tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Äiti Jones

Äiti Jones (, oik. Mary Harris Jones; 1. toukokuuta 1830 Cork – 30. marraskuuta 1930) oli irlantilaissyntyinen merkittävä yhdysvaltalainen työväen- ja vapaaehtoistoiminnan organisoija. Hän työskenteli opettajana ja ompelijattarena, ja tutustui ammattiyhdistystoimintaan aviomiehensä, metallityöväenliiton aktiivijäsenen George Jonesin kautta.
Menetettyään miehensä ja neljä lastaan keltakuume-epidemiassa ja omaisuutensa Chicagon palossa vuonna 1871 Mary Jones ryhtyi itse toimimaan aktiivisesti työväenliikkeessä ja lapsityötä vastaan. Hän koki saavansa työväenliikkeestä perheen menettämänsä tilalle, ja häntä alettiin kutsua ”Äiti Jonesiksi”.
Mary Jones osallistui satojen lakkojen organisointiin 1870-luvun lopulta 1920-luvun alkupuolelle. Ammattiyhdistysliikkeessä hän taisteli inhimillisen palkkapolitiikan ja työolojen puolesta. Hän oli mukana myös perustamassa Yhdysvaltojen sosiaalidemokraattista puoluetta 1898 ja Maailman teollisuustyöntekijöiden keskusliittoa 1905. Naisasialiikettä Äiti Jones piti yläluokan rouvien höpsöttelynä ja pelkäsi puheiden sukupuolten tasa-arvosta vievän työväenluokan naisten huomion pois taloudellisesta eriarvoisuudesta.
Jones sai lakoille ja työväenliikkeelle paljon näkyvyyttä koko Yhdysvalloissa ottamalla naiset ja lapset mukaan mielenosoituksiin. Vuonna 1902 Jones johdatti näyttävästi lakkolaisten vaimot harjoineen ja luutineen ajamaan rikkureita pois kaivosten ovilta. Vuonna 1903 hän vei joukon tekstiilitehtaissa työskenteleviä lapsia mielenosoitusmarssille presidentin maatilalle asti kiinnittääkseen huomiota lapsityöhön.
Jones vietti satavuotispäiviään näyttävästi vuonna 1930 suurella vastaanotolla Silver Springsissä Marylandissa, missä hän nauhoitti myös puheen elokuvakameran edessä. Myöhemmät tutkijat ovat kuitenkin arvioineet, että Jones oli oikeasti syntynyt vuonna 1837, ei 1830 kuten hän itse väitti. Jones kuoli seitsemän kuukautta satavuotisjuhliensa jälkeen.
Mary Jonesin mukaan on nimetty yhdysvaltalainen vaihtoehtolehti "Mother Jones".
ISO 3166

ISO 3166 on ISO-järjestön standardi, joka määrittää kansainvälisesti käytettävät koodit valtioille ja eräille muille alueille. Standardi koostuu kolmesta osasta, joista ensimmäinen käsittelee maakoodeja, toinen valtioiden osa-alueiden koodeja ja kolmas vanhentuneiden koodien korvaamista.
Valtiot ja niihin verrattavat alueet (ISO 3166-1).
ISO 3166-1 sisältää valtioiden ja niihin verrattavien alueiden kaksikirjaimiset, kolmikirjaimiset ja numeeriset koodit. Kaksikirjaimisia koodeja käytetään muun muassa Internetin maakohtaisissa ylätason verkkotunnuksissa. Esimerkiksi suomalaisten varattavissa on .fi-loppuisia osoitteita.
Valtio tai alue saa standardiin koodin, jos se on listattuna Yhdistyneiden kansakuntien julkaisussa "United Nations Terminology Bulletin Country Names" 
tai YK:n tilastotoimiston julkaisussa "Country and Region Codes for Statistical Use". 
Tullakseen listatuksi julkaisussa "Country Names" valtion pitää olla YK:n jäsen, jonkin YK:n erityisjärjestön jäsen tai osallistua Kansainvälisen tuomioistuimen toimintaan tuomioistuimen perussäännön mukaisesti.
Valtioiden 1. aluehallintotasot (ISO 3166-2).
ISO 3166-2 sisältää valtioiden ensimmäisen aluehallintotason osa-alueiden koodit. Niiden alkuosana on kaksikirjaiminen ISO 3166-1 -maakoodi, jota seuraa yhdysviiva ja kirjaimista tai numeroista koostuva aluetunnus.
Vanhentuneiden koodien korvaaminen (ISO 3166-3).
ISO 3166-3 käsittelee käytöstä poistettujen ja toisessa merkityksessä uudelleen käyttöön otettujen kaksikirjaimisten ISO 3166-1 -maakoodien korvaamista silloin, kun niiden aiemmin tarkoittamaan alueeseen joudutaan nykyisin viittaamaan.
Capcom

Capcom on japanilainen videopelien kehittämiseen ja julkaisuun keskittynyt yritys. Yhtiön päämaja sijaitsee Japanin Osakassa.
Vuonna 1979 on perustettu I.R.M Corporation tarkoituksena myydä "elektronisia pelilaitteita" kun taas "Capcom" perustetaan vuonna 1983 tarkoituksena myydä ohjelmia: perustamispäivä on toisinaan merkitty aikaisemman yhtiön perustamispäiväksi.
Pelisarjat.
Yhtiön tunnetuimpiin pelisarjoihin lukeutuvat:
Näiden ohella Capcom on tehnyt lukuisia muita pelejä, kuten roolipelisarja "Breath of Fire", toimintapelit "Lost Planet" ja "Viewtiful Joe", rooli- ja toimintapeli "Chaos Legion", japanilaisiin myytteihin perustuva toimintapeli "Okami" sekä urheilupeli "Gold Medal Challenge".
Vuonna 2008 "Street Fighter II" oli Capcomin eniten myynyt peli.
Talous.
Kesällä 2025 kerrottiin, että Capcomin myynti Steamin kautta on sen suurin yksittäinen liikevaihdon lähde. Huhtikuusta 2024 maaliskuuhun 2025 myynti Steamin kautta oli yhteensä miljardia jeniä eli noin 363 miljoonaa dollaria. Tämän myötä Steamin kautta tapahtui 31,3 prosenttia yhtiön kokonaismyynnistä. Digitaalisen sisällön myynnissä (ilman kolikkopelejä) Steamin kautta myynti oli 42,1 prosenttia.
Kritiikki.
Capcom on pitänyt lukuisia vanhoja pelisarjojaan hengissä, joidenkin mielestä jopa väkisin. Varsinkin "Mega Man" -pelit ovat kärsineet tästä, mutta jo aiemmin "Street Fighter 2" ehdittiin leimata Capcomin rahastusvälineeksi sen lukuisten päivitystä muistuttavien uusioversioiden takia.
Tuoreempia kritiikin aiheita edustaa Capcomin toimintatapa liittyen maksulliseen lisäsisältöön. Esimerkiksi pelissä "Street Fighter X Tekken" on useita pelihahmoja jotka löytyvät jo pelilevyn sisältä valmiina, mutta ne eivät ole käytettävissä ennen maksua.
Muu kritiikki liittyy pelien julkaisemiseen tai perumiseen. "Mega Man" -pelisarjan faniyhteisöt katsoivat tuomitsevasti pelin "Mega Man Legends 3" kehitystyön perumisen yllättäen. Toinen esimerkki on "Ace Attorney" -pelisarjaan kuuluvan pelin "Gyakuten Kenji 2":n julkaisematta jättäminen Japanin ulkopuolella.
Elokuvia ja pelejä.
Capcom on ollut mukana myös elokuva-alalla, vaikka yhtiöllä ei ole varsinaista televisio- tai elokuvahaaraa. 1990-luvun taitteessa Capcom kehitti lukuisia Disney-hahmoihin pohjautuvia pelejä Nintendon ja Segan konsoleille. Capcomin pelien pohjalta tehdyistä elokuvista länsimaissa tunnetuimmat ovat "Street Fighter" (Columbia-Tristar (1994) sekä "Resident Evil" -elokuvasarja. Suurinta mainetta Capcom-elokuvat ovat ansainneet Japanissa, jossa laaja ja suosittu OVA-formaatti (Original Video Adapation) on ollut joillekin yhtiöille suoranainen kultakaivos. Erityisesti "Street Fighter" ja "Mega Man" -sarjojen pohjalta on tehty anime-elokuvia ja -sarjoja. Uusin Capcom-elokuva on "Gyakuten Saiban", joka perustuu "" -peliin.
Flyygeli

