tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jean Rouch

Jean Rouch [ʁuʃ] (31. toukokuuta 1917 Pariisi – 19. helmikuuta 2004 Niger) oli ranskalainen dokumentaristi ja antropologi, jonka elokuvat liikkuvat dokumentin ja fiktion rajamailla ja käsittelevät valtaosin Länsi-Afrikan ihmisiä. Häntä pidetään yhtenä cinema veritén eli totuuselokuvan kehittäjistä ja merkittävänä vaikuttajana ranskalaisen uuden aallon elokuvailmaisun syntymiseen. 
Rouchin elokuvia ovat "Minä, musta mies" ("Moi, un noir", 1958), "Ihmispyramidi" ("La Pyramide humaine", 1958), "Ranskalainen päiväkirja" ("Chronique d'un été", 1961) ja "Afrikkalainen Pariisissa 1–3" ("Petit à petit", 1970).
Rouch oli alun perin ammatiltaan vesi-insinööri. Toisen maailmansodan aikana vuonna 1941 hän tuli ensi kerran työkomennukselle Nigeriin, jossa hän asui valtaosan elämästään. Yhdessä sikäläisten elokuvantekijöiden Damouré Zikan ja Oumarou Gandan kanssa Rouch teki puolidokumentaarisia elokuvia djerma-, songhai- ja sorko-heimojen elämästä.
Rouch kuoli 87-vuotiaana auto-onnettomuudessa Nigerissä.
Joël Blomqvist

Joël Blomqvist (15. marraskuuta 1840 – 30. lokakuuta 1930) oli ruotsalainen virsirunoilija, säveltäjä ja saarnaaja. Hän toimi nuoresta lähtien urkurina ja laulunjohtajana vapaakirkollisissa tilaisuuksissa. Siviiliammatiltaan hän oli tapetoija. 
Elämä.
Blomqvist oli tukholmalaisen räätälin poika, hänestä tuli tapettimestari ja hän sai työpaikan 19-vuotiaana Uppsalassa. Herätysten ajan viestit tavoittivat hänet ja hänestä tuli Uppsalan kaupunkilähetyksen kiertävä saarnaaja, kolportööri 1874. Hän kiersi pitkin Uppsalan seutuja, saarnasi, lauloi ja myi kirjallisuutta. Muutaman vuoden kuluttua hän muutti Gävleen, sitten Tukholmaan, Motalaan ja lopulta Itä-Götanmaan Kullerstadiin, jossa hänen poikansa oli kirkkoherrana. Siellä hän myös kuoli.
Blomqvist kuului aluksi Evankeliseen isänmaansäätiöön (Evangeliska Forsterlandstiftelsen), mutta siirtyi myöhemmin Ruotsin lähetysliiton (Svenska Missionsförbundet) jäseneksi. 
Blomqvist kirjoitti kaikkiaan n. 400 hengellistä laulua ja sävelsi lähes yhtä monta. Hänen laulunsa yhdistivät vanhaa herrnhutilaista perinnettä amerikkalaistyylisiin herätyslauluihin ja hänen sävelmänsä liittyivät myös ruotsalaiseen kansansävelmien perinteeseen. 
Blomqvist julkaisi useita laulukokoelmia, ensimmäisen kokoelmansa "Kaanan" hän julkaisi 1867, ja sen jälkeen muun muassa "Fridstoner" ja "Sabbatsklockan", jota pidetään hänen tärkeimpänä laulukokoelmanaan. Kirjojen kustantaminen ei sujunut häneltä odotetusti ja hän joutui tämän takia taloudellisiin vaikeuksiin. 
Hänen laulujaan on käännetty myös suomeksi. Ruotsin kirkon virsikirjan ekumeenisessa osastossa on kolme hänen tekstiään. "Hengellisessä laulukirjassa" on 18, "Siionin kannel" -kirjassa 14 ja "Hengellisiä lauluja ja virsiä" -kirjassa 14 Blomqvistin kirjoittamaa tai säveltämää laulua. Hänen laulujaan on myös muissa suomalaisissa hengellisten laulujen kokoelmissa kuten "Siionin laulut", "Siionin matkalaulut" ja "Seurakunta laulaa."
Blomqvistin lauluja suomenkielisissä laulu- ja virsikirjoissa.
Ruotsin kirkon virsikirjassa
Hengellisessä laulukirjassa.
Siionin Kannel -laulukirjassa
Hengellisiä lauluja ja virsiä -kirjassa
Seurakunta laulaa - kirjassa
Lippen ruhtinaskunta

Lippe (välillä myös Lippe-Detmold) oli saksalainen ruhtinaskunta, joka sijaitsi Weser-joen ja Teutoburgin metsän kaakkoisosan välissä nykyisen Nordrhein-Westfalenin osavaltion alueella.
Ruhtinaskunta sai alkunsa Lippen suvulle annettuna läänityksenä 1123 ja muuttui kreivikunnaksi 1528. Vuonna 1613 maat jakautuivat kolmeen osaan, joista myöhempää ruhtinaskunnan aluetta hallitisivat Lippe-Detmoldin kreivit. Vuonna 1789 heidät korotettiin valtakunnanruhtinaan arvoon. 
Lippen ruhtinaskunta oli Saksan keisarikunnan osavaltio vuodesta 1871 aina vuoteen 1918, jolloin viimeinen hallitseva ruhtinas joutui luopumaan vallasta. Tämän jälkeen ruhtinaskunnasta muodostettiin Lippen vapaavaltio, josta tuli 1947 osa liittoutuneiden perustamaa Nordrhein-Westfalenin osavaltiota.
Sisaret, veljet, iloitkaa jo tästä

Oi veljet, siskot, iloitkaa jo tästä on tuntemattoman tekijän laulu, joka julkaistiin ensi kerran 1912 Leonard Typön toimittamassa kokoelmassa Kotimaan virsiä. 
Laulu on käännetty ruotsiksi sanoilla 'O bröder, systrar, gläd er, vänner kära' (Sions Sånger nro 57). Englanniksi laulua lauletaan sanoilla 'O brothers, sisters, we can be rejoicing' (Songs and Hymns of Zion nro 143) sekä "O brothers, sisters, be ye glad to know that" (Hymns and Songs of Zion nro 607).
Songs and Hymns of Zion

Songs and Hymns of Zion on Amerikan vanhoillislestadiolaisten eli LLC:n virsikirja. Uusin versio laulukirjasta on julkaistu 2008 ja sitä edeltävä vuonna 1980. 
Laulukirjassa on 602 virttä ja hengellistä laulua. Suurin osa lauluista on käännöksiä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjasta, SRK:n Siionin laulut-kokoelmasta sekä muista Pohjoismaisista virsikirjoista.
Herran haltuun jääkää, rakkaat

Herran haltuun, veljet rakkaat on Fredrik Engelken (1848–1906) hengellinen laulu. Laulu on tunnettu erityisesti lestadiolaisen herätysliikkeen parissa.
Laulun sävelmä on toisinto G.J. Voglerin Hoosianna-hymnistä.
Laulun alkuperäinen teksti alkaa ruotsiksi 'Faren väl, I vänner kära', ja se julkaistiin vuonna 1871 Smålands Missionsblad -lehdessä. Laulu on julkaistu myös englanniksi sanoilla "Precious friends, may God be with Thee" (Hymns and Songs of Zion nro 569/Songs and Hymns of Zion nro 217).
Plutoniumtrikloridi

Plutoniumtrikloridi eli plutonium(III)kloridi (molekyylikaava PuCl3) on plutoniumin kloridi. Se muodostaa emeraldin värisiä vihreitä kiteitä. Plutoniumtrikloridia voidaan valmistaa plutoniumdioksidin reaktiolla 500 °C lämpötilassa voimakkaasti klooraavan reagenssin kuten fosgeenin tai hiilitetrakloridin kanssa, tai suoraan metallisen plutoniumin reagoidessa kloorin kanssa 450 °C lämpötilassa. Se on ainoa kiinteässä olomuodossa stabiili plutoniumin kloridi ja eräs ensimmäisenä tutkituista plutoniumin yhdisteistä alkuaineen löytämisen jälkeen. Yhdiste on erittäin hygroskooppista, mistä johtuen sen käsittely on hankalaa etenkin suurina määrinä. Sille tunnetaan kidevedelliset mono-, tri- ja heksahydraatit.
Plutoniumtrikloridin kiderakenne on prismaattinen ja trigonaalinen. Rakenne on samanlainen kuin uraanitrikloridilla UCl3. Pu3+ ionilla on naapurina yhdeksän Cl-ionia, kolme 291,9 pm ja kuusi 288,6 pm etäisyydellä.
Plutoniummetallia voidaan valmistaa pelkistämällä plutoniumtrikloridia kalsiumilla:
2 PuCl3 + 3 Ca → 2 Pu + 3 CaCl2
Jeesus sanoi omillensa

