tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Heräteostos

Heräteostos eli impulssiostos () on hetken mielijohteesta ilman etukäteispohdintaa tehty hankinta. Heräteostoksia tehdään usein harkitumpien ja hinnaltaan isompien ostosten ohessa erityisesti päivittäistavaraostoksilla tai verkkokaupassa.
Tapoja edistää heräteostoja.
Vähittäiskauppiaat ja muut markkinoijat pyrkivät lisämyyntiä saadakseen edistämään asiakkaiden heräteostosten tekoa muun muassa:
Tyypillisiä heräteostoksia.
Naisten ostokäyttäytymistutkimuksissa suosituimmiksi heräteostosten tuoteryhmiksi ovat nuorilla nousseet itseilmaisuun liittyvät tuotteet: vaatteet, kosmetiikka, korut sekä edulliset sisustustavarat. Keski-ikäisten herätetuotteita ovat vaatteet, makeiset ja viherkasvit. 50–64-vuotiaat heräteostavat useimmiten elintarvikkeita tai leluja lastenlapsilleen ja yli 65-vuotiaat kirjoja tai lehtiä. Miesten heräteostoksia ei tutkittu, mutta tutkija Kati-Erika Timperi arveli niiden kohdistuvan muun muassa tekniikkaan ja urheiluvälineisiin.
Hetken mielijohteesta voidaan ostaa myös erilaisia palveluja. Elokuvateatterin ohi kulkiessaan voi päättää ostaa lipun juuri alkamassa olevaan näytäntöön, tai lomamatkallaan ostaa palveluja joita ei kotimaassaan ostaisi kalliimman hintatason takia.
Heräteostosten syitä ja seurauksia.
Heräteostoksia tehdään sekä alakuloisen olon parantamiseksi että vielä useammin hyvällä tuulella ollessa. Liian runsaat heräteostokset aiheuttavat kuluttajissa usein katumuksen ja häpeän tunnetta. Heräteostos saatetaan piilottaa kaappiin pois näkyvistä. Koti- ja etämyynnissä (verkkokauppa, postimyynti) lakisääteinen palautusoikeus suojelee katuvaa kuluttajaa, ja vastaavaa palautus- ja vaihtomahdollisuutta tarjoavat usein vapaaehtoisesti myös muut kauppiaat.
Nuorilla hallitsematon ostokäyttäytyminen voi aiheuttaa maksuvaikeuksia ja oman talouden hallinnan menettämistä. Vuonna 1999 julkaistussa haastattelututkimuksessa 18 prosenttia naisvastaajista kertoi ostosten aiheuttamista maksuvaikeuksista.
Georg Andersen

Georg Andersen (s. 7. tammikuuta 1963) on norjalainen kuulantyöntäjä. Hänen parhaita saavutuksiaan olivat kuulantyönnössä sisäratojen EM- ja MM-pronssit vuonna 1989 tuloksilla 20,22 ja 20,98 sekä ulkoratojen EM-pronssi vuonna 1990 tuloksella 20,71. Norjan mestaruuden Andersen voitti neljä kertaa vuosina 1987, 1988, 1990 ja 1995.
Andersen oli hopealla myös Tokion MM-kilpailuissa vuonna 1991 työnnettyään tuloksen 20,81, mutta hänen suorituksensa hylättiin anabolisia steroideja sisältäneen dopingnäytteen vuoksi. Hän palasi dopingrikkeistään saamansa kilpailukiellon jälkeen kilpailemaan vielä vuoden 1995 MM-kisoihin mutta jäi tuolloin karsintaan tuloksella 18,84.
Andersen ehti uransa aikana edustaa kolme eri seuraa: IK Granea, IK Tjalvea ja Urædd Friidrettiä.
Siviiliammatiltaan Andersen on poliisi. Myös hänen poikansa Stian Andersen oli urheilija, joka kilpaili yleisurheilun moniotteluissa junioreiden arvokisatasolla saavuttamatta kuitenkaan suurempaa menestystä.
Natriumditioniitti

Natriumditioniitti (Na2S2O4) on natrium- ja ditioniitti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa pelkistimenä paperi- ja tekstiiliteollisuudessa sekä orgaanisissa synteeseissä. Sitä ei pidä sekoittaa natriumditionaattiin, joka on ominaisuuksiltaan hyvin erilainen yhdiste.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa natriumditioniitti on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen dihydraatti (Na2S2O4·2H2O). Natriumditioniitti liukenee kohtalaisesti, mutta vesiliuokset ovat alttiita hapettumiselle. Erityisesti happamissa olosuhteissa ne hapettuvat natriumvetysulfiittia ja natriumtiosulfaattia sisältäviksi liuoksiksi. Kuumennettaessa kosteaa tai kuivaa natriumditioniittia se hajoaa kiivaasti muodostaen rikkidioksidia. Yhdiste on hyvin voimakas pelkistin ja pelkistää jalometallien kuten kullan, hopean ja kuparin ionien lisäksi myös lyijyn, vismutin ja antimonin ionit metallisiksi alkuaineiksi. Orgaanisista funktionaalisista ryhmistä natriumditioniitti pelkistää atso-, diatso-, nitro-, nitroso- ja karbonyyliryhmät. Voimakkaan pelkistyskyvyn vuoksi kaupallisen natriumditioniitin joukkoon lisätään stabilisaattoriksi vesiliuokseen tyypillisesti joko glyserolia, formaldehydiä, asetonia tai kiinteään yhdisteeseen sinkkioksidia.
Valmistus ja käyttö.
Natriumditioniittia voidaan valmistaa pelkistämällä natriumvetysulfiittia rikkihapokkeen läsnä ollessa metallisen sinkin, natriumformiaatin, natriumamalgaamin tai elektrolyyttisen pelkistyksen avulla. Muita tapoja yhdisteen valmistamiseen ovat sinkkidiotioniitin ja natriumhydroksidin välinen reaktio ja rikkidioksidin pelkistäminen johtamalla sitä emäksiseen natriumboorihydridiliuokseen.
Zn + 2 NaHSO3 + H2SO3 → Na2S2O4 + ZnSO3 + 2 H2O
NaBH4 + 8 NaOH + 8 SO2 → 4 Na2S2O4 + NaBO2 + 6 H2O
Natriumditioniitin käyttö perustuu sen suureen pelkistyskykyyn. Sitä käytetään muun muassa sellun ja tekstiilien valkaisemiseen ja tekstiilien kyyppivärjäyksessä veteen liukenemattomien väriaineiden pelkistämiseen veteen liukeneviksi leukomuodoiksi esimerkiksi värjätessä kankaita indigolla. Yhdistettä käytetään myös pelkistimenä orgaanisissa synteeseissä sekä reagenssina analyyttisessä kemiassa esimerkiksi kaasuanalyyseissä.
Hallaus

