tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tallinna Kaubamaja

Tallinna Kaubamaja Grupp AS on Tallinnasta kotoisin oleva virolainen osakeyhtiö, joka toimii kaupan ja kiinteistövuokrausalan parissa. Konserniin kuuluu useita omilla brändeillään toimivia tytäryhtiöitä, kuten Selver-kauppaketju, Tallinnan ja Tarton Kaubamaja -tavarataloja ylläpitävä Kaubamaja AS sekä turvallisuuspalveluja tarjoava Viking Security AS. Tallinna Kaubamaja Gruppin pääomistaja on "OÜ NG Invevesteeringud", joka omisti vuoden 2018 lopulla yhtiöstä 67 prosenttia.
Historia.
Yritysryhmän historian katsotaan alkavan vuodesta 1960, jolloin Tallinna Kaubamaja -tavaratalo avattiin Tallinnassa, silloisessa Viron SNT:ssä. Ensimmäinen Selver avasi ovensa Tallinnan Lasnamäessä vuonna 1995, ja myöhemmin vuosien 1998–2001 aikana Selveristä kehitettiin super- ja hypermarketketju. Tallinna Kaubamaja Grupp listautui Tallinnan pörssiin vuonna 1996. Helmikuussa 2016 yhtiön osake kuului OMX Baltic 10 -indeksiin, joka on osakeindeksi kymmenen keskeisen Baltian maissa kotipaikkansa pitävän pörssiyrityksen osakkeelle.
Konserni laajentui yritysostojen myötä autokaupan puolelle vuonna 2007. Tallinna Kaubamaja Grupp osti jalkinekauppaa Virossa ja Latviassa harjoittaneen ABC King AS:n ja Suurtüki NK OÜ:n vuonna 2008. Yhtiö avasi ensimmäiset kauneudenhoitotuotteiden kauppaan keskittyvät I.L.U.-myymälänsä vuonna 2009.
Konsernilla oli Helsingin Kaisaniemessä liike huhtikuusta 1997 seuraavan vuoden heinäkuuhun, jolloin se lakkautettiin kannattamattomana.
The Rolling Stones Australasian Tour 1966

The Rolling Stones Australasian Tour 1966 oli The Rolling Stones-yhtyeen Australian ja Uuden-seelannin kiertue.
Kiertuepäivät.
"*Lämmittelijän Sydneyssä toimi The Searchers."
Lietzén

Lietźen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Oulun keskuskansakoulu

Entinen Oulun keskuskansakoulu on Oulun Vanhatullin kaupunginosassa toiminut kansakoulu ja loppuvaiheessa peruskoulun ala-aste sekä myöhemmin terveysasemana toiminut rakennus. Rakennus on arkkitehti Kaarlo Borgin suunnittelema funktionalistinen koulurakennus vuodelta 1933, joka valmistui vuonna 1934. Uuteen koulurakennukseen Oulun kaupunki tilasi vuonna 1936 seinämaalauksen "Koivu ja tähti" oululaiselta taiteilijalta Juho Mäkelältä. Rakennus tunnetaan nykyään parhaiten puhekielessä sammakkotalona, sillä talon edustalla suihkualtaassa pitää vahtia kuvanveistäjä, professori Raimo Metsänheimon vuonna 1993 paljastettu sammakko, Rupikonna.
Oulun keskuskansakoulu.
Suunnitelma uuden koulutalon rakentamiseksi Ouluun käynnistyi jo 1920-luvun alkupuoliskolla. Taloudellisesti vaikeat vuodet Oulun kaupungin taloudessa lykkäsivät asian ratkaisua aina 1930-luvulle. Rakentamisesta päätettiin lokakuussa 1933 arkkitehti Borgin piirustusten pohjalta Vanhatullin kaupunginosaan keskusta-alueelle Saaristonkadun ja Uusikadun kulmaan. Uusi koulu otettiin käyttöön vuonna 1935.
Sotavuodet 1939–1944 muuttivat rakennuksen käyttötarkoitusta, sillä sotien aikaan siitä tuli 32. sotasairaalan (32. SotaS) sivupiste pääpaikan sijaitessa silloin uudessa Kontinkankaan sairaalassa. Talvisodan alettua haavoittuneita tuli niin paljon, että Kontinkankaan sairaalan lisäksi oli otettava käyttöön myös uusia sijoituskohteita sotilassairaalalle. Näin Keskuskansakoulustakin tuli sotilassairaala yli 300:lle haavoittuneelle. 
Jatkosodan aikaan Keskuskansakoulu kuten naapurirakennus Teknillinen oppilaitos toimivat sotilassairaalan sivupisteinä pääpaikan sijaitessa Kontinkankaalla.
Koulutyö Keskuskansakoulun rakennuksessa jatkui sotien jälkeen vuonna 1945.
Peruskoulun korvatessa kansakoulun Keskuskansakoulukin muuttui Keskustan peruskouluksi. Samanaikaisesti kasvavassa Oulussa lapsiperheet muuttivat uusiin asumalähiöihin, mikä vähensi keskusta-alueen oppilasmääriä. Tämän vuoksi entiselle Keskuskansakoululle etsittiin uutta käyttötarkoitusta. 1970-luvun lopulla koulutyö rakennuksessa päättyikin.
Keskustan terveysasema.
Talo peruskorjattiin keskustan terveysasemaksi vuosina 1981–1982. 
Jatkokäyttö.
Oulun kaupunki myi talon vuonna 2016 Cor Group Oy:lle.
Rakennus on korjaus- ja muutostöiden yhteydessä korjattava sen kulttuurihistorialliset ja rakennustaiteelliset arvot säilyttäen. Julkisivukorjauksissa on käytettävä alkuperäisiä tai niitä vastaavia materiaaleja. Sisätiloissa voi tehdä toiminnan vaatimia muutoksia. Korjaus- ja muutostoimista pitää pyytää museoviraston lausunto.
Humalistonkatu (Turku)

Humalistonkatu () on runsaan 600 metrin mittainen vilkas liikekatu Turun läntisessä keskustassa VII kaupunginosassa. Se kulkee kaakosta luoteeseen Eerikinkadulta Ratapihankadulle Turun päärautatieaseman edustalle. Katua pitkin kulkevat monet Turun länsiosiin suuntaavat bussireitit. Kadun varrella on monia erikoisliikkeitä, kahviloita ja ravintoloita.
Humalistonkadun alkupäässä on 2010-luvun lopulla peruskorjattu Sokos-hotelli Seurahuone sekä entinen Turun pääposti, joka on nyt muun muassa Telian käytössä. Vuodesta 1983 on Humalistonkadulla toiminut Terveystalo Healthcaren vuonna 2011 ostama, Sakari Alhopuron perustama Lääkäriasema Pulssi.
Ravintoloita.
Humalistonkadun arvellaan saaneen nimensä alueella aiemmin sijainneista humalatarhoista.
Humalistonkatu on jo toistasataa vuotta ollut tunnettu monien ravintoloiden ja aiemmin myös monien elokuvateattereiden katuna.
Humalistonkadun pitkäaikaisin ravintola oli Kilta, joka perustettiin 1920-luvulla rakennusmestariyhdistyksen kerhohuoneistoksi. Vuodesta 1956 Kilta toimi silloin valmistuneessa uudisrakennuksessa Humalistonkatu 8:ssa. Kilta lopetti toimintansa 2007, jolloin sen tiloihin tuli ravintola Klubi. Se meni konkurssiin 2015, ja tammikuusta 2016 tiloissa on toiminut live-klubi Gong ja huhtikuusta 2017 myös irlantilaishenkinen Toby &amp; Fellas.
Tanssiravintola Thrinaxin paikalla Yliopistonkadun kulmassa toimi vuosina 2004-2009yökerho Gigglin’ Marlin. Maaliskuussa 2009 samalla paikalla avasi ovensa Apollo Live Club. Lounais-Suomen Maalaistentalossa toimivat aikoinaan hotelli Maakunta ja ravintola Itämeri. Nyt talossa ovat Omenahotelli ja Pub Alvar, ja viereiseen Domino-elokuvateatteriin valmistuu kesällä 2019 Linnateatterin Domino-teatteriravintola.
Elokuvateattereita.
1960-luvun alusta 1980-luvun puoliväliin Killan talossa Humalistonkatu 8:ssa toimi elokuvateatteri Bio Boston. Muita Humalistonkadulla toimineita elokuvateattereita ovat olleet Kaleva (numerossa 2 vuosina 1906–1960), ja 2010-luvulla Turun kaupunginteatterin väistötilana ja kesästä 2019 Linnateatterin pääpaikkana toimiva Domino (Humalistonkatu 7). Numerossa 3 toimi vuosina 1967–2004 ja uudelleen vuonna 2018 avattu pieni Astor- ja Diana-nimillä tunnettu elokuvateatteri, joka on välillä toiminut Monk-jazzklubina. Humalistonkadun kulmissa toimivat myös Puutarhakadun Ritz (1955–1979) ja Yliopistonkadun Casino (1913–1957).
Josep Antoni Coderch

