tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ulla-Maija Määttänen

Ulla-Maija Määttänen (3. tammikuuta 1948 Jyväskylä – 14. helmikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen toimittaja. 
Seinäjoelta kotoisin oleva Määttänen aloitti toimittajan uransa Yleisradion Seinäjoen aluetoimituksessa, josta hän siirtyi Helsinkiin Ylen valtakunnallisten radio- ja televisiouutisten toimittajaksi. Hän jäi eläkkeelle Yleisradiosta neljänkymmenen työvuoden jälkeen helmikuussa 2011.
Määttänen työskenteli Yleisradion radio- ja televisiouutisissa toimittajana ja uutispäällikkönä. Ylen Baltian-kirjeenvaihtajana hän toimi lähes 20 vuoden ajan, ensin vuosina 1991–1997 sekä jälleen vuodesta 2000 lähtien. Määttänen raportoi Suomeen muun muassa Baltian maiden itsenäistymisestä, M/S "Estonian" uppoamisen Virossa aiheuttamasta maansurusta, Viron liittymisestä Euroopan unionin jäseneksi sekä niin kutsutusta pronssisoturikiistasta.
Ulla-Maija Määttänen kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen 69-vuotiaana.
Taidekoulu Oiva

Taidekoulu Oiva on Seinäjoella toimiva lasten ja nuorten kuvataidekoulu. 6–19-vuotiaille tarkoitettua Taidekoulu Oivaa ylläpitää Seinäjoen kaupunki, ja vuodesta 2006 koulu on toiminut osana Seinäjoen kansalaisopistoa.
Koulu perustettiin 1982 ja se on saanut nimensä kaupungin tunnetun kuvataiteilijan Oiva Polarin mukaan.
Perimätieto

Perimätieto tarkoittaa suullisesti sukupolvelta toiselle siirtynyttä tietoa tai perinnettä. Suullisesti periytyvän perimätiedon ongelmana on se, että kukin henkilö voi muistaa tapahtumat eri tavoin ja muokata ne haluamansa kaltaisiksi, jolloin totuus ja taru sekoittuvat toisiinsa.
Australian alkuperäisasukkaiden kertomat tarinat Budj Bimin alueen tulivuorenpurkauksesta saattavat olla maailman vanhinta suullista perimätietoa. Budj Bimin purkauksesta on kulunut vähintään vuotta.
Unveiled

Unveiled oli suomalainen black metal -yhtye.
Diskografia.
EP:t
Anti-God Behavior

Anti-God Behavior on suomalaisen black metal -yhtyeen Unveiledin ensimmäinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2002 levymerkillä Woodcut Records.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Infection.
Suicide Inc.

Suicide Inc. on suomalaisen black metal -yhtyeen Unveiledin EP-levy. Se on julkaistu vuonna 2001 levymerkillä Shades of Autumn. Levystä julkaistiin rajoitettu 333:n kappaleen käsin numeroitu painos.
Kappaleet.
Kappaleet säveltänyt Mynni Luukkainen ja sanoittanut Nebiros.
Debemur Morti Productions

Debemur Morti Productions on ranskalainen levy-yhtiö, joka on perustettu vuonna 2003. Se keskittyy black metal -musiikin julkaisemiseen.
R-ace GP

R-ace GP on ranskalainen pikkuformulatalli. Tallin perusti vuonna 2011 Thibaut de Mérindol ja Cyril Comte. Talli kilpailee nykyään Formula Regional European Championship ja Italian Formula 4 -sarjoissa. Talli on aiemmin kilpaillut Eurocup Formula Renault-, Formula Renault Alps- ja Renault Sport Trophy -sarjoissa. Vuosina 2013-2015 talli toimi ART Grand Prix -tallin junioritallina nimellä ART Junior Team.
Adrian Brunner

Adrian Brunner (s. 16. lokakuuta 1987) on sveitsiläinen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Brunner laukoo vasemmalta ja on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Hänen veljensä on jääkiekkoilija Damien Brunner.
Muumiopas

Muumiopas on Sirke Happosen suunnittelema ja kirjoittama opas muumimaailmaan, muumihahmojen kuka kukin on -kirja. Kirjan julkaisi vuonna 2012 Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Kirjan tekijä, yliopistonlehtori Sirke Happonen väitteli filosofian tohtoriksi Tove Janssonin muumikuvituksista ja -teksteistä väitöskirjallaan "Vilijonkka ikkunassa" (2007).
Happosella oli käytössään alkuperäisiä Janssonien piirroksia ja luonnoksia sekä myös suunnitelmia hahmoista, joita ei koskaan toteutettu. Aineistona ovat olleet niin Tove Janssonin kirjat kuin Janssonien yhdessä ja erikseen tekemät sarjakuvatkin. Hahmot on järjestetty artikkeleiksi aakkosittain, ja kirjan lopussa olevan hakemiston avulla löytyvät ne hahmot, joista ei ole itsenäisiä artikkeleita. Ohessa on myös leikkimielisiä ohjeita, joiden avulla voi muuntautua haluamakseen hahmoksi.
Matti Hokkanen (kansanedustaja)

Matti Heikki Johannes Hokkanen (30. joulukuuta 1937 Muurame – 27. maaliskuuta 2020 Tampere) oli suomalainen ekonomi ja toimitusjohtaja Tampereelta. Hän toimi kahteen otteeseen Hämeen läänin pohjoisen vaalipiirin Kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1972−1983 ja 1987−1991. Hänet valittiin myös Tampereen kaupunginvaltuustoon vuosina 1972−2000, josta hän istui kaupungin hallituksessa 1983−1984. Hän oli myös Pirkanmaan maakuntahallituksessa vuosina 1991−2000. Vuonna 1996 hän sai maakuntaneuvoksen arvonimen. Eduskuntakaudellaan Hokkanen oli valtiovarainvaliokunnan, parlamentaarisen liikennekomitean ja Yleisradion hallintoneuvoston jäsen.
Hokkasen vanhemmat olivat kauppias Pauli Edvard Hokkanen ja rouva Kaino Kaarina Hokkanen o.s. Nieminen. Perhe muutti vuonna 1939 Kuoreveden Halliin, jossa Matti kävi kansa- ja keskikoulun. Vilkas lentotoiminta Hallissa viritti Hokkasessa elämänmittaisen ilmailuharrastuksen. Hän kävi lukioluokat Jämsän yhteiskoulussa ja pääsi ylioppilaaksi vuonna 1959. Opintojaan hän jatkoi Helsingin kauppakorkeakoulussa, josta valmistui ekonomiksi vuonna 1965. Talven 1965–1966 Hokkanen vietti Asla-stipendiaattina Yhdysvalloissa. Työelämässään hän toimi muun muassa Yleisradion uutistoimiston toimittajana Helsingissä vuosina 1963−1967 ja Tampereen kauppakamarin toimitusjohtajana vuosina 1968–2000.
Hokkanen oli tekemässä päätöksiä muiden muassa Tampere-Pirkkalan lentoaseman, Helsinki–Tampere-moottoritien ja teknologiakeskus Hermian rakentamisesta. Vuonna 2009 hän julkaisi muistelmateoksen "Suomen puolesta Pirkanmaan hyväksi."
Työuran ohella ja osittain siihen liittyen Hokkasella oli lukuisia luottamustehtäviä. Hän oli muun muassa Tampereen teknillisen korkeakoulun, Tampereen yliopiston ja Tampereen Teknologiakeskuksen hallitusten jäsen, Vapaussoturien Huoltosäätiön varapuheenjohtaja, Tampereen Suomalaisen Klubin ja Tampereen Reserviupseerien puheenjohtaja, Tampereen Teatterin ja Tampereen Työväen Teatterin hallitusten jäsen, Sara Hildenin taidemuseon johtokunnan jäsen sekä Suomen Kulttuurirahaston Pirkanmaan rahaston puheenjohtaja. Sotilasarvoltaan Hokkanen oli reservin kapteeni.
Sirke Happonen

