Gloire-luokka (risteilijä)

Gloire-luokka oli Ranskan laivaston ennen ensimmäistä maailmansotaa valmistettu viiden panssariristeilijän muodostama alusluokka.
Taustaa.
Vuoden 1896 laivasto-ohjelma edellytti viittä panssariristeilijää, minkä välittömänä toimenpiteenä oli kolmen uuden Gueydon-luokan aluksen (9 500 tonnia) tilaaminen. Tämä mahdollisti vielä kahden aluksen hankinnan, joten loppuvuodesta 1897 Service Technique des Constructions Navales (SCTN) ohjeisti aloittamaan 10 000 tonnin aluksen suunnittelun. Bertinin pyrkimys suunnitelmiensa toistamiseen aiheutti vain pieniä muutoksia runkoon ja propulsiojärjestelmään ja näin erityisesti mikäli tilaukset toteutettaisiin samoilla telakoilla kuin edeltäneen luokan tilaukset. Hän esitti ainoastaan kahden 167 millimetrin tykin lisäämistä yläkannelle keskilaivaan tai kahta tykkiä raskaammin tykkitorniin asennettuna. Avoin tykkikilvellä suojattu ratkaisu kasvatti uppoumaa noin 100 tonnia ja tornit noin 220 tonnia. Kumpikin suunnitelma pakotti tekemään myös muita muutoksia painon kompensoimiseksi, joten ensimmäisen ratkaisun lopullinen laskennallinen uppouma olisi ollut noin 9840 tonnia ja toisen 10150 tonnia. Suunnitelmassa ollut reilun 100 tonnin uppouman lisäys propulsiojärjestelmään ei olisi tuonut nopeusetuja ja toimintamatkan lisääminen pakotti palaamaan edeltäneeseen vuoden 1897 suunnitelmaan.
Laivaston vuoden 1898 rakennussuunnitelmiin lisättiin kuusi panssariristeilijää, joista kolme suunniteltiin sisällytettävän vuoden 1898 budjettiin. Conseil de Travaux piti kokoukset 26. ja 29. huhtikuuta sekä 3. toukokuuta ohjeistaakseen 500 tonnin uppouman lisäyksen mahdollisuuksista. Ministeri Bernard halusi runkojen olevan puuverhoiltuja. Neuvosto vastusti verhoilun aiheuttamaa 350 tonnin lisäuppoumaa, koska silloin jäi ainoastaan 150 tonnia parannuksiin. Verhoilu oli lisäksi todettu vahingoittumisherkäksi ja vaikeaksi kytkeä panssariteräkseen.
STCN esitti kahden panssarikilvin varustetun tykin lisäämistä, minkä lisäksi esitykseen sisällytettiin muita parannuksia. Neuvoston esittämistä muutoksista merkittävimmät olivat kunkin tykin ammusmäärän lisäys 63:sta 105:een, mikä lisäsi uppoumaa 10 tonnilla, sekä ylemmän panssarikannen paksuuden lisäys 16 millimetristä 30 millimetriin alemmaksi panssarikanneksi katsottiin riittävän 40-50 millimetriä. Radikaalein muutos oli tykkikilvin varustettujen pääaseiden korvaaminen tykkitornein, joissa kussakin olisi kaksi tykkiä. Tämän katsottiin tarjoavan uppouman säästöä, joka voitaisiin käyttää suojan lisäämiseen. Toisena ratkasuna oli tykkitornien ja kasemattien käyttö, mistä sitten tuli lopullinen päätös. Neuvosto päätyi tulokseen, että tällä saavutettaisiin 125 tonnin säästö suojan lisäämiseen. Ratkaisu myös poisti SCTN:n keskilaivaan asennetut tykit, joka aiheutti kiistaa.
Suunnittelu.
SCTN sai 10. toukokuuta määräyksen luoda uuden suunnitelman käytyjen keskustelujen pohjalta. Bertin esitti 18. toukokuuta suunnitelmansa, joka poikkesi hänen mielestään vain kahdesta kohtaa vaaditusta. Ensinnäkin hiilivarastot olivat samat kuin edeltäneessä luokassa, vaikka neuvosto oli vaatinut niiden kasvattamista 125 tonnilla. Toisaalta kennorakennetta oli korotettu 2,1 metristä 2,35 metriin. Toisen poikkemana oli ammusmäärän kasvatus ainoastaan sataan kranaattiin tykkiä kohden ja keskilaivan kasemateissa oli kussakin vain yksi tykki ja 100 millimetrin tykkien määrää oli kasvatettu kuuteen. Takakannen kasematteja oli laskettu yhdellä kannella alaspäin kuten neuvosto oli edellyttänyt. Kannen laskulla saatiin ammushissit suojattua. Muutosten seurauksena uppouma kasvoi 145 tonnia. Rungon suojan lisääminen kasvatti uppoumaa 214 tonnia.
Lopulta uuden aluksen laskennalliseksi uppoumaksi tuli 9 992,6 tonnia, mikä sisälsi 200 tonnin marginaalin. Aluksen pituus olisi 138 metriä ja leveys 20,8 metriä. Syväys olisi perässä 7,75 metriä. Laskelmissa esitettiin peräti 1,4 metrin leveyden kasvatus, jolla kompensoitiin yläosan massan kasvua. Tästä aiheutui se, että Bertin huomautti Saigonin telakan olevan riittämätön aluksille. Propulsiojärjestelmää olisi pitänyt tehostaa, mutta se päätettiin säilyttää edeltäneen luokan kaltaisena.
Alukset.
Meriministeri vahvisti 17. syyskuuta 1898 kolmen aluksen tilauksen. Laivaston telakoiden alusten tilaukset tehtiin samana päivänä ja yksityisen telakan tilaus "Syllystä" allekirjoitettiin 24. toukokuuta 1899. "Marseillaise" tilattiin 19. kesäkuuta ja "Amiral Aube" 9. elokuuta. Kunkin aluksen hinta oli 22-24 miljoonaa frangia.