Jeesus sanoi omillensa on virsi, jonka sanat on kirjoittanut Leonard Typpö (1868–1922). Joidenkin tietojen mukaan virsi on ilmestynyt ensi kertaa vuonna 1976 laulukirjassa "Siionin laulut". Toisen tiedon mukaan Jalmari Raitio julkaisi sen "Harpunsäveliä"-kokoelmassa yhdistettyään kaksi Typön kirjoittamaa runoa yhdeksi lauluksi.
Vuodesta 1986 virsi on ollut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa numerolla 180. Niilo Rauhala (s. 1936) uudisti sanat ja sävelmäksi valittiin saksalainen sävelmä vuodelta 1745 sekä vaihtoehtosävelmäksi virren 149 ("Tulkaa kaikki kotiin, tulkaa") sävel. Virsi on myös nykyisessä, vanhoillislestadiolaisten käyttämässä "Siionin laulut" -laulukirjassa. Siinä käytetään Hannes Holman sävelmää ja ensimmäinen säkeistö on erilainen kuin virsikirjassa. Molemmissa versioissa virren sanoituksen lähtökohtana on Jeesuksen kertomus viinipuusta Johanneksen evankeliumissa (Joh. 15:1–11).
Sanat.
1. Jeesus sanoi omillensa:&lt;br&gt;
Pysykää vain minussa,&lt;br&gt;
oikeassa viinipuussa&lt;br&gt;
elävinä oksina.&lt;br&gt;
5. Tuoreet oksat viinipuussa&lt;br&gt;
Herra hoitaa, puhdistaa,&lt;br&gt;
jotta oksat kantaisivat&lt;br&gt;
hedelmää taas runsaampaa.&lt;br&gt;
2. Oksa ei voi irrallansa&lt;br&gt;
kantaa yhtään hedelmää,&lt;br&gt;
eikä kukaan itsestänsä&lt;br&gt;
löydä mitään elämää.&lt;br&gt;
6. Jos ei joku Jeesuksessa&lt;br&gt;
aina pysy uskossa,&lt;br&gt;
pois hän kuolee viinipuusta&lt;br&gt;
kuivuneena oksana.&lt;br&gt;
3. Jeesuksesta yksin vuotaa&lt;br&gt;
uusi voima, elämä.&lt;br&gt;
Oksa hedelmänsä kantaa,&lt;br&gt;
koska puu on elävä.&lt;br&gt;
7. Pysykäämme viinipuussa&lt;br&gt;
toisiamme lähellä.&lt;br&gt;
Herra Jeesus omiansa&lt;br&gt;
ei voi koskaan hyljätä.
4. Synti tekee työtään meissä,&lt;br&gt;
omantunnon haavoittaa,&lt;br&gt;
estää hyvän kasvamista,&lt;br&gt;
uskon voimaa kuluttaa.&lt;br&gt;&lt;br&gt;
Nosta katse murheen maasta

Nosta silmät murheen maasta on Leonard Typön laulu vuodelta 1902. Laulun sävelmä on suomalainen kansansävelmä. 
Ruotsiksi laulun sanat kuuluvat 'Lyft din blick från jordens sorger' (Sions Sånger nro 80). Englanniksi 'Lift your eyes, O flock of Zion' (Songs and Hymns of Zion nro 389).
Aurich

Aurich on Saksassa Ala-Saksin osavaltiossa sijaitseva kaupunki. Vuoden 2008 väestönlaskennassa siellä oli 40 447 asukasta, Sen pinta-ala on 197,2 neliökilometriä ja asukastiheys 210 as./km².
Historia.
Aurichin historia juontaa juurensa 1200-luvulle, jolloin Aurechoven ratkaisu mainittiin Friisin asiakirjassa nimeltään Brokmerbrief vuonna 1276. Vuonna 1517 Count Edzard, Cirksenan talosta alkoi uudelleenrakentamaan kaupunkia hyökkäyksen jälkeen. Hän perusti kaupungin keskustan, mikä on tänäkin päivänä pystyssä. Vuonna 1539 maan viranomaiset koottiin Aurichiin tekemään sen läänin, myöhemmin Itä-Friisian pääkaupunkia. Lääni liitettiin Preussin kuningaskuntaan 1744. Kun Preussin armeija hävisi Jenan taistelun vuonna 1804, Aurich liitettiin Hollannin kuningaskuntaan. 1810 Hollannin kuningaskunta liitettiin Ranskan ensimmäiseen keisarikuntaan ja Aurichista tehtiin Ems-Orientalin osaston pääkaupunki. Sen jälkeen vuonna 1814 Napoleon hylättiin ja Aurich liitettiin Hannoverin kuningaskuntaan ja sen jälkeen Aurich liitettiin uudestaan Preussin kuningaskuntaan ja oli osana Hannoverin maakuntaa.
Natsi-Saksalla oli Aurichissa keskitysleiri 21. lokakuuta 1944 – 23. joulukuuta 1944. Toisen maailmansodan jälkeen Aurich on osa Ala-Saksia.
Jeesuksen veljet, sisaret

Jeesuksen veljet, sisaret on Juho Rangisen kirjoittama hengellinen laulu vuodelta 1881. Laulun sävelmä on toisinto saksalaisesta kansansävelmästä. 
Laulu on julkaistu myös Norjan kirkon virsikirjassa (NVK 2013 nro 491 'Hver Jesu bror og søster kjær) lähinnä Pohjois-Norjan lestadiolaisten vaikutuksesta (Lyngenin suunta). Ruotsiksi laulun nimi on 'Ni Jesus bröder, systrar här'. Amerikassa laulua lauletaan sanoilla 'O brother, sister, lift your heart'.
Nyt eronhetki meille

Nyt eronhetki meille on "Matkalauluja"-kokoelmassa 1869 julkaistu laulu. Sen on kirjoittanut mäntyharjulainen Vappu Hoppman-Ahvenainen. Laulu on ollut eri herätysliikkeiden käytössä. 
Laulua on laulettu muun muassa suomalaisella kansansävelmällä sekä Joël Blomqvistin sävelmällä. 
Ruotsiksi laulun otsikko kuuluu "Nu uppbrottsstunden kommit" ja englanniksi "The moment of our parting".
Oi kuulkaa, te ystävät rakkaat

Oi kuulkaatte ystävät rakkaat on maanviljelijä Jaakko Lepsun (1908–1974) kirjoittama hengellinen laulu. 
Laulua on laulettu vanhoillislestadiolaisuudessa paheksuntaa aiheuttaneella 'Joensuun Elli' -iskelmän sävelmällä, joka 1970-luvun uudistuksessa vaihdettiin toiseen maalliseen laulusävelmään (tuttu laulusta Nyt kodista lauluni laulan). Muiden lestadiolaisryhmien parissa tuo vanha 'Joensuun Elli' -sävelmä on edelleen käytössä.
Nyt vapaa olen synnin, kuolon alta

Nyt vapaa olen synnin, kuolon alta ("Nu är jag frälst från synd och sorg och döden") on julkaistu Ruotsissa vapaakirkollisen muusikon ja evankelista August Anderssonin lauluvihkossa "Det glada budskapet". Laulun käänsi suomeksi John Ryselin vuonna 1913. 
Lestadiolaisuuden parissa laulua on laulettu suomalaisella kansansävelmällä.
Nyt sydämestä nähdä halajan

