tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Urho Särö

Urho Antero Särö vuoteen 1925 saakka Österman () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja opinnot.
Särön vanhennat olivat sähköasentaja Frans Oskar Österman ja Johanna Rajala. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Anna Maria Rosenlöfin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa reaalilyseossa vuonna 1922. Hän kävi Haminan taistelukoulun vuonna 1918 ja sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925.
Jääkärikausi.
Särö työskenteli työmiehenä Jepualla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 19. helmikuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen hänet siirrettiin 14. toukokuuta 1917 alkaen palvelukseen kelpaamattomana pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin 6. kesäkuuta 1917 alkaen siviilitöihin Saksaan. Takaisin pataljoonaan hän palasi 13. syyskuuta 1917 ja sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet siirrettiin 20. marraskuuta 1917 alkaen 4. komppaniaan.
Suomen sisällissota.
Särö saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa, jossa hän haavoittui lievästi 28. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Särö palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Savon Jääkärirykmentti 3 ja sitten Uudenmaan rykmentti. Rykmentissä hän toimi nuorempana upseerina eri komppanioissa. Hänet määrättiin 20. joulukuuta 1923 alkaen päälliköksi 4. komppaniaan ja 4. kesäkuuta 1925 alkaen 1. konekiväärikomppaniaan. Edellä mainittujen tehtävien ohella hän toimi vuonna 1923 Uudenmaan rykmentin I ja II pataljoonan korpraalikoulun johtajana. Hän erosi armeijasta sairauden vuoksi 23. tammikuuta 1926. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Vaarallisilla teillä

Vaarallisilla teillä on Niilo Lappalaisen kirjoittama muistelmateos hänen toiminnastaan toisen maailmansodan aikana Saksan sotavoimissa. Kirja pohjautuu hänen isänsä muistiinpanemiin muistitietoihin. 
Kirjassa kerrotaan hyvin yksityiskohtaisesti Lappalaisen toiminta kyseisenä ajankohtana. Pääteemana kirjassa käsitellään ruuan ja juoman hankkimista ja nauttimista erilaisissa ympäristöissä hänen matkansa varrelta. Kirja sisältää myös kuvamateriaalia, jotka ovat osin Lappalaisen uudempaa tuotantoa ja osin aiheeseen liittyvää aikalaismateriaalia.
Jalkapallon alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut

Jalkapallon alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut on Euroopan jalkapalloliiton Uefan vuosittainen mestaruusturnaus alle 17-vuotiaista pelaajista koostuville maajoukkueille. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1982. Vuosina 1982–2001 se oli tarkoitettu alle 16-vuotiaiden maajoukkueille. Vuodesta 2003 lähtien lopputurnaukseen osallistui isäntämaan lisäksi kaksiosaisten karsintojen seitsemän parasta maata, ja vuodesta 2007 lähtien pronssiottelu on jätetty pelaamatta. Vuodesta 2015 alkaen lopputurnaukseen on päässyt kaikkiaan 16 maata.
Aguaragüen kansallispuisto

Aguaragüen kansallispuisto on Tarijan departementissa sijaitseva luonnonsuojelualue Etelä-Boliviassa. Puiston perustamista ehdotettiin ensimmäisen kerran vuonna 1994, mutta uusittu lakialoite hyväksyttiin vasta vuonna 2000. Puisto on pinta-alaltaan 108 307 hehtaaria (1 083 km2) ja se suojelee Gran Chacon ja Tarijan ylänköalueiden välistä kasvillisuusaluetta. Puisto jaetaan kahteen alueeseen: matalampiin kukkuloihin joilla sijaitsee alueen ihmisasutukset, ja puiston tarkasti suojeltuun alueeseen, jossa sijaitsee alueen vesivarat. Puiston alueella elää useita lintu- sekä nisäkäslajeja, kuten jaguaari, muurahaiskarhu ja vyötiäinen.
Puistoa uhkaa useat ihmistoiminnan aiheuttamat vaaratekijät: puiston vesivarojen kutistuminen, saastuminen, laittomat hakkuut, viljelyskasvien aiheuttama maaperän kuluminen sekä metsäpeitteen häviäminen liiallisen karjan kasvatuksen seurauksena.
Vysokaje

Vysokaje () eli Vysokoje () on pieni rajakaupunki Kamjanetsin hallintopiiriissä Valko-Venäjän Brestin alueen länsiosissa Puolan rajalla. Kaupungin asukasluku oli 5 376 lokakuun 2009 väestönlaskennassa.
Liikenne ja raja-asema.
Maanteitse Vysokajen pikkukaupunki sijaitsee 43 kilometriä maakunnan pääkaupungista Brestistä luoteeseen. Mikäli samaa kantatietä P16 jatkaa pohjoiseen, "Pestšatka-Połowce"-rajanylityspaikka Puolaan tulee vastaan 11 kilometriä Vysokajen pohjoispuolella. Tavaraliikenteeseen käytetyn samansuuntaisesen rautatien viimeinen Valko-Venäjän puoleinen raja-asema "Vysoko-Litovsk" () sijaitsee noin 4 kilometriä Vysokajen kaupungin pohjoispuolella. Puolan puoleinen radan raja-asema on nimeltään "Czeremcha" ().
Oscar Lindelöf

Oscar Ferdinand Lindelöf (28. elokuuta 1887 Helsinki – 15. kesäkuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen elokuvaaja. Lindelöf kuvasi Venäjän tsaarin Nikolai II:n ainoan Helsingin vierailun vuonna 1915 vastoin sensuurin määräystä. Tuloksena oli kymmenen minuutin mykkäpätkä, joka on nykyisin yksi arvokkaimpia Yleisradion filmejä.
Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Christoffer Schildt

Oskar Ernst Christoffer Schildt (30. elokuuta 1915 Helsinki – 21. lokakuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja Yleisradion ruotsinkielisen yksikön johtaja.
Schildt aloitti toimittajanuransa vuonna 1932. Sota-aikana hän toimi radiosensorina sekä teki sotaselostuksia, ja vuosina 1941–1945 hän työskenteli Valtion tiedoituslaitoksen palveluksessa. Suurimman osan urastaan hän työskenteli Yleisradiossa, vuodesta 1957 ruotsinkielisen ohjelmayksikön johtajana. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1980.
Ylioppilaaksi Schildt kirjoitti vuonna 1933 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1943. Yleisradiouransa ohella hän vaikutti politiikassa, puolueenaan Ruotsalainen kansanpuolue. Hän toimi muun muassa puolueen nuorisojärjestön Svensk Ungdomin puheenjohtajana vuosina 1948–1953 ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1948–1960. Hänen muihin luottamustehtäviinsä lukeutui Suomen ruotsinkielisen toimittajaliiton puheenjohtajuus 1959–1967.
Christoffer Schildt oli kirjailija Runar Schildtin poika.
Aarre Koivisto

Aarre Antero Koivisto (8. kesäkuuta 1920 Punkalaidun – 31. joulukuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen lavastaja. Hän teki pitkän uran elokuvalavastajana alkaen vuoden 1947 elokuvasta "Särkelä itte" aina 1980-luvun lopulle. Uransa varrella hän lavasti muun muassa elokuvan "Tuntematon sotilas" sekä elokuvasarjat "Komisario Palmu" ja "Pekka ja Pätkä".
Elokuvien lisäksi Koivisto toimi teatterilavastajana Svenska teaternissa vuosina 1961–1966. Samaten hän toimi MTV3:n lavastajana televisionäytelmissä, -sarjoissa ja -elokuvissa vuosina 1966–1985. Koivisto jäi eläkkeelle 1985.
Koivisto sai parhaan lavastuksen Jussin vuonna 1955 elokuvista "Isän vanha ja uusi" ja "Hilmanpäivät". Hän sai valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen toukokuusta 1987 alkaen.
Palatino (kirjaintyyppi)

