tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lilly Leemann

Maria Martha Lilly Leemann-Lehtimäki (1. syyskuuta 1896 Bern – 18. toukokuuta 1973 Leningrad) oli sveitsiläissyntyinen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Hän oli Suomen sisällissodan punaisten komentajiin kuuluneen lentäjän Verner Lehtimäen puoliso.
Elämä.
Lilly Leemann oli vauraan berniläisen suvun tytär, joka tutustui 1920-luvun vaihteessa punaisten johtohahmoihin kuuluneeseen juristi Einari Laaksovirtaan. Tämä oli mukana Leninin Keski-Eurooppaan lähettämässä Neuvosto-Venäjän diplomaattivaltuuskunnassa, joka majoittui Bernissä Leemannin suvun kotitaloon. Varsinainen kytkös Leemannin perheen ja venäläisten bolševikkien välillä on tuntematon. Leemann rakastui salanimellä Karl Brandt esiintyneeseen Laaksovirtaan ja matkusti hänen seurassaan Pietariin. 
Verner Lehtimäen Leemann tapasi keväällä 1921 ollessaan esiíntymässä Pietarin Astoria-hotellissa. Leemann ja Laaksovirta olivat tiettävästi kihloissa, mutta hän alkoi kuitenkin seurustella Lehtimäen kanssa. Pariskunta sai ainoan lapsensa Einon vuonna 1922 ja matkusti seuraavana vuonna Kiinaan. He menivät naimisiin Shanghaissa sijainneessa Suomen konsulaatissa. Avioliitto solmittiin viranomaisten harhauttamiseksi, jotta perhe saisi Suomen passit. Verner Lehtimäki oli maassa vain lyhyen aikaa, jatkaen pian matkaa Yhdysvaltoihin. Lilly puolestaan jäi kaupunkiin vuodeksi Eino-poikansa sekä Vernerin veljen Jalmar Lehtimäen ja tämän perheen kanssa. Hän esiintyi muun muassa Shanghain kaupunginorkesterin kanssa. 
Vuoden 1924 alussa Leemann ja Jalmar Lehtimäki perheineen seurasivat Verneriä Yhdysvaltoihin. He asettuivat aluksi San Franciscoon, jossa Verner työskenteli veljensä kanssa lentokoneteollisuudessa. Myöhemmin he muuttivat Kaliforniasta Chicagon kautta New Yorkiin. Veljesten toiminta Yhdysvalloissa liittyi ilmeisesti Neuvostoliiton antamaan tiedustelutehtävään. Takaisin Neuvostoliittoon Lehtimäet palasivat huhtikuussa 1932. Verner teloitettiin Stalinin vainoissa vuonna 1938, mutta Lilly ja Eino saivat jäädä asumaan Leningradiin.
Levytykset.
Lilly Leemann levytti vuonna 1928 Yhdysvalloissa Victor-levy-yhtiölle viisi suomenkielistä kappaletta. Niistä kahteen kertaan levytetty "Kerjäläisen laulu" on julkaistu myös vuonna 2013 ilmestyneellä kokoelma-albumilla "Proletaarit nouskaa! – Amerikansuomalaisia työväenlauluja 1914–1930". Leemann teki levytyksensä New Yorkissa sekä New Jerseyn Camdenissä sijaitsevassa kirkossa.
Levytetyt kappaleet:
Linda Vink

Linda Vink (oikealta nimeltään Linda Lastunen, s. 1996 Espoo) on suomalainen laulaja. Hän on kotoisin Espoosta, mutta hän asuu nykyisin Hämeenlinnassa.
Hän nousi kuuluisuuteen kesäkuussa 2013 julkaistun kappaleen "Vink Vink" myötä, joka aiheutti sanoituksillaan kohua eri medioissa. Artistin toinen single, "Pussauskoppiin" julkaistiin saman vuoden marraskuussa. Molemmat singlejulkaisut kattava esikoisalbumi, "Dödöö ja meikkii" julkaistiin digitaalisesti ladattavana helmikuussa 2014 sekä CD-levynä saman vuoden maaliskuussa. 
Linda Vink on ennen laulu-uraansa harrastanut paritanssia, futista ja kuoroa. Laulu-uralle artisti päätyi Maki Kolehmaisen ja Jimi Constantinen ansiosta, jotka toimivat Vinkin taustavoimina uusien kappaleiden tekemisessä.
Marcus Wallenberg (s. 1956)

Marcus "Husky" Wallenberg (s. 2. syyskuuta 1956) on ruotsalainen pankkiiri ja teollisuusmies. Hän kuuluu vaikutusvaltaiseen Wallenbergin sukuun. Hänen isoisänsä Marcus Wallenberg (1899–1982) oli tunnettu pankkiiri ja teollisuusmies, ja hänen isänsä oli pankkiiri Marc Wallenberg. 
Hän on tunnettu kuulumisestaan korkeantason kansainvälisiin ajatushautomoihin Trilateraaliseen komissioon ja Bilderberg-ryhmään (osallistunut mm. 1980, 1994) ja on ollut Bilderbergin johtoryhmän jäsen. 
Hän on opiskellut Georgetownin yliopistossa. Hänen serkkunsa on Jacob Wallenberg. 
Marcus Wallenbergin Liiketaloudellinen tutkimussäätiö jakaa apurahoja Suomessa.
Johtajuuksia.
Puheenjohtaja: AB Electrolux, Foundation Asset Management AB, LKAB, Saab AB, SEB Skandinaviska Enskilda Banken AB
Johtaja: AstraZeneca Plc, EQT Holdings AB, Knut and Alice Wallenberg Foundation, Stora Enso Oyj, Temasek Holdings Ltd, Investor
Työkokemusta.
Johtaja: Citicorp (Hongkong), S G Warburg Co Ltd (Lontoo), Deutsche Bank (Saksa), Citibank N.A. (New York)
Yksityiselämä.
Wallenberg on naimisissa Fanny Sachsin kanssa ja heillä on kaksi lasta. Wallenbergillä on viisi lasta aiemmasta avioliitostaan.
UCI World Tour 2014

UCI World Tour 2014 oli järjestyksessään neljäs UCI World Tour -kilpailusarjan kausi. Se alkoi Australiassa järjestetystä Tour Down Under -kilpailusta 21. tammikuuta ja päättyi 14. lokakuuta Pekingin ympäriajoon. Kauden voitti Alejandro Valverde ja toiseksi sijoittui Alberto Contador joka hävisi Valverdelle 66 pistettä. Simon Gerrans sijoittui kolmanneksi yli 200 pistettä Valverdea pienemmällä pistesaaliilla. Joukkuekilpailun voitti Movistar Team. Toiseksi sijoitti BMC Racing Team ja kolmanneksi Team Tinkoff-Saxo. 
Joukkueet.
Kaikki 18 UCI ProTeam -joukkuetta osallistuvat World Touriin. Kilpailun järjestäjä voi lisäksi myöntää osallistumisoikeuden myös UCI Professional Continental -tason joukkueille ja kansallisille joukkueille. ProTeam-joukkueet, joiden on osallistuttava kaikkiin 29 kilpailuun ovat:
Kilpailut.
Lähde: UCI
† Maailmanmestaruuskilpailujen joukkueaika-ajosta myönnetään pisteitä ainoastaan joukkuekilpailuun, ei henkilökohtaiseen eikä maakohtaiseen rankingiin.
Leos Carax