Sirke Happonen (s. 1971 Karttula) on suomalainen tutkija ja yliopistonlehtori, koulutukseltaan filosofian tohtori. Happonen on toiminut vuosina 2002–2006 Helsingin yliopiston soveltavan kasvatustieteen laitoksessa opetusalanaan erityisesti lasten- ja nuortenkirjallisuus ja yliopistonlehtorina tutkimusalanaan lastenkirjallisuus ja kuvitustaide.
Happonen kirjoitti ylioppilaaksi Mikkelissä Kalevankankaan lukiossa vuonna 1990 ja valmistui luokanopettajaksi Helsingin yliopistosta 1996. Väitöskirjassaan "Vilijonkka ikkunassa: muumiteosten kuva, sana ja liike" (2007) hän tutki muumiteoksia kokonaisuuksina niin tekstin kuin kuvituksenkin näkökulmasta. Vuonna 2012 häneltä ilmestyi Tove Janssonin ja Lars Janssonin muumihahmoista kertova "Muumiopas" (SKS), joka on ilmestynyt myös japaniksi Kodansha-kustantamolta. Happonen on lisäksi julkaissut Janssonin tuotantoa ja kuvakirjataidetta käsitteleviä artikkeleita Suomessa ja ulkomailla, kirjoittanut esipuheita ja jälkisanoja sekä kääntänyt lastenkirjallisuutta ja Tove Janssonin tekstejä. Vuonna 2014 ilmestyi "Seikkailu merenpohjassa" (WSOY), Happosen uusi käännös sekä taustoittavat jälkisanat Tove Janssonin esikoiskirjaan "Sara och Pelle och Näckens bläckfiskar" (1928/1933). Vuonna 2017 julkaistiin Sirke Happosen toimittama kokoelma Tove Janssonin tuntemattomaksi jääneitä kirjoituksia ja kuvituksia nimellä "Bulevarden och andra texter" (Förlaget), jonka suomenkielisen laitoksen "Bulevardi ja muita kirjoituksia" (Tammi) Happonen myös suomensi. Muumimuseon näyttelykirjaan "Kuinkas sitten kävikään? Muumikirjojen tarina" (2017, julkaistu myös englanniksi ja japaniksi) Happonen kirjoitti Tove Janssonin muumikirjoja ja -kuvakirjoja ja niiden taustoja luonnehtivat kaksitoista artikkelitekstiä.
Happonen on ollut mukana suunnittelemassa ja toteuttamassa Tove Janssoniin liittyviä hankkeita, muun muassa Tanssiteatteri MD:n esitystä "Tanssiva Muumilaakso" sekä näyttelyä "Taiteilija Tove Jansson, Helsinki". Vuonna 2011 Happonen oli suunnittelemassa Hanasaaren kulttuurikeskuksessa järjestettyä Per Olov Janssonin näyttelyä "Arkipelago". Suomen kansallismuseon näyttelyssä "Rohkeus, rakkaus, vapaus! Muumit 75 vuotta" (14.8.2020–28.2.2021) Happonen on toiminut asiantuntijana ja näyttelytekstien kirjoittajana.
Orjapaasi

Orjapaasi on Kokemäen kaupungissa sijaitseva kallio. Villiön kylässä parin kilometrin päässä kaupungin keskustasta kohoava kallio nousee noin 30 metriä ympäröivää maastoa korkeammalle. Merenpinnasta sen huipun korkeus on 65 metriä. Orjapaaden laki on vanha näköalapaikka, josta avautuu maisema Kokemäenjoen halkomalle laajalle peltoaukealle. 
Muinaisjäännökset ja kasvillisuus.
Kallion korkeimmalla kohdalla on aikoinaan ollut Skandinavian pronssikauden röykkiöhauta. Nykyään siitä on jäljellä enää 19 metriä halkaisijaltaan oleva pohjakiveys. Kaivauksissa paikalta on löydetty yksi paasiarkkuhauta sekä neljä polttohautausta. Paasiarkku on todennäköisesti aivan pronssikauden alkupuolelta ja polttohautaukset sen lopusta. Polttohautojen yhteydestä on löydetty pronssiset pinsetit sekä partaveitsi. Röykkiön reunaosaan on lisäksi tehty hautauksia vielä esiroomalaisella rautakaudella, joten paikka on ollut kalmistona useiden satojen vuosien ajan.
Orjanpaadenkallion itäpuoleisella juurella on vanha uhrilähde. Sen vedellä on sanottu olevan parantavia voimia ja lähteeseen on uhrattu kolikoita sekä muita arvoesineitä. Kasvillisuudeltaan Orjapaasi on maakunnallisesti arvokas kallioketo. Sen lajistoon kuuluvat muun muassa uhanalaiset kesämaksaruoho ja jalkasara. Orjapaasi on ollut mukana Museoviraston hoito-ohjelmassa vuodesta 1998 lähtien. 
Nimen alkuperä.
Orjapaadenkallion nimen alkuperästä ei ole varmaa tietoa, mutta siitä on aikojen kuluessa liikkunut useita eri tarinoita.
Vanha kansanperinne liittää nimen muinaiseen orjakauppaan ja orjia kuljettaneisiin laivoihin, jotka olisivat lastanneet Orjapaadella meren pinnan aikoinaan ollessa korkeammalla. Tarinoihin liittyy uskomus, jonka mukaan paikalta löydetyt kallioon upotetut rautaiset renkaat olisivat laivojen kiinnittämistä varten. Orjapaaden rautarenkaat ovat kuitenkin isonjaon aikaisia maanmittareiden merkkejä. 
Arkeologi J. R. Aspelinille 1880-luvulla kerrotut tarinat väittivät Orjapaaden saaneen nimensä muinaisesta taistelusta, jossa kapinoineet orjat olisivat kallioilla tehneet vastarintaa. Jos tarinalla on yhtään todellisuuspohjaa, se saattaa liittyä rautakaudella Suomessakin käytössä olleeseen skandinaaviseen träl-järjestelmään, johon kuului orjien kaltaisen työvoiman käyttö. 
Kyseessä voi olla myös muinaissuomalaisen korkealla olevaa paikkaa tarkoittaneen "orsi"-sanan johdannainen. Asiakirjoissa nimi Orjapaasi esiintyy ensimmäistä kertaa vasta 1700-luvun lopulla.
Lähteet.
Viitteet.
October Falls

October Falls on suomalainen dark metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 2001. Yhtye oli alun perin laulaja-kitaristi Mikko Lehdon sooloprojekti, ja vakituinen kokoonpano oli ensimmäistä kertaa vuoden 2008 albumilla, "The Womb of Primordial Nature".
Diskografia.
EP:t
Punajuurisalaatti

Punajuurisalaatti on pääraaka-aineenaan keitettyä punajuurta sisältävä salaatti. Sen muina aineina voi olla laaja valikoima raaka-aineita, kuten perunaa ja sipulia, mutta punajuurikkaan voimakas väriaine tekee salaatista punaista.
Eines-punajuurisalaattien pääraaka-aineena on yleensä punajuuri, jonka lisäksi valmistusaineina voi olla keitettyä perunaa, ja/tai sipulia sekä mausteita ja säilöntäaineita. Niissä on yleensä majoneesia, jota joissain tuotteissa voi olla jopa enemmän kuin punajuurta. Salaatin ravintosisältö vaihtelee noin 430–950 kJ:n välillä.
Verivala (yhtye)

Verivala on suomalainen black metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 2003.
Diskografia.
EP:t
Michael Wood

