydämet” 1950–1960-lukujen vaihteesta ja kolmas ”Kaivoksen kainalossa” nykyajasta ja siitä, miten vanhat kaivokset ovat saaneet uuden elämän kulttuurin käytössä. 
Palkintoraati perusteli teoksen "Kiven sylissä" valintaa sillä, että Tiitisen kuvauksesta välittyvät sydämen lämpöä ja ymmärtäväinen suhtautuminen inhimillisiin heikkouksiin.
Kriitikko Vuokko Juurisola nostaa "Kiven sylissä" -teoksen arvoteosten luokkaan. Hän näkee sen rakenteellisesti taitavana mutta samalla sisällöltään merkittävänä romaanina, jossa kerrotaan paitsi yhden suvun tarina, myös suomalaista kaivoshistoriaa. Eija Komu näkee teoksen viime vuosien romaanitarjonnassa "ääri-ilmiöiden ja perversioiden keskellä" myönteisenä poikkeuksena: "Hiljainen rakkaudesta puhuminen voisi olla kerrassaan rajua ja poikkeuksellista." Terhi Nevalaisen mielestä teos olisi pitänyt palkita Pohjois-Karjalan omalla Carelia-palkinnolla, jos sellainen olisi.
Teatteriesitykset.
"Kiven sylissä" -teoksen kaikki kolme osa on toteutettu myös teatteriesityksinä Outokummun Kiisuteatterissa.
Ensimmäisenä esitettiin "Kairatut sydämet" -musikaali vuon­na 1995 (sävellys Jukka Linkola). Toinen osa oli "Kaivoksen kainalossa" (ohjaus Inkeri Tiitinen) kesällä 2007. Kolmas osa "Kiven syli" esitettiin kesällä 2010 (musiikki Ilmari Tiitinen).
Uusi antikapitalistinen puolue

Nouveau Parti anticapitaliste () on ranskalainen vuonna 2009 perustettu poliittinen puolue. Puolue luonnehtii itsensä vasemmistolaiseksi ja antikapitalistiseksi. Puolue ajaa myös muun muassa rasismin vastaisuutta ja feminismiä. Puolueen edustamaa vasemmistolaisuutta on kuvailtu trotskilaisuudeksi ja äärivasemmistolaisuudeksi. Puolueen edustajana toimii Olivier Besancenot.
Puoluetta kohtaan on esitetty kritiikkiä esimerkiksi siksi, että vuoden 2010 aluevaaleissa puolueella oli ehdokkaana burkaan pukeutunut nainen. Tätä pidettiin vääryytenä, sillä puolue väittää ajavansa feminismiä.
Ubik

Ubik on Philip K. Dickin vuonna 1969 ilmestynyt tieteisromaani, joka suomennettiin vuonna 1994. Vuonna 2005 TIME-lehti listasi Ubikin 100 parhaan vuoden 1923 jälkeen julkaistun englanninkielisen kirjan joukkoon. 
Juoni.
Kirja sijoittuu silloiseen vuoden 1992 tulevaisuuteen, jossa teknologian kehittyminen on mahdollistanut muun muassa asumisen kuussa ja organismin henkiinherättämisen kryoniikan avulla. Lisäksi noin puolelle maailman väestöstä on kehittynyt paranormaaleja kykyjä. Samanaikaisesti väestö ilman yliluonnollisia kykyjä yrittää varjella yksityisyyttään. Teoksen päähenkilö Joe Chip työskentelee yhtiölle, joka pyrkii estämään paranormaalia kenttää saa tehtävänannon kuussa. Annettu tehtävä osoittautuu ansaksi mutta kaikki matkalaiset, lukuun ottamatta ryhmän johtajaa pääsevät turvallisesti takaisin maahan. Maassa he huomaavat outoja tapahtumia, muun muassa televisio muuttuu ajassa taaksepäin yhä vanhemmaksi versioksi ja Joe Chip pyrkii pysäyttämään ajan kääntymisen ennen kuin on liian myöhäistä.
Alfan kuun klaanit

