Kveenin kieli

Kveenin kieli () on yksi Norjan virallisista vähemmistökielistä. Sitä puhuvat kveenit Norjan Ruijassa Tromssan ja Finnmarkin lääneissä. Kveenin puhujia oli vuonna 2013 noin 1 500 henkilöä. Kielitieteellisesti kveeni muodostuu suomen kielen peräpohjalaisiin murteisiin lukeutuvista Ruijan murteista. Kveeniä pidetään itsenäisenä kielenä kielisosiologisista ja kielipoliittisista syistä. Se sai virallisen vähemmistökielen aseman 26. huhtikuuta 2005.
Kveenin kielen päivää vietetään 26. päivänä huhtikuuta.
Norjan ja pohjoissaamen kielet ovat vaikuttaneet kveeniin sanastollisesti. Esimerkiksi kveenin sana "tyskäläinen" tarkoittaa norjan tavoin 'saksalainen'. Kveenissä on đ-äänne (), jota ei esiinny suomen yleiskielessä.
Totuus- ja sovintokomissio.
Norjan viranomaiset toteuttivat 1900-luvun loppupuolelle asti toistuvaa kveeneihin ja norjansuomalaisiin kohdistuvaa politiikkaa, jonka vaikutukset näiden kulttuurille, kielelle, identiteetille ja elinoloille ovat olleet erittäin kielteisiä. Politiikkaa kutsutaan usein norjalaistamispolitiikaksi, ja sitä asetettiin vuonna 2017 tutkimaan norjalaistamispolitiikkaa ja saamelaisten, kveenien ja norjansuomalaisten epäoikeudenmukaista kohtelua tutkiva komissio eli totuus- ja sovintokomissio. Sen tavoitteena on saavuttaa yhteinen käsitys siitä, miten viranomaiset ja Norjan yhteiskunta ovat kohdelleet kveeniväestöä ja heidän kulttuuriaan.
Kielen nimi.
Kveenin kieltä on kutsuttu Pohjois-Norjan suomalaismurteeksi, Ruijan murteeksi, kveenimurteeksi. Vuonna 2005 kveenit kutsuivat kieltään kveenin tai kväänin kieleksi. Porsangin vuonon rannalla kieltä on kutsuttu kaihnuunkieleksi.
Historia.
Suomen kieltä arvostettiin Pohjois-Norjassa vielä 1800-luvun alussa. Alueella vallitsi luonnollinen kolmikielisyys norjan, suomen ja pohjoissaamen välillä ja kieltä vaihdettiin sen mukaan millä kysyttiin. Se, että norjalaiset, suomalaiset ja saamelaiset harjoittivat eri alojen elinkeinoja, mahdollisti kullekin kielelle oman erikoisalueensa. Kalastuksesta puhuttiin norjaksi, maanviljelystä suomeksi ja poronhoidosta pohjoissaameksi. Norjan kirkko ja koulu järjestivät suomen- ja pohjoissaamenkielistä opetusta lapsille. Tromssan seminaarissa suomen ja pohjoissaamen kielet olivat oppiaineina.
Suomen kielen opetus sekä puhuminen kiellettiin koulujen asuntoloissa ja välitunneilla 1800-luvun lopulla. Myös kielen käytöstä rangaistiin oppilaita. Opetuskielto oli voimassa vuoteen 1940, vaikka joissakin kouluissa suomea käytettiinkin apukielenä vuoteen 1936. Kielen ja kveenien aseman jyrkkä heikkeneminen johtui 1800-luvun lopun äärikansallisuuden ja sosiaalidarvinismin vaikutteista sekä Suomen itsenäistymisen alkuvuosikymmenien Suur-Suomi-aatteen aiheuttamasta suomalaisesta vaarasta Norjassa.
Omakielisen opetuksen puute ja yhteiskunnalliset muutokset aiheuttivat sen, että kveenien puhuma kieli alkoi eriytyä Suomessa puhutusta suomesta. Yhteiskunnan erikoisalojen sanasto siirtyi norjan kielestä. Koska omakielistä opetusta ei saatu, kirjoitus- ja lukutaito kehittyivät norjaksi. Vapaaehtoisena kielenä suomea oli mahdollisuus opettaa vuodesta 1969. Suomen kielen opetus aloitettiin uudelleen Tromssan yliopistossa ja Ruijan korkeakoulussa vuonna 1977.
Norjalaisen tutkijan Terje Aronsenin mukaan kveenien puhuma kieli ei ollut suomea, ja hän antoi sille nimen kveeni. Opetuskieleksi suomen rinnalle kveeni otettiin Porsangin Pyssyjoella vuonna 1983. Se kohtasi tuolloin lujaa vastustusta, koska monien mielestä "kveeni" oli haukkumasana. Ajan kuluessa nimitys kuitenkin vakiintui käyttöön. Teoriat kveenien ja historiallisten kainulaisten välisistä yhteyksistä ovat johtaneet myös "kainu"-nimen käyttöönottoon. Tätä nimeä käyttää muun muassa "Ruijan Kaiku" -lehti. Toisaalta "kveeni"-sana on hyväksytty viralliseksi nimeksi kansainväliseen tiedesanastoon.
