tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Legenda nimeltään 1900

Legenda nimeltään 1900 ("La Leggenda del pianista sull’oceano") on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut Giuseppe Tornatoren ohjaama italialais-yhdysvaltalainen elokuva, jonka pääosaa esittää Tim Roth. Elokuvan musiikista vastaa Ennio Morricone. Elokuvan käsikirjoituksen laati ohjaaja Tornatore kirjailija Alessandro Bariccon monologinäytelmän "Novecento" pohjalta.
Juoni.
1900-luvun ensimmäisenä päivänä amerikkalaisen loistoristeilijän ruumassa työskentelevä mies löytää poikavauvan pieneen koriin kapaloituna. Pojalle annetaan nimeksi 1900. Kuusivuotiaana poika eksyy vaeltamaan laivan loistoluokkaan, jonka tanssiaissalista hän löytää pianon.
Pojasta varttuu laivan juhlittu pianovirtuoosi Lyhyen elämänsä aikana hän ei koskaan poistu laivasta, vaan ehtii keksiä jazzin, levyttää yhden kappaleen ja kokea ohikiitävän rakkauden. Kun päähenkilö on noin kolmenkymmenen, hänen vettä tulviva kotinsa määrätään räjäytettäväksi, mutta mies nimeltä 1900 ei uskalla jättää uppoavaa alusta.
DJ Antoine

Antoine Konrad (s. 23. kesäkuuta 1975 Sissach, Basel, Sveitsi), tunnetaan paremmin nimellä DJ Antoine, on sveitsiläinen elektronisen musiikin tuottaja ja DJ. Moni hänen julkaisuistaan on menestynyt hyvin varsinkin Länsi-Euroopassa, erityisesti Sveitsissä ja Ranskassa. DJ Antoinen levyjä on myyty yhteensä yli miljoona kappaletta.
Diskografia.
Studioalbumit
Satakallio

Asunto Oy Satakallio on neljän kerrostalon muodostama asunto-osakeyhtiö Helsingin Alppiharjussa, Harjun osa-alueessa. Valkeista nauhaikkunallisista kerrostaloista muodostuvan rakennusryhmän on suunnitellut arkkitehti Toivo Korhonen, ja se valmistui 1962–1963.
Yhtiön rakennusten katuosoitteet ovat Porvoonkatu 1, 3, 5–7 ja 9. Taloyhtiö sijaitsee Porvoonkadun, Fleminginkadun ja Aleksis Kiven kadun rajaamassa korttelissa. Kerrostalot rakennettiin vuosina 1961–1963 puutalojen, niin sanottujen ”sadan markan villojen” tilalle. Taloyhtiö, jossa on noin 750 asuntoa, oli silloin Suomen suurin.
1970-luvun lopulla taloyhtiössä oli 765 asuntoa ja parikymmentä liikehuoneistoa. Rakennusten kokonaistilavuus oli 165 000 kuutiometriä. Yhtiöllä oli oma kahdeksan työntekijän isännöintitoimisto. Aiemmin huoltomiehet asuivat itsekin talossa, mutta vuosituhannen vaihteessa omat huoltomiehet sanottiin irti. He perustivat yrityksen, joka huoltaa Satakalliota edelleen.
2010-luvun lopulla Satakallion ullakkokerrokseen rakennettiin asuntoja, joissa on alempia kerroksia isommat parvekkeet ja hyvät näköalat. Asuntoja on nyt kaikkiaan 773. Asuinneliömetrien määrä nousi 29 000:sta noin 800 neliötä suuremmaksi.
Yksi taloyhtiön pitkäaikaisista asukkaista on näyttelijä Minna Kivelä.
Järnefeltien koulu

Järnefeltien koulu oli suomalainen kirjallisuuspiiri, jonka keskushahmo oli Elisabeth Järnefelt. Niinpä sitä kutsuttiin myös nimellä Elisabethin salonki. 
Järnefeltien koulun taiteilijat.
Elisabeth Järnefelt oli syntyään pietarilais-balttilaista Clodt von Jürgensburgin kulttuurisukua, joka kuului venäläisen älymystön vapaamieliseen osaan. Siirryttyään Suomeen Järnefelt alkoi koota lähipiiriinsä nuorta suomenkielistä kirjallisuusväkeä lähinnä omien poikiensa ystävistä. Piiriin kuuluneita kirjailijoita on pidetty suomalaisen realismin uranuurtajina. Järnefeltien kouluun lukeutuivat Elisabet Järnefeltin pojat Arvid, Armas ja Eero Järnefelt, Juhani Aho ja hänen veljensä Kalle ja Pekka sekä Heikki Kauppinen eli Kauppis-Heikki ja jossain määrin myös Minna Canth. Järnefeltien asuessa Helsingissä piiri kokoontui lauantaisin. Kun perhe muutti Kuopioon, Järnefeltien koulu kokoontui Minna Canthin kotona Kanttilassa.
Koulun vaikutus.
Järnefeltien koulun myötä suomalaiseen kirjallisuuteen tuli Belinskin taideteorioista lähtöisin ollut realistisen henkilötyypin käsite ja tyypillisyyden vaatimus. Lisäksi koulun piirissä kulki tolstoilainen suuntaus, joka korosti sisäistä rehellisyyttä ja totuudenmukaisuutta. Arvid Järnefelt kuvasi Järnefeltien koulua teoksessaan "Vanhempieni romaani" (1928–1930): "Elisabetin ankarin vaatimus oli, että kuvatun tunnelman täytyi olla todella eletty, "totta". --- Ei saa ruveta omin päin runoilemaan ja tekemään lisäyksiä, joiden tarkoituksena on muka tehostaa tunnelmaa. --- taiteilijan oli pysyttävä uskollisena sille "sisäiselle" näkemykselle, tuntemukselle, tunnelmalle, jonka hän oli saanut."
Lilli Kurikka

Elisabeth "Lilli" Kurikka (10. huhtikuuta 1865 – 2. tammikuuta 1928) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän työskenteli Suomalaisessa Teatterissa 1880-luvulla. Kurikan roolitehtävät olivat niin sanottuja ingenue-osia, eli nuoren naisen roolityyppejä. Hilda Aspin, Inez Borgin, Olga Finnen, Katri Raution ja Saimi Swanin kanssa hän muodosti ystäväpiirin, joka kutsui itseään "teatterin impyiksi". Rautiota lukuun ottamatta "impyet" jättivät näyttämötyön ennen kasvamistaan kypsien naisten rooleihin.
Elämä.
Lilli Kurikan isä oli kylänvouti Adam Kurikka ja äiti Anna Pöyhönen. Eräs hänen veljistään oli nuorsuomalainen kirjailija Matti Kurikka.
Kurikka pestattiin Suomalaisen Teatterin riveihin ensisijaisesti laulutaitonsa ansiosta. Vaaleahiuksinen Kurikka tunnettiin teatterin kaunottarena ja lauluäänensä ansiosta hän sai yleisön suosimia roolitehtäviä. Serenadien ja huviretkien sankarittarien rooleissa ainoastaan Ida Aalberg nautti yhtä laajaa yleisönsuosiota kuin Kurikka.
Kurikka jätti näyttämön avioiduttuaan muusikko Robert Kajanuksen kanssa vuonna 1889. Liitosta tuli riitaisa ja se päättyi pitkittyneeseen eroon. Kajanus alkoi seurustella Ella Stigellin kanssa 1890-luvulla, mutta Kurikka myönsi Kajanukselle avioeron vasta 1918, kun heidän poikansa oli saanut surmansa. Omassa elämäkerrassaan ex-puoliso Kajanus luonnehtii Kurikkaa adjektiivein "jyrkkä", "kiihkeä" ja "äkkipikainen".
Vuoden 1938 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat

Vuoden 1938 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsintoihin osallistui yhteensä 37 maata, joista 14 pääsi mukaan Ranskassa pelattavaan MM-turnaukseen. Isäntämaa Ranska ja hallitseva mestari Italia pääsivät MM-kilpailuihin ilman karsintaa. Kilpailut olivat toiset, joihin järjestettiin karsinta osallistuvien maiden kesken. Ensimmäisiin MM-kilpailuihin vuonna 1930 maat osallistuivat FIFA:n kutsumina. Maat jaettiin 12 lohkoon siten että lohkoissa 1-9 pelasivat Euroopan maat, lohkoissa 10-11 Amerikan maat ja lohkossa 12 Aasian maat. Afrikasta yksikään maa ei osallistunut karsintoihin.
Lohko 1.
Saksa ja Ruotsi selviytyivät MM-kilpailuihin.
Lohko 2.
Norja selviytyi MM-kilpailuihin.
Lohko 3.
Puola selviytyi MM-kilpailuihin.
Lohko 4.
Egypti luopui ja Romania selviytyi otteluitta MM-kilpailuihin.
Lohko 5.
Sveitsi selviytyi MM-kilpailuihin.
Lohko 6.
Kreikka selviytyi jatkokarsintaan.
2.kierros
Unkari selviytyi MM-kilpailuihin.
Lohko 7.
Tšekkoslovakia selviytyi MM-kilpailuihin.
Lohko 8.
1.kierros
Latvia jatkokarsintaan.
2.kierros
Lohko 8.
Itävalta selviytyi MM-kilpailuihin, mutta maaliskuussa 1938 Itävalta liitettiin Anschlussin mukaan Natsi-Saksaan. Saksa selviytyi myös MM-kilpailuihin ja Itävallan paikkaa tarjottiin Englannille, joka ei aluksi osallistunut karsintoihin lainkaan. Englanti kuitenkin kieltäytyi osallistumasta turnaukseen.
Lohko 9.
Hollanti ja Belgia selviytyivät MM-kilpailuihin.
Lohko 10.
Argentiina luopui ja Brasilia selviytyi otteluitta MM-kilpailuihin.
Lohko 11.
Kuuba selviytyi MM-kilpailuihin otteluitta, koska muut maat luopuivat karsinnoista.
Lohko 12.
Alankomaiden Itä-Intia selviytyi MM-kilpailuihin otteluitta, koska Japani luopui karsinnoista.
Ilmo Ollinen

Ilmo Ollinen (25. huhtikuuta 1900 Oulu – 4. helmikuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen juristi. Hän väitteli lakitieteen tohtoriksi 1938. Hän oli Suomen Hypoteekkiyhdistyksen toimitusjohtaja (pääjohtaja vuodesta 1955) 1942–1967. Suomen Reserviupseeriliiton varapuheenjohtaja vuodesta 1931, puheenjohtaja vuodesta 1945, Reserviupseeri-lehden päätoimittaja 1945–1958. 
Hänen puolisonsa oli Aune Mäkinen-Ollinen vuodesta 1927.
Pierre-sur-Hauten sotilasradioasema

Pierre-sur-Hauten sotilasradioasema on Ranskassa sijaitseva 30 hehtaarin (0,3 neliökilometrin) laajuinen alue, jota käytetään Ranskan asevoimien viestintään. Se sijaitsee Sauvainin ja Jobin kuntien alueilla siten, että Rhône-Alpesin ja Auvergnen hallinnollisten alueiden raja kulkee aseman alueen lävitse. Sotilasradioaseman alueella sijaitsee myös TDF-konsernin siviilikäytössä oleva radiolinkki.
Historia.
Vuonna 1913 paikalle rakennettiin optinen lennätin. Se oli pieni kivinen rakennus, jonka huipulla sijaitsi siipiopastin.
Kylmän sodan aikaan, vuonna 1961, Nato pyysi Ranskan armeijaa rakentamaan ACE High -kommunikaatioverkkoonsa kuuluvan Pierre-sur-Hauten aseman, kutsutunnukseltaan FLYZ. Tässä verkossa Pierre-sur-Hauten asema oli linkkinä pohjoisessa sijainneen Lachensin aseman (FNIZ) ja etelässä sijainneen Mont-Aoûtin aseman (FADZ) välillä.
Käyttötarkoitus.
Pierre-sur-Hauten asema on Ranskan ilmavoimien käytössä ja se on alisteinen 80 kilometrin päässä sijaitsevalle Lyon – Mont Verdunin tukikohdalle. Jos Ranskan ydinaseita joskus käytettäisiin, tulikomento saattaisi kulkea aseman kautta.
Aseman komentajana toimii sotilas, joka on arvoltaan "major". Asemalla työskentelee noin kaksikymmentä henkeä, mukaan lukien muun muassa sähköteknikot, mekaanikot ja kokit.
Infrastruktuuri.
Alue on ympäröity korkein puu- ja metalliaidoin. Sotilas- ja siviilihenkilökunta kulkevat alueelle joko helikopterilla tai yleisöltä suljettua tietä pitkin.
Rakennukset.
Alueella on kaksi noin kolmikymmenmetristä betonitornia, joita on käytetty radioviestintään vuodesta 1991. Tornit on rakennettu kestämään ydinräjähdyksen paineaalto.
Rakennuksiin kuuluu myös täysin varusteltuja asuntoja sekä esimerkiksi autotalleja. Rakennukset on yhdistetty toisiinsa tunnelein, joilla on pituutta yhteensä noin 300 metriä.
Maanalaiset tilat.
Alueen tärkeimmät tilat sijaitsevat maan alla. Näissä tiloissa radioviestintää analysoidaan ja lähetetään. Tilat on suojattu ydinaseita, biologisia aseita ja kemiallisia aseita vastaan. Asemalla on myös omat, ulkomaailmasta riippumattomat vesi- ja sähköntuotantojärjestelmänsä.
Sensuuri.
Radioasema sai huomiota huhtikuussa 2013 kun Ranskan tiedustelupalvelu Direction centrale du renseignement intérieur (DCRI) yritti poistattaa asemaa koskevan artikkelin ranskankielisestä Wikipediasta. Wikimedia-säätiö ei kuitenkaan poistanut artikkelia DCRI:n pyynnöstä, vaan pyysi tarkempia tietoja siitä, mikä osa artikkelista on ongelmallinen. Tämän seurauksena DCRI kutsui toimistolleen erään Wikipedian vapaaehtoisista ylläpitäjistä – jolla ei ollut mitään tekemistä artikkelin kanssa – ja pakotti hänet poistamaan artikkelin. Wikimedia kuitenkin palautti artikkelin, minkä jälkeen tapahtui Streisandin ilmiö ja artikkelista tuli nopeasti ranskankielisen Wikipedian suosituin artikkeli.
Hahmo Shake

Hahmo Shake on näyttelijä Aku Hirviniemen julkaisema musiikkialbumi, jossa esiintyvät neljä hänen Putous-hahmoistaan. Albumi sisältää hittikappaleita, jotka ovat saaneet uudet sanat Hirviniemen sketsihahmojen laulamina. Levyn hahmot ovat Marja Tyrni, Timo Harjakainen, Usko Eevertti Luttinen ja Samppa Linna. Albumi julkaistiin 26. huhtikuuta 2013.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 5, nousi seuraavalla viikolla kolmanneksi ja pysyi listalla yhteensä 7 viikkoa.
Et ole yksin