Alfan kuun klaanit () on Philip K. Dickin vuonna 1964 ilmestynyt tieteisromaani. Teoksen on suomentanut Likelle vuonna 2005 J. Pekka Mäkelä.
Juoni.
Kirjaa kuvaa Chuck Rittersdorfia, joka asuu vuokratalossa vieraiden elämänmuotojen ympärillä. Hän saa tietää entisen vaimonsa menneen robotin kanssa tutkimaan Alfa Centaurin kuuta. Chuck päättää kostaa vaimolle ja tappaa tämän. Niin hän lähtee kuuhun jäljittämään entisestä vaimoaan.
Jumalan pojan paluu

Jumalan pojan paluu () on Philip K. Dickin vuonna 1981 alun perin ilmestynyt tieteisromaani. Teoksen on suomentanut Likelle vuonna 2004 J. Pekka Mäkelä ja se oli kahdeskymmenes Dickin suomennettu teos.
Tom Hooper

Thomas George ”Tom” Hooper (s. 5. lokakuuta 1972 Lontoo, Englanti) on brittiläis-australialainen elokuvaohjaaja. Hän sai parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon vuoden 2011 Oscar-gaalassa elokuvasta "Kuninkaan puhe". Sen jälkeen hän ohjasi musikaalielokuvan "Les Misérables" (2012), romanttisen draamaelokuvan "Tanskalainen tyttö" (2015) sekä musikaalielokuvan "Cats" (2019).
Pengonpohjan rukoushuone

Pengonpohjan rukoushuone on Pengonpohjan kylässä Ylöjärvellä sijaitseva talkoilla rakennettu rukoushuone. Sen rakennustyöt alkoivat vuonna 1893 ja valmistuivat 1898. Rukoushuoneen ylläpitämiseksi on toiminut ompeluseura vuodesta 1925 ja rukoushuoneyhdistys vuodesta 1932. Nykyään sen omistaa Ylöjärven seurakunta. Alttaritaulu on ompeluseuran lahjoittama, vuodelta 1928 ja nimeltään "Matteus 11:28". Taulun on maalannut Anna Sahlstén. Rukoushuoneessa on urkuharmoni.
Rukoushuone oli alun perin torniton, suorakaiteen muotoinen pitkäkirkko, jonka alttaripäädyssä on runkohuonetta kapeampi ja matalampi sakaristo, runkohuoneessa on satulakatto. Rakennusta on korjattu vuosina 1928, 1938 ja 1962. Istumapaikkoja on 250 henkilölle. Rukoushuoneen suunnitelmat oli tehty Yleisten rakennusten Ylihallituksessa.
Vuonna 1954 rukoushuoneen viereen rakennettiin seiniltään avonainen kellotapulin virkaa tekevä katos, johon saatiin luovutetulle alueelle jääneen Kaukolan kirkon entinen kello. Kello on valettu vuonna 1753.
Aurejärven kirkko

Aurejärven kirkko on Itä-Aureen kylässä Ylöjärvellä sijaitseva kirkko joka on rakennettu vuonna 1924 silloisen Kurun seurakunnan rukoushuoneeksi etäällä pääkirkosta asuville seurakuntalaisille. Kurun seurakunta myönsi rovasti A. M. Nummisen esityksestä varat kirkon rakentamiseen. 
Kirkon suunnitteli Oiva Kallio. Kirkon rakennustöistä vastasi kihniöläinen rakennusmestari J. V. Teikari. Kirkko on muodoltaan suorakaiteen muotoinen torniton pitkäkirkko, jossa runkohuonetta matalampi sakaristo sijaitsee totutusta poikkeavasti runkohuoneen pitkällä sivulla. Runkohuoneen molemmissa päädyissä on pienet kylkiäiset. Kirkon seinät ovat matalat ja ulkokate sekä kylkiäiset jyrkästi aumattuja paanukattoja. Seinäratkaisu perustuu insinööri Väinö Rankan patentoimaan ratkaisuun. Sisätiloissa on käytetty apilanlehtiholvausta.
Kirkon pihapiirissä on erikoinen paanuin verhoiltu kahdeksanjalkainen kellotapuli, joka päättyy nelilappeiseen huippuun. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä kirkkoarkkitehtuurissa etsittiin usein muotoratkaisuja historiallisista tyyleistä. Aurejärven kirkossa Oiva Kallio päätyi jäljittelemään erityisesti 1600-luvulla Suomessa vallinnutta puukirkkoarkkitehtuuria. Kellotapulin esikuvat löytyvät puolestaan Ruotsista ja Norjasta.
Kirkossa on istumapaikkoja noin 400 henkilölle. Kirkon alttaritaulu on Ilmari Heinosen 1958 maalaama "Jeesus siunaamassa lapsia".
HMAS Australia (1911)

