tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jooseppi Musto

Jooseppi Joosepinpoika "Juosi" Musto (1. tammikuuta 1884 – 27. huhtikuuta 1918 Lappeenranta) oli suomalainen räätäli ja punakaartilainen. Hänet teloitettiin Lappeenrannan Laihian kaupunginosassa sijaitsevassa niin sanotussa Pontuksen kaivannossa. Muston hautapaikka on yksi harvoista sisällissodassa kuolleiden punakaartilaisten yksittäishaudoista Suomessa.
Vangitseminen ja teloitus.
Jooseppi Musto oli räätäli ja sekatyömies, joka oli kärsinyt syyttömänä kahden vuoden tuomion taposta. Hänet oli vapautettu, kun oikea tekijä oli tunnustanut surmatyön kuolinvuoteellaan. Huhtikuun lopussa 1918 Jooseppi vangittiin yhdessä veljensä Antin kanssa. Sodan aikana he eivät olleet mukana taisteluissa, vaan veljesten ainoaksi toiminnaksi punakaartin riveissä jäi muutama vahtivuoro Kansolan sillalla. Veljeksiä kuulusteltiin Lauritsalan kartanossa, jonka jälkeen heitä lähdettiin kuljettamaan kohti Laihian kylää yhdessä kolmannen, tuntemattomaksi jääneen vangin kanssa. Veljekset tiesivät, että heitä oltiin viemässä ammuttavaksi, ja päättivät yrittää pakoa. Pontuksen kaivannossa vangit komennettiin seisomaan sen loivemmalle itäreunalle. Teloittajien nostaessa aseensa veljekset ryntäsivät pakoon kaivannon rinnettä ylöspäin. Jooseppi sai osuman teloittajien luodista, mutta Antti onnistui nousemaan ylös kaivannosta ja pakenemaan. Hän piileskeli kotikylänsä Kansolan metsissä neljän kuukautta, kunnes tuli esiin tilanteen rauhoituttua syksyllä 1918.
Hauta.
Haudan sijainti: .
Teloituksen jälkeen Jooseppi Muston ja toisen ammutun vangin ruumiit jätettiin lojumaan Pontuksen kaivantoon. Myöhemmin samana päivänä heidät löysi töistä palaamassa ollut Lauritsalan sahan työmies, joka hautasi ruumiit yhdessä naapurinsa kanssa. Tarinan mukaan Joosepin äiti olisi halunnut haudata poikansa siunattuun maahan, mutta tällöin hän ilmestyi äidilleen unessa ja ilmoitti hautapaikan olevan hyvän, kunhan vain äiti toimittaa papin siunaamaan Joosepin. Toinen haudan vainajista kaivettiin ylös ja siirrettiin punaisten yhteishautaan, mutta Joosepin ruumis jätettiin Pontuksen kaivantoon papin siunaamana. Paikalle pystytettiin muistoristi, ja myöhemmin se ympäröitiin metallisin pylväin ja ketjuin.
Vuonna 1931 Elisenvaara–Lappeenranta-radan rakentamisen yhteydessä suunnittelua johtanut insinööri kuuli kaivannossa olevasta haudasta ja muutti radan linjausta, niin ettei hauta jäänyt sen alle. Lisäksi haudan puoleista ratapenkerettä tuettiin raskailla kivipaasilla. Rautatien kaksiraiteistamisen yhteydessä on suunniteltu, että Pontuksen kaivannon ylitse rakennettaisiin silta, joka samalla suojelisi myös Muston hautapaikan.
Suomen sotasurmat -tietokannassa Jooseppi Muston kuolinpäiväksi on merkitty 7. toukokuuta, mutta oikea päivämäärä on haudan muistoristissä oleva 27. huhtikuuta.
Tervantie

Tervantie on valtakunnallinen matkailutie Suomessa. Reitti kulkee Oulusta Kuhmoon vanhan Oulujoen tervankuljetusreitin maisemissa. Reitin varrella on muun muassa vanhaan tervakulttuuriin liittyviä matkailukohteita ja nykyisiä tervaa hyödyntäviä yrityksiä.
M/S Skiftet

M/S "Skiftet" on Ålandstrafikenin operoima vuonna 1985 valmistunut saaristolautta, joka liikennöi Ahvenanmaan ja Turun saaristossa. Alus kulkee nykyisin kesällä Långnäsistä Kökariin (2 t 40 min), ja talvella se jatkaa Korppoon Galtbyhyn asti (5 t 10 min). Aluksessa on matkustajille varattu kahvila, jossa WiFi-yhteys.
Rakentaminen ja käyttöhistoria.
Alus tilattiin Oy Valmet Laivateollisuus Ab:lta Turusta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 360 ja se luovutettiin 1985 Suomen merenkulkulaitokselle.
Alus siirrettiin Ahvenanmaan maakuntahallinnolle, ja se aloitti liikennöinnin Hummelvikistä Torsholmaan. Vuonna 1990 alus siirrettiin reitille Galtby-Kökar-Kyrkogårdsö-Husö-Sottunga-Överö-Långnäs.
Alus joutui tuuliajolle lokakuussa 2025 konevian vuoksi, mutta se saatiin pelastettua.
M/S Skarven

M/S "Skarven" on Ålandstrafikenin operoima saaristolautta, joka liikennöi Ahvenanmaan saaristossa. Alus valmistui vuonna 2009 Liettuan Klaipėdassa, ja se kulkee Lumparlandin Svinöstä Föglön Degerbyhyn puolessa tunnissa. Skarven kulkee reitillään ympäri vuoden. Aluksessa on kahvila. Skarvenilla ei ole sisaraluksia.
Aluksen alkutaival.
Svinö-Degerby reitillä oli vuodesta 1985 liikennöinyt "M/S Knipan". Aluksesta puuttui kuitenkin sekä kapasiteettia että kahvila. Niinpä Klaipėdan Western Shipyard-telakalta tilattiin vuoden 2007 alussa kokonaan uusi lautta. Alus suunniteltiin myös helpommaksi ohjata satamissa. Kaksi keulaa ja komentosilta molemmissa päissä helpottavat huomattavasti, sillä se poistaa peruutuksen tarpeen. Alus valmistui syyskuussa 2009, sai nimekseen M/S "Skarven" ja aloitti lokakuussa neitsytmatkansa Svinööhön. Ennen liikenteeseen asettamista aluksessa huomattiin kuitenkin marraskuussa 2009 teknisiä puutteita ja vikoja. Alus siirrettiin Turkuun korjattavaksi. "Skarven" aloitti liikenteen nykyisellä reitillään M/S "Knipanin" tilalla vasta 5. maaliskuuta 2010.
Operaatio Pelikaani

Operaatio Pelikaani () oli toisessa maailmansodassa saksalaisten suunnitelma Panaman kanavan sabotoimiseksi. Suunnitelman takana oli Sicherheitsdienst-tiedustelupalvelun upseeri Theodor Paeffgen. Suunnitelman mukaan kaksi osiin purettua saksalaista Junkers Ju 87 -konetta olisi kuljetettu sukellusveneellä asumattomalle saarelle Karibialla, mistä ne olisivat koottuina nousseet ilmaan, pommittaneet Gatunin patoa ja siten kenties tehneet Panaman kanavan käyttökelvottomaksi usean kuukauden ajaksi. Hyökkäykseen osallistuneet saksalaiset olisivat onnistuttuaan voineet antaa itsensä ilmi jossakin neutraalissa valtiossa tai heidät olisi voitu ottaa uudelleen sukellusveneen kyytiin. Suunnitelma oli valmis toteutettavaksi vuonna 1943, mutta se peruttiin, koska sen uskottiin paljastuneen.
Matias Sassali (albumi)