Hallaus (murresana, tarkoittaa joko "halausta" tai "hallan vaikutusta") on Pohjois-Suomen merkittävin nykykirjallisuuden aikakauskirja. Se on kaunokirjallista tekstimateriaalia kuten runoja, novelleja ja sarjakuvia sisältävä kausijulkaisu, joka sijoittuu lehden ja antologian välimaastoon. Hallauksen ensimmäinen numero ilmestyi syyskuussa 2005. Sanataideyhdistys Huutomerkki ry vastaa Hallauksen julkaisemisesta. Hallaus on Kultti ry:n (Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liiton) jäsenlehti.
Lehtien teemat ja värit.
1. Hallaus, violetti
2. Rakkaus, vaaleanpunainen
3. Kuolema, tummanvihreä
4. Joulu, oranssi
5. Merkit ja merkitys, turkoosi
6. Kekkonen, sininen
7. Jumala, vaalean keltainen
8. Aika ,vaalean ruskea
9. Oulun palo, punainen
10. Minuus ja muotti, musta
11. Kritiikki, hopea ja sininen
12. Reikä ja paikka, tumman sininen
13. Valo, valkoinen
14. Järjettömyys ja tunteet, ruskea
15. Lapin legendat ja lorut, vaalean vihreä
16. Tyttötaide, tumman punainen
17. Juhlat, harmaa
17B. PopUp-Hallaus: Myytit
18. Kanssakulkijamme eläimet, sininen
19. Harhat, keltavihreä
20. Venäjä, punainen ja keltainen
21. Muisti, sininen ja valkoinen
22. Raja, vihreä, keltainen ja valkoinen
23. Päätös, keltainen ja punainen
24. Japani, punavalkoinen
25. Suomi 2.0 eli Suomen tulevaisuus, sinivalkoinen
26. Pohjoismaat, sinipunakeltavalkoinen
Jørgen Løvland

Jørgen Løvland (3. helmikuuta 1848 Evje – 21. elokuuta 1922 Oslo) oli norjalainen opettaja ja liberaalipuolueen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 23. lokakuuta 1907 – 19. maaliskuuta 1908. Lisäksi hän oli Norjan ensimmäinen ulkoministeri vuosina 1905–08. Vuosina 1915–20 hän toimi kirkko- ja opetusministerinä ja vuosina 1898–99 sekä 1900–03 työministerinä. Hän puolusti kahden kansalliskielen (kirja- ja uusnorja) yhdenvertaista asemaa.
Gunnar Knudsen

Gunnar Knudsen (19. syyskuuta 1848 – 1. joulukuuta 1928) oli norjalainen laivanvarustaja ja Liberaalipuolueen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 1908–1910 ja 1913–1920. Hän toimi aktiivisesti maansa sähköistämisessä ja vesivoiman valjastamisessa.
Eduard von Schleich

Eduard Ritter von Schleich (9. elokuuta 1888 München, Saksa – 15. marraskuuta 1947 Baijeri, Saksa) oli ensimmäisen maailmansodan ja toisen maailmansodan hävittäjä-ässä ja Luftwaffen kenraali.
Ensimmäinen maailmansota.
Ensimmäisessä maailmansodassa Schleich saavutti 35 pudotusta. Hän lensi mustaksi maalatulla koneella, ja Liitoutuneiden lentäjät kutsuivatkin häntä "mustaksi ritariksi" sen vuoksi. Sodan aikana hänelle myönnettiin ensimmäisen ja toisen luokan rautaristit ja Pour le Mérite jonka myöntämisen jälkeen keisari Vilhelm II aateloi hänet.
Rauhan aika.
Vuonna 1937 Schleich siirrettiin johtamaan JG 234 II laivuetta. Vuonna 1938 Schleich nimitettiin everstiksi ylennettynä uuden hävittäjärykmenti JG 132:n komentajaksi (nimettiin sittemmin Jagdgeschwader 26 ”Schlageter”ksi). Uusi hävittäjärykmentti osallistui aktiivisesti Reininmaan jälleenmiehitykseen.
Toinen maailmansota.
Toisessa maailmansodassa Schleich toimi aluksi hävittäjälentokoulun komentajana ja sen jälkeen Romanian ilmavoimien kouluttajana.
Punaisen Ristin Nuorten turvatalo

Punaisen Ristin Nuorten turvatalo on Suomen Punaisen Ristin ylläpitämä sisätila, jonka tarkoitus on antaa apua ja tukea 12–29-vuotiaille nuorille ja heidän perheilleen pulma- ja kriisitilanteissa. Nuorten turvatalot tarjoavat muun muassa keskusteluapua, nuorille aikuisille tukea itsenäistymisen sekä tarvittaessa väliaikaisen yöpymispaikan. 
Nuorten turvatalojen palvelut ovat maksuttomia. Nuorten turvatalo auttaa monella kielellä, tarvittaessa tulkin avulla. Nuori tai perhe voi hakeutua tai soittaa turvataloon ilman lähetettä ja ajanvarausta talojen aukioloaikoina. Nuorten turvatalot sijaitsevat Helsingissä, Espoossa, Vantaalla, Turussa ja Tampereella. Varsinaisten turvatalojen lisäksi Suomen Punainen Risti tarjoaa nuorille keskusteluapua verkossa valtakunnallisen Nettiturvis-palvelun kautta. 
Toiminta ja palvelut.
Nuori voi tulla turvatalolle vain juttelemaan. Turvatalo on avoinna joka päivä illasta aamuun klo 17–10. Tarpeen vaatiessa Nuorten turvatalosta saa väliaikaisen yöpymispaikan. Nuorelle majoitus on maksuton eikä hän tarvitse sitä varten lähetettä. 
Nuorten turvatalot tarjoavat keskusteluapua nuorille ja läheisille kaikkiin asioihin liittyen. Keskusteluapu on maksutonta. Nettiturvis on valtakunnallinen palvelu, joka tarjoaa matalan kynnyksen keskusteluapua nuorille ja heidän läheisilleen. Nettiturviksen tapaamiset ovat etätapaamisia.
Nuorella on mahdollisuus saada turvatalolta yksilöllistä tukea oman, tasapainoisen elämän aloittamiseksi. Työskentely perustuu luottamukselliseen ohjaukseen, jossa huomioidaan myös nuoren perhe. Nuorten ja perheiden tukemisen lisäksi turvatalot tekevät jatkuvaa yhteistyötä esimerkiksi koulujen ja muiden nuoren kannalta hyödyllisten tahojen kanssa. Itsenäistymisen tuki on omana palvelumuotonaan Helsingin, Tampereen ja Espoon turvataloissa. Turussa on mahdollisuus saada läheisneuvonpidon apua. 
Turvataloja pitävät yhteistyössä auki vapaaehtoistyöntekijät ja vakituiset ammattityöntekijät.
Amir Arsalan-e namdar

Amir Arsalan-e namdar (”Kuuluisa Amir Arsalan”) on vuonna 1955 valmistunut iranilainen seikkailuelokuva. Samannimiseen kertomukseen perustuvan elokuvan on ohjannut Shapur Yasami. Sen pääosaa esittää Iloosh Khoshabe.
Juoni.
Amir Arsalan saapuu Istanbuliin, jossa hän rakastuu Petros-kuninkaan tyttäreen Farrokhiin. Farrokh katoaa salaperäisesti ja Shams-visiirin auttama Arsalan lähtee etsimään häntä. Monien seikkailujen jälkeen Arsalan pelastaa Farrokhin. He palaavat Istanbuliin ja menevät naimisiin.
Tuotanto ja vastaanotto.
Mustavalkoinen "Amir Arsalan-e namdar" perustuu šaahi Nasser al-Din Shah Qajarin tarinankertojan Mohammad Ali Naqib al-Mamalekin proosakertomukseen, jonka vanhin käsikirjoitus on vuodelta 1887/1888. Se oli kehonrakentajana ja painijana tunnetun Iloosh Khoshaben ensimmäinen elokuvarooli. Majid Vafadarin Karim Fakourin sanoihin säveltämät laulut esittää suosittu laulaja Parvaneh.
Kömpelösti toteutettu "Amir Arsalan-e namdar" oli suositun tarinansa ansiosta iranilaisen elokuvan siihen asti suurin yleisömenestys. Sen suosiota yritettiin hyödyntää Shapur Yasamin seuraavana vuonna valmistuneessa "Ghezel Arsalanissa", joka perustuu samaan aiheeseen. Esmail Kushan ohjasi tarinasta uuden värillisen version vuonna 1966.
Vegard Heggem