Mä sydämestän nähdä halajan on Matti Suon kirjoittama hengellinen laulu. Se julkaistiin alun perin Siionin lähetyslehdessä vuonna 1922.
Laulua lauletaan unkarilaisen Elemér Szentirmayn sävelmästä muodostuneella toisinnolla. Szentirmayn alkuperäinen sävelmä on tuttu laulusta "Mustalaiseks olen syntynyt".
Ruotsinkieliset lestadiolaiset laulavat laulua sanoilla "Av hjärtans grund jag längtar att få se". Englanniksi laulun ovat kääntäneet Amerikan lestadiolaiset, ja käännös alkaa sanoilla "My everlasting Friend I long to see".
Suuri pähkinäryöstö

Suuri pähkinäryöstö () on vuonna 2014 ilmestynyt kanadalais-korealais-yhdysvaltalainen 3D-animaatioelokuva. Elokuvassa seurataan Kärtsy-nimistä oravaa ja muita puiston oravia joiden talven varalle keräämät ruokavarastot tuhoutuvat, ja he päättävät hankkia lisää pähkinöitä talven varalle kaikille puiston eläimille. He ottavat kohteekseen pähkinäkaupan jonka ryöstöä he alkavat suunnittelemaan. Pähkinäkauppa on kuitenkin ihmisrosvojen kulissi, ja rosvot suunnittelevat sitä vastapäätä sijaitsevan pankin ryöstöä.
Elokuvan jatko-osa "Suuri pähkinäryöstö 2" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 11. elokuuta 2017 ja Suomessa 2. maaliskuuta 2018.
Ääninäyttelijät.
Muissa rooleissa ovat: Tuomas Uusitalo, Markus Bäckman, Juhani Rajalin, Jani Alkio, Susa Saukko ja Henna Haverinen.
Jumalan rauhaa rinnassansa

Jumalan rauhaa rinnassansa on Pauli Luodonpään kirjoittama hengellinen laulu vuodelta 1936. Laulun sävelmä on maallinen kansansävelmä, jota on käytetty arkkiveisussa "Zaida ja Rikhard". 
Laulu on käännetty ruotsiksi ja alkaa sanoilla "Den som på färden genom livet". Englanniksi laulu alkaa sanoilla "The child who bears within his bosom".
Milloinka päästä saan

Hengellinen laulu Koska mä nähdä saan on mahdollisesti Frans Petter Krankin kirjoittama. Varmaa on, että laulun melodia ainakin on hänen tekemänsä. 
Laulu on tunnettu myös ruotsinkielisten lestadiolaisten parissa. Sions Sånger-kokoelmassa laulu alkaa sanoilla 'Det är mitt hjärtas tro'. Amerikan lestadiolaiset laulavat laulua sanoilla "When shall I have that grace"/"When can I go to gaze".
Never Say Die (The 69 Eyesin kappale)

Never Say Die on suomalaisyhtye The 69 Eyesin vuonna 2007 julkaistu rockkappale ja singlejulkaisu albumilta "Angels". Kappale on yksi yhtyeen tunnetuimmista. Se sijoittui Suomen singlelistalla parhaimmillaan sijalle 11. "Never Say Dien" sävelsivät yhtyeen kitaristit Bazie ja Timo-Timo yhdessä Kurt 49:n ja J. Wahlsteenin kanssa, sanoitti yhtyeen laulaja Jyrki 69 sekä sovittivat koko The 69 Eyes-yhtye (Archzie, Bazie, Jyrki 69, Jussi 69 ja Timo-Timo) yhdessä Kurt 49:n, J. Wahlsteenin ja tuottaja Johnny Lee Michaelsin kanssa. Kappaleen tuottivat Johnny Lee Michaels ja Hiili Hiilesmaa.
Singlejulkaisuun sisältyivät "Never Say Dien" single- ja albumi-versiot sekä kappale "Only Fools Don't Fall Once More". "Never Say Die"-kappaleesta julkaistiin myös Yhdysvalloissa kuvattu musiikkivideo.
Frans Petter Krank

Frans Petter Krank (10. syyskuuta 1844 Oulu – 28. elokuuta 1910 Kivijärvi) oli suomalainen teologi, joka toimi Kivijärven kirkkoherrana. Hän oli ensimmäisiä lestadiolaisia pappeja.
Krankia syytettiin harhaopista, kun hän oli kääntynyt lestadiolaisuuteen vuonna 1888 apupappi Arthur Leopold Heidemanin vaikutuksesta, mutta Vaasan hovioikeus hylkäsi syytteen.
Krank oli naimisissa serkkunsa Maria Elisabet Durchmanin kanssa. Heillä oli kymmenen lasta. Yksi lapsista on säveltäjä Yrjö Pietari Krank (myöh. Karanko). Tytär Lempi Oihonna (1872–1962) avioitui Heidemanin kanssa, ja tämä vaikutti sittemmin Amerikan lestadiolaisuudessa. Muita lapsia olivat muun muassa Laina Maria Seppänen (1881–1968, naimisissa Jaakko Seppäsen kanssa), Mirjam Helena Lappalainen (1890–1959, naimisissa P. F. Lappalaisen kanssa) sekä Hilja Ina Repo (1885–1973, Eino S. Revon ja Ville Revon äiti) ja Impi Elisabeth Tikkanen (1885–1976)
Perheessä harrastettiin musiikkia monipuolisesti. F. P. Krank oli hyvin musikaalinen: hän soitti huilua, kitaraa ja sitraa.
Krank on tullut tunnetuksi virsisävelmistään (esim. virsikirja nro 580, ”Oi kuningasten kuningas”). "Siionin lauluissa" on runsaasti hänen tekemiään laulusävelmiä.
HIPPI

HIPPI () on tietokoneväylä suurinopeuksiseen tallennusmedian liitäntään. Väylän on nykyisin korvannut Fibre Channel.
Väylästä kehitettiin HIPPI-6400 joka myöhemmin nimettiin uudelleen GSN (). GSN pystyi 6.4 gigabitin (800 megatavun) siirtonopeuteen sekunnissa virheenkorjaavan yhteyden yli.
Väylä on ANSI-standardoitu:
Väyläprotokollasta on RFC määrittelyt:
Paul Heideman

Paul Arthur Heideman (1. huhtikuuta 1890 – 1972) oli suomalainen lestadiolainen pappi, joka sai Amerikan vanhoillislestadiolaisten keskuudessa merkittävän johtoaseman. Hänen vanhempansa olivat Arthur Leopold Heideman sekä Lempi Oihonna Heideman (o.s. Krank). 
Heidemanilla oli merkittävä rooli Amerikan lestadiolaisuuden hajaantumisessa ja ns. suurseuralaisuuden ja vanhoillislestadiolaisuuden lopullisessa jakaantumisessa myös Suomessa. 
Kun Amerikan vanhoillislestadiolaisuus jälleen jakaantui 1970-luvulla, pitivät sekä vähemmistöön jäänyt AALC (myöh. LLC) että FALC häntä omaan joukkoonsa kuuluvana.
On ilo laulaa nyt Jeesuksesta

Sain halun laulaa mä Jeesuksesta on Lauri Taskilan kirjoittama lauluteksti, joka on julkaistu Siionin laulut -kokoelmassa vuonna 1976. Taskilan lauluteksti pohjautuu vahvasti Ruotsin evankeliseen liikkeeseen kuuluneiden Andreas Nilssonin ja P. A. Ohlssonin vuodelta 1861 olevaan lauluun On hauska veisata Jeesuksesta. Alkuperäinen laulu onkin tunnettu useissa hengellisissä yhteisöissä, ja lestadiolaisten laulukokoelmiin se tuli jo vuonna 1901. 
Siionin laulujen edellisessä laulukirjauudistuksessa (1970-luvulla) Taskilaa pyydettiinkin kirjoittamaan sanat, jotka toisivat sille lestadiolaisen identiteetin. Taskilan teksti on käännetty Amerikan vanhoillislestadiolaisten laulukirjaan.
Laulua "On hauska veisata Jeesuksesta" on laulettu monella eri sävelmällä paikkakunnasta riippuen, mutta Siionin lauluihin on valikoitunut suomalainen kansansävelmä, joka julkaistiin vuonna 1950 Pentti Seppäsen nuottikirjassa.
Siskoni ja minä

