tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vampyyri Ernest

Vampyyri Ernest () on ranskalainen vuosina 1989–1991 valmistunut animaatiosarja. Sitä tehtiin kaksi tuotantokautta, joista ensimmäinen käsitti 13 osaa, ja toinen 104 osaa.
Sarjan juoni.
Sarja kertoo kömpelöstä mutta luovasta vampyyristä, joka hieman muistuttaa norsua ja lepakkoa, nimeltä Ernest. Hänen kotilinnassaan ja läheisessä ympäristössä sattuu erilaisia tapahtumia, jotka usein päättyvät katastrofiin. Todellisuudessa kyseiset tapahtumat ovat aina Ernestin näkemää unta, ja jokainen jakso päättyykin siihen, että hän herää arkustaan. 
Animaatiosarjassa ei puhuta lainkaan, vaan taustalla kuullaan säveltäjä Garbiel Yaredin musiikkia ja erilaisia äänitehosteita.
Tuotanto.
Hahmo syntyi luojan François Bruelin mukaan sattumalta. Hän oli piirtänyt paperille pienen vampyyrin, jolla oli mursun hampaat. Bruel esitteli luomaansa hahmoa ystävälleen. Tämän jälkeen hän improvisoi sitten tarinan (josta tuli myös animaatiosarjan ensimmäinen jakso), jossa hyttysen kokoinen Ernest litistettiin tyynylle.
Tämän jälkeen hän esitteli hahmonsa René Laloux'lle. Hän otti otti projektin mielellään vastaan, ja näin syntyi lyhytelokuva, joka tuotettiin käsin pienen tuotantotiimin toimesta, pääanimaattori José Xavierin ympärillä. René Laloux piti Ernestin hahmosta, joten he keksivät, että jokainen jakso päättyisi kohtaukseen, jossa Ernest herää säikähtyneenä arkustaan.
Sarjan ensimmäiset 13 osaa valmistui Ranskassa. Jonkin ajan kuluttua tuottaja Michel Noll käynnisti tekemään tuotantotiimin kanssa toista tuotantokautta. Toisen tuotantokauden 104 jaksoa tehtiin pohjoiskorealaisessa Studio SEK:ssä.
Sarja Suomessa.
Suomessa piirrossarjaa esitettiin 1990-luvulla Yle TV1:n ohjelmistossa erillisenä ohjelmana ja lastenohjelma "Pikku veturin" yhteydessä sekä FST:n ohjelmistossa.
Karin Hirn

Karin Hirn, o. s. "Åberg" (18. toukokuuta 1869 Porvoo – 21. heinäkuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuuden ruotsintaja.
Karin Hirnin vanhemmat olivat Karl Eugen Åberg ja Emelia Leontine Hougberg. Hän oli naimisissa professori Yrjö Hirnin kanssa. Heidän lapsiaan olivat professori Hans Hirn (1896–1970) ja Kansallismuseon kuvakokoelman hoitaja Marta Hirn (1903–1995).
Krapihovi

Krapihovi on vuonna 1973 perustettu hotelli- ja ravintola-alan perheyritys, joka toimii Tuusulan Rantatien varrella. 
Krapin pihapiiri muodostuu ravintoloista, hotellista, savusaunasta ja puistoalueesta sekä kesäaikaan kesäteatterista ja terassista. Krapihovi on lounas-, illallis- ja juhlaravintola. Ravintolan yhteydessä on myynnissä suomalaisten pien- ja lähituottajien tuotteita.
Historia.
Krapin tilan vaiheet ulottuvat 1600-luvulle. Nykyisen päärakennuksen rakennutti silloinen omistaja G. F. Sourander vuonna 1883, ja sen on suunnitellut arkkitehti F. W. Mieritz. Vuodesta 1911 alkaen tilan on omistanut Holman suku. Nykyään kotimuseona toimiva Aleksis Kiven kuolinmökki kuului alun perin Krapin tilaan.
Tiina Saario

Tiina Saario (s. 15. tammikuuta 1982) on suomalainen jalkapalloilija, joka on viimeksi edustanut Naisten Ykkösessä pelaavaa Malmin Palloseuraa.
Pelaajaura.
Seurajoukkueet.
Saario aloitti pääsarjauransa vuonna 1998 Puistolan Urheilijoissa. Lisäksi hän on Suomen korkeimmalla sarjatasolla edustanut Malmin Palloseuraa, Kuopion MimmiFutista, FC Kontua, Helsingin Jalkapalloklubia sekä Åland Unitedia. Vuodet 2002–2005 Saario opiskeli Miamissa Barryn yliopistossa, jossa hän myös pelasi yliopistosarjoissa kolmen kauden ajan Lisäksi Saario toimi vuoden valmennustehtävissä. Hän on myös pelannut Yhdysvalloissa W-liigaa vuonna 2001. 
Saario on ehtinyt jo lopettamaan uransa huipputasolla useampaan otteeseen. Vuonna 2008 hän teki paluun Naisten Liigaan FC Kontun joukkueessa ja yhden Kakkosessa pelaamansa kauden jälkeen vuonna 2010 HJK:n riveissä. Samana vuonna Saario loukkaantui vakavasti Suomen Cupin finaalissa, kun hän törmäsi yhteen vastustajan kanssa ja mursi leukaluunsa. Onnettomuuden jälkeen hän päätti lopettaa pelaamisen, mutta teki paluun kentille jo seuraavan vuoden kesäkuussa. Kauden 2013 Saario pelasi Åland Unitedin SM-kultaa voittaneessa joukkueessa ja ilmoitti sen jälkeen lopettavanasa pääsarjauransa. Kesäkuussa 2014 uutisoitiin, että hän liittyy ahvenanmaalaisjoukkueeseen elokuussa käynnistyvien Naisten mestarien liigan karsintojen ajaksi.
Maajoukkue.
A-maajoukkueessa Saario esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1999. Helmikuussa 2012 hän teki paluun maajoukkueeseen lähes kymmenen vuoden tauon jälkeen ja on siitä lähtien kuulunut sen vakiopelaajiin. Vuoden 2013 EM-kilpailujen jälkeen hän on pelannut yhteensä 22 naisten maaottelua. EM-kilpailuissa hän tuli vaihtopelaajana kentälle tappiolliseen Ruotsi-otteluun ja pelasi kokonaan tasapeliin päättyneen ja Suomen viimeiseksi jääneen alkulohko-ottelun Tanskaa vastaan.
Rosa Russo Iervolino

Rosa Russo Iervolino (s. 17. heinäkuuta 1936 Napoli) on italialainen poliitikko. Hän on demokraattikoalition jäsen. Hän toimi kristillisdemokraattinaisten johtajana 1968–1978. Vuonna 1979 hän oli kristillisdemokraattisen puolueen senaattorina. Vuonna 1993 hänet valittiin Partito Popolare Italianon puheenjohtajaksi. Iervalino on toiminut Napolin pormestarina vuodesta 2001 ja sisäministerinä 1990-luvun lopulla.
New Kids on the Block (albumi)

New Kids on the Block on samannimisen yhtyeen debyytti- sekä nimikkoalbumi vuodelta 1986.
Tyyliltään albumi voidaan lukea perinteiseksi pop musiikiksi, sisältäen vaikutteita purukumi popista, sekä myös hip hop-musiikista erityisesti levyn nimikappaleessa. Kyseinen kappale on ensimmäinen, jonka yhtye aikoinaan esitti levyn tuottajalle, Maurice Starrille, ja samalla se muistuttaa ainakin musiikillisesti hyvin paljon Run-D.M.C. yhtyeen musiikkia.
Muihin levyn kappaleisiin; kuten yhtyeeseen muutenkin; ovat vaikuttaneet New Editionin ja The Osmondsin kaltaiset yhtyeet, ja ne ovat musiikillisesti sekä soundeiltaan ajanmukaista synthpop musiikkia.
Levyn toinen raita, "Didn't I Blow Your Mind" on coverkappale, jonka alkuperäinen esittäjä soulyhtye The Delfonics levytti vuonna 1970.
Albumi ei kuitenkaan myynyt erityisen hyvin, ja levy-yhtiö suunnitteli jo yhtyeen vapauttamista levytyssopimuksesta, mutta Starr sai heidät ylipuhuttua, jotta yhtye saisi tehdä vielä yhden albumin.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Maurice Starr, ellei toisin mainittu.
Sotkamon kirkko (taideteos)

