tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mike Reilly

Mike Reilly (s. 13. heinäkuuta 1993 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa New York Islandersin organisaatiota. Pelipaikaltaan vasemmalta laukova, 185 senttimetriä pitkä ja 83 kilogrammaa painava Reilly on puolustaja.
Ura.
Seurajoukkueura.
Reilly on Columbus Blue Jacketsin neljännen kierroksen 98. varaus . Hän ei ole kuitenkaan pelannut Blue Jacketsissa tai sen farmiseurassa Springfield Falconsissa. Kaudesta 2012–2013 lähtien Reilly on pelannut Minnesotan yliopiston Golden Gophers -joukkueessa.
Huhtikuussa 2021 Ottawa Senators kauppasi Reillyn Boston Bruinsiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2022 varaustilaisuudessa.
Heinäkuussa 2023 Reilly teki vapaana agenttina Florida Panthersin kanssa yksivuotisen ja miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Marraskuussa 2023 Panthers asetti Reillyn waiwers-listalle josta New York Islanders poimi hänet joukkueeseensa. Heinäkuussa 2024 Reilly solmi seuran kanssa vuoden mittaisen ja 1,25 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura.
Reilly voitti Yhdysvaltain alle 20-vuotiaiden maajoukkueen kanssa MM-kultaa vuonna 2013 Ufasta. Reilly teki turnauksessa tehot 1+2. Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueessa hän on pelannut vuodesta 2015 lähtien ja kuului joukkueeseen myös vuoden 2015 MM-kilpailuissa, joista Yhdysvallat saavutti pronssia.
Muuta.
Montréal Canadiens varasi vuonna 1977 Reillyn isän Michael J. Reillyn kahdeksannella varauskierroksella NHL:ään, mutta hän ei pelannut siellä yhtään ottelua.
Malijärvi

Malijärvi on Varsinais-Suomessa Laitilan Kivijärvellä oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistöön. Järven vedenpintaa on laskettu useaan otteeseen.
Maantieto.
Järven pinta-ala on 9,6 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Siihen laskee useita pelto-ojia ja metsäojia ja etelän suunnalta myös suo-ojia. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 1,6 kilometriä pitkä suo-oja, joka yhdessä Kivijärven laskuojan kanssa muodostavat Malvonjoen pisimmän latvahaaran.
Järvellä on 1,6 kilometriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin avosuota, vaikka itärantaan rajautuu kallio- ja moreenipohjainen metsämaasto. Rannoille on Isolevonmäelle ja Viluniemeen rakennettu loma-asuntoja, joille johtaa tiet kantatieltä 43. Euran ja Laitilan välinen raja kulkee rannan myötäisenä järven itäpuolella. Raja on samalla Satakunnan ja Varsinaissuomen välinen raja.
Historiallinen maantieto.
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järven nimeksi on kirjoitettu "Mallijärvi". Kartassa on kuvattu tilanne ennen järvenlaskua tai tilanne ensimmäisen järvenlaskun jäljiltä. Järvi oli tuolloin noin 2,5 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Järvellä oli pitkä selkä, joka alkoi nykyiseltä Isoperältä ja jatkui lähes Kivijärven laskuojalle saakka. Järven keskivaiheilta työntyi kaakkoon yli 700 metriä pitkä suora lahti, jota kutsutaan nykyään Vähäperäksi. Järvi vaikutti tuolloin olevan asumaton.
Historia.
Etelässä sijainneen Pitkäjärven järvenlaskulle haettiin lupa vuonna 1807 ja se toteutettiin vuonna 1816. Kivijärven ja Malijärven hanke toteutettiin samaan aikaan, mutta ennen vuotta 1819. Järvien toinen järvenlasku oli osa riitaisaa hanketta. Vuonna 1838 päättivät eräät Kivijärven kyläläiset, joka kuului tuolloin Hinnerjokeen, laskea uuden kerran Kivijärven, Malijärven ja Pitkäjärven vedenpintaa yhteistoimin Laitilan Suontaustan ja Leinmäen kyläläisten kanssa. Muodostettiin järvenlaskuyhtiö, jonka puitteissa räjäytettiin kalliota rikki 120 kyynärän matkalta. Järvien vesi ei kuitenkaan laskenut toivotulla tavalla.
Tästä huolimatta vuonna 1841 torppari Daniel Johansson Laitilasta (nykyään Hinnerjoelta) peräsi lääninkonttorilta oikeutta saada järvenlaskun vesijättömaita itselleen. Toisen vesijättömaan riita-asian laittoi viereille talollinen Fredrik Lambo ja kumppanit vuonna 1849. Koska kaikki Kivijärven kyläläiset eivät olleet vuonna 1838 osallistuneet sopimukseen, syntyi vesijättömaista yleisempikin riita. Sitä puitiin käräjillä vuonna 1856, kun uutta järvenlaskulupaa anottiin. Päätökseksi tuli se, että laitilalaiset suljettiin pois yhtiöstä ja kaikki kivijärveläiset otettiin siihen mukaan.
Kyläläisten taloilla oli yhtäsuuret osuudet kuluihin ja tuloihin. Vesijätön maita käytettiin heinän kasvattamiseen. Niitetyt heinät ja vesiheinät huutokaupattiin karjankasvattajille. Vuonna 1922 haki A.K. Lunden lupaa vesijättömaan kuivattamiseen, mikä myönnettiin seuraavana vuonna. Suuren järven kuivattaminen on edelleen kesken.
Luonnontila.
Malijärven vesijättöalue ja itse järvi muodostavat luonnonsuojelualueen (LVO020057), joka kokonaisala on 103,37 hehtaaria ja vesiala 9,34 hehtaaria.
Itä-Timorin presidentinvaalit 2002

Itä-Timorin presidentinvaalit 2002 pidettiin 14. huhtikuuta 2002. Ne olivat ensimmäiset presidentinvaalit Itä-Timorissa.
Tulokset.
Lähde:
Ilnur Zakarin

Ilnur Azatovitš Zakarin (; s. 15. syyskuuta 1989 Naberežnyje Tšelny, Tatarstan) on venäläinen maantiepyöräilijä.
Zakarin voitti aika-ajon junioreiden Euroopan-mestaruuden 2007. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon jäätyään kiinni anabolisen steroidin methandienonen käytöstä heinäkuussa 2009.
Zakarin aloitti ammattilaisuransa Rusvelo-tallissa 2013. Hän voitti tuona vuonna aika-ajon Venäjän-mestaruuden. Hän siirtyi Katjuša-joukkueeseen 2015. Hän voitti Tour de Romandien 2015 kukistettuaan Simon Špilakin 17 sekunnilla. Hän voitti saman vuoden Italian ympäriajossa 11. etapin 53 sekunnin erolla Carlos Betancuriin. Ranskan ympäriajossa 2016 hän voitti Finhaut-Emossoniin päättyneen 17. etapin 55 sekunnin erolla Jarlinson Pantanoon. Hän voitti aika-ajon Venäjän-mestaruuden 2017. Italian ympäriajossa 2019 hän voitti Ceresole Realeen päättyneen 13. etapin 35 sekunnin erolla Mikel Nieveen. Hän siirtyi puolalaiseen CCC Teamiin vuodeksi 2020 ja viimeisiksi ammattilaisvuosikseen 2021–2022 Gazprom-RusVeloon.
Saavutuksia.
Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Aika-ajon junioreiden Euroopan-mestaruus
GP Donetsk 1, voitto
GP Adygei, kokonais- ja pistekilpailun sekä 2. ja 4. etapin voitto
Baby Giro (nuorten Italian ympäriajo), pistekilpailun ja 5. etapin voitto
Tour Alsace, 5. etapin (aika-ajo) voitto
GP Adegyi, 1. etapin (aika-ajo) voitto
Aika-ajon Venäjän-mestaruus
GP Sotši, kokonaiskilpailun voitto
GP Adygei, kokonaiskilpailun ja 1. etapin (aika-ajo) voitto
Azerbaidžanin ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto
Slovenian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
GP Beghelli, kolmas
Tour de Romandie, kokonaiskilpailun voitto
Italian ympäriajo, 11. etapin voitto
Arctic Race of Norway, kokonaiskilpailussa kolmas
Pariisi–Nizza, kokonaiskilpailussa neljäs, 6. etapin voitto
Liège–Bastogne–Liège, viides
Tour de Romandie, kokonaiskilpailussa neljäs
Italian ympäriajo, 6. ja 16. etapilla kolmas
Ranskan ympäriajo, 17. etapin voitto
Abu Dhabi Tour, kokonaiskilpailussa toinen
Pariisi–Nizza-ajo, kokonaiskilpailussa kuudes
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, 4., 14. ja 20. etapilla toinen
Aika-ajon Venäjän-mestaruus
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, 15. etapilla toinen
MM-kilpailut, aika-ajossa 15:s
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 20:s
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kymmenes, 13. etapin voitto
Harri Nykänen (jalkapalloilija)

