Jonkowon taistelu

Jonkowon taistelu (), (), () () kutsutaan myös Bergfriedin taisteluksi. Venäläiset olivat jäämässä ansaan Mohrungenin taistelun jälkeen ja vetäytyivät. Jonkowon taistelu oli ensimmäinen kahdesta vetäytymistaistelusta ennen suurta Eylaun taistelua. Bergfried () ja Jonkendorf () sijaitsevat Warmia-Masurian voivodikunnassa Koillis-Puolassa.
Taistelun yleistaustaa.
Pultuskin ja Golyminin taisteluiden jälkeen Napoleon pysäytti etenemisensä 28. joulukuuta (J: 16. joulukuuta) kadottaessaan yhteyden venäläisiin ja sijoitti armeijakuntansa pääosin talvileiriin Wkra, Veiksel, Bug ja Narev -jokien väliselle alueelle. Ranskan marsalkka Bernadotten I armeijakunta sijoitettiin laajalle alueelle Napoleonin vasemmalle sivustalle. Päämaja oli Osterodessa () ja se oli levittäytynyt alueille Elbling () ja Marienwerder () ja sen piti tarkkailla Veikselinhaffin ja Thornin () alueita
Ratsuväen kenraali Levin August von Bennigsen nimitettiin 8. tammikuuta 1807 Venäjän armeijan komentajaksi ja hän ryhtyi yllätykselliseen talvioperaatioon suunnittelemalla hyökkäyksen hyökkäämällä ranskalaisten vasempaan sivustaan. Venäläiset suorittivat pitkän marssin hyökätessään ranskalaisten kimppuun. Mohrungenin taistelu taisteltiin 25. tammikuuta (J: 13. tammikuuta) 1807. Venäläiset etenivät taistelun jälkeen Jonkowon/Bergfriedin alueelle. Kasakkapartion onnistui ottamaan kiinni ranskalaisten lähetin ja venäläiset saivat käsiinsä Napoleonin hyökkäyssuunnitelman Bennigsen totesi joutuneensa ansaan ja antoi vetäytymiskäskyn.
Taistelusuunnitelmat.
Venäläiset keskusta oli Jonkowon kylässä, vasen sivusta oli Mondtkenin () kylässä. Kenraalimajuri Nikolai Kamenski oli sijoittanut 14. divisioonansa Bergfriediin suojaamaan Alle -joen ylittävää siltaa. Kamenskilla oli neljä pataljoonaa Bergfriedissä ja niitä tuki kolme preussilaista tykkipatteria. Yksi venäläisten pataljoona suojasi joen toisella puolella olevaa Bedrgfriedin kylää. Bergfried on noin 4 kilometriä koilliseen Jonkowosta.
Aikaisin aamulla Ranskan marsalkat Michel Ney ja huomasi Michael Barclay de Tollyn etuiskujoukot etenevän Allensteinista Jonkowoon. Napoleon kokosi hetkessä pienen hyökkäysosaston; kaksi divisioonaa Ney:ltä, kolme divisioonaa Jean-de-Dieu Soultilta, osan Keisarillisesta Kaartista ja ratsuväkeä Joachim Muratin reserviratsuväestä.
Soultin tuli hyökätä divisionineen Bergfriediin ja siten jatkaa venäläisten vasempaan sivustaan. Venäläisten keskustaan suunnattaisiin tykistökeskitys, jotta siellä oleva venäläisten keskusta ei pystyisi lähettämään apuvoimia Kamenskin avuksi.
Taistelu.
Ranskalaisten 24. kevyt jalkaväki hyökkäsi noin 15.00 Bergfriefin kylään. Ranskalaisten 4. linjajalkaväki ja pataljoona 28. kevyestä jalkaväestä lähtivät kiertämään ja pyrkivät ylittämään joen. Venäläisten tykistön ja jalkaväen tulitus torjui ranskalaisten ensimmäisen hyökkäyksen sillalle ja kylään. Ranskalaisen toinen saarrostushyökkäys oli menestyksekkäämpi, mutta he eivät pystyneet tulituksen takia heti ajamaan takaa perääntyviä venäläisiä. Ranskalaiset ylittivät sillan pakottaen venäläisten tykistön vetäytymään. Venäläiset lähtivät välittömästi pistinhyökkäykseen vastahyökkäykseen ja käsikähmän jälkeen saivat sillan takaisin haltuunsa.
Ranskalaisten kiertävät joukot yrittivät löytää ylimenopaikkaa. Joki oli jäässä mutta jään päällä oli syvä kerrostuma pehmeää lunta. Iltaan mennessä Soult oli varmistanut jalansijan Alle-joen vastarannalla, jossa osa Soultin joukoista yöpyi. Illan pimetessä ja venäläisten puolustuksen takia ranskalaiset eivät saaneet enempää menestystä.
Jälkitapahtumat.
Ranskalaisten saatua sillanpääaseman Alle-joen länsirannalla venäläisten asema Jonkowossa heikkeni ratkaisevasti ja Bennigsen päätti yöllä 3.–4. helmikuuta aloittaa vetäytymisen Landsbergiin . Hänellä ei ollut tietoa, että Soult oli Bergfriedissa tai Davout eteni Guttstadtiin . Bennigsen halusi varmistaa yhteydet Königsbergiin (). Venäläiset marssivat kolmessa kolonnassa, joita johtivat kenraaliluutnantti Osten-Sacken, kenraaliluutnantti Golitsyn ja kenraaliluutnantti Nikolai Tutškov Wolfsdorfin () ja Arnsdorf in () kautta. Jälkijoukkoja armeijan jäljessä johti kenraaliluutnantti Pjotr Bagration, myös ne olivat kolmessa kolonnassa: kenraalimajuri Karl Gustav Baggovut oikealla, keskellä kenraalimajuri Michael Barclay de Tolly ja vasemmalla kenraalimajuri Jevgeni Markov. Armeijan perässä seurasivat Ney, Murat ja Soult.
Baggovut joutui Waltersmühlissa () Neyn kanssa ankaraan ratsuväkitaisteluun. Bagration lähetti vahvistuksia ja kun Baggovut sai yhteyden Markovin kolonnaan pystyi hän jatkamaan taistelua. Illan pimetessä taistelu taukosi.
Venäläisten vetäytymisen aikana Napoleonin armeija ahdisteli venäläisiä. Lopulta Landsbergin edustalla tapahtui toiseksi viimeinen viivytystaistelu Hoofen taistelussa 6. helmikuuta (J: 25. tammikuuta) ennen veristä ja suurta armeijoiden täysimittaista kohtaamista Eylaun taistelussa Preussisch-Eylaussa ().