tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Amyklai

Amyklai (, ) oli pronssikautinen ja antiikin aikainen asutus Lakoniassa Kreikassa. Se sijaitsi noin viisi kilometriä Spartasta etelään. Amyklain arkeologinen alue sijaitsee Spártin kunnassa lähellä Agía Kyriakín kylää ja nykyistä antiikin aikaisesta kohteesta nimensä saanutta Amýkleen kylää.
Historia.
Kreikkalaisessa mytologiassa Amyklai sai nimensä sen perustajasta Spartan kuninkaasta Amyklaasta, joka oli kuningas Lakedaimonin poika. Paikalla oli asutus viimeistään varhaishelladisella kaudella 2000-luvulla eaa.
Amyklai oli Lakonian harvoja asutuksia, joka vaikuttaa säilyneen jatkuvasti asuttuna läpi mykeneläisen kulttuurin romahdusta seuranneiden nk. pimeiden vuosisatojen. Doorilaisten valloitettua Lakonian Amyklai liitettiin Spartaan noin 700-luvun eaa. puoleen väliin mennessä. Näin Amyklaista tuli Spartan viides kylä neljän alkuperäisen ohelle.
Rakennukset ja löydökset.
Amyklain arkeologiset kaivaukset ovat keskittyneet Agía Kyriakín kylään saman nimiselle kukkulalle ja pienelle kirkolle. Asutus on saattanut ulottua kukkulalta laajalle alueelle lähemmäksi nykyistä Amýkleen kylää.
Amyklain merkittävin rakennus oli "Amyklaion" eli Apollon Amyklaioksen pyhäkkö, joka rakennettiin 700-luvulla eaa. Sen keskiössä oli Hyakinthoksen hauta-tumulus tai -alttari. Hyakinthos oli esi-kreikkalainen jumaluus, jonka kultti yhdistettiin Apolloniin lakonialaisessa Hyakinthia-juhlassa. Arkaaisella kaudella 600-luvulla tai 500-luvun alussa eaa. pyhäkköön tehtiin 15 metriä korkea Apollonin kuvapatsas. Se oli suuri pylväänkaltainen pronssiveistos, jonka päässä oli kypärä ja käsissä jousi ja nuoli. Hauta-alttari toimi patsaan jalustana. Noin vuonna 550 eaa. patsaan kasvot päällystettiin Kroisoksen lahjoittamalla kullalla.
Jonkin verran myöhemmin Bathykles Magnesialainen teki Apollonin kulttikuvalle doorilaista ja joonialaista tyyliä yhdistelleen ”valtaistuimen”. Se oli stoan eli pylväshallin kaltainen alttarirakennus, joka ympäröi patsasta kolmelta puolelta. Rakennus oli koristeltu reliefein. Apollon Amyklaioksen pyhäköstä on säilynyt tukimuuria, perustuksia sekä pyöreä alttari. Pyhäkön alueelta on löydetty suuri määrä votiivilahjoja, mukaan lukien pronssiastioita; pronssista, terrakotasta, norsunluusta ja lyijystä tehtyjä figuriineja; sekä keramiikkaa.
Läheisen Agía Paraskevín kirkon luota on löydetty puolestaan Aleksandra-Kassandran kulttipaikka. Se oli omistettu Troijasta tuodulle kuningas Priamoksen tyttärelle. Pyhäkön alueelta on löydetty yli 10 000 votiiviesinettä. Löydöt ajoittuvat 600-luvulta eaa. varhaiselle hellenistiselle kaudelle.
Amyklain löydökset ovat Spártin arkeologisessa museossa.
Amýkles

Amýkles (; myös "Amíkles"; ) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan eteläosissa. Se kuuluu hallinnollisesti Spártin kuntaan, Lakonian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 694 (vuonna 2011).
Amýkles sijaitsee noin viisi kilometriä Spártin kaupungista etelään Mánin niemimaalle johtavan tien varressa. Kylä on saanut nimensä sen koillispuolella sijainneesta mykeneläisaikaisesta ja antiikin aikaisesta Amyklain kaupungista, joka tunnettiin Apollon Amyklaioksen pyhäköstä.
Amýkles muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Αμυκλών, "Topikí Koinótita Amyklón"), johon kuuluvat varsinaisen Amýkleen kylän lisäksi kylät Katsarós, Peristéri, Ríza ja Vafeió. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 000.
Falaisía

Falaisía (; myös "Falesía") on Kreikan kylä sekä samanniminen Megalópolin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Φαλαισίας, "Dimotikí Enótita Falaisías") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Arkadian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 2 077 ja varsinaisen Falaisían kylän väkiluku 46 (vuonna 2011).
Falaisían kylä sijaitsee Taÿ́getos-vuoren pohjoispuolella linnuntietä noin 13 kilometriä etelään Megalópolin kaupungista. Kylän nimi oli vuoteen 1918 saakka "Boúra" ("Mpoúra", Μπούρα). Falaisían kunnallisyksikkö käsittää Megalópolin kunnan eteläosan. Falaisía oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Megalópolin kuntaan yhdessä Górtynan kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Falaisían kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Karyés (Lakonia)

Karyés (; transl. myös "Kariés") on Kreikan kylä sekä samanniminen Spártin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Καρυών, "Dimotikí Enótita Karyón") ja entinen itsenäinen kyläkunta. Se sijaitsee Lakonian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Kylän ja kunnallisyksikön väkiluku on 729 (vuonna 2011).
Karyésin kylä (suom. ”Pähkinäpuut”) sijaitsee Lakonian pohjoisosissa Arkadian rajan lähellä linnuntietä noin 25 kilometriä pohjoiseen Spártin kaupungista. Kylän aiempi nimi oli "Aráchova" (Αράχωβα). Vuonna 1930 se nimettiin uudestaan antiikin aikaisen Karyain kaupungin mukaan, sillä sen katsottiin sijainneen samalla paikalla tai lähistöllä. Nykyisin antiikin ajan kaupunki sijoitetaan kuitenkin yleensä eri paikkaan, Análipsiin lähelle Trípolin kunnan Pigadákian kylää.
Karyésin kunnallisyksikkö käsittää Spártin kunnan pohjoisosan. Karyés oli itsenäinen kyläkunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Spártin kuntaan yhdessä Fárisin, Mystráksen, Oinoúntaksen, Pellánan ja Therápnesin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Teatteri (vuoden 1921 elokuva)