Flyygeli on piano, jonka kielet ja soittokoneisto ovat vaakasuorassa. Flyygelissä vasarat lyövät kieliin alakautta. Pystypianosta sen erottaa kielten asennon lisäksi myös muoto ( tarkoittaa siipeä) ja taffelipianosta muun muassa suurempi koko. Flyygelin päällä on avattava kansi, jonka asennolla voidaan säätää sointivoimaa. Kansi paljastaa avautuessaan kielet ja soittokoneiston.
Flyygeli on suuremman kokonsa ja kehittyneemmän soittokoneistonsa vuoksi monipuolisempi ja hienostuneempi kuin tavallinen pystypiano. Siinä on fortessa eli voimakkaissa äänissä vahvempi, ja hiljaisissa sävyissä pehmeämpi ääni. Siksi sitä pidetään parempana konserttisoittimena. Kalliit ja kookkaat flyygelit eivät ole kovinkaan yleisiä kotisoittimina, mutta kotikäyttöön ja pienempiin tiloihin valmistetaan myös pienoisflyygeleitä.
Tunnetuimpia flyygelivalmistajia ovat Steinway &amp; Sons, J. Becker, Bösendorfer, C. Bechstein, Blüthner, Grotrian-Steinweg, Schimmel ja Yamaha. Muita valmistajia ovat esimerkiksi August Förster, Fazioli, Kawai, Samick ja Broadwood.
Victor II

Victor II (n. 1018 – 28. heinäkuuta 1057) oli paavina 13. huhtikuuta 1055 – 28. heinäkuuta 1057. Hänen oikea nimensä oli Gebhard von Calw-Dollnstein-Hirschberg ja hän oli syntyperältään Calwin, Tollensteinin ja Hirschnergin kreivi sekä sukua keisari Henrik III:lle. Hänen isänsä oli schwabenilainen paroni, kreivi Harwig von Calw. Victor vihittiin paaviksi Roomassa 13. huhtikuuta 1055, ja hän oli Hildebrandin uudistusajan paaveja.
Regensburgin piispan Gebhardin, keisari Henrik III:n sedän, painostuksesta hänet nimitettiin 24-vuotiaana Eichstättin piispaksi. Asemassaan hän ajoi Henrikin etuja, ja hän nousi pian keisarin lähimpien neuvonantajien joukkoon. Henrik asetti hänet paaviehdokkaaksi Mainzissa syyskuussa 1054. Tätä olivat vaatineet Hildebrandin (myöhemmin paavi Gregorius VII) johtamat roomalaiset lähettiläät, joilla todennäköisesti oli tarkoituksena riistää keisarilta yksi tämän pätevimmistä kannattajista.
Kesäkuussa 1055 Victor tapasi keisarin Firenzessä, jossa pidetyssä kirkolliskokouksessa vahvistettiin Leo IX:n tuomio kirkonmiesten avioliittoja, simoniaa ja kirkon omaisuuden katoamista kohtaan. Seuraavan vuonna hänet kutsuttiin keisarin luokse, ja hän oli Henrikin kanssa tämän kuollessa 5. lokakuuta 1056. Henrikin alaikäisen lapsen Henrik IV:n huoltajana ja keisarinna Agnes de Poitoun neuvonantajana Victorilla oli paljon valtaa, jota hän käytti rauhan ylläpitämiseksi keisarikunnassa ja paavin aseman vahvistamiseksi paronien pyrkimyksiä vastaan. Hän kuoli Arezzossa pian Italiaan paluunsa jälkeen 28. heinäkuuta 1057. Hänen seuraajansa oli Stefanus X.
Victorin läheiset kannattajat halusivat kuljettaa hänen ruumiinsa haudattavaksi Eichstättiin, mutta ennen kuin he pääsivät kaupunkiin muutamat Ravennan asukkaat ottivat ruumiin haltuunsa ja hautasivat sen Santa Maria Rotondan kirkkoon, joka on myös Teoderik Suuren hautapaikka.
Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu

Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu (, ) on yksi kuudesta Aalto-yliopiston korkeakoulusta. Se antaa opetusta arkkitehtuurin, muotoilun, muodin, pelien, median, elokuvan, taidekasvatuksen ja taiteen aloilla. Alallaan Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu on Pohjoismaiden suurin.
Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu muodostui, kun Taideteollinen korkeakoulu (TaiK) ja Aalto-yliopiston insinööritieteiden korkeakouluun kuuluva arkkitehtuurin laitos yhdistyivät vuoden 2012 alussa. Korkeakoulussa opiskelee noin 2 500 opiskelijaa, henkilöstöä on 470, joista professoreita 58. 
Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun tarpeisiin suunniteltu uusi Väre-rakennus Aalto-yliopiston kampuksella Otaniemessä otettiin käyttöön elokuussa 2018. Uudisrakennus kokoaa kaikki korkeakoulun laitokset saman katon alle ensimmäistä kertaa Aalto-yliopiston aikana.
Laitokset ja koulutusohjelmat.
Korkeakoulussa on neljä laitosta: 
Vuoteen 2010 saakka korkeakoulussa oli kuusi osastoa. Vuonna 2010 muodostettiin taiteen laitos kuvataidekasvatuksen osastosta ja osasta visuaalisen kulttuurin osastoa, median laitos puolestaan yhdistämällä osa visuaalisen kulttuurin osastoa ja Medialaboratorio. Samalla osasto-nimestä korkeakoulun yksikkönä luovuttiin, ja siirryttiin laitos-nimeen, jotta Aalto-yliopiston rakenne olisi yhdenmukainen. Median ja taiteen laitokset yhdistyivät taiteen ja median laitokseksi vuonna 2022.
Laitokset tarjoavat kandidaatti- ja maisteritason koulutusta useissa eri koulutusohjelmissa.
Palkinnot ja tunnustukset.
QS World University Rankings asetti Aalto-yliopiston vuonna 2021 maailmanlaajuisessa yliopistovertailussa kuudennelle sijalle taiteen ja muotoilun alalla. Korkeakoulun arkkitehtuurin laitoksen QS Ranking arvioi vuonna 2021 maailman 50 parhaan arkkitehtuurikorkeakoulun joukkoon sijalle 42. Vuonna 2019 The Business of Fashion arvioi Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun muodin kandidaatin koulutusohjelman maailman parhaiden joukkoon. Amerikkalainen aikakauslehti "BusinessWeek" sijoitti lokakuussa 2007 tekemässään vertailussa Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun maailman 60 parhaan luovan johtamisen koulutusta antavan oppilaitoksen luetteloon. Tulos perustui lehden haastatteleman 22 kansainvälisen panelistin arvioihin. Arvion pohjana oli valmistuneiden menestyminen yrityselämässä ja yritysten johtotasolla.
Muodin ja valokuvauksen koulutusohjelmien opiskelijoita palkittiin arvostetuilla Hyères Fashion and Photography -festivaaleilla vuonna 2019, kuten useina aikaisempinakin vuosina. Muodin opiskelijat olivat kilvan kärkisijoilla seitsemänä vuonna peräkkäin.
Åbo Underrättelser

