tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Alexander Boldt

Bruno Alexander Boldt (14. tammikuuta 1873 Kuopio – 18. marraskuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän kirjoitti myös nimellä Alexander Frosterus-Lybecker-Boldt ja nimimerkillä ”A.B.”. Boldt oli yksi Suomen partioliikkeen uranuurtajista.
Elämä.
Boldtin vanhemmat olivat kenraalimajuri Johan Dietrich Boldt ja Anna Christina Frosterus. Hänen veljiään olivat kotiseutututkimuksen uranuurtaja Robert Boldt, toimittaja ja anarkistisosialisti Jean Boldt sekä sosialisti ja uskontofilosofi Georg Boldt. Alexander Boldt pääsi ylioppilaaksi 1891 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1896 ja maisteriksi 1897.
Boldt oli vuodesta 1894 Helsingin yliopiston kirjaston palveluksessa. Viimeksi hän toimi vanhempana alikirjastonhoitajana 1924–1940. Boldt kirjoitti 1902 väitöskirjan "Studier öfver en del barndomen och ynglingaåldern berörande drag i svenska och svensk-finska skalders diktning" joka aiheena oli poika- ja nuorukaisluonteiden käsittely ruotsinkielisessä runoudessa. Väitöskirjaa ei kuitenkaan hyväksytty. Väitöskirjaa tehdessään Boldt oli saanut paljon vaikutteita ruotsalaiselta Viktor Rydbergiltä ja myöhemmin hän tutustui myös amerikkalaiseen nuorisokasvattajaan Elbert Hubbardiin.
Vuoden 1910 alussa Boldt tutustui englantilaiseen Boy scout -liikkeeseen ja jo saman vuoden keväällä hän laati ehdotuksen vastaavantyyppisen Unga Fribyggare -nimisen nuorisoliikkeen perustamisesta Suomeen. Tältä pohjalta käynnistyi syksyllä 1910 Toimen Pojat -järjestön toiminta Suomessa. Boldt ei osallistunut Toimen Poikain käytännön toiminnan vetämiseen, vaan tehtävä tuli 1889 syntyneelle ylioppilas Kurt Steniukselle. Toimen Pojat jatkoi toimintaansa myös syyskuun 1911 jälkeen, vaikka muut Suomessa toimineet partiolaisjärjestöt tuolloin hajotettiin venäläisten viranomaisten vaatimuksesta. Kurt Steniuksen itsemurha elokuussa 1913 oli kova isku järjestölle, mutta sen toiminta jatkui kuitenkin Sven E. Donnerin ja Urho Salovaaran johdolla. Boldt erosi järjestöstä 1917, koska hän piti virallista partioideologiaa liian militaristisena.
Teoksia.
Nimellä "Alexander Frostérus-Lybecker Boldt" :
Nimimerkillä "En vän" :
Werner Anttila

Erland Werner Anttila, sukunimi aik. "Andelin" (14. kesäkuuta 1869 Hausjärvi – 13. maaliskuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen kustannusvirkailija ja kirjallisuuden suomentaja.
Verner Anttila pääsi ylioppilaaksi 1887 Helsingin alkeisopistosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1890. Anttila teki sitten opintomatkan Venäjälle ja Saksaan. Anttila oli Tampereen ruotsalaisen alkeiskoulun venäjän ja saksan kielen kollegana 1892–1900 koulun lakkauttamiseen saakka. Hän toimi sen jälkeen eri kustannusyhtiöissä kielentarkastajana, isännöitsijänä sekä johtajan apulaisena 1901–1931. Anttila oli 1912–1917 Uudenmaan nuorsuomalaisen piiritoimikunnan puheenjohtajana. Hän edusti Suomea esperantistien keskustoimikunnan jäsenenä Krakovassa 1912. Hän suomensi muun muassa Charles Dickensin, Eyvind Johnsonin, Edgar Rice Burroughsin, Karl Mayn ja Karen Blixenin teoksia. Anttila laati myös esperanton sanakirjoja ja oppikirjan, suomalais-venäläisen taskusanakirjan sekä kirjoitti yhden näytelmän.
Hänen vanhempansa olivat kelloseppä Juho Erland Andelin ja Hilda Karolina Juhontytär. Anttila oli naimisissa kirjailija Selma Anttilan kanssa. Heidän lapsistaan Eva Anttila tunnetaan tekstiilitaiteilijana ja Leo Anttila kirjailijana.
Teokset.
Nimellä "Werner Andelin":
Nimellä "Werner Anttila":
Suomennoksia.
Anttila on suomentanut muun muassa monia klassikkoja, kuten Charles Dickensiä.
Yrjö Halonen

Yrjö (Jöran) Halonen, sukunimi vuoteen 1866 "Keskitalo" (23. toukokuuta 1862 Kestilä – 11. elokuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen opettaja, valtiopäivämies, kansanedustaja ja kirjailija.
Henkilöhistoria.
Halosen isä oli maanviljelijä Johan Keskitalo. Hän toimi kiertokoulunopettajana Piippolassa 1881–1883 ja Pudasjärvellä 1883–1887. Halonen oli sitten lukkarina Enontekiöllä 1888–1919 ja toimi myös Enontekiön kunnallislautakunnan esimiehenä ja kunnankirjurina 1889−1918, postinhoitajana 1890–1919 sekä metsäkasöörinä 1907−1919. Viimeksi hän oli Ylitornion kunnankirjuri 1919–1927 ja Kansallis-Osake-Pankin Ylitornion konttorin esimies 1919–1936. Hän sai kunnallisneuvoksen arvon sekä director cantus -arvonimen 1921.
Halonen osallistui talonpoikaissäädyssä Lapinmaan piirin edustajana valtiopäiville 1897, 1899, 1900 ja 1904–1905. Hän oli Suomalaisen puolueen kansanedustaja 1908–1909, edustaen Lapin vaalipiiriä, ja uudelleen 1914–1917. Halonen osallistui myös kirkolliskokoukseen.
Halonen oli naimisissa vuodesta 1890 Tiina Sofia Vuontisjärven kanssa.
Fanny Hult

Fanny Magdalena Hult (o.s. Nylander; 3. helmikuuta 1861 Kuopio – 30. marraskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja ja kotitaloustoiminnan uranuurtaja.
Hultin vanhemmat olivat piirilääkäri Anders Edvin Nylander ja Rosalie Kellgren. Hultin setä oli kasvitieteilijä William Nylander.
Hult kävi tyttökoulun ja jatko-opiston. Hult oli naimisissa vuodesta 1885 filosofian tohtori Ragnar Hultin kanssa. Ragnar Hultin kuoltua vuonna 1899 Fanny Hult toimi Martta-yhdistyksen sihteerinä 1899–1904 ja puheenjohtajana 1904–1924. Hän oli Finlands svenska Marthaförbundin puheenjohtaja 1925–1930 ja toimi "Husmodern"-lehden päätoimittajana 1903–1922.
Grimoald

Grimoald I (noin 610–671) oli Beneventon herttua 651–662 ja langobardien kuningas vuosina 662–671. 
Kun langobardeja yhdessä hallinneet kuninkaat Godepert ja Perctarit olivat joutuneet riitoihin, pyysi Godepert Grimoaldin apuun luvaten sisarensa tälle vaimoksi. Grimoald kuitenkin murhautti Godepertin vuonna 662 ja asetti itsensä kuninkaaksi. Hän pakotti Perctaritin maanpakoon ja haetutti tämän vaimon ja pojan panttivangeiksi Beneventoon. Vahvistaakseen asemaansa Grimoald meni myös lyhyeksi aikaa naimisiin Godepertin sisaren kanssa. Näin hän saattoi liittää itsensä Theodelindan sukuun. Grimoald kävi useita rajasotia, joissa hän voitti bysanttilaiset, frankit ja slaavit.
Heikki Linnove