Siskoni ja minä () on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Alexandra Leclèren ohjaama ja käsikirjoittama ranskalainen draamakomediaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Isabelle Huppert ja Catherine Frot. Elokuva on Leclèren ensimmäinen elokuvaohjaus. Philippe Godeau oli elokuvan tuottajana. Huppert ja Frot laulavat elokuvan lopputekstien aikana soivan ”Rue de Jollières” -kappaleen, jonka sanoitti Alexandra Leclère ja sävelsi Philippe Sarde.
Juoni.
Elegantti pariisitar Martine Demouthy (Isabelle Huppert) on päässyt avioliiton kautta parempaan keskiluokkaan ja jättänyt vaatimattoman syntyperänsä taakseen. Eräänä päivänä hänen sisarensa Louise Mollet (Catherine Frot) saapuu maalta kaupunkiin, ja kauhukseen Martine huomaa, että sisar aikoo viettää viikonlopun hänen kanssaan. Hienostunut Martine häpeää Louisen suorasukaista käytöstä ystäviensä edessä, mutta kahden kesken sisarukset alkavat lähentyä toisiaan.
Tuotanto.
"Siskoni ja minä" kuvattiin Pariisissa budjetilla. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli Pan-Européenne ja elokuvan tuotantoa olivat tukemassa myös muun muassa StudioCanal, France 2 Cinéma, Canal+ ja Ciné+.
"Siskoni ja minä" -elokuvan virallinen traileri julkaistiin 4. marraskuuta 2004.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Siskoni ja minä" sai ensi-iltansa Thessalonikin elokuvajuhlilla Kreikassa 21. marraskuuta 2004. Elokuva sai ensi-iltansa Ranskassa 22. joulukuuta 2004 ja oli Pan-Européennen teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana ja lähes kymmenen miljoonan dollarin lipputulot. "Siskoni ja minä" sai ranskalaisilta elokuvakriitikoilta myönteisen vastaanoton. Suomessa elokuva ei saanut teatteriensi-iltaa, mutta televisioensi-iltansa se sai Yle TV1 -kanavalla 23. heinäkuuta 2010.
"Siskoni ja minä" julkaistiin Ranskassa DVD:lle 5. syyskuuta 2005.
Sega SG-1000

Sega SG-1000 (myös nimellä "Sega Computer Videogame SG-1000") oli Segan ensimmäinen pelikonsoli koteihin, joka julkaistiin Japanissa 1983 ja myöhemmin myös Uudessa-Seelannissa. 
Laitteessa oli Zilog Z80 suoritin, 1 kilotavu RAM-muistia ja kilotavua näyttömuistia. Grafiikkapiirinä oli Texas Instruments TMS9928A ja äänipiirinä Texas Instruments SN76489. Laitteen väripaletissa oli 16 väriä ja näyttöresoluutio oli 256x192 pikseliä.SG-1000 myytiin arviolta noin 2 miljoonaa kappaletta.
Laitteesta julkaistiin parannettu malli "SG-1000 II", jota seurasi "Sega Mark III" (Sega Master System).
Tekniikkaa käytettiin myös Segan SC-3000 kotitietokoneessa. Koneeseen oli saatavana SR-1000 kasettinauhuri, jolla C-kasettia pystyi käyttämään tallennusvälineenä.
Konsolista oli myös klooni nimellä "Othello Multivision".
Professori Asobin tai Asobin Kyouju on jänishahmo, joka esiintyi lähes jokaisessa japanilaisessa SG-1000:n pelin opaskirjassa. Hahmo ei ollut virallinen Segan maskotti ja se oli vain harvoin ei-japanilaisissa ohjekirjoissa tai promootiomateriaalissa.
Pelit.
Laitteelle julkaistiin 68 pelimoduulia ja 29 "Sega Card" julkaisua. Ensimmäisenä vuonna julkaistiin esimerkiksi Monaco GP, N-Sub ja Pacar.
Kovatehoinen intervalliharjoittelu

Kovatehoinen intervalliharjoittelu eli HIIT-harjoittelu (&lt; engl. "high-intensity interval training") on harjoittelumuoto, joka koostuu intervalleista eli kovatehoisista työjaksoista sekä matalatehoisista lepojaksoista. Yleisimmin harjoitus tehdään juosten tai pyöräillen. Intervalleja tehdään vain muutamia kertoja, ja koko harjoitus kestää kokonaisuudessaan ainoastaan muutaman minuutin. Intervallien teho, kesto ja lukumäärä vaihtelevat harjoittelun eri protokollissa. Yhdessä muodossa maksimijaksot kestävät puoli minuuttia kukin ja palautusjaksot muutaman minuutin.
Kovatehoisen intervalliharjoittelun on tutkimuksissa havaittu olevan tehokas tapa parantaa kestävyyskuntoa ja polttaa rasvaa. Harjoittelu sopii myös diabeetikoille ja sydänpotilaille. Sen on havaittu parantavan nopeasti diabeetikkojen ja sokeriaineenvaihdunnan häiriöistä kärsivien henkilöiden sokeriaineenvaihduntaa.
Luettelo Virtual Boy -peleistä

Tämä on luettelo Virtual Boyn peleistä.
Lisäksi kaksi erilaista demo-moduulia.
C++03

C++03 on C++-ohjelmointikielen ISO-standardiversio ISO/IEC 14882:2003. Standardi korvasi aiemman version C++98.
C++03 sisältää enimmäkseen korjauksia ja parantaa kielen yhdenmukaisuutta ja siirrettävyyttä. C++11 on korvannut tämän version standardista.
C++03 sisälsi korjauksen codice_1-määrittelyyn, jonka mukaan elementtien käyttämä muistialue on oltava jatkuva (joka takaa yhteensopivuuden perinteisempien taulukoiden kanssa).
Luettelo Pippin-peleistä

Tämä on luettelo Apple Bandai Pippinin peleistä.
Testudinata

Testudinata on matelijakladi, joka sisältää kilpikonnat (Testudines) ja niiden sukupuuttoon kuolleet sukulaiset, joilla oli samanlainen kilpi kuin kilpikonnilla. Ryhmän ensimmäiset tunnetut jäsenet ovat myöhäistriaskaudelta, ja varsinaiset kilpikonnat ilmestyivät keskijurakaudella. Liitukauden lopun joukkosukupuuton jälkeen Testudinata-kladista oli varsinaisten kilpikonnien lisäksi jäljellä vain Meiolaniformes-kladi. Viimeiset Meiolaniformesin edustajat elivät Oseaniassa, ja ne kuolivat sukupuuttoon noin vuonna 531 jaa. ihmisen metsästyksen seurauksena.
Luokittelu.
Fylogenia.
Joyce (2017):
Kalle Ukkola

Kalle Veikko Sakari Ukkola (s. 4. toukokuuta 1943 Sortavala) on suomalainen insinöörikenraalimajuri evp.
Ukkola syntyi majuri, insinööri Veikko Ukkolan ja Laura Linkolan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1969 on arkkitehti Outi Rajakaltio. 
Ukkola tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1962, Kadettikoulusta hän valmistui 1966 ja suoritti diplomi-insinöörin tutkinnon 1972. Ukkola toimi opetusoupseerina Pohjanmaan tykistörykmentissä vuodesta 1966 ja sitten Pääesikunnassa toimistoinsinöörinä vuodesta 1972 ja toimistopäällikkönä sekä osastoinsinööri useilla eri osastoilla vuodesta 1978. Viestikeskuskorjaamon johtaja hän oli vuodesta 1990 ja hoiti sitten päällikkötehtäviä puolustusvoimien materiaalilaitoksella vuodesta 1993, kunnes hänet nimitettiin puolustusvoimien pääinsinööriksi 1994. Ukkola jäi eläkkeelle kesällä 2003, jolloin hänen seuraajakseen nimitettiin Markku Ihantola. 
Ukkola ylennettiin vänrikiksi 1963, luutnantiksi 1966, yliluutnantiksi 1971, insinöörikapteeniksi 1973, insinöörimajuriksi 1978, insinöörieverstiluutnantiksi 1984, insinöörieverstiksi 1990 ja insinöörikenraalimajuriksi 1994.
City Lights (Blanchen kappale)