Åbo Underrättelser (ÅU) on ruotsinkielinen sanomalehti, jonka levikkialuetta on koko Varsinais-Suomi – erityisesti Turku, Parainen, Kaarina ja Kemiönsaari. 
Lehti jaetaan useamman kerran vuodessa peittojakeluna kaikkiin kaksikielisiin talouksiin Varsinais-Suomessa, kaikkiin talouksiin ja yrityksiin Turun keskusta-alueella sekä kaikkiin talouksiin Turun saaristossa. Peittojakeluiden levikki on noin 60 000 kappaletta/kerta.
"Åbo Underrättelserin" ensimmäinen numero ilmestyi 3. tammikuuta 1824, ja se on siten Suomen vanhin yhä ilmestyvä sanomalehti. Lehden perustaja ja ensimmäinen päätoimittaja oli Christian Ludvig Hjelt. Lehteä julkaisee ÅU Media Ab.
Ruotsalaisen Bonnierin ostettua kesällä 2023 enemmistön "Hufvudstadsbladetia", "Västra Nylandia" ja "Östnylandia" julkaisevasta KSF Mediasta ja keväällä 2024 Pohjanmaan rannikon HSS Median kokonaan ÅU Mediasta tuli ainoa täysin suomalaisessa omistuksessa oleva ruotsinkielinen mediatalo Manner-Suomessa.
Kesäkuussa 2025 "Åbo Underrättelser" ilmoitti, että se muuttaa paperilehtensä viisipäiväisestä yksipäiväiseksi tulevana syksynä. Syynä ovat paperilehden laskeneet tilausmäärät ja jakelun nousseet kustannukset.
Hufvudstadsbladet

Hufvudstadsbladet (lyh. HBL) on Suomen laajalevikkisin ruotsinkielinen sanomalehti. Lehteä julkaistaan Helsingissä, ja siinä käsitellään koko maan asioita. Lehden päätoimittaja on ollut Kalle Silfverberg vuodesta 2023. Lehti ilmestyy päivittäin ja sen painettu levikki on noin 23 000. Vuodesta 2004 lähtien lehti on ollut tabloid-kokoinen. 
Päätoimittaja Silfverberg on samalla Hufvudstadsbladet Ab:n (aiemmin KSF Media) kaikkien lehtien vastaava kustantaja. Hänen edeltäjänsä Erja Yläjärvi siirtyi syyskuun 2023 alussa "Helsingin Sanomien" päätoimittajaksi.
Lehden nimessä oleva sana "hufvud" kirjoitetaan yhä aiemman ruotsin oikeinkirjoitussäännöstön mukaan; nykyruotsin mukainen muoto olisi "huvud".
Historia.
"Hufvudstadsbladetin" perusti August Schauman vuonna 1864, ja lehden ensimmäinen numero ilmestyi 5. joulukuuta samana vuonna. Aluksi lehti ilmestyi vain kuudesti viikossa, eikä sitä myyty irtonumerona. "Hufvudstadsbladetista" tuli jo 1800-luvun lopussa Suomen suurin päivälehti. Vuonna 1885 "Hufvudstadsbladet" myytiin Arthur R. Frenckellille, joka 1888 perusti oman kirjapainon. Vuonna 1896 se taas hankki haltuunsa Suomen ensimmäisen rotaatiopainon. Oma kirjapainoyhtiö "Hufvudstadsbladets Förlags- och Tryckeri Ab" perustettiin 1920.
Vuonna 1921 lehden osti Amos Anderson. Hän toimi lehden päätoimittajana vuosina 1922–1936 ja hallituksen puheenjohtajana aina kuolemaansa asti vuoteen 1961. Amos Anderson määräsi omaisuutensa testamentissaan Konstsamfundet-säätiölle, joka on Andersonin kuoleman jälkeen ollut "Hufvudstadsbladetin" pääomistaja.
Kesäkuun alussa 2023 ruotsalaiseen mediakonserniin Bonnier Groupiin kuuluva Bonnier News osti 51 prosentin osuuden HBL Media -yhtiöstä." Hufvudstadsbladetia" ja muita Suomen ruotsinkielisiä lehtiä julkaisevalle, siihen saakka kokonaan Konstsamfundetin omistamalle KSF Media -yhtiölle jäi 49 prosentin vähemmistöosuus. Kauppaan sisältyi pitkäaikainen strateginen yhteistyö "Hufvudstadsbladetin" ja Ruotsin suurimman päivälehden "Dagens Nyheterin" välillä.
Panu Höglund

Panu Petteri Höglund (s. 17. marraskuuta 1966 Kalvola) on suomalainen kääntäjä. Hän on julkaissut artikkeleita eri lehdissä ja kirjoitti blogia Plaza-portaaliin 2006–2013. Höglund on julkaissut useita teoksia iirin kielellä.
Elämä.
Panu Höglund on kasvanut Varkaudessa ja opiskellut kemiaa Åbo Akademissa ennen siirtymistään kielten opiskelijaksi. Hän on kääntänyt neljä Einar Kárasonin romaania islannista suomeksi.
Höglund on osallistunut iirinkielisyysliikkeen toimintaan. Iirin kieltä Höglund on opiskellut National University of Irelandissa University College Galwayssa vuosina 1998–1999. Hän osallistui vuosina 2003–2004 iirille virallista asemaa EU:ssa hakeneeseen Stádas-kampanjaan aloittamalla sitä tukevan verkkovetoomuksen Suomessa. Vetoomus sai kansainvälistä huomiota ja Höglund oli puhujana kampanjan mielenosoituksessa 2004. Iirin kieli sai virallisen aseman EU-kielenä vuonna 2007 Vuonna 2009 Michael Eversonin Evertype-kustantamo julkaisi hänen ensimmäisen iirinkielisen proosakirjansa "Sciorrfhocail". Höglund on myös kääntänyt muun muassa suomalaisia spefinovelleja sekä Isaac Asimovin "Säätiön" iiriksi.
Pyhäjärvi Ul

Pyhäjärvi Ul oli Uudellamaalla sijainnut Suomen kunta. Nykyisin alue on osa Karkkilan kaupunkia. Kunnan nimen lopussa ollut tunnus Ul tarkoittaa Uudenmaan lääniä, sillä Suomessa oli ennen myös kaksi muuta Pyhäjärvi-nimistä kuntaa: Pyhäjärvi Ol Oulun läänissä sekä Pyhäjärvi Vpl Viipurin läänissä.
Pyhäjärven naapurikuntia olivat Karkkila, Vihti, Loppi, Tammela ja Pusula.
Historia.
Pyhäjärven alue kuului 1300-luvulla Janakkalan ja Lohjan seurakuntien raja-alueeseen. Vuonna 1507 Pyhäjärven alue tuli kuulumaan Lohjan seurakunnasta erotettuun Vihdin seurakuntaan. 
Pyhäjärvestä tuli Vihdin seurakunnan kappeliseurakunta vuonna 1654. Paikkakunta tunnettiin alkujaan Pahajärvenä. Nimi vakiintui Pyhäjärveksi 1600-luvun lopulla tai 1700-luvulla. 
Pyhäjärvestä päätettiin muodostaa itsenäinen seurakunta keisarillisen senaatin päätöksellä vuonna 1861, mutta ero toteutui vasta 1869. Vuoden 1865 kunnallisasetuksen perusteella Pyhäjärvi aloitti toimintansa kuntana vuonna 1868. 
Pyhäjärven keskustasta muodostettiin Karkkilan kauppala vuonna 1932. Pyhäjärven kunta liitettiin Karkkilan kauppalaan vuonna 1969. Kunta ja kauppala olivat tähän asti kuuluneet Pyhäjärven seurakuntaan, jonka nimi vaihtui kuntaliitoksen yhteydessä Karkkilan seurakunnaksi. Kauppalasta tuli kaupunki vuonna 1977. 
Kylät.
Vaskijärvi, Ahmoo, Tuorila, Karkkila, Vattola, Haavisto, Vuotinainen, Järvenpää, Siikala ja Nyhkälä.
Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Uudenmaan läänin Pyhäjärven taajamat olivat Ahmo (488 asukasta) ja Tuorila (395 asukasta). Kumpikin taajama sijaitsi osittain Karkkilan puolella, ja vastaavasti osa Karkkilan Nahkion ja Vattolan taajamista ulottui Pyhäjärven puolelle.
Vapaapaini