Henrik (Heikki) Julius Linnove, sukunimi aik. "Liljeroos" (2. kesäkuuta 1879 Tampere – 7. joulukuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen opettaja, pappi ja kirjailija.
Linnoven vanhemmat olivat tehtailija, kunnallisneuvos Johan Henrik Liljeroos ja Julia Maria (Mia) Högström. Hän pääsi ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta vuonna 1900 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1906 ja filosofian maisteriksi 1907. Linnove suuritti telogisen erotutkinnon 1913 ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna. Linnove teki opintomatkoja Saksaan ja Ranskaan.
Linnove toimi Werner Söderström Oy:n toimitusjohtajana 1908–1909. Linnove toimi sittemmin uskonnonopettajana ja oli Helsingin suomalaisessa tyttölyseossa lehtorina 1913–1924 ja Helsingin suomalaisessa reaalilyseossa ja sittemmin lyseossa nuorempana ja vanhempana lehtorina 1929–1949. Linnove toimi samalla ylimääräisenä pappina. Hän hoiti seurakunnallisia tehtäviä Jyväskylän maaseurakunnassa 1913–1917, Pirkkalassa 1921, Ensossa kesäisin vuodesta 1922 alkaen sekä Helsingissä.
Linnove julkaisi muistelmateoksen "Elämästä", kirjoitti aikakaus- ja sanomalehtiin sekä toimi suomentajana.
Heikki Linnove oli naimisissa 1907–1918 kansakoulunopettaja Ruth Lyyli Hemanin (k. 1918) kanssa, 1935–1939 Thyra Eleonora Stenbergin kanssa ja vuodesta 1941 Göta Cecilia Regnén kanssa.
Glykogeenisyntaasi

Glykogeenisyntaasi on entsyymi, joka osallistuu glykogeenin biosynteesiin. Entsyymi katalysoi UDP-glukoosimolekyylin liittämistä glykogeeniketjuun α-1,4-glykosidisidoksella. Samalla vapautuu ADP-molekyyli. Glykogeenisyntaasin EC-numero on EC 2.4.1.11 ja CAS-numero 9014-56-6.
Toiminta.
Jotta glykogeenisyntaasi voisi lisätä glukoosiyksiköitä muodostaakseen polymeerin vaatii se primeerikseen polysakkaridin, joka sisältää vähintään kuusi glukoosiyksikköä. Tämän saa aikaiseksi glykogeniinientsyymi. Glykogeenisyntaasista on kaksi eri muotoa, aktiivinen a-muoto ja inaktiivisempi fosforyloitu b-muoto, jonka eräisiin seriiniaminohappoihin on liittynyt fosforyyliryhmä. On useita kinaaseja, jotka fosforyloivat a-muodon b-muodoksi, tällaisia ovat muun muassa glykogeenisyntaasille spesifiset proteiinikinaasi A eli cAMP-riippuvainen proteiinikinaasi ja glykogeenisyntaasikinaasi-3 sekä useampia proteiineja fosforyloiva kaseiinikinaasi 2. Proteiinifosfataasi 1 -entsyymi aktivoi glykogeenisyntaasia poistamalla fosfaattiryhmiä entsyymistä.
Insuliini on glykogeenisyntaasikinaasin inhibiittori ja siten aktivoi glykogeenisyntaasin toimintaa. Glykogeenisyntaasin ollessa fosforyloituna myös glukoosi-6-fosfaatti ja ATP kasvattavat sen katalyyttistä aktiivisuutta.
Glykogeenisyntaasin puutos on harvinainen sairaus. Sen seurauksena potilailla on hypoglykemia, johon voi liittyä myös asiduriaa.
Vladimir Dašić

Vladimir Dašić (s. 13. toukokuuta 1988 Titograd) on montenegrolainen koripalloilija, joka edustaa nykyisin KK Union Olimpijaa.
Ura.
Dašić aloitti koripallon KK Budućnost Podgorican juniorijoukkueissa, joista hän nousi edustusjoukkueeseen kaudeksi 2004–2005. Joukkueen paidassa hän voitti Montenegron-mestaruuden vuosina 2007–2009. Kaudella 2008–2009 hän teki sarjassa 13,0 pistettä ottelua kohden ja siirtyi kauden päätteeksi Real Madridiin. Dašić pelasi Real Madridissa vain 17 Espanjan liigan ja neljä Euroliigan ottelua. Helmikuussa 2010 hänet vuokrattiinkin CB Gran Canariaan loppukauden mittaisella sopimuksella. Dašić ei pelannut joukkueessa kuitenkaan koko loppukautta, sillä hänen sopimuksensa irtisanottiin erimielisyyksien takia. Tämän jälkeen Dašić siirtyi italialaiseen Lottomatica Romaan. Hän edusti seuraa puolitoista kautta ja liittyi tammikuussa 2012 KK Union Olimpijaan.
Arthur Hjelt

Arthur Ludvig Mikael Hjelt (18. lokakuuta 1868 Helsinki – 13. maaliskuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen teologi, professori, valtiopäivämies ja kirjailija.
Henkilöhistoria.
Hjeltin vanhemmat olivat arkkiatri Otto Edvard August Hjelt ja Yolanda Aurora Thuneberg. Hänen veljiään olivat tilastomies ja senaattori August Hjelt, kemisti Edvard Hjelt ja pankinjohtaja Otto Hjelt. Hän pääsi ylioppilaaksi 1886 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1890, filosofian lisensiaatiksi 1892, filosofian tohtoriksi 1894, teologian kandidaatiksi 1896, teologian lisensiaatiksi 1901 ja teologian tohtoriksi 1907. Hjelt teki tutkimusmatkan Palestiinaan ja Siinain niemimaalle 1911.
Hjelt oli Helsingin yliopiston Raamatun alkukielten vt. apulaisena 1892–1893 ja 1896–1899 sekä apulaisena 1903–1904. Hän oli Vanhan testamentin eksegetiikan vt. professori 1901–1904 sekä professori 1904–1926 sekä Uuden testamentin eksegetiikan professori 1926–1931. Lisäksi hän oli yliopiston rahakabinetin amanuenssi 1892–1904 ja esimies 1904–1931 sekä Antellin rahakokoelman hoitaja 1895–1899. Hjelt toimi Länsisuomalaisen osakunnan kuraattorina 1894–1896, Etelä-Pohjalaisen osakunnan inspehtorina 1908–1912 ja Varsinaissuomalaisen osakunnan inspehtorina 1929–1931. Hjeltistä tuli Lundin yliopiston teologian kunniatohtori 1918.
Hjelt osallistui pappissäädyssä valtiopäiville 1905. Hän oli raamatunkäännöskomitean jäsen 1908–1927 ja komitean puheenjohtaja 1927–1931. Lisäksi Hjelt toimi Helsingin NMKY:n puheenjohtajana 1895–1898 ja 1904, Suomen nuorten kristillisen liiton Suomen edustajana NMKY:n maailmankomiteassa 1902–1931, kristillisen ylioppilasliikkeen pohjoismaisen komitean jäsenenä 1899–1902, Suomen kristillisen ylioppilasliiton puheenjohtajana 1916–1922 sekä Pohjoismaiden kirkkojen yhteistoimintakomitean suomalaisjäsenenä 1917–1931.
Syksyllä 1928 Hjelt oli mukana retkikunnssa, joka kävi tutkimassa Siinailla Pyhän Katariinan luostarissa säilytettyä syyriankielistä evenkeliumikäsikirjoitusta "Syrus Sinaiticusta". Retkikuntaan kuuluivat hänen lisäkseen Åbo Akademin professori Johannes Lindblom, yliopiston valokuvaaja Felix Jonasson ja retkikunnan taloudenhoitajana pankinjohtaja E. Laurell Helsingistä. Egyptissä retkikuntaan liittyi tohtori Aapeli Saarisalo. Retkikunta oleskeli luostarissa 10 päivän ajan ja sinä aikana sai valokuvattua evankeliumicodeksin 361 sivua. Toisena tutkimuskohteena olivat vanhalla faaraoiden Serâbit el-Khâdemin kaivosseudulla sijainneet muinaissemitiläiset piirtokirjoitukset. 
Arthur Hjeltin poika oli suurlähettiläs Lauri Hjelt.
Hjalmar Brofeldt