Matias Sassali on vuoden 1991 Tenavatähti-laulukilpailuun osallistuneen laulajan Matias Sassalin (s. 1980) studioalbumi. Albumin julkaisi Finnlevy vuonna 1991.
Kappaleet.
Albumi sisältää muun muassa Sassalin Tenavatähti-kilpailussa esitetyn kappaleen "Elämää juoksuhaudoissa", jolla hän selviytyi loppukilpailuun, mutta ei päässyt kolmen parhaan joukkoon. Kappalevalintaa pidettiin kilpailun aikana erikoisena, ja hänen äitinsä sekä kilpailun juontaja Seppo Hovi olivat myös kommentoineet asiaa, mutta Sassali itse kieltäytyi esittämästä mitään muuta kappaletta. Sassali on itse kertonut taustansa kappalevalinnalle, että oli kuullut sen radiosta, ja kun melodia oli jäänyt mieleen, hän halusi laulaa sen kilpailussa.
Ville Kivimäki

Ville Kivimäki (s. 1976 Helsinki) on suomalainen historiantutkija ja Suomen historian dosentti Tampereen yliopistossa. Vuoden 2024 alusta alkaen hän on toiminut Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran tutkimusjohtajana.
Elämä ja ura.
Kivimäki vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Lappeenrannassa. Hän aloitti historian opinnot Joensuun yliopistossa, mutta siirtyi Turkuun ja väitteli filosofian tohtoriksi Åbo Akademista vuonna 2013. Väitöskirja "Battled Nerves: Finnish Soldiers’ War Experience, Trauma, and Military Psychiatry, 1941–44" edustaa pohjoismaiden historiaa ja käsittelee suomalaissotilaiden psyykkisiä häiriöitä jatkosodan aikana. Väitöskirjan suomenkielinen versio "Murtuneet mielet: Taistelu suomalaissotilaiden hermoista 1939–1945" voitti vuoden 2013 Tieto-Finlandia-palkinnon. Kiitospuheessaan Kivimäki painotti, että psyykkiset vammat tulisi ymmärtää fyysisten vammojen lailla sotavammoiksi. ”Psyykkiset oireet olivat pohjimmiltaan mitä normaalein reaktio pöyristyttäviin olosuhteisiin. Ne eivät olleet merkkejä mistään poikkeavasta tai vaillinnaisesta luonteenlaadusta, kuten niitä pitkään käsiteltiin.”
Kivimäki johtaa Suomen Akatemian kokemuksen historian huippuyksikön (2018–2025) ”Eletty kansakunta” -tutkimusryhmää. Vuosina 2023–2027 hän johtaa Tampereen yliopistossa Suomen Akatemian tutkimushanketta "Epätasa-arvoinen sota: Haavoittuvuus, stressi ja selviytyminen Suomen armeijassa toisen maailmansodan aikana".
Kivimäki on maininnut esikuvikseen muiden muassa Juha Siltalan, Ann-Catrin Östmanin ja Anders Ahlbäckin. Vuonna 2020 Kivimäki sai Suomalaisen Tiedeakatemian Humanistipalkinnon.
Cryptodontia

Cryptodontia on sukupuuttoon kuollut permikaudella elänyt Dicynodontia-osalahkon terapsidien ryhmä. Siihen kuuluvat heimot: Rhachiocephalidae, Oudenodontidae ja Geikiidae. Cryptodontia on joskus luokiteltu myös heimoksi Cryptodontidae. 
Luokittelu.
Fylogenia.
Kammerer "et al." (2011):
Lähteet.
Kastanjakiitäjä

Kastanjakiitäjä ("Streptoprocne rutila") on kiitäjiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Väli- ja Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan kastanjakiitäjä kasvaa 13–14 cm pitkäksi. Yleisväritykseltään lintu on hyvin tumman ruskea, lähes musta. Aikusuisilla linnuilla on kaulassaan ja niskassaan kastanjanruskea kaulus, joka voi olla naarailla epätaäydellinen tai puuttua kokonaan. Kastanjakiitäjä koirailla voi olla rinassaan vaaleammanruskeaa kuviointia. Kastanjakiitäjän pyrstö on pitkä ja siivet pitkät ja sirpinmuotoiset.
Levinneisyys ja elintavat.
Kastajakiitäjää tavataan Meksikosta Guyanaan ja Boliviaan ulotuvalta alueelta. Lajia tavataan niin alankomailta kuin vuoristoistakin. Kastanjakiitäjät liikkuvat tyypillisesti noin 10–20 yksilön parvina ja viettävät pitkiä aikoja liidellen ilmassa. Kastanjakiitäjien ravintoa ovat lentävät hyönteiset. Linnun lisääntymiskausi on toukokuusta elokuulle. Kuppimainen pesä sijaitsee kalliossa, luolassa tai rakennuksessa. Naaras munii tyypillisesti 2 valkoista munaa.
Petteri Punakuono (kappale)

”Petteri Punakuono” () on Johnny Marksin vuonna 1949 säveltämä ja sanoittama joululaulu. Suomenkieliset sanat kirjoitti Sauvo Puhtila. Kappaleen tunnetuin esittäjä on yhdysvaltalainen laulaja Gene Autry, jonka nauhoitusta on myyty yli 50 miljoonaa kappaletta. Tämä tekee ”Petteri Punakuonosta” maailmanlaajuisesti toiseksi myydyimmän joululaulusinglen Bing Crosbyn ”White Christmasin” jälkeen. Suomeksi kappaleen ovat äänittäneet Olavi Virta, Laila Kinnunen ja lukuisat muut artistit.
Laulun sanoituksessa kerrotaan Joulupukin rekeä vetävästä punakuonoisesta porosta nimeltä Petteri Punakuono.
Oudenodon

Oudenodon (nimen merkitys: "”ei hampaita”") on sukupuuttoon kuollut Dicynodontia-osalahkoon kuuluva terapsidisuku. Se eli myöhäisellä permikaudella. Sukuun luetaan useita lajeja. Tyyppilaji on "Oudenodon bainii". Sen lajinimi on usein kirjoitettu myös väärin nimenä "baini".
"Oudenodonin" fossiileja on löydetty Afrikasta ja se oli todennäköisesti kaivamiseen sopeutunut eläin. Tämä terapsidi kuuluu Cryptodontiaan ja heimoon Oudenodontidae. "Oudenodonin" kasvun on havaittu sen luita tutkimalla olleen jaksoittaista nopean ja hitaan kasvun vaihtelua. Tämä on saattanut johtua kausittaisista ilmasto-olosuhteiden vaihtelusta.
M/S Emma