Leos Carax, oik. Alex Christophe Dupont (s. 22. marraskuuta 1960), on ranskalainen elokuvaohjaaja, kriitikko ja käsikirjoittaja.
Caraxin elokuva "Levoton veri" (1986) esitettiin Berliinin elokuvajuhlilla. Caraxin tehdessä elokuvaa "Pont-Neufin rakastavaiset" (1991) aikataulut pettivät ja sen seurauksena budjetti ei pitänyt. Caraxin ohjaajan ura oli sen jälkeen pitkään katkolla.
Elokuvassa "Holy Motors" (2012) näyttelee pääosaa hänen yhteistyökumppaninsa Denis Lavant. Elokuva kilpaili Kultaisesta palmusta Cannesin elokuvajuhlilla 2012. Vuonna 2016 "Holy Motors" äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 16. parhaaksi elokuvaksi. Äänestäjinä oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Boy Meets Girl (vuoden 1984 elokuva)

Boy Meets Girl on Leos Caraxin ohjaama elokuva vuodelta 1984. Sen ensi-ilta oli Ranskassa Cannesin elokuvajuhlien aikaan Kriitikkojen viikolla.
Juoni.
Mustavalkoisessa melodraamassa nuori Alex (Denis Lavant) etsii itseään Pariisin yössä ja tapaa Mireillen (Mireille Perrier), joka on ehkä tanssija.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fräntin mielestä pienimuotoinen elokuva on samalla kertaa hauska ja traaginen, ihastuttava ja pelottava, älyllinen ja tunteellinen.
Kerkko Koskinen Kollektiivi

Kerkko Koskinen Kollektiivi on Kerkko Koskisen kokoama yhtye, jossa solisteina laulavat Manna, Vuokko Hovatta sekä Maija Vilkkumaa. Lisäksi Kerkko toimii yhtyeessä taustalaulajana. Tammikuussa 2014 tiedotettiin alkuperäisjäsenen Paula Vesalan jättäneen yhtyeen vedoten muihin kiireisiinsä. Vesalan yhtyeessä korvasi Maija Vilkkumaa.
Yhtye julkaisi kultaa myyneen esikoisalbuminsa elokuussa 2012. Albumilta julkaistiin singlet ”Nukun hiljaa kirkkomaassa” sekä ”Laura Palmer”, joista jälkimmäisestä kasvoi pienimuotoinen radiohitti.
Kerkko Koskinen sovitti Jouluradiota varten uuden version ”Hoosianna”-hymnistä. Kappale soi Jouluradion vuoden 2013 ensimmäisenä kappaleena 1. joulukuuta ja singlenä se julkaistiin 6. joulukuuta 2013.
Yhtye julkaisi toisen studioalbuminsa 12. syyskuuta 2014.
Beggars Opera

Beggars Opera oli progressiivisen rockin yhtye Glasgow’sta Skotlannista. Sen perustivat vuonna 1969 kitaristi Ricky Gardiner (s. 1948 Edinburgh), Alan Park (koskettimet), (s. 1951 Glasgow), Martin Griffiths (laulu), Marshall Erskine (basso, huilu) ja Raymond Wilson (rummut).
Vuonna 1970 yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen Vertigo Recordsin kanssa ja julkaisi samana vuonna ensimmäisen albuminsa "Act One" sekä singlen ”Sarabande”.
Seuraavana vuonna julkaistiin toinen albumi "Waters of Change", ja yhtyeeseen liittyi basisti Gordon Sellar (s. 1947, Glasgow). Albumilta julkaistu single ”Time Machine” menestyi hyvin Saksassa, jossa yhtye esiintyi ahkerasti.
Erskine lähti yhtyeestä ennen kolmannen albumin "Pathfinder" (1972) levytyksiä. Albumilla kuullaan cover-versio Richard Harrisin hitistä ”MacArthur Park”.
Yhtye koki useita miehistömuutoksia: Pete Scott tuli Martin Griffithsin tilalle vuonna 1972, ja Linnie Paterson korvasi Pete Scottin 1973. "Get Your Dog Off Me" -albumin (1973) nauhoituksiin osallistuivat Gardiner, Park and Sellar).
Vuonna 1974 koottiin uusi Beggars Opera, joka levytti kaksi albumia Jupiter Recordsille Saksassa: ”Sagittary” kokoonpanolla Ricky Gardiner (kitara), Pete Scott (laulu), Virginia Scott (mellotron) ja Mike Travis (rummut) sekä "Beggars Can't Be Choosers", jossa Clem Cattini tuli Mike Travisin tilalle rumpuihin.
Ricky Gardiner soitti David Bowien albumilla "Low" ja Iggy Popin albumilla "Lust for Life" sekä "Idiot" –albumin kiertueella 1976. Hän kirjoitti yhdessä Iggy Popin kanssa kappaleen ”The Passenger”.
Alan Park on työskennellyt Cliff Richardin kiertueilla ns. musical directorina useamman vuoden ajan.
Louhisaaren kalliomaalaus

Louhisaaren kalliomaalaus sijaitsee Pyhäjärven Louhisaaressa Parikkalassa Etelä-Karjalassa Venäjän vastaisen rajan lähellä sen rajavyöhykkeellä. Maalaus on kivikautinen ja sen löysi Olavi Ahokas vuonna 1988.
Kallio ja sen sijainti.
Maalaus sijaitsee Suitsansaaren itäpuolella olevan Louhisaaren länsirannalla sen ruhjeisen kallioseinämän eteläpäässä. Valtakunnan rajalle on 2 kilometriä matkaa. Maalauksen alin kohta on nykyään 1,8 metriä vedenpinnan yläpuolella, mutta 1800-luvulla vedenpinta oli noin 1,5 metriä ylempänä. Tämä näkyy edelleen kalliossa vaaleana vaakasuuntaisena kulumana. Esihistoriallisella ajalla järven pinta on kuitenkin ollut nykyistäkin alempana. Maalauskallion pinta katsoo lounaaseen.
Maalaus.
Maalausalueella on punaväriä paikoin 4 metriä leveällä alueella, mutta selviä kuvioita erottuu vaivoin muutamasta kohdasta. Oikealla oleva suurin kuvio on melko epäselvä ja sillä on verkkomainen rakenne, joka on mitoiltaan 90×30 senttimetriä. Ihmissilmin katsoen vaikuttaa siltä, että verkkokuvio onkin 7−8 hirveä, jotka "seisovat toistensa päällä" eli ne on maalattu allekkain. Edelleen, valokuvan punaväriä digitaalisesti vahvistamalla näyttää siltä, kun hirviä onkin kaksi turvat vastakkain ja näitä monta päällekkäin.
Hirvistä oikealle on heikosti säilynyt koukkupolvinen ihminen ja aivan oikeassa reunassa on kämmenpainauma. Äärimmäisenä vasemmalla erottuu kaksi erillistä eläinkuviota, jotka katsovat toisiaan.
Pont-Neufin rakastavaiset

Pont-Neufin rakastavaiset ("Les Amants du Pont-Neuf") on ranskalaisen elokuvaohjaajan Leos Caraxin ohjaama elokuva vuodelta 1991. 
Elokuvaa kuvattiin Pariisissa Pont Neufin sillalla, kun se oli korjattavana. Silta ehti valmistua ennen kuin elokuvan kuvaukset saatiin päätökseen, ja se aiheutti budjettiongelmia, ja katsojamäärät jäivät vähiin. Caraxin ohjaajan ura oli sen jälkeen pitkään katkolla.
Tarina kertoo viinaan menevästä tulennielijästä ja vauraan kodin tyttärestä, sokeutuvasta kuvataiteilijasta. He elävät Pont Neufin sillalla.
Arviot.
Tv-maailman kriitikon mukaan kurjuus ja kärsimys saavat elokuvassa hämmentävän kauniin kuvauksen. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä näkee elokuvan viehätyksen piilevän yltiöpäisessä, romanttisen runollisessa tunnelmassa ja visuaalisessa hehkutuksessa. Hän antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Kaj Lindgren