Josep Antoni Coderch i de Sentmenat (26. marraskuuta 1913 Barcelona – 6. marraskuuta 1984 Barcelona) oli katalonialainen arkkitehti. Hän oli kahdeksanlapsisen perheen esikoinen. Hänen isänsä oli Barcelonan sataman suunnittelua johtava insinööri.
Eljas Pölhö

Heimo Heikki Eljas Pölhö (s. 14. kesäkuuta 1949 Haukivuori) on suomalainen tietokirjailija ja rautatiehistoriallisten julkaisujen toimittaja. Oppiarvoltaan Pölhö on filosofian lisensiaatti. Hän on raideliikenneharrastuslehti "Resiinan" perustaja ja ensimmäinen toimittaja.
Pölhökanto Iijoen törmässä

Pölhökanto Iijoen törmässä on kirjailija Kalle Päätalon omaelämäkerrallisen romaanisarjan Juuret Iijoen törmässä 26. ja viimeinen osa. Kirja kertoo Päätalon kirjailijanurasta kirjailijan esikoisromaanin Ihmisiä telineillä (1958) ilmestymisen jälkeen.
Kirjan nimessä oleva sana "pölhökanto" tarkoittaa tuulen katkaisemaa puunrunkoa, josta jää korkea kanto metsään lahoamaan. Kirja on rekisteröity Bookcrossingiin.
Kirjan tapahtumat.
Kirjan kuvaama ajanjakso kattaa neljä vuosikymmentä 1950-luvun lopulta alkaen. Romaani lähtee niistä tunnelmista, joihin Kalle jäi esikoisromaaninsa ilmestyttyä. Rakennusmestarin työ jatkuu kiivastahtisena, ja Tampereelle ja lähiympäristöön nousee rakennus toisensa jälkeen Kallen ohjauksessa. 
Samanaikaisesti jatkuu kotona toisenlainen urakka: kaikki vapaa-ajat Kalle naputtaa kirjoituskonetta, ja syksy syksyltä syntyy valmista myös kirjallisuuden saralla. Perhe kasvaa nelihenkiseksi, ja Kalle saa kokea niin perhe-elämän iloa kuin sen huoliakin. Kirjailijan elämä vaatii ujolta mieheltä julkisuudessa oloa, mutta tuo mukanaan myös arvokkaita uusia tuttavuuksia.
Vaikka Kalle perheineen vierailee ahkerasti Taivalkoskella, jonne varsinkin jouluisin kokoontuu koko laajentunut Päätalon kattilakunta, hän vähitellen juurtuu Tampereelle pihamaalleen istuttamiensa omenapuiden tavoin. Tampereella on perhe, työ ja yhä laajeneva ystävä- ja tuttavapiiri. Elämä alkaa näyttää valoisampia ja vauraampia puoliaan. Tasaisen nousun katkaisee kuitenkin Kallen reistaileva terveys; vankka ja työlle ahne mies joutuu sydämensä vuoksi löysäämään tahtiaan. Eikä siinä kylliksi, vaan Kalle joutuu työssään kirvelevän, joskin kirjoittamisen kannalta onnekkaan ratkaisun eteen.
Kirjan lopulla ikääntyvä Kalle Päätalo seisoo synnyinkotinsa tanhuvilla kuin yksin jäänyt pölhökanto eli tuulen katkaisema puunrunko. Ikätoverit ovat kuolleet ja nuoremmatkin ovat vanhenemassa. Mitä liikkuukaan jäljelle jääneen mestarin mielessä?
OMX Copenhagen 25

OMX Copenhagen 25 (OMXC25) on Kööpenhaminan pörssin osakeindeksi. Se on markkina-arvopainotettu indeksi, joka koostuu 25:stä Kööpenhaminan pörssissä eniten vaihdetusta osakkeesta. Indeksin koostumus päivitetään kahdesti vuodessa.
Luettelo indeksin yhtiöistä.
Indeksin yhtiöt 5. tammikuuta 2024:
Kang Joon-ho

Kang Joon-ho (myös muodossa Gang Jun-ho, 22. kesäkuuta 1928 Haeju, Japanin miehittämä Korea – 24. syyskuuta 1990 Soul) oli eteläkorealainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Kang voitti 54 kilogramman painoluokassa olympiapronssia Helsingissä 1952. Hän voitti olympiaturnauksessa ennen mitaliotteluita Yhdyvaltain Davey Mooren pistein. Mooresta tuli myöhemmin ammattilaisten maailmanmestari, joka puolusti titteliään mm. Helsingissä suomalaista Olli Mäkeä vastaan. Hän toimi myöhemmin nyrkkeilyvalmentajana.
Stig Sjölin

Stig Karl Olof Sjölin (21. joulukuuta 1928 Värnamo – 9. tammikuuta 1995 Helsingborg) oli ruotsalainen nyrkkeilijä, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Sjölin voitti 75 kilogramman painoluokassa olympiapronssia Helsingissä 1952. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 hän sijoittui jaetulle yhdeksännelle sijalle. Euroopan-mestaruuskilpailuista Sjölin voitti neljä mitalia.
Chr. Hansen

Chr. Hansen A/S oli tanskalainen kemianteollisuuden yritys, jonka osake noteerattiin Kööpenhaminan pörssissä. Yhtiö oli osa OMX Copenhagen 25 -indeksiä. Chr. Hansenin pääkonttori sijaitsi Hørsholmissa, Kööpenhaminan pohjoispuolella.
Tammikuussa 2024 Chr. Hansen yhdistyi Novozymesin kanssa. Kaupankäynti yrityksen osakkeilla päättyi Kööpenhaminan pörssissä 30. tammikuuta 2024.
Chr. Hansenin toiminta jaettiin kolmeen liiketoiminta-alueeseen. "Cultures and Enzymes" tuotti muun muassa entsyymejä ruokateollisuudessa. "Health and Nutrition" valmisti ja kehitti erilaisia laihdutuslääkkeitä, lääkkeitä ja eläinruokaa. "Natural Color" kehitti ruokateollisuudessa käytettäviä väriaineita.
Jyske Bank