Vegard Heggem (s. 13. heinäkuuta 1975 Trondheim) on norjalainen entinen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja.
Seurajoukkueura.
Heggem edusti ammattilaisuransa aikana vain kahta seuraa. Hän pelasi Norjan pääsarjan Tippeligaenin Rosenborgissa kolme täyttä kautta (1995–1997) voittaen mestaruuden jokaisena kautena ja lisäksi Norjan cupin kaudella 1995. Heggem ehti aloittaa seurassa myös kauden 1998, mutta siirtyi kaudeksi 1998–1999 Englannin Valioliigan Liverpooliin. Hän kuului seuran runkopelaajiin kahden ensimmäisen kautensa ajan. Kesällä 2000 Heggemin vanha akillesjännevamma uusiutui EM-kilpailuissa 2000. Loukkaantumisen jälkeen hän ei enää yltänyt entiselle tasolleen, vaan pelasi seuraavan kauden aikana vain kolme ja sitä seuraavien kahden kauden aikana ei ainuttakaan liigaottelua. Heggem lopetti uransa kauden 2002–2003 jälkeen vain 27-vuotiaana.
Maajoukkueura.
Norjan A-maajoukkueessa Heggem pelasi 20 ottelua ja teki yhden maalin vuosina 1998–2000. Hän oli mukana MM-kilpailuissa 1998 ja EM-kilpailuissa 2000.
Mysteeri (kappale)

Mysteeri on marraskuussa 2001 ilmestynyt Yön single, jonka nimikappale on yksi aikaisemmin syyskuussa julkaistun kokoelma-albumin "Legenda" uusista lauluista. Sen kaksi muuta kappaletta ovat yhtyeen vanhaa tuotantoa ja ne on äänitetty Yön 20-vuotisjuhlakiertueen konsertissa Tampereen Tullikamarilla, jossa mukana oli myös yhtyeen alkuperäisjäsen Jussi Hakulinen. "Joutsenlaulu" kuului tuolloin Yön keikkasettiin ensimmäistä kertaa sitten vuonna 1985 tapahtuneen Hakulisen eron.
Singlen nimikappale "Mysteeri" on Eppu Normaali -yhtyeen Pantse Syrjän säveltämä. Olli Lindholm on kuvaillut sen alkuperäistä muotoa liian monimutkaiseksi hänen laulutaidoilleen, eikä kappaletta myöskään ole kuultu keikoilla kovin paljon.
Jose Molina

Jose Molina (s. 1971 San Juan, Puerto Rico, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän on käsikirjoittanut scifi-sarjoja, kuten "Dark Angel" (2000–2002) ja "Firefly" (2002), ja jaksoja televisiosarjoissa "Vampyyripäiväkirjat" (2009–) ja "Agent Carter" (2015). Lisäksi hän on työskennellyt muun muassa rikosdraamoissa "" (1999–) ja "Ilman johtolankaa" (2002–2009).
Vidar Riseth

Vidar Riseth (s. 21. huhtikuuta 1972 Frosta) on norjalainen entinen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura.
Riseth aloitti ammattilaisuransa Rosenborgissa. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa yhden Norjan pääsarjan ottelun kaudella 1992, jolla joukkue voitti sekä sarjan mestaruuden että Norjan cupin. Rosenborg voitti mestaruuden myös seuraavalla kaudella Risethin pelatessa kymmenen ottelua. Kaudeksi 1994 hän siirtyi samassa sarjassa pelaavaan Kongsvingeriin, jossa sai enemmän vastuuta. Riseth pelasi 18 sarjaottelua ensimmäisellä kaudellaan, 24 ottelua kaudella 1995 ja 14 ottelua kaudella 1996. Kaudella 1995–1996 hän pelasi lisäksi 11 ottelua Englannin 1. divisioonan Luton Townissa.
Kaudeksi 1996–1997 Riseth siirtyi ulkomaille pysyvällä siirrolla, kun Itävallan Bundesliigan LASK Linz hankki hänet. Riseth kuului joukkueen runkopelaajiin kahden kauden ajan. Hän ehti aloittaa seurassa myös kauden 1998–1999, mutta siirtyi pian sen alkamisen jälkeen Skotlannin Valioliigan Celticiin. Riseth edusti Celticiä myös seuraavalla kaudella ja pelasi vielä yhden ottelun kaudella 2000–20001, kunnes siirtyi Saksan Bundesliigan 1860 Müncheniin.
Kaudeksi 2003 Riseth palasi Tippeligaeniin ja Rosenborgiin. Hän pelasi seurassa tällä kertaa viisi kautta voittaen kolme Norjan-mestaruutta (2003, 2004, 2006) ja Norjan cupin kaudella 2003. Vuosina 2008–2010 Riseth edusti Norjan pääsarjan pienempiä seuroja Lillestrømiä, Strømsgodsetia ja Kongsvingeriä, johon hän palasi kaudeksi 2010, jonka jälkeen päätti uransa.
Maajoukkueura.
Norjan A-maajoukkueessa Riseth pelasi vuosina 1997–2007 yhteensä 52 ottelua, joissa hän teki neljä maalia. Hän pelasi vähintään yhden A-maaottelun 11 peräkkäisenä vuotena. Riseth oli mukana MM-kilpailuissa 1998 – joissa hän pelasi kaikissa Norjan neljässä ottelussa – ja EM-kilpailuissa 2000.
Saavutukset.
Rosenborg:
Ylimarkun kirkko

Ylimarkun kirkko () on Närpiön Ylimarkkuun vuosina 1875–1878 rakennettu Närpiön seurakunnan puinen sisäviisteinen tasavartinen ristikirkko. Kirkon suunnitteli Theodor Granstedt. Ristikeskustassa on särmäkartion varaan rakennettu nelisivuinen lyhty. Sisäkatteena on puupylväiden kannattelema paneelikate. Kirkkoa on korjattu 1927 sisältä, 1955, 1956 ja 1967, jolloin ulkomaalaus uusittiin. Erillinen puinen uusgotiikkaa edustava kellotapuli on rakennettu 1876, sen kellot ovat vuosilta 1771, 1884 ja 1897. Kirkon pinta-ala on 660 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 1200 hengelle. Kirkon 17-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1976, mutta kirkossa on lisäksi Närpiön kirkosta 1881 siirretyt Olof Hedlundin 1747 valmistamat alun perin 6-äänikertaiset urut. Ne uudistettiin ja laajennettiin 8-äänikertaisiksi vuonna 1899. Alttaritaulu "Golgata" on Axel Haartmanin 1933 maalaama. Kirkon alkuperäinen ulkoseinien väri oli keltainen, mutta väritystä muutettiin 1967 arkkitehti Krister Korpelan ehdotuksesta. Ulkoseinät ovat kahta eri violetin värisävyä, kulmalaudat valkoiset ja koristukset harmaansiniset.
Geir Einang

 
Geir Einang (s. 8. maaliskuuta 1965 Øvre Årdal, Årdal, Sognin ja Fjordanen lääni) on norjalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Vestre Slidre IL -seuraa.
Einang kuului pronssia saaneisiin Norjan viestijoukkueisiin MM-kilpailuissa Feistritz an der Draussa 1989 ja Lahdessa 1991. Lahdessa 1991 hän sijoittui lisäksi viidenneksi pikakilpailussa (10 km) ja kuudenneksi normaalimatkalla (20 km). Calgaryn olympialaisissa 1988 hän oli pikakilpailussa yhdestoista. 
Einang sijoittui maailmancupissa kolmanneksi Holmenkollenin pikakilpailussa 1988. Hän voitti pikakilpailun Norjan-mestaruuden 1988.
Sverre Istad

