tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ylämaa

Ylämaa on Suomen entinen kunta, joka sijaitsee Etelä-Karjalan maakunnassa, entisessä Kymen läänissä. Kunnassa asui ihmistä, ja sen pinta-ala oli  km², josta  km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli asukasta/km². 
Kunta liitettiin Lappeenrantaan vuoden 2010 alussa. Ylämaan naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Lappeenranta, Luumäki ja Miehikkälä. Vuoteen 1967 saakka naapurikuntiin kuului Lappeenrantaan liitetty Lappee. 
Ylämaan kirkonkylän muodostamassa taajamassa oli 436 asukasta vuonna 2014. Kylässä on apteekki, päivittäistavarakauppa, koulu, kirjasto, vanhainkoti ja sen yhteydessä uimahalli sekä kuntosali. Siellä toimii myös autokorjaamoja.
Maantiede.
Ylämaan alueella virtaa useita jokia, jotka kaikki laskevat Viipurinlahteen ja Suomenlahteen Venäjän puolella. Kunnan lounaisimmat osat kuuluvat Urpalanjoen vesistöön, keskiosat Santajoen (Kaltonjoen) ja Vilajoen vesistöön ja koillisosat Tervajoen vesistöön. Lisäksi Nisajoen vesistö ulottuu Ylämaalle pieneltä osin Vilajoen ja Tervajoen vesistöjen välissä. Järvistä ovat suurimmat Väkevänjärvi ja Suurijärvi Urpalanjoen vesistössä, Ottojärvi Santajoen vesistössä ja Pukalus Vilajoen vesistössä Suomen ja Venäjän rajalla.
Historia.
Ylämaa on muodostettu Säkkijärvestä erotetuista alueista vuonna 1929. Ylämaan kirkko valmistui 1931. Kirkko on Ilmari Launiksen suunnittelema punatiilikirkko. Lisäksi vuosina 1930–1933 rakennettiin metodistikirkko Villalan kylään, missä on myös Suomen ainoa metodistinen hautausmaa.
Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 suurin osa siihenastisen Ylämaan alueesta pysyi Suomessa, mutta kaakkoisin osa eli Timperilä Säkkijärven ja Vahvialan rajalla sisältyi Neuvostoliitolle luovutettuihin alueisiin. Toisaalta Ylämaahan liitettiin alueita Säkkijärven ja Vahvialan Suomelle jääneitä osia, joten Ylämaa oli Ruokolahden ja Tohmajärven ohella ainoa alueitaan menettäneistä Suomen kunnista, jotka itse asiassa laajenivat sodan aiheuttamien aluemenetysten johdosta.
Talous ja matkailu.
Ylämaa on merkittävä raakakiven tuottaja. Kivilaaduista tunnetuin on korukivenä käytetty spektroliitti. Ylämaalla järjestetään myös vuosittain jo perinteeksi muodostuneet jalokivimessut. Myös Suomen ensimmäisen pyramidin pystyttämistä Ylämaalle on suunniteltu.
Urheilu.
Ylämaalla toimii joitakin urheiluseuroja, kuten urheilun yleisseura Ylämaan Pyrkijät, Ylämaan Karateseura ja Ylämaan Judoseura Yudo (ent. Kaakon Judoseura).
Kyliä.
Hujakkala, Hyttilä, Häsälä, Ihaksela, Kallola, Lahnajärvi (kirkonkylä), Lavola, Nurmela, Nutikka, Paakkala, Rumpu, Sirkjärvi, Säämälä, Villala, Väkevälä, Ylijärvi
Ruokakulttuuri.
Ylämaan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla hapanlohko, hakkoopiirakka (perunaa ja sianlihaa ruiskuoressa) ja kuivasta leivästä keitetty leipäressu.
Tiesuola

Tiesuola on teiden ylläpidossa käytettävää suolaa. Talvella tiesuolaa käytetään tien pinnan jääkerroksen ja lumen sulattamiseen ja kesällä vähentämään hiekkateiden pölyämistä. Haittapuolena suolauksesta on autojen korroosio eli ruostuminen, ympäristöhaitat (mm. pohjavesien pilaantuminen) ja huono näkyvyys suolasohjon roiskuessa tuulilasiin. Suolausta on pyritty joillain alueilla vähentämään etenkin pohjavesien vuoksi, mutta varsinkin Etelä-Suomessa suolaa käytetään edelleen erittäin runsaasti jopa yli 15 asteen pakkasilla.
Talvella teiden suolaamiseen käytetään natriumkloridia tai kalsiumkloridia. Olosuhteista riippuen suola levitetään tielle joko rakeisena tai valmiina veden ja suolan liuoksena. Suolan ja veden muodostaman liuoksen jäätymispiste on alimmillaan noin 10 astetta puhdasta vettä alempana.
Natriumkloridin pohjavesiä pilaavan vaikutuksen vuoksi sen käyttöä on pyritty vähentämään muun muassa levittämällä natriumkloridia liuoksena jolloin sitä tarvitaan vähemmän. Viimeaikaiset tutkimukset ovat osoittaneet kaliumformiaatin huomattavasti ympäristöystävällisemmäksi teiden suolauksessa. Formiaatin laajempaa käyttöä on hidastanut sen korkeampi hinta, mutta säästöjä voi syntyä pidemmällä aikavälillä muiden haittavaikutusten välttämisestä kuten vedenottamoiden putkien uusimistarpeen vähentymisestä. Formiaatit hajoavat luonnossa, mutta pitkällä aikajaksolla kaliumformiaatti saattaa nostaa maaperän pH-arvoa. 
Kesällä hiekkateille levitetään pölyämisen estämiseksi kalsiumkloridia, joka sitoo ilmasta kosteutta.
Simpanssit

Simpanssit ("Pan") on ihmisapinoiden suku, joka elää Afrikassa. Siihen kuuluu kaksi lajia, simpanssi ("Pan troglodytes") ja kongonsimpanssi ("Pan paniscus") eli bonobo. 
Simpanssit ovat perimältään lähimpänä ihmistä, 98,8% DNA:sta on samanlaista. Yhteiset esi-isät elivät 6–7 miljoonaa vuotta sitten.
Simpanssin ja bonobon DNA:sta yhteistä on peräti 99.6%. Ne voi erottaa toisistaan useiden tuntomerkkien avulla. Simpanssi on isompi kuin bonobo. Bonobot kävelevät useammin kahdella jalalla, simpanssit neljällä. Bonobon iho on syntymästä asti tummempi, mikä näkyy kasvoissa ja korvissa. Lajien ääntelyssä on myös eroa.
Kristitty

Kristitty on kristinuskoa kannattava henkilö, joka on kastettu oppiin. Kristinusko on maailman suurin uskonnollinen ryhmä 2,2 miljardilla kannattajallaan eli 33,3 prosentin osuudella maailman väestöstä. Tilastollisesti voidaan pintapuolisesti laskea eri kirkkokuntiin ja seurakuntiin kuuluvien kristittyjen määrä, mutta tämä ei kerro kunkin henkilön vakaumuksen syvyyttä. 
Historia.
Apostolien tekojen mukaan Jeesuksen opetuslapsia ryhdyttiin kutsumaan "kristiaaneiksi" eli kristityiksi. Nimitys esiintyy Uudessa testamentissa vain kaksi kertaa. Kristityt käyttivät itsestään nimityksiä opetuslapset, veljet, uskovat, pyhät; sen perusteella on päätelty nimityksen olevan ulkopuolisten pakanoiden antama ja sillä on ollut alun perin kansanomainen halventava merkitys. Myöhemmin sen ottivat käyttöön roomalaiset kirjailija Plinius, Svetonius ja Tacitus. Ensimmäinen kristitty kirjailija joka käytti omasta ryhmästään nimitystä kristitty oli antiokolainen Ignatius.
Šamanismi