Palatino on Hermann Zapfin suunnittelema kirjaintyyppi. Se on saanut nimensä 1500-luvulla eläneeltä kalligrafi Giambattista Palatinolta. Kirjaintyypin ensimmäinen versio, perinteitä henkivä renessanssiantiikva, julkaistiin vuonna 1948. 
Palatinosta tuli hyvin suosittu, ja Monotype julkaisi siitä oman versionsa nimeltään "Book Antiqua". Bitstream teki Zapfin kanssa Palatinosta toisen version nimeltään "Zapf Calligraphic".
Zapf suunnitteli Palatinosta kokonaan uuden version vuonna 1999. Uudistettu Palatino oli nimeltään "Palatino Linotype", ja kirjaintyyppiin kuuluivat myös kreikkalaiset ja kyrilliset kirjaimet. Vuosina 2005–2006 Zapf ja Akira Kobayashi laajensivat Palatinon kokonaiseksi kirjasinperheeksi. Linotype julkaisi heidän suunnittelemansa "Palatino nova"-, "Palatino Sans"- ja "Palatino Sans Informal" -kirjaintyypit.
Eino Heino

Eino Ilmari Heino (22. helmikuuta 1912 Pyhäjärvi – 10. toukokuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen elokuvaaja. Hän teki uransa kuvaajana alkaen vuoden 1935 elokuvasta "Kaikki rakastavat" (kamera-apulainen) jatkuen 1960-luvun puoliväliin asti. Uransa varrella hän kuvasi muun muassa elokuvat "Niskavuoren naiset", "Gabriel, tule takaisin" sekä jatkosodan aikana lyhyitä puolustusvoimien katsauksia. 
Heino sai kolme Jussi-palkintoa, joista yksi tuli lyhytelokuvasta. Hän oli naimisissa näyttelijä Emma Väänäsen kanssa.
Lámpros Athanasoúlas

Lámpros Athanasoúlas (, joskus "Lámbros Athanassoúlas", s. 10. marraskuuta 1976 Ateena) on kreikkalainen ralliautoilija. Hän kilpaili 12 WRC-kilpailussa vuosina 2005–2009 ja 2011 saavuttaen yhden pisteen. Ennen ralliuraansa Athanasoúlas valmistui American College of Greecestä ja opiskeli konetekniikka ja talousalaa Westminsterin yliopistossa. Vuonna 2001 Athanasoúlas kilpaili kreikkalaisissa rallikilpailuissa. Vuonna 2005 hän voitti A5-luokan mestaruuden Kreikan rallisarjassa. Samana vuonna hän debytoi WRC-sarjassa Akropolis-rallissa, jossa hän keskeytti. Vuonna 2009 Athanasoúlas saavutti ensimmäisen pisteensä WRC-sarjassa sijoittuen kahdeksanneksi Akropolis-rallissa. Samalla hän voitti PWRC-luokan kilpailun Kreikassa. Kauden jälkeen "Status"-lehti nimesi hänet vuoden kreikkalaisurheilijaksi. Athanasoúlas osallistui Suomen ralliin vuonna 2006.
Zaqatala

Zaqatala () on kaupunki Azerbaidžanissa Kaukasuksen pääjonon etelärinteellä. Se sijaitsee Alazanin sivujoen Talaçayn varrella 372 kilometriä Bakusta luoteeseen. Kaupunki on Zaqatalan piirin keskus. Sen kautta kulkee Yevlaxin, Şəkin ja Tbilisin välinen maantie. Asukkaita on 19 250 henkeä (vuonna 2010, arvio).
Venäläiset perustivat Zaqatalan kylän paikalle vuonna 1830 linnoituksen, josta tuli samannimisen piirikunnan hallinnollinen keskus. Linnoituksen esikaupunki sai kaupunginoikeudet vuonna 1840 (toisten tietojen mukaan vuonna 1851). Vuonna 1897 lähes puolet asukkaista oli armenialaisia.
Nykyään Zaqatalassa ja sen ympäristössä asuu azerien lisäksi avaareja, tsahureja ja georgialaisia. Kaupungissa on muun muassa elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Nähtävyyksiin kuuluu linnoituksen raunioiden lisäksi historiallinen museo. Lähistöllä sijaitsee vuonna 1929 perustettu Zaqatalan luonnonpuisto.
Janne Hyytiäinen

Janne Hyytiäinen (s. 23. elokuuta 1968) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Q-teatterin, Ryhmäteatterin ja Radioteatterin tuotannoissa. Hänen merkittäviin valkokangastöihinsä lukeutuvat roolit elokuvissa "Klassikko" ja "Laitakaupungin valot". Televisiossa Hyytiäinen on näytellyt muun muassa sarjoissa "Taivaan tulet" ja "Helppo elämä".
Teatteriura.
Hyytiäinen valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1999. Ammattilaisuransa aikana hän on työskennellyt lähinnä Helsingin lavoilla. Q-teatterissa Hyytiäinen on näytellyt useaan otteeseen vuodesta 2000 alkaen, muun muassa kappaleissa "Viettelysten vaunu" (2000), "Kauppamatkustajan syntymä" (2007) ja "Corto Maltesen seikkailut" (2011). Ryhmäteatterissa hän on näytellyt muun muassa Mika Myllyahon ohjaamassa "Tuntemattomassa sotilaassa" (2008) sekä kappaleissa "Sakset, kivi ja paperi" (2007) ja "Cyrano de Bergerac" (2010).
Televisio- ja valkokangasura.
Kari Väänäsen ohjaamassa "Klassikossa" Hyytiäinen tulkitsi Pertti ”Pera” Kiilopäätä. Aki Kaurimäen elokuvassa "Laitakaupungin valot" Hyytiäisellä oli miespääosa yövartija Koistisena. Timo Koivusalon spektaakkeleissa "Täällä Pohjantähden alla" ja "Täällä Pohjantähden alla II" Hyytiäinen näytteli Arvo Töyryä. Yle TV2:n draamasarjassa "Taivaan tulet" hänellä oli sivuosa Esko Kilpelänä. MTV3-kanavan sarjassa "Helppo elämä" hän näytteli Tuomelaa.
Janne Hyytiäinen on opettanut näyttelijäntyötä oppilaitoksissa eri puolilla Suomea.
Okahammashai

Okahammashai ("Pseudotriakis microdon") on luomihaikaloihin kuuluva suurehko kalalaji. Se on okahammashaiden heimon (Pseudotriakidae) ainoa laji. Joskus samaan heimoon luetaan kuitenkin myös okahammashain läheinen sukulaislaji hoikkanauhahai ("Gollum attenuatus").
Ulkonäkö ja koko.
Okahammashai on melko suurikokoinen hai. Koiras voi kasvaa noin 2,7 metrin mittaiseksi ja naaras vielä pidemmäksi, noin 3 metrin pituiseksi. Okahammashain etummainen selkäevä on pitkä ja matala ja taaempi kolmiomainen. Silmät ovat soikeat ja luomet alkeelliset. Silmien takana sijaitsevat hengitysaukot ovat lajilla suuret. Okahammashain suu on suuri ja ulottuu silmien taakse. Suun hammasriveissä voi olla 200 hammasta. Hampaat ovat pieniä ja teräviä ja laji syö kaloja ja selkärangattomia eläimiä. Evät ja hain iho ovat pehmeät ja väritykseltään se on ruskehtavan harmaa.
Levinneisyys.
Okahammashaita tavataan hyvin laikuttaisesti kaikista valtameristä. Sitä tavataan pääasiassa Atlantin länsi- ja eteläosissa, Islannin lähistöltä, Tyynellä valtamerellä Uuden-Seelannin ja Japanin, Kiinan ja Taiwanin rannikkoseuduilta. Okahammashai on syvän veden kala ja elää yleensä 200–1 890 metrin syvyydessä merenpinnasta.
Elintavat.
Okahammashainaaras on ovovivipaarinen. Poikaset siis syntyvät elävinä ja ovat noin 70–140 cm pitkiä. Poikasia on tyypillisesti kahdesta neljään. Okahammashain poikaset ovat ainoita haita eräiden sillihaikaloihin kuuluvien lajien poikasten lisäksi, jotka syövät hedelmöittymättömät munasolut vielä ollessaan kohdussa.
Okahammashait ovat rauhallisia eivätkä hyökkää ihmisten kimppuun. Okahammashaikannan koosta ja elintavoista ei ole tarkkaa tietoa ja IUCN luokittelee sen puutteellisesti tunnetuksi. Toisinaan okahammashaita saadaan sivusaaliina kalastettaessa trooleilla ruijanpaltaita ("Hippoglossus hippoglossus") tai keltarousseja ("Hoplostethus atlanticus"). Laji on esiintymisalueillaan niin harvinainen, että sen kalastamisella ei ole juurikaan taloudellista merkitystä. Laji on kuitenkin niin harvinainen ja hitaasti lisääntyvä, että arvokkaampien kalalajien sivusaaliina kiinnijääminen on uhka lajille. Okahammashain liha on syötävää ja myös sen eviä ja rustoja voidaan hyödyntää.
Qax