Vapaapaini on kansainvälisen painiliiton Filan alainen olympialaji. Maailmalla vapaapaini on olympialaisissa kilpailtavista painimuodoista kreikkalais-roomalaista painia suurempi laji. Esimerkiksi Yhdysvalloissa, Iranissa, Turkissa ja entisissä Neuvostoliiton maissa on jokaisessa miljoonia vapaapainin harrastajia.
Säännöt.
Pistelasku ja säännöt ovat samat kuin kreikkalais-roomalaisessa eli ranskalaisessa painissa, paitsi sallittuja myös otteet jaloista ja jaloilla. Lisäksi vapaapainissa clinch-ote tapahtuu vasta, jos kumpikaan painijoista ei ole suorittanut pisteitä ennen 2 minuutin pituisen erän loppua.
Clinch-ote tapahtuu siten, että tuomari valitsee arpomalla ottelijan, joka saa ottaa kahdella kädellä otteen vastustajan polven ympäriltä. Vastustajan jalka pitää olla tässä tilanteessa painimaton keskiympyrä sisällä. Jos otteen ottanut painija ei suorita pistettä 30 sekunnin sisällä, niin toinen painija saa pisteen ja voittaa erän.
Naisten paini.
Naispaini on naisten harjoittamaa painia. Lajin kattojärjestö on kansainvälinen painiliitto UWW. Naispainin säännöt muistuttavat sääntöjä miesten vapaapainissa, kuitenkin kokonelson-ote on kielletty parterre- sekä pystyasennossa. Kansainvälisellä tasolla aikuiset painivat kahdeksassa painoluokassa, jotka ovat 48 kg, 53 kg, 55 kg, 58 kg, 60 kg, 63 kg, 69 kg ja 75 kg. Olympialaisissa painitaan kuudessa painoluokassa: 48 kg, 53 kg, 58 kg, 63 kg, 69 kg ja 75 kg.
Naispaini oli ensimmäisen kerran olympialaisten ohjelmassa 2004 Ateenan kisoissa, jolloin painittiin neljässä painoluokassa. Ensimmäiset MM-kilpailut järjestettiin vuonna 1987 Norjan Lorenskogissa.
Suomalaisista naispainijoista Tiina Ylinen ja Sarianne Savola ovat voittaneet EM-pronssia. Petra Olli saavutti nuorten olympiapronssia alle 46-kiloisten tyttöjen sarjassa Singaporessa 2010.
Muuta.
Yhdysvalloissa harrastetaan kouluissa folk-style painia, joka on hyvin samantapaista kuin kansainvälinen olympiakisojen vapaapaini. Koulupainia on kuitenkin tehty vieläkin riskittömämmäksi. Siinä on kielletty muun muassa laajakaariset heitot. Lisäksi suurimmat erot pistelaskussa ovat siltatilanne ja alta vastustajan otteesta irrottautuminen. Siltatilanteessa tulee pisteitä sen mukaan, kuinka kauan ottelija pitää vastustajaa siltatilanteessa. Mattopainissa alla olevaa hyvitetään, jos hän vapautuu otteesta ja pääsee ylös.
Vaskijärvi (kylä)

Vaskijärvi on Karkkilan kaupungissa sijaitseva kylä. Vaskijärvi on Karkkilan kaupungin vanhin kylä, joka sijaitsee muinaisen Meritien varrella Lopen rajan tuntumassa. Kylän vanhoja kantatiloja ovat: Penttilä ja Heikkilä (R:no 1), Manni (R:no 2), Ali- ja Yli-Klemola (R:no 3) ja Paanu (R:no 4). Uudistiloja ovat: Hongisto (R:no 5), Lähteenoja (R:no 6) ja Lempistönmaa (R:no 7). 
Kylä on ollut yksi kaperaiteisen Hyvinkään–Karkkilan rautatien liikennepaikoista.
Yhdistystoiminta.
Vaskijärvelle perustettiin tammikuussa 2005 kyläyhdistys, jonka nimeksi Pohjanpirtillä, Karkkilassa, pidetty kyläkokous valitsi Vaskijärveläiset ry. Ehdolla oli lukuisia nimiä. Valittua nimeä ehdotti Marja Ohra-aho. Vaskijärveläiset ry:n ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Risto Mansikkamäki. Kyläyhdistyksen jäseneksi voivat hakeutua kaikki kylän kehittämisestä ja yhteistoiminnan edistämisestä kiinnostuneet henkilöt. Kannatusjäseneksi voi liittyä myös yritys tai yhdistys. Vaskijärveläiset ry toteuttaa kyläsuunnitelmaa, joka on luettavissa heidän internetsivulta.
Muita Vaskijärvellä toimivia yhdistyksiä: Vaskijärven Hirvimiehet ry, Vaskijärven Martat ry ja Vaskijärven Vastus ry. Lisäksi toimii Vaskijärven osakaskunta.
Turun Sanomat

Turun Sanomat on vuonna 1904 perustettu suomalainen poliittisesti sitoutumaton sanomalehti. Lehden levikkialuetta on Varsinais-Suomi. Lehteä julkaisee Turun Sanomat Oy, joka kuuluu TS-Yhtymään. "Turun Sanomat" on Suomen kolmanneksi suurin seitsenpäiväinen päivälehti. Lehden kokonaislevikki vuonna 2019 oli 72 979 ja painetun lehden levikki 64 048. Lehden vastaava päätoimittaja on Jussi Orell. Lehden logossa on teksti "Turun Sanomat" kirjoitettuna tekstuuralla.
Historia.
"Turun Sanomat" perusti asianajaja Antti Mikkola, joka toimi myös lehden ensimmäisenä päätoimittajana. "Turun Sanomien" ensimmäinen lehti julkaistiin sunnuntaina 1. tammikuuta 1905. Lehden alkutaipaleella kilpailu oli kovaa, koska Turussa julkaistiin tuolloin kolmea muutakin suomenkielistä sanomalehteä. Sadantuhannen kappaleen levikin lehti saavutti vuonna 1968. "Turun Sanomat" irtautui poliittisista kytkennöistä ja julistautui riippumattomaksi vuonna 1961. Siihen asti lehti oli ollut Suomen Kansanpuolueen (ja sen edeltäjän, Kansallisen Edistyspuolueen) äänenkannattaja korostaen erityisesti liberaaleja arvoja.
"Turun Sanomat" otti ensimmäisenä lehtenä Suomessa käyttöön tietokoneladonnan IBM System/360 -koneella vuonna 1964. 
Toimitus.
"Turun Sanomien" toimitus sijaitsee Artukaisissa. Lehti on painettu Salossa keväästä 2019 lähtien. "Turun Sanomissa" on joka viikko eri kategorioihin ja asioihin liittyviä teemasivuja sekä liitteitä. Lehden nettisivut on yksi Varsinais-Suomen tavoittavimmista verkkomedioista.
Münster

Münster on kaupunki Saksassa, Nordrhein-Westfalenin osavaltion pohjoisosassa. Sitä pidetään Westfalenin alueen kulttuurikeskuksena. Vuoden 2022 lopussa siellä oli 320 946 asukasta. Münster muodostaa oman kaupunkipiirinsä ("kreisfreie Stadt"), eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista.
Kaupungin nimi tulee latinan luostaria tarkoittavasta sanasta "monasterium", joka viittaa Kaarle Suuren vuonna 793 perustamaan Münsterin hiippakuntaan. Keskiajalla Münster oli yksi hansaliiton johtavia jäseniä. Vuonna 1534 anabaptistit kapinoivat Münsterin kapinassa osana reformaatiota ja perustivat valtion, joka otti käyttöön yhteisomistuksen ja moniavioisuuden. Kapinaa kesti 16 kuukautta, ennen kuin kaupunki vallattiin takaisin ja kapinalliset kidutettiin kuoliaiksi.
Kolmikymmenvuotisen sodan päättänyt Westfalenin rauha solmittiin Münsterissä 1648 ja kaupunki määrättiin katolilaiseksi. Vuonna 1802 Preussi valloitti kaupungin Napoleonin sotien aikana ja siitä tuli Preussin Westfalenin provinssin pääkaupunki vuonna 1815.
Toisessa maailmansodassa Münster tuhottiin lähes kokonaan pommituksissa, mutta se rakennettiin sodan jälkeen vanhaa jäljentämällä.
Neuss