 
Sverre Istad (s. 3. tammikuuta 1965 Voss) on norjalainen ampumahiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Voss IL -seuraa.
Istad kuului joukkuekilpailun hopeaa saaneeseen Norjan joukkueeseen Lahden MM-kilpailuissa 1991. Samojen kisojen pikakilpailussa (10 km) hän oli yhdeksäs. Hän sijoittui pikakilpailussa 28:nneksi Lake Placidin MM-kilpailuissa 1987 ja 30:nneksi Calgaryn olympialaisissa 1988.
Istad voitti pikakilpailun Norjan-mestaruuden 1990.
Ivar Ulekleiv

 
Ivar Ulekleiv (s. 22. toukokuuta 1966 Dombås, Dovre, Opplandin lääni) on norjalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Dovre Skiskytterlag -seuraa.
Ulekleiv kuului joukkuekilpailun hopeaa saaneeseen Norjan joukkueeseen Lahden MM-kilpailuissa 1991. Hän sijoittui pikakilpailussa (10 km) 21:nneksi Borovetsin MM-kilpailuissa 1993. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän oli pikakilpailussa neljästoista ja viestissä seitsemäs.
Ulekleiv voitti pikakilpailun Norjan-mestaruuden 1993.
Sigurd Stenius

Carl Sigurd Stenius (10. toukokuuta 1878 Helsinki – 6. toukokuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja toimitusjohtaja. Hän oli keskeisessä asemassa Helsingin Munkkiniemen kaupunginosan rakentamisessa.
Elämä.
Steniuksen vanhemmat olivat kauppapuutarhuri, Haagan huvilakaupungin perustaja Mårten Gabriel Stenius ja Olga Emilia Brander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1900.
Stenius toimi Helsingin maanviljelys- ja kauppakemian laboratorion assistenttina 1900–1902 ja hydrografis-biologisen kommission assistenttina 1902–1908. Hän toimi sitten maanmyyntiyhtiö Aktiebolaget M.G. Steniuksen toimitusjohtajana vuodesta 1908 alkaen. Tämä yhtiö osti vuonna 1910 suurimman osan Munkkiniemen kartanon maa-alueista kartanon omistaneelta kenraali Georg Edvard Ramsayltä ja tilasi omistamilleen maa-alueille arkkitehti Eliel Saariselta vuonna 1915 valmistuneen kunnianhimoisen Munkkiniemi–Haaga-suunnitelman, josta toteutui kuitenkin vain pieni osa. Stenius-yhtiön maille perustettiin 1920 Huopalahden kunta, josta erotettiin 1923 Haagan kauppala. Molemmat liitettiin Helsinkiin 1946. Stenius oli M. G. Stenius-yhtiön toimitusjohtajana aina vuoteen 1938 saakka, jolloin Helsingin kaupunki osti yhtiön osakkeet.
Stenius oli Helsingin pitäjän kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana 1908–1916, Huopalahden kunnallislautakunnan puheenjohtajana 1920–1924 ja Huopalahden kunnanvaltuutettuna 1925–1936. Hän oli myös Huopalahden seurakunnan kirkkoneuvoston ja kirkkovaltuuston jäsenenä.
Yksityiselämä.
Stenius oli naimisissa 1910–1924 filosofian maisteri Sigrid Helene Danielssonin (k. 1924) ja vuodesta 1927 Svea Söderströmin kanssa.
Sigurd Steniuksen ja hänen vaimojensa hauta sijaitsee Sigurd Steniuksen puistossa Munkkiniemessä.
Frode Løberg

 
Frode Løberg (s. 23. tammikuuta 1963 Elverum, Hedmarkin lääni) on norjalainen ampumahiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Elverum IL -seuraa.
Løberg kuului joukkuekilpailun hopeaa saaneeseen Norjan joukkueeseen Lahden MM-kilpailuissa 1991. Hän sijoittui Calgaryn olympialaisissa 1988 pikakilpailussa (10 km) 14:nneksi, normaalimatkalla (20 km) 20:nneksi ja viestissä kuudenneksi. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän oli normaalimatkalla kahdeksas ja viestissä viides.
Løberg voitti Norjan-mestaruuden normaalimatkalla 1989 ja 1990 sekä pikakilpailussa 1989.
Villa Rana

Villa Rana on arkkitehti Yrjö Blomstedtin suunnittelema jugend-tyylinen rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä. Se valmistui vuonna 1905, ja siinä oli Jyväskylän seminaarin piirustus- ja veistosalit 1950-luvun loppuun saakka. Sittemmin Villa Ranassa on ollut Jyväskylän yliopiston toimitiloja, mutta yliopisto luopui rakennuksen käytöstä sen kalliin vuokran vuoksi. Sitä esitettiin vuonna 2015 Europa Nostran listalle Euroopan uhanalaisimmista kulttuuriperintökohteista, mutta se ei tullut valituksi, vaan Suomesta listalle valittiin Helsinki-Malmin lentoasema.
1960-luvulla rakennus oli purku-uhan alla, mutta se pelastui, kun seminaari ja silloinen Kasvatusopillinen korkeakoulu ottivat sen käyttöön. Rakennus sai 1960-luvulla nimen sammakkoaiheisen ornamentiikkansa mukaan. Siellä oli Historian ja etnologian laitoksen työtiloja sekä Blomstedtin ja Paulaharjun mukaan nimetyt luentosalit.
Marraskuussa 2016 Suomen Yliopistokiinteistöt myi Villa Ranan Keski-Suomen suojeltavat museokiinteistöt Oy:lle. Kesällä 2021 kiinteistössä avattiin Kulttuuritalo Villa Rana. Sitä ylläpitää Jyväskylän kulttuuritalon tukiyhdistys ry, ja vakituisia vuokralaisia ovat Jyväskylän festivaaliyhdistys (Jyväskylän Kesä), Keski-Suomen elokuvakeskus, Keski-Suomen Tanssin Keskus, Lastenmusiikkiorkesteri Loiskis ja Teatterikone. Rakennuksessa toimii myös ravintola, jolla on sisäkahvilan lisäksi kesäisin terassi, jonka vieressä aukeaa Jyväskylän yliopiston kasvitieteellinen puutarha.
Outokummun kirkko

Outokummun kirkko on Outokummussa sijaitseva suorakaiteinen rapatusta tiilestä tehty pitkäkirkko. Kirkon suunnittelun aloitti Bertel Liljequist ja viimeisteli Samuel Salvesen. 
Kirkon toiselta sivulta ulkonee kaksikerroksinen siipirakennus ja alttaripäädystä kapeampi ja matalampi kuori, jonka sivulla on sakasti. Siipirakennuksen seurakuntasali voidaan yhdistää kirkkosaliin. Kirkossa on jyrkkälapeinen satulakatto, toisen sivun ikkunat ovat tasa- ja toisen kiilapäätteiset. Sisäkatteena on puinen taitekatto. Kattoratsastaja toimii kellotelineenä pääsisäänkäynnin harjalla. Kirkon pinta-ala on 245 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 350 + 300 hengelle. Kirkon 20 + 2 -äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1956. Alttarilla on risti. 
Kirkossa tehtiin peruskorjaus 1977–1978, jonka suunnitteli Erkki Helasvuo. Siinä muun muassa uudistettiin penkit ja kuori ja rakennettiin kappeli alakertaan. Vuonna 2000 tehtiin maalaus- ja saneeraustyö, jonka suunnitteli arkkitehti Aulis Jääskeläinen ja vuonna 2007 saneerattiin kirkon alakerran tiloja. Uudet tekstiilit kirkkoon on suunnitellut Hanna Korvela.
Arnaía

