tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
José María Usandizaga

José María Usandizaga (1887–1915) oli espanjalainen säveltäjä. Hän syntyi San Sebastiánissa ja lähti Pariisiin opiskelemaan Vincent d'Indyn ja pianonsoitossa Gabriel Grovlezin johdolla Schola Cantorumiin. Hän hyödynsi työssään kansanomaista baskimusiikkia ja ansioitui varsinkin näyttämömusiikin säveltäjänä. Hänen teostensa joukossa ovat ooppera "Mendy-Mendiyan" (1910) sekä zarzuelat "Las golondrinas" (1914) ja "La llama" (1915).
Usandizaga kuoli tuberkuloosiin.
Itävalta-Unkarin kompromissi

Itävalta-Unkarin kompromissi (, ) oli vuonna 1867 solmittu sopimus, jolla vanha Habsburgien keisarikunta korvattiin personaaliunioniin perustuvalla Itävalta-Unkarin kaksoismonarkialla. 
Kompromissin allekirjoittivat Itävallan keisari Frans Joosef I ja Unkarin delegaation edustaja Ferenc Deák. Tämä kompromissi loi pohjan uudelle poliittiselle järjestykselle, jossa itävaltalaisen Cisleithanian ja unkarilaisen Transleithanian alueita hallinoivat eri parlamentit ja eri pääministerit. Yhtenäisyyden takasivat yhteinen hallitsija, armeija ja useat yhteiset ministeriöt. Kompromissi oli voimassa vuoteen 1918 saakka.
Tausta.
Preussin–Itävallan sodan häviämisen jälkeen Itävallan oli pakko löytää ratkaisu monikansallisen valtakunnan kansallisuusongelmiin. Enää ei voitu ylläpitää Unkarin kuningaskunnan autonomian rajoituksia sisäpolitiikassa vuosien 1848–1849 tukahdutettujen vallankumousten ja vapaussotien takia. Kompromissi hyväksyttiin virallisesti 30. maaliskuuta 1867 Unkarin uudelleen perustetuilla valtiopäivillä.
Ehdot ja kompromissin kehittyminen.
Itävallan keisarikunta ja Unkarin kuningaskunta muodostivat kahdesta autonomisesta yksiköstä kaksoismonarkian. Kummallakin oli oma liberalismin innoittama perustuslakinsa, oma parlamenttinsa ja oma budjetti. Molempien parlamenttien kamarit lähettivät edustajansa eräänlaiseen yhteiseen parlamenttiin äänestämään yhteisestä budjetista. 
Ensimmäinen kompromissi, allekirjoitettu vuonna 1867, määritteli tulevien kompromissien (1877–1887–1900–1907) ehdot. Se määritteli "yhteiset asiat" (ulkopolitiikka, sota, Bosnia-Hertsegovinan hallinnointi vuodesta 1878 alkaen ja näiden tehtävien rahoittaminen), ja asiat ”joiden ratkaisu sopimuksen mukaan oli tarkoituksen mukaista” (tulli- ja rahaliitto, posti, rautatiet).
Kompromissi oli kymmenvuotinen, ja se tuli neuvotella uudelleen joka kymmenes vuosi. Suurin osa neuvotteluista koski osapuolien osallistumista yhteiseen budjettiin; vuonna 1867 Itävalta rahoitti budjetista 70 % ja Unkari 30 %. Vuoteen 1907 mennessä Unkarin osuus nousi 35 %:iin yhteisestä budjetista.
Sopimus päättyi 31. lokakuuta 1918.
Jouhisara

Jouhisara ("Carex lasiocarpa") on soilla ja rannoilla kasvava monivuotinen saralaji.
Ulkonäkö ja koko.
Jouhisara kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Sen pitkästä suikertavasta juurakosta kasvaa hoikkia, lähes liereitä varsia. Varren kanssa samanpituiset lehdet ovat kouruisia, lähes rihmamaisia, 1–2 millimetriä leveitä, väriltään tumman harmaanvihreitä. Jouhisaran kukinnossa on hede- ja emitähkiä yhdestä kolmeen. Tähkät ovat 1–3,5 cm pitkiä, pystyjä ja tiheäkukkaisia. Munanmuotoiset pullakot ovat enintään 5 millimetriä pitkiä ja tiheästi lyhytkarvaisia, mikä on yksi lajin erityistuntomerkeistä. Usein otakärkiset tähkäsuomut ovat pullakoiden pituisia.
Jouhisara risteytyy joidenkin muiden sarojen kanssa. Suomessa tunnetaan lajin ristemiä vankkasaran ("Carex riparia"), aapasaran ("Carex rotundata") ja luhtasaran ("Carex vesicaria") kanssa.
Jouhisaralla voi esiintyä jouhisarannoki ("Anthracoidea intercedens") ja luhtasarannoki ("Anthracoidea subinclusa") -nokisieniä.
Jouhisara Suomessa.
Suomessa jouhisara kasvaa yleisenä koko maassa, etenkin itä- ja pohjoisosissa jopa erittäin yleisenä. Sen kasvupaikkoja ovat nevat, letot, korvet ja rannat, harvoin myös rämeet.
Pekka Nevalainen

Pekka Nevalainen (s. 20. huhtikuuta 1951 Tyrvää, Suomi) on suomalainen taidemaalari, kuvanveistäjä ja taidegraafikko. Hän asuu ja työskentelee Kiskossa.
Pekka Nevalainen on opiskellut maalausta Suomen Taideakatemian koulussa 1969–1974. Hän kuului performanssiryhmä Record Singersiin sekä yhteiskunnan arvoja satirisoineeseen Ö-ryhmään.
Nevalainen aloitti pop-henkisten ja kantaaottavien maalausten parissa. 1970- ja 1980-luvun vaihteessa hän alkoi tehdä installaatio-, maa- ja videotaidetta. Aiheina on ollut myös Kalevala ja muinainen Egypti. Myöhemmin 1990-luvun alkupuolelle saakka teemoina oli myös perhe ja suomalainen maaseutu. ympäristöteoksien jälkeen Nevalainen on tehnyt pienimuotoisempia marmori- ja pronssiveistoksia, sekä väriä ja pintaa käsitteleviä maalauksia.
Nevalaiselle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014.
Kansanedustaja ja ministeri Valde Nevalainen oli Pekka Nevalaisen isä.
Zakaria Labyad

Zakaria Labyad (, s. 9. maaliskuuta 1993 Utrecht, Alankomaat) on marokkolainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Labyad edustaa Alankomaiden Eredivisiessä pelaavaa Ajaxia.
Maajoukkueura.
Labyad aloitti maajoukkueuransa Alankomaiden alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 2009. Kaksi vuotta myöhemmin Labyad siirtyi edustamaan vanhempiensa kotimaata Marokkoa ja pelasi vuoden 2011 aikana kymmenen maaottelua Marokon alle 23-vuotiaiden maajoukkueessa.
Labyad pelasi ensimmäisen maaottelunsa aikuisten tasolla 29. helmikuuta 2012 Marokon kohdatessa harjoitusottelussa Burkina Fason.
Jänönsara

Jänönsara ("Carex leporina", syn. "Carex ovalis") on monivuotinen kasvilaji sarojen ("Carex") suvussa.
Ulkonäkö.
Jänönsara kuuluu yhtäläistähkäisten kaksiluottisten sarojen ryhmään. Se kasvaa mätästävästi 10–60 senttimetriä korkeaksi. Varret ovat karheasärmäisiä ja kasvavat pystysti tai kohenevasti. Harmaanvihreät lehdet ovat vartta lyhyempiä, 1,5–4 mm leveitä. Jänönsaran kukinnossa on kolmesta kahdeksaan tiheähköä, vaaleanruskeaa–ruskeaa, 5–15 mm pitkää tähkää. Emikukat sijaitsevat tähkän kärjessä. Vaaleanruskeat pullakot ovat enintään 5 mm pitkiä, litteitä ja pitkäotaisia. Jänönsaraa muistuttaa huomattavasti sopulinsara ("Carex macloviana").
Jänönsara Suomessa.
Suomessa jänönsaraa tavataan yleisenä Pohjois-Pohjanmaan korkeudelle ja edelleen pohjoiseen harvinaisena Rovaniemen korkeudelle. Etelä- ja keskiosissa maata laji on erittäin yleinen. Jänönsaraa pidetään muinaistulokkaana. Sen kasvupaikkoja ovat muun muassa niityt, pientareet ja teiden varret.
Kolmas sotaleikki