M/S Emma, ent. M/S Korkeasaari-Högholmen, on vuonna 1949 valmistunut moottorilautta, joka toimi noin 40 vuoden ajan kesäisin Korkea­saaren lauttana mutta on sittemmin toiminut Sun Lines Oy:n risteily­aluksena. Lokakuusta 2023 alkaen alus on liikennöinyt Laajasalon ja Kruununhaan välillä Kruunuvuorenrannan lauttana.
Korkeasaaren lautta.
M/S Korkeasaari-Högholmen tilattiin Valtion Metalli­tehtaiden Suomen­linnan kone­pajalta vuonna 1948 ja otettiin käyttöön Korkea­saaren liikenteessä 1. elokuuta 1949. Tällöin se korvasi tällä reitillä "J. L. Runeberg" -aluksen, joka oli hoitanut Korkea­saaren liikennettä vuodesta 1945 lähtien, sen jälkeen kun reitillä muutaman vuoden liikennöinyt entinen Lautta­saaren yhteys­alus oli luovutettu sota­korvauksina Neuvosto­liitolle.
Lautta liikennöi Helsingin keskustan ja Korkea­saaren välillä. Sen lähtö­laituri manterella sijaitsi Pohjoissatamassa Aleksanterin­kadun päässä lähellä Katajanokan kanavan pohjoispäätä. Liikennettä ylläpidettiin vuosittain yleensä toukokuun alusta syyskuun loppuun. Tämän kauden ulkopuolella lauttaa käytettiin vuodesta 1959 lähtien toisinaan myös Suomenlinnan liikenteessä Suomenlinnan lautan ollessa telakalla.
Kun Korkea­saareen vuonna 1974 oli valmistunut silta, lautan matkustaja­määrät pienenivät huomattavasti, mutta lautta­liikennettä jatkettiin silti edelleen. Liikennettä ylläpiti Helsingin kaupungin liikennelaitos, joka omisti lautan, kunnes se vuonna 1981 myytiin Suomen­linnan Liikenne Oy:lle, joka sen jälkeen ylläpiti myös Korkea­saaren liikennettä.
Kun Pohjoisrantaa 1980-luvulla levennettiin, lautan lähtö­laituri jouduttiin siirtämään Meri­tullin­torilta uusien liikenne­järjestelyjen tieltä Kauppatorille. Tämä merkitsi merimatkan pitenemistä kolminkertaiseksi. Kun lisäksi matkustajamäärät vähenivät ja lautta oli hidas ja kömpelösti liikennöitävä, se korvattiin kesällä 1985 vesibusseilla, mutta vuonna 1986 lautta palasi liikenteeseen.
Viimeisen kerran lautalla liikennöitiin Korkea­saareen vuonna 1988 ja Suomen­linnaan vuonna 1993. Sen jälkeen Kauppa­torilta Korkea­saareen on liikennöity kesäisin vesi­busseilla. Suomenlinnan Liikenne Oy myi lautan Sun Lines Oy:lle, joka sopimuksen mukaisesti käytti sitä vuoteen 1993 saakka Suomen­linnan henkilö­liikenteen apualuksena.
Risteilyalus Emma.
Sun Lines Oy:n omistuksessa alus on saanut uuden nimen M/S Emma. Se perus­korjattiin vuonna 1999. Alus toimii nykyisin risteily­aluksena, jossa järjestetään sekä juhlavia tarjoiluja että erilaista viihteellistä ohjelmaa. Aluksen alkuperäiselle katolle on järjestetty näköalakansi, jossa on baari ja tanssilattia. Sekä ala­kerrassa että näkö­ala­kannella on myös äänen­toisto­laitteet.
Aluksen mitat ja tekniset tiedot.
Aluksen pituus on 28 metriä, leveys 6,6 metriä ja syväys 2,1 metriä.
Sen toimiessa Korkea­saaren lauttana siihen mahtui 300 matkustajaa, mutta risteily­alukseksi muutettuna siinä on nykyisin tilaa 227 henkilölle.
Pertti Haapala

Pertti Olavi Haapala (s. 23. tammikuuta 1954 Tampere) on tamperelainen historiantutkija ja emeritusprofessori. Erityisesti teoriaa ja rakenteita painottaneena sosiaalihistorioitsijana tunnettu Haapala johti uransa aikana useita akatemiahankkeita ja kahta huippuyksikköä.
Haapala väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1986. Väitöskirjassaan "Tehtaan valossa" hän tutki Suomen teollistumista ja työväestön muodostumista Tampereen näkökulmasta. Tampereen yliopiston Suomen historian professorina vuodesta 1997 toiminut Haapala johti Suomen Akatemian rahoittamaa Yhteiskunnan historian huippuyksikköä vuosina 2012–2017 ja Kokemuksen historian huippuyksikköä vuosina 2018–2021. Haapala oli Tampereen yliopiston vararehtori vuosina 2009–2015. Hänet kutsuttiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2004.
Will Humburg

Willi Humburg on saksalainen kapellimestari. Hän opiskeli Horst Steinin ja Christoph von Dohnányin johdolla kotikaupungissaan Hampurissa. Münsterin oopperateatterin ja Münsterin sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina toimiessaan Humburg loi vuosina 1992–2004 kansallisesti tunnustettujen tuotantojen sarjan. Hänellä on laaja oopperaohjelmisto, johon kuuluu nykyteosten lisäksi muun muassa Richard Wagnerin ja Giuseppe Verdin perinteistä ohjelmistoa. Humburgilla on maine huomattavana nykymusiikin tulkitsijana. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Azio Corghin kanssa. Se on tuottanut neljä oopperaa, joista eräs on "Divara – Wasser und Blut". Lisäksi Humburgin ohjelmistoon kuuluu keskeisiä teoksia György Ligetiltä, Krzysztof Pendereckiltä, Udo Zimmermannilta, Luigi Nonolta, Hans Werner Henzeltä, Siegfried Matthusilta ja Wolfgang Rihmiltä.
Humburgin vuonna 1990 alkanut yhteistyö Naxoksen kanssa on tuottanut muun muassa "La bohèmen", "Sevillan parturin" ja "Trubaduurin" kokonaislevytykset. Hänen levytyksensä Verdin "Falstaffista" oli Gramophone-lehden "Editor's Choice of the Month".
Humburg on vieraillut muun muassa La Scalassa ja Deutsche Oper Berlinissä. Hän on johtanut Aalto-Theaterissa Essenissä sekä muun muassa Torinon ja Lissabonin oopperataloissa. Hän on ollut myös Bochumin sinfoniaorkesterin kapellimestarina ja toiminut Laboratorio Lirico -nykymusiikkifestivaalin johtajana.
Peluuri

Peluuri on pelaajille, heidän läheisilleen sekä työssään pelihaittoja kohtaaville ammattilaisille suunnattu palvelukokonaisuus, joka muodostuu peliongelmiin keskittyvistä tuki- ohjaus- ja neuvontapalveluista. Palvelut toimivat valtakunnallisesti puhelimitse ja internetissä. Peluurin palvelut perustuvat ammatilliseen tukeen, vertaistukeen sekä oma-apuun. Toiminnan tavoitteena on pelaamisesta aiheutuvien haittojen ehkäiseminen ja vähentäminen. 
Peluuri myös tuottaa ja välittää riippumatonta tietoa peliongelmasta tutkimuksen ja päätöksenteon tueksi pelihaittakentällä: sosiaali- ja terveysalan ammattilaisille sekä muille pelihaittojen parissa työskenteleville tahoille, yhteiskunnan päättäjille ja peliyhtiöille.
Peluuri perustettiin vuonna 2004. Palvelun tuottavat A-klinikkasäätiö ja Sininauhaliitto ry. Rahoittajana palvelulla on Veikkaus Oy. Sosiaali- ja terveysministeriö on mukana yhteistyössä ja vastaa toiminnan arvioinnista.
Lionel Rogg

Lionel Rogg (s. 21. huhtikuuta 1936 Geneve) on sveitsiläinen urkuri ja säveltäjä. Hän opiskeli Genevessä Nikita Magaloffin johdolla pianonsoittoa ja Pierre Segondin johdolla urkujensoittoa. Vuonna 1961 Rogg esitti Johann Sebastian Bachin koko urkutuotannon kymmenen resitaalin sarjassa Geneven Victoria-salissa. Konserttisarja vakiinnutti Roggin aseman huomattavana Bachin urkumusiikin tulkitsijana. Rogg on myös levyttänyt Bachin tuotannon useampaan otteeseen ja saanut Charles Cros -akatemian Grand Prix du Disquen sekä Deutscher Schallplattenpreisin. Rogg ei ole rajoittanut ohjelmistoaan barokkimusiikkiin vaan on levyttänyt myös muiden muassa Franz Lisztin, Johannes Brahmsin ja Max Regerin teoksia.
Rogg sai 1972 nimityksen urkujensoiton professoriksi entiseen opinahjoonsa Geneven musiikkikonservatorioon, josta hän sai lisäksi kunniatohtorin arvon vuonna 1989. Hän vihki Victoria-salin uudet urut käyttöön vuonna 1993, ja hän on siitä pitäen toiminut tästä Van den Heuvel -soittimesta vastaavana urkurina.
Rogg aloitti säveltämisen 1950-luvun alussa sarjallisessa tyylissä. Nousu merkittäväksi urkuriksi johti sävellystyön loppumiseen, kunnes Rogg aloitti sen uudelleen 1980-luvun aikana. Hän ei uudessa tuotannossaan ole käyttänyt sarjallisuutta. Hän luonnehtii omaa musiikkiaan "vapaaksi", ja siinä yhdistyvät monet tyylilliset vaikutteet. Roggin teosten joukossa ovat pianoduetto "Face à Face", "Pièce" oboelle ja syntetisaattorille, "Cantata Laudes organi" ja "Arcature" uruille. Rogg on levyttänyt omaa urkumusiikkiaan. Hän on naimisissa, ja hänellä on kolme lasta, joista Olivier Rogg on jazzpianisti.
Ei kenenkään maa (kappale)

