tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
HEVC

HEVC (High Efficiency Video Coding, tunnetaan myös nimillä H.265 ja MPEG-H Part 2) on videonpakkausstandardi, joka on kehitetty H.264:n seuraajaksi. Standardi hyväksyttiin huhtikuussa 2013 HEVC/H.265 ITU-T -standardiksi.
Se voi tukea 8K UHD:tä ja resoluutioita 8 192x4 320 asti. Sen on arvioitu kykenevän pakkaamaan 4K UHD -video hyvällä kuvanlaadulla 10 Mbps laajakaistaan.
Fraunhofer HHI ilmoitti seuraajan H.266:n valmistumisesta heinäkuussa 2020.
Käyttö.
HEVC:n käyttö on laajenemassa käytettyihin medioihin ja järjestelmiin; mm. DVB, MPEG, Blu-ray, DivX ja Matroska ovat julkaisseet tai julkaisemassa HEVC:n tuen. Sen sijaan DVD-videon MPEG-muotoon tukea ei olla lisäämässä.
Helmikuussa 2012 Mobile World Congressissa Qualcomm esitteli HEVC-dekooderin Android-tabletilla, Qualcomm Snapdragon S4 dual-core processorilla 1,5 GHz, H.264/MPEG-4 AVC ja HEVC-versioiden vertailun. Tässä esittelyssä HEVC suoriutui lähes 50 % bittinopeuden vähennyksellä verrattuna H.264/MPEG-4 AVC:hen.
Tammikuussa 2013 Broadcom julkaisi BCM7445:n, joka on mikropiiri Ultra HD -käyttöön ja pystyy purkamaan HEVC:tä maksimissaan 4096x2160p 60 fps. BCM7445 perustuu 28 nm ARM-teknologiaan ja pystyy 21 000 Dhrystone MIPS tehokkuuteen. Piirien massatuotannon on arvioitu alkavan 2014.
Toukokuussa 2013 NHK ja Mitsubishi Electric ilmoittivat, että ovat yhdessä kehittäneet HEVC-encoderin 8K Ultra HD TV, jota myös kutsutaan Super Hi-Vision (SHV). Laite on yhteensopiva draft 4 HEVC -standardin mukaisesti ja sen maksimi bittinopeus on 340 Mbit/s. Esittelyssä 2013 HEVC encoder käytti bittinopeutta 85 Mbit/s, joka antoi pakkaussuhteen 350:1.
Toukokuussa 2013 DivX julkaisi luonnosversion DivX HEVC -videoprofiileista, jotka pohjautuvat Main profile ja Main tier HEVC:iin. Luonnosversio koskee DivX HEVC 4K, 1080p ja 720p -videoprofiileja, ja jatkotäsmennyksiä suunnittellaan. DivX HEVC 4K -videoprofiili sallii maksimissaan bittinopeuden HEVC Level 5.1 (40 Mbit/s), vaikka standardi on rajoittuneempi HEVC Level 5 (4096x2160 at 30 fps).
Lokakuussa 2013 OpenHEVC-dekooderi lisättiin FFmpeg:iin.
Marraskuussa 2013 DivX-kehittäjät julkaisivat suorituskykytietoja HEVC-dekooderista laiteessa, jossa oli Intel i7 CPU at 3.5 GHz 4 ydintä ja 8 säiettä. DivX 10.1 Beta -dekooderi selviytyi 210,9 fps 720p, 101,5 fps 1080p, ja 29,6 fps 4K nopeuksista.
Marraskuussa 2025 kerrottiin eräiden kannettavien tietokoneiden valmistajien rajoittaneen HEVC-koodekin saatavuutta johtuen tammikuussa 2026 nousevista lisenssimaksuista. Näihin kannettaviin koodekin saa erillistä maksua vastaan Microsoftin kauppapaikalta.
Tasot ja profiilit.
Alkuperäinen HEVC standardi määritteli kolme profiilia: Main, Main 10 ja Main Still Picture. Sen jälkeen tulleita kutsutaan alueen laajennuksiksi.
 Maksimi bittinopeus Main 4:2:2 -profiilissa kasvaa 1,25× kun Main 4:4:4 -profiilissa kasvu on 1,5×.
 Maksimi tuettu kuvanopeus HEVC-standardissa on 300 fps.
 MaxDpbSize on maksimi kuvien määrä puskurissa.
Raskasta joulua (vuoden 2013 albumi)

Raskasta joulua on 1. marraskuuta 2013 Spinefarm Recordsin julkaisemana ilmestynyt Raskasta joulua -projektin albumi, jolla suomalaiset rock- ja metallimuusikot esittävät uudelleensovitettuja versioita joululauluista. Se on projektin kolmas albumi. Albumin tuotti projektin perustaja ja kitaristi Erkka Korhonen. 
Levyä on myyty joulukuuhun 2016 mennessä yli 42 000 kappaletta, mikä oikeuttaa tuplaplatinaan. Suomen albumilistalla se sijoittui parhaimmillaan viidenneksi. Albumin julkaisua seurasi Suomen-kiertue, joka järjestettiin yhdeksättä kertaa peräkkäin.
Pekka Simojoen säveltämästä ja sanoittamasta ”Tulkoon joulu” -kappaleesta, jolla esiintyvät kaikki levyn laulajat, kuvattiin musiikkivideo.
Vuonna 2023 albumi julkaistiin uudelleenmiksattuna.
Schwab’s Pharmacy

Schwab’s Pharmacy (usein myös Schwab’s Drug Store) oli osoitteessa 8024 Sunset Boulevard Hollywoodissa, Los Angelesissa sijainnut apteekki. Se oli näyttelijöiden ja elokuvateollisuuden muiden työntekijöiden suosima oleskelupaikka vuonna 1983 tapahtuneeseen purkamiseensa asti. Kuten monet apteekit Yhdysvalloissa, se myi lääkkeiden lisäksi muun muassa jäätelöä ja kevyitä aterioita.
Schwab’s suljettiin lokakuussa 1983. Liikkeen viimeinen omistaja oli tuolloin 72-vuotias Leon Schwab.
Schwab's populaarikulttuurissa.
Hollywoodin juorutoimittaja, muun muassa "New York Daily Newsiin" kirjoittanut Sidney Skolsky teki Schwab’s Pharmacysta tunnetun 1930-luvulla. Hän käytti apteekkia toimistonaan ja hänen kolumninsa "Photoplay"-lehdessä oli nimeltään ”From A Stool At Schwab’s” (suom. ”Schwabsin jakkaralta”). Tunnetun Hollywood-legendan mukaan ohjaaja Mervyn LeRoy löysi näyttelijä Lana Turnerin Schwab’sin kahvilan tiskiltä. 16-vuotias Turner löydettiin kylläkin kahvilasta, mutta paikka ei ollut Schwab’s vaan niin ikään Sunset Boulevardilla sijainnut Top Hat Cafe, ja löytäjä oli "The Hollywood Reporterin" julkaisija William Wilkerson.
Schwab’s Pharmacy on mukana elokuvassa "Auringonlaskun katu" kohtauksessa, jossa päähenkilö, käsikirjoittaja Joe Gillis tapaa elokuvateollisuudessa työskenteleviä ystäviään. Elokuvaa varten ohjaaja Billy Wilder rakennutti kopion Schwab’s Pharmacyn sisätiloista Paramount Picturesin studioille. 
"I Love Lucy" -sarjan jaksossa, jossa Lucy vierailee Kaliforniassa, hän ilmoittaa menevänsä Schwab’s Drug Storeen löydettäväksi.
"Hetki hetkeltä" -elokuvan (pääosissa Lily Tomlin ja John Travolta) avauskohtaus tapahtuu Schwab’s Pharmacyssa, jossa päähenkilöt tapaavat.
Tom Waitsin kappaleessa ”Invitation to the Blues” (vuoden 1976 albumilla "Small Change") viitataan Schwab’siin: ”And you feel just like Cagney, she looks like Rita Hayworth / At the counter of the Schwab’s drug store”.
Universalin studiolla Orlandossa, Hollywood-osastolla, on jäätelöbaari nimeltä Schwab’s Pharmacy.
Fonioleski

