Joulu

Joulu on vuosittainen juhla, jota vietetään joulukuun lopulla, talvipäivänseisauksen aikoihin. Kristityt ovat viettäneet joulua Jeesuksen syntymän muistoksi joulukuun 25. päivänä 300-luvulta alkaen. Sana "joulu" on peräisin pakanallisen keskitalven juhlan germaanisesta nimestä "yule". 
Joulussa on yhdistynyt kristillinen juhla, muinainen roomalainen saturnalia-juhla, Euroopan pohjoisten kansojen maatalousvuoden päättäjäisjuhla yule sekä Suomessa vanhaan vuodenvaihteeseen sijoittuva syysjuhla kekri. Jeesuksen syntymän ajankohdasta ei ole tietoa, mutta kristillinen kirkko on sijoittanut joulun talvipäivänseisauksen kohdalle. Kristillinen joulu syrjäytti sekä saturnalian että 25. joulukuuta olleen voittamattoman auringon päivän.
Joulupukin hahmo, joululahjat, joulumusiikki, joulukoristeet, jouluruoat ja ihmisten yhdessäolo ovat keskeinen osa joulua useissa joulua viettävissä kulttuureissa. Suomalaisia ja suomalaisten omaksumia jouluperinteitä ovat lisäksi esimerkiksi joulutontut, joulukuusi, joulusauna ja haudoilla käynti. Joulukirkko on jouluna järjestettävä jumalanpalvelus.
Suomessa joulunvietto painottuu jouluaattoon pikemminkin kuin varsinaiseen joulupäivään. Suomessa jouluaatto, joulupäivä ja toinen joulupäivä eli tapaninpäivä ovat virallisia vapaapäiviä, samoin joulunajan päättävä loppiainen 6. tammikuuta.
Nimen alkuperä.
Suomen kielen sanat "joulu" ja "juhla" ovat ruotsalaisia tai skandinaavisia lainasanoja. Sana "joulu" tulee alun perin ennen kristinuskoa vietetyn talvipäivänseisauksen juhlan muinaisgermaanisesta yule-nimestä. Suomen kielen sana "joulu" on rautakautinen lainasana muinaisskandinaavisista kielistä noin 500–650-luvuilta ja samaa perua kuin norjan, tanskan ja ruotsin kielen "jul" ja viron "jõulud". Muinaispohjoismainen sana joululle oli "jól", mikä on käytössä vielä islannissa. Joidenkin kielentutkijoiden mukaan se tarkoitti käännöstä tai uudelleensyntymistä. Alun perin sana "joulu" on tarkoittanut keskitalven pakanallista juhlaa, ja sen kanssa samaa kantaa on jo aiemmin germaanisista kielistä suomen kieleen tullut sana "juhla".
Englannin kielessä tavallisin joulua tarkoittava sana on "Christmas", joka tulee muinaisenglannin sanoista "Cristes Maesse" eli ”Kristuksen messu”. Sanaa käytettiin tiettävästi ensimmäisen kerran vuonna 1038. Sen harvinaisempana synonyymina on kuitenkin yhä käytössä myös sana "yule", joka on samaa alkuperää kuin suomen "joulu". Sillä tarkoitettiin alun perin esikristillistä juhlaa, jonka ajankohta vaihteli kuunkierron vuoksi joulukuun lopusta tammikuun alkuun. Sana esiintyy vielä joissakin jouluun liittyvissä perinteissä, kuten "yule log" (suom. jouluhalko) tai "yule goat" (suom. olkipukki). Saksaksi joulu on "Weihnachten", mikä tarkoittaa pyhiä öitä.
Katolinen kirkko käyttää joulusta latinalaista nimitystä "Dies Natalis Domini", joka tarkoittaa Herran syntymäpäivää. Siitä ovat peräisin italian sana "Natale", portugalin "Natal" ja espanjan "Navidad". Myös ranskan joulua tarkoittava sana "Noël" on mahdollisesti samaa alkuperää, joskin sen on myös arveltu johtuvan ”hyvää uutista” tarkoittavasta sanasta "novel".
Historia.
Sadonkorjuujuhlat ja keskitalven juhlat.