Neuss on kaupunki Saksassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. Se sijaitsee Reinin rannalla vastapäätä Düsseldorfia. Vuoden 2022 lopussa siellä oli 154 139 asukasta. Neuss on Rhein-Kreis Neussin piirikunnan suurin kaupunki.
Historia.
Kaupungin perustivat roomalaiset vuonna 16 eaa. etuvartioksi () Rein- ja Erftjokien yhtymäkohtaan nimellä Novaesium. Se on Augsburgin () ja Trierin () jälkeen Saksan kolmanneksi vanhin roomalaisasutus.
Keskiajalla Neuss kasvoi hyötyessään sijainnistaan Reinin ylityspaikalla. 900-luvulla sinne sijoitettiin Pyhän Quirinuksen jäänteet, joita palvomaan tehtiin pyhiinvaelluksia Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ulkopuoleltakin. Ensimmäinen maininta Neussista kaupunkina on vuodelta 1138.
Vuosina 1474–1475 Burgundin herttua Kaarle Rohkea piiritti kaupunkia lähes vuoden. Kaupungin kestettyä piirityksen keisari Fredrik III antoi sille palkkioksi oikeuden lyödä rahaa ja kantaa keisarillista vaakunaa – kotkaa ja kruunua. Lisäksi hän teki kaupungista Hansaliiton jäsenen, vaikka muut jäsenet eivät sitä koskaan hyväksyneet.
Ranskan Ludvig XIV:n ajan sodat johtivat Neussin taloudelliseen perikatoon ja sen merkitys kauppapaikkana väheni. Taloudellinen nousu alkoi uudelleen vasta 1800-luvulla. Vuosina 1794–1814 Neuss oli osa Ranskaa Napoleonin valtakaudella. Vuonna 1815 se liitettiin Preussiin ja järjestettiin piiriksi, johon kuuluivat Neussin, Dormagenin, Nettesheimin, Nievenheimin, Rommerskirchenin ja Zonsin kunnat. Kaupungissa oli tällöin 6 333 asukasta.
Vuonna 1975 Neussin ja Grevenbroichin piirit yhdistyvät Rhein-Kreis Neussiksi.
Talous.
Neuss on merkittävä rautateiden ristysasema. Sen satamaan pääsevät jokialukset ja pienet valtamerilaivat. Kaupungissa on konepaja-, paperi-, metalli- ja elintarviketeollisuutta ja siellä käydään viljakauppaa.
Paderborn

Paderborn on kaupunki Saksassa, Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. Nimensä se on saanut pieneltä Paderjoelta. Kaupungissa oli 154 755 asukasta vuoden 2022 lopussa. Asukkaista noin 19 000 on Paderbornin yliopiston opiskelijoita. Paderborn on samannimisen piirikunnan keskuskaupunki.
Paderborn oli entisen Nixdorf Computer -tietotekniikkayhtiön pääkonttorin sijaintipaikka. Siemens osti yhtiön 1990-luvun alussa, ja yhtiön perinnettä jatkavat Paderbornissa yhä pankkijärjestelmiä tekevä Diebold Nixdorf sekä jotkin Siemensin yksiköt. Kaupungissa on nykyisin maailman suurimmaksi kutsuttu, Nixdorf Computerin perustajan Heinz Nixdorfin mukaan nimetty tietokonemuseo. Paderborn on myös perinteisen "Paderborner Pilsener" -oluen kotipaikka. Warsteiner osti panimon 1980-luvun lopulla, mutta olutta tehdään edelleen entisellä nimellä.
Muinainen saksien elämänpuu "Irminsul" kasvoi legendan mukaan Eresburgin linnan lähellä Paderbornissa, mutta Kaarle Suuri tuhosi sen 772.
Urheilu.
Kaupungin jalkapalloseura SC Paderborn 07 nousi kauden 2018–2019 jälkeen Bundesliigaan. Paikallinen baseball-joukkue "Paderborn Untouchables" on yksi Saksan menestyksekkäimpiä. Koripallojoukkue Paderborn Baskets pelaa korkeimmalla tasolla eli Basketball-Bundesligassa.
Leverkusen

Leverkusen on kaupunki Saksassa, Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, Reinin varrella Kölnin ja Düsseldorfin välissä. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 158 984 asukasta. 
Sen suomalainen ystävyyskaupunki on Oulu.
Leverkusen syntyi Reinin–Ruhrin alueen taloudellisen kasvun myötä. Se oli maaseutua 1800-luvulle asti. Kaupunki perustettiin vuonna 1930 yhdistämällä Wiesdorf, Opladen, Schlebusch, Steinbüchel, Rheindorf ja Bergisch-Neukirchen.
Apteekkari Carl Leverkus perusti 1860 pieneen 1100-luvulta tunnettuun Wiesdorfin kylään väritehtaan. Bayer osti tehtaan 1891. Yhtiö muutti pääkonttorinsa Wiesdorfiin 1912, ja kylästä tuli Saksan kemianteollisuuden keskus. Kun kylistä koottiin kaupunki, se sai nimensä Carl Leverkusin mukaan.
Leverkusen tunnetaan menestyksekkäästä jalkapallojoukkueestaan Bayer 04 Leverkusen.
Mikael I

Mikael I Rhangabes (myös: "Mikael Rangabenos") (, k. 11. tammikuuta 844) oli Bysantin keisari vuosina 811–813. 
Mikael oli aatelinen, joka meni naimisiin keisari Nikeforos I:n tyttären Procopian kanssa. Hänestä tehtiin keisari Nikeforoksen poikaa Staurakiosta vastustaneessa kapinassa. 
Mikael sai tukensa kirkon ortodoksisilta ja vainosi ikonoklasteja. Hän antoi bulgaarien hävittää Makedoniaa ja Traakiaa ennen kuin lähti vuonna 813 sotimaan heitä vastaan. Hänet kukistettiin Bersinikiassa, minkä jälkeen Leo Armenialainen julistettiin keisariksi. Mikael karkotettiin Proten saarelle, jossa hän eli munkkina kuolemaansa saakka.
Leo V

Leo V (775–820), lisänimeltään Armenialainen, oli Bysantin keisari vuosina 813–820. 
Leo kunnostautui kenraalina keisarien Nikeforos ja Mikael I aikana. Hän taisteli menestyksekkäästi arabeja vastaan vuonna 812, ja seuraavana vuonna Mikael I kutsui hänet mukaan sotaretkelle bulgareja vastaan. Leo käytti sotilaiden tyytymättömyyttä hyväkseen ja jätti Mikaelin pinteeseen Adrianoplen taistelussa. Taistelun jälkeen Leo johti kapinaa Mikaelia vastaan, ja hänet julistettiin keisariksi. Myöhemmin Leo löi bulgarialaiset useaan otteeseen.
Leosta tuli epäsuosittu, koska hän sorti paulikaaneja ja ikonofilejä. Lopulta hänen ystävänsä Mikael yritti kapinaa, mutta hänet vangittiin. Mikaelin kannattajat salamurhasivat Leon, ja Mikael julistettiin keisariksi.
Aragonia