Fonioleski ("Vidua camerunensis") on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Fonioleskeä tavataan Senegalissa, Kamerunissa, Ghanassa, Nigeriassa, Sierra Leonessa, Etelä-Sudanissa ja Togossa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Gert

Gert on miehen etunimi, Gerhard-nimen lyhentynyt muoto.
Suomessa nimi Gert on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 417 miespuoliselle henkilölle. Gertin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan, samoin kuin Gerhardinkin, 2. tammikuuta.
Dominikaanileski

Dominikaanileski ("Vidua macroura") on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Dominikaanileskeä tavataan luonnonvaraisena suuressa osassa Saharan eteläpuolista Afrikkaa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kiiltoleski

Kiiltoleski ("Vidua hypocherina") on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kiiltoleskeä tavataan Etiopiassa, Keniassa, Somaliassa, Sudanissa, Tansaniassa ja Ugandassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Uuraisten kirkko

Uuraisten kirkko on Keski-Suomessa sijaitsevan Uuraisten seurakunnan ristikirkkomuotoinen puukirkko. Kirkko valmistui seurakunnan ensimmäisen kirkon paikalle vuonna 1905. Sen suunnittelija on rakennusmestari J. Wigren ja rakennusvaiheessa oli mukana myös arkkitehti Yrjö Blomstedt. 
Kirkko on kirkonkylän pohjoispuolella näkyvällä paikalla metsäisellä mäellä. Aikaisempi kirkko oli valmistunut 1803 ja se oli saman muotoinen kuin nykyinenkin. Kirkossa on aumakatto ja ristikeskuksessa kahdeksankulmainen lanterniini. Kellotapuli on erillinen, sen suunnittelija on arkkitehti Alfred Cavén ja rakentaja kirkonrakentaja Juho Jaakko Kuorikoski.
Arkkitehti Blomstedtin käsialaa ovat muun muassa rakennuksen kansallisromanttiset yksityiskohdat ja ornamentit. Kirkossa on laskettu olevan yli tuhat sydämenmuotoista puuleikkausta, josta syystä kirkkoa kutsutaankin ”Avointen sydänten kirkoksi”. Kirkon viimeisimmän kunnostuksen suunnitteli arkkitehti Tuija Ilves.
Nazcan laatta

Nazcan laatta eli Nazca-laatta on tektoninen laatta, joka sijaitsee itäisellä Tyynellämerellä. Laatta on muinaisen Farallonin laatan palanen. Se työntyy jatkuvasti kohti Etelä-Amerikan laattaa aiheuttaen alueelle alityöntö- eli subduktiovyöhykkeen. Tämän työntymisen aiheuttamana on syntynyt Andien vuoristo. Alityöntöalueelle tyypilliseen tapaan myös Nazcan laatan alueella esiintyy paljon vulkaanista toimintaa ja maanjäristyksiä, joista tunnetuimpia ovat Valdivian maanjäristys vuonna 1960 ja Chilen maanjäristys 2010.
Glen Riddersholm

Glen Riddersholm (s. 24. huhtikuuta 1972) on tanskalainen jalkapallovalmentaja. 
Ura.
Riddersholm aloitti jalkapallovalmentajan uransa juniorivalmentajana Ikast fS:ssä vuonna 1995. Seuran yhdistyttyä vuonna 1999 Herning Fremadin kanssa uudeksi FC Midtjylland-seuraksi jatkoi Riddersholm uraansa uudessa organisaatiossa juniorivalmentajana. Vuonna 2004 Midtjylland perusti ensimmäisenä tanskalaisseurana oman junioriakatemian. 
Riddersholm jätti Midtjyllandin vuonna 2006 ja siirtyi Tanskan jalkapalloliiton palvelukseen alle 17-vuotiaiden maajoukkuevalmentajaksi. Hän ei onnistunut luotsaamaan nuoria ikäluokan EM-kisoihin ja palasi vuonna 2008 Midtjyllandiin. 
Huhtikuussa 2011 Allan Kuhn jätti tehtävänsä Midtjyllandin päävalmentajana ja seurassa pitkään valmentanut Riddersholm nousi seuran päävalmentajaksi. Debyyttikaudellaan 2011/12 Riddersholm luotsasi Midtjyllandin Tanskan liigassa kolmanneksi. Sijoitus oli seuran liigahistorian paras. Riddersholmin johdolla Midtjylland jatkoi taistelua Tanskan liigan kärkipaikoista, vaikka kausi 2012/13 toi notkahduksen kuudennelle sijalle. Seuraavalla kaudella joukkue oli jälleen kolmas ja täysosuman vuoro tuli kaudella 2014/15. Riddersholmin luotsaama Midtjylland taisteli tiiviisti mestaruudesta FC Kööpenhaminan kanssa ja piti pintansa. Viimeisen kierroksen voitto SønderjyskEsta takasi seuralle sen historian ensimmäisen liigamestaruuden. Mestaruuskauden jälkeen Riddersholm ilmoitti yllättäen eroavansa seuran palveluksesta. 
Joulukuun alussa 2015 Riddersholm palasi valmennustehtäviin Superliigaan nousseen Aarhus GF:n peräsimessä. AGF säilytti Riddersholmin johdolla sarjapaikkansa sijoittuen liigassa kymmenenneksi. Tanskan cupissa Riddersholm luotsasi AGF:n loppuotteluun ensimmäistä kertaa 20 vuoteen. Mestaruus jäi kuitenkin ottamatta, kun FC Kööpenhamina voitti ottelun 2–1. Tanskan liigassa AGF sijoittui Riddersholmin johdolla alempaan keskikastiin ollen 10:s ja 11:s. Cupissa joukkue eteni myös kaudella 2016/17 pitkälle pudoten puolivälierissä. Riddersholm sai potkut seurasta syyskuun alussa 2017.
Lokakuussa 2018 Riddersholm siirtyi Vendsysselin urheilutoimenjohtajana. Joulukuussa 2018 vahvistettiin, että Riddersholm siirtyy helmikuussa 2019 Riddersholm Tanskan Superliigan SønderjyskEn päävalmentajaksi. Hän luotsasi seuraa kaksi ja puoli vuotta. Kaudella 2019/20 hän luotsasi seuran Tanskan cupin mestariksi ensimmäistä kertaa seuran historiassa. Kaudella 2020/21 seura eteni toistamiseen loppuotteluun, mutta hävisi sen 4–0 Randersille. Hän jätti seuran kauden jälkeen.
Marraskuussa 2021 Riddersholmista tuli belgialaisen KRC Genkin apuvalmentaja. Riddersholm jätti seuran kauden jälkeen. Elokuun alussa 2022 hänestä tuli Allsvenskanissa pelaavan IFK Norrköpingin päävalmentaja. Riddersholmin johdolla Norrköping sijoittui Allsvenskanin keskikastiin. Kauden 2023 jälkeen Riddersholm jätti seuran.
Olkipyrstöleski

Olkipyrstöleski ("Vidua fischeri") on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Olkipyrstöleskeä tavataan Etiopiassa, Keniassa, Somaliassa, Sudanissa, Etelä-Sudanissa, Tansaniassa ja Ugandassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viiripyrstöleski

Viiripyrstöleski ("Vidua regia") on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Olkipyrstöleskeä tavataan Angolassa, Botswanassa, Mosambikissa, Namibiassa, Etelä-Afrikassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Paratiisileski

Paratiisileski ("Vidua paradisaea") on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Paratiisileskeä tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nummijärven kirkko

Nummijärven kirkko on Kauhajoella, Nummijärven kylässä sijaitseva puukirkko. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1929 valtioneuvoston myönnettyä kyläläisille maa-alueen ja rakennustarpeita hautausmaan ja rukoushuoneen rakentamiseksi. Kirkon suunnittelusta vastasi arkkitehti Matti Visanti ja kirkko valmistui lopulta vuonna 1934.
Nummijärven kirkko voidaan jakaa kahteen eri osaan. Kirkkosali on suorakaiteen muotoinen ja siitä erottuu tätä tilaa matalampi siipirakennus. Siipirakennuksessa sijaitsevat sakasti sekä seurakuntasali, joka on mahdollista ovia avaamalla yhdistää osaksi kirkkosalia.
Kirkossa tehtiin korjauksia vuoden 1984 aikana. Tuolloin tehtyjen parannusten suunnittelusta vastasi alkuperäisen arkkitehdin poika, Markus Visanti yhdessä vaimonsa Irmelin kanssa.
Kauhajoen muut kirkot.
Kauhajoella sijaitsee kaksi muuta kirkkoa:
Antti Heikkinen (toimittaja)