Jyske Bank on tanskalainen pankki. Se on markkinaosuudeltaan maansa kolmanneksi suurin pankki ja tanskalaisista pankeista toiseksi suurin Danske Bankin jälkeen. Pankilla on toimintaa kotimaansa ulkopuolella Sveitsissä, Saksassa, Espanjassa, Ranskassa ja Gibraltarilla. Yrityksen pääkonttori on Silkeborgissa, Keski-Jyllannissa. Vuonna 2014 sen liikevaihto oli 8,64 miljardia Tanskan kruunua, josta liikevoittoa 3,103 miljardia kruunua. Työntekijöitä sillä on noin 4200. Jyske Bank perustettiin 1967 neljän keskijyllantilaisen pankin fuusioituessa. Kansalliseksi pankiksi se tuli 1981.
Jyske Bankin osake noteerataan Kööpenhaminan pörssissä ja se on osa OMX Copenhagen 20-indeksiä.
Antonio Pacenza

Antonio Pacenza (18. maaliskuuta 1928 Buenos Aires, Argentiina – 7. helmikuuta 1999) oli argentiinalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Pacenza saavutti 81 kilogramman painoluokassa olympiahopeaa Helsingissä 1952, missä hän hävisi loppuottelussa yhdysvaltalaiselle Norvel Leelle. Pacenza otteli myös ammattilaisena vuosina 1953–1955.
Pyriproksyfeeni

Pyriproksyfeeni eli pyriproksifeeni (C20H19NO3) on hyttysmyrkkynä käytettävä kemikaali. Aineen valmistaja on Sumimoto Chemical. 
Pyriproksyfeeniä on käytetty trooppisilla alueilla, erityisesti Brasiliassa, hyttysten määrän vähentämiseen. Ainetta lisätään muun muassa juomaveteen, koska näin se leviää tehokkaasti. 
Pyriproksyfeenin moolimassa on 321,37 g/mol, sulamispiste 45–47 °C, tiheys 1,2 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 95737-68-1. Pyriproksyfeenin liukoisuus veteen on alle 0,1g/100 ml.
Vuoden 2015 lopulla alkaneen keltakuumehyttysen levittämän Zikaviruksen yleistymisen yhteydessä esitettiin epäilyjä siitä, että pyriproksyfeeni olisi jotenkin aiheuttamassa epidemiaa. Kun ainetta on käytetty jo pari vuosikymmentä ja zika-tapauksia löytyy myös alueilta, joissa myrkkyä ei ole käytetty, epäilykset vaimenivat.
OSEBX

OSEBX (Oslo Børs Benchmark Index; Oslo Børs Hovedindeks) on norjalaisen Oslon pörssin osakeindeksi. Siihen kuuluvien noin 50–60 Oslon pörssissä noteeratun yhtiön osakkeen lista tarkistetaan kaksi kertaa vuodessa, marraskuun ja toukokuun 15. päivänä. Uusittu osakelista tulee voimaan vuosittain kesäkuun ja joulukuun alussa.
OSEBX-indeksi esiteltiin alkujaan 23. toukokuuta 2001 käyttäen indeksiluvulle lähtöarvoa 100, joka määrättiin kanta-ajankohdasta joulukuun 31. joulukuuta 1995. Sittemmin, esimerkiksi helmikuun 20. päivää 2016 edeltävän viisivuotiskauden aikana OSEBX-indeksiluvun arvo oli vaihdellut noin välillä 340–660. 
Indeksin koostumus.
Marraskuun 2015 puolivälin kurssitietojen pohjalta määritelty kevään 2016 OSEBX-osakeindeksin kokoonpano oli seuraava. Taulukossa on listattu mukana olevat yhtiöt (joissain tapauksissa osakesarjat), osakelyhenne ja yrityksen osakkeen indeksipaino prosentteina 15.11.2015.
Ferrer Bassa

Ferrer Bassa (aktiivinen 1324–1348) oli espanjalainen taidemaalari ja kuvittaja, joka työskenteli Aragonian hoville Barcelonassa. Häntä pidetään katalonialaisen koulukunnan perustajana.
Ferrer Bassan elämästä tiedetään hyvin vähän. Tiedetään että vuosina 1324 ja 1333 häneltä tilattiin seinämaalaukset kahteen kirkkoon ja vanhaan kappeliin Sitgesissä. Hänen maineensa perustuu San Miquelin kappeliin Barcelonan Pedralbesin luostarissa tehtyihin seinämaalauksiin, jotka esittävät Kristuksen kärsimystä ja Neitsyt Marian iloa. Nämä maalaukset tilattiin 1343 ja valmistuivat 1346. Kappelissa on kaikkiaan kaksikymmentä eri maalausta. Niissä on selviä vaikutteita Giottolta, ja on arveltu että Bassa saattoi matkustaa Italiaan ennen teosten valmistumista.
Ferrer Bassan tyyli erottuu aikalaisista spontaaniudessaan, värinkäytön pehmeydessä ja kontrastien vähäisyydessä sekä ennen kaikkea maalausten henkilöiden yksilöllisissä piirteissä ja ilmeissä. Bassan ja hänen poikansa Arnau Bassan katsotaan tuoneen italialais-goottilaisen tyylin Aragoniaan.
Ferrer Bassa kuvitti miniatyyreillä myös monia käsikirjoituksia.
Ferrer Bassan uskotaan kuolleen vuonna 1348 riehuneessa ruttoepidemiassa.
Alfred Jotuni

Johan Alfred Jotuni, sukunimi vuoteen 1907 "Haggrén" (25. marraskuuta 1878 Kuopio – 9. lokakuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen opettajaseminaarin lehtori, oppikirjojen tekijä ja kansakoulutarkastaja.
Jotunin vanhemmat olivat levyseppä, talonomistaja Petter Juho Haggrén ja Margareta Lovisa Miettinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1897 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1902. Oltuaan ensin oppikoulun opettajana Jotuni toimi Sortavalan opettajaseminaarin maantieteen lehtorina 1905–1919 ja Helsingin suomalaisten kansakoulujen apulaistarkastajana vuodesta 1919 alkaen. Jotuni toimi Suomen rauhanvaltuuskunnan asiantuntijana Karjalan asioissa Pariisissa 1919.
Jotuni teki valtion sekä Helsingin kaupungin stipendiaattina tutkimusmatkoja Skandinaviaan, Keski-Europpaan sekä Balkanille ja Siperian aroille. Hän julkaisi matkoistaan kirjoja ja kirjoitelmia sekä piti lukuisia esitelmiä. Jotuni laati useita maantieteen oppikirjoja, joita julkaistiin useina painoksina. Jotuni tuki kouluretkeilyaatetta ja järjesti pääkaupunkiseudun opettajille useita opintoretkiä muun muassa vuonna 1928 Unkariin. Jotuni oli jäsenenä useissa kouluasioita pohtineissa komiteoissa ja kuului kasvatusopillisten lehtien toimituskuntiin.
Jotuni oli naimisissa vuodesta 1903 Alfhild Malmgrenin kanssa. Heidän poikansa oli filosofian maisteri ja suomentaja Sakari Jotuni. Kirjailija Maria Jotuni oli Alfred Jotunin sisar.
Bernat Desclot

Bernat Desclot (noin 1240 – noin 1288) oli espanjalainen kronikoitsija, joka tunnetaan Aragonian hovista kertovasta kronikastaan "Llibre del rei En Pere d'Aragó i els seus antecessors passats (1280–1288)". 
Kronikka keskittyy lähinnä Jaakko I:n ja Pietari III:n valtakausiin. Siinä on vaikutteita eeppisestä ja ritariromantiikasta sekä uskonnollisista ja lakiteksteistä. Vaikka Desclot käytti moninaisia lähteitä, hän pystyi kirjoittamaan yhtenäisiä tarinoita, joiden kuvaukset ovat tarkkoja ja kieli rikasta ja elävää. Teoksen vuoropuheluita pidetään parhaina esimerkkeinä keskiaikaisesta katalonialaisesta proosakirjallisuudesta.
Arnau de Vilanova