Qax () on kaupunki Azerbaidžanissa Kaukasuksen pääjonon etelärinteen juurella. Se sijaitsee Alazanin sivujoen Kürmükçayn varrella 345 kilometriä Bakusta luoteeseen. Kaupunki on Qaxin piirin keskus. Sen kautta kulkee Yevlaxin, Şəkin ja Tbilisin välinen maantie. Asukkaita on 13 000 henkeä (vuonna 2010, arvio).
Qaxin taajamasta tuli kaupunki vuonna 1967. Siellä on elintarviketeollisuutta.
Lymytantereinen

Lymytantereinen ("Gautieria otthii") on Gomphaceae-heimoon luettava maanalaisia, mukulamaisia itiöemiä tuottava sieni. Se poikkeaa voimakkaasti mukulasienistä kuten jänönmukulasta sokkelomaisen rakenteensa puolesta, ja sillä on selkeä juurimainen rihmasto. Se on kimmoisa ja epäsäännöllinen, lyhytikäinen ja muuttuu nopeasti pahanhajuiseksi. Sienestä on Suomesta tähän mennessä yksi havainto vuodelta 2010 Ristijärven Koljatinvaaralta rehevästä sammalikosta. Lajinmäärityksen on tehnyt italialainen tutkija Angelo Bincoletto. Levinneisyydestä ei voi sanoa varmaa, mutta muun muassa Norjasta ja Ruotsista lajia on tavattu aiemmin. Suvun lajit vaikuttavat olevan pääasiassa kalkinvaatijoita ja lähinnä havupuiden juurisieniä.
Irina Falconi

Irina Falconi (s. 4. toukokuuta 1990 Portoviejo, Ecuador) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut WTA-listan sijalla 73 lokakuussa 2011.
Tennisura.
Ensimmäiset ITF-turnauksensa Falconi pelasi vuonna 2006. Vuonna 2007 hän pääsi finaaliin Los Mochisin turnauksessa Meksikossa. Toinen finaalipaikka tuli toukokuussa 2007 Monterreyn ITF-turnauksessa, jonka finaalissa hän voitti Courtney Naglen. Vuonna 2009 hän voitti kaksi ITF-turnausta ja pelasi Yhdysvaltain avointen karsinnoissa. Vuonna 2010 Falconi pääsi välieriin 75 000 dollarin ITF-turnauksessa voittaen muun muassa Lauren Albanesen ja Stéphanie Duboisin. Samana vuonna hän pääsi mukaan ensimmäistä kertaa Yhdysvaltain avointen pääsarjaan, jossa hävisi ensimmäisellä kierroksella Flavia Pennettalle. Lokakuussa 2010 hän pääsi finaaliin Rock Hillin ITF-turnauksessa.
Vuonna 2011 Falconi pääsi Australian avointen pääsarjaan karsintojen kautta, mutta hävisi avauskierroksella Alisa Kleibanovalle. Helmikuussa hän pääsi Midlandin ITF-turnauksen finaaliin. Huhtikuussa hän selviytyi karsintojen kautta mukaan Family Circle Cupiin. Turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän voitti Magdaléna Rybárikován, mutta hävisi toisella kierroksella maailmanlistan ykköselle, Caroline Wozniackille. Toukokuussa Brysselin turnauksessa hän selviytyi karsintojen kautta pääsarjaan, jossa hävisi toisella kierroksella Francesca Schiavonelle. Ranskan avoimissa hän hävisi avauskierroksella Gisela Dulkolle ja Wimbledonissa Stéphanie Duboisille. Heinäkuussa 2011 Citi Openin turnauksessa Yhdysvalloissa Falconi eteni ensimmäistä kertaa urallaan WTA-turnauksen välieriin. Yhdysvaltain avoimissa Falconi eteni kolmannelle kierrokselle voitettuaan kolmieräiset kamppailut Klára Zakopalováa ja Dominika Cibulkováa vastaan. Kolmannella kierroksella hän hävisi Sabine Lisickille 0–6, 1–6.
Şəki

Şəki (; vuoteen 1968 saakka "Nuxa", ven. Нуха́, "Nuha") on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Kaukasuksen pääjonon etelärinteellä 305 kilometriä maan pääkaupungista Bakusta luoteeseen. Kaupunki on sitä ympäröivän, mutta siihen itse kuulumattoman Şəkin piirin keskus. Sen kautta kulkee Yevlaxin ja Tbilisin välinen maantie. Asukkaita on 66 100 henkeä (vuonna 2010, arvio).
Şəki on samannimisen historiallisen alueen keskus. 200–400-luvuilla se kuului Kaukasian Albaniaan. Arabit valtasivat sen vuonna 654. 1300-luvun lopusta lähtien Şəki oli itsenäinen valtio, kunnes iranilaiset löivät sen joukot vuonna 1551. 1700-luvun puolivälissä syntyi Şəkin kaanikunta, joka liitettiin Venäjään vuonna 1805. Myöhemmin kaupunki oli venäläisten hallitseman provinssin ja vuodesta 1840 kihlakunnan keskus. 1800-luvun lopulla kaupungin asukkaista 81 % oli azereja ja 18 % armenialaisia.
Kaupungissa on tekstiili-, elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Seutu on vanhastaan tunnettu luonnonsilkin tuottaja. Nähtävyyksiin kuuluvat kotiseutumuseo, kaupungissa syntyneen kirjailija Mirzə Fətəli Axundovin kotimuseo sekä vuonna 1765 rakennettu persialaistyylinen Şəkin kaanien palatsi.
Amborón kansallispuisto

Amborón kansallispuisto on Santa Cruzin departementissa sijaitseva luonnosuojelualue keskisessä Boliviassa. Puisto on pinta-alaltaan arviolta 630 000 hehtaaria ja sijaitsee kolmen hyvin erilaisen ekosysteemin yhtymäkohdassa: Andien ylänkö, Gran Chacon pohjoinen osa ja Amazonin valuma-alue. Puistossa elää tuhansia eläinlajeja, ja sen alueelta on löydetty tähän mennessä yli 800 erilaista lintulajia. Puiston alueella eläviä nisäkäslajeja ovat esimerkiksi kapybara, pekari, tapiirit, erilaiset apinalajit kuten möly- ja kapusiiniapinat, kissaeläimet kuten jaguaari, oselotti ja pitkähäntäkissa, sekä yhä harvinaisempi silmälasikarhu.
Nummenpakan koulu