Harri Nykänen (s. 4. helmikuuta 1994 Tornio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2015 Veikkausliigassa pelaavaa Rovaniemen Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan maalivahti.
Nykänen pelasi vuosina 2011–2013 TP-47:ssä Kakkosta yhteensä 13 ottelua. Kaudeksi 2014 hän siirtyi Veikkausliigassa pelaavaan RoPS:aan, muttei päässyt ensimmäisen kautensa aikana kertaakaan kentälle. Ensiesiintymisensä Veikkausliigassa Nykänen teki 12. huhtikuuta 2015, kun RoPS hävisi HJK:lle kotonaan 1–3.
Kivijärvi (järvi Laitilassa)

Kivijärvi on Varsinais-Suomessa Laitilan Kivijärvellä oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistöön.
Maantieto.
Järven pinta-ala on 62 hehtaaria ja se on 1,5 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Siihen laskee seitsemän pelto- tai metsäojaa. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 1,2 kilometriä pitkä laskuoja, joka yhdessä Malijärven laskuoan kanssa aloittavat Pitkäojana ja jatkavat Malvonjokena.
Järvellä on 3,8 kilometriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin avosuota, joka rajoittuu peltomaahan tai joskus kallio- ja moreenipohjaiseen metsämaastoon. Rannoille on rakennettu 13 loma-asuntoa, joille johtaa tiet kantatieltä 43.
Luonnonhistoriaa.
Järven allas muodosti joskus jääkauden jälkeen pienen lahden, jonka suu alkoi maankohoamisen vuoksi kuroutua umpeen litorinamerestä. Tämä aiheutti järven suolapitoisuuden alenemisen ja esimerkiksi levien lajisto vaihtui makeavetisille järville tyypilliseksi. Lajiston muuttumisen alkuhetki on ajoitettu pohjasedimenttien kairauksella noin 3060–2940 eaa. ja täysin makeavetiseksi järvi oli muuttunut kairauksien perusteella 2770–2680 eaa. Sitä välivaihetta, jolloin järvessä on laimeaa murtovettä, kutsutaan kluuvifladaksi. Järvialtaan kynnys, joka erotti lopulta järven merestä, sijaitsi 35,6 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella.
Historia.
Viereisen Pitkäjärven järvenlaskulle haettiin lupa vuonna 1807 ja se toteutettiin vuonna 1816. Kivijärven ja Malijärven hanke toteutettiin mahdollisesti samaan aikaan, mutta kuitenkin ennen vuotta 1819. Järvien toinen järvenlasku oli osa riitaisaa hanketta. Vuonna 1838 päättivät eräät Kivijärven kyläläiset, silloin kylä kuului tuolloin Hinnerjokeen, laskea uuden kerran Kivijärven, Malijärven ja Pitkäjärven vedenpintaa yhteistoimin Laitilan Suontaustan ja Leinmäen kyläläisten kanssa. Muodostettiin järvenlaskuyhtiö, jonka puitteissa räjäytettiin kalliota rikki 120 kyynärän matkalta. Järvien vesi ei kuitenkaan laskenut toivotulla tavalla.
Koska kaikki Kivijärven kyläläiset eivät olleet vuonna 1838 osallistuneet sopimukseen, syntyi vesijättömaista yleisempikin riita. Sitä puitiin käräjillä vuonna 1856, kun uutta järvenlaskulupaa anottiin. Päätökseksi tuli se, että laitilalaiset suljettiin pois yhtiöstä ja kaikki kivijärveläiset otettiin siihen mukaan.
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järven muoto on erilainen verrattuna nykyiseen rantaviivaan. Järven pohjoisosa oli leveämpi ja sen lahdelma työntyi itään Lehtosenlahden perälle vähintään avosuon yli. Järven leveys oli yli 100 metriä leveämpi. Luusua sijaitsi pohjoisempana ja eteläpää etelämpänä. Syvemmältä paljastuneet vesijättömaat ovat nykyään avosuota ja rannat ovat kasvaneet hieman umpeen.
Kivijärviläisten taloilla oli yhtäsuuret osuudet kuluihin ja tuloihin. Vesijätön maita käytettiin heinän kasvattamiseen. Niitetyt heinät ja vesiheinät huutokaupattiin karjankasvattajille.
Etelästä järveen laskevassa Kuljunsuonojassa sijaitsi Saanjärvi, joka on laskettu ja kuivatettu suoksi.
HMS U2

HMS U2 oli Ruotsin laivaston U1-luokan rannikkosukellusvene (.
Valmistus.
Alus tilattiin Karlskronan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1940. Se laskettiin vesille 16. toukokuuta 1942 ja liitettiin laivastoon 15. maaliskuuta 1943.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1. joulukuuta 1961 ja myytiin romutettavaksi 1965.
Loris Benito

Loris Benito Souto (s. 7. tammikuuta 1992 Aarau) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän on edustanut kaudesta 2019–2020 alkaen Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Bordeaux'ta. Hänellä on myös Espanjan kansalaisuus.
Seurajoukkueura.
Benito edusti juniorina Aarauta, jonka edustusjoukkueeseen hän nousi kesällä 2009. Ensiesiintymisensä Sveitsin Superliigassa Benito teki 1. marraskuuta 2009, kun Aarau pelasi vieraissa 3–3-tasapelin Neuchâtel Xamaxia vastaan. Yhteensä hän pelasi putoamiseen päättyneen kauden aikana kahdeksan liigaottelua. Seuraavien puolentoista kauden ajan Benito lukeutui Aaraun runkopelaajiin sarjatasoa alempana Challenge Liigassa pelaten yhteensä 39 sarjaottelua. Kauden 2011–2012 talven siirtoikkunassa hän palasi Superliigaan siirtyessään Zürichiin. Ensimmäisen puolikkaan kautensa aikana Benito pelasi vain kaksi liigaottelua, mutta seuraavien kahden aikana hän oli osa vakioavausta ja pelasi 56 ottelua. Kaudella 2013–2014 hän oli voittamassa Sveitsin cupia.
Heinäkuussa 2014 Benito siirtyi 2,5 miljoonan euron siirtosummalla Portugalin pääsarjassa Primeira Ligassa pelaavaan Benficaan, jossa voitti pian tämän jälkeen Supertaça Cândido de Oliveiran. Hän pelasi kauden aikana vain kaksi Portugalin liigan ottelua ja yhden Mestarien liigan ottelun ja palasi kesällä 2015 Sveitsiin, tällä kertaa Young Boysin joukkueeseen. Hän voitti Sveitsin mestaruuden vuosina 2018 ja 2019. Neljän kauden aikana hän pelasi 71 liigaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ja Eurooppa-liigassa kolme ottelua. Kesällä 2019 Benito siirtyi ranskalaisseura Bordeaux'hon. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Ligue 1:ssä 23 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän pelasi 31 Ligue 1 -ottelua.
Maajoukkueura.
Benito on edustanut Sveitsiä kaikissa nuorisomaajoukkueissa alle 18-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin asti yhteensä noin 30 maaottelussa. Sveitsin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa marraskuussa 2018 Qataria vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki viidennessä maaottelussaan marraskuussa 2019 Gibraltaria vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pääsi vaihdosta muutamaksi minuutiksi kentälle Sveitsin kolmannessa alkulohko-ottelussa Turkkia vastaan. Hän on pelannut 13 A-maaottelua kesäkuun 27. päivään 2021 mennessä.
Saavutukset.
Zürich:
Benfica:
Young Boys:
HMS U3