Arnaía () on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Aristotéliin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αρναίας, "Dimotikí Enótita Arnaías") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Chalkidikín alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 6 063 ja varsinaisen Arnaían kaupungin väkiluku 2 300 (vuonna 2011).
Arnaía sijaitsee linnuntietä noin 60 kilometriä Thessalonikista itäkaakkoon. Kaupungin nimi oli vuoteen 1928 saakka "Liarígkovi" (Λιαρίγκοβη). Arnaía oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Aristotéliin kunnaksi yhdessä Panagían ja Stágira-Ákanthoksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Arnaía on Ierissóksen, Pyhän vuoren ja Ardamérin hiippakunnan piispanistuin ja siellä sijaitsee hiippakunnan katedraali, Pyhän Stefanoksen katedraali ("Mitropolitikós Naós Agíou Stefánou").
Kunnallisyksikön osat.
Arnaían kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Delvináki

Delvináki (; ) on Kreikan kylä sekä samanniminen Pogónin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Δελβινακίου, "Dimotikí Enótita Delvinakíou") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Ioánninan alueyksikössä Epeiroksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 2 540 ja varsinaisen Delvinákin kylän väkiluku 772 (vuonna 2011).
Delvinákin kylä sijaitsee Kreikan luoteisosassa Albanian rajan pinnassa. Delvináki oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Pogónin kunnaksi yhdessä Áno Kalamáksen, Áno Pogónin, Kalpákin, Lávdanin ja Pogonianín kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Delvináki on Dryïnoúpoliksen (Drópolin), Pogonianín ja Kónitsan hiippakunnan piispanistuin ja siellä sijaitsee hiippakunnan katedraali.
Kunnallisyksikön osat.
Delvinákin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Gouménissa

Gouménissa () on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Paionían kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Γουμένισσας, "Dimotikí Enótita Gouménissas") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Kilkíksen alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 6 130 ja varsinaisen Gouménissan kaupungin väkiluku 3 609 (vuonna 2011).
Gouménissa sijaitsee Kreikan pohjoisosassa lähellä Pohjois-Makedonian rajaa. Gouménissa oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Paionían kunnaksi yhdessä Axioúpolin, Evropóksen, Livádian ja Polýkastron kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Gouménissa on Gouménissan, Axioúpolin ja Polýkastron hiippakunnan piispanistuin ja siellä sijaitsee hiippakunnan katedraali, Pyhän Georgioksen katedraali ("Mitropolitikós Naós Agíou Georgíou").
Kunnallisyksikön osat.
Gouménissan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Kastráki (Tríkala)

Kastráki (; ) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Metéoran kuntaan, Tríkalan alueyksikköön ja Thessalian alueeseen. Kylän väkiluku on 1 117 (vuonna 2011).
Kastráki sijaitsee Thessalian tasangon itälaidalla noin kilometrin Kalampákan kaupungista luoteeseen. Se muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Καστρακίου, "Topikí Koinótita Kastrakíou"). Kylä tunnetaan Kalampákan tavoin siitä, että se sijaitsee aivan Metéoran tunnettujen Píndos-vuoristoon kuuluvien kalliomuodostelmien juurella. Metéoran luonto- ja luostarialue on Unescon maailmanperintökohde. Kastrákin kylä on suosittu Metéorassa vierailevien turistien yöpymispaikka sekä muun muassa kalliokiipeilijöiden tukikohta. Kastrákista on matkaa alueen lähimpään toiminnassa olevaan luostariin eli Pyhän Nikolaoksen luostariin noin kilometri. Kylän pääelinkeino on turismi.
Kylän nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa sen kirkot. Panagía Doúpianin kirkko, joka liittyy Metéoran luostareiden historiaan, on bysanttilaiselta ajalta 1000-luvulta tai 1100-luvun alusta. Adráchtin Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen kirkko ("Koimíseos tis Theotókou") on kolmelaivainen basilika, jonka koristelu on 1500-luvulta. Pyhän Nikolaoksen kirkon ("Ágios Nikólaos") ja Pyhän Athanasioksen kirkon ("Ágios Athanásios") seinämaalaukset ovat 1700-luvun lopulta. Mandilán Pyhän Georgioksen luostari ("Moní Agíou Georgíou Mandilá") on 1300-luvulta.
Kými

Kými (; myös "Kími") on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Kými-Alivérin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Κύμης, "Dimotikí Enótita Kýmis") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Euboian saarella, Euboian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 7 112 ja varsinaisen Kýmin kaupungin väkiluku 2 383 (vuonna 2011).
Kými sijaitsee Euboian keskiosissa noin kaksi kilometriä saaren itärannasta. Sen ranta-asutus Paralía Kýmis sijaitsee Egeanmeren rannalla. Kaupunki on perinyt tai ottanut nimensä antiikin ajan Kymen kaupungista, joka sijaitsi sen lähellä. Kými oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kými-Alivérin kunnaksi yhdessä Avlónaksen, Dýstoksen, Konístreen ja Taminaíoin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kými on Karystían ja Skýroksen hiippakunnan piispanistuin ja siellä sijaitsee hiippakunnan katedraali.
Kunnallisyksikön osat.
Kýmin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Kuusjärven kirkko

Kuusjärven kirkko on Outokummun Kuusjärvellä sijaitseva uusgotiikkaa edustava, vuonna 1878 rakennettu päätytornillinen pitkäkirkko, jonka suunnitteli lääninarkkitehti Ferdinand Öhman. Kirkon pitkiltä sivuilta ulkonee lähellä kuoripäätyä poikkilaiva ja kuoripäästä kapeampi ja matalampi sakasti. Torni päättyy huippuun, yksi kelloista on vuodelta 1878. Runkohuoneessa on satulakatto, kirkkosalissa on sisäkatteena puinen taitekatto. Kirkkoa on korjattu 1926, 1949, 1953 ja 1979. Istumapaikkoja siellä on 660 hengelle. Kirkon 12-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas vuonna 1915. Alttaritaulun "Ristiinaulittu" on maalannut Eino Härkönen 1914.
Kirkon alttarivaatetuksen on suunnitellut Dora Jung, sitä on täydennetty Hanna Korvelan suunnittelemilla tekstiileillä. Sähkölämmitys kirkkoon tuli vasta vuonna 1983. Kirkkopuiston sankarihautojen sankaripatsaan on suunnitellut Gunnar Finne. 
Kirkko toimi silloisen Kuusjärven seurakunnan pääkirkkona vuoteen 1968 asti, jolloin Kuusjärven kunta muutti nimensä Outokummun kauppalaksi ja samalla seurakunta vaihtoi myös nimensä Outokummun seurakunnaksi. Tällöin uudeksi pääkirkoksi tuli Outokummun kirkko. Nykyään kirkko kuuluu Outokummun ja Polvijärven seurakunnalle.
Kirkko on talvisin pois käytöstä, mutta kesäisin siellä järjestetään jumalanpalveluksia ja konsertteja.
Beth Shalomin synagoga

Beth Shalomin synagoga (, ) on synagoga Ateenassa Kreikassa. Se on kaupungin pääsynagoga ja sijaitsee Kerameikóksen kaupunginosassa lähellä antiikin Kerameikoksen arkeologista aluetta.
Synagoga rakennettiin vuonna 1935 vastapäätä Ateenan vanhempaa vuonna 1904 rakennettua synagogaa. Syynä uuden synagogan rakentamiseen oli se, että kaupunkiin muutti paljon juutalaisia pakolaisia Vähästä-Aasiasta. Synagogarakennus on tehty Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista ja edustaa yksinkertaista uusklassista (uuskreikkalaista) arkkitehtuuria. Synagogan nimi on suomeksi ”Rauhan talo”.
Synagogarakennus kunnostettiin vuonna 1975. Synagoga seuraa sefardijuutalaista perinnettä. Vanhaa synagogaa käytetään nykyisin ainoastaan suurina juhlapäivinä.
Fetihién moskeija