Kolmas sotaleikki on runoilija Ville Hytösen runokokoelma, jonka tämä julkaisi keksityn hahmon nimellä Anna Halmkrona vuonna 2008. Hytönen esitti Halmkronaa muun muassa verkkoyhteisö Facebookiin tekemällä profiililla ja keskustelemalla julkisesti Halmkronan nimellä. Hytösen mukaan kirjan kustantajakaan ei tiennyt Halmkronan todellisesta henkilöllisyydestä.
Hytönen perustelee Parnassossa Halmkronaa käsitetaiteellisena performanssina, jonka tarkoitus oli osoittaa miten kasvoton kotimainen runoilija näkyy mediassa: "2000-luvun suomalainen esikoisrunoilija tempaistaan mukaan kirjalliseen elämään. - - Hänestä tulee runoilija yhtä lailla kontaktiensa kuin tekstinsä ansiosta."
Anna Halmkrona oli Hytösen teoksessa Britanniassa asuva Keminmaalla syntynyt suomalainen runoilija, joka käytti internetiä päälähteenään. Hytösen mukaan Halmkrona luennoi brittiyliopistoissa muun muassa aiheista "Nouvelle être vs. nouveau être", "The Ontology of Decamerone" ja "Entities and Sub-entities".
Hytönen julkaisi Halmkronasta Nuoren Voiman numerossa 2/2009 kollaasiesseen "Koop vai Anna? Siinäpä pulma - Kollaasin kautta syntyvä Anna Halmkronan ääni", jossa hän käsitteli Halmkronan kielen muodostumista. Kulttuurilehti Kerberoksessa julkaistiin Anna Halmkronan postuumiksi jäänyt essee, "Ei-kenenkään ja kaikkien kirjoittamaa", jossa hän käsittelee poetiikkaansa.
Sara Vilander

Sara Emilia Vilander (s. Rovaniemi) on suomalainen laulaja, säveltäjä, sanoittaja, joka tuli tunnetuksi jo hajonneen Minerva-yhtyeen laulusolistina. Minervan jälkeen hän on toiminut laulajana, sanoittajana ja säveltäjänä Sara &amp; Susiraja-yhtyeessä .
Sara aloitti musiikkiuransa 15-vuotiaana hieman sattumalta heitettyään legendaarisen " Ai, tarvitteko te laulajaa" -lausahduksen jo silloin olemassa olleen Minerva-yhtyeen basistille Kimmo Räsäselle. Hän kirjoitti Minervan riveissä ensimmäisen levytyssopimuksen Merceedees tuotannon kanssa vuonna 1999. 
Minerva-yhtyeen hajoamisen jälkeen Sara perusti uuden yhtyeen Sara &amp; Susirajan yhdessä nuoruuden ystäviensä Lasse Rantasen, Timi Härkösen, Jukka Backmanin ja Junde Hietasen kanssa. Sara &amp; Susiraja julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa "Routainen maa" 2007 ja toisen "Matkatavaraa"-nimisen albumin 2010.
Sara Vilander on toiminut musiikin lisäksi aktiivisesti myös muilla taiteen aloilla, kuten teatterin ja animaation parissa. Hän esiintyi teinivuosinaan #KULT#-työryhmän musikaaleissa Hair, Joseph and the Amazing Technicolour Dreamcoat ja West Side Story, joista oli vierailuesityksiä myös Savoy-teatterin ja Svenska Teaternin lavoilla. Hän on toiminut näyttelijänä myös useissa Porvoon teatterin produktioissa mm. Kolme iloista rosvoa, Valtakunnanministeri ja Kissan viikset, sanoi Susu Ou Ou-näytelmissä.
Luettelo Suomen jalkapallomaajoukkueen otteluista

Tämä on luettelo Suomen jalkapallomaajoukkueen otteluista vuosilta 1911–2022. Luettelo sisältää kaikki Suomen Palloliiton virallisiksi A-maaotteluiksi laskemat ottelut, mukaan lukien vuosina 1979–1988 toimineen Suomen olympiajoukkueen ottelut. 
1911–1919.
1911
1912
1914
1919
1920–1929.
1920
1921
1922
1923
1924
1925
1926
1927
1928
1929
1930–1939.
1930
1931
1932
1933
1934
[1] "Unkarilla amatöörijoukkue, jonka vuoksi Unkarin jalkapalloliitto ei laske ottelua A-maaotteluksi."
1935
1936
1937
1938
1939
[1] "Tanskan jalkapalloliiton 50-vuotisjuhlaturnaus."
1940–1949.
1940
1941
1943
1945
1946
1947
[1] "Suomen Palloliiton 40-vuotisjuhlaturnaus."
1948
1949
[1] "Englannilla B-maajoukkue."
1950–1959.
1950
1951
[1] "Englannilla B-maajoukkue."
1952
[2] "Norjan jalkapalloliiton 50-vuotisjuhlaturnaus."
1953
1954 &lt;br&gt;
[3] "Ruotsin jalkapalloliiton 50-vuotisjuhlaturnaus." 
1955
[4] "Jugoslavialla B-maajoukkue."
1956
1957&lt;br&gt;
[5] "Suomen jalkapalloliiton 50-vuotisjuhlaturnaus."&lt;br&gt; [6] "Englannilla amatöörimaajoukkue."
1958
[6] "Englannilla amatöörimaajoukkue."
1959
1960–1969.
1960
1961
1962
1963
1964
1965
[1] "Länsi-Saksalla amatöörimaajoukkue."
1966
1967
1968
1969 &lt;br&gt; [2] "Hollannilla amatöörimaajoukkue." &lt;br&gt; [3] "Hollannilla amatöörimaajoukkue."
1970–1979.
1970 &lt;br&gt; [1] "Länsi-Saksan amatöörimaajoukkue." &lt;br&gt; [2] "Englannin amatöörimaajoukkue."
1971
1972 &lt;br&gt; [3] "Hollannin amatöörimaajoukkue." &lt;br&gt; [4] "Länsi-Saksan amatöörimaajoukkue."
1973 &lt;br&gt; [5] "Englannin amatöörimaajoukkue." &lt;br&gt; [6] "Hollannin amatöörimaajoukkue."
1974
1975 [7] "Hollannin amatöörimaajoukkue."
1976
1977
1978
1979
2020–.
&lt;section begin="ottelut" /&gt;
&lt;section end="ottelut" /&gt;
&lt;section end="ottelut"/&gt;
Ystävättäreni poikaystävä

Ystävättäreni poikaystävä ("L'Ami de mon amie") on Éric Rohmerin ohjaama elokuva vuodelta 1987. Se on viimeinen elokuva Rohmerin kuusiosaisessa sarjassa "Comédies et proverbes".
Kuten sarjan muutkin elokuvat, tämä on arkea kuvaava keskusteluelokuva. Samanikäiset nuoret aikuiset, kaksi tyttöä ja kaksi poikaa, ajautuvat tilanteeseen, jossa ystävyys on vaakalaudalla, kun ilmassa on parienvaihtoa. Rohmerin tapaan ympäristö kuvastaa henkilöitä. Tapahtumapaikkana on Pariisin nykyaikainen, luonnonläheinen esikaupunki, johon historiaton pienoismaailma asettuu.
Elokuva oli vuonna 1988 César-ehdokkaana parhaan käsikirjoituksen ja Sophie Renoir lupaavan näyttelijän sarjassa.
Juoni.
Blanche on vastikään asettunut Pariisin lähelle muodikkaaseen Cergy-Pontoisen esikaupunkiin. Hänellä on uusi asunto, uusi työpaikka, jossa hän työskentelee itsenäisesti. Hän tutustuu uima-altaalla Léaan ja pian myös tämän tuttavaan Alexandreen, jota hän lähestyy kömpelösti. Elokuva seuraa parinvaihtoa kuvaavaa juonta, jossa Blanche ja Léa vaihtavat poikaystäviä.
Ampujakalat

