tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Agosta-luokka

Agosta-luokka oli Ranskan merivoimien neljän dieselkäyttöisen sukellusveneen muodostama alusluokka. Lisäksi Espanja valmisti omalle laivastolleen neljä tämän luokan sukellusvenettä. Paranneltuja luokan aluksia valmistettiin Pakistanin laivastolle kolme tyyppimerkinnällä Agosta 90B (Khalid-luokka), jotka voitiin varustaa MESMA AIP-järjestelmällä.
Alukset.
Espanja tilasi kaksi ensimmäistä venettä toukokuussa 1975 ja toiset kaksi kesäkuussa 1977. Ne valmistettiin Cartagenassa ranskalaisten avustamana. Alukset modernisoitiin 1990-luvun alussa, jolloin ne varustettiin vedettävin kaikuluotaimin, parannetuilla taistelunjohto- ja ECM-järjestelmillä. Lisäksi alusten akustot ja periskoopit vaihdettiin.
Etelä-Afrikka tilasi kaksi alusta kesäkuussa 1975, mutta vuonna 1978 Ranska peruutti toimituksen YK:n asevientimääräysten vuoksi. Pakistan osti alukset liittäen ne laivastoonsa.
Rodolfo Fortino

Rodolfo Fortino de Araujo (s. 30. huhtikuuta 1983) on brasilialaissyntyinen italialainen futsalpelaaja. Hän pelaa Asti Calciossa ja Italian futsalmaajoukkueessa. 
Maajoukkuetasolla Fortino on saavuttanut MM-pronssia vuodelta 2012 sekä EM-pronssia samalta vuodelta ja EM-kultaa vuodelta 2014. Vuoden 2012 MM-kisoissa Fortino palkittiin Silver Shoella eli kisojen toiseksi parhaan maalintekijän palkinnolla hänen tehtyään turnauksessa kahdeksan maalia. Seuratasolla Fortino pelaa italialaisessa Asti Calciossa. Maajoukkueessa hän debytoi vasta vuonna 2011 saatuaan kansalaisuuden.
Horpun seisake

Horpun seisake oli entisessä Valkealan kunnassa sijainnut rautatieliikennepaikka. Seisake avattiin Kalson tehtaille vievän tasoristeyksen viereen. Seisake on myös aina ollut lähempänä Vuohijärven keskustaa kuin Vuohijärven asema. Kun Vuohijärven rautatieasemalta lopetettiin henkilöliikenne vuonna 1990, seisakkeen merkitys kasvoi entisestään. Seisakkeen henkilöliikenne loppui koko radan paikallisliikenteen mukana vuonna 2002.
Paikalla on vielä käytössä kaitein varustettu jalankulun ja pyöräilyn tasoristeys.
Listen (David Guettan albumi)

Listen on ranskalaisen DJ-tuottaja David Guettan kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 21. marraskuuta 2014. Albumi sisältää duettoja lukuisilta R&amp;B, hip hop, vaihtoehtorock ja pop-maailman nimikkeiltä, kuten Sam Martiniltä, Emeli Sandélta, The Scriptin päälaulaja Danny O'Donoghuelta, Nicki Minajilta, John Legendiltä, Nico &amp; Winziltä, OneRepublicin päälaulaja Ryan Tedderiltä, Sialta, Magic!:ltä, Bebe Rexhalta, etelä-afrikkalaiselta mieskuoroyhtye Ladysmith Black Mambazolta, Ms. Dynamitelta, Elliphantilta, Birdyltä, Jaymes Youngilta, Sonny Wilsonilta, Vassyltä ja Skylar Greyltä. Se sisältää myös tuotantoa Guettan aiemmilta duettoesiintyjiltä; Giorgio Tuinfortilta, Aviciilta, Afrojackiltä, Nicky Romerolta, Showtekiltä sekä Stadiumxiltä. Albumin kappaleita on ollut myös sanoittamassa Jason Evigan, Alicia Keys, The-Dream ja monia muita.
Suomalainen Teemu Brunila on säveltänyt kappaleen "I'll Keep Loving You".
Albumi ylsi parhaimmillaan Suomen virallisen listan sijalle 7., 31 viikkoa julkaisunsa jälkeen.
Konstantin Jerjomenko

Konstantin Viktorovitš Jerjomenko (; 5. elokuuta 1970 Dnipropetrovsk – 18. maaliskuuta 2010 Moskova) oli venäläinen futsalpelaaja. Hänet on nimetty 1900-luvun maailman parhaaksi futsalpelaajaksi. 
Jerjomenko voitti maajoukkuetasolla MM-pronssia vuonna 1996. Lisäksi hän voitti kultaa, hopeaa ja pronssia EM-kilpailuista. Kulta tuli vuoden 1999 kisoista. Jerjomenkoa pidettiin yhtenä futsalin kaikkien aikojen ensimmäisistä supertähdistä. Seurajoukkuetasolla Jerjomenko edusti kuutta seuraa, kaikki hänen kotimaastaan. Hän voitti kahdeksan Venäjän mestaruutta, seitsemän Venäjän cupia, kolme Euroopan seurajoukkueiden mestaruuskilpailua ja yhden Intercontinental Cupin. Maajoukkueessa Jerjomenko pelasi 66 ottelua tehden 122 maalia. Hän lopetti uransa vuonna 2001 Dina Moskovan paidassa. Jerjomenko teki uransa aikana yhteensä 1 132 maalia kaikki kilpailut mukaan lukien. EM-kisoissa hänet valittiin kerran parhaaksi pelaajaksi ja hän oli kahdesti EM-kisojen paras maalintekijä. MM-kisoihin Jerjomenko osallistui kolmesti.
Jerjomenko kuoli maaliskuussa 2010 sydänkohtaukseen pelatessaan harjoituspeliä. Hän oli kärsinyt uransa aikana sydänvaivoista, mutta uransa lopettamisen sijaan hän päättikin jatkaa uraansa, mikä koitui hänen kohtalokseen. Jerjomenko on haudattu Trojekurovskojen hautausmaalle.
Matthew Brabham

Matthew Chase Brabham (s. 25. helmikuuta 1994 Boca Raton, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-australialainen kilpa-autoilija. Brabham kilpailee Australian lisenssillä. Hänen isänsä on Geoff Brabham ja isoisänsä kolminkertainen Formula 1 -maailmanmestari Jack Brabham. Brittiläis-australialainen kilpa-autoilija Sam Brabham on hänen serkkunsa.
Ura.
Kartingista pienformulasarjoihin.
Brabhamin kilpa-ajajan ura alkoi kartingista, jossa hän voitti New South Walesin kevytjuniorisarjan mestaruuden vuonna 2008 ja oli samana vuonna toinen Australian Nationalin kevytjuniorisarjassa. Vuosina 2009–2011 hän ajoi Australian Nationalin ja Victorian osavaltion Formula Ford -sarjoja, joissa voitti kilpailuja, mutta ei mestaruuksia. 
Yhdysvaltalaiseen US F2000 Nationalin -formulasarjaan Brabham siirtyi vuonna 2012, ja hän voitti heti sarjan mestaruuden ja oli samana vuonna talvisessa rinnakkaissarjassa kolmas. Menestystä tuli myös Pro Mazda Championship -sarjassa heti seuraavana vuonna, jossa hän voitti mestaruuden ylivoimaisella voittomäärällä.
Indy Light ja IndyCar.
Brabhamin kilpailut alkoivat Indy-sarjoissa, kun hän sai ajopaikan Andretti Autosportilta kaudeksi 2014 Indy Lights-sarjaan ja ajoi kerran voittoon kauden aikana. Kyseisessä sarjassa hän ajoi kaksi kautta, kunnes siirtyi IndyCariin kaudella 2016 muutaman kilpailun ajaksi. Tulokset jäivät heikoiksi.
Formula E.
Brabham ajoi kaksi kilpailua Formula E -sarjassa Andretti Autosport -tallissa.
Supercars ja Super Trucks.
Brabham on ajanut myös vakio- ja urheiluautoille tarkoitettua Supercarsia kahden kilpailun verran vuonna 2017 ja voittanut Bathurstin 12 tunnin ajon autonsa omassa ajoluokassa (C-luokan GT4) vuonna 2018. Vuodesta 2015 lähtien hän on ajanut maastoajoja muistuttavaa Super Trucksia yhdysvaltalaisessa Speed Energy Stadium Super Trucks -sarjassa, jossa on sijoittunut kahdesti kauden lopputuloksissa toiselle sijalle.
Raimana Li Fung Kuee