Hjalmar Brofeldt (3. kesäkuuta 1873 Lappeenranta – 6. joulukuuta 1928 Mikkeli) oli suomalainen konserttimestari ja ruotsin kielellä kirjoittanut nuorisokirjailija.
Brofeldt toimi 1904–1928 Mikkelin musiikinystävien orkesterin viulunsoiton opettajana. Vuonna 1913 hän julkaisi nimimerkillä "Alba Rudimi" nuortenkirjan "Ombord å Electric".
ORP Kondor (2004)

ORP Kondor oli Puolan laivaston Kobben-luokan sukellusvene. Alus oli entinen Norjan laivaston "KNM Kunna", jonka Norjan hallitus luovutti Puolalle 2002. Se modernisoitiin Gdanskissa.
Valmistus.
Norjan parlamentti äänesti heinäkuussa 1959 viiden vuoden laivasto-ohjelmasta, johon käytettävistä varoista puolet maksoi Yhdysvallat. Alus tilattiin Nordseewerkeltä Emdenistä, missä köli laskettiin 1961. Se laskettiin vesille 16. heinäkuuta 1964 nimellä "Kunna" ja valmistui vielä samana vuonna 1. lokakuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 20. joulukuuta 2017.
Götz Otto

Götz Otto (s. 15. lokakuuta 1967 Offenbach am Main, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Huominen ei koskaan kuole", "Perikato" ja "Iron Sky", sekä televisiosarjassa "Taivaan pilarit".
Pierre-Marie Coty

Pierre-Marie Coty (22. marraskuuta 1927 – 17. heinäkuuta 2020) oli norsunluurannikkolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 19. heinäkuuta 1955 ja nimitettiin Daloan hiippakunnan piispaksi 20. marraskuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. tammikuuta 1976. Pääkonsekraattorina toimi Bernard Yago, jota avustivat Pierre-Eugène Rouanet ja Eugène Abissa Kwaku.
Coty jäi eläkkeelle 22. maaliskuuta 2005.
Norsunluurannikon kansallislaulua ("L'Abidjanaise") on pidetty pitkään Mathieu Ekran sanoittamana, mutta Coty kertoi vuonna 2010 olevansa oikea sanoittaja. Coty osallistui myös "L'Abidjanaisen" säveltämiseen.
Katie Volding

Katie Louise Volding (s. 13. helmikuuta 1989) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjassa "Teen Angel" (1997–1998) ja televisioelokuvassa "Au Pair" (1999).
Aiheesta muualla.
Pompeius (500-luku)

Flavius Pompeius (k. 19. tammikuuta 532) oli itäroomalainen sotilas ja poliitikko, joka oli Itä-Rooman keisari Anastasios I:n siskonpoika. Hän oli konsuli vuonna 501. Justinianuksen hallituskaudella hänen veljensä Hypatius julistettiin keisariksi Nika-kapinan yhteydessä tammikuussa 532. Kapinan kukistuttua Justinianus antoi teloittaa Hypatiuksen ja Pompeiuksen.
Pompeiuksen vanhemmat olivat Secundinus ja Anastasioksen sisko Caesaria. Secundinus toimi Anastasioksen aikana muun muassa Konstantinopolin kaupunkiprefektinä. Pompeiuksen veli Hypatius ja serkku Probus saavuttivat myös korkeita virkoja Anastasioksen aikana. Hypatius oli konsulina vuonna 500 ja Probus vuonna 502.
Pompeius lähetettiin viemään lisäjoukkoja Persian rintamalle vuonna 528. Pompeiuksen titteli oli tuolloin ehkä magister militum praesentalis. Vuonna 532 Pompeius sekaantui veljensä Hypatiuksen kanssa Nika-kapinaan. Kapinan kukistuttua Hypatius ja Pompeius vietiin keisari Justinianuksen eteen, joka tuomitsi heidät molemmat teloitettavaksi.
Nokia 701

 
Nokia 701 on elokuussa 2011 julkaistu matkapuhelinvalmistaja Nokian kehittämä Nokia Belle -käyttöjärjestelmällä toimiva kosketusnäytöllinen älypuhelin.
Pompeius (täsmennyssivu)

Pompeius oli roomalainen nimi.
Sitä kantoivat muun muassa:
Efteling

Efteling on huvipuisto Alankomaissa. Se sijaitsee Kaatsheuvelissa Pohjois-Brabantin maakunnassa.
Efteling avattiin vuonna 1952, ja siitä tuli nopeasti Alankomaiden suosituin teemapuisto. Eftelingissä on 6 vuoristorataa. Puistossa on lisäksi teatteri ja 3 teemahotellia.
Avajaisten jälkeen puistossa on käynyt yli 100 miljoonaa matkailijaa ja yksistään vuonna 2017 kävijöiden määrä oli 5 miljoonaa . Se on Benelux-maiden suosituin matkakohde.
Brian Scalabrine

Brian David Scalabrine (s. 18. maaliskuuta 1978 Long Beach) on yhdysvaltalainen ammattiuransa lopettanut koripalloilija. New Jersey Nets varasi hänet vuonna toisella kierroksella, varausnumerolla 34.
Ura.
Lapsuus ja kouluajat.
Scalabrine syntyi Long Beachissä, Kaliforniassa ja oli perheen neljäs lapsi. Hän valmistui Enumclawin lukiosta vuonna 1996. Scalabrine voitti osavaltion mestaruuden vuonna 1996 Thunderbirdsien kanssa 16,3 pisteen, 9,6 levypallon, 2,9 koriinjohtaneen syötön ja 1,2 riiston keskiarvoilla. Hänellä oli myös joukkueen paras vapaaheittoprosentti (75%).
Vuonna 1998 hän siirtyi Etelä-Kalifornian yliopistoon. Ensimmäisenä vuonna hän oli ainoa pelaaja, joka aloitti kaikki joukkueen 28 ottelua. Hänen kautensa keskiarvot olivat 14,6 pistettä ja 6,4 levypalloa. Toisena vuotenaan yliopistossa hän teki 17,8 pistettä ottelua kohden
NBA.
Scalabrine teki NBA debyttinsä vasta 31.1.2002 oikean jalan murtuman vuoksi. Ensimmäisenä vuotenaan Scalabrine teki 2,1 pistettä, 1,8 levypalloa ja 0.8 koriinjohtanutta syöttöä ottelua kohden. Hän pelasi kuusi pudotuspeliottelua debyyttikaudellaan ja teki näissä keskimäärin 0,3 pistettä ja 0,5 levyypalloa. Nets oli itäisen konferenssin mestari kaudella 2001–2002, mutta joukkue hävisi kauden NBA-finaalit Los Angeles Lakersille neljässä ottelussa.
2.8.2005 Scalabrine teki 15 miljoonan dollarin sopimuksen viideksi vuodeksi Boston Celticsin kanssa. Kaudella 2007–2008 Scalabrine oli aloitusviisikossa 48:stä ottelusta yhdeksässä ja pelasi 10,7 minuuttia ottelua kohden. Hän teki kauden aikana keskimäärin 1,8 pistettä ja antoi 1,6 levypalloa ottelua kohden. Kausi päättyi Bostonilta NBA-mestaruuteen, sillä se voitti loppuottelusarjassa Los Angeles Lakersin kuudessa pelissä.
Marraskuussa 2010 Scalabrine hyväksyi "määrittelemättömän" sopimuksen Chicago Bullsin kanssa. Hän pelasi kaudella 2010–2011 18 peliä Bullsissa ja teki 1,1 pistettä sekä otti 0,4 ottelua kohden.
Vuoden 2011 työsulun aikana Scalabrine pelasi italialaisessa Benetton Trevisossa.
Yksityiselämä.
Scalabrine meni naimisiin Kristen Couchin kanssa vuonna 2003; heidän häänsä pidettii Havailla. Heillä on kaksi lasta.
Nummilieko