Et ole yksin on J. Karjalaisen viides albumi, joka julkaistiin 15. maaliskuuta 2013 Warner Music -levy-yhtiön kautta. Levyltä on julkaistu singlenä ”Mennyt mies” ja ”Meripihkahuone”. "Et ole yksin" oli Suomen virallisen listan ykköstilalla viisi viikkoa. ”Mennyt mies” -singlen paras listasijoitus oli kolmas. 
Vuonna 2014 "Et ole yksin" palkittiin Vuoden albumin Emma-palkinnolla.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut J. Karjalainen, ellei toisin mainittu.
Muuta.
Sivupersoonahäiriötä tutkineen Reima Kampmanin kirja Et ole yksin: Tutkimuksia ihmisen sivupersoonista on antanut albumille nimen ja se on myös inspiroinut kappaleen "Mennyt mies".
Pariisi–Roubaix 2013

Pariisi–Roubaix 2013 oli järjestyksessään 111. maantiepyöräilyn Pariisi–Roubaix-kilpailu. Se käytiin 254,5 kilometrin matkalla Compiègnesta Roubaix'hin 7. huhtikuuta 2013. Reitillä oli 27 mukulakiviosuutta, yhteispituudeltaan 52,6 kilometriä.
Fabian Cancellara voitti kilpailun kukistettuaan loppukirissä Sep Vanmarcken. He olivat karanneet Carrefour de l'Arbren mukulakiviosuudella irtiottokumppaneiltaan Stijn Vandenberghiltä ja Zdeněk Štybarilta näiden ajauduttua kohti katsojia. Niki Terpstra sijoittui kolmanneksi.
Tulokset.
Lähde: Cycling Archives
Osallistuneet joukkueet.
Kilpailussa olivat mukana seuraavat 25 joukkuetta:
Suojakäsine

Suojakäsine on käsine, joka suojaa ihoa erilaisilta vaara- tai haittatekijöiltä kuten vedeltä tai lialta.
Erilaiset työssä käytettävät suojakäsineet suojaavat esimerkiksi kemikaaleilta, mekaanisilta vaaroilta, kuumalta tai kylmältä, säteilyltä, tulelta, sähköltä, tärinältä, viilloilta ja pistoilta, tai vaarallisilta työkaluilta. Suojakäsineitä käytetään esimerkiksi moottoripyöräillessä.
Suojakäsineitä on malliltaan, materiaaliltaan, käyttötarkoitukseltaan ja suojaustasoltaan erilaisia eri tarkoituksiin. Työssä käytettävän suojakäsineen valinnassa huomioidaan esimerkiksi työympäristön vaara- ja haittatekijät, käyttö- ja altistusaika, materiaalin ja mallin suojaavuus, käsinemallin toimivuus työssä sekä käsineiden yhteensopivuus muiden suojainten kanssa.
Puolineitseitä

Puolineitseitä () on Jack Conwayn ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen mykkädraamaelokuva vuodelta 1929. Draaman pääosissa ovat Joan Crawford viimeisessä mykkäelokuvaroolissaan, Rod La Rocque, Douglas Fairbanks Jr. ja Anita Page. Metro-Goldwyn-Mayer oli elokuvan tuotantoyhtiö ja jakelija.
"Puolineitseitä" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 24. elokuuta vuonna 1929. New Yorkin ensi-ilta oli 6. syyskuuta 1929 ja maanlaajuinen 8. syyskuuta. Suomen ensi-ilta oli 3. marraskuuta vuonna 1930. "Puolineitseitä" osoittautui menestykseksi; elokuva tuotti maailmanlaajuisesti 857 000 dollaria. "Puolineitseitä" julkaistiin VHS:lle 5. syyskuuta 2000 ja DVD:lle 21. syyskuuta 2010.
Päätähdet Joan Crawford ja Douglas Fairbanks Jr. menivät elokuvan kuvauksien aikana naimisiin 3. kesäkuuta 1929.
Juoni.
Perijätär Billie Brown (Joan Crawford) on kihloissa pitkäaikaisen rakkaansa Gil Jordanin kanssa (Douglas Fairbanks Jr.), joka on aloitteleva diplomaatti. Kun Billie menee tapaamaan vanhempaa diplomaattia Glenn Abbottia (Rod La Rocque) varmistaakseen, että Gil saa suotuisan tehtävän, Billie ja Glenn kieltämättä molemmat viehättyvät toisistaan. Samoin Gil on ihastunut Kentucky Straffordiin (Anita Page), Billien parhaaseen ystävään, joka tulee raskaaksi Gilille. Gil tajuaa, että hän rakastaa Kentuckya, mutta menee kaikesta huolimatta naimisiin Billien kanssa. Kun Gil saa tietää, että Billie rakastaa oikeasti Glenniä ja samoin Billie saa tietää, että Gil rakastaa Kentuckya, he mitätöivät tuoreen avioliittonsa ja molemmat lähtevät oikeiden rakastettujensa luokse.
Night on Fire

Night on Fire on Reckless Love -yhtyeen single, joka julkaistiin 26. huhtikuuta 2013. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, joka on kuvattu Las Palmasissa maaliskuussa 2013 ja sen on ohjannut Marko Mäkilaakso. Single on ensimmäinen julkaistava kappale myöhemmin tänä vuonna julkaistavalta albumilta.
Reckless Love kertoi singlen julkaisusta Facebook- ja kotisivuillaan perjantaina 5. huhtikuuta 2013.
Adele Astaire

Adele Astaire (alk. Adele Marie Austerlitz, 10. syyskuuta 1897 Omaha, Nebraska – 25. tammikuuta 1981 Tucson, Arizona) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, tanssija ja laulaja, joka esiintyi veljensä Fred Astairen kanssa vaudevillessä ja Broadwaylla.
Adele Austerlitzin isä oli muuttanut Yhdysvaltoihin Itävallasta, ja hänen äitinsä vanhemmat olivat kotoisin Alsacesta. Adele ja Fred esiintyivät vaudevillessa ensimmäisen kerran jo lapsina vuonna 1905. Vuonna 1917 he tekivät Broadway-debyyttinsä näytelmässä "Over the Top". 1920-luvulla he saavuttivat menestystä näytelmällä "For Goodness Sake" (1922) sekä George Gershwinin menestysmusikaaleilla "Lady Be Good" ja "Funny Face".
Vuonna 1932 Astaire meni naimisiin brittiläisen Charles Cavendishin kanssa ja lopetti näyttelijän uransa. Hän muutti takaisin Yhdysvaltoihin miehensä kuoltua vuonna 1944. Adele Astaire kuoli tammikuussa 1981 Tucsonissa, Arizonassa.
Broadway-näytelmät.
Lähde: Internet Broadway Database.
Osculum Obscenum

Osculum Obscenum on death metal -yhtye Hypocrisyn toinen albumi vuodelta 1993. Albumi on viimeinen, jolla laulaa Masse Broberg.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Hypocrisy sekä sanoittanut Masse Broberg.
Malèna

Malena ("Malèna") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut italialaisen Giuseppe Tornatoren ohjaama elokuva. Hän kirjoitti myös käsikirjoituksen Luciano Vincenzonin tarinan pohjalta.
Juoni.
Samana päivänä kun Italia ajautuu sotaan vuonna 1940, kaksi tärkeämpää asiaa tapahtuu 12-vuotiaalle Renato-pojalle: hän saa ensimmäisen polkupyöränsä ja näkee ensi kerran Malènan, nuoren naisen josta tulee hänelle pakkomielle. Kaunis Maléna on muuttanut Renaton sisilialaiskylään miehensä Ninon kanssa, joka lähtee pian sotaan ja jättää uhkean vaimonsa miesten ja poikien katseiden ja muiden naisten pahojen puheiden armoille. Nino kuolee rintamalla. Sotavuosien myötä Renato varttuu ja seuraa leskeksi jääneen Malènan yksinäistä ja köyhää elämää. Saksalaiset miehittävät kylän, ja Malèna ajautuu miehittäjäjoukkojen kanssa yhä syvemmälle tragediaan.
Näyttelijät.
Lähde:
Malena