HMAS Australia (viirinumerot C6, 09 ja 81) oli Australian kuninkaallisen laivaston Indefatigable-luokan taisteluristeilijä, joka oli valmistettu suojaamaan Britannian imperiumia. Alus oli Australian laivaston lippulaiva ja samalla ainoa Australian laivastossa palvellut raskas taisteluyksikkö.
Valmistus.
Australian hallitus tilasi 1909 aluksen Clydebankistä John Brown and Companyltä, missä köli laskettiin 26. kesäkuuta 1910. Alus laskettiin vesille 25. lokakuuta 1911 kumminaan Australian Lontoossa toimineen edustajan ja entisen pääministerin Sir George Reidin puoliso ja valmistui 21. kesäkuuta 1913.
Aluksen tykistön, torpedoaseistuksen ja konehuoneen läpäistyä vastaanottotestit "Australia" liitettiin 21. kesäkuuta 1913 Portsmouthissa Australian laivastoon ensimmäisenä päällikkönään Britannian kuninkaallisen laivaston komentaja Stephen H. Radcliffe. Kaksi päivää myöhemmin kontra-amiraali George Edwin Patey nosti lippunsa aluksella, kun hänet oli valittu Australian laivaston komentajaksi.
Palvelus.
Alus lähti 21. heinäkuuta Portsmouthista Australiaan vastavalmistuneen risteilijän "HMAS Sydneyn" kanssa. Ne vierailivat matkalla Kapkaupungissa ja kohtasivat 4. lokakuuta merellä ennen saapumistaan Sydneyyn muut Australian laivaston alukset, eli risteilijät "HMAS Melbournen", "Sydneyn" ja "HMAS Encounterin" sekä hävittäjät "HMAS Warregon", "HMAS Parramattan" ja "HMAS Yarran". Ensimmäisenä palvelusvuotenaan alus vieraili lukuisissa Australian rannikkokaupungeissa.
Ensimmäisen maailmansodan alkaessa "Australia" sai tehtäväkseen Tyyneltämereltä poistuvan Saksan keisarikunnan laivaston Itä-Aasian laivueen etsimisen ja tuhoamisen. Alus joutui kuitenkin toistuvasti osallistumaan Saksan Uudella-Guinealla ja Samoalla olleiden Tyynenmeren alusmaiden valtaamiseen, mikä esti laivasto-osaston tehokkaan etsimisen ennen Coronelin ja Falklandinsaarten taisteluita, joista jälkimmäisessä laivue tuhoutui.
Tyynenmeren alueen varmistamisen jälkeen alus liittyi Pohjanmeren operaatioihin, jotka sisälsivät pääasiassa partiomatkoja ja harjoittelua. Alus oli mukana laivaston ilma-aseen kehittelyssä, ja 11 sen miehistöstä osallistui Zeebruggeen tehtyyn iskuun. Alus oli Skagerrakin taistelun aikana telakalla kolaroituaan sisaraluksensa "HMS New Zealandin" kanssa. Alus käytti sodan aikana pääaseitaan ainoastaan kahdesti. Ensimmäisen kerran tammikuussa 1915 tuhotessaan saksalaisen kauppalaivan ja toisen kerran joulukuussa 1917 oletettuun sukellusveneeseen.
Sodan päätyttyä paluumatkalla Australiaan aluksen miehistö nousi kapinaan, kun pyyntö loman pidentämisestä Fremantlessa evättiin. Muina syinä olivat vähäiset sota-ajan lomat, palkanmaksuongelmat sekä Britannian laivaston henkilöstön suosiminen australialaisten kustannuksella.
Alus siirrettiin ensin koululaivaksi ja lopulta vuonna 1921 reserviin sodanjälkeisten lamavuosien budjettileikkausten seurauksena. Washingtonin laivastosopimus edellytti aluksen romuttamista osana Britannian supistamistoimia, joten alus upotettiin 1924 Sydney Headsin edustalle.
Kettuhait