Nummilieko eli nummikeltalieko eli välikeltalieko ("Diphasiastrum" × "zeilleri") on talvivihreä harjumetsien sanikkainen. Laji on harjulieon ("D. tristachyum") ja keltalieon alalajin kangaskeltalieon ("D. complanatum" subsp. "complanatum") risteymä.
Ulkonäkö ja koko.
Nummilieko kasvattaa jopa yli metrin pituisia suikertelevia varsia, jotka ovat tavallisesti noin viiden senttimetrin syvyydessä hiekassa. Pääversosta kohoaa 10–30 cm korkuisia, monihaaraisia pystyversoja, joiden kärjet ovat litteitä, eripituisia ja väriltään sini- tai kellanvihreitä. Pystyversojen haarakulma on noin 35°. Nummilieon lehdet ovat pieniä, varrenmyötäisiä ja suomumaisia. Lehdet ovat varsissa neljänä pitkittäisrivinä. Kylkilehdet ovat selvästi vatsa- ja selkäpuolen lehtiä leveämpiä. Kynttilämäiset, 1,5–3 cm pitkät, vaaleankeltaiset itiötähkät ovat haarojen kärjissä 2–4 tähkän ryhmissä. Itiötähkien perät ovat 5–6 cm pitkiä. Itiölehdet ovat kolmiomaisia, suippokärkisiä ja litteäruotisia. Maansisäinen ja lehtivihreätön alkeisvarsikko on yksikotinen sekä mukulamainen.
Nummilieko muistuttaa läheisesti kangaskeltaliekoa. Se on kuitenkin tätä tiheähaaraisempi ja kerroksellisempi.
Levinneisyys.
Pohjoismaissa nummiliekoa tavataan Tanskassa, Etelä-Norjassa sekä Etelä- ja Keski-Ruotsissa. Suomessa nummilieko on harvinainen ja sitä tavataan paikoitellen Oulun–Kuusamon korkeudelle saakka.
Elinympäristö.
Nummiliekoa tavataan harjumänniköissä, mäntykankailla ja nummilla. Se muodostaa kasvupaikoillaan usein laajoja kasvustoja.
Jean-Charles de Coucy

Jean-Charles de Coucy (23. syyskuuta 1746 – 9. maaliskuuta 1824) oli ranskalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet nimitettiin 16. elokuuta 1789 La Rochellen hiippakunnan piispaksi, ja piispaksi vihkiminen seurasi 3. tammikuuta 1790. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Dugnani, jota avustivat Jean-Baptiste-Charles-Marie de Beauvais ja Charles de La Font de Savines.
De Coucy erosi tehtävistään vuonna 1816 ja sai 8. elokuuta 1817 nimityksen Reimsin arkkipiispaksi, jona hän toimi kuolemaansa saakka.
Vaalealahnanruoho

Vaalealahnanruoho ("Isoëtes echinospora") on lahnanruohokasvien heimoon kuuluva monivuotinen, veden alla kasvava erilaisitiöinen vesisanikkainen.
Ulkonäkö ja koko.
Vaalealahnanruohon varsi on lyhyt, pysty ja mukulamainen. Juuret ovat ruskeita. Vaalean kellanvihreät, ontot ja sirottavat lehdet kasvavat tiheänä ruusukkeena. Ne ovat 5–15 cm pitkiä ja 1–2 mm leveitä, tyviosasta taipuneita, kielekkeellisiä, äimämäisiä ja pitkäsuippuisia. Veltot lehdet liimautuvat osin toisiinsa vedestä nostettaessa. Isoitiöpesäkkeet ovat uloimpien lehtien tyvillä tupeksi levinneen kannan suojissa. Kooltaan ne ovat enintään 0,5 mm, tiheäpiikkisiä ja liidunvalkoisia. Pikkuitiöpesäkkeet sijaitsevat keskimmäisten lehtien tyvillä. Suomessa vaalealahnanruohon itiöt valmistuvat heinä-syyskuussa.
Vaalealahnanruoho muistuttaa läheisesti tummalahnanruohoa ("Isoëtes lacustris"). Lajit voivat myös risteytyä keskenään.
Levinneisyys.
Vaalealahnanruoho on eurooppalainen laji. Sen päälevinneisyysalueeseen kuuluu Etelä-Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjän Karjala ja Skotlanti. Lisäksi lajia tavataan paikoitellen muualla Euroopassa hyvin harvinaisena Pohjois-Espanjasta Länsi-Venäjälle. Euroopan ulkopuolella sitä kasvaa pienellä alueella Itä-Siperiassa. Suomessa vaalealahnanruohoa kasvaa harvinaisena koko maassa. 1900-luvulla laji on kuitenkin harvinaistunut.
Elinympäristö.
Vaalealahnanruohoa esiintyy melko matalissa vesistöissä pehmeillä tai melko kovilla mineraalimaapohjilla. Se viihtyy karuhkoissa ja jossain määrin rehevissä järvissä, hitaasti virtaavissa joissa ja murtovedessä suojaisissa paikoissa.
Käyttö.
Vaalealahnanruohoa kasvatetaan myös akvaariokasvina.
Kateri Tekakwitha

