tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johan Puke

Johan Puke (1751 Ronneby – 1816 Karlskrona) oli ruotsalainen merisotilas, kenraaliadjutantti ja kreivi.
Lapsuus.
Johan Puke oli lähtöisin köyhistä oloista. Hän syntyi avioliiton ulkupuolella kapteeni Johan Pukelle. Isä teloitettiin osallisuudesta vallankaappausyritykseen vuonna 1756. Orvoksi jäänyt köyhä poika aloitti merimiesuransa 10-vuotiaana laivapoikana. Hän pääsi pian sisään Karlskronan laivapoikakouluun.
Sotilasura.
Vuonna 1770 Puke aloitti purjehtimisen hollantilaisilla aluksilla. Vuosina 1771–1774 hän oli brittilaivaston palveluksessa Länsi-Intiassa. Tämän jälkeen hän palasi Ruotsiin laivaston konstaapeliksi eli tykinjohtajaksi 1774, ja ylennettiin vuonna 1777 Ruotsin laivaston luutnantiksi.
Vuosina 1778–1783 Puke palveli upseerina Ranskan laivastossa Yhdysvaltain vapaussodan aikana, josta sai arvostetun kunniamerkin "Pour les mérites militaires". Palattuaan Ruotsiin Puke sai vuonna 1784 tehtäväkseen viedä fregatti "Sprengtportenilla" Ruotsin uuteen siirtomaahan St. Barthélemyn saarelle siirtomaan uuden kuvernöörin ja virkamiehistön.
Kustaan sodassa hän osallistui ensin majurina fregatti "Frejan" päällikkönä Suursaaren taisteluun 1788. Seuraavana vuonna hän sai everstiluutnantin arvon ja sai komennettavakseen linjalaiva "Dristighetenin", jolla hän osallistui Öölannin meritaisteluun heinäkuussa 1789. Seuraavana vuonna Puke komensi "Dristigheteniä" kärkialuksena Tallinnan-hyökkäyksessä toukokuussa 1790 ja Viipurin kujanjuoksussa heinäkuussa 1790. Puken toiminnan ansiosta iso osa venäläisten saartamista Ruotsin laivaston aluksista pääsi pakenemaan Viipurinlahdelta. Ansioistaan Kustaan sodassa hänet aateloitiin 1797 af Puke -nimellä.
Suomen sodassa hän johti Ruotsin laivaston viimeistä sotaretkeä Länsipohjaan vuonna 1809. Hänet ylennettiin yliamiraaliksi 1812 ja laivaston kenraaliajutantiksi 1813. Samana vuonna hän sai valtioneuvoksen arvon. Vuonna 1814 Puke johti Ruotsin laivastoa sotaretkellä Norjaa vastaan. 
Johan Pukelle myönnettiin kreivin arvo vuonna 1814. Hän kuoli vuonna 1816 Karlskronassa ja haudattiin omistamansa tilan maille Ronnebyn lähelle. Hänen arkkunsa valmistettiin "Dristighetetenin" kölipuusta.
Jälkipolvien kunnianosoitukset.
Johan Puken nimi on jäänyt elämään Ruotsin laivastossa. Vuonna 1837 yhdelle laivaston kuunareista annettiin nimeksi "Amiral af Puke", ja toinen Ruotsin vuonna 1940 Italiasta ostamista hävittäjälaivoista sai nimen "Puke".
Andamaanienviidakkoharakka

Andamaanienviidakkoharakka ("Dendrocitta bayleyi") on varisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Andamaanienviidakkoharakkaa tavataan kotoperäisenä Andamaanien saaristossa. Vuosien 1992–1994 ja 2007 tutkimuksissa löydettiin vain muutamia yksilöitä, joten vuonna 2016 arvioitiin, että lajin sukukypsien yksilöiden määrä voi olla alle 500 lintua. Sen pieni populaatio kärsii elinympäristöjen tuhoutumisesta, joten se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Elintavat.
Andamaanienviidakkoharakka elää pareittain tai alle 20 yksilön parvissa. Se voi myös muodostaa sekaparvia muiden lajien kanssa.
Špegeljin nauha

Špegeljin nauha oli Jugoslavian valtion vastavakoilutoimiston KOS:n laatima videotallenne, joka oli tarkoitettu lokaamaan ja demonisoimaan Kroatian puolustusministeri Martin Špegeljiä. Sen julkaisu 1991 johti Špegeljin maanpakoon.
Tausta.
Kun Franjo Tuđmanin kansallismielinen HDZ-puolue oli noussut valtaan Kroatiassa, Serbian serbit loivat Kroatian serbialueille kapinan. Špegelj hankki aseita muun muassa Unkarista ja Romaniasta.
Nauha.
KOS:n väärentämällä, osin salaa kuvatulla nauhalla Špegelj sanoo ajavansa Kroatian sisällissotaan. Nauha oli leikattu ja muokattu Špegeljin julkisista esiintymisistä, ja osa nauhasta oli piilokameran kuvaa.
Špegelj puhui 25. tammikuuta 1991 televisiossa esitetyllä nauhalla sisällissodasta, joka ei säästäisi naisia ja lapsia, sotilaiden häikäilemättömästä eliminoimisesta ja siitä, että serbit tullaan tuhoamaan. Nauha halvensi myös sisäministeri Boljkovacin. Nauhalla näytetään myös asekuljetuksia Kroatiaan ja HDZ:n harjoittamaa jäsentensä aseistamista.
Liittyviä tapahtumia.
Nauhan esittämisen aikaan tammikuun lopulla Jugoslavian johdon asettama määräaika joukkojen aseistariisunnalle oli mennyt umpeen. Tämä tarkoitti lähinnä Kroatian ja Slovenian aluepuolustusta ja poliisia. Jugoslavian kansanarmeija oli Kroatiassa täydessä valmiudessa. Serbian ja Kroatian johto pitivät kriisikokouksen Belgradissa. Jugoslavian presidenttineuvoston serbijohtaja Borislav Jović antoi Špegeljiä koskevan pidätysmääräyksen. Niinpä Špegelj piilotteli vähän aikaa salaisessa piilopaikassa, tarkoin vartioidussa bunkkerissa.
Omar Colley

Omar Colley (s. 24. lokakuuta 1992 Lamin) on gambialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on 191 senttimetriä pitkä. Hän edustaa kreikkalaista PAOK:ia ja on aiemmin pelannut kotimaansa lisäksi Suomessa, Ruotsissa, Belgiassa, Italiassa ja Turkissa. Hän on eniten A-maaotteluita pelannut gambialainen. Hänellä on vuoden 2024 loppuun mennessä 58 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin.
Colley siirtyi Kuopion Palloseuraan gambialaisesta Real de Banjulista ilmaisella siirrolla tammikuussa 2013. Hän pelasi Kuopiossa Veikkausliigassa 2013 ja 2014, minkä jälkeen hän siirtyi Ruotsiin Djurgårdeniin. Djurgårdenista Colley siirtyi ensin elokuussa 2016 Belgiaan KRC Genkiin ja sieltä kesällä 2018 italialaisseura Sampdoriaan. Hän pelasi Italian Serie A:ssa 129 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Helmikuusta 2023 elokuuhun 2024 Colley edusti Turkin Superliigassa Beşiktaşia ja voitti Turkin Cupin vuonna 2024.
Colley pelasi Gambian maajoukkueessa viisi ottelua Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2022 joukkueen edetessä puolivälieriin ja kolme ottelua Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2024. Hän on toiminut maajoukkueen kapteenina.
Gjógv