Arnau de Vilanova (myös Arnaldus de Villa Nova, noin 1240–1311) oli espanjalainen keskiaikainen oppinut.
Arnaldus käänsi latinaksi Avicennan, Galenoksen ja Hippokrateen teoksia, ja varusti ne kommenteilla, jotka yhdistivät 1200-ja 1300-lukujen eurooppalaisen lääketieteen takaisin sen kreikkalaisiin ja arabialaisiin juuriin kauemmas kansanuskomuksista.
Monet seikat hänen elämästään ovat huonosti tunnettuja. Hänen synnyinkaupungikseen on mainittu Villa Nova; tuohon aikaan oli monia sen nimisiä kaupunkeja Espanjassa, Ranskassa ja Italiassa. Hän sai surmansa merellä lähellä Genovaa matkallaan katsomaan paavi Klemens V:tä tämän sairasvuoteella. Hänen synnyinpaikkansa lienee ollut jossain Aragonian kruunun alusmaassa, sillä aikalaiset viittaavat häneen "katalonialaisena". Hän vaikuttaa aloittaneen opintonsa jossain dominikaaniluostarissa. Vuoden 1260 jälkeen hän opiskeli lääketiedettä Montpellier’n yliopistossa ja perehtyi samaan aikaan teologiaan kaupungin dominikaaniluostarissa. Hän tapasi Montpellier’ssa tulevan vaimonsa ja heille syntyi yksi tytär.
Arnaldus hallitsi klassiset kielet, heprean sekä arabian, ja oli perehtynyt senaikaiseen tietämykseen luonnontieteistä, etenkin lääketieteestä ja farmakologiasta. Hän liikkui vilkkaasti paikasta toiseen; hänen tiedetään opettaneen sekä Barcelonassa, Montpellier’ssa että Pariisissa ja asuneen niiden lisäksi merkittäviä jaksoja Lyonissa, Avignonissa, Roomassa, Firenzessä, Bolognassa, Napolissa ja Palermossa. Häntä pidettiin aikansa parhaana lääkärinä ja alkemistina, ja hänet kutsuttiin hoitamaan paaveja ja valtionpäämiehiä. Hän joutui muuttamaan maasta toiseen Espanjan ja Pariisin inkvisition painostuksesta, sillä hänen kirjoituksiaan pidettiin harhaoppisina.
Arnaldusta on pidetty tärkeänä alkemistina vuosisatojen ajan, mutta nykytutkimuksen mukaan hän ei harjoittanut alkemiaa. Keskiajalla hänen nimeensä liitettiin yli 20 alkemistisen teoksen luettelo. Tätä laajempi on ollut vain Ramon Llullin nimissä. Llullin sanottiinkin olleen hänen oppilaansa alkemian alalla.
1300-luvulla kerrottiin Arnalduksen onnistuneen kullan tekemisessä, ja Chaucerin "Canterburyn tarinoissa" hän esiintyy alkemistin prototyyppinä. Alkemistin maineeseen on voinut johtaa joko hänen kiinnostuksensa lähialoista kuten eliniän pidentämisestä ja juotavan kullan vaikutuksista, läheisten ja seuraajien alkemianharjoituksesta tai jopa nimisekaannuksesta Perarnau de Vilanovan kanssa.
Orkestrioni

Orkestrioni (; ; ) on automaattisoitin, jonka äänentuotto perustuu pääasiassa urkupilleihin. Orkestrioni eroaa posetiivista suuremmalla koollaan, pyrkimyksenä imitoida kokonaista orkesteria, ja toisin kuin kooltaan vastaavat karuselli- ja katu-urut, orkestrioni on tehty sisäkäyttöön. Orkestrionin esitettäväksi kirjoitetut sävellykset tai sovitukset on perinteisesti tallennettu alkujaan sylinterille ja sittemmin reikänauhalle.
Tunnetuimpia orkestrioneja ovat Johann Nepomuk Maelzelin "panhamonicon" (1804), jolle Ludwig van Beethoven sävelsi "Wellingtonin voiton" vuonna 1813, Flight &amp; Robsonin "apollonicon" (1812–1817), jota saattoi soittaa viisi urkuria yhtä aikaa, kukin omalta sormioltaan, tai jota vastaavasti voitiin käyttää automaattisesti, Diederich Nikolaus Winkelin komponiumi (1821), joka muuntelee esittämäänsä musiikkia aleatorisesti, sekä Michael Welten ja seuraajayhtiö M. Welte &amp; Söhnen rakentamat soittimet, erityisesti lukuisat "Welte-Philharmonie"-urut (1904–1931?), joilla taltioituja aikansa johtavien urkurien esityksiä on nyttemmin julkaistu CD-äänilevyillä "The Britannic Organ" -sarjassa (Oehms Classics).
Suomesta löytyy Varkauden Mekaanisen musiikin museon kokoelmiin kuuluva 5000-kiloinen saksalainen vuoden 1912 "Goliath"-orkestrioni, joka on ainoa säilynyt yksilö koko maailmassa.
Berenguer de Palou II

Berenguer de Palou II oli toinen samanniminen Barcelonan piispa, ensimmäinen oli hänen setänsä. Hän liittyi pappissäätyyn setänsä ollessa piispana, ja nousi itse piispaksi vuonna 1212. Hän oli Aragonin kuninkaiden aktiivinen tukija, ja osallistui ristiretkiin ja valloituksiin näiden joukoissa. Hän kuoli vuonna 1241 ja hänet haudattiin Barcelonan katedraaliin.
Vuonna 1228 Berenguer osallistui aktiivisesti Mallorcan valtaukseen ja haavoittui taistelussa saraseeneja vastaan. Kymmenen vuotta myöhemmin hän osallistui Valencian valloitukseen 60 ritarinsa kanssa. Näistä valloitusretkistä hänet palkittiin merkittävällä maaomaisuudella. 
Berenguer salli sekä dominikaaniveljien (1219) että fransiskaanien (1232) aloittaa toimintansa Barcelonassa. Hänet valittiin arkkipiispaksi vuonna 1233, mutta paavi kumosi valinnan.
Naseby (1655)

Naseby oli Englannin laivaston vuonna 1655 vesillelaskettu 60-tykkinen linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 3. heinäkuuta 1654 Woolwichin telakalta, jossa rakennustöistä vastasivat Phineas Pett ja Peter Pett. Alus laskettiin vesille 12. huhtikuuta 1655.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 1656 merikenraalien Robert Blaken ja Edward Montagun lippulaivana päällikkönään Roger Cuttance. Oltuaan vuodet 1657–1658 erillisaluksena ilman lippulaiva statusta se vietti pääosan vuodesta 1658 reservissä. Vuoden lopulla Cuttance palautti aluksen palvelukseen Montagun lippulaivana. Alus oli 1659 Gibraltarinsalmessa ja kuljetti toukokuussa 1560 Kaarle II:n sekä Montagun ja Pepyn Scheveningenistä Englantiin.
Kuningasvallan palauttamisen yhteydessä aluksen nimeksi tuli 23. toukokuuta 1660 "HMS Royal Charles". Vuodet 1660-1661 aluksen päällikkönä oli edelleen Cuttance, jolloin se oli Sandwichin jaarlin lippulaivana. Alus osallistui 31. heinäkuuta 1661 Algerin hyökkäykseen. Sen päälliköksi tuli 14. marraskuuta Robert Clerke aluksen jatkaessa palvelustaan Välimerellä Sandwichin jaarlin lippulaivana.
Aluksen päälliköksi tuli 18. maaliskuuta 1662 jälleen Cuttance, joka jäi tehtävästä 20. kesäkuuta. Alus oli 30. marraskuuta 1664 Yorkin herttuan lippulaivana päällikkönään Sir William Penn (kuollut 31. heinäkuuta 1665) ja 3. kesäkuuta 1665 Lowestoftin taistelussa punaisen laivueen keskimmäisessä osastossa. John Harman oli lippukapteenina 26. maaliskuuta – 10. kesäkuuta 1665. Aluksen päällikkönä oli 20. helmikuuta 1666 Sir John Kempthorne, joka viipyi aluksella 9. kesäkuuta saakka. Alus oli Albemarlen lippulaivana punaisen laivueen etuosastossa 1.–4. kesäkuuta neljän päivän taistelussa, jossa aluksen miehistöstä sai surmansa 32 ja haavoittui 55.
John Hubbard vastaanotti 12. kesäkuuta aluksen päällikön tehtävät ja luopui niistä 4. joulukuuta. Alus oli ruhtinas Rupertin ja Albemarlen herttuan lippulaivana. Pyhän Jaakonpäivän taistelussa 25. kesäkuuta alus oli punaisen laivueen keskimmäisessä osastossa. Alus makasi palveluksesta poistettuna Gillinghamin edustalla, kun Alankomaiden laivasto valtasi sen hyökätessään Medwayhin 12. kesäkuuta 1667. Alus kuljetettiin sotasaaliina Rotterdamiin, missä se asetettiin näytteille. Alus romutettiin 1673 Hellvoetsluisissa.
Kotiseudun tarinoita