Ampujakalat (Toxotidae) on piikkimakrillikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan indopasifiselta merialueelta ja makeista vesistä Kaakkois-Aasian sekä Australasian alueilta.
Lajit ja anatomia.
Ampujakalojen heimoon kuuluu yksi suku ja kuusi lajia. Lajit ovat "Toxotes blythi", täpläampujakala ("Toxotes chatareus"), ampujakala ("Toxotes jaculatrix"), alkuampujakala ("Toxotes lorenzi"), "Toxotes microlepis" ja kiila-ampujakala ("Toxotes oligolepis"). Ruumiinrakenteeltaan ampujakalat ovat vinoneliönmuotoisia ja kooltaan noin 16–40 cm pitkiä. Suurin laji on täpläampujakala. Ampujakalojen suu ja silmät ovat kookkaat. Selkäeviä on yksi ja se sijaitsee ruumiin takaosassa. Selkäevä on peräevää lyhyempi. Lajit ovat pohjaväriltään tyypillisesti hopeanharmaita ja ruumiissa on mustia laikkuja tai raitoja. 
Levinneisyys ja elintavat.
Ampujakalalajien levinneisyys ulottuu Intiasta Australiaan, Polynesiaan ja Filippiineille. Ne elävät murtovesissä ja makeissa vesissä mangrovea kasvavilla alueilla. Makeanvedenlajit ovat yleisiä erityisesti Australiassa. Ne elävät yleensä pieninä ryhminä tyypillisesti matalassa vedessä. Ampujakalojen ravintoa ovat hyönteiset ja muut selkärangattomat eläimet, joita ne pyydystävät ruiskauttamalla suustaan vesisuihkun tarkasti saaliiseensa.
Monet ampujakalalajit ovat suosittuja makean veden akvaarioissa. Ne ovat myös hyviä ruokakaloja.
Elokuva jalostavasta rakkaudesta

Elokuva jalostavasta rakkaudesta on Mikko Niskasen ohjaama elokuva vuodelta 1967. Se perustuu Edvard Radzinskin näytelmään "Elokuvaa kuvataan", joka puolestaan perustuu tositapahtumiin.
Neuvostoliitossa elokuvan tekemistä opiskelleen Niskasen harvoin esitetty televisioelokuva on elokuva elokuvan tekemisestä. Pääosaa, elokuvaa "Vain kaksikymmenvuotias" tekevää ohjaajaa Netsajevia, esittää itse Niskanen. Hän vikittelee nuorta avustajaa, Anjaa (kirjailijana paremmin tunnettu Aulikki Oksanen). Kuvausten aikana Niskasen ja Oksasen välille syntyy todellisuudessakin suhde, joka kesti pitkään. Edvin Laineen valintaa sensoriksi kriitikko pitää "mielenkiintoisena". Niskanen oli ollut 1955 valmistuneessa Laineen ohjaamassa "Tuntemattomassa sotilaassa" avustajana.
Alussa viitataan Leninin lausuntoon, jonka mukaan tärkein taiteenlaji on elokuva. Neuvostoliiton aikana sensuuri kohdistui elokuvaan, kuten muuhunkin kulttuuriin, ja vasta Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen ovat taiteilijat saaneet tehdä työtään vapaammin.
Alkuperäisnäytelmän kirjoittaja on venäläinen bestsellerelämäkertoja kirjoittanut Edvard Radzinski, jonka varhaistuotantoon näytelmä kuuluu. Elokuvaa kuvattiin osin oikeilla tapahtumapaikoilla.
Niskanen sai ohjauksesta Jussi-palkinnon, joita tuolloin jaettiin myös televisioelokuville.
Fantome-luokka (sluuppi)

Fantome-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston potkurilla varustettu parkkitakiloitu sluuppiluokka, johon kuului kuusi nelitykkistä alusta. 
Suunnittelu.
Luokan alusten rungot valmistettiin rautarungolle, joka päällystettiin teakilla ja kuparilla. Tämä aiheutti puheet komposiittialuksista
Koneisto.
Alusten voimanlähteenä oli Humphrys, Tennant and Companyn toimittama kaksi sylinterinen pitkittäin asennettu compound-höyrykone, joka pyöritti 3,4 metriä halkaisijaltaan olevaa potkuria. Koneen tarvitsema höyry valmistettiin kolmella sylinterikattilalla, jotka tuottivat 4,1 barin paineen. Moottorin teho oli 623-754 kilowattia.
Takila.
Luokan alukset varustettiin parkkitakilalla.
Aseistus.
Aseistuksena oli kaksi seitsemän tuuman ja kaksi 64 naulan MLR -tykkiä.
Alukset.
Laivanrakennuksen nopea kehitys 1800-luvun puolivälissä aiheutti alusten vanhenemisen jo ennen palveluksen aloittamista. Alukset kuitenkin soveltuivat brittiläisen imperiumin syrjäisille laivastoasemille. Niiden aseistus oli riittävän vahva, jotta ne kykenivät selviytymään paikallisista kahakoista. Alukset palvelivat lisäksi tutkimustehtävissä, minkä vuoksi luokan viimeinen alus "HMS Egeria" jatkoi palvelustaan aina vuoteen 1911 saakka.
Ariel-luokka

Ariel-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston yhdeksän nelitykkisen potkurilla varustetun prikantiinitakiloidun tykkiveneen muodostama alusluokka. 
Suunnittelu ja valmistus.
Luokka oli ensimmäinen komposiittialusluokka eli alusten köli, kaaret ja perän palkit olivat rautaa ja niiden päälle tuli vielä rautakuori, joka oli peitetty puulla. Alukset suunnitteli laivaston pääsuunnittelija Sir Edward Reed. Alukset olivat myös ensimmäisiä, joihin asennettiin kompound-moottori. Koneisto tuotti 60 hevosvoimaa. Kaikki alukset oli varustettu lisäksi prikantiinitakilalla.
Alusten aseistuksena oli kaksi 64 naulan 56 cwt MLR -tykkiä ja kaksi Armstrongin valmistamaa, 20 naulan takaa ladattavaa tykkiä. Kaikki tykit olivat liikkuvilla laveteilla. Osa aluksista varustettiin 1880-luvulla kahdella viisituumaisella ja kahdella Vavasseurin nelituumaisella takaaladattavalla tykillä.
Nigerian vaakuna

Nigerian vaakuna on Nigerian tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1960 maan itsenäistyessä.
Vaakunan kilvessä on mustalla taustalla valkoinen aaltokoroinen Y-kuvio. Kuvio kuvaa kahta Nigeriassa virtaavaa jokea, Nigeriä ja Benuea. Musta väri symboloi alueen hedelmällisyyttä. Kilven yllä on lakipunos, jossa on Nigerian lipun värit. Kypäränkoristeena oleva punainen kotka ja kilvenkannattajina olevat takajaloillaan seisovat hevoset kuvaavat kansallista omanarvontuntoa ja voimaa.
Kilven alla on motto "Unity and Faith, Peace and Progress".
Östlund

Östlund on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
DEN Finland

DEN Finland Oy on vuonna 1989 perustettu pientalovalmistaja, joka suunnittelee ja valmistaa muuttovalmiita omakotitaloja.
Yhtiön pääomistajia ovat nykyisin pääomasijoittaja Capmanin hallinnoimat rahastot, mutta merkittävinä omistajina ovat myös Suomen Teollisuussijoitus sekä yrityksen toimiva johto. Vuoden 2020 RTS Oy:n Omakotirakentaja-tutkimuksen mukaan DEN on kolmella tuotemerkillään (Designtalo, Finnlamelli ja Ainoakoti) Suomen suurin pientalovalmistaja 17 %:n osuudella myynnin arvolla mitattuna. DEN johtaa myös muuttovalmiiden kotien markkinoita. 
DEN Finland on Pientaloteollisuus PTT ry:n jäsen 
Historia.
Pohjolan Design-Talo on perustettu Keminmaassa vuonna 1989. Sijoitusyhtiö CapMan tuli vuoden 2011 alussa yhtiön pääomistajaksi 80% osuudella ostamalla yrityksen Ruukki Groupilta. Vuonna 2017 yhtiö osti vuonna 1995 perustetun hirsitalovalmistaja Finnlamellin sekä 2010 perustetun Talliosakkeen. Helmikuussa 2018 yhtiö vaihtoi nimensä Den Finland Oy:ksi ja Pohjolan Design-Talo lyhensi samalla nimensä Designtaloksi.
Liiketoiminta.
DEN Groupin liiketoiminnasta Suomessa vastaa DEN Finland Oy. Designtalon ja Finnlamellin lisäksi liiketoimintaan kuuluvat Keskon kanssa vuonna 2012 lanseerattu yhteistyömerkki Ainoakoti, jota myydään K-Raudan myymälöissä.
Jalkapallon Suomen Cup 1955