Ei kenenkään maa on danceyhtye Movetronin kappale heidän viidenneltä samannimiseltä albumilta. Sen julkaisi Universal Music Group albumin ensimmäisenä singlenä 28. lokakuuta 2007. Kappaleesta on julkaistu myös EP samana päivänä. Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa 17. joulukuuta 2007. Kappale pääsi singlelistalla 9- ja latauslistalla 11. sijalle.
Kappaleet.
Extended Play
Siliävuoren kalliomaalaus

Siliävuoren kalliomaalaus sijaitsee Virmojärven rannalla Luumäellä Etelä-Karjalassa. Pahoin haalistunut kalliomaalaus on ajoitettu kivikaudenloppuun tai pronssikauden alkuun, ja sen on löytänyt Timo Miettinen vuonna 1980.
Kallio ja sen sijainti.
Siliävuoren länsipuolen jyrkänteisiin kuuluva pystykallio on korkea ja putoaa Siliävuoren itäpuolella ja eteläpäässä suoraan Virmojärveen. Maalausalue sijaitsee kallion keskikohdilla ja aukeaa länsilounaaseen. Punaväriä on laajalti, ja sen alueen keskellä on pystysuora ja leveähkö kalliohalkeama.
Virmojärvi on osa Väliväylän suuntaan jatkuvaa järvien ketjua, jotka laskevat tässä kohtaa Tuohtiaiseen. Kun aikoinaan Väliväylää pitkin pystyi melomaan Saimaalta Päijänteeseen, oli reitti ihmisille erittäin tärkeä. Tämän vuoksi seudulta on löytynyt paljon kalliomaalauksia.
Maalaus.
Punaväriä näkyy pitkällä matkalla, mutta selviä kuvioita hahmottuu vain muutamia. Punaväriä esiintyy 1,8−3 metriä vedenpinnan yläpuolelta. Pääryhmäksi voidaan nimetä kuvioryhmä, joka erottuu selvimmin. Siihen on maalattu tikkumaisilla vedoilla peura tai hirvi (77 senttimetriä), jolla näyttää olevan kolme jalkaa. Vastaavia kaksijalkaisia eläinmerkkejä esiintyy joissakin muissa kalliomaalauksissa, joten kolmannen jalan tulkinnaksi voidaan ottaa ihmishahmo, joka seisoo eläimen takana. Tällaisia kuviopareja tunnetaan muissakin kohteissa Suomessa. Näissä ihminen koskettaa kädellä tai sauvalla eläintä takaapäin. Vasemmalle katsovan kolmijalkaisen hirven alapuolella on vaakasuuntainen käärmemäinen kuvio, selvästi erottuva rasti (13 senttimetriä), kolme pystyviivaa sekä näistä kuvioista oikeallepäin maalattuja epämääräisiä kuvioita. Niissä on tunnistettu pieneläimiä tai venemäisiä kuvioita.
Pääryhmän oikealle puolelle on kallion halkeaman ympärille maalattu joitakin kuvioita. Alempana erottuu pystyviivoja ja rakenteita, joista tunnistaa laatikkomaisia sulkeumia. Ylempänä on vasemmalle katsova hirvi, joka on maalattu ääriviivoin. Hirven pää on suuri suhteessa muuhun vartaloon. Sen alle on kuvattu tasapohjainen venekuvio viidellä miehistöviivalla. Halkeaman oikealla puolella on puuroutunutta punaväriä. Vaikuttaa siltä, että paikkaa valittaessa halkeamalla on ollut keskeinen merkitys.
Pääryhmästä muutaman askeleen päässä vasemmalle on kahden koukkupolvisen ja kätensä ylös ojentavan ihmishahmon jäänteet. Ne on kuvattu vierekkäin, mutta ne ovat eripituisia.
Kuvakenttä on nykyään samea johtuen kuvioiden pinnalle saostuneiden mineraalien kerroksista. Kylmien ja kosteiden säiden vallitessa kuviot voivat näkyä paremmin, ja silloin on mahdollista tehdä uusiakin löytöjä.
Cupido (kappale)

Cupido on danceyhtye Movetronin kappale heidän viidenneltä, Ei kenenkään maa-studioalbumilta. Sen julkaisi Universal Music Group albumin toisena singlenä 23. helmikuuta 2008. Kappale oli ehdokkaana edustamaan Suomea vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa, mutta se ei voittanut. Kuten "Ei kenenkään maa", myös tämä single pääsi lataus- ja singlelistoille.
Kappalelista.
Digitaalinen lataus
Olympia Eiskanal

Olympia Eiskanal (myös Olympic Sliding Centre Innsbruck ja Olympia Bob- und Rodelbahn Igls) on kelkkailurata Iglsin kylässä Innsbruckissa Itävallassa.
Historia.
Ensimmäinen luonnonjääkelkkailurata Iglsiin rakennettiin vuonna 1935 rattikelkkailun maailmanmestaruuskilpailuja varten. Rata alkoi Römerstraße-kadulta ja päättyi Patscherkofelbahn-hissin ala-asemalle. Radan viimeisessä mutkassa tapahtui useita kuolinonnettomuuksia, joiden takia rata suljettiin muutamaksi vuodeksi.
Kun Innsbruckille myönnettiin vuonna 1960 vuoden 1964 talviolympialaiset alettiin rakentaa erilliset radat ratti- ja ohjaskelkkailuun Römerstraße-kadun yläpuolelle Patscherkofelbahn-hissin alle. Rakennustyöt aloitettiin syyskuussa 1961, ja viralliset avajaiset olivat heinäkuussa 1963. Talviolympialaisten testikilpailuna toimineessa rattikelkkailun maailmanmestaruuskilpailuissa tapahtui 20 loukkaantumista, joka johti turvallisuusparannuksiin. Talviolympialaisissa 1964 ohjaskelkkailukilpailun harjoituksissa kuoli brittiläinen ohjaskelkkailija Kazimierz Kay-Skrzypeski.
Rattikelkkaradalla oli pituutta 1 500 metriä, mutkia 13, korkeuseroa 138 metriä, keskijyrkkyys oli 9,2 %, maksimijyrkkyys oli 14,04 % ja minimijyrkkyys oli 3,8 %.
Ohjaskelkkailuradan suunnitteli entinen ratti- ja ohjaskelkkailija Paul Aste. Ohjaskelkkailuradalla oli miesten kilpailussa pituutta 1 057,7 metriä, mutkia 18, korkeuseroa 113,2 metriä ja keskijyrkkyys oli 10,7 %. Naisten ja parien kilpailuissa radalla oli pituutta 910 metriä, korkeuseroa 86,27 metriä ja keskijyrkkyys oli 9,5 %. Radan jyrkin kohta oli 18,18 % ja loivin kohta oli 8,31 %.
Kun Denverille myönnetyt vuoden 1976 talviolympialaiset siirrettiin Innsbruckin järjestettäväksi, alettiin entisten ratojen paikalle vuonna 1973 rakentaa maailman ensimmäistä yhteistä rataa ratti- ja ohjaskelkkailuun, nimeltään Kombinierte Kunsteisbahn für Bob-Rodel in Igls. Radan osottauduttua hyväksi, se toimi esikuvana nykyisille kelkkaradoille.
Rataa laajennettiin vuonna 1981 ja sen yhteyteen rakennettiin ravintola. Vuosina 1990–1991 rakennettiin uusi lähtötalo naisten ja parien ohjaskelkkailuun radan viidenteen mutkaan. Vuonna 1998 jatkettiin jarrutusaluetta. Rata rekonstruoitiin vuonna 2004, ja siitä tuli osa Olympiaworld Innsbruckia.
Rata toimi vuoden 2012 nuorten talviolympialaisten kelkkailukilpailuiden näyttämönä.
Kangaskylä (Kinnula)