Teatteri ("The Playhouse") on vuonna 1921 valmistunut lyhyt mykkäelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Buster Keaton, joka myös näyttelee pääosaa. Elokuvan kesto on 22 minuuttia, ja erityisen tunnettu on sen alkukohtaus, jossa Keaton näyttelee kaikissa rooleissa.
Juoni.
Elokuvassa on humoristisia yleisölle suunnattuja temppuja ja jatkuvaa metkuilua, ja asiat ovat harvoin sitä, miltä ne ensikatsomalla näyttävät. Keaton saapuu varieteehen. Ensimmäisessä kohtauksessa Keaton näyttelee itsensä vieressä ja huomauttaa: ”Tämä Keatonin veikko tuntuu varastavan koko shown.” Se oli piikki Keatonin aikalaiselle Thomas Incelle, joka kirjasi nimensä varsin runsaasti omiin tuotantoihinsa. Kevin Brownlown tekemissä haastatteluissa Keaton sanoo merkinneensä Clinen ohjaajaksi lähinnä siksi, ettei halunnut itse näyttää liiaksi Incen kaltaiselta: ”Tehtyäni sellaisesta pilkkaa minun oli vaikea panna omaa nimeäni ohjaajaksi ja käsikirjoittajaksi.”
Taidokas trikkikuvauskohtaus paljastuu uneksi, kun Joe Roberts herättää Keaton vuoteesta. Makuuhuonekaan ei ole makuuhuone vaan näyttämölavastus.
Elokuvan jälkipuolessa Keatonin hahmo ihastuu tyttöön, joka sattuu olemaan kaksonen. Hän ei osaa erottaa, kumpi kaksosista on se joka pitää hänestä. Kreditoimaton Virginia Fox näyttelee toista kaksosista. Edward F. Cline oli toinen käsikirjoittaja ja näyttelee kreditoimattomana apinankouluttajaa, jonka apinaa Keaton esittää näyttämöllä kun on vahingossa päästänyt sen karkuun.
Tuotanto.
Keatonin esittäminen yhdeksää minstrel show –hahmoa edellytti erityisen rajaimen käyttöä kameran linssin edessä. Siinä oli yhdeksän tarkkaan työstettyä metallikaistaletta, joita saattoi liikuttaa toisistaan riippumatta ylös ja alas. Keatonin kuvaaja Elgin Lessley kuvasi vasemman laidan Keaton niin että suljin oli auki ja muut kiinni. Sitten hän käänsi filmiä, avasi toisen ja kuvasti Keatonin toisen kohtauksen. Sama toistettiin vielä seitsemän kertaa. Kamera ol käsikäyttöinen, joten Lessleyn käden oli oltava hyvin vakaa, että nopeaus säilyi samana. Keaton turvautui ajoituksessa metronomiin, mikä ei mykkäelokuvassa ollut ongelma. Keaton paljasti keksintönsä muille elokuvantekijöille vasta vuosikymmenien kuluttua.
Karýtaina

Karýtaina () tai Karítaina (Καρίταινα), antiikin Brenthe (), on Kreikan kylä, joka sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan keskiosissa. Se kuuluu hallinnollisesti Megalópolin kuntaan, Arkadian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Aiemmin kylä kuului Górtynan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Megalópolin kunnan Górtynan kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 232 (vuonna 2011).
Karýtaina sijaitsee vuoristossa noin 580 metrin korkeudessa, noin 20 kilometriä luoteeseen Megalópolin kaupungista ja noin 54 kilometriä länteen Trípolista. Kylän eteläpuolella virtaa Alfeiós-joki ja pohjoispuolella Loúsios-joki. Karýtaina on rakennettu kukkulalle keskiaikaisen linnan ympärille. Kylän rakennuskanta on perinteistä ja koostuu kaksi- ja kolmikerroksisista kivitaloista, joista monet ovat 1800-luvulta. Karýtaina oli lakkautetun Górtynan kunnan kuntakeskus.
Antiikin aikana Karýtainan paikalla sijaitsi Brenthen kaupunki. Sen akropolis eli linnavuori sijaitsi oletettavasti myöhemmän Karýtainan linnan paikalla, joka oli mahdollisesti linnoituksena myös bysanttilaisella ajalla. Karýtainan linnan rakennutti Geoffroy de Briel frankkivallan aikana noin vuonna 1245. Se oli yksi Peloponnesoksen merkittävimmistä linnoituksista keskiajalla ja osmanivallan ajalla. Kylässä käytiin Karýtainan taistelu 27. maaliskuuta 1821. Se oli Kreikan vapaussodan ensimmäisiä taisteluita, ja kylän linna ensimmäinen turkkilaisvallan alta vapautettu linnoitus.
Linnan lisäksi kylässä on lukuisia bysanttilaisia kirkkoja. Kylän lähellä Megalópolin suunnassa on frankkien rakennuttama 50 metriä pitkä ja kuusi kaarta käsittävä silta 1200-luvulta.
Karýtaina muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Καριταίνης, "Topikí Koinótita Karitaínis"), johon kuuluvat varsinaisen Karýtainan kylän lisäksi kylät Kalyvákia ja Karvounáris. Koko yhdyskunnan väkiluku on 274.
Loutráki-Perachóra

Loutráki-Perachóra (; virallisesti Δημοτική Ενότητα Λουτρακίου-Περαχώρας, "Dimotikí Enótita Loutrakíou-Perachóras") on yksi Loutráki-Perachóra-Ágioi Theódoroin kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Korinthian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 16 578 (vuonna 2011).
Loutráki-Perachóran kunnallisyksikkö kattaa suuren osan Korintin kannaksen pohjois- ja keskiosista. Kunnallisyksikön suurin asutus on Loutrákin kaupunki. Muita merkittäviä asutuksia ovat Perachóran ja Isthmían kylät. Loutráki-Perachóra oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Loutráki-Perachóra-Ágioi Theódoroin kunnaksi yhdessä Ágioi Theódoroin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Loutráki-Perachóran kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Oinoúntas

Oinoúntas (; myös "Inoúntas", "Inoúndas"; virallisesti Δημοτική Ενότητα Οινούντος, "Dimotikí Enótita Oinoúntos") on yksi Spártin kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Lakonian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 1 839 (vuonna 2011).
Oinoúntaksen kunnallisyksikkö käsittää alueen Spártin kunnan pohjoisosassa. Se on saanut nimensä alueella virtaavasta Oinoúntas-joesta. Kunnallisyksikön suurin asutus on Vrésthenan kylä. Oinoúntas oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Spártin kuntaan yhdessä Fáriin, Karyéen, Mystráksen, Pellánan ja Therápneen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Oinoúntaksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Pellana