Nummenpakan koulu on peruskoulu Turussa Nummen kaupunginosassa. Se on perusopetuksen yhtenäiskoulu (vuosiluokat 1–9) ja toimii kolmessa yksikössä. Vuosiluokat 7–9 toimivat Aurajoen yksikössä (Papinkatu 4) ja luokat 1–6 Nummen yksikössä (Kirkkotie 31) sekä Halisten yksikössä (Paavinkatu 13). Suurin yksiköistä on Aurajoen yksikkö, jossa oppilaita on noin 450. Nummen yksikössä oppilaita on noin 250 ja Halisten yksikössä noin 100. Nummenpakan koulun rehtorina toimii Jukka Laine ja apulaisrehtori on Katja Nousiainen.
Syksystä 2021 alkaen Nummen koulutalon väki on työskennellyt väistötiloissa Halisissa samassa koulupihassa Halisten yksikön kanssa.
Nummenpakan koulun nimi vaihdettiin Nummen koulusta Nummenpakan kouluksi, kun Nummen ja Aurajoen koulut yhdistyivät hallinnollisesti.
Nummenpakan koulun kanssa osittain samoissa tiloissa ja samassa pihapiirissä toimii viereinen Katariinan koulu. Se on perusopetuksen yhtenäiskoulu esiopetuksesta yhdeksänteen vuosiluokkaan. Katariinan koulun rehtorina on Jorma Kauppila ja apulaisrehtorina Mikko Nikkola. Katariinan koulu on erikoistunut oppilaan erityisen tuen palveluihin ja se tarjoaa erityisopetuksellisia ratkaisuja osana kokonaiskuntoutumisen palveluita.
Historiaa.
Nummen koulutalo on rakennettu kolmessa vaiheessa. Kolmikerroksinen osa valmistui vuonna 1931, nelikerroksinen osa 1937 ja liikuntasali 1980-luvun lopulla. 1930-luvun lopulla koulu oli Turun suurin kansakoulu, ja enimmillään koulussa on ollut noin 600–1000 oppilasta. Tiloissa ovat toimineet myös sotasairaala, Turun ammattikoulu ja Turun opettajakorkeakoulu.
Karl Sovelius

Karl Fredrik Sovelius () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan komppanianpäällikkönä Valkoisen armeijan ”lentävissä” joukoissa.
Perhe ja opinnot.
Soveliuksen vanhemmat olivat konsuli Georg Sovelius ja tämän puoliso Naema Johanna o.s. Forsen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1901 ja liittyi Pohjalaiseen osakuntaan. Hän opiskeli vuosina 1901–1905 Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1903 Irene Lindbladin kanssa, josta hän erosi vuonna 1907.
Jääkärikausi.
Sovelius kuului Voimaliittoon ja erotettiin vuonna 1904 kuudeksi kuunkaudeksi yliopistosta laittomasta asevelvollisuuskutsunnasta poisjäämisen takia. Hän työskenteli kirjakauppiaana Oulussa ja osallistui ensimmäisen maailmansodan Ahvenanmaan linnoittamiseen ja vakoili Saksalaisten laskuun toimittaen heille piirustuksia kyseisistä linnoitteista. Lopulta hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 10. toukokuuta 1917, josta hänet siirrettiin 1. komppaniaan 7. elokuuta 1917 alkaen.
Suomen sisällissota.
Sovelius astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918, jossa yhteydessä hän allekirjoitti palvelussitoumuksen ja hänet ylennettiin aliupseeriksi. Hän saapui takaisin Suomeen (Vasaan) jääkärien etujoukon mukana 18. helmikuuta 1918. Vaasasta hänet komennettiin komppanianpäälliköksi Kristiinan 1. lentävään komppaniaan, joka kuului Porin rykmentin 2. pataljoonaan. Hän osallistui Ahlaisten–Noormarkun rintaman taisteluihin Pohjansahalla, Sandössä ja Noormarkussa sekä Reposaaren, Porin ja Rauman valtauksiin.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sovelius komennettiin sisällissodan jälkeen 27. kesäkuuta 1918 alkaen sotilasjäseneksi valtiorikosoikeuteen ja siirrettiin 13. heinäkuuta 1918 alkaen Suomen valkoisen kaartin, jossa hänet sijoitettiin 1. komppaniaan. Hän erosi armeijasta 7. lokakuuta 1918, mutta osallistui jo seuraavan vuoden keväällä heimosotiin lukeutuvaan Aunuksen retkikuntaan. Retkikunnalla hän toimi aluksi täydennyspataljoonan komentajana Sortavalassa, josta hän siirtyi majuri Gunnar von Hertzenin adjutantiksi. Sotaretkeltä palattuaan hän astui Etsivän keskuspoliisin palvelukseen Ahvenanmaalle. Myöhemmin hän toimi vielä nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Salmin rajavartioston 4. komppaniassa 1. kesäkuuta 1922 – 6. lokakuuta 1926 välisenä aikana, jonka jälkeen hän siirtyi liikealalle. Hänet on haudattu Raaheen, Haaralan hautausmaalle.
Ski Jump International

Ski Jump International (aluksi Lartzan Skijump) on mäkihyppyaiheinen tietokonepelisarja. Pelistä on ilmestynyt kolme osaa, joista ensimmäinen vuonna 1994. Sen on kehittänyt suomalainen Ville Könönen.
Ensimmäinen osa julkaistiin freewarena ja myöhemmät sharewarena. Pelit ovat keränneet runsaasti hyviä arvosteluja ja niille on syntynyt laaja fanijoukko.
Osat.
Pelistä on ilmestynyt kolme osaa:
Pelaaminen.
Pelissä on useita eri kilpailumuotoja: maailmancup, Keski-Euroopan mäkiviikko, joukkuemäki, tee se itse -cup ja kukkulan kuningas, jossa hypätään yhdessä mäessä siten että joka kierrokselta putoaa yksi hyppääjä pois.
Pelattava mäkihyppääjä lähtee liikkeelle enteriä näpäyttämällä, ja liikettä ilmassa säädellään nuolinäppäimillä. 
Vastaanotto.
Juho Kuorikoski pitää "Skijump International 2:a" ”taitopelinä parhaasta päästä” ja pelisarjan parhaana osana.
Lego Rock Band

Lego Rock Band on Harmonixin kehittämä musiikkipeli, joka on osa "Rock Band" -pelisarjaa. Aivan kuten muissakin "Rock Band" -peleissä, pelaajaa saa itse valita soittimensa. Peliin sisältyy virtuaalisten Lego-rakennuspalikoiden kokoamista ja pelaaja voi suunnitella itse Lego-minihahmon, jolla hän pelaa. Peli ja sen 45 kappaletta sisältävä ääniraita ovat saaneet kiitosta perheystävällisyydestä. Kappaleita on myös mahdollista siirtää "Rock Band" -pelistä toiseen. "Lego Rock Bandin" pelaaminen on pääasiassa samanlaista kuin muissakin "Rock Band" -peleissä.
Vastaanotto.
Peli sai keskinkertaisen vastaanoton kriitikoilta. "Game Informer" antoi pelille 8 pistettä 10:stä kiittäen pelin uusia modeja kuten: "Super Easy modea", kritisoiden soundtrackiä hitiksi ja hudiksi, koska ladattavia lisäkappaleita ei ollut pelissä. Jack DeVries IGN:stä antoi pelin PlayStation 3 ja Xbox 360 versioille pisteet 7.0/10, kutsuen sitä "ihanaksi" ja "pirun söpöksi", mutta silti kertoi pelin olevan "puolet pelistä koko hinnalla" pääasiassa lyhyen soundtrackin takia. Wii versio sai huonomman arvion pistein 5.5/10, koska "peli näytti hirveältä" ja "vaikealukuista tekstiä" Toisaalta pelin DS versio sai vaikuttavat 8.4 pistettä IGN:n Craig Harrisilta, kuka arvioi pelin näyttävän tuoreelta ja uudelta verrattuna konsoliversioihin. GameTrailers antoi pelille pisteitä 7.9 kritisoiden lisäominaisuuksien puutetta kuten verkkopeliä, ja kutsui Lego esitystä pinnaliseksi. Peli myi arviolta 600 000 kappaletta maaliskuuhun 2010 mennessä.
"Lego Rock Band" oli ehdolla "Parhaaksi perhepeliksi" Academy of Interactive Arts &amp; Sciences:sa mutta hävisi sen "ille". Ehdokkaina olivat mukana myös "Guitar Hero 5", "Wii Fit Plus" ja "Wii Sports Resort".
Markovin epäyhtälö