Kotiseudun tarinoita on vuonna 1951 julkaistu teos, joka sisältää suomalaisena kansanperinteenä kerrottuja historiallisia ja kotiseututarinoita. 
Teoksen toimitustyö.
Teos ilmestyi vuonna 1951 Lauri Simonsuuren toimittamana, kolmannen painoksen Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julkaisi vuonna 2006 sarjassa "Suomen kansan henkinen perintö". Siihen sisältyvät tarinat koottiin pääosin 1. marraskuuta 1937 ja 1. maaliskuuta 1938 välisenä aikana järjestetyn paikallisten tarinoiden ja muistojen keruukilpailusta, johon osallistui 436 henkilöä kaikkialta Suomesta ja jota varten Martti Haavio oli laatinut opasvihkon "Kotiseudun aarreaitta". Kirja muodostaa yhdessä Simonsuuren vuonna 1947 toimittaman teoksen "Myytillisiä tarinoita" ja vuonna 1950 toimittaman artikkelikokoelman "Kansa tarinoi" kanssa suomalaisten kansantarinoiden trilogian, jolla on ollut suuri merkitys paitsi kansanperinteen tutkijoille, myös laajemmin kotiseututyölle. 
Sisältö.
Paikallis- ja historiallisten tarinoiden ohella teoksessa on myytillisiä uskomustarinoita, joilla on silti liityntä tiettyyn paikkaan tai paikallisesti muistettuihin tapahtumiin ja henkilöihin. Teoksen sisältö on jaoteltu "kansan kronologian" eli Suomen kansan vuosisataisten vaiheiden mukaisesti, joskin sota- ja vainolaistarinat on sijoitettu yhtenäisenä kokonaisuutena kokoelman loppuun. Varhaisimmat tarinat ovat lappalaisia koskevia muistoja, uusimmat taas kertomuksia Ruotsin kuninkaista ja Venäjän keisareista.
Teoksen sisältö jakaantuu seuraavasti:
Sulfolaani

Sulfolaani (C4H8SO2) on heterosyklisiin sulfoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään laajasti kemianteollisuudessa liuottimena muun muassa uutoissa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa puhdas sulfolaani on kellertävän valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen, asetoniin ja tolueeniin ja hieman heikommin alkaaneihin, alkeeneihin ja naftaleeniin. Veden määrällä sulfolaanin joukossa on huomattava vaikutus sulamispisteeseen. Esimerkiksi 2 % vettä sisältävän sulfolaanin sulamispiste on noin 10 °C. Yhdiste on voimakkaasti polaarinen. Sulfolaani on suhteellisen inertti ja reagoimaton liuotin. UV-säteilyn alaisuudessa se reagoi halogeenien kanssa halogenoiduiksi johdannaisiksi ja natriumin tai kaliumin tolueeniliuokset avaavat rengasrakenteen, jolloin muodostuu bis-1,8-oktaanisulfinaattisuoloja. Sulfolaani muodostaa komplekseja eräiden Lewis-happojen kuten booritrifluoridin ja fosforipentafluoridin kanssa.
Valmistus ja käyttö.
Sulfolaania valmistetaan butadieenin ja rikkidioksidin välisellä keletrooppisella reaktiolla. Tässä reaktiossa muodostuu tuotteena sulfoleenia, joka pelkistetään katalyyttisesti vedyttämällä sulfolaaniksi.
Sulfolaania käytetään huomattavia määriä liuottimena sen alhaisen hinan, korkean kiehumispisteen ja vähäisen myrkyllisyyden vuoksi. Yksi tärkeimpiä käyttökohteita on öljynjalostuksessa aromaattisten hiilivetyjen selektiivinen uutto aromaattisia ja alifaattisia hiilivetyjä sisältävistä seoksista. Sulfolaanin kiehumispiste on riittävän korkea, jotta aromaattiset hiilivedyt voidaan erottaa siitä tislaamalla. Yhdistettä käytetään myös yhdessä di-isopropanoliamiinin kanssa happamien kaasujen poistoon polttokaasuvirroista, polymeerien kuten polyakryylinitriilin ja polyvinyylikloridin liuottimena, liuottamaan rasvahappoja ja niiden estereitä, reaktioiden liuottimena ja liuottimena litiumioniakuissa.
Ford Mustang (2015)

Kuudennen sukupolven Ford Mustang on Fordin vuodesta 2015 lähtien valmistama urheiluautomalli. Sitä myydään myös Euroopan markkinoilla. Uuteen Ford Mustangiin on saatavana moottoreita aina 5,2-litraisesta V8-moottorista täysin uuteen, polttoainetaloudelliseen, Focus RS:n 2,3-litraiseen EcoBoost-moottoriin.
Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä Mustang sai tulokseksi kaksi tähteä viidestä. Auto menetti pisteitä vähäisestä lapsimatkustajien suojasta, ja myös kuljettajaa avustavat aktiiviset turvajärjestelmät havaittiin puutteellisiksi. Lisäksi takamatkustajan suoja koko keulan levyisessä etutörmäyksessä oli heikko.
GN Store Nord

GN Store Nord on tanskalainen elektroniikka-alan yritys. Se valmistaa äänensiirtoon liittyviä laitteita, kuten kuulokkeita. Sen osake noteerataan Kööpenhaminan pörssissä ja se on osa OMX Copenhagen 20-indeksiä. Vuonna 2015 sen liikevaihto oli 8,4 miljardia Tanskan kruunua, josta liikevoittoa 1,46 miljardia kruunua. Sillä on noin 4,4 tuhatta työntekijää. Sen pääkonttori on Ballerupissa, joka on osa Tanskan pääkaupunkialuetta.
Yrityksen toiminta on jaettu kahteen osaan. GN ReSound valmistaa ja kehittää kuulolaitteita. Sillä on noin 20 toimipistettä ympäri maailman ja se työllistää noin 4 100 henkeä. GN Netcom valmistaa langattomia kuulokkeita. Se työllistää hieman alle 1000 henkeä. Sen tuotteet markkinoidaan tuotenimellä Jabra.
GN on perustettu vuonna 1867, kun C. F. Tietgen perusti Great Northern Telegraph Companyn. GN avasi vuonna 1872 ensimmäisenä Pohjois-Euroopasta puhelinyhteyden Hongkongiin ja Japaniin. Sen puhelinyhteydet keskittyivät erityisesti Aasiaan. 1947 GN alkoi valmistaa radioita. Vuonna 1977 GN osti Danavoxin, tanskalaisen kuulokojeita valmistavan yrityksen. Vuonna 1990 yritys osti Madsen Electronicsin. Vuonna 1992 GN avasi Tanskan ensimmäisen yksityisen matkapuhelinverkon. Vuonna 1999 GN osti yhdysvaltalaisen kuulolaitteiden valmistajan ReSound Corporationin. Seuraavana vuonna GN osti yhdysvaltalaisen Jabra Corporationin, joka oli Yhdysvaltojen suurin langattomien handsfree-laitteiden valmistaja. Vuonna 2005 GN osti saksalaisen kuulokoje valmistaja Intertonin.
Kymenlaakson Sanomat