Kateri Tekakwitha tai Catharine Tekakwitha (1656 – 17. huhtikuuta 1680) oli katolilaisuuteen kääntynyt intiaani, jonka katolinen kirkko julisti hänen kuolemansa jälkeen autuaaksi ja lokakuussa 2012 pyhimykseksi. Hän on tärkeä henkilö etenkin katolilaisten intiaanien keskuudessa. 
Elämäkerta.
Kateri syntyi vuonna 1656 Ossernenonin mohawk-kylässä lähellä nykyistä Auriesvilleä New Yorkin osavaltiossa. Hänen isänsä oli mohawk-päällikkö ja hänen äitinsä kristinuskoon kääntynyt algonkini. Molemmat hänen vanhemmistaan ja hänen nuorempi veljensä kuolivat isorokkoon hänen ollessaan neljävuotias. Myös Kateri itse sairastui, ja sairaus jätti pahat rokonarvet ja huonon näön. Katerin vanhempien kuoleman jälkeen hän asui setänsä Ioweranon kanssa, joka oli hollantilaisten liittolainen ja katolisen kirkon vastustaja. Tästä huolimatta Kateri otti kasteen jesuiitta Jacques de Lambertvilleltä vuonna 1675. Kasteen myötä hän sai myös nimensä "Kateri" eli "Catharine". Koska hänen sukunsa ei hyväksynyt kastetta, hän pakeni de Lambertvillen kehotuksesta Sault St. Louisin jesuiittalähetysasemalle lähelle Montrealia. Siellä hänestä tuli kristityn yhteisön keskipiste. Hän ei voinut ryhtyä nunnaksi intiaanitaustansa takia, mutta hän noudatti silti heidän elämäntapaansa. Hän teki myös lopulta ehkä ensimmäisenä irokeesina siveysvalan. Katerine vei lopulta askeettisen elämäntapansa äärimmäisen pitkälle ja lopulta hänen konfessorinsa kehotti häntä lieventämään elämäntapaansa. Lopulta hän sairastui vakavasti ja kuoli 17. huhtikuuta 1680. Tarinan mukaan hänen rokonarpensa paranivat puoli tuntia hänen kuolemansa jälkeen. 
Kuoleman jälkeen.
Katerinen kuoleman jälkeen hänen konfessorinsa kirjoittivat hänen elämäkertansa hagiografiana. Suurin osa siitä, mitä Katerinesta tiedetään, tiedetään näiden kirjoitusten kautta. Kirjoitusten kautta hänestä tehtiin myös jesuiittakäännytystyön menestyksekkyyden symboli. Hänen tarinansa kasvoi ja vuonna 1884 jesuiitat ehdottivat hänen kanonisointiaan. Katerinen tarina esiteltiin Vatikaanissa vuonna 1932, ja vuonna 1943 paavi Pius XII julisti hänet kunnianarvoisaksi. Vuonna 1980 Katerine julistettiin autuaaksi ja hänen pyhimyskalenteripäivänsä on 14. heinäkuuta. Päivää juhlitaan Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Kateri julistettiin pyhimykseksi 21.10.2012, häneen Yhdysvalloissa liitetyn ihmeen takia. Väittämän mukaan sairaalassa ollut poika parantui sairaudestaan sen jälkeen, kun hänen vanhempansa olivat rukoilleet Katerin väliintuloa sairaudessa.
Tölskä

Tölskä on Jyväskylän kaupunginosa keskustaajaman itälaidalla. Aiemmin se oli osa Jyväskylän maalaiskunnan Vaajakosken taajamaa. Tölskää saatetaan yhä pitää varsinkin puhekielessä Vaajakosken osa-alueena. Alueen väkiluku oli vuoden 2020 lopussa 605.
Tölskän asutus koostuu omakotitaloista. Tölskässä sijaitsevat Vaajakosken rautatieasema, Pandan makeistehdas, Vaajakosken teollisuustalo (aiempi Vaajakosken tehtaiden naulatehdas) sekä Janakan päiväkoti-koulu. Janakka on alue, joka sijaitsee osittain Tölskässä ja osittain Kaunisharjun kaupunginosassa.
Tölskän kaupunginosan viralliset rajat muodostavat Vaajavirta, Vaajakoskentie sekä Vaajakoski-Laukaa-tie eli seututie 638. Jyväskylän virallisessa pienaluejaossa Tölskän pienalueen muodostaa Tölskän omakotialue, Janakan koulun ympäristö sekä Vaajavirran ranta rautatiesillan pohjoispuolella. Tämä vastaa ehkä paremmin sitä mitä aluetta puhekielessä pidetään Tölskänä.
Tölskän pienalueella ei juurikaan ole palveluja. Rakennuksessa, joka alun perin oli Osuusliike Vaajalan Tölskän myymälä, on ollut kioski, mutta se on lopettanut toimintansa. Rakennuksessa on nykyisin parturi-kampaamo ja muita pienyrityksiä. Vuonna 2013 avattu ostoskeskus Vaajala sijaitsee lähellä rautatieasemaa. Siinä toimivat muun muassa S-market, apteekki ja kahvila.
Tölskästä on linja-autoyhteys Vaajakosken keskustan kautta Jyväskylän keskustaan. Vuoden 2007 lopussa Tölskässä oli 706 asukasta.
Gilberto Délio Gonçalves Canavarro dos Reis

Gilberto Délio Gonçalves Canavarro dos Reis (s. 27. toukokuuta 1940) on portugalilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Vila Realin hiippakuntaan 21. joulukuuta 1963 ja nimitettiin Porton hiippakunnan piispaksi sekä Elephantaris in Mauretanian titulaaripiispaksi 29. lokakuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. helmikuuta 1989. Pääkonsekraattorina toimi António Cardoso Cunha, jota avustivat Júlio Tavares Rebimbas ja Joaquim Gonçalves.
Gonçalves Canavarro dos Reis sai 23. huhtikuuta 1998 nimityksen Setúbalin hiippakunnan piispaksi.
Glasgow Queen Streetin rautatieasema

Glasgow Queen Streetin rautatieasema () on Glasgow'n keskusrautatieaseman ohella toinen Glasgow'n kaupungin kahdesta suuresta pääteasemasta. Queen Streetin asemalta lähtevät junat Edinburghiin sekä Skotlannin pohjoisosaan ja Glasgow'n metropolialueen pohjoisiin lähiöihin. Asema on avattu 18. helmikuuta 1842.
Aseman laiturit sijaitsevat kahdessa tasossa. Ylätasolla ovat laiturit 1–7, joilta lähtevät junat Edinburghiin ja Skotlannin pohjoisosiin. Kyseiset raiteet ovat sähköistämättömiä. Alatason laituriraiteet 8 ja 9 ovat sähköistettyjä ja niiltä lähtee pääosin lähijunia Glasgow’n pohjoisille asuinalueille.
Queen Streetin asemalta on yhteys Glasgow’n metron Buchanan Streetin asemalle liukukäytävän välityksellä.
Paini kesäolympialaisissa 1912 – kreikkalais-roomalaisen painin 67,5 kg

Kreikkalais-roomalaisen painin sarjaan 67,5 kg Tukholman olympiakisoissa 1912 osallistui 48 painijaa kolmestatoista maasta. Kilpailusta putosi kahden tappion jälkeen. Kilpailut käytiin 6. - 14. heinäkuuta.
7.kierros.
Koska em. ottelun jälkeen jäi kilpailuun vain kolme painijaa, nämä pääsivät suoraan mitaliotteluihin.
Curling talviolympialaisissa 2014

Curlingissa kilpailtiin Sotšin 2014 talviolympialaisissa 10. – 21. helmikuuta Sotšin curling-keskuksella. Paikalle yleisöä mahtui 3 000 henkilöä. Tapahtumia oli kaksi, joista toinen oli miehille ja toinen naisille.
Karsinnat.
Kumpaankin kilpailuun pääsi kymmenen joukkuetta. Yhdestä kansallisesta olympiakomiteasta sai olla mukana vain yksi joukkue tapahtumaa kohden. Venäjän curling-joukkueet olivat automaattisesti mukana kummassakin tapahtumassa.
Paikat jaettiin curlingin maailmanmestaruuskilpailujen 2012 ja 2013 perusteella. Voittaja sai 14 pistettä, toinen 12 pistettä, kolmas kymmenen pistettä, neljäs yhdeksän pistettä ja niin edespäin.
Vincent Coulibaly

Vincent Coulibaly (s. 16. maaliskuuta 1953) on guinealainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 9. toukokuuta 1981 ja nimitettiin Kankanin hiippakunnan piispaksi 17. marraskuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. helmikuuta 1994. Pääkonsekraattorina toimi Robert Sarah, jota avustivat Mori Julien-Marie Sidibé ja Philippe Kourouma.
Coulibaly sai 6. toukokuuta 2003 nimityksen Conakryn arkkipiispaksi.
Robert Sarah