Raimana Li Fung Kuee (s. 10. huhtikuuta 1985 Tahiti) on tahitilainen jalkapalloilija ja beachfutispelaaja. Hän edustaa jalkapallossa maansa pääsarjan AS Dragonia. Pelipaikaltaan Li Fung Kuee on hyökkääjä. Molemmissa lajeissaan hän on pelannut maajoukkueissa.
Ura jalkapallossa.
Li Fung Kuee pelasi nuorena ranskalaisen FC Nantesin nuorten joukkueessa. Urallaan hän on edustanut vain yhtä seuraa; vuodesta 2004 alkaen AS Dragonia, jonka paidassa hän on pelannut myös OFC Champions Leagueta. 
Tahitin jalkapallomaajoukkueessa Li Fung Kuee debytoi vuonna 2007. Viimeisimmän maaottelunsa hän on pelannut vuonna 2010.
Ura beachfutiksessa.
Beachfutiksessakin Li Fung Kuee on pelannut maajoukkueessa. Hän on osallistunut myös kolmiin MM-kisoihin vuosina 2011, 2013 ja 2015. Vuoden 2013 kisoissa, jotka järjestettiin Tahitilla, Li Fung Kuee sijoittui joukkueensa kanssa neljänneksi. Li Fung Kuee valittiin kuitenkin kisojen kolmanneksi parhaaksi pelaajaksi ja hänet palkittiin Bronze Ball -palkinnolla. Hän teki turnauksessa kuusi maalia ollen maansa paras maalintekijä ja koko maalipörssin jaetulla neljännellä sijalla. Vuoden 2015 MM-kilpailuista Li Fung Kuee saavutti Tahitin kanssa hopeaa tehden turnauksessa seitsemän maalia.
Glukoosisiirappi

Glukoosisiirappi on kirkas, väritön, jähmeä ja paksu tärkkelyssiirappi"," joka koostuu 58-prosenttisesti glukoosista ja 42-prosenttisesti maltoosista. Glukoosisiirappi ei ole yhtä makeaa kuin tavallinen siirappi.
Elintarviketeollisuus käyttää glukoosisiirappia muun muassa lisätäkseen elintarvikkeiden vedensitomiskykyä sekä estääkseen sokerin (sakkaroosin) kiteytymistä. Sillä saadaan esimerkiksi jäätelöön ja sorbettiin samettinen suutuntuma ja pehmeä, suussa sulava rakenne. Glukoosisiirappi soveltuu myös juomiin, leivontaan ja ruoanlaittoon, kuten kastikkeisiin ja marinadeihin sekä kotitekoisisten makeisten valmistukseen.
Valmistus.
Glukoosisiirappi on hydrosylaatti eli hydrolyysin avulla tuotettu teollinen valmiste. Glukoosisiirappi valmistetaan esimerkiksi happo- tai entsyymikäsittelyn avulla tai keittämällä tärkkelyksen happamaksi tehtyä vesiseosta ylipaineessa. Glukoosisiirapin raaka-aineena voidaan käyttää maissitärkkelystä, riisiä, vehnää, perunaa tai muuta tärkkelyspitoista raaka-ainetta. Sen makeus tulee glukoosista ja maltoosista.
Terveysvaikutukset.
Maissisiirapin on havaittu lisäävän verenpainetaudin riskiä.
Tutkimuksissa on havaittu, että paikoissa, joissa nautitaan eniten maissisiirappia sisältäviä virvoitusjuomia, leivonnaisia, makeisia, sokeroituja maitotuotteita ja muroja, esiintyy tavallista enemmän ylipainoa ja aineenvaihduntasairauksia.
Glukoosisiirapilla makeutetut elintarvikkeet aiheuttavat enemmän verensokerin heilahteluita kuin tavallisella sakkaroosilla makeutetut.
Sakkaridit

Sakkaridit, eli sokerit jaotellaan seuraaviin:
Sokerit ovat hiilihydraatteja. Ravitsemustieteessä hiilihydraatit jaetaan sokereihin, tärkkelykseen ja ravintokuituun.
Pituusleikkaus

Pituusleikkaus on paperinvalmistuksen jälkikäsittelyvaihe, jossa paperikoneesta tulevat suuret konerullat leikataan ja kelataan kapeammiksi ja pienemmiksi asiakasrulliksi "pituusleikkurilla". Asiakasrullien koon määrää kunkin paperintilaajan antamat tiedot siitä, minkä levyistä paperia ja minkä kokoisissa rullissa heidän painokoneessaan tai muussa paperinjalostusprosessissa (pakkauskone, kopiokone tms.) käytetään. Jos paperi toimitetaan arkkipainokonetta käyttävälle asiakkaalle, pituusleikkurilla oikeaan leveyteen leikattu paperi katkotaan vielä halutun mittaisiksi paperiarkeiksi arkituskoneessa.
Pituusleikkauksen yhteydessä poistetaan vialliset paperirainan osat ja jatketaan katkot niin että raina on yhtenäinen.
Yleisimmät pituusleikkurityypit ovat "kantotelaleikkuri" sekä "keskiörullain". Kantotelaleikkurissa asiakasrullat muodostuvat kahden kantotelan varaan, minkä ansiosta se soveltuu isojen ja raskaiden asiakasrullien tekoon. Asiakasrullia ei voida pyörittää niiden keskiöstä, koska ne ovat vieri vieressä. Keskiörullainta käytettäessä rullat muodostuvat leikkurin molemmin puolin sijaitseville asemille. Keskiörullain eliminoi ajettavan rullan oman painon vaikutuksen rullaukseen, ja sitä käytetään erityisesti superkalanteroidun paperin (SC) ja kevytpäällysteisen paperin (LWC) pituusleikkauksessa.
Pituusleikkauksen jälkeen rullat pakataan tai arkitetaan eli leikataan arkeiksi arkituskoneessa.
I, Robot (videopeli)

I, Robot on Atarin julkaisema räiskintäpeli, joka on julkaistu vuonna kolikkopelinä.
Pelin on kehittänyt Dave Theurer vuonna 1983. Pelistä rakennettiin 750-1 500 kappaletta. 
Peli on ensimmäisiä kolikkopelejä, jossa käytettiin tasavarjostettuja polygoneja kolmiulotteisen grafiikan esittämiseen. Pelissä oli varsinaisen pelin lisäksi toiminto (nimeltään Doodle City), jossa pystyi piirtämään yksinkertaisilla polygonimuodoilla.
Ivan Betskoi

