tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Giórgos Theofánous

Giórgos Theofánous (kreik. Γιώργος Θεοφάνους,  [ˈʝorɣos θeoˈfanus], kansainvälisesti usein "George Theofanous", s. 9. tammikuuta 1968 Larnaka, Kypros) on kyproksenkreikkalainen säveltäjä ja tuottaja. Hän on myynyt enemmän kuin kaksi miljoonaa äänitystä ja kirjoittanut yli 500 kappaletta 1990- ja 2000-luvuilla. Artisteja, joille hän on kirjoittanut ja tuottanut kappaleita, ovat esimerkiksi Nána Moúschouri ja Giórgos Ntaláras. Hänen työnsä on saavuttanut yhdeksän Arion Awardsia, joka oli IFPI Greecen palkintogaala. Hän oli tuomarina kahdella ensimmäisellä tuotantokaudella Kreikan "The X Factorissa".
Theofánous opiskeli kitaran ja pianon soittoa sekä musiikin teoriaa Kreikan kansallisessa konservatoriossa. Hän jatkoi opintojaan Berklee College of Musicissa Bostonissa, Yhdysvalloissa pääaineenaan järjestely. Hän on saanut useita palkintoja lauluntekijänä/tuottajana sekä Kreikassa että Kyproksella. Vuonna 1990 hän asettui Ateenaan, Kreikkaan, jossa hän aloitti uransa kreikkalaisen musiikin tuotannossa. Huhtikuussa 1993 hän meni naimisiin kreikkalaisen laulajan Evrídikin kanssa, jonka kanssa hän on tehnyt laajasti yhteistyötä. Theofánous sävelsi ja sanoitti Evridikin esittämät, Kyprosta Eurovision laulukilpailussa edustaneet kappaleet "Tairiázoume" (Teriazoume) vuonna 1992 ja "Eímai ánthropos ki egó" vuonna 1994. Hän johti euroviisuorkesteria kaikkiaan neljä kertaa, edellä mainitun kahden vuoden lisäksi vuonna 1993 ja 1995. Theofánouksella ja Evrídikillä on yksi yhteinen poika, joka syntyi vuonna 1996. Pariskunta erosi vuonna 2000.
Vuonna 1999 Theofánous perusti yhtyeen "boy band ONE", josta tuli hyvin kuuluisa Kreikassa ja Kyproksella. Yhtye on saavuttanut myynnissä platinaa.
Kaimaoja

Kaimaoja (; kartalla myös Гаймал, "Gaimal") on entinen metsätyöläisasutus Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Tedjärven kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Sandaljärven itärannalla 18 kilometriä Tedjärveltä linnuntietä länteen.
Talvisodan aikana Kaimaojalle internoitiin osa Neuvostoliiton miehitysalueelle jääneistä Suojärven ja Salmin asukkaista, yhteensä 481 henkilöä. Sodan päätyttyä valtaosa heistä palasi Suomeen. Venäläisessä kirjallisuudessa internointipaikaksi mainitaan usein lähellä sijainnut Kautvaaran lyydiläiskylä. Selkien kyläneuvostoon kuulunut Kaimaojan asutus lakkautettiin autioksi jääneenä vuonna 1960. Paikalle on pystytetty suomalaisista kertova muistoristi.
Beat Hefti

Beat Hefti (s. 3. helmikuuta 1978 Herisau) on sveitsiläinen uransa lopettanut rattikelkkailun olympiamitalisti, maailmanmestari ja Euroopan-mestari. 183 senttimetriä pitkä ja 100 kilogrammaa painava Hefti edusti Bob-Club Zürichseetä ja Bobclub Zentralschweiziä.
Hefti on osallistunut urallaan neljiin talviolympialaisiin, joista hän on saavuttanut yhden hopean vuoden 2014 talviolympialaisista Sotšista ja kolme pronssia vuosilta 2002 ja 2006. MM-kilpailuista Hefti on saavuttanut yhden kullan, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. EM-kilpailuista hänellä on kaksikosta kolme kultaa, kaksi hopeaa ja viisi pronssia sekä nelikosta kaksi kultaa ja kolme pronssia.
Hefti on voittanut kaksikon maailmancupin vuosina 2008-2009 ja 2011-2012.
Hefti lopetti uransa rattikelkkailijana keväällä 2018.
Olavi Kivimaa

Martti Olavi Kivimaa (25. heinäkuuta 1909 Hartola – 1. marraskuuta 1998 Jyväskylä) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi Jyväskylän kaupunginarkkitehtina 1947–1960 ja Keski-Suomen lääninarkkitehtina vuodesta 1960 lähtien. 
Kivimaa valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä Korkeakoulusta vuonna 1937. Hän suunnitteli ainakin Vesilinnan, Karstulan Evankelisen kansanopiston rakennukset, Jyväskylän Lounaispuiston kioskin, Lounaispuiston lavan, useita asuinkerrostaloja, Jyväskylän katolisen Pyhän Olavin seurakunnan Pyhän Olavin kirkon, Ilmajoen seurakunnan kirkkoherranviraston (nykyisen päivä­kerho­keskuksen), Tikka­kosken kirkon, Rajakadun keskuskansakoulun ja kauppaoppilaitoksen (nykyinen Jyväskylän ammattikorkeakoulun pääkampus) ja Kirkkopuiston kioskin.
Felix Loch

Felix Loch (s. 24. heinäkuuta 1989 Sonneberg, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen ohjaskelkkailun olympiavoittaja, maailmanmestari ja Euroopan-mestari. 191 senttimetriä pitkä ja 95 kilogrammaa painava Loch edustaa RC Berchtesgadenia.
Ura.
Loch voitti vuoden 2010 talviolympialaisista Vancouverista kultaa yksiköstä. Vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa hän uusi olympiavoittonsa ja voitti kultaa myös sekajoukkuekilpailusta. MM-kilpailuista Loch on saavuttanut peräti yhdeksän kultaa ja kaksi hopeaa. Mitaleista neljä kultaa ja molemmat hopeat ovat tulleet yksiköstä. EM-kilpailuista Lochilla on sekajoukkuekulta ja kaksi yksikköpronssia.
Loch työskentelee siviilissä poliisina.
Kokkinelliini

Kokkinelliini (C13H23NO) on perhydroatsafenaleeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste ja alkaloidi. Yhdistettä esiintyy seitsenpistepirkossa ("Coccinella septempunctata") ja se toimii pahanhajuisena ja kitkeränmakuisena puolustuskemikaalina, jota seitsenpistepirkko ruiskuttaa jaloistaan saalistajan päälle. Rakenteeltaan yhdiste on trisyklinen amiinioksidi, joka voidaan pelkistää vapaan aminoryhmän sisältäväksi prekokkinelliiniksi. Vaikka yhdisteessä on 5 stereokemiallista keskusta, on yhdiste optisesti inaktiivinen, koska rakenteessa on symmetriataso.
Kokkinelliinia esiintyy kaikissa seitsenpistepirkon kudoksissa ja korkeimmillaan pitoisuus on puolustusnesteessä. Saalistajan uhatessa eläin ruiskuttaa kokkinelliinia ja sen esiastetta prekokkinelliinia saalistajan päälle jaloissa sijaitsevista rauhasistaan. Kokkinelliini on tehokas muun muassa lintuja ja muurahaisia vastaan. Ensimmäisen kerran kokkinelliinia ja prekokkinelliinia eristettiin seitsenpistepirkosta vuonna 1971. Ensimmäisen kerran yhdisteen stereoselektiivinen synteesi suoritettiin vuonna 1979. Seitsenpistepirkot syntetisoivat kokkinelliinia ja sen esiastetta prekokkinelliinia rasvahapoista, kuten palmitiini- tai steariinihaposta sekä eräistä tyydyttymättömistä rasvahapoista hapetuksen ja aminoinnin avulla.
Dan Burros

