tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ted Wilde

Ted Wilde (16. joulukuuta 1889 New York, New York – 17. joulukuuta 1929 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen mykkäelokuvien ohjaaja ja kirjoittaja. Hän ohjasi kuitenkin myös kaksi äänielokuvaa.
Wilde oli ehdolla parhaan komediaelokuvan ohjauksesta ensimmäisessä Oscar-gaalassa elokuvasta "Hiljaa mäissä".
Harry Beaumont

Harry Beaumont (10. helmikuuta 1888 Abilene, Kansas – 22. joulukuuta 1966 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, näyttelijä, kirjoittaja ja tuottaja. Hän ohjasi urallaan 100 elokuvaa ja näytteli 92:ssa. 
Hänen tunnetuin työnsä oli elokuvamusikaali "Broadwayn sävel", josta hän oli ehdolla parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon saajaksi. Elokuva voitti kuitenkin parhaan elokuvan Oscar-palkinnon.
Lähteet.
Irving Cummings

Irving Cummings (9. lokakuuta 1888 New York, New York – 18. huhtikuuta 1959 Los Angeles, Kalifornia), syntymänimeltään Irving Caminsky , oli yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja sekä tuottaja. Hän ohjasi urallaan 80 elokuvaa, näytteli 142:ssa, oli tuottamassa kahtatoista ja oli kirjoittamassa seitsemää. 
Hänen tunnetuin ohjauksensa oli romanttinen western-elokuva "In Old Arizona", josta hän oli ehdolla parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon saajaksi. Elokuva oli ehdolla kolmessa muussa kategoriassa, muun muassa parhaaksi elokuvaksi, mutta voitti lopulta yhden Oscarin. Palkinnon voitti parhaasta pääosasta Warner Baxter.
Cummings meni vuonna 1917 naimisiin näyttelijä Ruth Cummingsin kanssa ja he olivat aviossa aina Irvingin kuolemaan saakka. Heidän poikansa, Irving Cummings Jr., oli käsikirjoittaja.
Aiheesta muualla.
Anushka Shetty

Anushka Shetty (s. 7. marraskuuta 1981 Mangalore, Karnataka, Intia), oikealta nimeltään Sweety Shetty, on intialainen näyttelijä.
Shetty on voittanut urallaan paljon elokuvapalkintoja, mukaan lukien kaksi parhaan telugunaisnäyttelijän Filmfare Awards South -palkintoa elokuvista "Arundhati" ja "Vedam", sekä Nandi Awards -tuomaristopalkinto elokuvasta "Arundhati".
Beckovin linna

Beckovin linna () on linna Slovakiassa Trenčínin alueella Beckovin kylässä. Linna sijaitsee strategisella paikalla 70 metriä korkean kalkkikivikallion rinteellä kylän välittömässä läheisyydessä. Merenpinnasta linna sijaitsee 245 metrin korkeudessa. Linna rakennettiin 1200-luvulla ja tuhottiin vuonna 1729. Nykyään linna on kansallinen kulttuurimuistomerkki. 
Nimet.
Linnasta on käytetty seuraavia nimiä:
Alma Heikkilä

Alma Heikkilä (s. 1984 Pälkäne) on suomalainen kuvataiteilija. Hän asuu ja työskentelee Helsingissä sekä Hyrynsalmella. 
Heikkilä kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 2003 ja aloitti samana vuonna opinnot Helsingissä Kuvataideakatemiassa. 
Hän valmistui kuvataiteen maisteriksi vuonna 2009.
Heikkilän ensimmäinen näyttely oli esillä vuonna 2007 Kuvataideakatemian galleriassa.
Hänen lopputyönsä oli esillä Helsingin kaupungin Taidemuseo Tennispalatsissa 2008 ja TASE-09-näyttelyssä Tallinnassa vuonna 2009. Forum Box valitsi 2010 Heikkilän kutsunäyttelyn pitäjäksi.
Lisäksi Heikkilän teoksia on ollut esillä Galleria Huudossa vuonna 2012.
Yksi hänen teoksistaan on muun muassa Nykytaiteen museo Kiasman kokoelmissa.
Heikkilä on Mustarinda-seuran perustajajäsen.
Tunnustuksia.
Alma Heikkilä sai yhdessä Mustarinda-seuran toisen perustajan Antti Majavan kanssa Kalevalaseuran nuoren taiteilijan palkinnon vuonna 2013. Joulukuussa 2014 Heikkilälle myönnettiin Suomen Taideyhdistyksen Dukaattipalkinto.
Bojnicen linna

Bojnicen linna () on linna Slovakiassa Trenčínin alueella Bojnicen kaupungissa Nitrajoen yläjuoksulla. Nykyään linna on kansallinen kulttuurimuistomerkki. 
Nimet.
Linnasta on käytetty seuraavia nimiä:
Kimmo Heinonen

Kimmo Heinonen on seuraavien suomalaisten henkilöiden nimi:
Liam

Liam on alun perin irlantilainen miehen etunimi, William-nimen lyhentymä.
Suomessa nimi Liam on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 1040 henkilölle, joista yli puolet on 2010-luvulla syntyneitä. Suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Liamin nimipäivä on 6. huhtikuuta, joka suomen­kielisessä kalenterissakin on samaa alkuperää olevien nimien kuten Vilhelmin, Vilhon ja Villen nimi­päivä.
Brienzjärvi

Brienzjärvi () on Keski-Sveitsissä, Bernin kantonissa sijaitseva järvi. Aare laskee järven kautta Thuninjärveen. 
Suurimmat paikkakunnat järven rannalla ovat Interlaken, Böningen ja Brienz. BLS-liikenneyhtiöllä on järvellä reittiliikennettä maaliskuun lopulta lokakuulle välillä Interlaken-Brienz.
Mikä kesä?

"Mikä kesä?" on Valvomon "Heitä ensimmäinen kivi" -esikoisalbumin toinen single, joka julkaistiin 1. kesäkuuta 2006.
 Single on myynyt kultaa.
”Mikä kesä?” nousi kesällä 2006 suureen suosioon ja se saikin kyseisen vuoden kesähitin tittelin. Kappale nousi kesällä 2006 Suomen virallisen singlelistan ensimmäiselle sijalle seitsemäksi viikoksi. Kappale on sijoittunut sekä single- että latauslistoille useiksi viikoiksi myös vuosina 2007 ja 2008.
Luganojärvi

Luganojärvi () on Alppien eteläpuolella, Sveitsin ja Italian alueella sijaitseva järvi. Järven vedet laskevat Tresajoen kautta Lago Maggioreen ja edelleen Ticinojoen kautta Pojokeen. 
Luganojärvi on pitkä, kapea ja syvä järvi. Sen keskisyvyys on noin 130 metriä ja keskileveys noin yksi kilometri. Pituutta järvellä on noin 50 kilometriä. Järven vesi vaihtuu keskimäärin vain kerran yhdeksässä vuodessa, mikä edesauttoi järven saastumisessa uimakelvottomaksi 1900-luvun aikana. Järven ja jätevesien puhdistaminen teki järvestä 1990-luvulla jälleen kelvollisen.
Suurin kaupunki järven rannalla on Lugano. Järvellä on reittilaivaliikennettä.
Järven poikki johtaa Meliden pengersilta.
Restart (elokuva)