HMS U3 oli Ruotsin laivaston U1-luokan rannikkosukellusvene ().
Valmistus.
Alus tilattiin Karlskronan laivastontelakalta, missä köli laskettiin vuonna 1940. Alus laskettiin vesille 11. kesäkuuta 1942 ja liitettiin laivastoon 1. marraskuuta 1943.
Palvelus.
Alus poistettiin 1. marraskuuta 1964 palveluksesta ja luovutettiin 1965 Malmön merimuseolle ().
HMS U4

HMS U4 oli Ruotsin laivaston U1-luokan rannikkosukellusvene ().
Valmistus.
Alus tilattiin Malmöstä Kockums Mekaniska Verkstads AB:lta, missä köli laskettiin 1943. Alus laskettiin vesille 5. kesäkuuta 1943 ja liitettiin laivastoon 29. huhtikuuta 1944.
Palvelus.
Alus siirrettiin muutettavaksi sukellusveneidentorjuntaveneeksi Karlskronan laivastontelakalle, mistä se palasi palvelukseen 25. lokakuuta 1963 Abborren-luokan aluksena nimellä "HMS Forellen" (runkonumerolla Fo ja For). Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1970 ja romutettiin Ystadissa.
Night and Day (Joe Jacksonin albumi)

Night and Day on englantilaisen laulaja, lauluntekijä ja muusikko Joe Jacksonin studioalbumi vuodelta 1982. Albumi on kirjoitettu ja äänitetty New York Cityssä. Levyn julkaisi A&amp;M Records ja jakeli CBS Records. 
Tuottajina ja miksaajina ovat toimineet yhteistyössä David Kershenbaum ja Joe Jackson. Äänittäjä on Michael Ewasko apulaisenaan Ken Tracht.
LP-levyn hollantilaisessa painoksessa on avautuvat kannet. Sisäkannessa on kappaleiden sanat ja George Dubosen ottama valokuva nelihenkisestä yhtyeestä äänitysstudiossa.
Kappaleet.
Joe Jackson on säveltänyt ja sanoittanut kaikki kappaleet, paitsi "T.V. Age": säv. Joe Jackson ja Steve Tatler. Jackson on myös sovittanut ja soitintanut kappaleet.
Muusikot.
Jack Waldmania ja Ed Rynesdalia on kiitetty syntetisaattorien ohjelmoinnista.
Ingo Maurer

Ingo Maurer (12. toukokuuta 1932 Reichenau – 21. lokakuuta 2019 München) oli saksalainen teollinen muotoilija, joka on erikoistunut kokeellisten valaisinten suunnitteluun.
Ura.
Maurer syntyi kalastajan poikana Etelä-Saksan Bodenjärvessä sijaitsevalla Reichenaun saarella. Hän toimi aluksi latojana Konstanzissa ja kiinnostui sitä myötä graafisesta suunnittelusta, jota opiskeli Münchenissä 1954–1958. Vuosina 1960-1963 hän asui Yhdysvalloissa ja työskenteli graafisena suunnittelijana, kunnes perusti oman Design M -yrityksensä ja alkoi suunnitella valaisimia. Yksi ensimmäisistä, tyyliteltyä hehkulamppua muistuttava "Bulb"-pöytävalaisin (1966), hyväksyttiin Museum of Modern Artin kokoelmiin New Yorkiin.
Halogeenilamppujen yleistyessä 1980-luvulla Maurer kehitti minimalistisen, matalajännitevalaisimen "Ya Ya Ho", joka koostuu kahdesta huoneen seinästä seinään viritetystä paljaasta sähköjohtimesta ja niistä riippuvista, vapaasti siirreltävistä ja suunnattavista halogeenivalaisimista. Tämä maailman ensimmäinen ”vaijerihalogeeni” sai lukemattomia jäljitelmiä.
Muita Maurerin tunnettuja valaisimia ovat rikkoutuvien astioiden räjähdystä muistuttava "Porca Miseria", siivekäs hehkulamppu "Lucellino" ja paperisista muistilapuista varjostimensa muodostava "Zettel’z".
Vuonna 1989 Ingo Maurer esitteli Cartier-säätiön näyttelyssä Pariisin lähellä ensi kertaa ei-kaupallisia valaisinteoksiaan. Tätä seurasi samanlaisia näyttelyitä Münchenissä 1992, Amsterdamin Stedelijk-museossa 1993. Vuonna 2002 Vitra-yhtiön designmuseo organisoi Maurerin tuotannosta kiertonäyttelyn, joka oli esillä Euroopan lisäksi Japanissa. Vuonna 2007 Cooper Hewitt -museo teki Maurer-näyttelyn New Yorkiin, jonne Maurer oli avannut oman näyttelytilan 1999. Vuonna 2009 hän perusti suuremman näyttelytilan kotikaupunkiinsa Müncheniin.
Pitkäjärvi (Laitila)

Pitkäjärvi on kuivatettu järvi Varsinais-Suomessa Laitilan Kivijärven kylässä. Entinen järvi kuului Sirppujoen vesistön yläosan alueeseen. Järvi laskettiin 1800-luvulla ja nykyään se on joenrantasuota. Järvien paikalla lukee nykykartoissa edelleen Pitkäjärvi.
Historiallinen maantieto.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimeksi on kirjoitettu "Kakojärvi", mikä lienee virhe. Alueella on toinen järvi, jonka nimi on Kakojärvi. Kartassa on kuvattu tilanne ennen järvenlaskua tai tilanne ensimmäisen järvenlaskun jäljiltä. Järvi ulottui etelässä nykyisen Pitkäojan mutkaan saakka ja pohjoisessa lähes kylätielle asti. Se perusteella entisen järven pituudeksi voidaan antaa noin 2,2 kilometriä. Leveyttä on vaikea arvioida Kalmbergin kartasta.
Järvenlaskun historia.
Pitkäjärven laskemiseksi haettiin lupaa vuonna 1807 ja järven laskeminen toteutettiin vuonna 1816. Samassa yhteydessä laskettiin myös Malijärvi ja Kivijärvi, mikä tapahtui ennen vuotta 1819. Vuonna 1822 toimitettiin Pitkäjärven vesijättömailla pysyvä jako 13 osakkaan kesken siten, että kukin sai yhtä suuren osuuden. Toisilla järvillä vesijättö jäi yhteisomaisuudeksi.
Järvien toinen järvenlasku oli osa riitaisaa hanketta. Vuonna 1838 päättivät eräät Kivijärven kyläläiset, joka kuului tuolloin Hinnerjokeen, laskea uuden kerran Kivijärven, Malijärven ja Pitkäjärven vedenpintaa ja nyt yhteistoimin Laitilan Suontaustan ja Leinmäen kyläläisten kanssa. Muodostettiin järvenlaskuyhtiö, jonka puitteissa räjäytettiin kalliota rikki 120 kyynärän matkalta. Järvien vesi ei kuitenkaan laskenut toivotulla tavalla. 
Vuonna 1841 torppari Daniel Johansson Laitilasta (nykyään Hinnerjoelta) peräsi oikeutta Pitkäjärvellä vesijättömaihin hakemuksessa, jonka hän jätti lääninkonttoriin. Samalla asialla hän oli myös Malijärven tapauksessa. Koska kaikki Kivijärven kyläläiset eivät olleet vuonna 1838 osallistuneet sopimukseen, syntyi vesijättömaista yleisempikin riita. Sitä puitiin käräjillä vuonna 1856, kun uutta järvenlaskulupaa anottiin. Päätökseksi tuli se, että laitilalaiset suljettiin pois yhtiöstä ja kaikki kivijärveläiset otettiin siihen mukaan.
Wear OS