Markovin epäyhtälö on epäyhtälö, joka antaa ylärajan ei-negatiivisia arvoja saavan satunnaismuuttujan häntätodennäköisyydelle. Sen mukaan jonkin todennäköisyysjakauma havainnon formula_1 ja sitä suurempien havaintojen todennäköisyys on pienempi tai yhtä suuri kuin jakauman odotusarvon ja havainnon formula_1 osamäärä. Siis
 formula_3,
missä formula_4 on satunnaismuuttuja ja formula_5.
Jakauman muodosta tai muistakaan parametreistä ei tarvitse olla mitään sen kummempia olettamia.
Napapaju

Napapaju ("Salix polaris") on kylmillä arktisilla alueilla ja ylhäällä vuoristossa kasvava kitukasvuinen pajulaji. Napapaju muistuttaa vaivaispajua ja risteytyy usein tämän kanssa. Napapaju on maailman pienimpiä pajuja ja kasvaa vain 1–9 senttimetriä korkeaksi. Laji kukkii kesä–heinäkuussa.
Napapajua on tavattu Suomestakin Käsivarren Lapin korkeilta tuntureilta ja hieman myös Inarin Raututuntureilta ja Luoteis-Utsjoelta. Napapaju viihtyy vaivaispajua kylmemmässä; eniten sitä on keskipaljakalla. Alimmat esiintymät Pohjois-Lapissa 800 metrissä merenpinnasta, ylimmät 1 325 metrin korkeudessa. Napapaju kasvaa muun muassa tunturipaljakan ravinteisilla kalkkipitoisilla lumenviipymillä, vuotomailla ja kallioilla. Esimerkiksi Huippuvuorilla napapajua kasvaa enemmän niin sanotulla keskiarktisella alueella, ei juurikaan polaariaavikoilla.
Tundrapaju

Tundrapaju ("Salix arctica") on kylmillä arktisilla ja hyvin viileillä subarktisilla alueilla kasvava matala pajulaji. Tundrapajun lehdet ovat soikeita, mutta kärjekkäitä . Tundrapaju kasvaa yleensä 1–9 cm, harvoin 25 cm korkeaksi. Tundrapaju kasvaa jopa Pohjois-Grönlannin rannoilla asti ja on pohjoisimpana kasvava puumainen kasvi. Laji on monimuotoinen ja kasvaa muun muassa matalana kääpiöpensaana, suikertavasti ja mattomaisesti.
Tundrapaju on sopeutunut elämään kylmässä, kuivassa niukkaravinteisessa ympäristössä, jossa on vain vähän typpeä, fosforia ja kaliumia. Tundrapajun matalat juuret mahdollistavat sen elämisen routamaassa. Lehdet ovat karvaiset mikä suojaa kylmältä. Lajin kasvuaika on lyhyt. Voimakkaimman kasvun aikana tundrapaju kehittää hyönteismyrkkyä. Tundrapaju kasvaa erittäin hitaasti ja Itä-Grönlannista on tavattu 236-vuotias paju. Tundrapajun kuorta ja oksia syövät muun muassa karibu, sopuli ja myskihärkä. Kiirunat syövät tundrapajun nuppuja. Tundrapaju on laajalla arktisella alueella kasvava niin sanottu sirkumpolaarinen kasvi.
Vladimir Martšenko

Vladimir Nikolajevitš Martšenko (, s. 22. syyskuuta 1952 Groznyi) on neuvostoliittolainen telinevoimistelun olympiamitalisti.
Martšenko saavutti Montréalin 1976 olympialaisissa hopeaa joukkuekilpailussa ja permannolla. Moniottelun karsinnassa hän oli yhdestoista ja renkaitten karsinnassa viides mutta ei päässyt mukaan näiden lajien loppukilpailuihin, koska yhden maan osallistujien määrä oli rajoitettu moniottelussa kolmeen ja telinefinaaleissa kahteen.
MM-kilpailuissa Martšenko saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia nojapuilla Varnassa 1974.
Mamoru Shigemitsu

Mamoru Shigemitsu (重光 葵, "Shigemitsu Mamoru") (29. heinäkuuta 1887 – 26. tammikuuta 1957) oli Japanin ulkoministeri kolmesti, vuosina 1943–1945, 1945 ja 1954–1956. Shigemitsu toimi myös Japanin Neuvostoliiton-suurlähettiläänä.
29. huhtikuuta 1932 Shigemitsu loukkaantui Shanghaissa, Kiinassa, kun Korean itsenäisyysaktivisti Yoon Bong-Gil heitti pommin Shigemitsun seuruetta kohti. Tämän takia Shigemitsu käytti jalkaproteesia ja kävelykeppiä loppuelämänsä ajan.
Shigemitsu allekirjoitti Japanin antautumissopimuksen kenraali Yoshijirō Umezun kanssa 2. syyskuuta 1945 toisen maailmansodan lopussa.
Villapaju

Villapaju ("Salix lanata") on Pohjois-Suomessa kasvava melko pysty pensasmainen pajulaji. Se kasvaa korkeintaan 1,5-metriseksi. Se kasvaa jopa 1 050 metrin korkeudessa Käsivarren Lapissa.
Villapajulla on kaksi alalajia, nimialalaji subsp. "lanata" ja nystypaju ("S. lanata" subsp. "glandulifera"). Nystypaju luokiteltiin Suomessa edellisessä vuoden 2010 uhanalaisuusarvioinnissa vaarantuneeksi. Koko levinneisyysalueellaan villapaju on katsottu elinvoimaiseksi lajiksi.
Tunturipaju

Tunturipaju ("Salix glauca") on puolesta metristä kahden metrin korkeuteen kasvava harmaanvihreä pajupensas. Tunturipajun alalajeja ovat norotunturipaju ("Salix glauca" subsp. "glauca") ja korvakepaju ("Salix glauca" subsp. "stipulifera"). 
Tunturipajua kasvaa Suomessa niinkin etelässä kuin Kainuussa. Se on yleisin paljakan suuri paju. Tämä pajulaji kukkii kesäkuussa lehtien puhkamisen jälkeen. Se kasvaa tuntureilla jopa keskipaljakalla kosteilla paikoilla, muun muassa tulvarannoilla, soilla ja tunturipaljakan kankailla. Suomen Käsivarren Lapissa tunturipajua tavataan vielä 1 100 metrin korkeudesta.
Asuntoetu