Aragonia (espanjaksi ja aragoniaksi "Aragón", katalaaniksi "Aragó") on yksi Espanjan 17 itsehallintoalueesta. 
Aragonian rajanaapurit ovat pohjoisessa Ranska, idässä Katalonia, etelässä Valencia ja lännessä Kastilia-La Mancha, La Rioja ja Navarra. Aragoniaan kuuluvat Zaragozan, Huescan ja Teruelin maakunnat. Ne on edelleen jaettu 33 piiriin ("comarca").
Itsehallintoalueen johtajana on toiminut Javier Lambán Montañés heinäkuusta 2015 alkaen.
Maantiede.
Aragonia koostuu kolmesta hyvin erilaisesta maantieteellisestä osasta. pohjoisosaa hallitsevat Pyreneet, etelärajalla on Iberianvuoret ja niiden välissä Ebron laakso. Monte Perdido (3 355 m) on osa Ordesa y Monte Perdidon kansallispuistoa.
Aluejako.
Aragonia koostuu kolmesta maakunnasta:
Maakunnat jakaantuvat kaikkiaan 731 kuntaan.
Suurimmat kunnat.
Espanjan lisäksi Aragoniassa puhutaan aragonian kieltä joillain alueilla Pyreneiden laaksoissa ja katalaania Katalonian rajaseuduilla. Espanjan kielen Aragoniassa puhuttavaa murretta kutsutaan aragonianespanjaksi.
Historia.
Aragonia oli Ranskan läänitysmaa ("Jaca"), itse julistettu kuningaskunta, joka yhdistettiin Pamplonan kuningaskuntaan (myöhemmin Navarra) 925. Aragonian kuningaskunta perustettiin uudelleen 1035 ja se kesti vuoteen 1707. Aragonian kuninkaat hallitsivat myös Kataloniaa, ja myöhemmin Baleaareja, Valenciaa, Sisiliaa, Napolia ja Sardiniaa.
Aragonian kuninkaat käyttivät myös Valencian ja Mallorcan kuninkaan, Barcelonan kreivin, Montpellier’n lääninherran, sekä Ateenan ja Neopatrian herttuan arvonimiä. Arvonimet vaihtelivat sitä mukaa kun alueita valloitettiin, menetettiin tai jaettiin jälkeläisille.
Kastilia ja Aragonia yhdistyivät 1479 avioliiton kautta personaaliunioniin ja Espanja luotiin tosiasiallisesti 1516 ja virallisesti 1707.
Cantabria

Cantabria () on yksi Espanjan 17 itsehallintoalueesta ja yksi Espanjan 50 maakunnasta. Se on jaettu edelleen seitsemään piiriin. Cantabrian rajanaapurit ovat Baskimaa (Biskajan maakunta), etelässä Kastilia ja León (León, Palencia ja Burgos), lännessä Asturia ja pohjoisessa Atlantin Biskajanlahti.
Cantabria on saanut nimensä ennen roomalaisia alueella eläneeltä kelttiläiseltä cantabri-kansalta. Ennen itsehallintojärjestelmän käyttöönottoa Cantabria tunnettiin Santanderin maakuntana.
Cantabria jakaa vuoristossa sijaitsevan Picos de Europan kansallispuiston Asturian ja Leónin maakuntien kanssa. Vuoristo kohoaa jopa 2 500 metrin korkeuteen. Atlantin rannikon läheisyyden vuoksi sademäärät kohoavat jopa 1 200 millimetriin vuodessa ja ilmasto on viileämpi kuin muualla Espanjassa.
Kieli.
Itsehallintoalueen ainoa virallinen kieli on espanja. Alueella puhutaan kuitenkin yhä jonkin verran hyvin uhanalaista seudun alkuperäiskieltä kantabrian murretta, jota huolimatta sen läheisestä sukulaisuussuhteesta espanjaan ei kuitenkaan pidetä nykyään espanjan vaan asturia-leónin kielen murteena.
Aluejako.
Cantabria on jaettu kymmeneen piirikuntatasoiseen "comarca"-nimiseen alueeseen, jotka jakaantuvat vielä kaikkiaan 102 kuntaan, joista kullakin on oma kaupungin- tai kunnanvaltuustonsa.
Talous.
Cantabrian työvoimasta 5,8 prosenttia työskentelee alkutuotannon, 30,3 prosenttia jalostuksen ja 63,8 prosenttia palvelusektorilla. Maaliskuussa 2007 Cantabrian työttömyysprosentti oli 8,11 prosenttia, kun se koko Espanjassa oli 9,44.
Urheilu.
Perinteinen kantabrialainen urheilulaji on paikallinen keilailupeli, josta harjoitetaan eri alueilla neljää erityylistä muotoa. Rannikolla suosittu laji on soutu, jota on perinteisesti harjoitettu kalastusveneillä. Suurin jalkapalloseura on Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa pelaava Racing Santander. Menestynein koripalloseura on Alega Cantabria (Torrelavega).
SPC700

Sony SPC700 on Super Nintendo Entertainment Systemissa (SNES) käytetty 8-bittisellä suorittimella varustettu äänipiiri. SPC700 on osana SNESin äänimoduulia. SPC700-piiri oli erittäin edistynyt aikaisekseen (1991) ja sitä voidaankin luonnehtia tietyin tavoin nykyisien wavetable-synteesiin perustuvien äänikorttien esi-isäksi.
SPC700:n ja sen kumppanina toimivan 16-bittisen S-DSP:n kehitti ja valmisti Sony. Super Nintendo Entertainment Systemin sisällä SPC700 sijaitsee S-DSP:n yläpuolella, äänimoduulin vasemmalla laidalla. Piiri on kytketty piirilevylle juotettuun 64 kilotavun muistiin ja käy 2,048 MHz:n nopeudella. Se koostuu kuudesta sisäisestä rekisteristä ja voi suorittaa 256 operaatiokoodia. SPC700:n ääninäytteet ovat digitaalisesti pakatussa muodossa. Toisin kuin useimpien muiden komponenttien kohdalla, SPC700 ei tue DMA tiedonsiirtoa, vaan kaikki informaatio täytyy siirtää neljän 8-bittisen rekisterin kautta, jotka näkyvät sekä SPC700:lle että Super Nintendo Entertainment Systemin suorittimelle.
SPC700:n kumppani, S-DSP toimii samankaltaisesti kuin modernit wavetable-äänikortit, kuten Sound Blaster Audigy. Se pystyy toistamaan samanaikaisesti 8 häviöllisesti pakattua 16-bittistä samplea millä tahansa korkeudella, voimakkuudella ja stereopaneroinnilla. SPC700:lle ja S-DSP:lle voidaan kehittää toisto-ohjelmistoa kuten IBM PC-yhteensopiville tai Apple Macintosh-koneille. Emulointiin liittyvä ääniformaatin tiedostonimi .SPC tulee tämän piirin nimestä.
Kalle Väisälä