Wear OS on Googlen luoma käyttöjärjestelmä älykelloille. Se julkistettiin Android Wear -nimellä 18. maaliskuuta 2014. Wear OS -kelloihin voi ladata ohjelmia Google Playsta. Canalysin raportin mukaan silloisia Android Wear -laitteita myytiin 2014 noin 720 000 kappaletta, mikä vastaa kuuttatoista prosenttia puettavien laitteiden vuoden kokonaismyyntimäärästä.
Käyttö.
Wear OS -laitteet ovat yhteensopivia Android-laitteiden kanssa. Lisäksi on huhuttu, että Google on kehittämässä Wear OS:iin yhteensopivuutta iPhonejen kanssa. Wear OS -kellot yhdistetään puhelimeen Wi-Fi-verkolla tai Bluetoothilla.
Wear OS -kellot vastaanottavat ilmoituksia puhelimesta ja seuraavat käyttäjän aktiivisuutta. Kellossa on Google Now -palvelu, joka aktivoituu "Okay Google" -komennolla. Se osaa vastata käyttäjän kysymyksiin ja toimii kauko-ohjaimena muille laitteilla.
Helmikuussa 2017 julkaistun Wear OS 2.0 -päivityksen myötä Wear OS:ia käyttävistä älykelloista tuli vähemmän älypuhelimista riippuvaisia. Päivityksen myötä älykelloihin tuli oma Google Play -sovelluskauppa, tuki Google Pay -maksuille ja Google Assistant.
Gilf el-Kebir

Gilf el-Kebir on ylänkö, joka levittyy Egyptin ja Libyan välisen eteläisen rajan molemmin puolin. Ylängön löysi ja nimesi egyptiläinen prinssi Kamal El Din Hussein vuonna 1926. Ylänkö on hiekkakiviaavikkoa. Unkarilainen tutkimusmatkailija ja maantieteilijä László Almásy löysi aavikolta luolan, jossa on kalliopiirroksia ajalta, jolloin alue oli vehreää savannia. Luola sai nimen Uimareiden luola. Luolan löytäjän tarina on osa Michael Ondaatjen romaania Englantilainen potilas ja siitä tehtyä elokuvasovitusta.
Ronja Savolainen

Ronja Savolainen (s. 29. marraskuuta 1997 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelannut kaudesta 2014–2015 alkaen puolustajana pelattuaan aiemmin hyökkääjänä.
Savolainen pelaa ensimmäistä kauttaan PWHL:ssä, Ottawa Chargen joukkueessa. Vuosina 2016-2024 Savolainen edusti Svenska damhockeyliganissa pelaavaa Luleå HF:ää. SM-sarjassa hän on pelannut KJT:ssä kaudella 2013–2014 ja Espoo Bluesissa kausilla 2014–2016 sekä Mestiksessä Lohjan Kisa-Veikoissa 2012−2013. Nuorisosarjoissa hän pelasi Itä-Helsingin Kiekossa ja East Hockey Clubissa.
Savolainen on voittanut Suomen-mestaruuden 2015 sekä Ruotsin-mestaruuden 2018, 2019, 2021, 2022, 2023 ja 2024. Hän on pelannut SM-sarjassa 58 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 13 maalia ja antanut 35 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän on antanut 11 ottelussa kolme maalisyöttöä. Ruotsin liigassa hän on tehnyt 258 runkosarjaottelussa 81 maalia ja antanut 146 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän on tehnyt 64 ottelussa 17 maalia ja antanut 19 maalisyöttöä. (tilanne kauden 2023–2024 jälkeen)
Savolainen kuului Suomen alle 18-vuotiaiden joukkueeseen MM-kilpailuissa 2014 ja 2015. Hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Ruotsin MM-kisoissa 2015. Hän pelasi MM-kilpailuissa myös 2016 Suomen ollessa neljäs sekä pronssijoukkueessa 2017. Hän saavutti olympiapronssia Pyeongchangissa 2018. Suomen MM-kilpailuissa 2019 hän oli saavuttamassa Suomen ensimmäistä MM-hopeaa. Hän kuului Suomen pronssijoukkueisiin MM-kilpailuissa 2021, olympialaisissa 2022, MM-kilpailuissa 2024 sekä MM-kilpailuissa 2025. Hän oli mukana myös MM-kilpailuissa 2022 ja 2023. Kaikkiaan hän on pelannut 28.4.2024 mennessä 265 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt 42 maalia ja antanut 65 maalisyöttöä. MM-kilpailuissa hän on tehnyt (vuoden 2025 kisat mukaan lukien) 59 ottelussa 14 maalia ja antanut 12 maalisyöttöä. Olympialaisissa hän on pelannut kolmetoista ottelua ja antanut kolme maalisyöttöä.
Yksityiselämä.
Ronja Savolainen seurustelee ruotsalaisen Anna Kjellbinin kanssa.
Ville Niskanen

Ville Niskanen (9. elokuuta 1887 Maaninka – 17. tammikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti.
Niskasen vanhemmat olivat maanviljelijä Paavo Niskanen ja Hedvig Rönkä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 ja harjoitti myöhemmin kieliopintoja Lontoossa 1924 ja Pariisissa 1927–1928.
Niskanen oli nuorsuomalaisen puolueen sihteerinä 1911–1914, "Keski-Savo"-lehden päätoimittajana 1915–1917, Viipurin maalaiskunnan elintarvelautakunnan toimitusjohtajana 1917–1919 sekä toimi liikemiehenä 1919–1921. Hän oli ulkoasiainhallinnon palveluksessa vuodesta 1921 eri edustustoissa Tallinnassa, Lontoossa, Hampurissa, Berliinissä, Shanghaissa, Kapkaupungissa, New Yorkissa, Belgradissa ja Sofiassa. Niskanen oli Suomen Jugoslavian-lähettiläänä 1948–1953. Hän palveli kotimaassa ulkoministeriössä 1942–1945 ja uudelleen vuodesta 1953 alkaen.
Ville Niskasesta kerrotaan suurlähettiläs Paul Gustafssonin muistelmateoksessa "Koulupoika, korpraali, konsuli" (1995). Gustafsson palveli Niskasen alaisena Suomen lähetystön attašeana Belgradissa 1951–1953. 
Ville Niskanen oli naimisissa 1912–1916 Hulda Kuusamon (Klingsten) kanssa ja vuodesta 1918 Helmi Blasnialiksen kanssa.
Theo James