Malena on naisen etunimi. Se on muunnelma Magdalena-nimestä. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Malena on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 260–270 naisella.
Malenalla on nimipäivä suomenruotsalaisessa almanakassa 22. heinäkuuta ja Ruotsin almanakassa 10. joulukuuta.
Päivien kimallus (vuoden 2000 elokuva)

Päivien kimallus () on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut vietnamilaisen Trần Anh Hùngin käsikirjoittama ja ohjaama elokuva. Elokuvaa pidetään ohjaajan niin sanotun Vietnam-trilogian päätösosana; trilogian aiemmat osat ovat "Vihreän papaijan tuoksu" ("Mùi đu đủ xanh", 1992) ja "Cyclo" ("Xích lô", 1994).
Juoni.
Elokuva keskittyy kolmeen nyky-Hanoissa asuvaan sisareen. Sương on vanhin, Khanh keskimmäinen ja Liên kuopus. Elokuva seuraa heitä kuukauden ajan, alkaen heidän äitinsä kuoleman vuosipäivästä ja päättyen heidän isänsä syntymäpäivään.
Västeråsin valtiopäivät (1544)

Västeråsin valtiopäivät olivat vuonna 1544 Västeråsin linnassa pidetyt valtiopäivät, jossa muun muassa hyväksyttiin Ruotsin kuninkaan Kustaa Vaasan ehdotus siirtymisestä vaalikuninkuudesta perintökuninkuuteen. Istuntokausi kesti neljä päivää. Valtiopäivät avattiin Västeråsissä 9. tammikuuta ja päätettiin 13. tammikuuta 1544.
Tulitaviokuurna

Tulitaviokuurna ("Haematospiza sipahi") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tulitaviokuurnia elää Aasiassa. Lajia tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Laosissa, Myanmarissa, Nepalissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi, mutta sen kokonaispopulaatiota ei ole arvioitu.
Hyökkäys Aruballe

Hyökkäys Aruballe oli akselivaltojen toisessa maailmansodassa suorittama hyökkäys Aruballe osana operaatio Neulandia. Hyökkäyksen tarkoituksena oli häiritä saaren öljyntuotantoa ja upottaa alueen öljytankkerit. Hyökkäys alkoi 16. helmikuuta 1942, kun Saksan laivaston sukellusvene "U-156" saapui noin kello kahdeksan saaren edustalle ja torpedoi San Nicholaksen redillä olleet öljytankkerit "SS Oranjestadin" ja "SS Pedernalesin". "Oranjestadiin" osui yksi G7e-torpedo, joka sytytti aluksen palamaan. Alus upposi tuntia myöhemmin vieden mukanaan viisitoista miehistön jäsentä. Aluksen kapteeni ja yhdeksän miehistön jäsentä pelastuivat satama-alukseen. "Pedernalesiin" osui keskilaivaan yksi G7e-torpedo, joka sytytti sen tuleen. Alus ei kuitenkaan uponnut, vaan seuraavana päivänä hinaajat työnsivät aluksen matalikolle, mistä se siirrettiin myöhemmin telakalle korjattavaksi. Sukellusvene jatkoi matkaansa Oranjestadiin, jossa se torpedoi kolmannella yrityksellä kello 09.43 tankkeri "SS Arkansasin" Eagle-laiturissa. Alus vaurioitui pahoin, mutta se kunnostettiin myöhemmin Galvestonissa Texasissa. Sukellusveneen yrittäessä ampua 105 mm kansitykillään saaren satamassa sijaitsevia öljytankkeja, tykki räjähti miehistön unohdettua poistaa veden putkeen pääsyn estävän tulpan. Tykin putkiräjähdyksessä tykkimies Heinrich Büssinger sai kuolettavat vammat ja tykkiupseerina toiminut aliupseeri Dietrich von dem Borne menetti oikean jalkansa. 37 mm tykillä ammutut laukaukset vahingoittivat öljytankkeja. Myöhemmin sukellusvene kuljetti miehistön haavoittuneet jäsenet Martiniquelle, jossa toinen miehistä kuoli saamiinsa vammoihin.
Samanaikaisesti kuusi muuta sukellusvenettä "U-502", "U-67", "U-129" ja "U-161" ja kaksi Italian laivaston sukellusvenettä partioivat Venezuelanlahdella. "U-502" upotti samana päivänä tankkerit "SS Tia Juanan" ja "San Nicolasin" ja venezuelalaisen höyrylaiva "SS Monagasin". "U-67" vahingoitti hollantilaista tankkeria "Rafaelaa" Curaçaon lähellä. Neljä muuta sukellusvenettä eivät vahingoittaneet liittoutuneiden aluksia. "Pedernalesin", "Arkansasin" ja "Rafaelan" saamat vauriot korjattiin ja ne jatkoivat öljykuljetuksia. Hyökkäyksen jälkeen Aruban puolustusta vahvistettiin eikä saarelle hyökätty toistamiseen sodan aikana.
Äiti ja liian monta isää

Äiti ja liian monta isää ("Mon père, ma mère, mes frères et mes sœurs…") on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Charlotte de Turckheimin ohjaama ranskalais-espanjalainen komediaelokuva.
Juoni.
Nuorella yksinhuoltajaäidillä Annella on kaksi poikaa ja yksi tytär joilla kaikilla on eri isä. Kellään isistä ei lisäksi ole aavistustakaan että heillä on lapsi Annen kanssa. Annen äiti keksii juonen, jolla saa kaikki osapuolet matkustamaan yhtä aikaa lomalle Meksikoon, jotta lapset saisivat tavata kukin oman isänsä.
Romance &amp; Cigarettes

Romance &amp; Cigarettes, televisioesityksessä Rakkautta ja tupakkaa, on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut, näyttelijänä paremmin tunnetun John Turturron käsikirjoittama ja ohjaama musikaalinen romanttinen komediaelokuva. Sen ensemble-tyyppiseen, tasavahvoja rooleja tekevään näyttelijäkuntaan kuuluvat muun muassa James Gandolfini, Susan Sarandon, Kate Winslet, Steve Buscemi, Bobby Cannavale, Mandy Moore, Mary-Louise Parker, Aida Turturro, Christopher Walken, Barbara Sukowa, Elaine Stritch, Eddie Izzard ja Amy Sedaris. Elokuvan tuottajiin kuuluivat ohjaajaveljekset Joel ja Ethan Coen.
Juoni.
Terästehtaan työntekijä Nick Murder (James Gandolfini) on ollut vuosia naimisissa ompelija Kittyn (Susan Sarandon) kanssa, ja heillä on kolme tytärtä. Vaikka rakastaakin vaimoaan, Nick ihastuu seksikkääseen alusvaatemyyjään Tulaan (Kate Winslet) ja aloittaa tulisen suhteen tämän kanssa. Kun Kitty pääsee selville miehensä uskottomuudesta, hän heittää Nickin ulos yhteisestä kodista. Tarinan kuluessa monet henkilöhahmot puhkeavat puhumaan tunteistaan alkamalla esittää suosikkisävelmiään ”playbackina” eli liikuttaen huuliaan alkuperäislevytysten tahdissa.
Isopurppuramedestäjä