Ivan Ivanovitš Betskoi (; 3. helmikuuta 1704 Tukholma, Ruotsi – 31. elokuuta 1795 Pietari) oli venäläinen hovimies, joka johti Venäjän koulutusjärjestelmän uudistamista keisarinna Katariina Suuren valtakauden alkuvuosina ja toimi Pietarin taideakatemian johtajana vuosina 1764–1794.
Suku ja koulutus.
Betskoi oli ruhtinas ja sotamarsalkka Ivan Trubetskoin avioton poika, joka syntyi Trubetskoin ollessa sotavankeudessa Ruotsissa suuren Pohjan sodan aikana. Hänen äitinsä oli ruotsalainen aatelisnainen. Aviottoman syntyperänsä vuoksi Betskoi sai sukunimekseen vain osan isänsä nimestä. Betskoi vietti pääosan nuoruudestaan ulkomailla. Hän kävi kadettikoulun Kööpenhaminassa ja palveli jonkin aikaa Tanskan ratsuväessä, mutta jätti palveluksen loukkaannuttuaan ratsastusonnettomuudessa. 
Virkaura.
Betskoi tuli vuonna 1729 Venäjän ulkoministeriön palvelukseen. Hän sai kielitaitonsa ansiosta paljon ulkomaankomennuksia ja toimi muun muassa Venäjän Pariisin-lähettilään sihteerinä. Hän oli suosiossa keisarinna Elisabetin vallan alkuvuosina, mutta siirtyi vuonna 1747 viidentoista vuoden ajaksi asumaan Ranskaan. Palattuaan Venäjälle Betskoi oli vuosina 1762–1779 Katariina Suuren yksityissihteerinä. Hän sai 1766 todellisen salaneuvoksen arvonimen.
Toiminta koulutuksen kehittäjänä.
Betskoi pyrki kehittämään Venäjän koululaitosta yleisen sivistystason nostamiseksi. Keisarinnalle vuonna 1763 esittämässään muistiossa hän ehdotti molemmille sukupuolille suunnatun laajan sisäoppilaitoksiin perustuvan opetusjärjestelmän perustamista ”uuden ihmisrodun” luomiseksi kasvatuksen avulla. Valistukseen uskonut Betskoi vastusti myös lasten ruumiillista kuritusta kouluissa. Hänen aloitteestaan perustettiin vuonna 1764 aatelisneidoille tarkoitettu Smolnan instituutti sekä monia muita oppilaitoksia. 
Vuonna 1764 Betskoista tuli Pietarin taideakatemian järjestyksessä toinen presidentti Ivan Šuvalovin jälkeen. Heti astuttuaan tehtäväänsä hän laati taideakatemialle sen ensimmäisen ohjesäännön ja perusti akatemiaan kasvattiosaston, johon otettiin viisi- ja kuusivuotiaita poikia 15 vuoden koulutusta varten. Hän pyrki lisäämään yleissivistävien aineiden opetusta taideakatemiassa. Betskoi perusti myös löytölastenkodit Moskovaan vuonna 1764 ja Pietariin vuonna 1770. Myöhempinä vuosinaan hän sokeutui ja menetti vaikutusvaltansa Katariina Suureen. Hän oli silti taideakatemian presidenttinä vuoteen 1794.
Betskoita on joskus kirjallisuudessa väitetty huhujen perusteella Katariina Suuren oikeaksi isäksi, koska hänellä oli Pariisissa oleskellessaan läheiset suhteet tämän äitiin, ruhtinatar Johanna Elisabetiin.
Leivinpyörä

Leivinpyörä eli taikinapyörä on kädensijaan akseloitu harkkoreunainen metallikiekko, jolla leikataan kaulitusta leivintaikinasta halutun kokoisia ja muotoisia paloja yksittäisiksi leivonnaisiksi. Yksinkertaisin tapa on leikata kaulittu taikinalevy ruuduiksi tai suikaleiksi läpi taikinalevyn kulkevin suorin vedoin, mutta leivinpyörällä on mahdollista leikata monimutkaisiakin kuvioita joko vapaalla kädellä tai esimerkiksi pahvista leikattua kaavaa vasten. Leivinpyörää käytetään muun muassa perinteisten tähdenmuotoisten joulutorttujen aihioiden leikkaamiseen voitaikinasta.
Leivinpyörän kaltainen keittiöväline on suorareunaisella, teräväksi hiotulla pyörällä varustettu pizzaleikkuri.
FS Agosta (S620)

Agosta (runkonumero S620) oli Ranskan laivaston Agosta-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1. marraskuuta 1972. Se laskettiin vesille 19. lokakuuta 1974 ja valmistui 28. heinäkuuta 1977.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1997.
Juupajärvi (Harjavalta)

Juupajärvi on Satakunnassa Harjavallassa ja Ulvilassa sijaitseva järvi.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 23,6 hehtaaria, ja sen pituus on 1,2 kilometriä ja leveys 300 metriä. Se on muodostunut alavalle Kotasaarensuolle ja idässä sitä reunustaa matala harjanne. Järvessä ei ole saaria. Järven rantaviiva on 2,9 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Koillisranta on pitkää loivaa mäkeä, mutta lounaisranta tasaista ja ojitettua metsäsuota. Ojat on johdettu suoraan järveen. Järven ympäröivää suota on osittain raivattu peltomaaksi. Kaksi maatilaa sijaitsee järven itärannalla, mutta rannoilla ei ole vapa-ajan asutusta. Harjavallan ja Ulvilan välinen kuntaraja seuraa järven itärantaa niin, että pieniä osia järvestä jää Ulvilan puolelle.
Luonto.
Järvi on umpeen ruohottunut ja matala, mikä viittaa voimakkaaseen rehevöitymiseen. Vesilinnuilla ei riitä tilaa uimiseen, mikä rajoittaa niiden lajimääriä, vaikka ravintoa on runsaasti tarjolla. Muuttolinnut suosivat järveä levähdyspaikkanaan ja täällä levähtää muun muassa joutsenia, kurkia, metsähanhia, sekä kahlaajia ja vesilintuja.
Vesistösuhteita.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Harjunpäänjoen valuma-alueella (35.14), johon Juupajoen valuma-alue (35.147) kuuluu. Järven luusua sijaitsee järven luoteisrannalla, josta saa alkunsa 4,7 kilometriä pitkä Juupajoki, joka yhtyy Harjunpäänjokeen. Järven vedenpinnan korkeus on 29,8 metriä ja Juupajoella noin 27 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta noin neljä metriä.
Historiaa.
Daniel Ekmanin kartoista vuodelta 1731 on kuvattu Varekselan heinäniittyjä Pitkäjärven ja Juupajärven maastoissa. Aidatuille metsäniityille ja koko Juupaojan pituudelta raivatuille niityille johti Kokemäenjoelta polku. Seutua ei tuolloin viljelty, mutta siellä kasvatettiin heinää karjaa varten. Juupajärven nimi kirjoitettiin tuolloin "Juvajerwfi". Maaherra oli antanut vuonna 1824 vuoden 1818 anomukselle päätökset, joiden nojalla järvi olisi voinut kuivata. Työ keskeytyi tai sitä ei saatettu loppuun. Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järvi vaikuttaa olevan aavistuksen verran pitempi kuin nykypäivänä, mutta mitään suurta eroa ei näy. Senaatin kartastossa, jota valmistettiin vuosina 1870–1907, järven nimi kirjoitettiin ”Ljupa jarvi” (). Kartassa järven kaakkoispuolella oli peltomaata, mutta järven kaakkoispuolella on laajoja niittyjä samoin kuin Juupajoen varsilla järven alajuoksulla.
Katinhäntä (Harjavalta)