Pellana () tai Pellene (, "Pellēnē") oli mykeneläisaikainen kaupunki ja antiikin aikainen kaupunkivaltio ("polis") Lakoniassa Kreikassa. Se sijaitsi noin 30 kilometriä Spartasta pohjoisluoteeseen. Pellanan arkeologinen alue sijaitsee nykyisessä Spártin kunnassa nykyisen Pellánan kylän lähellä.
Pellanan paikka on ollut asuttu jo varhaisella helladisella kaudella. Varhaisimmat merkit asutuksesta ovat Pellanan akropoliilla eli linnavuorella, joka tunnetaan nykyisin Palaiókastrona. Se sijaitsee noin 300 metriä koilliseen kukkulasta, jolla nykyinen Pellánan kylä sijaitsee. Akropolista ympäröi muuri. Asutusta on löydetty akropoliin etelärinteestä. Akropoliin rinteeltä on löydetty myös tumulus-hautoja noin ajalta 2500 eaa.
Vuonna 1926 Pellanan läheltä löydettiin kaksi pientä tholos-hautaa. Niistä toisen halkaisija on noin kuusi metriä, ja sille johtaa noin 4,5 metriä pitkä käytävä eli "dromos". Kaivauksia jatkettiin vuonna 1970. Vuosina 1980–1995 kaivauksia suoritettiin Theódoros Spyrópouloksen johdolla. Tuolloin noin 500 metriä akropoliista pohjoiseen löydettiin kolme suurempaa tholos-hautaa. Suurin hauta on tehty varhaisella mykeneläisellä kaudella noin 1500 eaa. Sen halkaisija on noin 10 metriä ja sille johtaa pitkä käytävä, josta on säilynyt noin 12,7 metrin osuus. Hauta saattaa olla kuninkaallinen hauta. Hauta on myöhemmin ryöstetty ja se on esinelöytöjen perusteella ollut kulttikäytössä hellenistisellä ja roomalaisella kaudella.
Antiikin aikana Pellana sijaitsi strategisella paikalla, joka vartioi reittiä Megalopoliin ja Messenian suunnasta Lakoniaan. Siksi spartalaiset rakennuttivat alueelle vartiotornin. Akropoliilta on löydetty myös hellenistisen ajan muuria sekä paljon myöhempiä keskiajan frankkivallan aikaisia raunioita.
On arvioitu, että Pellanan akropoliilla on saattanut olla mykeneläisaikainen palatsi, sillä akropoliin juurelta sen itäpuolelta johtaa kukkulalle monumentaalinen kivillä päällystetty mykeneläisaikainen tie. On kuitenkin mahdollista, että palatsin jäänteet ovat tuhoutuneet frankkivallan aikaisten linnoitusten rakentamisen yhteydessä. Erään teorian mukaan Pellana olisi ollut mykeneläinen Sparta tai Lakedaimon, toisin sanoen se paikka, josta muun muassa Homeros puhuu Spartana. Tätä näkemystä on kannattanut erityisesti paikan kaivaja Spyrópoulos. Hänen mukaansa paikan mahdollinen palatsi voisi olla kreikkalaisesta mytologiasta tunnettujen Menelaoksen ja Helenan palatsi. Perinteisesti kyseinen palatsi on yhdistetty Spartan itäpuolella sijainneeseen Menelaioniin.
Pellána

Pellána () on Kreikan kylä sekä samanniminen Spártin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Πελλάνας, "Dimotikí Enótita Pellánas") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Lakonian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 2 422 ja varsinaisen Pellánan kylän väkiluku 262 (vuonna 2011).
Pellánan kylä sijaitsee noin 30 kilometriä pohjoisluoteeseen Spártin kaupungista. Pellánan kunnallisyksikkö käsittää Spártin kunnan länsiosan. Kylä on saanut nimensä sen lähellä sijainneesta pronssikautisesta ja antiikin aikaisesta Pellanan kaupungista. Sen alueelta nykyisen kylän itäpuolelta on löydetty mykeneläisaikainen asutus ja pohjoispuolelta merkittäviä tuon ajan tholos-hautoja.
Pellána oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Spártin kuntaan yhdessä Fáriin, Karyéen, Mystráksen, Oinoúntaksen ja Therápneen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Pellánan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Therapne

Therapne () tai Therapna (, myös "Therapnai", tai "Serapna", ) oli mykeneläisaikainen ja antiikin aikainen kaupunki Lakoniassa Kreikassa.
Therapne sijaitsi Eurotasjoen itäpuolen vuoristoisella alueella Spartan itäpuolella. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä Thero- tai Therapne-nimisestä najadinymfistä, joka oli Leleksin tytär. Therapne oli myyteissä myös Kastorin ja Polydeukeen syntymäpaikka.
Therapnessa sijaitsi mykeneläisellä pronssikaudella niin kutsuttu Menelaoksen palatsi, jonka ympärillä oli asutus. Se oli mahdollisesti sama kuin pronssikautinen Sparta, toisin sanoen paikka, josta muun muassa Homeros puhuu Spartana. Antiikin ajalla Therapne oli osa Spartan kaupunkivaltiota. Tuona aikana paikalla oli Menelaion eli Menelaokselle ja Helenalle omistettu pyhäkkö, ja paikkaa pidettiin näiden hautapaikkana. Pausanias kutsui pyhäkköä Menelaoksen temppeliksi, Herodotos puolestaan Helenan temppeliksi.
Nykyinen Spártin kunnan osa Therápneen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä Therapnesta.
Therápnes

Therápnes (; ; virallisesti Δημοτική Ενότητα Θεραπνών, "Dimotikí Enótita Therapnón") on yksi Spártin kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Lakonian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 2 304 (vuonna 2011).
Therápneen kunnallisyksikkö käsittää Spártin kunnan itäosan eli Evrótas-joen itäpuolisen vuoristoisen alueen. Se on saanut nimensä seudulla sijainneesta mykeneläisaikaisesta ja antiikin aikaisesta Therapnen kaupungista. Therápneen kunnallisyksikön suurin asutus on Gkoritsán kylä. Alueen nykyinen pääelinkeino on oliivinviljely.
Therápnes oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Spártin kuntaan yhdessä Fáriin, Karyéen, Mystráksen, Oinoúntaksen ja Pellánan kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Therápneen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Runar Eklund

Runar Eklund (11. kesäkuuta 1882 Pietarsaari – 20. syyskuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Eklundin vanhemmat olivat kuuromykkäinkoulun opettaja Lorentz Fredrik Eklund ja Elise Amanda Wiklund. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 Helsingin reaalilyseosta ja valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta 1905.
Eklund oli Helsingin kaupungin palveluksessa eri tehtävissä 1908–1924 ja toimi apulaiskaupunginarkkitehtina 1911–1924 ja vt. kaupunginarkkitehtina 1919–1924. Eklund suunnitteli useita kunnallisia rakennuksia Helsinkiin toimiessaan kaupunginarkkitehti Karl Hård af Segerstadin apulaisena yhdessä arkkitehti Einar Flinckenbergin kanssa. Eklund suunnitteli lisäksi yksityisesti rakennuksia. 
Runar Eklund oli naimisissa vuodesta 1908 Hilda W. Nybergin kanssa. Runar Eklundin veli oli itsenäisyysaktivisti, toimittaja ja kansanedustaja Artur Eklund.
Raimo Hallama

Eino Raimo Oskari Hallama (ent. Airaksinen; 21. elokuuta 1921 Kuopio – 4. syyskuuta 1994 Porvoo) oli suomalaisen valo- ja elokuvauskoulutuksen uranuurtaja. Koulutukseltaan hän oli kemian maisteri.
Hallama toimi Helsingin yliopiston kuvalaitoksen johtajana 1952–1959 ja sitten Taideteollisen oppilaitoksen kamerataiteen osaston johtajana ja yliopettajana vuoteen 1972 asti. Työuransa loppuvuodet Hallama toimi teollisuusneuvoksena kauppa- ja teollisuusministeriössä.
Jatkosodassa Hallama palveli vänrikkinä päämajan tiedusteluosastolla Mikkelissä. Hän oli henkilö, joka vastoin esimiesten määräyksiä organisoi Hitlerin ja Mannerheimin kahdenkeskisen lounaskeskustelun nauhoittamisen 4. kesäkuuta 1942 junassa Immolan rautatieasemalla.
Kun suomalaisen valo- ja elokuvakoulutuksen aloittamista kaavailtiin 1950-luvulla, Helsingin yliopiston kuvalaitoksen johtaja Hallama nousi keskeiseksi henkilöksi. Hänellä oli kokemusta sekä kuvan että äänen tallentamisen tekniikasta. Hän oli perehtynyt Prahaan vuonna 1946 perustetun FAMU-elokuvakoulun toimintaan ja tunsi Taideteollisen oppilaitoksen rehtorin, arkkitehti Markus Visannin.
Hallama oli yksi Suomen elokuva-arkiston perustajajäsenistä 1957. Hän toimi valtion kamerataidelautakunnan puheenjohtajana 1964–1968. Vuonna 1969 Hallama nimitettiin sveitsiläisen Zürichin elokuvakoulun dosentiksi.
Mestarien liigan kauden 2016–2017 pudotuspelit