Daniel ”Dan” Burros (5. maaliskuuta 1937 – 31. lokakuuta 1965) oli yhdysvaltalainen uusnatsi, joka toimi Ku Klux Klanin värvärinä.
Burros oli taustaltaan juutalainen. Hän teki itsemurhan muutama tunti sen jälkeen, kun tieto hänen juutalaisuudestaan tuli julki. American Nazi Party -puolueen johtaja George Lincoln Rockwell piti Burrosin kuoleman jälkeen lehdistötilaisuuden, jossa hän esiintyi synkän ja surumielisen oloisena ja ylisti Burrosin omistautumista liikkeelle.
Vuonna 2001 ensi-iltansa saanut elokuva "The Believer" perustuu väljästi Dan Burrosin elämään. Elokuvan ohjaajan ja käsikirjoittajan Henry Beanin kirjoittama "The Believer" julkaistiin myös kirjana.
Kesäjärvi

Kesäjärvi () on kylä Karjalan tasavallan Belomorskin piirin Sosnavitsan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla 53 kilometriä Sosnavitsasta länteen. Vuonna 2013 kylässä oli kaksi asukasta.
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Kesäjärvi kuului Suikujärven volostiin ja kyläkuntaan. Vuonna 1905 kylässä oli 23 taloa ja 137 asukasta. Neuvostoaikana Kesäjärvi kuului Lehdon kyläneuvostoon. Vuonna 1933 siellä oli 106 asukasta, jotka kaikki olivat karjalaisia.
Kesäjärven rannalta on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja.
Lars Peter Hansen

Lars Peter Hansen (s. 26. lokakuuta 1952) on yhdysvaltalainen taloustieteilijä ja Chicagon yliopiston taloustieteen, tilastotieteen ja rahoitusteorian professori. Hänelle myönnettiin vuonna 2013 yhdessä Eugene Faman ja Robert Shillerin kanssa Nobelin taloustieteen palkinto arvopaperien hintojen määräytymisen empiirestä analyysista.
Hansen tunnetaan erityisesti GMM (engl. "generalized method of moments") -tilastomenetelmän kehittämisestä. Tämä on useiden tunnettujen tilastomenetelmien (OLS, 2SLS jne.) yleistys, joka mahdollistaa makrotaloudellisten mallien estimoinnin ilman mallin ratkaisemista, mikä on usein haastavaa. Yhdessä yhteistyökumppaniensa kanssa, erityisesti Hansen-Singleton (1982), Hansen sovelsi menetelmää osakehinnoittelumallien estimointiin.
Hansen on tunnettu myös niin sanottujen Hansen-Jagannathan -rajojen todistamisesta, yhdessä oppilaansa Javi Ragannathanin kanssa.
Viime vuosina Hansenin työ on keskittynyt epävarmuuden analysointiin päätösteorian työkaluja käyttäen. Vuonna 2008 hän julkaisi pitkäaiksen yhteistyökumppaninsa Thomas Sargentin kanssa kirjan "Robustness", joka käsittelee epävarmuuden mallintamista. Tutkimustyössään Hansen on soveltanut näitä työkaluja esimerkiksi ilmastonmuutokseen ja koronaviruspandemian hoitoon liittyvissä kysymyksissä.
Thomas F. Farrell

Thomas Francis Farrell (3. joulukuuta, 1891 Brunswick, New York – 11. huhtikuuta, 1967 Reno, Nevada) oli yhdysvaltalainen sotilashenkilö, arvoltaan prikaatinkenraali. Tuona ajankohtana mikä oli 1940-luvun alkupuolella, Thomas Farrell osallistui Manhattan-projektiin. Manhattan Engineer District (suom. "Manhattanin piiri-insinöörit") oli Yhdysvaltain sotilaallis-tieteellinen tutkimusprojekti ja samalla myös jättikokoinen rakennushanke. Tuohon hankkeeseen upotettiin 27 kuukauden aikana, arviolta 2 miljardia silloista Yhdysvaltain dollaria (USD). Kenraali Farrell toimi projektin vetäjän Leslie R. Grovesin apurina eli kakkosmiehenä. Esimies-työtoverinsa Grovesin tavoin, Farrell osallistui Trinity-ydinkokeeseen ja oli sen silminnäkijä.
Japanin antauduttua ja sitä seuranneen miehitysvaiheen aikana kenraali Farrell johti tutkimusryhmää, joka koetti selvittää atomipommien vaikutusta ihmiseen. Thomas Farrell kiisti jyrkästi mainittavan radioaktiivisuuden esiintymisen sekä sellaisen mahdolliset vaikutukset. Yhdysvaltain armeija määräsi tästä aiheesta täydellisen tiedotussulun. Tuolloin oli Douglas MacArthur Japanin ylin käskynhaltija.
Eläkkeelle jäädessään oli Thomas Farrell kenraalimajurin arvoinen.
Lähteet.
Viitteet.
Wilhelm Linsén

August Wilhelm Linsén (10. kesäkuuta 1830 Helsinki – 19. tammikuuta 1858 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Linsénin vanhemmat olivat kaunopuheisuuden ja runousopin professori Johan Gabriel Linsén ja hänen toinen puoliso Vilhelmina Petronella Hoeckert. Linsén pääsi ylioppilaaksi 1849, ja hänestä tuli intendentinkonttorin oppilas 1850.
Linsén toimi yleisten rakennusten intendentinkonttorissa 3:ntena konduktöörinä 1856 ja sihteerinä 1856–1858.
Linsén suunnitteli Sipoon Östersundomiin Koivuniemi-nimisen huvilan, joka rakennettiin 1856–1858. Huvilan omisti 1879–1898 Zachris Topelius.
Linsén teki 17-vuotiaana vuonna 1847 isänsä käskystä tunnetun pilakuvan Elias Lönnrotista. Kuva esittää paljasjalkaista, patalakkiin ja hännystakkiin pukeutunutta Lönnrotia, jolla on keppi kädessä ja tuohikontti selässä. Kuvaan liittyy latinankielinen teksti "Unus homo nobis cursando restituit rem" ("Yksi ainoa mies meille juoksemalla korjasi kaiken"). Kuvan piirtämisen alkusyynä oli se, että Johan Gabriel Linsén vastusti Lönnrotin hyvälle ystävälle Johan Vilhelm Snellmanille ehdotettua kunniatohtorin arvoa.
Alone in the Dark (elokuva)

Alone in the Dark on 28. tammikuuta 2005 ensi-iltansa saanut Uwe Bollin ohjaama elokuva. Se perustuu "Alone in the Dark" -pelisarjaan. Elokuva sai kielteisiä arvosteluja ja se on Internet Movie Databasen sadan huonoimman listalla. Elokuvan pääosassa ovat Christian Slater, Tara Reid ja Stephen Dorff. Alone in the Dark sai vuonna 2008 jatko-osan "Alone in the Dark II".
Alistair Brownlee

Alistair Edward Brownlee, MBE (s. 23. huhtikuuta 1988 Dewsbury) on brittiläinen triathlonin olympiavoittaja, maailmanmestari ja Euroopan-mestari. Brownlee on 184 senttimetriä pitkä ja painaa 70 kilogrammaa.
Ura.
Brownlee saavutti kultaa vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Brownlee uusi olympiakultansa neljä vuotta myöhemmin Rio de Janeiron olympialaisissa. Hän oli mukana myös vuoden 2008 kesäolympialaisissa sijoittuen sijalle 12. MM-kilpailuista Brownleellä on neljä kultaa ja yhden pronssin. EM-kilpailuista hän on saavuttanut kolme kultaa ja yhden hopean. Vuoden 2014 Kansainyhteisön kisoissa Glasgow'ssa Brownlee kilpaili Englannin väreissä voittaen kaksi kultaa.
Brownlee nimettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäseneksi (MBE) uutena vuotena 2013. Myös Brownleen nuorempi veli, Jonathan Brownlee on triathlonisti, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Ezequiel Schelotto

