Yhteismetsä

Yhteismetsä on Suomessa kahden tai useamman kiinteistön yhteinen alue, jonka hallinto on järjestetty yhteismetsälain mukaisesti. Yhteismetsän tehtävä on harjoittaa metsätaloutta osakkaidensa hyväksi. Yhteismetsän osakkaita ovat ne kiinteistöjen omistajat, joiden omistamiin kiinteistöihin kuuluu yhteismetsän osuuksia. 
Suomen suurimmat yhteismetsät ovat Pohjois-Suomessa. 
Historiaa.
Suomessa yhteismetsiä alettiin perustaa 1880-luvulla. Ensimmäiset niitä koskevat määräykset sisältyivät vuoden 1886 metsälakiin. Yleensä yhteismetsiä muodostettiin siten, että valtio antoi ne yhteiseksi omaisuudeksi yksityisille tiloille tai jakokunnalle. Tällöin ehtona oli, että metsämaa pysytetään yhteismetsänä ja sitä käytetään osakkaiden tekemän ja maaherran vahvistaman hoitosuunnitelman mukaan. Järjestettäessä Itä-Suomen lahjoitus­maiden maanomistusoloja perustettiin kaksi lahjoitusmaa-yhteismetsää. Isojaoissa annettiin tiloille manttaalin korotusta ja metsäveroa vastaan yhteismetsiksi alueita, jotka sopivat huonosti valtionpuistoiksi. Asutusyhteismetsiä muodostettiin valtion tilattomalle väestölle ostamien maatilojen metsistä. Tosin myöhemmin useita asutusyhteismetsiä jaettiin osakkaille.
Yhteismetsiä perustettiin historiassa harvoin vapaaehtoisesti; niitä muodostettiin isojaon ja asutustoiminnan yhteydessä. 
Yhteismetsien hallintoa varten säädettiin 1925 yhteismetsälaki ja 1958 asutusyhteismetsälaki. Nykyisin voimassa oleva yhteismetsälaki asetuksineen on vuodelta 2003. 
2010-luvulta alkaen yhteismetsiä on perustettu runsaasti lisää ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala on kasvanut.
Päijät-Hämeessä perustettiin vuonna 2012 uudenlainen sekaomisteinen yhteismetsä. Yksityisten lisäksi omistajina olivat Metsähallitus, metsäkeskus ja Metsänhoitoyhdistys Päijät-Häme.
Taloudellinen perusta.
Yhteisomistuksen avulla metsiä pyritään säilyttämään suurina talousyksikköinä, jolloin niiden käyttö on metsätalouden kannalta edullisempaa kuin pienten metsäalueiden.
Yhteismetsän hyödyllisyys johtuu sen suuruudesta. Metsänhoidon ja puunkorjuun yksikkökustannukset ovat isolla toimijalla edullisemmat kuin pienellä. Puusta saatava hinta on parempi, koska puukaupat ovat suurempia. Ammattimainen hoito parantaa metsän tuottoa verrattuna yksityismetsiin, joissa voi helpommin syntyä hoitorästejä. Jos perustettava yhteismetsä jää pieneksi, esimerkiksi oman perheen yhteismetsäksi, hallintokustannukset lisääntyvät mutta ei saada skaalaetuja.
Yhteismetsien ja muiden yksityismetsien puustojen keskitilavuudet ja -kasvu eivät juuri eroa toisistaan, vaikka yhteismetsissä metsämaiden maapohjat ovat merkittävästi huonompia. Suhteessa hakkuumahdollisuuksiin yhteismetsistä myydään enemmän puuta kuin yksityismetsistä, ja niiden metsänhoito- ja -parannustöihin sijoitetaan hehtaaria kohti enemmän varoja. Kokemusten perusteella yhteismetsää voi pitää tarkoituksenmukaisena metsätalouden harjoittamisen muotona.
Yhteismetsän piirteitä.
Yhteismetsä omistetaan sen "osakaskiinteistöjen" kautta. Osakaskiinteistöjä ovat ne kiinteistöt, joihin kuuluu kyseisen yhteismetsän osuuksia. Osakaskiinteistö on tyypillisesti metsätila, mutta se voi olla muukin tila, tontti tai haamutila.