Antti Juhani Heikkinen (s. 29. huhtikuuta 1985 Nilsiä) on suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Heikkisen esikoisromaani "Pihkatappi" ilmestyi vuonna 2013 ja sai Savonia-palkinnon vuonna 2014. Teos sai myös Kalevi Jäntin palkinnon ja oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Savonia-palkinnon jakaneen raadin mukaan ”Esikoiskirjailija Heikkinen osoittaa suomalaisen maaseudun olevan vielä voimissaan. Hänen kuvaamansa hahmot ovat tuttuja jo ensi virkkeestä. Lähihistoria ja suuri yhteiskunnallinen murros Kekkosen ajasta EU-Suomeen kuvautuvat elävällä tavalla pienen kylän kautta. Jatkumon katkeaminen sukutilan pidossa on kipeä asia molemmille osallisille sukupolville. Heikkinen on tuonut savon murteen kaunokirjallisuuteen uskottavasti. Hän kirjoittaa murteen omalla tavallaan uusiksi yltäkylläisesti ja ymmärrettävästi.”
Syksyllä 2014 ilmestyi Heikkisen kirjoittama Juice Leskisen elämäkerta "Risainen elämä". Sen pohjalta on tekeillä myös Antti Heikki Pesosen käsikirjoittama ja Teppo Airaksisen ohjaama elokuva. Syksyllä 2015 ilmestyi Heikkisen kirjoittama kirjailija Heikki Turusen elämäkerta "Turjailija". Syksyllä 2020 ilmestyi Heikkisen kirjoittama elämänkerta metsäkoneyhtiö Ponssen perustajasta Einari Vidgrénistä. Syksyllä 2016 ilmestyi Heikkisen kirjoittama Jaakko Tepon elämäkerta. Myös Heikkisen toinen romaani, "Matkamies maan", ilmestyi syksyllä 2016. Se valittiin Savonia-palkintoehdokkaaksi.
Heikkinen työskenteli toimittajana "Pitäjäläinen"-paikallislehdessä, kunnes irtisanoutui ja jättäytyi vapaaksi taiteilijaksi vuoden 2017 alussa. Kirjoittamisen lisäksi Heikkinen näyttelee, ohjaa, laulaa ja tekee stand up -komiikkaa. Hän näytteli Kuopion kaupunginteatterin "Pihkatappi"-näytelmässä syksyllä 2015. Heikkinen on toiminut aktiivisesti Nilsiän Harrastajateatterissa kirjoittaen, näytellen ja ohjaten, samoin Joensuussa Utran Uudessa Teatterissa. Hän asuu ja työskentelee Nilsiässä.
Karl Oskar Elfving nuorempi

Karl Oskar Elfving (27. toukokuuta 1872 Vaasa – 1. kesäkuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen metsätalousasiantuntija ja -vaikuttaja.
Elfvingin vanhemmat olivat Vaasan pormestari Karl Oskar Elfving vanhempi ja Jenny Sofia Nyman ja puoliso vuodesta 1905 Gerda Anna Ottilia Grotenfelt (k. 1943). Elfvingin veli oli maatalouspoliitikko Östen Elfving (1874-1936) ja sisaria presidentti K. J. Ståhlbergin toinen puoliso vuodesta 1920, opettaja ja kirjailija Ester Ståhlberg (1870-1950) sekä puutarhaviljelyn edistäjä Jenny Elfving. Elfving opiskeli yliopistossa luonnontieteitä vuodesta 1892 alkaen ja valmistui metsänhoitajaksi Evon metsäopistosta 1898. Hän toimi Kurkijoen maanviljelyskoulun metsänhoitajana 1905-1908, Sipoon metsänvartijakoulun johtajana 1908-1918, Tammisaaren metsäkoulun johtajana 1918-1929 sekä keskusmetsäseura "Föreningen för Skogskultur" toimitusjohtajana 1929-1938. Seuran hallintoneuvoston puheenjohtaja hän oli vuoteen 1942 asti ja aikakauskirjan "Skogsbruket" päätoimittajana vuodesta 1930. Elfving vaikutti mainituissa tehtävissään merkittävästi Suomen ruotsinkielisten seutujen metsätalouteen. Hän julkaisi joukon tutkielmia sekä metsänhoidon että hyönteistieteen aloilta. Metsäneuvoksen arvo Elfvingille myönnettiin 1939.
Julien Green

Julien Green, alkujaan "Julian Hartridge Green", (6. syyskuuta 1900 Pariisi, Ranska – 13. elokuuta 1998 Pariisi, Ranska) oli ranskalais-yhdysvaltalainen kirjailija ja esseisti. Hän oli kaksikielinen (englanti, ranska), mutta kirjoitti pääasiassa ranskaksi. Hän oli vuodesta 1971 Ranskan akatemian jäsen.
Greenin vanhemmat olivat yhdysvaltalaisia, taustaltaan irlantilais-skotlantilaisia. Green syntyi Pariisissa, jossa hänen isänsä Edward Moon Green työskenteli Amerikkalaisen kauppakamarin palveluksessa. Seitsenlapsisesta perheestä Green oli nuorin ja ainoa joka puhui ranskaa pääkielenään, kun muut puhuivat englantia. Äiti kasvatti lapsensa protestantiksi, mutta hänen kuoltuaan 1914 Green kääntyi katoliseksi. Hän meni ensimmäisessä maailmansodassa armeijan palvelukseen vapaaehtoisena ja ajoi ambulanssia Italian rintamalla. Sen jälkeen hän palveli Ranskan tykistössä.
Hän opiskeli Pariisissa ja sitten Yhdysvalloissa Virginian yliopistossa. Yhdysvaltoihin hän ei kuitenkaan kotiutunut vaan sanoi vuosiaan siellä elämänsä surullisimmiksi. Hän keskeytti opinnot ja palasi Ranskaan, jossa ilmestyi hänen esikoisromaaninsa "Mont-Cinère" (1926). Kustantajansa vaatimuksesta hän muutti nimensä Julian Julieniksi.
Greenin teosten keskeisiä aiheita ovat itsetuho, uskonto ja seksuaalisuus, ja niiden tapahtumaympäristö on ranskalainen maaseutukaupunki, jossa asuvan neuroottisen hahmon elämää hän kuvaa. Hän kirjoitti myös näytelmiä, joista useimmat hän kirjoitti 1950-luvun ensi puoliskolla. Ne käsittelivät itsensä löytämistä.
Greenin laajasta tuotannosta on suomennettu kolme teosta.
Lord of War (yhtye)

Lord of War on yhdysvaltalainen deathcoreyhtye, joka perustettiin vuonna 2008 San Diegossa, Kaliforniassa. 
Lord of War julkaisi esikoisalbuminsa "Celestial Pestilencen" syyskuussa 2011, minkä jälkeen yhtye kiinnitettiin Unique Leader Recordsille. Levy-yhtiö julkaisi albumin uudelleen tammikuussa 2012.
Karl Enckell