Robert Sarah (s. 15. kesäkuuta 1945) on guinealainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kardinaali. 
Elämä ja ura.
Robert Sarah syntyi 15. kesäkuuta 1945 Ourousin kylässä, joka sijaitsee Guinean pohjoisosassa, lähellä Senegalin rajaa. Hänen vanhempansa, Alexandre ja Claire, olivat coniaguis-nimiseen pieneen kansaan kuuluvia maanviljelijöitä, jotka olivat kääntyneet animismista katoliseen uskoon. Hänen isänsä kääntyi Sarah’n ollessa kaksivuotias, jolloin myös Sarah kastettiin 20. heinäkuuta 1947. Sarah’n mukaan hänen lapsuutensa oli onnellinen ja hänen perheensä eli uskonnollisesti hurskasta elämää. 7-vuotiaana hän alkoi käydä kylänsä ranskalaista koulua.
Sarah’n päätökseen lähteä pappisseminaariin vaikutti suuresti yhden kylän papeista kehotus ja kannustus, vaikka molemmat Sarah’n vanhemmat pitivät mahdottomana ajatusta siitä, että tummaihoisesta voisi tulla pappi. 11-vuotiaana, perusopinnot suoritettuaan, hän lähti Bingervilleen pyhän Augustinuksen seminaariin.
Sarah’n vihki papiksi Conakryn arkkihiippakuntaan Raymond-Maria Tchidimbo 20. heinäkuuta 1969. Hän sai 13. elokuuta 1979 nimityksen Conakryn arkkipiispaksi, ja piispaksi vihkiminen seurasi 8. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giovanni Benelli, jota avustivat Luc Auguste Sangaré ja Jean Pierre Marie Orchampt.
1. lokakuuta 2001 Sarah nimitettiin Kansojen evankelioimisen kongregaation sihteeriksi ja 7. lokakuuta 2010 paavillisen Cor Unum -neuvoston puheenjohtajaksi. Hänet ylennettiin kardinaaliksi 20. marraskuuta 2010 ja asetettiin San Giovanni Bosco in via Tuscolanan kardinaalidiakoniksi 30. tammikuuta 2011. 23. marraskuuta 2014 hänestä tehtiin Liturgian ja sakramenttijärjestyksen kongregaation prefekti.
Näkemykset.
Sarah on ottanut voimakkaasti kantaa ajankohtaisiin kysymyksiin. Vuonna 2014 hän kritisoi sitä, kuinka erilaiset median ryhmittymät painostavat katolista kirkkoa muuttamaan opetustaan, erityisesti homoseksuaalisuuden suhteen. Sarah’n mukaan kirkko ei ole koskaan tuominnut homoseksuaaleja yksilöinä, mutta että homoseksuaalinen käytös ja homoseksuaaliset liitot ovat vakavia seksuaalisuuden poikkeamia. Vuonna 2015 hän totesi, että gender-ideologia, jonka edustajista hän mainitsee esimerkkeinä Femenin, LGBT-lobbarit ja Planned Parenthoodin, sekä terroristijärjestö Isis ja vastaavat kuten Al-Qaida ja Boko Haram ovat kaksi radikaaliliikettä, jotka kumpikin uhkaavat perhettä, ensimmäinen avioerojen, samaa sukupuolta olevien avioliiton ja abortin kautta, jälkimmäinen lapsiavioliittojen, polygamian ja naisten alistamisen kautta. Hänen mukaansa länsimaisen vapauden idolatria ja islamilainen fundamentalismi ovat ”miltei kuin kaksi apokalyptista petoa” ja verrattavissa natsismiin ja kommunismiin.
Sarah vihittiin papiksi Ahmed Sékou Tourén hallitessa diktaattorin ottein Guineaa. Sarah on johdonmukaisesti pitänyt esillä ihmisoikeuksia, mikä on tuonut hänelle Guinean muslimienemmistön kunnioituksen.
Jean Pierre Marie Orchampt

Jean Pierre Marie Orchampt (9. joulukuuta 1923 – 21. elokuuta 2021) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1948 ja nimitettiin Montpellier’n arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Aquae in Mauretanian titulaaripiispaksi 14. kesäkuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Marc-Armand Lallier, jota avustivat Bernardin Gantin ja Cyprien-Louis-Pierre-Clément Tourel.
5. heinäkuuta 1974 Orchampt sai nimityksen Angers’n hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 20. maaliskuuta 2000.
Guy Thomazeau

Guy Marie Alexandre Thomazeau (s. 5. joulukuuta 1937) on ranskalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 18. joulukuuta 1965 ja nimitettiin Meaux’n hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Chunavian titulaaripiispaksi 12. marraskuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. tammikuuta 1989. Pääkonsekraattorina toimi Louis Pierre Joseph Cornet, jota avustivat Jean Cuminal ja Michel Louis Coloni.
14. syyskuuta 1994 Thomazeau sai nimityksen Beauvais’n hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi, ja 13. toukokuuta 1995 hänestä tuli sen piispa. 28. elokuuta 2002 hänet nimitettiin Montpellier’n hiippakunnan piispaksi; hiippakunnasta tuli 16. joulukuuta 2002 arkkihiippakunta ja Thomazeausta tämän muutoksen myötä arkkipiispa.
Thomazeau erosi tehtävistään 3. kesäkuuta 2011.
Yogyakarta (kaupunki)

Yogyakarta on (Alankomaiden Itä-Intian aikaan "Jogjakarta") Yogyakartan erityisalueen hallintokeskus Jaavan saaren etelärannikolla Indonesiassa. Kaupunkia palvelee Adisucipton kansainvälinen lentoasema ja toinen Jaavan läpi Jakartasta/Bandungista Surabayaan kulkeva rautatie kulkee kaupungin läpi. 
Aktiivinen Merapi-tulivuori sijaitsee kaupungista noin 30 kilometriä pohjoiseen.
Historia.
Yogyakarta perustettiin vuonna 1755 Mataramin sulttaanikunnan jakautuessa kahtia.
Sen keskustan poikki kulkee Yogyakartan kosmologinen akseli, joka on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2023. Akselissa rituaalit ja hengellinen maailmankuva yhdistyvät kaupunkisuunnitteluun.
Vuonna 1879 Yogyakartassa julkaistiin viikoittain ilmestyvää "Darmowarsito"-lehteä, joka oli kaupungin ensimmäinen paikalliskielinen lehti. Vuodesta 1895 noin vuoteen 1909 julkaistiin kahdesti viikossa ilmestyvää paikalliskielistä "Retnodumilah"-lehteä. Molempien mainittujen lehtien julkaisija oli H. Buning.
Yogyakartan ensimmäinen puhelinverkko aloitti toimintansa vuonna 1894 noin 15 tilaajalla. Kaupunkiin suunniteltiin myös sähköverkkoa, mutta useat yhtiöt jättivät sellaisen rakentamatta, ja vasta vuonna 1919 Nederlandsch-Indische Electriciteits Maatschappij -yhtiö rakensi kaupunkiin väliaikaisen kaapelijärjestelmän.
Indonesian itsenäisyyssodan aikana Yogyakarta toimi Indonesian ensin muodollisena ja sitten virallisena pääkaupunkina. Alankomaalaiset miehittivät kaupunkia 18. joulukuuta 1948 – 6. heinäkuuta 1949 välisenä aikana.
Luettelo systematiikassa yleisistä latinan- ja kreikankielisistä sanoista