Michael Wood (s. 23. heinäkuuta 1948) on englantilainen historioitsija ja dokumentaristi. Hän on tehnyt dokumentteja mm. konkistadoreista, Intian historiasta, Aleksanteri Suuresta ja William Shakespearesta. Englannissa hänen dokumenttejaan on esittänyt BBC, Yhdysvalloissa PBS ja Suomessa Yle.
Ura lyhyesti.
Wood syntyi Manchesterissa ja kävi koulunsa Manchester Grammar Schoolissa. Historiaa hän opiskeli Oriel Collegessa, Oxfordissa ja teki loppututkintonsa anglosaksisesta historiasta. 1970-luvulla hän siirtyi toimittajaksi ja työskenteli BBC:llä ensin reportterina ja sitten avustavana tuottajana. Wood palasi historian pariin vuosina 1979-1981, jolloin hän teki tv-sarjan "In Search of the Dark Ages", jossa tutki keskiaikaisia johtajia, kuten esim. Vilhelm Valloittajaa. Sarjasta hän sai myös aiheen ensimmäiselle kirjalleen. Wood sai huomiota myös Yhdysvalloissa, kun PBS esitti hänen sarjojaan tiiviiseen tahtiin. Tämän jälkeen Wood on tehnyt dokumentteja ja tv-sarjoja tasaiseen tahtiin, viimeisin on vuodelta 2017.
Tunnustukset.
Wood on ollut mm. Royal Historical Societyn jäsen ja vuonna 2009 Sunderlandin yliopisto myönsi Woodille kunniatohtorin arvonimen. Vuonna 2011 myös Leicterin yliopisto myönsi Woodille kunniatohtorin arvonimen.
Jess and the Ancient Ones

Jess and the Ancient Ones on suomalainen psykedeelisen rockin yhtye, joka on perustettu Kuopiossa vuonna 2010. Yhtyeen kokoonpano koostuu lähinnä death metal -yhtye Deathchainin jäsenistä.
Yhtyeen Jess and the Ancient Ones -albumin musiikillisiin vaikuttajiin lukeutuivat Mercyful Fate, Roky Erickson, Iron Maiden sekä ABBA.
Diskografia.
EP:t
Mississipinkäki

Mississipinkäki ("Coccyzus erythropthalmus") on käkilintulaji.
Tuntomerkit.
Mississipinkäki on 28–31 senttimetriä pitkä. Sen pää ja selkäpuoli ovat ruskeat. Alapuoli on valkoinen, mutta kaulassa, rinnassa ja alaperässä on keltaista sävyä. Siivessä on himmeä ruosteenruskea paneeli, joka amerikankäellä on kirkkaamman värinen. Vanhoilla yksilöillä on musta nokka ja punainen silmärengas, nuorilla linnuilla nokka on harmaa ja silmärengas beige.
Levinneisyys.
Mississipinkäkiä pesii Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Talvehtimisalueet sijaitsevat Etelä-Amerikan luoteisosissa.
Reggiane Re.2002

Reggiane Re.2002 "Ariete" (it. suomeksi "Pässi") oli toisen maailmansodan aikainen Regia Aeronautican hävittäjäpommittaja. 
Sen voimanlähteenä oli Piaggio XIX RC.45 -tähtimoottori.
Lentokoneen edeltäjä oli Reggiane Re.2001 ja seuraaja tyypin variantiksi laskettava Re.2003, jota kirjalähteet eivät luokittele erilliseksi tyypiksi. Reggiane Re.2002 oli käytössä Italian kuninkaallisten ilmavoimien, Regia Aeronautican ohella natsi-Saksan Luftwaffella.
Tyypin hävittäjäpommittajamuunnosta valmistettiin vain noin 50 koneyksilöä, mutta eri variantit mukaan laskien konetta valmistettiin jopa päälle 200 koneyksilöä. Koneita käytettiin taisteluun Maltasta.
Rivi riviltä, lyönti lyönniltä

Rivi riviltä, lyönti lyönniltä on valikoima Raymond Carverin runoja suomeksi. WSOY:n vuonna 1994 kustantaman kokoelman suomensivat Lauri Otonkoski ja Esko Virtanen.
Jälkilause: Kirjoittamisesta.
Carverin mukaan hyvällä kirjoittajalla tulee olla oma, erityinen näkemys ja taito ilmaista se täsmällisesti ja tarkasti. Tekstin tulee olla tarkkaa ja täsmällisesti laadittua, jotta sen yksityiskohdat olisivat kouriintuntuvia ja merkityksellisiä. Carver kehottaa välttämään ”kikkoja”, halpoja temppuja jotka ovat lopulta kyllästyttäviä. "”Liian usein 'kokeellisuus' antaa luvan huolimattomalle, typerälle tai jäljittelevälle kirjoittamiselle. Vielä pahempaa, antaa luvan yrittää väheksyä tai vieraannuttaa lukijaa.”" Tekstin tulee kertoa jotain kirjoittajan omasta todellisuudesta, tuoda sieltä viestejä muille. Aito kokeellisuus syntyy vain omintakeisuudesta. Jonkun muun tapa tarkkailla todellisuutta ei ole muiden kirjailijoiden jäljiteltävissä.
Rodoksenvinttikoira

Rodoksenvinttikoira () on kreikkalainen koirarotu. Se on hyvin harvinainen kotisaarensa Ródoksen ulkopuolella, mutta Kreetalla sitä tavataan jonkin verran. Se ei ole FCIn eikä Kreikan Kennelliiton KOH:n tunnustama, mutta se kuuluu kreikkalaisen Pelastussäätiöyhdistyksen suojeluohjelmaan.
Ulkomuoto.
Rodoksenvinttikoira on keskikokoinen alkukantaista tyyppiä edustava vinttikoira. Karvamuunnoksia on kaksi: lyhyt- ja hapsukarvainen. Näistä ensiksi mainitun karvapeite on äärimmäisen lyhyt ja sileä, ja jälkimmäisen samankaltainen kuin salukilla. Väritys vaihtelee vaaleasta fawnista tumman punaruskeaan, ja musta on kaikkein harvinaisin vaihtoehto. Urosten säkäkorkeus on 56–64 cm ja narttujen 47–52 cm, urosten paino 12–16 kg ja narttujen 8–12 kg.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on älykäs, valpas, lempeä, omistajaansa syvästi kiintyvä, ketterä ja erittäin nopea. Sitä voi pitää sisätiloissa, koska se on kotioloissa rauhallinen, mutta se vaatii runsaasti liikuntaa ja tilaisuuden saada purkaa energiaa vapaana aidatulla alueella.
Rodoksenvinttikoiraa käytetään jäniksen, viiriäisen ja peltopyyn metsästykseen, ja se metsästää joko yksin tai pareittain. Perinteinen metsästyskoulutus kestää peräti neljä vuotta ja tulee yleensä kalliiksi. Parhaat yksilöt löytyvät yleensä paikallisten paimenten luota.
Alkuperä.
Rodun arvellaan polveutuvan Rodoksen muinaisesta kámiroksenvinttikoirasta, joka oli peräisin minolaisen kulttuurin aikakaudelta. On kuitenkin olemassa myös toinen teoria, jonka mukaan se polveutuisi koirista joita líndoslaiset toivat mukanaan Kazakstanista, Turkmenistanista ja Uzbekistanista Émponaksen kylään. Ottomaanien vallan aikana rodoksenvinttikoira oli Johanniittain ritarikunnan suojeluksessa. 1930–1960-lukujen välisenä aikana se oli suosittu metsästyskoira, mutta sen jälkeen se oli vähällä kuolla sukupuuttoon sekoituttuaan muiden rotujen kanssa. Stergos Pesouvanis, yksi merkittävimmistä kasvattajista, on yrittänyt pelastaa rodun viimeisen 15 vuoden ajan. Nykyisestä 50 jäljellä olevasta yksilöstä kuitenkin vain harva on puhdasrotuinen.
Gulbene

Gulbene () on kaupunki Itä-Latviassa. Se kuuluu Vidzemen historialliseen maakuntaan. Kaupunki on myös Gulbenen kunnan ("Gulbenes novads") hallintokeskus. Kunta muodostettiin vuoden 2009 hallintouudistuksessa kaupungista ja sitä ympäröivistä 13 kylästä.
Pietarinen

Pietarinen tulee Petruksen suomalaisesta muodosta, Pietarista. Pietarisia asuu suurimmaksi osaksi Pohjois-Karjalassa ja Savon pitäjissä.
Pietarinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Mattopyton