Isopurppuramedestäjä ("Cinnyris osea") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuntomerkit.
Isopurppuramedestäjä on 11–12 cm pitkä. Sillä on musta nokka, joka on ohut, terävä ja alaspäin kaareva. Koiras on pesimäpuvussa joulukuusta heinäkuuhun kokomusta, mutta läheltä erottuu vaaleansinistä ja violetinmetallia hohtoa. Naaraan yläpuoli on harmaanruskea. Alapuoli on harmaanvalkoinen ja siinä erottuu heikkoa kellanvihreää sävyä. Siivet ovat selkää tummemmat. Koiras muistuttaa pesimäaikojen ulkopuolella naarasta, mutta joskus sillä voi olla yksittäisiä mustia höyheniä.
Isopurppuramedestäjän kutsuääniä ovat viheltävä ”viju”, nouseva, iloinen ”tvyit” sekä maiskuttava ”tsyt-tsyt-tsyt...”. Laulu on rätisevä trilli, jota edeltää muutama vihellys. Se kuulostaa kaukaa hieman mustaleppälinnun laululta.
Elinympäristö.
Isopurppuramedestäjä pesii akaasiaa kasvavilla, kuivilla alueilla ja puistoissa, puutarhoissa sekä muissa paikoissa, joissa kasvaa kukkivia kasveja. Laji on paikkalintu tai lyhyiden matkojen vaeltaja.
Ravinto.
Isopurppuramedestäjä käyttää ravinnokseen mettä ja hyönteisiä.
M/S Sirena Seaways

M/S Sirena Seaways on DFDS Seawaysin omistama matkustaja-autolautta. Aiemmin reitillä Harwich–Esbjerg liikennöinyt alus liikennöi väliaikaisesti reitillä Paldiski–Kapellskär. DFDS Seaways on kuitenkin tehnyt sopimuksen aluksen vuokraamisesta Brittany Ferriesin kanssa, ja alus aloittaa liikenteen reiteillä Portsmouth–Le Havre ja Portsmouth–Bilbao toukokuussa 2015.
Rakentaminen.
Alus tilattiin 31. maaliskuuta 1999 Stocznia Szczecinska im. A. Warskiegolta Stettinista Puolasta. Sen köli laskettiin 8. tammikuuta 2001 telakkanumerolla 59112 ja alus laskettiin vesille 21. huhtikuuta nimellä "Golfo Dei Delfini". Työt aluksella keskeytyivät maaliskuussa 2002. Tilaaja ei suostunut lunastamaan alusta, joten Pekao SA takavarikoi aluksen velkojen takauksena. Telakka ajautui konkurssiin 29. heinäkuuta, mutta alus oli myyty 17. heinäkuuta Kööpenhaminaan rekisteröidylle DFDS Tor Line A/S:lle, joka lunasti aluksen 3. marraskuuta. Alus aloitti seuraavana päivänä koeajot, jotka kestivät aina kuudenteen päivään. Se kastettiin 27. marraskuuta "Dana Sirenaksi" ja seuraavana päivänä se saapui Rönnen satamaan. Se saapui 29. marraskuuta Remontowa Shiprepair Yardille Gdanskiin, jossa se muutettiin uuteen tehtävään. 
Liikennöinti.
Alus saapui 11. kesäkuuta 2003 uuteen kotisatamaansa Esbjergiin ja se aloitti 17. kesäkuuta liikennöinnin Esbjergistä Harwichiin. Alus kastettiin 11. maaliskuuta 2013 "Sirena Seawaysiksi".
Alus kolaroi 22. kesäkuuta laituriin Harwichissa ja se poistettiin liikenteestä vaurioiden tutkimisen ajaksi. Alus lähti 24. kesäkuuta Harwichista Bremerhaveniin, jonne se saapui seuraavana päivänä. Aluksen korjaukset telakalla valmistuivat ja se palasi liikenteeseen 5. heinäkuuta.
Alus lopetti liikennöinnin Esbjerg–Harwich-reitillä 29. syyskuuta 2014 DFDS:n lakkautettua reitin kiristyvistä rikkipäästömääräyksistä aiheutuvien lisäkustannusten vuoksi. 6. lokakuuta 2014 alkaen alus on liikennöinyt Viron ja Ruotsin välillä Paldisk–Kapellskär-reitillä, mutta alkuvuodesta 2015 ilmoitettiin, että se vuokrataan Brittany Ferries -yhtiön liikenteeseen reiteille Portmouth–Le Havre ja Portsmouth–Bilbao. Liikenne uudella reitillä alkaa toukokuussa 2015.
Hytit ja palvelut.
"Sirena Seawaysin" ravintolatarjonta koostuu itsepalveluravintolasta (7 Seas), à la carte -ravintolasta (Blue Riband), pihviravintolasta (Explorer's Steakhouse) sekä kahvilasta (Café Lighthouse). Laivalla on kaksi baaria, Columbus Lounge ja Sky Bar, joissa on myös ohjelmaa. Lisäksi laivalla on leikkihuone, verovapaa myymälä ja elokuvateatteri.
DFDS Seawaysin liikenteessä hyttiluokkia ovat Commodore de Luxe, Sirena ja Seaways (ikkunallinen tai ikkunaton). Commodore de Luxe -hyteissä matkustavien käytössä on erillinen Commodore de Luxe Lounge.
Uskoton

Uskoton ("Trolösa") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Liv Ullmannin ohjaama elokuva. Sen käsikirjoituksen teki Ingmar Bergman, joka pohjasi tarinan löyhästi omiin uskottomuuskokemuksiinsa.
Elokuvan tyyli on hyvin älyllinen, abstrakti ja moniselitteinen.
Juoni.
Ikääntyvä ohjaaja nimeltä Bergman kuvittelee mielessään henkilöhahmon nimeltä Marianne. Usean päivän kuluessa ohjaaja haastattelee tätä syrjäisellä Fårön saarella sijaitsevassa asuinpaikassaan. Marianne on ollut onnellisesti naimisissa kapellimestari Markuksen kanssa, ja heillä on nuori tytär Isabelle. Marianne rakastuu yhtäkkiä heidän parhaaseen yhteiseen ystäväänsä Davidiin. Marianne ja David kokevät pitkän syrjähypyn Pariisissa ja joutuvat sitten kohtaamaan tekonsa seuraukset.
C.R.A.Z.Y.

C.R.A.Z.Y. on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut, kanadanranskalaisen Jean-Marc Valléen ohjaama elokuva.
Juoni.
Zac syntyy joulupäivänä 1960 veljeskatraan kuopukseksi. Zacissa ilmenee varttumisen myötä piirteitä, jotka eivät miellytä isää, kuten homoseksuaalisuus. Zac kuitenkin kätkee taipumuksensa niin perheeltään kuin melkein itseltäänkin. Seuraa identiteettikriisi ja konflikteja erityisesti isän kanssa.
Himalajanloistoharakka

Himalajanloistoharakka ("Urocissa flavirostris") on varisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Himalajanloistoharakoita elää pääasiassa Himalajan alueella. Lisäksi lajia tavataan Myanmarissa ja Vietnamissa. Lajin kokonaispopulaatiota ei ole arvioitu, mutta lajin on raportoitu olevan melko yleinen tai paikallisesti yleinen. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Born to Break Your Heart

Born to Break Your Heart on suomalaisen Reckless Love -yhtyeen kappale, joka julkaistiin alun perin "Animal Attraction" -albumilla vuonna 2011. Singlenä kappale julkaistiin kuitenkin vasta seuraavana vuonna "Born to Break Your Heart" -minialbumin myötä, jolle Tim Palmer miksasi kappaleesta uuden version.
Single ehti olla YleX:n Himotuimmat-äänestyksessä kymmenen viikkoa eikä noussut kertaakaan listan 20 parhaan joukkoon. Yhtyeen laulaja Olli Herman ei edes tiennyt kappaleen olevan äänestyksessä, ja kun hän jakoi äänestyssivun Facebookissa, kappale nousi välittömästi listan kärkeen. Tämän jälkeen single oli listan kärjessä neljä viikkoa.
Kappaleen musiikkivideo on kooste yhtyeen keikoista ja ”behind the scenes” -toiminnasta.
Oulunsalon suuralue