Jalkapallon Suomen Cup 1955 oli cupin ensimmäinen järjestämisvuosi. Sarjojen päätyttyä kesällä 1955 pelattiin cup-kilpailu Antero Nymanin muistopalkinnosta. Kilpailuun oli oikeutettu osallistumaan mestaruus- ja Suomensarjan seurat sekä ne seurat, jotka nousivat Suomensarjaan. Kaikkiaan 31 seuraa 34:stä oli noudattanut kutsua. Ei-osallistuneista VIFK oli Saksan matkalla, Ilves-Kissat oli sopinut jo aiemmin juhlaottelusta ja WP-35 oli päättänyt keskittyä jääpalloon. Cupin ensimmäiset ottelut oli arvottu 18.10. pelattaviksi 22.10. Kilpailun voitti Valkeakosken Haka , joka loppuottelussa Olympiastadionilla voitti Helsingin Palloseuran tuloksella 5–1.
Suomen Cupin ottelut.
1. kierros
Suomen Cupin ensimmäinen voittaja Valkeakosken Haka: Olavi Leskinen, Väinö Pajunen, Antti Nieminen, Aimo Pulkkinen, Esko Valkama, Veijo Valtonen, Eero Nieminen, Kalle Kinnunen, Erkki Kinnunen, Veikko Asikainen, Juhani Peltonen.
Gandalf (yhtye)

Gandalf oli suomalainen melodista death metalia soittava yhtye, jonka musiikissa on piirteitä perinteisestä hard rockista. Yhtyeen perustivat vuonna 1993 rumpali (silloinen kitaristi) Nalle Österman (myöhemmin yhtyeissä Shaman, Korpiklaani ja Lullacry), kitaristi Timo Nyberg ja laulaja Jari Hurskainen. Gandalfiksi yhtye alkoi kutsua itseään vasta myöhemmin. Gandalf julkaisi albuminsa Wicked World Recordsin tytäryhtiön Earache Recordsin kautta.
# 
# 
# 
# 
# 
#
Martti Tenkanen

Martti Viktor Tenkanen (5. marraskuuta 1911 Pyhäjärvi Vpl – 28. kesäkuuta 1971 Harjavalta) oli suomalainen herätysliikkeen piirisihteeri, toimittaja, yrittäjä ja kirjailija.
Elämä.
Tenkanen teki nuoruudessaan maa- ja metsätaloustöitä kotitilallaan ja toimi ajoittain viulistina iltamatansseissa ja hääjuhlissa. Alkoholia nauttineet kutsumattomat häävieraat syyllistyivät 1930-luvun alussa usein miestappoihin ja ammuskeluun seurauksella, että syntynyt kahakka vaaransi eräissä häissä Tenkasen hengen. Hengellisen herätyksen saatuaan Tenkanen ryhtyi evankelisen herätysliikkeen matkapuhujaksi ja piirisihteeriksi Pohjois-Karjalaan, jatkaen tätä työtä, kunnes sotarintamalla 1942 alkanut ja verenmyrkytykseksi kehittynyt sairaus vakavine seurauksineen esti sen.
Tenkanen opittiin tuntemaan henkilönä, jolla oli sekä suullinen että kirjallinen sana hallussaan. Hänelle avautui vähitellen vapaa, mutta taloudellisesti vaikea kirjailijan ura. Hänen pääteoksensa, romaani "Karjalasta kajahtaa I-II", kuvaa tosipohjaisesti, iloineen ja murheineen, synnyinseutunsa kulttuuria sellaisena kuin se oli ennen sen menettämistä.
Tunnustukseksi hengellisistä kirjoistaan, joista merkittävimmät kuvasivat runonlaulajasukua olevan herätysevankelista Pietari Kurvisen värikästä elämää Afrikassa ja sittemmin kotimaassa, Tenkanen sai 1954 Turun hiippakunnan tuomiokapitulilta saarnaluvan. Vuosina 1957–1963 hän toimitti kotiseutulehteä "Vpl. Pyhäjärvi".
Martti Tenkanen ja hänen puolisonsa, kondiittori Elina Akkanen harjoittivat 1950-ja 1960-luvuilla leipomotoimintaa Harjavallassa.
Teokset.
Nimellä "M. V. Tenkanen":
Nimellä "Martti Tenkanen":
Nimellä "Viktor Marttinen":
Ville Vilén

Ville Petteri Vilén (s. 12. maaliskuuta 1963 Helsinki) on toimittaja ja tietokirjailija, joka on toiminut yli 30 vuotta Ylen erilaisissa päällikkö- ja johtotehtävissä. 
Vilén toimi Ylen luovien sisältöjen ja median johtajana vuosina 2020-2024. Vastuualueeseen kuuluivat Ylen suomenkielisten lasten, nuorten, draaman, kulttuurin, viihteen, oppimisen ja asian sisällöt sekä Ylen mediakokonaisuuden rakentaminen, markkinointi, Radion sinfoniaorkesteri ja Ylen toiminta Musiikkitalossa, jonka hallituksen puheenjohtajana Vilén toimi 2016–2023. Nykyään Vilen on Ylen toimittaja.
Aiemmin Vilén on toiminut Yle Luovien sisältöjen johtajana 2011-2020, Yle Vision ohjelmistoalueen johtajana vuosina 2006–2010 sekä Radio Suomen, YleX:n ja YleQ:n ohjelmajohtajana vuosina 2003–2006. Lisäksi Vilén on työskennellyt Radiomafian musiikkipäällikkönä ja toimittajana.
Ville Vilén oli Ylessä mukana monien kehityshankkeiden johtotehtävissä, joista tärkeimpänä hän itse pitää Yle Areenaa, maailman ensimmäisiin kuulunutta julkisen yleisradioyhtiön suoratoistopalvelua.
Vilén on syntyjään Helsingistä, mutta hän muutti vuonna 1965 Savonlinnaan ja sieltä Mikkeliin vuonna 1994. Hän on koulutukseltaan kasvatustieteiden maisteri. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi aikuista poikaa. Hänen vaimonsa Katariina Vilén on mikkeliläisen Tuppuralan koulun rehtori.
Hellin Mustala

Anna Hellin Mustala, o.s. "Louhivuori" (20. marraskuuta 1889 Varkaus – 9. heinäkuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen opettaja, suomentaja ja kirjailija.
Mustalan vanhemmat olivat sahanhoitaja Mikael Louhivuori (sukunimi vuoteen 1905 Lohtander) ja Anna Karolina Savolainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909 Helsingin suomalaisesta tyttökoulusta ja suoritti opettajan tutkinnon 1911 Helsingin suomalaisessa jatko-opistossa. 
Hellin Mustala oli naimisissa vuodesta 1915 sosiaalineuvos, pastori Paavo Mustalan kanssa.
Teoksia.
Nimellä "Hellin Mustala":
Nimimerkillä "Anna-Kaisa":
Mark Katic