Gjógv on kylä Eysturoyn saaren pohjoisrannikolla Färsaarilla. Kylä kuuluu Sundan kuntaan, ja asukkaita siellä oli vuonna 2013 yhteensä 31.
Kylän vanha koulu on valmistunut vuonna 1884 ja kirkko puolestaan on vuodelta 1929. Valkoiseksi ja vihreäksi maalattu kirkko on paikallisesti merkittävä, sillä se on Färsaarten ensimmäinen kirkko, jossa alettiin pitää kirkollisia toimituksia fäärin kielellä. Tämä oli merkittävä askel fäärin hyväksymisessä saariryhmän kansalliskieleksi emämaan kielen, tanskan, sijaan. Kirkon takana on pieni aidattu puutarha pensaineen ja muine kasveineen. Puutarhassa on äitiä ja tämän kahta lasta esittävä veistos, joka tuijottaa merelle. Veistoksen yhteydessä olevassa laatassa on kaiverrettuna kaikkien merellä henkensä menettäneiden kalastajien nimet. Esimerkiksi puolet Gjógvin aikuisikäisestä miesväestöstä hukkui vuonna 1870, kun kaksi kahdeksan hengen venettä kaatui. 
Gjógvissa on muun muassa vierasmaja sekä kahvila, joka myös tarjoaa majoituspalveluita ja järjestää veneretkiä lähivesille. Gjógviin kulkee muutama linja-auto päivässä Oyrarbakkin kylästä. Linja-autot ajavat Funningurin kylän kautta.
Maantiede.
Gjógvin kylä sijaitsee Eysturoyn saaren pohjoisrannikolla Färsaarten pohjoiskolkassa vastapäätä Kalsoyn saarta. Kylän lounaispuolella sijaitsee Färsaarten korkein kohta, 882-metrinen Slættaratindur. Gjógv tunnetaan kylän vieressä sijaitsevasta mereen yhteydessä olevasta rotkosta, joka muodostaa luonnonsataman. Kalastusveneet voivat ajaa rotkon pohjukkaan saakka, josta ne voidaan vetää luiskaa pitkin tyrskyiltä suojaan. Fäärinkielinen nimi ”Gjógv” tarkoittaakin rotkoa.
Väestö.
Oheisessa taulukossa esitetyt Gjógvin väkiluvut pohjautuvat Färsaarten tilastokeskuksen () tietoihin.
Jaakko Puokka

Jaakko Ilmari Puokka (5. heinäkuuta 1915 Helsinki – 23. toukokuuta 2004) oli suomalainen taidehistorioitsija. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1950 tutkielmalla "Magnus Enckell: Ihminen ja taiteilija". Hän oli isänsä Wäinö Puokan perustaman Kemigraafinen Oy:n toimitusjohtaja 1945–1976. Hän työskenteli myös television kulttuuritoimittajana 1960-luvun alussa.
Puokka väitti 1979 ilmestyneessä kirjassaan "Paloon Stenvallit" nurmijärveläiseen perimätietoon nojautuen, että Aleksis Kiven isoisä ei olisi ollut merimies Antti Stenvall vaan Raalan kartanon omistaja Carl Henrik Adlercreuz. Samoin Puokan mukaan Aleksis Kiven syntymäkoti olisi ollut Adlercreutzien häälahja 1824 naimisiin menneelle Kiven isälle räätälimestari Erik Stenvallille.
Sotakoira

Sotakoira on yleisnimike, jota käytetään armeijan omistuksessa tai hallinnassa olevasta koirasta.
Sotakoiria käytetään muun muassa vartiointi- ja etsintätehtäviin.
Sotakoiria on käytetty antiikin ajoista lähtien aina näihin päiviin saakka.
Sotakoirat Suomessa.
Suomen Puolustusvoimilla on käytössään noin 120 sotakoiraa. Niitä on jokaisessa puolustushaarassa ja niitä käyttävät erityisesti sotilaspoliisit. Koulutus tapahtuu Niinisalossa Tykistöprikaatin sotakoiraosastolla. Sen yhteydessä on eläinklinikka. Myös Kainuun prikaati kouluttaa sotakoiria ja niiden ohjaajia. Koirat valitaan jo varhain pentuiässä ja koulutus aloitetaan 8-9-viikkoisena. Koira on valmis kolmivuotiaana.
Sotakoiraosasto.
Puolustusvoimien Sotakoiraosasto sijaitsee Porin prikaatin Tiedustelukomppaniassa Niinisalossa. Sotakoiraosasto vastaa puolustusvoimien koiratoiminnasta.
Kainuun Prikaatissa sijaitseva prikaatin oma sotakoiraosasto vastaa koirien ja -ohjaajien kouluttamisesta KAIPR:n tarpeisiin.
Varusmiehistä koulutetaan sotilaskoirien ohjaajia, koiranohjaaja-aliupseereita ja eläinhuoltomiehiä jokaisesta saapumiserästä marginaalinen määrä. Koulutukseen hakevia on yleensä runsaasti. Esimerkiksi vuonna 2010 koiranohjaajan tehtäviin Kainuussa haki yli sata henkilöä, 70 pyydettiin haastatteluun, joista lopulta valittiin kymmenen. Niinisalossa koirien koulutus keskittyy sotilaspoliisitehtäviin ja Kainuussa sissitehtäviin.
Tykistöprikaatissa varusmieskoiranohjaajien koulutushaara on sotilaspoliisi.
Sotilaspoliisikoulu ja Porin prikaatin sotakoiraosasto tekevät tiivistä yhteistyötä sotilaspoliisialalla.
Puolustusvoimien koiria koulutetaan suojelu-, jäljestys-, huume- ja räjähdekoiriksi. Koirat koulutetaan usein ns. combi-koiriksi, joilla on sekä suojelukoulutus että jokin erikoisetsintäkoulutus.
Citroën Visa

Citroën Visa (suom. "viisumi") on Citroënin vuosina 1978–1988 valmistama pieni henkilöautomalli. Citroën Visan edeltäjiä olivat Citroën Ami ja Citroën Dyane. Seuraajaksi tuli Citroën AX. Visassa on viisiovinen hatchback-monikäyttökori.
Lokakuussa 1978 "Helsingin Sanomat" esitteli Citroën Visan, jonka Suomeen tuontia kaavailtiin aloitettavaksi seuraavana keväänä. Toimittaja Matti Janssonin mielestä sisätilat olivat todella tilavat auton pienistä ulkomitoista huolimatta. Auton alkuvaiheen moottorivaihtoehtona oli Citroën 2CV:n koneesta kehitetty ilmajäähdytteinen, kaksisylinterinen, vain 652 kuutiosenttimetrin bokserimoottori erikoispintakäsitellyin alumiinisylinterein ja sähköisin sytytysjärjestelmin. Teholtaan moottori oli 36 hevosvoimaa ja huippunopeudeltaan 124 km/h.
Citroënin maahantuoja Korpivaara alkoi tuoda Visaa Suomeen vasta sen faceliftin jälkeen kesällä 1981, ensimmäisenä mallina taloudelliseen ajoon tarkoitettu Visa II Super E. Siinä oli Visan ohella Peugeot 104 -mallien käyttämä 1 124 kuutiosenttimetrin nelisylinterinen rivimoottori, joka oli viritetty sitkeäksi ja bensiiniä vähän kuluttavaksi niin, että auto kulutti 20 prosenttia vähemmän kuin Visan ensimmäiset mallit vuodelta 1978. "Helsingin Sanomien" koeajossa Matti Jansson kehui Visan matkustamon pikkuautoksi poikkeuksellista äänettömyyttä ja Citroënille tyypillistä jousitusmukavuutta. Myös suuntavakavuuden ja ohjauksen tarkkuuden ansiosta hän piti sitä erinomaisena matka-autona, mutta kaupunkiajossa pehmeä jousitus kallisteli autoa. Visan hallintalaitteet on koottu yksipuolaisen ratin taakse niin, että monia nappeja painetaan ohjauspyörän kehän läpi. Vasemmalla on lieriön muotoinen ”satelliitti”, johon on koottu monia kytkimiä. Tämä oli Janssonista outoa, vaikkakin varsin helppokäyttöistä pienen totuttelun jälkeen.
Vuoden 1985 alusta Visan tehokkaimmaksi moottorivaihtoehdoksi Suomessa tuotiin 1 360 kuutiosenttimetrin moottori, jota käytettiin myös Peugeot 205 XR- ja GR-malleissa. Vuosina 1983–1984 valmistettiin vain 200 kappaletta Visan Suomeen tuomatonta Mille Pistes -ralliversiota, jossa oli tämänkokoinen tehokkaaksi viritetty moottori. Suurin Visan bensiinimoottoreista oli tilavuudeltaan 1 580 kuutiosenttimetriä. Sillä varustettu, vuonna 1986 Suomeenkin tuotu Visa GTi kykeni noin 190 km/h:n huippunopeuteen.
Chittoor