City Lights on belgialaislaulaja Blanchen esittämä kappale, jolla hän edusti Belgiaa vuoden 2017 Euroviisuissa.
Kappale kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa 9. toukokuuta, jossa se sijoittui neljänneksi 165 pisteellä ja pääsi finaaliin. Finaalissa se sai 363 pistettä ja saavutti sijan 4.
Lähteet.
Ahti Vartiainen

Ahti Toimi Paavali Vartiainen (s. 2. syyskuuta 1943 Joensuu) on suomalainen kenraalimajuri evp.
Vartiainen syntyi ylimestari Kauko Vartiaisen ja Ilma Sylvia Palovaaran perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1968 on Mona Danielsson. 
Vartiainen tuli ylioppilaaksi Outokummun yhteiskoulusta 1962, Kadettikoulusta hän valmistui 1966 ja Sotakorkeakoulusta 1977. Vartiainen toimi opetusupseerina Pioneerirykmentissä vuodesta 1966 ja Pohjan pioneerikomppaniassa vuodesta 1967. Toimittuaan pioneeriupseerina Pohjan prikaatissa 1969 hänestä tuli Pohjan pioneerinkomppanian varapäällikkö samana vuonna. Helsingin laivastoaseman kouluttajana Vartiainen toimi 1970, mutta siirtyi sitten opettajaksi Kadettikouluun vuoteen 1974 asti. Varikkoupseerina Pioneerivarikolla hän toimi vuonna 1977, päällikkönä Ilmavoimien esikunnassa vuodesta 1978 ja uudelleen Pioneerinvarikolla varikkoupseerina vuodesta 1984 ja varikonpäällikkönä vuodesta 1985. Vuonna 1988 Vartiainen siirtyi pataljoonankomentajaksi UNDOF:iin, vuonna 1990 Pääesikunnan pioneeriosaston päälliköksi ja seuraavana vuonna pioneeri- ja suojelutarkastajaksi. UNFICYP:in komentaja hän oli vuodesta 1994, Pääesikunnan erityistehtävissä vuonna 1997 ja Helsingin sotilasläänin komentaja vuodesta 1998. Tästä tehtävästä Vartiainen jäi eläkkeelle vuonna 2003.
Vartiainen ylennettiin vänrikiksi 1963, luutnantiksi 1966, yliluutnantiksi 1969, kapteeniksi 1973, majuriksi 1978, everstiluutnantiksi 1985, everstiksi 1990 ja prikaatikenraaliksi 1998. Kenraalimajuri Vartiaisesta tuli vuonna 2001.
Vanhojen tie

Vanhojen tie on Aija Kuparisen kokoama haastattelukirja, joka sisältää neljäntoista suomalaisen romanivanhuksen haastatteluihin perustuvat kertomukset heidän elämästään. Kertomuksiin liittyy Olga Poppiuksen ottamia kuvia. Kuvista koottu näyttely "Phuranengo drom – vanhojen tie" oli esillä Helinä Rautavaaran museossa 20. elokuuta 2017 asti. Teos kuuluu Suomi 100 -juhlavuoden Vanhojen tie -hankkeeseen, ja sen on julkaissut vuonna 2017 Like.
Vanhin haastateltava oli 91-vuotias Irja Bolström, joka monien haastateltujen tapaan vietti lapsena kiertolaiselämää ilman vakituista asuntoa. Aina välillä perhe asui vähän aikaa sukulaisissa, välillä taloista tarjottiin talven pakkasilla lupa majoittua. Samanlaiset kohtalot toistuvat monien muidenkin kertomuksissa, mutta he kuuluvat viimeiseen kiertolaissukupolveen, ja heidän tarinoitaan haluttiin talteen.
Sini Merikallio

Sini Merikallio (s. 1977 Myrskylä) on suomalainen avaruustutkija ja eläinlääkäri. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Herttoniemen yhteiskoulun lukiosta ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta Marsia käsittelevällä diplomityöllä. Hän on työskennellyt avaruus- ja ilmastomuutostutkimuksen parissa Ilmatieteen laitoksella, mutta toimii nykyään kunnan eläinlääkärinä. 
Merikallio kävi vuonna 2003 ensimmäisenä suomalaisena kokeilemassa Mars Desert Research Stationin Mars-simulaattoria Utahin autiomaassa. Kokeen aikana ryhmä vietti avaruuspuvuissaan Marsin kaltaisissa olosuhteissa kaksi viikkoa. Merikallio oli mukana hakemassa Euroopan avaruusjärjestö ESAn astronauttiohjelmaan vuonna 2008 sijoittuen 10 000 hakijan joukosta 200 parhaan joukkoon. Merikallio on ollut myös mukana kehittämässä Ilmatieteen laitoksen tutkija Pekka Janhusen johdolla sähköistä aurinkotuulipurjetta, jonka avulla Maan ja Marsin kiertoradalle saataisiin tehtyä polttoainevarastoja asteroideilta haetusta vedestä. Myös Yhdysvaltain avaruushallinto Nasa on noteerannut hankkeen ja ilmoittanut tutkivansa hanketta noin 450 000 euron budjetilla.
Merikallio on eläinlääketieteen lisensiaatti ja tekniikan tohtori. Hän on ollut kiinnostunut eläinten hyvinvoinnista jo lapsesta saakka. Merikallio uskoo mahdottoman saavuttamiseen ja hänen metodinsa on edetä asiassa kuin asiassa pienin askelin. Jos maalliset ongelmat tuntuvat liian suurilta, hän neuvoo pohtimaan haastetta avaruustutkijoiden näkökulmasta – eli miltä ongelma näyttää Marsin perspektiivistä.
Väitöskirja: Ilmakehän pienhiukkasten mallinnus.
Vuonna 2016 valmistuneessa Ilmatieteen laitoksella toteutetussa väitöstyössään "Computer modeling of light scattering by atmospheric dust particles with spheroids and ellipsoids"  Merikallio on tutkinut ilmakehän pienhiukkasten, erityisesti kompleksisten aavikko- ja tulivuoripölyn, valon sironnan mallinnusta. Työn tavoitteena oli selvittää voidaanko valon sirontaa ilmakehän pienhiukkasista mallintaa nykyistä paremmin ja käytännöllisemmin käyttämällä yksinkertaistettuja, hieman pallomuodoista poikkeavia, mallihituja. Mallia pienhiukkasten valon sironnasta on käytetty myös avaruustutkimuksessa. Tämä on tehty käyttäen yksinkertaistettuja mallihituja. Tulokset tutkittujen mallien käyttökelpoisuudesta ovat rohkaisevia ja niitä onkin jo hyödynnetty Ilmatieteen laitoksella ECHAM-ilmastomallin parantamiseen. Tulevaisuudessa tuloksia tullaan käyttämään myös muun muassa AATSR-satelliitti-instrumentin kaukomittausten käsittelyyn.
Kati Immonen

