Kotiljonki

Kotiljonki tarkoittaa erilaisia kontratanssimuotoja. Lisäksi Pohjois-Amerikassa viittaa nykyään muodolliseen tanssitapahtumaan. 
Nimen alkuperä.
Kotiljonki-nimien alkuperä on hämärän peitossa, vaikka sen on yleisesti arveltu tarkoittavan alushametta (ransk. cotillon) ja tulleen tanssin nimeksi Alain-René de Sagen näytelmän "Télémaque" laulun sanoista: ”Ma Commere, quand je danse, Mon Cotillion va-t-il bie. [Ystäväni, kun tanssin, näyttääkö alushameeni hyvältä?]” Tämän oletuksen tekee kuitenkin ongelmalliseksi se seikka, että de Sage kirjoitti näytelmänsä vuonna 1715, ja varhaisin tunnettu maininta kotiljongista on jo vuodelta 1705. Lisäksi tanssin on arveltu olevan alun perin Ranskan Länsi-Intiasta, mutta tätäkään ei ole pystytty todistamaan pitävästi.
Kotiljongin kehitys ja rakenne.
Vuodelta 1705 oleva ensimmäinen tieto tanssista ("Le Cotillon, danse á quatre") on ranskalaisen tanssimestarin Raoul Auger Feuillet’n tanssioppaasta "IIIIe Recueil de dances de bal pour l’année 1706". Feuillet kuvaa tanssia vanhaksi, mikä viittaa siihen, että sen alkuperä ulottuu ainakin 1600-luvulle:
Feuillet’n kotiljonki on tehty kahdelle parille, kuten monet varhaiset neliötanssit. Se koostuu vaihtuvista osista ja pysyvästä osasta. Vaihtuviin osiin kuuluvat myöhemmissä katrilleissa tyypilliset vastuut, paripyörinnät, ristit ja piirit.
Tämä kaava vakiintui 1700-luvulla yleisimmän kotiljonkitanssin perusrakenteeksi, vaikkakin tanssijoiden määrä kasvoi neljään pariin. Tyypillisesti kotiljongeissa oli 8–10 tai jopa 15 vuoroa, jotka alkoivat vaihtuvalla osalla ja joiden loppuosassa tanssittiin toistuvia osia. Standardimuodoksi vakiintui kuitenkin 1740-luvulle tultaessa yhdeksänvuoroinen kotiljonki, jota kutsuttiin yleisesti myös nimellä "La contredanse française". Tämän muodon vaihtuvat osat olivat seuraavat:
Tämä muoto säilyi suosittuna pitkään 1800-luvulle, vaikka sen rinnalle nousikin monia muita neliötansseja. 1800-luvulla kotiljonkinimitys siirtyi kuitenkin varsin toisenlaiseen tanssiin: se vakiintui monimuotoisen tanssileikin nimitykseksi, ja sitä kutsuttiin myös saksalaiseksi kotiljongiksi tai vain saksalaiseksi.
Kotiljonki, katrilli ja purpuri.
Kotiljonkiin läheisesti liittynyt katrilli (quadrille) oli tanssien nimenä 1700-luvulla vielä kotiljonkiakin vakiintumattomampi, mutta 1800-luvun alussa se yleistyi aluksi tarkoittamaan viisivuoroista säätyläiskatrillia, joka levisi erityisesti Napoleonin hovin välityksellä. Katrillia ja kotiljonkia pidettiin tuolloin sukulaistansseina, joiden erona oli kotiljongille tyypillisten vaihtuvien osien puuttuminen katrillista. 1800-luvun puoleenväliin mennessä kuitenkin myös kotiljonkia alettiin kutsua katrilliksi (Suomessa usein ruotsinkatrilliksi) monien muiden katrillimuunnelmien kanssa, kun taas kotiljonki vakiintui vähitellen edellä mainitun tanssileikin nimeksi. 
Myös eri puolella Länsi- ja Etelä-Suomea tunnettu purpuri (purppuri) on kehittynyt kotiljongista. Tanssin nimenä potpourri tunnettiin Ranskassa 1700-luvun lopulla, ja se tarkoitti kotiljonkia, jossa jokainen vuoro muodosti oman kokonaisuutensa eikä toistuvia osia ollut: se siis muistutti tässä suhteessa 1800-luvun katrillia. Se ei yleistynyt laajemmin, mutta mahdollisesti se otettiin käyttöön Venäjällä, josta se saapui Suomeen 1800-luvun alkupuolella. On myös mahdollista, että inkeriläisten röntyskätanssien juuret ovat kotiljongista kehittyneessä ja Pietarissa käytössä olleessa potpourrissa.