Matías Ezequiel Schelotto (s. 23. toukokuuta 1989 Buenos Aires, Argentiina) on italialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on oikea laitalinkki. Hän edustaa argentiinalaisseura Racing Clubia. Hän on pelannut pitkään Italiassa sekä myös Portugalissa ja Englannissa. Italian pääsarjassa Serie A:ssa hän on pelannut seitsemässä eri joukkueessa yhteensä 155 ottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. Portugalin liigassa hän on pelannut 37 ottelua Sportingin joukkueessa ja Englannin Valioliigassa 28 ottelua Brighton &amp; Hove Albionin joukkueessa.
Andrei Snežnevski

Andrei Vladimirovitš Snežnevski (, 7. toukokuuta / 20. toukokuuta 1904 Kostroma – 12. heinäkuuta 1987 Moskova) oli neuvostoliittolainen psykiatri, joka kehitti diagnoosin hiipivä skitsofrenia poliittisille toisinajattelijoille. Hän oli Neuvostoliiton lääketieteellisen tiedeakatemian johtaja vuosina 1982–1987.
Kéa

Kéa (; myös "Tzia", ), antiikin Keos (, ), on Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään. Saaren pinta-ala on 131,693 neliökilometriä ja asukasluku 2 446 (vuonna 2001). Hallinnollisesti Kéa kuuluu Kéan kuntaan, Kéa-Kýthnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkylä on Ioulída.
Maantiede.
Kéa sijaitsee Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä Itä-Attikan rannikosta ja Soúnion niemestä kaakkoon. Se on Kykladien saariryhmän luoteisin saari. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Kýthnos kaakkoispuolella, Makrónisos länsipuolella Attikan rannikon edustalla, Euboia pohjoispuolella ja Gyáros itäpuolella.
Saaren korkein kohta on Profítis Ilías (568 metriä).
Hallinto, kaupungit ja kylät.
Kéa kuuluu hallinnollisesti Kéan kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria.
Saaren suurimmat asutukset ovat satamakylä Korissía (711 asukasta), joka sijaitsee saaren luoteisrannikolla; pääkylä Ioulída eli Chóra (633 asukasta), joka sijaitsee saaren pohjoisissa sisäosissa; sekä Písses (157) ja Vourkári (121). (Katso myös: Luettelo Kéan kunnan kylistä ja saarista.)
Historia.
Antiikin aika saari tunnettiin paitsi nimellä Keos myös nimellä "Hydrussa" ("Hydroussa"). Kreikkalaisessa mytologiassa saarella kerrotaan asuneen nymfejä, jotka jumalat ajoivat pois kateellisina saaren kauneudesta. Saaren Agía Eirínistä (Ágia Iríni) on löydetty merkittävä kykladisen kulttuurin aikainen asutus.
Keoksella oli antiikin aikana neljä kaupunkivaltiota ("polis"), jotka muodostivat tetrapoliin eli neljän kaupungin liiton. Kaupungit olivat Iulis, Karthaia, Koressia ja Poieessa. Persialaissodissa kaupungit taistelivat Ateenan puolella persialaisia vastaan, päin vastoin kuin suurin osa Kykladien saarista. Sodan jälkeen saari liittyi Deloksen meriliittoon. Saari oli venetsialaisvallan alla vuosina 1207–1537 ja turkkilaisvallan alla vuosina 1537–1821. 1800-luvulla se osallistui ensimmäisten joukossa Kreikan vapaustaisteluun. Kéasta tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuonna 1821. 1900-luvulla monet saaren asukkaista ovat muuttaneet pois saarelta.
"HMHS Britannic" upposi Kéan luoteispuolelle ensimmäisen maailmansodan aikana 21. marraskuuta 1916 toimiessaan sairaalalaivana. "RMS Titanicin" sisaralus oli aikansa suurin laiva. Hyvin säilynyt hylky makaa noin 110 metrin syvyydessä.
Nähtävyydet.
Kéan nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Agía Eirínin esihistoriallisen ajan muinaisjäänteet, Ioulídan venetsialaisaikainen linna ja Kéan arkeologinen museo, 500-luvulla eaa. tehty suurikokoinen Iuliin leijonapatsas Ioulídan lähellä, Apollonin ja Athenen temppelien rauniot Karthaian arkeologisella alueella, hellenistisen ajan tornin jäänteet Agía Marínassa sekä Kastrianín luostari ("Moní Kastrianís"). "HMHS Britannicin" hylky on suosittu sukelluskohde.
Kímolos

Kímolos () on Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään. Saaren pinta-ala on 37,426 neliökilometriä ja asukasluku 908 (vuonna 2001). Hallinnollisesti Kímolos kuuluu Kímoloksen kuntaan, Míloksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkylä on Kímoloksen kylä.
Maantiede.
Kímolos sijaitsee Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Mílos eteläpuolella, Polýaigos kaakkoispuolella ja Sífnos koillispuolella. Kímoloksen ja Míloksen erottaa toisistaan noin 1,6 kilometriä leveä salmi.
Saaren korkein kohta on Paliókastro (367 metriä).
Hallinto ja kylät.
Kímolos kuuluu hallinnollisesti Kímoloksen kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria.
Saaren suurimmat asutukset ovat Kímoloksen kylä eli Chorió (837 asukasta), Psáthi (19) ja Alykí (17). (Katso myös: Luettelo Kímoloksen kunnan kylistä ja saarista.)
Historia.
Antiikki.
Arkeologisten löydösten perusteella Kímolos oli asutettu mykeneläisellä ajalla. Antiikin aikana saari tunnettiin myös nimellä "Ekhinusa". Saaren poliksen eli kaupunkivaltion Kimoloksen kaupunkikeskus sijaitsi saaren lounaisrannikolla. Kaupunki vaikuttaa kuuluneen Meloksen poliksen alaisuuteen. Saarelta kaivettiin muun muassa hopeaa, ja kaivostoiminta oli sen tärkein elinkeino bysanttilaiselle ajalle saakka.
Myöhempi historia.
Keskiajan kuluessa saari tuhottiin monesti. Vuosina 1207–1579 saari kuului ensin Náxoksen herttuakuntaan ja sitten venetsialaisille. Tuolloin sitä kutsuttiin hopeaan viittaavalla nimellä "Argentiera". Vuonna 1579 osmanit valtasivat saaren. Osmanivallan aikana saari oli toistuvasti merirosvojen hyökkäysten kohteena. Saaresta tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuonna 1821.
Nähtävyydet.
Saaren nähtävyyksiin lukeutuvat muun muassa Chorión kylän venetsialaisaikainen linna ("Kástro"), Evangelístrian kirkko ja Kímoloksen arkeologinen museo, sekä lounaisrannikolla sijaitsevat antiikin Kimoloksen kaupungin rauniot ja mykeneläisaikaiset haudat. Saaren koillisosassa on rikkipitoisia lähteitä.
Kýthnos