Restart ("Restart") on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Julius Sevcikin ohjaama tšekkiläisten ja suomalaisten elokuvaopiskelijoiden yhteistuotantoelokuva.
Juoni.
Ondrej Ládekin novelliin ”Upreal” perustuva tarina kertoo nuoresta prahalaisesta Sylviasta, joka työskentelee mainostoimistossa. Itsevarma tyttö asuu ja juhlii usein pikkutunneille poikaystävänsä Martinin kanssa. Aprillipäivänä Sylvia valehtelee Martinille, että on pettänyt tätä jo kuukausia. Martin häipyy yhteisestä kodista, ja Sylvia lähtee etsimään häntä.
Vastaanotto.
Johanna Siik kritisoi Dome.fi -sivustolla elokuvaopiskelijoiden opinnäytetyönä toteutettua elokuvaa päähenkilön epäsympaattisuudesta sekä kuvauksen (Kasimir Lehto) ja leikkauksen (Aleksi Raij) levottomuudesta. Kehuja eivät saaneet myöskään käsikirjoitus, ohjaus eikä näyttelijätyö. Ylen Ohjelmaoppaan Satu Linnapuomi taas piti kuvauksen ja leikkauksen kekseliäisyydestä, mutta käsikirjoituksessa olisi hänestä ollut aineksia vain lyhytelokuvaksi. Samalla sivustolla Markus Määttänen piti "Restartia" pitkäksi elokuvaksi ”täysin sietämättömänä”. Yleisradio toimi elokuvan osatuottajana.
Andamaanien ja Nikobaarien miehitys

Andamaanien ja Nikobaarien miehitys oli Japanin toisessa maailmansodassa suorittama sotilasoperaatio, jossa japanilaiset miehittivät Andamaanit ja Nikobaarit. Saarille oli aiemmin tammikuussa rakennettu pieni brittien linnoitus Port Blairiin. Japanilaisten vallattua Rangoonin 8. maaliskuuta britit evakuoivat joukkonsa saarilta 10. maaliskuuta. Japanilaiset miehittivät saaret 23. maaliskuuta 1942 ilman vastarintaa. Saarille jääneet brittiupseerit lähetettiin Singaporeen sotavangeiksi. Saarten johtoon asetettiin japanilaisten määräämä nukkehallitus. Arviolta 2 000 andamaanilaista siviiliä kuolivat miehityksen aikana. 30. tammikuuta 1944 japanilaiset toteuttivat saarilla Homfreygamjin massamurhan, jossa 44 intialaista siviiliä teloitettiin vakoilusta epäiltynä. Monet teloitetuista olivat Indian Independence Leaguen jäseniä. Japanilaiset miehittivät saaria vuoteen 1945 saakka, jolloin brittiläiset ja intialaiset joukot valtasivat saaret takaisin 7. lokakuuta 1945 mennessä.
Sendlinger Torin metroasema

Sendlinger Tor on Münchenin metron asema Münchenin keskustassa metrolinjojen U1/U2/U7/U8 ja U3/U6 risteyksessä. Aseman ylempi taso, joka palvelee linjoja U3 ja U6 on avattu 19. lokakuuta 1971, ja alempi taso, joka palvelee linjoja U1, U2, U7 ja U8 18. lokakuuta 1980. Aseman suunnitteli Paolo Nestler.
Maan päällä aseman edustalla on raitiovaunun pysäkki, jolle liikennöivät linjat 16, 17, 18 ja 27.
Peruskorjaus.
22. maaliskuuta 2017 ja 12. joulukuuta 2023 välisenä aikana koko metroasema peruskorjattiin, ja laajennettiin perusteellisesti. Muun muassa alemmalle tasolle luotiin kaksi uutta uloskäyntiä, joista toinen johtaa olemassa olevalle ylemmälle tasolle ja toinen Wallstraßelle. Keskeisiä siirtymäalueitta uudistettiin rakentamalla uusia portaita ja kunnostamalla sekä purkamalla vanhoja. Lisäksi laitureita korotettiin esteettömyyden parantamiseksi. Myös lattia rakennettiin suurilta osin uudelleen. Asemalle suunniteltiin uusi väritys, jossa on keltaisia ja sinisiä sävyjä. 
4. marraskuuta 2020 avattiin ensimmäinen uusi sisäänkäynti Sonnenstraßelle. Suurimmat jälleenrakennustoimenpiteet saatiin päätökseen joulukuussa 2023 sisäänkäyntitason valmistuessa. U1- ja U2-linjojen laiturin jäljellä olevat työt jatkuivat vuoden 2024 puoliväliin asti. Peruskorjaus valmistui 20. syyskuuta 2024.
Sudenkorento (elokuva)

Sudenkorento ("Dragonfly") on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Tom Shadyacin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva.
Juoni.
Tohtori Joe Darrowin (Kevin Costner), on Chicagossa sairaalan ensiapulääkärinä. Hänen vaimonsa Emily Darrow (Kathryn Erbe) kuolee olessaan Venezuelassa avustustyössä, kun bussi jossa hän on joutuu onnettomuuteen joutuessaan liirtoon liukkaan mudan vuoksi. Darrow ei pysty käsittelemään vaimonsa kuolemaa ja tuntee syyllisyytta siitä ettei hän ollut mukana Venezuelassa. Hän alkaa tekemään pitkiä päiviä haudatakseen surunsa, mutta se johtaa vain pahempaan tilanteeseen. Hänen vaimonsa selässä oli sudenkorennon muotoinen syntymämerkki ja hänellä oli tapana keräillä pikkutavaroita joissa oli sudenkorento. Darrow alkaa uskoa vaimonsa viestivän hänelle kun sudenkorentoja tulee esiin eri yhteyksissä, ja hän uskoo vaimonsa yrittävän viestittää hänelle lastensairaalan syöpäsairaiden potilaiden kautta jotka piirtelevät koukeroisia ristejä.
Rooleja.
Lähde:
L’Inferno

L’Inferno (’Helvetti’) on Francesco Bertolinin, Adolfo Padovanin ja Giuseppe De Liguoron yhteistyössä ohjaama elokuva vuodelta 1911. Se perustuu löyhästi Dante Alighierin "Jumalaisen näytelmän" ”Helvettiin” ja osin myös Gustave Dorén "Raamatun"-kuvituksiin.
Elokuva on ensimmäinen italialainen pitkä elokuva. Sen teko vei kolme vuotta, ja tekemisessä oli mukana 150 ihmistä. Elokuva on jokseenkin tuntematon Italian ulkopuolella. Se on entistetty 2000-luvulla.
Fur

Fur ("Fur: An Imaginary Portrait of Diane Arbus") on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Steven Shainbergin ohjaama elokuva outojen ja marginaalisten ihmishahmojen valokuvaajana tunnetusta Diane Arbusista. 
Vain löyhästi Arbusin elämän tositapahtumiin perustuva "Fur" kuvaa, miten varakkaaseen sukuun kuuluva perheenäiti Diane Arbus (Nicole Kidman) tutustuu yläkertaan muuttaneeseen, liiallisesta karvankasvusta kärsivään mieheen (Robert Downey Jr.) ja saa näin kimmokkeen ryhtyä valokuvaamaan erikoisia ihmisiä.
Näyttelijät.
Lähde:
Zipfelbund

 
Zipfelbund () on Saksan liittotasavallan maantieteellisissä ääripisteissä sijaitsevien neljän paikkakunnan muodostama liitto. Siihen kuuluvat List Syltin saarella pohjoisessa, Görlitz idässä, Oberstdorf etelässä ja Selfkant lännessä.
Historia ja Saksan yhtenäisyyspäivä.
Zipfelbund perustettiin Saksan yhtenäisyydenpäivänä vuonna 1999 ns. Zipfelin sopimuksella, jonka nojalla neljä kuntaa lupasivat pitää yhteyttä jatkossakin. Myös kaikkien neljän kunnan pormestarit tapasivat tuolloin symboolisena eleenä Saksan yhtenäisyydelle.
Nelikko juhlii Saksan yhtenäisyyspäivää (3. lokakuuta) kokoamalla kaikkia Saksan osavaltioita edustavan Osavaltioiden katu -näyttelyn. 
Muuta toimintaa.
Liittoon kuuluvilla kunnilla on muun muassa yhteinen sanomalehti, "Zipfel-Journal" ja vuonna 2000 käyttöönotettu Zipfelpass (), jonka haltijalle annetaan lahjana niin sanottu Zipfel-paketti, kun hän on kerännyt tietyn määrän leimamerkkejä vierailuillaan Zipfelbundiin kuuluville paikkakunnille määrätyssä ajassa. Kortin haltijat ovat vierailleet liittoon kuuluvissa kunnissa muun muassa ratsain, polkupyörällä ja vaeltaen. Vuodesta 2008 alkaen on jaettu palkinto ”Preis der Deutschen Zipfel”.
Ovat muistojemme lehdet kuolleet