Šamanismi (rinnakkainen muoto "samanismi") tarkoittaa hengellistä kulttuuria, jossa šamaanilla on keskeinen osa. Šamaani on yhteisön jäsen, jolla uskotaan olevan erityisiä yliluonnollisia taitoja. Šamaani on usein parantaja ja ennustaja, hän neuvoo monenlaisissa ongelmissa ja toimii yhdyssiteenä henkimaailman ja ihmisyhteisön välillä.
Šamanismiin liittyy usein muuntuneiden tajunnantilojen käyttö yhteytenä henkimaailmaan. Joskus henkimaailmaan pyritään myös unessa. Transsitilaa haetaan muun muassa rummuttamalla, rytmikkäällä musiikilla ja laululla, toistuvilla tanssiliikkeillä ja muilla toistuvilla rituaaleilla.
Šamanismin esiintyminen maailmassa.
Lähes kaikilla maapallon pohjoisilla alueilla, havumetsävyöhykkeestä arktisiin alueisiin, harjoitetaan šamanismia. Šamanismia tunnetaan Euraasiassa Skandinaviasta Tyynellemerelle ja Japaniin, Pohjois-Amerikassa intiaanien keskuudessa ja inuittien keskuudessa Pohjois-Amerikassa ja Grönlannissa. Sana "šamaani" on peräisin Siperian evenkeiltä. Suomalaisten tai laajemmin itämerensuomalaisten keskuudesta ei tunneta varsinaiselle pohjoiselle šamanismille suoraan verrannollisia ilmiöitä – kylläkin sellaisten mahdollisia jäänteitä.
Šamanismia esiintyy myös elinvoimaisena korealaisten keskuudessa. Etelä-Koreassa siitä käytetään nimitystä "Musok" eli "mudang"-menot. Etelä-Koreassa arvioitiin vuonna 1972 olevan mudang eli šamaaneja noin 0,3 prosenttia väestöstä.
Karttula

Karttula on entinen Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Savon maakunnan lounaisosassa. Kunnassa asui ihmistä, ja sen pinta-ala oli  km2, josta  km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli asukasta/km2. Karttulan naapurikunnat olivat Kuopio, Maaninka, Suonenjoki ja Tervo. 
Karttulan taajama-asutus on osin nauhamainen, sillä Kuopioon johtavan seututien 551 varrella on kolme taajamaa: Pihkainmäki, Syvänniemi ja kirkonkylä. Matkaa Kuopion keskustasta Pihkainmäkeen on 22, Syvänniemelle 32 ja kirkonkylään 45 kilometriä. Viime vuosina Karttulaan on muuttanut paljon lapsiperheitä varsinkin Kuopiosta, ja siksi väestön ikärakenne on suhteellisen nuori. 
Karttulassa järjestettiin Herättäjäjuhlat vuonna 1902.
Ensimmäinen suomalainen jalkapalloammattilainen ja yksi suurimmista suomalaisista jalkapalloilijoista Aulis Rytkönen syntyi Karttulassa.
1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Karttulan perinneruoaksi valittiin "mykysoppa", muunnelma yläsavolaisesta mykyrokasta Muita pitäjäruokia ovat mustikkahuttu ja mahla.
Kuntaliitos.
Karttula liittyi Kuopioon vuoden 2011 alussa. Kuntaliitoksen jälkeen laajentuneen kaupungin nimi on Kuopion kaupunki ja vaakunana toimii Kuopion kaupungin vaakuna. Karttulan kirkonkylän taajamasta muodostettiin Kuopion 43. kaupunginosa (Karttula) muun Karttulan jäädessä kaupunginosajaottelun ulkopuolelle.
Kylät.
Airaksela, Haapamäki, Hakulila, Hautolahti, Humalaniemi, Joutsensalmi, Juurikkaniemi, Karttula (kirkonkylä), Keihästaival, Kemppaanmäki, Koivujärvi, Koivulahti, Koskenkylä, Kuivaniemi, Kuttaniemi, Käpysalo, Lietemäki, Lyytikkälä, Nuutila, Pihkainmäki, Punnonmäki, Riitlampi, Riuttala, Salinmaa, Sammankontaus, Soinlahti, Syvänniemi, Vaarunjärvi, Valkeistaival, Viitataival, Virmaanpää ja Kuttakoski. Toisen lähteen mukaan Karttulan kyliä ovat kirkonkylän ohella Airaksela, Etelä-Karttula, Itä-Karttula, Luvemäki, Pihkainmäki, Riuttala ja Syvänniemi.
Palo- ja pelastuspalvelut.
Karttulan pelastusasemalla Kissakuusentiellä sijaitsevat yksiköt RPS131 sammutusauto, RPS137 miehistö- ja kalustoauto, RPS1372 ensivasteauto. Karttulan Airakselassa oli Karttulan toinen paloasema, jossa sijaitsi RPS211 sammutusauto.
Nähtävyydet ja virkistysalueet.
Riuttalan kylässä on Riuttalan talonpoikaismuseo, joka on entinen maatila. Paikalla asuttiin monta sataa vuotta viime vuosisadan lopulle asti.
Luontoretkeilijät voivat retkeillä Autuaankankaan ja Autuaanlammen suunnalla, missä on Lintuniemen polku.
Mikronesia

Mikronesia on yksi Oseanian kolmesta osa-alueesta sitä kulttuurisesti lähellä olevien Melanesian ja Polynesian pohjoispuolella. Nimi "Mikronesia" tulee kreikan ”pieniä saaria” tarkoittavista sanoista. Mikronesia koostuu sadoista pienistä saarista hyvin laajalla alueella läntistä Tyyntä valtamerta. Osa alueen saarista voidaan jakaa neljään saariryhmään, joiden ulkopuolelle loput saaret sijoittuvat. Alueen rajaus on eurooppalaisten tutkimusmatkailijoiden tekemä, eikä perustu asukkaiden omiin liittoutumiin. 
Mikronesiassa vallitsee trooppinen meri-ilmasto. 
Mikronesian ensimmäisten asukkaiden alkuperästä on eri teorioita, mutta uskotaan, että he saapuivat alueelle tuhansia vuosia sitten. Alkuperäisasukkaat ja eurooppalaiset kohtasivat tiettävästi ensimmäisen kerran vuonna 1521, kun portugalilainen löytöretkeilijä Fernão de Magalhães saapui Mariaaneille.
Aluejako.
Alue on jakautunut poliittisesti viiden itsenäisen valtion ja kolmen Yhdysvalloille kuuluvan alueen kesken. Seuraavia saaria ja saariryhmiä on perinteisesti pidetty osana Mikronesiaa:
Sementti