Kymenlaakson Sanomat oli Kotkassa vuosina 1927–1934 ilmestynyt Kansallisen Edistyspuolueen sanomalehti.
"Uuden Kotkan" lakattua vuonna 1920 Kymenlaakson edistyspuoluelaiset jäivät vaille omaa lehteä. Uusi lehti "Kymenlaakson Sanomat" perustettiin pääasiassa puolueen ja "Helsingin Sanomien" rahoituksella. Se joutui kilpailemaan Kotkan vanhempien lehtien "Etelä-Suomen", "Eteenpäin"-lehden ja "Kotka Nyheterin" kanssa. Lopulta kannattamaton lehti päätettiin lopettaa ja sen kirjapaino myytiin "Etelä-Suomelle".
Kolmesti viikossa ilmestyneen "Kymenlaakson Sanomien" levikki oli 1 000 kappaletta vuonna 1934. Sen päätoimittajana työskenteli Eero Viitanen (1928–1934) ja vastaavana toimittajana Kaarlo Pitkänen (1931–1932).
Kymen Lehti

Kymen Lehti oli Kouvolassa vuosina 1939–1951 ilmestynyt sanomalehti.
Arvo Martian perustama "Kymen Lehti" oli tarkoitettu Kouvolan ja Pohjois-Kymenlaakson paikallislehdeksi, mutta sota-ajan uutistulva teki siitä normaalin sanomalehden. Lehti ei pärjännyt kilpailussa "Kouvolan Sanomien" kanssa, ja vuonna 1947 Martia myi sen sosiaalidemokraateille, joiden varsinainen piirilehti oli Kotkassa ilmestynyt "Eteenpäin". Lopulta "Kymen Lehti" lopetettiin kannattamattomana.
Pääosin kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 1 900 kappaletta vuonna 1943 ja 1 000 kappaletta vuonna 1948. Sen päätoimittajina työskentelivät Arvo Martia (1939–1947) ja August Syrjänen (1947–1951).
Jean de Roquetaillade

Jean de Roquetaillade (myös Joan de Peratallada, k. 1362) oli fransiskaanisaarnaaja ja alkemisti.
Hän opiskeli filosofiaa Toulousessa viiden vuoden ajan ja liittyi sitten fransiskaaniluostariin Orléansissa, missä hän jatkoi opintojaan. Hänen harjoitti tislausta ja kehitti yleislääkkeen, jota kutsui elämän vedeksi "aqua vitæ" tai "quinta essentia".
Hän saarnasi Wienissä ja tulkitsi saarnoissaan Ilmestyskirjaa varsin omintakeisesti. Hän joutui harhaoppien tähden vankilaan Avignoniin. Ranskan kansalliskirjasto on täydellisin kokoelma hänen kirjoituksiaan. Niissä hän kertoo, miten antikristus nousee Aragonian Pietari II:n jälkeläisten joukoista, mitä seuraa tuhatvuotinen rauha ja vielä toisen antikristuksen tuleminen ennen viimeistä tuomiota. Espanjalainen kirjallisuudentutkija Marcelino Menéndez y Pelayo on verrannut Jean de Roquetailladen kirjallisia lahjoja Arnau de Vilanovaan.
Landsbygden

Landsbygden oli Vaasassa vuosina 1935–1936 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
"Vasa-Postenin" ja "Österbottens Dagbladin" lakattua ruotsinkielinen Pohjanmaa jäi vaille varsinaista maaseutulehteä. Ruotsalaisen kansanpuolueen pohjalaisen talonpoikaisryhmän viimeinen lehtiyritys oli kerran viikossa ilmestynyt "Landsbygden". Sen päätoimittajana työskenteli Uno Berg ja vastaavana toimittajana Jakob Alfred Strandberg.
Lantmannabladet

Lantmannabladet oli Helsingissä vuosina 1937–1970 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
"Lantmannabladet" syntyi vuonna 1937, kun "Hufvudstadsbladetin" maaseutupainoksen maatalousosasto muutettiin erilliseksi viikkolehdeksi. Vuodesta 1946 lähtien sen liitteenä ilmestyi myös erikseen tilattava "Fiskarbladet". Vuosina 1969–1970 "Lantmannabladet" ilmestyi joka toinen viikko. Vuoden 1970 lopulla se yhdistettiin jälleen "Hufvudstadsbladetiin".
Lehden levikki oli 1940-luvulla 17 000–19 000 kappaletta. Sen päätoimittajina työskentelivät Amos Anderson (1937–1942), Bjarne Westermarck (1943–1945), Nils Westermarck (1945–1947), Torsten Storgårds (1947–1951) ja Oscar Nissén (1951–1970).
Maanantai (lehti)

Maanantai oli Helsingissä vuosina 1924–1925 ilmestynyt sanomalehti.
Maanantai-aamuisin ilmestyneen uutislehden olemassaolon perusta oli ruotsinkielisen "Nya Tidningenin" tavoin se, että Helsingin suuret sanomalehdet tulivat maanantaisin ulos painosta vasta iltapäivällä. Viikonlopun tapahtumiin, urheiluun, taiteeseen ja kirjallisuuteen keskittyneen "Maanantain" linja oli suomalaiskansallinen ja oikeistoa myötäilevä. Lehti lakkasi jo neljän kuukauden kuluttua, kun pääkaupungin sanomalehdet siirsivät ilmestymisensä maanantai-aamuun. K. F. Puromiehen julkaiseman lehden päätoimittajina työskentelivät Erkki Ilmari Lehtonen (1924–1925) ja Heikki Soini (1925).
Nord-Österbotten

Nord-Österbotten oli Kokkolassa vuosina 1943–1945 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Kokkolan oikeistolaiset liikemiehet perustivat "Nord-Österbottenin" liberaalin ja rauhanpyrkimyksiä tukeneen "Österbottningenin" kilpailijaksi. Puolueisiin sitoutumaton lehti oli linjaltaan saksalaismielinen ja sotauutisoinnissaan korostetun optimistinen. Poliittisen uskottavuutensa menettänyt "Nord-Österbotten" lopetettiin ilmeisesti kannattamattomana. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana työskenteli Runar Carl Itäinen.
Walmis Westerlund

Walmis Westerlund (1872 Varkaus – 11. huhtikuuta 1898 Berliini, Saksa) oli suomalainen Porin kauppakoulun johtaja ja kaupallisen alan oppikirjojen tekijä.
Westerlund kävi Kuopion lyseon ja sen jälkeen Raahen Porvari- ja Kauppakoulun. Hän oli jonkin aikaa Kansallis-Osake-Pankin palveluksessa Helsingissä kunnes hänet valittiin vuonna 1895 Porin kauppakoulun johtajaksi. 
Westerlund ajoi 1890-luvun puolivälissä korkeamman asteen suomenkielisen kauppaoppilaitoksen perustamista Suomeen. Hän kirjoitti aiheesta artikkeleita Valvoja-lehteen sekä Päivälehteen ja kiersi myös ympäri maata esittelemässä hanketta liike-elämän edustajille. Vuonna 1897 päätettiinkin perustaa osakeyhtiö Helsinkiin perustettavaa suomenkielistä korkeampaa kauppaopistoa varten. Yhtiön perustamiskokous oli huhtikuussa 1898 viisi päivää sen jälkeen kun Westerlund oli kuollut keuhkotautiin Berliinissä. Westerlund oli matkustanut syksyllä 1897 tutustumaan eurooppalaiseen kauppaopetukseen eri maissa valtion matka-apurahan saatuaan. Hän sairastui matkan aikana Genovassa Italiassa ja vietti koko talven Välimeren rannalla. Keväällä hän aikoi palata Suomeen mutta matka katkesi Berliinissä. 
Westerlundin kuoleman jälkeen uusi oppilaitos Suomen Liikemiesten Kauppaopisto aloitti kuitenkin toimintansa syyskuussa 1898 ja sen johtajana oli aluksi Kaarlo Brofeldt ja sitten Kyösti Järvinen.
Pohjanmaan Kansa