Mestarien liigan kauden 2016–2017 pudotuspelit alkavat 14. helmikuuta ja päättyvät 3. kesäkuuta 2017 Millennium Stadiumilla Cardiffissa, Walesissa pelattavaan loppuotteluun, joka ratkaisee Mestarien liigan kauden 2016–2017 voittajan. Pudotuspelivaiheessa kilpailee yhteensä 16 joukkuetta.
Eteneminen.
Pudotuspelien ensimmäiselle kierrokselle selvisivät lohkojen ensimmäiseksi ja toiseksi sijoittuneet, yhteensä 16 joukkuetta. Ensimmäisellä kierroksella samaan ottelupariin ei voi päästä kahta joukkuetta samasta maasta. Puolivälieristä lähtien arvonta on vapaa.
Pudotuspeleissä joukkue, joka johtaa kahden ottelun jälkeen otteluiden yhteistuloksen perusteella etenee seuraavalle kierrokselle. Jos pudotuspeleissä joukkueiden yhteistulos kahdesta ottelusta on tasan, eikä kumpikaan etene jatkoon vierasmaalisäännön turvin, pelataan yhteensä 30 minuutin jatkoaika, kaksi kertaa 15 minuuttia. Jos ottelu on edelleen tasan jatkoajan jälkeen, seuraa rangaistuspotkukilpailu. Myös jatkoajalla vierasmaalisääntö otetaan huomioon.
17. heinäkuuta 2014 UEFA:n hätäpaneelin pitämässä kokouksessa päätettiin, että venäläisiä eikä ukrainalaisia joukkueita voida arpoa samaan alkulohkoon maiden välisen poliittisesti epävakaan tilanteen johdosta.
Neljännesvälierät.
Arvonta järjestettiin 12. joulukuuta 2016. Ensimmäiset osaottelut pelataan helmikuussa ja toiset osaottelut maaliskuussa 2017.
Yhteenveto.
&lt;section begin=Neljännesvälierä/&gt;
Puolivälierät.
Arvonta järjestettiin 17. maaliskuuta 2017. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 11. ja 12. huhtikuuta, ja toiset osaottelut 18. ja 19. huhtikuuta 2017.
Yhteenveto.
&lt;section begin=Puolivälierä/&gt;
Välierät.
Arvonta järjestettiin 21. huhtikuuta 2017. Ensimmäiset osaottelut pelataan 2. ja 3. toukokuuta, ja toiset osaottelut 9. ja 10. toukokuuta 2017.
Yhteenveto.
&lt;section begin=Välierä/&gt;
Loppuottelu.
Loppuottelu pelataan 3. kesäkuuta 2017 Millennium Stadiumilla Cardiffissa, Walesissa.
Riitta Rautoma

Riitta Kristiina Rautoma (oik. "Partanen", 13. kesäkuuta 1944 Turku – 31. maaliskuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen elokuvantekijä. Yhdessä aviomiehensä Heikki Partasen kanssa Rautoma teki animaatio- ja lastenelokuvia, pitkät näytelmäelokuvat "Antti Puuhaara" (1976) ja "Pessi ja Illusia" (1983), pitkän dokumenttielokuvan "Ramses ja unet" (1982) sekä lyhytelokuvan "Kukunor" (1988).
Rautoman dokumenttielokuva "Fustatin lapsia" palkittiin sarjansa parhaana Leipzigin elokuvajuhlilla 1986. Vuonna 1977 Rautoma palkittiin yhdessä Heikki Partasen ja Katariina Lahden kanssa Jussilla parhaasta ohjauksesta elokuvassa "Antti Puuhaara".
Parhaan tuottajan Jussi-palkinnon Rautoma ja Partanen saivat vuonna 1982 elokuvasta "Ramses ja unet"..
Vuonna 1984 Rautoma ja Partanen saivat lastenkulttuurin valtionpalkinnon.
Ratasin I hallitus

Ratasin I hallitus oli Viron tasavallan hallitus joka toimi 23. marraskuuta 2016 – 29. huhtikuuta 2019. Pääministeri Jüri Ratasin johtaman keskustapuolueen lisäksi hallituksen muodostivat sosiaalidemokraatit (SDE) ja Isänmaa-puolue (huhtikuuhun 2018 saakka "Isänmaan ja Res Publican liitto", IRL).
Edgar Savisaaren väistyminen keskustapuolueen johdosta ja Jüri Ratasin nouseminen hänen seuraajakseen avasi puolueelle oven hallitukseen, josta se oli ollut ulkona vuodesta 2007 pitkälti Savisaaren Venäjä-yhteyksien vuoksi. Pian Ratasin valinnan jälkeen Rõivasin II hallitus kaatui epäluottamusäänestyksessä pääministeri Taavi Rõivasin johtaman Reformipuolueen hallituskumppanien, SDE:n ja IRL:n, vedettyä siltä tukensa pois. Keskustapuolue aloitti tämän jälkeen hallitusneuvottelut SDE:n ja IRL:n kanssa.
Presidenttinä vasta aiemmin lokakuussa aloittanut Kersti Kaljulaid nimitti Ratasin hallituksen 22. marraskuuta 2016, ja hallitus vannoi valansa seuraavana päivänä.
To the Bone (The Kinksin albumi)

To the Bone on The Kinks -yhtyeen vuonna 1994 julkaistu livealbumi. Se sisältää uusioversioita enimmäkseen yhtyeen 1960-luvun kappaleista. Levyn julkaisi Konk/Grapevine-yhtiö. Albumin tarkoitus oli tuoda esiin riippumaton versio Kinksin musiikista, ja Ray Davies on listannut sen yhtyeen parhaiden julkaisujen joukkoon.
Kappaleet.
Seuraava on listaus vuonna 1996 Yhdysvalloissa julkaistusta albumin laajennetusta versiosta.
Hamengkubuwono

Hamengkubuwono on Jaavan saarella Indonesiassa sijaitsevan Yogyakartan erityisalueen hallitseva dynastia. Yogyakartan sulttaanikunta perustettiin vuonna 1755, kun Mataramin sulttaanikunta jakautui kahtia Yogyakartan ja Surakartan sulttaanikunniksi. Yogyakartan ensimmäinen sulttaani Hamengkubuwono I rakennutti uuden Yogyakartan kaupungin, jossa keskipisteenä oli palatsialue Kraton, jossa sulttaani asui.
Sulttaani Hamengkubuwono IX:n aikana Indonesia itsenäistyi, ja sulttaani lupasi maan tulevalle presidentille Sukarnolle, että Yogyakarta tulee olemaan osa Indonesiaa. Hamengkubuwono IX palveli lisäksi kenraalina Indonesian asevoimissa ja ministerinä maan hallituksessa. Kiitokseksi tuesta Yogyakartalle myönnettiin Indonesiassa erityisasema, ja Yogyakarta säilyi maan sisäisenä kuningaskuntana, jonka hallitsijana Hamengkubuwono IX pysyi kuolemaansa asti.
Yogyakartan sulttaanit.
Lähde:
Sanna Kärkkäinen