Ovat muistojemme lehdet kuolleet on Pentti Saarikosken kokeellinen kollaasiromaani, joka koostuu aiempien tekstien katkelmista ja sitaateista. Siinä myös kohdataan satunnaisia ihmisiä ja televisiosta tulee ohjelmavirtaa. Myös kirjailijan huomiot ovat satunnaisia, kuten "liikenneympyrässä nuolet ajavat toisiaan takaa". Teoksesta on otettu toinen painos 2012 (Otava).
Romaanin keskeisen osan muodostivat otteet Saarikosken isän Simo Saarikosken päiväkirjoista Aunuksen retken ajoilta vuonna 1919.
Kirjallisuudentutkija Markku Eskelisen mielestä "Saarikosken romaanissa erilaisten materiaalien törmäykset ovat vaimeita ja jännitteettömiä", eikä Eskelinen löydä siitä parhaita kollaasiromaaneja hallitsevaa vaikeutta käsittää teosta yhtenäiseksi kokonaisuudeksi. Eskelinen pitää tätä teosta ja kolmea muuta Saarikosken proosateosta Suomen ensimmäisinä julkkiskirjailijakirjoina, joissa idoli kertoo faneilleen kuulumisistaan.
Dark Blue (elokuva)

Dark Blue ("Dark Blue") on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut saksalais-brittiläis-yhdysvaltalainen Ron Sheltonin ohjaama rikoselokuva.
Juoni.
"Dark Bluen" tarina sijoittuu huhtikuuhun 1992, hieman ennen kuin neljä valkoista poliisia saavat vapauttavan tuomion mustan Rodney Kingin pahoinpitelystä, mistä sitten seurasivat Los Angelesin mellakat 1992. Roturistiriidoin ladattuna ajankohtana LAPD:n erikoisryhmä saa selvittääkseen neloismurhan. Kovaotteinen veteraanirikosetsivä Eldon Perry (Kurt Russell) saa suojatikseen nuoren Bobby Keough’n (Scott Speedman) ja antaa tälle ensituntuman poliisin korruptoituneeseen maailmaan. Perry saa vastaansa apulaispoliisipäällikkö Hollandin (Ving Rhames), joka haluaa tehdä lopun Perryn omavaltaisille toimintatavoille.
Aarne Nyyssönen

Aarne Olavi Nyyssönen (9. elokuuta 1921 Karttula – 10. elokuuta 2006 Sonkajärvi) oli Metsäntutkimuslaitoksen professori 1957–1959, Helsingin yliopiston metsänarvioimistieteen professori vuodesta 1959 ja jälleen Metsäntutkimuslaitoksessa 1984–1988 ylijohtaja. Hän väitteli tohtoriksi 1954. 
Nyyssösen vanhemmat olivat maanviljelijä Herman Nyyssönen ja Ada Vilpponen. Hän tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1944 ja valmistui Helsingin yliopistosta metsänhoitajaksi 1948, maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1950 ja lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1954, väitöskirjan aiheena "Hakkauksilla käsiteltyjen männiköiden rakenteesta ja kehityksestä". Nyyssönen toimi Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen tutkimusapulaisena 1948, Suomen Akatemian assistenttina ja akateemikko Yrjö Ilvessalon apulaisena 1948–1956, Helsingin yliopiston metsänarvioimistieteen dosenttina 1955–1959, Metsäntutkimuslaitoksen metsänarvioimisosaston professorina 1957–1959, Helsingin yliopiston metsänarvioimistieteen vt. professorina 1956–1959 ja professorina 1959–1984. Maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan varadekaani hän oli 1963–1969 ja dekaani 1969–1972 sekä Savolaisen osakunnan inspehtori 1964–1965 ja 1969–1975. Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja ja professori hänestä tuli 1984. 
Nyyssösellä oli lukuisia kotimaisia ja kansainvälisiä tehtäviä alansa järjestöissä ja toimikunnissa. Suomalaisen tiedeakatemian jäsen hän oli vuodesta 1973 ja pääsihteeri 1984–1994. 
Nyyssönen sai lukuisia tunnustuksia. Suomen metsäyhdistyksen kunniajäseneksi hänet valittiin 1992, Metsämiesten Säätiön tunnustuspalkinnon hän sai 1983 ja IUFRO:n Distinguished Service Award -huomionosoituksen 1992. Nyyssönen nimitettiin Upsalan yliopiston kunniatohtoriksi 1979 ja Joensuun yliopiston kunniatohtoriksi 1989. Hän sai muun muassa hopeisen Cajander-mitalin, Metsähallituksen kultaisen ansiomitalin, Tapion kultaisen ansiomitalin ja Cotta-mitalin (Tharand). 
Nyyssönen oli naimisissa vuodesta 1952 Aino Katri Huttusen (s. 1927) kanssa.
Lauri Näre

Lauri Alexander Näre (ent. "Nyman"; 31. heinäkuuta 1877 Pertteli – 23. toukokuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen sotilaskapellimestari, musiikkieverstiluutnantti (1942). Hän oli Viipurin Lauluveikkojen johtaja 1922–1927 ja Puolustusvoimien ylikapellimestari 1927–1944.
Näre aloitti sotilassoittajan uransa autonomian ajan asevelvollisessa sotaväessä, jossa hän palveli aliupseerina. Vuodesta 1899 hän opiskeli Helsingin musiikkiopistossa. Suomen sotaväen ja sen soittokuntien lakkauttamisen jälkeen hän oli Aleksei Apostolin perustaman Helsingin torvisoittokunnan apulaisjohtajana 1902–1918. Suomen itsenäistyttyä Näre toimi vuosina 1918–1927 Karjalan Kaartin Rykmentin soittokunnan kapellimestarina, kunnes siirtyi vuonna 1927 Apostolin tilalle puolustusvoimien ylikapellimestariksi. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1944.
Georg Ots – rakkaani

Georg Ots - rakkaani ("Georg") on vuonna 2007 valmistunut Peeter Simmin ohjaama elokuva virolaisesta ooppera- ja iskelmälaulajasta Georg Otsista (1920–1975).
Elokuva sai ensi-iltansa 5. lokakuuta 2007 Virossa. Se on ensimmäinen virolais-venäläis-suomalainen yhteistuotantoelokuva. Elokuvan päärooleissa nähdään Marko Matvere, Anastassia Makejeva, Renars Kaupers, Tõnu Kark, Elle Kull, Mirtel Pohla ja Arvo Kukumägi.
Elokuvan tarina keskittyy Otsin toiseen avioliittoon Asta Otsin kanssa. Nimiosan näyttelijä Marko Matvere esitti laulajaa myös pari vuotta aiemmin toteutetussa Ots-musikaalissa Tallinnassa.
Näyttelijät.
Lähde:
Kynsiapinat