Theodore Peter James Kinnaird Taptiklis (s. 16. joulukuuta 1984 High Wycombe, Buckinghamshire), paremmin tunnettu nimellä Theo James, on englantilainen näyttelijä. 
Hänet tunnetaan esimerkiksi pääosasta Jed Harperina "Bedlam"-televisiosarjassa, Walter William Clark Juniorina "Kultapoika"-televisiosarjassa ja Tobias ”Four” Eatonina "Outolintu"-elokuvasarjan osissa "Divergent – Outolintu" (2014), ' (2015) ja ' (2016). James on myös vieraillut brittiläisessä "Downton Abbey" -televisiosarjassa.
Isadora

Isadora (; uudelleenjulkaisun nimi Yhdysvalloissa "The Loves of Isadora") on vuonna 1968 ensi-iltansa saanut Karel Reiszin ohjaama brittiläis-ranskalainen draamaelokuva, jonka nimiroolissa on Vanessa Redgrave. Muissa rooleissa ovat muun muassa James Fox, Zvonimir Crnko ja Jason Robards. Elokuva on elämäkertaelokuva kuuluisasta yhdysvaltalaistanssija Isadora Duncanista (1877–1927).
"Isadoran" käsikirjoituksen laativat Clive Exton, Derek Prouse, Margaret Drabble ja Melvyn Bragg Isadora Duncanin omaelämäkerran "My Life" (1927) ja Sewell Stokesin elämäkerran "Isadora, an Intimate Portrait" (1928) pohjalta. Elokuvan tuottivat Hakimin veljekset Raymond ja Robert. "Isadora" sai ensi-iltansa 18. joulukuuta vuonna 1968 Yhdysvalloissa. Redgrave sai roolisuorituksestaan Oscar-ehdokkuuden parhaasta naispääosasta. "Isadora" oli ehdokkaana Kultaiseen palmun saajaksi vuoden 1969 Cannesin elokuvajuhlilla, jossa Redgrave voitti parhaan naisnäyttelijän palkinnon.
Juoni.
"Isadora" on elämäkertaelokuva kuuluisasta yhdysvaltalaistanssija Isadora Duncanista (1877–1927), joka mullisti ihmisten mielipiteet baletista. Hänen alastomat, puolialastomat ja neuvostoliittomieliset tanssinsa, kuten myös hänen asenteensa vapaaseen rakkauteen, velvoitteisiin, pukeutumiseen ja elämäntapaan järkyttivät 1900-luvun alun yleisöä.
Tuotanto.
"Isadoraa" kuvattiin niin Ison-Britannian Englannissa, Ranskassa, Italiassa, Sloveniassa kuin Kroatiassakin. Englannissa elokuvaa kuvattiin lähinnä Lontoon eri kaupunginosissa, mutta myös Devonin Paigntonissa, Buckinghamshiren Waddesdonissa, Kentin Dealissa ja Kingsdownissa ja Middlesexin Isleworthissa sijaitsevilla studioilla. Sloveniassa elokuvaa kuvattiin Ptujin kaupungissa ja Kroatiassa Zagrebin, Opatijan ja Rijekan kaupungeissa. "Isadoran" tuotantoyhtiöinä olivat Hakim, Paris Film ja Universal Pictures. Elokuvan budjettina oli 1,7 miljoonaa dollaria.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Isadora" sai ensi-iltansa Yhdysvaltain Los Angelesissa 18. joulukuuta vuonna 1968. New Yorkin ensi-ilta oli 27. huhtikuuta 1969. Elokuva sai toisen kotimaansa, Ison-Britannian, ensi-iltansa Lontoossa 4. maaliskuuta 1969. Toisen valmistusmaansa, Ranskan, ensi-ilta oli 20. kesäkuuta 1969. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 22. elokuuta 1969. Elokuva tuotti Pohjois-Amerikan teatterilevityksensä aikana 1,25 miljoonaa dollaria. "Isadoran" levittäjänä oli tuotantoyhtiönäkin toiminut Universal Pictures, joka levitti elokuvaa Yhdysvalloissa vuonna 1968. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kuuden arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 83 prosenttia on positiivista.
"Isadora" julkaistiin ensi kerran VHS:nä vuonna 1988 ja DVD:nä vuonna 2011. Elokuvan Blu-ray-versio julkaistaan 26. toukokuuta 2015.
Are Nakkim

Are Nakkim (s. 13. helmikuuta 1964) on aktiiviuransa päättänyt norjalainen kestävyysjuoksija. Parhaana saavutuksenaan hän voitti EM-hopeaa 10 000 metrin juoksussa vuonna 1990. Norjan mestaruuden Nakkim saavutti 10 000 metrin juoksussa vuonna 1984, 5 000 metrin juoksussa neljästi vuosina 1986, 1988, 1989 ja 1990 sekä 3 000 metrin estejuoksussa vuosina 1985 ja 1986.
Nakkimin seura oli koko hänen uransa ajan Moss IL.
Suvi Ollikainen

Suvi Ollikainen (s. 6. maaliskuuta 1995 Kristiinankaupunki) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän laukoi aktiiviurallaan vasemmalta. 
Ollikainen pelasi Suomisarjaa KJT:ssä kaudella 2010−2011. Hän edusti SM-sarjan Team Oriflame Kuortanetta kaudet 2011−2014. Hänet valittiin kauden tulokkaaksi 2011−2012. Hän pelasi KJT:ssä SM-sarjaa kaudella 2014−2015. Tämän jälkeen hän siirtyi NCAA:n yliopistosarjaan St. Cloudin valtionyliopiston joukkueeseen, jossa pelasi uransa loppuun, kevääseen 2019 saakka.
Ollikainen pelasi 98 SM-sarjan runkosarjaottelua, joissa hän teki 16 maalia ja antoi 25 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän on pelasi kolme ottelua ilman tehopisteitä. NCAA;n sarjassa hän pelasi 137 ottelua, joissa hän teki kolme maalia ja antoi seitsemän maalisyöttöä.
Ollikainen kuului Suomen joukkueeseen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011, 2012 ja 2013. Vuoden 2011 kisoissa hän saavutti pronssia. Hän sai pronssia ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, Ruotsin MM-kilpailuissa 2015. Hän kuului neljänneksi sijoittuneseen Suomen joukkueeseen MM-kilpailuissa 2016.
Ollikainen pelasi 39 naisten maaottelua, joissa hän antoi yhden maalisyötön. MM-kilpailuissa hän pelasi 12 ottelua ilman tehopisteitä.
Zizurkil

Zizurkil () on kunta Baskimaassa Gipuzkoan maakunnassa Espanjassa. Vuonna 2021 kunnassa oli 3 001 asukasta.
Zestoa

Zestoa () on kunta Baskimaassa Gipuzkoan maakunnassa.
Paikkakunnan merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluu Ekainin luola ja sen kivikautiset luolamaalaukset. Itse luola on turisteilta suljettu, mutta sen lähettyville on rakennettu turisteille luolaa esittelevä keskus ja sen yhteyteen jäljennös luolasta. Keskus ja luolan jäljennös tunnetaan nimellä "Ekainberri", joka on baskin kieltä ja tarkoittaa uutta Ekainia.
Truls Mørk