Sanna Kärkkäinen on suomalainen endurokuljettaja. Hän on enduron euroopanmestari naisten joukkuekilpailussa ja ensimmäinen enduron naisten luokan yksilökilpailun euroopanmestaruuden voittanut suomalainen. Kärkkäinen edustaa Vantaan Moottorikerhoa.
Saavutuksia.
2013
2015
2016
2018
Samla Mammas Manna

Samla Mammas Manna (1969–1976 ja 1990–2008) ja Zamla Mammaz Manna (1977–1980) olivat kosketinsoittaja Lars Hollmerin johtamia progressiivista rockia soittavia yhtyeitä. 
Samla Mammas Manna.
Vuonna 2009 yhtyeen toinen albumi "Måltid" (1973) pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Zamla Mammaz Manna.
Zamla Mammaz Mannan perustivat Samla Mammas Manna -yhtyeessä soittaneet kosketinsoittaja Lars Hollmer, rumpali Hasse Bruniusson ja basisti Lars Kranz yhdessä kitaristi Eino Haapalan kanssa. Bruniusson oli Samla Mammas Mannan hajottua soittanut Haapalan kanssa improvisaatioon keskittyneessä lyhytikäisessä Ur Sync -yhtyeessä. Hollmer ja Bruniusson soittivat näihin aikoihin myös Samla Mammas Mannan raunioille syntyneessä kansanmusiikkivaikutteisessa Ramlösa Kvällar -yhtyeessä. 
Zamla Mammaz Manna julkaisi ensimmäisen albuminsa, tuplan "Schlagerns mystik / För äldre nybegynnare" vuonna 1978 Silence Recordsin kautta. Albumin ensimmäinen levy on studiolevy kun toinen sisältää liveimprovisaatioita. Vuonna 1979 yhtye julkaisi singlen "Lejonet av ljuga" Svenska Love Recordsin kautta. Yhtye julkaisi toisen ja viimeisen albuminsa "Familjesprickor" Silencen kautta vuonna 1980. Albumin nauhoitusten aikana yhtyeen rumpaliksi oli vaihtunut Vilgot Hansson. Yhtye soittaa myös Fred Frithin samana vuonna julkaistulla sooloalbumilla "Gravity" (Ralph Records 1980). Yhtyeen hajottua Hollmer ja Haapala jatkoivat Von Zamla -yhtyeessä.
Zamla Mammaz Manna oli yksi "Rock in Opposition" -kollektiivin viidestä alkuperäisestä yhtyeestä.
Mary Rothbart

Mary K. Rothbart (synt. Mary Louise Klevjord, 22. toukokuuta 1940 Lewistown, Montana) on yhdysvaltalainen kehityspsykologian emeritaprofessori, joka on tehnyt elämäntyönsä erityisesti temperamentin ja sosiaalis-emotionaalisen kehityksen tutkijana.
Mary Klevjord syntyi 22. toukokuuta 1940 Yhdysvaltain Montanan osavaltion Lewistownissa. Hän oli isänisänsä puolelta norjalaistaustainen ja hänen äitinsä vanhemmat olivat tanskalaisia maahanmuuttajia. Vuonna 1942 perhe muutti ensin Spokaneen Washingtoniin, josta perhe jatkoi myöhemmin Ogdeniin, Utahiin. Perheeseen syntyi kaikkiaan neljä tytärtä, joista Mary oli vanhin. Hän opiskeli Reed Collegessa vuosina 1958–1962 ja suoritti alemman korkeakoulututkinnon (B.A., 1962). Siellä hän myös tapasi Myron (Mick) Rothbartin, jonka kanssa hän meni naimisiin ja josta myöhemmin kehittyi merkittävä sosiaalipsykologi.
Rothbartit pääsivät jatkamaan opintojaan Stanfordin yliopistoon, jossa Mary opiskeli vuodet 1962–1966 ja jossa hän väitteli (Ph.D., 1967). Mary opiskeli lasten sosiaalisen kehityksen ja vanhempien kohtelun eroja lasten syntymäjärjestyksen ja sukupuolen mukaan; ohjaajana oli Eleanor Maccoby. Perheen ensimmäinen poika syntyi Stanfordin aikana ja toinen 20 kuukautta myöhemmin perheen muutettua Montrealiin. Mary Rothbart hoiti lapsiaan kotona ensimmäisen kolmen vuoden ajan ja yllättyi havaitessaan omakohtaisesti varsin selkeitä eroja omien lapsiensa käyttäytymisessä. Nämä havainnot herättivät Mary Rothbarissa osaltaan kiinnostuksen tutkia temperamenttia ja lapsuusiän kehitystä. 
Hän toimi apulaisprofessorina ja vanhempana tutkijana Oregonin yliopistossa vuosina 1970–1984. Vuosina 1984–2003 hän oli professori, ja vuodesta 2003 lähtien emeritaprofessori. Oregonin yliopistossa hänen tärkeimpiin työtovereihinsa kuului professori, neuropsykologi Michael I. Posner (sittemmin emeritusprof).
Vuonna 2005 Mary Rothbart kutsuttiin Uppsalan yliopiston kunniatohtoriksi. Vuonna 2009 Rothbarille myönnettiin hänen elämäntyöstään Amerikan psykologisen säätiön (American Psychological Foundation, APF) kultamitali.
Suomen Valkonauhaliitto

Suomen Valkonauhaliitto () on vuonna 1905 perustettu valtakunnallinen ehkäisevää päihdetyötä ja mielenhyvinvointityötä tekevä sosiaali- ja terveysalan naisjärjestö. Järjestön työ tukee yksilöitä ja perheitä terveeseen ja tasapainoiseen elämään sekä vahvistaa yhteiskunnan tasolla kansalaisia toimimaan päihteettömyyden puolesta. Toiminnan kohderyhmänä on koko väestö.
Suomen Valkonauhaliiton keskeisimpiä toimintamuotoja 2020-luvulla ovat perhetyö, yksilötapaamiset ongelmia kohdanneiden kanssa, hoidollinen ryhmätoiminta ja Opiskelijakoti Helsingin Kruununhaassa. Liiton toinen helsinkiläinen paikallisyhdistys, Suur-Helsingin Valkonauha ry, ylläpitää Liisankotia Katajanokalla ja Länsi-Pakilassa. Liitto järjestää yhdessä paikallisyhdistysten kanssa myös seminaaritoimintaa. Liitto tekee myös kohderyhmänsä elämäntilanteiden parantamistoimintaa. Vuonna 2022 on käynnissä STEAn rahoittama AURORA-hanke Etelä-Savon sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymän (Essoten) alueella. Liitolla on paikallisyhdistyksiä Helsingissä, Hämeenlinnassa, Kuopiossa, Lappeenrannassa, Mikkelissä, Oulussa ja Tampereella. Suomen Valkonauhaliitto on SOSTEn jäsenjärjestö. 
Valkonauhaliike on saanut alkunsa Yhdysvalloissa 1870-luvulla ja se tuli Suomeen 1896, jolloin perustettiin ensimmäinen valkonauhayhdistys Turkuun. Toiminnan perustana on kristillinen arvopohja. Alkuaikojen vaikuttajia olivat muun muassa suomalaiset naisasianaiset Aleksandra Gripenberg, Alli Trygg-Helenius ja liiton ensimmäinen matkasihteeri Maria Stenroth, joka tunnetaan myös kirjailijanimellä Marja Salmela. Suomen Valkonauhaliitto perusti eri puolille maata turvakoteja ja yömajoja naisille, lastenkoteja, tyttö- ja poikakoteja ja aloitti nuorisokerhotoiminnan. Liiton aloitteesta Suomeen saatiin ensimmäiset naispoliisit. Järjestön lehti, Valkonauha, on ilmestynyt yhtäjaksoisesti vuodesta 1909. 
Suomen Valkonauhaliiton johtavissa tehtävissä on vuosikymmenten kuluessa ollut useita suomalaisia naisvaikuttajia, joista esimerkkinä voi mainita kirkkotekstiilitaiteilija Hanna Loimarannan ja ensimmäisenä Suomessa naiselle myönnetyn kanslianeuvoksen arvonimen saanut Hanna Lönnrot.
Osatsonit