Sotkamon kirkko on taiteilija Mikko Laasion öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1957. Kooltaan 50,5×73,5 cm työ kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
Musta- ja beigesävyinen "Sotkamon kirkko" -maalaus on maisemamaalaus Sotkamon kirkonkylästä järven takaa maalattuna. Mikko Laasio on tunnettu asetelmamaalarina, hän maalasi paljon asetelmia sodan jälkeen. 1950-luvulta lähtien toiseksi keskeiseksi aihepiiriksi Laasiolle tulivat maisemat.
Ibuki (1907)

Ibuki () oli 1907 valmistunut keisarillisen Japanin laivaston Ibuki-luokan taisteluristeilijä, joka romutettiin 1923 Washingtonin laivastosopimuksen mukaisesti. Se osallistui ensimmäiseen maailmansotaan.
Valmistus.
Luokan alukset suunniteltiin Venäjän–Japanin sodan aikana. Luokan alukset poikkesivat edeltäneistä aluksista raskaammin aseistuksensa ja uusien suurempi tehoisten turbiinimoottoriensa vuoksi. Moottoreissa oli kuitenkin ongelmia, jotka viivästyttivät "Ibukin" valmistumista.
Alus tilattiin osana vuoden 1904 laivastontäydennysohjelmaa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 22. toukokuuta 1907. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 21. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 11. marraskuuta.
Palvelus.
Hieman palvelukseenoton jälkeen "Ibuki" teki matkan Thaimaahan osallistuakseen Rama VI Vajiravudhin kruunajaisiin. Alus kuului osana Japanin tukeen ympärysvalloille ensimmäisessä maailmansodassa.
Alus suojasi marraskuussa Tasmaninmeren ylittänyttä kymmenen joukkojenkuljetusaluksen muodostamaa saattuetta Albanyyn yhdessä "HMS Pyramuksen" kanssa. "Ibuki" ja "HMAS Sydney" suojasivat Intian valtameren ylittänyttä joukkojenkuljetussaattuetta, joka kuljetti 20 000 miestä ja 7 500 hevosta. "Sydneyn" irtauduttua saattueesta ja jouduttua taisteluun Saksan keisarikunnan laivaston risteilijän "SMS Emdenin" kanssa alus jäi saattueen ainoaksi suojaksi. Aluksen päällikkö Kanji Kato olisi halunnut osallistua taisteluun, mutta sai määräyksen pysyä saattueen suojana.
Washingtonin laivastosopimuksen astuttua voimaan "Ibuki" myytiin romutettavaksi 20. syyskuuta 1923. Aluksen tykit säilytettiin ja ne sijoitettiin rannikkopattereiksi Hakodateen sekä Tsugarunsalmeen.
Omenia ja kannu

Omenia ja kannu on taiteilija Mikko Laasion öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1957. Kangas on kiinnitetty kovalevylle. Maalaus on kooltaan 50 × 65 cm ja kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
"Omenia ja kannu" on yksi Laasion monista sodan jälkeen maalaamista asetelmista.
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1979

Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1979 käytiin 13. toukokuuta Salossa. 
Miehissä Suomen mestaruuden 5 km matkalta voitti Ari Paunonen ja mestaruuden 15 km matkalta voitti edellisen vuoden tavoin Kaarlo Maaninka. Joukkueissa miehissä Suomen mestaruuden 5 km ja 15 km matkoilta voitti Turun Urheiluliitto. Naisissa Suomen mestaruuden 5 km matkalta voitti Irja Paukkonen ja joukkueissa mestaruuden voitti Viipurin Urheilijat. 
Tulokset.
Lähde:
NTC Senec

Národné tréningové centrum Senec (NTC Senec) on Slovakiassa Senecin kaupungissa sijaitseva Slovakian jalkapalloliiton harjoituskeskus ja jalkapallostadion. 
NTC Senecillä pelaavat maaottelujaan Slovakian naisten ja nuorten jalkapallomaajoukkueet ja se toimii maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavan ŠK SFM Senecin kotikenttänä. Stadionin lisäksi alueella on myös toinen täysimittainen jalkapallokenttä.
Oliivipuun runkoja

Oliivipuun runkoja on taiteilija Mikko Laasion lyijykynätyö, 30 × 40 cm, vuodelta 1955. Piirustuksen omistaa Ateneumin taidemuseo ja se kuuluu Ateneumin Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
Laasio alkoi tehdä maisematöitä piirtämällä ja maalaamalla 1950-luvulla. Tämän "Oliivipuun runkoja" -työn hän teki piirtämällä.
Hyväntekeväisyydestä

Hyväntekeväisyydestä () on Seneca nuoremman kirjoittama filosofinen teos, joka on nimensä mukaisesti tutkielma oikeanlaisesta tavasta antaa, vastaanottaa ja palauttaa lahjoituksia ja palveluksia, sekä tähän liittyvästä kiitollisuudesta ja kiittämättömyydestä.
Historia.
Seneca kirjoitti teoksen joskus vuosien 56–64 välillä. Se on osa hänen dialogeiksi kutsuttuja moraalisia tutkielmiaan. Teoksen aihe, erilaisten lahjoitusten ja palvelusten ("beneficia") vaihtaminen, oli oleellinen osa kreikkalais-roomalaisen yhteiskunnan toimintaa. Nykyisin tätä kutsutaan lahjataloudeksi. Senecan voi nähdä esittävän teoksessa filosofisen oikeutuksen käytännölle, joka muuten voidaan nähdä itsekkäänä.
Seneca piti aihetta selvästikin merkittävänä, koska hän sanoi eräässä kirjeessään Luciliukselle filosofian opettavan meille ennen kaikkea, kuinka aiheen suhteen tulee toimia. Samasta aiheesta kirjoittivat tutkielmia myös useat muut filosofit, kuten Theofrastos, Epikuros, Khrysippos ja Cicero. Senecan tutkielma on kuitenkin ainoa kokonaisena säilynyt aihetta käsittelevä antiikin aikainen teos. Se on myös Senecan pisin yhteen aiheeseen keskittynyt tutkielma. Seneca yhdisteli teoksessaan erilaisia ajatuksia, koska hänen oma roomalainen kulttuuripiirinsä oli erilainen kuin se kreikkalainen kulttuuri, jossa hänen edustamansa stoalaisuus kehittyi. Samalla teos on roomalaisen yhteiskunnan käytäntöjen lähde.
Sisältö.
"Hyväntekeväisyydestä" käsittää seitsemän kirjaa. Senecan lähestymistapa teoksen aiheeseen oli stoalainen; hän pyrki kehottamaan ihmisiä toimimaan sen mukaan, mikä on inhimillisen luonnon mukaista. Dialogi on suunnattu lukijoiden sielun parantamiseksi. Seneca itse jakoi teoksen kahteen osaan: kirjat I-IV käsittelevät itse lahjoitusten ja palvelusten vaihtoa, kun taas kirjat V-VII muodostavat eräänlaisen täydentävän lisäosan.
Seneca käsittelee muun muassa sielun luontoa suhteessa kiitollisuuteen lahjoitusta vastaanotettaessa. Hän kannattaa anteliaisuutta ja antamista antamisen itsensä vuoksi. Senecan mukaan anteliaisuus on sopiva tapa suhtautua ympäristöön, kun otetaan huomioon yhteiskunnan realiteetit ja luonne. Hän halusi kenties myös opastaa viisaita elämään yhteisössä, jossa rikkaiden on sekä huolehdittava omaisuudestaan, mikä vaatii tiettyjä sosiaalisia suhteita, että toisaalta pidettävä myös köyhät tyytyväisinä ja koko yhteiskunta yhtenäisenä. Seneca tuo esille, että juuri lahjoitusten ja palvelusten vaihtaminen on yhteiskuntaa koossa pitävä voima.
Teoksen alkupuolella Seneca antaa aiheesta jyrkkiä ohjeita, mutta siirtyy myöhemmissä kirjoissa käsittelemään erilaisia myönteisiä ja kielteisiä esimerkkitapauksia. Seneca hyödyntää dialogissa kuvitteellista keskustelukumppania ja vastaväittäjää ("adversarius"), retorista keinoa, jonka kautta hän pääsee esittämään omia mielipiteitään. Hän käyttää samaa menetelmää useissa muissakin teoksissaan. Menetelmä on kehittynyt hellenistisestä "diatribē"-menetelmästä.
Onnellisesta elämästä