Sementti on betonin tärkein raaka-aine ja yksi maailman käytetyimmistä rakennusaineista. Nimi "sementti" tulee latinan termistä "opus caementicium", jolla antiikin roomalaiset tarkoittivat betonia muistuttavaa ainetta, johon oli sekoitettu poltettua kalkkia. Nykyinen sementti valmistetaan kalkkikivestä, savesta ja kipsistä.
Kalsiumkarbonaattipohjaisen portlandsementin kehitti 1824 Joseph Aspdin Britannian Yorkshiresta. Sementin nimi johtuu siihen käytetystä portlandiitista, jota sen valmistuksessa alkuun käytettiin. Ranskalainen Stanislas Sorel kehitti 1867 magnesiumkloridisementin. Magnesiumpohjaisen sementin vedenkestävyys on kuitenkin huono, joten sen lajin sementit eivät ole kilpailleet portlandsementin kanssa. Vasta viime vuosina kehitettyjen magnesiumsementtien sanotaan kestävyydeltään vetävän vertoja portlandsementille ja sillä esitetään olevan myös Sorelin sementin hyvät puolet.
Sementtiä tuotettiin vuonna 2014 yli 4 miljardia tonnia, josta Kiinan osuus on yli 60 prosenttia. Sementin tuotantoa on tilastoitu vuodesta 1926 alkaen, jolloin sitä valmistettiin 62 miljoonaa tonnia. 
Sementin valmistus.
Sementin valmistusprosessi alkaa kalkkikiven louhinnalla. Tämän jälkeen kalkkikivi jauhetaan kuulamyllyssä haluttuun karkeuteen. Jauhatuksen jälkeen jauheeseen sekoitetaan savea ja seos homogenisoidaan koostumuksen tasaamiseksi. Valmis seos kuljetetaan esilämmityksen kautta pitkään klinkkeriuuniin, jossa seos sintraantuu valmiiksi klinkkeriksi. Tässä sintrausprosessissa muodostuvat sementtimineraalit.
Klinkkeri jauhetaan sementiksi kuulamyllyssä. Jauhatuksen yhteydessä klinkkeriin lisätään kipsiä sitoutumisajan säätämiseksi sekä erilaisia seosaineita haluttujen ominaisuuksien aikaansaamiseksi. Seosaineita ovat muun muassa masuunikuona ja kalkkikivi. Sementin kovettumisnopeutta säädetään lähinnä jauhatushienoudella. 
Sementin ominaisuuksia on pyritty parantamaan lukuisia erilaisia lisäaineita kokeilemalla. Esimerkiksi tärkkelyksen lisääminen hidastaa sementin kovettumisnopeutta ja parantaa siitä valmistettavan betonin ominaisuuksia.
Sementin valmistus tuottaa merkittävästi CO2-päästöjä. Globaalisti sementtiä valmistetaan noin kolme miljardia tonnia vuodessa, mikä tuottaa noin viisi prosenttia ihmisen aiheuttamista CO2-päästöistä. Päästöjen vähentämiseksi tutkitaan tällä hetkellä vaihtoehtoja kalkkikiven korvaamiseksi magnesiumyhdisteillä ja dolomiitilla.
Suomen ainoa sementin valmistaja on CRH-konserniin kuuluva Finnsementti Oy. Lujabetoni Oy:n, Ruskon Betoni Oy:n ja Forssan Betoni Oy:n yhteisyritys Scandinavian Cement Oy tuo lisäksi sementtiä Saksasta.
Nostosilta

Nostosilta voi tarkoittaa seuraavia:
Sovellettu reserviläisammunta

Sovellettu reserviläisammunta (lyh. SRA) on Reserviläisurheiluliiton kilpaurheilulaji, joka on tarkoitettu suomalaisten reserviläisten tilanteenmukaisen ampumataidon vertailuun ja kehittämiseen.
SRA:ssa käytetään pääasiassa itselataavaa reserviläiskivääriä tai karbiinia eli nykyaikaisen sotilasaseistuksen kaltaisia aseita, mutta myös pistoolia, haulikkoa sekä tarkkuuskivääriä. Sarjatuliaseiden käyttöä ei ole erikseen kielletty kilpailuissa, mutta sarjatulen käyttö on kielletty, jollei sitä erikseen sallita. Tällä tavoin lajia voi harrastaa täysipainoisesti ns. siviiliaseilla, koska lupateknisesti on hyvin hankalaa saada sarjatuliaseita muuten kuin keräilyllisin perustein, jolloin aseet määrätään pääsääntöisesti ampumakieltoon. Jokaista yhtäjaksoista ampumasuoritusta vastaavaa rastia varten laaditaan kuvitteellisen taistelutilanteen mukainen ampumatehtävä, jonka ampuja suorittaa ennalta annetun tilannekuvauksen edellyttämällä tavalla. Rasteihin kuuluu usein nopeatempoista liikkumista, lippaanvaihtoja, ovien avaamista yms. ampumasuoritusta monipuolistavaa toimintoa. Rastilla on usein liikkumista ja ampumista rajoittavia ja ohjaavia rakenteita, kuten seiniä, rikelinjoja ja tunneleita.
SRA:ssa kilpaillaan vakio-, avoin- ja TST-luokissa. Luokan määrää kilpailijan käyttämät aseet ja muu varustus. Vakioluokassa merkittävä rajoitus on aseiden elektronisten ja optisten tähtäinlaitteiden kielto. TST-luokassa kilpailijalla tulee olla rastisuorituksen aikana päällä taistelukäyttöön soveltuva varustus, jonka minimipaino on 12 kg. Kilpailussa suorituksen pisteytys perustuu ampumatarkkuuteen ja suoritukseen käytettyyn aikaan. Näiden suhteesta muodostuu nk. osumakerroin, joka määrää kilpailijan sijoituksen. Kaikki kilpailijat ampuvat samat rastit, mutta tulokset lasketaan erikseen molemmille luokille.
Lajin harrastajalta, SRA-ampujalta, vaaditaan erityisen koulutuksen ja ampumakokeen hyväksytty suorittaminen, jotta henkilö voi osallistua kilpailuihin ja harjoituksiin. Koulutuksen tarkoituksena on varmistaa ampujan hallitsevan turvallisen aseenkäsittelyn lajin sääntöjen mukaisesti. Lisäksi vaaditaan asiaankuuluva vakuutus.
Poliisin ylijohdon lokakuussa 2007 vahvistaman aselupakäytäntöjen yhtenäistämisohjeen perusteella sovellettu reserviläisammunta ja practical-ammunta olivat käytännössä ainoita syitä, joiden perusteella voidaan myöntää ampuma-aseen hallussapitolupa itselataavaan kertatulikivääriin, jonka lipaskapasiteetti on yli kolme patruunaa. Yhtenäistämisohje oli voimassa vuosina 2007-2009. Ohje suorastaan esittää esimerkkinä 18-vuotiaan hakijan, jonka harrastuneisuus rajoittuu kaupallisella ampumaradalla käymiseen.
SRA on Reserviläisurheiluliiton rekisteröimä tavaramerkki. Lajin ensimmäiset säännöt on kehitetty Reserviläisurheiluliiton hallituksen toimeksiannosta työryhmällä Tomi Kallio, Dan Ahlsted ja Ilkka Juutilainen.
Örkki