Kati Maria Immonen (s. 6. helmikuuta 1971 Jyväskylän maalaiskunta) on turkulainen kuvataiteilija, jonka pääasiallinen maalaustekniikka on vesivärimaalaus. Hän luonnostelee teoksensa ajatuksissaan valmiiksi ja hahmottelee sen vesiliukoisilla puuvärikynillä paperille, sillä vesivärit eivät sovellu jatkuvaan korjailuun, vaan työstettävä kohta on parasta maalata kerralla valmiiksi. Vesiväreillä maalaamisen nopeus sopii siksi hyvin Immosen luonteelle, koska hän ei pidä pitkällisestä työskentelystä saman teoksen parissa.
Immoselle teoksen tekemisen hitain ja hankalin vaihe on idean kehittely. Hyvän idean pohjalta maalaus syntyy nopeasti, mutta jos ei ole kunnon ajatusta vaan vain halu maalata, hän joutuu itsekseen pohdiskelemaan mitä teokselta haluaa ja milloin se on valmis. Joskus hän joutuu myöntämään itselleen, ettei idea kantanutkaan, ja pohdiskelu täytyy aloittaa alusta ja toivoa seuraavan idean olevan edellistä parempi. Immonen pitää teosta hyvänä vasta kun siitä löytyy hyvän idean lisäksi uusi näkökulma, jonka kannalta teoksen aihetta voi tutkia. Immosen mielestä innoittavinta maalaustyössä on vuoropuhelu eri näkökulmien välillä.
Immonen opiskeli taidealaa Turun piirustuskoulussa 1993–1997 ja suoritti siellä kuvataiteilijan tutkinnon. Vuonna 2007 hän osallistui ammattitaiteilijoille suunnattuun muotokuvamaalauskurssiin ja 2011 hän suoritti Turun Taideakatemiassa kuvataiteilijan ammattikorkeakoulututkinnon.
Ensi kerran Immosen teoksia oli esillä Rauman taidemuseossa järjestetyssä aluetaidenäyttelyssä 1998. Sen jälkeen hän on osallistunut moniin kotimaisiin ryhmä- ja yhteisnäyttelyihin sekä ulkomailla järjestettyihin näyttelyihin 1998 Tukholmassa, 2002 Quebecissa Kanadassa, 2006 Istanbulissa ja İzmirssä Turkissa, 2007 Haagissa Alankomaissa, 2009 Cádizissa Espanjassa ja Lissabonissa Portugalissa ja 2015 Sankt Gallenissa Sveitsissä. Immosen yksityisnäyttely on järjestetty Helsingissä 2000, 2005, 2010, 2014 ja 2017, Jyväskylässä 2001 ja 2012, Turussa 2003, 2008, 2013 ja 2015, Hangossa 2007, Tampereella 2009, Korppoossa 2014 sekä Strasbourgissa Ranskassa 2005.
Elina Ruohonen

Elina Johanna Ruohonen (s. 21. huhtikuuta 1970 Kaarina) on turkulainen taidemaalari, joka maalaa öljyvärillä läpinäkyvälle akryylilevylle.
Elina Ruohonen on opiskellut Kankaanpään taidekoulussa 1991–1995. Krasnojarskin taideinstituutissa Venäjän Itä-Siperiassa hän opiskeli 1995 ja 1998–2001 Tampereen ammattikorkeakoulussa, jossa suoritti kuvataiteilijan ammattikorkeakoulututkinnon vuonna 2000.
Ruohosen teoksia oli ensi kerran esillä yhteisnäyttelyssä 1993 Raumalla, jossa Rauman taidemuseossa järjestettiin Varsinais-Suomen nuorten aluenäyttely. Sen jälkeen hänen töitään on ollut esillä lukuisissa taidenäyttelyssä. Ruohosen ensimmäinen yksityisnäyttely oli Raatihuoneen galleriassa Turussa 1998. Sen jälkeen hänen yksityisnäyttelynsä on ollut jossain esillä lähes vuosittain.
Ruohosen teoksia on Tampereen ja Turun kaupunkien kokoelmissa sekä Pirkanmaan sairaanhoitopiirin ja Valtion taidekokoelmassa.
Ruohonen on osallistunut Bargain-ryhmän ja Pottuhalliryhmän toimintaan.
Steryylisulfataasi

Steryylisulfataasi tai steroidisulfataasi on hydrolaaseihin kuuluva entsyymi. Entsyymi hydrolysoi useita steroidien sulfaattijohdannaisia ja osallistuu täten steroidien aineenvaihduntaan. Entsyymiä esiintyy niin esi- kuin aitotumaisissakin soluissa. Steryylisulfataasin EC-numero on EC 3.1.6.2.
Toiminta.
Rakenteeltaan steryylisulfataasi on dimeeri ja ihmisen entsyymin molekyylimassa on noin 200–300 kDa. Steryylisulfataasin substraatteja ovat monet steroidisulfaatit esimerkiksi dehydroepiandrosteronisulfaatti, estronisulfaatti, pregnelonisulfaatti ja kolesterolisulfaatti. Nämä steroidien sulfaattijohdannaiset ovat usein hormonaalisesti inaktiivisia ja entsyymi hydrolysoi ne hormonaalisesti aktiivisiksi. Steryylisulfataasi esiintyy sitoutuneena solukalvoon ja sitä esiintyy erityisesti rinnoissa, luuytimessä, kohdun limakalvoilla sekä ihon soluissa. 
Steryylisulfataasin puutteellinen aktiivisuus johtaa X-kromosomissa periytyvään iktyoosiin, joka ilmenee ihon suomumaisena hilseilynä. Entsyymin puutteellisen toiminnan vuoksi estrogeenin muodostuminen istukassa on heikentynyt raskauden aikana. Koska steryylisulfataasi on tärkeässä roolissa estrogeenin ja eräiden muiden steroidihormonien aktivoinnissa, on sen inhibiittoreita tutkittu käytettäväksi rintasyövän hoidossa.
Arktinen keramiikkakeskus

Arktinen keramiikkakeskus Posiolla sijaitseva keramiikkakeskus. Keskus tunnetaan paremmin sen englanninkielisellä nimellä Arctic Ceramic Centre. 
Historia.
Idea Arktisesta Keramiikkakeskuksesta syntyi vuonna 2011. Keramiikkakeskuksen suunnitteluvaiheessa siitä käytettiin työnimeä "Ceramic Centre Lapland". Myöhemmin nimi vakiintui Arktiseksi keramiikkakeskukseksi (engl. Arctic Ceramic Centre). Keramiikkakeskuksen ideointivaiheessa tehtiin opintomatkoja jo olemassa oleviin kansainvälisiin keramiikkakeskuksiin ja toteutettiin kansainvälisiä ArctiClay-symposiumeja. Idea Arktisesta Keramiikkakeskuksesta jäsentyi ja kehittyi edelleen vuonna 2013 läpiviedyssä Lapin Keramiikkakeskus, Posio -hankkeessa. Hankkeen aikana parhaaksi toimintaympäristöksi tulevaa keramiikkakeskuksen toimintaa varten todettiin Posion Kirintövaarassa sijaitseva luontohotelli Kirikeskus. Tehdyn jatkosuunnitelman pohjalta Hotelli Kirikeskuksen yrittäjä Reijo Lantto päätti investoida suunnitelmassa esitettyjen tilojen rakentamiseen ja laitteiden hankintaan. Näin Kirikeskukseen syntyi Arktinen Keramiikkakeskus, joka toimi vuonna 2014 ensimmäistä kertaa kansainvälisen symposiumin pitopaikkana.
Keramiikkakeskuksen toiminnan tukemiseksi ja edistämiseksi Posiolle perustettiin vuoden 2014 aikana Arktinen Keramiikkakeskus – Arctic Ceramic Centre ry -niminen yhdistys. Sen tavoitteena on luoda Arktisesta keramiikkakeskuksesta korkeatasoinen, kansainvälisesti tunnettu keraamikkojen ja myöskin muiden taiteilijoiden kohtaamis- ja työskentelypaikka.
Vuonna 2015 Arktinen keramiikkakeskus hyväksyttiin International Academy of Ceramics (IAC) – järjestön jäseneksi. Arktinen Keramiikkakeskus isännöi myös IAC:n kongressin Rovaniemellä ja Posiolla vuonna 2020 ensimmäistä kertaa Suomessa. Se kokoaa todennäköisesti noin 300 keramiikkataiteen toimijaa yhteen. Kongressin alustava teema on ”On the Edge”.
Šarlataani

Šarlataani on henkilö, joka harjoittaa puoskarointia tai petoksia saadakseen rahaa, mainetta tai muita etuja.
Sana tulee ranskan kielen sanasta "charlatan", joka tarkoitti lääkkeiden myyjää ja joka saattoi mainostaa läsnäoloaan musiikilla tai ulkoilmalavaesityksillä. Tunnetuin Pariisin charlataaneista oli Tabarin, joka perusti näyttämön Place Dauphinelle vuonna 1618. Tabarinin "commedia dell ' arte" -tyylillä esittämät sketsit ja farssit innostivat myös Molièrea. Sana voidaan jäljittää myös espanjan kielen sanaan "charlatán", joka viittaa harkitsemattoman puheliaaseen henkilöön, "lörppöön". Etymologistit jäljittävät "charlatanin" joko italian kielen sanaan "ciarlare", joka tarkoittaa lavertelua tai jaarittelua; tai sanaan "Cerretano", joka tarkoittaa Cerreton asukasta Umbriassa. Kylä on tunnettu puoskareistaan.
Tommi Liuhala