Onnellisesta elämästä () on Seneca nuoremman kirjoittama filosofinen teos, joka käsittelee nimensä mukaisesti sitä kysymystä, kuinka ihminen voi elää onnellista elämää.
Historia.
Seneca kirjoitti teoksen joskus vuosien 54–62 välillä. Se on yksi hänen dialogeiksi kutsutuista tutkielmistaan. Seneca osoitti teoksen vanhemmalle veljelleen Galliolle, jolle hän oli osoittanut myös teoksensa "Suuttumuksesta". Teos ilmentää Senecan moraalista ajattelua kypsimmillään ja tuo esille tämän stoalaista ajattelua.
Sisältö.
Senecan teos on jaettu 28 lukuun. Aluksi Seneca toteaa, että kaikki ihmiset etsivät onnellisuutta, mutta ovat huonoja näkemään, mikä todella tekee elämästä onnellista. Hän tuo esille, että onnellisuuden tavoittelu on järjen tavoittelua. Järjellä hän ei tarkoita pelkästään logiikkaa vaan luonnon (kaikkeuden) toiminnan ymmärtämistä. Seneca esittää, että luonto itsessään on järki ("logos"). Ihmisten on käytettävä omaa järkeään elääkseen harmoniassa luonnon kanssa. Näin he saavuttavat onnellisuuden.
Tietyssä mielessä Seneca yhdistää luonnon ja Jumalan toisiinsa. Hänen mukaansa olemme syntyneet ikään kuin luonnon "valtakuntaan", jossa juuri Jumalan totteleminen on vapautta. Kun ihminen "uhmaa taivasta", hän ei tee pyhäinhäväistystä vaan tuhlaa aikaansa.
Senecan moraali perustuu nautintojen ylenkatsomiseen. Nautinnot näyttäytyvät hänelle alhaisina, orjamaisina ja katoavaisina. Seneca ylenkatsoo myös onnen käänteitä. Mikään ulkoinen asia ei saa turmella ihmistä. Hän kuitenkin myöntää, että on olemassa hyväksyttäviä nautintoja, jotka ovat maltillisia, rauhallisia, hillittyjä ja tuskin havaittavissa, ja joihin ihminen suhtautuu välinpitämättömästi. Nämä ovat viisaan ihmisen nautintoja.
Onnellisuus voidaan näin saavuttaa vain seuraamalla hyvettä, joka kaatuu ikään kuin hyvä sotilas, alistuen haavoilleen, laskien arpensa, ja silti ylistäen sotapäällikköä, jonka puolesta kuolee. Kukaan ei voi elää nautinnollisesti elämättä kunniakkaasti. Seneca erottaa toisistaan ne hyveet, jotka saavutetaan vain hankalasti, ja ne hyveet, jotka saavutetaan helposti. Hyvettä ei ole olemassa ilman vaivannäköä.
Rikkautta Seneca ei pidä hyvänä tai huonona itsessään, mutta myöntää sen olevan hyödyksi ja tuovan elämään mukavuutta. Näin viisas valitsee rikkauden mikäli se on mahdollista, mutta ei ole omaisuutensa hallitsema. Näin varallisuus nähdään hyveen työvälineenä, josta voidaan myös antaa muille.
Albert Nycop

Albert Werner Nykopp (Nycop) (18. tammikuuta 1877 Helsinki – 25. huhtikuuta 1946 Tukholma) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja.
Nykoppin vanhemmat olivat senaattori Albert Werner Nykopp ja Anna Sofia Idestam. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja opiskeli sitten ulkomailla kieliä ja näyttämötaidetta. Nykopp suoritti 1913 Ruotsissa lääkintävoimistelijan tutkinnon.
Nykopp toimi näyttelijänä ja ohjaajana Ruotsalaisessa teatterissa ja Kansanteatterissa sekä Ruotsissa Tukholmassa ja Hälsingborgissa.
Isa Merikallio

Isa Merikallio (s. 1968) on suomalainen johtamisen ja itsensä johtamisen valmentaja, liikkeenjohdon konsultti (LJK), motiivianalyytikko, tutkija ja kirjailija. Hänen esikoiskirjansa "Suorituselämästä merkityselämään" julkaistiin maaliskuussa 2013 (Basam Books). 2014 hän esiintyi YLE/TV1:n Pelastetaan Duunit -sarjassa. 
Hän toimii pääosakkaana ja johtajana Redera Oy:ssä sekä ForceForGrowth Oy:ssä. Valmentajana Isa Merikallio erikoistunut ylimmän johdon ja johtoryhmien valmennuksiin sekä työyhteisöjen muutosvalmennuksiin. 
Hän asuu Espoossa tyttärensä kanssa ja harrastaa vapaa-aikanaan kuntoliikuntaa. Hänellä on SM-mitaleja freestyle-hiihdosta, maastopyöräilystä ja cyclo-crossista. SM-mitalien lisäksi hän on kilpaillut kansainvälisellä tasolla triathlonissa. 
StrongRun on Isa Merikallion vuonna 2010 kehittämä urheilulaji.
Eino Mela

Eino Fredrik Vilhelm Mela (sukunimi vuoteen 1901 "Malmberg"; 15. joulukuuta 1881 Rautalampi – 5. kesäkuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja.
Melan vanhemmat olivat asioitsija, poliisikomisario Fredrik Eliel Malmberg ja Rosa Adelaide Hänninen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1900 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1905 ja maisteriksi 1907. Mela toimi Huittisten kansanopiston opettajana ja johtajana 1906-1907.
Gunvor

Gunvor on alkuperältään skandinaavinen naisen etunimi, joka saamelaisilla kuitenkin esiintyy myös miehen etunimenä.. Nimi on yhdistetty taistelua tarkoittavasta sanasta "gunn" ja lupausta tarkoittavasta sanasta. 
Suomessa nimi Gunvor on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 2500 naiselle ja alle 10 miehelle. Yli puolet Suomen Gunvoreista on 1920- ja 1930-luvuilla syntyneitä. Gunvorin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 25. maaliskuuta.
Kimmo Leinonen

Kimmo Leinonen (s. 30. elokuuta 1949 Tampere) on suomalainen jääkiekkovaikuttaja.
Kimmo Leinosella ei ole takana merkittävää uraa pelaajana, mutta sitäkin monipuolisempi ura jääkiekon monitoimimiehenä kaukaloiden ulkopuolella. Hänen työstään on suuri osa jäänyt vähälle huomiolle Suomessa, koska Leinonen on ollut pitkään jääkiekon palveluksessa kansainvälisillä kentillä ja kabineteissa.
1970-luvun lopulta 1980-luvun puoliväliin asti Leinonen oli mailateollisuuden palveluksessa ja mailoja ulkomailla kaupatessaan hän innostui lähtemään mukaan suomalaiseen jääkiekkomuseohankkeeseen. Vuonna 1984 Leinonen palasi SM-liigan markkinointipäälliköksi, josta hän siirtyi selostamaan Hockey Night -lähetyksiä televisioon 1988. TV-tehtävät loppuivat 1995, jolloin Leinonen siirtyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton markkinointijohtajaksi aina vuoteen 2007 asti. 
Leinonen on toiminut myös muun muassa juniorivalmentajana sekä naisten joukkueenjohtajana Tampereen Ilveksessä. Lisäksi Leinonen on toiminut kykyjenetsijänä NHL-joukkue New York Rangersille sekä NHL Central Scouting Bureau:lle.
Vuonna 2011 hänet aateloitiin Suomen jääkiekkoleijonaksi numerolla 211.
Toukokuussa vuonna 2023 Leinonen aatelointiin IIHF:n kunniagalleriaan. Hän sai myös ensimmäisenä suomalaisena Paul Loicq -palkinnon.
London South Bank University