Mark Katic (s. 9. toukokuuta 1989 Timmins, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän on voittanut urallaan DEL-liigan mestaruuden Eisbären Berlinissä ja sijoittunut hopealle Ruotsin SHL:ssa Skellefteåssa. Lisäksi hän on pelannut ammattilaisena AHL- ja KHL-liigoissa. NHL:ssä Katicilla on 11 ottelua hänet varanneessa New York Islandersissa.
Pelaajaura.
OHL.
Hän pelasi juniorisarja OHL:ssä kausina 2005–2009. Hänen joukkueensa koko neljän vuoden OHL:ssä olonsa aikana oli Sarnia Sting. Hän pelasi OHL:ssä yhteensä 233 ottelua. Sinä aikana hän sai 28 maalia ja syötti 131. Yhteensä se on 159 pistettä. Pudotuspeleissä hän pelasi 14 ottelua ja niissä tuli pisteitä 2+6=8. Hänet varasi NHL:ään New York Islanders kolmannella kierroksella 62. pelaajana .
Ammattilaisura.
AHL:n Bridgeport Sound Tigersissa Katic pelasi kauden 2009–2010. Hän pelasi seuraavalla kaudella sekä Islandersissa, NHL:ää että Sound Tigersissa, AHL:ää. Hän teki NHL-debyyttinsä ottelussa Philadelphia Flyersia vastaan kaudella 2010–2011, helmikuussa 2011, kun hänet nostettiin ylös Bridgeport Sound Tigersistä. Hän pelasi sen kauden aikana 11 peliä ja sai yhden syöttöpisteen. Hän ansaitsi 4 jäähyminuuttia. Katic loukkasi olkapäänsä seuraavan kauden alussa ja joutui olemaan sivussa lähes koko kauden. Hän pystyi pelaamaan vain 14 runkosarjaottelua.
Katic teki kesällä 2012 sopimuksen Saksan DEL-liigassa pelaavan Eisbären Berlinin kanssa. Katic oli keväällä 2013 voittamassa Eisbärenin kanssa DEL-liigan mestaruutta.
12. kesäkuuta 2013 Katic teki sopimuksen KHL:ään liittyneen kroatialaisen KHL Medveščak Zagrebin kanssa. Katic pelasi zagrebilaisjoukkueessa neljän kauden aikana 185 runkosarjaottelua ja teki niissä 56 pistettä. SHL-joukkue Skellefteå AIK hankki hänet Medveščak Zagrebista kesken kauden 2016–2017. Hän liittyi joukkueeseen helmikuussa 2017.
Katic edusti Skellefteåta kahdella kaudella ja pelasi seurassa 55 runkosarjaottelua. Skellefteå eteni keväällä 2018 SHL:n finaaleihin, mutta niissä se hävisi Växjölle. Pian finaalitappion jälkeen Katic teki sopimuksen saksalaisen Adler Mannheimin kanssa.
Päiväntasaajan Guinean vaakuna

Päiväntasaajan Guinean vaakuna on Päiväntasaajan Guinean tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1979. Vaakuna on myös maan lipun keskellä.
Kilvessä on mangrovepuu, joka on Päiväntasaajan Guineassa yleinen ja maan entisen pääkaupungin Batan symboli. Kilven yläpuolella olevat kuusi tähteä kuvaavat valtion manneraluetta ja viittä saarta Guineanlahdella
Kilven alla on valtion motto "Unidad, Paz, Justicia", suomeksi "yhtenäisyys, rauha, oikeus".
Rune (nimi)

Rune on pohjoismainen miehen etunimi. Nimi johtuu muinaisskandinaavisesta sanasta "rún", joka merkitsee salaista oppia tai tietoa.
Suomessa Rune-nimi oli annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 1127 miehelle ja alle viidelle naiselle. Yli puolet Rune-nimisistä on syntynyt 1940- ja 1950-luvuilla. Runen nimipäivä suomenruotsalaisessa kalenterissa on 28. helmikuuta.
Henri Ribul

Henri Ribul (s. 1. maaliskuuta 1941 Toulouse) on ranskalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti.
Ribul aloitti uransa Rodez AF:ssä, jossa hän pelasi kaksi vuotta ennen kuin lähti FC Girondins de Bordeaux'n kakkosjoukkueeseen. Hän pelasi valtaosan seuraurastaan Castres FC:ssä, jota hän edusti vuosina 1964–1970. Ribul oli maajoukkueen mukana Méxicon olympialaisissa 1968, joissa Ranska pääsi puolivälieriin asti ja Ribul pelasi kolme ottelua.
Pistesiipi

Pistesiipi ("Pelosia muscerda") on hoikka, siilikkäisiin kuuluva perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Kapeasiipinen, harmaa perhoslaji. Etusiivet ovat lähes tasaisen vaaleanharmaat, etureunasta usein hieman vaaleammat, pituuteensa nähden kapeat ja kärjestään lähes suorat. Siiven keskivaiheilla on kolmesta neljään mustan pisteen muodostama rivi siiven etureunasta kohti siiven takareunan kärkeä. Lisäksi lähempänä siiven tyveä ja takareunaa on vinottain kaksi mustaa pistettä. Takasiivet ovat harmaanvalkoiset, etureunastaan vähän tummemmat. Lepäävä perhonen pitää siipiään vaakatasossa osittain päällekkäin, mikä antaa sille lähes suorakaiteen muodon. Siipiväli on koiraalla 23–27 mm ja naaraalla 24–32 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajin levinneisyys ulottuu Pohjois-Espanjasta Keski- ja Pohjois-Euroopan poikki itään aina Japaniin saakka. Suomessa laji on eteläinen tulokas, joka tavattiin ensimmäisen kerran vuonna 1927. Havainnot painottuvat nykyäänkin etelärannikon tuntumaan, mutta hajanaisia löytöjä on suunnilleen Pori–Joensuu-linjalle saakka. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena heinäkuun puolivälistä elokuun puoleenväliin.
Elinympäristö ja elintavat.
Pistesiipi elää kosteissa lehtimetsissä usein lähellä rantaa ja saattaa sopivalla paikalla olla runsaslukuinen. Perhosilla on myös taipumusta vaellella etsien uusia elinpaikkoja. Perhoset aloittavat lentonsa hämärän laskeutuessa ja jatkavat pimeän aikaan. Molemmat sukupuolet tulevat hyvin valolle sekä syömään makealla nesteellä kostutetulle syötille.
Naaras munii munat ryhmiksi puiden jäkäläisille oksille tai rungolle. Munat kuoriutuvat paria viikkoa myöhemmin ja toukat kasvavat hitaasti ennen talvehtimistaan kuorenraoissa. Toukat ovat yöaktiivisia ja viettävät piilottelevaa elämää oleskellen päivät puunkoloissa tai vastaavissa paikoissa. Siksi toukkia tapaa luonnossa harvoin. Ne ovat täysikasvuisia touko-kesäkuun vaihteessa ja koteloituvat toukkakarvoilla suojettuun kotelokoppaan kaarnankoloon tai jäkäläkasvuston alle. Kotelovaihe kestää 3–4 viikkoa.
Ravintokasvi.
Toukka syö puiden oksilla kasvavia viherleviä ja jäkäliä. Kasvatuksessa se kelpuuttaa myös kuihtuneet kasvinlehdet, mutta niiden kuulumisesta ruokavalioon luonnossa ei ole tietoa.
Ðuro Savinović

Ðuro Savinović (; 1. maaliskuuta 1950 Dubrovnik – 1. helmikuuta 2021) oli Jugoslaviaa edustanut vesipalloilija. Savinović oli voittamassa pronssia Wienin EM-kisoista 1974 ja pelasi myös Montréalin olympialaisissa 1976, joissa Jugoslavia sijoittui viidenneksi.
Aviation Traders ATL-98 Carvair

Aviation Traders ATL-98 Carvair on nelimoottorinen alatasomallin kuljetuslentokone, joka on kehitelty Douglas DC-4:n pohjalta. ATL-98 Carvair suunniteltiin kuljettamaan raskasta kuormaa, kuten esimerkiksi viisi henkilöautoa eli yhteensä 25 matkustajaa. Koneesta on tehty rahtiversion lisäksi eräänlainen matkustajaversio, johon mahtuu 85 matkustajaa.
Carvairia valmistettiin vuosien 1961 ja 1969 välillä.
Eroavaisuudet Douglas DC-4 -lentokoneeseen.
ATL-98 Carvair on samanlainen kuin DC-4 siivistä taaksepäin ottamatta huomioon Carvairin pidennettyä sivuperäsintä. Siivistä eteenpäin on tehty enemmän muutoksia, nimittäin ohjaamoa siirrettiin ylemmäksi rahtitilan yläpuolella sijaitsevaan "kyttyrään", sekä keulaan tehtiin hydrauliikalla toimiva rahtiluukku mahdollistamaan autojen lastaus lentokoneeseen.
Edvard Radzinski