Kýthnos (; transl. myös "Kíthnos") on Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään. Saaren pinta-ala on 99,432 neliökilometriä ja asukasluku 1 310 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Kýthnos kuuluu Kýthnoksen kuntaan, Kéa-Kýthnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkylä on Kýthnoksen kylä.
Maantiede.
Kýthnos sijaitsee Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä. Se kuuluu Kykladien luoteisimpiin saariin. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Kéa pohjoispuolella ja Sérifos eteläpuolella.
Saaren korkein kohta on Profítis Ilías (336 metriä).
Hallinto ja kylät.
Kýthnos kuuluu hallinnollisesti Kýthnoksen kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria.
Saaren suurimmat asutukset ovat pääkylä Kýthnoksen kylä eli Chóra (561 asukasta), pääsatama Mérichas (369), Dryopída (325) ja Loutrá (81). (Katso myös: Luettelo Kýthnoksen kunnan kylistä.)
Historia.
Antiikki.
Antiikin ajan Kythnoksen poliksen eli kaupunkivaltion kaupunkikeskus sijaitsi saaren länsirannikolla lähellä nykyistä Mérichasta. Sen akropoliilla on muun muassa julkisten rakennusten ja pyhäköiden sekä muurien jäänteitä. Saari ei ollut historiassa kovin suuressa osassa. Sen tiedetään lähettäneen laivoja Salamiin meritaisteluun vuonna 480 eaa. kreikkalaisten puolella sekä olleen tämän jälkeen mukana Ateenan johtamassa Deloksen meriliitossa.
Myöhempi historia.
Myöhempi historia seuraa lähisaarten kuten Kéan vaiheita. Venetsialaiset valtasivat saaren vuonna 1207 ja osmanit vuonna 1537. Saaresta tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuonna 1821. Vielä 1800-luvulla saari tunnettiin nimellä "Thermia" saaren koillisosassa olevien kuumien lähteiden mukaan.
Nähtävyydet.
Saaren nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Katafýkin luola Dryopídassa, venetsialaisaikainen linna ("Kástro") saaren pohjoisosassa, saaren antiikin aikaisen kaupungin arkeologinen alue Vryókastro lähellä Mérichasta, sekä Chóran kylässä olevat antiikin aikaiset jäänteet ja Kýthnoksen arkeologinen museo.
Relaatiomalli

Relaatiomalli on ensimmäisen kertaluvun predikaattilogiikkaan perustuva tietokantamalli. Relaatiomallia hyödyntäviä tietokantoja kutsutaan vastaavasti relaatiotietokannoiksi. Relaatiomallin muotoili ja esitti ensimmäisenä Edgar F. Codd, jonka artikkeli "A Relational Model of Data for Large Shared Data Banks" julkaistiin vuonna 1970 "Communications of the ACM" -lehdessä. Relaatiomallia varhaisempia tietokantamalleja ovat hierarkkinen malli ja verkkomalli. Relaatiomallia uudempi on puolestaan oliomalli. 
Relaatiomallissa tietokantaan tallennettava data esitetään järjestettyinä äärellisinä listoina, jotka on ryhmitelty relaatioiksi. Relaatiota vastaava tietokantatermi on taulu. Vastaavasti kutakin tietokantaan tallennettua kohdetta, useista attribuuteista muodostuvaa "monikkoa" (), vastaa taulun rivi ja "attribuuttia" taulun sarake. 
Relaatiomallin tarkoituksena on toimia datan ja siihen kohdistuvien kyselyiden määrittelyn logiikkana. Relaatiomallin avulla käyttäjät määrittelevät tietokannan sisällön ja siitä tehtävät tiedonhaut ilman, että he ottavat kantaa datan tallentamisen tekniseen toteutukseen. Relaatiomalli toimii siis tietoriippumattomuuden takaajana.
SQL-tietokantakieli on relaatiomallin tunnettu sovellutus, joka ei kuitenkaan noudata relaatiomallia puhtaasti. Relaatiomallin kehittäjä Codd protestoi eräitä SQL:ssä tehtyjä ratkaisuja vastaan niiden rikkoessa relaatiomallin periaatteita vastaan.
Meganísi

Meganísi () on Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään ja tarkemmin Tilevoḯdes-saariin. Saaren pinta-ala on 22,356 neliökilometriä ja asukasluku 1 040 (2011). Hallinnollisesti Meganísi kuuluu Meganísin kuntaan, Lefkaksen alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Saaren pääkylä on Katoméri.
Maantiede.
Meganísi sijaitsee Välimereen kuuluvassa Joonianmeressä heti Lefkaksen itäpuolella. Saaret erottaa noin kilometrin levyinen salmi. Meganísin muut lähimmät suuremmat saaret ovat Arkoúdi ja Átokos eteläpuolella sekä Kálamos ja Kastós itäpuolella.
Saaren korkein kohta on 301 metriä. Saaren pääelinkeinot ovat turismi, kalastus ja maanviljely.
Hallinto ja kylät.
Meganísi kuuluu hallinnollisesti Meganísin kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria.
Saaren suurimmat asutukset ovat pääkylä Katoméri (455 asukasta), pääsatama Spartochóri (382) sekä kalastajakylä Vathý (203). Katoméri sijaitsee sisämaassa saaren itäosassa. Sekä Spartochóri että Vathý sijaitsevat luonnonsatamalahdissa saaren pohjoisrannikolla. (Katso myös: Luettelo Meganísin kunnan kylistä ja saarista.)
Historia.
Ensimmäiset merkit asutuksesta Meganísillä ovat peräisin neoliittiselta kaudelta. Antiikin aikana saari tunnettiin nimellä "Tafos". Nimi oli peräisin kreikkalaisen mytologian Tafoksesta, joka oli Poseidonin poika ja alueen myyttinen hallitsija. Roomalaisten lähteiden mukaan Kaprian saari eli nykyinen Capri olisi ollut tafoslaisten siirtokunta.
Meganísin historia seuraa pääosin sen suuremman naapurin Lefkaksen vaiheita. Saari oli Korintin siirtokuntana 600-luvulta eaa. lähtien. Roomalaiset valloittivat sen vuonna 197 eaa. Vuonna 1204 saari siirtyi Bysantilta Venetsian vallan alle. Se oli frankkivallan alla vuosina 1294–1479 ja tämän jälkeen osmanivallan alla. Venetsialaiset saivat saaren haltuunsa uudelleen vuonna 1684.
Vuonna 1797 Meganísi siirtyi ranskalaisille ja seuraavana vuonna turkkilais-venäläisen vallan alle. Vuosina 1807–1809 valtaa pitivät jälleen ranskalaiset. Vuonna 1810 saari siirtyi brittivallan alle. Vuosina 1815-1864 saari oli osa Jooniansaarten yhdysvaltoja, joka oli Britannian protektoraatti. Meganísistä tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuonna 1864. Toisessa maailmansodassa saari oli Italian miehittämä. 1950-luvulla suuri osa väestöstä muutti pois saarelta.
Nähtävyydet.
Meganísin nähtävyyksiin kuuluu muiden muassa Papanikolíksen luola, joka sijaitsee saaren länsirannikolla. Sen sanotaan olevan Kreikan toiseksi suurin meriluola.
Oinoússes

Oinoússes (; transl. myös "Inoússes") tai "Oinoússa" (Οινούσσα; transl. myös "Inoússa") on Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saarten saariryhmään. Saaren pinta-ala on 14,382 neliökilometriä ja asukasluku 826 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Oinoússes kuuluu Oinoússeen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkylä on Oinoússeen kylä.
Maantiede.
Oinoússes sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren itäosassa Chíoksen koillisrannikon ja Turkin Karaburunin niemimaan välissä. Saaren erottaa Chíoksesta noin kaksi kilometriä leveä salmi. Etäisyys Turkin rannikosta on noin 9 kilometriä. Saaren itäpuolella sijaitsee pienempi Pásaksen saari.
Saaren korkein kohta on Voútyro (182 metriä).
Hallinto ja kylät.
Oinoússes kuuluu hallinnollisesti Oinoússeen kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria.
Saaren asutukset ovat pääkylä Oinoússeen kylä (792 asukasta), Kástro (29) ja Aspalathrókampos (5). (Katso myös: Luettelo Oinoússeen kunnan kylistä ja saarista.)
Historia.
Antiikin aikana Oinoússes tunnettiin rypäleistään ja viineistään, ja saari on saanut tästä myös viiniin ("oinos") viittaavan nimensä. Saari on tunnettu myös nimellä "Egnoússa".
Saaren historia on yleensä seurannut sen suuremman naapurin Chíoksen vaiheita. Kreikan vapaustaistelun aikaan vuonna 1821 monet saarelaiset pakenivat saarelta muualle Kreikkaan taistelemaan turkkilaisia vastaan. Asukkaat palasivat saarelle vuonna 1827. Saaresta tuli Chíoksen tavoin osa Kreikkaa vuonna 1912.
Merenkulku ja laivanvarustustoiminta ovat olleet merkittävä osa Oinoússeen historiaa ja monet varakkaat laivanvarustajat ovat kotoisin saarelta.
Nähtävyydet.
Oinoússeen nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Oinoússeen kylässä sijaitseva merimuseo sekä saaren länsiosassa sijaitseva Neitsyt Marian ilmestyksen luostari ("Moní Evangelismoú tis Theotókou"). Luostari tunnetaan muun muassa erään laivanvarustajan tyttärelleen rakennuttamasta mausoleumista. Tytär kuoli pian ryhdyttyään nunnaksi, ja hänen ruumiinsa muumioitui tavalla, jota pidettiin ihmeenä.
Paxós