Katinhäntä on Satakunnassa Harjavallan Pitkäjärvellä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 20,5 hehtaaria, ja sen pituus on 910 metriä ja leveys 290 metriä. Se on muodostunut Pitkäjärvestä erilleen kuroutuneena matalien mäkien taakse. Järvien välissä on lisäksi laaja kosteikkoalue, jonka läpi on ruopattu kasvillisuudesta vapaa kanava. Järvessä ei ole saaria. Järven rantaviiva on 2,2 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Koillisranta päättyy metsä- ja avosuohon. Luusuan yli kulkee Pitkäjärven ja Harjavallan Pirilän yhdistävä kylätie, joka liittyy Leineperin johtavalle tielle. Järven pohjoispuolella on pari maatilaa ja peltopalstoja, mutta rannoille ei ole rakennettu loma-asutusta.
Luonto.
Järvi on umpeen ruohottunut ja matala, mikä viittaa voimakkaaseen rehevöitymiseen. Vesilinnuilla ei riitä tilaa uimiseen, mikä rajoittaa niiden lajimääriä, vaikka ravintoa on runsaasti tarjolla. Muuttolinnut suosivat järveä levähdyspaikkanaan ja täällä levähtää muun muassa joutsenia, kurkia, metsähanhia, sekä kahlaajia ja muita vesilintuja.
Vesistösuhteita.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Harjunpäänjoen valuma-alueella (35.14), johon Juupajoen valuma-alue (35.147) kuuluu. Järven luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkunsa 900 metriä pitkä laskuoja Pitkäjärveen. Järven vedenpinnan korkeus on noin 30 metriä mpy. ja Pitkäjärvellä sama, joten laskuojalle ei kerry pudotusta.
Historia.
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järvi oli niin pitkä kuin Pitkäjärvi ja Katinhäntä yhteensä. Laskuoja lähti kartan mukaan keskeltä. Silloinen Korven torppa sijaitsee nykyisen Järvikorven tilan kohdalla hieman etelämpänä kuin Karhusaari. 1800-luvulla järvessä oli samassa kohdassa pitkänomainen saari. Senaatin kartastossa, jota valmistettiin vuosina 1870–1907, on Katinhäntä piirretty luhtamaiseksi kosteikoksi, jonka laskuoja on johdettu Pitkäjärven puolelle. Järvenlaskussa kävi niin, että järvi katkesi ensin kahdeksi järvialtaaksi, jotka menettivät vuosikymmenissä järvimäiset piirteensä.
Torkkupeitto

Torkkupeitto tai lepopeite on sohvalla tai sijatun vuoteen päiväpeitteen päällä otettavia päiväunia varten tarkoitettu pienehkö ja kevyt peite, joka on tarpeen tullen helposti otettavissa esiin. Aiemmin torkkupeittoina käytettiin myös villasta tehtyjä isoja, hapsureunaisia hartiahuiveja.
Torkkupeitot ovat kooltaan noin 120 × 150 cm. Halvemmissa torkkupeitoissa käytetään villan sijasta materiaalina akryyliä. Torkkupeitto on myös suosittu neulomalla itse tehtävä käsityö.
Torkkupeiton kaltainen tekstiili on myös autossa tai muualla kodin ulkopuolella käytettävä "matkahuopa".
Vuonna 2010 kansanedustajien työhuoneisiin Eduskuntataloon hankitut torkkupeitteet herättivät kohua, kun ne maksoivat yli sata euroa kappale ja ne hankittiin ilman kilpailutusta.
Reima Nikkinen

Reima Vesa Aleksanteri Nikkinen (16. elokuuta 1944 Helsinki – 10. syyskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen flamencotanssija ja romaniaktivisti. Hän oli flamencotanssin uranuurtaja Suomessa, tanssi flamencoa, teki koreografioita ja myös opetti.
Nikkinen opiskeli tanssia muun muassa Airi Säilän balettikoulussa ja Into Lätin johdolla. Hän opiskeli myös Espanjassa 1960-luvulla ja Suomen kansallisoopperan baletissa. Vuonna 1986 Nikkinen hyväksyttiin Suomen Tanssitaiteilijain Liiton jäseneksi. Aktiivisen esiintymisen hän lopetti 2000-luvun taitteessa, mutta hän jatkoi tanssin parissa koreografina. Vuonna 2006 Nikkiselle myönnettiin taiteilijaeläke, ja vuonna 2008 hänet nimettiin Suomen Flamencoyhdistyksen kunniajäseneksi.
Tanssin lisäksi Nikkinen opiskeli kuvataidetta Vapaassa taidekoulussa ja piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä helsinkiläisessä Galleria Pinxissä vuonna 1968. Hän myös käsikirjoitti televisiosarjoja. Vuonna 1971 Nikkinen osallistui Mustalaiskulttuurin keskuksen ja sen yhteydessä toimivan Mustalaisteatterin perustamiseen. Niiden toiminta jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi.
Vuonna 1967 Nikkinen oli perustamassa Suomen mustalaisyhdistystä. Hän toimi yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1969–1975. Vuosina 1987–1992 Nikkinen oli mukana Mustalaisasiain neuvottelukunnassa.
Reima Nikkisen isä on Ferdinand Nikkinen.
Salaliittoteoriat Jesse Venturan johdolla

Salaliittoteoriat Jesse Venturan johdolla on salaliittoteorioita käsittelevä yhdysvaltalainen dokumenttisarja, jossa entinen kuvernööri ja show-painija Jesse Ventura tutkii salaliittoteorioita.
Suomessa "Salaliittoteoriat Jesse Venturan johdolla" esitettiin ensin Jim-kanavalla, mutta on kuulunut uusintoina Nelonen-kanavan ohjelmistoon.
Salaliittoteoriat.
Jesse Venturan käsittelemiä salaliitto-aiheita ovat olleet esimerkiksi Bilderberg-ryhmä, pankkien korruptiovalta, FEMA-keskitysleirit, salainen Area 51 (Alue 51), mielenohjailu, (World Trade Center) WTC-iskut, Plum Island-saaren salaiset kokeet, ilmaston lämpeneminen, lentokone-isku Pentagoniin 11. syyskuuta 2001, vesisalaliitto, David Icken salaliittoteoria maailmaa hallitsevasta muodonmuuttaja-eliitistä, John F. Kennedyn salamurha, HAARP-sääkone ja Meksikonlahden öljyonnettomuus.
Collatia

Collatia oli antiikinaikainen kaupunki Latiumissa, noin 15 kilometriä Roomasta itään, Anienejoen ja Gabiin kaupungin välimaastossa. Sekä Vergiliuksen että Dionysioksen mukaan se oli latinalaisen Alba Longan perustama siirtokunta. Siksi on outoa, että Livius kirjoittaa sen kuuluneen alun perin sabiineille.
Tarquinius Priscuksen valtakaudella Collatia menetti itsenäisen asemansa sabiinien antauduttua roomalaisille 13. syyskuuta 585 eaa. Tarquinius perusti kaupunkiin varuskunnan ja nimitti sen kuvernööriksi veljenpoikansa Egeriuksen, joka muutti sukunimensä muotoon Collatinus nimityksen jälkeen. Myös Egeriuksen poika Tarquinius Collatinus asui Collatiassa vaimonsa Lucretian kanssa. Liviuksen mukaan kuninkaan pojan häpäistyä Lucretian kunnian kaupungista alkoi kansannousu, joka johti Rooman viimeisen etruskikuninkaan syrjäyttämiseen ja tasavallan perustamiseen 509 eaa.
Pian tämän jälkeen Collatia alkoi ilmeisesti menettää merkitystään. Ciceron elinaikana (106 eaa. – 43 eaa.) se oli enää vähäpätöinen kaupunki, jonka talot olivat jo pahoin rapistuneita. Strabonin "Geografian" (noin 7 eaa. – 23 jaa.) mukaan se oli pieni kylä, ja Pliniuksen "Naturalis historiassa" (77 jaa.) se nimetään yhdeksi Latiumin kadonneista kaupungeista. Tämän jälkeen Collatiaa ei enää mainita historian kirjoituksissa, mutta tieto kaupungin olemassaolosta on säilynyt kaupunkiin johtaneen Via Collatinan nimessä.
Collatian tarkkaa sijaintia ei ole koskaan pystytty varmuudella osoittamaan. Uskottavimpana vaihtoehtona on pidetty Anienejoen etelärannalla kohoavaa yksinäistä kukkulaa, jonka laelle rakennettiin keskiajalla Castello di Lunghezzan linnoitus. Vuodesta 2009 lähtien tehdyissä arkeologisissa kaivauksissa on kuitenkin löydetty viitteitä siitä, että Collatia olisi sijainnut Rooman esikaupunkialueella, nykyisellä La Rustican asuinalueella.
OF-40