Chittoor (, ) on Intiassa Andhra Pradeshin osavaltiossa sijaitsevan Chittoorin piirikunnan pääkaupunki. Vuonna 2011 kaupunkialueella asui 175 640 henkeä.
Liikenne.
Lähimmät lentokentät sijaitsevat Chennaissa, Bangaloressa ja Tirupatissa.
Angiotensiinireseptorin salpaajat

Angiotensiinireseptorin salpaajat ovat verenpainelääkkeitä. Ne tunnetaan myös nimillä ATR-estäjät, englanniksi ARB:t ("angiotensin receptor blockers") ja sartaanit. Ne ovat antagonisteja AT1-reseptorille eli angiotensiini II reseptorin alatyypille 1. Ne sitoutuvat näihin kehon reseptoreihin niitä aktivoimatta, mutta estävät kehossa tuotetun angiotensiinin II sitoutumista samoihin reseptoreihin. Angiotensiinin II sitoutuminen aktivoisi reseptorit ja aktivaatio nostaisi verenpainetta lisäämällä verisuonten supistumista. Lisäksi AT1-aktivaatio johtaisi verenpainetta kohottavan aldosteronin tuottoon.
ACE-estäjät ovat myös verenpainelääkkeitä. Jos ne aiheuttavat merkittäviä haittavaikutuksia, voidaan ATR-estäjiä käyttää usein niitä korvaavina lääkkeinä. Joillekin ATR-estäjille sopivia hoitokohteita ovat muun muassa kohonnut verenpaine, sydämen vajaatoiminta ja uuden sydäninfarktin ennaltaehkäisy. ATR-estäjät tyypillisesti alentavat kuolleisuutta edeltäviä sairauksia potevilla ACE-estäjien tavoin.
ACE-estäjien käytössä ilmenee usein kuivaa kutittavaa yskää, jota ATR-estäjät eivät aiheuta. Syytä yskään ei tiedetä. Angiotensiinikonvertaasi (ACE) pilkkoo bradykiniiniä ja substanssi P:tä, joiden hajoamisen hidastuminen ja kertyminen hengitysteihin voi ehkä olla syy ACE-estäjien käytön aikana ilmenevään yskään.
Grigori Ditjatkovski

 Grigori Ditjatkovski (s. 17. kesäkuuta 1959, Kiova) on yksi Venäjän arvostetuimmista moderneista teatteriohjaajista. Nykyään hän toimii apulaisprofessorina ja näyttelijäntyön opettajana Pietarin teatteritaiteen akatemiassa. Ditjatkovski on työskennellyt ohjaajana Pietarin Malyi-draamateatterissa vuodesta 1985 alkaen ja opettanut teatterityötä Lev Dodinin työpajassa.
Vuonna 2001 Ditjatkovski voitti Venäjän tunnetuimman teatterialan palkinnon, Zolotaja Maskan, parhaasta näytelmästä ja parhaasta ohjaustyöstä. Palkittu näytelmä pohjautui israelilaisen Hanoch Levinin kirjoittamaan "Rubber Merchants" -teokseen. Myös Venäjän teatterityön tekijöiden liitto on palkinnut hänen ohjaamansa näytelmän vuonna 1998 vuoden parhaana teoksena. 
Länsimaissa hän on saanut myös näyttelijänä arvostusta Joseph Brodskyn elämää kuvaavasta fiktiivisestä elokuvasta nimeltä "Room and a half". Ulkomailla Ditjatkovski on ohjannut Ibsenin, Tšehovin ja Bertolt Brechtin klassikkonäytelmiä. Hän on tehnyt tuotantoja mm. Manchesterin yliopiston teatteriin. 
Teatteriohjaajan tavoitteena on Ditjatkovskin mukaan elävöittää ja tehdä mielenkiintoiseksi menneisyyden tarinat, jotka ihmiset ovat kuulleet satoja kertoja aikaisemmin. Teatterityö edellyttää aina kulttuurisen kontekstin ja menneisyyden merkityksen tunnustamista.
Proteaasin estäjät

Proteaasin estäjät ovat HIV-infektion hoidossa käytettäviä lääkkeitä eli antiretroviraaleja. Ne estävät HI-viruksen lisääntymistä estämällä HI-viruksen proteaasia. Proteaasinestäjien haittoja ovat ruoansulatuskanavan vaivat, maksaentsyymien nousut, verensokerin ja rasva-arvojen nousu ja indinaviirilla virtsakivet. Proteaasin estäjiä ovat tipranaviiri, indinaviiri, nelfinaviiri, sakinaviiri, lopinaviiri, ritonaviiri, darunaviiri, atatsanaviiri ja fosamprenaviiri. Proteaasin estäjiä on yleensä tehostettava ritonaviirillä niiden hyötyosuuden parantamiseksi.
Jukka Varmo

Jukka Varmo on suomalainen musiikkialan ammattilainen. Hän on toiminut monissa rooleissa muusikosta, studiotuottajaan ja artistimanagerista promoottoriksi ja agentiksi.
Varmo työskenteli vuosina 1997–2003. Veikkaus Arenalla konserttituottajana. 
Vuonna 2003 hän aloitti yrittäjänä ja perusti Jive Studio nimisen äänitysstudion Helsingin Herttoniemeen. Varmo on tuottanut studiossaan yhtyeiden kuten Rytmihäiriön, Kylähullujen ja Mannhain, Moonsorrown, Barren Earthin ja Finntrollin albumeita, sekä työskennellyt rap artisti Asan ja jazz laulaja Eeppi Ursinin kanssa. 
Vuonna 2009 Jukka Varmo perusti ohjelmatoimisto ja manageripalveluita tarjoavan Metalheim Oy:n yhdessä Ville Sorvalin sekä Teemu Suomisen kanssa.Varmo toimi metalliyhtyeiden Insomniumin sekä Barren Earthin managerina. 
Vuonna 2013 Varmo siirtyi Live Nation Entertainmentin palvelukseen ensin agentiksi ja myöhemmin myös promoottoriksi. Vuonna 2016 hänet nimitettiin Suomen haarakonttorin johtoryhmän jäseneksi ja kotimaisen agentuurin esimieheksi. Varmo työskenteli läheisesti mm. Anssi Kelan, Anna Puun, Samu Haberin, Knipin, Petteri Sariolan, Poets Of The Fallin, Viivin kanssa. 
Vuonna 2025 alussa Varmo irtisanoutui Live Nationilta ja aloitti uuden yrityksen perustamisen valmistelut. 
Jukka Varmo on myös Jon Kabat-Zinnin luoman stressinhallintaohjelman MBSR:n (Mindfulness Based Stress Reduction) sertifioitu MBSR-ohjaaja. Varmo on valmistumassa myös kognitiiviseksi lyhytterapeutiksi Integrum Instituutista.
Ayagöz

Ayagöz eli Ajagus (, ) on kaupunki Kazakstanin itäosissa Itä-Kazakstanin alueella. Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 37 316 henkeä.
Oheinen taulukko kuvaa Ayagözin väkiluvun kehitystä vuosien 1959–2009 väestönlaskentojen kautta.
Zıryanovsk