Kangaskylä on yksi Kinnulan kylistä. Se sijaitsee kantatien 58 varrella noin neljä kilometriä Kinnulan kirkonkylästä Lestijärven suuntaan.
Kangaskylältä löytyy jalankulun ja pyöräilyn väylä, valaistu pururata, hiihtolatuja ja jääkiekkokaukalo, jotka on aikaansaatu suurelta osin talkoovoimin. Kylän latuverkostoa pitkin voi hiihtää Lestijärven Valkeiselle asti. Kangaskylällä järjestetään vuosittain kuutamohiihto. Kylän lähellä sijaitsee Päijänne-niminen suolampi.
Nokia 232

Nokia 232 oli suomalaisen matkapuhelinvalmistaja Nokian matkapuhelinmalli, joka oli tarkoitettu analogisiin matkapuhelinverkkoihin kuten NMT-900, AMPS ja TACS. Vuonna 1994 esitellyn puhelinmallin muotoilijana toimi Nokian muotoilujohtajaksi sittemmin kutsuttu Frank Nuovo, ja puhelinmalli loi suuntaa Nokian tulevalle puhelinmuotoilulle kaarevine ja elliptisine muotoineen senastisten suorakulmaisempien muotojen sijasta. Nuovo kutsuikin laitetta tuolloin ”puhelinmaailman Ferrariksi”.
Nokia 232 -puhelin tuotesijoiteltiin Alicia Silverstonen näyttelemän päähenkilön käteen vuoden 1995 elokuvassa "Clueless", joka kertoi äveriäiden teinien elämästä Beverly Hillsissä. Nokia 232 oli myös yksi ensimmäisistä malleista, joilla Nokia otti mainonnassaan etäisyyttä Oskar Korkmanin ja Mika Pantzarin mukaan siihen asti varsin tekniseen ja bisneshenkiseen matkapuhelinten markkinointiin. Mainontaan tuli leikkimieltä, värikkyyttä, sosiaalista vertailua ja jännitystä.
232-mallia myytiin AMPS-verkkoon etenkin Yhdysvalloissa esimerkiksi vuonna 1996 noin 1,4 miljoonaa kappaletta. Sitä oli saatavana kuutena kirkkaana värinä, ruskeana jalopuujäljitelmänä sekä mustana. Puhelimen TACS-versiota myytiin paljon Ison-Britanniaan, jossa "What Cellphone" -lehti valitsi sen parhaaksi kuluttajapuhelimeksi 1994–1995 ja parhaiten muotoilluksi puhelimeksi 1995. Vielä vuonna 1997 puhelin oli lehden suosituslistalla.
Tekstilaji

Tekstilaji eli genre on eräs tapa jäsentää inhimillistä toimintaa tulkitsemalla sitä teksteinä tai tekstien kautta. Yksittäiset tekstit voidaan nähdä yhden tai useamman tekstilajin ilmentyminä. Tekstilajien hallinta erityisesti omalla äidinkielellä opitaan vähitellen niihin sosiaalistumalla. Tekstilajiosaaminen on siis tavallaan hiljaista tietoa, jota on vaikea tuoda esiin erillään konkreettisista tilanteista. Tekstilaji on monitieteinen tutkimuskohde, siksi siitä ei voida, tai on vähintään hyvin vaikeaa antaa suppeaa, yksiselitteistä määritelmää. Yleisellä tasolla tekstilajia voidaan tarkastella esimerkiksi rakenteena tai toimintana. Se voidaan käsittää tutkimuskohteeksi useilla tieteenaloilla. Esimerkiksi tekstilajitutkimuksen laaja suomalainen kokoomateos "Genreanalyysi: tekstilajitutkimuksen käsikirja" (2012) sisältää 37 eri tutkimusaloihin perustuvaa jäsennystä omina artikkeleinaan. Tekstilaji voi sijoittua tietyn tieteenalan tutkimuksen ytimeen, tieteenalalla voi olla herkkyttä sitä kohtaan tai se voi olla tieteenalan kannalta toissijainen kohde.
Tekstilajia ympäröi joukko muita siihen kytkeytyviä käsitteitä. Tekstilajin käsite voi tietyssä tutkimusperinteessä ja tiettynä ajankohtana olla käytössä esimerkiksi "tekstityypin" synonyymina tai näiden välillä voi olla muunlaisia suhteita. Tekstilajista käytetään myös nimitystä "genre". Genrellä voidaan tarkoittaa myös laajempaa lajikäsitettä, jota sovelletaan esimerkiksi musiikkiin. 
Tekstilajeja ovat mm. uutinen, runo, keskustelu ja mainos.
Kim Gran

Kim Arvid Gran (s. 19. syyskuuta 1954 Kotka) on suomalainen vuorineuvos ja yritysjohtaja. Hän toimi Nokian Renkaat Oyj:n toimitusjohtajana vuosina 2000–2014.
Ura.
Ennen Nokian Renkaita Gran toimi Oy Gran-Transport Ltd:ssä, A. Ahlström Oy:ssä Karhulassa, Printal Oy:ssä, Cebal-Printal UK Ltd:ssä Englannissa ja Pechiney Cebal Packagings Ltd:ssä Englannissa.
Nokian testimanipulaatioväite.
Helmikuussa 2016 paljastui, että Nokian Renkaat oli Kim Granin toimitusjohtajakaudella vääristellyt rengastestien tuloksia vuosikausia. Jatkuvan testimanipulaation taustalla väitetään olleen osakkeen kurssikehitys sekä johdon palkitsemiseen rakennetut optio-ohjelmat. Sähköpostien perusteella testaajia on harhautettu, jotta optiot tuottaisivat rahaa haltijoilleen. Yhtiön johdon bonukset olivat osittain sidottu rengastestien testituloksiin ja Nokian Renkaat oli manipuloinut testeihin lähetettäviä renkaita, jotta testitulokset olisivat parempia.
Luottamustehtävät.
Vuosina 2005–2006 Gran oli Elinkeinoelämän keskusliiton hallituksessa. Vuonna 2008 hän aloitti YIT:n hallituksessa ja vuonna 2014 hallituksen varapuheenjohtajana. Keväällä 2016 Gran oli ehdolla YIT:n hallituksen puheenjohtajaksi, mutta vetäytyi ehdokkuudesta testihuijauskohun myötä. Vuosina 2012–2014 Gran oli Rautaruukin hallituksen puheenjohtaja ja vuodesta 2014 SSAB:n hallituksen jäsen. Huhtikuussa 2016 Gran jätti SSAB:n hallituspaikan. Huhtikuussa 2017 Gran kutsuttiin Pohjola Rakennus Oy:n hallituksen jäseneksi. 
Helsingin Sanomien mukaan Gran kuuluu vapaamuurareiden tamperelaiseen Tavastia-loosiin.
Ahmet Kaya

Ahmet Kaya (28. lokakuuta 1957 Malatya, Turkki – 16. marraskuuta 2000 Pariisi, Ranska) oli kurdilainen laulaja. Hän kuoli maanpaossa Pariisissa tunnustettuaan julkisesti kurdilaisuutensa vuonna 1999. Ahmet Kaya lauloi turkin kielellä. Hänen suosituimpia laulujaan ovat Ayrılık Vakti, Söyle, Ağladıkça, Oy Benim Canım, Birazdan Kudurur Deniz, Arka Mahalle, Kum Gibi, Nereden Bileceksiniz, Hani Benim Gençliğim, Yakarım Geceleri and Şafak Türküsü.
Elämä.
Ahmet oli viides ja nuorin isänsä lapsista. Hänen isänä oli kurdi ja äiti turkkilainen. Ahmet työskenteli jonkin aikaa taksinkuljettajana Istanbulissa ennen kuin hänestä tuli tunnettu laulaja 1980-luvun puolivälissä. 
Hänen ensimmäinen albuminsa, "Ağlama Bebeğim", julkaistiin vuonna 1985. Hänen suosionsa jatkoi kasvuaan vielä 1990-luvulla. Uransa aikana hän levytti noin 20 albumia ja oli tunnettu protestimusiikista ja sosiaalisesta oikeudenmukaisuudesta. Toistuvat teemat hänen lauluissaan ovat rakkaus, äiti, uhri ja toivo.
Ruokokutoja