Truls Olaf Otterbech Mørk (s. 25. huhtikuuta 1961 Bergen) on norjalainen sellisti. Hän on tehnyt palkitut levytykset Šostakovitšin sellokonsertoista ja Bachin soolosellosarjoista.
Pianistiäidin ja sellisti-isän poika opetteli lapsena soittamaan pianoa ja viulua kunnes siirtyi selloon, ensimmäisenä opettajana oma isä. 17-vuotiaana hän pääsi ensin ruotsalaisen Frans Helmersonin ja sitten Natalia Šakovskajan oppilaaksi. 
Vuonna 1982 Mørk oli ensimmäinen pohjoismainen muusikko, joka eteni Moskovan Tšaikovski-kilpailun finaaleihin sitten Arto Noraksen vuonna 1966. Vuonna 1986 Mørk tuli toiselle sijalle sekä Naumburg-kilpailussa New Yorkissa että Cassado-sellokilpailussa Firenzessä. Vuonna 2010 Mørk sai 100 000 Norjan kruunun Sibelius-palkinnon Norjan ja Suomen välisten musiikkisuhteiden edistämisestä.
Mørk tunnetaan myös Stavangerin kamarimusiikkifestivaalien perustajana ja toimii Norjan valtiollisen musiikkikorkeakoulun professorina. Hän käyttää instrumenttinaan SR Bankin omistamaa Domenico Montagnana -selloa vuodelta 1723.
Vuonna 2009 Mørk sairastui harvinaiseen aivokuumeeseen, joka aiheutti puolentoista vuoden tauon hänen esiintymisiinsä.
Ilkka Pastinen

Ilkka Olavi Pastinen (17. maaliskuuta 1928 Turku – 12. tammikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen suurlähettiläs, joka toimi myös Yhdistyneiden kansakuntien apulaispääsihteerinä.
Pastisen vanhemmat olivat varastonhoitaja Martti Mikael Pastinen ja Ilmi ("Iiris") Saga Karlström. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1946 Turun Klassisesta lyseosta ja valmistui Åbo Akademista valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1950. Pastinen opiskeli vielä vuosina 1950–1951 Pariisissa "Institut d’études politiques"- ja "Institut international des sciences et recherches diplomatiques" -oppilaitoksissa.
Pastinen toimi ulkoasiainministeriön avustajana 1952–1955, Tukholman-suurlähetystön avustajana 1955–1957 ja Suomen New Yorkissa olevan YK:n pysyvän edustuston 2. luokan lähetystösihteerinä 1957–1959. Hän oli sitten ulkoasiainministeriön jaostosihteerinä 1960–1962, Suomen Pekingin-suurlähetystön 1. luokan lähetystösihteerinä 1962–1964, ulkoasiainministeriön jaostopäällikkönä 1964–1966 ja Lontoon-suurlähetystön lähetystöneuvoksena 1966–1969. Pastinen toimi sitten Suomen pysyvän YK-edustuston lähettiläänä ja pysyvän edustajan sijaisena YK:ssa ja ssa 1969–1970, YK:n apulaispääsihteerinä ja n erityisedustajana aseriisuntakysymyksissä Genevessä ja New Yorkissa 1971–1974, ulkoasiainministeriön neuvottelevana virkamiehenä 1975–1977 sekä suurlähettiläänä ja YK:n pysyvänä edustajana New Yorkissa 1977–1983. Viimeksi Pastinen toimi Suomen Lontoon-suurlähettiläänä 1983–1991.
Pastinen oli YK:n yleiskokouksessa Suomen valtuuskunnan asiantuntijana tai jäsenenä vuosina 1957–1961, 1965, 1969, 1975 ja 1976 sekä valtuuskunnan varapuheenjohtajana 1970 ja ydinsulkusopimuksen tarkastuskonferenssin pääsihteerinä 1975 ja aseriisunta-asioiden neuvottelukunnan puheenjohtajana 1975–1976.
Pastinen kuului 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alussa ulkoasiainministeriön virkamiesten ns. everstijunttaan, johon kuuluivat myös Max Jakobson, Aarno Karhilo, Aimo Pajunen, Risto Hyvärinen ja Keijo Korhonen. He pyrkivät puolustamaan Suomen perinteistä puolueettomuuspolitiikkaa Neuvostoliiton taholta tulleita muutospaineita vastaan ja vastustivat Kalevi Sorsan johtamien sosialidemokraattien tavoitteita vahvistaa asemiaan ulkoministeriössä. Everstijuntta ajoi myös huonolla menestyksellä Jakobsonia YK:n pääsihteeriksi. Pastisen mukaan nimitys "everstijuntta" oli sikäli harhaanjohtava, että ryhmän jäsenistä tämä sotilasarvo oli vain Risto Hyvärisellä ja Aimo Pajusella, muut olivat reservin luutnantteja tai vänrikkejä. Myös ryhmän toinen nimitys "tohtorikopla" piti Pastisen mukaan vain osittain paikkansa, koska vain Hyvärinen ja Keijo Korhonen olivat väitelleet tohtoreiksi; tosin Jakobsonille myönnettiin myöhemmin valtiotieteen kunniatohtorin arvo. Keijo Korhosen mukaan molemmat nimitykset keksi silloin SDP:n kansainvälisten asioiden sihteerinä toiminut Paavo Lipponen, joka oli tuolloin yhtenä kiihkeimmistä vaatimassa Suomelle uutta ulkopoliittista suuntausta "vanhakantaisen" ja "taantumuksellisen" tilalle. 
Ilkka Pastinen oli naimisissa vuodesta 1950 kansakoulunopettaja Eeva Marja Viitasen (1929–2015) kanssa. Pastinen kuoli sairauskohtaukseen 89-vuotiaana 12. tammikuuta 2018.
Santorínin tulivuorenpurkaus

Santorínin tulivuorenpurkaus (myös "Theran tulivuorenpurkaus") tapahtui Santorínin saarella Egeanmerellä noin vuonna 1627–1600 eaa. Purkaus romahdutti Santorínin kalderan pohjoispuolen, jolloin Thirasían ja Aspronísin saaret erkaantuivat pääsaaresta Thírasta eli Therasta. Purkauksen seurauksena syntynyt tsunami saavutti jopa 150 metrin korkeuden, ja saapuessaan Kreetalle 110 kilometrin päähän se oli arviolta noin 40 metrin korkuinen.
Purkaus on ajoitettu radiohiiliajoituksella. Aiemmin purkaus ajoitettiin noin vuoteen 1500–1450 eaa., toisin sanoen samoihin aikoihin Kreetan minolaisen kulttuurin kokeman tuhon kanssa. Purkauksen ajoituksen muuttuminen on merkinnyt suurta muutosta minolaisten kausien ajoituskehikkoon. Aiemmin purkauksen uskottiin vaikuttaneen merkittävästi kulttuurin tuhoutumiseen, mutta uuden ajoituksen mukaan se on voinut aiheuttaa Kreetalla korkeintaan suuria vahinkoja.
Santorínilla purkaus tai jo sitä edeltäneet maanjäristykset tuhosivat Akrotírin nimellä nykyisin tunnetun minolaiseen kulttuuriin kytkeytyneen kaupungin. Tuhka levisi ympäri maapalloa, ja sitä on löydetty muun muassa pohjoisnavalta. Purkauksen voimakkuus vastasi 6 000 megatonnin vetypommia. Saaren asukkaat luultavasti pakenivat ennen räjähdystä: ilmeisesti tulivuori antoi merkkejä heräämisestään sitä ennen. Syntyneeseen räjähdyskuoppaan virtasi meri.
Yhteys kirjallisiin kertomuksiin.
Santoríni ja Atlantis.
Useat tutkijat ovat arvelleet, että Platonin kertomukset mereen vajonneesta Atlantiksesta tämän dialogeissa "Timaios" ja "Kritias" viittaisivat minolaisen kulttuurin tuhoon ja Santorínin purkaukseen. Platonin mukaan egyptiläinen pappi oli kertonut Solonille Atlantiksen tuhoutuneen 9 000 vuotta aikaisemmin. Tällainen teoria edellyttää kuitenkin, että Atlantis olisi ollut paljon pienempi kuin Platonin teokset antavat ymmärtää ja että myös sen tuhosta Soloniin kulunut aika olisi ollut vain noin 900 eikä 9 000 vuotta.
Santoríni ja Raamattu.
Toisinaan on arveltu, että myös Toisen Mooseksen kirjan kertomusten Egyptin pimeydestä yhtenä vitsauksista ja Kaislameren ylityksestä viittaisivat Santorínin purkauksen aiheuttamaan savupilveen ja tsunamiin. Asiaa on käsitellyt muun muassa englantilainen kirjailija ja freelance-tutkija Graham Phillips vuonna 1998 julkaistussa popularistisessa kirjassaan "Act of God". Phillipsin mukaan tutkimus tukee käsitystä, että purkaus tapahtui todennäköisimmin vasta vuonna 1365 eaa. faarao Amenhotep III:n aikana. Phillips päättelee edelleen, että purkaus johti suoraan muun muassa egyptiläisten palvonnan kohteen vaihtumiseen, joskin lyhytaikaisesti, monoteistiseen Aton-jumalaan sekä Raamatussa kuvattuun israelilaisten pakoon Egyptistä. Phillips jättää lukijan oman harkinnan varaan sen, oliko itse tulivuorenpurkaus luonnonilmiö vai osoitus Jumalan tahdosta. Phillipsin näkemystä vastaan on esitetty voimakasta kritiikkiä, ja hänen arvioitaan on kutsuttu pseudotieteeksi.
Per Borten