Zıryanovsk eli Zyrjanovsk (, ) on erityisesti kaivosteollisuuteen nojautuva kaupunki Kazakstanin itäosissa Itä-Kazakstanin alueella, Öskemenin (Ust-Kamenogorsk) itäpuolella. Kaupunki toimii Zyrjanin tai Zyrjanovskin piirin (, ) hallintokeskuksena.
Paikkakunta sai alkunsa vuonna 1791, kun alueen malmivarojen hyödyntäminen käynnistyi. Malmi sisältää muun muassa lyijyä, kadmiumia ja kultaa. Nimi kaivosalueelle saatiin malmion löytäjältä G. G. Zyrjanovilta (); kasvava kylä nimettiin kaivosalueen mukaan. Kaivosta seurasivat muun muassa lyijytehdas, rakennuskiveä hyödyntävä tuotantolaitos (tiilitehdas), panimo, meijeri, teurastamo ja vaatetehdas. Kaupungiksi taajama muutettiin vuonna 1941. Nykyään paikkakunnalla rikastettu malmiaines kuljetetaan osittain Öskemeniin jatkojalostettavaksi. Zıryanovskissa on esimerkiksi Itä-Kazakstanin teknisen valtionyliopiston sivutoimipiste ja lääketieteellinen oppilaitos.
Kaupunki sijaitsee Irtyšjoen vesistöalueella. Zyrjanovskin pohjoispuolitse virtaa joki, joka liittyy Irtyšin sivuhaara Buhtarmaan, joka laskee noin 20 kilometriä Zyrjanovskin länsipuolella Buhtarman tekojärven pohjoispäähän. Tämä patoamalla laajennettu tekojärvi ulottuu eteläpäästään Zaisanjärveen (Žaisan) ja varastoi vettä Irtyžin yläjuoksun vesivoimalaa varten.
Zyrjanovskiin johtaa 169 kilometriä pitkä sivurata Öskemenin (Ust-Kamenogorsk) kaakkoispuolelta Novoustkamenogorskin risteysasemalta; Öskemenin pääasemalle on noin 175 kilometriä. Zyrjanovskin kautta kulkee myös maantie Öskemenistä (noin 183 km:n päässä) itään kohti Mongoliaa.
Väestön kehitys.
Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 38 096 henkeä. Oheinen taulukko kuvaa Zyrjanovskin väkiluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen kautta.
Jarkent

Jarkent tai Žarkent (, ) on kaupunki ja kunnallispiirin keskus Kazakstanin eteläosissa, Almatyn alueen itäosissa, lähellä Kiinan rajaa. Kaupunki on merkittävä Kazakstanin idänkaupan kauttakulkuliikenteelle. Kaupunkiin johtavat eurooppatiet E013 lännestä suuremmalta eurooppatie E40:ltä ja E012 etelästä Kirgistan suunnalta. Kaupunkiin ei johda rautatietä. 
Kaupunki perustettiin vuonna 1882 ja tunnettiin aluksi nimellä Džarkent (, vuosina 1882–1942). Paikkakunta uudelleennimettiin Panfiloviksi 2. maailmansodan sankarin Ivan Panfilovin mukaan (, vuosina 1942–1991 saakka).
Väestön kehitys.
Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 41 127 ihmistä. Oheinen taulukko kuvaa väkiluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen kautta.
Qapşağay

Qapşağay eli Kapšagai (, ) on Kazakstanin eteläosassa sijaitsevan Almatyn alueen pääkaupunki. Se sijaitsee noin 80 kilometriä pitkän Kapšagain tekojärven länsipäässä. Kaupunki on myös miljoonakaupunki Almatystä pohjoiseen johtavan, Kazakstanin päärataverkkoon kuuluvan rautatien ja samansuuntaisen moottoritien (osa eurooppatietä E40) varrella noin 70 kilometriä suurkaupungista pohjoiseen.
Almatyn alueen pääkaupunki oli vuoteen 2022 asti Taldyqorghan, josta tuli uuden Jetısun alueen pääkaupunki. 
Väestön kehitys.
Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 42 389 ihmistä. Oheinen taulukko kuvaa Kapšagain väkiluvun kehitystä vuosien 1979-2009 väestönlaskentojen kautta.
Talğar

Talğar tai Talgar (, ) on kaupunki Kazakstanin eteläosissa, Almatyn alueella. Miljoonakaupunki Almaty sijaitsee noin 25 kilometriä lännempänä ja suurkaupungin kansainvälinen lentoasema ja muut liikenneyhteydet ovat myös Talgarin asukkaiden käytössä. Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 47 301 ihmistä.
Väestön kehitys.
Oheinen taulukko kuvaa Talgarin väkiluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen kautta.
Qaskeleñ

Qaskeleñ tai Kaskelen (, ) on kaupunki Kazakstanin eteläosissa, Almatyn alueella, noin 20 kilometriä Almatystä länteen. Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui runsas 61 tuhatta henkeä.
Väestön kehitys.
Oheinen taulukko kuvaa Qaskeleñin väkiluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen kautta.
Sätbajev

Sätbajev tai Satpajev (, , aiemmin, vuoteen 1990 saakka nimeltään Nikolski ) on kaivos- ja metalliteollisuuskaupunki Kazakstanin keskiosissa Karagandan alueella. Vuoden 2012 alussa kaupungin asukasluku oli 61 643 henkeä. Kaupunki on nimetty kazakstanilaisen sankarigeologin, akateemikko Kanyš Satpajevin mukaan (, kazakiksi professorin nimi on Sätbajev tai Sätbayev (?)).
Kaupunki sijaitsee eurooppatie 123:n varrella hieman Jezqazğanista luoteeseen, molempia kaupunkeja ruokkivan laajan, osin avokaivoksena louhitun kuparikaivosalueen äärellä.
Väestön kehitys.
Oheinen taulukko esittää Sätbajevin väkiluvun kehityksen vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen mukaan.
Jezqazğan

Jezqazğan () on kaupunki ja Ūlytaun alueen hallinnollinen keskus Kazakstanissa. Se sijaitsee Keñirin tekojärven rannalla sata kilometriä Ūlytauvuorilla sijaitsevasta Kazakstanin maantieteellisestä keskuksesta kaakkoon. Kaupungissa oli 89 586 ja kaupunkialueella 93 502 asukasta vuonna 2025.
Jezqazğanin kaupunkialueen pinta-ala on 1 761 neliökilometriä. Sitä ja sen länsirajalla sijaitsevaa Sätbaevin kaupunkialuetta ympäröi Ūlytaun maaseutupiiri. Sätbaevin lähellä sijaitsee erillinen Jezqazğanin kaivostaajama.
Jezqazğanin kupariesiintymiä on hyödynnetty tuhansien vuosien ajan, mutta niiden teollista käyttöä ryhdyttiin suunnittelemaan vasta 1900-luvun alussa. Kazakstanin ensimmäinen kuparisulatto rakennettiin kaupungin länsipuolella sijaitsevaan Qarsaqpaihin vuosina 1926–1928. Vuonna 1936 tehtiin päätös Jezqazğanin kuparisulaton rakentamisesta. Keñirin kylän paikalle perustettiin vuonna 1941 Ülken Jezqazğanin kaupunkimainen taajama ja vuonna 1943 muodostettiin Jezqazğanin kuparikombinaatti (vuodesta 1958 kaivos- ja metallikombinaatti). Taajamasta tuli kaupunki vuonna 1954.
Vuosina 1940–1956 alueella oli vankileirejä, joiden vangit työskentelivät kombinaatin rakennustyömailla. Stepnoi-leirin vangit tekivät vuonna 1954 Keñirin kapinan, joka kukistettiin armeijan avulla.
Kaupunki oli vuosina 1973–1997 Jezqazğanin alueen hallinnollinen keskus. Sen venäjänkielinen kirjoitusasu Džezkazgan muutettiin vuonna 1992 muotoon Žezkazgan. Kaupungista tuli uuden Ūlytaun alueen keskus vuonna 2022.
Asukasluvun kehitys
Asukkaista 73,1 prosenttia on kazakkeja, 17,3 prosenttia venäläisiä, 2,9 prosenttia ukrainalaisia ja 1,4 prosenttia saksalaisia (vuonna 2025). Vallitseva uskonto on sunnalainen islam. Kaupungissa on myös ortodokseja ja katolisia.
Kaupungin kautta kulkevat maantie A16 Arqalyqiin, A17 Qyzylordaan ja Qarağandyyn sekä rautatie Orenburgin–Taškentin radalle Sekseuıliin ja Lugovoin–Qarağandyn–Astanan radalle Säken Seifulliniin (entinen Jaryq). Jezqazğanin lentoasema sai kansainvälisen statuksen vuonna 2008.
Jezqazğan on yksi Kazakstanin metalliteollisuuden keskuksista. Tärkein yritys on kupariyhtiö Kazakhmys kaivoksineen, rikastamoineen, tehtaineen ja aputoimintoineen. Lisäksi on kemian, rakennustarvike-, kevyttä ja elintarviketeollisutta. Maatalous tuottaa muun muassa vihanneksia ja munia.
Kaupungissa toimii yliopisto ja joukko ammattioppilaitoksia. Kulttuurilaitoksiin kuuluvat kulttuuritalot, historian ja arkeologian museo, filharmonia ja teatteri. Kaivostoiminnan historiaa esittelee Kazakhmysin museo.
Kahdeksasta erillisestä asutuskeskuksesta koostunut kaupunki sai ensimmäisen rakennussuunnitelmansa vuonna 1967 ja yleiskaavan vuonna 1978. Sen pohjoispuolella on tekojärvi ja eteläpuolella kaivos- ja metallikombinaatti. Myöhemmin on rakennettu asuinalue keskustan luoteispuolelle. 
1940- ja 1950-lukujen rakennuksiin kuuluvat kulttuuritalo (nykyään teatteri), Kazakhmysin vanha rakennus ja entinen puolueen kaupunkikomitea (nykyään lasten harraskeskus). Uudempia rakennuksia edustavat moskeija (1992) ja apostoli Andreaan kirkko (2000–2001).
Sarıağaş