Edvard Stanislavovitš Radzinski () (s. 1937 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen, Moskovan Historiallisessa arkistoinstituutissa opintonsa suorittanut historioitsija. Hän on ollut Neuvostoliitossa ja Venäjällä paremmin tunnettu näytelmäkirjailijana, prosaistina, televisioesiintyjänä ja elokuvien käsikirjoittajana. Hän on kirjoittanut myös historiasta useita kirjoja, joita toimittajat ja historioitsijat ovat luonnehtineet ”kansanhistoriaksi” (venäläinen termi, jolla tarkoitetaan näennäishistoriaa).
Elämäkerta.
Radzinskin vanhemmat olivat näytelmäkirjailija Stanislav Radzinski ja tämän puoliso Sofia. Radzinski opiskeli Moskovan arkistoinstituutissa ja on historioitsija. Hän avioitui 1955 näyttelijä Alla Geraskinan kanssa, joka on suositun neuvostoliittolaisen kirjailijan Lia Geraskinan tytär. Heidän poikansa Oleg on syntynyt 1958. KGB pidätti Olegin 1982, ja hänet tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankilaan neuvostovastaisesta propagandasta. Hän vapautui 1987 ja muutti ulkomaille.
Radzinski ja Geraskina erosivat 1964, ja Radzinski avioitui myöhemmin Tatjana Doroninan kanssa, joka oli 1960–1970-luvulla johtavia neuvostoliittolaisia näyttelijöitä. He erosivat sittemmin, ja nykyisin hän on naimisissa näyttelijä Elena Denisovan kanssa.
Julkaisut.
Radzinski on kirjoittanut 1990-luvulta alkaen teoksia sarjaan "Historian salaisuuksia". Hän on kirjoittanut kirjan "Stalin", jossa kuvataan Neuvostoliiton alkuaikojen valtataisteluja Kremlissä Leninin kuoleman jälkeen. Hän esimerkiksi olettaa, että olisi ollut olemassa laajempi Leninin testamentti, josta on viitteitä erään emigrantin postuumisti New Yorkissa julkaistuissa muistelmissa. Haastattelujen perustella, joita hän oli tehnyt Stalinin entisten henkivartijoiden ja muiden todistajien kanssa, hän kertoo kuinka Lavrenti Berijan toverit yrittivät myrkyttää Stalinin. Hän myös nostaa valoon asiakirjat, jotka tukevat Viktor Suvorovin hypoteesia, että Stalin aikoi hyödyntää natsi-Saksaa välikätenä (”jäänmurtajana”) länttä vastaan ja ”vapauttaa” sitten Euroopan natsien miehityksestä.
Historioitsija David Brandenberger suhtautuu hyvin kriittisesti Radzinskiin. Hän sanoo, että tämän kirja Stalinista ”"on kokoelma maailmaa jo vuosikymmeniä kiertäneitä faktoja, mielipiteitä ja juoruja"”, ja esittää vaihtoehdoksi O. V. Hlevnjukin, Lars Lihin, Stephen Kotkinin ja Robert W. Thurstonin teoksia.
Radzinski kiinnostui jo varhaisessa vaiheessa Romanovien kohtalosta. Hänellä oli mahdollisuus päästä Romanoveja koskeviin salaisiin tietoihin arkistoissa työskennelleiden opiskeluaikaisten ystäviensä ansiosta. Radzinski tuli tutkimuksissaan siihen tulokseen, että mahdollisesti kaksi lapsista selviytyi teloituksesta hengissä. Tämän hän esittää kirjassaan "Viimeinen tsaari - Nikolai II:n elämä ja kuolema".
Radzinski on kirjoittanut suomalaisesta kommunistipoliitikosta O. W. Kuusisesta näytelmän "Toveri K". Näytelmä kertoo Kuusisen neuvostoajasta Stalinin lähipiirissä, ja sitä esitettiin vuonna 2014 Helsingin Kaupunginteatterin suurella näyttämöllä.
Erik Ekelund

Erik Runar Selim Ekelund (24. tammikuuta 1897 Loviisa – 21. toukokuuta 1976 Tammisaari) oli suomalainen virkamies, kirjallisuudentutkija ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Henkilöhistoria.
Erik Ekelundin vanhemmat olivat kaupunginlääkäri Herman Ernfrid Ekelund ja Elin Fleege ja puoliso vuodesta 1923 Elma Estrid Mårtenson. Ekelund tuli ylioppilaaksi 1916, valmistui filosofian kandidaatiksi 1920 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1930. Hän toimi Tilastollisen päätoimiston ylimääräisenä vanhempana aktuaarina 1924–1929, aktuaarina 1929–1934 ja yliaktuaarina 1934–1947. Helsingin yliopiston dosentti Ekelund oli 1945–1948, Åbo Akademin kirjallisuuden historian vt. professori 1946–1947 ja professori vuodesta 1947.
Epätavallista elämää

Epätavallista elämää (A Life Less Ordinary) on vuonna 1997 valmistunut romanttinen draamakomedia. Pääosissa nähdään muun muassa Ewan McGregor, Cameron Diaz, Holly Hunter ja Delroy Lindo.
Juoni.
Robert Lewis (Ewan McGregor) on tavanomainen nuori luuseri, joka työskentee talonmiessiivoojana suuryrityksessä. Hän haaveilee epätavallisista asioista ja kirjoittaa suurin odotuksin roskaromaania. Sitten hänen elämänsä muuttuu. Hän saa potkut, menettää naisensa aerobic-ohjaajalle sekä menettää autonsa ja talonsa. 
Tästä suivaantuneena Robert menee purkamaan vihaansa entisen työpaikkansa johtajan Navillen (Ian Holm) työhuoneeseen, jossa hän samalla kohtaa johtajan tyttären Celinen (Cameron Diaz). Robertin yritykset saada työpaikkansa takaisin eivät onnistu, joten hän kidnappaa Celinen. 
Ikävä kyllä Robert ei kuitenkaan ole mikään rikollinen lahjakkuus, vaan keskiverto torvi, jota Celine alkaa itse auttamaan kidnappaustouhuissa yksityiskohtia myöten. Celinen tarkoitus on nyhtää ahneelta isäpapaltaan muutama miljoona, mutta Celinen isukki on kuitenkin tyly kaveri joka haluaa hoitaa hommat omalla tavallaan, joten tämä nuori pari joutuu keksimään tapoja pitää tämä jännittävä leikki käynnissä.
Samaan aikaan on taivaan arkkienkeli Gabriel (Dan Hadaya) saanut ”esimieheltään” vakavia nuhteita siitä, että mies ja nainen-jutut eivät tuolla alhaalla ota oikein toimiakseen. Niinpä Gabriel antaa toheloille enkelikytille O'Reilylle (Holly Hunter) ja Jacksonille (Delroy Lindo) kovan tehtävän saada Robert ja Celine rakastumaan toisiinsa. Ja enkelikyttien on onnistuttava tehtävässään tai muuten on seurauksena porttikielto taivaaseen.
Startpage

Startpage on anonyymi hakukone. Se saa hakutuloksensa Googlelta. 
Hakukone ei tallenna käyttäjästä mitään tietoja, ei edes IP-osoitetta. Hakukoneelle on myönnetty ensimmäinen European Privacy Seal -merkki, joka takaa palvelun korkean yksityisyyden tason. Hakukoneen tietosuojakäytännön on sertifioinut Certified Secure. Etusivullaan Startpage ilmoittaa olevansa "hakukone, jossa on maailman paras tietosuoja". Startpage sisältää myös Anonymous View -selausominaisuuden, jonka avulla käyttäjät voivat avata hakutuloksia välityspalvelimen kautta anonymisyyden lisäämiseksi.
Startpagen alkuperäinen nimi on Ixquick, mutta nimi muutettiin, koska nimi Ixquick oli liian vaikea muistaa.
Westwood Village Memorial Park