Mattopyton ("Morelia spilota") on suurikokoinen pytonkäärme Australian ja Uuden-Guinean seudulta. Lajiin kuuluu kuusi tunnettua alalajia.
Kuvaus.
Aikuinen mattopyton kasvaa noin 2–4 metrin mittaiseksi ja painaa 15 kilogrammaa. Naaraat kasvavat yleensä koiraita suuremmiksi. Pisin vahvistettu mittaustulos on Irlannissa vankeudessa elänyt yksilö, joka oli 396 cm pitkä. Eri alalajit kasvavat eri kokoisiksi; "M. spilota mcdowelli" on suurin ja "M. spilota variegata" pienin. Mattopyton on hoikkarakenteinen ja sillä on kolmiomainen pää. Käärmeen väritys vaihtelee tummanvihreästä mustaan, keltaisilla tai valkoisilla kuvioilla joissa voi olla tumma reunus. Kuviointi muistuttaa vinoneliöitä, mistä johtuu yksi lajin nimistä, timanttipyton. Väreissä ja kuvioissa on suuria alalajikohtaisia eroja. Silmät ovat pään kokoon nähden normaalikokoiset ja pupilli on pystysuora. Ylähuulessa on lämpöä aistivia kuoppia.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Mattopytonia esiintyy Australian mantereella kaikkialla paitsi aavikolla. Lajia tavataan paljon lounaisosien metsissä. Uuden-Guinean saarella esiintyy myös joitakin alalajeja. Pyton menestyy lämpimissä ja kuivissa metsissä sekä heinikoissa.
Elintavat.
Mattopyton kiipeilee puissa ja väijyy usein saalistaan puunoksalle kiertyneenä.
Ravinto.
Mattopyton syö jyrsijöitä, lintuja, lepakoita ja liskoja. Se vaanii saalistaan puussa tai maassa ja tappaa saaliinsa kuristamalla. Käärme on usein elinalueensa suurin petoeläin. Se saalistaa pääasiassa öisin.
Alalajit.
"Morelia spilota" jakaantuu seuraaviin kuuteen vahvistettuun alalajiin:
Pohjolainen

Pohjolainen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
13th Breath of the Zodiac

13th Breath of the Zodiac on suomalaisen psykedeelisen rockin yhtyeen Jess and the Ancient Onesin single, joka on julkaistu vuonna 2011. Siitä on julkaistu 500:n kappaleen rajoitettu 7" vinyylipainos.
Singlen B-puolen kappale "White Witch of Rose Hall" on cover-versio yhdysvaltalaisen rockyhtyeen Covenin vuonna 1969 levyttämästä kappaleesta.
Sulioottikoira

Sulioottikoira ( tai Σκύλος του Σουλίου, "Skýlos tou Soulíou"; "Canis suillus") on sukupuuttoon kuollut kreikkalainen koirarotu. Se oli ja on yhä korkein koskaan elänyt rotu.
Ulkomuoto.
Sulioottikoira oli karskin, vaikuttavan ja kunnioitusta herättävän näköinen. Se oli valtavan kokoinen, äärimmäisen voimakas ja ketterä. Sen suu oli täyteläinen, korvat tavallisesti typistetyt ja karvapeite laadultaan jäykkää ja epähienoa. Se saavutti peräti 121 cm:n säkäkorkeuden. Se muistutti enemmän tanskandoggia kuin tyypillisiä vuoristokoiria. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Sulioottikoira tunnettiin hurjasta ja aggressiivisesta luonteestaan. Sitä käytettiin pääasiassa omaisuuden vartiointiin, ja sota-aikana myös armeijan etuvartion suojelemiseen. Muihin tehtäviin lukeutuivat laumanvartiointi, villisian metsästys ja koiratappelut.
Alkuperä.
Muinainen sulioottiheimo jalosti rodun Luoteis-Kreikassa Párgan lähistöllä sijaitsevassa vuoristossa, ja se oli yksi alkuperäisistä ja varhaisimmista molossikoirista. Se oli toisen poikkeuksellisen jättimäisen rodun, tanskandoggin kantarodun saksanvillisikakoiran, paikallismuunnos, ja se oli sukua paitsi kreikkalaisille, aasialaisille, albanialaisille ja jugoslavialaisille vuoristokoirille, näitä lyhyemmän ja jäykemmän karvapeitteensä vuoksi mahdollisesti myös ajokoirille ja muinaisille mastiffeille. Moni nykyinen eurooppalainen mastiffi polveutuu sulioottikoirasta.
Saksan rykmentit käyttivät sulioottikoiria maskotteinaan ja "paraatikoirina", kun taas Itävallan armeija käytti niitä etuvartioasemillaan. Rotua käytettiin saksanvillisikakoiran jalostuksessa, tavoitteena kasvattaa jälkimmäisen säkäkorkeutta.
Sarajevon raitiotieliikenne

Sarajevon raitiotiet on yksi Euroopan vanhimmista sähköraitioteistä, ja se on avattu jo vuonna 1895. Raideleveydeltään 1 435 mm oleva raitiotie on 10,7 kilometriä pitkä. Se on 400 metrin pituista rautatieaseman haaraa lukuun ottamatta yksi pitkä reitti kaupungin pääbulevardilla Bulevar Meše Selimovićalla. Reitin varrella on kääntösilmukoita, jossa osa linjoista käy kääntymässä. Keskustaan saapuessa reitti haarautuu ja kiertää ydinkeskustan ympäri vastapäivään yksiraiteisena. Linja 3 on ainoa linja joka ajaa koko reitin ympäri. Se yhdistää lännestä Ilidžan alueen idässä sijaitsevaan Baščaršijan vanhankaupungin alueeseen keskustassa. Raitiovaunuja liikennöi JKP GRAS Sarajevo, joka hoitaa myös kaupungin bussi- ja johdinautoliikenteen.
Linjat.
Reittiä käyttää kuusi eri raitiovaunulinjaa:
Kalusto.
Sarajevon raitioteiden kalusto koostuu pääosin noin 90:stä ČKD Tatran 1970- ja 1980-luvulla valmistamista Tatra K2 -nivelraitiovaunuista. Vuonna 2008 Amsterdamin kaupunki lahjoitti 16 vanhaa raitiovaunua Sarajevon raitioteille. Kaupungissa on myös vanhoja punavalkoisia C1-nivelvaunuja Wienistä.
Oma (Venäjä)

Oma (alun perin Kokino, kylän ensimmäisen talon asukkaiden mukaan) () on kylä ja Oman maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirissä Nenetsian autonomisen piirikunnan länsiosissa Pohjois-Venäjällä.
Kylä sijaitsee Omajoen alajuoksun itärannalla, linnuntietä 17 kilometriä ja vesitse 47 kilometriä ylävirtaan joen laskukohdasta Barentsinmeren Tšošanlahteen. Nenetsian autonomisen piirikunnan länsiosissa sijaitsevaan Oman kylään ei ole ympärivuotisia tieyhteyksiä. Linnuntietä noin 300 kilometrin päässä idässä sijaitseva Nenetsian pääkaupunki Narjan-Mariin on saavutettavissa lähinnä lentäen. Lentoja on myös Arkangeliin. 
Oma on nykyään osuuskuntamaisesti toimivan porotalouskolhoosin kotikylä. Kylästä löytyy myös lastentarha, koulu, terveysasema, postitoimisto ja pienlentokenttä.
Oman maalaiskunnan väestö.
Kylä syntyi 1800-luvun alkupuolella kulkureitin varrelle; ensimmäiset asukkaat olivat Venäjän vanhauskoisia. Vuonna 1837 kylässä oli yksi talokunta, vuonna 1859 kaksi taloa ja 20 asukasta. Vuoteen 1922 mennessä talojen määrä oli kasvanut 22:een ja asukasluku 94:ään. 2000-luvun alussa taloja oli Oman kylässä noin 300 ja väestöä 930 henkeä. Väestö koostuu valtaosin venäläisistä, joskin noin 150 nenetsiä asui myös kylässä. Maalaiskunnan muita kyliä ovat noin 30 kilometriä idempänä sijaitseva Snopa (130 as. 2000-luvun alkupuolella) ja 30 kilometriä lännempää löytyvä Vižas (170 as. 2000-luvun alkupuolella).
Sittemmin väkiluku on kunnassa supistunut: vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan koko Oman kyläneuvoston maalaiskunnassa asui yhteensä 937 henkeä.
Bush Brothers &amp; Company