Monet kansat ovat viettäneet vuotuista juhlaa talvipäivänseisauksen aikoihin. Vanhana aikana vuoden kulkua rytmittivät valon vaihtelu sekä maatalouden kylvö- ja sadonkorjuuajat. Pimein keskitalvi oli tyypillisesti juhlan aikaa. Ennen nykyaikaisia kalentereita vuoden vaihtuminen saatettiin ajoittaa sadonkorjuun mukaan. Suomessa vanhaan vuodenvaihteeseen sijoittuva syysjuhla oli kekri. Itäisessä Suomessa kekri oli vuoden pääjuhla vielä 1900-luvun alussa. Joulu syrjäytti kekrin viimeistään yleisen oppivelvollisuuden astuttua voimaan 1920-luvulla, koska joulua vietettiin kouluissa mutta kekriä ei.
Muinaisten germaanien talvijuhla tunnetaan nykyisin sen englanninkielisellä nimityksellä "yule". Kristinuskon levitessä yule-juhla ja kristillinen joulu sulautuivat yhteen. 
Joulun ajankohta on muinaisen roomalaisen kalenterin talvipäivänseisauksen päivämäärä. Moni suomalainen jouluperinne kuten juhlarauha, lahjojen antaminen ja köyhille jakaminen ovat samoja kuin antiikin Rooman saturnalia-juhlassa. Saturnaliaa vietettiin 17.–23. joulukuuta. Kun saturnalia yhdistettiin talvipäivänseisauksen juhlaan, yhdeksän päivän mittainen juhlakausi huipentui 25. joulukuuta vietettävään auringonjumalan (Sol Invictus) uudelleensyntymäjuhlaan. Jeesuksen syntymäpäiväksi 25. joulukuuta otettiin vuonna 388.
Jeesuksen syntymäjuhla.
Nykyisin kolmasosa maailman väestöstä viettää joulua Jeesuksen syntymäjuhlana. Jeesuksen syntymän viettäminen 25. joulukuuta ei kuitenkaan perustu Raamattuun, vaan Rooman keisari Konstantinuksen aikana 300-luvulla aloitettuun käytäntöön. Raamatussa Jeesuksen syntymästä kerrotaan Matteuksen ja Luukkaan evankeliumeissa, mutta kummassakaan ei sanota, mihin aikaan vuodesta se tapahtui.
Tiettävästi ensimmäisenä Jeesuksen syntymän ajoitti joulukuun 25. päivään Hippolytos Roomalainen 200-luvulla. Hän oletti, että enkelin ilmestys Marialle oli tapahtunut kevätpäiväntasauksena, joka tuolloin oli 25. maaliskuuta, ja että Jeesus olisi syntynyt yhdeksän kuukautta myöhemmin. Samalla vuosisadalla hänen syntymäjuhlaansa alkoivat sanottuna päivänä viettää muun muassa Pohjois-Afrikan donatolaiset.
Yksinkertaisin selitys Jeesuksen syntymän ajoitukselle on, että 25. joulukuuta on roomalaisen juliaanisen kalenterin talvipäivänseisauksen alkuperäinen ajankohta. On myös esitetty, että juhlapäivä olisi sijoitettu kyseiseen ajankohtaan sen vuoksi, että samana päivänä oli ennestään vietetty Voittamattoman auringon eli Sol Invictuksen päivää. Toisen teorian mukaan asia olisi kuitenkin ollut päinvastoin: kristityt olisivat viettäneet sanottuna päivänä Jeesuksen syntymäjuhlaa jo ennen kuin keisari Aurelianus, mahdollisesti vastavetona kristityille, määräsi saman päivän Voittamattoman auringon päiväksi.
Jeesuksen syntymäjuhla sijoitettiin erilaisiin ajankohtiin eri puolilla valtakuntaa – jotkut viettivät sitä keväällä ja toiset syksyllä. Paavi Julius I:n sanotaan vakiinnuttaneen joulukuun 25. päivän Jeesuksen syntymäpäiväksi vuonna 345. Varhaisin tunnettu maininta joulun vietosta 25. joulukuuta on vuonna 354 laaditussa roomalaisessa kalenterissa. Jo aikaisemmin kristityt olivat viettäneet 6. tammikuuta "epifania"-juhlaa eli nykyistä loppiaista Jeesuksen kasteen muistopäivänä, minkä oli uskottu tapahtuneen hänen 30. syntymäpäivänään. Merkittävä kristillinen juhla joulusta tuli 800-luvulla.