Pohjanmaan Kansa oli Vaasassa vuosina 1931–1991 ilmestynyt sosiaalidemokraattinen sanomalehti.
Kommunistisen "Työn Äänen" lakkauttamisen jälkeen sen kirjapainoyhtiö Oy Kirjapaino Ab siirtyi sosiaalidemokraattien haltuun. Jo aikaisemmin lakannutta "Raivaajaa" korvaamaan perustettiin uusi lehti "Pohjanmaan Kansa". Toukokuussa 1931 sen kirjapaino joutui pommi-iskun kohteeksi. Vuosikymmenen loppuolella lehden toimintaedellytykset paranivat, mutta jo 1950-luvun alussa se joutui jatkuviin taloudellisiin vaikeuksiin, joista selvittiin vasta 1970-luvun alkuun mennessä. Valtion lehdistötuki ja ammattiliittojen lehtisetelit paransivat tilannetta 1970-luvun puolivälissä, ja vuonna 1980 lehtiyhtiölle valmistui uusi toimitalo. 1980-luvun puolivälissä yhtiö lähti mukaan paikallisradiotoimintaan ja alkoi julkaista "Uusi Vaasalainen" -kaupunkilehteä.
1980-luvun lopulla lehden levikki alkoi laskea ja sen toiminta muuttui tappiolliseksi. Kesäkuussa 1990 sovittiin fuusiosta "Demari"-lehteä julkaisseen Kustannus Oy Kansanvallan kanssa. "Pohjanmaan Kansan" muuttui "Demarin" osana julkaistuksi "Pohjanmaan Demariksi", jota painettiin aluksi Vaasassa. Pohjanmaan alueelliset vaihtosivut poistuivat "Demarista" vuonna 2001, jolloin lehti muuttui "Uutispäivä Demariksi".
"Pohjanmaan Kansa" ilmestyi aluksi kolmesti, vuosina 1945–1945 kuudesti, vuosina 1950–1967 jälleen kolmesti ja vuodesta 1968 lähtien neljästi viikossa. Sen levikki oli 1940-luvulla 3 000–5 000 kappaletta ja kohosi 1970-luvun lopussa yli kymmeneen tuhanteen. Päätoimittajina työskentelivät Isak Penttala (1931), Olavi Eronen (1931–1934), Frans Färm (Värtelä, 1935–1937), Eikka Mäkinen (1937–1939), Akseli Rodén (1939, 1941 ja 1947), Viljo Kosonen (1939–1940), Paavo A. Vuori (1941–1946), Viljo Hyvönen (1946–1947), Eero Oksanen (1947–1950), Viljo Kallio (1951–1952), Iivari Lumikero (1952–1954), Pentti Ketola (1954–1966), Arvo Pohjanhovi (1966–1975), Alpo Tiitinen (1975–1979), Vesa Karvinen (1979–1984) ja Iisakki Manninen (1984–).
Aleš Mušič

Aleš Mušič (s. 28. kesäkuuta 1982 Ljubljana, Slovenian ST, Jugoslavia) on slovenialainen jääkiekkoilija, joka pelaa Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan Olimpija Ljubljanassa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Mušič on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös keskellä. 
Ura.
Seuraura.
Koko uransa ajan Olimpija Ljubljanassa pelannut Mušič aloitti pääsarjauransa kaudella 2000–2001, jolloin hän pelasi seurassa Slovenian pääsarjaa ja Interligaa. Mušič voitti kauden päätteeksi Slovenian-mestaruuden, kuten myös vuosina 2002, 2003, 2004, 2007, 2012, 2013 ja 2014. Kaudella 2005–2006 hän oli Olimpijan paras syöttäjä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Slovenian liigan runkosarjassa Mitja Šivicin kanssa tehoilla 13+23=36. Kaudella 2006–2007 Mušič oli joukkueen paras pistemies samassa sarjassa tehoilla 14+18=32.
Kaudeksi 2007–2008 Olimpija siirtyi pelaamaan Itävallan Erste Bank Eishockey Ligaa, jossa Mušičin ensimmäinen kausi toi 41 runkosarja- ja 15 playoff-ottelussa tehot 4+11=15. Joukkue pelaa jokaisen EBEL-kautensa jälkeen myös Slovenian liigassa. Kaudella 2011–2012 hän oli Olimpijan kolmanneksi paras pistemies tehoilla 18+23=41. Slovenian liigan pudotuspeleissä Mušič oli joukkueen paras maalintekijä Justin Taylorin kanssa viidellä osumallaan. Kaudella 2012–2013 hän nousi Olimpijan kapteeniksi. Hän voitti koko Slovenian liigan pudotuspelien piste- ja maalipörssin tehoilla 7+4=11. Kaudella 2013–2014 Mušič oli EBEL:n runkosarjassa Olimpijan paras syöttäjä ja neljänneksi paras pistemies.
Mušič nimettiin kaudeksi 2015–2016 Olimpijan varakapteeniksi. Hän voitti EBEL-kauden jälkeen Slovenian-mestaruuden.
Maajoukkueura.
Mušič edusti Sloveniaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä Vancouverin olympiakisojen 2010 ja Sotšin olympiakisojen karsinnoissa. Hän jakoi Vancouverin karsinnoissa joukkueensa sisäisen maalipörssin voiton Marcel Rodmanin kanssa kahdella osumallaan.
Mušič pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2008, 2013 ja 2015. Hän pelasi I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2010, joista jälkimmäinen turnaus päättyi B-lohkon kultaan ja ensimmäinen A-lohkon hopeaan. Mušič jakoi vuoden 2009 turnauksessa Slovenian sisäisen tehotilaston voiton Tomaž Razingarin kanssa lukemalla +6. Hän pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012, 2014 ja 2016, joista kaikki turnaukset päättyivät kultaan.
Mušič pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2002 sekä II-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2001, jolloin hän voitti kultaa. Mušič pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan EM-kilpailuissa vuosina 1999 ja 2000, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän oli Slovenian paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 5+5=10.
Vähä Pelijärvi

Vähä Pelijärvi on Pirkanmaalla Parkanossa Hoseuksessa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kuivasjärven valuma-alueeseen. Vähä Pelijärvi on osa Vatajanjoen valuma-aluetta.
Maantietoa.
Järven pituus on 150 metriä ja leveys 110 metriä. Se sijaitsee kallioisen mäen ja kangasmaaston välissä Iso Pelijärven eteläpuolella laajan ojitetun suoalueen laidalla ja itseään laajemman avosuon keskellä. Avosuolle laskee pari suo-ojista ja itse järveen laskee vain yksi suo-oja. Iso Pelijärvestä laskeva puoli kilometriä pitkä Peliluoma laskee järven pohjoisrantaan. Peliluoma jatkaa etelärannasta matkaansa kaakkoon ja yhtyy Venesjokeen aivan Vähä Venesjärven alapuolella. Järven kaikki rannat ovat avosuota ja rannat ovatkin autiot. Järvelle ei johda teitä. Noin 150 metriä järvestä lounaaseen siajitsee avolouhos.
Raivaaja (Vaasa)