Kaj August Lindgren (20. elokuuta 1908 Helsinki – 6. maaliskuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen rehtori, kääntäjä ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Kaj Lindgrenin vanhemmat olivat lennätinpäällikkö August Lindgren ja Hanna Boberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1928 ja valmistui filosofian maisteriksi 1934.
Lindgren toimi Pernajan Kuggomissa sijaitsevan Itä-Uudenmaan kansankorkeakoulun (Östra Nylands folkhögskola) rehtorina.
10 000 metrin juoksu olympialaisissa

10 000 metrin juoksu on kuulunut olympialaisten lajivalikoimaan vuodesta 1912. Menestynein maa miesten 10 000 metrin juoksun olympiakilpailuissa on Suomi, joka on saanut seitsemän olympiavoittoa. Toiseksi menestynein maa on Etiopia kuudella kultamitalillaan. Naisten 10 000 m on ollut olympialajina vuodesta 1988. Naisten menestynein maa on Etiopia.
Lotta-Kaisa Eliander

Lotta-Kaisa Eliander (o.s. Välkkynen, s. 25. tammikuuta 1985 Vammala) on suomalainen kiekonheittäjä. Hän on edustanut vuodesta 2015 lähtien Turun Urheiluliittoa. Aikaisemmin hän edusti Huittisten seudun Yleisurheilua. Hänen valmentajinaan toimivat Jyrki Välkkynen sekä vuonna 2006 valmennukseen mukaan tullut Ville-Pekka Vuorento. 
Eliander on saavuttanut Kalevan kisoista kiekonheiton pronssia vuonna 2009. Kiekonheiton talvimestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2017 ja 2020 ja hopeaa 2009, 2019, 2022, 2023 ja 2024. Hän kilpaili Suomi–Ruotsi-maaottelussa Göteborgissa 2009 sijoittuen neljänneksi ja Tukholmassa 2019 sijoittuen kuudenneksi.
Serhi Haiduk

Serhi Haiduk on ukrainalainen kontra-amiraali, joka on Ukrainan merivoimien komentajana. Hänet nimitettiin tehtävään 2. maaliskuuta 2014, kun aiempi komentaja, Denis Berezovskyi erotettiin tehtävästään.
Krimin kriisissä venäläismieliset sotilaat valtasivat 19. maaliskuuta 2014 Ukrainan merivoimien päämajan ja veivät Haidukin mukanaan.
Pan (vuoden 2015 elokuva)

Pan on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut Joe Wrightin ohjaama fantasiaelokuva, joka perustuu J. M. Barrien näytelmään "Peter Pan". Elokuvan pääosissa ovat Hugh Jackman, Garrett Hedlund, Rooney Mara ja Amanda Seyfried.
"Pan" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 17. heinäkuuta 2015.
Juoni.
Peter siepataan lentävällä merirosvolaivalla Lontoosta poikienorpokodista. Hänet kuljetetaan Mikä-Mikä-maahan, jossa maan pahin merirosvo Mustaparta pakottaa niin Peterin kuin tuhannet muut orpopojatkin kaivauksille etsimään keijupölyä. Peter löytääkin tätä, mutta eräs mies ottaa tämän tältä ja väittää, että löysi sen itse. Peter yrittää puolustaa itseään ja tästä hän joutuu laivan lankulle. Peter tippuu lankulta, mutta saa ilokseen huomata, että osaa lentää. Tästä seuraa kaiken laista: Peter tapaa Tiikerililjan, ystävystyy James Hookin kanssa ja taistelee merirosvoja vastaan.
Tuotanto.
Peter Panin rooliin valittiin Levi Miller. Tiikerililjan (Tiger Lily) rooliin harkittiin muun muassa Lupita Nyong’oa ja Adèle Exarchopoulosia, mutta roolin sai lopulta Rooney Mara. Mustaparraksi (Blackbeard) harkittiin Javier Bardemia, mutta tämän kieltäydyttyä roolin sai Hugh Jackman.
Nothing’s Real but Love

Nothing's Real but Love on englantilaisen laulaja-lauluntekijä Rebecca Fergusonin ensimmäinen single hänen ensimmäiseltä studioalbumiltaan "Heaven". Single julkaistiin 20. marraskuuta 2011 ja julkaisijana toimi Syco Music. Ensin kappale aiottiin julkaista viikkoa myöhemmin, mutta sitä aikaistettiin Fergusonin esiintymisen vuoksi "The X Factor"-ohjelmassa. Kappaleen virallinen musiikkivideo ladattiin YouTubeen 23. marraskuuta 2011. 
Digital Spyn musiikkikriitikko antoi kappalelle neljä tähteä viidestä kehuen sen "lempeitä akustisia soittimia" ja sanoja. Kappale debytoi Britannian singlelistalla sijalla 10, joka oli myös sen paras listasijoitus. Ulkomailla se sijoittui kahdenkymmenen parhaan joukkoon Italiassa ja Australiassa, jossa se myös palkittiin kultalevyllä.
Sanoitus ja sävellys.
"Nothing's Real but Love" on Fergusonin ja Eg Whiten kirjoittama keskitempoinen soul-pop-kappale. Se on sävelletty a-molliin ja sen tempo on 72 iskua minuutissa. Fergusonin ääniala vaihtelee kappaleellä välillä A3–F#5.
Laulaja on kertonut, että kappale kertoo siitä, mikä on oikeasti tärkeää: "Joskus ihmiset unohtavat, mikä on tärkeää. --- Ei raha tai auto, vaan rakkaus! Tiedän sen kuulostavan kliseiseltä, mutta uskon aidosti sen olevan totta."
Annikki Keinonen

Anna-Kaarina (Annikki) Keinonen (18. maaliskuuta 1908 Huittinen – 21. huhtikuuta 2004) oli suomalainen kansakoulunopettaja, lähetystyöntekijä ja lastenkirjailija. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kokemäen yhteiskoulusta 1931 ja valmistui opettajaksi Hämeenlinnan seminaarista 1934. Työuransa hän aloitti toimimalla kansakoulunopettajana Helsingissä 1934–1946. Vuodet 1946–1951 hän työskenteli lähetystyöntekijänä Ambomaalla ja vuodet 1952–1968 opettajana Tammelassa.
Teoksia.
Nimellä "Annikki Keinonen":
Varjostettua valoa

Varjostettua valoa on Jarno Hiilloskorven ohjaama elokuva vuodelta 1962. Elokuvan käsikirjoituksen Hiiloskorpi on tehnyt Stefan Olivierin romaanista "Ich schwöre und gelobe" (1959; "Lupaan ja vannon", suom. Elli Ristimäki 1961)
Elokuvan innoittajana on mahdollisesti ollut silloisten television lääkärisarjojen "Tohtori Ben Casey" ja "Tohtori Kildare" suosio. Huolimatta runsaasta panostuksesta markkinointiin katsojamäärät jäivät suhteellisen vähäisiksi.
Juoni.
Sairaalan kirurgi Niilo Leino saa tietää, että hänen kollegakseen on palkattu entinen opiskelijatoveri, peloista kärsivä epävarma Kaarlo Arras. Leino yrittää antaa Arrakselle tilaisuuksia näyttää taitonsa, mutta Arras ei ole päässyt peloistaan.
Arviot.
Modest Savtschenko ("Kansan Uutiset") piti arviossaan elokuvaa lupaavana esikoisena ja ”puutteineenkin yllättävän kiinnostavana”. Käsikirjoitusta ja repliikkejä moitittiin useassa arviossa.
1980-luvun arviossaan Markku Tuuli ("Katso") piti elokuvaa ”debyyttiohjauksena lupaavana työnä” ja ”sympaattisena”.
Myöhemmin Henri Waltter Rehnström arvioi, että vaikka muutama kohtaus on toteutettu erinomaisesti, kokonaisuutena elokuva jää kuriositeetiksi.
Kaarina Puustinen