Osatsonit ovat orgaanisia yhdisteitä, joita muodostuu eräistä hiilihydraatiesta kuten heksooseista ja pentooseista niiden reagoidessa aromaattisen hydratsonin kanssa. Hiilihydraatit voivat olla joko aldooseja tai ketooseja. Osatsoneille tyypillisessä rakenteessa on kahdessa vierekkäisessä hiiliatomissa hydratsoniryhmä. Osatsonit ovat merkittäviä yhdisteitä hiilihydraattikemiassa ja esimerkiksi Hermann Emil Fischer hyödynsi osatsoneja selvittäessään sokerien rakenteita.
Ominaisuudet ja valmistus.
Osatsonit ovat kiteistiä aineitaja väriltään tyypillisesti kirkkaan keltaisia. Yhdisteet ovat liukenemattomia muun muassa veteen ja bentseeniin. Osatsonit voidaan hapettaa esimerkiksi kuparisulfaatin tai kloori- tai bromiveden avulla triatsolijohdannaisiksi, joita kutsutaan osotriatsoleiksi. Käytettäessä kuparisulfaattia hapettimena ilmene reaktion välivaiheina radikaaleja. Eräät osatsonit reagoivat etikkahappoanhydridin kanssa muodostaen pyratsolijohdannaisia, jotka ovat hyödyllisiä muun muassa lääkeaineiden valmistuksessa.
Osatsoneja valmistetaan hiilihydraattien ja aromaattisten hydratsonien välisellä reaktiolla. Tyypillisesti käytetty hydratsiini on fenyylihydratsiini. Reaktio tapahtuu lievästi emäksisissä olosuhteissa ja katalyyttinä voidaan käyttää esimerkiksi natriumasetaattia. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa hydratsiinijohdannainen reagoi hiilihydraatin karbonyyliryhmän kanssa muodostaen osatsonin. Seuraavassa vaiheessa toinen aromaattinen hydratsiini hapettaa viereisen hydroksimetyyliryhmän pelkistyen itse ammoniakiksi ja aniliinijohdannaiseksi. Ko,as hydratsiinimolekyyli reagoi edellisessä vaiheessa muodostuneen karbonyyliryhmän kanssa hydratsoniksi ja osatsoni muodostuu. Keskenään epimeeriset sokerit muodostavat saman yhdisteen ja esimerkiksi glukoosi, fruktoosi ja mannoosi muodostavat saman osatsonin.
Lounasheimo

Lounasheimo on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Slovakianajokoira

Slovakianajokoira () on slovakialainen koirarotu. Se kuuluu FCI-roturyhmään 6. Se on metsästyskoira, jota käytetään kotimaassaan petoeläinten ja villisikojen metsästykseen.
Ulkonäkö.
Rotu on väriltään musta punaruskein merkein. Ruumiinrakenne on keskivahva ja vankkaluustoinen. Mittasuhteiltaan se muistuttaa pitkähköä suorakaidetta. Säkäkorkeudeltaan urokset ovat 45–50 cm ja nartut 40–45 cm.
Rodun keskikarhea karvapeite on 2–5 cm pitkää, tiheää ja pinnamyötäistä. Pidempää karvaa esiintyy selässä, hännässä ja niskassa. Rodulla on myös tiheä aluskarva.
Luonne ja käyttäytyminen.
Luonteeltaan slovakianajokoira on rohkea. Se on myös väsymätön jäljittäjä, joka jaksaa seurata tunteja tuoretta jälkeä samalla haukkuen. Rodun suuntavaisto on poikkeuksellisen hyvin kehittynyt. 
Alkuperä.
Rotu on vanhojen balkanilaisten ajokoirien jälkeläinen.
Alissa

Alissa on naisen etunimi, Alisa-nimen muunnelma. Heinäkuuhun 2025 mennessä sen on Suomessa saanut noin 1 420 naista, joista suurin osa on vuoden 2000 jälkeen syntyneitä. Vuodesta 2025 lähtien Alissan nimipäivä on 14. heinäkuuta.
April (yhtye)

April on eteläkorealainen tyttöbändi, joka on perustettu vuonna 2015 DSP Medialla. Yhtyeen hajoamisesta ilmoitettiin 28. tammikuuta 2022.
Yhtye tunnetaan muun muassa kappaleestaan "Tinker Bell". Yhtyeen ensimmäinen albumi, "Dreaming", ilmestyi elokuussa 2015.
Akvarelleja Engelin kaupungista

Akvarelleja Engelin kaupungista on Jukka Viikilän ensimmäinen romaani, joka ilmestyi vuonna 2016. Se sai vuoden 2016 Finlandia-palkinnon, ja Jenni Noposen suunnittelema kansi menestyi Vuoden kaunein kirja -kilpailussa.
Romaani kertoo arkkitehti Carl Ludvig Engelistä. Viikilä teki ensin radiokuunnelman Engelistä ja myöhemmin kuunnelman pohjalta romaanin.
Nikolai Daurkin

Nikolai Ivanovitš Daurkin , tšuktšiksi Tangitan (1730 Tšukotka, Venäjän kaukoitä – 1792) oli löytöretkeilijä ja tulkki. Hän oli venäläistynyt tšuktši.
Daurkin otettiin lapsena vanhemmiltaan venäläisten haltuun, kastettiin ja koulutettiin. Siperian kuvernööri Fedor Soimonov palkkasi hänet parantamaan venäläisten ja tšuktšien välejä.
Daurkin työskenteli 1760-luvun alkupuolella Friedrich Plenisnerin kanssa tehtävänä tutkia Tšuktšien niemimaata ja sen lähimeriä. Plenisner lähetti matkaan retkikunnan, ja 1763–1764 Daurkin ja geodeettikersantti Stepan Andrejev tutkivat Medvežsaaria ja Tšuktšien niemimaata. Matka St. Lawrence Islandille tehtiin kajakilla ("baidarka"). Siltä retkeltä on peräisin tieto, että "Tšuktšien niemimaan kohdalla on maata sekä Koluanmeren (nyk. Itä-Siperian meri) pohjoispuolella että Anadyrinmeren (nyk. Beringinmeri) itäpuolella". Daurkinin kuvaukset tosin olivat hyvin mielikuvituksellisia, Andrejev puolestaan käytti maltillisempaa kieltä. Tiedot kuitenkin levisivät tieteilijöiden luettavaksi, ja osa jopa merkitsi alueita karttoihin. Daurkin kuvaili Norton Soundissa tapaamiaan asukkaita, jotka kuvauksen perusteella voi tunnistaa ortodokseiksi ja siten venäläisiksi. Tarinoiden mukaan he olisivat olleet haaksirikkoutuneiden venäläisten jälkeläisiä.
Daurkin liittyi 1787 Joseph Billingsin retkikuntaan yhdessä Ivan Kobelevin kanssa. Hän toimi oppaana ja tulkkina valmisteltaessa venäläisten käyntiä tšuktšien luona. Vuoden 1791 alkupuolen Daurkin and Kobelev oleilivat Amerikan rannikolla Alaskasta Kheuveren Riverillä saakka. Venäläisasutukselle ei löytynyt sillä matkalla vahvistusta, mutta tarina "kadonneesta Novgorodin siirtokunnasta" jäi elämään, ja se osoitettiin vasta 1940-luvulla sepitteelliseksi.
Xiamen Shipbuilding Industry

