Kornei Tšukovski

Kornei Ivanovitš Tšukovski (), oik. "Nikolai Vasiljevitš Korneitšukov" (ven. Никола́й Васильевич Корнейчуко́в); (19. maaliskuuta [J: 31. maaliskuuta] 1882 Pietari, Venäjän keisarikunta – 28. lokakuuta 1969 Kuntsevon huvilakaupunki, Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostovenäläinen kirjailija ja kirjallisuudentutkija.
Suku ja koulutus.
Isän jätettyä perheen Kornei Tšukovski vietti lapsuutensa äitinsä luona Odessassa. Hän opiskeli Odessan ja Nikolajevin lukioissa ja työskenteli vuodesta 1901 lähtien "Odesskije novosti" -lehdessä. Vuosina 1903–1905 hän oli lehden kirjeenvaihtajana Lontoossa ja opiskeli englantilaista kirjallisuutta.
Kirjallinen ura.
Palattuaan Pietariin vuonna 1905 Tšukovski toimi kirjallisuuskriitikkona ja julkaisi satiirista viikkolehteä "Signal", jonka viranomaiset pian kielsivät. Vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumien jälkeen hän työskenteli liberaalissa lehdistössä ja kirjoitti tarkkapiirteisiä ja teräväsanaisia kirjailija-arvioita, jotka sittemmin ilmestyivät erillisinä kirjoina.
Vuosina 1912–1917 Tšukovski asui Terijoen Kuokkalassa, jossa hän seurusteli monien venäläisten kirjailijoiden ja taiteilijoiden kanssa. Myöhemmin hän kirjoitti tapaamisistaan useita muistelmateoksia. Tuon ajan dokumentti, käsinkirjoitettu almanakka "Tšukokkala" ilmestyi vuonna 1979. Kirjallisuustieteilijänä Tšukovski erikoistui Nikolai Nekrasovin tuotantoon. Hän julkaisi Nekrasovista useita artikkelikokoelmia ja tämän kommentoidut kootut runot vuonna 1927. Tšukovskin monivuotisen työn tärkein tulos on kirja "Masterstvo Nekrasova" (1952), josta hän sai Lenin-palkinnon vuonna 1962. Tšukovski on tutkinut myös muun muassa Anton Tšehovin ja Walt Whitmanin tuotantoa.
Vuodesta 1916 lähtien Tšukovski työskenteli Maksim Gorkin perustaman Parus-kustantamon lastenkirjallisuuden osaston johtajana ja kirjoitti myös itse lastenrunoja. Kirjailijan runomuotoisista saduista tunnetuimpia ovat "Krokodil" (1916), "Pesujehu" ("Moidodyr", 1923), "Torakka" ("Tarakaništše", 1923), "Nupipäinen kärpäsläinen" / "Kärpäsneiti Suriseva" ("Muha Tsokotuha", 1924), "Barmalei" (1925) ja "Tohtori Kivuton" ("Aibolit", 1929). Venäläisestä ja englantilaisesta perinteestä vaikutteita ammentaneet terävä-älyiset, vitsikkäät ja mielikuvitusrikkaat runot ovat edelleen hyvin suosittuja, vaikka aikanaan ne saivat osakseen jyrkkää kritiikkiä ideologisesti suuntautuneiden proletaarikirjailijoiden ja pedologien taholta. Hänen teoksiaan julkaisi myös yksityinen vuonna 1922 perustettu Raduga-kustantamo, jossa kustannustoimittajana työskenteli Samuil Maršak. Näkemyksensä lastenkirjallisuudesta Tšukovski on esittänyt kirjassaan "Ot dvuh do pjati", joka ensimmäisen kerran ilmestyi nimellä "Malenkije deti" vuonna 1928.
Vuonna 1918 Tšukovskista tuli Maksim Gorkin aloitteesta perustetun Vsemirnaja literatura -kustantamon englanninkielisen osaston johtaja. Hän käänsi venäjäksi paljon amerikkalaisten ja englantilaisten kirjailijoiden teoksia ja laati sovituksia lastenkirjallisuuden klassikoista. Käännöstieteellisten tutkimustensa tulokset Tšukovski julkaisi kirjassaan "Printsipy hudožestvennogo perevoda" (1919), jota hän myöhemmin laajensi nimillä "Iskusstvo perevoda" (1930, 1936) ja "Vysokoje iskusstvo" (1941, 1964, 1968). 
Tšukovski osallistui aktiivisesti kielenkäytöstä 1950-luvulla käytyyn keskusteluun ja puolusti venäjän kielen puhtautta teoksessaan "Živoi kak žizn" (1962).
Tšukovski sai filologian tohtorin oppiarvon vuonna 1957 ja Oxfordin yliopiston kirjallisuuden kunniatohtorin arvonimen vuonna 1962.
Perintö.
Tšukovskin teoksia on julkaistu miljoonien kappaleiden painoksina ja käännetty monille vieraille kielille. Tšukovskin lapsia ovat kirjailijat Lidija Tšukovskaja ja Nikolai Tšukovski.