London South Bank University (LSBU) on yliopisto Lontoossa, Isossa-Britanniassa. Sen edeltäjä, "Borough Polytechnic Institute", perustettiin vuonna 1892 ja korotettiin yliopistoksi vuonna 1992. Yliopistossa opiskelee 25 000 opiskelijaa.
LSBU:ssa on neljä tiedekuntaa: sosiaali- ja terveystieteellinen, taloustieteellinen, humanistinen sekä luonnontieteellinen. Englantilainen taidemaalari David Bomberg opetti Borough Polytechnicissä vuosina 1945–53. Hänen oppilaanaan oli tuolloin Frank Auerbach. LSBU:n kondiittorikoulu (National Bakery School) on maailman vanhin alallaan, ja siellä on valmistettu kakkuja muun muassa kuningatar Elisabet II:n ja prinssi Philipin häihin sekä prinssi Charlesin ristiäisiin.
LSBU:n opiskelijoiden valmistujaisjuhlat pidetään Royal Festival Hallissa kaksi kertaa vuodessa toukokuussa ja lokakuussa.
Aiheesta muualla.
London South Bank Universityn kotisivut
Emilio De Bono

Emilio De Bono (19. maaliskuuta 1866 Cassano d’Adda – 11. tammikuuta 1944 Verona) oli italialainen marsalkka ja fasistien tukija.
De Bono liittyi Italian armeijaan vuonna 1884 vänrikkinä. Italian–Turkin sodan aikana vuonna 1911 hän toimi yleisesikunnassa ja ensimmäisessä maailmansodassa hän sai mainetta johtamalla hyökkäyksiä itävaltalaisia vastaan Goriziassa 1916 ja Grappassa 1918. Hän jätti palveluksen 1920 kenraalimajurin arvoisena. Sen jälkeen De Bono auttoi Kansallisen fasistipuolueen järjestämisessä ja osallistui vuoden 1922 Rooman marssiin, jonka seurauksena Benito Mussolini nousi Italian johtoon. Vuonna 1924 De Bonoa syytettiin osallisuudesta sosialistipoliitikko Giacomo Matteottin murhaan, mutta hänet vapautettiin.
Fasistien noustua valtaan De Bono toimi aluksi Italian poliisiylipäällikkönä ja miliisin komentajana, kunnes hänet nimitettiin Tripolitanian kuvernööriksi. Italian hyökätessä Etiopiaan vuonna 1935 De Bono nimettiin sodan ylipäälliköksi, mutta hänet korvattiin pian pätevämmäksi havaitulla Pietro Badogliolla. Tästä huolimatta De Bono ylennettiin Italian marsalkaksi. Syrjäyttämisensä jälkeen hänet siirrettiin merentakaisten joukkojen tarkastajaksi. Hän vastusti Italian osallistumista toiseen maailmansotaan.
De Bono nimitettiin ministeriksi vuonna 1942. Fasistien suuren neuvoston kuuluisassa kokouksessa 24.–25. heinäkuuta 1943 hän äänesti enemmistön mukana Mussolinin erottamisen puolesta. Palattuaan vielä tilapäisesti valtaan Pohjois-Italiassa (ks. Italian sosiaalinen tasavalta) Mussolini pidätytti De Bonon, joka tuomittiin maanpetoksesta kuolemaan ja teloitettiin ampumalla. Samassa yhteydessä teloitettiin myös muita Mussolinin syrjäyttämiseen osallistuneita, muun muassa Galeazzo Ciano.
Tulikurkkukerttuli

Tulikurkkukerttuli ("Setophaga fusca") on kerttuleiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tulikurkkukerttuleita pesii Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Laji talvehtii Keski-Amerikan eteläosissa ja Etelä-Amerikan pohjois- ja luoteisosissa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi ja sen kannankehitys on kasvava.
Nordlysplanetariet

Nordlysplanetariet on Norjan suurin planetaario. Se avattiin vuonna 1989. Ensimmäinen planetaariota ylläpitänyt yritys meni konkurssiin jo vuonna 1991. Vuosina 1991–2000 planetaariota ylläpitivät Tromssan kaupunki, Tromssan yliopisto ja Troms Fylkes Dampskibsselskap AS, ja tuolloin Statsbygg omisti planetaariorakennuksen. Nykyisin yliopisto omistaa rakennuksen ja Nordnorsk vitensenter ylläpitää toimintaa.
Planetaariossa on planetaariosali, "Stjernesalen", johon mahtuu 90 henkilöä. Kupolin halkaisija on 12 metriä.
Samsung Galaxy Xcover 2

Samsung Galaxy Xcover 2 on Samsung Galaxy Xcover -puhelimen seuraaja. Puhelimessa on käyttöjärjestelmänä Android 4.1.2. Laite on IP67-sertifioitu ja se kestää vettä, pölyä, hiekkaa, lunta ja kuraa. Puhelimen Bluetooth-versio on 4.0 ja se käyttää 2G- ja 3G-verkkoja. Laitteessa on ominaisuuksina muun muassa GPS, taskulamppu ja offline-karttoja.
Puhelimen takakamera pystyy ottamaan 5 megapikselin valokuvia ja 1280 × 720 resoluution videokuvaa. Kritiikkiä on herättänyt puhelimen vähäinen tallennustilan määrä, joka tulee täyteen jo muutaman sovelluksen asentamisen jälkeen.
Nordic Optical Telescope

Nordic Optical Telescope (Pohjoismainen Optinen Teleskooppi) eli NOT on tähtitieteellinen teleskooppi joka sijaitsee 2382 metrin korkeudella Roque de los Muchachosin observatoriossa, La Palmalla Kanarian saarilla. Teleskooppi perustettiin Tanskan, Ruotsin, Islannin, Norjan ja Suomen yhteishankkeena ja se vihittiin käyttöön vuonna 1989 säännöllisten tutkimusten alkaessa vuonna 1990. Sisäänpääsy on sallittu kaikille tähtitieteilijöille kansallisuudesta riippumatta.
NOT oli ensimmäinen suuri teleskooppi, joka suunniteltiin käyttämään aktiivista optiikkaa korjaamaan ohuen ja kevyen pääpeilin muotoa. Pääpeili on halkaisijaltaan 2,56 metriä, paksuudeltaan 190,3 millimetriä ja painaa 1925 kilogrammaa.&lt;ref name="kotisivu/info"&gt;&lt;/ref&gt;
Nordic Optical Telescopen mukaan on nimetty pikkuplaneetta 2857 NOT.
Rudolf Kirchschläger

Rudolf Kirchschläger (20. maaliskuuta 1915 – 30. maaliskuuta 2000) oli itävaltalainen poliitikko. Hän toimi
Itävallan liittopresidenttinä vuosina 1974–1986. Sitä ennen hän toimi Itävallan ulkoministerinä 1970–1974.
Fasistien suuri neuvosto