OF-40 on italialaisten OTO Melaran ja Fiatin yksinomaan vientimarkkinoille suuntaama 1970-luvulla suunniteltu taistelupanssarivaunu. Vaunu on käytössä Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa.
Suunnittelu.
Vaunun suunnittelu alkoi vuonna 1977. Oto Malera oli vastuussa vaunun yleispiirteistä, kun taas Fiat suunnitteli sen voimanlähteen. OF-40 tuleekin näiden kahden yhtiön alkukirjaimista, kun taas 40 viittaa sen painoon tonneissa. Ulkonäöltään OF-40 muistuttaa saksalaista Leopard 1A4 -vaunua ja siinä käytetäänkin joitakin samoja osia Leopardin kanssa. Vaunun ensimmäinen prototyyppi valmistui vuonna 1980. Yhdistyneet arabiemiirikunnat tilasi 18 OF-40-vaunua mallia Mk 1 vuonna 1981. Sittemmin maa osti vielä toiset 18 vaunua mallia Mk 2 ja kolme hinausvaunua. Maa myös päivitti vanhemmat Mk 1 -vaununsa Mk 2 -versioiksi. Vaunua testattiin Thaimaassa ja Egyptissä, ja sitä myös tarjottiin tuotettavaksi Espanjalle ja Kreikalle. Yhdistyneet arabiemiirikunnat jäi kuitenkin lopulta vaunun ainoaksi ostajaksi ja vaunun markkinointi on loppunut.
Piirteet.
Rakenteellisesti vaunu on jaettu kolmeen osaan. Ajaja on vaunun etuosassa, komentaja, ampuja ja lataaja keskellä ja moottori takana. Vaunun pääaseena toimii Oto Maleran suunnittelema 105 mm:n rihlattu panssarivaunukanuuna. Vaunuun mahtuu 57 ammusta, joista 15 on tykkitornissa valmiina käytettäviksi ja 42 ajajan vasemmalla puolella. Vaunussa on myös 7,62 mm:n tai 12,7 mm:n koaksiaalinen konekivääri, sekä toinen samanlainen tykkitornin katolla ilmatojuntaa varten. Tornin ulkopuolella on neljä savunheitintä. Vaunun voimanlähteenä toimii 10-sylinterinen MTU-monipolttoainemoottori, joka tuottaa 830 hevosvoimaa. Kaksi tuhannen litran polttoainesäiliötä on sijoitettu moottoritilan molemmille puolille.
Risto Lemström

Risto Ilmari Laevuo, sukunimi ennen vuotta 1966 "Lemström" (1. heinäkuuta 1936 Turku – 11. huhtikuuta 2020 Loppi) oli suomalainen lastenkirjailija.
Laevuo kävi kolme luokkaa oppikoulua. Hän toimi vuodesta 1955 liikkeenharjoittajana. Laevuon vanhemmat olivat edustaja Erik Johan Lemström ja Elly Johanna (o.s. Heinonen). Puoliso oli Ritva Emilia Schultz vuodesta 1962.
Teoksia.
Nimellä "Risto Lemström":
Haukijärvi (Ulvila)

Haukijärvi on Satakunnassa Ulvilassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen "Kaasmarkun alueeseen". Ulvilassa on toinenkin Haukijärvi.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 3,4 hehtaaria ja sen pituus on 300 metriä ja leveys 100 metriä. Järven luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkunsa 4,3 kilometriä pitkä "Haukioja", joka laskee Harjunpäänjokeen "Rankhuhdassa".
Järven rantaviiva on kilometrin pituinen ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsä- ja suomaastoa. Ranta on rakentamaton eikä sinne johda tietä.
Historiaa.
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimenä oli "Haukjärvi". Kartassa järvi vaikuttaa pitemmältä, mikä viittaa osittaiseen järvenlaskuun. Tätä puoltaa nykyisen kartan viereinen suo, jonka paikalle on Kalmbergin karttaan merkitty järvi. Fransinoja saattaa olla näiltä ajoilta peräisin.
Pavel Tšistjakov

Pavel Petrovitš Tšistjakov (; 5. heinäkuuta 1832 Prudy, Tverin kuvernementti – 11. marraskuuta 1919 Detskoje Selo) oli venäläinen taidemaalari ja useiden muiden tunnettujen taidemaalarien opettaja.
Tšistjakov syntyi talonpoikaisperheeseen Tverin kuvernementissa. Hän opetteli nuorena piirtämään, valmistui hyvin arvosanoin koulusta ja pääsi vuonna 1849 oppilaaksi Pietarin taideakatemiaan. Tšistjakovin läpimurto oli vuonna 1861 taideakatemian lopputyöksi valmiin aiheen pohjalta tehty keskiajalle sijoittuva historiamaalaus "Suuriruhtinatar Sofia Vitovtovna Vasili Sokean häissä", jossa hän näki paljon vaivaa luodakseen yksityiskohdista autenttisia ja henkilöistä uskottavia. Taideakatemia hankki maalauksen ja lähetti sen vuoden 1862 Lontoon maailmannäyttelyyn. Tšistjakov sai yhtenä kolmesta taiteilijasta kultamitalin ja oikeuden kuuden vuoden opintomatkaan ulkomaille. Hän opiskeli Roomassa ja vietti useita vuosia Italiassa, jossa hän maalasi maisemia ja henkilökuvia tavallisista ihmisistä. Palattuaan Venäjälle Tšistjakov toimi vuodesta 1872 Pietarin taideakatemian opettajana. Hän keskittyi enemmän opetustyöhönsä kuin maalaamiseen ja monet hänen maalauksistaan jäivät keskeneräisiksi. Lisäksi opiskeluvuosina alkanut toistuva sairastelu teki hänen maalaustyöstään katkonaista ja vaikeaa. Tšistjakov joutui etenevän kroonisen sairauden vuoksi vähitellen luopumaan kokonaan maalaamisesta elämänsä viimeisen neljänkymmenen vuoden ajaksi.
Tšistjakovia pidettiin koko taideakatemian parhaana opettajana ja suurena pedagogina. Hän halusi tarjota opetusta mahdollisimman monelle halukkaalle ja pyrkiä harjaannuttamaan oppilaissaan itsenäistä ”taiteilijan silmää” sekä kehittämään kunkin yksilöllisiä vahvuuksia pelkän tiukan ohjauksen tai valmiiden teosten kopioimisen sijaan. Samaan aikaan hän painotti kuitenkin myös teknisen osaamisen ja teoreettisen tiedon merkitystä maalaustaiteelle. Tšistjakov kirjoitti myös viisiosaisen opaskirjan maalaustaiteesta ja sen opettamisesta. Tšistjakovin oppilaita olivat muun muassa Viktor Vasnetsov, Mihail Nesterov, Ilja Repin, Vasili Surikov, Vasili Polenov, Andrei Rjabuškin, Valentin Serov, Mihail Vrubel ja Eero Järnefelt.
André Antoine