Asuntoetu on luontoisetu, jossa työntekijä saa työ- tai virkasuhteensa perusteella käyttöönsä työnantajansa omistaman tai vuokraaman asunnon. Tällaisessa käytössä oleva asunto on työsuhdeasunto tai virka-asunto.
Esimerkki asuntoedusta Suomessa.
Seuraavassa esimerkissä työntekijä 2500 euron kuukausipalkalla neuvottelee työnantajansa kanssa asuntoedusta. Asunto on vuonna 1935 rakennettu 50-neliöinen vuokra-asunto Helsingin keskustassa. Asunnon kuukausivuokra on 1000 euroa. Työntekijä saa asunnon käyttöönsä, työnantaja maksaa vuokran ja vähentää sen työntekijän palkasta, jolloin lopulliseksi kuukausipalkaksi muodostuu 1500 euroa sekä asuntoetu. 
Asuntoetu on verotettavaa tuloa, joten työntekijä joutuu maksamaan veroa asuntoedusta. Koko asuntoetua (1000 euroa/kk) ei kuitenkaan lasketa verotettavaksi tuloksi, vaan ainoastaan edun "verotusarvo". Verotusarvo riippuu muun muassa asunnon koosta. Tässä tapauksessa verotusarvo on 605 euroa. Verotuksessa työntekijän bruttopalkka on siis 2105 euroa.
Asuntoetu vaikuttaa positiivisesti työntekijän käteen jäävään rahaan vuokranmaksun jälkeen. 2500 euron kuukausipalkasta työntekijä olisi maksanut veroa 20 %, jolloin hänen nettopalkkansa olisi ollut 2000 euroa. Vuokranmaksun jälkeen työntekijän käteen jäisi 1000 euroa. Asuntoedun tapauksessa työntekijän veroprosentti 2105 euroa/kk verotettavilla tuloilla on 16,5 %, eli hän maksaa veroja 347,33 euroa. Koska hänen todellinen bruttopalkka oli 1500 euroa, niin hänelle jää käteen 1152,67 euroa. Asuntoedun suora säästö työntekijälle on tässä esimerkissä 152,67 euroa kuukaudessa. Todellinen säästö on kuitenkin huomattavasti pienempi. Nimittäin vuokran ja verotusarvon erotuksesta (395 euroa) työnantaja ei joudu maksamaan lainkaan sosiaaliturvamaksuja, mikä on noin 100 euroa (25 %) suoraa säästöä työnantajalle, mutta josta osa on menetettyä työeläkettä työntekijälle (17,7 % eli 69,92 euroa). Lisäksi työntekijä menettää vuokran ja verotusarvon erotuksesta vuosilomapalkan ja lomaltapaluurahan (yhteensä 17,25 % bruttopalkasta), jolloin menetettyä lomarahaa on 68,14 euroa. Kaiken kaikkiaan työntekijän säästö tuhannen euron asuntoedusta on 152,67 – 69,92 – 68,14 = 14,61 euroa. Työnantajan säästö sen sijaan on 100 + 68,14 = 168,14 euroa.
Vladimir Markelov

Vladimir Nikolajevitš Markelov (, 24. lokakuuta 1957 Tšeljabinsk – 30. lokakuuta 2023) oli neuvostoliittolainen telinevoimistelun olympiavoittaja.
Markelov saavutti telinevoimistelun joukkuekilpailussa olympiahopeaa Montréalissa 1976 ja olympiakultaa Moskovassa 1980.
MM-kilpailuissa Markelov saavutti joukkuekilpailussa hopeaa Strasbourgissa 1978 ja kultaa Fort Worthissa 1979. Suurimmat henkilökohtaiset menestyksensä hän saavutti Vilnan EM-kilpailuissa 1977: kaksi kultaa, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia.
Mark van Eldik

Mark van Eldik on hollantilainen ralliautoilija. 
Ura.
Van Eldik aloitti ralliuransa vuonna 2002 kilpaillen Hollannin kansainvälisissä sarjoissa. Hän debytoi rallin MM-sarjassa vuonna 2005 Katalonian rallissa, jossa hän sijoittui sijalle 29.
Seuraavana vuonna hän ajoi Saksan rallissa Subaru Imprezalla sijoittuen sijalle 24. Hän kilpaili myös Walesin rallissa sijoittuen 41:nneksi.
Vuonna 2007 hän sijoittui sijalle 26 Saksan rallissa, 34:nneksi Walesin rallissa ja keskeytti Katalonian rallissa. 
Vuonna 2008 hän oli sijalla 23 Saksan rallissa. 
Vuonna 2010 Eldik sijoittui yhdeksänneksi Saksan rallissa saavuttaen 2 pistettä. Eldik myös sijoittui Hollannin mestaruussarjassa toiseksi.
Vuosina 2011–2015 van Eldik ajoi vain satunnaisia kilpailuja saavuttamatta mainittavaa menestystä.
Vuonna 2016 Eldik osallistui Saksan MM-ralliin Skoda Fabian R5-luokan autolla, ollen WRC2-luokassa sijalla 11.
Deathstar Rising

Deathstar Rising on Before the Dawn-yhtyeen 6. albumi. Se julkaistiin Euroopassa 25. helmikuuta 2011 ja Pohjois-Amerikassa 3. toukokuuta 2011.
Kappaleesta Deathstar kuvattiin musiikkivideo. Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 8.
Derinkuyun maanalainen kaupunki

Derinkuyun maanalainen kaupunki on Turkissa Derinkuyun kaupungissa Nevşehirin maakunnassa sijaitseva muinainen maanalainen kaupunki, joka on osa Kappadokian alueella Anatoliassa sijaitsevien maanalaisten kaupunkien verkostoa. Kaupungissa on 11 kerrosta, jotka ulottuvat noin 85 metrin syvyyteen maan alle. Kaupunkiin mahtui 20 000–50 000 asukasta, ja se on Turkin suurin esiin kaivettu maanalainen kaupunki.
Kaupunki on kaivettu pehmeään vulkaniittiin. Turkin kulttuuriministeriön mukaan kaupungin kaivoivat fryygialaiset 700- ja 600-luvuilla eaa., ja sitä laajennettiin myöhemmin Bysantin aikaan. Kaupunki oli yhteydessä muihin maanalaisiin kaupunkeihin kilometrien pituisilla tunneleilla. Sen pystyi sulkemaan sisältä käsin suurilla kiviovilla.
Ajanlaskun alussa kristityt käyttivät sitä piilopaikkana paetessaan vainoja, ja myöhemminkin alueella käytyjen sotien aikana se on toiminut turvapaikkana, jossa on kaikki tarpeellinen, kuten esimerkiksi ruokavarastoja, keittiöitä, talleja, kirkkoja, viinitehtaita, tuuletuskanavia, tarvikehissejä ja lähetyskoulu.
Merkuriuksen asuttaminen

Kiinteänä ja suhteellisen lähellä olevana planeettana Merkuriusta on ehdotettu yhdeksi mahdolliseksi tulevaisuuden asutuskohteeksi. Pysyvien siirtokuntien pitäisi olla planeetan napa-alueilla planeetan muiden osien todella kuumien lämpötilojen takia. Planeetan muita osia voisi asuttaa vain hitaan maankaltaistusprosessin avulla.
Hyödyt.
On arvioitu, että Merkuriuksen maaperässä olisi paljon helium-3:a, joka voi olla tärkeä aine ydinfuusion hyötykäytössä. Kuitenkin Merkuriuksen magneettikenttä on voinut estää helium-3:n maanpinnan saavuttamista.
Toisten arvioiden mukaan Merkurius voisi olla myös rauta- ja magnesiumsilikaattien lähde.
Aurinkovoima.
Aurinkoa lähimpänä planeettana Merkuriuksesta saisi todella paljon aurinkovoimaa. Sen aurinkovakio on 9,13 kW/m², eli 6,5 kertaa Maan tai Kuun määrä. Akselin kallistumisen takia korkeat paikat navoilla kohdistuisivat Aurinkoon kaiken aikaa.
Ongelmat.
Sopivan ilmakehän puuttuminen, sijainti lähellä Aurinkoa ja 59:ää Maan vuorokautta vastaavat vuorokaudet aiheuttaisivat mahdolliselle asutukselle ongelmia. Pysyvien siirtokuntien pitäisi sijaita napa-alueilla, mutta myös päiväntasaajan alueilla voisi olla väliaikaista asutusta planeetan pitkien öiden aikana.
Prospero (kuu)