Bush Brothers &amp; Company on yhdysvaltalainen elintarvikeyhtiö, joka on tunnettu etenkin pavuistaan. Yhtiö perustettiin vuonna 1908 ja sen kotipaikkakunta on Knoxville Tennesseessä. Yhtiön puheenjohtajana toimii Jim Ethier.
Historia.
Bush Brothers &amp; Company aloitti vuonna 1908 tuottaen alun perin säilöttyjä tomaatteja Chestnut Hillsissä, Tennesseessä. Yhtiön perustivat Andrew Jackson Bush ja hänen kaksi veljeään Fred ja Claude. Yhtiö menestyi ensimmäisen maailmansodan aikana, jolloin Yhdysvaltain valtio osti siltä tarvikkeita ja 90 prosenttia yhtiön tuolloisesta säilöttyjen tomaattien tuotannosta meni sodan tarpeisiin. Yhtiöstä tuli osakeyhtiö vuonna 1922 ja se avasi toisen tehtaan vuonna 1928 Oak Groveen ja vuonna 1931 kolmannen Clintoniin. Vuonna 1944 seurasi puolestaan arkansasilaisen Blytheville Canning Companyn osto. 
Toisen maailmansodan jälkeen Bush Brothers &amp; Company alkoi laajentaa tuotteitaan useisiin eri ruokatarvikkeisiin. Yhtiön ehkä kuuluisin tuote Bush’s Original Baked Beans tuotiin markkinoille vuonna 1968. Sen menestyksen taustalla on vuonna 1993 aloitettu mainoskampanja.
Tuotteet.
Bush Brothers &amp; Company on sittemmin kehittänyt Bush’s Original Baked Beansin menestyksen myötä useita muitakin papumerkkejä. Yhtiö myy arviolta 80 prosenttia Yhdysvaltojen kaikista säilötyistä pavuista. Yhtiöllä on nykyisin kaksi tehdasta, jotka sijaitsevat Chestnut Hillissä Tennesseessä ja Augustassa Wisconsinissa.
Waldorfinsalaatti

Waldorfinsalaatti tai waldorf-salaatti on New Yorkissa sijainneen Waldorf-hotellin mukaan nimensä saanut salaatti, joka sisältää omenaa, lehtiselleriä tai juuriselleriä sekä saksanpähkinää majoneesista, ranskankermasta tai jogurtista valmistetussa kastikkeessa. Se tarjoillaan tyypillisesti lehtisalaattipedillä alkuruoaksi tai kevyenä ateriana.
Historiaa.
Salaatti kehitettiin vuosien 1893 ja 1896 välillä Waldorf-hotellissa, joka oli nykyisen Waldorf-Astoria Hotelin edeltäjä. Sen kehittäjäksi mainitaan yleisimmin hotellin ravintolan päähovimestari Oscar Tschirky. Vuonna 1896 waldorfinsalaatti mainittiin hänen mukaansa nimetyssä keittokirjassa, mutta resepti ei vielä tuolloin sisältänyt pähkinöitä. Saksanpähkinät olivat mukana, kun resepti julkaistiin vuoden 1928 "Rector Cook Bookissa".
Resepti.
Waldorf-Astoria Hotelin keittiömestarin David Garcelonin mukaan salaatin valmistus aloitetaan pinnoittamalla saksanpähkinät munanvalkuaisella ja sokeri-mausteseoksella (fenkoli, korianteri, cayennepippuri) ja laittamalla ne uunipellille paahtumaan, kunnes sokeri on karamellisoitunut. Sillä välin pilkotaan kuorittu juuriselleri ja hapahkot omenat julienne-tyyppisiksi tulitikkumaisiksi suikaleiksi mandoliinileikkurilla tai terävällä veitsellä.
Alun perin waldorfinsalaatin kastike tehtiin majoneesista, mutta nykyisin Waldorf-Astoria Hotelin keittiö valmistaa kastikkeen kevyemmin ranskankermasta, sitruunamehusta, saksanpähkinäöljystä, valkopippurista ja ripauksesta mustatryffeliä. Keittiömestarin mukaan myös hapankerma tai jogurtti-majoneesisekoitus tai jokin muu pähkinäöljy toimivat hyvin.
Muunnelmia.
Waldorfinsalaatin resepteissä käytetään joskus juurisellerin sijasta lehtisellerin varsia, jolloin mausta tulee hieman raikkaampi ja kevyempi. Saksanpähkinöiden sijasta käyvät myös hieman makeammat pekaanipähkinät. Salaattiin voidaan lisätä myös ruokaisampia aineksia, kuten kanaa, kalkkunaa sekä viinirypäleitä, rusinoita tai taatelinpaloja.
Jess and the Ancient Ones (albumi)

Jess and the Ancient Ones on saman nimisen psykedeelisen rockin yhtyeen ensimmäinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2012 levymerkillä Svart Records.
Albumin CD-painos sisältää myös kappaleen "13th Breath of the Zodiac", joka on julkaistu myös singlenä.
Zlatiborinvuoristokoira

Zlatiborinvuoristokoira ("Zlatiborski ovčar") eli "zlatiborač" on serbialainen koirarotu. Se ei ole FCI:n eikä Serbian Kennelliiton Kinoloski Savez Republike Srbije (KSS) tunnustama.
Ulkomuoto.
Zlatiborinvuoristokoira on leveäpäinen, vahvaluustoinen, leveärintainen, voimakasraajainen ja suoraselkäinen. Sen kuono ja leuat ovat voimakkaat, ja joiltain koirilta typistetään kotimaassaan toinen korva. Karvapeite on säänkestävä ja pohjavilla tiheä. Rodusta on kaksi karvamuunnosta: lyhyt- ja pitkäkarvainen. Väritys vaihtelee suuresti ja sekä yksi- että moniväriset sallitaan. Yleisimmät värit ovat harmaanruskea mustin merkein ja valkoinen tummin merkein, ja harvinaisimmat fawn ja keltainen. Kaksi viimeisimmäksi mainittua ovat kuitenkin harvinaisuudestaan huolimatta arvostetuimmat värit. Säkäkorkeus on noin 63,5 cm.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on älykäs, itsenäinen ja pidättyväinen. Se on omistajaansa kiintynyt, mutta vieraita kohtaan epäluuloinen. Se on reviiritietoinen eikä yleensä tule toimeen muiden koirien kanssa. Sillä ei ole luontaista miellyttämishalua, joten vaikka se oppii nopeasti mitä siltä vaaditaan, sen kouluttaminen vaatii myös motivointia. Se ei ole kovin energinen eikä liikunnan suhteen erityisen vaativa. Sen puolustusvietti on kuitenkin voimakas, ja kun se kokee laumansa tai reviirinsä uhatuksi, se muuttuu hetkessä tyypillisen hidasliikkeisestä eläimestä täyteen nopeaan toimintavalmiuteen. Paikallisten mielestä se muistuttaa luonteeltaan huomattavasti enemmän kaukasiankoiraa kuin sarplaninacia ja muita balkanilaisia sukulaisrotujaan.
Alkuperä.
Zlatiborinvuoristokoiran kantarotuna pidetään hertsegovinanvuoristokoiraa, jonka lisäksi sen jalostukseen ovat vaikuttaneet mm. saksanpaimenkoira, sarplaninac, sumadijanvuoristokoira ja tornjak. Sen alkuperäinen tehtävä oli vartioida ja ohjailla nautoja, lampaita ja vuohia, mutta sitä käytetään myös omaisuuden ja tiluksien vartiointiin. Sen jalostuksessa pääpaino on työkyvyllä ja luonteella ulkonäön jäädessä toissijaiseksi, mikä selittää populaation melko epäyhtenäisen ulkonäön. 
Terveys.
Rotu on verrattain terve ja molossikoiraksi poikkeuksellisen pitkäikäinen ja voi elää usein jopa 16-vuotiaaksi.
Jari Niemelä (toimittaja)