Fasistien suuri neuvosto (, kirjaimellisesti ”fasismin suuri neuvosto”, suomennettu myös suuri fasistineuvosto) oli Italiassa fasistien vallan aikana vuosina 1923–1943 toiminut päätöksentekoelin. Se perustettiin alkujaan tammikuussa 1923 kansallisen fasistipuolueen ylimmäksi päättäväksi elimeksi, mutta muutettiin 9. joulukuuta 1928 perustuslain muutoksella viralliseksi valtioelimeksi. Neuvoston itseoikeutettuna puheenjohtajana toimi diktaattori Benito Mussolini ja neuvosto kokoontui Palazzo Veneziassa Roomassa, samassa rakennuksessa kuin Italian hallitus.
Neuvostoon kuuluivat elinikäisinä jäseninä hallituksen johtaja ("Capo del Governo") ja fasismin johtaja ("Il Duce del Fascismo") Benito Mussolini sekä vuoden 1922 Rooman marssia johtaneet neljä "quadrumviria". Neuvoston sihteerinä toimi kansallisen fasistipuolueen puoluesihteeri. Muut jäsenet olivat parlamentin, ministeriöiden, korporaatioiden ja kuninkaallisen akatemian edustajia sekä Mussolinin vapaasti nimittämiä muita henkilöitä, joista viimeksi mainituilla oli kolmen vuoden jäsenyys neuvostossa.
Neuvostolla oli valta nimittää jäsenet useimpiin muihin valtioelimiin sekä puolueen korkeimpiin virkoihin. Se saattoi myös periaatteessa suositella kuninkaalle pääministerin erottamista. Liittoutuneiden noustua maihin Sisiliassa Fasistien suuri neuvosto piti 24.–25. heinäkuuta 1943 välisenä yönä kokouksen, jossa se oikeusministeri Dino Grandin aloitteesta äänin 19–8 päätti ehdottaa kuningas Viktor Emanuel III:lle Mussolinin erottamista, mikä myös toteutui. Neuvosto lakkautettiin 2. elokuuta annetulla kuninkaallisella määräyksellä.
Hannu Soro

Hannu Heikki Johannes Soro (10. syyskuuta 1952 Karkku – 13. joulukuuta 2023) oli suomalainen opettaja, kunnallispoliitikko sekä jääkiekkovaikuttaja.
Vuonna 1980 Hämeenlinnassa valmistunut Soro oli koulutukseltaan peruskoulun opettaja, mutta työuransa hän teki ammattioppilaitoksissa sekä lukioissa. Soro työskenteli vuodesta 2004 vuoden 2019 asti Tampereen lyseon lukiossa, jossa hän toimi opinto-ohjaajana sekä apulaisrehtorina, kunnes jäi eläkkeelle.
Jääkiekko.
Hannu Sorolla ei ole pelaajataustaa jääkiekossa, mutta hän oli todellinen monitoimimies niin seura- kuin maajoukkuetasolla sekä erotuomaritoiminnassa. 
Soro toimi huoltajana SM-sarjassa ja SM-liigassa pelanneessa KooVeessa vuosina 1971–1977 sekä A-maajoukkueessa 1983–1992. Hän kuuluikin ensimmäiset arvokisamitalit voittaneiden maajoukkueiden huoltoryhmään. Näiden lisäksi Soro toimi nuorten maajoukkueissa huoltajana ja joukkueenjohtajana. Ilveksen liigajoukkueen joukkueenjohtajana Soro toimi 1991–1993 ja 1995–2000 sekä joukkueen tiedottajana 1991–2000. Jääkiekkoerotuomarina Soro toimi 1971–1985, joista vuodet 1979–1983 päätuomarina SM-liigassa. Vuonna 1980 Soro tuomitsi ensimmäisenä suomalaisena ottelun Ruotsin Elitserienissä. Näiden lisäksi Sorolla oli lukuisia luottamustehtäviä Suomen jääkiekkoliiton ja SM-liigan eri elimissä. Hannu Soro oli Hämeen Liikunta ja Urheilu ry:n puheenjohtaja.
Politiikka.
Entisen maajoukkuejääkiekkoilija Lasse Oksasen houkuttelemana kunnallispolitiikkaan lähtenyt Soro istui Tampereen kaupunginvaltuustossa kaksi täyttä kautta (2005–2008 ja 2009–2012) sekä toimi varavaltuutettuna kausilla 2001–2004 ja 2013–2016. Lisäksi huhtikuussa 2002 Soro nousi varasijalta valtuustoon kesken kauden. Soro osallistui kunnallisvaaleihin Tampereen Sitoutumattomien ehdokkaana.
Saksan rajoittamaton upotussota

Saksan rajoittamaton upotussota eli rajoittamaton sukellusvenesota oli Saksan sotavoimien toimintatapa Pohjois-Atlantin, Pohjanmeren ja Englannin kanaalin alueella ensimmäisen maailmansodan loppupuolella vuosina 1917–1918. Sillä tarkoitettiin, että kaikki vihollisen ja puolueettomien maiden alukset upotetaan ilman varoitusta. Tätä perusteltiin sillä, että Iso-Britannia oli asettanut Saksan kauppasaartoon eikä siis päästänyt puolueettomien maiden laivoja Saksaan.. 
Sukellusvenesodan alku.
Saksalaiset aloittivat sukellusveneiden rakentamisohjelman, kun sodan alussa syyskuussa 1914 muutama sukellusvene upotti useita Ison-Britannian sota-aluksia. Pian Saksalla oli käytössään kolmisensataa sukellusvenettä. Saksa julisti 4. helmikuuta 1915, että se upottaa kaikki alukset, jotka kuljettavat sotatarvikkeita ympärysvalloille. Brittiläisen RMS Lusitanian upottaminen 7.5.1915 kuitenkin suututti amerikkalaisia, varsinkin kun turmassa hukkui yli 1 200 ihmistä. Syyskuussa 1916 Saksa sopi Yhdysvaltojen kanssa, että kauppalaivat ensin pysäytetään ja tarkistetaan, eikä ihmisuhreja tule, jos ne upotetaan.
Alusten upottaminen ilman varoitusta.
Kauppasaarron aiheuttama elintarvikepula kävi Saksassa sietämättömäksi, ja se julisti 1. helmikuuta 1917 rajoittamattoman upotussodan, vaikka se samalla merkitsi Yhdysvaltojen liittymistä ympärysvaltoihin. Ajatuksen takana oli ylipäällikkö Paul von Hindenburg. Nyt kaikki vihollisen ja puolueettomien maiden alukset upotettiin ilman varoitusta. Merellä oli jatkuvasti 40 sukellusvenettä ja kesän 1917 aikana ne upottivat 795 kauppalaivaa.
Brittien vastatoimet.
Britit tarvitsivat tehokasta asetta sukellusveneitä vastaan. Sellainen oli MK 6 -merimiina, jonka tuntosarvissa oli kosketussytyttimet. Niitä laskettiin mereen 76 000 kappaletta. Englannin kanaalissa upotettiin merimiinoilla 26 sukellusvenettä. Myös syvyyspommit, torpedot, tykkituli ja ilmahyökkäykset olivat käytössä. Lopuksi keksittiin suojata kauppalaivoja hävittäjillä. Marraskuussa 1918 Saksa sai upotetuksi enää 15 kauppalaivaa, ennen kuin aselepo tuli voimaan 11.11.1918.
Ramesh Patel

Ramesh Unka Patel (s. 12. syyskuuta 1953 Auckland) on uusiseelantilainen entinen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän kuului kultaa voittaneeseen miesten joukkueeseen vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa ja oli samalla joukkueen ensimmäinen intialaistaustainen pelaaja. Hän sijoittui joukkueineen lisäksi yhdeksänneksi kesäolympialaisissa 1972 Münchenissä ja seitsemänneksi kesäolympialaisissa 1984 Los Angelesissa. Patel toimi myös Uuden-Seelannin jääkiekkoliiton puheenjohtajana yli 20 vuoden ajan.
Sadi Carnot (Ranskan presidentti)

