tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Antonio Saca

Elías Antonio Saca González, myös Tony Saca, (s. 9. maaliskuuta 1965) on entinen El Salvadorin presidentti. Hänet valittiin presidentiksi 21. maaliskuuta 2004 ja astui virkaansa 1. kesäkuuta. Hän oli oikeistopuolue Alianza Republicana Nacionalistan (Arena) ehdokas. 
Hänen perheensä juuret ovat Palestiinassa, josta hänen vanhempansa muuttivat El Salvadoriin 1900-luvun alkupuolella. Poliittisen uransa lisäksi hän on liikemies ja radiotoimittaja. 
Saca voitti presidentinvaaleissa FMLN:n Schafik Handalin. Saca piti presidenttikaudellaan Yhdysvaltain-myönteistä linjaa. El Salvadorin joukot pysyivät Irakissa aina helmikuuhun 2009 asti.
Maata kaksi vuosikymmentä hallinneen Arena-puolueen hävittyä vuoden 2009 vaalit Sacan kauden jälkeen puolueessa nousi ristiriitoja ja Saca erotettiin puolueesta petoksesta syytettynä. Vuoden 2014 vaaleissa hän oli Unidad-puolueen ehdokkaana ja sai ensimmäisellä kierroksella 11 prosenttia äänistä. 
Saca tuomittiin syyskuussa 2018 kymmenen vuoden vankeuteen kavalluksesta ja rahanpesusta. Hän oli tuomion mukaan kavaltanut valtion varoja 300 miljoonaa dollaria. Rahat menivät hänelle itselleen ja hänen entiselle puolueelleen Arenalle.
Kruder &amp; Dorfmeister

Kruder &amp; Dorfmeister on kahden itävaltalaisen miehen, Peter Kruderin ja Richard Dorfmeisterin muodostama tuottajaduo. Heidät tunnetaan etenkin remikseistään erilaisista pop, hip hop ja drum n bass -kappaleista. Remiksit luokitellaan usein downtempo-genreen, kappaleille ominaisia ovat jazz- ja bossanovamaiset äänimaailmat ja rauhallinen tempo.
Molemmat tekevät myös täysin omia kappaleita, Dorfmeister yhdessä Rupert Huberin kanssa muodostavat yhtyeen Tosca kun taas Kruder käyttää nimeä Peace Orchestra.
Apollo 18

Apollo 18 oli Apollo-avaruusohjelman peruutettu lento. Muut peruutetut lennot olivat Apollo 19 ja Apollo 20.
Ennen peruutusta ("NASA OMSF, Manned Space Flight Weekly Report" – 28, heinäkuuta, 1969) Apollo 18:n suunniteltiin laskeutuvan Kuussa Vallis Schröteriin helmikuussa 1972. Muut Nasan lähteet listaavat laskeutumispaikaksi Kopernikuksen kraatterin.
Suunniteltu miehistö.
Nasan peruutettua Apollo 18 -lennon Schmitt siirrettiin tiedeyhteisön painostuksesta Apollo 17 -lennolle. Geologi Schmitt oli ensimmäinen tiedemies Kuussa ja kahdestoista Kuussa kävellyt ihminen.
Monissa lähteissä myös Apollo–Sojuz-yhteislennon (1975) Apollo-alusta kutsutaan nimellä Apollo 18. Se oli viimeinen USA:n miehitetty avaruuslento ennen avaruussukkulan ensilentoa 1981.
Polynesianrotta

Polynesianrotta ("Rattus exulans") on rottien sukuun kuuluva jyrsijälaji. Se on kolmanneksi yleisin rottalaji isorotan ja mustarotan jälkeen.
Polynesianrotta on ulkoisesti samankaltainen kuin mustarotta, mutta pienempi. Sen ruumis on keskimäärin 12 senttimetriä pitkä ja hännän pituus on keskimäärin 13 senttimetriä. Turkki on tummanruskea ja vatsa harmaa. Polynesianrotta on kaikkiruokainen yöeläin, ja se syö pääosin siemeniä, hedelmiä, kaarnaa, hyönteisiä, liskoja ja lintujen munia. Se on ketterä kiipeilemään ja tekee joskus pesänsä puuhun.
Polynesianrotta on tärkeä todiste ihmisten muutosta Tyynenmeren saarilla. Se ei pysty uimaan pitkiä matkoja, joten se on levinnyt eri saarille ihmisten mukana. Se on alun perin kotoisin Kaakkois-Aasiasta, mutta on levinnyt veneiden kyydissä muun muassa Havaijille ja Pääsiäissaarelle.
Public domain -ohjelmisto