Per Borten (3. huhtikuuta 1913 – 20. tammikuuta 2005) oli norjalainen maanviljelijä ja keskustapuolueen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 12. lokakuuta 1965 – 17. maaliskuuta 1971.
Borten opiskeli kansankorkeakoulussa, maanviljelyskoulussa ja Norjan maatalouskorkeakoulussa. Hän toimi kunnallisissa luottamustehtävissä vuosina 1945-55 ja oli Sør-Trøndelagin kansankäräjien ("fylketingin") esimies vuosina 1948-49. Norjan suurkäräjille hänet valittiin vuonna 1949, keskustapuolueen puheenjohtajaksi vuonna 1955 ja puolueen parlamenttiryhmän johtajaksi vuonna 1958. Maakäräjien puheenjohtajana Borten toimi vuosina 1961-65.
Bortenin tyttärenpoika Ola Borten Moe (s. 1976) on myös poliitikko ja toiminut Norjan öljy- ja energiaministerinä sekä tutkimus- ja korkeakoulutusministerinä.
Oscar Torp

Oscar Torp (8. kesäkuuta 1893 – 1. toukokuuta 1958) oli norjalainen sähkömies ja työväenpuolueen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 9. marraskuuta 1951 – 22. tammikuuta 1955.
Errol Brown

Lester Errol Brown (12. marraskuuta 1943 Kingston – 6. toukokuuta 2015 Bahama) oli jamaikalaissyntyinen muusikko, joka asui pääasiassa Britanniassa. Hän oli Hot Chocolate -yhtyeen perustaja. Yhtyeen tunnettuja kappaleita olivat ”You Sexy Thing”, ”Love is Life” ja ”So You Win Again”. Yhtye hajosi 1986, minkä jälkeen Brown yritti soolouraa huonolla menestyksellä. 
Vuonna 2003 kuningatar Elizabeth II nimesi Brownin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan (MBE) jäseneksi "Ison-Britannian populaarimusiikin palveluista". Vuonna 2004 Brown sai Ivor Novello -palkinnon erinomaisesta panoksestaan ​​brittiläiseen musiikkiin.
Hän sairasti maksasyöpää ja kuoli Bahamalla, missä hän asui.
Aker Stadion

Aker Stadion on jalkapallostadion Molden kaupungissa Norjassa. Vuonna 1998 avatulla stadionilla on 11 800 istumapaikkaa. Stadion on Tippeligaenissa pelaavan Molde FK:n kotikenttä.
Stadion tunnettiin ennen vuotta 2006 nimellä Molde Stadion, kunnes nimioikeudet osti Aker-yhtiö. Sekä Akerin että Molde FK:n omistaa liikemies Kjell Inge Røkke, joka myös maksoi valtaosan stadionin rakennuskuluista.
Stadionin katsojaennätys 13 308 on stadionin avausvuodelta 1998, ottelusta Rosenborgia vastaan. Seuraavana vuonna stadionin kaikki paikat muutettiin UEFA:n säännösten mukaisesti istumapaikoiksi, mikä pienensi stadionin kokonaiskapasiteettia. Kentän luonnonnurmi vaihdettiin vuonna 2014 tekonurmeksi.
Ljubomir Fejsa

Ljubomir Fejsa (serb. Љубомир Фејса, s. 14. elokuuta 1988 Vrbas) on serbialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kaudella 2019–2020 Portugalin pääsarjassa Primeira Ligassa pelaavaa Benficaa.
Seurajoukkueura.
Fejsa aloitti ammattilaisuransa Hajduk Kulassa, jossa hän nousi junioreista edustusjoukkueeseen kesällä 2006. Hän oli jo kaudella 2005–2006 pelannut neljässä Serbian superliigan ottelussa, mutta seuraavina kahtena kautena hän lukeutui joukkueen runkopelaajiin pelaten yhteensä 52 liigaottelua.
Kaudeksi 2008–2009 Fejsa siirtyi saman sarjan suurseuraan Partizaniin, jossa voitti sekä Serbian-mestaruuden että Serbian cupin heti ensimmäisellä kaudellaan pelaten 27 liigaottelua. Partizan uusi mestaruutensa seuraavalla kaudella Fejsan pelatessa 20 ottelussa. Kaudella 2010–2011 Partizan saavutti taas sekä liigan että cupin voitot, mutta Fejsa pelasi kauden aikana vain kaksi liigaottelua.
Heinäkuussa 2011 Kreikan Superliigan Olympiakos hankki Fejsan 2,5 miljoonalla eurolla. Hän pelasi seurassa kaksi täyttä kautta, joina molempina joukkue voitti sekä liigamestaruuden että Kreikan cupin. Fejsan vastuu jäi kuitenkin varsin vähäiseksi – hän pelasi ensimmäisen kautensa aikana neljä ja toisen kautensa aikana 15 sarjaottelua. Hän edusti lisäksi Olympiakosia yhdessä sarjaottelussa kauden 2013–2014 alussa.
Elokuun 2013 lopussa Fejsa siirtyi Portugalin pääsarjan Primeira Ligan Benficaan kolmen miljoonan euron siirtosummalla. Benfica pelasi menestyksekkään kauden voittaen liigamestaruuden, Portugalin cupin ja Portugalin liigacupin sekä yltäen Eurooppa-liigan loppuotteluun. Fejsa, jolle kansallisen sarjan mestaruus oli kuudes peräkkäinen, pelasi kauden aikana 16 sarjaottelua.
Maajoukkueura.
Fejsa edusti Serbian alle 19-vuotiaiden maajoukkuetta viidessä ja alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta 25 ottelussa. A-maajoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä 24. marraskuuta 2007 Javier Clementen alaisuudessa Kazakstania vastaan pelatussa 2008 EM-kilpailujen karsintaottelussa. Seuraavan A-maaottelunsa Fejsa pelasi kuitenkin vasta vuonna 2010.
Saavutukset.
Partizan:
Olympiakos:
Benfica:
Animal Alpha

Animal Alpha oli norjalainen rockyhtye, joka toimi vuosina 2002–2009.
Yhtyeen tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluvat "Bundy", joka on muun muassa "Burnout Revenge" sekä "NHL 06" -videopelien soundtrackillä, sekä "Fire! Fire! Fire!".
Jäsenet.
Yhtyeeseen kuului kuusi jäsentä:
Debrah Scarlett