Sarıağaş tai Saryagaš tai Sary-Agatš (, ) on keskikokoinen rajakaupunki Kazakstanin eteläosissa Etelä-Kazakstanin alueella, pian Uzbekistanin rajan pohjoispuolella. Kaupunki sijaitsee kohti Taškentia vievän Kazakstanin pääratoihin lukeutuvan rautatien varrella viimeisenä asemapaikkana ennen Uzbekistanin rajaa.
Kaupungin aseman paikkakunta sai vuonna 1945. Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 40 599 ihmistä.
Väestön kehitys.
Oheinen taulukko kuvaa kaupungin asukasluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen kautta.
Arıs

Arıs tai Arys (, ) on keskikokoinen kaupunki Kazakstanin eteläosissa Etelä-Kazakstanin alueella. Kaupunki sijaitsee maan länsiosista ja Venäjän Astrahanista Syrdarjan pohjoispuolitse kohti Uzbekistanin Taškentia vievän Kazakstanin pääratoihin lukeutuvan rautatien varrella. Kaupunki on radan risteyspaikkakunta: toinen päärata lähtee itään kohti Almatyä tai Kirgistanin Biškekiä. Kaupungissa on rautatieasema (Arys I).
Paikkakunta perustettiin rautatien rakennustöiden seurauksena 1900. Kaupungiksi se kohosi 1956. Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 40 707 ihmistä.
Väestön kehitys.
Kaupungin asukasluku on kasvanut vähitellen. Oheinen taulukko kuvaa kaupungin asukasluvun kehitystä vuosien 1959–2009 väestönlaskentojen kautta.
Kentau

Kentau () on kaupunki Türkıstanin alueella Kazakstanissa. Se sijaitsee Qaratauvuorten lounaisrinteellä 30 kilometriä alueen pääkaupungista Türkıstanista koilliseen. Kaupungissa oli 74 542 ja kaupunkialueella 99 837 asukasta vuonna 2025.
Kentaun kaupunkialueen pinta-ala on 7 745 neliökilometriä. Siihen kuuluu kaupungin lisäksi kuusi kylää. Kaupungin nimi tarkoittaa ”malmivuorta”.
Paikka on ollut asuttu 1200-luvulta lähtien. Sieltä on kaivettu kuparia, hopeaa ja lyijyä. Nykyinen kaupunki on perustettu vuonna 1941 Myrğalymsain taajamana samannimisen monimetallimalmiesiintymän yhteyteen. Siitä tuli kaupunkimainen taajama vuonna 1949 ja Kentaun kaupunki vuonna 1955. Malmivarat ehtyivät 1990-luvun alussa, kaivosyritykset suljettiin ja monet asukkaista muuttivat pois kaupungista.
Asukasluvun kehitys
Kentaun asukasmäärä on 1990-luvun jälkeen kääntynyt jälleen nousuun. Asukkaista 67,5 prosenttia on kazakkeja, 26,5 prosenttia uzbekkeja, 2,9 prosenttia venäläisiä ja 1,1 prosenttia tataareja (vuonna 2025). Vallitseva uskonto on sunnalainen islam. Kaupungissa on myös ortodoksinen seurakunta.
Kentausta on maantieyhteys Türkıstaniin. Sinne johtavaa rautatietä alettiin purkaa vuonna 2023.
Myrğalymsain kaivoksen ja Aşşysain monimetallikombinaatin sulkemisen jälkeen kaupungissa on jatkettu malmivarastojen ja kaivosjätteen hyödyntämistä. Raskasmetalleja sisältävä jätevuori ja kaivoskuiluihin kertynyt pohjavesi ovat aiheuttaneet vakavan ympäristöongelman.
Kentaussa on muuntajatehdas ja muuta sähkölaiteteollisuutta, hiilellä toimiva lämpövoimala sekä kevyttä- ja elintarviketeollisuutta. Kaupunkialueella harjoitetaan myös maanviljelyä ja karjanhoitoa.
Kaupungissa on toimii kazakstanilais-turkkilaisen Ahmed Jasawin yliopisiton osasto, madrasa ja lääketieteellinen opisto. Kulttuurilaitoksia ovat kulttuuritalo ja museo. Alueella sijaitsee Qarataun luonnonpuisto.
Saran

Saran (, ) on kaivoskaupunki Kazakstanin keskiosissa Karagandan alueella, noin 20 kilometriä Karagandasta länteen. Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 42 680 henkeä.
Kaupunki synnytettiin vuonna 1954 irroittamalla se aluekeskus Karagandasta; Saranin taajama oli aiemmin aluekeskusta ja sijaitsee samalla hiilentuotantoalueella. Aluekeskuksen rautatieasema ja lentokenttä palvelee myös Saranin kaupunkia.
Väestön kehitys.
Oheinen taulukko kuvaa Saranin asukasluvun kehitystä vuosien 1959–2009 väestönlaskentojen mukaan.
Balkaš (kaupunki)

Balkaš (, ) on kaupunki Kazakstanin Karagandan alueen itäosassa suuren Balkašjärven pohjoisrannalla. Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 70 305 ihmistä.
Paikkakunnalle perustettiin taajama 1931 ja myöhemmin 1937 kaupunki seudun kupariesiintymien hyödyntämiseksi. Nykyisin metalliteollisuuskaupunki Balkašin kautta kulkee Kazakstanin pääkaupunki Astanaa ja miljoonakaupunki Almatyä yhdistävä eurooppatie E125. Balkašin kaupungin kautta, Balkašjärven pohjoispuolitse kulkee Kazakstanin itäisiä pääratoja yhdistävä poikittaisrata. Kaupungissa on rautatieasema (venäjästä translitteroiden aseman nimi on Balhaš I). Kaupungissa on myös pieni lentoasema.
Kaupungin metalliteollisuutta on kritisoitu järven, läheisen joen ja ilman saastuttamisesta. 
Väestön kehitys.
Oheinen taulukko kuvaa Balkašin väkiluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen mukaan.
Aqsu

Aqsu (, ) on kaupunki Kazakstanin Pavlodarin alueella. 
Väestön kehitys.
Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 42 383 ihmistä. Oheinen taulukko kuvaa väkiluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen kautta.
Dethrone Music

Dethrone Music on suomalainen Turussa sijaitseva pienlevy-yhtiö. Yhtiö keskittää toimintansa metallimusiikin julkaisemiseen.
Yhtyeet.
"Lähde:"
Harvest Moon 64