Xiamen Shipbuilding Industry Co. Ltd. () on kiinalainen laivanrakennusyhtiö, jonka kanssa suomalainen Viking Line teki 23. marraskuuta 2016 aiesopimuksen M/S "Viking Gloryn" tilaamisesta Turku–Maarianhamina/Långnäs–Tukholma-reitille. Viking Glory luovutettiin Viking Linelle joulukuussa 2021. Sopimuksen arvo oli 225 miljoonaa euroa.
Kivistö (Seinäjoki)

Kivistö on Seinäjoen kaupunginosa. Se sijaitsee noin kolmen kilometrin päässä kaupungin keskustasta kaakkoon. Kaupunginosan vuonna 2022 laskettu väkiluku on 3 069. Alue jaetaan myös läntiseen ja itäiseen Kivistöön. Länsi-Kivistö on osa Kantakaupungin suuraluetta, ja Itä-Kivistö on osa Kasperin suuraluetta.
Kivistöllä ja sen läheisyydessä sijaitsee useita palveluita, kuten ruokakauppa, posti, pub-ravintola, neuvola ja päiväkoti. Kivistöllä sijaitsevat myös Kivistön koulu ja Seinäjoen yhteiskoulu.
Kivistö koostuu kerrostalo-, rivitalo- ja omakotitaloalueesta. Alueella on 2010-luvulla purettu hieman vanhaa asuntokantaa ja rakennettu tilalle uutta.
Kotia päin

Kotia päin on Ilkka Järvi-Laturin ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1989. Sen ovat käsikirjoittaneet ohjaajan kanssa Outi Nyytäjä ja Annina Enckell. Pääosia näyttelevät Ilkka Koivula, Jonna Järnefelt, Leena Suomu ja Risto Tuorila.
Juoni.
Rikollisten suosimaa kapakkaa Oulussa pitävän Ellin (Suomu) poika Mika (Koivula) pääsee opiskelemaan Helsinkiin. Vankilasta vapautunut isäpuoli (Tuorila) vaatii poikaa palaamaan Ouluun.
Tuotanto.
Järvi-Laturi sanoi saaneensa alkusysäyksen elokuvan tekemiseen iltapäivälehden jutusta ”Alamaailma kosti – ruumis löytyi satama-altaasta”.
Elokuva oli ensimmäinen pitkä näytelmäelokuva paitsi ohjaaja Järvi-Laturille, myös pääosien nuorille Koivulalle ja Järnefeltille ja kuvaaja Kjell Lagerroosille.
Vastaanotto.
"Kotia päin" sai ristiriitaisia arvioita. Sen tosipohjaisuutta kritisoitiin, vaikka tarina ei tarkoin seurannutkaan innoituksena olleita tapahtumia. "Helsingin Sanomien" Helena Ylänen piti sitä 1980-luvun ehkä parhaana kotimaisena. "The New York Timesin" Jane Maslin piti elokuvaa outona, totisena ja ankeana, näyttelijäsuorituksia epämääräisinä ja loppuratkaisua yllättävänä mutta ei valaisevana.
Ohjaaja Järvi-Laturi palkittiin elokuvasta Anjalankosken elokuvapalkinnolla, Pohjoismaisella elokuvapalkinnolla ja Parhaan käsikirjoituksen Jussilla. "Kotia päin" voitti Belfortin EntreVues-festivaalien yleisöpalkinnon, Rouenissa lehdistön palkinnon ja Salzburgissa parhaan näytelmäelokuvan palkinnon.
Tapiroidea

Tapiroidea on kavioeläimiin kuuluva yläheimo, johon kuuluu tapiirien lisäksi joitain pieniä sukupuuttoon kuolleita heimoja.
Ensimmäiset yläheimon jäsenet ilmestyivät noin 50 miljoonaa vuotta sitten, ja niillä on piirteitä jotka viittaavat kärsän kehitykseen. Nykyisten tapiirien kärsä on norsun kärsää lyhyempi lihaskudoksesta koostuva nenän ja ylähuulen pidentymä. Vaikka kärsä ei ole säilynyt fossiileissa, voidaan tapiirien kärsän evoluutiota saada selville tutkimalla kallon muotoa ja nenäluun asentoa. Monella varhaisella Tapiroidean jäsenellä ei ollut paljon taaksepäin vetäytynyt nenäluu, vaikka niiden kalloissa oli suurentuneet nenäonkalot, mikä viittaa suurempaan, erikoistuneeseen kuonoon ja ylähuuleen.
Luokittelu.
Tapiroidea kuuluu kävioeläinten alalahkoon Ceratomorpha, johon kuuluvat myös sarvikuonot sukulaisineen.
Fylogenia.
Kladogrammi joka osoittaa Tapiroidean ja muiden kavioeläinten sukulaissuhteet.
Ted Curson Plays Fire Down Below

Ted Curson Plays Fire Down Below on yhdysvaltalaisen trumpetistin Ted Cursonin vuonna 1962 julkaistu toinen albumi. Vuonna 1990 levy julkaistiin remasteroituna.
Portunuksen temppeli

Portunuksen temppeli tai Fortuna Viriliksen temppeli on antiikin roomalainen temppeli Roomassa. Se kuuluu parhaiten säilyneisiin roomalaisiin temppeleihin. On epäselvää, onko se omistettu alun perin Portunukselle vai Fortuna Virilikselle. Portunus oli avainten, ovien, karjan ja viljavarastojen jumala ja Fortuna Virilis miehisen onnen jumala. Temppeli on rakennettu 400–300-luvuilla eaa, ja sitä on korjattu vuosien 120–80 välisenä aikana ennen ajanlaskun alkua.
Temppeli sijaitsee antiikin Forum Boariumilla, missä pidettiin karjamarkkinoita, lähellä Tiber-jokea. Temppelin läheisyydessä oli myös Tiber-joen satama.
Temppeli noudattaa joonialaista pylväsjärjestelmää. Temppelin pohja on suorakulmio ja siihen kuuluu portiikki ja cella. Cella temppelissä huone, jonne sijoitettiin jumalien kulttipatsaat. Se on rakennettu tuffi- ja travertiinilohkareista. Pinta on käsitelty stukkorappauksella, joka on kuitenkin aikojen kuluessa kadonnut.
Vuonna 872 temppeli muutettiin kirkoksi, jolloin se sai nimen "Santa Maria Egiziaca". Renessanssiajalla sitä alettiin kutsua nykyäänkin käytössä olevalla nimellä "Fortuna Virilis". Se herätti paljon kiinnostusta antiikkia ihailleissa taiteilijoissa ja arkkitehdeissä, kuten Andrea Palladiossa ja Piraneisissa. Vuonna 1767 Englantiin, Somersetiin valmistui puutarhakoristeeksi Harmonian temppeli, joka on Portunuksen temppelin kopio.
Vuonna 1916 temppelin ympäriltä purettiin keskiajalla rakennetut lisärakenteet, joilla temppelistä oli tehty kirkko. Kohde ei ole avoinna yleisölle.
Lompolo (Kittilä)