Örkki () on alun perin J. R. R. Tolkienin romaaneissa esiintyvä paha, sotaisa ja vihamielinen olento, joka on sittemmin muodostunut fantasiakirjallisuuden vakiohahmoksi. "Orc" on muinaisenglannin sana, joka tarkoittaa pahaa henkeä tai hirviötä. Kantasana on latinan valasta, siis "merihirviötä" tarkoittava "orca". Kääntäjä Kersti Juvan Tolkien-suomennoksia varten muotoilema sana "örkki" on 1990-luvulla tullut yleiseen käyttöön omituisen olion merkityksessä. Sanalla voi olla myös aiempia erilähtöisiä esiintymiä suomen kielessä (paikannimi "Örkkiniitty" Espoossa).
Örkit eri fantasiamaailmoissa.
J. R. R. Tolkienin fantasiamaailmassa örkit olivat haltioita, joita Melkor sieppasi ja turmeli, jolloin niistä tuli örkkejä. Tolkienin örkit olivat rumia ja saastaisia olentoja, jotka palvelivat pahuuden voimia. "Hobitissa" Tolkien puhuu örkeistä "hiisinä" (). Hän alkoi kirjoittaa örkeistä vasta kirjassa "Taru sormusten herrasta". Tolkienin maailmassa örkki ja "hiisi" merkitsevät siis samaa, mutta "hiisi" on vain hobittien nimitys örkeille, joskin Peter Jacksonin elokuvissa ja useissa "Taru sormusten herrasta" -peleissä annetaan kuitenkin ymmärtää, että örkit ja hiidet ovat kaksi eri rotua. "Tarussa sormusten herrasta" esiintyy myös kaksi uutta örkkirotua, "uruk-hai" ja puoliörkit. "Uruk-hai" (monikko) olivat Sauronin luomia örkkejä, jotka olivat vahvempia, älykkäämpiä ja isompia kuin tavalliset örkit. Puoliörkit olivat Sarumanin luoma kieroutunut yhdistelmä örkkiä ja ihmistä. Elokuvissa annetaan ymmärtää, että Saruman loi "uruk-hain", ja että puoliörkit ovat sama asia. Kuitenkin Cirith Ungolnin tornissa oli sekä tavallisia örkkejä että uruk-hain kaltaisia örkkejä. Joissakin peleissä asia on selitetty, että "uruk-hai" ovat Rautapihan ja "urukit" Mordorin väkeä, vaikka elokuvassakin "uruk-haita" kutsutaan urukeiksi.
Games Workshopin "Warhammer"-peleissä örkit ovat isoja ja vihreitä apinamaisia hirviöitä. "Warhammer"-pelien örkit ovat erittäin sotaisa rotu, joka elää sotimalla ja nauttii vihollistensa kärsimyksistä. Ne eivät ole erityisen älykkäitä, mutta joskus melko viekkaita.
Roolipelissä "Shadowrun" örkit eivät ole hyviä tai pahoja. Ne kasvavat ihmistä nopeammin, synnyttävät noin neljä lasta ja elävät noin 40-vuotiaiksi. Ne ovat voimakkaampia ja suurempia kuin ihmiset.
Myös "Warcraft"-sarjassa on vihreäihoisia, barbaarisia örkkejä.
"Forgotten Realms" -roolipelimaailmassa örkit ovat karvaisia apinoita muistuttavia humanoideja.
Bethesda Softworksin kehittämissä "The Elder Scrolls" -pelisarjoissa vihreäihoiset suuret örkit olivat historiassa ennen pahoja. Mutta pelisarjojen tapahtumissa ei voi enää sanoa, ovatko ne pahoja vai hyviä, sillä osa elää ihmisten kanssa, osa ei.
Siluetti

Siluetti eli silhuetti () on varjokuva tai ääriviivakuva, joka tavallisesti esittää ihmistä, eläintä, esinettä, maisemaa tai tapahtumaa. Tyypillisin tällaisen kuvan laji on ilman luonnostelua mustasta paperista saksilla leikattu ihmisen profiilikuva, joka liimataan vaaleaan kartonkialustaan. Toisaalta varhaisimmat siluetit olivat yksivärisiä maalattuja kuvia.
Tällainen kuvantekotapa on peräisin itämailta ja siluetteja alettiin valmistaa Englannissa 1700-luvulla, mutta ne saivat nimensä Ranskassa. Siluettien teon kukoistuskautta oli 1700-luvun loppupuoli. Yleisin siluettien tyyppi on muotokuvasiluetti, jonka kuitenkin valokuva myöhemmin syrjäytti. Tunnetuin suomalainen siluettitaiteilija on Emil Cedercreutz.
Siluetti-sanaa käytetään myös valokuvista, näkymistä tai maisemista, joissa kohteen ääriviivat korostuvat voimakkaassa vastavalossa. Esimerkiksi auringon laskiessa saatetaan kutsua tällaista ilmiötä ”kaupungin siluetiksi”.
Siluetti ei välttämättä ole yksinkertaistettu, vaan se voi sisältää hyvinkin tarkkoja yksityiskohtia. 
Sana "siluetti" tulee Ranskan Ludvig XV:n aikaisesta valtiovarainministeristä Étienne de Silhouettesta (1709–1767). Kun hänet oli nimitetty virkaansa, ministerin sanottiin säästäneen valtion varoja 72 miljoonaa frangia jo virassaolonsa ensimmäisen vuorokauden aikana. Silhouette muokkasi verotusta radikaalisti: Aiemmin veroista vapautettu aatelisto joutui osallistumaan vararikon partaalla horjuvan valtiontalouden pelastamiseen. Ylellisyystuotteille – kuten muotokuville – määrättiin korkeat verot. Halvat pahvista leikellyt profiilikuvat tulivat muotiin, ja nimi lainattiin herra Silhouettelta. Kun de Silhouette jätti hallitustehtävänsä, hänen kerrotaan vetäytyneen maatilalle, jonka hän koristeli itse tekemillään paperileikkauksilla. 
Siluettikuvia voi tehdä monella tavalla. Taitava siluettitaiteilija leikkaa henkilön muotokuvan saksilla. Siluetin voi tehdä myös esimerkiksi repimällä, tussilla, valottamalla valokuvauspaperia ja sille asetettuja esineitä tai vaikkapa käsittelemällä valokuvaa kuvankäsittelyohjelmalla. Siluetti voidaan valmistaa myös leikkaamalla metallilevystä kuten alumiinista tai teräksestä.
Immunologia

Immunologia on laaja tieteenhaara, joka käsittää kaikenlaisten eliöiden immuunipuolustuksen tutkimisen kaikki näkökulmat. Se käsittelee sekä elimistön normaalia "fysiologista" puolustusjärjestelmää että tämän järjestelmän häiriöitä, "patologiaa". Kliinisen lääketieteen kannalta keskeisiä osa-alueita ovat autoimmuunitaudit, yliherkkyydet, immuunipuutostilat sekä siirteiden hylkimisreaktiot. Immuunipuolustusjärjestelmä on kehittynyt palvelemaan organismia vieraita taudinaiheuttajia kuten mikrobeja vastaan.
Histologinen tutkimus.
Jo ennen kuin immuniteetista tiedettiin mitään, oli havaittu elimiä, jotka ovat enemmän tai vähemmän osallisia immuniteettiin: perna, haima, kateenkorva, imutiehyet ja imusolmukkeet, luuydin, iho, kita- ja nielurisat sekä eritysrauhaset ja eri kudosnesteet kuten veri ja imuneste. Näiden "histologinen" eli kudosopillinen tutkimus on mahdollista kudosnäytteistä elinaikana, mutta erityisesti ruumiinavauksista saadaan korvaamatonta tietoa.
Monet immuunijärjestelmän osaset eivät kuitenkaan ole luonteeltaan soluja tai niiden muodostamia kudoksia vaan muun muassa proteiineja ja muita monimutkaisia kemiallisia yhdisteitä, joista saadaan tietoa erityisesti verikokeiden perusteella.
Klassinen immunologia.
Epidemiologian ja lääketieteen historiassa päästään vuoteen 430 eaa., jolloin Ateenassa oli ruttoepidemia. Lääkäri Thukydides havaitsi, että taudista parantuneet eivät sairastuneet uudelleen, vaikka hoitivat potilaita. Asiaan on kiinnitetty huomiota toistuvasti niin tutkijoiden kuin kansanperinteenkin piirissä, mutta vasta 1800-luvulla immunologialle löytyi tieteelliset perusteet.
Immunologian keskeinen piirre on tutkia soluja ja molekyylejä, niiden toimintaa ja interaktiota. Immuunijärjestelmä jakautuu "synnynnäiseen" ja "hankittuun" immuunipuolustukseen, hankittu puolestaan "humoraaliseen" ja "soluvälitteiseen" immuniteettiin. Klassista immunologiaa ei voi ymmärtää tuntematta "antigeenin" ja "vasta-aineen" ("antibody") vuorovaikutusta. Immunologia on kasvanut ulos klassisesta viitekehyksestään 2000-luvulla.
Kliinistä immunologiaa.
Immuunitauteja on monia eri tyyppejä. Immuunijärjestelmän synnynnäisenä vajavuutena pidetään krooninen granulomatoosi. Hankittu immuunipuutos AIDS on lähes vääjäämättä HIV-infektion loppuvaihe. Immuunijärjestelmän liikaherkistymisinä pidetään allergioita. Joissain immuunijärjestelmän sairauksissa immuunipuolustus kääntyy omaa elimistöä vastaan (autoimmuunisairaudet). Esimerkkejä ovat nivelreuma, systeeminen punahukka eli SLE, Hashimoton tyreoidiitti sekä neurologian piiriin kuuluvat MS-tauti ja myastenia gravis. Myös lapsuusiän diabeteksen syntyyn arvellaan omalla immuunipuolustuksella olevan merkitystä, ehkä virusinfektion seurauksena.
Immunologisia sairauksia.
Immuunijärjestelmän epänormaali toiminta voi ilmetä useina erilaisina sairauksina tai häiriöinä poikkeavuudesta riippuen. Erilaisia immuunijärjestelmään liittyviä sairauksia ovat mm: (ks. yksityiskohtaisemmat tiedot varsinaisista artikkeleista)
Hannu Mäkelä