Helvi Kaarina Puustinen (12. kesäkuuta 1908 Eno – 9. marraskuuta 2001 Turku) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja lastenkirjailija.
Puustinen suoritti kirjastonhoitajan tutkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Hän toimi Forssan kirjaston ensimmäisenä vakituisena kirjastonhoitajana 1948–1962 ja sen kirjastonhoitajana Lieksassa aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1971.
Puustinen kirjoitti myös pakinoita Kirjastolehteen sekä laati teatteri- ja kirja-arvosteluja paikallislehtin.
Too Good to Lose

Too Good to Lose on englantilaisen laulaja-lauluntekijä Rebecca Fergusonon toinen single hänen ensimmäiseltä studioalbumiltaan Heaven. Single julkaistiin Isossa-Britanniassa 2. maaliskuuta 2011, ja julkaisijana toimi Syco Music. Kappaleella Ferguson kertoo kuinka jättäisi kaiken, kunhan vain saisi olla rakastamansa miehen kanssa, joka on liian hyvä menettäväksi (eng. Too good to lose). Brittiläisen rock-yhtye Longpigsin kappale "On &amp; On" on singlen B-puoli. 
Digital Spy ja Soul Culture-lehti antoivat kappaleelle myönteiset arviot. Digital Spyn kriitikko Robert Copsey antoi singlelle neljä tähteä viidestä kuvaillen sitä eloisaksi ja sivistyneeksi. Soul Culture nosti sen yhdeksi Fergusonin esikoisalbumin parhaista kappaleista ja kirjoitti sen olevan "tunnelmaa kohottava". "Too Good to Lose" on artistin itsensä lempikappale albumilta.
Kappaleen musiikkivideo kuvattiin Californiassa, ja se julkaistiin YouTubessa 1. helmikuuta 2012. Videolla Ferguson kävelee kadulla punaiseen mekkoon pukeutuneena. "Too Good to Lose" ei onnistunut saamaan kaupallista menestystä, ja sen ainoaksi listamerkinnäksi jäi Britannian singlelistan sija 186.
Fairchild C-119 Flying Boxcar

Fairchild C-119 Flying Boxcar () on yhdysvaltalainen Fairchild Aircraftin 1949-1955 sotilaskäyttöön valmistama kaksimoottorinen kuljetuslentokone, jonka ensilento tapahtui 1947. Yli 1 100 kappaletta valmistettua konetta käytettiin muun muassa Korean ja Vietnamin sodissa.
Konetta käytti Yhdysvaltain ilmavoimien lisäksi Yhdysvaltain laivasto ja merijalkaväki. Lentokonetta käytettiin myös Afrikan, Amerikan ja Euroopan maissa. 
C-82 Packet -tyypistä kehitetyn koneen konstruktio oli kehtomaisella erillisellä keskirungolla varustettu ylätaso. Peräsimet olivat kaksiosaiset, rungosta erilliset puomiperäsimet, joiden välissä korkeusvakain sijaitsi. Koneen propellit olivat tavanomaisimmin nelilapaiset, kummankin mäntämoottorin sijainti oli paripuomien edessä. Moottoreina käytettiin sekä Wright'n että Pratt &amp; Whitneyn kaksoistähtimoottoreita. Koneen runkoratkaisu mahdollisti maahanlaskujoukkojen laskuvarjohyppäämisen.
Kuljetuskoneversio oli aseistamaton mutta AC-119G Shadow ja AC-119K Stinger olivat konekivääreillä ja konetykeillä aseistettuja maajoukkojen tukemiseen suunniteltuja gunship -tyyppisiä alatyyppejä.
Koneen tavanomainen matkanopeus oli 330 km/h ja huippunopeus 450 km/h. Kantama eli pisin lentomatka oli 3 220 kilometriä. Lakikorkeus oli noin 7 500 metriä. Moottorit olivat 3 500 hevosvoiman tehoiset.
Aiheesta muualla.
http://www.youtube.com/watch?v=xw_gkzEZKu0
Alfred Tallmark

Isak Alfred Tallmark, sukunimi vuoteen 1933 "Betlehem" (3. marraskuuta 1908 Oravainen – 30. marraskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen opettaja, toimittaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut näytelmäkirjailija.
Tallmark kävi Vöyrin kansankorkeakoulun 1927 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarista 1939. 
Tallmark oli "Vecko-Spegeln"-lehden toimittajana 1941–1946 ja sen jälkeen hän toimi kansakoulunopettajana Tampereella 1946–1948 ja Helsingissä 1948–1970.
Teoksia.
Nimellä "Alfred Tallmark":
Nimimerkillä "A. Hems":
Nimimerkillä "Alf. Hems":
Tim Hoogland

Tim Hoogland (s. 11. kesäkuuta 1985 Marl, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija. Hän edustaa VfL Bochumia, jonne hän siirtyi vuonna 2015 pelattuaan vuoden englantilaisseura Fulhamissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Hoogland teki ensiesiintymisensä maan korkeimmalla sarjatasolla kasvattajaseurassaan Schalkessa 5. helmikuuta 2005 ottelussa Hansa Rostockia vastaan.
Unión General de Trabajadores

Unión General de Trabajadores (UGT) on vuonna 1888 perustettu espanjalainen ammattiliitto, joka toimii yhteistyössä sosialistisen työväenpuolueen kanssa. Se on kommunistisen Comisiones Obrerasin (CCOO) jälkeen maan suurin ammattiliitto. Molemmilla järjestöillä on yli miljoona jäsentä, kun Espanjan kolmanneksi suurimmalla, anarkosyndikalistisella Confederación General del Trabajo -liitolla on vain noin 60 000.
UGT:n perusti elokuussa 1888 Pablo Iglesias, joka oli yhdeksän vuotta aikaisemmin mukana perustamassa myös sosialistista työväenpuoluetta. Liiton tunnettuja myöhempiä johtajia on muun muassa Francisco Largo Caballero, joka vuosina 1936–1937 toimi Espanjan toisen tasavallan pääministerinä. UGT oli myös yksi vuosina 1936–1939 käydyn Espanjan sisällissodan osapuolista, kun liiton jäsenet taistelivat tasavaltalaisten joukoissa kenraali Francon fasisteja vastaan. Maan sotilasdiktatuurin aikana UGT oli kielletty, mutta aloitti julkisen toimintansa uudelleen Francon kuoltua vuonna 1975.
Harjakotka

Harjakotka ("Spilornis cheela") on haukkojen heimon harjakotkien sukuun kuuluva lintu Sitä tavataan Bangladeshissa, Bhutanissa, Bruneissa, Kambodžassa, Kiinassa, Hongkongissa, Intiassa, Indonesiassa, Japanissa, Laosissa, Macaossa, Malesiassa, Myanmarissa, Nepalissa, Pakistanissa, Filippiineillä, Sri Lankassa, Taiwanissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Vaelluslintuna sitä tavataan myös Koreassa ja Singaporessa.
Lajista "Spilornis minimus" on erotettu laji "S. klossi" ja nimilaji "minimus" yhdistetty lajiin "S. cheela" noudattaen Rasmussen ja Andertonia (2005).
Laji on laajalle levinnyt ja runsas, joskin paikallisesti voi olla harvinainen. Määrää ei ole arvioitu.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset viljelmät, hävitetyt metsät, mangrovemetsät nousuvesirajan yläpuolella, kosteat alavat ja vuoristometsät 2000 metrin korkeuteen, meren rannikon estuaarit.
Levoton veri (vuoden 1986 elokuva)