André Antoine (31. tammikuuta 1858 Limoges, Ranska – 19. lokakuuta 1943 Le Pouliguen, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä, teatterinjohtaja, elokuvaohjaaja ja kriitikko.
Elämä.
André Antoine syntyi Limogesissa 1858. Hän pyrki nuorena opiskelemaan CNSAD-draama-akatemiaan. Hän ei päässyt kouluun, mutta päätyi teatterialalle harrastelijanäyttelijänä. Antoine omisti lähes koko vapaa-aikansa harrastajateatteriseurueelleen. Päivisin hän työskenteli Pariisin kaasulaitoksen konttoristina. Vuonna 1887 hän perusti "Théâtre Libre" -nimisen teatterin, jolle hän vuokrasi Montmartrelta 342-paikkaisen salin. Antoine rahoitti teatterin toiminnan aluksi omista säästöistään, mutta niiden vähetessä hän perusti keräystilin. Teatterin avattiin yleisölle 20. maaliskuuta 1887.
Antoine esitti teatterissa sekä aiemmin esittämättömiä tunnettujen kirjailijoiden näytelmiä ja uusien nuorten näytelmäkirjailijoiden teoksia. Katsojat pitivät aluksi monia esityksiä järkyttävinä ja jopa loukkauksina Comédie-Françaisea kohtaan. Kahden tuotantokauden jälkeen teatteri joutui muuttamaan isompiin tiloihin Théâtre Menus Plaisirsiin. "Théâtre Libre" oli ensimmäinen pariisilainen teatteri, joka esitti muun muassa Henrik Ibsenin, August Strindbergin, Leo Tolstoin ja Gerhart Hauptmannin teoksia. Lisäksi sen ohjelmistossa oli nuorten ranskalaisten näytelmiäkirjailijoiden, kuten Eugène Brieux’n, Maurice Donnayn ja Henri Bataillen, näytelmiä. "Théâtre Libressä" esitettiin vuonna 1890 Ibsenin "Kummittelijoita", jossa Antoine näytteli Osvaldia, ja sen jälkeen muun muassa Ibsenin "Villisorsan" ja Strinbergin "Neiti Julien".
Teatterihanke osoittautui kuitenkin kalliiksi, ja monet seurueen jäsenistä hakeutuivat hiljalleen paremmin palkattuihin teatterihin. Velat kasvoivat lopulta yli 100 000 frangiin. Konkurssi pakotti vuonna 1894 Antoinen sulkemaan teatterinsa. Hän avasi sen kuitenkin uudelleen vuonna 1897 nimellä Théâtre Antoine. Hän sai vuonna 1906 paikan Théâtre de l'Odéonista ja tuotti siellä vuosien 1906–1914 aikana yli 360 näytelmää. Hänen tuottamiensa näytelmien joukossa oli muun muassa William Shakespearen, Carlo Goldonin, Jean Racinen, Pierre Corneillen ja Richard Brinsley Sheridanin teoksia.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Antoine toimi monien nuorten kirjailijoiden, kuten Georges Duhamelin ja Jules Romainsin, rohkaisijana. Lisäksi hän kirjoitti näytelmä- ja elokuva-arvosteluita. Hän on käsitellyt kirjoituksissaan neljännen seinän ajatusta.
Levajärvi

Levajärvi on Satakunnassa Ulvilan Kullaassa Levanpellon kylässä sijaitseva järvi.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 16,0 hehtaaria, ja sen pituus on 1,1 kilometriä ja leveys 340 metriä. Järvi sijaitsee tasaisella savimaalla, jonka alla kulkee hiekanotosta päätellen matala harjujakso. Harju muodostaa veteen kaksi niemeä järven vastakkaisille rannoille ja aikaan saa järvelle kaksi avovesiallasta. Järvi on hyvin matala ja siksi vesikasvillisuuden valtaama. Järven rantaviiva on 2,6 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin hiekka- ja savipitoista maata. Järven koillisranta rajautuu metsään. Rannan läheisyydessä on kolme maatilaa, mutta ei vapaa-ajan asuntoja. Tiloille tulee tiet Kokemäen ja Kullaan väliseltä yhdystieltä 2460.
Levajärvi on varsin matala ja umpeenkasvanut vesistö. Järven yleisilme on muuttunut voimakkaasti 1950-luvun ajoista, jolloin järven pintaa laskettiin 20–30 senttimetriä. Suurimman muutoksen on aiheuttanut vuonna 1996 toteutettu Häyhtiönojan perkaus, jonka tavoite oli kuivattaa järven eteläpuoliset viljelysalueet paremmin. Kuivatus vaati syvempiä ojia, jolloin Häyhtiönoja jouduttiin kierrättämään ohi Levajärven, sillä järven pinta olisi ollut muuten ojan pintaa korkeammalla, mikä olisi johtanut järven nopeaan kuivumiseen. Järven valuma-alue on ollut 16,28 neliökilometriä vuosina 1996–2012, jolloin vesi virtasi järveen Häyhtiönojaa pitkin. Sen jälkeen, kun Häyhtiönoja ohitti järven, on se ollut enää 2,55 neliökilometriä.
Luonto.
Harjusta on otettu hiekkaa ja sen jäljiltä järven välittömässä läheisyydessä on useita hiekkakuoppia, joista seitsemässä on pysyvästi vettä. Järvi on hieman rehevöitynyt ja ruohottunut niillä rannoilla, jossa on myös umpeen kasvun myötä syntynyt vähän avosuota. Hiekkaharjun niemessä on lähde ja lintutorni. Kyläläiset käyvät hiekkakuopissa uimassa.
Vesistösuhteita.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Harjunpäänjoen valuma-alueella (35.14), johon Kullaan alue (35.142) kuuluu. Levajärven valuma-alue on ojajärjestelyiden takia vain 255 hehtaaria. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 2,1 kilometriä pitkä Levaoja, joka yhtyy Kullaanjokeen. Järveen laskee useita pelto- ja metsäojia. Pisin niistä on Häyhtiönmaanoja, joka virtaa järvelle kaakosta Häyhtiönmaan kylältä. Idästä laskeva oja on läheisen Keijärven laskuoja. Keijärven pohjoispuolelta on ohjattu Hämeensuon vedet Levajärveen Keijärven laskuojaa myöten. Järven vedenpinnan korkeus on 31,2 metriä ja Kullaanjoella yhtymäkohdassa on noin 28 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta noin 3 metriä.
Historiaa.
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven ympäristössä oli laaja suo, joka on kuivatettu pelloksi. Järven rantaviiva on muuttunut kovasti, joten kuivattamisen yhteydessä myös järven vedenpinnan korkeutta on laskettu. Tämä tapahtui vuoden 1927 jälkeen, kun kullaalainen Paavo Lähteenlahti ryhmineen haki lupaa laskea ja perata järven.
Phillip Sjøen

Phillip Sjøen (s. 24. joulukuuta 1995) on norjalainen mäkihyppääjä.
Sjøen edusti seuratasolla Bækkelaget SK:ta. Hän oli ikäluokkansa lupaavimmista mäkihyppääjistä. Hänellä on nuorten maailmanmestaruuskilpailuista joukkuemäen kultamitali vuodelta 2012 ja normaalimäen pronssi vuodelta 2015.
Paha polvivamma piti Sjøenin sivussa koko kauden 2012–2013.
Sjøen lopetti uransa mäkihyppääjänä vuonna 2016.
Lucius Tarquinius Collatinus

Lucius Tarquinius Collatinus oli toinen Rooman tasavallan ensimmäisistä konsuleista. Hän kuului kreikkalaislähtöiseen Tarquiniuksen sukuun. Hänen isänsä oli Egerius ja isoisänsä Arruns, kuningas Tarquinius Priscuksen veli. Collatinus asui Collatian kaupungissa, jonka kuvernööriksi hänen isänsä oli nimitetty Tarquinius Priscuksen vallattua kaupungin sabiineilta 585 eaa. Nimityksen myötä Egerius oli muuttanut perheensä sukunimen muotoon Collatinus.
Collatinus meni naimisiin Lucretian kanssa, jonka kuningas Tarquinius Superbuksen poika Sextus Tarquinius häpeällisesti raiskasi 509 eaa. Murheen murtama Lucretia teki itsemurhan mutta vannotti sitä ennen isäänsä ja aviomiestään kostamaan puolestaan. Junius Brutuksen johdolla miehet nostivat kansan kapinaan ja syrjäyttivät itsevaltaisen kuninkaan. Tämän jälkeen Rooman tasavalta perustettiin ja Collatinus ja Brutus valittiin sen ensimmäisiksi konsuleiksi. Rooman kansa kuitenkin vihasi Tarquiniuksen sukua niin syvästi, että Collatinus joutui eroamaan konsulin virasta ja viettämään lopun elämäänsä Laviniumin kaupungissa. Hänen tilalleen valittiin uudeksi konsuliksi Valerius Publicola.
Jim Neilson