Marie François Sadi Carnot (11. elokuuta 1837 Limoges – 25. heinäkuuta 1894 Lyon) oli ranskalainen insinööri ja valtiomies, joka toimi Ranskan kolmannen tasavallan presidenttinä vuosina 1887–1894. Hän kuoli italialaisen anarkistin puukotettua häntä.
Sadi Carnot oli vasemmistolaisena poliitikkona tunnetun Hippolyte Carnot'n poika ja Ranskan suuressa vallankumouksessa ansioituneen Lazare Carnot'n pojanpoika. Hänen setänsä oli tunnettu fyysikko Sadi Carnot. Carnot opiskeli École Polytechniquessa sekä sillan- ja tienrakennuskoulu École nationale des ponts et chaussées’ssa. Hän valmistui insinööriksi vuonna 1863 ja sai valtion viran Annecyn kaupungista. Tuona aikana hän suunnitteli muun muassa Rhônen ylittävän niin sanotun Carnot’n sillan Collongesissa.
Ranskan–Saksan sodan alettua 1870 Carnot siirtyi politiikkaan. Hän sai hallitukselta tehtäväkseen organisoida sotilaallista vastarintaa Normandiassa. Carnot toimi hetken aikaa Seine-Inférieuren prefektinä, kunnes hänet valittiin uuden tasavallan edustajainkamariin Côte-d'Orin departementista. Hän kuului tasavaltalaisten vasempaan siipeen ja erikoistui julkisia töitä ja rautateiden kehittämistä koskeneisiin kysymyksiin.
Carnot toimi vuodesta 1878 yleisten töiden ministeriön alivaltiosihteerinä ja vuodesta 1880 itse ministerinä. Vuonna 1885 hänestä tuli edustajainkamarin varapuhemies sekä kauppa- ja valtiovarainministeri. Carnot valittiin presidentiksi joulukuussa 1887. Presidenttikaudellaan hän joutui vastaamaan muun muassa kenraali Georges Boulanger’n sekä radikaalin työväenliikkeen aiheuttamiin haasteisiin. Ranskan johtoa koetteli myös vuoden 1892 Panama-skandaali. Carnot onnistui kuitenkin säilyttämään suosionsa. Hänen kautensa myönteisiä symbolisia tapahtumia olivat vallankumouksen satavuotisjuhla ja Pariisin maailmannäyttely vuonna 1889.
Carnot’n pidettyä puheen näyttelyssä Lyonissa 24. heinäkuuta 1894 italialainen anarkisti Sante Caserio puukotti yllättäen häntä. Hän kuoli vammoihinsa seuraavana yönä ja hänet haudattiin Pariisin Panthéoniin. Caserio tuomittiin myöhemmin kuolemaan ja teloitettiin.
Yleisluistelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut 1921

Yleisluistelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut järjestettiin kolmannen kerran Ruotsin Tukholmassa 5. -6. helmikuuta 1921. 
Miesten yleismestaruus.
Epäviralliset loppupisteet
1 vain kaikki matkat luistelleet huomioitu.
Karl Johan Moring

Karl Johan Moring (20. marraskuuta 1832 Kalvola – 6. maaliskuuta 1868 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja musiikinopettaja. 
Henkilöhistoria.
Moringin vanhemmat olivat meriupseeri ja maanmittari Carl Matthias Moring ja Eva Charlotta Sjöman. Hän kävi Helsingin alkeiskoulun ja opiskeli viulun- ja pianonsoittoa Rudolf Lagin johdolla. Leipzigin konservatoriossa hän opiskeli 1856–1858 ja palasi sen jälkeen Suomeen perustamansa Sylvia-kuoron johtajaksi. Leipzigissa hän oli vielä toiseen otteeseen 1860–1861. Moring toimi paitsi kuoronjohtajana, myös laulun- ja musiikinopettajana. Hän kuoli lavantautiin Helsingissä keväällä 1868 alle 40-vuotiaana.
Taiteellinen tuotanto.
Moring sävelsi vaatimattomia kuoro- ja yksinlauluja. Hänen sävellyksistään tunnettuja ovat muun muassa virsi ”Taivaat kaikki valtiaansa” sekä Työväenopiston laulukirjassa 1928 julkaistu laulu ”Mökin poika” J. L. Runebergin tekstiin. Moringin arkistoa on talletettu Kansalliskirjastoon.
Sävellyksiä ja sovituksia.
Moringin sävellyksiä ja sovituksia ovat:
Johan Christoffer von Morian

Johan Christoffer von Morian (18. marraskuuta 1752 Perniö – 23. tammikuuta 1811 Pernaja) oli Kymin laamanni 1786–1795, minkä jälkeen hän viljeli Pernajassa Sarvilahden kartanon maita. 
Von Morianin vanhemmat olivat laamanni Juhana Kristoffer von Morian ja Hedvig Helena Creutz ja puolisot vuodesta 1878 Kristiina Katariina Rotkirch (k. 1795) ja vuodesta 1795 Maria Elisabeth Rotkirch (k. 1812), jotka olivat sisaruksia. Von Morian kirjoittautui ylioppilaaksi Turkuun 1792 ja Upsalaan 1769, suorittaen lakitieteen tutkinnon 1770. Hän toimi kansliakollegiossa, yleten 1782 kansliapresidentin ensimmäiseksi sihteeriksi. Hovin juhlamenojen varaohjaaja hänestä tuli 1775, laamannin arvon hän sai 1779. Von Morian oli maaherran sijasta vastaanottamassa keisari Aleksanteri I:tä, kun tämä tuli Porvoon valtiopäiville 1809. Pitämässään puheessa Morian korosti Suomen perustuslakien säilyttämisen merkityksellisyyttä.
Esa Sulkava

Esa Sulkava (s. 14. toukokuuta 1937 Tampere) on suomalainen urheilutoimittaja. Hän työskenteli "Helsingin Sanomien" jääkiekkotoimittajana 1960–1970, "Ilta-Sanomien" urheilutoimituksen päällikkönä 1970–1996 ja lehden erikoistoimittajana 1996–2002. Sulkava valittiin Vuoden urheilutoimittajaksi 1990. Pro Urheilu -mitali hänelle myönnettiin 2011 ja Sulkava on myös Suomen jääkiekkoleijona numero 218.
Wilhelm Miklas

Wilhelm Miklas (15. lokakuuta 1872 Krems an der Donau, Itävalta-Unkari – 20. maaliskuuta 1956 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen poliitikko. Hän toimi Itävallan liittopresidenttinä vuodesta 1928 vuoteen 1938, jolloin Itävalta liitettiin Saksaan. Ennen presidentiksi tuloaan Miklas oli Itävallan parlamentissa 1907–1914.
Ekogen

Ekogen Oy on vuonna 2006 perustettu yritys, jonka kotipaikka on Lappeenranta. Yrityksen päämarkkina-alue on Eurooppa.
Yritys on kehittänyt pienvoimalaitoksen, joka käyttää energialähteenä biomassaa, kuten puupellettiä tai puuhaketta. Laitos tuottaa sähköä ja lämpöä yhteistuotantona (CHP). Teknologia perustuu mikroturbiinin käyttöön voimakoneena. 
Laitos soveltuu kohteisiin, joissa sähkö ja lämpö voidaan hyödyntää samanaikaisesti. Tällaisia kohteita ovat esimerkiksi pienteollisuus, kasvihuoneet, lämpöyrittäjäkohteet, kiinteistöt, maatilat, vapaa-ajankeskukset ja energiaverkoista riippumattomat yhteisöt. Pienvoimalaitoksen avulla voidaan vähentää hiilidioksidipäästöjä korvaamalla fossiilisilla polttoaineilla tuotettua energiaa uusiutuvalla energialla. Toiminta perustuu lähienergiaan, jolloin tarvittava polttoaine hankitaan lähialueelta, ja tuotettavat sähkö ja lämpö käytetään samalla alueella. Tällöin vähennetään polttoaineen kuljetuksesta ja energian siirrosta aiheutuvia päästöjä ja kustannuksia.
Peugeot 305