Karl Enckell (1. kesäkuuta 1853 Elimäki – 6. heinäkuuta 1937 Joroinen) oli suomalainen maatalouden ja erityisesti maanviljelystalouden asiantuntija.
Enckellin vanhemmat olivat kirkkoherra Robert Toussaint Enckell ja Beata Sofia Schwartz. Hän tuli filosofian kandidaatiksi 1881 ja agronomiksi 1882. Apulaislääninagronomina Vaasassa Enckell toimi 1881–1891, Harjun maanviljelyskoulun johtajana 1891–1897, Kurkijoen maamiesopiston johtajana 1897–1902 ja Mustialan maanviljelys- ja meijeriopiston vt. johtajana 1902–1907. Filosofian lisensiaatiksi (tohtoriksi) Enckell valmistui 1908, ja hänen väitöskirjansa aiheena oli "Om arbetsintensiteten å Mustiala egendoms åkercirkulationer åren 1899–1906 I"; kirjan toinen osa ilmestyi samana vuonna. Hän toimi Helsingin yliopistossa maanviljelystalouden opettajana vuodesta 1907 ja Teknillisen korkeakoulun agronomian opettajana 1909–1926. Yliopiston maanviljelystalouden professorina Enckellin oppituoli 1910–1926 oli ensimmäinen Pohjoismaissa. Väitöskirjan ohella Enckellin huomattavimpia julkaistuja tutkimuksia olivat "Maatilan hoito-oppi" (1909), "Lantbruksekonomi I, Lantbrukets driftslärä" (1918, J. E. Sunilan kanssa) sekä "Grunderna för värdering och beräkning i landshushållning" (1919). Hän kirjoitti lisäksi omalta alaltaan ahkerasti sanoma- ja aikakauslehtiin ja toimi sekä perustamansa aikakauskirjan "Tidskrift för Finlands svenska lantmän" päätoimittajana 1919–1927 että "Odalmannen"-lehden päätoimittajana 1920–1927. Enckell kuului useisiin valtionkomiteoihin, ja hän oli Maataloustieteellisen seuran perustajia 1909.
Enckellin ensimmäinen puoliso vuodesta 1887 oli Elin Augusta Calonius (1865–1894) ja toinen vuodesta 1896 Vesta Charlotta Edgren (1871–1947). Enckellin lapsia toisesta avioliitosta olivat kirjailija ja kirjallisuudentutkija Olof Enckell (1900–1989), taidemaalari Torger Enckell (1901–1991) sekä kirjailija ja runoilija Rabbe Enckell (1903–1974).
David Morrissey

David Mark Morrissey (s. 21. kesäkuuta 1964 Liverpool, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Morrissey on ohjannut muutamia elokuvia sekä näytellyt lukuisissa televisiosarjoissa kuten "The Walking Dead", "Extant" ja "Viisi päivää" sekä elokuvissa kuten "Kuningattaren sisar", "Nowhere Boy" ja "Centurion".
Yksityiselämä.
Morrissey vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Kensingtonissa ja Knotty Ashissa. Hän ryhtyi opiskelemaan näyttelijäksi liityttyään 16-vuotiaana Everyman Youth -teatteriin. Hän on ollut naimisissa kirjailija Esther Freudin kanssa vuodesta 2006 lähtien, ja heillä on kolme lasta. 
Morrissey kannattaa Liverpool FC -jalkapallojoukkuetta.
Michael Myllyniemi

Michael Myllyniemi (s. 3. huhtikuuta 1994) on suomalainen koripalloilija.
Myllyniemi on Vaasan Salaman kasvatti. B-juniori-ikäisenä hän edusti Korikobria ja A-junioreissa Tampereen Pyrintöä. Pyrinnön kehitysjoukkueeseen Myllyniemi nousi kaudella 2011–2012, ja hän pelasi joukkueessa kolmen kauden ajan. Kesällä 2012 Myllyniemi teki Pyrinnön edustusjoukkueen kanssa kaksivuotisen pelaajasopimuksen. Hän teki ensiesiintymisensä Korisliigassa seuraavalla kaudella, 23. lokakuuta 2013 Kouvoja vastaan heittäen viisi pistettä ja ottaen yhden levypallon ja riiston. A-nuorten maaotteluita Myllyniemi pelasi kaksi.
Syksyllä 2014 Myllyniemi siirtyi I-divisioona A:ssa pelanneeseen BC Nokiaan.
Haapamäen kirkko

Haapamäen kirkko on Haapamäellä sijaitseva Keuruun seurakunnan kirkko. 1953 valmistunut kirkko oli ensimmäisiä monitoimikirkkoja. Kirkkosalin yhteydessä on seurakuntasali ja kerhotiloja.
Historia.
Haapamäen kehityttyä merkittäväksi rautateiden risteysasemaksi 1800-luvun lopulla katsottiin tarpeelliseksi rukoushuoneen ja hautausmaan hankkiminen. Kuitenkin rakentamaan alettiin vasta 1930-luvulla, kun ratamestari Heikki Heinonen Emma-vaimoineen lahjoitti kirkolle tontin ratapihan takaa. Aluksi tontille valmistui vaatimaton siunauskappeli 1932. Kirkon perustukset tehtiin 1939 Heikki Tiitolan piirustusten mukaan. Sota kuitenkin katkaisi rukoushuoneen rakentamisen ja sodan jälkeen perustukset olivat pusikoituneet. 
Myöhemmin toimeen ryhdyttiin uudelleen. Tällä kertaa piirustukset teki Haapamäellä koulunsa käynyt arkkitehti Mikael Nordenswan. Jyrkkäkattoinen tiilinen pitkäkirkko valmistui 1953. Sen ulkopinta on rapattu ja sitä elävöittävät liuskekivet.
Keuruun kirkko

Keuruun kirkko on Keuruun seurakunnan pääkirkko. Se on etelätornillinen tiilikirkko. Se on seurakunnan neljäs kirkko ja sijaitsee Kippavuorella, aivan vanhan kirkon lähellä. Kirkon suunnitteli arkkitehti Theodor Granstedt ja rakensi Odert Laine 1889–1892. Aliurakoitsijana toimi muurarimestari Brynolf Collin ja rakennustoimikuntaa johti tehtailija G. A. Serlachius.
Keuruun seurakunta teki päätöksen kirkon rakentamisesta vuonna 1876. Suurin osa seurakuntalaisista halusi, että kirkko rakennettaisiin puusta, mutta tiilikirkolla tai harmaakivikirkolla oli kannattajansa. Lääninarkkitehti Theodor Granstedtin antoi luvan kivikirkon rakentamiselle tarkastettuaan suunnitellun rakennuspaikan Kippavuoren laella. Kymmenen vuoden pohdinnan jälkeen päädyttiin kuitenkin rakentamaan tiilikirkko harmaakivinurkin. Punatiilen käyttäminen vaikutti kirkon tyylisuunnan (uusgotiikan) valintaan.
Kirkko on avara, valoisa ja katedraalimainen. Kirkon alttaritaulut on maalannut Eero Järnefelt. Kaksiosainen alttaritaulu vuodelta 1892 esittää Kristusta ristillä ja enkelin ilmestymistä Getsemanessa. Kirkon urut ovat vuodelta 1902 ja ne on uudistettu 1992. Sivuilla sijaitsevat pienet kylkiäiset antavat kirkkosalille ristin muotoa. Kolmilaivaisen kirkkosalin pohjoispäässä on holvikattoinen kuorisyvennys, jossa on uusgoottilainen alttarilaite. Kirkossa on 1 100 istumapaikkaa.
Uusgoottilainen tiilikirkko on muodoltaan länsitornillinen pitkäkirkko. Runkohuoneeseen liittyy kapea poikkilaiva ja alttaripäädyssä on kuoriapsidi. Kirkkosalissa on lautarakenteinen taitekatto, ja kimppupilarit kannattavat sivulehtereitä. Kirkon korjauksen vuonna 1956 suunnitteli arkkitehti Elsi Borg ja urakoitsijana toimi rakennusmestari Eino Leppänen Leivonmäeltä. Kirkon urut tilattiin vuonna 1901 saksalaiselta E. F. Walckerin urkurakentamolta. Myös urkujen kaunis julkisivu on suunniteltu Saksassa.
Hiittisten kirkko