Kettuhait (Alopiidae) on sillihaikaloihin kuuluva kalaheimo, jonka lajeja tavataan valtameristä. Heimon tieteellinen nimi tulee kreikan kielen kettua tarkoittavasta sanasta "alopex".
Lajit.
Vanhimmat kettuhaifossiilit on ajoitettu eoseenikauden alkuun ja heimon arvellaan eriytyneen muista sillihaikaloista noin 55 miljoonaa vuotta sitten. Nykyisin lajeja elää kolme, jotka kaikki kuuluvat sukuun "Alopias". Lajit ovat:
Anatomia.
Kettuhaiden heimon lajien tunnusomaisin piirre on hyvin pitkä ja hivenen kaartuva pyrstö. Pyrstö voi olla jopa lähes puolet kalan kokonaispituudesta. Kettuhait ovat melko suurikokoisia ja ovat sukukypsinä noin 3 metriä pitkiä. Kettuhai on lajeista suurikokoisin ja pisin tavattu kettuhai oli 5,5 metriä pitkä. Selkäeviä on kaksi, joista etummainen on kolmiomainen ja takimmainen hyvin pieni. Rintaevät ovat lajeilla suuret ja kapeat. Kettuhailla on pienessä suussa hammasrivejä 60 ja hampaat ovat pienet tai keskikokoiset ja teräväkärkiset. Silmät ovat suurikokoiset varsinkin isosilmäkettuhailla. Väriltään kettuhaiden lajit ovat selästään harmaita ja vatsastaan valkoisia.
Levinneisyys.
Kettuhailajeja tavataan laikuttaisesti Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Lajit elävät lauhkeissa ja lämpimissä vesissä niin rannikkoseuduilla kuin avomerelläkin ja erityisesti ulappakettuhai on valtamerien ulapoiden laji.
Elintavat.
Kettuhait ovat voimakkaita ja aktiivisia uimareita. Niiden ravinto koostuu mustekaloista ja kaloista. Lajit uivat ympyrää kalaparvien ympärillä ja käyttävät pitkää pyrstöään tainnuttamaan ja tappamaan saaliinsa. Kettuhait ovat ovovivipaarisia eli poikaset kuoriutuvat munista vielä ollessaan naaraan kohdussa. Poikasia on yleensä kahdesta kuuteen. Poikaset voivat syödä kohdussa ollessaan hedelmöittymättömiä munasoluja ja vähemmän kehittyneitä alkioita.
Kettuhaita kalastetaan ja niiden liha ja evät ovat arvostettuja ja arvokkaita tuotteita.
Širvan

Širvan on historiallinen alue Azerbaidžanin pohjoisosassa Kurajoen ja Kaspianmeren välillä. Sen maantieteellinen nimitys on Širvanin tasanko tai aro.
Sassanidien aikana 200–600-luvuilla Širvan kuului Kaukasian Albaniaan. Arabit valtasivat sen vuonna 654. Vuosina 799–1538 aluetta hallitsi Širvan-šaahien dynastia, jonka pääkaupunkina toimi Şamaxı. Tärkeimpiä elinkeinoja olivat maanviljely, silkin ja kankaiden tuotanto sekä kaupankäynti. Vuonna 1538 Širvanista tuli persialaisen safavidien valtakunnan maakunta.
Vuodesta 1748 lähtien alue muodosti Širvanin kaanikunnan, joka liitettiin Venäjään vuonna 1805. Venäläiset lakkauttivat kaanikunnan vuonna 1820 ja muodostivat sen alueesta Širvanin provinssin, joka vuonna 1840 liitettiin Kaspian alueeseen, vuonna 1846 Şamaxın ja vuonna 1859 Bakun lääneihin.
Länsimaissa Širvan on tunnettu siellä valmistetusta itämaisesta mattotyypistä.
Kytöviljely

Kytöviljely eli kydönpoltto on historiallinen polttoviljelymenetelmä, jossa pellon ruokamultakerrosta poltettiin maata lannoittavaksi tuhkaksi. Kydötettävälle maalle kerättiin puunrunkoja, oksia ja risuja, jotka ladottiin pitkiksi kasoiksi. Puuaineksen päälle asetettiin ruokamullan kyntöviilloksia ja turpeita. Puiden ja maa-aineksen annettiin palaa vähitellen tuhkaksi, joka levitettiin pellolle ja kynnettiin maahan. Kytöviljely oli tavallista puuttomilla kovilla mailla ja alavilla niityillä. Kytöviljely erosi kaskiviljelystä siinä, että kydötettäessä multaa paloi runsaasti kun taas kaskenpoltossa maan pinta yleensä vain kärventyi.
Suomessa harjoitetusta kytöviljelystä on tietoja 1600-luvulta lähtien. Sitä harjoitettiin varsinkin Hämeessä sekä Lounais- ja Länsi-Suomessa Koska kydönpoltto oli ryöstöviljelyä, joka useana vuonna toistuessaan hävitti ruokamullan vähitellen kokonaan, valtio kielsi sen harjoittamisen vuoden 1753 metsäasetuksessa. Siitä huolimatta se oli joillakin paikkakunnilla käytössä vielä 1800-luvulla. Entisaikoina käytössä ollutta rahkasoiden pintakerroksen kydöttämistä ei pidetä varsinaisena kytöviljelynä.
Kazakstanin saksalaiset

