tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lumijoen vaakuna

Lumijoen vaakuna on Lumijoen kunnan tunnus, joka on samalla puhuva vaakuna.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä alainen aaltokoroinen hirsi, jonka yläpuolella lumikide; molemmat hopeaa.” Vaakunan ovat suunnitelleet Toivo Mikkonen ja Kaj Kajander, ja Lumijoen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 22. huhtikuuta 1969. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 11. heinäkuuta samana vuonna.
Jalkaninjat

Jalkaninjat () tai Jalkasotilaat () ovat IDW-kustantamon sarjakuvissa esiintyviä ninjoja. Kevin Eastmanin ja Peter Lairdin luomat hahmot esiintyivät ensimmäisen kerran vuonna 1984 "Teenage Mutant Ninja Turtles" -sarjakuvalehden ensimmäisessä numerossa. Jalkaninjat ovat alin ryhmä Silppurin johtamassa Jalkaklaanissa.
Sarjakuva.
Jalkaninjat ovat Oroku Sakin ja myöhemmin Karain uskollisia alaisia. Ne ovat hyvin koulutettuja ninjoja, joiden taitotaso on hivenen heikompi, kuin Turtleseilla. Jalkaninjat ovat usein aseistettu katana-miekalla, keihäällä, kamalla, nunchakuilla, tikareilla, puukoilla ja joskus myös jousipyssyllä tai konepistoolilla. Jalkaninjat on puettu yleensä joko mustan tai neilikan värisiin tunikoihin, kokokasvon peittävään naamioon ja muutamalla olkapäitä suojaavilla haarniskoilla.
Jalkaninjat olivat pitkään Silppurin alias Oroku Sakin alaisia siihen asti kunnes hänet tapettiin. Ne jakaantuivat omiin pieniin ryhmiin ja taistelivat New Yorkin hallinnasta siihen asti kunnes Japanin jalkaklaanin johtaja Karai nousi Yhdysvaltain klaanin johtoon kukistettuaan neljä jalkaeliitin ninjaa.
Muissa medioissa.
Animaatio.
Turtles – mutanttikilpikonnat.
Vuoden 1987 Turtles – mutanttikilpikonnat sarjassa Jalkaninjat esiintyivät Silppurin luomina robotteina aloittaessaan New Yorkin valtaamisen. Ne olivat kuitenkin tehottomia kamppailuissa ja hajosivat helposti.
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat.
Jalkaninjat esiintyivät useaan otteeseen Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat -sarjassa, jossa ne olivat sarjakuvan tavoin Silppurin alaisena ja olivat osa Jalkaklaania. Ne eivät puhuneet sarjan aikana mitään, mutta olivat erittäin vaarallisia ja hyvin koulutettuja.
Sarjan aikana Jalkaninjoista esiintyi useita eriversioita. Ensimmäinen erityisversio oli Teknoninjat, joille Baxter Stockman oli kehittänyt haarniskan, jonka avulla he kykenivät muuttumaan näkymättömäksi. Taitavimpia klaanin ninjoista ovat neljä Eliittininjaa, jotka toimivat toisinaan kenttäkomentajina tärkeimmissä tehtävissä. Kullakin on eri ase: kolmikärki, keihäs, kirves ja kaksiteräinen miekka. Uusimpina erikoisninjoina ovat Jalka-mechit, Utromien exo-pukujen teknologiaan pohjautuvat robottininjat. Loput olivat lähinnä pukeutuneet sukellusasuun tai olivat normaalia jalkaninjaa isompikokoisia.
Elokuvat.
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat.
Ensimmäisessä elokuvassa Silppuri värväsi teini-ikäisiä nuoria kaduilta ja opetti heille ninjutsua. Sittemmin he nostivat New Yorkin rikollisuuden määrää erinäisillä varkauksilla.
TMNT.
Neljännessä elokuvassa Jalkaninjat olivat Silppurin kadottua Karain alaisuudessa. He etsivät hänen johdollaan Max Wintersille kolmeatoista hirviötä, jotka olivat levittäytyneet pitkin New Yorkia. He saivat apua muinaisilta kivikenraaleilta, jotka nappasivat hirviöt talteen. Myöhemmin elokuvan lopulla joukko Jalkaninjoja taisteli Turtleseja ja heidän apureitaan Aprilia ja Casey Jonesia vastaan.
Sen jälkeen kivikenraali Aquila pyytää jalkaninjoja liittymään heihin, mutta Karai kieltäytyy jonka jälkeen Jalkaninjat auttavat löytämään viimeisen hirviön jonka Aprilin ja Casey tulisi hakea Winters Toweriin.
UE Sant Andreu

Unió Esportiva Sant Andreu on jalkapalloseura, joka tulee Barcelonan kaupungista Espanjasta. Joukkue on perustettu vuonna 1925 ja se pelaa tällä hetkellä maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Sen kotistadionina toimii 15 000 paikkainen Camp Municipal Narcís Sala.
Historia.
Joukkue on pelannut suurimman osan historiastaan alimalla kansallisella sarjatasolla Tercera Divisiónissa. Toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa se pelasi ensimmäistä kertaa kaudella 1950–1951. Kauden 1952–1953 jälkeen se putosi takaisin Tercera Divisióniin, jossa se pelasi kauteen 1968–1969 asti. Historiansa pisimmän yhtenäisen ajanjakson Segunda Divisiónissa se pelasi vuosina 1969–1977. Kaudeksi 1977–1978 joukkue putosi Segunda División B:hen, joka otettiin ensimmäistä kertaa käyttöön sitten kauden 1928–1929.
Tomorrow’s Dream

Tomorrow's Dream on brittiläisen Black Sabbath -yhtyeen kappale, joka julkaistiin vuonna 1972 yhtyeen neljännellä albumilla "Vol. 4" sekä erikseen singlenä. Kappale on yhtyeen yhdessä tekemä. Singlen b-puolen niin ikään yhtyeen yhdessä tekemä instrumentaali ”Laguna Sunrise” on sekin "Vol. 4" -albumilta.
”Tomorrow’s Dream” toimi Black Sabbathin vuosien 1972–74 kiertueilla konserttien avauskappaleena.
Suomessa "Musa"-lehden lokakuun 1972 numerossa singlen arvosteli Waldemar Wallenius. Hän kirjoittaa ”Tomorrow’s Dreamissa” olevan hyvin väsynyt riffi, josta yhtye ei jaksa saada mitään irti. B-puoli ”Laguna Sunrisea” hän kuvailee Living Strings -tyyppiseksi tunnelmapalaksi, ”mutta paremmat miehet ovat tästäkin aiheesta tehneet parempaa jälkeä”. Singlen arvosanaksi hän antaa yhden tähden viidestä mahdollisesta.
Kappaleet singlellä.
A-puoli
B-puoli
Lähde:
Schloss Hof

Schloss Hof on Eugen Savoijilaisen 1720-luvun loppupuolella itselleen maalaisasunnoksi rakennuttama, myöhemmin keisarinna Maria Teresian miehelleen Frans ensimmäiselle lahjaksi ostama palatsi Itävallassa, lähellä nykyisen Slovakian rajaa. Palatsi on nykyään yleisölle avoin matkailukohde.
Historia.
Eugen Savoijilainen rakennutti barokkityylisen Schloss Hofin itselleen maalaisasunnoksi 1720-luvun loppupuolella. Palatsin suunnitteli arkkitehti Johann Lukas von Hildebrandt, jolla oli käytettävissään Eugenin valtava omaisuus. Palatsialue on 50 hehtaarin kokoinen ja siihen kuuluu itse palatsin lisäksi suuri puutarha ja maatila. Palatsi valmistui pääpiirteissään vuoden 1730 tienoilla.
Keisarinna Maria Teresia osti palatsin Eugenin perillisiltä vuonna 1755 lahjaksi miehelleen Frans ensimmäiselle. Palatsi toimi keisariperheen yksityisenä loma-asuntona aina Fransin kuolemaan (1765) asti. Wienin hovin tiukkojen sääntöjen takia keisariperhettä seurasi aina lähes 200 palvelijaa, mistä aiheutui ajoittain majoitusongelmia. Tilanvähyyden vuoksi Maria Teresia rakennutti palatsiin kolmannen kerroksen vuoden 1770 tienoilla, jolloin palatsi sai hoviarkkitehti Franz Anton Hillebrandtin johdolla nykyisen klassistisen ulkoasunsa.
Maria Teresiaa seuranneet Habsburgien keisarit ja arkkiherttuat jättivät palatsin vähälle huomiolle ja luonto alkoi ottaa tilasta valtaa. 1800-luvun lopulla Frans Joosef I tyhjensi palatsin irtaimistosta ja muutti tilan sotilaiden harjoitusalueeksi. Luonnonvoimien lisäksi palatsialuetta tuhosivat nyt myös keisarilliset sotilaat ja heidän hevosensa. Palatsin irtaimisto siirrettiin Wieniin varastoon, minkä jälkeen sitä on käytetty niin keisarillisten palatsien kuin myöhemmin Itävalta-Unkarin hajottua myös Itävallan hallinnollisten rakennusten koristelussa. Schloss Hof pysyi kuitenkin sotilashallinnossa myös Wehrmachtin ja Puna-armeijan alaisuudessa.
Puna-armeijan poistuttua vuonna 1955 palatsin restaurointia on usein yritetty, mutta yritykset ovat aina kaatuneet rahan puutteeseen. Vuonna 2002 nimenomaan Schloss Hofin restaurointia varten perustettu säätiö aloitti kuitenkin palatsin laajamittaisen restauroinnin Maria Theresian aikaiseen loistoonsa. Esimerkiksi puutarha restauroitiin alkuperäisten suunnitelmien ja vanhojen maalausten perusteella. Palatsi avattiin yleisölle vuonna 2005.
Greatest Hits (Black Sabbathin vuoden 2009 albumi)

Greatest Hits on Black Sabbathin kesäkuussa 2009 vain Euroopassa julkaistu kokoelma-albumi, joka sisältää materiaalia ensimmäisen laulusolistin, Ozzy Osbournen, aikakaudelta 1970–1978. Levy on yhtyeen diskografiassa toinen samanniminen albumi, Black Sabbathin ensimmäinen "Greatest Hits" julkaistiin vuonna 1977.
Albumi sisältää kaikki yhtyeen alkuperäis-kokoonpanon klassikot (esim. "Paranoid", "Iron Man", "War Pigs"). Kappalemateriaali keskittyy lähinnä vuosiin 1970-1972. Vuosilta 1973-1978 on vain kaksi kappaletta, vuoden 1973 "Sabbath Bloody Sabbath" ja vuoden 1978 "Never Say Die". Albumeilta "Sabotage" (1975) ja "Technical Ecstasy" (1976) ei ole yhtään kappaletta. 
Tämän albumin sisältö julkaistiin uudelleen vuonna 2012 nimellä "Iron Man - The Best of".
Glen Rice

Glen Anthony Rice (s. 28. toukokuuta 1967 Flint, Michigan) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut koripalloilija. Pienenä laitahyökkääjänä ja heittävänä takamiehenä pelannut Rice voitti urallaan yhden NBA mestaruuden kaudella 1999–2000. Hänet valittiin kolmesti un, joista kerran Rice valittiin ottelun arvokkaimmaksi pelaajaksi. Rice on myös voittanut kerran n vuonna 1995 ja on kautta-aikain yhdeksänneksi tarkin kolmen pisteen heittäjä .400 prosentin tarkkuudella.
Rice edusti 15 kautta kestäneellä urallaan suurimmaksi osaksi Miami Heatia. Muut seurat olivat Charlotte Hornets, Los Angeles Lakers, New York Knicks, Houston Rockets ja Los Angeles Clippers.
Dan Majerle

Daniel Lewis Majerle (s. 9. syyskuuta 1965 Traverse City, Michigan) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut koripalloilija. Pienenä laitahyökkääjänä ja heittävänä takamiehenä pelannut Majerle valittiin urallaan kolmesti un.
Majerle edusti 14 kautta kestäneellä urallaan suurimmaksi osaksi Phoenix Sunsia. Muut seurat olivat Cleveland Cavaliers ja Miami Heat. Hän pelasi myös Yhdysvaltain maajoukkueessa ja oli saavuttamassa olympiapronssia vuonna 1988 sekä voittamassa MM-kultaa vuonna 1994.
Rehydroksylaatioajoitus

Rehydroksylaatioajoitus on menetelmä, jonka avulla voidaan määritellä keraamisten esineiden ikää. Arkeologinen materiaali on suurelta osin poltettua savea. Esineet reagoivat ilmassa olevan kosteuden kanssa ja niiden paino lisääntyy. Saviesineen materiaalin kiteet muuttuvat hitaasti ja niistä tulee kidevedellisiä. Rehydroksylaatio tapahtuu uudessa, vastapoltetussa esineessä nopeasti, mutta reaktio hidastuu pian ja jatkuu tuhansia vuosia.
Reaktio saadaan palautetuksi, nollatuksi, kun saviesinettä pidetään muutama tunti 500 °C:n lämpötilassa. Sen jälkeen reaktio alkaa jälleen alusta.
Esineen ikää määriteltäessä esinettä punnitaan nollauksen jälkeen tarkalla vaa'alla aluksi jopa minuutin välein. Väliaikaa pidennetään vähitellen ja muutaman päivän kuluttua saadaan arvoja, joilla selvitetään ajan ja massan kasvun riippuvuus, ja arvoista piirretään suora. On todettu, että poltettu saviesineen massan kasvu on verrannollinen ajan potenssiin 1/4. Mittausten perusteella saadaan selvitetyksi, miten massa kasvaa suhteessa ajan potenssiin 1/4. Kun esine on mitattu ennen kuumennusta, voidaan suoraa jatkaa ja päätellä esineen polttoaika.
Menetelmä on muita nykymenetelmiä tarkempi, mutta hyvin vanhojen, yli 10 000 vuoden ikäisten, esineiden arvioinnissa luotettavuus vähenee. Rehydroksylaatioon vaikuttavat ilman lämpötila ja kosteus sekä jonkin verran myös polttouunin lämpötila. Virhelähde on historian aikana tapahtunut tulipalo. Kun Canterburyn linnan tiilien ikää määriteltiin, tulos oli 66 vuotta. Linna oli kuitenkin osittain palanut toisen maailmansodan aikaisissa pommituksissa 1942, ja näin tiilien ikä oli nollautunut.
Menetelmää voivat käyttää myös ilmastontutkijat arvioidessaan maapallon ilmaston muutosta eri puolilla maailmaa.
HMS Meynell

HMS Meynell (viirinumero L82) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin I saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 11. huhtikuuta 1939 vuoden 1939 hätäohjelmassa () Swan Hunterilta Wallsendistä, missä köli laskettiin 10. elokuuta työnumerolla J4117. Alus laskettiin vesille 7. kesäkuuta 1940 ja valmistui 30. joulukuuta.
Palvelus.
Aluksen vastaanottokokeet aloitettiin 30. joulukuuta 1940. Koeajojen päättämiseksi alus siirtyi tammikuussa 1941 Scapa Flowhun samoin kuin varustamista varten. Aluksen miehistö oli tammikuun lopun koulutettavana Kotilaivastossa, kunnes helmikuussa alus siirrettiin Sheernessiin 21. hävittäjälaivueeseen.
Alus suojasi 3. helmikuuta apumiinalaiva "HMS Teviot Bankiä" laskettaessa itärannikon miinasulkua (operaatio BS50). Alus aloitti 7. helmikuuta operaatiosta vapauduttuaan laivueen mukana saattueiden suojaamisen sekä partioinnin Pohjanmerellä. Alus liittyi 15. helmikuuta 1943 "HMS Middletonin" ja "HMS Pytchleyn" kanssa paikallissaattajina saattueeseen JW53, mistä ne erkanivat 21. helmikuuta avomerisuojauksen saavuttua. Alus liittyi 9. maaliskuuta "Pytchleyn" kanssa saattueeseen RA53, josta ne erkanivat 13. maaliskuuta Loch Ewessä. Tehtävästä vapauduttuaan alus palasi laivueeseensa suojaamaan saattueita sekä valvomaan Pohjanmeren merenkulkua.
Alus taisteli 25. helmikuuta 1944 Great Yarmouthin edustalla Saksan laivaston E-veneitä vastaan suojatessaan saattuetta. Alus suojasi Pohjanmeren saattueita, kunnes se määrättiin huhtikuussa Normandian maihinnousun Force L:ään. "Meynell", "HMS Garth" ja korvetit "HMS Camellia" ja "HMS Charlock" muodostivat saattajaryhmä 101:n Noren kokoontumiskeskuksessa. Alus suojasi 6. kesäkuuta ryhmän mukana yhdeksän miehistönkuljetusaluksen ja kahdentoista muun aluksen muodostaman saattueen ETM1 Ranskan rannikolle. Seuraavana päivänä alus palasi Noreen, minkä jälkeen se jatkoi saattajaryhmän osana saattueiden suojaamista Noren ja sillanpään välillä. Alus palasi 5. heinäkuuta laivueeseensa vapauduttuaan operaatiosta. Se aloitti 10. heinäkuuta Pohjanmeren saattueiden suojaamisen sekä alueen valvonnan laivueen mukana.
Alus ajoi 10. lokakuuta karille, jolloin se vaurioitui pahoin. Se siirrettiin Lontooseen telakalle, mistä se palasi maaliskuussa 1945 laivueeseensa Sheernessissä. Euroopan sotatoimien päätyttyä aluksen aseet poistettiin ja se siirrettiin syyskuussa Rosythiin muutettavaksi ilmavoimien maalialukseksi. Alus palveli muutostöiden jälkeen Välimerellä maalialuksena, kunnes se 1947 poistettiin palveluksesta. Alus siirrettiin Sheernessiin reserviin, mistä se siirrettiin Harwichiin ja edelleen Barrowiin. Alus sijoitettiin poistolistalle ja myytiin 18. lokakuuta 1954 Ecuadorille.
BAE Presidente Velasco Ibarra.
Myynnin jälkeen alus siirrettiin modernisoitavaksi J. Samuel White and Companylle Cowesiin Isle of Wightiin. Elokuussa 1955 palvelukseen otettaessa se nimettiin "BAE Presidente Velasco Ibarraksi" runkonumerolla D02. Alus oli parikymmentä vuotta Ecuadorin laivastossa ennen kuin se poistettiin palveluksesta 5. toukokuuta 1978 ja romutettiin.
HMS Pytchley

HMS Pytchley (viirinumero L92) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin I saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 11. huhtikuuta 1939 työnumerolla J1111 vuoden 1939 laivasto-ohjelmassa Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 26. heinäkuuta. Alus laskettiin vesille 13. helmikuuta 1940 ja valmistui puolisen vuotta myöhemmin 23. lokakuuta.
Palvelus.
Alus jatkoi palvelustaan, kunnes se poistettiin elokuussa 1946 palveluksesta reserviin. Devonportista alus siirrettiin Cardiffiin, jossa sen aseistus poistettiin ennen poistolistalle sijoittamista. Alus myytiin 1956 BISCOlle ja se saapui 1. joulukuuta hinattuna E. Reesille Llanelliin romutettavaksi.
HMS Quorn (L66)

HMS Quorn (viirinumero L66) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin I saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 11. huhtikuuta 1939 työnumerolla J6633 vuoden 1939 laivasto-ohjelmassa J. Samuel White and Companyltä Cowesista Isle of Wightilta, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 26. heinäkuuta. Alus laskettiin vesille 27. maaliskuuta 1940. Valmistuksen aikana todettiin mekaanisia ongelmia ohjauksessa ja vuoto perässä. Alus valmistui 21. syyskuuta 1940.
Palvelus.
Aluksen keskilaivaan osui 3. elokuuta 1944 Le Havren edustalla räjähteillä täytetty moottorivene (Linsen). Alus katkesi kahtia ja kumpikin osa upposi nopeasti vieden mukanaan 130 miehistönjäsentä.
Fjodor Smolov

Fjodor Mihailovitš Smolov ("Фёдор Михайлович Смолов", s. 9. helmikuuta 1990 Saratov, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan La Ligan Celta Vigoa. Kotimaansa seurojen lisäksi hän on edustanut puoli vuotta lainalla alankomaalaista Feyenoordia. 186 senttimetriä pitkä Smolov on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Smolov pelasi Venäjän A-maajoukkueessa ensimmäisen ottelunsa marraskuussa 2012 Yhdysvaltoja vastaan ja teki heti yhden maalin. Hän on pelannut syyskuun 2019 puoliväliin mennessä 39 maaottelua ja tehnyt niissä 14 maalia. Hän pelasi Venäjän joukkueessa EM-kilpailuissa 2016, Maanosaliittojen cupissa 2017 ja MM-kilpailuissa 2018.
HMS Tynedale

HMS Tynedale (viirinumero L96) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin I saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 11. huhtikuuta 1939 vuoden 1939 laivasto-ohjelmassa työnumerolla J1471 Alexander Stephen and Sonsilta Linthousesta, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 27. heinäkuuta. Alus laskettiin vesille 5. kesäkuuta 1940 nimettynä Northumbriassa järjestetyn ketunmetsästyksen mukaan ja valmistui vielä saman vuoden lopulla 2. joulukuuta.
Palvelus.
Alukseen osui 12. joulukuuta 1943 Bougienlahdella Saksan laivaston sukellusveneen "U-593:n" laukaisema akustisesti maaliinhakeutuva GNAT-torpedo. Alus katkesi osumasta kahtia, mutta peräosa pysyi pinnalla pidempään, mikä mahdollisti siellä olleiden miesten pelastautumisen "INS Hyberabadiin" ja "HMT Hengistiin". Aluksella menehtyi 73 miehistönjäsentä.
HMS Whaddon

HMS Whaddon (viirinumero L45) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin I saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 11. huhtikuuta 1939 osana vuoden 1939 laivasto-ohjelmaa työnumerolla J1472 Alexander Stephen and Sonsilta Govanista, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 27. heinäkuuta. Alus laskettiin vesille 16. heinäkuuta 1940 nimettynä Buckinghamshiressä järjestetyn ketunmetsästyksen mukaan ja valmistui 28. helmikuuta 1941.
Palvelus.
Alus hinattiin 1954 Cardiffiin, jossa se sijoitettiin 1958 poistolistalle. Seuraavana vuonna alus myytiin BISCOlle ja saapui huhtikuussa Shipbreaking Industriesille Faslaneen romutettavaksi.
Sekou Cissé

Sekou Cissé (s. 23. toukokuuta 1985 Dabou, Norsunluurannikko) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, joka edustaa Alankomaiden pääsarjassa Eredivisiessä pelaavaa Feyenoordia.
Cissé siirtyi synnyinmaastaan Alankomaihin, Roda JC:en vuonna 2004 seurassa tuolloin pelanneen maanmiehen Arouna Konén suosituksesta. Cissén rooli Rodassa kasvoi Konén siirryttyä PSV Eindhoveniin vuonna 2005, ja vuonna 2006 AZ Alkmaaria valmentanut Louis van Gaal teki hänestä tarjouksen, johon olisi sisältynyt myös Adil Ramzin siirto Roda JC:een. Seura kuitenkin kieltäytyi neuvottelemasta siirrosta. Kaudella 2008-09 Cissén entistä paremmat peliesitykset herättivät kiinnostusta, ja hänet yhdistettiin huhuissa Feyenoordiin, PSV:iin ja Twenteen. Siirto Feyenoordin julkistettiin kauden päätteeksi 30. kesäkuuta ja se varmistui 5. heinäkuuta Cissén läpäistessä lääkärintarkastuksen. Hän allekirjoitti Feyenoordin kanssa viisivuotisen sopimuksen.
Cissé on edustanut Norsunluurannikkoa A-maajoukkuetasolla.
Korsikankoira

Korsikankoira (, ) on ranskalainen koirarotu. FCI ei ole hyväksynyt sitä, mutta Ranskan kennelliitto luokittelee sen FCI-ryhmään 5 (pystykorvat ja alkukantaiset koirat) ja alajaostoon 5.7 (alkukantaiset metsästyskoirat). Myös muut Alianza Canina Latina -järjestöön kuuluvat kennelliitot ovat tunnustaneet sen. Tämän lisäksi myös Sveitsin Kennelliitto Schweizerische Kynologische Gesellschaft on tunnustanut rodun.
Ulkonäkö.
Vaikka korsikankoira luokitellaan kotimaassaan virallisesti FCI:n 5-ryhmään, se muistuttaa kuitenkin ulkonäöllisesti eniten 2-ryhmän são miguelinfilan ja uruguayncimarrónin tyyppisiä mastiffeja. Se on keskikokoinen ja sillä on kevyt, mutta vankka rakenne. Silmät ovat soikeat, aavistuksen vinoasentoiset ja niiden väri vaihtelee pähkinänruskeasta tummanruskeaan. Korvat ovat keskipitkät, kolmiomaiset ja asennoltaan joko puolipystyt tai riippuvat (ruusukorvat tai v:n muotoiset korvat). Karvepeite on sileää ja vaihtelee lyhyestä keskipitkään. Väritys on yleensä juovikas (brindle) kellanruskealla (fawn) pohjavärillä, jossa mikä tahansa sävy vaaleasta tummaan on mahdollinen. Lisäksi sallitaan musta kellanruskein tai hiekanvärisin merkein (black &amp; tan) ja yksivärinen kellanruskea tai hiekanvärinen, jossa on mustia peitinkarvoja (soopeli/riistanväri). Myös musta maski sallitaan. On olemassa yksilöitä joilla on valkoinen rintakehä, mutta se luetaan virheeksi. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 46–58 cm ja narttujen 46–55 cm välillä – molemmilla sallitaan 1 cm:n poikkeama molempiin suuntiin.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on erittäin reviiritietoinen ja työskentelee sille vieraassa ympäristössä melko epävarmasti. Se suhtautuu epäluuloisesti vieraisiin ja puolustaa omistajansa omaisuutta kiivaasti. Se ei tule toimeen vieraiden koirien kanssa. Korsikankoira on älykäs, tasapainoinen, uskollinen, säyseä, rauhallinen ja omistajaansa erittäin kiintynyt. Kotioloissa se on hiljainen ja rauhallinen, mutta ulkona eloisa ja energinen. Se sopeutuu hyvin erilaisiin tilanteisiin ja ympäristöihin. Sen täytyy päästä metsästämään tai tekemään muuta työtä, sillä ilman oikeanlaista aktivointia se turhautuu. Se ei sovellu yksinomaan perhekoiraksi.
Alkuperä.
Korsikankoira polveutuu mahdollisesti muinaisesta sikakoirasta, jota käytettiin metsästys-, hälytys- ja vahtikoirana. Korsikan kaltaisille saarille saapui usein piraatteja, minkä vuoksi tarvittiin voimakkaita koiria puolustamaan kotia. Kirjallisia dokumentteja ja kuvituksia korsikankoirasta löytyy jo 1500-luvulta. Alun perin rotua käytettiin karjanajoon ja paimentamiseen, ja 1900-luvun alkuun asti sitä käytettiin myös laumojen vartioimiseen. Korsikan eristynyt sijainti ja koiran sopeutuvaisuus edesauttoivat sen kehittymistä noin vuoteen 1950 asti, jolloin mannermaisten rotujen suosio alkoi vaikuttaa negatiivisesti paikalliseen populaatioon. 1980-luvulla korsikankoirasta tuli jälleen saarella suosittu, erityisesti metsästyskoirana. Vuonna 1989 perustettiin "Association de Sauvegarde du Chien Corse", ja vuonna 2003 Ranskan kennelliitto hyväksyi rodun virallisesti.
Diges

Luovien alojen liiketoiminnan kehittämisyhdistys, Diges ry, on vuonna 2003 perustettu valtakunnallinen yhdistys, joka edistää luovien alojen pk-yritysten valmiuksia kannattavaan liiketoimintaan, auttaa alkuun alan uusia yrityksiä sekä edistää alan tuotekehitystoimintaa sparraamalla ja jalostamalla luovien alojen yrityksiä, yrittäjiksi aikovia sekä innovatiivisia t&amp;k-hankkeita.
Yhdistyksen perustajia ovat SATU ry, MindTrek ry ja Musiikkituottajat – IFPI Finland ry. Tällä hetkellä yhdistyksen jäseninä ovat Arkkitehtitoimistojen liitto ry, Design Forum Finland/Suomen Taideteollisuusyhdistys ry, Suomen riippumattomien levy- ja tuotantoyhtiöiden IndieCo ry, MindTrek ry sekä SATU ry.
Luovat alat.
Eri maista löytyy erilaisia määritelmiä luoville toimialoille (creative industries). Yhtä yhtenäistä, globaalia määritelmää ei toistaiseksi ole olemassa, sillä jokainen maa on määritellyt alat omista lähtökohdistaan. Määrittelyongelmaan on kiinnitetty huomiota lähes jokaisessa alaa koskevassa, viimeisen kymmenen vuoden aikana valmistuneessa julkaisussa. Kansallisia määritelmiä on kuitenkin tehty eri puolilla maailmaa. Laajimman näkemyksen mukaan luovat alat sisältävät kaikki alat, jotka synnyttävät tekijänoikeuksia, patentteja tai tuotemerkkejä. Tällöin ne nähdään liiketoimintana, joka perustuu aineettoman omaisuuden kaupalliselle hyödyntämiselle. Määrittely on toistaiseksi avoin, sillä luovat alat muuttuvat ja kehittyvät koko ajan. Nopean teknisen kehityksen vuoksi luoviin aloihin voi tulevaisuudessa liittyä aloja, joita ei Suomessa vielä tunnisteta luoviksi aloiksi tai ne ovat tällä hetkellä marginaalisia. 
Luoviin aloihin kuuluvat kauppa- ja teollisuusministeriön vuonna 2007 julkaiseman ”Luovien alojen yrittäjyyden kehittämisstrategia 2015”:n mukaisesti:
Julkaisuja.
Diges ry on tuottanut erilaisia luovaan alaan ja sen kehittämiseen liittyviä julkaisuja. Näitä ovat mm.:
Adam Deacon

Adam Deacon (s. 4. maaliskuuta 1983) on englantilainen näyttelijä ja räppäri, joka sai näkyvyyttä näyteltyään elokuvassa "Kidulthood" (2006) ja sen jatko-osassa "Adulthood" (2008). Deacon on myös kirjailija ja ohjaaja.
Adam Deacon kasvoi englantilaisen äitinsä kanssa Stoke Newingtonin alueella Itä-Lontoossa. Hänen marokkolainen isänsä erosi hänen äidistään hänen ollessaan kaksivuotias. Deacon voitti Orange BAFTA Rising Star Awardin vuonna 2012. Palkinto myönnetään vuosittain elokuva-alan uusille kyvyille.
Abel Maldonado

Abel Maldonado (s. 21. elokuuta 1967 Santa Maria, Kalifornia) on yhdysvaltalainen poliitikko sekä Kalifornian osavaltion 47. varakuvernööri. Hän aloitti varakuvernöörinä huhtikuussa 2010 ja toimi tehtävässä tammikuuhun 2011 asti. Hän edustaa Yhdysvaltain republikaanista puoluetta.
Maldonado syntyi meksikolais-amerikkalaiseen perheeseen. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijöitä, jotka viljelivät mansikoita. Maldonadon valmistuttua Santa Maria High Schoolista hän lähti opiskelemaan San Luis Obispossa sijaitsevaan California Polytechnic State Universityyn.
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1992

18. jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut pelattiin Senegalissa 12.–26. tammikuuta 1992. Turnauksen voitti ensimmäistä kertaa Norsunluurannikko.
Maalintekijät.
4 maalia
3 maalia
2 maalia
Eino Mäkinen (elo- ja valokuvaaja)

Eino Evert Mäkinen (13. tammikuuta 1908 Helsinki – 4. huhtikuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja ja elokuvien kuvaaja, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Taavetti Evert Mäkinen ja Hilja Kristina Oksman. Puoliso (vuodesta 1930) oli Sigrid (Sirkka) Keinänen.
Eino Mäkinen teki monipuolisen uran sekä valokuvaajana että elokuvaajana. Diagnoosi (sokeutumiseen johtaneesta) näkökentän hitaasta supistumisesta ei estänyt 19-vuotiasta Mäkistä ryhtymästä vapaan valokuvaajan, toimittajan ja näyttelysuunnittelijan tehtäviin jo vuonna 1926, vuotta ennen ylioppilaaksi pääsyään. 
Vuosina 1932−1935 Mäkinen toimi dokumenttielokuvistaan tunnetun Aho &amp; Soldan Oy:n sivutoimisena kuvaajana. Vuodesta 1936 hän työskenteli kuuden vuoden ajan kotimaista kansanperinnettä taltioineen Kansatieteellinen Filmi Oy:n pääkuvaajana ja sivutoimisena toimitusjohtajana. Yhtiö tuotti lyhyen taipaleensa aikana yli 30 tasokasta lyhytelokuvaa. Jo filmaushetkellä katoamassa olleet työmenetelmät ja -taidot (esim. kaskenpoltto, ruuhenveisto) heräävät eloon Mäkisen 1930-luvun kuvissa. Kuulusimmat elokuvansa hän teki yhdessä Kustaa Vilkunan kanssa.
Sotavuosina (1941−1944) Eino Mäkinen toimi päämajan kuvaosaston tk-kuvaajana. 1940-luvun jälkipuoliskolla Mäkinen teki yhteistyötä mm. Erik Blombergin kanssa vapaan elokuvaajan ominaisuudessa. Blomberg ja Mäkinen palkittiin Jussi-patsaalla Porojen parissa -dokumenttielokuvan (1947) kuvauksesta. 
1940-luvun viimeisinä vuosina Mäkinen keskittyi kuvateosten toimittamiseen, mitä työtä jatkui aina 1960-luvun loppuun asti. 
Valokuvaajana myös kansainvälisellä tasolla arvostusta nauttinut veteraani sai elämäntyö-Jussin vuonna 1981. 
Suomen Kulttuurirahasto on julkaissut joukon Kansatieteellisen Filmin elokuvia dvd:llä. Eino Mäkinen oli 1930-luvun lopulla ideoimassa ajatusta suomalaisen kulttuurin ja tieteen tukemisesta. Tästä aloitteesta ponnisti kansalaiskeräys, jonka tuotto muodosti nykyisen Suomen Kulttuurirahaston peruspääoman.
Tuotanto.
Valokuvat.
Julkaissut kuvia kymmenissä lehdissä ja valokuvateoksissa 1920-luvun lopulta lähtien; toimittanut ja kuvittanut 25 kuvateosta: 
Elokuvat.
Mäkinen osallistui kaikkiaan yli 50 elokuvan tuotantoon. Niistä noin 40 lyhytelokivia, esimerkiksi:
Näytelmäelokuvat:
George Meredith

George Meredith (12. helmikuuta 1828 Portsmouth, Englanti – 18. toukokuuta 1909 Box Hill, Surrey, Englanti) OM, oli viktoriaanisen ajan englantilainen kirjailija ja runoilija.
Elämä.
Meredith syntyi Portsmouthissa Englannissa laivastoupseerin poikana. Hänet lähetettiin 14-vuotiaana herrnhutilaiseen kouluun Saksaan Neuwiediin, jossa hän oli kaksi vuotta. Meredith opiskeli oikeustiedettä tavoitteenaan asianajajan ammatti. Hän jätti lukunsa kesken ja alkoi opiskella journalismia sekä kirjoittaa runoja. 
Meredith avioitui vuonna 1849 kirjailija Thomas Love Peacockin tyttären kanssa mutta erosi vuonna 1858. Meredithin ensimmäinen teos julkaistiin vuonna 1851, ja hänen varhaistuotannossaan on apen Thomas Love Peacockin vaikutusta. 
Meredith asettui Surreyyn 1864, meni uudestaan naimisiin ja alkoi kirjoittaa luontoaiheisia runoja. Hän kirjoitti koomisen romaanin "The Egoist", joka ilmestyi vuonna 1879. Romaani sai huomiota kuvauksestaan naisten alistetusta asemasta viktoriaanisella ajalla. Meredithin ensimmäinen varsinainen menestysteos oli romaani "Diana of the Crossways", joka julkaistiin vuonna 1885. — Hänen ystäviinsä kuuluivat kirjailijoista muun muassa Dante Gabriel Rossetti, Algernon Charles Swinburne ja Honoré de Balzac.
Meredith sai vuonna 1905 kuningas Edvard VII:n myöntämän Order of Merit -ansiomerkin.
Meredithin tekstejä on antologiassa "Maailmankirjallisuuden kultainen kirja. Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja" (WSOY 1933).
Muu tuotanto.
Esseitä
Romaaneja
Runoja
Miesten 4 × 400 metrin viestijuoksu yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2010

Miesten 4 × 400 metrin viestijuoksu yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2010 kilpailtiin Estadi Olímpic Lluís Companys -stadionilla 31. heinäkuuta – 1. elokuuta.
Mitalistit.
&lt;br&gt;
Tulokset.
Alkuerät.
Kummankin erän kolme parasta joukkuetta (Q) ja kaksi joukkuetta aikavertailun kautta (q) finaaliin.
Bud Fisher

Harry Conway ”Bud” Fisher (3. huhtikuuta 1885 Chicago, Illinois – 7. syyskuuta 1954) oli yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä ja pilapiirtäjä, joka loi ensimmäisen menestyneen päivittäisen amerikkalaisen sarjakuvastripin "Matti Mainio ja Jussi Juonio". Chicagossa syntynyt Fisher aloitti uransa "San Francisco Chronicle" -sanomalehden kuvittajana. Syndikaattilevitykseen päässyt "Matti Mainio ja Jussi Juonio" oli hyvin tuottoisa menestys. Fisher alkoi pian käyttää eri avustajia ja jätti lopulta sarjakuvien tekemisen. 
Fisher syntyi kauppiaan poikana. Hän kävi julkisen lukion ja sitten opiskeli kolmisen vuotta University of Chicagossa. 
Vuonna 1913 hän perusti filmiyhtiön Bud Fisher Film Corporation, joka tuotti lyhyitä "Matti Mainio ja Jussi Juoni" -animaatiofilmejä.
Fisher harrasti uhkapelejä hevosradoilla, oli hetken naimisissa kreivittären kanssa ja eli lopulta eristäytynyttä erakon elämää.
Henrik Lavonius

Henrik Lavonius (19. tammikuuta 1915 Tampere – 31. tammikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen esteratsastaja. Hän kilpaili aktiivisesti esteratsastuksessa vuosina 1929–1955 ja osallistui Helsingin olympialaisiin 1952 hevosella Lassi, joskin tuli olympiaradalla hylätyksi. Muita hänen kilpahevosiaan olivat Javisst ja India Bonita. Olympialaisiin osallistumisen ansiosta Suomen Ratsastajainliitto myönsi vuonna 1992 Lavoniukselle Mestariratsastajamerkin numero 3 ja kutsui hänet liiton kunniajäseneksi. Muihin kilpailusaavutuksiin lukeutuu muun muassa joukkuehopea Pohjoismaisissa mestaruuskilpailuissa vuonna 1937.
Lavonius toimi Ratsastajainliiton varapuheenjohtajana 1953–1956 sekä oman seuransa Suomen Kenttäratsastusseuran puheenjohtajana vuosina 1952–1954. 
Lavonius valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1937 Teknillisestä korkeakoulusta ja työskenteli vuodesta 1938 lähtien AGA-konsernissa. Hän toimi Oy AGA Ab:n toimitusjohtajana 1958–1977. Hän oli sotilasarvoltaan merivoimien kapteeni. Ratsastuksen ohella hän kilpaili aktiivisesti myös purjehduksessa.
Naisten moukarinheitto yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2010

Naisten moukarinheitto yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2010 kilpailtiin Estadi Olímpic Lluís Companys -stadionilla 28. – 30. heinäkuuta. 
Tulokset.
Karsinta.
Karsintarajan 69,00 (Q) ylitti kuusi kilpailijaa, joten 12 parasta pääsi finaaliin.
Italian Davis Cup -joukkue

Italian Davis Cup -joukkue edustaa Italiaa Davis Cupissa. Se toimii Italian tennisliiton alaisuudessa. Italia osallistui ensimmäisen kerran Davis Cupiin vuonna 1922 ja on osallistunut 80 vuonna. Sinä aikana Italia on pelannut 232 maaottelua, voittanut 153 ja hävinnyt 79. Maa on voittanut Davis Cupin kaksi kertaa, vuonna 1976, jolloin se kukisti loppuottelussa Chilen vieraskentällä. Loppuottelussa pelasivat kaksi kaksinpeliä ja nelinpelin voittanut Adriano Panatta, kaksinpelin voittanut Corrado Barazzutti, Panattan nelinpelipari Paolo Bertolucci sekä merkityksettömän viimeisen kaksinpelin hävinnyt Antonio Zugarelli. vuonna 2023 Italia voitti 2-0 Australian loppuottelussa ja joukkue saavutti maalleen historiansa toisen Davis Cup -mestaruuden. Loppuottelussa Italian joukkueessa pelasivat Matteo Arnaldi ja Jannik Sinner.
"Päivitetty 3. elokuuta 2010"
Martin Cibák

Martin Cibák (s. 17. toukokuuta 1980 Liptovský Mikuláš, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa KHL:ssä pelaavaa Neftehimik Nižnekamskia.
Cibák voitti Stanley Cupin vuonna 2004 Tampa Bay Lightningin paidassa.
Jeep Wrangler

Jeep Wrangler on Chryslerin valmistama Jeep-merkin alla myytävä maastoauto. Wrangler on avomaastoauto johon saa katon. Wranglerin seuraajamalli on Wrangler Unlimited joka on neliovinen ja Wrangleria pidempi auto. Wranglerista on kehitetty myös hybridi ja sähköauto jotka tulevat markkinoille Suomeenkin lähitulevaisuudessa. 
JK.
JK on se tavallinen Wrangler. Se on lyhyempi kuin Unlimited ja kaksiovinen.
JKU.
JKU eli Wrangler Unlimited on Wrangleria pidempi neliovinen versio.
Historiaa.
1980–luvulle tultaessa kuluttajat kaipasivat entistä enemmän henkilöautoista tuttuja mukavuusominaisuuksia. AMC vastasi tähän tarpeeseen lakkauttamalla CJ–mallisarjan ja esittelemällä vuonna 1987 Jeep Wranglerin.
Vaikka Jeep Wrangler perustuikin samaan avoimeen korimalliin kuin CJ-7 ei siinä juuri ollut muita yhteisiä osia edeltäjänsä kanssa. Mekaanisesti Jeep Wranglerilla oli enemmän yhteistä Jeep Cherokeen kuin CJ-7:n kanssa. Wranglerissa oli neliönmalliset ajovalot ensimmäistä – ja viimeistä – kertaa Jeepin historiassa. YJ–mallia valmistettiin yli 630 000 kappaletta.
Viides elokuuta 1987, vajaa vuosi Wranglerin esittelemisen jälkeen, AMC myytiin Chrysler Corporationille, jolloin siitä tuli osa Chryslerin Jeep/Eagle–osastoa.
Vuonna 1997 Jeep Wrangler näytti hyvin samankaltaiselle kuin CJ-7. Sen ulkoasu oli harkiten säilytetty, mutta mekaanisesti kyse oli täysin eri autosta. Lähes 80 prosenttia autossa käytetyistä osista oli uudelleen suunniteltuja. TJ:ssä käytettiin samantapaista neljä-linkki jousitusta kuin Jeep Grand Cherokeessa. Myös matkustamo oli täysin uusi, sisältäen muun muassa kuljettajan ja etumatkustajan turvatyynyt.
Jeep Wranglerissa näkyivät edelleen monet klassiset Jeep–elementit, kuten pyöreät ajovalot, taittuva tuulilasi ja irrotettavat ovet, samoin kuin mahdollisuus valita kangaskaton ja irrotettavan kovakaton välillä. Turvakaari oli vakiona.
Jeep Wranglerien sarja on sittemmin täydentynyt 2000-luvulla esitellyillä Jeep Wrangler Rubiconilla, pidemmän akselivälin omaavalla Jeep Wrangler Unlimitedillä ja viimeisimpänä Jeep Wrangler Unlimited Rubiconilla.
Miesten kiekonheitto yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2010

Miesten kiekonheitto yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2010 kilpailtiin Estadi Olímpic Lluís Companys -stadionilla 31. heinäkuuta – 1. elokuuta.
Tulokset.
Karsinta.
Karsintarajan 63,50 (Q) ylittäneitä oli kahdeksan, joten 12 parasta pääsi finaaliin.
Veden vanki

Veden vanki on Reeta Aarnion vuonna 2009 julkaistu lasten ja nuorten fantasiaromaani.
Vastaanotto.
Lastenkirjakriitikko Päivi Heikkilä-Halttusen mukaan "Veden vanki" on edeltäjäänsä "Maan kätkemiin" verrattuna rakenteeltaan jäntevämpi ja juonellisesti kiehtovampi kokonaisuus.
R. W. Stewen

 
Rolf Wilhelm (Wille) Stewen (15. syyskuuta 1927 Vilppula – 10. elokuuta 2012 Naantali) oli suomalainen upseeri, joka tunnettiin myös menestyneenä kenttä- ja esteratsastajana.
Sotilasura.
Stewen oli sotilasarvoltaan kenraaliluutnantti. Hän oli Uudenmaan Prikaatin komentaja 1973–1976 ja sen jälkeen Lounais-Suomen Sotilasläänin komentajana. Aiemmin opintojensa jälkeen hän toimi muutaman vuoden Lontoossa sotilasasiamiehenä. Hän toimi muun muassa Suomen marsalkka Mannerheimin perinnesäätiön hallituksen puheenjohtajana.
Urheilu-ura.
Stewen osallistui vuonna 1956 Melbournen olympialaisista erillään järjestettyjen Tukholman "ratsastusolympialaisten" esteratsastukseen hevosella Lojal sijoituksella 40. Olympialaisiin osallistumisen ansiosta Suomen Ratsastajainliitto myönsi vuonna 1992 Stewenille Mestariratsastajamerkin numero 5.
Stewen aloitti ratsastuksen 13-vuotiaana rintamalla Aunuksessa ratsulähettinä. 14-vuotiaana hän aloitti ratsastustunneilla käymisen Helsingin Keskustallilla. Asevelvollisuuden suoritettuaan hän jatkoi kadettikouluun Santahaminaan, missä opintoihin kuului myös ratsastus. Palvellessaan Ypäjällä 1951–1952 Stewen oli mukana kouluttamassa hevosia Helsingin olympialaisten viisiottelijoiden käyttöön ja valittiin myös varamieheksi Suomen kenttäratsastusjoukkueeseen. Seuraavia vuoden 1956 olympialaisia varten Stewen valmentautui sekä kenttä- että esteratsastuksessa, ja valintakomitea päätti vasta myöhäisessä vaiheessa hänen osallistuvan esteratsastukseen. Stewen osallistui myös Aachenin kansainvälisiin ratsastuskilpailuihin vuonna 1954. 
Stewenin opinnot jatkuivat 1950-luvulla sotakorkeakoulussa sekä Suomessa että Englannissa, ja ratsastus jäi harrastukseksi, joskin hän kilpaili kansallisella tasolla kenttäratsastuksessa 1970-luvulle ja esteratsastuksessa 1990-luvulle saakka. Hän voitti maastoratsastuksen SM-pronssia vuonna 1971. Hän toimi ratsastuskilpailujen toimitsijatehtävissä pitkälti 2000-luvun puolellakin ja Adolf Ehrnroothin kuoltua luovutti vuosittain Kenraalin Malja -kiertopalkinnon, jonka Ehrnrooth oli lahjoittanut Turun Malja -estekilpailuihin.
Tommi Rajamäki

Tommi Rajamäki (s. 29. helmikuuta 1976 Pori) on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Hän on Ässien kasvatti, joka pelasi ensimmäiset liigaottelunsa kaudella 1994–1995. Ässissä hän pelasi kauteen 1996–97 asti, ja sen jälkeen hän siirtyi Turun Palloseuraan. TPS:ssä saavuttamiensa kolmen kultamitalin jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2001–02 Elitserienin Timrå IK:hon, jossa kului kolme kautta. Hän lopetti uransa kauden 2003–2004 jälkeen selkäongelmien takia. Peruspuolustajana tunnettu Rajamäki sai parhaalla kaudellaan aikaan 7+7=14 tehopistettä, mutta ei päässyt yhdelläkään muulla kaudella yli kymmeneen pisteeseen.
Toronto Maple Leafs varasi hänet NHL:ään kesän 7. kierroksella 178. valintana.
Peliuransa jälkeen Rajamäki toimi Ässien junioriorganisaatiossa apuvalmentajana vuosina 2008–2011 ja 2014–2016. Kaudella 2017–2018 hän toimii Ässien A-juniorien toisena huoltajana.
Anthony Hamilton (snooker)

Anthony Hamilton (s. 29. kesäkuuta 1971) on englantilainen snooker-ammattilainen, joka aloitti ammattilaisuransa vuonna 1991 ja asuu Lontoossa. Hamilton on hyvä "break builder" ja on uransa aikana tehnyt 285 yli sadan pisteen ylittävää lyöntisarjaa ammattilaisturnauksissa . Ranking-turnausvoittoja tämä lempinimellä "The Robin Hood of Snooker" nimetty pelaaja ei ole saavuttanut, mutta hän on kahdesti esiintynyt finaalissa.
Ura.
Anthony Hamilton aloitti ammattilaisuransa vuonna 1991 ja on tullut tunnetuksi hyvänä lyöntisarjojen rakentajana (engl. "break builder").
Turnausvoittaja.
Vuonna 1994 Hamilton nousi ensimmäistä kertaa turnausvoittoon "Strachan Challenges"-kutsuturnauksessa kahdesti samana vuonna. Finaaleissa kaatuivat Andy Hicks sekä Paul Davies molemmat erin 9-4 .
Vuonna 1995 Hamilton nousi kolmannen kerran turnauksen voittoon - tämäkään turnaus ei kuulunut "Main Tourille" eli ammattilaisten pääkiertueelle. Kyseessä oli "Australian Open" (kulkenut myös nimellä "Australian Masters"), jonka on voittanut nykyisistä maailmanmestareista skotlantilainen John Higgins (maailmanmestaruudet 1998, 2007, 2009, 2011) ja australialainen Neil Robertson (maailmanmestaruus 2010). "Australian Openin" finaalissa kaatui skotlantilainen Chris Small ja Hamilton teki myös turnauksen suurimman lyöntisarjan 144 . Vuoden 1996 jälkeen Hamilton alkoi saavuttaa enemmän menestystä ranking-turnauuksissa ja esiintyi useammin neljännesfinaaleissa .
Ranking-turnauksen finalisti ja Top 10-pelaaja.
Vuonna 1999 "British Open"-turnauksessa Hamilton saavutti vihdoin ensimmäisen finaalipaikkansa, mutta hävisi tiukan finaalin Fergal O'Brienille erin 7-9. Tällöin hän oli noussut myös ranking-listalla 16 parhaan joukkoon sijalle 10. Seuraavan kerran Hamilton saavutti finaalipaikan Kiinan Shanghaissa vuonna 2002 "China Open"-turnauksessa, jolloin jälleen kerran finaali päättyi tappioon. Tällä kertaa finaalin vei walesiläinen Mark Williams erin 9-8. Tätä ottelua Hamilton johti jo 8-5, mutta Williams voitti neljä viimeistä erää peräkkäin .
Viime vuosina Hamilton on pudonnut ranking-listalla alaspäin ja pääkiertueen turnausvoitto on jäänyt saavuttamatta.
Ivor Novello

Ivor Novello (oik. David Ivor Davies, 15. tammikuuta 1893 Cardiff, Yhdistynyt kuningaskunta – 6. maaliskuuta 1951 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli brittiläinen näyttelijä, säveltäjä ja näytelmäkirjailija. Hänen tunnetuin roolinsa näyttelijänä oli Alfred Hitchcockin elokuvassa "Vuokralainen" (1926). Säveltäjänä hän tuli kuuluisaksi ensimmäisen maailmansodan aikana suositusta kappaleesta ”Keep the Home Fires Burning”. Hän sävelsi ja kirjoitti myös lukuisia musikaaleja. Hollywoodissa hän kirjoitti vuoropuhelut "Tarzan – viidakon valtias" -elokuvaan.
Novellon mukaan on nimetty British Academy of Composers and Songwritersin lauluntekijöille ja säveltäjille jakama Ivor Novello&lt;br&gt; -palkinto.
Antto Nikkarinen

Antto Nikkarinen (s. 1. maaliskuuta 1991 Kerava) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Pituudeltaan 185-senttinen Nikkarinen on esiintynyt Suomen koripallomaajoukkueessa vuodesta 2012 lähtien.
Ura.
Nikkarisen kasvattajaseura on Vantaan Pussihukat. Vuonna 2008 hän siirtyi pääsarjassa pelanneeseen Espoon Honkaan, jonka paidassa hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan 23 ottelua. Kesällä 2009 Nikkarinen siirtyi Kouvoihin. Neljän pelikauden jälkeen hän siirtyi Loimaa Bisonsiin kaksivuotisella sopimuksella.
Nikkarinen antoi 600. koriin johtaneen syöttönsä Korisliigan runkosarjassa tammikuussa 2014.
Kesäkuussa 2015 Nikkarinen ilmoitti lähtevänsä Loimaalta. Ilmoitusta seuranneena päivänä julkistettiin Nikkarisen siirtyminen Helsinki Seagullsiin kaksivuotisella sopimuksella.
12. marraskuuta 2019 Nikkarinen tilastoi Kobria vastaan tripla-tuplan, joka oli Korisliigassa ensimmäinen suomalaispelaajan tekemä.
Muuta.
Koripalloilija Lassi Nikkarinen on Nikkarisen pikkuserkku.
Patrik Nemeth