Vuonna 2005 kielen puhujia arvioitiin olevan 8 000–12 000.
Ensimmäisen kveenin kielen kieliopin on laatinut Eira Söderholm Tromssan yliopistosta, ja se julkaistiin Suomessa vuonna 2014. Vuonna 2022 julkaistiin "Kväänin virsihäfti" eli virsikirja kveeniksi. Se sisältää yhteensä 49 virttä ja hengellistä laulua.
Kielen opetus ja aseman edistäminen.
Vuonna 1987 perustetun Ruijan Kveeniliiton ja sen nuorisojärjestön ("Kvääninuoret") tavoitteena on kveenin kielen ja kulttuurin säilyttäminen ja kehittäminen ja kveenien identiteetin vahvistaminen.
Kveenin kielen ja kulttuurin kansallisena keskuksena on Kainun institutti, joka avattiin Pyssyjoella vuonna 2007. Instituutin työtehtäviin kuuluvat kveenin kieliraadin hallinnointi sekä kielestä ja kulttuurista tiedottaminen. Keskeisinä päämäärinä on kehittää, dokumentoida ja tehdä tunnetuksi kveenin kieltä ja kulttuuria sekä edistää kielen käyttöä yhteiskunnassa. Lisäksi Norjassa on useita kveenin kieli- tai kulttuurikeskuksia, esimerkiksi Raisissa ja Porsangissa.
Norjan Tromssan ja Finnmarkin lääneissä kveeni- ja suomalaistaustaisilla oppilailla on oikeus opiskella kveeniä peruskoulussa toisena kielenä. Muualla Norjassa ja toisella asteella kveenin opetuksen järjestäminen on vapaaehtoista. Kvääninuoret-järjestö esittää, että oikeus laajenisi koskemaan koko Norjaa ja myös toista astetta ja että kveeniä tarjottaisiin kouluissa kaikille vapaaehtoisena vieraana kielenä.
Kveeniä on voinut opiskella Tromssan yliopistossa vuoden 2006 alusta alkaen. Tromssan yliopiston kveenin opetus jakaantuu kveenin kieleen ja kveenien kulttuurihistoriaan. Tavoitteena on myös luoda kveenille oma kirjakieli ja elvyttää puhuttua kieltä sekä tehdä yhteistyötä Ruotsin meänkielisten kanssa.
Vuonna 2020 uutisoitiin, että Oulun yliopistossa on määrä aloittaa kveenin kielen kääntäjäkoulutus vuonna 2021.
Kulttuuri ja vapaa-aika.
Kveeninkielinen kulttuuritarjonta ja vapaa-ajantoiminta on pienimuotoista. Keväällä 2025 Kvääniteatteri kantaesitti ensimmäisen kveeninkielisen, täyspitkän teatteriesityksen Hålogaland-teatterissa Tromssassa. Kveeninkielistä musiikkia esittää tiettävästi yksi yhtye, jazz-kokoonpano Kaipu.
Vuodesta 2021 Norjassa on järjestetty kuvataiteen "Kväänibiennaali – Kvenbiennalen" -näyttelyjä. Vuonna 2025 se järjestettiin kolmatta kertaa.
Vuonna 2004 julkaistiin ensimmäinen kveeninkielinen romaani, Alf Nilsen-Børsskogin "Kuosuvaaran takana". Ensimmäinen kveeninkielinen runokokoelma, niin ikään Alf Nilsen-Børsskogin kirjoittama "Muistoin maila", ilmestyi vuonna 2008. Vuonna 2011 Agnes Eriksen julkaisi ensimmäiset kveeninkieliset lastenkirjat "Kummitus ja Tähtipoika 1" sekä "Kummitus ja Tähtipoika 2".
"Ruijan Kaiku" on kveenin-, norjan- ja suomenkielinen aikakauslehti, joka ilmestyy paperisena joka viides viikko. Internetissä julkaistaan päivittäin uutisia ja viikottain podcast. Lehti on ilmestynyt vuodesta 1995.
Pohjois-Norjan kirkoissa järjestetään toisinaan tilaisuuksia, joissa käytetään norjan lisäksi kveenin kieltä.
Murteet.
Murrealueita on kaksi: Itä-Ruijan murteet ja Länsi-Ruijan murteet, jälkimmäisten aluetta on myös Tromssan läänin pohjoisosa. Alueiden erojen taustalla on eri aikoihin tapahtunut muutto Ruijaan ja yhteydet Suomen alueelle. Länsi-Ruijassa, jonne ensimmäiset suomenkieliset asukkaat saapuivat jo keskiajalla, kielen kehitys suomesta omaksi kielekseen oli paljon pidemmällä kuin Itä-Ruijassa, jonne muutti ihmisiä Suomen alueelta huomattavasti myöhemmin. Itä-Ruijan kveeneillä on ollut tiiviimmät yhteydet Suomeen kuin lännessä. Idässä useimmat mieltävät kielensä suomeksi eivätkä kveeniksi.