Hannu Eljas Mäkelä (s. 18. elokuuta 1943 Helsinki) on suomalainen, tuotannoltaan monipuolinen kirjailija ja taiteen akateemikko. Hän on kirjoittanut proosaa ja runoa.. 
Kirjallinen ura.
Mäkelä on julkaissut yli sata teosta. Niihin kuuluu niin romaaneja, muistelmia, runokirjoja, lastenkirjoja, näytelmiä ja kuunnelmia kuin toimitettuja kirjallisuuskokoelmiakin sekä yksi novellikokoelma. Mäkelän esikoisteos on kaksoisromaani, kaksi teosta, romaanit "Matkoilla kaiken aikaa" ja "Kylliksi! tai Liikaa", joilla ei ole juonellista yhteyttä, mutta jotka muuten ovat yhtä, kuvaavat samaa kokemusmaailmaa, jäsentyvät yhdeksi kokonaisuudeksi.
Mäkelä on ollut vapaa kirjailija vuodesta 1987. Aiemmin hän työskenteli Otavassa eri tehtävissä 1967–1986. Otava on myös kustantanut useimmat hänen kirjansa. Vuonna 2006 ilmestynyt Samuli Parosesta kertova muistelmateos "Samuli" on toistaiseksi viimeinen Otavan kustantama Mäkelän teos. Nykyisin Mäkelän kirjat kustantavat Tammi ja Paasilinna.
Mäkelän varhaisessa runoudessa korostuvat lähinnä arkiset kokemukset ja vaikutelmat, mutta myöhemmin on korostunut tietoisuus idyllin rinnalla elävistä hävityksen voimista. Epäily ja turhuuden tunnot häiritsevät huolimatta pinnallisesta levosta. Eino Leino ja L. Onerva ovat Mäkelälle erityisen läheisiä kirjailijoita, ja hän on kirjoittanut heistä paljon. Mäkelän mukaan Eino Leino on Suomen kansallisrunoilija.
Näytelmissään Mäkelä kuvaa usein yhteisön puristuksessa elävää poikkeusyksilöä (esimerkiksi paltamolaista voimamiestä Talas-Eeraa).
Mäkelä tunnetaan myös lastenkirjailijana, ja hänen luomansa Herra Huu on suomalaisen lastenkirjallisuuden suosituimpia hahmoja. Mäkelän tuotantoa on käännetty 15 kielelle, ja erityisesti Herra Huu -lastenkirjat ovat saavuttaneet suosiota Suomen ulkopuolella.
Yksityiselämä.
Mäkelän vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Väinö Mäkelä ja Eevi Leinonen. Hän on vanhempiensa nuorin lapsi. Mäkelän ja hänen isänsä välit olivat hyvin vaikeat, mistä hän kertoo kirjassaan "Isä" (2004).
Mäkelä on koulutukseltaan vanhempiensa tavoin kansakoulunopettaja mutta ei ole toiminut kansa- eikä peruskoulunopettajan virassa. Hän toimi vuosina 1965–1967 äidinkielenopettajana Käpylän iltaoppikoulussa, missä lähes kaikki hänen oppilaansa olivat häntä vanhempia. Mäkelän ensimmäinen puoliso oli Maikki o.s. Saksman (nyk. Maikki Harjanne). Mäkelällä ja Harjanteella on yksi vuonna 1966 syntynyt poika. Myöhemmin Mäkelä on ollut naimisissa kirjailija Kristiina Louhen kanssa sekä vuosina 2004–2009 tutkija Anna Kortelaisen kanssa. Vuodesta 2011 hän oli naimisissa Svetlana Aksjonovan kanssa, joka kuoli vuonna 2017. Mäkelä asuu Lohjan Sitarlassa. Mäkelä avioitui viidennen kerran vuonna 2020, ja hänen puolisonsa on Auli Närevuori-Mäkelä.
Hyrrä

Hyrrä on sekä lasten lelu että teknisissä sovelluksissa käytettävä laite. Se pyöräytetään voimakkaasti akselinsa ympäri, jolloin hyrrä löytää tasapainon ja pysyy pystyssä. Hyrrä on vanha lelu ja se on pysynyt melko muuttumattomana. Se on erittäin helppo tunnistettava vanhoista leluista. Ennen sitä on käytetty myös rahapelivälineenä ja sillä on yritetty ennustaa.
Tekninen sovellus on esimerkiksi hyrräkompassi eli gyroskooppi.
Nopeasti pyörivä hyrrä pyrkii vastustamaan pyörimisakselinsa suunnan muutoksia. Tätä ilmiötä nimitetään hyrrävoimaksi. Mikäli akseli ei ole pystysuora, sen suunta kuitenkin vähitellen kiertyy pystysuunnan ympäri, mitä sanotaan prekessioksi. Joissain hyrrissä on erikoisrakenne jonka takia prekessio kääntää koko hyrrän ylösalaisin jossa tilassa se pyörii vakaasti. On myös hyrriä jotka pyörivät vain yhteen suuntaan ja jos niitä yrittää saada pyörimään toiseen, ne vaihtavat suuntaa.
Vauhdin hiljentyessä hyrrä alkaa usein heilua. Lopulta hyrrän kiekko koskettaa alustaansa, minkä jälkeen hyrrä pysähtyy hyvin nopeasti.
Patologia

Patologia on oppia taudeista (kreikan sanoista πάθος (pathos, "kärsimys") ja -λογία (-logia)). Patologia on tutkimusta tautien aiheuttajien ja ruumiin vuorovaikutuksesta sekä tästä seuraavista muutoksista kudoksissa, elimissä ja koko eliössä. Patologi tekee diagnoosin taudista kudos- ja eritenäytteiden tai ruumiinavauksen perusteella. Patologian eri aloja ovat kasvi-, eläin- ja ihmispatologia. 
Patologi.
Patologi on patologisen alan erikoislääkäri. Patologin työkuvaan kuuluvat ruumiinavaukset. Lisäksi hän tutkii kudos- ja solunäytteitä, joiden tutkimiseen menee enemmän aikaa kuin ruumiinavaukseen. Patologin tehtäviin kuuluvat myös ennalta ehkäisevät toimenpiteet muiden lääkäreiden kanssa. 
Ennalta ehkäisevää hoitoa ovat esimerkiksi kasvainnäytteiden tutkiminen ja niistä diagnoosin tekeminen. Patologi auttaa näin potilasta hoitavaa lääkäriä. Suomessa on tällä hetkellä patologian osastot kaikissa yliopistosairaaloissa. Patologian osastoja on suurimmissa keskussairaaloissakin. Eläinten patologisista tutkimuksista vastaa Ruokavirasto. 
Ruumiinavaus.
Lääketieteellisen ruumiinavauksen tekemiseen tarvitaan omaisten suostumus. Ruumiinavauksessa selvitetään kuolinsyy, mahdolliset muut taudit. Näistä selvitetään levinneisyys ja sairauden hoidon vaikeusaste. Ruumiinavauksen jälkeen voidaan antaa ruumiinavauspöytäkirja, johon kirjataan edellisten seikkojen lisäksi potilaan kuolinsyy. Oikeuslääketieteelliseen ruumiinavaukseen ei tarvita omaisten suostumusta, sillä se tehdään viranomaisen määräyksestä. Oikeuslääketieteellinen ruumiinavaus tehdään aina, jos kyseessä on tapaturmainen, yllättävä tai rikokseen liittyvä kuolema.
Valokuva