Paxós (), usein Paxoí (Παξοί, transl. myös "Paxí"), on Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään ja tarkemmin Paxoín saariin. Saaren pinta-ala on 25,3 neliökilometriä ja asukasluku 2 280 (2011). Hallinnollisesti Paxós kuuluu Paxoín kuntaan, Korfun alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen.
Paxós on Paxoín saarten pääsaari ja usein siihen viitataan yksinkertaisesti nimellä Paxoí. Siitä noin 1,6 meripeninkulmaa (noin 3 kilometriä) kaakkoon sijaitsee pienempi Antípaxoksen saari. Saaret sijaitsevat Korfun kaakkoispuolella noin 8,6 meripeninkulmaa (noin 16 kilometriä) Epeiroksen rannikosta länteen. Saarista kauempana kaakossa sijaitsee Lefkas.
Saaren pääkylä on Paxoín kuntakeskus Gáios (498 asukasta), joka sijaitsee saaren itärannikolla. Saaren muut suurimmat asutukset ovat Oziás (196 asukasta), Makrátika (149), Lákka (147), Bogdanátika (135) ja Apergátika (105). (Katso myös: Luettelo Paxoín kunnan kylistä ja saarista.)
Saaren historia seurailee muiden Jooniansaarten vaiheita. Vuosina 1815–1864 saari oli osa Jooniansaarten yhdysvaltoja, joka oli Britannian protektoraatti. Saaresta tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuonna 1864.
Saaren nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Gáioksen museo, sekä saaren rannikon meriluolat ja Orthólithos-nimellä tunnettu kalliomuodostelma, joille pääsee turistiveneillä.
Salamis (saari)

Salamis (; ) on Kreikan saari, joka kuuluu Saronisten saarten saariryhmään. Saaren pinta-ala on 95 neliökilometriä ja asukasluku 39 283 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Salamis kuuluu Salamiin kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Saaren pääkaupunki on Salamiin kaupunki.
Maantiede.
Salamis sijaitsee Saroninlahdessa Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä aivan Attikan rannikon tuntumassa Ateenan metropolialueen ja Pireuksen sataman edustalla. Ainoastaan kapea salmi erottaa sen sekä Attikasta että Megariksesta. Salamiin ja Pireuksen välissä sijaitsee pieni Psyttáleian saari. Kauempana saaren eteläpuolella sijaitsee Aíginan saari.
Salamis on sekä pinta-alaltaan että asukasluvultaan suurin Saronisista saarista. Saari on jotakuinkin länteen päin aukeavan puolikuun muotoinen. Saaren korkein kohta on Óros Mavrovoúni (375 metriä). Salamiin saarelle on lyhyt matka Ateenasta, mutta se ei kuulu Kreikan turistisaariin. Saaren pääsatama on Paloúkia.
Hallinto, kaupungit ja kylät.
Salamis kuuluu hallinnollisesti Salamiin kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria. Vuoteen 2011 saakka saari jakautui kahteen kuntaan.
Saaren suurimmat asutukset ovat Salamiin kaupunki (25 370 asukasta), Aiánteio (4 860), Ampelákia (4 710), Selínia (2 509), Batsí (235) ja Pérani (226). (Katso myös: Luettelo Salamiin kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Historia.
Antiikin aikana Salamis tunnettiin myös nimillä "Pityussa" (Ῥιτυοῦσσα), "Skiras" (Σκιράς) ja "Kykhreia" (Κυχρεία). Alun perin saari oli aiginalaisten siirtokunta. Sittemmin se oli Ateenan ja Megaran kiistakapulana. Lopulta Ateena valtasi sen itselleen ja siitä tuli osa Attikaa.
Saari tunnetaan ennen kaikkea sen itäpuolella vuonna 480 eaa. käydystä Salamiin meritaistelusta, joka oli yksi persialaissotien merkittävimmistä taisteluista. Siinä Ateenan ja sen liittolaisten laivasto voitti Persian ja sen liittolaisten laivaston.
Alkuperäinen antiikin Salamiin kaupunki sijaitsi saaren etelärannikolla. Kun saaresta tuli Ateenan "demos", uusi Salamiin kaupunki rakennettiin saaren itärannikolle eli Ateenan puolelle. Tästä antiikin Salamiin kaupungista on säilynyt jäänteitä Ampelákian lähellä. Nykyinen saaren länsirannikolla sijaitseva Salamiin kaupunki on näin kolmas samanniminen historian aikana.
Audi S6

Audi S6 on Audin vuodesta 1994 lähtien valmistama edustusluokan automalli, joka on urheilullisempi versio Audi A6 -mallisarjasta. S6 sijoittuu mallistossa RS6:n alapuolelle.
Audi S6 C4 (1994–1997).
Audi 100 (C4) -malliin perustuvaa urheilullisempaa versiota oli myyty vuosina 1991–1994 Audi S4 -nimisenä. Vuoden 1994 faceliftin yhteydessä Audi 100 sai nimekseen A6, ja sen urheilullisesta versiosta puolestaan tuli S6. S4-mallinimi siirtyi Audi A4:n urheilullisemmalle versiolle. Kuten edeltäjänsä, S6 oli saatavana sekä neliovisena sedanina että Avant-farmarimallina.
Moottorivalikoima oli sama kuin edeltäneessä S4:ssä. Vaihtoehtoina olivat viisisylinterinen 2,2-litrainen (230 hv) ja 4,2-litrainen V8 (290hv). Pienemmän moottorin yhteydessä oli viisi- tai kuusivaihteinen manuaalivaihteisto tai neliportainen automaattivaihteisto. Suuremman yhteyteen sai kuusivaihteisen manuaalivaihteiston tai neliportaisen automaatin. Vetotapana oli aina neliveto. Vuonna 1996 esiteltiin S6 Plus, jossa V8-moottorin teho oli nostettu 326 hevosvoimaan. Mallissa oli aina kuusivaihteinen manuaalivaihteisto.
Audi S6 C5 (1999–2003).
Audi A6 (C5) -malliin perustuva S6 esiteltiin vuonna 1999. Se oli jälleen saatavana sekä sedanina että Avant-farmarimallina.
Moottorina on 4,2-litrainen V8 teholtaan 340 hevosvoimaa. Voimansiirtona on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto tai viisiportainen automaattivaihteisto ja vetotapana neliveto.
Vuonna 2001 xenon-ajovalot tulivat vakiovarusteiksi. 
Audi S6 C6 (2006–2010).
Audi A6 (C6) -malliin perustuva S6 esiteltiin Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2006. Korimalleina olivat jälleen sedan ja farmarimalli Avant.
Moottorina autossa käytettiin 5,2-litraista V10-moottoria, jonka teho on 435 hevosvoimaa. Voimansiirtona on kuusiportainen automaattivaihteisto ja vetotapana neliveto.
Vuonna 2008 malli sai muun muassa uudet, aikaisempaa leveämmät takavalot.
Audi S6 C7 (2011–2018).
Audi A6 (C7) -malliin perustuva S6 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2011.
Auton voimanlähteenä on kaksoisturboahdettu 4,0-litrainen V8 teholtaan 420 hevosvoimaa. Voimansiirtona on seitsemänportainen kaksoiskytkinvaihteisto ja vetotapana neliveto.
Syksyllä 2014 malli sai pienen kasvojenkohotuksen. Samalla moottorin teho nousi 450 hevosvoimaan. 
Audi S6 C8 (2019–).
Audi A6 (C8) -malliin perustuva S6 esiteltiin keväällä 2019. Euroopan markkinoilla sen moottorina on 3,0-litrainen V6 TDI -dieselmoottori teholtaan 349 hevosvoimaa. Muilla markkina-alueilla autossa käytetään 2,9-litraista V6 TFSI -bensiinimoottoria, jonka teho on 450 hevosvoimaa. Kummankin moottorin yhteydessä on sekä tavallinen turboahdin että sähköinen ahdin ja 48 voltin kevythybridijärjestelmä. Voimansiirtona on kahdeksanportainen automaattivaihteisto ja vetotapana neliveto.
Condition Hüman