Oulunsalon suuralue on Oulun kaupungin suuralue. Se muodostettiin 1. tammikuuta 2013, kun Oulunsalon kunta lakkautettiin ja liitettiin osaksi Oulun kaupunkia. Suuralueen muodostaa lakkautettu Oulunsalon kunta pois lukien kuntaan kuuluneet eksklaavit. Suuralueella asuu noin 10 023 ihmistä. Suuralue rajoittuu pohjoisessa Kempeleenlahteen ja etelässä Liminganlahteen. Suuralueella on maarajaa Kempeleen ja Limingan kuntien kanssa.
Ruskoloistoharakka

Ruskoloistoharakka ("Urocissa whiteheadi") on varisten heimoon kuuluva varpuslintu. Sen tieteellinen nimi on annettu brittiläisen tutkimusmatkailijan John Whiteheadin muistoksi. Laji luokitellaan joskus omaan "Cissopica"-sukuunsa.
Tuntomerkit.
Ruskoloistoharakka on väriltään mustavalkoinen ja siltä puuttuu sininen väri toisin kuin muilta loistoharakoiden suvun lajeilta.
Levinneisyys.
Ruskoloistoharakoita tavataan vain Kiinasta Hainanin saarelta. BirdLife International nosti vuonna 2016 yleisemmän "xanthomelana"-alalajin omaksi lajikseen "Urocissa xanthomelana". Ruskoloistoharakka luokitellaan silmälläpidettäväksi, koska se elää niin pienellä alueella ja sen yksilömäärät ovat selvässä laskussa.
Stone Sour (albumi)

Stone Sour on yhdysvaltalaisen metalliyhtyeen Stone Sourin debyyttialbumi. Albumi julkaistiin 27. elokuuta 2002 levy-yhtiö Roadrunner Records kautta ja tuottajana toimi Tom Tatman. Albumin kirjoittaminen alkoi vuonna 2000, kun laulaja Corey Taylor ja kitaristi Jim Root olivat edelleen aktiivisesti mukana myös heidän toisessa yhtyeessään: Slipknotissa. Albumin nauhoittaminen aloitettiin Slipknotin jäädessä tauolle Iowa -albumin kiertueelta.
Albumin julkaisun jälkeen Stone Sour lähti kiertueelle, joka sisälsi keikkoja muun muassa Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Albumi sai yleisesti myönteisiä arvioita. Se sai kiitosta Taylorin laulusta, joka oli erilaista kuin Slipknotin alkuaikoina. Albumi on myynyt kultaa Yhdysvalloissa ja albumin kolmesta singelstä kaksi singleä sai Grammy-ehdokkuuden parhaasta metalliesityksestä peräkkäisinä vuosina.
Gaeseongin teollisuusalue

Gaeseongin teollisuusalue (, hanja 開城工業地區, McCune–Reischauer "Kaesŏng kongŏpchigu") oli erityishallinnollinen 65 neliökilometrin suuruinen teollisuusalue Pohjois-Koreassa. Se sijaitsi noin 10 kilometriä Koreoiden väliseltä demilitarisoidulta rajavyöhykkeeltä pohjoiseen. Yhteisteollisuusalue avattiin vuonna 2004. Etelä-Korea sulki yhteistoiminta-alueen vuonna 2016 Pohjois-Korean neljännen ydinkokeen vuoksi.
Eteläkorealaiset yritykset olivat investoineet teollisuusalueelle noin 660 miljoonaa euroa vuoteen 2012 mennessä. Etelä-Korea vastasi myös alueen puhelin- ja sähköyhteyksistä. Teollisuusalueelle oli suora tie- ja raideyhteys Etelä-Koreasta, ja sinne oli tunnin matka Etelä-Korean pääkaupungista Soulista. Alueella toimi yli 120 eteläkorealaista yritystä. Yritykset olivat pääosin tekstiiliteollisuutta, mutta mukana oli myös kemianteollisuutta sekä kone-elektroniikan- ja puolijohteiden valmistajia. Yrityksissä työskenteli vuoden 2012 lopulla 53 500 pohjoiskorealaista ja 800 eteläkorealaista, jotka työskentelivät lähinnä työnjohdossa. Molemmat maat hyötyivät alueesta. Eteläkorealaiset yritykset saivat käyttöönsä koulutettua ja edullista pohjoiskorealaista työvoimaa. Pohjoiskorealaiset taas saivat palkkatuloja, keskimäärin 112 euroa kuukaudessa.
Teollisuusalue konflikteissa.
Vuonna 2009 Pohjois-Korea sulki rajan ja pääsyn teollisuusalueelle Etelä-Korean ja Yhdysvaltojen sotaharjoitusten takia.
Vuonna 2013 Pohjois-Korea esti eteläkorealaisten työntekijöiden pääsyn teollisuusalueelle maiden välien kiristyttyä. Sulku kesti viisi kuukautta; huhtikuusta syyskuuhun.
The Fourth Dimension (albumi)

The Fourth Dimension on death metal -yhtye Hypocrisyn kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 1994. Albumi on ensimmäinen, jolla laulaa Peter Tägtgren. Musiikki on tyyliltään melodisempaa mitä kahdella aikaisemmalla albumilla, koskettimien ollessa suuressa roolissa ja sanoitukset käsittelevät enimmäkseen paranormaaleja asioita ja sci-fiä.
Henkilö albumin kannessa on Mikael Hedlund, Hypocrisyn basisti.
Yhdystie 4652

Yhdystie 4652 on Etelä-Savossa kulkeva yhdystie. Tie alkaa Rantasalmen keskustasta seututie 464:ltä ja kulkee Kerisalon kautta ja päättyy Joroisniemeen valtatie 5:lle Joroisiin. Yhdystie 4652 oli aiemmin seututie 465. Yhdystie 4652 on noin 4 kilometriä lyhyempi reitti Rantasalmelta Joroisiin kuin seututie 464. Yhdystie 4652 ylittää tasoristeyksin kolme kertaa Huutokoski–Parikkala-radan. Tien nopeusrajoitus on pääosin 80 kilometriä tunnissa.
Srilankanloistoharakka

Srilankanloistoharakka ("Urocissa ornata") on varisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuntomerkit.
Srilankanloistoharakka on 42–47 cm pitkä. Sen höyhenpuku on väriltään sininen ja kastanjanruskea. Sillä on punainen nokka, silmärengas ja jalat. Pää, rinta ja siipisulkien uloimmat osat ovat kastanjanruskeat. Muu vartalo on sininen. Linnulla on pitkät, siniset pyrstösulat, joissa on valkoinen kärki. Nuoret yksilöt ovat himmeämpiä ja niillä on ruskea silmärengas ja harmaata sävyä sinisessä höyhenpeitteessä.
Srilankanloistoharakalla on monipuolinen äänivalikoima. Ääniä ovat esimerkiksi kuuluva helinä ”chink-chink”, rahiseva ”krakrakrakrak” ja kuuluva ”vhee-vhee”.
Levinneisyys.
Srilankanloistoharakoita tavataan endeemisenä Sri Lankalla. Lajin populaatioksi arvioidaan 9 500–19 500 aikuista yksilöä. Lajin kanta on pienentynyt ja esiintymät sirpaloituneet 1800-luvun lopulta lähtien ja laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Elinympäristö.
Srilankanloistoharakat elävät koskemattomissa metsissä alle 150 metrin korkeudesta 2 135 metriin asti.
Oravainen (mitta)