Valokuva on kuva, joka muodostuu valon vaikutuksesta valoherkälle pinnalle tai tallentuu digitaalisessa muodossa kameran muistiin. Yleensä valokuva on luotu näkyvän valon aallonpituisesta säteilystä, joka tallentaa sen, mitä ihmisen silmäkin pystyy näkemään. Myös ei-näkyvää valoa, kuten röntgen-, UV- ja infrapunasäteilyä, voidaan valokuvata.
Useimmat valokuvat on tehty kameralla, joka tarkentaa valon joko filmille tai CCD- tai CMOS-kennolle. Ilman kameraa suoraan valoherkälle materiaalille valotettuja kuvia kutsutaan fotogrammeiksi. Valokuvat vedostetaan tavallisesti paperille. 
Median uudistuessa valokuvauksen käytänteet ovat moninaistuneet. Paitsi valoherkälle materiaalille vedostettu, valokuva voi olla myös esimerkiksi painomusteella eri materiaaleille siirretty painokuva, digitaalinen tuloste tai valokopio. Valokuva voi olla myös aineeton, kuten valkokankaalle heijastettu kuva tai näyttöpäätekuva. 
Historia.
Ensimmäisen säilyneen valokuvan kehitti Nicéphore Niépce. Tämän kuvan valottaminen kesti kahdeksan tuntia, minkä vuoksi kuvaan eksyi outoja valoja ja varjoja. Suomen valokuvauksen historia alkoi, kun piirilääkäri Henrik Cajander kuvasi Nobelin talon Turussa 3. marraskuuta 1842.
Valokuvavedos.
Valokuvavedos valmistetaan joko valottamalla valokuva suoraan vedostusmateriaalille tai vedostamalla kuva negatiivista tai digitaalisesta tiedostosta. Vedostusmateriaali on usein paperipohjaista, mutta se voi olla muovia tai "immateriaalinen" digitaalinen tiedosto. Digitaalisesta tiedostosta voidaan tehdä myös digitaalinen vedos esimerkiksi PDF-muotoon. Digitaalista vedostusta kutsutaan yleisesti tulostamiseksi. Valokuvavedos voidaan tehdä myös painomenetelmällä.
Stillkuva.
Elokuvassa stillkuvalla tarkoitetaan yhtä filmin ruutua, mutta yleisesti sillä tarkoitetaan liikkumatonta kuvaa elokuvan vastakohtana. Erityisesti stillkuvalla tarkoitetaan usein elokuvan kuvausten aikana tai yhteydessä otettuja valokuvia, joita käytetään elokuvan mainostarkoitukseen tai tulevien kuvausten suunnitteluun.
Valokuva sijoituskohteena.
Valokuvateosten hinnoissa tehtiin loppuvuodesta 2011 uusi ennätys, kun saksalaisen Andreas Gurskyn digitaalisesti käsittelemästä otoksesta "Rhein II" maksettiin Christien huutokaupassa Lontoossa 4 338 500 dollaria eli noin 3,2 miljoonaa euroa.
Valokuva-alan koulutus Suomessa.
Valokuva-alaa voi Suomessa opiskella ammattiopistoissa, kansanopistoissa, ammattikorkeakouluissa ja korkeakouluissa. Valokuvaajaksi voi valmistua myös oppisopimuksella.
Tutkimusta.
Valokuva-alan tutkimusta tehdään Suomessa Suomen valokuvataiteen museossa, Aalto-korkeakoulussa ja yliopistoissa.
Toveri

Toveri (venäjän sanasta товарищ [], "tovarištš") tarkoittaa kumppania, seuralaista tai ystävää. Suomessa sanaa on käytetty ainakin 1700-luvulta lähtien. Sanalla on myös vasemmistolaisesti värittynyt merkitys: nimitys tunnetaan kautta maailman vasemmistopuolueissa tapana puhutella toista aatekumppania. 
Sanan alkuperä.
Vasemmiston terminä.
Sosialismin levitessä 1800-luvulla liikkeen johtajat halusivat samanmielisille yhteisen sanan. He päätyivät sanaan "toveri", jonka alkuperä on Ranskan suuresta vallankumouksesta. Vallankumoukselliset ottivat käyttöön sanan "citoyen" (”kansalainen”) vastineeksi yläluokan eriarvoistaville titteleille. Esimerkiksi syrjäytettyä kuningas Ludvig XVI:ta puhuteltiin nimellä "Citoyen Louis Capet" hänen valta-asemansa menetyksen korostamiseksi. Ranskassa termi "camarade" oli käytössä jo 1790. Venäjän ensimmäiset sosialistit käyttivät sanaa "tovarištš", joka tarkoittaa toveria tai kumppania kauppamatkalla. Venäjän vallankumouksen jälkeen sana yleistyi koko Neuvostoliitossa arkipäiväisenä puhutteluna kaikkien kesken. 
Sanan käyttö nykyään.
Neuvostoliiton hajoamisesta huolimatta sanaa käytetään yhä Venäjän asevoimissa, joissa upseereita puhutellaan käyttämällä sanaa "toveri" ja sotilasarvoa.
Kiinassa puhutteluksi valittiin ilmaus "tóng zhì", joka tarkoittaa ”samanarvoinen kansalainen”.
Timon Fleiuslainen

Timon Fleiuslainen (, n. 320 eaa. – 230 eaa.) oli antiikin Kreikan skeptikoiden koulukuntaan kuulunut filosofi ja kirjailija. Hän oli Stilponin ja Pyrrhonin oppilas.
Timon oli kotoisin Fleiuksesta. Hän ansaitsi omaisuuden opettamalla ja luennoimalla Khalkedonissa. Tämän jälkeen hän vietti loppuelämänsä Ateenassa, jossa myös kuoli. Hän kirjoitti useita teoksia sekä proosa- että runomuodossa. Hänen tunnetuin teoksensa on "Pilkkarunot" ("Silloi"). Tämän lisäksi hän kirjoitti opettajansa Pyrrhonin opetuksia, eeppisiä runoja, tragedioita, komedioita ja satiirisia draamoja.
"Pilkkarunot" oli sarkastinen teos, joka sisälsi kolme kirjaa ja oli kirjoitettu heksametrimuodossa. Se oli suunnattu kreikkalaisia filosofeja vastaan, ja se irvaili lähes kaikille Pyrrhonin edeltäjille ja aikalaisille. Säilyneet katkelmat, yhteensä 133 säettä, osoittavat Timonin olleen suuri satiirikko ja taitava heksametrin käyttäjä. Hän ei kuitenkaan pyrkinyt muuhun kuin naurattamaan yleisöään. Hänen pilkaltaan eivät säästyneet juuri muut kuin Ksenofanes, "Homeroksen valheiden vaatimaton sensuroija", ja Pyrrhon, jota vastaan "ei kukaan kuolevainen rohkene väittää".
Menodotoksen mukaan Timonilla ei ollut seuraajia, vaan hänen koulunsa painui unohduksiin. Hippobotos ja Sotion puolestaan ovat maininneet hänen oppilaikseen seuraavat henkilöt: Dioskurides Kyproslainen, Nikolokhos Rhodoslainen, Eufranor Seleukialainen ja Praÿlus Troaslainen.
Larinsaari