Yhteismetsän "osakkaita" ovat osakaskiinteistöjen omistajat. Milloin yhdellä osakaskiinteistöllä on useita omistajia, heillä on osakkaan asema vain yhteisesti, ei kullakin erikseen. Osakas voi olla luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, esimerkiksi sijoitusyhtiö tai kunta.
Osakkaat muodostavat yhdessä yhteismetsän "osakaskunnan". Osakaskunta on oikeushenkilö. Se voi saada nimiinsä oikeuksia ja tehdä sitoumuksia, muun muassa ostaa ja myydä maata ja ottaa velkaa. Osakkaat eivät vastaa osakaskunnan velvoitteista henkilökohtaisesti.
Yhteismetsällä ei ole mitään julkisoikeudellisia piirteitä eikä velvoitteita. 
Yhteismetsän alue ja osakaskunnan alueet.
"Yhteismetsän alue" tarkoittaa sitä maa- ja vesialuetta, josta yhteismetsä on perustettu ja johon on myöhemmin voitu liittää lisää aluetta. Alue kuuluu osakaskiinteistöihin niiden yhteisenä alueena. Alueen omistavat osakkaat osuuslukujensa suhteessa, mutta osakaskunta hallinnoi ja hoitaa sitä.
Jos yhteismetsän alue sijaitsee useammassa kuin yhdessä kunnassa, kussakin kunnassa olevalla alueella on oma kiinteistötunnus. Yhteismetsän alueen kiinteistötunnuksen ensimmäinen numero on kuntanumero ja toinen numero 874.
Osakaskunta voi omistaa maa- ja vesialueita myös suoraan. Tällaisia kiinteistöjä ei ole liitetty yhteismetsän alueeseen. Niitä on hoidettava samoin kuin yhteismetsän aluettakin.
Yhteismetsän aluetta ei voi pantata lainan vakuudeksi. Sitä vastoin osakaskunnan omistamia kiinteistöjä voi pantata lainan vakuudeksi. Niitä voidaankin käyttää yhteismetsän laajentamiseen.
Metsätalous ja muu toiminta.
Yhteismetsän pääasiallisen toimialan on oltava metsätalous. Yhteismetsän aluetta on käytettävä ensi sijassa kestävän metsätalouden harjoittamiseen. Muukin tarkoituksenmukainen toiminta on sallittua. Muuta toimintaa voi olla esimerkiksi maa-ainesten otto, tuulivoiman tuotanto, rakentaminen, virkistyskäyttö tai suojelu.
Yhteismetsällä on oltava metsäsuunnitelma kaikista metsistään. Suunnitelmaa on tietyin poikkeuksin noudatettava. Vaatimus metsätalouden kestävyydestä tarkoittaa muun muassa toimimista metsälakien mukaan ja niin, ettei tuotto olennaisesti pienene. Yhteismetsällä on siten tietynlainen velvollisuus hakata metsiään. Myös voimakkaiden hakkuiden tekeminen ja hakkuutulojen sijoittaminen uusien alueiden hankintaan on katsottu kestäväksi.
Metsästys- ja kalastusoikeus yhteismetsän alueella voidaan antaa osakkaille maksutta ja haluttaessa myös heidän perheenjäsenilleen. Oikeudesta voidaan myös periä maksu. Maksu voidaan käytännössä määrätä osuusluvun mukaan käänteisesti periaatteella mitä pienempi osuus, sitä suurempi maksu. Jos metsästys- tai kalastusoikeuksia annetaan ulkopuolisille, niistä on perittävä vastike.
Osakkaat eivät saa ilman lupaa ottaa osakaskunnan hyödykkeitä omaan käyttöönsä. Näin esimerkiksi joulukuusen tai arvottoman puuaineksen ottaminen edellyttävät osakaskunnan lupaa.
Talous ja verotus.
Osakaskunnan on pidettävä kirjanpitoa ja laadittava tilinpäätös. 