Ruokokutoja ("Ploceus xanthopterus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ruokokutojaa tavataan Afrikan etelä- ja kaakkoisosissa. Sen on kuvattu olevan harvinainen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kilomberonkutoja

Kilomberonkutoja ("Ploceus burnieri") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kilomberonkutojaa tavataan endeemisenä pienellä alueella Tansaniassa Kilombero-joen ympäristössä. Lajin kannaksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Oliivikutoja

Oliivikutoja ("Ploceus galbula") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Oliivikutojaa tavataan Afrikan itäosissa sekä Arabian niemimaalla. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti runsaslukuinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viitakutoja

Viitakutoja ("Ploceus taeniopterus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Viitakutojaa tavataan hajanaisella alueella Itä-Afrikan pohjoisosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustanaamakutoja

Mustanaamakutoja ("Ploceus intermedius") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustanaamakutojaa tavataan laajalla alueella Afrikan etelä- ja itäosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustaposkikutoja

Mustaposkikutoja ("Ploceus velatus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustaposkikutojaa tavataan laajalla alueella Eteläisessä Afrikassa. Sen on kuvattu olevan yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Helsingin kaupungin asunnot

Helsingin kaupungin asunnot Oy (Heka) on Helsingin kaupungin kokonaan omistama yhtiö ja Suomen suurin vuokranantaja. Yhtiö omisti vuoden 2024 lopussa noin 54 700 vuokra-asuntoa, joissa asui noin 93 800 asukasta. Yritys ei tavoittele voittoa eikä jaa osinkoa.
Keskivuokra Hekan asunnoissa (erityisasunnot ja asunto-osakeyhtiöasunnot pois lukien) vuonna 2024 oli 13,76 €/m2/kk, kun taas Helsingissä sijaitsevien vapaarahoitteisten asuntojen keskivuokra oli samaan aikaan 22,39 €/m2/kk. Hekan asunnoissa korkeimmat keskivuokrat olivat Vallilan (15,59 €/m2/kk) ja kantakaupungin alueilla (15,47 €/m2/kk) ja matalimmat Malminkartanon (12,69 €/m2/kk) ja Vesalan alueilla (12,75 €/m2/kk). Hekan vuokrat määritetään omakustannusperiaatteella eli vuokralaisilta peritään vuokraa sen verran, että yhtiön tulot riittävät kattamaan kiinteistöjen pääomakulut sekä kiinteistöhuollon, korjausten ja hallinnon menot. Yhtiöllä oli korollista lainaa vuoden 2024 lopussa noin 3,3 miljardia euroa ja lainojen keskikorko oli 2,6 %. Taseen loppusumma oli vuoden 2024 lopussa noin 4,1 miljardia euroa.
Heka-konserni syntyi vuodenvaihteessa 2011–2012, kun 21 erillistä Helsingin kaupungin kiinteistöyhtiötä yhdistettiin samaan kokonaisuuteen. Vuoden 2018 alussa Hekan 21 alueyhtiötä fuusioitiin viideksi. Alueyhtiöt muuttuivat aluetoimistoiksi vuodenvaihteessa 2019–2020, kun alueyhtiöt fuusioituivat emoyhtiöön. Syyskuussa 2023 myös Hekan aluetoimistot lakkautettiin, ja nykyisin yritys toimii yhden toimiston mallilla.
Asukasvalinnat Hekan omistamiin asuntoihin tekee Helsingin kaupungin kaupunkiympäristön toimialan asumisen palvelut. Joulukuun 2024 lopussa Hekan asuntoihin oli noin 8 600 aktiivista hakemusta. Hakemuksista 12 % oli erittäin kiireellisiä ja 63 % kiireellisiä. Hakijoista yhden hengen talouksia oli noin 65 %. Vuonna 2024 valittiin uudet asukkaat noin 4 800 vapautuneeseen asuntoon. Valituista 56 % kuului erittäin kiireelliseen asunnontarveluokkaan ja 41 % kiireelliseen.
Tulorajat olivat käytössä vuosina 2017–2018 ja uudelleen vuoden 2025 alusta alkaen. Tulorajat koskevat niin uusia hakijoita kuin Hekan sisällä asuntoa vaihtaviakin. Esimerkiksi yhden hengen taloudessa bruttotulot voivat olla enintään 3 540 euroa kuukaudessa ja kahden aikuisen taloudessa 6 020 euroa kuukaudessa.
Kesäkuussa 2024 selvisi, että Hekalla oli 1 500–2 000 tyhjää, vuokrattavissa olevaa asuntoa, vaikka samaan aikaan 10 000 ihmistä oli hakenut asuntoa Hekalta. Ainakin kymmenet asunnot ovat olleet tyhjinä jopa kaksi vuotta peruskorjauksen jälkeen. Hekan työntekijän mukaan asuntoja unohdetaan ilmoittaa vapaiksi, minkä lisäksi voi kestää kuukausia, ennen kuin kaupungin asunnonvälitys tarjoaa Hekan vapaaksi ilmoittamaa asuntoa. Kaupungin asumisen palveluiden yksikön päällikön mukaan kuukausien odotusajat eivät pidä paikkaansa. Toukokuussa 2024 yli 60 % kieltäytyi saamastaan asuntotarjouksesta. Vuokralaiset maksavat tyhjien asuntojen vuoksi miljoonan ylimääräistä vuokraa joka kuukausi.
Asunnot ovat ARA-lainsäädännön alaisia.
Osasto Paatsalo

Osasto Paatsalo oli keväästä 1940 kapteeni (sittemmin majuri) Harri Paatsalon johtama Päämajan tiedusteluosaston Rovaniemen alatoimisto, joka harjoitti kaukopartio- ja tiedustelutoimintaa Suomen itärajalla Kiestingistä Jäämereen ulottuvalla alueella.
Paatsalo oli käynnistänyt itärajan taakse ulottuvan tiedustelun Pohjois-Suomessa jo ennen talvisotaa syksyllä 1939. 1. heinäkuuta 1943 alkaen osasto Paatsalo kuului Erillinen pataljoona 4:ään. Majuri Paatsalo siirrettiin kesäkuussa 1944 eversti Reino Hallamaan johtamiin erikoistehtäviin Mikkeliin, ja hänen tilalleen tuli kapteeniluutnantti Pentti Ahola.
Paatsalo kirjoitti 1970-luvulla nimellä Harri Paarma omien muistiinpanojensa ja muistitiedon pohjalta kaksi teosta sotavuosien tiedustelutoiminnasta. 
Asemasodan aikana kaukopartiotoiminnan organisointi vakinaistettiin siten, että 1. heinäkuuta 1943 perustettiin päämajan johtoon kaukopartiotoiminnan johtoporras Erillinen pataljoona 4 (ErP 4). Siihen tuli kuulumaan neljä komppanian tasoista alajohtoporrasta, joilla oli alueellinen toimintavastuu eri rintamansuunnilla. Osastot nimettiin johtajiensa mukaan. Ne olivat etelästä lukien Osasto Vehniäinen, Osasto Kuismanen, Osasto Marttina ja Osasto Paatsalo.
Operaatio Tammi