Peugeot 305 on Peugeot’n vuosina 1977–1988 valmistama keskiluokan automalli, joka korvasi Peugeot 304:n. Sen seuraajiksi tulivat Peugeot 309- ja 405-mallit.
Ainoa korimalli oli aluksi neliovinen sedan. Vuonna 1980 esiteltiin farmarimalli Break, josta tuli saataville myös kolmiovinen tavarankuljetusmalli ilman takaikkunoita ja -istuimia. Valikoimassa olivat aluksi 1,3- (65 hv) ja 1,5-litraiset (74 hv) bensiinimoottorit, hieman myöhemmin tuli myös 1,5-litrainen (50 hv) dieselmoottori.
Vuonna 1982 kojetaulua uudistettiin ja keulaa kallistettiin hieman taaksepäin. Auto sai uudet XU-sarjan moottorit, joihin kuului 1,6- ja 1,9-litraiset bensiinimoottorit sekä 1,9-litrainen dieselmoottori.
Vuonna 1984 esiteltiin urheilullinen 305 GTX, jossa oli 1,9-litrainen (105 hv) moottori Solex-kaksoiskaasuttimilla. Ulkoisesti mallin tunnisti 14-tuumaisista alumiinivanteista ja takaspoilerista. Vuonna 1986 GTX sai tuuletetut jarrulevyt ja valinnaisena saataville tuli ZF:n automaattivaihteisto.
Screen Actors Guild Life Achievement Award

 Screen Actors Guild Life Achievement Award on elämäntyö-palkinto, jonka yhdysvaltalainen yli 120 000 näyttelijää edustava ammattiliitto "Screen Actors Guild" on jakanut vuodesta 1962 (paitsi vuosina 1964 ja 1981). Palkinto annetaan näyttelijöille elämäntyöstään.
Juha Kauppinen (toimittaja)

Juha Kauppinen (s. 1975) on suomalainen kirjailija ja toimittaja, joka on kirjoittanut useita teoksia luonnosta ja luonnon asemasta yhteiskunnassa. Hän on erikoistunut nonfiktioon eli kertovaan tietokirjallisuuteen ja reportaasikirjoittamiseen. Kauppinen tuli alun perin tunnetuksi tutkivasta journalismista. Hän on kirjoittanut kuusi kirjaa, "Talvivaaran vangit" (2016, yhdessä Sampsa Oinaalan kanssa), "Monimuotoisuus – kertomuksia katoamisista" (2019), "Heräämisiä – kuinka minusta tuli luonnonsuojelija" (2021), "Monimuotoisuus – lyhyt oppimäärä" (2022), "Korvaamattomat – kertomuksia maailman avainlajeista" (2023, yhdessä kuvittaja Janne Torisevan kanssa) ja "Kertomus Maasta — ratkaisuja ilmastonmuutokseen ja luontokatoon" (2025). Lisäksi hän on kirjoittanut näytelmän "Starman" (2024) sekä tekstin 2021 julkaistuun Hannu Hautalan luontokuvateokseen "Sata parasta". 
Teokset "Monimuotoisuus" (2019), "Heräämisiä" (2021) ja "Kertomus Maasta" (2025) muodostavat niin sanotun luontotrilogian. 
Kauppisen kirja "Heräämisiä – kuinka minusta tuli luonnonsuojelija" oli inspiraationa dokumentaristi Virpi Suutarin Havumetsän lapset -elokuvalle, joka tuli ensi-iltaan maaliskuussa 2024.
Kauppinen on käsikirjoittanut näyttelijä Martti Suosalolle monologinäytelmän "Starman", joka sai ensi-iltansa Sirkus Suosalon teatteriteltassa 16.8.2024 Helsingin juhlaviikoilla.
Kauppinen on koulutukseltaan filosofian maisteri ja valmistunut Jyväskylän yliopistosta, missä hän opiskeli biologiaa. Hän on kirjoittanut muun muassa Helsingin Sanomiin, Imageen, Suomen Kuvalehteen, Suomen Luontoon, Apuun ja Long Play -verkkojulkaisuun. Kauppinen on ollut myös Jyväskylän Ylioppilaslehden päätoimittaja.
Kauppinen sai vuonna 2012 Bonnierin Suuren journalistipalkinnon ja 2013 tutkivan journalismin Lumilapio-palkinnon. Hän on ollut ehdolla myös Pienen journalistipalkinnon sekä Vuoden aikakauslehtitoimittajan palkinnon saajaksi. Hän sai vuoden 2019 Kanava-palkinnon sekä tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 2020 teoksestaan "Monimuotoisuus". "Heräämisiä" ja "Sata parasta" olivat WWF:n Vuoden luontokirja -palkinnon ehdokkaina vuonna 2022.
Sandström

Sandström on ruotsinkielinen sukunimi. Sandström-nimisiä henkilöitä ovat:
Kvarteret Victoria

Kvarteret Victoria eli Victoria-kortteli on Helsingin Jätkäsaaressa ruotsinkielisen kulttuurin ympärille rakennettu asuinkortteli, jossa on myös muita palveluita, kuten päiväkoti, Teatteri Viirus, galleria ja ravintola. Korttelissa on myös jonkin verran toimistoja. Yhteensä asuntoja on korttelissa noin 300, joista suurin osa vuokra-asuntoja.
Juan de Borbón

Juan de Borbón y Battenberg (20. kesäkuuta 1913 – 1. huhtikuuta 1993) oli espanjalainen kuninkaallinen. Hän oli Espanjan kuninkaan Alfonso XIII:n poika ja Francon ajan jälkeen valtaan nousseen Juan Carlosin isä. Hän oli kruununtavoittelija isänsä kuolemasta vuonna 1941 aina vuoteen 1977, jolloin hän ilmoitti luopuvansa pyyteistään poikansa hyväksi.
Juan de Borbón oli Barcelonan kreivi 1941–1993.
Juan syntyi San Ildefonson palatsissa. Hänen isänsä joutui maanpakoon, kun Espanjan toinen tasavalta julistettiin perustetuksi 14. huhtikuuta 1931. Don Juan oli perheen pojista vasta kolmas, mutta hänen vanhin veljensä luopui kruununtavoittelusta mennessään aatelittoman naisen kanssa naimisiin, ja keskimmäinen veli kuuroutensa takia.
Juan sai Asturian prinssin arvonimen palvellessaan Britannian kuninkaallisessa laivastossa Bombayssa.
Laine (Ranta-aalto)

Laine (Ranta-aalto) on väriekspressionistisen taiteilijan Mauno Markkulan öljyvärityö kankaalle vuodelta 1942. Kooltaan maalaus on 27×35 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
Mauno Markkula maalasi "Laine (Ranta-aalto)" -maalauksen paksuilla väreillä. Tämä oli tämän mystikkona pidetyn taiteilijan tapa maalata. Hän maalasi paksusti, leiskuvin värein näynomaista taidetta. "Laine (Ranta-aalto)" -maalauksen pääväri on vihreä. Valkoisen ranta-alueen takana harmaan taivaan alla olevat korkeat vihreät aallot pauhuvat tässä työssä. Markkula kuvaa lisäksi aallokon suoraan sivulta, mikä on harvinaisempaa ja alkuun katsojan on suorastaan hankalampaa hahmottaa työtä.
Mustasukkaisuus (maalaus)

Mustasukkaisuus on suomalaisen taiteilijan Åke Mattaksen öljyvärityö kankaalle vuodelta 1946. Kooltaan maalaus on 85 cm × 66 cm, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmaan.
Åke Mattaksen taiteesta löytyy runsaasti omaelämäkerrallisuutta ja tunnustuksellisia omiakuvia. "Mustasukkaisuus"-maalauksessa Mattas istuu ja hänen puolisonsa kasvot näkyvät tuolin takana. Edellisenä vuonna hän oli mennyt naimisiin opiskelutoverinsa kanssa, vaikka Mattaksen vakaumuksen mukaan avioliitto ei hänelle ollutkaan mahdollista. Maalaukseen hän maalaakin uhmakkaan maskuliinisen miehen kahden naisen väliin. Maalauksen väriasteikkona on musta ja vihreä eri sävyissään.
Mattakselle oli luonteenomaista maalata käyttäen riisuttua väriasteikkoa ja ekspressiivistä viivaa.
"Mustasukkaisuutta"-maalauksen on nähty viittaavan James Ensorin maalaukseen "Naamioiden vallan alla" (1925), joka kuului vuodesta 1937 alkaen Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmaan. Maalauksessa on Ensorin omakuva sauva kädessään ja ilmehtivien naamioiden saartamana.
Chikuma-luokka