Fetihién moskeija tai Fethiyen moskeija (, , ”Valloituksen moskeija”) on entinen moskeija Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsee Roomalaisen agoran arkeologisen alueen pohjoislaidalla Aérideen kaupunginosassa Plákassa.
Moskeija on rakennettu noin vuonna 1668–1670. Sen nimi viittaa kuitenkin ilmeisesti paikalla aiemmin olleeseen moskeijaan, joka rakennettiin 1400-luvun jälkimmäisellä puoliskolla sen jälkeen, kun Mehmed II Valloittaja oli vieraillut Ateenassa vuonna 1458. Tämän vuoksi myös paikalla nykyisin oleva rakennus on joskus ajoitettu virheellisesti 1400-luvulle. Alkuperäisen moskeijan tarkoituksena oli juhlistaa Konstantinopolin valloitusta. Se rakennettiin keskibysanttilaisen basilikakirkon paikalle. Rakennus tunnettiin myös nimellä ”Vehnätorin moskeija” (τζαμί του Σταροπάζαρου, "Tzamí tou Staropázarou"), koska se sijaitsi lähellä toria.
Vuosien 1687–1688 venetsialaisvalloituksen aikana moskeija toimi katolisena Dionysios Areopagitalle pyhitettynä kirkkona. Tämän jälkeen se toimi jälleen moskeijana osmanivallan ajan loppuun vuoteen 1821 saakka. Tämän jälkeen rakennusta käytettiin jonkin aikaa Muusien ystävien kouluna. Vuodesta 1843 se oli Kreikan armeijan käytössä sekä muun muassa vankilana. Nykyisin rakennus on Ateenan arkeologisen seuran omistuksessa. Se on osa Roomalaisen agoran arkeologista aluetta ja toimii arkeologisen aineiston säilytyspaikkana.
Moskeijan yhteydessä oli aiemmin minareetti, mutta se purettiin 1800-luvulla. Nykyisin moskeijaa pidetään yhtenä merkittävimmistä osmaniajan jäänteistä Ateenassa. Turkki on vaatinut rakennuksen avaamista jälleen moskeijaksi.
Tzistarákiksen moskeija

Tzistarákiksen moskeija (, myös "Tzisdarakiksen moskeija"; ) on entinen moskeija Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsee Monastiráki-aukion laidalla Ateenan vanhassakaupungissa. Rakennuksessa toimii nykyään osa Kreikkalaisen kansantaiteen museosta.
Moskeija rakennettiin vuonna 1759. Sen rakennutti Ateenan tuolloinen osmanikuvernööri Mustafá Agá Tzistarákis. Perimätiedon mukaan rakentamista varten kaadettiin yksi Olympoksen Zeuksen temppelin jäljellä olleista pylväistä, jotta sen marmorit voitiin polttaa kalkiksi. Todennäköisempää kuitenkin on, että pylväs olisi otettu aivan rakennuksen vieressä sijaitsevasta Hadrianuksen kirjastosta. Moskeija tunnettiin sijaintinsa mukaan myös nimillä ”Alemman lähteen moskeija” (Τζαμί του Κάτω Σιντριβανιού, "Tzamí tou Káto Sintrivanioú") ja ”Alatorin moskeija” (Τζαμί του Κάτω Παζαριού, "Tzámi tou Káto Pazarioú"), koska se sijaitsi lähellä Ateenan antiikin aikaista Agoraa.
Rakennus oli moskeijana vain joitakin vuosikymmeniä, kunnes osmanivalta päättyi 1800-luvun alkupuolella. Tuolloin moskeijan minareetti purettiin ja rakennusta käytettiin moneen eri tarkoitukseen. Se oli muun muassa Kreikan armeijan käytössä sekä vankilana. Vastaperustettu kansantaiteen museo sijoitettiin rakennukseen vuonna 1918. Samalla rakennus kunnostettiin alkuperäiseen asuunsa. Museon pääosat siirrettiin uudempiin tiloihin vuonna 1973, ja tämän jälkeen rakennuksessa on säilytetty museon keramiikkakokoelmaa.
Emissioni

Emissioni Oy oli suomalainen vuosina 1915–1924 toiminut kehitys- ja sijoitusyhtiö joka toimi muun muassa osakeantien järjestäjänä. Yhtiö oli Suomen ensimmäinen kehitysyhtiö.
Yhtiön perustivat 1915 Privatbankenin johtaja Axel Ehrnrooth, liikemies Leopold Lerche, Kansallis-Osake-Pankin pääjohtaja J. K. Paasikivi, Otto Stenroth ja Julius Tallberg. Perustajat omistivat kukin 1,25% yhtiön osakkeista ja loput osakkeista tarjottiin yleisön merkittäväksi. Yhtiön osakepääoma oli perustamisvaiheessa 4 miljoonaa markkaa ja sen toimitusjohtajana oli Erik von Frenckell. Yhtiön osake oli noteerattuna Helsingin pörssissä vuosina 1917–1924 ja sillä käytiin vilkasta kauppaa mutta osakkeen kurssi laski kuitenkin koko ajan 300 markasta 40 markkaan.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjän ruplaan sovellettiin yliarvostettua pakkokurssia ja Venäjän sotatarviketeollisuuden suuren tavarakysynnän takia Suomeen virtasi runsaasti ruplia jotka Suomen Pankki joutui vaihtamaan markoiksi. Tämä rahavirta ja Suomessa länsikaupan tyrehtymisen takia vallinnut tavarapula johtivat inflaatioon ja keinotteluun sijoittajien etsiessä rahoilleen tuottavia sijoituskohteita ja tähän vaiheeseen ajoittui myös Emissioniosakeyhtiön perustaminen. Keinotteluraha kanavoitui erityisesti valuuttakauppaan ja Helsingin pörssin kautta osakkeisiin. Suomeen perustettiin vuosina 1916–1917 kuusi uutta liikepankkia ja osakemarkkinat lähtivät voimakkaaseen nousuun vuoden 1916 jälkipuoliskolta alkaen. Osakkeiden kurssit kääntyivät laskuun vasta vuoden 1919 jälkeen. 
Eric von Frenckellin johtajakaudella Emissioniosakeyhtiö käynnisti useita kunnianhimoisia hankkeita jotka kuitenkin raukenivat pian tappiota tuottavina. Näitä olivat yritys perustaa venäläis-suomalainen suurpankki 1916, lentokonetehdas 1917, voimalaitos Viroon 1917 ja lentoyhtiö 1918. 
Emissioniosakeyhtiö osti 1916 turkulaisen Aktiebolaget Crichtonin osakkeet yhtiön perustajilta veljeksiltä Ernst ja Magnus Dahlström. Emissioniosakeyhtiö myi Chrichtonin osake-enemmistön 1919 ja luopui kokonaan omistuksestaan 1924. Vuonna 1921 Emissioniosakeyhtiö fuusioitiin vuonna 1916 perustetun Allan Hjeltin pankkiiriliikkeen kanssa. Emissioniosakeyhtiötä käytettiin myös sen taustalla olleiden liikepankkien osakekurssien tukemisoperaatioihin.
Emissioniosakeyhtiö oli mukana myös 1915 perustetun Aavasaksa Oy:n puuhiomohankkeessa. Hiomo valmistui Tornionjokilaaksoon 1919 mutta se suljettiin kannattamattomana jo 1922. Muita yhtiöitä joissa Emissiooniosakeyhtiö oli mukana olivat muun muassa "Auran sokeritehdas", Juurikorven Tehtaat, Ahjon konepaja Oy, "Hangon vapaasatama Oy" ja J. D. Stenberg &amp; Söner.
Yhtiön toiminta päätettiin lopettaa 1924 ja virallisesti se lakkasi olemasta 1928. Viimeksi yhtiön toimitusjohtajana oli 1920–1924 Allan Hjelt.
Léopold Survage