Harvest Moon 64 on Victor Interactive Softwaren kehittämä ja Natsumen julkaisema simulaatiopeli. Peli on julkaistu vuonna Nintendo 64 -pelikonsolille ja se on kolmas osa "Harvest Moon" -pelisarjassa. "Harvest Moon 64" julkaistiin Japanissa 5. helmikuuta 1999 ja Pohjois-Amerikassa 30. marraskuuta 1999.
Vastaanotto.
Monien arvostelijoiden mielestä peli on kiehtova ja uniikki pelattavuus tekee siitä vaivan arvoisen, vaikka sen ääniraita on toistuva ja visuaalisuus ongelmallinen.
IGN:n arvostelija Aaron Boulding antoi pelille arvosanan 8,2 kymmenestä ja piti sitä hyvänä pelinä. Hän oli valmis antamaan anteeksi monet ongelmat, kuten heikot audio- ja visuaalielementit, koska huomasi pelaavansa peliä tunteja.
GameSpotin arvostelija Joe Fielder antoi pelille arvosanaksi 7,3 kymmenestä. Hän piti peliä mukaansatempaavana ja väitti peliä pelatessa tuntien sulavan huomaamattomasti.
"Parent's Guide to Nintendo Games" antoi "Harvest Moon 64:lle" ainoana Nintendo 64 -pelinä "Parent's Guide Choice Awardin". Se täytti vaatimukset, jotka edellyttivät mielikuvitusta, keksiliäisyyttä, nerokkuutta ja etenkin loi pelissä opettavaista ja rikastuttavaa tunnelmaa.
Jon Van Caneghem

Jon Van Caneghem (s. 1962 tai 1963) on yhdysvaltalainen videopelisuunnittelija ja -tuottaja.
Ura.
Vuonna 1984 Van Caneghem perusti videopelejä kehittävän ja julkaisevan New World Computing -yrityksen, joka tunnetaan etenkin "Might and Magic"- ja "Heroes of Might and Magic" -tietokoneroolipelisarjoistaan. Yrityksen ensimmäinen peli oli vuonna 1986 Apple II -tietokoneelle julkaistu "", joka oli "Might and Magic" -pelisarjan ensimmäinen osa. Van Caneghem oli mukana luomassa pelille vielä seitsemää jatko-osaa, jotka ilmestyivät 1988–2000. Vuonna 1990 Van Caneghem julkaisi "King’s Bounty" -pelin, jota pidetään "Heroes of Might and Magic" -pelisarjan edeltäjänä.
Vuonna 1996 Van Caneghem myi New World Computingin The 3DO Companylle 13 miljoonalla dollarilla, mutta sai jatkaa yrityksessä pelien suunnittelijana. Vuonna 2003 3DO ajautui konkurssiin, ja Ubisoft osti oikeudet Van Caneghemin "Might and Magic" -sarjaan.
Myöhemmin Van Caneghem on työskennellyt Electronic Artsilla tehtävänään laajentaa esimerkiksi "Command &amp; Conquer" -sarja internetiin.
Myllykylä

Myllykylä voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Paikkoja.
Edellä lueteltujen lisäksi myös monissa muissa Suomen kunnissa on "Myllykylä"-nimisiä epävirallisia kyliä tai kulmakuntia.
Daljin joukkomurha

Daljin joukkomurha oli Kroatian sodassa tapahtunut veritöiden sarja, jossa serbien asejoukot ensin valtasivat Daljin kylän tappaen puolustajia ja myöhemmin surmasivat vankejaan. Dalj on hieman yli 5 000 asukkaan kylä Kroatiassa Tonavan varrella Serbian Vodvodinan rajalla. Puolisotilaalliset joukot ja armeija valtasivat Daljin 1. elokuuta 1991 samaan aikaan, kun oli määrä aloittaa Euroopan yhteisön ohjaamat neuvottelut Kroatian kriisin ratkaisemiseksi. Hyökkäyksen varhaisessa vaiheessa tuhannet ei-serbit pakenivat hyökkäyksen kohteena olleista Daljista, Erdutista ja Aljmašista. Taisteluissa kuoli seitsemän serbiä. Elokuussa Arkanin četnikit pidättivät ja tappoivat myös 11 kroaattisiviiliä, jotka haudattiin joukkohautaan muun muassa Ćelijeen. Serbien johtama panssareilla kulkeva liittoarmeija esti kevyesti aseistettuja kroaatteja tekemästä vastahyökkäystä Daljiin.
Serbien puolisotilaalliset joukot tappoivat 4. lokakuuta 1991 pidättämänsä 28 kroaattipoliisia ja veivät ruumiit myöhemmin läheiseen Tonavaan. Myöhemmin kiihkokansalliset serbit pahoinpitelivät vankejaan ja tappoivat näistä 35. Daljissa kuoli yhteensä ainakin 135 kroaattia.
Agne

Agne (tai "Agni") on islantilaisen Ynglingien saagan mukaan Ynglinga-sukuun kuulunut Ruotsin kuningas. Tarun mukaan hän teki sotaretken Suomeen ja ryösti Frosti-nimisen päällikön tyttären Skjalvin, jonka hän otti puolisokseen. Myöhemmin Skjalv surmautti Agnen seudulla, jolla nykyisin on Tukholma.
Gunnar Ahlbäck

Kaarlo Gunnar Rafael Ahlbäck (20. kesäkuuta 1900 Isokyrö – 5. toukokuuta 1970) oli suomalainen varatuomari ja Vaasan läänin maaherra vuosina 1944–1967. 
Ahlbäck suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1925 ja toimi Vaasan kaupunginjohtajana vuosina 1937–1944. Hän oli puheenjohtajana komiteoissa, jotka pohtivat lääninhallintoa. Hän toimi useissa urheilujärjestöissä.
Ahlbäck oli niin sanotun Ahlbäckin komitean puheenjohtaja. Komitea tutki Punaisen Valpon toiminnan lainmukaisuutta. Komiteaan kuuluivat Ahlbäck, oikeuskanslerin sihteeri Keijo Vuorisalo ja sisäministeriön kansliapäällikkö Erkki Mantere. Komitean mietintö valmistui kesäkuussa 1948 ja se tuli julkisuuteen saman vuoden elokuussa. Vaikka selvitys oli maltillinen, sen synnyttämä keskustelu johti Punaisen Valpon lakkauttamiseen.
Ville Salmikivi

Ville Salmikivi (s. 20. toukokuuta 1992 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa A PFG:ssä pelaavaa Beroe Stara Zagoraa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura.
Salmikivi aloitti jalkapalloilun 5-vuotiaana HIFK:ssa. HIFK:n junioriorganisaatio siirtyi Pallokerho-35:n alaisuuteen vuonna 2000, ja Salmikivi edusti seuraa kauteen 2010 asti. Hänet valittiin seuran vuoden poikapelaajaksi vuonna 2008.
PK-35:n edustusjoukkueen suunnitelmiin Salmikivi ei mahtunut, joten kaudeksi 2011 hän siirtyi Viikinkeihin. Itähelsinkiläisseurassa hän voitti ensimmäisellä kaudellaan Ykkösen maalitilaston 20 maalillaan, minkä myötä hänet valittiin myös Ykkösen vuoden pelaajaksi Pelaajayhdistyksen äänestyksessä. Kaudella 2012 hän teki seitsemän maalia.
Kaudeksi 2013 Salmikivi siirtyi Veikkausliigan Myllykosken Palloon. Hän debytoi liigassa 14. huhtikuuta 2013 kauden avauskierroksen ottelussa Kuopion Palloseuraa vastaan. Ura jatkui MyPassa myös kaudella 2014.
Kaudelle 2015 Salmikivi teki sopimuksen kasvattajaseuransa HIFK:n kanssa. 
Helmikuussa 2017 Salmikivi teki sopimuksen Bulgarian A PFG:ssä pelaavan Beroe Stara Zagoran kanssa. Tuo pesti ei kuitenkaan kestänyt pitkään, sen jälkeen seuraksi tuli Puolan 2. divisioonan Olimpia Grudziadz josta matka jatkui maan rajojen sisällä sarjaporrasta ylöspäin GKS 1962 Jastrzebieen ja takaisin Olimpiaan. Puolan seikkailujen jälkeen Salmikivi palasi kaudella 2019 Suomen Veikkausliigaan FC Lahteen josta tie vei kaksi sarjaporrasta alaspäin nykyiseen joukkueeseen PK-35.
Salmikivi on pelannut myös Suomen nuorisomaajoukkueissa. Vuonna 2013 hän kuuluu alle 21-vuotiaiden maajoukkueryhmään.
Bambuviidakkoharakka