Operaatio Tammi () eli isku Gran Sassoon oli saksalaisten toisen maailmansodan aikana 12. syyskuuta 1943 suorittama operaatio, jolla Italian hallituksen vankina ollut syrjäytetty diktaattori Benito Mussolini vapautettiin.
Liittoutuneiden noustua maihin Sisiliassa operaatio Huskyssa ja pommitettua Roomaa, kuningas Viktor Emanuel III määräsi Mussolinin vangittavaksi 25. heinäkuuta 1943 ja nimitti uudeksi pääministeriksi marsalkka Pietro Badoglion. Mussolini sijoitettiin aluksi Ponzaan, myöhemmin La Maddalenan saarille ja lopulta Gran Sasso -vuorilla Campo Imperatoressa sijaitsevaan hotelliin. Saksalaisten vakoojien saatua tämän selville Adolf Hitler määräsi suunnitelman Mussolinin vapauttamiseksi. Suunnitelman laati Harald Mors ja hyväksyi Kurt Student.
Suunnitelma toteutettiin 12. syyskuuta 1943, jolloin ryhmä saksalaisia kommandojoukkoja, joihin kuuluivat Morsin ja Kurtin lisäksi muun muassa Otto Skorzeny, laskeutuivat DFS 230 -koneilla Gran Sassoon. Kommandot onnistuivat yllättämään hotellia vartioineet kaksisataa vartijaa ja saamaan heidät laskemaan aseensa laukaustakaan ampumatta. Joukko vapautti Mussolinin ja kuljetti hänet Fieseler Fi 156 Storch -pienkoneella Roomaan. Sieltä hänet vietiin Wieniin ja myöhemmin Berliiniin. Hitler palkitsi kommandot Rautaristeillä, ja Mussolinista tehtiin saksalaisten miehittämän Pohjois-Italian nukkevaltion Italian sosiaalisen tasavallan johtaja. Britannian pääministeri Winston Churchill kommentoi operaatiota ”suureksi uskallukseksi”.
Eeva Heikkilä

Eeva Elina Heikkilä (ent. Häkkänen, o.s. Ojalehto, 29. huhtikuuta 1921 Haapajärvi – 3. syyskuuta 2020 Salla) oli suomalainen kirjailija.
Heikkilän vanhemmat olivat pienviljelijä, työmies Kristian Ojalehto ja Lempi Sorola. Hän kävi neljä luokkaa kansakoulua ja oli asutustilan emäntänä Sallassa 1951–1979.
Heikkilän kirjoittamia kertomuksia ja runoja on julkaistu myös "Kalevassa", "Lapin Kansassa", "Pohjolan Sanomissa" ja "Koillis-Lappi"-lehdessä.
Riian kauppakeskuksen romahdus 2013

Maxima-kaupan katto romahti Riiassa Latviassa 21. marraskuuta 2013. Kauppa sijaitsee Priedaines-kadulla Zolitūden kaupunginosassa. Onnettomuus sattui kello 18 paikallista aikaa. Onnettomuudessa kuoli ainakin 54 ihmistä ja loukkaantui 36.
Onnettomuuden syyksi on arveltu muun muassa rakennuksessa ollutta suunnitteluvirhettä sekä rakennuksen katolle rakennettua puutarhaa. Onnettomuus on tuhoisin Latvian historiassa sen itsenäisyyden aikana. Tapauksen vuoksi maahan julistettiin kolme päivää kestänyt suruaika. Syyn selvittämiseksi kolme riippumatonta insinööriä tutki rakennushankkeen dokumentit. Heidän 29. marraskuuta 2013 julkaistun selvityksensä mukaan katto petti pääasiassa siksi, että sen kantokykyä laskettaessa tehtiin vakavia virheitä. Arvellaan, että rakenteilla ollut kattopuutarha ja leikkikenttä rasittivat liikaa talon rakenteita.
Romahduksen takia Latvian pääministeri Valdis Dombrovskis ilmoitti 27. marraskuuta jättävänsä hallituksensa eronpyynnön.
Rakennuksessa sijaitsi Maxima-supermarket ja muita liikkeitä. Se oli otettu käyttöön marraskuussa 2011, ja sen suunnittelijoina toimivat paikalliset arkkitehdit Zane Kalinka ja Andris Kalinka. Rakentajana toimi Re&amp;Re-yhtiö. Rakennus palkittiin Latvian parhaana rakennuskohteena 2013. Rakennuksen pinta-ala oli 4 750 m², ja rakennuskustannukset olivat 1,4 miljoonaa euroa.
Aino-Inkeri Kumara

Aino-Inkeri Niemistö, kirjailijanimi Aino-Inkeri Kumara (17. huhtikuuta 1921 Laihia – 20. kesäkuuta 2003 Urjala) oli suomalainen kirjailija, pakinoitsija ja televisiokäsikirjoittaja.
Niemistö kävi kuusi luokkaa Vaasan yhteiskoulua ja Kauhajoen kotitalousopiston. Hän opiskeli myös Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa Helsingissä. Hän työskenteli "Ilkka"-lehdessä ja oli "Etelä-Pohjanmaan nuorisoseura" -lehden ja "Lakeuksien Nuoriso" -lehden toimitussihteerinä. 
Niemistö toimi vuodesta 1949 maatilan emäntänä ensin Laihialla ja sitten vuodesta 1964 Urjalassa. Urjalassa asuessaan hän oli kirjastolautakunnassa yli 20 vuotta ja kulttuurilautakunnassa yli 10 vuotta.
Niemistö pakinoi "Pellervo"-lehdessä vuosina 1954–1999 nimimerkillä ”Miina” ja kirjoitti myös 15 vuoden ajan lehteen kirja-arvosteluja.
Aino-Inkeri Niemistö oli vuonna 1962 yksi Pohjanmaan Kirjailijat ry:n neljästätoista perustajajäsenestä. Niemistö toimi myös Väinö Linna -seuran johtokunnassa, sekä Suomen kulttuurirahaston Hämeen rahaston hoitokunnassa säädetyt 9 vuotta.
Kumara-Niemistöllä oli vahvat juuret Etelä-Pohjanmaalle, esi-isänsä olivat viljelleet satoja vuosia Laihian peltoja, pohjalaisuus ei muuttunut hämäläisyydeksi, mutta mielenmaisema avartui. Harrastuksia olivat kirjallisuus, kieli, murteet, historia ja puutarha, joka käsitti lopulta puolisen hehtaaria hoidettua piha-puutarha-aluetta.
Niemistön vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Kumara ja Aino (o.s. Jaskari). Puoliso oli Jussi Niemistö vuodesta 1948.
Belteleradyjokampanija

Belteleradyjokampanija () eli Belteleradiokompanija () on Valko-Venäjän kansallinen yleisradio- ja televisioyhtiö. Sen päätoimitilat sijaitsevat Minskissä. Belteleradyjokampanija oli Euroopan yleisradiounionin (EBU) jäsen.
Yhtiö tuottaa ja lähettää ohjelmaa valtakunnallisesti neljälle televisiokanavalle ja viidelle radiokanavalle. Lisäksi Belteleradyjokampanijalla on viisi alueellista radiokanavaa:
Yngve

Yngve on pohjois­mainen miehen etunimi. Nimen alku­peräinen muoto on ollut "Yngvi", ja se johtuu mahdollisesti muinaisskandinaavisen jumalan nimestä Ing.
Suomessa nimi Yngve on 1900-luvun vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1080 henkilölle. Yngven nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 23. marraskuuta. Samalle päivälle on kalenterissa sijoitettu myös nimi Yngvar, vaikka se on eri alkuperää, alkujaan Ingvar-nimen norjalainen muoto.
Punainen ympyrä

Punainen ympyrä () on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut ranskalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Jean-Pierre Melville. Sen pääosia esittävät Alain Delon, André Bourvil, Gian Maria Volonté, François Périer ja Yves Montand.
Elokuva muistetaan parhaiten sen ryöstökohtauksesta, joka on kestoltaan noin puolituntinen, eikä siinä ole lainkaan dialogia.
Juoni.
Elokuva kertoo koruliikkeen ryöstöä suunnittelevasta rikollisryhmästä ja heitä jahtaavasta poliisista. Molemmat osapuolet ovat oman alansa kivenkovia ammattilaisia.
Arviot.
Arviossa "Punaista ympyrää" on luonnehdittu Melvillen uran "häikäisevän hallituksi summaukseksi", omassa lajissaan täydelliseksi. "Karismaattiseksi konnakolmikoksi" puolestaan on luonnehdittu Alain Delonin, Yves Montandin sekä Sergio Leonen spagettiwesterneistä tutun italialaisnäyttelijän Gian Maria Volontén muodostamaa rikollisryhmää. "Film-O-Holic.comin" Kimmo Ahonen antoi elokuvalle viisi tähteä viidestä tammikuussa 2003.
Baden (Sveitsi)