Westwood Village Memorial Park () on hautausmaa Westwoodin kaupunginosassa, Los Angelesissa, Kaliforniassa. Sen osoite on 1218 Glendon Avenue, Westwood, Los Angeles, CA 90024.
Westwood Village Memorial Park on pienehkö yleinen hautausmaa. Siellä on monen viihdemaailman suuren tähden viimeinen leposija, mutta sinne on haudattu paljon tavallisiakin ihmisiä. Vaikka hautausmaa on yli sata vuotta vanha, sinne oli haudattu vain tavallisia ihmisiä aina vuoteen 1962 saakka. Marilyn Monroe kuoli vuonna 1962 ja hän oli ensimmäinen suuren luokan tähti, joka haudattiin Westwoodiin. Monroen entinen aviomies Joe DiMaggio vastasi Monroen hautajaisjärjestelyistä; hän valitsi hautausmaan, koska Monroen äidin ystävä Grace Goddard (o.s. McKee, 1895–1953) ja Goddardin täti Ana Lower (1880–1948) oli haudattu sinne. Molemmat naiset olivat olleet Marilynin huoltajia tämän ollessa lapsi. Sittemmin hautausmaalle on haudattu myös useita muita suuria tähtiä, kuten Natalie Wood, Dorothy Stratten, Jack Lemmon,Louis Jourdan, Walter Matthau, Billy Wilder, Carroll O'Connor, Don Knotts, Armand Hammer, Burt Lancaster, Dean Martin, Carl Wilson, Peggy Lee, James Coburn, Sammy Cahn ja Buddy Rich. Roy Orbison ja Frank Zappa on myös haudattu sinne, mutta heidän hautojaan ei ole merkitty. Myös Playboy-lehden perustaja Hugh Hefner haudataan sinne.
Westwood Village Memorial Park on valittu "Los Angeles Historic-Cultural Monument" -listalle vuonna 2003.
Trespassing

Trespassing on Adam Lambertin toinen studioalbumi. Levyltä on jo julkaistu single nimeltä "Better Than I Know Myself". Toinen sigle "Never Close Our Eyes" julkaistiin 17. huhtikuuta. Lambert on ollut itsekin mukana sanoituksissa, ja hän on kertonut hänen ex-kumppaninsa, Sauli Koskisen olleen hänen inspiraationsa lähde, joka näkyy myös kappaleiden sanoituksissa. Albumi piti julkaista 20. maaliskuuta 2012, mutta julkaisupäivä siirrettiin toukokuun 15. päivään.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 2, ja se pysytteli listalla yhteensä 23 viikkoa.
Josif Pančić

Josif Pančić (, 17. huhtikuuta 1814 Ugrinassa, silloinen Itävalta-Unkari, nykyinen Kroatia – 25. helmikuuta 1888 Belgrad) oli serbialainen kasvitieteilijä, joka löysi serbiankuusen vuonna 1875. Häntä pidetään Serbian kasvitieteen isänä.
Pančić opiskeli ensin Zagrebissa ja jatkoi lääketieteen opintoja Unkarin Pestissä, missä hän väitteli tohtoriksi vuonna 1842. Hän työskenteli ensin lääkärinä ja sitten opettajana Baanaatin alueella, keräsi kasveja ja tutustui alueen kasvillisuuteen. Hän teki lääkärin töitä monilla eri paikkakunnilla, ja tutustui näin maan eri osien kasvistoihin.
Pančićin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä Pančić.
Kaarina Suonperä

Hilkka Kaarina Suonperä (o.s. Maaranen, 10. heinäkuuta 1941 Helsinki – 23. heinäkuuta 2022 Vantaa) oli suomalainen tapakouluttaja, tiedottaja, toimittaja ja televisio- ja radiojuontaja. Hän vieraili kouluissa kertomassa hyvästä käytöksestä ja ruokailutavoista. Suonperä juonsi radiossa puhelintoivekonsertteja ja televisiossa tietokilpailuja. Hän antoi neuvoja etiketin mukaisesta pukeutumisesta, myös tavallisille ihmisille. Suonperä tunnettiin tapakulttuurin kouluttajana ja kasvattajana, mutta myös mieltymyksestään siniseen väriin ja teitittelyyn. Hän toimi Tapaseuran puheenjohtajana parisen kymmentä vuotta.
Työura.
Kaarina Suonperä esiintyi jo 1960-luvulla televisiossa muun muassa Niilo Tarvajärven kanssa Mainos-TV:n kuuluttajana ja useiden tietokilpailujen juontajana. Radiossa Suonperä juonsi pitkään puhelintoivekonsertteja Raimo Lintuniemen kanssa. 1970- ja 1980-luvulla Suonperä toimi Saab-autojen tiedotus- ja suhdetoimintatehtävissä. Sen jälkeen hän hoiti lehdistösuhteita muun muassa Savonlinnan oopperajuhlilla ja Pori Jazzissa.
Suonperä toimi useissa eri hallitus- ja luottamustehtävissä muun muassa Amiedun johtokunnan jäsenenä, Tiedekeskus Heurekan hallituksen jäsenenä, Suomi-Yhtiöiden edustajiston jäsenenä, HOK-Elannon edustajiston jäsenenä ja Tapaseuran puheenjohtajana vuosina 2004–2022.
Suonperä oli koulutukseltaan mainoshoitaja. Hän toimi Vantaan kokoomuslaisena kaupunginvaltuutettuna ja kaupunginhallituksen jäsenenä useita kausia, mutta jäi valitsematta uudelleen vuoden 2012 kunnallisvaaleissa.
Arvonimet.
Tasavallan presidentti myönsi vuonna 2015 Suonperälle kamarineuvoksen arvonimen. Hänelle myönnettiin myös Ammatillisen aikuiskoulutuksen kultainen ansioristi 18. joulukuuta 2007. 
Tapakulttuurin vaikuttaja ja kouluttaja.
Kaarina Suonperä tunnettiin laajasti tapakulttuurin viestin viejänä ja vaikuttajana. Hän vaikutti monen julkisuuden henkilön taustalla ja koulutti muun muassa useita poliitikkoja tapakulttuurin saloihin. Hän neuvoi tapakulttuuriin liittyvistä etikettiasioista, kuten käytöksestä, pukeutumisesta ja edustamisesta. Häntä pyydettiin useampana vuonna kommentoimaan Linnan juhlien etikettiä ja asuja. 
Suonperä kertoi saaneensa kiinnostuksensa tapakulttuuriin auttaessaan lapsena helsinkiläisessä hotelli Klaus Kurjessa emännöinyttä äitiään kattausten teossa. Asuessaan varuskunnassa upseerimiehensä kanssa hän oppi Puolustusvoimien tapakulttuuria sotilasarvoineen ja tervehtimistapoineen.
Suonperä toimi pitkään Tapaseuran puheenjohtajana ja kehitti seuran toimintaa aktiivisesti yhdessä kunniapuheenjohtaja Raili Malmbergin kanssa.
Yksityiselämä.
Suonperä oli naimisissa kahdesti. Suonperän ensimmäinen puoliso vuodesta 1970 oli Hämeen lennoston komentaja, eversti Teppo J. Suonperä. Avioliitto päättyi miehen väkivaltaiseen kuolemaan vuonna 1973. Kaarina Suonperällä oli ensimmäisestä avioliitostaan tytär. Hänen toinen puolisonsa oli liikuntaneuvos Pentti Katainen.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2012

Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2012 järjestettiin 1.–11. maaliskuuta Ruhpoldingissa, Saksassa. Kilpailuissa oli 11 eri kilpailukategoriaa. Kaikki nämä vaikuttivat maailmancupin kauden 2011–2012 tilastoihin. Kilpailujen suojelijana toimi Saksan liittokansleri Angela Merkel. 
Valinta.
Kilpailujen järjestäjä valittiin Kansainvälisen ampumahiihtoliiton vuoden 2008 kongressissa Prahassa. Äänestyksessä Ruhpolding voitti Kontiolahden 92% äänisaaliilla. Myös Nové Město na Moravě haki MM-kilpailuja, mutta he vetäytyivät viime hetkillä uskoen Ruhpoldingin olevan liian kova vastustaja. Sen sijaan he saivat seuraavan vuoden MM-kilpailut. Urheilijoista mm. Ricco Groß ja Magdalena Neuner kannattivat Ruhpoldingia kisaisännäksi. 
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Rotterdam Centraal