Kalle Väisälä (vuoteen 1906 Veisell; 19. elokuuta 1893 Utra, Kontiolahti – 16. syyskuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko. Hän toimi professorina Turun yliopistossa ja Teknillisessä korkeakoulussa, Helsingin yliopiston dosenttina sekä Munkkiniemen yhteiskoulun matematiikan opettajana. Hän oli myös koulumatematiikan uudistaja ja suomalaisuusmies sekä esperanton harrastaja.
Elämä ja ura.
Kalle Väisälä syntyi Kontiolahdella. Hänen vanhempansa olivat konttoristi Johannes Veisell ja Emma Brigitta Jääskelä. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi (1911) Väisälä opiskeli matematiikkaa Helsingin yliopistossa. Sen lisäksi hän opiskeli Göttingenissä 1914 ja 1920 sekä Tukholmassa 1916–1917.
Filosofian kandidaatiksi Väisälä valmistui 1914. Sen jälkeen hän valmistui lisensiaatiksi 1916 ja maisteriksi 1917. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1917 Helsingin yliopistossa. Hänen väitöskirjansa aiheena olivat viidennen asteen yhtälöt. Valmistumisen jälkeen Väisälä toimi 1917–1922 Helsingin yliopiston matematiikan dosenttina. Sitten hän työskenteli 1919–1922 Tarton yliopiston matematiikan professorina.
Väisälä nimitettiin 1922 Turun yliopiston matematiikan professoriksi. Hän toimi virassa vakinaisesti vuoteen 1938 asti. Vuosina 1934–1938 hän oli myös Turun yliopiston vararehtori. Vuonna 1939 Väisälä siirtyi matematiikan professoriksi Teknilliseen korkeakouluun. Hän hoiti TKK:n professuurin ohella Turun yliopiston professuuria sivutoimenaan vuoteen 1949 asti. Hän oli sen ohella myös toistamiseen Helsingin yliopiston dosenttina 1939–1957.
Väisälän kirjoittama kirja "Vektorianalyysi" on ollut erittäin käytetty matematiikan oppikirja Suomen korkeakouluissa. Hän laati myös oppikouluissa ja lukioissa käytettyjä algebran ja geometrian oppikirjoja. Työllään hän uudisti käytössä ollutta oppikirjallisuutta ja sitä kautta matematiikan opetusta kouluissa, ollen mukana mm. differentiaali- ja integraalilaskennan perusteiden opetuksen tuomisessa lukiotasolle. Tuolloiset sisällöt olivat pitkälti samoja, joita edelleenkin opetetaan erityisesti lukion pitkässä matematiikassa, vaikka eksaktiudesta onkin aikojen kuluessa tingitty. Väisälä kirjoitti oppikirjoja myös yliopistoon. Hänen teoksensa "Lukuteorian ja korkeamman algebran alkeet" oli pitkään käytössä yliopisto-opetuksessa.
Suku ja perhe.
Kalle Väisälä oli vuodesta 1923 aviossa Eeva Lyydia Kukkolan kanssa. Pariskunnalla oli kuusi lasta. Isänsä tavoin matemaatikkona vaikuttanut Kalle Väisälän poika Jussi on Helsingin yliopiston matematiikan emeritusprofessori.
Kalle Väisälän veljistä Vilho oli meteorologi ja Vaisala Oyj:n perustaja, kun taas Yrjö oli geodeetti ja tähtitieteilijä. Väisälän palkinto on Väisälän rahaston jakama 15 000 euron suuruinen rahapalkinto, joka jaetaan Vilho, Yrjö ja Kalle Väisälän edustamille tieteenaloille.
Yhdistyneiden kansakuntien jäsenvaltiot

Nykyiset jäsenvaltiot.
Yhdistyneisiin kansakuntiin on liittynyt tähän mennessä (lokakuu 2022) 193 jäsenvaltiota. 
Kiinan tasavallan edustus Yhdistyneissä kansakunnissa.
Kiinan tasavalta oli yksi viidestä YK:n perustajajäsenestä 1945. Kiinan sisällissodan jälkeen 1949 Guomindangin hallitsema tasavalta pakeni Taiwaninsaarelle ja kommunistipuolue julisti Kiinan kansantasavallan perustetuksi.
Kiinan tasavalta jatkoi edustusta YK:ssa huolimatta sen huomattavan pienestä maa-alueesta ja väestöstä verrattuna mantereella sijaitsevaan Kiinan kansantasavaltaan. Lopulta yleiskokouksessa 25. lokakuuta 1971 erotti Kiinan tasavallan kaikista YK:n elimistä ja Kiinan kansantasavalta sai sen paikan myös . Kiinan tasavalta on yrittänyt useita kertoja päästä uudelleen YK:n jäseneksi – ei koko Kiinan, vaan ainoastaan Taiwanin 23 miljoonan asukkaan edustajana – mutta sitä ei ole hyväksytty.
Arabiliitto

Arabiliitto ( "al-Jāmiʻa al-ʻArabiyya") tai Arabivaltioiden liitto ( "JāmiArabiyya") on arabimaiden järjestö.
Toiminta.
Arabiliitto pyrkii lähentämään jäsenmaiden välisiä suhteita, koordinoimaan niiden talous-, kulttuuri ja turvallisuuspolitiikkaa sekä säilyttämään jäsentensä itsenäisyyden ja suvereniteetin. Poliittisesti järjestön tehtävä on arabimaailman etujen ja kansallisten tavoitteiden puolustaminen yhteisten toimintasuunnitelmien toteutuksen kautta niin alueellisesti kuin kansainvälisestikin. Järjestö myös sovittelee jäsenmaiden välisiä kiistoja rauhanomaisesti.
Arabiliitto koostuu neuvostosta, sihteeristöstä sekä 11 erikoistuneesta eri alojen ministerivaliokunnasta (informaatio, sisäiset asiat, oikeus, asuminen, liikenne, sosiaaliasiat, nuoriso ja urheilu, terveys, ympäristö, tietoliikenne ja sähkö). Järjestö toimii YK:n puitteissa, jossa järjestön pääsihteeri on tarkkailijana. Sillä on pysyvät YK-lähetystöt New Yorkissa ja Genevessä sekä Afrikan unionin lähetystö Addis Abebassa.
Historia.
Arabiliiton perustivat Kairossa 22. maaliskuuta 1945 Egypti, Irak, Jemen, Jordania, Libanon, Saudi-Arabia ja Syyria. Liiton päämaja siirrettiin vuonna 1979 Kairosta Tunisiin vastalauseena Camp Davidin rauhansopimukselle. Egyptin sallittiin palata täysjäseneksi vuonna 1989 ja päämaja palautettiin Kairoon 1990. Vuonna 2011 Arabiliitto tuki YK:n päätöslauselmaa, joka valtuutti Libyan johtaja Gaddafin vastaiset toimet, ja se erotti Syyrian jäsenyydestään maan opposition vainojen johdosta. Järjestö on myös esimerkiksi tukenut Palestiinan pyrkimyksiä saada YK:n tunnustus sekä pyrkinyt saamaan Israel vetäytymään kiistanalaisilta alueilta.
Epoksi

Epoksi on kertamuovi, joka kovettuu kovettajan avulla. IG Farben keksi materiaalin Saksassa vuonna 1939.
Epoksimuovien käyttökohteita ovat maalit, liimat ja rakennuspinnoitteet, sähkötarvikkeet, elektroniikka, autojen ja veneiden osat sekä urheiluvälineet.
Epoksin historia.
Epoksikemian historia alkoi luultavasti vuonna 1909, kun venäläinen kemisti Nikolai Priležajev keksi, että olefiinit reagoivat peroksibentsoehapon kanssa muodostaen epoksideja. 1930-luvun puolivälissä saksalainen Paul Schlack haki patenttia korkean molekyylipainon omaavien polyamiinien valmistustavalle, jossa amiinit reagoivat useampaa kuin yhtä epoksidiryhmää sisältävien epoksidiyhdisteiden kanssa. Patenttia kuvailtiin epoksidiyhdistereaktioksi, jossa epikloorihydriini reagoi bisfenoli-A:n kanssa.
Nykyisen epoksikemian keksivät samanaikaisesti sveitsiläinen Pierre Castan ja yhdysvaltalainen Sylvan Owen Greenlee. Molemmat kemistit hakivat useita patentteja 1930-luvun lopulla. Sveitsiläinen kemianteollisuusyritys Ciba toi ensimmäiset epoksihartsityypit markkinoille vuonna 1946.
Suutarila