Bambuviidakkoharakka ("Dendrocitta frontalis") on varisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Bambuviidakkoharakkaa esiintyy Aasiassa. Sitä tavataan Bangladeshissa, Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Myanmarissa ja Vietnamissa. Lajin populaatiota ei ole arvioitu, mutta sitä on kuvattu harvinaiseksi.
Borneonviidakkoharakka

Borneonviidakkoharakka ("Dendrocitta cinerascens") on varisten heimoon kuuluva varpuslintu. Sitä pidetään joskus sumatranviidakkoharakan alalajina.
Levinneisyys.
Borneonviidakkoharakkaa esiintyy Keski- ja Pohjois-Borneon vuorilla.
Vantaan Yrittäjät

Vantaan Yrittäjät on pienten ja keskisuurten vantaalaisten yritysten edunvalvontajärjestö. Jäseninä on keväällä 2013 noin 2 200 yritystä. Ne edustavat elinkeinoelämän eri toimialoja. Yhdistys on perustettu vuonna 1979. Toimipiste sijaitsee Leija Yrityspalvelukeskuksessa Aviapolis-alueella Vantaan Pakkalassa. 
Vantaan Yrittäjät on Vantaan merkittävin pk-yritysten yhteiskuntavaikuttaja. Vantaan Yrittäjät välittää jäsenilleen tietoa lainsäädäntöasioista ja koulutusta. Jäsenlehti YrittäjäINFO ilmestyy 6 kertaa vuodessa.
Treinta y Tres (departementti)

Treinta y Tres on yksi Uruguayn departementeista. Sen pääkaupunki on myös nimeltään Treinta y Tres.
Departementin pinta-ala on 9 529 km² ja vuonna 2011 väkiluku oli 48 134 henkeä.
Treinta y Tres tarkoittaa 'kolmekymmentäkolme' ja se viittaa 1800-luvun vapaustaistelijoihin. Departementin pääkaupunkia ympäröi maatalousalue, jossa kasvatetaan lampaita ja nautakarjaa ja viljellään lähinnä vehnää, maissia, kauraa ja pellavaa.
Malabarinviidakkoharakka

Malabarinviidakkoharakka ("Dendrocitta leucogastra") on varisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Malabarinviidakkoharakkaa tavataan Intian lounaisosissa. Lajin populaatiota ei ole arvioitu, mutta sen on raportoitu olevan paikallisesti yleinen ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Cerro Zapaleri

Cerro Zapaleri on 5 643 metriä korkea kerrostulivuori Etelä-Amerikassa. Vuorella kohtaavat Argentiinan, Bolivian ja Chilen rajat.
Bolivian puolella Cerro Zapaleri kuuluu Eduardo Avaroan suojelualueeseen.
Naamioviidakkoharakka

Naamioviidakkoharakka ("Dendrocitta formosae") on varisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Naamioviidakkoharakkaa tavataan Aasian itäosissa. Lajin kokonaispopulaatiota ei ole arvioitu, mutta sen on raportoitu olevan melko yleinen tai yleinen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Samuel Heiskanen

Samuel ”Samppa” Heiskanen (31. joulukuuta 1850 Iisalmi – 5. joulukuuta 1935 Vieremä) oli suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja kansanedustaja.
Heiskanen toimi nuorsuomalaisten kansanedustajana ensimmäisissä eduskunnissa 1907–1910 ja 1911–1917 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli myös säätyvaltiopäivillä Iisalmen tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä 1904−1905 ja 1905−1906.
Heiskasen vanhemmat olivat talollinen Lars Heiskanen ja Anna Christina Kumpulainen. Hän työskenteli maanviljelijänä Iisalmen maalaiskunnassa ja alueliitoksen jälkeen Vieremällä sekä toimi kunnallisen paloapuyhdistyksen asiamiehenä. Hän toimi myös Iisalmen kunnallislautakunnan esimiehenä ja Iisalmen kunnanvaltuutettuna.
Samppa Heiskanen oli naimisissa kolme kertaa
Ydinestimointi

Ydinestimointi (engl. "kernel density estimation") on parametriton tiheysfunktion estimointimenetelmä. Ydinestimointi voidaan 
käsittää yleistykseksi histogrammista. 
Määritelmä.
Olkoon "x"1, "x"2, …, "xn" Iid otos jakaumasta tuntemattomalla tiheydellä "f". Tiheysfunktion "f" ydinestimaattori on
 formula_1
missä funktio "K(.)" on ydinfunktio (tai ydin) ja "h" &gt; 0 on tasoitusparametri, jota voidaan kutsua myös ytimen leveydeksi.
Ydinfunktio.
Ydinfunktiolta vaaditaan 
formula_2.
Usein ydin on symmetrinen ja positiivinen.Ydinfunktioksi "K(x)" voidaan siis valita tiheysfunktio, esimerkiksi gaussinen ydin on standardoidun normaalijakauman tiheysfunktio. Ytimen ominaisuudet, kuten jatkuvuus ja derivoituvuus periytyvät ydinestimaattorille.
Ytimen leveys.
Ytimen leveys "h" kontrolloi tiheysfunktion ydinestimaattorin sileyttä ja vaikuttaa siten oleellisesti tasoituksen asteeseen. Ytimen leveys on merkittävämpi tekijä kuin ytimen muoto. Ytimen leveyden valinnassa voidaan käyttää apuna ristiinvalidointia tai maksimaalisen tasoituksen periaatetta.
Taustaa.
Histogrammi on mahdollisesti tunnetuin parametriton tiheysfunktion estimointimenetelmä. Sen toteuttamiseksi jaetaan muuttujan arvoalue luokkiin.
Merkitään 
Nyt havaintojen formula_3 histogrammi-estimaattori voidaan kirjoittaa muodossa
 formula_4.
Selvästi nähdään, että mitä suurempi luokkavälin pituus valitaan, sitä sileämpi estimaatti saadaan. Myös luokkavälien sijainti vaikuttaa estimaattiin. Menetelmä on yksinkertainen ja tehokas. Ongelmana on kuitenkin se, että histogrammi on epäjatkuva luokkavälien reunoilla. Menetelmä ei myöskään ole tarkentuva, jos jako pidetään kiinteänä.
Histogrammin idea voidaan yleistää naiiviksi estimaattoriksi
 formula_5
missä "x" on luokkakeskipiste ja painofunktio "K" saa arvon 1/2, kun formula_6 ja muulloin arvon 0. Erona histogrammiin, naiivi estimaattori ei riipu luokkavälien jakamiseen käytettyjen pisteiden sijainnista, vaan ainoastaan siloitusparametrista "h". Kun yleistetään naiivi estimaattori joustavammaksi menetelmäksi korvaamalla painofunktio "w" ydinfunktiolla "K", saadaan ydinestimaattori.
Esimerkki ydinestimoinnin soveltamisesta R:ssä.
R-ohjelmistolla ydinestimoinnin voi suorittaa funktiolla density. Tässä "x" kuvaa aineistoa, "bw" ("bandwidth") ytimen leveyttä ja "kernel" ydintä. Oletuksena R käyttää gaussista ydintä.
Esimerkki tiheysfunktion estimoimisesta:
 density(x, bw=1, kernel=”gaussian”) 
Lisätietoa ydinestimointiin R:ssä saa komennolla:
 ?density
Tauno Pyökäri

