Jälleenvalokuvaus

Jälleenvalokuvaus on valokuvauksen toistamista paikassa, jossa on viive kahden kuvan välissä, se on "ennen ja nyt" -näkymä tietystä paikasta tai alueesta. Jotkut jälleenkuvaukset on otettu välittömästi, yleensä samasta näkökulmasta kuin aikaisempi kuva, mutta huomioimatta vuodenaikaa, linssiä tai rajausta. Jotkut ovat erittäin tarkkoja ja tämä edellyttää alkuperäisen kuvan huolellista tutkimista.
Jälleenvalokuvaus tieteissä.
Vuodesta 1850 alkaen on kehitetty valokuvaustekniikoita erityisesti tieteelliseen tutkimukseen ja fotogrammetriaan, joissa on valmistettu tarkkoja mittauksia esimerkiksi triangulaatiopisteitä numeroimalla, joissa valokuvatallenteiden avulla voidaan seurata muutoksia ekologisissa järjestelmissä. Jälleenvalokuvausta  käytetään yhä tieteissä tallentamaan vähittäisiä tai syklisiä tapahtumia (esimerkiksi eroosiota, tai jäätikön virtausta), mittaamaan joen hiekkapankkien laajuutta tai muita ajan myötä hitaasti muuttuvia ilmiöitä.
Yhteiskuntatutkimuksessa.
Jälleenvalokuvaus on ollut myös hyödyllinen visuaalinen menetelmä sosiologian ja viestinnän tutkijoille sosiaalisen muutoksen ymmärtämiseksi. Tavallisia lähestymistapoja ovat valokuvat paikoista, osallistujista, toiminnoista tai prosessista, joissa tutkijat tarkastelevat jatkuvuutta. Menetelmästä on hyötyä sosiaalisen muutoksen tutkimisessa, koska kameralla on kapasiteetti tallentaa kohtauksia kattavasti ja nopeasti, sekä tallentaa dokumentteja sekä yksityiskohtaisesti että monimutkaisesti yhdellä kertaa, ja huomaamattomasti. 
Jälleenkuvaukset antavat "hienovaraisia vihjeitä sosiaalisen elämän muuttuvasta luonteesta" (Reiger, 1996, s. 7). Kun analysoidaan jatkuvuuden elementtejä kuvissa, tutkijoiden täytyy olla varovaisia jotta ei tehdä virheellisiä tulkintoja muutoksesta. 
Eräs jälleenkuvaukseen läheisesti liittyvä käyttötapa on ollut poliittinen. Gustavo Germano on kuvannut Argentiinassa kadonneita perheitä, jolloin on avattu sekä puuttuvat ihmiset, että elämän jatkuvuus.
Menetelmät ja tekniikat.
Tarkassa jälleenvalokuvauksessa määritellään yleensä useita seikkoja ennen valokuvan ottamista. Tärkeä lähtökohta on vanhan kuvan valinta. Jotta voidaan näyttää jatkuvuus kahden kuvan välillä, jälleenvalokuvaaja sisällyttää yleensä kuvaan rakennuksen tai muu kohteen, joka on läsnä uudessa näkymässä. Joidenkin kaupunkien näkymät muuttuvat niin paljon, että alkuperäiset rakennukset ovat täysin myöhemmin rakennettujen rakennusten peitossa, tai on purettu. "Ennen ja nyt" kuva voidaan ottaa, mutta siinä ei ole mitään yhteistä, joka yhdistäisi kahta kuvaa.
Alkuperäisen valokuvaajan tarkkailupiste on saattanut kadota vuosien varrella, joten jälleenvalokuvaajan on valittava sellainen näkymä, josta tarkkailupiste voidaan saavuttaa, tai vuokrata laitteita, joilla kameran alkuperäinen sijainti voidaan tallentaa.
Nykyaikaiset kameroiden linssit eroavat huomattavasti vanhemmista, joten jälleenvalokuvaajan on otettava huomioon myös linssiä ympäröivä alue ja tarvittava syväterävyys.
Tarkkailemalla alkuperäistä kuvaa jälleenkuvaaja määrittää vuodenajan ja vuorokaudenajan havainnoimalla kasvustoa ja varjoja. Paras tapa tehdä tämä on pystyttää kamera alkuperäiseen tarkastelukulmaan suunnilleen oikeaan vuoden- ja kellonaikaan, ja odottaa alkuperäisessä näkymässä, kunnes varjot saavuttavat samoja kohtia suhteessa ympäröiviin esineisiin. Jos työ tehdään äärimmäisen tarkasti, on mahdollista sijoittaa kuva toisen päälle ja havaita rakennusten reunojen sopivan täsmälleen yhteen.
Mobiili- ja tietokoneavusteinen digitaalinen jälleenkuvaus.
Älypuhelimet, joissa on sekä kameroita, että kuvankäsittely, voivat yksinkertaistaa jälleenvalokuvauksen prosessia. Tähän mennessä esimerkkejä ovat tästä "tietokoneavusteinen jälleenvalokuvaus", lähestymistapa, joka käyttää ominaisuuksien sovittamista (feature-matching) ja liikettä rakenteesta (stucture-to-motion) ominaisuutta, joka kertoo valokuvaajalle, miten liikkua niin, että nykyinen näkymä vastaa parhaiten aikaisempaa sekä "yhteisöllistä jälleenvalokuvausta" (Collaborative Rephotography), jossa nykyinen näkymä peitetään läpinäkyvästi alkuperäisen kuvan päälle, jotta valokuvaaja pystyy räätälöimään näkymän osia ennen kuvan ottamista. Erityishankkeita ovat rePhoto Retake Melbourne, kansalaistieteen projekteja varten tehty applikaatio, jolla voidaan muun muassa harjoittaa kilpikonnien seurantaa ja kaupunkien puiden tarkkailua, sekä Retake Melbourne, joukkoistettu ja joukkorahoitettu älypuhelinsovellutus, jossa jälleenkuvataan Melbournen 50 vuotta vanhaa arkistoa ja Mark Strizicin katumaisemia archive.