Kynsiapinat (Callithrichinae, synonyymi Callitrichidae) ovat uuden maailman apinoita. Kynsiapinoiden alaheimoon kuuluvat mm. marmosetit ja tamariinit.
Ulkonäkö.
Kynsiapinat ovat pikkumakien ohella pienimpiä kädellisiä. Pienimmät kynsiapinat ovat vain 13 cm:n pituisia ja 100 g:n painoisia. Niiden merkittävin ulkoinen piirre ovat kynnet, jotka ovat kaikissa sormissa ja varpaissa pois lukien isovarpaat. Tutkijat ovat yhtä mieltä siitä, että kynsiapinoiden esivanhemmilla oli tasaiset kynnet kaikissa sormissa ja varpaissa, aivan kuten ihmisellä. Kynsiapinoiden turkki on erittäin pehmeä, ja lajista riippuen turkkeja on monen värisiä. Häntä on yleensä pitempi kuin ruumis, mutta toisin kuin monet muut lajit, uuden maailman apinat eivät voi käyttää sitä tarttumiseen.
Levinneisyys.
Kynsiapinat elävät Keski-Amerikan ja Etelä-Amerikan sademetsissä. Useimmat lajit elävät Amazonin ympäristössä.
Käyttäytyminen.
Kaikki lajit ovat päivälajeja. Ne elävät puissa ja liikkuvat hyppäämällä puusta toiseen tai juoksemalla oksia pitkin. Kynsiapinat asuvat pienissä perheissä, joiden reviiri on 1 ja 50 hehtaarin välillä.
Ravinto.
Kynsiapinoiden ravinto koostuu pääasiassa hyönteisistä. Lisäksi ne syövät mettä, pehmeitä hedelmiä ja puiden mahlaa.
Lisääntyminen.
Kun raskaus on kestänyt 140–150 päivää, naaras synnyttää yhdestä kolmeen poikasta kahdesti vuodessa. 80 %:ssa tapauksista syntyy kaksoset. Tutkijat olettavat, että naaraiden on helpompi synnyttää kaksi pientä poikasta kuin yksi iso. Poikasten kasvatukseen osallistuu koko perhe, pääasiassa urokset. Molemmat sukupuolet, etenkin urokset, kantavat poikasia selässään. 12–18 kuukauden kuluttua kynsiapinoista tulee sukukypsiä. Elinajanodote kynsiapinoilla on noin 16 vuotta.
Uhat.
Suurin uhka kynsiapinoille on niiden elinympäristön tuhoutuminen. IUCN arvioi, että 11 lajia on vaarassa kuolla sukupuuttoon. Uskotaan, että suurimmassa vaarassa ovat leijonatamariinit.
Lajit.
Kynsiapinoiden alaheimo sisältää seuraavat lajit:
Rakkauden kynnys

Rakkauden kynnys ("Nationale 7") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Jean-Pierre Sinapin ohjaama elokuva.
Juoni.
Lihasrappeumasta kärsivä pahantuulinen 50-vuotias René saa kuntouttajakseen nuoren Julien. Hän on naiselle töykeä, mutta nainen ei anna periksi. René ilmoittaa haluavansa rakastella vielä kerran ennen kuin sairaus tekee sen mahdottomaksi. Julie alkaa puuhata Renélle vierailua prostituoidun luona, vaikka hoitolaitos ei suhtaudu ajatukseen suopeasti.
Dogma (elokuva)

Dogma on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Kevin Smithin ohjaama musta komedia, joka käsittelee enkeleitä, kristinuskon hahmoja ja katolista kirkkoa. Se nosti ensi-iltansa yhteydessä suuren kohun uskonnollisissa piireissä.
Juoni.
Langenneet enkelit Loki (Matt Damon) ja Bartleby (Ben Affleck) ovat joutuneet karkotetuiksi helvettiäkin kauheampaan paikkaan, Wisconsiniin. He saavat vihiä keinosta, jolla voisivat palata taivaaseen: kardinaali Glickin (koomikko George Carlin) organisoimasta kampanjasta katolisen kirkon imagon parantamiseksi. Metatron (Alan Rickman), Jumalan ääni, kertoo Bethany Sloanelle, aborttiklinikan pettyneelle työntekijälle, että tätä tarvitaan Lokin ja Bartlebyn pysäyttämisessä eikä hänen tarvitsisi tehdä tuota yksin. Mukaan tulevat profeetat Jay (Jason Mewes) ja Silent Bob (Kevin Smith) sekä ”taivaasta astuva” Rufus (Chris Rock). Samaan aikaan Azrael (Jason Lee) kätyreineen punoo omia juoniaan.
Vuoden 1934 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat

Vuoden 1934 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut olivat ensimmäiset joihin järjestettiin karsinnat osallistuvien maiden kesken. Ensimmäisiin MM-kilpailuihin vuonna 1930 maat osallistuivat FIFA:n kutsumina. Karsintoihin osallistui yhteensä 32 maata. Maat jaettiin 12 lohkoon siten että lohkoissa 1–8 pelasivat Euroopan maat, lohkoissa 9–11 Amerikan maat ja lohkossa 12 Afrikan ja Aasian maat.
Karsinnat.
Lohko 1.
Viron ja Liettuan välinen ottelu jätettiin merkityksettömänä pelaamatta. Ruotsi selviytyi MM-kilpailuihin.
Lohko 2.
Espanja selviytyi MM-kilpailuihin.
Lohko 3.
Italia selviytyi MM-kilpailuihin.
Lohko 4.
Bulgaria luovutti ottelun Itävaltaa vastaan, ja Itävallan ja Unkarin keskinäinen ottelu jätettiin merkityksettömänä pelaamatta. Unkari ja Itävalta selviytyivät MM-kilpailuihin.
Lohko 5.
Tšekkoslovakia selviytyi MM-kilpailuihin.
Lohko 6.
Sveitsi ja Romania selviytyivät MM-kilpailuihin.
Lohko 7.
Alankomaat ja Belgia selviytyivät MM-kilpailuihin.
Lohko 8.
Saksan ja Ranskan välinen ottelu jätettiin merkityksettömänä pelaamatta. Saksa ja Ranska selviytyivät MM-kilpailuihin.
Lohko 9.
Peru luopui ja Brasilia selviytyi otteluitta MM-kilpailuihin.
Lohko 10.
Chile luopui ja Argentiina selviytyi otteluitta MM-kilpailuihin.
Lohko 11.
1.kierros
Kuuba selviytyi toiselle kierrokselle.
&lt;br&gt;
2.kierros
Meksiko selviytyi kolmannelle kierrokselle.
&lt;br&gt;
3.kierros
Yhdysvallat selviytyi MM-kilpailuihin.
Lohko 12.
Turkki luopui karsinnoista.
Egypti selviytyi MM-kilpailuihin.
Tyttö tuollainen

Tyttö tuollainen ("Jersey Girl") on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Kevin Smithin käsikirjoittama ja ohjaama elokuva.
Juoni.
Vaimonsa kuoltua esikoistytön synnytyksessä menestyvä musiikkialan suhdetoimintamies Ollie uppoutuu työhönsä ja jättää vastasyntyneen Gertie-tytön isänsä hoiviin. Ollie saa yllättäen potkut työstään ja palaa New Yorkista New Jerseyn esikaupunkiin isänsä luo. Seitsemän vuotta hän ajaa lakaisukonetta ja kasvattaa tytärtään, mutta halajaa yhä takaisin New Yorkiin.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä ”suurta yleisöä miellyttämään pyrkivä, kompromisseilla kuormitettu herttaisen yhdentekevä perhefilmi uppoaa ja unohtuu sentimentaalisten ihmissuhdekomedioiden pohjattomaan hetteikköön”. "Helsingin Sanomien" Helena Ylänen kirjoitti, ettei ohjaaja Smithin tausta ”jätkäviihteen” tekijänä näytä antavan hänelle eväitä kuoleman ja äidittömyyden kaltaisten asioiden käsittelemiseen. Ylänen ihmettelee myös ohjaajan tarttumista näin kaavamaiseen tuotantoon.
Suzuya (1934)