Lompolo on kylä Kittilän kunnan pohjoisosassa Lapin maakunnassa. Lompolo sijaitsee noin 60 kilometriä Kittilän kirkonkylästä pohjoiseen, Lompolojärven itärannalla. Lompolossa asuu vakituisesti noin 50 ihmistä. Kylästä avautuu järven yli näköala länteen Pallas-Ounastuntureille, jonne on 30-45 kilometrin matka.
Lompolo on suomen peräpohjalaismurteiden sana, jonka merkitys on ’joen varrella olevaa pieni järvi tai lampi’ sekä ’järvimäinen joen laajentuma’. Sana on lainattu samamerkityksisestä saamen sanasta (vrt. pohjoissaamen → "luoppal", inarinsaamen "luobâl"). Sana esiintyy erityisesti vesistönimissä, lompolon ohella myös muodoissa lompalo, lompola ja lommol. 
Lompolon kylän ympäristön suurimpia järviä ovat Lompolojärvi, Särkijärvi ja Suksijärvi.
Lompolon aiempi koulu on nykyään yksityisomistuksessa, mutta siellä on järjestetty joitain kursseihin tai harrastukseen liittyviä kokoontumisia.
Rautainen nuoruus

Rautainen nuoruus on Untamo Eerolan käsikirjoittama ja ohjaama kolmiosainen, osittain dramatisoitu dokumentti nuorisorikollisuudesta Tampereella. Sarja ensiesitettiin Yle TV2 -kanavalla tammikuussa 1989. Sitä on esitetty myös peruskoulun yläluokilla.
1: Juoksukeikka.
Osassa 1 nimeltä ”Juoksukeikka” seurataan kolmen esimurrosikäisen pojan ajankäyttöä. He ovat luvatta poissa koulusta ja varastelevat rahaa ja muuta yksityisiltä ihmisiltä ja myymälöistä. Koulukuraattori joutuu selvittelemään asiaa ja pojista tulee poliisin tuttuja.
2: Juttu numero 4.
Osa 2 on otsikoitu ”Juttu numero 4”. Siinä neljän nuoren autovarkauksiin ja myymälämurtoon syyllistynyt jengi jää kiinni ja asia ratkaistaan sovittelun avulla. 15 vuotta täyttäneet jengiläiset tuomitaan myös oikeudessa ehdolliseen vankeusrangaistukseen.
3: Katujen kapina.
Kolmannessa osassa ”Katujen kapina” pohditaan, miten ja miksi nuorten rikosura saa alkunsa. Ohjelmassa haastatellaan nuoria rikoksentekijöitä, koulukuraattori Tapio Brusia ja erikoistutkija Esa Siekkistä.
Vastaanotto.
"Elävän kuvan vuosikirjassa 1990" Matti Apunen piti "Rautaista nuoruutta" tammikuun 1989 tärkeimpänä televisiotapauksena, ”vankkana tv-työnä” joka ”herättää keskustelua ravistelevalla sisällöllään ja muodollaan”.
Pogo (muusikko)

Christopher Nicholas ”Nick” Bertke (s. 26. heinäkuuta 1988), taiteilijanimeltään Pogo, on australialainen elektronisen musiikin artisti. Hän äänittää pieniä ääniä, lausahduksia ja melodioita elokuvista tai televisiosarjoista, ja muodostaa niistä sekvensoimalla uusia musiikkikappaleita. Suuri osa hänen töistään perustuu pelkästään äänitettyihin sampleihin ilman ulkopuolista musiikkia tai ääniefektejä.
Pogon ensimmäinen popkulttuuria miksaava kappale ”Alice” perustuu "Liisa Ihmemaassa" -animaatioelokuvan ääniin. Kun kappaleesta tuli suosittu, Disney otti Pogoon yhteyttä ja pyysi häntä miksaamaan Pixarin elokuviin perustuvia kappaleita. Yksi näistä kappaleista on ”Upular”, joka perustuu täysin elokuvan "Up − kohti korkeuksia" ääniin.
Vuonna 2011 Pogo oli kiertueella Yhdysvalloissa ilman asianmukaista työntekijän viisumia, minkä vuoksi hän sai kymmenen vuoden porttikiellon Yhdysvaltoihin.
Musiikki.
Alex Eichlerin mukaan Pogo onnistuu parhaimmillaan tiivistämään elokuvan vahvimmat tunteet nopeasti kulutettavaan pop-kappaleeseen.
Alakurtin rautatieasema

Alakurtin rautatieasema ( kyrill. Алакуртти) on rautatieliikennepaikka Alakurtissa Venäjän luoteisosassa Murmanskin alueen Kantalahden piirissä. Suomalaisten aikaan Alakurtti kuului Sallan kuntaan.
Alakurtti sijaitsee Alakurtin radalla, joka rakennettiin talvisodan jälkeen ja siellä on puinen asemarakennus. Vuonna 1940 solmitun Moskovan rauhansopimuksen mukaan suomalaisten piti rakentaa ratayhteys Kemijärveltä Muurmannin radalle. Radan rakentaminen tapahtui samanaikaisesti Suomen ja Neuvostoliiton puolelta, ja neuvostoliittolaisten rakentama rata valtakunnan rajalle valmistui 25. helmikuuta 1941. Jatkosodan aikana saksalais-suomalaiset joukot liikennöivät Alakurtin radalla, ja vuonna 1941 Valtionrautatiet liikennöi normaaliliikennettä radan viralliselle pääteasemalle Voitajoelle sekä sotilasliikennettä Karhuun.
Tuohon aikaan Alakurtin rautatieaseman nimi oli Tuntsa (Tut, ratakm 1214+020), johon matkustajaliikenne jatkui vuoteen 1944 asti. Tuolloin se oli osa Kelloselkä-Karhu rataa.
Tämän rataosuuden miehitetyt liikennepaikat olivat Tuntsan asemien lisäksi Salla, Kutsa, Voitajoki ja muutamat laiturivaihteet. Vuodesta 1941 Tuntsa oli Suomen pohjoisin liikennepaikka, ja miehitetyllä alueella rajan takana se oli Voitajoki. VR:ltä jäi 15. syyskuuta 1944 Tuntsaan kolme veturia, joista yksi oli no. 259 ja muut olivat venäläisiltä aiemmin vallattua sotasaalisveturia. Perääntyessään syyskuussa 1944 saksalaisjoukot tuhosivat juuri korjatun rautatien mutta neuvostoliittolaiset korjasivat radan Kuolajärvelle asti. Liikenne loppui vuonna 1954, ja nykyään rata on purettu.