Levoton veri ("Mauvais Sang") on Leos Caraxin ohjaama elokuva vuodelta 1986. Elokuvan alkuperäisnimi viittaa Arthur Rimbaud'n runoon ”Paha veri” kokoelmassa "Kausi helvetissä".
Tarina kertoo, kuinka Halleyn komeetan aikana pariisilaisia sairastuttaa virus, ja ne jotka rakastelevat vailla tunteita, kuolevat siihen. Tautia vastaan kehitettyä rokotetta varten olevasta seerumista taistelee kaksi kilpailevaa ryhmittymää. Elokuvan synnyn taustalla on 1980-luvun alussa puhjennut aids-epidemia.
Hotel Haven

Hotel Haven on Helsingin Unioninkadulla sijaitseva hotelli. Se on avattu helmikuussa 2009 ja on Suomen ensimmäinen Small Luxury Hotels of the World -ketjun jäsen. Hotel Haven oli alun perin osa Union Hotels -yhtiötä, jonka omisti Royal Ravintolat Oy. Toukokuussa 2015 Royal Ravintolat myi hotellitoimintansa Kämp Groupille.
Hotellissa on 137 huonetta, jotka on jaettu viiteen huoneluokkaan: Superior, Prime Superior, Grand Deluxe ja Grand Deluxe Harbour Sea View sekä Helsinki Suite. Lisäksi hotelliissa on 80 neliömetrin sviitti sekä, kuntosali ja viisi kokoustilaa. Hotellin yhteydessä toimii kolme ravintolaa: Ultima, Sue Ellen sekä tilausravintolana toimiva Ravintola Haven.
Hotel Havenin on suunnitellut sisustusarkkitehti Jaakko Puro yhteistyössä Royal Ravintoloiden Mia ja Kasperi Saaren kanssa.
Small Luxury Hotels of The World.
Small Luxury Hotels of the World (SLH) on riippumattomien pienten hotellien yhteinen brändi. Ketjuun kuuluu yli 520 hotellia yli 70 maassa. 
Vuonna 2013 Small Luxury Hotels valitsi Hotel Havenin vuoden hotelliksi. Valinnan perusteina käytettiin varausjärjestelmän toimivuutta, mainonnassa käytettyjä valokuvia, Club Member -toimintaa ja aktiivisuutta markkinoinnissa ja myynnissä.
Museo- ja tiedekeskus Luuppi

Museo- ja tiedekeskus Luuppi on Pohjois-Pohjanmaan museon, Oulun taidemuseon ja Tiedekeskus Tietomaan muodostama yhdeksän museon kokonaisuus. Luuppiin kuuluvat Oulun museoiden lisäksi Yli-Iissä sijaitseva Kierikkikeskus, Turkansaaren ulkomuseo, Merimiehenkotimuseo Pikisaaressa ja Pateniemen sahamuseo. Myös Oulunsalon kotiseutumuseo ja Kellossa sijaitseva Oravan koulumuseo kuuluvat Luuppiin. 
Toukokuussa 2014 Oulun taidemuseon tiloissa avattu Oulun Age of The Dinosaur oli ensimmäinen Luupin järjestämä näyttely.
Dinosaurusnäyttelyn järjestäminen taidemuseon tiloissa aiheutti kiistaa taidemuseon linjasta. Hannu Väisäsen ja Maaria Wirkkalan yhteinen taidenäyttelyn peruuntumisen yhtenä syynä pidetään juuri dinosaurusnäyttelyä.
Ihor Tenjuh’

Ihor Josypovytš Tenjuh’ (; s. 23. toukokuuta 1958) on ukrainalainen amiraali ja Svoboda-puolueen poliitikko. Hän toimi Ukrainan laivaston komentajana vuosina 2006–2010, kunnes Viktor Janukovytš erotti hänet. Tenjuh’ tuki vuoden 2014 vallankumousta ja hänet valittiin Ukrainan puolustusministeriksi helmikuussa 2014. Hänet erotettiin virastaan 25. maaliskuuta äänestyksen jälkeen, ja hänen tilalleen nimettiin väliaikaisesti Myh’ailo Koval.
Tenjuh’ syntyi Stryissä Lvivin alueella. Vuonna 1982 hän valmistui Leningradin ylemmästä merivoimien oppilaitoksesta, vunna 1994 Yhdysvaltain puolustusministeriön vieraiden kielten instituutista ja vuonna 1997 Ukrainan asevoimien akatemiasta. Vuosina 1983–1991 hän palveli Neuvostoliiton laivastossa. Vuosina 1990–1994 hän istui Sevastopolin kaupunginvaltuustossa. Vuosina 1991–1995 hän työskenteli Ukrainan puolustusministeriössä ja Ukrainan asevoimien esikunnassa. Vuosina 1997–2005 hän toimi 1. pinta-alusprikaatin komentajana. Vuonna 2004 hän osallistui oranssiin vallankumoukseen. Vuonna 2006 hänet nimitettiin Ukrainan merivoimien komentajaksi ja ylennettiin vara-amiraaliksi. Vuonna 2008 hänet ylennettiin amiraaliksi. Vuonna 2010 presidentti Viktor Janukovytš erotti hänet virastaan. Vuoden 2012 parlamenttivaaleissa hän pyrki Verh’ovna Radaan riippumattomana ehdokkaana 126. vaalipiiristä, muttei tullut valituksi. Samana vuonna hän liittyi Svoboda-puolueeseen. Vuoden 2014 vallankumouksen jälkeen hän toimihelmikuusta maaliskuuhun Arseni Jatsenjukin hallituksessa puolustusministerinä. Vuonna 2015 hänet valittiin Lvivin kaupunginvaltuustoon sekä Lvivin aluevaltuustoon.
Longqing