Suzuya () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1937 valmistunut Mogami-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1931 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 11. joulukuuta 1933. Alus laskettiin vesille 20. marraskuuta 1934 ja otettiin palvelukseen 31. lokakuuta 1937.
Valmistuttuaan alus sijoitettiin tammikuussa 1936 reserviin odottamaan telakalle siirtoa. Se otettiin palvelukseen 31. lokakuuta 1937, vaikka muutostyöt saatiin päätökseen vasta 30. syyskuuta 1939. Telakalla aluksen pääaseiksi vaihdettiin raskaan risteilijän 20,3 senttimetrin tykit.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin Kiinan rannikolle 7. risteilijälaivueeseen. Tammikuussa 1941 laivue oli Indokiinan rannikolla painostamassa Vichyn hallitusta. Laivue tuki heinäkuussa operaatioita Indokiinan alueella.
Japanin liityttyä toiseen maailmansotaan laivue osallistui Malakan, Borneon, Sumatran, Jaavan ja Andamaanien maihinnousuihin. Huhtikuussa 1942 laivue osallistui syöksyyn Intian valtamerelle, minkä jälkeen se palasi Japaniin.
Aluksen palattua telakalta se palasi laivueeseensa, joka osallistui toukokuussa 1942 Midwayn taisteluun. Alus vaurioitui 25. lokakuuta 1944 ilmahyökkäyksessä. Toistuvat hyökkäykset tekivät aluksesta liikuntakyvyttömän ja sytyttivät tulipalon aluksella. "Okinami" upotti aluksen torpedoimalla pelastettuaan aluksen eloonjääneet.
Goetheplatzin metroasema

Goetheplatz on Münchenin metron asema. Asema palvelee linjoja U3 ja U6 ja se avattiin 19. lokakuuta 1971. Aseman suunnitteli Paolo Nestler. Aseman sisustus on samanlainen kuin Sendlinger Torin metroaseman U3/U6-laiturilla, mutta Goetheplatzin historia on paljon vanhempi kuin Sendlinger Torin.
Alun perin asema rakennettiin vuosina 1938-1941 osana suunniteltua pohjois-etelä S-Bahn-linjaa Münchenissä, mutta suunnitelma hylättiin sodan takia. Tästä syystä aseman laituri on 135 metriä pitkä, mikä on huomattavasti pidempi kuin muilla metroasemilla (yleensä n. 120 metriä). Asema oli U3 ja U6-linjojen pääteasema 22. marraskuuta 1975 asti, jolloin linjoja jatkettiin Harrasiin.
Buna-Gonan taistelu

Buna-Gonan taistelu oli toisessa maailmansodassa japanilaisten ja liittoutuneiden välinen taistelu Bunan, Gonan ja Sanandan kylistä Uudessa-Guineassa.
Japanilaiset olivat aiemmin miehittäneet kylät kesäkuussa 1942 ja rakentaneet vahvat sillanpääalueet ja puolustukset alueelle. Sekä japanilaiset ja australialais-yhdysvaltalaiset joukot kärsivät trooppisista sairauksista mikä hidasti joukkojen etenemistä alueilla. Liittoutuneiden saatua panssaritukea ja lisäjoukkoja alueille eteneminen nopeutui.
Hyökkäys alkoi 16. marraskuuta 1942 ja päättyi liittoutuneiden voittoon 22. tammikuuta 1943. Gona vallattiin 8. joulukuuta 1942 ja Buna vallattiin 2. tammikuuta 1943. Sananda vallattiin 22. tammikuuta, jolloin loput aluetta puolustaneet japanilaiset olivat joko kaatuneet tai paenneet pohjoisemmaksi.
Samanaikaisesti käytiin myös Guadalcanalin taistelua.
Bariumkarbonaatti

Bariumkarbonaatti (BaCO3) on barium- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa lasitteiden ja muiden bariumyhdisteiden valmistuksessa. Bariumkarbonaattia esiintyy luonnossa witeriittimineraalina.
Ominaisuudet.
Bariumkarbonaatti on huoneenlämpötilassa kiteistä valkoista ainetta. Sillä on useita kidemuotoja. Huoneenlämpötilassa pysyvä on alkeiskopiltaan rombinen γ-muoto, joka muuntuu kuumennettaessa 803 °C:ssa heksagonaaliseksi β-bariumkarbonaatiksi. β-Bariumkarbonaatti muuttuu kuutiolliseksi α-muodoksi 910 °C:n lämpötilassa. Yli 1 000 °C:n lämpötilassa yhdiste alkaa hajota bariumoksidiksi ja hiilidioksidiksi. Bariumkarbonaatti ei liukene veteen, mutta liukenee laimeisiin happoliuoksiin ja ammoniumioneja sisältäviin liuoksiin.
Valmistus ja käyttö.
Teollisuudessa bariumkarbonaattia valmistetaan saostamalla liukoisten bariumsuolojen, kuten bariumsulfidin tai bariumkloridin, liuoksista natriumkarbonaatin avulla. Tämän jälkeen saostunut bariumkarbonaatti suodatetaan ja kuivataan. Näin valmistettuna on epäpuhtautena usein rikkiä. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on bariumsulfaatin kuumennus kaliumkarbonaatin kanssa. 
BaS + Na2CO3 → BaCO3 + Na2S
BaSO4 + K2CO3 → BaCO3 + K2SO4
Bariumkarbonaattia käytetään erityisesti lasitteiden ja erikoislasien valmistamiseen. Sitä käytetään myös metallurgian prosesseissa fluksina, pigmenttinä, sulfaattien saostamiseen vesistä, täyteaineeksi paperiin ja kumiin, ilotulitteissa vihreän värin aikaansaamiseksi, tuholaismyrkkynä ja muiden bariumyhdisteiden kuten pietsosähköisen materiaalin bariumtitanaatin valmistamiseen.
Poccistraßen metroasema

Poccistraßen metroasema on Münchenin metron asema, joka palvelee linjoja U3 ja U6. Asema avattiin 28. toukokuuta 1978 Implerstraßen ja Goetheplatzin asemien väliin. Suunnitteluvaiheessa aseman nimi oli "Zennettistraße". Se sijaitsee Lindwurmstraßen alla, ja on nimetty Franz Graf von Poccin mukaan. Asemalle on myöhemmin lisätty erilaisia palveluita. Vuoteen 1985 asti asemalle liikennöi paikallisjuna, mutta vähäisen liikenteen vuoksi junat eivät enää pysähdy asemalla. 6. toukokuuta 2010 asemalle vaihdettiin uudet, kestävämmät näytöt, joita on ollut jo jonkin aikaa käytössä mm. Marienplatzilla ja Sendlinger Torilla.
Rakenneongelmat.
Vuosina 2015-2016 aseman katossa havaittiin jopa 39 millimetrin vajoamista, minkä vuoksi kattojen sisäverhous poistettiin ja tukipylväiden asennus aloitettiin, jotta katto ei vajoaisi enempää.
Tulevaisuus.
Jos U9-linja rakennetaan, asema aiotaan korvata uudella Impler-/Poccistraßen metroasemalla yhdessä Implerstraßen metroaseman kanssa.
Nagoyan satama

Nagoyan satama (, LOCODE: JP NGO&lt;/small&gt;) on Japanin neljänneksi suurimman kaupungin, Nagoyan kaupungin satama. Tämä rahtimäärältään Japanin suurin satama sijaitsee Honshūn saarella, Chūbun seudun Aichin prefektuurissa Tyynenmeren Isenlahden rannalla. Satama avattiin kansainväliselle liikenteelle vuonna 1907.
Satama sisältää kaikkiaan 35,2 kilometriä syväykseltään vähintään 4,5 metrin laituria tai 290 laituripaikkaa. Alueella on viisi konttiterminaalia.
Japanin suurin satama.
Satama on yksi Japanin viidestä keskeisimmästä satamasta (muita ovat: Kōben satama, Jokohaman satama, Osakan satama ja Tokion satama). Satama on rahtimäärältään Japanin suurin satama ja sen kautta kulkee noin 10 prosenttia Japanin ulkomaankaupasta. Sataman kautta viedään ulkomaille runsaasti esimerkiksi japanilaisautoja, vuosittain yli 2 miljoonaa kappaletta. 
Satama kuului vuonna 2011 rahtimääränsä puolesta maailman 20 suurimman sataman joukkoon. Sataman kautta kulki vuonna 2011 Rotterdamin sataman keräämien tietojen mukaan 171,4 milj. tonnia rahtia. Sataman oman ja amerikkalaisten satamaviranomaisjärjestön AAPA:n tilaston mukaan, jotka sisältävät myös kotimaan liikenteen, rahtia kulki 186,3 milj. tonnia.
Konttisatamana Nagoya oli 2011 maailman 50 suurimman joukossa. Nagoyan kautta kulki vuonna 2011 yhteensä 2 472 kTEU konttimäärä. Japanilaissatamista suurempia konttisatamia olivat tuolloin Tokion, Jokohaman ja Kōben satamat.
Satama-alueen nähtävyyksiä.
Vuosittain Meripäivänä, joka on heinäkuun 3. maanantaina vietettävä yleinen juhla- ja vapaapäivä Japanissa, satama-alueen pohjoislaidalla Nagoyakōn metroaseman tuntumassa järjestetään suuret juhlat. Lähistöllä sijaitsee kaupungin turistinähtävyyksiin kuuluva suosittu Nagoyan sataman akvaario (koordinaatit ).
Gwendoline Christie