 
Condition Hüman on yhdysvaltalaisen Queensrÿche-yhtyeen studioalbumi, joka ilmestyi Century Media -levymerkillä 2. lokakuuta 2015. Albumi on yhtyeen toinen laulaja Todd La Torren kanssa. "Condition Hüman" sijoittui "Billboardin" albumilistalla 27:nneksi.
Yhtye tiedotti toukokuussa 2014 säveltävänsä seuraajaa vuoden 2013 "Queensrÿche"-albumille. Joulukuussa 2014 yhtye aloitti PledgeMusic-palvelussa kampanjan, jonka kautta albumi oli ennakkotilattavissa erilaisten lisäkkeiden ohella. Albumi äänitettiin alkuvuodesta 2015 Uberbeatz-studiolla Washingtonissa tuottaja Chris ”Zeuss” Harrisin kanssa.
20. heinäkuuta 2015 julkaistiin albumin avauskappale ”Arrow of Time” SoundCloud-suoratoistopalvelussa, ja samalla paljastettiin myös albumin nimi ja julkaisupäivä. Yhtye soitti kappaletta myös heinä–elokuun 2015 Euroopan-kiertueellaan, muun muassa Wacken Open Airissa.
Romy Tarangul

Romy Tarangul (s. 19. lokakuuta 1987 Frankfurt an der Oder) on saksalainen judon MM- ja EM-mitalisti.
Tarangul saavutti MM-kilpailujen 52 kg:n painoluokassa pronssia Rotterdamissa 2009 ja sijoittui viidenneksi Tokiossa 2010. Hän sai joukkuekilpailun MM-pronssia Tšeljabinskissa 2014. Hän sijoittui olympialaisissa 52 kg:n sarjassa yhdeksänneksi Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012.
Tarangul sai 52 kg:n painoluokassa EM-hopeaa Lissabonissa 2008 hävittyään loppuottelussa espanjalaiselle Ana Carrascosalle. Hän sai 52-kiloisissa EM-pronssia Tšeljabinskissa 2012 sekä sijoittui viidenneksi Istanbulissa 2011 ja seitsemänneksi Belgradissa 2007. EM-joukkuekilpailussa hän saavutti hopeaa Istanbulissa 2011 ja Montpellier’ssa 2014 sekä pronssia Tšeljabinskissa 2012.
Tarangul sai pronssia 52 kg:n sarjassa Kazanin universiadeissa 2013. Hän on sijoittunut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kerran toiseksi ja neljä kertaa kolmanneksi. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hän on saavuttanut neljä turnausvoittoa, yhden kakkossijan ja neljä kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kaksi Saksan-mestaruutta.
Mikko Mäkinen

Mikko Mäkinen (s. 1967) on suomalainen jazzsaksofonisti. Mäkinen on opiskellut Sibelius-Akatemiassa jazzosastolla. Hän on työskennellyt saksofonistina muun muassa UMO Jazz Orchestrassa, Riku Niemi Orchestrassa ja Kansallisteatterissa, sekä opettajana muun muassa Sibelius-Akatemiassa, Lappeenrannan musiikkiopistossa ja Helsingin Pop &amp; Jazz Konservatoriossa. Saksofonien lisäksi Mäkinen soittaa myös klarinetteja ja huiluja.
Pyhä Saara

Pyhä Saara voi viitata seuraaviin:
Moldovan puolalaiset

Puolalaisten historian Moldovassa voidaan ajoittaa alkaneen 1300–1500-luvuilla, jolloin kauppareitti yhdisti Moldovan ruhtinaskunnan Puolaan. Myöhemmin alue oli lyhyesti Puolan kuningaskunnan vasallina. Näihin aikoihin Moldovassa ei ollut merkittäviä puolalaisia siirtokuntia. Näitä alkoi muodostua 1700-luvulla kun puolalaisia alkoi muuttamaan poliittisista ja taloudellisista syistä Bessarabiaan, joka oli osa nykyajan Moldovaa. Näihin kuului karanneita maaorjia, Stanisław Leszczyńskin tappion kärsineitä joukkoja ja Kościuszkon kapinan hävinneitä kapinallisia. Puolan jaot myös toivat puolalaisia Moldovaan.
Neuvostoliiton vuoden 1989 väestönlaskennassa Moldavian sosialistisessa neuvostotasavallassa asui 4 739 puolalaista. Moldovan vuoden 2004 väestönlaskennassa puolalaisia oli 2 383 . Jälkimmäinen luku ei sisällä Transnistrian lukuja ja saman vuoden Transnistrian väestönlaskennan mukaan sen väkiluvusta 2 % oli puolalaisia (eli noin 1 100).
Jotkut puolalaisaktivistien ja -diplomaattien julkaisut kertovat puolalaisia olevan jopa yli 20 000. Lukumäärä ylittää huomattavasti väestölaskennassa itsensä puolalaiseksi ilmoittaneiden määrän. Jotkut laskevat lukuihinsa henkilöt, joilla on puolalaisia esi-isiä, jotkut olettavat katolilaisten (ortodoksimaassa) olevan todennäköisesti puolalaissukuisia ja tämä voi sisältää myös esimerkiksi ukrainalaisia, joilla on puolalaisia sukujuuria.
Venäjän ja Neuvostoliiton Puolan kulttuurin vastaisen suhtautumisen vuoksi vain pieni osa Moldovan puolalaisista puhuu nykyään puolaa. 
16.–17. toukokuuta 1995 järjestettiin kansainvälinen konferenssi aiheenaan puolalaiset Moldovassa. Ennen konferenssia ilmestyi kirja "Polacy w Mołdowie mówią o sobie", joka oli kokoelma neuvostoaikana Moldovassa asuneiden tai yhä Moldovassa asuvien puolalaisien muistelmia. Konferenssin materiaali julkaistiin nimellä "Polacy w Mołdawii".
Puolalaiset järjestöt Moldovassa.
Neuvostoliiton hajoamisen aikoihin vuonna 1990 professori Tadeusz Malinowski perusti Chișinăussa Puolalaisen kulttuurin yhdistyksen ("Polskie Stowarzyszenie Kulturalne"), mutta sen toiminta ei vakiintunut. Sen jälkeen on kuitenkin perustettu monia puolalaisjärjestöjä. Vuonna 2013 aktiivisia olivat:
Vettor Pisani -luokka