Oravainen eli oravas eli kolmannes on 1500-luvulla käytössä ollut kuivan tavaran astiamitta. Se on ollut 1500-luvulla käytössä Savossa ja Lappeen kihlakunnassa vuoteen 1602. Sen suuruus on 1/3 karpiota tai 1/12 tai 1/10 sen aikaista tynnyriä.
"Oravainen, oravas, kolmas, kolmannes" on vanha mitta, jota ennen aikaan käytettiin nykyisen Savon maakunnan muodostaneessa Lapveden (=Lapveden emäpitäjä), Suur- ja Pikku-Savon kihlakunnissa. 1500-luvulla oli nimitys kolmas eli kolmannes tavallinen Suur- ja Pikku Savossa, oravainen eli oravas taas Lapveden kihlakunnassa. Tämä mitta oli 1/3 karpiota, josta nimi kolmannes johtuu, ja enimmästä päästä joskus 1/10 silloista tynnyriä. Nimitys oravainen (oravas) johtuu nähtävästi siitä, että viljavero oravamaasta oli tämän mitan suuruinen. Vaikka sen virallinen käyttö lakkasi Kaarle IX:n voutisäännön kautta vuonna 1602, kansan parissa sitä käytettiin edelleen pitkään.
Tolin kieli

Toli (tɔli) on Beninissä puhuttava gbe-kieli. Ethnologuen mukaan se on fonin murrejatkumoon kuuluvan gunin kielen murre, mutta H.B. Capo (1988) laskee sen kuuluvan hänen hahmottelemaansa mahdolliseen phla–pherán kieliryhmään.
Osmo Orkomies

Osmo Lennart Orkomies (vuoteen 1936 Wallenius; 8. lokakuuta 1912 Juankoski – 12. toukokuuta 1996) oli suomalainen diplomaatti ja suurlähettiläs.
Orkomies kirjoitti ylioppilaaksi 1930, valmistui filosofian kandidaatiksi 1933 ja maisteriksi 1936 sekä suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1947 ja lainopin kandidaatin tutkinnon 1959. Hän työskenteli vuosina 1939–1940 valtioneuvoston tiedotuskeskuksen ja vuosina 1941–1943 Valtion tiedoituslaitoksen palveluksessa. Ulkoministeriön palvelukseen Orkomies tuli vuonna 1943, aluksi Suomen Tukholman-lähetystön sanomalehtiavustajaksi. Hän oli ulkoministeriössä jaostosihteerinä vuosina 1946–1949 sekä jaostopäällikkönä 1949–1950 ja 1955–1957, konsulina Länsi-Saksassa 1950–1952, lähetystösihteerinä Lontoossa 1952–1955, ministeriön apulaisosastopäällikkönä 1957–1958 sekä poliittisen osaston päällikkönä 1959 ja 1966–1967. Hän oli myös eduskunnan ulkoasiainvaliokunnan sihteerinä 1956–1959. Orkomies oli suurlähettiläänä Bernissä 1959–1962, Kairossa 1962–1966, Varsovassa 1967–1972 ja Algerissa 1975–1979 sekä Suomen edustustojen tarkastajana 1972–1975. Hän sai lähetystöneuvoksen arvonimen 1953 sekä erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvonimen 1966. Orkomies toimi Paasikivi-seurassa.
Kilometritalo

Kilometritalo on Tampereen Pyynikinrinteellä osoitteessa Pirkankatu 29–35 sijaitseva 138 metriä pitkä hirsirakenteinen puutalo, joka valmistui vuonna 1923. 1920-luvun klassisismia edustavan talon suunnitteli Heikki Tiitola. Talo on saanut nimensä pituutensa mukaan.
Kilometritalo on suojeltu rakennustaiteellisin ja maisemallisin perustein.
Mustion ruukki

Mustion ruukki () on toinen Mustion kylän taajamista. 
Mustion ruukin taajamassa on 219 asukasta (2022).
Mustion asema

Mustion asema () on toinen Mustion kylän taajamista. 
Mustion aseman taajamassa on 617 asukasta (2021), joista 594 asuu Raaseporin kaupungin ja 23 Inkoon kunnan alueella.
Suomen Teollisuussijoitus

Suomen Teollisuussijoitus Oy (Tesi) on Suomen valtion kokonaan omistama pääomasijoitusyhtiö, joka sijoittaa suoraan suomalaisiin startup- ja kasvuyrityksiin sekä niiden kasvua rahoittaviin pääomasijoitusrahastoihin. Tesi sijoittaa yhdessä yksityisten sijoittajien kanssa, vähemmistösijoittajana, markkinaehtoisesti ja samoilla ehdoilla. Tesi kehittää suomalaista pääomasijoitusmarkkinaa:
Tesillä on talouden kasvuun ja uudistumiseen sekä investointien edistämiseen keskittyvä teollisuuspoliittinen tehtävä.
Tesi hallinnoi lisäksi ulkopuolisia pääomia erityismandaatein. Tällaisiin mandaatteihin lukeutuvat muun muassa Euroopan investointipankin kanssa luodut yhteisrahoitusohjelmat sekä suomalaisten institutionaalisten sijoittajien kanssa luodut viisi Kasvurahastojen rahastoa (KRR I–V).
Vuoden 2023 lopussa Tesi oli suoraan tai välillisesti rahastosijoitustensa kautta vähemmistöomistajana lähes 560 suomalaisessa yrityksessä. Vuonna 2023 näiden yritysten vuosittainen liikevaihto oli noin 12 miljardia euroa, ja ne työllistivät suoraan noin 70 000 henkilöä tuottaen verokertymää noin 1,4 miljardia euroa.
Historia.
Suomen Teollisuussijoitus, nykyiseltä brändinimeltään Tesi, on perustettu vuonna 1995. 
Yhtiön toimintaa on aina ohjannut laki ja asetus Suomen Teollisuussijoitus Oy -nimisestä valtionyhtiöstä. Työ- ja elinkeinoministeriö vastaa yhtiön omistajaohjauksesta.
Tesin historian aikana toimitusjohtajina ovat toimineet:
Tesin hallituksen puheenjohtajia ovat vastaavasti olleet:
Toni Fagerholm

Toni Fagerholm (s. 1977) on psykoterapeutti ja entinen seurakuntapastori. Fagerholm vihittiin papiksi vuonna 2008, minkä jälkeen hän työskenteli puolisen vuotta Länsi-Porin seurakunnassa ja sen jälkeen Tikkurilan seurakunnassa vuosina 2009-2015.
Fagerholm on tehnyt seurakuntatyön ohella erilaisia taideprojekteja. Vuonna 2010 Fagerholm muokkasi tiernapojista heviversion, jota esitettiin Tikkurilan alueen baareissa. Vuonna 2012 Fagerholm käsikirjoitti ja tuotti Särkyneiden sakramentti -näytelmän. Vuonna 2014 Fagerholm käsikirjoitti, tuotti ja ohjasi Hyvän elämän salaisuus -näytelmän, jossa hän myös näytteli. Vuonna 2017 Toni Fagerholm käsikirjoitti "Sola Gratia" -näytelmän.
Fagerholm on ollut paljon esillä sateenkaariparien oikeuksiin liittyen. Fagerholm aiheutti kohun Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa vuonna 2014 vihkimällä naisparin Helsingin Pride-tapahtumassa. Fagerholm ei halunnut myöhemmin kommentoida tapahtunutta, minkä seurauksena Helsingin Sanomat tulkitsi, että Fagerholm olisi perunut tekonsa. Fagerholmin itsensä mukaan näin ei kuitenkaan ollut, vaan hän ei halunnut henkilöidä sateenkaarikansan oikeuksista käytävää keskustelua itseensä. Helsingin piispa Irja Askola ei rangaissut Fagerholmia tapahtuneesta. Fagerholm järjesti vastaavan tilaisuuden myös vuoden 2015 Helsingin Pride-tapahtumassa. Vuonna 2016 Fagerholm ilmoitti avoimesti, että siunaa ja vihkii samaa sukupuolta olevia pariskuntia. Fagerholm ylläpitää sateenkaaripareja vihkivien pappien verkkosivuja.
Ultimatium