Léopold Frédéric Léopoldowitsch Survage alkujaan "Leopold Friedrich Sturzwage" (31. heinäkuuta 1879 Lappeenranta – 31. lokakuuta 1968 Pariisi) oli ranskalainen maalari. Hän syntyi Lappeenrannassa (eräiden lähteiden mukaan Moskovassa).
Elämä.
Survage harrasti pienenä pianonsoittoa, koska hänen suomalainen isänsä oli töissä pianotehtaalla. Hän muutti 1900-luvun alussa tyttöystävänsä kanssa Pariisiin, jossa hän toimi pianonvirittäjänä. Hän alkoi maalata vuonna 1913. Myöhemmin hän muutti Nizzaan. Survage otettiin Légion d’honneurin jäseneksi vuonna 1963, ja hän kuoli viisi vuotta myöhemmin.
Amedeo Modiglianin teos "Taidemaalari Léopold Survagen muotokuva" on Ateneumin taidemuseossa.
Otto Bahr Halvorsen

Otto Bahr Halvorsen (28. toukokuuta 1872 – 23. toukokuuta 1923) oli norjalainen lakimies ja konservatiivipuolueen (Høyre) poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 21. kesäkuuta 1920 – 22. kesäkuuta 1921 ja 6. maaliskuuta – 23. toukokuuta 1923.
Eirik Bakke

Eirik Bakke (s. 13. syyskuuta 1977 Sogndal) on norjalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli keskikenttäpelaaja. Peliuransa jälkeen Bakke siirtyi valmentajaksi. Hän toimi vuosina 2015–2021 Sogndal Fotballin päävalmentajana. Elokuusta 2023 lähtien hän on toiminut Lillestrømin päävalmentajana.
Pelaajaura.
Seurajoukkueura.
Bakke aloitti uransa miesten tasolla Norjan toiseksi korkeimman sarjatason Sogndalissa kaudella 1993. Hän edusti seuraa seitsemän kautta pelaten 49 ottelua Norjan pääsarjassa ja 50 ottelua toiseksi korkeimmalla tasolla. Kesällä 1999 Bakke siirtyi Englannin Valioliigan Leeds Unitediin 2,6 miljoonan euron siirtosummalla. Neljä ensimmäistä kauttaan seurassa hän lukeutui avainpelaajiin pelaten niiden aikana yhteensä 118 ottelua Valioliigassa. Tämän jälkeen Bakken uraa varjostivat loukkaantumiset. Kaudella 2003–2004 hänen vastuunsa jäi vähäiseksi nilkka- ja polvivammojen vuoksi, ja heinäkuussa 2004 hän loukkaantui vakavasti ruotsalaista Piteåta vastaan pelatussa harjoitusottelussa. Bakke pelasi lopulta kaudella 2004–2005 vain yhden sarjaottelun Englannin mestaruussarjaan pudonneessa joukkueessa.
Kauden 2005–2006 Bakke pelasi lainassa Valioliigan Aston Villassa. Tämän jälkeen hän edusti Leeds Unitedia vielä reilun kauden ajan Mestaruussarjassa. Elokuussa 2006 Bakke palasi ilmaisella siirrolla Norjaan, Brannin joukkueeseen. Hän pelasi seurassa viisi liigakautta ja voitti Norjan-mestaruuden kaudella 2007. Uransa kahdeksi viimeiseksi kaudeksi (2011–2012) Bakke palasi Sogndaliin.
Maajoukkueura.
Bakke pelasi Norjan poikien ja nuorten maajoukkueissa yhteensä 67 ottelua, joissa hän teki 15 maalia. A-maajoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä 20. tammikuuta 1999 Israelia vastaan pelatussa ystävyysottelussa Nils Johan Sembin alaisuudessa. Yhteensä hän pelasi A-maajoukkueessa 26 ottelua vuosina 1999–2005 ja yhden ottelun vuonna 2008. Bakke oli mukana EM-kilpailuissa 2000.
Saavutukset pekaajana.
Brann:
Valmennusura.
Bakke aloitti vuonna 2015 jo pelaajana edustamansa Sogndalin päävalmentajana. Debyyttikaudellaan päävalmentajana Bakke luotsasi Sogndalin Norjan 1. divisioonan voittoon. Tuloksen myötä seura nousi kaudeksi 2016 takaisin Tippeligaeniin. Sogndal pelasi Bakken alaisuudessa kaksi kautta pääsarjassa, mutta putosi kauden 2017 päätteeksi takaisin Adecco-liigaan. Bakke jatkoi seuran päävalmentajana putoamisesta huolimatta, muttei onnistunut enää nostamaan Sogndalia takaisin liigatasolle. Hän jätti seuran vuoden 2021 lopussa valmennettuaan Sogndalia seitsemän kautta.
Elokuussa 2023 Bakke palasi valmennustehtäviin Norjan liigan Lillestrømin uutena päävalmentajana.
Monowi

Monowi on kylä Nebraskassa, Yhdysvalloissa. Vuoden 2010 väestölaskennan mukaan kylässä asuu vain yksi henkilö, mikä tekee kylästä Yhdysvaltojen pienimmän kunnan ().
Tšekkiläiset maahanmuuttajat perustivat Monowin vuonna 1902. Nimensä kylä sai intiaanikielien preeriakukkaa tarkoittavasta sanasta. Monowi kasvoi 1920-luvulle saakka, jolloin sen asukasluku oli 150. Kylässä oli tuolloin posti, lukio, kaksi pankkia ja kirkko. Monowin asukkaat ovat pikkuhiljaa muuttaneet töiden perässä maaseudulta kaupunkeihin ja jäljelle jäi vain Elsie Eiler ja hänen aviomiehensä Rudy Eiler. Aviomiehen kuoltua vuonna 2004 Elsie Eilerista tuli kylän ainoa asukas.
Elsie Eiler on kunnan pormestari, ravintoloitsija ja kirjastonhoitaja. Hänen kunnallisverollaan ylläpidetään Monowin katuvaloja. Kylän ainoa tulonlähde on ravintola Monowi Tavern.
Suomen Vientipankki