Keisari Longqing (, 4. maaliskuuta 1537 – 5. heinäkuuta 1572), alku­peräiseltä nimeltään Zhu Zaihou (, oli Kiinan Ming-dynastian kahdes­toista keisari, joka hallitsi vuosina 1567–1572. Vuodesta 1539 lähtien hän oli Yun prinssi (裕王). Hänen aika­kausi­nimensä "Longqing" merkitsee "suurta ylistystä".
Hallitsijakausi.
Keisari Jiajingin kuoltua Longqing sai perinnöksi valta­kunnan, joka oli pitkään jatkuneen huonon hallinnon ja korruption jäljiltä seka­sortoisessa tilassa. Todettuaan, kuinka suuren seka­sorron hänen isänsä oli pitkänä hallitsija­kautenaan saanut aikaan, Longqing päätti uudistaa hallituksen ottamalla uudestaan palvelukseensa hänen isänsä viralta panemia lahjakkaita virka­miehiä, joista tunnetuimpia oli Hai Rui. Hän myös erotti hallituksesta korrup­toitu­neet virka­miehet, varsinkin taolaiset papit, joita Jiajing oli suosinut siinä toivossa, että saisi sillä tavoin keisari­kunnan oloja parannetuiksi. Longqing myös aloitti uudestaan ulko­maan­kaupan Euroopan ja Afrikan sekä muiden Aasian maiden kanssa. Kiinan alueen turvaamiseksi nimitettiin useita kenraaleja, joiden oli vartioitava sekä maa- että merirajoja. Samalla linnoitettiin Zhejiangin ja Fujianin rannikoiden satamat, jotta Jiajingin aikana jatkuvaksi vitsaukseksi käyneet meri­rosvot saatiin pidetyksi loitolla. Longqing karkotti myös Altan Khanin johtaman mongoli­armeijan, joka oli tunkeutunut Kiinan muurin etelä­puolelle ja saavuttanut Pekingin­kin. Pian sen jälkeen mongolien kanssa tehtiin rauhan­sopimus, joka teki myös mahdolliseksi Kiinan ja mongolien välisen hevos- ja silkkikaupan.
Longqingin hallitus­kausi ei muutoin suuresti poikennut edellisten Ming-keisarien hallitus­kausista. Ominaista hänelle oli suuri luottamus eunukkeihin. Yksi heistä, Meng Cong, jonka oli esitellyt Long­qingin pää­ministeri Gao Gong, pääsi johtamaan hovia Long­qingin valtakauden lopulla. Meng muun muassa välitti hoviin turkkilais­syntyisen tanssijattaren Nu Er Huahuan, jonka kauneuden sanotaan vieneen hallitsijalta kaiken huomion osakseen. Hallitsija­kauden lupaavasta alusta huolimatta Longqing pian hylkäsi hallitsijan toimensa ja keskittyi henkilö­kohtaiseen huvitteluun. Hallitsija­kautensa lopulla hän myös palautti virkoihinsa taolaisia pappeja, jotka hän itse oli aikaisemmin erottanut.
Kuolema ja perintö.
Longqing kuoli vuonna 1572, vain 35 vuoden ikäisenä. Onnettomuudeksi maa oli yhä rappio­tilassa hallitsevan luokan korruption vuoksi. Ennen kuolemaansa hän oli antanut ministeri Zhang Juzhengille tehtäväksi valvoa valtion asioita. Zhangista tuli myös Longqingin seuraajan, vasta 10-vuotiaan keisari Wanlin tärkein neuvon­antaja.
Longqing hallitsi vain kuusi vuotta, ja häntä seurasi hänen poikansa Wanli. Longqingin kerrotaan myös kärsineen puhe­viasta, jonka vuoksi hän änkytti puhuessaan julkisesti. Häntä pidetään yleensä yhtenä Ming-dynastian vapaa- ja avara­mielisimmistä hallitsijoista, mutta häneltä puuttuivat hallitsijan kipeästi tarvitsemat kyvyt, ja vähitellen hänen omat henkilö­kohtaiset huvinsa alkoivat kiinnostaa häntä yhä enemmän valta­kunnan hallitsemisen sijasta.
Longqing haudattiin Zhaolingiin Ming-dynastian hauta-alueelle.
Tunnustettu asiantuntijuus – Thought Leadership

Tunnustettu asiantuntijuus - Thought Leadership on Sari Aapolan vuonna 2012 ilmestynyt kirja. Se pohjautuu Aapolan vuonna 2009 kirjoittamaan englanninkieliseen kirjaan "Sustainable Thought Leadership - how to build awareness and credibility to support business". Suomenkielinen kirja on paitsi sisällöllisesti uudistettu myös laajempi kuin ensimmäinen kirja. 
Sisältö.
Kirjassa esitellään malli, jolla pienikin kasvuyritys voi rakentaa itsestään oman alansa arvostetun ajatusjohtajan (thought leader). Aihetta käsitellään eri näkökulmista: markkinointi, strategia ja johtaminen. Kirja opastaa asiantuntija-aseman rakentamista myös asemoinnin ja yrityskulttuurin kautta. Saavutetusta ajatusjohtajuudesta on hyötyä liiketoiminnassa, kun henkilöstö on tunnettua ja heitä pidetään uskottavina. 
Talouselämän kirja-arvostelun mukaan kirjassa on "vahvasti läsnä sekä kirjoittajan omat kokemukset että nykyinen konsulttikokemus".
Kirjassa on kaksi osaa. Aluksi käydään läpi tunnustetun asiantuntijuuden perusteita, taustoja ja periaatteellisia lähtökohtia. Osiossa korostetaan johtamisen viestinnällisiä piirteitä. Moni yritys kertoo omista tekemisistään niin epäselvästi, ettei edes oma henkilökunta asiakkaista puhumattakaan ymmärrä viestiä tyhjien sanojen takaa.
Toisessa osassa on käytännönläheisiä esimerkkejä viestin viemisestä markkinoille ja kestävästä ajatusjohtajuudesta suomalaisista yrityksistä: Futurice, Efima, MySQL ja Basware.
Aapolan kirjan pääviesti on, että ensin pitää olla hallussa periaatteet ja käsitteet ja vasta sitten voi alkaa "raaka työ".
Helmen Kütt

Helmen Kütt (s. 28. heinäkuuta 1961 Viljandi) on virolainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko, joka toimi Viron sosiaaliturvaministerinä 2014–2015.
Helmikuussa 2014 Andrus Ansip ilmoitti eroavansa pääministerin tehtävistä, minkä seurauksena istuva hallitus hajotettiin. Uusi hallitus muodostettiin reformipuolueen ja sosiaalidemokraattisen puolueen välille, ja se jatkaa vuoden 2015 vaaleihin saakka. Sosiaalidemokraatit ilmoittivat Küttin nousevan hallituksen sosiaaliministeriksi.
Melodia (kappale)

Melodia on ranskalaisartisti Lylloon kappale, joka sisältää myös Egasin esittämiä vokaaleja. Sen julkaisi Lyprod Records digitaalisesti ladattavana singlenä ja EP:nä 6. toukokuuta 2013. Kappaletta varten tehty virallinen musiikkivideo julkaistiin videopalvelu YouTubessa 2. kesäkuuta 2013. Kappale ei päässyt lainkaan listoille.
Kappalelista.
Digitaalinen lataus
Digitaalinen EP
Maresuke Nogi

Maresuke Nogi (; 25. joulukuuta 1849 Edo (Tokio) – 13. syyskuuta 1912 Tokio) oli japanilainen kreivi ja kenraali.
Elämä ja ura.
Nogin isä oli samurai, joka kuului Chōfu-klaaniin. Nogi osallistui nuorena toiseen Chōshūn sotaretkeen ja yleni vuonna 1871 majuriksi. Hän osallistui myös Hagin ja Satsuman kapinoiden kukistamiseen. Hänestä tuli vuonna 1875 jalkaväkirykmentin apulaiskomentaja, 1880 rykmentinkomentaja ja 1885 prikaatinkomentaja. Vuonna 1887 hän matkusti Sōroku Kawakamin kanssa Saksaan täydentämään sotilasopintojaan. Vuosien 1894–1895 Kiinan–Japanin sodassa Nogi komensi 1. jalkaväkiprikaatia, joka miehitti Port Arthurin. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi, ja vuodesta 1896 hän toimi jonkin aikaa Japanille sodassa siirtyneen Formosan saaren (nyk. Taiwan) sotilaskuvernöörinä. 
Vuonna 1904 Nogi ylennettiin kenraaliksi. Venäjän–Japanin sodassa hän komensi Japanin 3. armeijaa ja johti sitkeästi 6. kesäkuuta 1904 alkanutta Port Arthurin piiritystä. Suurten vaikeuksien jälkeen kaupungin valtaus onnistui viimein 2. tammikuuta 1905. Vallattuaan kaupungin hän vei armeijansa tärkeimmälle sotanäyttämölle Mantšuriaan ja vaikutti merkittävällä tavalla japanilaisten voittoon ratkaisevassa Mukdenin taistelussa, jossa hänen armeijansa iski venäläisten oikeaa siipeä vastaan. Sodan jälkeen Nogi nimitettiin sotaneuvoston jäseneksi, ja vuodesta 1907 hän toimi Gakushūin-koulun johtajana. Samana vuonna hän sai kreivin arvon.
Nogi teki vaimonsa Shizukon kanssa rituaali-itsemurhan Japania lähes puoli vuosisataa hallinneen keisari Meijin hautajaispäivänä syyskuussa 1912. Nogi suoritti perinteisen samuraiden itsemurhaseremonian eli seppukun osoittaakseen uskollisuutensa keisarilleen, sillä Japanin varhaisemmassa historiassa uskollisten palvelijoiden oli tapana seurata herraansa kuolemaan ("junshi"). Nogin vaimo tappoi itsensä naisten tapaan viiltämällä kurkkunsa auki. Monet tuon ajan japanilaiset kirjailijat, kuten Sōseki Natsume ja Mori Ōgai, pitivät Nogin itsemurhaa esimerkkinä Japanin feodaalisten perinteiden ja nopean modernisaation välisestä ristiriidasta.
Venäjän–Japanin sotaan liittyvistä henkilöistä Nogi kohosi amiraali Heihachirō Tōgōn ohella Japanissa tärkeimmäksi isänmaallisen sankarinpalvonnan kohteeksi. Nogista on tehty useita elokuvia.
Nummimesikko