Joanna Deborah Bussinger (taiteilijanimeltään Debrah Scarlett; s. 20. heinäkuuta 1993 Basel, Sveitsi) on norjalais-sveitsiläinen laulaja-lauluntekijä.
Scarlett nousi julkisuuteen Norjan "The Voice" -laulukilpailusta vuonna 2013.
Eurovision laulukilpailu 2015.
Scarlett edusti Norjaa vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa Wienissä yhdessä Mørlandin kanssa kappaleella "A Monster Like Me".
Nico &amp; Vinz

Nico &amp; Vinz on norjalainen vuonna 2009 perustettu hip hop -duo. Duon muodostavat oslolaiset Nicolay "Nico" Sereba ja Vincent "Vinz" Dery. Duo tunnettiin ennen vuotta 2014 nimellä Envy.
Yhtye nousi kansainväliseen tietoisuuteen vuonna 2013 julkaistulla singlellään "Am I Wrong'". Yhtyeen muita tunnettuja kappaleita ovat muun muassa "In Your Arms" sekä "One Song"
Lauri Akselinpoika Tott

Lauri Akselinpoika Tott (; 1417 – 3. toukokuuta 1483 Raasepori) oli tanskalais-ruotsalainen aatelinen ja valtaneuvos, joka toimi Raaseporin ja Viipurin linnojen käskynhaltijana.
Tottin aatelissukuun kuuluneen Lauri Akselinpoika Tottin isä oli tanskalainen valtaneuvos Axel Pedersen Tott ja äiti tämän toinen puoliso Ingeborg Ivarsdotter. Hänen veljiään olivat muun muassa valtaneuvokset Eerik ja Ivar Tott. Yhteensä veljeksiä oli yhdeksän, joilla kaikilla oli sekä Tanskan että Ruotsin kansalaisuus. Hänen ensimmäiset läänityksensä olivat Tanskassa Sjellannin saarella, josta Lauri Akselinpoika muutti Ruotsiin vuosien 1466–1467 aikana, kun kuningas Kristian I takavarikoi veljesten omistukset. Vuonna 1467 hän sai haltuunsa veljensä Eerikin ostaman Årstan linnan Södermanlandissa ja vuotta myöhemmin Lauri Akselinpojasta tuli Raaseporin linnan käskynhaltija. Eerikin kuoltua 1481, hänestä tuli myös Viipurin linnan käskynhaltija.
Lauri Akselinpoika Tott menetti puolisonsa Katariina Jönsintytär Viffertin ja poikansa vuonna 1468 tapahtuneessa Hanneke Wromen haaksirikossa Raaseporin Jussarön saaren edustalla. Lyypekistä Tallinnaan matkalla ollut hansaliiton alus oli poikennut Tukholman Arholmassa, josta Katariina ja pariskunnan poika nousivat laivaan tarkoituksenaan jäädä pois Raaseporissa. Valmisteilla ollut Karjaan kirkko omistettiin myöhemmin hänen vaimonsa kunniaksi Pyhän Katariinan mukaan. Myöhemmin Lauri Akselinpoika sai kaksi tytärtä Katarina Eerikintytär Nipertzin (k. 1487) kanssa. Raaseporissa kuollut Lauri Akselinpoika Tott haudattiin Kronobäckin luostarin hautausmaalle Smoolantiin.
Igor

Igor (, , ) on venäläinen miehen etunimi. Se on venäläinen muoto skandi­naavi­sesta nimestä Yngvar (Ingvar), ja Venäjällä se on ollut käytössä varjagien ajoista, 900-luvulta lähtien, ja on ollut myös kahdella Kiovan Rusin ja yhdellä Novgorod-Severskin ruhtinaalla.
Nimi on käytössä myös Puolassa, Sloveniassa, Kroatiassa, Serbiassa ja Pohjois-Makedoniassa. Suomessakin on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut kesäkuuhun 2025 mennessä 3306 Igor-nimistä henkilöä.
Myös Espanjassa Igor-nimi on käytössä, pääosin baskien keskuudessa.
HMS U5

HMS U5 oli Ruotsin laivaston U1-luokan rannikkosukellusvene (.
Valmistus.
Alus tilattiin Malmöstä Kockums Mekaniska Verkstads AB:lta, missä köli laskettiin 1943. Se laskettiin vesille 8. heinäkuuta 1943 ja liitettiin laivastoon 10. kesäkuuta 1944.
Palvelus.
Alus siirrettiin muutettavaksi sukellusveneidentorjuntaveneeksi Malmöhön Kockums Mekaniska Verkstads AB:lle, mistä se palasi palvelukseen 19. kesäkuuta 1963 Abborren-luokan nimikkoaluksena nimellä "HMS Abborren" (runkonumeroilla Ab ja Abb). Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1976 ja romutettiin Ystadissa.
HMS U6

HMS U6 oli Ruotsin laivaston U1-luokan rannikkosukellusvene ().
Valmistus.
Alus tilattiin Malmöstä Kockums Mekaniska Verkstads AB:lta, missä köli laskettiin 1943. Se laskettiin vesille 18. elokuuta 1943 ja liitettiin laivastoon 18. heinäkuuta 1944.
Palvelus.
Alus siirrettiin muutettavaksi sukellusveneidentorjuntaveneeksi Karlskronan laivastontelakalle, mistä se palasi palvelukseen 18. kesäkuuta 1964 Abborren-luokan aluksena nimellä "HMS Siken" (runkonumeroilla Si ja Sik). Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1974 ja romutettiin Ystadissa.
HMS U7

HMS U7 oli Ruotsin laivaston U1-luokan rannikkosukellusvene ().
Valmistus.
Alus tilattiin Malmöstä Kockums Mekaniska Verkstads AB:lta, missä köli laskettiin 1943. Se laskettiin vesille 25. marraskuuta 1943 ja liitettiin laivastoon 22. syyskuuta 1944.
Palvelus.
Alus siirrettiin muutettavaksi sukellusveneidentorjuntaveneeksi Karlskronan laivastontelakalle, mistä se palasi palvelukseen 18. lokakuuta 1963 Abborren-luokan aluksena nimellä "HMS Gäddan" (runkonumeroilla Gä ja Gäd). Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1973 ja myytiin 1975 romutettavaksi Ronnebyhyn.
HMS U8

HMS U8 oli Ruotsin laivaston U1-luokan rannikkosukellusvene ().
Valmistus.
Alus tilattiin Karlskronan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1943. Alus laskettiin vesille 25. huhtikuuta 1944 ja liitettiin laivastoon saman vuoden lopulla 26. lokakuuta.
Palvelus.
Alus siirrettiin muutettavaksi sukellusveneidentorjuntaveneeksi Malmöhön Kockums Mekaniska Verkstads AB:lle, mistä se palasi palvelukseen 7. helmikuuta 1964 Abborren-luokan aluksena nimellä "HMS Laxen" (runkonumeroilla La ja Lax). Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1976 ja romutettiin Ystadissa.
HMS U9

HMS U9 oli Ruotsin laivaston U1-luokan rannikkosukellusvene ().
Valmistus.
Alus tilattiin Karlskronan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1943. Se laskettiin vesille 23. toukokuuta 1944 ja liitettiin laivastoon saman vuoden lopulla 21. marraskuuta.
Palvelus.
Alus siirrettiin muutettavaksi sukellusveneidentorjuntaveneeksi Karlskronan laivastontelakalle, mistä se palautettiin palvelukseen 18. huhtikuuta 1964 Abborren-luokan aluksena nimellä "HMS Makrillen" (runkonumeroilla Ma ja Mak). Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1976 ja romutettiin Ystadissa.