Gwendoline Tracey Philippa Christie (s. 28. lokakuuta 1978 Worthing, West Sussex, Britannia) on brittiläinen näyttelijä, jonka rooleihin kuuluu Brienne televisiosarjassa "Game of Thrones" (2012-2019). 
Christie syntyi Worthingin kaupungissa West Sussexissa mutta varttui pienessä kylässä South Downsin laidalla Sussexissa, Etelä-Englannissa. Lapsena hän harrasti tanssia ja rytmistä voimistelua, mutta 11-vuotiaana sattuneen selkävamman vuoksi hän joutui luopumaan urahaaveista sillä saralla ja tavoitteeksi tuli näyttelijän ammatti. Hän valmistui Drama Centre Londonista vuonna 2005. Opiskeluaikanaan Christie esiintyi valokuvaaja Polly Borlandin kuvasarjassa "Bunny".
Teatterissa Christie on esiintynyt muun muassa kuningattarena Shakespearen "Cymbelinessä" ja Luciferina Marlowen "Doctor Faustuksessa". Christiellä oli pieni rooli Terry Gilliamin vuoden 2009 elokuvassa "The Imaginarium of Doctor Parnassus".
Heinäkuussa 2011 Christie valittiin Briennen rooliin HBO:n fantasiasarjan "Game of Thrones" toiselle tuotantokaudelle. Sarjan fanisivustoilla häntä oli ehdotettu rooliin jo ennen koe-esiintymisiä ja roolivalintaa. Sarjan perustana olevan "Tulen ja jään laulu" -kirjasarjan kirjoittajan George R. R. Martinin mukaan Christie sai roolin jokseenkin ilman kilpailua: ”Ensimmäisten koe-esiintymisten päivänä näimme tusinan näyttelijöitä, jotka lukivat Briennen repliikkejä, ja yhden näyttelijän, joka "oli" Brienne.” Christie varautui koe-esiintymiseen muun muassa harjoitellen kuntosalilla, joogaten ja kiinnittäen huomiota ruokavalioonsa vastatakseen paremmin Briennen hahmoa, joka on taitava soturi ja ulkonäöltään maskuliininen. Roolisuorituksestaan Briennenä Christie oli vuonna 2019 Primetime Emmy -palkintoehdokkaana kategoriassa paras naissivuosa draamasarjassa.
Christie valittiin 2014 komentaja Lymen rooliin elokuvaan "Nälkäpeli – Matkijanärhi, osa 2". Christie näytteli myös kapteeni Phasmaa "Tähtien sodan" jatko-osatrilogian elokuvissa ' (2015) ja ' (2017).
Christie näytteli vuonna 2022 Netflix-tuotannoissa "The Sandman" ja "Wednesday".
Christie on 190,5 cm pitkä.
Naapuri (elokuva)

Naapuri () on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut norjalaisen Pål Sletaunen ohjaama psykologinen jännityselokuva. Rankkapiirteinen tarina sisältää seksuaalisia perversioita ja mieleltään häiriintyneitä ihmisiä, ja se sijoittuu kahteen vierekkäiseen kerrostaloasuntoon.
Juoni.
Johnin (Kristoffer Joner) tyttöystävä Ingrid (Anna Bache-Wiig) on jättänyt hänet ja nuori mies tutustuu naapurissa asuviin kauniisiin sisaruksiin, Anneen ja Kimiin (Cecilie Mosli ja Julia Schacht). Tytöt tuntuvat tietävän kaikenlaista Johnin ja Ingridin suhteesta, ja pian mies huomaa olevansa keskellä monimutkaista psykologista peliä.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskulan mielestä "Naapuri" saattaisi nousta puistattavaksi synkistelyksi nyrjähtäneestä alitajunnasta, jos ohjaajalla olisi enemmän taitoa vetää selvä raja reaalimaailman ja henkilöhahmojen subjektiivisten harhojen väliin. ”Parhaimmillaankin Naapuri kiertää klaustrofobista kehää seiniensä sisälle sulkeutuneen psykopaatin piilottelusta, vaivautumatta valottamaan syitä tai etsimään kimmokkeita hänen väkivaltaiseen umpioonsa.”
Universitätin metroasema (Münchenin metro)

Universität on Münchenin metron asema, joka sijaitsee Maxvorstadtin kaupunginosassa Münchenissä. Asema avattiin 19. lokakuuta 1971. Asema palvelee linjoja U3 ja U6. Asema sijaitsee aivan pohjois-etelä-suuntaisen Ludwigstraßen, (yksi Münchenin pääkaduista) alla. Aseman suunnitteli arkkitehti Paolo Nestler. Universitätin ja Odeonsplatzin välinen rataosuus on yksi metron vilkkaimmista. 
Nimi.
Aseman pääasiallinen tarkoitus on palvella Ludwig-Maximiliansin yliopistoa, jonka päärakennukset sijaitsevat Ludwigstraßella, Veterinärstraßella ja Schellingstraßella. 
Asemalla on kaksi uloskäyntiä, etelässä Schellingstraßelle ja pohjoisessa Ludwigstraßelle/Akademiestraßelle. Pohjoinen sisäänkäynti on rakennettu yliopiston rakennuksiin.
The Limey – kostaja Lontoosta

The Limey – kostaja Lontoosta ("The Limey") on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Steven Soderberghin ohjaama elokuva.
Juoni.
Vankilasta vapautunut entinen brittirikollinen matkustaa Los Angelesiin selvittääkseen, kuka murhasi siellä hänen tyttärensä. Hän kokee melkoisen kulttuurishokin, eikä osaa toimia oikealla tavalla. Toisen entisen rikollisen kanssa hän saa selville, että tyttärellä oli ollut suhde musiikkituottajaan, joka nyt seurustelee toisen nuoren naisen kanssa. Ikääntyvä, tyttären tuntenut näyttelijänainen saa miehen tajuamaan epäonnistumisensa isän roolissa.
Greg Zanon

Greg Zanon (s. 5. kesäkuuta 1980 Burnaby, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Ura.
Zanon pelasi ennen ammattilaisuraansa kolme kautta (1996–1999) juniorisarja BCHL:ssä, joukkueinaan Victoria Salsa ja South Surrey Eagles, sekä neljä kautta (1999–2003) yliopistosarja CCHA:ssa, joukkueenaan Nebraska–Omaha Mavericks. Hän toimi viimeisellä yliopistokaudellaan joukkueensa kapteenina.
Zanon sai NHL-varauksen, kun Ottawa Senators varasi hänet viidennellä kierroksella, mutta aloitti ammattilaisuransa vuonna 2003 Nashville Predatorsin farmijoukkueessa Milwaukee Admiralsissa. Hän oli voittamassa vuonna 2004 AHL:n mestaruutta Calder Cupia. NHL:ssä hän debytoi kaudella 2005–2006, jolla pelasi neljä runkosarjaottelua, ja vakiinnutti paikkansa Nashville Predatorsin NHL-kokoonpanossa kaudella 2006–2007, jolla pelasi 66 runkosarja- ja viisi pudotuspeliottelua. 
Heinäkuussa 2009 Zanon teki vapaana pelaajana sopimuksen Minnesota Wildin kanssa, jossa pelasi helmikuuhun 2012 asti. Hän pelasi loppukauden 2011–2012 Boston Bruinsissa, joka hankki hänet vaihdossa Steven Kampferiin. Heinäkuussa 2012 hän siirtyi vapaana pelaajana Colorado Avalancheen. 
Zanon oli pelannut kauden 2011–2012 loppuun mennessä NHL:ssä 449 runkosarja- ja 18 pudotuspeliottelua. Tehopisteitä hän oli tehnyt runkosarjassa 56 (12 maalia ja 44 syöttöpistettä), eniten kaudella 2009–2010 (15 tehopistettä, kaksi maalia ja 13 syöttöpistettä), ja pudotuspeleissä viisi (kaikki syöttöpisteitä).
Full Frontal