Prospero on Uranuksen ulompi kuu. Sen löysi Matthew Holman ryhmineen 18. heinäkuuta 1999, ja sille annettiin väliaikainen nimitys S/1999 U 3. Prospero tunnetaan myös nimellä Uranus XVIII. Se nimettiin William Shakespearen näytelmän "Myrsky" hahmon mukaan. Epäillään, että Prospero kuuluu samaan ryhmään kuin Sycorax ja Setebos. Kuu vaikuttaa olevan harmaan värinen.
Shankar Dayal Sharma

Shankar Dayal Sharma (; 19. elokuuta 1918 – 26. joulukuuta 1999) oli intialainen poliitikko. Hän oli Intian presidentti 1992–1997. Sitä ennen Dayal Sharma toimi lyhyitä kausia kuvernöörinä Andhra Pradeshissa, Punjabissa ja Maharashtrassa. Kuvernöörikausiensa jälkeen hän toimi varapresidenttinä vuosina 1987–1992.
Sergei Jutkevitš

Sergei Iosifovitš Jutkevitš (, 28. joulukuuta 1904 Pietari, Venäjän keisarikunta – 23. huhtikuuta 1985 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Jutkevitš aloitti elokuvauransa 1920-luvulla ja teki ensimmäisen ohjauksensa vuonna 1928. Hänen elokuvansa olivat huumoripitoisempia kuin muut vastaavan ajan neuvostoelokuvat. Kuitenkin hänen töistään tunnetuimmat olivat historialliset elokuvat ja draamat. Jutkevitš voitti Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinnon kahdesti: elokuvasta "Othello" vuonna 1956 ja elokuvasta "Lenin Puolassa" vuonna 1966. Myöhempien aikojen elokuvista tunnetuin lienee "Lenin Pariisissa". 
Jutkevitš sai ohjauksestaan elokuvassa "Lenin Puolassa" ulkomaan Jussi-palkinnon vuonna 1970.
Tri Jekyll &amp; Mr Hyde (vuoden 1941 elokuva)

Tri Jekyll &amp; Mr Hyde ("Dr. Jekyll and Mr. Hyde") on Victor Flemingin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1941. Elokuva pohjautuu Robert Louis Stevensonin samannimiseen pienoisromaaniin. Elokuvan pääroolin tohtori Jekyllinä ja tämän alter egona herra Hydena näytteli Spencer Tracy. Jekyllin morsianta näytteli Lana Turner. Elokuva ei ollut katsoja- eikä arvostelumenestys ja monet kriitikot sanoivat pitävänsä enemmän vuonna 1931 valmistuneesta Rouben Mamoulianin ohjaamasta elokuvaversiosta.
Elokuva oli Oscar-ehdokkaana parhaasta mustavalkokuvauksesta, leikkauksesta ja alkuperäissävellyksestä.
Elokuvan juoni noudattaa pitkälti samaa kaavaa, kuin vuonna 1931 valmistunut filmatisointi.
Dennis Rundt

Dennis Jarl-Olav Rundt (s. 14. elokuuta 1947 Vaasa) on suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Rundt toimi kahteen otteeseen Vasabladetin päätoimittajana, vuosina 1992–1997 ja uudelleen vuodesta 2002, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2008. Hän aloitti lehden palveluksessa vuonna 1973 ja toimi ennen päätoimittajuuttaan muun muassa lehden toimituspäällikkönä. Hänet on palkittu toimittajantyöstään valtion journalistipalkinnolla vuonna 2008.
Rundt on koulutukseltaan valtiotieteen tohtori (politices doktor), joksi hän väitteli vuonna 1992 Åbo Akademista. Hänen väitöskirjansa käsitteli Munsalan radikalismia. Myöhempinä vuosina hän kirjoitti romaanisarjan, jonka tapahtumat sijoittuvat Pohjanmaalle vuosina 1850–1925. Sarjaan kuuluvat teokset "Sterbhuset" (1996), "Korthuset" (2000) ja "Glädjehuset" (2003). Rundtin ensimmäinen kirja, Ingmar Kommosen kanssa kirjoitettu ydinvoimakriittinen "Finlands kärnkraft : en bok om kedjereaktioner i vårt samhälle", julkaistiin vuonna 1976.
Rundtin luottamustehtäviin on kuulunut muun muassa Päätoimittajien yhdistyksen hallituksen puheenjohtajuus, jossa tehtävässä hän toimi vuosina 2002–2006. Tätä ennen hän toimi vuodesta 1992 yhdistyksen hallituksen varapuheenjohtajana.
Rundt on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Lenin Puolassa

Lenin Puolassa () on Sergei Jutkevitšin ohjaama neuvostoliittolainen elokuva vuodelta 1966. Jutkevitš voitti elokuvallaan Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinnon vuonna 1966. 
Suomessa Jutkevitš sai ohjauksestaan ulkomaan Jussi-palkinnon vuonna 1970.
Juoni.
Kesällä 1913 ja 1914 Vladimir Lenin ja Nadezhda Krupskaja vuokraavat loma-asunnon Biały Dunajecista ja yöpyvät usein läheisessä Poroninin majatalossa. Alue kuuluu (Puolan jaon seurauksena) Itävalta-Unkariin, ja kun ensimmäinen maailmansota syttyy vuoden 1914 puolivälissä, Itävallan viranomaiset pidättävät Leninin epäiltynä vakoilusta Venäjän hyväksi (elokuussa 1914), mutta karkottaa hänet Sveitsiin pian sen jälkeen (syyskuussa 1914), kun Leninin puolustajat vakuuttavat viranomaiset, että Lenin on itse asiassa Venäjän hallituksen vihollinen.
Corto Maltesen seikkailut (näytelmä)

Corto Maltesen seikkailut -näytelmä perustui Hugo Prattin luomaan sarjakuvahahmoon, laivattomaan merikapteeniin ja seikkailijaan nimeltä Corto Maltese. Se sai ensi-iltansa Q-teatterin isolla näyttämöllä 17. helmikuuta 2011.
Näytelmä perustui pääasiassa Corto Maltese Samarkandissa -sarjakuva-albumiin, mutta Hugo Prattin perikunnalta saatiin suostumus muidenkin Corto Maltese -tarinoiden kohtausten sisällyttämiseen näytelmän käsikirjoitukseen. Q-teatterille näytelmän ohjasi Fiikka Forsman.
Kim Hwang-sik

Kim Hwang-sik (; s. 9. elokuuta 1948) on eteläkorealainen lakimies ja poliitikko. Hän toimi Etelä-Korean pääministerinä vuosina 2010-2013. 
Kim on valmistunut Soulin kansallisesta yliopistosta. Hän oli vaihto-opiskelijana Saksassa, ja kuuli Länsi-Saksan talousihmeestä, mikä teki häneen suuren vaikutuksen. Pääministerikautensa jälkeen Kim palasi Saksaan vierailevaksi tutkijaksi.
Laihdutusvalmiste