Yhteismetsä on verotuksessa yhteisetuus. Yhteismetsän osakaskunta maksaa tuloistaan tuloveroa 26,5 %.
Ylijäämä jaetaan osakkaille heidän yhteismetsäosuuksiensa suhteessa. Ylijäämä on osakkaille verotonta tuloa. Ylijäämän jakaminen ei ole pakollista, vaan se voidaan varata myöhempiä tarpeita varten. Ylijäämällä voidaan muun muassa hankkia metsätiloja.
Hallinto.
Osakaskunnan päätösvaltaa käyttää yhteismetsälain ja yhteismetsän ohjesäännön mukaisesti osakaskunnan kokous, hoitokunta tai toimitsija.
"Ohjesääntö" on yhteismetsän toiminnan keskeisin asiakirja. Siinä määritellään toiminnan periaatteet.
"Osakaskunnan kokous" käyttää osakaskunnan ylintä päätösvaltaa. Päätökset tehdään pääsääntöisesti äänten enemmistöllä. Äänimäärä määräytyy osuuksien perusteella. Lisäksi käytetään äänileikkuria.
"Hoitokunta" huolehtii yhteismetsän käytännön toiminnasta. Hoitokunnan sijasta tai sen lisäksi osakaskunnalla voi olla "toimitsija" tai toimitsijoita. Jos hoitokuntaa ei ole, hoitokunnan tehtävät kuuluvat toimitsijalle. Tällöin toimitsijalla on oltava myös varahenkilö. Toimitsija ja varatoimitsija ilman hoitokuntaa on tavallinen järjestely pienissä yhteismetsissä.
Osakaskunnalla voi olla myös palkattu "toiminnanjohtaja".
Yhteismetsät rekisteröidään julkiseen "yhteismetsärekisteriin". Rekisteriin merkitään myös osakaskunnan ohjesääntö.
Yhteismetsän perustaminen.
Yhteismetsän muodostamisesta säädetään kiinteistönmuodostamislain 10 luvussa. Sen mukaan yhteismetsän on muodostettava tarkoituksenmukainen kokonaisuus. Olemassa olevaan yhteismetsään voidaan liittää uusia tiluksia antamalla tiluksen luovuttajalle sitä vastaava osuus yhteismetsään. Yhteismetsä voi myös ostaa lisämaata kiinteistön kaupalla.
Kiinteistönmuodostamislain 10 luvun mukaisten toimitusten, joita ovat yhteismetsän perustaminen ja yhteismetsään liittyminen, toimituskustannukset maksetaan kokonaan valtion varoista. Vähintään kahden kiinteistön omistajat voivat perustaa yhteismetsän hakemalla asiaa koskevaa toimitusta Maanmittauslaitokselta.
Tilastotietoja.
Vuoden 1938 lopussa Suomessa oli asutusyhteismetsiä 34 kappaletta ja niiden yhteispinta-ala oli 12 307 hehtaaria. Muita yhteismetsiä oli 32 kappaletta eli 90 161 hehtaaria. 
Vuonna 1960 yhteismetsiä oli 129 kappaletta yhteispinta-alaltaan 372 000 hehtaaria. Suurimpia olivat Pohjois-Suomen isojaon yhteydessä perustetut Kuusamon, Kemijärven, Sallan ja Inarin yhteismetsät. 
Toukokuussa 2010 yhteismetsien maapinta-ala oli yhteensä 531 160 hehtaaria. Niiden pinta-ala on 3,9 prosenttia yksityismetsien pinta-alasta.
Vuoden 2025 alussa oli Suomessa 659 yhteismetsää. Niiden yhteenlaskettu pinta-ala oli 793 000 hehtaaria. Mediaanipinta-ala oli 308 hehtaaria. Sekä yhteismetsien lukumäärä että yhteenlaskettu pinta-ala on kasvanut 2000-luvun kuluessa. Suomen suurin yhteismetsä oli Kuusamon yhteismetsä, jonka pinta-ala vuoden 2025 alussa oli 94 500 hehtaaria.