Hiittisten kirkko (ruots. "Hitis kyrka") on Kemiönsaaren Hiittisissä sijaitseva tasavartinen puinen ristikirkko. Ristikeskuksesta kohoaa massiivinen torni, jossa on piikkiin päättyvä telttakatto. Ristivarsissa on matalat aumakatot. Kuorisakaran vieressä on matala sakaristo. Vuoden 1746 remontissa eteläisen ja läntisen sakaran päihin rakennettiin eteishuoneet. Kirkon rakensi Josef Svensson Brun vuosina 1685–86. Se nimettiin Andreaksen kirkoksi silloisen Kemiön kirkkopitäjän kirkkoherran Andreas Prytzin mukaan. Se on toiseksi vanhin Suomessa säilyneistä ristikirkoista. Kirkon kellotapuli on vuodelta 1752.
Kirkon muotoratkaisujen esikuvat ovat kotoisin Tukholmasta, jossa mestari Josef Brun oli aiemmin työskennellyt.
Kirkkoa on remontoitu useasti, muun muassa 1746, 1863, 1871, 1882, 1899, 1914, 1923, 1958. Se restauroitiin perusteellisesti v. 1968–69.
Kirkossa on Kangasalan urkutehtaan rakentamat 13-äänikertaiset urut vuodelta 1943. Alttaritaulu on A.F. Ahlstedtin vuonna 1866 maalaama "Ristiinnaulittu Kristus". Lisäksi kirkossa on Ilmari Launiksen ja G.Forsströmin tekemät lasimaalaukset vuosilta 1923 ja 1936. Kiinteä sisustus on peräisin 1700-luvulta.
Kirkon sankarihautojen muistomerkin suunnitteli arkkitehti Carl-Johan Slotte ja se paljastettiin 16. elokuuta 1964.
Darrell Waters

Darrell Waters (s. 4. marraskuuta 1975) on yhdysvaltalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Texas A&amp;M -yliopistoa edustanut Waters pelasi urallaan muun muassa Ranskassa ja Yhdysvaltain pienissä ammattilaissarjoissa. Suomessa hän edusti pääsarjatasolla Pyrbasketia, Team Componentaa ja kolmen ottelun ajan KTP-Basketia. Pyrbasketissa hän saavutti SM-hopeaa ja cup-hopeaa kaudella 2000–2001. Hänet valittiin pääsarjan kuukauden pelaajaksi maaliskuussa 2001.
Kaudella 2001–2002 Pyrbasket osallistui myös Pohjois-Euroopan liigan haastesarja NEBL Challenge Cupiin, jossa se selviytyi ainoana suomalaisjoukkueena jatkoon alkulohkovaiheesta. Sarjan parhaisiin pisteidentekijöihin lukeutunut Waters palkittiin sarjan parhaana pelaajana. Pyrbasket sijoittui NEBL Challenge Cupissa lopulta kolmanneksi.
Magnus Wilhelm Armfelt

Magnus Wilhelm Armfelt (25. heinäkuuta 1725 Halikko – 14. toukokuuta 1795 Halikko) oli suomalainen vapaaherra ja kenraalimajuri. Hän oli diplomaatti ja jalkaväenkenraali Gustaf Mauritz Armfeltin isä.
Elämä.
Armfelt aloitti sotilasuransa 12-vuotiaana Karjalan rakuunarykmentin lipunkantajana. Kersantiksi hänet ylennettiin 1741, jonka jälkeen Armfelt palveli henkivartiokaartin drabanttina sekä myöhemmin 1740-luvulla kapteenina Ranskan armeijaan kuuluneessa Royal Suédois -rykmentissä. Ruotsiin palattuaan Armfelt toimi upseerina sekä armeijassa että Kuninkaallisessa henkirakuunarykmentissä, josta hän siirtyi Turun ja Porin läänin maaherran tehtäviin joulukuussa 1781. Kenraalimajuriksi Armfelt ylennettiin 1782. Hän toimi myös muun muassa Turun Soitannollisen Seuran puheenjohtajana vuodesta 1790 lähtien. 
Armfelt omisti Suomessa useita kartanoita. Vuosina 1754–1782 hän asui Tarvasjoella sijaitsevassa Juvan kartanossa, joka toimi Kuninkaallisen henkirakuunarykmentin Maskun komppanian päällikön virkatalona. Se on myös Gustaf Mauritz Armfeltin syntymäkoti ja toimii nykyään museona. Juvan virkatalon jälkeen Armfelt asettui Halikossa sijaitsevaan Joensuun eli Åminnen kartanoon, jonka hän hankki omistukseensa vuonna 1786 saatuaan sitä varten 10 000 riikintaaleria kuningas Kustaa III:lta. Vuotta myöhemmin Armfelt osti samasta pitäjästä Wiurilan kartanon. Lisäksi hänen omistuksiinsa kuului niin ikään Halikossa sijaitseva Vuorentaan kartano ja lyhytaikaisesti myös Saaren kartano Mietoisissa. Armfeltin kuoleman jälkeen Joensuu päätyi Gustaf Mauritz Armfeltin haltuun sekä Wiuriala ja Vuorentaka puolestaan hänen nuoremmalle pojalleen August Filipille. 
Magnus Wilhelm Armfeltin puoliso oli vuodesta 1756 lähtien Götan hovioikeuden presidentin Carl Gustaf Wennerstedtin tytär Maria Catharina, joka tunnettiin huomattavana hyväntekijänä. Heidät on haudattu Halikon kirkkoon Armfeltien sukuhautaan.
Mikko Kytölä

Mikko Kytölä (s. 20. heinäkuuta 1984 Suonenjoki) on suomalainen futsalpelaaja. Suomessa pelatessaan hän on aina edustanut Futsal-liigaa pelaavaa Kampuksen Dynamoa. Kytölä on voittanut Kampuksen Dynamon kanssa Suomen mestaruuden viisi kertaa, kausilla 2017-2018, 2018-19 , 2020-21, 2021-22 ja 2022-23 . Tämän lisäksi hän on saavuttanut 4 SM-hopeaa (2011, 2012, 2015 ja 2017) sekä SM-pronssin vuonna 2013. Kauden 2018-2019 päätteeksi Kytölä valittiin myös liigan parhaaksi pelaajaksi.
Kytölä on pelannut Suomen futsalmaajoukkueessa 104 ottelua ja tehnyt niissä 41 maalia. Hän on myös toiminut useasti maajoukkueen kapteenina. Hänen veljensä Jukka pelaa myös maajoukkueessa. Kytölä on pelannut myös jalkapalloa Kakkosessa ja Kolmosessa, edustaen Suonenjoen Palloa, FC Vaajakoskea ja Warkaus JK:ta.
Aiemmat kaudet.
Kaudella 2012–2013 KaDy:n kapteenina toimiessaan hän voitti runkosarjan maalipörssin, syöttöpörssin ja näin ollen myös koko pistepörssin ylivoimaisesti tehden 21 ottelussa tehot 27+22. Kaudella 2013–2014 Kytölän seura oli ASD Futsal Tridentina Italiassa, joka pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie A2:sessa. Hän oli joukkueensa kapteeni. Olkapäävamman pilatessa osan kaudesta Kytölä esiintyi vain yhdeksässä ottelussa, tehden yhteensä 10 maalia. Kaudelle 2014–2015 hän siirtyi toiseen italialaisseuraan, Tridentinan kanssa samassa sarjassa pelanneeseen ASD Gruppo Fassina Calcio a 5:een. Kytölä palasi kuitenkin Kampuksen Dynamon paitaan helmikuussa 2015 ja oli voittamassa joukkueen mukana SM-hopeaa sekä kesällä Pohjoismaiden mestaruuden.
Kesällä 2015 Kytölä solmi sopimuksen kaudelle 2015–2016 italialaisen "Menegatti Metalli C5:n" kanssa. Joukkue pelaa Italian toiseksi ylimmällä sarjatasolla.. 
Mikko Kytölä jatkoi Italiassa kevätkaudella 2016 sisilialaisen Real Cefalún paidassa, mutta allekirjoitti vuoden pestin elokuussa Kampuksen Dynamon kanssa ja toimi joukkueen pelaaja-valmentajana kauden 2016–17 ajan, jolloin joukkue saavutti SM-hopeaa. Kytölä jatkoi uraansa KaDy:ssa kaudella 2017–18 saavuttaen Suomen mestaruuden. Kaudella 2018–19 hän voitti Suomen mestaruuden toistamiseen KaDy:n kapteenina.
Drabantti