Tauno Olavi Pyökäri (12. joulukuuta 1908 Viipuri – 11. lokakuuta 1995 Espoo) oli tekniikan tutkija. Hän oli vuosina 1949–1972 Teknillisen korkeakoulun sähkökoneopin professori.
Henkilöhistoria.
Tauno Pyökarin vanhemmat olivat postiljooni Anton Pyökäri ja Vilhelmiina Metso ja puoliso vuodesta 1936 Maija Kaseva. Ennen tekniikan opintojaan Pyökäri kävi viisi luokkaa lyseota. Insinööriksi hän valmistui 1932, diplomi-insinööriksi 1937 ja väitteli tekniikan tohtoriksi 1949. Ennen professoriksi nimitystä hän oli Teknillisen korkeakoulun sähkömittaustekniikan erikoisopettaja 1943–1945 ja Imatran voima Oy:n apulaiskäyttöinsinööri 1937–1945, Asean konstruktorina hän työskenteli 1945–1949. Posti- ja lennätinhallituksen laboratorion esimies Pyökäri oli 1936–1937, Helsingin teollisuuskoulun tuntiopettaja 1938 ja Teknillisen korkeakoulun assistentti 1932–1934.
Sumatranviidakkoharakka

Sumatranviidakkoharakka ("Dendrocitta occipitalis") on varisten heimoon kuuluva varpuslintu. Borneonviidakkoharakkaa pidetään joskus sen alalajina.
Levinneisyys.
Sumatranviidakkoharakkaa tavataan Sumatran ja Borneon saarilla. Lajin populaatiota ei ole arvioitu, mutta sen on raportoitu olevan melko yleinen Sumatralla ja yleinen Borneossa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jorma Pätiälä

Jorma Sakari Pätiälä (27. syyskuuta 1912 Luopioinen – 18. kesäkuuta 1983 Helsinki) oli lääkäri ja Helsingin yliopiston tuberkuloosiopin professori vuodesta 1955.
Pätiälän vanhemmat olivat tilanomistaja K. K. Pätiälä ja Maria Vilhelmiina Isolukkari ja puoliso vuodesta 1939 Aino Tellervo Koskinen. Hän tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1932 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1944. Tohtoriksi Pätiälä väitteli 1951, seuraavana vuonna hän sai keuhkosairauksien erikoislääkärin pätevyyden. Ennen professuuriaan Pätiälä toimi Helsingin yliopiston tuberkuloosiopin dosenttina vuodesta 1953 vuoteen 1955 ja sitä ennen työskenteli useissa eri sairaaloissa, samoin kuin Työterveyslaitoksen palveluksessa. Pätiälä oli vuodesta 1956 Sotainvalidien veljesliiton puheenjohtaja. Hän oli HYKS:n keuhkosairauksien klinikan ylilääkäri 1966–1978 ja lääketieteellisen tiedekunnan dekaani 1969–1976. Eläkkeelle Pätiälä siirtyi vuonna 1979.
Kolmion painopiste

Kolmion painopiste tarkoittaa geometriassa kolmion keskijanojen leikkauspistettä. Painopisteen nimitys tulee siitä, että se on samalla myös kolmion muotoisen homogeenisen levyn fysikaalinen painopiste. Painopiste on eräs kolmion merkillisistä pisteistä ja se on luetteloitu "Kimberlingin pisteiden luetteloon" tunnuksella formula_1 On vielä huomattava, että formula_2 on kolmiolevyn painopiste ja se eroaa Spiekerin painopisteestä formula_3, joka on kolmiokehikon painopiste.
Sijainti kolmiossa.
Keskijanat kulkevat aina kolmion sisällä. Sen vuoksi niiden leikkauspiste on myös aina kolmion sisällä ja ne jakavatkin kaikki toisensa suhteessa 1 : 2. Siksi kolmion painopiste on aina melko keskellä kolmiota.
Tasakylkisessä kolmiossa painopiste sijaitsee aina kylkien välisellä halkaisijalla ja tasasivuisessa kolmiossa aivan kolmion keskipisteessä.
Karteesiset koordinaatit.
Jos kolmion kärkien koordinaatit ovat formula_4, formula_5 ja formula_6, on painopisteen koordinaatit
formula_7
Trilineaariset koordinaatit.
Painopisteen trilineaariset koordinaatit ovat (eri muodoissaan)
formula_8.
Barysentriset koordinaatit.
Painopisteen barysentriset koordinaatit ovat formula_9.
Teoreemoja.
Kun kolmion keskijanojen kantapisteet yhdistetään, saadaan keskinen kolmio, jonka painopiste on sama kuin alkuperäiselläkin kolmiolla. Piirtämällä keskiselle kolmion sisään keskinen kolmio, ja jatkamalla keskisten kolmioiden rekursiivista piirtämistä, jää painopiste pienenevien kolmioiden sarjan sisälle.
Etäisyydet kolmion kärjistä painopisteeseen G toteuttavat yhtälön formula_10 
Kolmio pysyy fysikaalisesti tasapainossa minkä tahansa janan suhteen, joka kulkee painopisteen kautta.
Kolmiota ympäröivän ympyrän (säde R) keskipiste O ja painopiste G toteuttavat yhtälön formula_11
Taittomitta

Taittomitta on mitta, joka on yleensä tehty puusta, metallista tai muovista ja se nimensä mukaisesti taitellaan auki tai kasaan. Mitta-asteikko voi mitasta riippuen näyttää sentit, millimetrit ja/tai tuumat. Taittomitan hyviä puolia esimerkiksi rullamittaan verrattuna on että levitettynä se pysyy itsestään suorassa. Heikompia puolia on että täytyy aina oikaista kokonainen jaoke.
Risto Pätiälä

Risto Pätiälä (25. lokakuuta 1911 Hollola – 11. toukokuuta 1984 ) oli suomalainen lääkäri, tutkija ja virkamies.
Pätiälän vanhemmat olivat Väinö Pätiälä ja Aino Evinsalo ja puoliso vuodesta 1941 Maire Annikki Karvonen. Hän tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1931 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1940. Tohtoriksi Pätiälä väitteli 1945, jolloin hän sai myös iho- ja sukupuolitautien erikoislääkärin pätevyyden. Sisätautien erikoislääkärin pätevyyden Pätiälä sai 1957. Pätiälä työskenteli uransa alkuvuosina sairaaloissa sekä Helsingin alueella että muun muassa Seinäjoella ja Vaasassa. Hän oli Turun yliopiston dosentti 1948–1961, Helsingin yliopiston iho- ja sukupuolitautiopin dosentti 1952–1962 ja lääkintöhallituksen terveydenhoito-osaston lääkintöneuvos vuodesta 1956. Pätiälä sai professorin arvonimen 1961.
Pähkinärinteen ostoskeskukset

Pähkinärinteen ostoskeskuksilla tarkoitetaan kahta Vantaan Pähkinärinteessä sijaitsevaa, eteläisempää ja pohjoisempaa, ostoskeskusta. Ostoskeskuksien ohi kulkee vilkas linja-autoliikenne. Ostoskeskuksien lähialueita kutsutaan nimillä Pähkinärinne 1 (pohjoisempi) ja Pähkinärinne 2 (eteläisempi) niiden rakennusajankohtien mukaan (pohjoinen alue rakennettiin ensin).
Pohjoinen ostoskeskus.
Pähkinärinteen pohjoisempi ostoskeskus ja sen ympäristö on rakennettu 1970-luvulla. Ostoskeskus valmistui 1973. Pohjoinen ostoskeskus on Pähkinärinteen ostoskeskuksista isompi ja tarjoaa noin kaksi kertaa enemmän palveluita kuin eteläinen ostoskeskus. Ostoskeskuksen tarjontaan kuuluu muun muassa apteekki, K-Supermarket, kaksi baaria, parturi-kampaamo, kukkakauppa ja kaksi pizzeriaa. Ostarilla toiminut R-Kioski lakkautettiin kesäkuussa 2024. Pohjoisemman ostoskeskuksen yhteydessä sijaitsee myös Pähkinätori. Ostoskeskuksen on suunnitellut arkkitehti Erkki Karvinen ja se kuuluu rakennushistorialliselta arvoltaan luokkaan 3. Ostoskeskuksen pinta-ala on noin 2 500 m2.
Eteläinen ostoskeskus.
Pähkinärinteen eteläosassa sijaitseva ostoskeskus on rakennettu lähiympäristönsä kanssa 1980-luvulla.Ostoskeskus on palveluiltaan pohjoista ostoskeskusta suppeampi ja sen tarjontaan kuuluvat muun muassa K-Market, baari ja kampaamo.