Nummimesikko ("Gliciphila melanops") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Nummimesikkoa tavataan Australiassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rämeikkömesikko

Rämeikkömesikko ("Ramsayornis fasciatus") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Rämeikkömesikkoa tavataan Australian pohjoisosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Käklinkallion kalliomaalaus

Käklinkallion kalliomaalauksen laatu on epävarma, sillä siitä ei tunnisteta yhtään kuviota eikä siitäkään ole päästy yksimielisyyteen, onko se edes kalliomaalaus. Se sijaitsee Koitereeltä lounaaseen virtaavan Haapajoen rannalla Ilomantsissa Pohjois-Karjalassa. Kohde on löydetty 1990-luvun loppupuolella.
Kallio ja sen sijainti.
Maalauskallio sijaitsee Haapajoen kaakkoisrannalla kuusikossa kohdassa, jossa on pystyyn nostettu kivi. Paikan vieressä on Pamilon vesivoimalaitos. Kallio on lohkeilutta ja maassa on useita irronneita kiviä. Punaväriä on kallion syvennyksessä olevissa jäljelle jääneissä pinnoissa.
Maalaus.
Punaväriä on kalliossa olevissa kivipinnoissa ohuelti ja digitaalivärikuvien punaväriä vahvistamalla ei ole voitu vahvistaa minkään kuvion esiintymistä. Se, ettei punaväri ole ihmisen levittämää, vaikuttaa olevan todennäköisin selitys. Luonnossa punavärin esiintyminen kallion pinnoilla on varsin yleistä ja tämä seikka saattaisi selittää Käklinkallion ilmiön.
I sette gladiatori

I sette gladiatori (”Seitsemän gladiaattoria”; , ”Seitsemän spartalaista”) on vuonna 1962 valmistunut italialais-espanjalainen seikkailuelokuva. Lajityypiltään western-vaikutteista peplumia edustavan elokuvan ohjaajaksi on merkitty Pedro Lazaga. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen Richard Harrison.
Juoni.
Spartaan palannut gladiaattori Darius saa tietää, että tyrannimainen efori Hiarba on murhannut hänen isänsä ja tavoittelee hänen rakastettuaan Aglaiaa. Aglaian isän murhaajaksi lavastettu Darius pakenee kaupungista ja kerää yhteen gladiaattoriystävänsä, jotka ottavat tehtäväkseen Hiarban kukistamisen.
Tuotanto ja vastaanotto.
"I sette gladiatori" on kuvattu Techniscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa, Sevilla Filmsin studiolla Madridissa sekä Madridin ulkopuolella Manzanares el Realin ja La Pedrizan maisemissa. Se on ensimmäinen monista "7 rohkeata miestä" -jäljitelmistä, jotka Stanley Kubrickin "Spartacuksen" vaikutuksesta on sijoitettu westerniksi tyyliteltyyn gladiaattoriasetelmaan. Elokuvan ohjaajaksi on virallisesti merkitty espanjalainen Pedro Lazaga, mutta pääosaa esittäneen Richard Harrisonin mukaan sen ohjauksesta vastasi kokonaan Alberto De Martino, joka oli tehnyt myös Harrisonin ensimmäisen peplum-elokuvan "Voittamaton gladiaattori" ("Il gladiatore invincibile", 1961).
Elokuva on yksinkertainen mutta viihdyttävä toimintaseikkailu, jossa on paljon kiinnostavia yksityiskohtia ja kepeää huumoria. Se ei kuitenkaan ole yhtä onnistunut kuin Harrisonin "Voittamaton gladiaattori", ja elokuvan alun jälkeen sen käsikirjoitus jättää sankarin pahasti ystäviensä varjoon. Muista gladiaattoreista erottuu varsinkin tyylilajin vakiokasvo Livio Lorenzon.
"I sette gladiatori" oli kohtalainen kaupallinen menestys ja tuotti Italiassa yhteensä 421 miljoonan liiran pääsylipputulot. Espanjassa sen näki 270 000 ja Ranskassa lähes 970 000 katsojaa. Elokuvan alku on kopioitu yksityiskohtia myöten Adalberto Albertinin gladiaattoriseikkailuun "Ritorno del gladiatore più forte del mondo" (1971). Siitä on olemassa myös 1980-luvun jäljitelmä "Seitsemän raivoisaa gladiaattoria".
DVD-julkaisut.
Elokuvan laajakangasversio on saatavilla laadultaan tyydyttävänä englanninkielisenä DVD:nä. Impulson espanjalainen julkaisu sisältää vain espanjankielisen ääniraidan.
Aiheesta muualla.
Rusorintamesikko

Rusorintamesikko ("Conopophila albogularis") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Rusorintamesikkoa tavataan Australian pohjoisosissa, Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rusokurkkumesikko

Rusokurkkumesikko ("Conopophila rufogularis") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Rusokurkkumesikkoa tavataan Australiassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Harmaasieppomesikko

Harmaasieppomesikko ("Conopophila whitei") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Harmaasieppomesikkoa tavataan Australiassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Laura Hickman

Laura Hickman (s. 7. joulukuuta 1956 Long Beach, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on tunnettu pelisuunnittelijana ja fantasiakirjoista, joita hän tekee yhdessä puolisonsa Tracy Hickmanin kanssa.
Herra Peabody &amp; Sherman

Herra Peabody &amp; Sherman () on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen animaatioelokuva, jonka on ohjannut Rob Minkoff.
Ääninäyttelijät.
Suomenkielinen versio.
Kokkokallion kalliomaalaus

Kokkokallion kalliomaalaus sijaitsee Koitereella Alanteenlahdella Ilomantsissa Pohjois-Karjalassa. Maalaus on löydetty toisen kerran 1990-luvun lopulla. 
Kallio ja sen sijainti.
Maalaus sijaitsee Koitereella Alanteenlahdella Kokkokallossa vastapäätä Pennasenniemeä. Maalaus on Haapajoelle vievän reitin varrella. 
Maalaus.
Kalliossa erottuu heikosti kaksi mutkikasta pystyviivaa parin senttimetrin välein ja niiden alapuolella haaleaa punaväriä. Viivat on maalattu 1,5−2 senttimetrin paksuisella viivalla ja ne ovat 17 ja 20 cm pitkät. Noin 70 senttimetrin päässä on havaittu kämmenpainauma.
Harakkamesikko

Harakkamesikko ("Certhionyx variegatus") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Harakkamesikkoa tavataan laajalla alueella Australiassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vaeltajamesikko

Vaeltajamesikko ("Cissomela pectoralis") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Vaeltajamesikkoa tavataan Australian pohjoisosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Surumesikko