Full Frontal ("Full Frontal") on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Steven Soderberghin ohjaama elokuva. Se kuvaa yhtä päivää Hollywoodissa asuvien henkilöiden elämässä. Elokuva kuvattiin digitaaliselle videolle alle kuukaudessa, ja sen kerrontatapa hämärtää todellisuuden ja fiktion rajoja niin, ettei katsoja voi aina olla varma katsooko elokuvaa vai sen henkilöhahmojen kuvaamaa elokuvaa elokuvassa.
Näyttelijät.
Lähde:
Azzam

Azzam on yksityinen Lürssen Yachtin valmistama huvijahti, jonka suunnittelivat kaksi kroatialaista Bartul ja Marko. 180-metrinen jahti laskettiin vesille 5. huhtikuuta 2013 ja se on siten valmistuessaan maailman suurin ja nopeakulkuisin yksityinen huvijahti. Aluksen leveys on 20,8 metriä ja sen syväys on erityisen pieni ainoastaan 4,3 metriä. 
Aluksen tilaajan uskotaan olevan Saudi-Arabian kuningashuoneeseen kuuluva prinssi Walid Ibn Talal.
Teknisiä tietoja.
Azzam on 180 metriä pitkä, laivamoottoreiden teho on noin 69 megawattia ja huippunopeudeksi arvioidaan jopa 30 solmua (55,6 km/h). Huvijahdin on suunnitellut Italiassa toimiva Nauta Yachts, sen sisustus on Christophe Leonin käsialaa. Aluksen suunnittelu kesti vuoden ja rakennusvaihe yli kolme vuotta.
Leipää ja tulppaaneja

Leipää ja tulppaaneja ("Pane e tulipani") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Silvio Soldinin ohjaama romanttinen komediaelokuva, jonka pääosissa nähdään Licia Maglietta, Bruno Ganz, Giuseppe Battiston, Antonio Catania ja Marina Massironi.
Juoni.
Italialainen kotirouva Rosalba Barletta (Maglietta) ei jaksa odottaa kiireistä aviomiestään pariskunnan lomapaikkaan, vaan lähtee liftaamaan takaisin kotiin. Hän keksii kulkea Venetsian kautta, löytää sieltä majapaikan ja uuden rakkauden ravintoloitsija Fernandon (Ganz) avulla ja alkaa viihtyä kaupungissa. Sillä välin aviomies palkkaa tumpelon putkimiehen (Battiston) yksityisetsiväksi vaimoa etsimään. Hän löytääkin Rosalban, mutta rakastuu tämän naapuriin ja soittaa Rosalban aviomiehelle, että ottaa eron tehtävästä, koska mitään ei löydy. Seuraavaksi paikalle saapuu aviomiehen rakastajatar, joka pakottaa Rosalban lähtemään kanssaan takaisin kotiin. Fernando lähtee hänen peräänsä ja taivuttelee naisen palaamaan luokseen Venetsiaan.
Joseph de Villèle

Joseph de Villèle (14. huhtikuuta 1773 Toulouse – 13. maaliskuuta 1854 Toulouse) oli ranskalainen kreivi ja poliitikko. Ultrarojalistinen Villèle toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1821–1828, suuren osan restauraatioajasta.
Villèle palveli alkujaan Ranskan laivastossa, muun muassa Länsi- ja Itä-Intiassa, ja keräsi tänä aikana huomattavan omaisuuden. Hän palasi Ranskaan vuonna 1807 ja kohosi seuraavana vuonna pienen kotipaikkakuntansa pormestariksi. Vuonna 1815 hänestä tuli Toulousen pormestari. Villèle oli kuulunut vuodesta 1813 Les Chevaliers de la Foi (”Uskon ritarit”) -nimiseen rojalistiseen salaseuraan ja vuosina 1815–1816 hän oli edustajainkamarin jäsenenä. Hän toimi salkuttomana ministerinä 1820–1821. De Richelieun hallituksen kaaduttua syksyllä 1821 Villèle kohosi ensin valtiovarainministeriksi ja sitten hallituksen tosiasialliseksi johtajaksi. Muodollisesti hänestä tuli pääministeri seuraavana vuonna, jolloin hän sai myös kreivin arvon.
Villèle järjesti opposition tukahduttamiseksi vuonna 1822 tiukan sensuurin ja vuonna 1825 hänen hallituksensa maksoi uuden kuninkaan Kaarle X:n toiveesta suuret korvaukset vallankumouksen aikana maaomaisuutensa menettäneille emigranteille. Korvaukset rahoitettiin laskemalla valtion velkakirjoille maksettavaa korkoa. Kaikkiaan Villèlen pääministerikausi merkitsi konservatiivisten ja katolisten voimien vahvistumista yhteiskunnassa. Hänen politiikkansa muodostuikin kiistellyksi ja kansakuntaa jakavaksi. Oikeisto menetti enemmistönsä edustajainkamarinvaaleissa vuonna 1827 ja Villèle erosi pääministerin tehtävistä seuraavan vuoden tammikuussa. Kaarle X nimitti hänen tilalleen maltillisemman Jean-Baptiste Martignacin. Villèle ei tämän jälkeen enää osallistunut politiikkaan.
Ding Dong! (albumi)

Ding Dong! on Krista Siegfridsin esikoisalbumi, joka julkaistiin 10. toukokuuta 2013. Albumi sisältää kappaleen ”Marry Me”, jolla Siegfrids edusti Suomea vuoden 2013 Eurovision laulukilpailussa. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 24 ja nousi ylimmillään sijalle 19.
Helmikuussa 2013 julkaistu ”Marry Me” -single nousi julkaisunsa jälkeen lataus- sekä radiolistan kuudenneksi. Kappaleesta julkaistiin Elias Koskimiehen ohjaama musiikkivideo.
Levyn kappaleista suurimman osan Siegfrids on tehnyt Erik Nyholmin, Kristofer Karlssonin ja Jessika Lundströmin kanssa, esimerkiksi ”Can you see me?” -kappale on Siegfridsin ja Erik Nyholmin käsialaa. Levyllä vaikuttaa myös muitakin lauluntekijöitä. Ainoat kappaleet, joiden teossa Siegfrids ei ole ollut mukana, ovat ”Your boyfriend” ja ”Under my skin”.
Töyhtölunni

Töyhtölunni ("Fratercula cirrhata") on ruokkien heimoon kuuluva rantalintu.
Levinneisyys.
Töyhtölunnia tavataan Tyynellämerellä Itä-Aasiassa ja Pohjois-Amerikan länsirannikolla. Lajin kokonaiskannaksi arvioidaan yli 3,5 miljoonaa yksilöä ja se on arvioitu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajin kannankehitys on kuitenkin laskeva.
Storytelling (elokuva)

