Abd-ul-Mejid

Abd-ul-Mejid I eli Abdülmecid I (25. huhtikuuta 1823 – 25. kesäkuuta 1861) oli Osmanien valtakunnan 31. sulttaani. Huolimatta siitä, että Abd-ul-Mejid kuoli nuorena, hän ehti toteuttaa valtakunnassaan lukuisia uudistuksia, joista hänet tunnetaan edelleen.
Varhaiset vuodet.
Abd-ul-Mejid syntyi Konstantinopolissa (nyk. Istanbul). Hänen vanhempansa olivat Mahmud II ja Bezm i-Alem Sultana. Hänen äitinsä oli georgialaista syntyperää. Hän sai nuorena hyvän koulutuksen. Hän oli ensimmäinen Osmanien valtakunnan sulttaani, joka osasi puhua ranskaa.
Valtakausi.
Abdül-Mecid I nousi 16-vuotiaana isänsä jälkeen valtaistuimelle 1839. Hallituskauden alku oli hankala, sillä osmanien armeija oli kesäkuussa 1839 kärsinyt Nizipin taistelussa tappion Egyptin varakuninkaan joukoille.
Ulkopolitiikassa sulttaani pyrki säilyttämään valtakunnan yhtenäisyyden solmimalla hyvät suhteet eurooppalaisiin suurvaltoihin. Vain liitto Euroopan suurvaltojen kanssa pelasti Osmanien valtakunnan ankarilta rauhanehdoilta, kun maa solmi Lontoossa rauhan Egyptin kanssa heinäkuussa 1840. Egypti pysyi Osmanien valtakunnan hallinnassa ja joutui maksamaan vuosittain 80 000 kultarahan suuruisen veron, mutta sulttaanin oli tunnustettava Muhammad Ali Paššan ja tämän poikien oikeus edelleen hallita Egyptiä.
Kun Irlannin nälänhädän helpottamiseksi kerättiin varoja vuonna 1847, Abd-ul-Mejid oli aikeissa lahjoittaa 10 000 puntaa (vuoden 2022 rahassa 819 453 puntaa) sekä kolme laivalastillista viljaa, lääkkeitä ja muita tarvikkeita. Brittiläiset diplomaatit pyysivät kuitenkin, että sulttaanin lahjoitus jäisi vain 1000 puntaan. Syynä tähän oli se, että kuningatar Viktoria oli jo ehtinyt lahjoittaa 2000 puntaa, ja olisi ollut kiusallista lahjoittaa enemmän kuin maan kuningatar.
Venäjän tavoitellessa pääsyä Välimerelle puhkesi Krimin sota. Osmanien valtakunta sai apua Venäjää vastaan Ranskalta, Englannilta ja Sardinialta. Sota päättyi maaliskuussa 1856 solmittuun Pariisin rauhaan. Osmanien valtakunta välttyi aluemenetyksiltä.
Abdül-Mecidin hallituskauden jälkipuoliskolla Euroopan suurvallat pyrkivät estämään Osmanien valtakunnan otteen vahvistumista Balkanilla. Länsimaiden painostuksesta sulttaanin oli myös myönnettävä Libanonille laaja autonomia 1861.
Uudistuksia.
Varmistaakseen valtakuntansa sisäisen yhtenäisyyden sulttaani aloitti hallittuaan vasta neljä kuukautta uudistushankkeen, joka oli osittain käynnistynyt jo hänen isänsä hallituskaudella.
Hallitsijana Abdül-Mecid oli vapaamielinen. Hänen hallituskaudellaan toteutettiin monenlaisia sisäpoliittisia uudistuksia. Armeijaa uudistettiin vuonna 1842. Sotaoikeuksia kehitettiin siten, että niissä oli turkkilaisten tuomarien lisäksi myös eurooppalaisia tuomareita. Uudistuksia toteutettiin myös oikeuslaitoksessa ja koulujärjestelmässä. Sulttaanin aloitteesta perustettiin opetusministeriö sekä perustettiin peruskouluja ja sotilaallista koulutusta antavia oppilaitoksia. Vuonna 1858 tehtiin aloite maanomistusolojen korjaamiseksi. Tämä kuitenkin jäi toteuttamatta samoin kuin monet muutkin uudistukset, koska Abdül-Mecidin seuraajat olivat taantumuksellisia.
Abdül-Mecid ehti toteuttaa joitakin merkittäviä rakennushankkeita. Hän korjautti Hagia Sofian moskeijan ja rakennutti Dolmabahçen palatsin sekä perusti Konstantinopoliin ranskalaisen teatterin.
Kuolema ja perilliset.
Abdül-Mecid kuoli 38-vuotiaana tuberkuloosiin. Hänet haudattiin lähelle edeltäjänsä Selim III:n hautaa. Abdül-Mecidia seurasivat aikanaan hallitsijoina hänen poikansa Murad V, Mehmed V, Abd-ul-Hamid II ja Mehmed VI.
Perhe.
Abdül-Mecid I:llä oli useita vaimoja: