tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mexer

Edson André Sitoe, tunnetaan paremmin nimellä Mexer, (s. 8. syyskuuta 1988 Maputo) on mosambikilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:n Bordeaux'ta.
Mexer siirtyi ranskalaisseura Rennesiin kesällä 2014 noin 2,4 miljoonan euron siirtosummalla portugalilaisesta Nacionalista. Hän pelasi Rennesissä viisi vuotta ja siirtyi kesällä 2019 Bordeaux'hon.
Maajoukkuetasolla Mexer edustaa kotimaansa Mosambikin maajoukkuetta. Hän on pelannut 50 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Organonatriumyhdisteet

Organonatriumyhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, jotka sisältävät hiilen ja natriumin välisen kemiallisen sidoksen. Eräillä organonatriumyhdisteillä on käyttöä orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet.
Organolitiumyhdisteistä poiketen organonatriumyhdisteiden luonne on kovalenttisen molekyyliyhdisteen sijaan ioniyhdisteen kaltainen ja organonatriumyhdisteiden voidaan katsoa koostuvan karbanionista ja natriumionista. Yksinkertaiset alkyyliryhmän sisältävät organonatriumyhdisteet ovat hyvin reaktiivisia muun muassa ilman ja kosteuden kanssa. Näillä on suhteellisen korkea sulamispiste ja ne eivät helposti liukene polaarittomiin liuottimiin. Molemmat ovat tyypillisiä ominaisuuksia ioniyhdisteille. Aromaattiset organonatriumyhdisteet, joissa karbanionin negatiivinen varaus on delokalisoitunut, ovat stabiilimpia. Näitä ovat esimerkiksi syklopentadienyylinatrium, eräät vinyyliset ja allyyliset natriumyhdisteet sekä trifenyylimetyylinatrium. Kolmas organonatriumyhdisteiden luokka ovat yhdisteet, joissa natriumionin vastaionina on radikaalianioni. Näitä muodostuu natriumin reagoidessa polyaromaattisten hiilivetyjen kuten naftaleenin, fenantreenin ja antraseenin kanssa. Näillä yhdisteille on tyypillistä voimakkaan vihreä väri ja ne ovat voimakkaita pelkistimiä.
Organonatriumyhdisteet ovat hyvin reaktiivisia. Esimerkiksi ne reagoivat organohalogenidien kanssa muodostaen alkaaneja ja tätä kutsutaan Wurtz-reaktioksi. Yhdisteiden karbanioniosa on hyvin nukleofiilinen ja reagoi helposti elektrofiilien kuten aldehydien ja ketonien kanssa muodostaen additiotuotteen. Organonatriumyhdisteet voivat toimia myös radikaalien lähteinä ja niitä käytetäänkin radikaalipolymeroinneissa reaktion initiaattoreina. Syklopentadieeninatriumia käytetään monien metalloseenien valmistuksessa.
Valmistus.
Organonatriumyhdisteitä voidaan valmistaa natriumhydridin tai -alkoksidin ja happamia vetyjä sisältävien hiilivetyjen esimerkiksi terminaalisten alkyynien tai aromaattisten hiilivetyjen kanssa. Allyylisiä ja vinyylisiä organonatriumyhdisteitä voidaan valmistaa natriummetallin ja organohalogenidin välisellä reaktiolla. Hyvin yleisesti käytetty tapa on myös transmetallointireaktio organomagnesium- tai organoelohopeayhdisteen kanssa. Polyaromaattiset hiilivedyt reagoivat eetteriliuoksessa natriummetallin kanssa muodostaen yhdisteen.
Stegnospermataceae

Stegnospermataceae on muutamalajinen kasviheimo koppisiemenisten Caryophyllales-lahkossa.
Tuntomerkit.
Heimon kasvit ovat melko kiipeilevä- tai suikertavavartisia ja karvattomia puuvartiskasveja, joilla sekundaariseen paksuuskasvuun liittyvä jälsisolukko on hajanainen. Lehdet ovat meheviä. Kukinto on terttumainen. Kukissa on tavallisesti viisi terämäistä kehälehteä enemmän tai vähemmän ratasmaisesti, tavallisesti kahdeksasta kymmeneen tyvestään yhtynyttä hedettä, mesirauhasia sikiäimen tyvellä ja kahdesta viiteen yhteen kasvaneen emilehden muodostama sikiäin. Siemenaiheita on yhtä monta kuin emilehtiäkin ja ne kiinnittyvät istukoihin, joista sikiäimen kypsyessä tulee vapaita keski-istukoita. Hedelmä on kota, ja siemenet ovat vaipallisia.
Levinneisyys.
Lajit kasvavat Keski-Amerikassa ja Antilleilla rannikkoalueilla.
Luokittelu.
Heimossa on vain yksi kolmelajinen suku, "Stegnosperma". Se on usein viety kermesmarjakasvien (Phytolaccaceae) heimoon, jonka kasveja se melkoisesti muistuttaa, mutta erojakin on.
Seuraavan luettelon mukaan "Stegnosperma"-lajeja on viisi:
Vegard Bjerkreim Nilsen

Vegard Bjerkreim Nilsen (s. 2. syyskuuta 1993) on norjalainen maastohiihtäjä.
Nilsen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran 11. tammikuuta 2014 Nové Město na Moravěssa vapaan hiihtotavan sprintissä. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on 8. sija Östersundin perinteisen hiihtotavan sprintissä 14. helmikuuta 2015.
Minerve-luokka (sukellusvene)

Minerve-luokka oli Ranskan merivoimien kuuden sukellusveneen () muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu.
Luokka pohjautui Ranskan amiraliteetin 630-tonnin sukellusveneiden suunnitelmiin, mutta niiden moottorin tehoa ja aseistusta oli parannettu. Aluksissa oli kuusi 550 millimetrin torpedoputkea, joista neljä keulassa ja kaksi perässä. Näiden lisäksi oli kolme 400 millimetrin torpedoputkea.
Mathias Rundgreen

Mathias Rundgreen (s. 21. helmikuuta 1991) on norjalainen maastohiihtäjä.
Rundgreen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran 8. maaliskuuta 2014 Oslossa 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa, jossa hänen sijoituksensa oli 33:s. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 27:s Rybinskissä vapaan hiihtotavan 15 kilometrillä tammikuussa 2015. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seitsemäs Lahdessa vapaan hiihtotavan sprintissä maaliskuussa 2015. Maailmancupissa Rundgreen nousi palkintopallille ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan kerran 30 km yhdistelmähiihtokilpailussa oltuaan kolmas Pyeongchangissa helmikuussa 2017.
Rundgreen voitti juniorien maailmanmestaruuden viestissä Otepäässä 2011 ja alle 23-vuotiaiden MM-pronssia 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa Val di Fiemmessä 2014.
Limeaceae

Limeaceae on pieni, yhden suvun käsittävä kasviheimo koppisiemenisten Caryophyllales-lahkossa.
Tuntomerkit.
Kasvit ovat ruohoja tai matalia pensaita. Lehtiasento on kierteinen. Kukinto voi sijaita lehteä vastapäätä. Terälehtimäiset kukan osat ovat kynnellisiä, harvoin ne puuttuvat. Heteitä on tavallisesti viisi, harvoin kuusi tai seitsemän; tyvestään ne ovat kasvaneet yhteen. Sikiäin koostuu kahdesta yhtyneestä emilehdestä ja on väliseinällinen. Kummassakin emilehdessä on yksi riippuva siemenaihe. Vartaloita on kaksi. Hedelmä on lohkohedelmä ja siemenet kalpeankeltaisia tai ruskeita. Kromosomiluku n = 9.
Kukan rakenteen tulkinta tuottaa hieman vaikeuksia. Terälehtimäiset osat saattavat olla terämäisiä joutoheteitä; ne lähtevät uloimpien heteiden tyviltä. Myös sikiäimen luonne on epäselvä, mutta luotteja on ainakin kaksi, ja toisinaan on myös selvästi kaksi vartaloa, jotka ovat hyvin lähellä toisiaan tyviosastaan.
Levinneisyys.
Suurin osa lajeista kasvaa Etelä-Afrikassa. Lisäksi niitä on Itä-Afrikassa, Sahelin alueella ja Etelä-Aasiassa.
Luokittelu.
Heimossa on vain suku "Limeum" ja siinä 21 lajia. Suku on aiemmin sisällytetty heimoon Molluginaceae.
"Limeum"-lajeja:
Johan Hoel

Johan Hoel (s. 17. joulukuuta 1994) on norjalainen maastohiihtäjä.
Hoel hiihti ensimmäisen maailmancupin osakilpailunsa 14. maaliskuuta 2015 keskeyttäen Oslossa pidetyn 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailun. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 18:s Oslon perinteisen hiihtotavan 50 kilometrin yhteislähtökilpailussa 2016.
Hoel saavutti juniorien MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä 2014 maailmanmestaruuden 4 x 5 kilometrin viestissä ja MM-pronssia yhdistelmäkisassa.
Håvard Solås Taugbøl

Håvard Solås Taugbøl (s. 20. elokuuta 1993) on norjalainen maastohiihtäjä.
Taugbøl kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran 15. joulukuuta 2013 Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä ollen 21:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seitsemäs Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2014. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2019. Hän sijoittui samalla kaudella toiseksi Drammenin vapaan hiihtotavan sprintissä. Hän oli Falunin perinteisen hiihtotavan sprintissä kolmas tammikuussa 2021. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti pronssia perinteisen hiihtotavan sprintissä. Ensimmäisen maailmancup-voittonsa hän saavutti Dresdenin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2021. Saman kauden sprintticupissa hän oli viides. Helmikuussa 2023 hän sijottui toiseksi Toblachin vapaan hiihtotavan sprintissä. Tammikuussa 2024 hän sijoittui Gomsin vapaan hiihtotavan sprintissä kolmanneksi. Helmikuussa 2024 hän sijoittui kolmanneksi Minneapolisin vapaan hiihtotavan sprintissä. Maaliskuussa 2024 hän sijoittui toiseksi Drammenin perinteisen hiihtotavan sprintissä. Saman kauden sprintticupissa hän oli neljäs.
Pekingin olympialaisissa 2022 Taugbøl oli vapaan hiihtotavan sprintissä kymmenes.
Taugbøl on saavuttanut kaksi juniorien MM-mitalia viestissä: pronssia Erzurumissa 2012 ja hopeaa Liberecissä 2013.
Lophiocarpaceae

Lophiocarpaceae on pieni, vain kaksi sukua käsittävä kasviheimo koppisiemenisten Caryophyllales-lahkossa.
Tuntomerkit.
Kukinto on kolmekukkaisista pikkuviuhkoista koostuva terttu tai lehteä vastapäätä varren toisella puolella sijaitseva viuhko. Kukan rakenne on heimon kahdessa suvussa melko erilainen. Terälehtimäisiä osia kukassa on useita ja ne ovat enemmän tai vähemmän yhteen kasvaneita suvussa "Corbichonia", suvussa "Lophiocarpus" ne puuttuvat. Heteitä on neljä ("Lophiocarpus") tai useita. Sikiäin on yhdislehtinen, joko kahden tai viiden emilehden muodostama; edellisessä tapauksessa se on yksilokeroinen. Istukka on aksiletyyppinen ("Corbichonia") tai neljä istukkaa on poikittaisessa asennossa ("Lophiocarpus"). Siemenaiheita sikiäimessä on vain yksi ("Lophiocarpus") tai kussakin emilehdessä monta ("Corbichonia"). Hedelmä on pähkylä tai kota, ja suvussa "Corbichonia" siemenet ovat vaipallisia.
Levinneisyys.
Heimo kasvaa enimmäkseen Lounais-Afrikassa, mutta myös muualla Afrikassa hajanaisesti, yhtenäisimmin Itä-Afrikassa, ja Intian niemimaan länsiosassa.
Luokittelu.
Heimossa on kaksi sukua ja kuusi lajia. Aikaisemmin "Lophiocarpus" liitettiin kermesmarjakasveihin (Phytolaccaceae) ja "Corbichonia" heimoon Molluginaceae.
Dougabougou

Dougabougou on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoesta haarautuvan Sahelin kanavan varrella 55 kilometriä Ségousta maanteitse koilliseen. Kunnassa on 29 200 asukasta (vuonna 2009).
Dougabougoun kunta rajoittuu lännessä Ségoun piirin Sansandingin, etelässä Markalan, lännessä Baguindadougoun ja N’Koumandougoun sekä pohjoisessa Nionon piirin Siribalan kuntiin. Sen alueella virtaavat Office du Nigerin Sahelin ja Ongoïban kastelukanavat. Kuntaan kuuluu seitsemän kylää.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi, durra, lehmänpapu, maapapu, seesami, okra, sipuli ja sokeriruoko. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Dougabougoussa toimii sokeritehdas.
Kunnan läpi kulkee Ségoun ja Nionon välinen maantie RN33. Palveluihin kuuluvat koulut ja kaksi terveysasemaa.
Florin Cezar Ouatu

Florin Cezar Ouatu (eli Cezar; s. 18. helmikuuta 1980 Ploieşti) on romanialainen oopperalaulaja ja pianisti. Hän on ääneltään kontratenori. Cezar on esiintynyt muun muassa Andrea Bocellin kanssa. Hänet valittiin edustamaan Romaniaa vuoden 2013 Eurovision laulukilpailuun Malmöhön kappaleella ”It's My Life”. Cezar selviytyi finaaliin, jossa hän sijoittui 65 pisteellään sijalle 13 Tanskan voittaessa kilpailun. Hän on ollut aktiivinen vuodesta 2004. Cezar laulaa oopperan lisäksi myös muun muassa jazzia ja poppia.
Ouatu aloitti musiikkikoulutuksensa kotikaupungissaan taiteen ja musiikin akatemiassa, ja valmistui pianon ja kuoronjohtamisen diplomilla. Vuonna 1998 hän aloitti laulun opiskelun ja erottui heti harvinaisena falsettiäänellään. Hänet hyväksyttiin Milanon konservatorioon, josta hän valmistui erityismaininnalla vuonna 2004. Ouatu on voittanut useita kansainvälisiä kilpailuja, kuten Barcelonassa järjestetyn ”Francisco Viñas” -kilpailun (Paras kontratenori), Dresdenin ”Competizione dell'Opera” -kilpailun (Ensimmäinen palkinto) ja ”Renata Tebaldi” -kilpailun San Marinossa (Barokkipalkinto).
Ouatu on esiintynyt konserteissa Italiassa ja ulkomailla ja esiintynyt usein La Cappella Musicale di Lodissa ja Claudio Monteverdi -kuorossa Cremassa. Hänen konserttirepertoaarinsa sisältää teoksia kuten Händelin "Dixit Dominus", Purcellin "Te Deum", Vivaldin "Nisi Dominus" ja "Stabat Mater", sekä Cavallin "Requiem". Ouatu on myös laulanut oopperarooleja, kuten Goffredon ja Rinaldon roolit Händelin "Rinaldossa" ja Bertaridon "Rodelindassa". Lisäksi hän on esiintynyt Teatro La Fenicessa Venetsiassa ja useilla muilla arvostetuilla festivaaleilla ja teattereissa.
Balthasar Schneider

Balthasar Schneider (s. 27. marraskuuta 1984 Egg, Itävalta) on itävaltalainen mäkihyppääjä. Schneider edusti SC Bregenzerwaldia. Hän debytoi mäkihypyn maailmancupissa tammikuussa 2002. Schneiderin paras henkilökohtainen sijoitus maailmancupissa on Oslon 12. sija maaliskuulta 2007. Continental Cupin kokonaiskilpailun Schneider voitti kaudella 2006-2007 ja oli kahdesti toinen. Hän voitti nuorten MM-kisoista kaksi mitalia joukkuekilpailuista vuosilta 2001 ja 2002. Schneider lopetti uransa vuonna 2011.
Jattujärvi

Jattujärvi on Pirkanmaalla Sastamalan (entinen Suodenniemi) ja Satakunnan Porin (entinen Lavia) rajalla Jätinmaan kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Kauvatsanjoen ala-osan alueen Kiikoisjoen alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja sen pituus on 550 metriä ja leveys 200 metriä. Järven rantaviiva on 1,2 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta itäranta rajautuu peltoon. Järvellä on kolme loma-asuntoa. Aivan järven pohjoisrannassa on Lavian kunnan aluetta.
Historiaa.
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimenä oli "Jattijärvi".
Jättijärvi

Jättijärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa "Jätinmaan" kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen "Kauvatsanjoen ala-osan alueen" "Kiikoisjoen alueeseen".
Maantiede.
Järven pinta-ala on 20 hehtaaria ja sen pituus on 950 metriä ja leveys 350 metriä. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa noin 3 kilometriä pitkä laskuoja Kuorsumaanjärveen. Järveen laskee vain muutama oja, joista yksi laskee pohjoisesta "Pikku-Jättin" suolta.
Järven rantaviiva on 2,1 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järven pohjois- ja eteläpäät ovat avosuota ja länsirantaan rajautuu peltoa. Länsirannat ovat matalia ja kasvavat järviruohoa.
Historiaa.
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järvi oli piirretty kaksi kertaa nykyistä pitemmäksi. Tämä viittaa järvenlaskuun, missä vedenpintaa on alennettu. Nykykartasta huomaa, että järvenlasku jakoi järven kahtia, josta ylin osa jäi suoksi (sisällään Pikku-Jätti lampi) ja alin osa säilyi järvenä. Vanhaan järvenpohjaan muodostui laajat avosuot.
Kaivantojärvi

Kaivantojärvi on Satakunnassa Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen "Kauvatsanjoen ala-osan alueen" "Kiikoisjoen alueeseen".
Maantiede.
Pienen järven pituus on 100 metriä. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa kilometrin pituinen oja alavalle suolle. Siitä lähtee toinen oja Kiikoisjokeen.
Karhujärvi (Sastamala)

Karhujärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen "Kauvatsanjoen ala-osan alueen" "Kiikoisjoen alueeseen".
Maantiede.
Järven pinta-ala on 4,8 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 200 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa noin 4 kilometriä pitkä "Karhuoja". Karhuoja kulkee kuivatetun "Metsäjärven" kautta ja kääntyy "Myllyojana" länteen kohti Kiikoisjokea ja yhtyy siihen 1,3 kilometriä Putajan kylästä alavirtaan.
Järven rantaviiva on 0,93 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannoilla on kolme loma-asuntoa ja sinne johtaa metsäautotie.
Rusohuppuorneero

Rusohuppuorneero ("Clibanornis erythrocephalus") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Rusohuppuorneeroa tavataan Ecuadorissa ja Perussa. Sen kannan arvioidaan olevan 3 500–15 000 yksilöä. Lajia uhkaa nopea metsien tuhoutuminen, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Rok Zima

Rok Zima (s. 7. elokuuta 1988 Kranj) on slovenialainen mäkihyppääjä. Zima edusti NSK Trzic Trifixiä. Urallaan hän osallistui vain yhteen mäkihypyn maailmancupin osakilpailuun; tammikuussa 2011 hän oli Willingenissä 34:s. Zima voitti Continental Cupin kokonaiskilpailun kaudella 2010–2011. Continental Cupissa hän kilpaili kaudet 2007–2012 ja voitti yhden osakilpailun sekä oli kahdeksan kertaa palkintokorokkeella.
Ruso-orneero

Ruso-orneero ("Clibanornis rectirostris") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ruso-orneeroa tavataan Brasiliassa ja Paraguayssa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pikkuhuiskija

Pikkuhuiskija ("Sclerurus rufigularis") eli aiemmalta nimeltään pikkukarikeorneero on kaivajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pikkuhuiskijaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Harmaakurkkuhuiskija

Harmaakurkkuhuiskija ("Sclerurus albigularis") eli aiemmalta nimeltään harmaakurkkuorneero on kaivajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Harmaakurkkuhuiskijaa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, Kolumbiassa, Panamassa, Perussa, Trinidad ja Tobagossa ja Venezuelassa. Lajia uhkaa metsien tuhoutuminen.
Isohuiskija

Isohuiskija ("Sclerurus caudacutus") eli aiemmalta nimeltään isokarikeorneero on kaivajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Isohuiskijaa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Ranskan Guayanassa, Guayanassa, Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kuorsumaanjärvi

Kuorsumaanjärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa "Kuorsumaan" kylässä sijaitseva suojeltu järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen "Kauvatsanjoen ala-osan alueen" "Kiikoisjoen alueeseen". Järvi on vanhastaan tunnettu lintujärvi.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 180 hehtaaria ja sen pituus on 2,2 kilometriä ja leveys 1,1 kilometriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 6,0 kilometriä pitkä "Kuorsumaanoja", joka laskee Kiikoisjokeen.
Järven rantaviiva on 6,9 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Länsirannat ovat peltojen reunustamia, mutta etelä- ja pohjoisrannat ovat ojitettua metsäistä suota. Rannoilla on loma-asutusta ja ympäristössä on useita maatiloja.
Luonto.
Kuorsumaanjärvi on eutrofinen järvi, jonka etelä- ja pohjoispäät ovat ehtineet kasvaa umpeen. Järven kasvituotanto on runsasta ja elättää runsaan hyönteiskannan. Hyönteisiä hyödyntävät lukuisat linnut, joita pesii järvellä useita lajeja. Rannat ovat pääosin ruokoluhtaa, kaislaluhtaa ja korteluhtaa.
Tavattavia kasvilajeja ovat muun muassa kapealehtiosmankäämi, nuokkurusokki, uistinvita, pystykeiholehti, terttualpi, myrkkykeiso, sorsansammal, hetesirppisammal, upposirppisammal ja isovesitähti. Pesimälinnustoon kuuluvat ainakin härkälintu, laulujoutsen, silkkiuikku, sinisorsa, tavi, heinätavi, lapasorsa, punasotka, tukkasotka, telkkä ja nokikana, mustakurkku-uikku, kurki, luhtahuitti ja ruskosuohaukka. Syys- ja kevätmuuton aikana järvi on lintujen levähdyspaikka muun muassa joutsenille.
Kuorsumaanjärvi rantavyöhykkeineen on suojeltu osana Euroopan unionin Natura 2000 -luonnonsuojelualueverkostoa. Kuorsumaanjärvellä suojellaan Euroopan unionin lintudirektiivin I liitteessä mainittuja lajeja. Kuorsumaanjärven suojelu perustuu sen merkitykseen lintujen muutonaikaisena levähdyspaikkana ja pesimäalueena. Erityisesti järven pohjois- ja eteläpää ovat tärkeitä lintujen pesinnän kannalta. Suojellun alueen laajuus on 226 hehtaaria.
Virkistyskäyttö.
Järvellä on pohjoispäässä sijaitsevat vuonna 2003 valmistuneet laavu ja lintutorni ja kaakkoiskulmassa toinen laavu. Laavut liittyvät "Kuasman Kiäppi"-retkeilyreitin rakentamiseen. Koillisrannassa on uimaranta.
Historiaa.
Järven vedenpintaa haluttiin alentaa ja siksi jätettiin hakemus järvenlaskusta vuonna 1853. Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Kuorsumanjärvi" ja sen rantaviivassa oli tuolloin selviä lahtia. Etenkin järven pohjoispää oli pitkulaisempi. Luoteiskulmassa sijaitsi "Kuorsmaan" torppa.
Valkokurkkuhuiskija

Valkokurkkuhuiskija ("Sclerurus scansor") eli aiemmalta nimeltään ruskoselkäorneero on kaivajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Valkokurkkuhuiskijaa tavataan Argentiinassa, Brasiliassa ja Paraguayssa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ruutukurkkuhuiskija

Ruutukurkkuhuiskija ("Sclerurus guatemalensis"), aiemmalta suomenkieliseltä nimeltään ruutukurkkuorneero, on kaivajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ruutukurkkuhuiskijaa tavataan Meksikon kaakkoisosista Keski-Amerikan kautta Kolumbiaan ja Ecuadoriin ulottuvalla alueella. Lajin kannaksi arvioidaan 20 000–49 999 yksilöä. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hypertelis

Hypertelis on koppisiemenisten Caryophyllales-lahkoon kuuluva kasvisuku, joka on sijoitettu ainakin toisinaan Molluginaceae-heimoon.
Tuntomerkit.
Suvun kasvit ovat ruohoja tai matalia pensaita, joilla – toisin kuin sukulaisheimoissa yleensä (Centrospermae-kladi) – on kukissaan antosyaaneja väriaineina. Lehdet ovat enemmän tai vähemmän kimppuina, tasasoukkia, liereitä, meheviä ja korvakkeellisia. Korvakkeet ovat enemmän tai vähemmän tuppimaisia. Kukinto on valesarja ja vanallinen. Perällisissä kukissa on viisi kehälehteä, joista jopa neljä muuttuu kukan ikääntyessä terämäiseksi. Heteitä on 3–20, tavallisesti 5–15, ja ponnet ovat kirkasvärisiä. Sikiäin on yhdislehtinen, kolmesta viiteen emilehden muodostama ja sisältää aksiletyyppisen istukan, johon kiinnittyy paljon siemenaiheita. Luotit ovat värikkäät. Hedelmä on kalvomainen kota tai lohkohedelmä. Kromosomiluku n = 8.
Levinneisyys.
Suku kasvaa pääosin eteläisessä Afrikassa, mutta myös parilla erillisalueella Itä-Afrikassa, pohjoisimmillaan Etiopiassa. Lisäksi lajeja on Madagaskarilla ja Saint Helenan saarilla.
Luokittelu.
"Hypertelis"-suvussa on kahdeksan lajia.
"Hypertelis"-lajeja:
Barbeuiaceae

Barbeuiaceae on koppisiemenisten Caryophyllales-lahkoon kuuluva kasviheimo, jossa on vain yksi laji: "Barbeuia madagascariensis".
Rosales-lahkossa on lähes samanniminen heimo: Barbeyaceae.
Tuntomerkit.
Laji on liaani eli puuvartinen köynnös. Sen lehdet ovat kierteisesti ja niiden hankoihin kukinnot kehittyvät. Kukassa on paljon heteitä ja kahden emilehden yhteenkasvettumana syntynyt väliseinällinen sikiäin. Siemenaiheita siinä on kaksi. Hedelmä on selkäluomainen rakokota, jossa on yksi tai kaksi vaipallista siementä.
Levinneisyys.
Laji kasvaa Madagaskarin itäosan metsissä.
Luokittelu.
Kasvi kuuluu yhdessä monen muun heimon, muun muassa kohokkikasvien (Caryophyllaceae), kanssa Centrospermae-kladiin Caryophyllales-lahkossa.
Suomen seksuaalirikoslainsäädännön muutos 1971

Suomen seksuaalirikoslainsäädäntöä muutettiin merkittävästi vuoden 1971 alusta. Lainmuutoksen pohjana oli hallituksen esitys 52/1970 siveellisyyteen kohdistuvien rikosten rankaisemista koskevan lainsäädännön uudistamisesta. Lakiuudistus muun muassa dekriminalisoi homoseksuaalisuuden, alensi suojaikärajaa ja lievensi seksuaalirikoksista langetettavia rangaistuksia. Hallituksen esitykseen tehtyjen muutosten jälkeen laki hyväksyttiin eduskunnassa syksyllä 1970 ja se astui voimaan vuoden 1971 alussa. Homoseksuaaliset teot kriminalisoiva laki oli alun perin astunut voimaan 1894. Lain voimassaolon aikaan homoseksuaalisista teoista voitiin tuomita jopa kahdeksi vuodeksi vankeuteen.
Rikoslain 20 luvun pykälistä järjestettiin eduskunnassa useita äänestyksiä, joista yksi oli niin sanottua kehotuspykälää ("kehottaminen samaa sukupuolta olevien haureuteen") koskeva äänestys 24. marraskuuta 1970. Kehottaminen säädettiin rangaistavaksi äänin 99–66. Rangaistavuuden puolesta äänestivät lähinnä kokoomuksen, keskustan ja SMP:n edustajat. Pykälä, tai tarkemmin 9 §:n 2 momentti, ei kuulunut hallituksen alkuperäiseen esitykseen, vaan se otettiin käsittelyyn Timo Mäen vastaehdotuksena tekemän lakialoitteen mukaisesti, jota lakivaliokunta asettui kannattamaan. Tässä aloitteessakin ehdotettiin homoseksuaalisten tekojen rangaistavuuden poistamista, mutta sen tekijä piti kuitenkin "erittäin tärkeänä", etteivät "tällaisen hylättävän elämäntavan levittäjiksi muodostu yleiset tiedotusvälineet". Timo Mäki perusteli ehdotustaan myös sillä, että vastaavanlainen säännös oli useissa muissakin maissa kuten Norjassa ja Länsi-Saksassa. Kehottamiskielto on Suomen lainsäädännön ainoa tapaus, jossa kehottaminen lailliseen tekoon oli kielletty.
Varsinainen homoseksuaalisuuden dekriminalisointi toteutui selvemmin luvuin 147–18. Vanhassa laissa ”haureuden harjoittaminen” samaa sukupuolta olevan kanssa oli kielletty samassa pykälässä samalla maksimirangaistuksella (kaksi vuotta vankeutta) kuin eläimeen sekaantuminen, joka niin ikään poistettiin rikoslaista tuolloin.
Avioliiton sisäinen raiskaus yritettiin saada rangaistavaksi tässä uudistuksessa, mutta lopulliseen lakiin sitä ei kirjattu. Tältä osin uudistustyö toteutui vasta vuoden 1994 lakimuutoksessa.
Suojaikäraja alennettiin uudessa laissa 17 vuodesta 16 vuoteen. Aiemmin ikäraja tosin oli ollut 15 vuotta siinä tapauksessa, että nuori itse oli ”antautunut siveettömyyteen”.
Honda-liiga

Honda-liiga oli rikollisliiga, joka teki vuosina 1992–1994 suuren määrän aseellisia ryöstöjä ja murtoja pääkaupunkiseudulla. Ryöstöt kohdistuivat etupäässä lukuisiin pääkaupunkiseudun pankkeihin. Kokonaisuudessaan liiga ehti tehdä yhteensä 34 suurta rikosta ennen kiinnijäämistään, joiden saalisarvo nousi neljään miljoonaan markkaan eli 920 000 euroon.
Liiga muodostui mediassa löyhäksi kuvaillusta kaveriporukasta, joista 12 sai tuomion. Nimensä rikollisliiga sai siitä, kun heidän ensimmäinen pakoautonsa oli aina merkiltään Honda. Ryöstö- ja murtokeikkojen teon motiiviksi liigan jäsenet perustelivat rahantarpeen huumeostoja tarkemmin ottaen heroiinia varten.
Vankeustuomion saamisesta huolimatta Honda-liigan entinen päätekijä tehtaili tämän jälkeen vuonna 2007 ”Rakennusliigaksi” nimetyssä rikollisorganisaatiossa rikoksia.
Poliisi-TV:stä saadun vihjepuhelun kautta päästiin liigan jäljille.
Liigassa mukana olleet henkilöt saivat 2,5-5,5 vuoden tuomiot. Päätekijät saivat noin 12 vuoden tuomion.
Ivar Smilga

Ivar Tenisovitš Smilga (; ; 2. joulukuuta 1892 Ajola, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 10. tammikuuta 1937 Moskova, Neuvostoliitto) oli latvialaissyntyinen vallankumouksellinen bolševikki. Hän toimi vuosina 1917–1918 bolševikkien hallitseman Suomen venäläisten neuvostojen aluekomitean puheenjohtajana ja 1920-luvulla korkeissa asemissa Neuvostoliiton kommunistisessa puolueessa (NKP).
Elämä.
Liivinmaalla syntynyt Smilga oli Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen yhteydessä surmatun metsätyömiehen poika. Hän liittyi sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1907. Hän aloitti vuonna 1909 opinnot Moskovan yliopistossa, mutta hänet erotettiin seuraavana vuonna vallankumouksellisen toimintansa vuoksi. Hän teki Moskovassa maanalaista puoluetyötä, ja hänet vangittiin vuonna 1911 ja karkotettiin kolmeksi vuodeksi Vologdan kuvernementtiin. Vapauduttuaan hän jatkoi toimintaansa Pietarissa, kunnes sai vuonna 1915 uuden karkotuksen Jeniseiskin kuvernementtiin Siperiaan. Smilga vapautui helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917, ja pian tämän jälkeen hänet valittiin bolševikkipuolueen keskuskomiteaan. Hän oli sittemmin keskuskomitean jäsenenä 1917–1921 ja 1925–1927 sekä ehdokasjäsenenä vuosina 1922–1923 ja 1924–1925.
Bolševikit saivat syyskuussa 1917 ehdottoman enemmistön Suomen alueen venäläisten sotilaiden ja työläisten neuvostojen edustajakokouksessa, jolloin Smilga valittiin Suomen aluekomitean puheenjohtajaksi. Hän kuului myös Venäjän Itämeren laivastoa hallinnoineen Tsentrobaltin johtoon. Lokakuun vallankumouksen aikana Smilga lähetti Suomesta laivaston joukkoja ja aluksia vallankumouksen tueksi. Hän oli myös keskeinen henkilö bolševikkien painostaessa marraskuussa 1917 Suomen sosiaalidemokraatteja ryhtymään omaan vallankumoukseensa. Suomen sisällissodan aikana Smilga nimettiin helmikuussa 1918 Neuvosto-Venäjän täysivaltaiseksi diplomaattiseksi edustajaksi punaiseen Suomeen. Sodan päättyessä Suomen punaisten tappioon Smilga pakeni takaisin Pietariin.
Venäjän sisällissodan aikana Smilga komensi puna-armeijan 7. armeijaa Uralin rintamalla. Vuoden 1920 Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa hän toimi komentajana Mihail Tuhatševskin rinnalla. Smilgan muita tehtäviä olivat Neuvostoliiton talousneuvoston Vesenkhan (1921–1928) sekä valtiollisen suunnittelukomitean Gosplanin (1924–1936) varapuheenjohtajan virat. Vuonna 1926 Smilga liittyi Lev Kamenevin ja Grigori Zinovjevin johtamaan kommunistisen puolueen sisäiseen ”uuteen oppositioon”, joka arvosteli Josif Stalinia ja yhdistyi myöhemmin Lev Trotskin vasemmisto-opposition kanssa niin sanotuksi yhtyneeksi oppositioksi. Tämä johti Smilgan erottamiseen ensin NKP:n keskuskomiteasta ja lopulta koko puolueesta. Smilga sai puoluejäsenyytensä takaisin luovuttuaan Stalinin kritiikistä vuonna 1929. Myöhemmin hänet kuitenkin karkotettiin Habarovskiin ja vangittiin vuonna 1935 Sergei Kirovin murhan jälkeen. Smilga tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin Stalinin vainoissa vuonna 1937. Hänen maineensa palautettiin postuumisti 1987.
Thessalonikin Aristoteles-yliopisto

Thessalonikin Aristoteles-yliopisto () on yliopisto, joka toimii Thessalonikissa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 1925 ja nimetty filosofi Aristoteleen mukaan. Yliopisto on Kreikan suurin.
Yliopistossa on 11 tiedekuntaa ja yhteensä 41 laitosta. Niissä on yhteensä 81 500 opiskelijaa, joista 8 360 on jatko-opiskelijoita. Henkilökunnan määrä on 2 150, joista 739 on professoreita ja 634 apulaisprofessoreita. Yliopiston pääkampus sijaitsee Thessalonikin keskustassa. Osa toiminnoista sijaitsee kaupungin ulkopuolella tai muissa kaupungeissa, kuten Sérresissä ja Véroiassa.
Historia.
Elefthérios Venizélos otti ensimmäisenä esille yliopiston perustamisen Thessalonikiin sen jälkeen kun kreikkalainen Makedonia oli liitetty Kreikkaan. Samoihin aikoihin suunniteltiin yliopistoa myös Smyrnaan, mutta sen menetys muutti suunnitelmia. Thessalonikin yliopisto perustettiin 5. kesäkuuta 1925. Yliopisto aloitti toimintansa vuonna 1926.
Yliopisto panosti alkuvaiheessa humanistisiin tieteisiin, ja ensimmäisenä aloitti filosofinen tiedekunta. Fysiikan ja matematiikan tiedekunta aloitti vuonna 1927. Vuonna 1928 perustettiin oikeus- ja taloustieteellinen tiedekunta, 1937 maatalous-metsätieteellinen tiedekunta ja 1941 sekä lääketieteellinen että teologinen tiedekunta. Eläinlääketieteellinen tiedekunta aloitti vuonna 1950, vieraiden kielten instituutti vuonna 1951 ja teknillinen tiedekunta vuonna 1955.
Vuonna 1982 yliopisto organisoitiin uuden lain myötä uudelleen. Uusiksi tiedekunniksi tulivat teologia, filosofia, luonnontieteet, oikeus- ja taloustiede, geotekniset tieteet, terveystieteet ja teknilliset tieteet. Vuonna 1983 perustettiin kasvatustieteellinen tiedekunta sekä erillinen liikuntatieteellinen laitos, vuonna 1984 taiteiden tiedekunta ja vuonna 1991 erillinen journalistiikan laitos. Osa yliopiston alkuperäisistä toiminnoista Kozánissa ja Flórinassa on siirretty myöhemmin perustettuun Länsi-Makedonian yliopistoon. Yliopiston rakenne on jälleen (vuonna 2014) uudelleenjärjestelyn kohteena.
Tiedekunnat.
Yliopiston tiedekunnat ja niiden laitokset ovat:
Jääpallon Allsvenskan-kausi 2009–2010

"
Ruotsin jääpallon Allsvenskan pelattiin kaudella 2010–2011 kahdessa kahdentoista joukkueen lohkossa, joissa pelattiin kaksinkertainen sarja. Lohkojen kaksi parasta joukkuetta selviytyivät Elitserienin karsintoihin, kaksi heikointa putosi 1. divisioonaan ja sijoille 9.–10. sijoittuneet joutuivat karsimaan Allsvenskanin sarjapaikastaan. Vain muutama päivä ennen sarjakauden alkua Selånger SK ilmoitti vetäytymisestään Allsvenskanista pelaajavaikeuksien vuoksi eikä sarjaa saatu näin täydennettyä, vaan Pohjoislohko pelattiin 11 joukkueisena.
Elitserien-karsinnat.
GAIS Bandy ja Örebro eivät onnistuneet Elutserieniin nousussa. IFK Kungälv ja IFK Vänersborg säilyttivät Elitserien-paikkansa.
Allsvenskan-karsinnat.
Nässjö, Rättvik, Gustavsberg ja Otterbäcken säilyttivät Allsvenskan-paikkansa.
Lähteet.
Viitteet.
"
Antti-palkinto

Antti-palkinto tai Antti-patsas on Uutismediaien liiton (ent. Sanomalehtien Liitto) paikallislehtijaoston (ent. Suomen Paikallislehtien Liitto), Paikallislehtien päätoimittajayhdistyksen ja Suomen Paikallismediat Oy:n vuosittain jakama tunnustus yhteisölle, joka on toiminnallaan edistänyt paikallislehdille tärkeitä arvoja. Palkinto on nimetty ensimmäisen suomenkielisen sanomalehden julkaisijan Antti Lizeliuksen mukaan. 
Vuosina 1981–1992 valtakunnallisia Antti-patsaita jaettiin tunnustuksena joko henkilölle tai yhteisölle, sen jälkeen vain yhteisöille.
Valtakunnallisen palkinnon lisäksi jaetaan alueellisia Maakunta-Antti-palkintoja ja yksittäisten paikallislehtien palkintoja.
Paikallislehdistön pronssisen Antin on suunnitellut kuvanveistäjä Kari Ovaska. Antti-palkintojen virallinen jakopäivä on Antin nimipäivä 30. marraskuuta.
Patsasta ei jaettu ollenkaan vuonna 2015. Paikallislehdet päätyivät ratkaisuun kiinnittääkseen huomiota Postin toimintaan.
Johan Mickwitz

Johan Jacob Mickwitz (29. kesäkuuta 1937 Helsinki – 22. helmikuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Mickwitzin vanhemmat olivat Gunnar Mickwitz (1906–1940) ja Ann-Mari Federley (1903–1978). 
Mickwitz oli Suomen Tietotoimiston palveluksessa toimitussihteerinä vuodesta 1961 alkaen, ja hän luki STT:n uutisia radiossa. Mickwitzin esikoisteos oli 1959 ilmestynyt yhteiskuntakriittinen novellikokoelma "Oktober". Hänen varhaiset proosateoksensa edustavat lyyristä ja impressionistista tyyliä, ja myöhemmin hän julkaisi useita runokokoelmia. Mickwitz kuului vuosina 1965–1968 ilmestyneen ruotsinkielisen radikaalin kulttuurilehden "FBT:n" toimituskuntaan.
Johan Mickwitzin toinen puoliso vuodesta 1964 oli filosofian lisensiaatti Margaretha Mickwitz. Kirjailija Peter Mickwitz (s. 1964) on heidän poikansa.
Muskettisoturien viimeiset urotyöt

Muskettisoturien viimeiset urotyöt. historiallinen romaani Ludvig XIV:n hovista, eli Bragelonnen varakreivi : historiallinen romaani Ludvig XIV:n hovista on Alexandre Dumas vanhemman kirjoittama romaani. 
Teos on suomennettu kahteen otteeseen. Ensimmäinen suomennoksen "Bragelonnen varakreivi" on tehnyt V. Hämeen-Anttila, ja suomennos ilmestyi 1916. Se ilmestyi kymmenessä osassa sarjassa Kariston 1 markan romaaneja; n:o 11–20. Uusi painos ilmestyi 1939–1940 kymmenenä niteenä nimellä "Bragelonnen varakreivi eli Muskettisoturien viimeiset urotyöt" ja jälleen 1992–1993 Kariston kustantamana kahteen osaan sidottuna yhdeksänosaisena. Uudemman suomennoksen ovat kuvittaneet J. Désandré ja A. de Neuville.
Marjatta Beckin suomennos "Muskettisoturien viimeiset urotyöt" on ilmestynyt 1969 Norjassa. Se ilmestyi Dumas-sarjassa kahdeksanosaisena.
Romaanin tapahtumaympäristö on 1600-luvun Ranska ja sen kuninkaallinen hovi. Teos saattaa päätökseen muskettisoturien tarinan.
Stina Katchadourian

Ulla Stina Katchadourian (s. 4. heinäkuuta 1937 Helsinki) on Yhdysvalloissa asuva suomalaissyntyinen kääntäjä ja englannin ja ruotsin kielellä kirjoittava kirjailija. 
Katchadourian on valmistunut humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta, ja hänellä on Master of Arts -tutkinto Stanfordin yliopistosta. Hän on kääntänyt englannin kielelle suomenruotsalaista kirjallisuutta, muun muassa Märta Tikkasen ja Edith Södergranin runoja. Viimeksi hän on julkaissut muistelmateoksen "Lappkungens dotter", suomeksi "Lapinkuninkaan tytär".
Stina Katchadourian on ollut naimisissa vuodesta 1964 armenialaisen Herant Katchadourianin kanssa, joka on ollut vuodesta 1966 professorina Stanfordin yliopistossa Kaliforniassa. Hän viettää talvet Kaliforniassa ja kesät Porvoon saaristossa.
John Tory

John Tory (s. 28. toukokuuta 1954 Toronto, Ontario) on kanadalainen poliitikko ja Toronton edellinen pormestari. Hän suoritti B. A. -tutkinnon Toronton yliopistosta 1975 ja valmistui myöhemmin juristiksi Yorkin yliopiston Osgoode Hall Law Schoolista. Hän on ollut naimisissa Barbara Hackettin kanssa vuodesta 1978 ja heillä on neljä lasta.
Uransa alussa Tory työskenteli lakimiehenä isänsä johtamassa lakiasiaintoimistossa Torontossa ja yleni siellä johtavaksi osakkaaksi. 1980-luvulla hän toimi Ontarion parlamentissa pääministeri Bill Davisin avustajana ja hallituksen apulaissihteerinä. Vuoden 1993 liittovaltiovaaleissa hän osallistui Kanadan konservatiivipuolueen vaalikampanjaan, joka epäonnistui täysin Jean Chrétienin kasvohalvausta pilkkaavan televisiomainoksen vuoksi.
Työskenneltyään teleoperaattori Rogers Communicationsin ja Canadian Football Leaguen hallituksissa Tory pyrki Toronton pormestariksi 2003 mutta hävisi vaalit David Millerille. Hänet valittiin Ontarion edistyksellisen konservatiivipuolueen johtajaksi 2004. Puolueen hävittyä vuoden 2007 Ontarion parlamenttivaalit Ontarion liberaalipuolueelle Tory alkoi kuitenkin menettää suosiotaan ja jätti lopulta puoluejohtajan tehtävät maaliskuussa 2009. Hän työskenteli Newstalk 1010 ‑radiokanavan juontajana 2009–2014 ja Suur-Toronton alueella vaikuttavan Greater Toronto CivicAction Alliancen puheenjohtajana 2010–2014.
Tory valittiin Toronton 65. pormestariksi lokakuussa 2014 yli 40 prosentin ääniosuudella. Hän sai eniten ääniä kaupungin keskustan alueella, kun taas toiseksi tullut Doug Ford keräsi enemmän ääniä Etobicoken ja Scarboroughin esikaupunkialueilla. Hän on ilmoittanut päätavoitteekseen kehittää Toronton joukkoliikennettä jatkamalla metroa Scarboroughiin ja rakentamalla 53 kilometriä pitkän SmartTrack-lähijunaverkoston.
Tory toimi Toronton 65. pormestarina vuosina 2014–2023. Vuonna 2018 hänet valittiin toiselle kaudelle, ja vuonna 2022 hänet valittiin kolmannelle pormestarikaudelleen. Tory kuitenkin erosi tehtävästään Toronton pormestarina vuonna 2023, kun julkisuuteen oli tullut tieto hänen epäasiallisesta suhteestaan entisen virkamiehen kanssa. Tory ei ole poissulkenut vaihtoehtoa hakeutua uudelleen vaaliehdokkaaksi tulevaisuudessa.
Erik Dannholm

Erik Ludvig ”Danny” Dannholm (21. toukokuuta 1941 – 28. lokakuuta 1985) oli suomalainen saksofonisti ja -huilisti, jonka pääinstrumentti oli tenorisaksofoni. Hän oli mukana muun muassa Christian Schwindtin ja Matti Oilingin eri jazzkokoonpanoissa sekä rockyhtye Pepe &amp; Paradisessa. Studiomuusikkona hän vieraili erityisesti monilla Love Records -yhtiön levytyksillä.
”Dani” Dannholm oli 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa yksi keskeisistä hahmoista helsinkiläisellä Old House Jazz Clubilla. Ilmari Vesterisen ”Mäyränkoloksi” kutsutusta klubista koostamassa kirjassa alttosaksofonisti Kenneth Rothe muistelee John Coltranelta paljon vaikutteita saanutta Dannholmia:"Dannholmin kehitys oli hyvin nopeaa. Hänestä tuli sellainen, vähän niin kuin suunnannäyttäjä. Hän oli ennen kuin esimerkiksi nämä tulevat Juhani Aaltonen ja Eero Koivistoinen; nehän tulivat oikeastaan Dannholmin jälkeen ja veivät soittonsa erittäin pitkälle."
Dannholm menehtyi vain 44-vuotiaana lokakuussa 1985. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Enoch Powell

John Enoch Powell (16. kesäkuuta 1912, Birmingham – 8. helmikuuta 1998) oli englantilainen poliitikko ja akateemikko. Hän oli maansa parlamentin alahuoneen jäsen vuosina 1950–1987 ja terveysministeri vuosina 1960–1963.
Powell palveli Britannian armeijassa toisessa maailmansodassa ja saavutti prikaatikenraalin arvon. Hänet nimitettiin 25-vuotiaana muinaiskreikan professoriksi Sydneyn yliopistoon. 
Powell sai julkisuutta pidettyään vuonna 1968 huomiota herättäneen "Rivers of Blood" -puheen maahanmuuttoa vastaan.
BBC:n äänestys vuonna 2002 valitsi Enoch Powellin yhdeksi historian sadan suurimman brittiläisen joukkoon.
Powell myös arvosteli Ison-Britannian EU-jäsenyyttä.
Léon Walras

Marie Esprit Léon Walras (16. joulukuuta 1834 Évreux, Ranska – 5. tammikuuta 1910 Clarens, Sveitsi) oli ranskalainen kansantaloustieteilijä. Walras tutki etenkin hinnanmuodostusta, hintojen tehtävää markkinataloudessa sekä kansantalouden tasapainotilaa. Hänet tunnetaan eräänä modernin rajahyödyn teorian kehittäjistä.
Walras työskenteli koko uransa taloustieteen professorina Sveitsissä Lausannen yliopistossa, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 1902. Hän kehitteli itsenäisesti rajahyödyn ideaa lähes samanaikaisesti William Stanley Jevonsin ja Carl Mengerin kanssa, ja häntä pidetään eräänä marginalismin perustajista. Hänen suurimpana saavutuksenaan pidetään kuitenkin nykyään yleisenä tasapainoteoriana tunnettua teoriaa. Walrasin vaikutus oli hänen elinaikanaan suhteellisen vaatimatonta, mutta hänen töistään alkoi tulla tunnetumpia 1930-luvulta alkaen. Taloustieteen historioitsija Mark Blaugin mukaan Walras saattaa olla nykyisin luetuimpia 1800-luvun taloustieteilijöitä David Ricardon ja Karl Marxin jälkeen.
August Weismann

August Friedrich Leopold Weismann (17. tammikuuta 1834 Frankfurt am Main – 5. marraskuuta 1914 Freiburg im Breisgau, Saksa) oli saksalainen evoluutiobiologi. Weismann toimi professorina Freiburgin yliopistossa 1873 – 1912. Hänen merkittävin löytönsä oli perinnöllisyyden paikallistaminen kromosomeihin ja hänet tunnettiin darwinismin vankkumattomana kannattajana.
Vuonna 1902 hänet nimitettiin Tarton yliopiston kunniajäseneksi.
Sergei Vinogradski

Sergei Nikolajevitš Vinogradski (, , 1. syyskuuta 1856 Kiova, Venäjän keisarikunta – 25. syyskuuta 1953 Brie-Comte-Robert, Ranska) oli ukrainalais-venäläinen mikrobiologi.
Vinogradski opiskeli aluksi kaksi vuotta lakia Kiovan yliopistossa. Tämän jälkeen hän siirtyi opiskelemaan pianonsoittoa Pietarissa, mutta vaihtoi kahden vuoden jälkeen alaa lähtien opiskelemaan kemiaa Pietarin yliopistoon 1877. Hän valmistui botaniikan maisteriksi 1884. Vinogradski siirtyi Strasbourgin yliopistoon vuonna 1885, missä hän työskenteli botanisti Anton de Baryn alaisena ja tuli tunnetuksi työstään rikkibakteerien parissa. Hän muutti Zürichiin 1988 ja alkoi tutkia nitrifikaatioprosessia. Myöhemmin hän työskenteli Pietarissa 1891-1905 johtaen yleisen mikrobiologian osastoa. Vinogradski vetäytyi syrjään aktiivisesta tieteellisestä työstä 1905, palaten takaisin vasta 1922 johtamaan kutsuttuna Pariisin Pasteur-instituutin maatalousbakterologian osastoa. Kyseisen osaston kokeellinen tutkimusasema sijaitsi Brie-Comte-Robertissa, noin 30 kilometrin päässä Pariisista. Hän jäi eläkkeelle lopullisesti aktiivisesta toiminnasta vuonna 1940 ja kuoli Brie-Comte-Robertissa vuonna 1953. Vinogradski tunnetaan eräänä maaperäbiologian tutkimusalan perustajista, joka osoitti mikro-organismien kyvyn sitoa typpeä ilmasta.
Borgo

Borgo on Rooman neljästoista rione, jota ympäröivät lännessä Vatikaanivaltio, pohjoisessa Prati, idässä Tiberjoki ja etelässä Trastevere. Sen koko on noin 49 hehtaaria, väkiluku 3 100 ja väestötiheys 6 400 asukasta neliökilometrillä (2013).
Borgo tunnetaan parhaiten Ponte Sant’Angelon pohjoispäässä kohoavasta Castel Sant’Angelon linnoituksesta. Se rakennettiin alun perin keisari Hadrianuksen hautapaikaksi mutta muutettiin keskiajalla ensin linnoitukseksi ja sitten paavien asuinpaikaksi. Vatikaanista johtaa linnoitukseen keskiajalla rakennettu Passetto di Borgon käytävä. Vuonna 1936 Italian fasistihallitus alkoi rakentaa Castel Sant’Angelosta Vatikaaniin vievää Via della Conciliazionea, jonka reitiltä jouduttiin purkamaan paljon keskiaikaisia taloja. Kadun varrelle jätettiin kuitenkin Santa Maria in Traspontinan renessanssikirkko ja useita palatseja, kuten Andrea Bregnon suunnittelema Palazzo Torlonia. Borgon eteläosassa sijaitsee Santo Spirito in Sassian sairaalakompleksi, joka perustettiin alun perin vuonna 726 anglosaksilaisten pyhiinvaeltajien tukikohdaksi Roomaan.
Rajat.
Borgon rajat suhteessa naapurikaupunginosiin ovat seuraavat:
John Coleman

John Coleman (s. 9. elokuuta 1934) on brittiläinen kapellimestari ja sovittaja. Hän aloitti työnsä kapellimestarina vuonna 1968 Val Guestin elokuvassa "Assignment K". Myöhemmin hän vastasi musiikista elokuvissa "The Strange Affair" (1968) ja "Negatives" (1968). Coleman toimi Ison-Britannian kapellimestarina Eurovision laulukilpailussa vuosina 1980, 1981 ja 1983–1985. Näistä vuonna 1981 Iso-Britannia voitti kilpailun.
Stojan Jankulov

Stojan Jankulov (s. 10. syyskuuta 1966) on bulgarialainen lyömäsoittaja ja rumpali. Hän valmistui Bulgarian kansallisesta musiikkiakatemiasta pääaineena lyömäsoittimet. Hän soitti Bulgarian kansallisen radion big bändissä seitsemän vuotta. Nuo ajat saivat hänet kiinnostumaan jazzista ja hänestä tuli yleinen esiintyjä jazzfestivaaleilla.
Pisimmän uransa Jankulov teki yhtyeessä Zone-C, jossa aloitti vuonna 1994. Hän on duetoinut myös Theodosii Spassovin kanssa ja myöhemmin Anatoly Vapirovin liityttyä he muodostivat trion "Fairy Tale Trio".
Hän perusti vuonna 2003 Elitsa Todorovan kanssa dueton Elitsa &amp; Stoyan, joka edusti Bulgariaa Eurovision laulukilpailussa vuosina 2007 ja 2013. Vuonna 2007 he sijoittuivat viidenneksi, mikä oli Bulgarian paras saavutus kilpailussa vuoteen 2017 saakka. Vuoden 2013 sijoitus oli semifinaalin 12. eivätkä he päässeet finaaliin. Vuonna 2022 hän osallistui Eurovision laulukilpailuun osana Intelligent Music Project -yhtyettä.
FS Chacal (1868)

Chacal oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu Chacal-luokan tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin La Seyne sur Meristä Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranéelta ja sen köli laskettiin 10. syyskuuta 1867. Alus laskettiin vesille 11. huhtikuuta 1868 ja se otettiin palvelukseen 28. heinäkuuta 1870.
Palvelus.
"Chacal" poistettiin alusluettelosta 30. heinäkuuta 1888.
Pierre Lemaitre

Pierre Lemaitre (s. 19. huhtikuuta 1951 Pariisi) on ranskalainen kirjailija ja käsikirjoittaja. 
Lemaitre sai vuoden 2013 Goncourt-palkinnon historiallisesta romaanistaan "Näkemiin taivaassa". Hänen aiempi tuotantonsa käsittää etupäässä dekkareita. Vuonna 2017 Suomen Dekkariseura myönsi hänelle Vuoden johtolankapalkinnon.
Lemaitre on työskennellyt aiemmin kirjallisuuden opettajana, mutta toimii nykyään vapaana kirjailijana.
FS Étendard (1868)

Étendard oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu Chacal-luokan tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin Bordeaux'stä Chantiers de l'Océanilta ja sen köli laskettiin 10. joulukuuta 1867. Alus laskettiin vesille 17. elokuuta 1868 ja se otettiin palvelukseen vielä samana vuonna lokakuussa.
Palvelus.
"Étendard" poistettiin alusluettelosta 16. toukokuuta 1892.
FS Fanfare (1868)

Fanfare oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu Chacal-luokan tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin Bordeaux'stä Chantiers de l'Océanilta ja sen köli laskettiin 12. marraskuuta 1867. Alus laskettiin vesille 24. elokuuta 1868 ja se otettiin palvelukseen 4. elokuuta 1869.
Palvelus.
"Fanfare" poistettiin alusluettelosta 25. lokakuuta 1890.
FS Gladiateur (1868)

Gladiateur oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu Chacal-luokan tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin Bordeaux'stä Chantiers de l'Océanilta ja sen köli laskettiin 1867. Alus laskettiin vesille elokuussa 1868.
Palvelus.
"Gladiateur" poistettiin alusluettelosta 31. joulukuuta 1890.
FS Oriflamme (1868)

Oriflamme oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu Chacal-luokan tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin Bordeaux'stä Chantiers de l'Océanilta ja sen köli laskettiin vuonna 1867. Alus laskettiin vesille elokuussa 1868.
Palvelus.
"Oriflamme" poistettiin alusluettelosta 30. joulukuuta 1884.
FS Hyène (1868)

Hyène oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu Chacal-luokan tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin La Seyne sur Meristä Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranéelta ja sen köli laskettiin 18. syyskuuta 1867. Alus laskettiin vesille 23. toukokuuta 1868 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1869.
Palvelus.
"Hyène" poistettiin alusluettelosta 23. huhtikuuta 1889.
FS Jaguar (1868)

Jaguar oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu Chacal-luokan tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin La Seyne sur Meristä Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranéelta ja sen köli laskettiin 27. syyskuuta 1867. Alus laskettiin vesille 13. kesäkuuta 1868 ja se otettiin palvelukseen 29. heinäkuuta 1870.
Palvelus.
"Jaguar" poistettiin alusluettelosta 22. elokuuta 1888.