Tuomo Antero "Tommi" Liuhala (s. 1946) on suomalainen musiikkituottaja, musiikkitoimittaja, sanoittaja, televisiokäsikirjoittaja, juontaja sekä mainos- ja viestintäyrittäjä.
Liuhala toimi "Ilta-Sanomien" musiikkitoimittajana, kun hänet vuonna 1975 nimitettiin Musiikki-Fazerin uuden Hi-Hat-levymerkin tuottajaksi. Musiikkituottajan urallaan hän on tuottanut muun muassa Seppo Närhen, Mikko Alatalon, Heikki Sarmannon, Jukka Linkolan, Juice Leskisen, Tapani Kansan, Broadcast-yhtyeen ja Edu Kettusen levytyksiä. Hänellä oli eräässä vaiheessa myös oma äänitysstudio.
Yleisradiossa Tommi Liuhala on toimittanut, käsikirjoittanut ja juontanut muun muassa "Iltatähteä", Pori Jazz -festivaaleilta tuotettuja ohjelmia sekä yhteislauluohjelmaa "Tammerkosken sillalla". Käsikirjoittajana hän on toiminut Yle TV2:n sarjoissa "Mansikkapaikka", "Laulava sydän" ja "Ikimuistoinen". Radiossa Liuhala on juontanut muun muassa "Onnenpäiviä", "Mestarien aamiaista" ja Tampereen Radion ohjelmasarjaa "Jambalaya".
Tiedottajana Tommi Liuhala on toiminut musiikkialan messuilla ja April Jazz -festivaaleilla, United Pictures Internationalilla. Hän on ollut myös mainostoimisto Private Eyen yhteyspäällikkönä ja copywriterina, ja nykyisin hänellä on Tom Mix -niminen viestintäyritys yhdessä Mikko Peltolan kanssa.
Tommi Liuhala oli naimisissa tuottaja ja sanoittaja Kaisu Liuhalan kanssa.
Kääntäjien ammattiosasto KAOS

Kääntäjien ammattiosasto KAOS ry. on kirjallisuuden kääntäjien kulttuuri- ja etujärjestö, joka toimii Suomen Journalistiliitossa Suomen freelance-journalistien ammattiosastona. KAOSin jäsenyys on avoinna kauno- ja tietokirjallisuuden suomentajille, ruotsintajille ja muille kirjallisuuden kääntämisen ammattilaisille.
KAOSin tarkoituksena on muun muassa toimia hyvän ammattietiikan ja korkeatasoisen käännöskulttuurin edistämiseksi sekä parantaa kirjallisuuden kääntäjien taloudellista asemaa, työoloja ja sosiaaliturvaa. KAOSin toimintaan kuuluvat koulutus ja muut ammatilliset ja sosiaaliset tilaisuudet sekä kannanotot kirjallisuuden kääntäjiä koskeviin kysymyksiin.
KAOS järjestää kahden vuoden välein pidettäviä Järvilinnan kääntäjäpäiviä.
Hubba Bubba Rehab

Hubba Bubba Rehab on FM2000:n seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 13. lokakuuta 2017. Alun perin albumi oli määrä julkaista jo saman vuoden keväänä. Se on äänitetty alkuvuodesta 2017, ja sen on tuottanut Teemu Nykänen. Kaikki kappaleet julkaistiin singleinä digitaalisesti ennen varsinaista albumijulkaisua. Albumi on teema-albumi, jonka aiheina ovat naiset sekä yhtyeen joidenkin jäsenten nikotiiniriippuvaisuus.
Albumi on musiikillisesti edeltäjiään heavy metal- ja punkpainotteisempi kokonaisuus, jossa humppaa on jätetty vähemmälle, ja yhtyeen kitaristi Vepa on verrannut sitä 1990-luvun alun Oulun punkin underground-skenessä vaikuttaneisiin Radiopuhelimiin, CMX:ään ja Terveisiin Käsiin. 
Singlekappaleista julkaistiin musiikkivideot.
Takaisinsoitto

Takaisinsoittojärjestelmän tarkoitus on parantaa tavoitettavuutta ja puhelupalveluiden laatua. Se ylläpitää vastaamattomien puheluiden lokia. Järjestelmä voi olla operaattoriin sidottu tai operaattori- ja vaihdevapaa ratkaisu.
Tekninen toteutus.
Takaisinsoittojärjestelmän voi toteuttaa kahdella eri tavalla:
Raportointi.
Takaisinsoittojärjestelmä raportoi puhelut eri tavalla riippuen teknisestä toteutuksesta:
Käytettävyys.
Takaisinsoittojärjestelmien ylläpitämät vastaamattomien puheluiden lokit toimivat eri tavalla käytetystä tekniikasta riippuen:
Hävikki.
Takaisinsoittojärjestelmissä kutsutaan hävikiksi niitä vastaamattomia puheluita, jotka eivät rekisteröidy vastaamattomien puheluiden lokiin.
Hävikin määrä riippuu teknisestä toteutuksesta:
Takaisinsoittoviive.
Takaisinsoittoviive on yksi tärkeimmistä takaisinsoittojärjestelmän vaatimuksista.
Mitä nopeammin vastaamattomalle asiakkaalle soitetaan takaisin sen parempi asiakaskokemus.
Piirre, jossa takaisinsoittotekniikat erovat jälleen toisistaan.
Takaisinsoittojärjestelmissä, joissa luvataan soittaa asiakkaalle takaisin tiettynä ajankohtana takaisinsoittoviiveet ovat aina kokonaispuhelinliikennettä mittaavaa järjestelmää huomattavasti pidemmät.
Tämä tapahtuu, kun esimerkiksi luvataan soittaa vastaamattomille asiakkaille esimerkiksi aikaisintaan 30 min kuluttua, niin takaisinsoittoviiveen keskiarvon tulokset alkavat yleensä vasta 30 minuutin jälkeen. Tämä rasittaa todellista takaisinsoittoviiveen keskiarvoa merkittävästi.
Kokonaispuhelinliikennettä mittaava järjestelmä tarjoaa taas vapaasti yrityksen henkilökunnalle mahdollisuuden vastata asiakaspuheluun heti ja soittaa vastaamattomiin puheluihin heti kun heillä löytyy siihen vapaa mahdollisuus, jolloin järjestelmän suurin käyttäjäviive poistuu ja takaisinsoittoviiveen keskiarvo on merkittävästi lyhempi.
Sama mahdollisuus löytyy myös valikkoperusteisesta takaisinsoittojärjestelmästä, mutta ihmiset alkavat toimia luvatun viiveen mukaisesti, jolloin syntyy eroja kontaktointiviiveissä.
Kokonaispuhelinliikennettä mittaavissa takaisinsoittojärjestelmissä takaisinsoittoviive pysyy ryhmissä noin 35 minuutin kohdilla keskiarvoisesti. Ennen kokonaispuhelinliikennettä mittaavaa takaisinsoittojärjestelmää todelliset takaisinsoittoviiveet ovat useissa mittauksissa olleet keskiarvoisesti 3-4 tunnin kohdalla, vaikka mitattavilla kohteilla on ollut vanhempaa tekniikkaa olevat takaisinsoittojärjestelmät käytössä.
Merkittävin ongelma syntyy siitä, että valikoihin ja ylivuotoon perustuvat takaisinsoittojärjestelmät eivät mittaa toteutunutta soittoa, vaan luottavat käyttäjän tekemiin manuaalisiin takaisinsoittokuittauksiin . Tämä osaltaan pidentää asiakkaan todellista kontaktointiviivettä tai pahimmillaan asiakkaalle ei koskaan soiteta todennetusti takaisin.
Jorma Lampela