Kazakstanin saksalaiset ovat Kazakstanissa asuvia volgansaksalaisten jälkeläisiä. Vuonna 2006 heitä arvioitiin olevan noin 200 000. Määrä on ollut ennen suurempi, mutta monet etniset saksalaiset ovat sittemmin muuttaneet Saksaan. 
Historia.
Volgansaksalaisia tuli joukolla Kazakstaniin Volgan saksalaisten autonomisesta SNT:ta vuodesta 1942 lähtien, koska heitä ei pidetty luotettavina Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon. Noin puolimiljoonaa volgansaksalaista siirrettiin pääasiassa Akmolan, Kostanain ja Pohjois-Kazakstanin oblasteihin. Vuonna 1959 he muodostivat 7,1 % Kazakstanin väestöstä ja heitä oli jopa miljoona. 1970-luvulla volgansaksalaisia oli vähintään 839 000 ja heistä suurin osa eli Karagandassa ja Kazakstanin koillisalueilla. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen saksalaiset suhtautuivat maan venäläisten tavoin kielteisesti maan itsenäisyyteen. Pelkästään vuonna 2002 entisen Neuvostoliiton alueelta lähti 200 000 volgansaksalaista ja suurin osa heistä Kazakstanista ja suurimittainen maastamuutto on jatkunut sen jälkeenkin.
Nykypäivä.
Suurin osa Kazakstanin volgansaksalaisista ei puhu kazakkia tai saksaa, vaan venäjää. Saksan valtion tuella Kazakstanissa on esitetty muun muassa saksankielisiä radio-ohjelmia. Huono kazakin kielen taito estää volgansaksalaisia käytännössä kokonaan työskentelemästä esimerkiksi korkeissa valtion viroissa, joissa kazakin kielen osaaminen on edellytyksenä. Volgansaksalaiset eivät ole maastamuutosta aiheutuneen väestön vähenemisen takia juurikaan edustettuna politiikassa.
Joona-Ville Heinä

Joona-Ville Heinä (s. 11. toukokuuta 1989) on suomalainen pika-aitajuoksija. Hän edustaa HIFK:ta ja häntä valmentaa Mikael Ylöstalo.
Heinä karsiutui välierissä alle 20-vuotiaiden EM-kilpailujen 110 metrin aitajuoksussa Hengelossa 2007. Hän sai pronssia alle 23-vuotiaiden PM-kilpailuissa 2010. Pariisin EM-hallikisoissa 2011 hän karsiutui alkuerissä. Heinä osallistui Helsingin EM-kilpailuissa 2012 110 metrin aitajuoksuun sijoittuen alkuerässään viidenneksi ja karsiutuen ajalla 14,21 kahden metrin vastatuuleen. 
Heinä on edustanut Suomea aikuisten maaotteluissa vuodesta 2010 lähtien. Hän voitti hallimaaottelun 60 metrin aitajuoksun Tampereella 2011.
Heinä on saavuttanut Kalevan kisojen 110 metrin aitajuoksussa hopeaa 2011 ja 2013 sekä pronssia 2010 ja 2015. Hän voitti 60 metrin aitajuoksun sisäratojen Suomen-mestaruuden Helsingissä 2011 ja saavutti hopeaa 2014 ja 2015. Hän voitti 4 × 100 metrin viestijuoksun Suomen-mestaruuden 2009, 2011, 2012 ja 2015. 
Heinä juoksi 110 metrin aitajuoksun ennätyksensä 13,89 Jämsässä 2011. 60 metrin aitajuoksun hän on juossut hallissa parhaimmillaan 7,87 Tampereella 2011.