Vettor Pisani -luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kahden 1890-luvulla valmistetun panssariristeilijän muodostama alusluokka.
Austin A40 Sports

Austin A40 Sports oli vuosina 1950 – 1953 Austin A40 Devonin alustalle valmistettu, neljän hengen alumiinisella avokorilla varustettu urheilullinen automalli. A40 Sports esiteltiin vuoden 1949 Lontoon autonäyttelyssä.
A40 Sports on auto, joka on hieman vaikeasti sijoitettavissa mihinkään tiettyyn luokkaan ja sille ei ehkä siksi löytynyt varsinaista kohderyhmää. Nelipaikkaisena se oli enemmänkin avokorinen ja urheilullinen perheauto, kuin urheilullinen matkailuauto, koska malli perustui koriaan lukuun ottamatta vakiotekniikalle. Erikoistyönä tehty alumiinikori kuitenkin nosti auton hinnan suurien kuusisylinteristen perheautojen yläpuolelle. A40 Sportsin päämarkkina-alue oli Yhdysvallat, mutta mallista ei tullut toivotunkaltaista menestystä ja sen valmistusmääräksi jäi 4011 kappaletta.
Historia.
West Bromwichin kaupungissa sijainnut ja autojen koritukseen erikoistunut Jensen Motors oli tehnyt Austinin kanssa yhteistyötä jo 1920-luvun puolivälistä lähtien, ja myös A40 Sports syntyi tämän yhteistyön hedelmänä. Jensen Motorsin palvelukseen oli vuonna 1946 siirtynyt aiemmin Wolseley Motorsin designerina toiminut Eric Neale, jonka ensimmäinen työ Jensenille oli uusi, mallivuodelle 1950 esitelty Interceptor. Jensen kävi neuvotteluja Austinin kanssa tekniikan ja alustojen toimittamisesta kyseisen mallin valmistusta varten, ja tässä yhteydessä Austinin nokkamies Leonard Lord pääsi tutustumaan mallin suunnitelmiin. Hän piti näkemästään niin, että pyysi Jenseniä suunnittelemaan Interceptorista mittakaavassa pienennetyn version, joka voisi käyttää A40 Devonin alustaa.
Yleinen käytäntö oli, että tekniikan valmistajat toimittivat komponenttinsa Jensenille, joka sitten itse huolehti auton korittamisesta ja loppukokoonpanosta. A40 Sportsin kanssa järjestelmä toimi niin päin että valmiit korit toimitettiin Jenseniltä Austinin Longbridgen tehtaalle, jossa ne sitten yhdistettiin A40-alustaan ja saatiin aikaan valmis auto.
Yleistä.
Leonard Lordin esityksen mukaisesti A40 Sports perustui Austin A40 Devon -mallin alustalle. Runkoa jouduttiin kuitenkin vahvistamaan alkuperäisestä, jotta se olisi riittävän tukeva alumiinikorista avomallia varten. Vakioversiosta poiketen A40 Sportsin 1,2-litrainen moottori varustettiin kahdella SU-kaasuttimella yhden sijaan, ja tämä, yhdessä sylinterikannen muutosten kanssa nosti sen tehon alkuperäisestä 40 hv:sta 50 hevosvoimaan. (jotkin lähteet mainitsevat tehoksi 46 hevosvoimaa)
Neliportainen manuaalivaihteisto oli alun perin varustettu lattialle sijoitetulla vaihdekepillä. Ohjausvaihde on matopyörä-rulla -tyyppinen. Edessä on erillisripustetut pyörät kierrejousin, takana on jäykkä akseli puolielliptisillä lehtijousilla.
A40 Sportsin valmistus jakaantui kahteen hieman toisistaan poikkeavaan sarjaan. Alkuperäinen, marraskuussa 1950 tuotantoon tullut sarja, oli koodiltaan "GD2" ja sen ominaisuuksiin kuuluu lattialle sijoitettu vaihteenvalitsin ja "Devon"-mallin kanssa identtinen kojetaulu. Elokuusta 1951 huhtikuuhun 1953 valmistettiin sarjaa "GD3". Tässä versiossa vaihteenvalitsin on siirretty ohjauspylvääseen, uusitun kojetaulun mittaristo on sijoitettu sen keskelle ja jarrujärjestelmä on täyshydraulinen.
Nitreenit

Nitreenit ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa sähköisesti varautumattomalla typpiatomilla on kuusi elektronia uloimmalla kuorellaan, ja joista neljä on sitoutumatonta. Nitreenit ovat hyvin reaktiivisia ja muistuttavat rakenteeltaan ja monilta reaktioiltaan karbeeneja. Nitreenejä esiintyy useissa reaktioissa reaktiivisina välivaiheina.
Rakenne ja ominaisuudet.
Nitreeneissä neljästä sitoutumattomasta elektronista kaksi muodostaa vapaan elektroniparin ja kaksi elektronia on pariutumattomia. Kuten karbeeneilla näiden elektronien spinit voivat olla vastakkaiset, jolloin kyseessä on niin kutsuttu singlettitila, tai samansuuntaiset, jolloin kyseessä on triplettikarbeeni. Triplettitila on hieman singlettitilaa stabiilimpi. Nitreenit ovat hyvin elektrofiilisia ja reaktiivisia. Tavanomaisissa olosuhteissa niitä ei pyritä eristämään, mutta eräitä alkyylinitreenejä on onnistuttu eristämään 4 K (–269 °C) ja aryylinitreenejä on kyetty eristämään 77 K (–196 °C) lämpötilassa. Asyylinitreenit ovat hieman tavanomaisia nitreenejä stabiilimpia
Reaktiivisuus.
Singlettinitreenien ja triplettinitreenien reaktiot poikkeavat toisistaan siten, että siglettinitreenit reagoivat radikaalien tavoin, kun taas triplettinitreenit reagoivat yhtäaikaisreaktioilla. Karbeenien tavoin nitreenit reagoivat nukleofiilien kanssa additioreaktiolla tai insertioreaktiolla. Nitreeni kykenee insertoitumaan muun muassa C-H- tai C-C-sidoksiin muodostaen amiineja ja esimerkiksi reaktiossa alkeenien tai fullereenien kanssa muodostuu atsiridiineja. Erittäin tyypillisiä ovat migraatioreaktiot imiineiksi ja toisiintumiset isosyanaateiksi. Nitreenien toisiintumisia isosyanaateiksi tapahtuu muun muassa Curtius-, Hofmann- ja Lossen-toisiintumisissa. Aryylinitreenit toisiintuvat helposti muodostaen seitsenatomisen didehydroatsepiinirenkaan. Muita nitreenien reaktioita ovat abstraktioreaktiot ja dimerisoitumiset. Mikäli aromaattisen nitreeniin nähden orto-asemassa on substituentti reagoi nitreeni tämän substituentin kanssa usein molekyylinsisäisellä reaktiolla.
Nitreenien valmistus.
Tyypillisin tapa valmistaa nitreenejä on orgaanisten atsidien hajottaminen kuumentamalla eli termolyysi tai valokemiallisesti eli fotolyysin avulla. Termolyysissä muodostuu tyypillisesti triplettinitreeni ja fotolyysissä singlettinitreeni. Singlettinitreeni voi muuttua energiatilaltaan alhaisemmaksi triplettikarbeeniksi. Muita nitreenien valmistustapoja on esimerkiksi sulfonyyliatsidien termolyysi ja reaktio voimakkaiden emäksien kanssa.
Devardan metalliseos