Chikuma-luokka () oli keisarillisen Japanin laivaston kolmen panssarikansiristeilijän muodostama alusluokka, joka oli Japanin laivaston viimeinen panssarikansiristeilijäluokka ennen keveiden keveiden risteilijöiden valmistuksen aloittamista. Alusluokan alukset osallistuivat ensimmäiseen maailmansotaan.
Tone (1907)

Tone () oli keisarillisen Japanin laivaston toukokuussa 1910 valmistunut panssarikansiristeilijä, joka tuhoutui maalilaivana 30. huhtikuuta 1933.
Taustaa.
"Tone" suunniteltiin ja valmistettiin Sasebon laivastontelakalla Japanissa osana vuoden 1903 kolmatta laivastolakia, jolla korvattiin Venäjän–Japanin sodan tappioita. Rahoitusvaikeuksien vuoksi "Tonelle" suunniteltu sisaralus poistettiin suunnitelmasta.
Suunnittelu.
Alus muistutti mitoiltaan Britteinsaarilla valmistettua "Yoshinoa", mutta "Tonella" oli taivutetut savuhormit ja japanilaisaluksille tyypilliseksi muodostunut klipperikeula. Aluksen propulsiojärjestelmä koostui kahteen akseliin kytketyistä kahdesta Mitsubishin valmistamasta nelisylinterisestä höyrykoneesta ja kuudestatoista Miyabara-kattilasta.
Aluksen aseistuksena oli kaksi kilvin varustettua kuuden tuuman 45 pituuskaliiperin tyypin 41 tykkiä ja apuaseina kymmenen 4,7 tuuman ja neljä 12 naulan 12 cwt -tykkiä. Aseistuksen täydensi kolme 18 tuuman torpedoputkea. Pian valmistumisen jälkeen alukselta poistettiin toinen 4,7 tuuman tykki. Myöhemmin aseistukseen lisättiin kaksi 3,1 tuuman (8 cm) ilmatorjuntatykkiä.
Valmistus.
Alus tilattiin Sasebon laivastontelakalta, missä köli laskettiin 27. marraskuuta 1905. Alus laskettiin vesille 24. lokakuuta 1907 ja valmistui 15. toukokuuta 1910.
Palvelus.
Pian valmistumisensa jälkeen alus lähetettiin 1. huhtikuuta 1911 Britteinsaarille muiden Yrjö V:n kruunajaisjuhlallisuuksiin lähetettyjen alusten mukana. Alus palasi Japaniin 12. marraskuuta.
Ensimmäisessä maailmansodassa "Tone" kuului Japanin 2. laivastoon osallistuen Qingdaon taisteluun. Myöhemmin alus siirrettiin Japanin 3. laivastoon, jolloin se oli sijoitettuna Singaporeen valvomaan Intian valtameren liikennettä.
Vuosina 1924–1929 aluksen asemapaikkana oli Shanghain ympäristö Jangtsejoella, mistä se siirrettiin 30. marraskuuta 1929 Sasebon laivastoalueen reserviin. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1931, jolloin se nimettiin uudelleen "Haikan No. 2":ksi. Alus tuhoutui lentokonemaalina Amami Oshiman edustalla 30. huhtikuuta 1933.
Mike Trout

Michael Nelson "Mike" Trout (s. 7. elokuuta 1991, Millville, New Jersey) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja, joka pelaa tällä hetkellä MLB-liigan Los Angeles Angelsissa. Hänen pelipaikkansa ulkopelissä on koppari.
Angels valitsi Troutin vuoden 2009 , ensimmäisen kierroksen 25. pelaajana. Trout valittiin heti tulokaskaudellaan un, ja kauden loputtua hänet nimettiin American Leaguen vuoden tulokkaaksi.
S. E. Multamäki

Sulo Emil Multamäki (22. helmikuuta 1889 Hollola – 8. toukokuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen metsätieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston suometsätieteen professori 1944–1957.
Henkilöhistoria.
Multamäen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Fredrik Multamäki ja Amanda Kustaava Lehtonen ja puoliso vuodesta 1932 lastentarhanopettaja Helvi Saima Larja (Lönnqvist). Hän tuli ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1911 ja suoritti metsänhoitotutkinnon 1914, jolloin hänestä tuli myös metsäkonduktööri, filosofian kandidaatin tutkinnon 1917 ja filosofian lisensiaatin ja tohtorin tutkinnon 1919. Toimittuaan eri tehtävissä suonkuivauksen parissa Multamäki nimitettiin Helsingin yliopiston suometsätieteen professorin viran ensimmäiseksi haltijaksi 12. toukokuuta 1944.
Operaatio Para Bellum

Operaatio Para Bellum on Ville Kaarnakarin kirjoittama sotatrilleri, joka julkaistiin vuonna 2013.
"Operaatio Finljandija" perustuu kuvitelmaan, jossa suomalainen tiedustelu oli saanut käsiinsä fiktiivisen Baltic Protocol -asiakirjan, jonka osana oli yhtä lailla fiktiivinen Operaatio Finljandija. Siinä "määriteltiin" venäläisten tavoitteeksi Suomen miehittäminen joko suoraan hyökkäyksestä (kesän 1944 suurhyökkäys) tai jos se ei onnistuisi, niin miehitys rauhanteon jälkeen.
Operaatio Para Bellum kuvittelee, mitä tällaisesta skenaariosta olisi seurannut syys-lokakuussa 1944. Maassa käydään sotaa, josta ei koskaan kerrota eikä siitä jää asiakirjoja määrätietoisen jälkien hävittämisen takia.
Operaatio Para Bellum esittää myös fiktiivisen version siitä, miten ja miksi asekätkentä tuli venäläisten tietoisuuteen sekä samoin fiktiivisen syyn, miksi Suomea ei miehitetty syksyllä 1944.
Punaniskaturako

Punaniskaturako ("Tauraco erythrolophus") on turakojen heimoon kuuluva lintulaji.
Levinneisyys.
Punaniskaturakoa tavataan vain Angolassa. Lajin kokonaiskantaa ei ole arvioitu, mutta sen on raportoitu olevan paikallisesti tavallinen. Lajin kannankehitys on kuitenkin laskeva.
Olavi Munkki

Olavi Munkki (8. heinäkuuta 1909 Viipuri – 4. maaliskuuta 1978 Helsinki ) oli suomalainen diplomaatti. 
Munkki kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1929 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1936. Munkki siirtyi Suomen ulkoministeriön palvelukseen vuonna 1937 ja toimi avustajana Suomen Lontoon-suurlähetystössä vuosina 1937–1942, ulkoministeriön jaostosihteerinä vuosina 1942–1945, lähetystösihteerinä Suomen Washingtonin-suurlähetystössä vuosina 1945–1950, ulkoministeriön jaostopäällikkönä vuosina 1950–1952 ja konsulina Kölnissä vuosina 1952–1956. Hän toimi ulkoministeriön kauppapoliittisen osaston päällikkönä 1956–1962 ja sen jälkeen suurlähettiläänä useissa maissa, Sveitsissä 1962–1965, Yhdysvalloissa 1965–1972 ja Oslossa 1973–1976. Hän veti neuvotteluja Suomen ulkojäsenyydestä Euroopan vapaakauppajärjestössä (EFTA) vuosina 1960–1961.
Hänelle myönnettiin diplomaattinen virka-arvo erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri vuonna 1959.