Protestanttisen reformaation jälkeen puritaanien kaltaiset ryhmät vastustivat joulun viettoa. 1600-luvulla joulun vietto oli ajoittain kiellettyä Englannissa ja Bostonin siirtokunnassa Pohjois-Amerikassa. Britanniassa Charles Dickensin vuonna 1843 julkaistu "Joulukertomus" elvytti ihmisten kiinnostuksen juhlaan. Joululaulujen laulamisesta tuli Britannissa suosittua 1800-luvulla. Yhdysvalloissa joulusta tuli liittovaltion juhlapäivä vuonna 1870. Joulun kaupallistuminen on herättänyt huolta nykyaikaisen joulun synnystä 1800-luvun puolivälissä lähtien. Vuoden 2019 kyselyssä yhdeksän yhdysvaltalaista kymmenestä kertoi viettävänsä joulua, mutta vain 35 prosenttia näki joulun vahvasti uskonnollisena juhlana.
Gregoriaaninen kalenteri.
1500-luvulla paavi Gregorius XIII määräsi otettavaksi parannetun, gregoriaanisen kalenterin hyppäämällä lokakuun 4. päivästä 1582 lokakuun 15. päivään. Uudistus tuli ensin käyttöön vain katolisessa kirkossa, mutta myöhemmin se on otettu käyttöön muuallakin. Monissa ortodoksisissa kirkoissa juhlapäivien ajankohta määräytyy yhä juliaanisen kalenterin mukaan, vaikka ne toimivatkin maissa, joissa gregoriaaninen kalenteri on muutoin käytössä. Ero on nykyään 13 päivää. Tästä syystä esimerkiksi Venäjällä joulu on 7. tammikuuta, jolloin juliaanisen kalenterin mukaan on 25. joulukuuta. Suomen ortodoksinen kirkko viettää kuitenkin joulua samaan aikaan kuin läntiset kirkkokunnat. Egyptin koptilainen kirkko käyttää omaa koptilaista kalenteria ja viettää joulua sen mukaisesti "koiak"-kuun 29. päivänä, joka vastaa joulukuun 25. päivää juliaanisen ja nykyisin tammikuun 7. päivää gregoriaanisen kalenterin mukaan. Ukraina siirtyi vuonna 2023 virallisesti viettämään joulua läntiseen tapaan 25. joulukuuta.
Pyhäpäivät.
Jouluviikko on se viikko, johon joulu ajoittuu. Varsinainen "joulupäivä" eli "ensimmäinen joulupäivä" on 25. joulukuuta. Sitä seuraa 26. joulukuuta vietettävä tapaninpäivä eli toinen joulupäivä, joka on pyhän Stefanoksen muistopäivä. Nämä molemmat ovat useimmissa Euroopan maissa virallisia pyhäpäiviä. Joulupäivää edeltävä jouluaatto, 24. joulukuuta, ei virallisesti ole pyhäpäivä, mutta se ja varsinkin sen ilta on käytännössä muodostunut jouluajan tärkeimmäksi juhlapäiväksi, ja nykyisin myös se on useimmilla työpaikoilla palkallinen vapaapäivä.
Ennen vuotta 1774 vietettiin Suomessa pyhäpäivinä myös kolmatta joulupäivää eli apostoli Johanneksen päivää 27. joulukuuta sekä neljättä joulupäivää eli viattomien lasten päivää 28. joulukuuta. Kuningas Kustaa III kuitenkin vähensi ne kahteen, koska aatelisten ja porvarien mielestä pitkät pyhät laiskistivat palkollisia liikaa. Kolmatta ja neljättä joulupäivää on nimitetty myös "pikkupyhiksi" tai "arkipyhiksi". Suomen evankelis-luterilainen kirkko otti apostoli Johanneksen päivän takaisin juhlapyhäksi vuodesta 2000 alkaen. Sitä vietetään, kun se osuu sunnuntaille – näin oli ensi kertaa vuonna 2009. Päivän nimi oli aikaisemmin ”Johannes Evankelistan päivä”.