Ultimatium on suomalainen englannin kielellä laulava power metal -yhtye.
Historia.
Ultimatium sai alkunsa biisintekijä-kosketinsoittaja Matti Pulkkisen sooloprojektista vuonna 2001. Pulkkinen teki soolo-demon, joka sai nimekseen "Call of the Twilight". Palattuaan armeijasta, vuonna 2002, Pulkkinen teki toisen demon nimeltään "End of Darkness". Demolla lauloi mm. Jarkko Ahola. Demo sai kohtalaisesti suosiota. Kun vuonna 2003 Harri Niskanen ja Tuomo Juntunen liittyvät bändiin kävi selväksi että Pulkkisen sooloprojektista oli syntynyt bändi. Samana vuonna kolmannen demon, "Follow the Star"in jälkeen, Ultimatium solmi levytyssopimuksen Mastervox Recordsin kanssa.
Ultimatium julkaisi Mastervox Recordsin kautta ensimmäisen albuminsa "New Dawn":in vuonna 2004. Bändi kutsuttiin soittamaan tuoreen olympiamitalistin Marko Kemppaisen kotiinpaluu juhliin. Seuraavan albumin työstö oli jo käynnissä. Uuden levyn piti ilmestyä 2006 mutta monien viivytysten jälkeen Ultimatiumin toinen albumi "Hwainoo" näki päivän valon lopulta vasta vuonna 2008. Japanilainen Soundholic records levyhtiö kiinnostui albumista ja albumi julkaistiin myös Japanissa. Japanin kautta levy löysi tiensä muuallekin maailmaan ja levy sai hyvän vastaanoton. Vuoden lopulla bändi alkoi työstämään kolmatta albumiaan.
Vuonna 2009 Ultimatium ajautui erimielisyyksiin Mastervox Recordsin kanssa. Ultimatium vaihtoi lopulta levy-yhtiötä italialaiselle Underground Symphonylle ja julkaisi kolmannen albuminsa "Vis Vires Infinitus" vuonna 2015.
Selenaatti

Selenaatti (SeO42–) on anioni, joka muodostuu seleenihapon protolysoituessa. Seleenihapon suolat selenaatit sisältävät selenaatti-ionin anionina. Selenaattisuolat ovat tärkeitä seleenin lähteitä kasveille.
Rakenteeltaan ja ominaisuuksiltaan selenaatti-ioni muistuttaa läheisesti sulfaatti-ionia. Se on kuitenkin sitä voimakkaampi hapetin ja selenaatit luovuttavat suhteellisen helposti happea niitä kuumennettaessa. Sulfaattien tavoin useat selenaattisuolat liukenevat hyvin veteen ja muodostavat kaksoissuoloja, joita kutsutaan alunoiksi. Erittäin happamissa olosuhteissa se esiintyy vetyselenaatti-ionina (HSeO4–) Selenaatteja valmistetaan tavanomaisesti neutraloimalla seleenihappoa metallioksidin tai metallihydroksidin avulla. Esimerkiksi hapetusluvulla +I esiintyvän metallin M oksidien ja hydroksidien reaktiolla seleenihapon välisessä reaktiossa muodostuu selenaatteja seuraavasti
M2O + H2SeO4 → M2SeO4 + H2O
2 MOH + H2SeO4 → M2SeO4 + 2 H2O
Kasvit ottavat seleeniä maasta selenaatti- ja seleniitti-ionien muodossa. Kasvit muuttavat nämä orgaanisiksi seleeniyhdisteiksi, joita eläimet pystyvät hyödyntämään. Kasvien ja eläinten riittävän seleeninsaannin turvaamiseksi lannoitteisiin lisätään selenaatteja, tyypillisimmin natriumselenaattina.
Innolink

Innolink on konsultti- ja tutkimusyhtiö, joka on erikoistunut tiedolla johtamisen palveluihin (tutkimus, analytiikka ja konsultointi) sekä henkilöstöpalveluihin ja rekrytointiin.. Sen toimipisteet sijaitsevat Tampereella, Helsingissä, Turussa, Seinäjoella ja Nürnbergissä. Innolink-konsernin asiakkaana on noin 40 Suomen sadasta suurimmasta yrityksestä. Yhtiön liikevaihto kasvoi kymmenessä vuodessa 2,5 miljoonasta 15 miljoonaan (vuonna 2016).. Vuonna 2018 liikevaihto oli noussut lisää 18,9 miljoonaan.
Organisaatio.
Inolink Group Oy konsernin tytäryhtiöt ovat Innolink Research Oy ja Innolink Germany GmbH, jotka tarjoavat tiedolla johtamisen tutkimus- analytiikka- ja konsultointipalveluja, sekä Innolink Staff Oy, henkilöstövuokrauksen ja rekrytoinnin asiantuntija. Innolinkillä oli vuonna 2019 noin 60 työntekijää. Tammikuussa 2016 Innolink-konsernin toimitusjohtajaksi tuli Pekka Vuorela, joka oli työskennellyt konsernissa vuodesta 2007 lähtien.. Samana vuonna Innolink Research liittyi Suomen markkinatutkimusliiton jäseneksi.
Historia.
Innolink Groupin ensimmäinen yhtiö, Innolink Oy, perustettiin vuonna 1991. Markkinatutkimuksiin erikoistunut Innolink Research Oy taas perustettiin vuonna 1996. Vuonna 2013 yritys siirtyi konsernimuotoon, jolloin otettiin käyttöön nimi Innolink Group.
Vuonna 2014 konsernin palveluvalikoima laajeni yritysostojen myötä myös markkinointiviestintään (Mainoskenttä Oy) sekä kohderyhmä- ja kampanjapalveluhin (Innolink Direct) sekä henkilöstövuokraukseen (Innolink Staff Oy). Vuonna 2009 perustettu Stafflink käyttää nykyään nimeä Innolink Staff. Innolink Staffin perustajiin kuuluu jääkiekkoilija Jarkko Varvio, joka toimii myös yrityksen toimitusjohtajana.. Loppuvuonna yritysostot jatkuivat digimarkkinointiyhtiö Searchboxilla . Markkinointitoimisto Innolink Agency syntyi mainostoimisto Mainoskentän ja verkkomarkkinointiyhtiö Searchboxin yhdistymisestä. Konsernin yhtiörakennetta uudistettiin, minkä jälkeen konserniin kuuluivat Innolink Research ja Innolink Staff. Innolink Germany GmbH perustettiin Keski-Euroopan toimintoja varten vuoden 2020 heinäkuussa.
Sumajoki (Karjalan tasavalta)

Sumajoki () on joki Karjalan tasavallan Segežan ja Belomorskin piireissä Venäjällä. Sen pituus on 164 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 2 020 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Melozero-järvestä ja virtaa Šunozeron, Hiisjärven, Puljärven ja Sumajärven kautta kohti pohjoista. Se laskee Vienanmereen lähellä Suman kylää.
Creatures from the North

Creatures from the North on kolmen suomalaisen thrash metal -yhtyeen Maple Crossin, National Napalm Syndicaten sekä Sacred Crucifixin split-albumi. Se julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Verikauha Records.
Albumia myytiin levy-yhtiö CFTN:n Suomen kiertueella helmi-maaliskuussa 2005. Kaikki kappaleet ovat ennenjulkaisemattomia.
National Napalm Syndicate (albumi)

National Napalm Syndicate on suomalaisen saman nimisen yhtyeen esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1989 levymerkillä EMI.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Jukka Kyrö.
Resurrection of the Wicked

Resurrection of the Wicked on suomalaisen thrash metal -yhtyeen National Napalm Syndicaten toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2006 levymerkillä Poison Arrow.
Albumi julkaistiin myös Hongkongissa Trinity Recordsin kautta, ja sen painos sisältää kaksi bonuskappaletta.