Devardan metalliseos on metalliseos eli lejeerinki, joka sisältää alumiinia, kuparia ja sinkkiä. Sen CAS-numero on 8049-11-4. Devardan metalliseoksen pääasiallinen tarkoitus on nitraattien analyysi. Sillä voidaan myös analysoida nitriittejä. Emäksisissä olosuhteissa metalliseos pelkistää nitraatin ja nitriitin ammoniakiksi. Tavallisesti Devarda sisältää noin 50 % kuparia, 45 % alumiinia ja 5 % sinkkiä. Devardan metalliseos on hajutonta ja helposti syttyvää. Devardan metalliseos on väriltään harmaata. Sen sulamispiste on noin 550 °C.
Reaktiossa pelkistimenä toimii alumiini. 
 NO3- + 8 Al + 5 OH- + 18 H2O → 3 NH3 + 8 [Al(OH)4]-
Napoleoninleivos

Napoleoninleivos, myös: napoleonleivos, on useista kerroksista muodostuva voitaikinaleivonnainen, jossa on kreemi eli vaahdottu sokerin kanssa suolaton voi. Päälle laitetaan murskattu taikinalevy. Ei ikinä kuorrutettu.
Leivoksen nimi on peräisin Ranska vs. Venäjä sodasta joka oli vuonna 1812. Napoleon Bonaparte hovikokki keksi sen kuin ei ollut kovin paljon saatavilla taistelu kentällä. Suomessa leivos tunnetaan nimellä mille-feuille tai tuhatlehtinen.
Lucas Basset

Lucas Basset (s. 28. maaliskuuta 1991) on ranskalainen suunnistaja. Hän on saavuttanut henkilökohtaisella keskimatkalla kaksi sekä viestissä neljä arvokisamitalia.
Basset voitti nuorten MM-kilpailussa 2011 sprintin maailmanmestaruuden ja pronssia pitkältä matkalta. Aikuisten EM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui sprintissä 22:nneksi ja keskimatkalla 46:nneksi. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän oli keskimatkalla 24:s. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa hän jäi kahdella matkalla karsintaan. Vuoden 2014 EM-kilpailuissa hän sai pronssia viestissä sekä sijoittui 24:nneksi sprintissä ja 32:nneksi keskimatkalla. Vuoden 2014 MM-kilpailuissa tuloksena oli 12. sija sprinttiviestissä, 15. sija keskimatkalla ja 20. sija sprintissä.
Invernessin MM-kilpailuissa 2015 Basset saavutti hopeaa keskimatkalla ja pronssia Ranskan viestijoukkueessa. Sprinttiviestissä hän sijoittui seitsemänneksi, pitkällä matkalla yhdeksänneksi ja sprintissä 23:nneksi. Vuoden 2016 EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia keskimatkalla ja oli kuudes sprinttiviestissä, 23:s sprintissä ja 28:s miesten viestissä. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän oli neljäs pitkällä matkalla, viides keskimatkalla, kuudes viestissä ja kahdeksas sprinttiviestissä. Vuoden 2017 MM-kilpailuissa Basset saavutti hopeaa viestissä sekä sijoittui 13:nneksi sprinttiviestissä, 14:nneksi keskimatkalla ja 17:nneksi sprintissä. Vuoden 2018 EM-kilpailuissa hän oli viestissä neljäs, keskimatkalla kahdestoista, pitkällä matkalla 31:s ja sprintissä 34:s. MM-kilpailuissa 2018 hän saavutti viestissä pronssia sekä sijoittui keskimatkalla seitsemänneksi ja sprintissä 17:nneksi. Vuoden 2022 MM-kilpailuissa Basset oli Ranskan kuudenneksi sijoittuneessa sprinttiviestijoukkueessa. 
Suunnistuksen maailmancupin osakilpailuissa Basset on cupiin kuuluneiden arvokisasuunnistusten ulkopuolella sijoittunut parhaimmillaan viidenneksi vuonna 2013 Norjassa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän on ollut parhaimmillaan kymmenes vuonna 2016. Seuratasolla hän on edustanut muun muassa ruotsalaista OK Denselniä ja edustaa nykyisin saman maan OK Linnétä. Basset oli OK Linnén voittaneessa Tiomila-joukkueessa vuonna 2022.
Mamadou Diouf

Mamadou Doudou Diouf (s. 15. syyskuuta 1990 Dakar) on senegalilainen jalkapalloilija, joka on pelannut Yhdysvalloissa ja edusti kaudella 2015 Suomen Veikkausliigassa Tampereen Ilvestä. Pelipaikaltaan Diouf on hyökkääjä.
Ura.
Diouf edusti Connecticutin yliopiston Huskies-joukkuetta vuosina 2010-2013 tehden 74 ottelussa 36 maalia. Vuonna 2014 hänet varattiin MLS:ään numerolla 30 Vancouver Whitecapsin toimesta, mutta hän ei pelannut otteluakaan Yhdysvaltain pääsarjassa. Vuonna 2014 Diouf oli lainalla United Soccer Leaguen Charleston Batteryssä, missä maaleja tuli 17 ottelussa kolme kappaletta.
Elokuussa 2015 Diouf siirtyi loppukauden kestävällä sopimuksella Suomen Veikkausliigan Tampereen Ilvekseen. Sopimuksessa oli myös optio kaudesta 2016.
Martin Hubmann

Martin Hubmann (s. 14. toukokuuta 1989 Eschlikon) on sveitsiläinen suunnistuksen maailmanmestari ja Euroopan-mestari. 171 senttimetriä pitkä ja 61 kilogrammaa pitkä Hubmann edustaa norjalaista Kristiansand OK:ta ja kotimaansa OL Regio Wiliä.
Hubmann saavutti nuorten MM-kilpailuissa yhden viestihopean ja kolme henkilökohtaista pronssia vuosina 2007 ja 2009. Aikuisten MM-kilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran vuonna 2013 ja sijoittui sprintissä 22:nneksi. Vuoden 2014 MM-kilpailuissa Italiassa hän voitti kultaa sprinttiviestissä ja sijoittui henkilökohtaisessa sprintissä kymmenenneksi. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa sprintissä ja sijoittui sprinttiviestissä neljänneksi. Vuonna 2016 Hubmann saavutti MM-hopeaa sprinttiviestissä ja sijoittui sprintissä yhdeksänneksi. Vuoden 2017 MM-kilpailuissa tuloksena oli pronssi sprinttiviestistä ja yhdeksäs sija sprintistä. Vuoden 2021 MM-kilpailuissa Hubmann saavutti pronssia sprinttiviestissä ja viestiss.. 
EM-kilpailuissa Hubmann on saavuttanut viestikullan vuosina 2012 ja 2016 sekä pronssia sprintissä 2014 ja sprinttiviestissä 2016. Keskimatkalla hän on parhaimmillaan sijoittunut kahdeksanneksi vuonna 2016.
Myös Hubmannin isoveli Daniel Hubmann on suunnistaja. Daniel Hubmann on voittanut seitsemän maailmanmestaruutta ja neljä Euroopan-mestaruutta.
Fredrik Johansson (suunnistaja)

Fredrik Johansson (s. 29. heinäkuuta 1986 Borås) on ruotsalainen suunnistaja, joka on voittanut viestissä maailman- ja Euroopan-mestaruuden. Hän edustaa IFK Lidingö -seuraa.
Johansson saavutti nuorten MM-kilpailuissa viestihopeaa vuonna 2006. Aikuisissa hän on osallistunut kaksiin MM- ja kaksiin EM-kilpailuihin. Vuoden 2012 EM-kilpailuissa Falunissa hän saavutti hopeaa viestissä ja sijoittui 22:nneksi pitkällä matkalla. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa Vuokatissa hän sijoittui pitkällä matkalla 14:nneksi. Vuonna 2014 hän voitti Palmelan EM-kilpailuissa kultaa viestissä ja pronssia pitkällä matkalla. Saman vuoden MM-kilpailuissa Trentinossa hän voitti kultaa viestissä Gustav Bergmanin ja Jonas Leanderssonin kanssa sekä sijoittui kuudenneksi pitkällä matkalla.