Luettelo systematiikassa yleisistä latinan- ja kreikankielisistä sanoista on tarkoitettu helpottamaan eliöiden tieteellisten nimien ymmärtämistä ja muistamista. Eliölajien nimeämisessä käytetty binominen nimistö koostuu suurelta osin kreikan ja latinan kielen sanoista, samoin kuin osa korkeampien taksonien kuten luokkien ja lahkojen nimistä. Kun Carl von Linné julkaisi 1700-luvulla binomisen nimistön perustana pidetyt teoksensa, latina oli länsieurooppalaisen tieteen kieli. Linné jatkoi tätä perinnettä kreikan ja latinan käytöstä tieteellisessä nimistössä.
Sanaluettelo.
Joskus suvun nimi tai epiteetti on yksinkertaisesti eliön latinan- tai kreikankielinen nimi, esimerkiksi koira on latinaksi canis. Tällaisten sanojen asemesta luettelo sisältä yleisiä määritteitä kuten adjektiiveja, numeraaleja, ruumiin- ja kasvinosia jne.
Ainoastaan sanojen perusmuodot on luetteloitu. Esimerkiksi sanan "ver"|"us" kohdalla listaamatta on jätetty muodot "ver"|"a" ja "ver"|"um".
Selite: L = latina, K = kreikka, LK = samantapainen molemmissa kielissä.
Katso myös.
Tieteellinen nimi
Banshō-ji

Banshō-ji () on buddhalainen temppeli Nagoyassa, Japanissa. Sen rakennutti daimio Oda Nobuhide buddhalaisen sōtō-lahkon käyttöön vuonna 1540. Sittemmin Katō Kiyomasa asui temppelissä odottaessaan Nagoyan linnan valmistumista. 
Temppeli jälleenrakennettiin vuonna 1610 nykyiseen tilaansa. Se tuhoutui toisen maailmansodan pommityksissa, mutta rakennettiin jälleen uudelleen.
Kariya

Kariya () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Nagoyan kaakkoispuolella Chitanlahteen virtaavan Aizumajoen alajuoksulla. Kariyassa on 150 846 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 50,39 neliökilometriä.
1500-luvulta lähtien Kariya kukoisti Kariyan daimiokunnan linnanaluskaupunkina. Meiji- ja Taishō-kausilla rakennettujen rautatieyhteyksien myötä se alkoi kehittyä paikallisena talouskeskuksena osana Nagoyan suurkaupunkialuetta. Myöhemmin sinne sijoittui autoteollisuutta, etenkin Toyotan tehtaita. Kaupunkioikeudet Kariyalle myönnettiin vuonna 1950, kun siellä oli noin 31 000 asukasta. Se on kasvanut voimakkaasti Japanin yleisen talouskasvun ja autoistumisen vauhdittamana. Kaupungissa sijaitsee suosittu Isewangan-moottoritien varren pysähtymispaikka puistoineen ja ravintoloineen. Kariyaa palvelevat JR Tōkain Tōkaidō-päälinja sekä Meitetsu-rautateiden Nagoya-päälinja ja Mikawa-linja. Luotijunayhteys Tōkaidō Shinkansen kulkee Kariyan läpi, mutta sillä ei ole kaupungissa asemaa.
Oinola

Oinola on kylä Lohjan Nummella, Turuntien varrella Nummen kirkonkylän eteläpuolella.
Kylässä sijaitsevaa ala-asteen koulua käy 206 oppilasta. Koulurakennus remontoitiin vuonna 2004. 
Nummen ensimmäinen kirjasto aloitti toimintansa Oinolan kansakoululla 1800-luvulla, ja kunnan pääkirjasto toimi kylässä vuoteen 1995 asti.
Kylän kautta kulkee valtatien 1 aiemman linjauksen muodostava seututie 110, josta erkanevat yhdystie 1251 ja Nummen kirkonkylään johtava seututie 125. Kylän pohjoispuolella levittäytyy viljelysmaaksi kuivattu Hyvelänjärvi.Oinolan kylän vanhimpia taloja ovat Nupunen ja Antseppä. Kylässä oli 1540-luvulla yhdeksän taloa, mutta 1600-luvun alussa määrä oli pudonnut viiteen. Muita kylän vanhoja taloja ovat Päkäri, Kihi ja Pasa. Talot sijaitsivat alun perin yhteisellä kylätontilla , mutta isojaossa Päkäri siirrettiin nykyiselle paikalleen Nummen seurataloa vastapäätä.
Saukkola

Saukkola on Lohjan 105. kaupunginosa. Taajama on entisen Nummi-Pusulan kunnan merkittävin taajama palveluiden ja väkiluvun kannalta. Se sijaitsee Turuntien eli seututien 110 varrella ja Nummen ja Pusulan kaupunginosien lähellä. Taajamassa oli vuoden 2018 lopussa 977 asukasta, kun vuoden 2011 lopussa taajamassa oli 1 038 asukasta. 
Saukkolassa on kirjastosekä urheilukenttä, jossa on talvisin luistelukaukalo ja pukusuoja. Saukkolan Pallo pelaa jalkapalloa ja pyrkii muutenkin edistämään lasten liikuntaharrastusta.
VPK:n paloasema muutti Saukkolaan vuonna 1997.
Saukkolassa on teollisuusalue asutuksen keskellä, huoltoasema ja pari kauppaa. Siellä on kirjasto, postipalvelut, yksi marketti, apteekki, kaksi rautakauppaa, kampaamo, kuntosali, jossa on ohjattua liikuntaa ja hammaslääkäri. Sekalaista tavaraa myyvä Saupart lopettelee toimintaansa. Saukkolassa sijaitsi myös Valion meijerimuseo Nummen osuusmeijerin vanhassa jugendrakennuksessa. Rakennus on nykyisin yksityisomistuksessa. Saukkolaan avattiin uusi Sale-myymälä vuoden 2022 vappuaattona.
Saukkola oli yksi entisen Nummi-Pusulan kunnan kylistä, kunnes se liitettiin vuoden 2013 kuntaliitoksessa Lohjaan.
Rosel Zech

Rosel Zech (7. heinäkuuta 1942 Berliini – 31. elokuuta 2011 Berliini) oli saksalainen näyttelijä ja erityisesti Rainer Werner Fassbinderin luottonäyttelijä. 
Zech aloitti teatteriuransa 1960-luvulla, ja hänen 1970-luvun tulkintansa Peter Zadekin voimakkaista tulkinnoista saivat kiitosta. Läpimurroksi muodostui Fassbinderin elokuva "Veronika Vossin kaipuu", jossa hän näytteli pääosaa. Hän näytteli myös paljon saksalaisissa rikossarjoissa, kuten muun muassa "Vanha kettu" ja "Rikospaikalla".
Zechillä todettiin elokuussa 2011 syöpä, ja hän joutui keskeyttämään sarjan "Um Himmels Willen" teon.
Juha-Pekka Liikola

Juha-Pekka Liikola (s. 7. lokakuuta 1954 Lahti) on suomalainen upseeri ja kenraalimajuri evp. 
Henkilöhistoria.
Juha-Pekka Liikola syntyi Henry Liikolan ja Sinikka Koskimäen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1980 on Merja Vuorinen. Ylioppilaaksi Liikola tuli 1977, Kadettikoulun jalkaväkilinjalta hän valmistui 1977 ja suoritti Sotakorkeakoulun 1987.
861 Aïda

861 Aïda on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Max Wolf vuonna 1917.
Asteroidi sai nimensä säveltäjä Giuseppe Verdin Aïda-oopperan mukaan.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kohteen läpimitta on noin ja pyörähdysaika akselin ympäri on .
Härkäahvenet