Jari-Pekka Akseli Niemelä (2. heinäkuuta 1962 Kokkola – 13. elokuuta 2016 Tampere) oli tamperelainen vapaa toimittaja ja tietokirjailija. Hän kirjoitti lukuisia kotiseutukirjoja Tampereesta sekä muita teoksia, joiden nimikkeiden lukumäärä kirjallisuuden alan tekijänoikeusjärjestö Sanaston luettelossa yltää 21:een. Tampere-aiheisia tietokirjoja Niemelä kirjoitti 12 kappaletta. Hän kuului Suomen tietokirjailijat ry:hyn. Koulutukseltaan Niemelä oli ylioppilas, hän oli myös käynyt Työväen Akatemian kulttuurilinjan 1981–83 ja opiskellut Tampereen yliopistossa 1983–86 toimittajatutkinnossa.
Työura.
Jari Niemelä toimi 1980-luvun puolivälissä erilaisissa free lance- ja kesätoimittajuuksissa, vuodesta 1987 Radio 957:n toimittajana, 1992–93 Yleisradion Pohjois-Karjalan radion Joensuun aluetoimittajana, 1993–1998 Radio 957:n ohjelmapäällikkönä ja 1998–2012 Kaupunkilehti Tamperelaisen päätoimittajana. Lisäksi Niemelä toimi vuosina 2000–04 TV-Tampereen ohjelmapäällikkönä. Hän luennoi pitkään Tampereen historiasta mm. Ahjolan kansalaisopiston kursseilla. 
Huhtikuusta 2012 Niemelä työskenteli vapaana toimittajana. Hän toimi myös kaupunkilehti Suur-Tampereen viikoittaisena kolumnistina. Syksyn 2012 kunnallisvaaleissa hänet valittiin SDP:n listoilta Tampereen kaupunginvaltuustoon.
Maaliskuussa 2015 Jari Niemelä palasi radioon perustamalla Pispalan Radion, jonka vastaavana ohjelmansuorittajana hän toimi.
Yhdistystoiminta ja tunnustukset.
Niemelä toimi Tampereen Pispalassa erilaisissa yhdistystehtävissä 2000-luvulla. Hänet valittiin 2011 Lauri Viita -seuran puheenjohtajaksi ja vuoden 2013 alusta Pispalan Moreeni ry:n puheenjohtajaksi.
Vuonna 2006 Jari Niemelä palkittiin Tampereen kaupungin 1. luokan kultaisella ansiomitalilla ja vuonna 2008 Tasavallan presidentti Tarja Halonen myönsi hänelle Suomen Valkoisen Ruusun I luokan mitalin kultaristein (SVR M I kr). Vuonna 2010 hänet nimettiin radiouransa ansioista kaupallisten paikallisradioiden Hall of Fameen.
Nizzansalaatti

Nizzansalaatti (ransk. "salade niçoise") on Ranskan Nizzan kaupungin mukaan nimetty, raakoja kasviksia, kalaa ja kananmunaa sisältävä salaattiruoka, joka tunnetaan ympäri maailmaa. 
Valmistus.
Nizzansalaatin yleisimpiä ainesosia ovat tomaatti, härkäpapu, punasipuli, tonnikala tai sardelli sekä keitetty kananmuna. Kastikkeena käytetään ranskalaista viinietikka-öljy-kastiketta (vinaigrette).
Perinteisimmässä versiossa mukana on punaista paprikaa, salottisipulia ja artisokansydämiä. Muita mahdollisia aineksia ovat tuore kurkku, oliivit ja lehtiselleri. Nizzansalaatti tarjoillaan usein lehtisalaattipedillä, vaikkei se kuulu alkujaan reseptiin.
Ranskalaisten mukaan aitoon nizzansalaattiin eivät myöskään kuulu peruna, riisi tai keitetyt kasvikset eivätkä vihreät pavut, joita siinä kuitenkin usein käytetään. Nizzansalaattiin, kuten mihinkään ruokalajeihin, ei kuitenkaan ole mitään yhtä ”virallista” ohjetta.
Álvaro Méndez

Álvaro Daniel Méndez Josa (s. 6. huhtikuuta 1976 Montevideo) on uruguaylainen jalkapalloilija. Hän pelaa brasilialaisessa São Josén joukkueessa Rio Grande do Sulin osavaltiosarjassa. Méndez on ammattilaisurallaan edustanut peräti 18 eri seuraa. 
Veikkausliigassa Méndez pelasi FC Jazzissa seitsemän ottelun ajan vuonna 1997. Hän liittyi joukkueeseen elokuun alussa ja esiintyi lisäksi yhdessä UEFA Cupin ottelussa 1860 Müncheniä vastaan. Méndez onnistui kyseisessä pelissä myös maalinteossa.
Suomen lisäksi hän on pelannut myös Uruguayn, Argentiinan, Perun ja Hondurasin pääsarjoissa. Uruguayn mestaruuden Méndez voitti vuonna 2002.
Hertsegovinanvuoristokoira

Hertsegovinanvuoristokoira ("Hercegovski planinac") eli "herzegovač" on bosnia-hertsegovinalainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Hertsegovinanvuoristokoira on massiivinen ja vahvaluustoinen, joskin ketterämpi kuin muut samantyyppiset balkanilaiset rodut. Se on leveäpäinen ja melko pitkäkuonoinen. Sen korvat ovat korkealle asettuneet ja koiran ollessa valppaana häntä kiertyy selän päälle. Rintakehä on leveä ja syvä. Karvapeite on pitkä, tiheä ja karhea. Tavallisin väritys on valkoinen eri värisin tummemmin merkein. Säkäkorkeus on noin 68,5 cm.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on energinen, perheeseensä syvästi kiintynyt mutta vieraita kohtaan epäluuloinen. Se ei luonnostaan tule toimeen muiden koirien kanssa, mutta se voi oppia sietämään toista saman sukupuolen yksilöä jos sen totuttaa tähän huolellisesti pennusta pitäen. Se soveltuu lauman vartioinnin lisäksi myös sen paimentamiseen.
Alkuperä.
Hertsegovinanpaimenkoira oli alun perin Balkanin alueella yleinen, mutta nykyisin se on alkanut risteytyä niin paljon sarplaninacin, tornjakin ja montenegrolaisten koirien kanssa, ettei puhdasrotuisia yksilöitä ole enää helppo löytää. Lisäksi 1990-luvulla Balkanin alueella käydyt sodat ovat vain vähentäneet populaation lukumäärää entisestään. 1990-luvun lopulla rotua yritettiin jo kertaalleen elvyttää zlatiborinvuoristokoiran avulla.
Jontte Valosaari

Jontte (Joonas) Valosaari (s. 5. huhtikuuta 1980 Helsinki) on espoolainen nyk. siuntiolainen poplaulaja. Hän solmi levytyssopimuksen EMI:n kanssa vuonna 2012.
Valosaari on laulanut muun muassa Brädin ja Cheekin albumeilla. Hänen ensimmäinen oma julkaisunsa, single "Jos mä oisin sun mies", jolla vierailee rap-artisti Elastinen, julkaistiin 9. marraskuuta 2012. Single sijoittui parhaimmillaan Suomen virallisen singlelistan toiselle sijalle. Jontte Valosaaren debyyttialbumi "Haastaja" julkaistiin 26. huhtikuuta 2013. Albumin tuotti MGI.
Jontte Valosaari on osallistunut musiikkiluokalla perustamansa yhtyeen kanssa Rockin Suomen-mestaruus -kilpailuihin.
Yksityiselämä.
Valosaari on toiminut myös muun muassa palomiehenä, sairaankuljettajana, kevytsukeltajana ja työllisyyskurssin käyneenä rakennusapupoikana sekä päässyt epärehellisesti pelastusopistoon ilman keskiasteen tutkintoa. Hän avioitui fitnessmalli Mari Valosaaren (o.s. Kasvi) kanssa 8. kesäkuuta 2013. Parille syntyi tytär elokuussa 2013 ja poika huhtikuussa 2016. Pari erosi vuoden 2019 alussa.
Mika Kulmala (mäkihyppääjä)