Laihdutusvalmiste on laihdutukseen tarkoitettu erityisruokavaliovalmiste, joka on kehitetty vähäenergiaista ruokavaliota varten ja jolla voidaan korvata päivittäinen ruokavalio kokonaan tai osittain. Laihdutusvalmisteita voi myydä painonsäätelyyn tarkoitetun ruokavalionkorvikkeen tai ateriankorvikkeen nimellä. Ruokavaliokorvike korvaa koko päivän ruokavalion ja ateriankorvike yhden tai useamman aterian. Muita kuin ruokavalion- tai ateriankorvikkeita ei saa markkinoida laihdutusvalmisteena. Valmisteissa vitamiinien, kivennäisaineiden, aminohappojen ja muiden ravintoaineiden lähteinä saa käyttää vain niitä kemiallisia yhdisteitä, jotka on mainittu EU-komission asetuksessa (EY) N:o 953/2009.
Laihdutusvalmisteiden koostumusta, pakkaamista ja pakkausmerkintöjä säätelee kauppa- ja teollisuusministeriön päätös laihdutusvalmisteista 904/1997, joka perustuu EU-komission direktiiviin laihdutukseen tarkoitetuista vähäenergisistä elintarvikkeista (96/8/EY). Pakkauksessa on oltava muun muassa valmistusohje, maininta riittävän nesteensaannin tärkeydestä ja ravintoarvomerkinnät. Merkinnöissä tai tuotteen mainonnassa ei saa viitata valmisteen aikaansaamaan laihtumisen nopeuteen tai määrään.
Lisäksi laihdutuksessa käytetään niin sanottuja VLCD-valmisteita ("Very Low Calorie Diet"). Ne ovat hyvin vähäenergiaiseen ruokavalioon tarkoitettuja erityisruokavaliovalmisteita, jotka Suomessa luokitellaan elintarvikkeiksi. VLCD-valmisteiden energiapitoisuus on hyvin alhainen, vain 450–800 kcal vuorokaudessa käytettäväksi tarkoitettua annosta kohti.
Viron tienumerointijärjestelmä

Viron tienumerointijärjestelmässä numerot 1–11 on varattu valtateille () ja numerot 12–99 kantateille ().
Eurooppatiet.
Monet Viron tieosuudet ovat saaneet eurooppatienumeron, ja Virossa kulkeekin nykyisin kuusi eurooppatietä:
Tie 40 (Viro)

Kantatie 40 on Tarton luoteinen sisääntuloväylä. Se kulkee kaupungin keskustasta valtatieltä 3 Tähtveren kylään valtatielle 2. Tien pituus on 7,0 kilometriä.
Tien kulku.
Kantatie 40 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien alueella:
Gaslighting

Gaslighting eli kaasuvalottaminen, sumutus tai harhaanjohtaminen on harhauttamisesta käytetty termi, joka on saanut alkunsa Patrick Hamiltonin näytelmästä "Kaasuvalo" ja sen elokuvaversioista vuosilta 1940 ja 1944. Se on psykologinen manipulointimenetelmä, joka pyrkii saattamaan kohteen pois tolaltaan tai uskottelemaan, että hän on mieleltään sekaisin niin, ettei kohdehenkilö ymmärrä harhauttajan toimivan häntä vastaan.
Alkuperäisessä näytelmässä kaasuvalot vilkkuivat manipuloijan toiminnan takia, ja hän vakuutti vastanäyttelijälle ilmiön olevan tämän itse keksimää harhaa.
Alun perin termi tarkoitti äärimmäistä manipulointia, joka saattoi horjuttaa mielenterveyttä tai johtaa psykiatriseen hoitoon, mutta nykyään sitä käytetään yleisemmin ja lähinnä arkikielessä. Sitä tavataan joskus myös kliinisessä kirjallisuudessa viittaamassa manipulatiivisiin taktiikoihin, esimerkiksi antisosiaalisen persoonallisuushäiriön yhteydessä.
Gaslighting manipulointitaktiikkana.
Kaasuvalottava manipuloija horjuttaa kohteen luottamusta omaan arviointikykyynsä, mikä tekee tästä alttiimman noudattamaan manipuloijan toiveita. Gaslightingiin läheisesti liittyvät huijaus, petos ja valehtelu perustuvat totuuden tarkoitukselliseen vääristelyyn, jonka avulla manipuloija pyrkii edistämään omia etujaan toisen kustannuksella. Kiistämällä, esittämällä näennäisiä anteeksipyyntöjä tai suuntaamalla keskustelua pois olennaisesta manipuloija yrittää johdattaa kohdetta harhaan.
Taktiikoille on yhteistä valheellisuus ja todellisuuden muokkaaminen, joiden avulla pyritään ohjaamaan toisen toimintaa ja mielipiteitä sekä välttämään oma vastuu, usein vakavin ja pitkäkestoisin seurauksin. Harhaanjohtamista on vaikea havaita juuri sen hämäävän luonteen vuoksi. Sitä voi pitää informaatioympäristön muokkaamisena, jossa kohteelle välitetään vääristeltyä tietoa. Suora valehtelu voi paljastuessaan menettää tehonsa, mutta esimerkiksi asioiden vähättely, vääristely, mitätöinti ja harhaanjohtavat tulkinnat voivat olla vaikeampia tunnistaa ja voivat ilmetessäänkin heikentää kohteen itsetuntoa ja vaikuttaa häneen.
On tutkittu, että pimeän tetradin piirteet ovat yhteydessä gaslighting-taktiikoiden käytölle läheisissä ihmissuhteissa. Erityisesti primaaripsykopatia, machiavellistiset taktiikat ja sadismi nousivat merkittäviksi ennustajiksi. Naisiin verrattuna miehet pitivät kaasuvalottamista hyväksyttävämpänä, ja eroa selittivät pitkälti sukupuolten väliset erot primaarissa psykopatiassa. Haavoittuvaisesti narsistiset miehet hyväksyivät gaslightingin kaikkein eniten.
Suhbaataryn Batbold

Sukhbaataryn Batbold (s. 24. kesäkuuta 1963) on mongolialainen poliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä vuosina 2009-2012. Aiemmin Batbold toimi Mongolian ulkoministerinä vuosina 2008–2009, ja kauppa- ja teollisuusministerinä vuodesta 2004.
J. D. Salinger – Kirjailijan elämä

J. D. Salinger – Kirjailijan elämä ("J. D. Salinger: A Life Raised High") on Kenneth Slawenskin kirjoittama elämäkerta kirjailija J. D. Salingerista. Teos on ilmestynyt 2010 Pomona Booksin kustantamana. Teoksen on suomentanut Tero Valkonen, ja suomennoksen on julkaissut 2011 Tammi.
Kirja ei vastaa vuosikymmenien aikana toistuvasti esitettyihin kysymyksiin, lopettiko Salinger kirjoittamisen 1965 ja miksi hän käänsi selkänsä julkisuudelle, sanoo kriitikko Jukka Petäjä. Kirja ei myöskään tarjoa skandaaleja ja paljastuksia, mutta se paljastaa, miten Saliger suhtautui julkisuuteen: 1940-luvulla hän pyrki julkisuuteen aktiivisesti, mutta kun sitä tuli, hän pakeni sinne, mistä hän "Siepparissa" Caulfieldin hahmossa haaveili, syrjäiseen pakopaikkaan metsän reunaan.
Slawenskin parasta antia on Salingerin uran alku 1940-luvulla. Tuon ajan merkittävimpiä tapahtumia olivat Slawenskin mukaan Salingerin rakastuminen Oona O'Neilliin ja ilmoittautuminen sotapalvelukseen 1942. Molemmat jättivät häneen lähtemättömät jälkensä.
Teos sisältää kuitenkin valtavasti uutta tietoa Salingerista ja laajentaa ymmärtämystämme Salingerin elämästä ja kirjailijantyöstä, sillä aiempiin elämäkertoihin verrattuna se tuo esiin uutta tietoa.Lisäksi Slawenski käsittelee perusteellisesti Salingerin julkaistua tuotantoa. Lähdemateriaalina hän on käyttänyt muun muassa Salingerin kirjeitä ja tämän tyttären Margaret Salingerin muistelmia "Dream Catcher".
Slawenski on arvostettu amerikkalainen Salinger-asiantuntija, kotoisin New Jerseystä, jossa hän on asunut koko ikänsä. Hän teki kirjan taustatöitä seitsemän vuotta. Hän on perustanut laajan Salinger-sivuston "Dead Cauldfields", jonka hän on "omistanut J. D. Salingerin elämälle ja tuotannolle".