Larinsaari on kylä Juuan kunnassa Pohjois-Karjalassa, Pielisen rannalla. Kylässä on noin 80 vakituista asukasta. Kesäisin saaressa asuu monia kesämökkiläisiä. 
Läheisessä Nunnanlahdessa sijaitsevat Tulikivi Oyj ja NunnaUuni Oy työllistävät monia Larinsaaren asukkaita. Larinsaaren entinen kyläkoulu toimii leirikeskuksena ja larinsaarelaisten kokoontumispaikkana. 
Larinsaari kirjattiin maakirjoihin ensimmäisen kerran vuonna 1639. Kylään on kuulunut Pielisessä oleva suurehko Larinsaari eli Iso-Lari. Pohjoisempana on sijaitsee Kannaksenkylään kuulunut pienempi saari, Pieni-Lari. Paikannimeen sisältyy ortodoksinen miehennimi "Lari" (&lt; venäjänkielisestä nimestä Larion &lt; kreikan nimestä Hilarios). Seudun veroluettelossa esiintyy Kyro Larinpoika (1618) ja Teppana Larinen (1623), jolta paikkakunnan nimi juontunee.
Larinsaaren yhdistyksiä ovat Larinsaaren kylätoimikunta ja Larinsaaren metsästysseura.
Ufa

Ufa ( ja , , mariksi Ӱпӧ, "Üpö") on Baškortostanin tasavallan pääkaupunki Euroopan-puoleisen Venäjän kaakkoiskulmilla. Kaupunki sijaitsee Kaman sivujoen Belajan kolmen lähdejoen yhtymäkohdassa. Kaupungissa on runsaat miljoona asukasta.
Paikalle on perustettu linnoitus 1574 ja itse kaupunki on perustettu 1586.
Historia.
Puolustuksen kannalta hyvä sijainti kahden joen välisessä mutkassa johti siihen, että paikalle perustettiin vuonna 1574 linnoitus suojaamaan kauppareittiä Ural-vuoriston poikki Kazanista Tjumeniin. Vuonna 1586 Ufasta tuli kaupunki nimenomaan tärkeän kauppareitin osana.
Ufasta kasvoi 1900-luvulla nopeasti tärkeä tuotantokeskus, johon vaikutti oleellisesti Volga-Uralin alueen öljykenttien hyödyntäminen. Vuonna 1956 koilliseen sijaitseva satelliittikaupunki Tšernikovsk liitettiin Ufaan.
Väestö.
Ufa, kuten muukin Baškortostan, on väestöltään alkujaan turkinsukuista. Nykyasukkaista (2020) 48,9 % on venäläisiä, 20,4 % baškiireja, 27,0 % tataareja ja 3,6 % muita, mm. ukrainalaisia, tšuvasseja ja mareja.
Asukasluvun kehitys.
Oheinen taulukko kuvaa Ufan väkiluvun kehitystä. Vuoden 1840 luku on Venäjän imperiumin kaupunkitilastosta, eikä ole varsinaisen väestönlaskennan luku. Ufa oli tällöin osa Orenburgin kuvernementtiä. Ensimmäinen koko Venäjän kattanut väestönlaskenta tehtiin vuonna 1897, jolloin Ufa oli Ufan kuvernementin (Уфимская губерния) hallintokeskus. Vuosien 1926 ja 1939 luvut puuttuvat.
Talous.
Erityisesti öljyntuotanto on tuonut vaurautta viime vuosikymmeninä. Kaupungissa on myös kemianteollisuutta ja metallurgiaa sekä öljynjalostukseen liittyvää koneenrakennustuotantoa.
Ufan rautatieasema on suuri, Venäjän rautateiden päärataverkon varrella sijaitseva keskusasema. Ufan kansainvälinen lentoasema sijaitsee noin 22 kilometriä kaupungin keskustasta etelälounaaseen.
Ufan kulttuurielämä ja nähtävyydet.
Kaupungissa on teattereita, ooppera, baletti, filharmoninen orkesteri ja KHL-jääkiekkojoukkue "Salavat Julajev", joka on nimetty baškiirien kansallissankarin mukaan. 
Ufanin kaupungissa on paljon moskeijoita ja kirkkoja. Neuvostoaikana kaupunkiin rakennettiin paljon patsaita ja muistomerkkejä.
Leif Segerstam

Leif Selim Segerstam (2. maaliskuuta 1944 Vaasa – 9. lokakuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari, säveltäjä ja multi-instrumentalisti. Hän toimi monissa tärkeissä musiikkialan tehtävissä sekä Suomessa että ulkomailla. Segerstam tunnettiin myös poikkeuksellisen tuotteliaana säveltäjänä. Segerstam palkittiin Pro Finlandia -kunniamerkillä vuonna 1992.
Nuoruus ja opiskelu.
Segerstamin opettajavanhemmat Viola ja Selim Segerstam muuttivat Helsinkiin vuonna 1947. Segerstam oli varhaiskypsä: hän oppi lukemaan kolmivuotiaana, lukemaan nuotteja viisivuotiaana ja teki kuusivuotiaana ensimmäiset sävellyksensä.
Segerstam opiskeli Sibelius-Akatemiassa pianon- ja viulunsoittoa sekä orkesterinjohtoa. Vuonna 1962 hän voitti Maj Lind -pianokilpailun ja debytoi viulistina. Seuraavana vuonna hän pääsi New Yorkin Juilliard School of Music -musiikkikorkeakoulun kapellimestariluokalle, jossa häntä opetti ranskalainen kapellimestari Jean Morel. Hänen opiskelutovereitaan olivat muiden muassa James Levine ja Leonard Slatkin.
Segerstam soitti myös alttoviulua, kaikkia vaskipuhaltimia ja nokkahuilua.
Kapellimestarinura.
Segerstam toimi Suomen kansallisoopperan kapellimestarina vuosina 1965–1968 ja vuodesta 1968 Tukholman kuninkaallisen oopperan kapellimestarina, minkä jälkeen 1970-luvulla hän johti muun muassa Berliinin Deutsche Operissa sekä Itävallan radio-orkesteria, Radion sinfoniaorkesteria, Rheinland-Pfalzin sinfoniaorkesteria ja Tanskan radion orkesteria.
Vuosina 2012–2019 Segerstam toimi Turun filharmonisen orkesterin johtajana ja ylikapellimestarina. Lisäksi hän oli Helsingin kaupunginorkesterin "ylikapellimestari emeritus".
Säveltäjänura.
Segerstam oli poikkeuksellisen tuottelias säveltäjä. Huhtikuussa 2014 työn alla oli Segerstamin oman ilmoituksen mukaan sinfonia numero 270. Keväällä 2016 Turun filharmoninen orkesteri levytti Segerstamin sinfonian nro 288, ja joulukuussa 2016 kantaesitettiin jo hänen 307. sinfoniansa. Vuonna 2018 valmistui sinfonia nro 327.
Segerstamin teokset edustavat niin sanottua vapaapulsatiivista sävellystapaa, jossa soittajille annetaan vapauksia rytmiikan ja joskus muidenkin musiikin elementtien suhteen. Segerstamin vuoden 1993 jälkeiset sinfoniat on tarkoitettu soitettaviksi ilman kapellimestaria.
Muuta toimintaa.
Segerstam toimi Suomen kansallisoopperan johtajana vuosina 1973–1974.
Segerstam opetti Sibelius-Akatemiassa useaan otteeseen, viimeksi orkesterinjohdon professorina 1997–2013.
Marraskuussa 2011 Segerstam teki yhteistyössä Kansallisoopperan henkilökunnan kanssa rap-musiikkivideon YouTubeen.
Yksityiselämä.
Segerstam oli avioliitossa viulisti Hannele Angervon kanssa (1964–1999) ja harpisti Minnaleena Jankon kanssa (2002–2009). Kolmas vaimo vuodesta 2012 oli Eija Nenonen.
Segerstamilla oli viisi lasta. Heihin kuuluu oopperalaulaja Iirisilona Segerstam.
Vuoden 2024 haastattelussa Segerstam mainitsi olevansa autistinen.
Taisto Martiskainen

