Joseph (intiaanipäällikkö)

Joseph (3. maaliskuuta 1840 – 21. syyskuuta 1904) oli nez percé -intiaanien kuuluisin päällikkö. Hän oli syntynyt Wallovalaaksossa nykyisen Oregonin alueella ja hänen omakielinen nimensä oli "Hip-mah-too-yah-lat-kekt" (Ukkonen vierii alas vuorille). Yhdysvaltain maananastuksiin liittyneet vaatimukset saivat Josephin johtamat nez percét nousemaan vastarintaan. He eivät halunneet luopua kotiseudustaan Wallowasta, ja kesällä 1877 nuorten soturien vimma johti heidät vakaviin erimielisyyksiin Yhdysvaltoja vastaan.
Kesäkuun puolestavälistä eteenpäin noin 750 Josephin johtamaa nez percéä pakeni lähes neljän kuukauden ajan vaikeakulkuisissa maastoissa kohti Kanadan rajaa takaa-ajajinaan yli 1 000 amerikkalaista sotilasta. Suurin osa intiaanien joukosta käsitti naisia ja lapsia. Vuoden lopulla Joseph antautui palaamatta milloinkaan Wallowaan. Hän kuoli vuonna 1904 Washingtonissa Collovan reservaatiossa. Lääkärin mukaan kuolinsyy oli murtunut sydän.
Vuodet ennen sotaa.
Protestanttinen lähetystyö, joka oli aloitettu nez percéin keskuudessa vuonna 1836 oli ehtinyt tuottaa merkittäviä tuloksia, ja oli myös suurin syy siihen, että noin puolet heistä myöntyi valkoisten sanelemiin ehtoihin. Kristinuskoa tunnustavan päällikkö Lawyerin vaikutuksesta monet Washingtonin ja sen lähialueiden intiaanit taipuivat luovuttamaan maansa Yhdysvaltain hallitukselle. Toinen puoli, joka edusti "Dreamers"-uskontoa, ei halunnut luopua asuinalueistaan. Tämä vanhoihin perinteisiin nojaava ja hyvien aikojen palaamista ennustava liike sai taakseen vaikutusvaltaiset päälliköt kuten Joseph ja White Bird. He kieltäytyivät allekirjoittamasta Lapwain maidenluovutus-sopimusta kutsuen sitä "Varkaiden sopimukseksi". Joseph pyysi presidentti Ulysses Grantilta lupaa saada asua Wallowa-laaksossa isiensä mailla, mutta presidentin myötämielisen suhtautuminen murtui siirtolaisten lisääntyvän painostuksen alla. Kun sotaiset yhteenotot alkoivat kesällä 1877, oli Joseph hyvin murtunut. Monien rauhaarakastavien intiaanijohtajien tavoin hän oli joutunut valkoisten painostuksen ja oman kansansa raivoksi riistätyneen epätoivon väliin.
Nez percé-sodan jälkeen.
Antauduttuaan ryhmineen lokakuun alussa 1877 Josephille luvattiin, että he voivat palata Wallowaan alkuperäisille mailleen. Tämä lupaus ei toteutunut. Ensimmäisen talven Joseph ryhmineen vietti Montanassa, jossa he olivat luopuneet taisteluista. Vaikka Joseph sai luvan matkustaa Washingtoniin tapaamaan presidentti Rutherford B. Hayesia ja puhumaan kansansa puolesta, ei tapaamisella ollut nez percéin kannalta toivottua merkitystä. Heidät siirrettiin Wallowalaakson sijasta vuonna 1878 lotjilla Missouri-jokea pitkin Kansasiin ja sieltä Oklahomaan uuteen reservaattiin. Vuoristoilmassa elämänsä viettäneet nez percét eivät olleet tottuneet etelän kuiviin ja lämpimiin sääolosuhteisiin, vaan monet heistä kuolivat malariaan ja muihin tauteihin. Vuonna 1885 intiaaniasiain komissio salli "hyvien" nez percéin, jotka eivät olleet sotineet, palata Lapwain-reservaattiin, joka oli heille varattu jo ennen sotaa. Sen sijaan Joseph ja hänen "pahat kapinoitsijansa" siirrettiin Washingtonin osavaltioon Colvillen reservaattiin, jossa Joseph kuoli elämänhalunsa kadottaneena.