Drabantti () oli myöhäiskeskiajalta lähtien kuninkaallisten, aatelisten ja korkea-arvoisten upseerien henkivartiokaartin jäsenistä käytetty nimitys. Sitä käytettiin Keski-Euroopassa sekä muun muassa Ruotsissa aina 1700-luvulle saakka. Drabantit kulkivat yleensä jalkaisin ratsailla olleen vartioitavansa ympärillä. 
Ruotsissa Kustaa Vaasa organisoi itselleen drabanttikaartin kuninkaaksi valintansa jälkeen vuonna 1523. Myöhemmin sen toimintaa kehitti muun muassa Kustaa II Adolf 1600-luvun alussa, jolloin kaartista alettiin käyttää nimitystä "Kuninkaalliset drabantit (Kunglig Majestäts Drabanter)". Se lakkautettiin vuonna 1821. Nykyään Ruotsissa toimii seremoniallinen kaarti "Drabantvakt", jota käytetään muun muassa valtiovierailuiden ja muiden erityisten tilaisuuksien yhteydessä.
Juvan kartano

Juvan kartano on Varsinais-Suomessa Tarvasjoella sijaitseva kartano. Se on Gustaf Mauritz Armfeltin syntymäkoti, joka on toiminut museona.
Historia.
Asiakirjoissa Juvan kartano mainitaan ensimmäisen kerran 1464. Vuonna 1556 kartano siirtyi maanvaihtokaupalla kuningas Kustaa Vaasan haltuun, joka teki siitä kuninkaankartanon. Kuningas itse vieraili paikalla kesällä 1558. Kymmenen vuotta myöhemmin hallitsijaksi noussut Juhana III antoi kartanon Fleming-sukuun kuuluneelle Hans Eriksonille, joka oli muutamaa vuotta aikaisemmin rakennuttanut Brinkhallin kartanon ja omisti myös Turussa sijaitsevan Brinkkalan talon. 
Eriksonin lapsille periytynyt kartano myytiin vuonna 1639 kenraalikuvernööri Pietari Brahelle, jonka hallussa se oli hänen kuolemaansa vuoteen 1680 saakka. Ison reduktion yhteydessä 1683 Juvan kartano otettiin valtion haltuun, joka teki siitä kahta vuotta myöhemmin Turun ja Porin läänin ratsuväkirykmentin Maskun komppanian ratsumestarin virkatalon eli puustellin. Kartanosta muodostui tärkeä sotilasvirkatalo, jossa asui yleensä Kuninkaallisen Henkirakuunarykmentin Maskun komppanian päällikkö. Sen haltijoina olivat ratsumestarit Henrik Johan Schauman 1685–1703, Fredrik Armfelt 1703–1719 ja Mårten Thessleff 1719–1720, jonka jälkeen kartano muutettiin saman komppanian kapteenin virkataloksi. 
Ruotsin vallan loppuun mennessä Juvan kartanolla oli 12 eri haltijaa, muun muassa majuri Magnus Wilhelm Armfelt vuodesta 1754 lähtien. Nykyinen päärakennus on Armfeltin rakennuttama vuonna 1756. Hänen jälkeensä taloon muutti kolmen vuoden ajaksi kapteeni Reinhold Johan Rehbinder vuonna 1782. Ruotsin vallan loputtua Juvan kartano oli vuokrattuna eri henkilöille vuoteen 1934 saakka, jolloin se myytiin yksityisomistukseen.
Grythyttanin kirkko

Grythyttanin kirkko () on Ruotsissa Hälleforsin kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Se on Grythyttanin taajaman vanhin rakennus. Ulkonäöltään se on tyypillinen Bergslagenin alueen kirkko: hirsistä rakennettu ristikirkko, joka on päällystetty punaisilla paanuilla. 
Kirkko rakennettiin vuonna 1632, mutta jäi pian pieneksi ja tuskin 50 vuoden päästä se laajennettiin ristikirkoksi. Myös katto on ollut aikaisemmin paanukatto, mutta siihen laitettiin 1900-luvun alussa paikallista liuskekiveä. Sisällä vaihdettiin 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä suljetut penkkirivit avoimiksi ja penkkien ovet käytettiin uudestaan seinäpaneeleina. Vanhat kattomaalaukset peitettiin 1953 nykyisellä lautakatolla, johon on maalattu valkoisia pilvimuodostelmia ja lisäksi myös seinissä on luultavasti ollut aikaisemmin maalauksia, joista voi nähdä jälkiä pohjoisessa kuorin seinässä. Läheistä hautausmaata ei käytetä enää, mutta siellä on edelleenkin säilyneitä 1700- ja 1800-lukujen hautoja.
Uurtovinokas

Uurtovinokas ("Pleurotus cornucopiae") on "Pleurotus"-sukuun ja Pleurotaceae-heimoon kuuluva sienilaji.
Ulkonäkö.
Uurtovinokkaan lakki on kupera ja väriltään vaalea tai vaaleanruskea. Helttojen johteet ovat pitkät. Jalka on joko keskinen tai epäkeskinen. Malto on valkoista ja pehmeää.
Elinympäristö.
Uurtovinokas kasvaa suurissa ryhmissä pyökin tai jalavan kannolla.
Ähtävän kirkko

Ähtävän kirkko () on Ähtävällä nykyisessä Pedersören kunnassa sijaitseva puurakenteinen tasavartinen ristikirkko vuodelta 1770. Kirkko vihittiin käyttöön kynttilänpäivänä 1771. Se nimettiin kuningas Kustaa III:n puolison, kuningatar Sofia Magdalenan ja kuninkaan sisaren, prinsessa Sophia Albertinan mukaan "Magdalena Sofian kirkoksi". Nimi painui unhoon, mutta löydettiin vuonna 2012. Kellotapuli on erillinen, kirkon katolla ristikeskuksessa on pieni torni.
Kirkon sisustusta pidetään poikkeuksellisen hienona. Ristikirkon alttari on alkuperäisellä paikalla kahden ristisakaran kulmauksessa ja saarnastuoli on sitä vastapäätä. Alttaripöytä, alttarikaide, alttarilaite ja saarnastuoli ovat sekoitus myöhäisbarokkia, rokokoota ja uusklassismia. Ne on tehty 1810-luvulla ja koristeltu yltäkylläisin puuleikkauksin ja kultauksin. Suunnittelijoina ja tekijöinä olivat paikkakunnan puusepät "Berklars-snickarn" ja "Jofs-snickarn". Virsitaulu on rokokootyyliä, hyvin koristeellinen ja kullattu. Alttaritaulu on Gustaf Erik Hedmanin maalaama. Yläosa kuvaa "Ristiinnaulittua" ja alaosa "Pyhää ehtoollista". Taulu on kopio Margareta Capsian maalaamasta alttaritaulusta. Länsisakaran ikkunan lasimaalauksen teki vuonna 1940 Lennart Segerstråle. Kirkon alkuperäisväri oli punamulta, ja ikkunaremontissa vuonna 2023 todettiin, että ikkunoiden alkuperäisväri oli sininen.
Kirkon urut rakensi Kangasalan urkutehdas vuonna 1970. Ruotsalainen Åkerman &amp; Lundin urkurakentamo laajensi ne 18-äänikertaisiksi vuonna 1997.
Pohjalaistyyppisen kellotapulin rakentajana pidetään Antti Hakolaa, tapuli valmistui 1779. Hirsinen lainamakasiini on vuodelta 1857. Tapulissa on kolme kelloa, seurakunnan vanhin kello on vuodelta 1731.
Kellotapulin ulkopuolella seisova vaivaisukko on valmistunut vuoden 1860 tienoilla ja puettu Suomen sodan ajan ruotsalaissotilaaksi.
Kirkon sijainti on erikoinen, sillä kylässä on ”Kyrkbacka” eli kirkonmäki, joka on parin kilometrin päässä kirkolta. Perimätiedon mukaan kirkon paikasta oli erimielisyyksiä. Nykyisen kirkon tienoilla sanotaan olleen pakanallisen uhrilähteen, joka saattaa selittää kirkon sijainnin.
Putkivinokas