Raivaaja oli Vaasassa vuosina 1920–1926 ilmestynyt sosiaalidemokraattinen sanomalehti.
Sisällissodan jälkeen Vaasan läänin sosiaalidemokraatit menettivät "Vapaan Sanan" radikaalivasemmistolle. Sen tilalle perustettiin uusi lehti "Raivaaja". Pienen ja kilpailukyvyttömän lehden talous oli heikko, ja se teki lopulta kauan lykätyn konkurssin. Vaasan seuraava sosiaalidemokraattinen lehti "Pohjanmaan Kansa" syntyi vuonna 1931.
Kahdesti tai kolmesti ilmestyneen "Raivaajan" levikki oli 1 000–1 200 kappaletta. Sen vastaavina toimittajina työskentelivät Isak Penttala (1921 ja 1924–1926) ja Pekka Lempiäinen (1921–1924).
Vi Subversa

Vi Subversa (oik. Frances Sokolov, 20. kesäkuuta 1935 – 19. helmikuuta 2016) oli brittiläinen anarkofeministi ja muusikko, joka tunnettiin vuosina 1976–1987 vaikuttaneen anarkopunk-yhtye Poison Girlsin laulaja-kitaristina.
Lontoossa syntynyt juutalaistaustainen Subversa aloitti muusikonuransa vasta keski-ikäisenä perheenäitinä 1970-luvun puolivälissä. Vuonna 1976 hän oli Brightonissa mukana perustamassa Poison Girls -yhtyettä. Kolme albumia julkaissut Poison Girls hajosi 1987, mutta Subversa jatkoi esiintymisiään kuolemaansa saakka.
K. F. Puromies

Karl Frithiof (K. F.) Puromies (vuoteen 1906 Bäckman, 22. kesäkuuta 1873 Helsinki – 2. lokakuuta 1943) oli suomalainen liikemies. Hän oli vuonna 1903 perustetun helsinkiläisen K. F. Puromiehen kirjapainon perustaja ja vuosina 1910–1943 toimitusjohtaja. Yritys oli paitsi kirjapaino, myös kirjan- ja lehdenkustannusyhtiö. Se julkaisi muun muassa lyhytaikaista viikkolehteä "Maanantai".
Kirjapainon nimi oli vuoteen 1906 K. F. Bäckmanin Kirjapaino. Sanoma Oy osti kirjapainon 1960-luvulla.
Puromies oli Suomen Graafisen Teollisuuden Liiton puheenjohtaja 1923–1943 ja toimi monissa muissa järjestöissä hallituksessa ja puheenjohtajana. Hänelle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi 1933.
Rauman Sanomat

Rauman Sanomat oli Raumalla vuosina 1919–1921 ilmestynyt Kansallisen Edistyspuolueen sanomalehti.
"Turun Sanomien" kustannusyhtiö osti vuoden 1919 lopulla kokoomuslaisten haltuun joutuneen "Rauman Lehden" kirjapainon. Paikalliset edistyspuoluelaiset alkoivat julkaista turkulaislehden tuella "Rauman Sanomia", joka ei kyennyt vastaamaan "Länsi-Suomen" kilpailuun. Lehti lakkasi "Turun Sanomien" myytyä kirjapainonsa. Sen tilalle perustettiin vuonna 1924 uusi "Rauman Lehti".
Kolmesti viikossa ilmestyneen "Rauman Sanomien" päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Eino Kilpi (1920), J. A. Savola (1920–1921) ja Aarne Alpo Rahunen (1920–1921).
José Manuel Aizpurúa

José Manuel Aizpurúa (1902 San Sebastián – 6. syyskuuta 1936 San Sebastián) oli espanjalainen arkkitehti.
Aizpurúa oli GATEPAC-Ryhmän tärkeimpiä jäseniä yhdessä Fernando García Mercadalin, Josep Lluís Sertin ja Josep Torres Clavén kanssa.
Antonio Fernández Alba

 
Antonio Fernández Alba (17. joulukuuta 1927 Salamanca, Espanja – 7. toukokuuta 2024 Madrid) oli espanjalainen arkkitehti. Hän opiskeli Madridissa ja oli ensimmäisiä modernistiseen liikkeeseen kriittisesti suhtautuneita arkkitehteja 1900-luvun jälkipuoliskolla. Hänen ensimmäisessä työssään, Santa Marían koulussa Madridissa (1959–1960), näkyivät jo merkit Alvar Aalto -vaikutteisesta kriittisestä regionalismista. Hän oli Espanjan kuninkaallisen akatemian jäsen.
Saarijärven Paavo (sanomalehti)

Saarijärven Paavo oli Jyväskylässä vuosina 1917–1932 ilmestynyt Maalaisliiton sanomalehti.
Vihtori Vesterisen johtamat Keski-Suomen maalaisliittolaiset ryhtyivät perustamaan omaa lehteä syksyllä 1917. Maaseutuväestölle tarkoitettu "Saarijärven Paavo" oli raittiushenkinen ja aitosuomalainen puoluelehti, jossa oli vain vähän uutisaineistoa. Lehti kärsi jatkuvista talousvaikeuksista ja pysyi hengissä vain uskollisten kannattajiensa tuella. Vuonna 1932 lehden tukiyhtiö osti pula-aikana vaikeuksiin joutuneen "Keskisuomalaisen", jolloin "Saarijärven Paavo" voitiin lopettaa.
"Saarijärven Paavo" ilmestyi vuosina 1918–1919 ja 1923–1932 kolmesti ja vuosina 1920–1922 kuudesti viikossa. Kuusipäiväisen lehden rinnalla julkaistiin myös kolmipäiväistä painosta. Lehden levikki oli 1930-luvun alussa alle 3 000 kappaletta eikä koskaan noussut yli kuuden tuhannen. Päätoimittajina työskentelivät Lauri Perälä (1918–1919), Väinö Kivilinna (Borg, 1919–1921), Eero Lappalainen (1921–1926) ja Anttoni Takala (1926–1932).
OBX-indeksi

OBX-indeksi ("OBX", Oslo Børs Index) on norjalaisen Oslon pörssin vuonna 1986 käyttöön otettu osakeindeksi. Siihen kuuluu 25 pörssin eniten vaihdetuinta osaketta. Osakelista tarkistetaan kahdesti vuodessa edeltävän kuuden kuukauden kaupankäynnin pohjalta. Enimmäisosuutta rajoitetaan kuitenkin UCITS III -säädösten mukaisesti ja Euroopan talousalueen ulkopuolisten yritysten osakkeiden osuus voi OBX-indeksissä olla enintään 10 prosenttia. Muutokset astuvat voimaan joulukuun kolmannen torstain jälkeisenä perjantaina.
Luettelo indeksin yhtiöistä.
Indeksin yhtiöt: 5. tammikuuta 2024:
Matti Tausti

Matti Ilmari Kustaa Tausti (ent. Helminen) (15. elokuuta 1924 Tampere – 1. helmikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Tausti toimi muun muassa Kotkan kauppalanarkkitehtina ja suunnitteli Rauhalan koulun (1956, vihittiin käyttöön 1958).
Tausti tunnettiin ennakkoluulottomien ideoiden ja valitusten tehtailijana. Hän oli työryhmässä, joka ideoi 1970-luvulla liikekeskuksen rakentamista Helsinkiin Töölönlahden alle ja hahmotteli suunnitelman paperille. Vuonna 1970 hän hahmotteli Suomeen 4–5 superlääniä, joista Länsi-Suomen läänin asukasmäärä olisi ollut 1,3 miljoonaa ja Tampere sen pääkaupunki. Vuonna 1975 hän vastusti metroa, koska se tekee hänen mukaansa ihmisestä koneen, kun taas henkilöauto takaa vapaan liikkumisen.
Lähteet.