Suomen Vientipankki Osakeyhtiö (nimi vuoteen 1923 "Paloheimo ja kumpp. Pankki Oy") oli suomalainen vuonna 1918 perustettu liikepankki, joka teki konkurssin 1931. Pankin perustajiin kuuluivat K. A. Paloheimo, Arvi Henrik Paloheimo, Jaakko Yrjö-Koskinen, Aarno Yrjö-Koskinen, Paavo Paloheimo, Toivo T. Kaila ja S. J. Pentti.
Agentuuri- ja välitysliikkeenä vuoden 1918 alusta toiminut "Paloheimo &amp; K:i" muuttui jo samana vuonna liikepankiksi nimellä "Paloheimo &amp; K:i Pankkiosakeyhtiö". Sen tarkoitus oli rahoittaa Suomen ja Venäjän välistä kauppaa. Pankki aloitti toimintansa yleisenä liikepankkina vuonna 1920. Osakepääoma oli 12 miljoonaa markkaa.
Pankki perustettiin alun perin hankkimaan ulkomailta luottoja Paloheimon veljesten liiketoimia varten. Vuoden 1923 nimenmuutoksen jälkeen Vientipankki ryhtyi harjoittamaan myös talletuspankkitoimintaa, mutta sen siteet Paloheimon sukuun säilyivät edelleen. Pankki oli jo 1920-luvulla vaikeuksissa, kun suuri osa sen varoista oli sidottuna Paloheimon suvun yrityksille annettuihin jäädytettyihin lainoihin. Pankki hankki 1920-luvun lopulla talletuksia hyvin korkeilla jopa 12-14% koroilla. Pankki joutui sitten 1930-luvun laman alkaessa suuriin vaikeuksiin ja lopulta pankki suljettiin heinäkuun lopulla 1931 ja se asetettiin konkurssiin.
Vientipankin konkurssin seurauksena pankin taustavoimiin kuulunut K. A. Paloheimo menetti suurimman osan omaisuudestaan. Pankkia johtanut K. A. Paloheimon poika Arvi Henrik Paloheimo (1888-1940) tuomittiin pankkimääräysten rikkomisesta 8 kuukauden vankeusrangaistukseen mutta presidentti P. E. Svinhufvud armahti hänet. Konkurssi johti myös pankkilainsäädännön kiristymiseen vuoden 1933 pankkilain myötä niin että Kansallis-Osake-Pankin silloinen pääjohtaja J. K. Paasikivi kirjoitti päiväkirjassaan : ""Vientipankki ("roskapankki") on aikaansaanut paljon pahaa. Se on suurelta osin vaikuttanut uuden pankkilain laatimiseen ja sitä käytetään pelotteena tallettajiin, jotka siinä menettivät suuren osan talletuksistaan"".
Holkki (alus)

Holkki ( &lt; ’lastialus’) on keskiajalla ja vielä 1600-luvulla kirjallisissa lähteissä laajalla alueella Euroopassa käytössä ollut laivan nimitys, jolle ei ole tarkkaa määritelmää. Holkeiksi kutsutut alukset ovat olleet hyvin erilaisia. Holkki oli koggia suurempi ja merikelpoisempi, tasalaudoitettu kolmimastoinen alus, jonka taaimmassa mastossa oli latinalaispurje viiston puomin varassa. Yhtään holkkia ei ole säilynyt nykypäivään eikä edes jäännöksiä ole löydetty, joten holkin ulkonäkö on päätelty kolikoissa ja sineteissä esiintyvistä tyylitellyistä kuvista.
"Holkki" tarkoittaa myös vanhaa aluksenrunkoa, joka on riisuttu takilastaan ja jota käytetään varastona tai asuntona. Englannin kielessä sanan tämä merkitys esiintyi ensimmäistä kertaa 1670-luvulla.
Syangjan piirikunta

Syangjan piirikunta () on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Läntisen kehitysalueen Gandakin vyöhykkeellä. 
Idässä piirikunnan naapurina on Tanahun, etelässä Palpan, lännessä Gulmin ja Parbatin sekä pohjoisessa Kaskin piirikunta. 
Syangjan piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 289 148 ihmistä 68 881 perhekunnassa (2001: 317 320 as.). Piirikunnan pinta-ala on 1 164 neliökilometriä ja väestötiheys 248 as./km2. Hallinnollinen keskus on Putalibazarin kaupunki (aiempi nimi "Syangja"; 30 704 as., 2011). Vuonna 2011 piirikunnassa oli toinenkin kaupunki: Waling (24 006 as., 2011).
Hallinnollis-ekologisesti piirikunta ryhmitellään osaksi Nepalin Läntistä kumpuvyöhykkettä. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 53,6 % voidaan luokitella ylempään trooppiseen, 45,3 % subtrooppiseen ja hitunen (0,0 %) lauhkeaan kasvillisuusvyöhykkeeseen sekä 1,1 % vesistöihin kuuluvaksi.
Nepalin vuoden 2015 maanjäristyksen järistyskeskus sijaitsi Gandakin maakunnan koillisosassa Gorhkan piirikunnassa, melko lähellä Syangjaa. Piirikunta kärsi tuhoja tämän seurauksena, muun muassa tuhansia rakennuksia tuhoutui.
Abu Omar al-Shishani

 
Abu Omar al-Shishani () eli oikealta nimeltään Tarkhan Teimurazovitš Batirashvili (11. tammikuuta 1986 Akhmeta Gruusian SNT, Neuvostoliitto – maaliskuu 2016 Rakka, Syyria) oli Isis-järjestön keskeinen johtaja ja sotilaallinen komentaja. Maaliskuun 2016 alussa julkaistujen vahvistamattomien viranomaistietojen mukaan hän sai surmansa Koillis-Syyriassa al-Shadadin kaupungissa Yhdysvaltain tekemässä ilmaiskussa.
Elämäkerta.
Tarkhan Batirashvili syntyi Birkianin kylässä Georgian Pankisin solassa vuonna 1986. Al-Shishani kuului Pankisin solassa Georgiassa elävään kistien tšetšeeniheimoon melkhien klaaniin ja hänen isänsä on kristitty georgialainen Teimuraz Batirashvili äidin ollessa muslimi ja kisti. Hän suoritti varusmiespalveluksen Georgian armeijassa vuosina 2006–2007 ja jäi sinne töihin sotamiehenä. Venäjän–Georgian sodan aikana vuonna 2008 hän yleni Georgian armeijan tiedusteluyksikön kersantiksi ja otti osaa Tskhinvalin taisteluun. Vuonna 2010 hän sai tuberkuloosijn ja hänet todettiin kyvyttömäksi palvelukseen. Hänet erotettiin armeijasta ja muutamaa kuukautta myöhemmin hänet pidätettiin aseiden laittomasta ostamisesta ja varastoinnista. Hän sai kolmen vuoden vankilatuomion, mutta hänet vapautettiin etuajassa huonon terveydentilan takia.
Vapautumisensa jälkeen Batirashvili matkusti Syyriaan, jossa hän nousi sotakokemuksiensa avulla nopeasti kapinallisten joukossa. Hän komensi aluksi al-Qaidaan liitettyä Jaysh al-Muhajirin wa al-Ansar -nimistä ryhmittymää, joka koostui lähinnä ulkomaalaisista taistelijoista ja heistä osa oli Batirashvili tavoin tšetšeenejä. Batirashvilin saama salanimi "Shishani" tarkoittaa arabiaksi tšetšeeniä. Vuoden 2013 puolivälissä hän liittyi Isis-järjestöön, jonka johtaja Abu Bakr al-Baghdadi nimitti hänet järjestön pohjoisalueiden komentajaksi.
Yhdysvallat teki 4. maaliskuuta 2016 ilmaiskun Shaddadiin kaupungin lähistöllä Koillis-Syyriassa. Isku kohdistui autokolonnaan, jonka kyydissä al-Shishani oli. Ensimmäisten tietojen mukaan al-Shishani ei kuitenkaan saanut surmaansa välittömästi. Syrian Observatory for Human Rights -järjestön lähteiden mukaan häntä hoidettiin iskun jälkeen haavoittuneena raqqalaisessa sairaalassa. Saman järjestön mukaan hän oli ollut iskun jälkeen useamman päivän ajan kliinisesti kuollut. Pentagon vahvisti pitävänsä al-Shishania kuolleena 15. maaliskuuta. Isis vahvisti heinäkuussa 2016 al-Shishanin kuolleen, muuta järjestön uutisjulkaisu Amaqin mukaan al-Shishani kuoli Irakin Shirqatin kaupungissa.