James Anthony ”Chief” Neilson (28. marraskuuta 1940 – 6. marraskuuta 2020) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajaurallaan New York Rangersissa, California Golden Sealsissa, Cleveland Baronsissa ja Edmonton Oilersissa. Taustaltaan hän kuului Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoihin.
NHL-urallaan Neilson pelasi 1 023 ottelua, joissa hän teki 69 maalia ja saavutti 299 syöttöpistettä. Kaudesta 1962–1963 kauteen 1977–1978 asti Neilson pelasi NHL:ssä ennen kuin päätti uransa WHA:ssa kauden 1978–1979 päätteeksi. 
Vuonna 2009 Neilson sijoitettiin New York Rangersin kaikkien aikojen 42:nneksi parhaaksi pelaajaksi John Wiley &amp; Sonsin kirjassa "100 Ranger Greats".
Pompejin viimeinen päivä

Pompejin viimeinen päivä on venäläisen taidemaalarin Karl Brjullovin vuosina 1830–1833 maalaama suuri historiamaalaus, joka esittää roomalaisen Pompejin kaupungin tuhoutumista Vesuvius-tulivuoren purkauksessa vuonna 79. Teos herätti valmistuessaan paljon huomiota. Se on Brjullovin tunnetuin työ.
Antiikin historiasta kiinnostunut Brjullov oli matkustanut 1820-luvulla Italiaan venäläisen Taiteilijain kannustamisyhdistyksen varoilla ja asettunut työskentelemään Roomaan. Pompejin kaupungista hänet sai kiinnostumaan hänen veljensä Aleksandr Brjullov, joka oli jo aiemmin viettänyt siellä paljon aikaa maalaten kuvia raunioista. "Pompejin viimeisen päivän" innoittajana toimi mahdollisesti Giovanni Pacinin säveltämä samanniminen ooppera. Brjullov valmisteli maalausta neljän vuoden ajan, vaikka maalasikin lopullisen version yhdessä kuukaudessa.
"Pompejin viimeinen päivä" edustaa romantiikan kaudelle tyypillistä dramatisointia, mutta Brjullov pyrki myös rekonstruoimaan todelliset tapahtumat silminnäkijäkuvauksen ja arkeologisten löytöjen pohjalta. Hän käytti lähteenään Plinius nuoremman kuvausta ihmisten käyttäytymisestä Vesuviuksen purkautumisen aikana. Osa maalauksen hahmoista, esimerkiksi oikean reunan nuoripari, on kuvattu samanlaisiin asentoihin kuin Pompejin tuhkan alta löydetyt ihmisten jäännökset. Brjullov hyödynsi jopa tietojaan fysiikasta kuvatessaan eri suuntiin sortuvia rakennuksia ja patsaita.
Plinius nuorempi on itse maalauksessa vanhaa naista eli omaa äitiään pystyyn auttava nuori mies. Maalauksessa on myös mukana kaksi iäkästä miestä, joista toinen kantaa kristinuskon ja toinen roomalaisten pakanallisen uskon symboleita. Brjullov antoi joillekin maalauksen hahmoista aikalaistensa tunnistettavat kasvot. Taiteilijan työvälineitä päänsä päällä kannatteleva mies esittää häntä itseään.
Teosta hallitsee kolme valopistettä. Värien käytössä näkyy selvästi italialaisen renessanssitaiteen vaikutus. Maalauksen korkeus on 456,5 ja leveys 651 senttimetriä. Se kuuluu nykyään Pietarin Venäläisen museon kokoelmiin.
Jonas Hector

Jonas Hector (s. 27. toukokuuta 1990 Saarbrücken) on saksalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen puolustaja. Hän edusti vuosina 2010–2023 1. FC Kölniä ja oli pitkään joukkueen kapteeni. Hän pelasi Bundesliigassa kahdeksana kautena yhteensä 228 ottelua ja Saksan A-maajoukkueessa 43 ottelua.
Seurajoukkueissa.
Hector pelasi Oberligan SV Auersmacherissa 34 ottelua, joissa teki yhdeksän maalia kaudella 2009–2010. Hän siirtyi Kölniin vapaalla siirrolla 2010. Hän pelasi vuonna 2023 päättyneellä urallaan Bundesliigassa 228 ottelua, joissa hän teki 12 ja syötti 21 maalia. 2. Bundesliigassa hän teki Kölnin joukkueessa 86 ottelussa kahdeksan maalia ja antoi kuusi maalisyöttöä. Eurooppa-liigassa hän pelasi yhden ottelun kaudella 2017–2018 ja Konferenssiliigassa neljä ottelua kaudella 2022–2023. Kölnin kakkosjoukkueessa hän pelasi Regionalligassa 63 ottelua, joissa hän viimeisteli viisi ja alusti 17 maalia.
Maajoukkueessa.
Debyyttinsä Saksan jalkapallomaajoukkueessa Hector teki marraskuussa 2014 EM-karsintaottelussa Gibraltaria vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Italiaa vastaan maaliskuussa 2016 sekä toisen ja kolmannen MM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan marraskuussa 2016. Hän pelasi Saksan kaikki kuusi ottelua alusta loppuun ja syötti yhden maalin EM-kilpailuissa 2016, kun Saksa ylsi välieriin. Maajoukkueen mukana hän voitti vuonna 2017 Maanosaliittojen cupin. Hän pelasi kaksi ottelua MM-kilpailuissa 2018. 
Hector pelasi 43 maaottelua, joissa hän teki kolme maalia ja oli avauskokoonpanossa 42 kertaa. Hän on pelasi kahdeksan MM- ja kahdeksan EM-karsintaottelua. Hänen viimeinen maaottelunsa oli marraskuussa 2019 EM-karsinnassa Pohjois-Irlantia vastaan. Hän ilmoitti kesällä 2020 jättävänsä maaottelutehtävät.
Viipurin postitalo

Viipurin postitalo sijaitsee kaupungin keskustassa Sovjetskaja Ulitsan (ent. Tuomiokirkonkatu) varrella. Arkkitehti Jacob Ahrenbergin suunnittelema rakennus valmistui Viipurin pääpostiksi vuonna 1914 ja se on edelleen alkuperäisessä käytössään.
Rakennuksen historiaa.
Viipurin vanha postitalo sijaitsi Katariinankadun alkupäässä 1700-luvun puolivälistä peräisin olleessa rakennuksessa, johon vuonna 1891 tehtiin muutostöitä kaupunginarkkitehti E. A. Kranckin johdolla. Uusi postitalo päätettiin 1910-luvun alussa rakentaa silloisten Katariinan- ja Possenkatujen (myöh. Linnan- ja Tuomiokirkonkadut) kulmaan vastapäätä vuonna 1893 valmistunutta Viipurin tuomiokirkkoa.
Postitalon kustannukset olivat noin 550 000 silloista markkaa, joka oli Suomen oloissa poikkeuksellisen suuri summa. Ruotsin historiallisesta arkkitehtuurista kiinnostunut Ahrenberg käytti rakennuksen esikuvana Tukholmassa sijaitsevaa Drottningholmin linnaa. Uusrenessanssityylistä postitaloa pidetäänkin yhtenä hänen merkittävimmistä töistään. Pääsisäänkäynti tuli Possenkadun puolelle ja toinen Katariinankadulle. Viipurin pääpostikonttorin lisäksi rakennuksessa oli Posti- ja Lennätinlaitoksen sekä Katariinankadun puolella toimineet Viipurin tie- ja vesirakennuspiirin tilat.
Muuta.
Suomen sisällissodan loppuvaiheessa huhtikuussa 1918 Viipurin postitalossa toimivat Suomen kansanvaltuuskunnan työasiain osasto ja punaisten postineuvosto. Vallatessaan Viipurin valkoiset teloittivat 29. huhtikuuta talon sisäpihalla kuusi postineuvoston jäsentä. Heidän joukossaan olivat runoilijana tunnettu Kössi Ahmala sekä Theodor Alexejeff ja Juho Valo.
Timothy Chandler