Patrik Géza Németh (s. 8. helmikuuta 1992 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Arizona Coyotesissa . Dallas Stars varasi hänet toisella kierroksella 41. pelaajana . Isokokoinen Nemeth on puolustava puolustaja, jonka vahvuuksiin kuuluu voima, fyysinen peli, oman pään pelaaminen, pelinavaaminen ja taklaaminen. Hän ei loista hyökkäyspään pelaamisessa, vaan hoitaa useimmiten puolustavan roolinsa erinomaisesti.
Ura.
Seuraura.
Isokokoinen Nemeth on AIK IF:n kasvatti, mutta hän on edustanut juniorina myös Hammarby IF:ää. Nemeth palasi kaudeksi 2008–2009 AIK:n junioreihin. Hän voitti keväällä 2009 J18 Allsvenskanin mestaruuden, mutta edusti kauden aikana myös AIK:n J20-junioreita ja yhden ottelun verran Allsvenskan-joukkuetta. Nemeth keräsi miesten debyytissään yhden syöttöpisteen.
Kaudella 2009–2010 Nemeth oli Henrik Nilssonin kanssa AIK:n J20-joukkueen tehokkain puolustaja 20 pisteellään. Hän pelasi 16 ottelua Allsvenskanissa tehoin 0+3=3 sekä myös kolme ottelua Elitserienin karsinnoissa. AIK nousi keväällä 2010 Elitserieniin. Dallas Stars varasi Nemethin 41. pelaajana NHL:ään kesällä . Hän oli varaustilaisuuden toinen ruotsalaisvaraus. myös KHL-joukkue Metallurg Magnitogorsk varasi Nemethin numerolla 132.
Elitserienin tulokaskausi 2010–2011 toi Nemethille 38 runkosarjaottelussa tehot 1+6=7. Hän teki huhtikuussa 2011 kolmivuotisen tulokassopimuksen Dallas Starsin kanssa, mutta jatkoi vielä kauden 2011–2012 lainalla AIK:ssa. Kaudeksi 2012–2013 Nemeth siirtyi Starsin organisaatioon, jossa koko kausi kului farmijoukkue Texas Starsissa, AHL:ssä.
Huhtikuussa 2021 Detroit Red Wings kauppasi Nemethin Colorado Avalancheen vaihdossa neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2022 varaustilaisuudessa.
Heinäkuussa 2022 New York Rangers kauppasi Nemethin, toisen kierroksen varausvuoron vuoden 2025 varaustilausuudessa ja toisen kierroksen varausvuoron vuoden 2026 varaustilaisuudessa Arizona Coyotesiin vaihdossa Ty Embersoniin.
Maajoukkueura.
Nemeth pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2011 ja 2012, joista jälkimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Hän oli myös viidellä syötöllään Ruotsin tehokkain puolustaja ja voitti turnauksen puolustajien syöttöpörssin. Nemeth pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2010 voittaen hopeaa. Hän pelasi myös alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuonna 2009.
Punameritähti

Punameritähti eli tavallinen meritähti ("Asterias rubens") on pihtimeritähtien lahkoon kuuluva heleänoranssi meritähtilaji, joka elää Atlantin valtameren itäosissa.
Koko ja ulkonäkö.
Punameritähdellä on pieni ja litteä keskiruumis, josta lähtee yleensä viisi "sädehaaraa" – joskus niitä on vain neljä, joskus kuusi tai useampiakin. Sädehaarat voivat kasvaa 26 senttimetrin mittaisiksi, vaikka ovatkin tavallisesti huomattavasti lyhyemmät. Meritähti kykenee kasvattamaan uuden sädehaaran jopa neljän katkenneen tilalle. Sen suu sijaitsee alapinnalla keskellä ruumista, ja sädehaarojen päässä on valoa aistivat silmätäplät.
Muiden piikkinahkaisten tavoin punameritähdellä on "vesiputkilosto", joka muodostuu nielua ympäröivästä "rengaskanavasta" 
ja siitä säteittäin erkanevista "sädekanavista". Sädekanaviin liittyy "imujalkoja", joita meritähti käyttää hengittämisessä, tarttumisessa sekä liikkumisessa – nopeimmillaan se ryömii 15 senttimetriä minuutissa. Rengaskanavasta johtaa ruumiin pintaan "kivikanava", jonka suulla on siivilämäinen "madreporilevy".
Punameritähdellä on kalkkilevyistä muodostuva ihonalainen tukiranka, jonka joustavan rakenteen ansiosta sen iho on pehmeä ja kimmoisa. Ihon väri vaihtelee oranssista vaaleanruskeaan ja purppuranpunaiseen ja siinä on runsaasti erilaisia piikkejä ja nystyjä, joista erikoisimpia ovat ihon puhdistuseliminä toimivat pienet pihtipiikit eli "pedikellaariot". Yläpinnan suurimmat piikit muodostavat sädehaarojen suuntaisia jonoja, joiden välissä on runsaasti sormimaisia pullistumia eli "papuloita", tavallisesti kolmen ryppäissä. Papulat ulottuvat meritähden ruumiinonteloon ja osallistuvat hengitykseen ja kuonaneritykseen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Punameritähteä tavataan Atlantin valtameren itäosissa mutta ei Välimeressä. Levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Islannin rannikolle sekä Vienanmerelle ja etelässä Senegalin rannikolle. Punameritähti elää yleensä kiinteällä merenpohjalla vuorovesivyöhykkeellä tai sen alapuolella 400 metrin syvyyteen saakka. Yksittäisiä meritähtiä on löydetty jopa 650 metrin syvyydestä.
Lisääntyminen.
Punameritähti on yksineuvoinen eläin. Sen sädehaarojen alapinnalla sijaitsee sukurauhasia, joista sukusolut siirtyvät veteen sukuaukkojen kautta. Naaraat voivat tuottaa yhdellä kertaa jopa 2,5 miljoonaa munaa, jotka koiraat hedelmöittävät meriveteen vapauttamillaan siittiöillä. Hedelmöityneestä munasta kehittyy "bipinnaria", kaksikylkinen toukka, joka ui vapaasti vedessä kolme viikkoa ennen kuin se laskeutuu merenpohjaan ja muuttuu aikuiseksi.
Ravinto.
Muiden meritähtien tavoin punameritähti on ahkera saalistaja, joka käyttää ravinnokseen simpukoita, kotiloita ja taskurapuja. Se avaa simpukan kiertymällä sen kuoren puoliskoiden ympärille ja vetämällä ne auki imujaloillaan. Sen jälkeen se työntää mahalaukkunsa etuosan ulos suustaan simpukan pehmeiden osien ympärille ja sulattaa ne erittämillään ruoansulatusnesteillä. Kun simpukan liha on pehmennyt riittävästi, meritähti vetää mahalaukun takaisin sisälleen.
Northern Ghana

Northern Ghana on yksi Ghanan kuudestatoista hallintoalueesta. Hallintoalueen pääkaupunki on Tamale, pinta-ala 26 524 km² ja väkiluku vuoden 2021 laskennassa 2,3 miljoonaa. Northern Ghana on pinta-alaltaan toiseksi suurin hallintoalue Ghanassa.
Northernin alue pieneni merkittävästi vuonna 2018,kun siitä erotettiin North East ja Savannah.