Putkivinokas ("Pleurotus eryngii") on "Pleurotus"-sukuun ja Pleurotaceae-heimoon kuuluva laji. Se on hyvä ruokasieni. Se esiintyy sarjakukkaiskasvien, erityisesti piikkiputken seurassa.
Koko ja ulkonäkö.
Putkivinokas on kooltaan melko kookas. Lakki on keskeltä hieman kuopallinen. Väri on vaalea harmaa, punaruskea tai kellanruskea. Kermanvalkoiset heltat ovat pitkäjohteiset ja leveähköt. Jalka on valkoinen ja paksu. Malto on kiinteää ja valkoista.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Putkivinokasta esiintyy isäntäkasvinsa juurilla ja kasvinjätteillä. Sitä tavataan Etelä-Euroopassa.
Käyttö ruokasienenä.
Putkivinokas on kypsennettynä murea. Jotkut käyttävät sitä ruoanlaitossa myös raakana. Raa'at sienet eivät kuitenkaan välttämättä ole vatsaystävällisiä eli sovellu jokaisen ruoansulatukselle.
Uudenseelanninuikku

Uudenseelanninuikku ("Poliocephalus rufopectus") on uikkuihin kuuluva lintulaji. Se kuuluu Uuden-Seelannin endeemiseen lintulajistoon ja luokitellaan uhanalaisuudeltaan silmälläpidettäväksi.
Koko ja ulkonäkö.
Uudenseelanninuikku on pienehkö uikku ja voi saavuttaa noin 29 cm:n pituuden. Yleisväritykseltään laji on tumma ja ruumiinrakenteeltaan pyöreähkö. Linnun pää on pieni ja lähes musta. Päässä on ohuita hopeanharmaita raitoja ja silmät ovat väriltään keltaiset. Uudenseelanninuikun posket, kaula ja niska ovat väriltään kastanjanruskeat ja selkä ja siivet ovat tumman punaruskeat. Pyrstön kärki on valkoinen. Pesimäajan ulkopuolella lintujen väritys on vaaleampi. Uudenseelanninuikun nokka on lyhyt ja väriltään harmaa.
Levinneisyys ja elintavat.
Uudenseelanninuikkua tavataan nykyään vain Uuden-Seelannin Pohjoissaarelta ja se on pesivänä hävinnyt Eteläsaarelta. Lajin elinympäristöä ovat pienet suojaiset ja makeavetiset lammet ja dyynijärvet. Se voi elää myös ihmisten rakentamissa ympäristöissä kuten patoaltaissa. Pääosan uudenseelanninuikun ravinnosta muodostavat vesihyönteiset ja niiden toukat, mutta se voi syödä myös äyriäisiä ja pieniä kaloja. Linnun pesimäkausi kestää tammikuusta maaliskuulle ja laji rakentaa kelluvan pesänsä ruovikon joukkoon. 
Uudenseelanninuikkukannan kooksi arvioidaan 2 900–4 000 sukukypsää yksilöä. Uhkia kannalle ovat sen tärkeiden elinympäristöjen dyynijärvien kuivaus tai umpeenkasvu. Uudenseelanninuikun pesintää häiritsee runsas veneily pesimäaikana ja erityisesti poikaset ovat alttiita rottien ja näätien saalistukselle.
Itsemääräämisteoria

Itsemääräämisteoria (self-determination theory, suomennettu myös nimillä itseohjautuvuusteoria ja itsemääräytymisteoria) on Richard M. Ryanin ja Edward L. Decin luoma teoria ihmisen motivaatiosta, hyvinvoinnista ja psykologisista perustarpeista. Teorian ytimessä on ajatus ihmisestä aktiivisena toimijana, joka pyrkii toteuttamaan itseään ja itse valitsemiaan päämääriä. Teoria rakentuu sisäisen ja ulkoisen motivaation dikotomian ympärille. 
Itseohjautuvuusteorian eli itsemääräämisteorian mukaan ihmisellä on kolme psykologista perustarvetta, joiden läsnäolo on välttämätön optimaaliselle kehitykselle ja hyvinvoinnille. Ne ovat siis hyvinvoinnin välttämättömiä edellytyksiä ja tutkimukset osoittavatkin, että yhdessä ne selittävät suuren osan ihmisen kokemasta elämäntyytyväisyydestä ja myönteisistä tunteista. Teorian tunnustamat kolme perustarvetta ovat seuraavat:
Sitruunavinokas

Sitruunavinokas ("Pleurotus citrinopileatus") on isovinokkaiden sukuun kuuluva sienilaji. Se on syötävä sieni ja sitä viljellään joissakin maissa. Se sisältää proteiinia ja joitakin B-vitamiineja.
Ulkonäkö.
Sitruunavinokas on väriltään kirkkaan keltainen.
Mozarabin kieli

Mozarabin kieli oli läheistä sukua toisilleen olevien romaanisten murteiden murrejatkumo, jota puhuttiin muslimien hallitsemilla iberian niemimaan alueilla. Mozarabia on kehittynyt myöhäislatinasta ja varhaisista romaanisista murteista, jota puhuttiin Hispaniassa 400-700-luvuilta ja aina 1300-luvulle. 
Tätä joukkoa murteita alettiin 1800-luvulla kutsua "mozarabin kieleksi", vaikka niillä ei koskaan ollut yhteistä kirjakieltä. Sana "mozarab" on tullut Andalusialaisesta arabian kielisestä sanasta "musta'rab" (مُستَعرَب), joka tarkoittaa arabilaistumista.
Esimerkki kielestä.
Ohessa on Isä meidän rukous suomeksi, mozarabiaksi ja sen sukulaiskielillä.
Konneveden kirkko

Konneveden kirkko on Konneveden seurakunnan vuonna 1923 käyttöön ottama, arkkitehti Ilmari Launiksen suunnittelema kirkkorakennus. Se on paikallisesta graniitista rakennettu, Keski-Suomen ainoa harmaasta graniitista tehty kivikirkko. Se sijaitsee Konneveden keskustasta noin 2 kilometriä kantatietä 69 Kuopioon päin.
Kolmilaivaisen kirkon keskilaiva on sivulaivoja korkeampi. Alttaritaulu on 1950-luvulla hankittu Urho Lehtisen työ ”Taakankantajat”, Lehtisen käsialaa ovat myös kymmeneen käskyyn liittyvät maalaukset sivulaivojen lehtereiden kaiteissa. Pilarisyvennyksissä on Pauli Koskisen elinkeinoelämää kuvaavat veistokset. Kirkkotekstiilit ovat professori Päikki Prihan tuotantoa. 
Kirkon katonrajassa, kuorissa ja sivulaivojen kohdilla olevissa pyöröikkunoissa on lyijylasitus, jossa on käytetty värillisiä laseja. Kellotornissa on kaksi saksalaisvalmisteista kirkonkelloa. Konneveden kirkossa on kaksi soitinta, vuonna 1957 Kangasalan urkutehtaan rakentamat 20-äänikertaiset pneumaattiset pilliurut ja vuonna 2003 hankittu Allenin urkutehtaan Renaissance-sähkösoitin, jossa on 50 äänikertaa.
1950-luvulla kirkko peruskorjattiin, hankittiin Lehtisen maalaama alttaritaulu ja tehtiin muutoksia tilajärjestelyihin. Uusi peruskorjaus tehtiin vuonna 2006. Tällöin kirkon peltikatto ja sähköistys uusittiin, vesijohto ja wc-tilat rakennettiin ja sakasti remontoitiin. Kirkossa on 360 istumapaikkaa.
Ensimmäiset kansat