Timothy Chandler (s. 29. maaliskuuta 1990 Frankfurt am Main, Länsi-Saksa) on saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea puolustaja. Hän on edustanut vuodesta 2014 lähtien Bundesliigassa pelaavaa Eintracht Frankfurtia, joka on myös hänen kasvattajaseuransa.
Chandler on edustanut Bundesliigassa myös 1. FC Nürnbergiä.
Maajoukkueura.
Chandler teki debyyttinsä Yhdysvaltain maajoukkueessa maaliskuussa 2011. Hänen isänsä on yhdysvaltalainen sotilas, joka palveli Saksassa. Pojan vanhemmat erosivat kuitenkin pian hänen syntymänsä jälkeen, ja Chandler eli äitinsä luona Frankfurtissa.
Chandler oli mukana Yhdysvaltain joukkueessa vuoden 2014 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa, muttei pelannut minuuttiakaan lopputurnauksessa oikean pakin roolin kuuluttua Fabian Johnsonille ja tämän loukkaannuttua DeAndre Yedlinille.
Chandler on pelannut yhteensä 29 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. MM-kilpailuissa 2014 hän oli mukana vaihtopelaajana.
Markkalan rautatieasema

 
Markkalan rautatieasema (lyh.Mrk) on rautatieliikennepaikka Suonenjoen Markkalassa rataosuudella Kouvola-Iisalmi. Markkalan seisake avattiin vuonna 1933 samannimisen kylän liepeille. Vuonna 1955 seisaketta siirrettiin noin puoli kilometriä pohjoisemmaksi, ja seisakkeesta tuli miehitetty ja paikalle rakennettiin myös sivuraiteet junakohtauksia varten. Henkilöliikenne lopetettiin vuonna 1988, mutta liikennepaikalla on edelleen sivuraiteet. Vanha asemarakennus on purettu ja paikalle on rakennettu tiilinen asetinlaiterakennus.
Pertti Tuomala

Pertti Kalevi Tuomala (24. elokuuta 1931 Iitti – 5. kesäkuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos. Hän toimi Keskusosuusliike Hankkijan ja sen seuraajan Novera Oy:n pääjohtajana. 
Tuomalan vanhemmat olivat maanviljelijä Toivo Tuomala ja Hilja Ahola. Hän valmistui ekonomiksi 1956, kauppatieteen kandidaatiksi 1964 ja maisteriksi 1966. Osuuspankkien Keskuspankin OKOn osastopäälliköksi Tuomala tuli 1956 ja johtokunnan sihteeriksi 1965. OKOn varatoimitusjohtajana hän työskenteli 1967–1970 ja sen jälkeen Teollistamisrahaston toimitusjohtajana 1970–1985. Hankkijan pääjohtaja Tuomalasta tuli 1986 Jorma Järven jälkeen, jolloin Hankkija oli jo suurissa taloudellisissa vaikeuksissa. Tuomala saneerasi Hankkijaa ja siirsi maataloustavarakaupan erilliseen yhtiöön, josta 1988 tuli SOK:n kanssa yhteinen maatalous- ja konekauppa. Vuonna 1990 Keskusosuusliike Hankkija yhtiöitettiin Novera Oy:ksi, ja se siirtyi Tuomalan johdolla yhä enemmän rakennustoimintaan, muun muassa yrityskauppojen avulla. Lama-aikana toteutetut toimet osoittautuivat kuitenkin epäonnistuneiksi, 1990 vuorineuvoksen arvon saanut Tuomala joutui eroamaan maaliskuussa 1992, ja heinäkuussa 1992 Novera Oy ajautui konkurssiin.
Tuomalan ensimmäinen puoliso vuodesta 1956 (ero) oli Anja Näsäkkälä ja toinen vuodesta on 1989 Mariitta Meurman.
Oiva Turunen

Oiva Antero Turunen (19. marraskuuta 1910 Ilomantsi – 23. syyskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja Turo Oy:n perustajia ja yhtiön pitkäaikainen toimitusjohtaja 1938–1962. 
Turusen vanhemmat olivat kauppias Antti Turunen ja Hanna Vappu Tahvanainen. Hän kävi kauppakoulun Joensuussa 1928 ja pääsi vain 17-vuotiaana Lassila &amp; Tikanojan myyntimieheksi, ensin Helsingissä ja sitten koko Lounais-Suomessa. 1936 hänestä tuli Birger Hallmanin tukkuliikkeen vaatetustehtaan johtaja Kuopiossa ja 1938 hän perusti Veikko Räsäsen ja Veijo Taskisen kanssa Turo Oy:n. Toimitusjohtajan työnsä ohella Turunen toimi silti myös yhtiönsä myyntiedustajana. Talvisodassa Turunen palveli komppanianpäällikkönä Kollaalla, mutta jatkosodan aikana hän johti välillä yritystään ja samalla opiskeli. Ylioppilaaksi Turunen valmistui 1944 ja ekonomiksi 1947. Sota-ajan jälkeen Turo Oy kasvoi niin, että 1950 sen tuotanto oli nelinkertaistunut sotia edeltävään aikaan verrattuna, ja Korean sota lisäsi yhä Turon pukineiden kysyntää 1950-luvulla. 1960-luvun alussa tehtiin tärkeä päätös miesten pukujen valmistamisesta. Vuotta ennen Turusen eläköitymistä eli 1961 Turon liikevaihto oli lähes 2 miljardia tuolloista markkaa ja yhtiössä oli yli 500 työntekijää. Vuonna 1962 teollisuusneuvoksen arvon saanut Turunen jatkoi yhtiön johtokunnan päätoimisena puheenjohtajana. Hän oli myös toisen kauden Kokoomuksen kansanedustajana 1962–1966, ensimmäinen kausi oli ollut 1948–1951. Turunen toimi lisäksi Kuopion kaupunginvaltuutettuna sekä useiden eri yhtiöiden johtokunnissa. 
Turusen puoliso vuodesta 1934 oli Kerttu Lammervuo (1911–1993).
Vivint

Vivint Smart Home on yhdysvaltalainen yritys, joka on erikoistunut kodin turvalaitteisiin, automaatioon ja energianhallintaan. Yhtiö kuuluu nykyään NRG Energy -nimiseen yhtiöön, joka osti Vivintin vuonna 2022 2,8 miljardilla dollarilla.
Vivintistä on eriytetty Vivint Solar -niminen yhtiö, joka oli itsenäinen pörssinoteerattu yhtiö. Vivint Solar kuuluu nykyisin Sunrun-yhtiölle, joka osti sen vuonna 2020.
Keijärvi (Ulvila)

Keijärvi on Satakunnassa Ulvilan Levanpellossa sijaitseva järvi.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 9,2 hehtaaria, ja sen pituus on 530 metriä ja leveys 230 metriä. Se on autio metsäjärvi, jolla ei ole saaria. Järven rannat ovat alavaa metsämaata, joka on koillis- ja kaakkoisrannassa soistunutta metsämaata. Järven rantaviiva on 1,3 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Suurimmat suota ovat molemmat Hämeensuot, jotka sijaitsevat vastakkaisilla ilmansuunnilla. Järvelle pääsee metsätietä pitkin kävellen Levanpellon kylästä.
Vesistösuhteita.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Harjunpäänjoen valuma-alueella (35.14), johon Kullaan alue (35.142) kuuluu. Järven luusua sijaitsee järven luoteisrannalla, josta saa alkunsa 1,3 kilometriä pitkä metsän läpi mutkitteleva laskuoja. Metsäpuro on padottu muodostamaan lampareen ennen kuin se laskee Levajärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 44,5 metriä ja Levajärvellä 31,2 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 13,3 metriä.
Historiaa.
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimenä oli Kejujärvi.