Surumesikko ("Sugomel nigrum") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Surumesikkoa tavataan laajalla alueella Australiassa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vyömesikko

Vyömesikko ("Acanthorhynchus superciliosus") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Vyömesikkoa tavataan Australian lounaisosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Brasilian keisarikunta

Brasilian keisarikunta () oli siirtomaaisännästään Portugalista itsenäistyneen Brasilian ensimmäinen valtiomuoto vuosina 1822–1889. Pääkaupunkina toimi Rio de Janeiro.
Napoleonin sotien vuoksi Portugalin tuleva kuningas Juhana VI oli paennut Brasiliaan vuonna 1807. Brasiliassa oli jo 1700-luvulla herännyt itsenäisyysliike Ranskan vallankumouksen innoittamana. Juhana VI:n aikana maa kehittyi kaupankäynnin ja koulutuksen osalta. Toisaalta portugalilaisia suosittiin ja veroja korotettiin, minkä katsotaan lisänneen tyytymättömyyttä maassa. Juhana VI:n palattua Eurooppaan hänen poikansa kruununprinssi Dom Pedro I julisti maan yleisen mielipiteen painostuksesta itsenäiseksi, ja hänet tunnustettiin keisariksi. Hän julisti Brasilian perustuslain vuonna 1824, mutta suosion puutteessa ja muun muassa Uruguayn maakunnan itsenäistyttyä hän luopui kruunusta vuonna 1831 ja palasi Portugaliin.
Pedro I:n kuusivuotias poika Dom Pedro II nousi isänsä jälkeen Brasilian valtaistuimelle. Perustuslakia muutettiin vuonna 1834 siten, että saatiin aikaan maakunnallinen itsehallinto, ja Brasiliasta tuli liittokeisarikunta. Brasilia kävi niin sanottua kolmoisliiton sotaa Paraguayta vastaan vuosina 1865–1870. Sen jälkeen tuli ajankohtaiseksi kysymys orjien vapauttamisesta. Keisarin ollessa käymässä Euroopassa kansanedustuslaitos lakkautti hänen tyttärensä Isabellan johdolla orjuuden ilman korvauksia isännille. Orjanomistajat liittyivät tasavaltalaisiin, ja Pedro luopui kruunusta. Vuoden 1889 vallankumouksen jälkeen muodostettiin Brasilian yhdysvallat -niminen tasavalta, jonka ensimmäiseksi presidentiksi tuli marsalkka Deodoro da Fonseca.
Keisarikunnan aika, etenkin Pedro II:n kaudella, oli nopean kasvun ja kehityksen aikaa: väkiluku kasvoi neljästä miljoonasta 14 miljoonaan ja viennin arvo kymmenkertaistui.
Keisarikunnan kansallislaulu oli "Hino da Independência" vuosina 1822–1831 ja "Hino Nacional Brasileiro" vuosina 1831–1889.
Kolme ässää

Kolme ässää on suomalainen lapsille tarkoitettu animaatiosarja. Se kertoo kahden lapsen ja koiran, Sallan, Saken ja Saastamoisen, muodostamasta salapoliisikolmikosta, joka ratkoo omassa lähiympäristössään tapahtuvia mysteerejä. Sarjan on käsikirjoittanut myös Sirkuspelle Hermannin luojana tunnettu kirjailija Simo Ojanen ja piirtänyt animaattori Mikko Kunnas. Kertojana toimii näyttelijä Tapio Hämäläinen. 
"Kolme ässää" -sarjan ensimmäiset jaksot esitettiin TV2:n Pikku Kakkosessa vuonna 1994. Vuosina 1994–1998 valmistui yhteensä 33 viiden minuutin pituista jaksoa, jotka on myöhemmin julkaistu myös DVD-muodossa "Pikku Kakkosen parhaat" ja "Pikku Kakkosen suosikit" -nimisissä sarjoissa. Varsinaisten jaksojen lisäksi DVD:t sisältävät tietoiskuja muun muassa heijastimen ja pelastusliivien käytöstä. Kolmen ässän seikkailuja on myyty myös ulkomaille. Sitä on lähetetty muissa Pohjoismaissa.
Vuonna 2001 ilmestyi Simo Ojasen lastenkirja "3 ässää ja karkulainen", jonka kuvitus on animaatiosarjan tavoin Mikko Kunnaksen tekemä.
Andrejs Rastorgujevs

Andrejs Rastorgujevs (s. 27. toukokuuta 1988 Alūksne) on latvialainen ampumahiihtäjä.
Rastorgujevsin maailmancupin debyytissä joulukuussa 2009 Östersundissa hän tuli ensimmäisessä kilpailussaan sijalle 47. Hänet kuitenkin hylättiin, koska hän vaihtoi loppusuoralla linjaa estäen samalla toista urheilijaa. Kaudella 2012-2013 hän sijoittui ampumahiihdon maailmancupin kokonaiskilpailussa 36. sijalle. Seuraavalla kaudella hän oli maailmancupissa kuudestoista. Rastorgujevs saavutti ensimmäisen palkintosijansa maailmancupissa oltuaan toinen Oslon yhteislähtökilpailussa maaliskuussa 2017. Tätä ennen hän oli ollut maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan neljä kertaa neljäs. Kaudella 2017–2018 hän sijoittui toiseksi Kontiolahden pikakilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmastoista ja pikakilpailun cupissa viides. Kaudella 2023–2024 hän sijoittui Oslon yhteislähdössä toiseksi. Kaudella 2024–2025 hän oli Ruhpoldingin normaalimatkalla kolmas.
Hän on osallistunut kolmiin talviolympialaisiin: 2010 ja 2014 ja 2018. Sotšissa 2014 hän sijoittui takaa-ajokilpailussa yhdeksänneksi ja yhteislähdössä 14:nneksi. Pyeongchangissa 2018 hän oli takaa-ajokilpailussa kahdestoista. MM-kilpailuihin hän on osallistunut vuodesta 2011 lähtien. Hän sijoittui Östersundissa 2019 takaa-ajokilpailussa kuudenneksi, normaalimatkalla 13:nneksi ja pikakilpailussa 14:nneksi. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän oli pikakilpailussa viidestoista ja takaa-ajossa kymmenes. Oberhofissa 2023 hän sijoittui yhteislähdössä viidenneksi, pikakilpailussa seitsemänneksi ja takaa-ajossa yhdeksänneksi. Nové Měston MM-kilpailuissa 2024 hän saavutti yhteislähdössä hopeaa. Hän oli normaalimatkalla neljäs ja pikakilpailussa kahdestoista.
Vuonna 2014 Rastorgujevs voitti ampumahiihdon Euroopan mestaruuden miesten normaalimatkalla Nové Městossa ja oli pikakilpailussa kolmas. Vuoden 2017 EM-kilpailuissa hän sai takaa-ajossa pronssia. Hän voitti pikakilpailun Euroopan mestaruuden Ridnaunissa 2018 ja sai samassa lajissa hopeaa Minskissä 2020. Hän voitti normaalimatkan Euroopan-mestaruuden Duszniki-Zdrój'ssa 2021. Hän on voittanut rulla-ampumahiihdon nuorten takaa-ajon maailmanmestaruuden 2006 sekä saanut aikuisten sarjssa MM-pronssia pikakilpailussa ja takaa-ajossa 2010.
Kansainvälinen ampumahiihtoliitto IBU asetti Rastorgujevsin 24 kuukauden kilpailukieltoon maaliskuussa 2021, koska hän oli laiminlyönyt dopingtestaukseen liittyvien olinpaikkatietojensa kertomisen. Rastorgujevs valitti tuomiosta urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka lyhensi kilpailukiellon 18 kuukauden pituiseksi.