Baden on vanha kaupunki Pohjois-Sveitsissä, Aargaun kantonissa. Kaupungissa on noin 19 000 asukasta.
Sijainti.
Baden sijaitsee Mittellandin tasankoalueella, Limmatjoen varrella noin 400 metrin korkeudessa, noin 20 kilometriä Zürichistä luoteeseen.
Talous.
Baden on Sveitsin sähköteknisen teollisuuden keskuksia. ABB:n toisen edeltäjän, Brown, Boveri &amp; Cie:n (BBC), kotipaikka oli Baden. Nykyisin entisen BBC:n toiminta Badenissa tapahtuu suurelta osin Alstom AG:n nimissä. Alstom on Badenin ja koko Aargaun suurin yksityinen työnantaja, jolla on Badenissa yli 4 000 työntekijää.
Nähtävyyksiä.
Badenissa on kuumia lähteitä, jotka olivat läheisen Vindonissan legioonalaistukikohdan käytössä jo ensimmäisellä vuosisadalla. Lähteet sijaitsevat pääosin nykyisen Badenin keskusta-alueella, jossa on useita terveyskylpylöitä ja hotelleja. 
Liikenne.
Moottoritie A1/A3 kulkee Badenin kautta. Badenista on rautatieyhteys Zürichiin sekä Bruggin kautta Baseliin ja Olteniin. Zürichin rata on Sveitsin vanhin rautatieyhteys, joka otettiin käyttöön vuonna 1847.
FishVille

FishVille oli Zyngan kehittämä akvaariosimulaatiopeli, joka julkaistiin Facebookissa vuonna 2009. Peli antoi Facebook-käyttäjien hallita virtuaalisessa akvaariossa kalojen tuotantoa. Lokakuussa 2011 FishVillessä oli 1,6 miljoonaa aktiivista käyttäjää. Lokakuussa 2012 paljastettiin että Zynga on aikomassa sulkea pelin saman vuoden joulukuussa.
Vastaanotto.
Jim Squires GameZebolta sanoi, että peli oli "yksi Facebookin parhaimmista vedenalaisista seikkailuista" ja lisäsi että "FishVille tarjoaa täydellisen sekoituksen sekä tuttuja että tuoreita ominaisuuksia, joista kaikki kalarakkaat voivat nauttia". Ryan Debbles IGN:ltä totesi, että peli on uskomattoman tehokas mainontatyökalu.
Argentiitti

Argentiitti on mineralogiassa kuutiomainen hopeasulfidi (Ag2S), joka voi olla olemassa vain lämpötiloissa, jotka ylittävät 177 °C. Kun se jäähtyy tavallisiin lämpötiloihin, se muuttuu sen monokliiniseksi muodoksi, akantiitiksi. Argentiitti kuuluu lyijyhohteen ryhmään.
Nimi argentiitti joskus viittaa myös argentiitin pseudomuotoihin: esimerkiksi akantiitti, jossa yhä näkyy joitakin ulkoisia merkkejä kuutiomaisesta kidemuodosta, vaikka niiden itse asiallinen kidejärjestelmä on monokliininen johtuen alhaisista lämpötiloista. Tätä akantiitin muotoa on silloin tällöin löydetty kuutiomaisena tai oktaedrina, mutta paljon yleisemmin puun muotoisena tai maamaisina massoina, joissa on lähes musta lyijynharmaa väri ja metallinkiilto.
Lohkeavuus, joka on näkyvä piirre lyijyhohteessa, on tässä vähäistä. Mineraali on täysin murrettavissa ja siinä on kiiltävä viiru. Sen kovuus on 2,5 ja ominaispaino 7,2–7,4. Sitä esiintyy mineraalijuonissa ja kun sitä löydetään suurissa määrin, kuten Meksikosta ja Comstock Lodesta Nevadasta, se muodostuu tärkeäksi hopeamalmiksi. Mineraalin mainitsi 1529 Georgius Agricola, mutta nimeä argentiitti (peräisin lat. "argentum", hopea) ei käytetty ennen kuin 1845 ja se on peräisin Wilhelm Haidingeriltä. Vanhoja nimiä näille lajeille ovat "Glaserz", hopeahohde ja lasimainen hopea. Suhteellisen kuparirikas mineraali, jota esiintyy esimerkiksi Jalpassa, Meksikossa, on tunnettu nimellä jalpaite.
Nelijuovahiiri

Nelijuovahiiri eli neliraitahiiri ("Rhabdomys pumilio") on Afrikassa elävä jyrsijälaji.
Nelijuovahiiriä tavataan laajoilla alueilla Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Etelä-Afrikassa sitä tavataan monenlaisissa elinympäristöissä, mutta pohjoisempana vain ylänköalueiden savanneilla. Se tulee pelloille ja taloihin, ja paikoin sitä pidetään haittaeläimenä.
Nelijuovahiiret elävät pesissä ryhminä, joihin kuuluu 1–4 naarasta, 1–2 aikuista koirasta ja näiden poikasia, jotka pysyvät vanhempiensa ryhmässä vielä täysikasvuisinakin.
Imatsapyyri

Imatsapyyri (C13H15N3O3) on imidatsolinonirakenteinen rikkaruohomyrkkynä käytettävä yhdiste. Suomessa yhdistettä on käytetty rikkaruohojen hävittämiseen metsitettäviltä alueilta, mutta sitä sisältävät valmisteet on vedetty markkinoilta 31.12.2003.
Ominaisuudet ja vaikutusmekanismi.
Kiinteänä imatsapyyri on kellertävänvalkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja liukenee myös tolueeniin, asetoniin, metanoliin ja dikloorimetaaniin. Imatsapyyri vaikuttaa moniin yksivuotisiin ja monivuotisiin kasveihin ja ei ole selektiivinen. Yhdisteen vaikutus perustuu haarautuneiden aminohappojen isoleusiinin, leusiinin ja valiinin biosynteesiin tarvittavan entsyymin asetolaktaattisyntaasin estämiseen. Tämä johtaa proteiinisynteesin häiriöön ja solujen kasvun estymiseen.
Imatsapyyrin puoliintumisaika maaperässä on 11 vuorokautta. Imatsapyyrin metaboliareitteihin kuuluvat hydrolyysi, dekarboksylointi ja syklisointireaktiot.
Synteesi.
Imatsapyyrisynteesin lähtöaineet ovat 2,3-dikarboksimetyylipyridiini ja 2-aminoamidi-3-metyylibutaani. Lähtöaineet kondensoituvat kahden kalium-tert-butoksidiekvivalentin läsnä ollessa.
Eugene Rittich

Eugene Danny Rittich (15. elokuuta 1928 Calgary – 2006) oli kanadalainen käyrätorvensoittaja. Hänen vanhempansa olivat unkarilaissyntyisiä. Hän sai taiteilijadiplomin Curtis Institutesta vuonna 1951. Hänen opettajansa oli Mason Jones. Hän opiskeli myöhemmin vielä Philip Farkasin, Frantisek Solcin ja Arnold Jacobsin oppilaana. Hän soitti ssa, York Concert Societyssa ja Toronton sinfoniaorkesterissa. Hän oli myös kamarimuusikkona kokoonpanoissa Toronto Winds ja Toronto Woodwind Quintet. Rittich jäi eläkkeelle Toronton sinfoniaorkesterista vuonna 1989. 
Rittich opetti Toronton yliopistossa ja The Royal Conservatory of Musicissa. Hän tilasi John Weinzweigin divertimenton no 7 ja Oskar Morawetzin sonaatin käyrätorvelle ja pianolle. Rittich kantaesitti teokset radiossa vuonna 1980. Hän myös levytti Morawetzin sonaatin Patricia Parrin kanssa. Rittich kehitti mukaansa nimetyn sordiinon.