Suutarila () on Helsingin 40. kaupunginosa, joka sijaitsee Koillis-Helsingissä Keravanjoen varressa. Kiinteistöjaotuksen mukaiseen kaupunginosaan kuuluvat osa-alueina Siltamäki (noin 8 200 asukasta), Tapulikaupunki (8 700 as.) ja Töyrynummi (3 750 as.). Yhteensä alueella on noin 20 400 asukasta ja 3 800 työpaikkaa.
Suutarila tarkoittaa myös kaupungin peruspiiriä, johon kuuluvat ainoastaan Siltamäki ja Töyrynummi. Peruspiirin asukasluku vuoden 2024 lopussa oli 11 621 ja työpaikkojen määrä oli 2 525 vuoden 2022 lopussa.
Suutarilan kaupunginosan naapurialueita Helsingissä ovat Tapaninkylä ja Suurmetsä, ja Vantaan puolella Tikkurila pohjoisessa ja Tammisto sekä Veromies lännessä.
Suutarila eli Skomakarböle kuuluu Tikkurilan ohella Helsingin pitäjän keskusseudun keskiaikaisiin kyläkuntiin. Kylän nimi ei näytä olleen alkuaikoina täysin vakiintunut; asiakirjoissa esiintyvät vaihdellen Skommarböleby (vuosina 1540–1543), Bölleby (1544), Bölet (1545) ja Skomarby (1552). Suomenkielisenä käännösnimenä on 1900-luvun alussa tullut käyttöön Suutarinkylä, ja vuonna 1959 kaupunginosan nimeksi vahvistettiin Suutarila. 
Isonjaon päättyessä vuonna 1769 kylässä oli neljä taloa. Talojen maista ositettiin asuntotontteja 1900-luvun alusta lähtien. Alue liitettiin Helsingin kaupunkiin vuoden 1946 suuressa alueliitoksessa, jolloin se oli luonteeltaan vielä varsin maaseutumaista. Kaupunginosaan vahvistettiin väliaikainen rakennuskaava ja ensimmäiset kadunnimet vuonna 1952. Suutarilan lopullinen kaavoitus alkoi 1960-luvulla. Suutarinkylän vanhojen talonpoikaistalojen nimet on säilytetty kadunnimissä Halvarilanpolku (Halvars), Hannukselantie ja -polku (Hannusas), Penttiläntie ja -polku (Bengts) ja Pikkaraistie (Kortmans).
1000-luku eaa.

1000-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 1099–1000 eaa.
1100-luku eaa.

1100-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 1199–1100 eaa.
1200-luku eaa.

1200-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 1299–1200 eaa.
Lokatiivi

Lokatiivi on nimitys, jota useiden kielten kieliopeissa käytetään sijaintia (lat. "locus") ilmaisevasta sijamuodosta, etenkin, jos tällaisia sijoja on vain yksi. Laajemmassa mielessä lokatiivi-termiä voi käyttää yleisnimityksenä kaikille sijaintia ilmaiseville sijamuodoille (olosijoille), jos niitä on kielessä useampia; näin ajatellen esimerkiksi suomen inessiivi ja adessiivi ovat ”lokatiiveja”.
Lokatiivi uralilaisissa kielissä.
Uralilaisessa kantakielessä oletetaan olleen yksi staattista sijaintia ilmaissut ns. olosija, jota yleensä nimitetään lokatiiviksi. Tämän "*nA"-päätteisen sijamuodon jatkajia ovat suomen essiivi (jonka vanha lokatiivinen merkitys näkyy vielä sellaisissa adverbeissa tai postpositioissa kuin "kaukana, luona, läsnä, mukana, takana, ulkona") ja unkarin superessiivi, ja sen päätteen katsotaan sisältyvän myös useisiin nykyisten uralilaisten kielten olosijojen suffikseihin.
Lokatiivi-nimitystä käytetään sijajärjestelmän ainoasta olosijasta erityisesti obinugrilaisten (hanti ja mansi) sekä samojedikielten kieliopeissa. Euroopan-puoleisten uralilaiskielten tieteellisissä kieliopeissa on historiallisista syistä käyttöön vakiintunut "inessiivi"-termi, vaikka kielessä ei olisikaan useampia paikallissijasarjoja niin kuin suomessa ja vaikka ainakaan permiläisten kielten inessiivit eivät ole historiallisesti suomen kielen inessiivin vastineita.
Pohjoissaamessa ja sen itäpuolisissa saamelaiskielissä suomen inessiiviä vastaava alkuperäinen olosija on sulautunut yhteen suomen elatiivia vastaavan erosijan kanssa (esim. pohjoissaamen "Máhtte lea Anáris ’Matti on Inarissa’, "Máhtte lea eret Anáris ’Matti on kotoisin [”pois”] Inarista’). Tätä kaksilähtöistä sijaa nimitetään kieliopeissa lokatiiviksi.
Unkarissa, missä suomen kielen tapaan paikallissijasarjoja on useampia, lokatiivi-nimitystä käytetään tämän järjestelmän ulkopuolelle jäävistä muutamista kivettyneistä muodoista, joiden pääte "-t/-tt" vastaa historiallisesti mansin kielen lokatiivisijan päätettä. Tällaisia "t"-lokatiivimuotoja esiintyy lähinnä joissakin adverbeissa ja postpositioissa ("itt" ’täällä’, "lent" ’alhaalla’, "alatt" ’(jonkin) alla’) sekä joidenkin paikannimien yhteydessä. Paikannimissä "t"-lokatiivi on harvinainen, ja se voidaan korvata inessiivillä tai superessiivillä:
Lokatiivi indoeurooppalaisissa kielissä.
Jo indoeurooppalaiseen kantakieleen voidaan rekonstruoida "*-i-" tai "*-oi-"päätteinen lokatiivisija. Lokatiivi kuuluu edelleenkin useiden indoeurooppalaisten kielten sijajärjestelmään. Esimerkkejä slaavilaisesta ukrainan kielestä: 
Ukrainassa, kuten monissa muissakin indoeurooppalaisissa kielissä, lokatiivi ei ilmaise sijaintia yksinään, vaan sitä käytetään vain prepositioiden kanssa. Siksi tätä sijaa voidaan nimittää myös prepositionaaliksi.
1300-luku eaa.

1300-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 1399–1300 eaa.
1400-luku eaa.

1400-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 1499–1400 eaa.
1500-luku eaa.

1500-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 1599–1500 eaa.
Bab

Bab (myös kirjoitusmuodossa Báb; ), syntyjään Sayyid Ali Muhammad Shirazi (; 20. lokakuuta 1819, Šīrāz – 9. heinäkuuta 1850, Tabriz) oli persialainen uskonnollisen liikkeen baabilaisuuden perustaja ja johtohenkilö. Hän nousi 1800-luvun alussa syntyneen šaikhilaisuuden johtoon vuonna 1844. Seuraavina vuosina Bab kehitti šaikhilaisuutta radikaalimman ja šiialaisuuden valtavirran vastaisen liikkeen. Bab vangittiin vuonna 1848 ja hänet teloitettiin 1850. 
Bab kirjoitti useita kirjoja, joista tärkeimmät olivat hänen ensimmäinen kirjansa "Qayyum al-asma’" sekä vuonna 1847 ilmestynyt "Bayan". Hänen kuolemansa jälkeen Bahá’u'lláh perusti baabilaisuuden pohjalta bahá'í-uskon.
Loglan

Loglan on keinotekoinen kieli, joka on suunniteltu kielitieteelliseen tutkimukseen, erityisesti Sapirin–Whorfin hypoteesin toteamiseen. Kielen loi James Cooke Brown vuoden 1955 alussa päämääränään luoda logiikkaa ja laskelmointia niin voimakkaasti ilmaiseva kieli, että sitä opiskelevat ihmiset ajattelisivat olevan parempi jos hypoteesi pitäisi paikkansa.
Brownin tarkoitus oli, että kieli olisi kulttuurillisesti mahdollisimman neutraali, sekä loogisesti ja kielitieteellisesti vahva, sisältäen kaikki tunnetun kielen ilmaisukeinot. Kielen kielioppi perustuu predikatiiviseen logiikkaan, joka myös tekee siitä erityisesti ihmisten ja tietokoneiden väliseen kommunikointiin sopivan.
Brown perusti Loglan-instituutin kehittämään kieltä ja sen muita sovelluksia. Hän piti kieltä aina tutkimusprojektina, joka ei ollut koskaan valmis. Vaikka hän julkisti monta asiakirjaa sen suunnittelusta, hän ei koskaan julkaissut sitä vapaasti julkisuuteen. Tämän takia joukko hänen seuraajiaan muodostivat myöhemmin "The Logical Language Groupin" ("Loogisten kielten ryhmä") luodakseen lojban-kielen samojen perusajatusten mukaan, mutta tarkoituksena tehdä siitä vapaasti käytettävä ja rohkaista sen käyttöön oikeana kielenä.