Rotterdam Centraal on päärautatieasema Rotterdamin kaupungissa Alankomaissa.
Asemalla on 13 raidetta, jotka palvelevat Amsterdam–Rotterdam-, Breda–Rotterdam-, Utrecht–Rotterdam- ja HSL-Zuid-linjoja. Lisäksi asemalta on vaihtoyhteydet Rotterdamin metron D- ja E-linjoille sekä kaupungin raitiotieverkostoon. 
Historia.
Asema avattiin 3. kesäkuuta 1847 Rotterdam Delftsche Poort nimellä. Asemarakennus, jonka suunnitteli Sybold van Ravesteyn, avattiin 1957 ja purettiin 2. syyskuuta 2007. Asemarakennus oli jäänyt auttamattomasti pieneksi kasvavien matkustajavirtojen myötä, jonka vuoksi oli tarpeellista rakentaa uusi asema vanhan tilalle. Uusi asema on tarkoitus valmistua vuonna 2013. 
Kohteet.
Yhtenä Alankomaiden neljästä suurimmasta rautatieasemasta asemalta on hyvät yhteydet eripuolille maata. Pääasialliset määränpäät ovat: Amsterdam Centraal, Amersfoort, Apeldoorn, Breda, Capelle aan den IJssel, Deventer, Dordrecht, Delft, Den Haag HS, Den Haag Centraal, Eindhoven, Enschede, Gouda, Groningen, Haarlem, Hengelo, Hoek van Holland (lauttayhteys Harwichiin), Leeuwarden, Leiden, Maassluis, Middelburg, Utrecht Centraal, Venlo, Vlaardingen, Vlissingen, Zaandam, Zwolle.
Lisäksi asemalta on kansainväliset junayhteydet Antwerpeniin, Brysseliin tunneittain sekä Pariisiin viisi kertaa päivässä.
Nadzeja Skardzina

Nadzeja Valerjeuna Skardzina (, , s. 27. maaliskuuta 1985) on valkovenäläinen uransa lopettanut ampumahiihtäjä. Hän on viestin olympiavoittaja sekä normaalimatkan olympiamitalisti ja maailmancupin voittaja.
Arvokilpailut.
Skardzina saavutti pronssia normaalimatkalla Sotšin olympialaisissa 2014. Hän osallistui myös Vancouverin talviolympialaisiin 2010. Ampumahiihdon MM-kilpailuissa 2011 Hanty-Mansijskissa hän sai pronssia 4 × 6 kilometrin viestissä ja sijoittui normaalimatkalla (15 km) neljänneksi. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän oli yhteislähdössä kymmenes. 
Skardzina saavutti kultaa Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hankalissa tuuliolosuhteissa käydyssä 4 × 6 kilometrin viesissä hiihdettyään avausosuuden Valko-Venäjän joukkueessa. Yhteislähtökilpailussa hän oli seitsemäs, normaalimatkalla kymmenes ja takaa-ajossa neljästoista. 
Maailmancup.
Maailmancupissa kaudella 2012–2013 Skardzina sijoittui kolmanneksi Pokljukan pikakilpailussa (7,5 km). Kaudella 2013–2014 hän sijoittui Anterselvan takaa-ajossa toiseksi ja Pokljukan pikakilpailussa kolmanneksi. Kaudella 2014–2015 hän oli kolmas Pokljukan yhteislähtökilpailussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Östersundin normaalimatkalla kaudella 2017–2018.
Skardzina voitti normaalimatkan maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2017–2018. Lisäksi hän on sijoittunut nornmaalimatkan kokonaispisteissä neljänneksi kaudella 2013–2014 ja viidenneksi 2014–2015.
Skardzina voitti Euroopan-mestaruuden viestissä Banskossa 2007 ja takaa-ajossa Tjumenissa 2016. Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa hän sai nuorten sarjassa 2005 kultaa yhteislähdössä sekä hopeaa pikakilpailussa ja takaa-ajossa. Aikuisten sekaviestissä hän sai pronssia 2006.
Skardzina lopetti uransa ampumahiihtäjänä kesäkuussa 2018.
Neopseustidae

Neopseustidae on pieni, alkeellisten perhosten heimo ja Neopseustina-osalahkon ainoa heimo.
Heimoon kuuluvat perhoslajit lukeutuvat elintavoiltaan kaikkein huonoimmin tunnettuihin perhosiin. Heimoon kuuluu neljässä suvussa yhteensä 13 perhoslajia. Lajien levinneisyys kattaa alueen itäisestä Intiasta Sichuaniin ja Taiwaniin. Lisäksi muutamaa lajia tavataan Etelä-Amerikan eteläosissa. Ne ovat pieniä hämärän aikana tai yöllä lentäviä perhosia.
Siivet ovat verraten leveät ja harvakseltaan suomupeitteiset, minkä vuoksi perhoset muistuttavat jonkin verran verkkosiipisiä. Suuosien ja tuntosarvien rakenne on heimolle tunnusomainen. Perhosen pää on pituuttaan leveämpi ja verkkosilmät ovat huomattavan suuret. Myös chaetosemat ovat hyvin kehittyneet.
Perhosnaaraat laskevat munat ilmeisesti ravintokasvin kasvinosien sisään ja toukkien otaksutaan kovertavan käytäviä kasvien versoihin tai hedelmiin.
Heimon lajien levinneisyys on samankaltainen kuin akebiakasvien heimon levinneisyys, mutta yhteyttä näiden välillä ei ole pystytty osoittamaan.
Jääpallon Suomensarja 1956

Jääpallon Suomensarja kaudella 1955-1956 pelattiin nelilohkoisena. Suomen Palloliitto ja Työväen Urheiluliitto yhdistivät jääpallosarjansa, jolloin osallistuvia joukkueita oli 28. Lohkovoittajat selviytyivät mestaruussarjan karsintoihin karsimaan kahdesta paikasta kauden 1956-1957 jääpallon mestaruussarjaan.
Sarjataulukko.
SM-sarjakarsinta.
LrPT ja VPS nousivat mestaruussarjaan, josta putosivat JMP, OTP ja Akilles.
Augustine Jibrin

Augustine Jibrin (s. 7. lokakuuta 1988) on nigerialainen jalkapalloilija, joka pelaa Suomessa viidettä kautta Oulun Palloseurassa ja on pelannut kauden Veikkausliigaa Vaasan Palloseurassa. Kaudella 2014 hän siirtyi El Salvadoriin ja edelleen Ruotsiin.
Augustine Jibrin aloitti urassa kotimaassaan NAF Rockets FC-seurassa, josta hän siirtyi keväällä 2008 Suomen oululaiseen FC OPAan, joka pelasi Kakkosta. Seuraavalla kaudella Jibrin siirtyi Oulun Ykköseen nouseeseen OPS-jp:hen, jossa hän pelasikin seuraavat kolme kautta aina syksyyn 2011 asti. 
Jibrin oli hakenut pelipaikkaa Suomessa myös Veikkausliigaseuroista. Kauden 2012 alusta hän pääsikin vaasalaiseen VPS:ään. Loukkaantuminen häritsi kuitenkin läpilyöntiä Veikkausliigaan, ja niinpä VPS ei jatkanut sopimusta. 
Kaudella 2013 Jibrin palasi Ouluun tuttuun Ykkösessä pelanneen OPS:ään sen puolustuslinjaan. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi El Salvadoriin. Kahden Salvador- ja Panama-kauden jälkeen hän palasi loppukesällä 2015 Ruotsiin Superettan Etelälohkossa pelaavan Kristianstads FF:n riveihin. Kaudella 2016 Jibrin palasi jälleen Kakkosessa pelanneen OPS:n riveihin.