Laajemmassa mielessä jouluajan on yleensä katsottu jatkuvan loppiaiseen saakka. Suomalaisessa kansanperinteessä jouluajan on usein katsottu alkavan Tuomaan päivästä 21. joulukuuta ja jatkuvan Nuutin päivään saakka 13. tammikuuta. Tätä heijastavat monet lorut, kuten ”Hyvä Tuomas joulun tuopi, paha Nuutti pois sen viepi”.
Joulumusiikki.
Joulun aikaan esitetään tai kuunnellaan joululauluja. Vuoden 2024 kyselyssä 42 prosenttia suomalaisista lauloi joululauluja. Miehistä joululauluja lauloi noin kolmannes, naisista puolet. Lauluja laulettiin etenkin lapsiperheissä. Muuta joulumusiikkia ovat esimerkiksi monet taidemusiikin teokset kuten Johann Sebastian Bachin "Jouluoratorio" ja Pjotr Tšaikovskin baletti "Pähkinänsärkijä". Tilastokeskuksen vuoden 2017 kyselyssä 18 prosenttia vastaajista kävi joulukonserteissa. Jouluaiheinen populaarimusiikki nousi suosituksi joulumusiikin muodoksi 1930-luvulta alkaen.
Joulun perinteitä.
Yleisiä joulukoristeita ovat esimerkiksi Suomessa kuusenoksat, joulukuusi, joulukranssit, omenat, kynttilät, joulun pöytäliinat, joulukukat, ulkosoihdut ja jäälyhdyt. Nykyisin joulun väri on punainen. Myös vihreä, kulta, valkoinen ja hopea yhdistetään jouluun. Perinteisiä suomalaisia ja ruotsalaisia joulukoristeita ovat himmeli ja olkipukki. Oljesta tehdyt koristeet tulevat kekristä, sadonkorjuun juhlasta.
Joululahjat tulivat joulun viettoon 1800-luvulla, kun porvaristo nousi ja vaurastui. Joululahjojen antamista alettiin harrastaa Suomessa 1800-luvun alussa varakkaissa perheissä. 
1800-luvulla syntyi valkopartainen Joulupukki. Muun muassa Alankomaissa lapsille jaettiin lahjoja Pyhän Nikolauksen päivänä 6. joulukuuta. Alankomaalaiset siirtolaiset toivat perinteen Yhdysvaltoihin, jossa kansantarinoiden pohjalta muodostui Joulupukki (). Amerikkalaiset kirjailijat ja kuvittajat tekivät tunnetuksi satuhahmon, joka tuo lahjoja porojen vetämällä lentävällä reellä. Joulupukin nuttu vakiintui punaiseksi 1900-luvun alkupuolella mainoskuvien myötä. Suomalainen Joulupukki asuu Joulumuorin ja joulutonttujen kanssa Korvatunturilla. Suomeen tontut tulivat 1800-luvulla Tanskasta ja Ruotsista. Aiemmin suomalaiseen kansanuskoon kuului haltijatonttuja.
Joulukuusiperinne alkoi mahdollisesti 1500-luvun Saksassa. Joulukuusi tuli Pohjoismaihin 1700-luvulla. Suomessa joulukuuset alkoivat yleistyä 1800-luvulla. Ensimmäinen painettu joulukortti ilmestyi vuonna 1843. Ensimmäinen painettu lasten joulukalenteri julkaistiin Saksassa 1900-luvun alussa. Suomeen joulukalenterit tulivat toisen maailmansodan jälkeen.
Lucian päivää vietetään 13. joulukuuta ennen kaikkea ruotsinkielisessä kulttuurissa. Perinteeseen kuuluu Lucia-neito, joka on pukeutunut valkoisiin vaatteisiin, punaiseen vyöhön ja kynttiläkruunuun. Suomen Lucia-kulkueeseen Helsingissä liittyy hyväntekeväisyyskeräys.
Krampuksenyö Alppien alueella kuuluu esikristillisiin jouluperinteisiin. Päivää vietetään etenkin Baijerissa ja Itävallassa Nikolauksen päivän aattona 5. joulukuuta. Tuolloin vuohimaisten Krampus-hahmojen kulkueet pelottelevat huonosti käyttäytyneitä lapsia.
Juhlinta Suomessa.