Storytelling (televisioesityksessä suomeksi "Totta vai tarua") on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Todd Solondzin käsikirjoittama ja ohjaama elokuva.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Storytellingin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni.
Elokuva koostuu kahdesta toisiinsa liittymättömästä tarinasta, joissa näyttelijätkään eivät ole samoja. Ensimmäinen (nimeltään ”Fiction”) kertoo collegen luovan kirjoittamisen kurssista, jonka miespuolinen opettaja hakeutuu suhteisiin naisopiskelijoidensa kanssa. Jälkimmäinen episodi (”Non-Fiction”) kertoo dokumenttiryhmästä, joka kuvaa opiskelupaikkaa hakevaa lukiolaispoikaa ja hänen perhettään.
Silsersee

Silsersee (, ) on Kaakkois-Sveitsissä, Graubündenin kantonissa sijaitseva järvi. Inn (, paikallisesti ) laskee järven kautta Silvaplanersee-järveen. Silsersee on yksi Engadininlaakson neljästä järvestä. Muut ovat Silvaplanersee, Champfèrersee ja Sankt Moritzersee.
Silsersee sijaitsee "Bregaglian" ja "Sils im Engadin/Segl" -nimisen kunnan alueella.
Jean-Baptiste de Martignac

Jean-Baptiste Sylvère Gay, Martignacin varakreivi (20. kesäkuuta 1778 Bordeaux – 3. huhtikuuta 1832 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko ja historioitsija, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1828–1829.
Martignac toimi vuonna 1798 vallankumousjohtaja Emmanuel Joseph Sieyèsin sihteerinä ja palveli sen jälkeen armeijassa. Hän kirjoitti useita näytelmiä. Napoleonin valtakauden aikana hän toimi menestyksekkäänä asianajajana Bordeaux'ssa ja kuului Les Chevaliers de la Foi (”Uskon ritarit”) -nimiseen rojalistiseen salaseuraan. Martignac nimitettiin 1818 kuninkaallisen oikeuden julkisasiamieheksi ja seuraavana vuonna Limoges’n kruununjuristiksi. Vuonna 1821 hänet valittiin edustajainkamariin, jossa hän tuki konservatiivista pääministeri Joseph de Villèleä. Seuraavina vuosina hän sai useita merkittäviä virkanimityksiä sekä varakreivin aatelisarvon.
Kuningas Kaarle X nimitti Martignacin sisäministeriksi 4. tammikuuta 1828 ja hänestä tuli pian de Villèlen seuraaja hallituksen johdossa. Martignacin mielipiteet olivat tässä vaiheessa maltillistuneet ja pääministerinä hän muun muassa kumosi Villèlen säätämän lehdistösensuurin. Hallitus kuitenkin menetti kannatustaan sekä oikealle että vasemmalle ja hävisi vuoden 1829 vaalit. Luottamuksensa Martignaciin menettänyt kuningas korvasi hänet äärikonservatiivisella Jules de Polignacilla.
Martignac esiintyi julkisuudessa viimeisen kerran joulukuussa 1830 puolustaessaan Polignacia päärien kamarin istunnossa.
Silvaplanersee

Silvaplanersee (, ) on Kaakkois-Sveitsissä, Graubündenin kantonissa sijaitseva järvi. Inn (, paikallisesti ) laskee järven kautta Champfèrersee-järveen. Silvaplanersee on yksi Engadininlaakson neljästä järvestä. Muut ovat Silsersee, Champfèrersee ja Sankt Moritzersee.
Silvaplanersee sijaitsee "Silvaplanan" ja "Sils im Engadin/Segl" -nimisen kunnan alueella.
Diogo Lopez de Sequeira

Diogo Lopez de Sequeira (1465–1530) oli portugalilainen tutkimusmatkailija, joka toimi myös Portugalin kuvernöörinä Intiassa. Hän valtasi taloudellisesti tärkeitä alueita Portugalin omistukseen, muun muassa Molukit, Sumatran ja Malakan. Alueella oli jo vuonna 1512 purjehtinut portugalilainen Francisco Serrão, jonka avulla eurooppalaiset saivat selville mausteiden viljelypaikan. Valtauksen jälkeen vuonna 1518 Lopez joutui palaamaan terveytensä horjumisen takia takaisin Intiaan, jossa hän toimi vuodet 1518–1522 Portugalin kuvernöörinä.
Champfèrersee

Champfèrersee (, ) on Kaakkois-Sveitsissä, Graubündenin kantonissa sijaitseva järvi. Inn (, paikallisesti ) laskee järven kautta Sankt Moritzersee -järveen. Champfèrersee on yksi Engadininlaakson neljästä järvestä. Muut ovat Silsersee, Silvaplanersee ja Sankt Moritzersee.
Champfèrersee sijaitsee Silvaplanan kunnan alueella.
Kultasiipikerttuli

Kultasiipikerttuli ("Vermivora chrysoptera") on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kultasiipikerttuleita pesii Kanadan eteläosissa ja Yhdysvalloissa. Laji on muuttolintu ja talvehtii Keski-Amerikan eteläosissa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Lajin kanta on pienentynyt ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Elinympäristö.
Kultasiipikerttulit pesivät lehtensä pudottavissa metsissä, pensaikkoisilla laitumilla ja soilla. Muuttoaikoina kultasiipikerttuleita tavataan kaikenlaisilla metsämailla ja pensasaroilla.
Lisääntyminen.
Kultasiipikerttuli pesii touko-kesäkuussa. Hyvin piilotettu pesä sijaitsee maassa.
MASS

MASS, , on saksalaisen Rheinmetallin valmistama laivaston omasuojajärjestelmä. Se on yhdistetty sota-aluksen sensoreihin ja se suojaa alusta vihollisen ohjusiskuilta laukaisemalla harhautusmaaleja. Tilanteesta riippuen ne häiritsevät vihollisen ohjuksen sensoreita ultaravioletti-, näkyvän valon-, laser-, infrapuna- tai tutkasäteilyllä. MASS voidaan kytkeä aluksen johtamisjärjestelmään tai se voi toimia täysin itsenäisesti. Rheinmetall on ilmoittanut MASS:n olevan valittu vuoteen 2009 mennessä yhdeksän eri valtion merivoimille, viiteentoista erilaiseen alusluokkaan. Vuoteen 2012 mennessä järjestelmän valinneiden määrä lisääntyi kahdella tuntemattomalla ostajalla.
Käyttäjävaltiot.
Sankt Moritzersee

Sankt Moritzersee (, ) on Kaakkois-Sveitsissä, Graubündenin kantonissa sijaitseva järvi. Inn () laskee järven kautta kohti Samedania. Sankt Moritzersee on yksi Engadininlaakson neljästä järvestä. Muut ovat Silsersee, Silvaplanersee ja Champfèrersee.
Sankt Moritzersee sijaitsee Sankt Moritzin kunnan alueella.
Pariisin kaupungintalo

Hôtel de Ville eli Pariisin kaupungintalo on Pariisin kaupunginhallinnon toimitalo. Se sijaitsee kaupungin keskustassa 4. arrondissementin alueella aivan lähellä Seine-joen rantaa.
Kaupungintalo on sijainnut samalla paikalla vuodesta 1357 alkaen. Renessanssityylinen rakennus valmistui vuonna 1628. Rakentaminen oli aloitettu jo edellisellä vuosisadalla kuningas Frans I:n määräyksestä. Alkuperäinen rakennus tuhoutui tulipalossa Pariisin kommuunin kukistamisen yhteydessä toukokuussa 1871, mutta se rakennettiin uudelleen kopiona alkuperäisestä vuosina 1873–1882 arkkitehtien Théodore Ballu ja Edouard Deperthes suunnitelman mukaan.
Kaupungintalon julkisivua koristaa 108 kuuluisaa pariisilaista esittävää patsasta sekä 30 muita Ranskan kaupunkeja symboloivaa veistosta.
Kaupungintalon edessä oleva aukio tunnettiin keskiajalta alkaen Place de Grèvenä, kunnes se 1800-luvun alussa uudelleennimettiin Place de l'Hôtel-de-Villeksi.