Mika Kulmala (s. 25. huhtikuuta 1989) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä, joka edusti Lahden Hiihtoseuraa.
Mäkihypyn maailmancupin karsintaan hän osallistui ensimmäisen kerran Kuusamossa marraskuussa 2012 sijoittuen sijalle 41. Hän oli ensimmäinen, joka karsiutui kilpailusta. Hänet valittiin Suomen joukkueeseen seuraavan päivän joukkuekilpailuun.
Frans Keränen

Frans August Keränen (12. toukokuuta 1889 Paltamo – 6. marraskuuta 1964) oli suomalainen päätoimittaja ja edistyspuolueen poliitikko. 
Keräsen vanhemmat olivat maanviljelijä Lauri Keränen ja Elsa Kustaava Kemppainen. Hän kävi maamieskoulun 1906–1907 sekä opiskeli kansanopistossa 1907–1909. 
Keränen aloitti uransa 1910 Lahden Sanomissa reportterina ja sen jälkeen toimitussihteerinä. Hän toimi Etelä-Saimaa-lehden päätoimittajana 1915–1918, Karjalan Aamulehden toimitussihteerinä 1918–1921 ja Turun Sanomain toimitussihteerinä 1921–1925. Hän oli sitten päätoimittajana Kaleva-lehdessä 1925–1928, Tampereen Sanomissa 1928–1930 ja Etelä-Suomen Sanomissa 1932–1962. Vuosina 1930-1932 Keränen oli Helsingin Sanomien artikkelitoimittajana ja eduskuntapakinoitsijana.
Keränen oli edistyspuolueen puoluesihteerinä 1930–1932 ja hän toimi edistyspuolueen piirisihteerinä Viipurin läänin molemmissa vaalipiireissä 1919–1921, Turun läänin eteläisessä vaalipiirissä 1921–1925 ja Oulun läänin vaalipiirissä 1925–1928. Keränen oli Lahden kaupunginvaltuuston jäsen 1940–1948 ja Lahden edistysseuran puheenjohtaja 1932–1949. Keränen oli valitsijamiehenä vuoden 1937 presidentinvaaleissa.
Kiipijämonnit

Kiipijämonnit eli vanhemmalta nimeltään nahkaimumonnit ('stroblepidae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan nopeasti virtaavista makeista vesistä Etelä-Amerikasta.
Lajit ja anatomia.
Varhaisimmat kiipijämonnien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu tertiäärikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu 1 suku ja lähteestä riippuen 40–54 lajia. Suurin osa niistä on pienikokoisia ja jäävät alle 10 cm:n mittaisiksi, mutta suurimmat lajit voivat kasvaa 30 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat imumonnien suuta muistuttava imusuu, pitkänomainen ja suomuton ruumis, lyhyt selkäevä ja leveähköt rintaevät. Kiipijämonneilla voi olla rasvaevä, mutta se puuttuu eräiltä lajeilta.
Levinneisyys ja elintavat.
Kiipijämonnilajeja tavataan Andeilta alueelta joka ulottuu Panamasta, Kolumbian ja Venezuelan kautta Boliviaan. Heimon kalat elävät jopa 3 500 metrin korkeudella sijaitsevissa nopeasti virtaavissa puroissa ja joissa. Ne tarrautuvat suullaan kiviin ja voimakkaiden lihastensa avulla ne voivat jopa nuosta ylös vesiputouksia. Kiipijämonnilajien ravintoa ovat vesihyönteisten toukat.
Dollart

Dollart (, vanhastaan suomeksi "Dollartti") on Alankomaiden ja Saksan välillä sijaitseva Pohjanmeren lahti, johon laskee Emsjoki. Lahti on 13 km pitkä ja 6–12 km leveä. Laskuveden aikaan suuri osa lahdesta on kuivana.
Dollart syntyi vuosina 1277–1287 Pohjanmeren tulviessa hävittäen 50 paikkakuntaa. Osa menetetystä maasta on sittemmin vallattu takaisin mereltä.
Rajakiista.
Alankomaat ja Saksa ovat eri mieltä valtionrajan paikasta Dollartissa ja Emsin estuaarissa. Asialla on merkitystä Borkumin luoteispuolelle rakennettavan tuulivoimapuiston vuoksi.
Helmikuussa 2011 Google Maps herätti huomiota vetämällä rajaviivan Dollartin pohjoisrantaan niin, että saksalaisen Emdenin kaupungin satama-altaatkin olisivat kuuluneet Alankomaille.
C. O. Frietsch

Carl Olof (Ole, C. O.) Frietsch (24. maaliskuuta 1901 Praha – 19. elokuuta 1973 Malles, Val Venosta, Etelä-Tiroli, Italia) oli suomalainen pääkonsuli ja ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja.
Frietschin vanhemmat olivat diplomi-insinööri Karl Gustaf Frietsch ja Eva Lönnblad. Hän pääsi ylioppilaaksi 1920 ja opiskeli sitten Kielin yliopistossa valmistuen sieltä valtiotieteen tohtoriksi 1926. 
Frietsch toimi Pohjoismaiden Yhdyspankin virkailijana Helsingissä 1927–1937 ja pankin prokuristina 1935–1937. Hän oli osuuskauppa Varubodenin mainospäällikkönä 1937–1940 ja Uudenmaan liikevaihtoverokonttorin johtajana 1941–1945. Frietsch oli myös Kontorsvärlden-lehdessä toimitussihteerinä 1933–1935 ja päätoimittajana 1935–1937 sekä Vi och vårt -lehden päätoimittajana 1937–1945.
Sotavuosien jälkeen Frietsch oli sanomalehtiattasheana Suomen Tukholman lähetystössä 1946–1948, lähetystösihteerinä Tukholmassa 1948–1950 sekä 1953–1956, lähetystösihteerinä Oslossa ja Kööpenhaminassa 1948–1950 sekä lähetystösihteerinä Washingtonissa 1950–1953. Hän oli sen jälkeen lähetystöneuvoksena Wienissä 1956–1957, Suomen pysyvä edustaja YK:n Wienin päämajassa 1956–1961 sekä viimeksi pääkonsulina Hampurissa 1961–1965.
Frietsch oli RKP:n kansanedustajana 1936–1945 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Frietsch siirtyi kesken edustajakautensa sanomalehtiattasheaksi Tukholmaan joulukuussa 1945 ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli RKP:n Henrik Kullberg. Frietsch toimi eduskunnan pankkivaliokunnan puheenjohtajana, kuului Yleisradion hallintoneuvostoon ja Kansaneläkelaitoksen lisättyyn hallitukseen. Hän oli myös Suomalais-amerikkalaisen yhdistyksen, Suomen ruotsalaisen konttoristiliiton ja Suomen ruotsalaisen pankkimiesyhdistyksen puheenjohtajana.
Frietsch kuului jatkosodan aikana rauhanoppositioon ja hän oli yksi Kolmenkymmenenkolmen kirjelmän laatijoista ja allekirjoittajista. Hän oli sodan aikana myös eduskunnan ulkoasiainvaliokunnan jäsen. Vuonna 1945 hän julkaisi sodanaikaista politiikkaa arvostelleen teoksen "Finlands ödesår 1939-1943" (suomeksi nimellä "Suomen kohtalonvuodet"). 
Frietsch oli naimisissa 1927–1964 Anna Liesbeth Hollen kanssa ja vuodesta 1965 Leni Hanna Magda Maria Delwallin kanssa.
Martti Peltonen (kansanedustaja)