Taisto Martiskainen (26. tammikuuta 1943 Suojärvi – 21. elokuuta 1982 Leppävirta) oli suomalainen kuvanveistäjä, joka teki myös monumenttiteoksia. 
Koulutus.
Martiskainen opiskeli Taideteollisessa ammattikoulussa 1959–1960, Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1960–1963 ja Wäinö Aaltosen oppilaana 1960-luvun alussa. 
Ura.
Taisto Martiskaisen julkinen taiteilijaura alkoi säästölippaasta, joka Martiskainen suunnitteli ja muotoili yhteistyössä puolisonsa Maija Nuotion kanssa vuonna 1963. Tässä MK-tuotteen valmistamassa käytännöllisessä taideteoksessa Roopa Ankka vartioi rahakirstua. Siitä muodostui Kansallispankille hittituote, josta on muodostunut suosittu keräilyesine. 
Ensimmäisen julkisen patsaskilpailunsa hän voitti 18-vuotiaana vuonna 1962 kuvanveiston opiskelijana teoksellaan "Kiikkujat", joka paljastettiin vuonna 1964 Helsingin Roihuvuoressa. "Kiikkujien" luomisprosessistaan Taisto Martiskainen on kertonut näin: "Kiikkujien" vuoksi jouduin lopettamaan koko opiskelun. Voi sitäkin nuoruuden tuskaa! Olin rakennellut kiikkujia jo vuoden ja sitten eräänä iltana hermostuin siihen ja pasautin sen kirveella paloiksi. Aloitin uudelleen ja tein vuoden uutta, kunnes olin siihen tyytyväinen."
"Kanavatyttö" paljastettiin vuonna 1963 Joensuussa. Pian perinteeksi muodostui veistoksen lakittaminen koulujen päätöspäivänä. Taisto Martiskaisen ehkä kuuluisimmaksi työksi muodostui "Crescendo", "Vuoden 1918 kansalaissodan uhrien muistomerkki", joka valmistui vuonna 1970. Martiskainen on itse todennut vuoden 1918 kansalaissodan muistolle tekemästään veistoksesta näin: "Tässä maassa on tehty suuria muistomerkkejä pienillekin asioille. Minä tiesin olevani suurella asialla."
Taisto Martiskainen sai suurta huomiota voittamalla Imatran kauppalan järjestämän kutsukilpailun vuonna 1968. Kilpailussa haettiin muistomerkkiä Imatraan koskeen heittäytyneiden naisten muistoksi. Taisto Martiskainen voitti kilpailun "Imatran Impi" -nimisellä työllään, jota luonnehdittiin täysin sopimattomaksi tällaiseen aiheeseen. Vastustuksesta huolimatta veistos pystytettiin suihkualtaaseen Vuoksen varrelle Krunupuistoon vuonna 1972.
Viimeiseksi Taisto Martiskaisen julkiseksi veistokseksi jäi "Runonlaulajan patsas" Bomballa, Nurmeksessa 1981. Aihe inspiroi Martiskaista suuresti, koska sai työskennellä pitkästä aikaa kotiseudulleen tulevan veistoksen parissa. Veistoksen aihe, runonlaulaja Ogoi Määränen oli kotoisin Suojärveltä eli samalta paikkakunnalta kuin Martiskainen itsekin. 
Taisto Martiskainen kuoli kesken luomiskautensa Paukarlahdessa Leppävirralla 21. elokuuta 1982, kun hän hukkui saunaillan aikana.
Kirja.
Taisto Martiskaisen ja Maija Nuotion poika Jyri Martiskainen on kirjoittanut vanhemmistaan elämäkerran "Roopesta Crescendoon", joka ilmestyi 2022. 
Kirjassa kuvataan taiteilijoiden elämää syntymästä kuolemaan, lapsen kasvamista kipsisäkkien keskellä sekä arjesta, jossa monet kuvanveistäjäparin teokset ovat syntyneet.
Leena Kaskela

Leena Irmeli Kaskela (ent. "Rousek", 25. joulukuuta 1939 Turku – 2. joulukuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen uutisankkuri. Hän jäi eläkkeelle 9. marraskuuta 2004 MTV3:sta.
Kaskela aloitti uransa Oy Mainos-TV-Reklam Ab:n työntekijänä vuonna 1965. Aluksi hän työskenteli televisiokuuluttajana. Mainostelevision ohjelmat lähetettiin tuolloin Yleisradion tv-kanavilla Ylen omien ohjelmien välissä. Vuonna 1981 Kaskela siirtyi Kymmenen uutisiin. Hän muodosti Urpo Martikaisen kanssa uutisankkuriparin, joka huomioitiin lukuisissa mielipidekirjoituksissa ja lehtiartikkeleissa. Suomen kansalle tuli tutuksi parivaljakon keskinäinen sanailu ja huulenheitto Kymmenen Uutisten loppukevennysten jälkeen. Kaskelan viimeistä Kymmenen uutisten lähetystä seurasi yli miljoona katsojaa.
Kaskela juonsi myös ajankohtais- ja haastatteluohjelmia. Tunnetuin Kaskelan juontamista ohjelmista lienee "45 minuuttia" -ajankohtaisohjelman edeltäjä, "Kolmas aste". Kaskela esiintyy uutisankkurina eli omana itsenään Ere Kokkosen elokuvissa "Liian iso keikka" (1986) ja "Uuno Turhapuro – Suomen tasavallan herra presidentti" (1992).
Kaskela oli kutsuvieraana Kymmenen Uutisten 25-vuotisjuhlaohjelmassa vuonna 2006. MTV3:n haastattelussa hän on todennut muun muassa, että ”uutisankkuri voi näyttää tunteensa”, mutta toisaalta ”lähetyksen tiimellyksessä ei liikutu helposti”. Kaskela korosti julkisessa ammatissa olevan ihmisen oikeutta yksityisyyteen. Hän itse piti yksityiselämänsä ja työnsä erillään.
Kaskelalle myönnettiin Televisioakatemia ry:n elämäntyöpalkinto vuonna 2014.
Kaskelan isä oli suomalaisen liikuntakulttuurin voimahahmo Akseli Kaskela. Kaskelan puoliso oli Jouko Blomberg.
Kaskela kuoli 2. joulukuuta 2017 Helsingissä pitkäaikaiseen vakavaan sairauteen.
Punakarit

Punakarit on Mustasaaren kuntaan kuuluva saariryhmä Mikkelinsaarten ja Raippaluodon välissä. Saariryhmä koostuu noin 40 saaresta. Saaret ovat kasvistoltaan vaihtelevia; osa saarista on avoimia kalliosaaria ja osa on puolestaan lehti- ja havupuuvaltaisia saaria. Myös tyrnipensasta esiintyy runsaslukuisesti Punakarien saariryhmän pohjoisilla saarilla. Lisäksi Bullerbådanin saarella (N63 19.56 E21 33.65) sijaitsee kalasauna, eli kaikille avoin kalastajamökki. Saariryhmä on kuitenkin lähes asumaton paria kesämökkiä lukuun ottamatta ja siksi muodostaakin hyvän retkeilykohteen Vaasan lähisaaristossa. 
Saariryhmä on saanut nimensä punaisesta graniitista, jota on käytetty myös Vaasan jälleenrakennuksessa kaupungin palon jälkeen 1860-luvulta alkaen. Tästä muistuttamassa ovat enää mm. kivenhakkaajien Yttre Rödgrundin saarelle jättämä suurikokoinen muistokaiverrus ja jäljelle jääneet hakatut irtolohkareet samalla saarella. Sittemmin myös jääkärien etappitie Ruotsiin kulki Punakarien kautta. Kieltolain aikaan pirtun salakuljettajat käyttivät Punakareja tukikohtanaan.
&lt;BR&gt;