Ensimmäiset kansat () on Kanadassa käytetty termi maan alkuperäiskansoista eli intiaaneista. Termiin ei kuitenkaan sisälly kaksi muuta alkuperäiskansojen ryhmää, inuitit ja métisit. Vuonna 2016 ensimmäisiin kansoihin kuului 977 230 kanadalaista, eli noin 2,8 % koko maan väestöstä.
Termi.
Ensimmäiset kansat on ylätermi useille eri pienemmille ryhmille ja ensimmäisten kansojen jäsenet mieltävät usein itsensä pikemminkin näiden pienempien ryhmien mukaan. Termi levisi käyttöön 1980-luvulla, jota ennen puhuttiin varsin yleisesti vain intiaaneista. Ensimmäiset kansat-nimeä käytettiin ensi kertaa Ottawassa järjestetyssä heimopäällikköjen kokouksessa vuonna 1980.
Väestö.
Eri ensimmäisten kansojen ryhmiä on Kanadassa yli 600, joskaan kaikki ensimmäisiin kansoihin lukeutuneet eivät ole välttämättä rekisteröityneet virallisesti minkään ryhmän jäseneksi. Kanadan vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan ensimmäisiin kansoihin kuuluvia oli yhteensä 977 230. 24,2 % heistä asuu Ontariossa, 17,7 % Brittiläisessä Kolumbiassa, 14 % Albertassa. 13,4 % Manitobassa ja 11,7 % Saskatchewanissa. Suhteellisesti eniten ensimmäisten kansojen jäseniä oli Luoteisterritorioiden asukkaista (32,1 %). Quebecissä heidän osuutensa väestöstä oli 1,2 %, Ontariossa 1,8 % ja Atlantin provinsseissa 3,2 %. Koko Kanadan väestöstä he muodostivat 2,8 %.
Vuonna 2016 virallisesti rekisteröityneistä ensimmäisten kansojen jäsenistä 44,2 % asui intiaanireservaattien alueella. Kanadan metropolialueista rekisteröityneitä ensimmäisten kansojen jäseniä eli eniten Winnipegissä (25 0970), Edmontonissa (18 0210) ja Vancouverissa (15 080).
Rakuunaeskadroona

Rakuunaeskadroona (lyh. RakEsk) oli Suomen maavoimien joukko-osastoon ja puolustushaarakouluun Maasotakouluun kuulunut perusyksikkö, joka koulutti varusmiehiä. Se vastasi myös Maasotakoulun ja Lappeenrannan varuskunnan tukitoiminnoista ja vaali rakuunoiden ja erityisesti Uudenmaan rakuunapataljoonan perinteitä. Rakuunaeskadroonan kasarmi sijaitsi Rakuunamäellä Lappeenrannan Leirin kaupunginosassa.
Koulutus.
Rakuunaeskadroonassa astui palvelukseen noin 130 alokasta kahdesti vuodessa, ja heistä noin puolet oli kotoisin Etelä-Karjalasta. Palvelusaika oli pääsääntöisesti yhdeksän tai kaksitoista kuukautta. Peruskoulutuskauden jälkeen Rakuunaeskadroonassa koulutettiin sotilaspoliiseja, joiden lisäksi yksikössä palveli muun muassa kuljettajia, lääkintämiehiä ja muita huoltojoukkoja.
Loppuvaiheessaan vuosina 2015–2016 Rakuunaeskadroona oli Haminassa sijaitsevien Jääkärikomppanian (jääkäri- ja kranaatinheitinkoulutus) ja Huoltokomppanian (huolto- ja tiedustelukoulutus) ohella yksi kolmesta Maasotakouluun kuuluvan Reserviupseerikoulun joukkotuotantoyksiköstä. Varusmiehen oli mahdollista hakeutua peruskoulutuskauden jälkeiseen koulutukseen mihin tahansa näistä yksiköistä.
Rakuunaeskadroonassa palvelevien tunnusväri oli keltainen ja miehistön sotilasarvo sotamieheen rinnastettava rakuuna. Tunnukset ja nimitykset olivat ennen kaikkea perinteellisiä, sillä varsinaisten rakuunoiden eli hevosin siirtyneiden ja jalan taistelleiden joukkojen koulutus Suomessa päättyi jo vuonna 1947.
Historia.
Kun Uudenmaan rakuunapataljoona lakkautettiin itsenäisenä joukko-osastona vuoden 1989 lopussa, Lappeenrantaan jäi silloisen Päällystöopiston (vuosina 1993–2001 Maanpuolustusopisto) alaisuuteen kaksi eskadroonaa ja Rakuunasoittokunta. 1. Uudenmaan rakuunaeskadroona (Lippueskadroona) oli tästä lähtien Lappeenrannan ainoa varusmiesyksikkö. Alokkaita eskadroonassa ei kuitenkaan astunut palvelukseen, vaan rakuunat saivat peruskoulutuksensa Karjalan ja Savon Prikaateissa, joista he tulivat komennukselle Lappeenrantaan. 2. Uudenmaan rakuunaeskadroona (Kuolemaneskadroona) toimi kertausharjoitusyksikkönä.
Vuodesta 2001 alkaen rakuunat kuuluivat Maasotakoulun alaisuuteen. Alokaskoulutus Lappeenrannassa alkoi uudelleen vuonna 2007 Savon Prikaatin lakkauttamisen myötä.
Haminassa toiminut joukko-osasto Reserviupseerikoulu liitettiin Maasotakoulun joukkoyksiköksi osana puolustusvoimauudistusta tammikuussa 2015. Maasotakoulun varusmieskoulutus keskitettiin RUK:hon, jonka alaisuuteen Rakuunaeskadroonakin hallinnollisesti liitettiin. Rakuunaeskadroona oli määrä siirtää Haminaan vuonna 2018 kasarmien peruskorjauksen valmistuttua, mutta maaliskuussa 2016 uutisoitiin, että yksikön toiminta lakkaa kokonaan vuoden lopussa. Rakuunaeskadroonan viimeiset varusmiehet kotiutuivat 15. joulukuuta 2016. Yksikön lippu luovutettiin rakuunoiden perinnekomentajalle eli Maasotakoulun apulaisjohtajalle. Varusmiehiä palvelee Lappeenrannassa jatkossa komennusmiehinä.
Emma Engdahl-Jägerskiöld

Emma Matilda Engdahl-Jägerskiöld (o.s. Madsén, vuodesta 1871 Engdahl; 26. huhtikuuta 1852 Pietari – 13. kesäkuuta 1930 Helsinki) oli suomenruotsalainen sopraano.
Engdahl-Jägerskiöldin vanhemmat olivat tanskalaissyntyinen jalokiviseppä Peter Madsén ja Maria Carolina Sandelin. Hän vietti lapsuutensa Pietarissa ja nuoruutensa Tammisaaressa. Kun Engdahl-Jägerskiöldin ensimmäinen avioliitto päättyi eroon, hän ryhtyi kehittämään sopraanoääntään ja esiintyi vuodesta 1875 Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa, jossa oli tuolloin oopperaosasto. Teatteriin hän kuului vuoteen 1880 saakka. Engdahl-Jägerskiöld opiskeli 1878 Milanossa ja Pariisissa ja vielä teatterista vapauduttuaankin esiintyi ooppera- ja konserttilaulajana, muun muassa Tukholman ja Pietarin oopperoissa. 1887 hän lauloi pääosan Fredrik Paciuksen "Loreley"-oopperassa. Seuraavana vuonna Engdahl-Jägerskiöld perusti oman ruotsalaisen oopperaseurueen, jota August Fredrik Arppe johti 1898. Solmittuaan uuden avioliiton 1890 Engdahl-Jägerskiöld luopui taiteellisesta toiminnasta.
Engdahl-Jägerskiöldin ensimmäinen puoliso vuosina 1871–1879 oli apteekkari Emil Engdahl (1843–1886) ja toinen vuodesta 1890 asessori Krister Jägerskiöld (1852–1931). Hänellä oli neljä lasta, joista tunnettuja ovat eläinlääkäri John Engdahl (1874–1919) ja pianonsoitonopettaja Ann-Mari Jägerskiöld (1896–1987).
Kaitaparatiisileski

Kaitaparatiisileski ("Vidua interjecta") on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kaitaparatiisileskeä tavataan Länsi-Afrikan eteläosista Keski-Afrikan kautta Itä-Afrikkaan ulottuvalla alueella. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Suippoparatiisileski

Suippoparatiisileski ("Vidua togoensis") on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Suippoparatiisileskeä tavataan Kamerunissa, Norsunluurannikolla, Ghanassa, Guineassa, Liberiassa, Malissa, Sierra Leonessa, Togossa, Beninissä ja Tšadissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.