Martti Herman Peltonen (31. elokuuta 1901 Orivesi – 3. lokakuuta 1973 Vihti) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1939–1945.
Elämä.
Martti Peltosen vanhemmat olivat tilallinen Vihtori Peltonen ja Iita Matilda Siltala. Sisällissodan aikana Peltonen oli punakaartin hevosmiehenä ja tuomittiin kolmeksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Myöhemmin Peltonen työskenteli mekaanikkona, sähköasentajana, autonkuljettajana ja lämmittäjänä Keravalla ja Helsingissä. Peltonen kuului Sosialidemokraattisen työläisnuorisoliiton liittotoimikuntaan ja vuosina 1935–1939 hän työskenteli SDP:n Lapin piirin luennoitsijana. Peltonen valittiin kansanedustajaksi Lapin läänin vaalipiiristä vuonna 1939. Jatkosodan aikana Peltonen kuului niin sanottuun rauhanoppositioon ja oli vuonna 1943 yksi niin sanotun "Kolmenkymmenenkolmen kirjelmän" allekirjoittajista. Jätettyään eduskunnan 1945 Peltonen toimi asioitsijana Helsingissä ja työskenteli viimeksi kylmälaitehuoltajana 1951–1966. Hän oli myös Keravan kauppalanvaltuuston jäsen.
Perhe.
Martti Peltonen oli naimisissa vuodesta 1925 Aili Ingrid Heleniuksen (1903-2000) kanssa.
Polvinen

Polvinen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Balvi

Balvi on kaupunki Itä-Latviassa. Eri kielissä nimi on muodoissa "Balvi", "Balvy", "Bolowsk", "Bolvi" ja БАЛВИ. Kaupunki on myös Balvin kunnan () keskustaajama. Balvi on rakentunut kahden järven ("Balvu ezers" ja "Pērkonu ezers") väliselle kannakselle. Se on myös kahden valtatien, luoteen suunnasta Gulbenesta Viļakaan ja edelleen Venäjän puolelle jatkuvan P35:n ja etelään Rēzekneen vievän P47:n risteyskohta. Balvissa ollaan kahden maakunnan, Latgalen ja Vidzemen rajalla, mutta Latgalen puolella. 
Balvin seutu poikkeaa muusta Latgalesta runsaiden metsien, järvien ja jokien ansiosta. Kaupungin keskustassa on entinen Balvin kartano ("Balvu pils"), jonka ympärillä on Karhupuistoksi ("Lāča dārzs") nimitetty alue, joka on erilaisten kulttuuritapahtumien pitopaikka. Kaupunkialueen eteläreunalla on latgallien partisaanipatsas "Balvi Staņislavs" vuodelta 1938. Sen on suunnitellut taiteilija Karlis Jansons ja se kuvaa latgallien vastarintaa bolševikkeja vastaan 1918. Neuvostoliiton hallitessa aluetta patsas hävitettiin, mutta 1990-luvulla se pystytettiin uudelleen.
Historia.
Balvi mainitaan jo keskiaikaisissa asiakirjoissa. Latgale puolalaistui voimakkaasti 1500–1700-luvuilla ja roomalaiskatolinen uskonto juurtui sinne. Balvin kartanon historia ulottuu vuoteen 1765, jolloin puolalainen Konstancija Hilsena rakensi paikalle puisen kartanon. Venäjän valtaan jouduttuaan 1776 kartano siirtyi Jelagin-suvulle, 1806 Horozhinsky-suvulle ja 1876 baltiansaksalaiselle Transehe-Roseneck-suvulle. Balvi sai kaupunkioikeudet itsenäisen Latvian aikana vuonna 1928. Alueen juutalaisväestö joutui holokaustin kouriin vuodesta 1941 alkaen (Stahlecker-ryhmä). Kaupunki paloi sodan loppuvaiheessa 1945 ja se rakennettiin uudelleen osittain neuvostotyyliseksi. 1990-luvulla Balvi oli latgallien laulavan vallankumouksen keskus.
Maantiede.
Balvin kaupungin pinta-ala on 5,1 neliökilometriä ja koko kunnan 1 044 neliökilometriä. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2018 arvion mukaan 6 135 asukasta ja koko kunnan 12 129.
Metsästäjä (lehti)

Metsästäjä on Suomen riistakeskuksen julkaisema aikakauslehti. Aiemmin lehteä julkaisi Metsästäjäin Keskusjärjestö. Lehti ilmestyy ruotsiksi nimellä Jägaren.
Metsästäjä-lehdessä käsitellään riistanhoitoon ja riistakantojen verotukseen liittyviä ajankohtaisia asioita, kansainvälistä yhteistoimintaa, riistatalouden suhdetta muuhun luonnon käyttöön sekä riistaeläinten asemaa ja merkitystä luonnossa. Lehden aihepiiriin kuuluvat käytännön metsästys- ja riistanhoitotietous, metsästyslainsäädäntö, koirien käyttö metsästyksessä, eräelämä ja näissä tarvittavat välineet ja tarvikkeet sekä tiedottaminen Suomen riistakeskuksen toiminnasta, kokouksista ja koulutuksesta.
Metsästäjä-lehti jaetaan jokaiselle riistanhoitomaksun maksaneelle metsästäjälle, lukuisille virastoille, kirjastoille, yhdistyksille sekä oppilaitoksille. Lehden levikki on yli 300 000. Lehti ei ole irtomyynnissä, mutta se on kaikkien luettavissa verkko- ja näköislehtenä. Lehti ilmestyy kuudesti vuodessa.
Lehti aloitti 1952 nimellä "Metsästäjäliiton tiedoitukset" ja se jakaantui 1954 suomenkieliseksi "Suomen metsästäjä" ja ruotsinkieliseksi "Jägaren" lehdeksi. Vuonna 1968 nimi lyheni pelkäksi Metsästäjäksi.
Hans-Peter Siefen

Hans-Peter Siefen on vuonna 1983 syntynyt keskisuomalainen yrittäjä, joka on toinen Nordic Business Group Oy:n perustajista. Nordic Business Groupin tytäryhtiöistä tunnetumpi Nordic Business Forum Oy järjestää mm. vuotuista Nordic Business Forum -seminaaria, Business Summit -seminaaria ja julkaisee Nordic Business Report -lehteä. Toinen tytäryhtiö, Nordic Business Investments Oy, toimii asuntosijoituskentällä. Siefen on Nordic Business Groupin hallituksen puheenjohtaja. 
Nordic Business Forum valittiin vuonna 2011 vuoden Keskisuomalaiseksi markkinointiteoksi.
Siefen aloitti yrittämisen 19-vuotiaana vuonna 2003.
Terry Bozzio

Terry John Bozzio (s. 27. joulukuuta 1950) on yhdysvaltalainen rumpali. Hän on soittanut Missing Persons -yhtyeessä ja Frank Zappan yhtyeessä.
Bozzio syntyi San Franciscossa Kaliforniassa. Hän alkoi soittaa itse rakentamaansa rumpusettiä kuusivuotiaana. Hän näki 13-vuotiaana Beatlesin Ed Sullivan Showssa ja innostui rumpujen soitosta. Hän alkoi vaatia isältään rumputunteja. 1960-luvulla hän soitti autotallibändeissä kuten Blue Grass Radio, The Yarde, ja Tamalpais Jungle Mountain Boys.
Vuonna 1968 Bozzio liittyi Sir Francis Drake High Schooliin San Anselmossa Kaliforniassa, jossa hän voitti stipendin, ja myöhemmin hän siirtyi Marinin collegeen. Sinä aikana hän opiskeli Chuck Brownin, Lloyd Davisin ja Roland Kohloffin johdolla rumpujen ja timpanin soittoa.
Vuonna 1975 hän alkoi soittaa Frank Zappan kanssa. Marraskuusta 2008 lähtien Bozzio on soittanut kitaristi Allan Holdsworthin, basistin Tony Levinin ja rumpali Pat Mastelotton kanssa kokeilevassa HoBoLeMa-yhtyeessä.