Suomalaisen joulun ulkoisiin ihanteisiin liittyvät omatekoiset joulukoristeet, runsaat jouluruuat ja joulusauna. 80 prosenttia suomalaisista saunoo jouluaattona. Vuoden 2019 tutkimuksessa 70 prosenttia suomalaisista ajatteli, että parasta joulussa oli yhdessäolo ja jouluruoka. Toiseksi parhaana asiana pidettiin joululomaa ja kolmannella sijalla olivat joulusauna sekä Kauneimmat joululaulut, jotka saivat noin neljänkymmen prosentin kannatuksen. Suomalaisten joulunvietto painottuu jouluaattoon.
Suomessa jouluun on liitetty paljon piirteitä kekristä, joka on nykyisin vakiintunut marraskuun alkuun. Esimerkiksi vainajien muistaminen, saunominen ja ylenpalttinen syöminen kuuluivat kekrin perinteisiin. Pohjoismainen joulupukkiperinne on nuutti- ja kekripukkiperinteiden jatkumoa. Kyseessä oli ihminen, joka pukeutui hedelmällisyysriitin hahmoksi, pukiksi. Hän laittoi pukin sarvet päähän muuttuakseen šamanistisen perinteen mukaan pukin kaltaiseksi. Asuun kuuluivat myös tuohesta tehty naamari ja nurin käännetty lammasnahkaturkki. Pikkulintujen ruokkiminen jouluna liittyy alun perin talonpoikaiskulttuurin viljelytaikuuteen.
Joulukuun aikana monet yhteisöt ja yritykset järjestävät aikuisille pikkujouluja, joissa on ruuan ja juomien lisäksi vapaamuotoista ohjelmaa. Koulut pitävät yleensä syyslukukauden päätteeksi kuusijuhlan tai joulujuhlan.
Aaattona ennen lahjojen jakoa käydään usein hautausmaalla sytyttämässä kynttilöitä sukuhaudoille. Tapa alkoi Suomessa 1900-luvulla ja yleistyi talvisodan jälkeen sankarihaudoilla ja pian muillakin. Vuoden 2024 kyselyn mukaan 69 prosenttia suomalaisista käy jouluna haudoilla.
Kristillistä sanomaa arvostavissa perheissä voidaan lukea ennen ateriaa jouluevankeliumi. Tapa yleistyi 1800-luvun lopulla herätysliikkeiden vaikutuksesta. Jouluaamun hyvin aikainen joulukirkko kuuluu protestanttiseen perinteeseen. Kirkossa veisataan Martti Lutherin virsi ”Enkeli taivaan”. Vuonna 2024 jouluevankeliumin luki 15 prosenttia suomalaisista. Miehistä joulukirkossa kävi kyselyn mukaan 24 prosenttia ja naisista 27 prosenttia.
Tapa syödä runsaasti jouluaterialla periytyy muinaissuomalaisilta ja liittyy maatalousvuoden kiertoon. Suomalaiseen joulupöytään yleensä kuuluvia ruokia ovat muun muassa erilaiset laatikot, yleensä porkkana-, lanttu- ja perunalaatikot sekä erilaiset kalaruoat. Jouluaattona syödään yleensä puuroa. Jouluna syödään myös joulutorttuja ja piparkakkuja.
Vuoden 2021 kyselyssä suomalaisten suosikki jouluelokuvista oli animaatio "Lumiukko".
Joulun ja uudenvuoden aikana sattuu palovahinkoja kaksi kertaa tavallista enemmän, suurin osa ruoanlaiton tai kynttilöiden vuoksi. 
Suomalainen työ -järjestön vuonna 2023 teettämässä kyselyssä joka kolmas suomalainen kertoi muuttaneensa joulunviettotapojaan vastuullisempaan suuntaan muun muassa suosimalla aineettomia lahjoja sekä joulupöydän kasvisruokaa ja kotimaisia ruokia. Luontoa säästääkseen jotkut jättävät joulukuusen hankkimatta.
Useat hyväntekeväisyysjärjestöt avustavat vähävaraisia keräyksillä joulun aikaan. 2010-luvulla 42 prosenttia suomalaisista osallistui jouluna hyväntekeväisyyteen.
Juhlakausi loppuu loppiaisena 6. tammikuuta, joka on vapaapäivä. Joulukoristeet laitetaan pois yleensä loppiaisena, mutta jotkut pitävät koristeita nuutinpäivään 13. tammikuuta asti.