Jorma Lampela (s. 1963) on suomalainen kuvittaja, karikatyyritaiteilija, animaattori ja kulttuurituottaja. 
Lampela tunnetaan parhaiten värikkäistä karikatyyreistään. Hän on tehnyt karikatyyrejä yksityishenkilöistä ja julkisuuden henkilöistä. Hän on tehnyt kuvituksia levyjen kansiin, bändien keikkajulisteisiin ja mainoksiin. 
Lampela on kuvittanut myös mainos- ja markkinointimateriaaleja, esimerkiksi Halva Oy:n esitteitä, joulukalenterin, makeispusseja ja rekkoja. Lampela on kuvittanut myös piirretyn musiikkianimaation Hurriganesin kappaleesta Get On. Animaatio on ollut mukana mm Hurriganesista kertovassa GANES-elokuvassa.
Koulutus.
Lampelalla on animaatioalan koulutus Keski-Pohjanmaan ammatillisesta aikuiskoulutuskeskuksesta vuodelta 1997. Hän sai yrittäjän ammattitutkinnon Kankaanpään opistosta vuonna 2004. Hän opiskeli artesaaniksi ja kuvittajaksi Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa vuonna 2003. Lampela valmistui kulttuurituottajaksi Seinäjoen ammattikorkeakoulusta vuonna 2008.
Tiina Pyykkinen

Tiina Pyykkinen (s. 1983 Saarijärvi) on suomalainen kuvataiteilija. Hänet valittiin vuoden nuoreksi taiteilijaksi 2017. 
Pyykkinen valmistui kuvataiteen maisteriksi Helsingin Taideyliopiston Kuvataideakatemiasta vuonna 2014. Hän on opiskellut myös Kokkolan Pohjoismaisessa taidekoulussa, Kankaanpään taidekoulussa sekä Hochschule für Grafik und Buchkunst -taidekorkeakoulussa Saksassa. 
Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Pyykkinen piti Helsingissä vuonna 2011, minkä jälkeen hänen teoksiaan on ollut esillä yksityis- ja ryhmänäyttelyissä Suomessa, Saksassa ja Isossa-Britanniassa. Hänen teoksiaan on muun muassa Saastamoisen ja Paulon säätiöiden kokoelmissa, Salon taidemuseossa ja Valtion taideteostoimikunnan kokoelmissa.
Pyykkinen tutkii taiteessaan valoa ja sen heijastuksia. Häntä kiinnostavat erityisesti valon taittuminen ja millaisia illuusioita matan ja kiiltävän maalin yhdistelmillä voi luoda. Valo, arkkitehtuuri ja tilaan sijoitellut esineet vaikuttavat näkymään. Kun katsoja vaihtaa kuvakulmaa, kokonaiskuva maalauksista muuttuu. Valoon, tilaan ja tilanteeseen nojaavan tyylinsä Pyykkinen löysi opiskellessaan Kuvataideakatemiassa.
Pyykkiselle myönnettiin 2021 valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha.
Aura Nurmi

Aura Nurmi (s. 1988 Helsinki) on suomalainen runoilija. Hän on yksi lavarunoustapahtumia järjestävän Helsinki Poetry Connectionin perustajajäsenistä ja toimi sen puheenjohtajana 2015–2017. Nurmi on toiminut myös Lukukeskuksen Mun tarina -hankkeen taiteellisena suunnittelijana.
Nurmi on opiskellut yleistä kirjallisuustiedettä Helsingin yliopistossa. Hänen esikoisrunoteoksensa "Villieläimiä" ilmestyi Kolera-kollektiivin kustantamana vuonna 2016. Se on kertomus vanhempien vastuuttomuudesta ja lapsista köyhässä lähiössä. Nurmi sai teoksesta Kalevi Jäntin palkinnon. Teos oli myös Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas vuonna 2016. Jani Saxell huomauttaa "Parnassossa", että kokoelmassa on mukana viistoa huumoria ja vapauttavaa fantasiaa, ja sen ammattiauttajiin kohdistuva sarkasmi osuu maaliinsa. Hän toteaa, että konerunouden ja kielipelien jälkeinen suomalainen nykyrunous sisältää jälleen yhteiskunnallista sävyä ja kaduntasaisuuta. Nurmi on muutoinkin käsitellyt taiteessaan yhteiskunnallisia teemoja. Vuonna 2015 hän kirjoitti ja esitti runosarjan väkivaltaisesti kuolleelle 8-vuotiaalle Vilja Eerika Tarkille.
Vuonna 2019 Helsingin kirjailijat valitsi Nurmen vuoden helsinkiläiskirjailijaksi. Nurmen toinen runokokoelma, "Leijonapatsailla", ilmestyi vuonna 2020.
Nurmen entinen puoliso on taidekriitikko Aleksis Salusjärvi.
Nopeempi ku Veijo

Nopeempi kuin Veijo on punkyhtye Kivesveto Go Gon EP-levy, joka julkaistiin 6. heinäkuuta 2017. Julkaisu on toinen osa trilogiaa, jonka ensimmäinen osa "Vesipäät" julkaistiin helmikuussa 2016. EP koostuu kahdesta vuosina 2015–2016 äänitetystä julkaisematta jääneestä 7” levystä. Albumin teemana ovat ihmiset ja luonto, ja kuinka luonto lopulta peittää kaiken ihmisen aikaansaaman rumuuden.
Albumin kappaletta ”Tony” varten järjestettiin kilpailu, jossa kappaletta varten haettiin soolosuoritusta vapaavalintaista instrumenttia käyttäen. Kansikuva on mukaelma Afrikan tähti -lautapelistä, jossa Afrikan kartta on vaihdettu Kouvolaksi.
Vastaanotto.
Keskisuomalaisen Aki Lehti antoi albumille kolme tähteä viidestä, ja piti etenkin CD-versiota verrattomana "Vesipäät" -EP:n lisäkappaleiden johdosta. Hän sanoi hauskojen, absurdien ja nasevien sanoitusten jäävän mieleen, ja piti albumia aiempien julkaisujen kaltaisena, toimivan kaavan omaavana tuotoksena, jota jaksaa kuunnella ”kotisohvallakin kokonaisen levyn verran”. Infernon Tami Hintikka antoi albumille neljä tähteä viidestä, ja totesi yhtyeen osaavan koukuttavien ja yksinkertaisten kappaleiden tekemisen. Hän totesi kappaleiden olevan aiheista huolimatta mukana hoilattavaa materiaalia, ja sanoi aatteiden ja politiikan olevan kaukana ihmisten tasolla toimivasta musiikista.
Juan Hernández Navarrete

Juan Hernandez Navarrete (s. 24. helmikuuta 1987 on meksikolainen nyrkkeilijä ja hallitseva kärpässarjan WBC liiton maailmanmestari. Urallaan Navarrete on voittanut myös WBC-liiton tunnustaman korsisarjan mestaruuden.
Ammattiura.
Navarrete otteli debyyttiottelunsa vuonna 2004. Vuonna 2006 Navarrete kärsi ensimmäisen tappionsa Oscar Martinezille. Samana vuonna Navarrete voitti avoimena olleen korsisarjan NABF liiton mestaruuden tyrmäämällä Tirso Hernandez Moralesin ensimmäisessä erässä. Hernandez luopui NABF liiton mestaruudesta puolustettuaan sitä viidesti ja osallistui karsintaan pääsystä korsisarjan WBC liiton mestaruusotteluun. Karsintaottelussa Navarrete voitti Denver Cuellon tämän tultua diskatuksi kolmannessa erässä. Diskauksen syynä oli maahan vajonneen Navarreten lyöminen. Seuraavassa ottelussaan Navarrete voitti Moises Fuentesin hajaäänituomiolla kaksitoistaeräisen ottelun päätteeksi. Vuonna 2011 Navarrete kohtasi WBC liiton korsisarjan mestaruusottelussa Kazuto Iokan joka kuitenkin voitti Hernandezin yksimielisellä tuomaripäätöksellä. Tämän jälkeen Navarrete otteli pitkään pääsemättä minkään liiton mestaruusotteluun. Navarrete raivasi odottaessaan vuonna 2016 tieltään entisen alemman kärpässarjan mestari Omar Niño Romeron sekä Dixon Floresin. Vuonna 2017 Navarrete pääsi ottelemaan väliaikaisesta kärpässarjan mestaruudesta Nawaphon Kaikanhaa vastaan ja voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä kolmannessa erässä.