Härkäahvenet (Bovichtidae, joskus myös Bovichthyidae), aiemmin kongolit, on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajit elävät Etelä-Amerikan ja Australian ja Uuden-Seelannin ympäristössä.
Taksonomia.
Härkäahventen heimoon kuuluu lähteestä riippuen yleensä kolme sukua ja noin 11 lajia. Molekyylifylogeneettisten tutkimusten mukaan heimo on parafyleettinen ja eräät lähteet, kuten ITIS katovat, että kongoli ("Pseudaphritis urvillii") kuuluu jääahventen (Nototheniidae) heimoon.
Anatomia.
Härkäahvenet ovat kooltaan 10–40 cm pitkiä. Ruumiinrakenteeltaan heimo on Notothenioidei-alalahkon heimoista alkeellisin. Ruumis on usein pitkulainen ja litteähkö. Selkäeviä lajeilla on kaksi, joista ensimmäinen on piikikäs. Kalat voivat työntää leukojaan eteenpäin. Härkäahvenilla on yksi kylkiviiva, kun muilla saman alaheimon lajeilla niitä on useampia.
Levinneisyys.
Härkäahvenlajit elävät eteläisellä pallonpuoliskolla suolaisissa ja murtovesissä Etelä-Amerikan, Australian ja Uuden-Seelannin merialueilla. Kongoli elää myös Australian ja Tasmanian makeissa vesissä.
Luettelo Virosta löydetyistä meteoriiteista

Luettelo Virosta löydetyistä meteoriiteista
Virosta on löydetty tähän mennessä viisi meteoriittia. Seitsemästä meteoriitista on havaintoja.
Martti Raitio

Martti Ilmari Raitio (12. elokuuta 1885 Sortavala – 19. huhtikuuta 1931 Jyväskylä) oli suomalainen kustannusjohtaja ja kirjallisuuden suomentaja.
Raition vanhemmat olivat seminaarinjohtaja Konstantin Raitio (ent. Kåhlman) ja Elin Josefina Eriksson. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1904.
Raitio opiskeli jonkin aikaa yliopistossa ja siirtyi sitten WSOY:n palvelukseen. Vuonna 1916 hänestä tuli vastaperustetun Kustannus Oy Ahjon toimitusjohtaja ja kun tämä yhtiö lopetti toimintansa Raitio palasi WSOY:n palvelukseen. Viimeksi hän toimi vuodesta 1925 Oy Gummeruksen toimitusjohtajana ja Sisä-Suomi-lehden päätoimittajana. 
Martti Raition veljiä olivat viulisti, viulunsoiton opettaja ja orkesterinjohtaja Eino Raitio ja säveltäjä Väinö Raitio.
Mieletön juttu

Mieletön juttu () on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut rikoselokuva, joka perustuu Elmore Leonardin romaaniin. Elokuvan pääosia näyttelevät George Clooney, Jennifer Lopez, Ving Rhames, Don Cheadle, Dennis Farina ja Albert Brooks. Michael Keaton ja Samuel L. Jackson tekevät elokuvassa cameoroolin. Elokuvan on ohjannut Steven Soderbergh. Elokuvasta tehtiin myöhemmin spin-off-sarja "Karen Sisco".
Vastaanotto.
"Ilta-Sanomien" TV-lehdessä Timo Kuismin kirjoitti "Mielettömän jutun" olevan ohjaajansa letkein leffa, jossa pääparin liukkaasti soljuva dialogi viettelee ja tarina kulkee yhtä nautinnollisesti kuin taustan musiikki. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä..
Axel Wallensköld

Axel Gabriel Wallensköld (10. toukokuuta 1864 Pietari – 23. maaliskuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen kielentutkija, professori, valtiopäivämies ja kirjailija.
Henkilöhistoria.
Wallensköldin vanhemmat olivat senaattori Adolf Waldemar Wallensköld ja Emilia Charlotta Boije. Hän pääsi ylioppilaaksi 1882 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1886 ja filosofian lisensiaatiksi 1891. Wallensköld toimi ranskankielen opettajana Nya svenska läroverketissä Helsingissä 1888–1905. Hän oli Helsingin yliopiston romaanisen filologian dosentti 1891–1905, romaanisen filologian ylimääräinen professori 1905–1915 sekä professori 1915–1929. Wallensköld oli Uusmaalaisen osakunnan kuraattori 1893 ja 1896–1898 sekä inspehtori 1907–1913.
Wallensköld osallistui aatelissäädyssä sukunsa edustajana valtiopäiville 1891, 1894, 1897, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1911–1913 ja 1916–1918 sekä ruotsalaisen kansanpuolueen keskushallituksen rahastonhoitaja 1906–1909.
Wallensköld oli Suomen ruotsalaisen kirjallisuusseuran rahastonhoitaja vuodesta 1910, Helsingin ruotsalaisen teatterin johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1915 ja Helsingin uusfilologisen yhdistyksen puheenjohtaja 1902–1913 ja uudelleen vuodesta 1914. Hän toimitti Neuphilologische Mitteilungen-aikakauslehteä vuodesta 1907.
Tauno Kalima

Tauno Emil Mikael Kalima (29. syyskuuta 1881 Viitasaari – 27. toukokuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Kalima valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1912. Hän oli Turun lääninsairaalan ylilääkäri 1928–1929, kirurgian dosentti Helsingin yliopistossa 1922–1929, vuosina 1929–1948 professori. Kaliman erikoisalaa oli muun muassa mahahaavan synty.
Harlemin yöt

Harlemin yöt () on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut rikoselokuva, pääosaa näyttelevän Eddie Murphyn esikoisohjaus. Elokuvan muissa keskeisissä osissa nähdään Richard Pryor, Redd Foxx, Danny Aiello, Michael Lerner, Della Reese ja Stan Shaw. Elokuva menestyi taloudellisesti nuivasta kritiikistä huolimatta.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen antoi "Harlemin öille" kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Elokuva palkittiin Razzie-palkinnolla luokassa "Huonoin elokuvan käsikirjoitus".
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1985–1986

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1985–1986 pelattiin kymmenen joukkueen runkosarja, josta kuusi parasta selvisi mitalisarjaan ja loput neljä alempaan jatkosarjaan taistelemaan sarjapaikastaan. 
Miesten SM-sarja.
Ylempi jatkosarja.
Jatkosarjaan annettiin lähtöpisteitä runkosarjan sijoituksen perusteella 6-4-3-2-1-0
Alempi jatkosarja.
Jatkosarjaan annettiin lähtöpisteitä runkosarjan sijoituksen perusteella 3-2-1-0
Uusinta sarjassa säilymisestä.
Sarjasta putosivat Oulun Kisko ja Kuopio-Volley. Tilalle nousivat Varkauden Tarmo ja Lahden Kimmo
Karsintasarja.
Nousukarsintaan annettiin 2 lähtöpistettä ykkösen lohkovoittajille,
Nokia 700

Nokia 700 on pienikokoinen elokuussa 2011 julkaistu matkapuhelinvalmistaja Nokian kehittämä älypuhelin.
Näppäimet.
700:ssa on kotinäppäin, soittonäppäin, lopetusnäppäin, kameranäppäin, äänenvoimakkuuden säätönäppäimet ja lukitusnäppäin.
Värivaihtoehdot.
700:aa saa viitenä eri värivaihtoehtona: vaaleanharmaa, korallinpunainen, sininen, violetti ja hopeanvalkoinen.
Hintaluokka.
Nokia 700 maksoi noin 270 euroa ilman veroja.
Neptunuksen troijalainen

Neptunuksen troijalaiset ovat transneptuniasia kohteita ja kentaureita muistuttavia pikkuplaneettoja, jotka kiertävät Aurinkoa Neptunuksen radan Lagrangen pisteissä L4 ja L5. Ne ovat 1:1 rataresonanssissa jääjättiläisplaneetan kanssa. Troijalaisiksi niitä sanotaan, sillä niiden radat ovat Neptunuksen suhteen samanlaisia kuin Jupiterin troijalaisten asteroidien radat ovat Jupiterin suhteen.
Neptunuksen troijalaisia ovat muun muassa , , ja .