Public domain -ohjelmisto on tietokoneohjelmisto, joka on public domainia eli sen tekijä on luopunut kaikista tekijänoikeuksistaan. Tämän seurauksena ohjelmaa saa esimerkiksi vapaasti levittää ja muokata. 
Huomionarvoista on, että ohjelma voi olla ilmaiseksi levitettävä (kts. ilmaisohjelma eli "freeware") tai vapaasti muokattava ja kopioitava (kts. avoin lähdekoodi ja vapaa ohjelmisto), vaikkei se olisikaan tekijänoikeuksista vapaata eli PD:tä. Joidenkin maiden, kuten Suomen, lainsäädäntö ei salli tekijän luopuvan kaikista oikeuksistaan.
Jos PD-ohjelman lähdekoodi on saatavilla, se edustaa yhtä vapaan ohjelmiston tyyppiä.
Komentotulkki

Komentotulkki () on tietokoneohjelma, jolla ohjataan käyttöjärjestelmää. Komentotulkissa ohjelmien käynnistys ja muut komennot suoritetaan kirjoittamalla ne komentoriville. Komentotulkit sisältävät myös rajoitetun ohjelmointimahdollisuuden ymmärtämällään komentosarjakielellä.
Historia.
Sanalla "shell" () viitataan usein komentotulkkeihin, vaikka sen varsinainen merkitys tarkoittaa laajemmin erilaisia käyttöliittymiä. Tuo sana on peräisin Multics-projektista.
Ken Thompson kirjoitti ensimmäisen Thompson shell -komentotulkin Unixille.
Unixissa komentotulkki on käyttäjän prosessi joka voidaan vaihtaa.
Thompsonin tulkkia laajennettiin, siihen lisättiin ohjelmointikieli ja sille julkaistiin useita vaihtoehtoja.
Esimerkkejä.
Esimerkkejä komentotulkeista:
Frankfurt–Hahnin lentoasema

Frankfurt-Hahnin lentoasema (, ) on kansainvälinen lentoasema Lounais-Saksassa, Rhein-Hunsrückin piirikunnassa, Rheinland-Pfalzin osavaltiossa. Nimestään huolimatta se ei sijaitse Frankfurtissa, vaan noin sata kilometriä kaupungista länteen. Muita suhteellisen lähellä olevia paikkoja ovat Koblenz, Mainz, Köln ja Luxemburg.
Hahnin lentokenttä oli alun perin amerikkalaisten lentotukikohta, joka muutettiin siviililentokentäksi 1990-luvun alkupuolella kun Yhdysvaltain ilmavoimilla ei enää ollut sille käyttöä. Yksi pääsijoittajista on Frankfurtin lentoaseman toiminnasta vastaava yhtiö, joka halusi vähentää ruuhkaisen päälentokenttänsä liikennettä. Frankfurt-Hahn on syrjäisen sijaintinsa takia edullinen liikennöidä, ja on siksi erityisesti halpalentoyhtiöiden käytössä.
Nieminen &amp; Litmanen

Nieminen ja Litmanen on Hammond-urkuri Sami Niemisen ja rumpali Juha Litmasen muodostama kahden miehen yhtye. Se sai päivänvalonsa syksyllä 2001, ensiesiintyminen oli Lasse Mårtenson-tribuuttikeikalla ravintola Mocambossa Helsingissä. Ohjelmassa oli yksi kappale joka oli Mårtensonin "Marraskuu." Yhtye on siitä lähtien esiintynyt säännöllisesti eri puolilla Suomea, mm lukuisilla festivaaleilla ja klubeilla. Satunnaisia ulkomaan keikkoja on ollut Venäjällä, Yhdysvalloissa, Ranskassa, Saksassa ja Ruotsissa. Niemisen ja Litmasen musiikkia kuullaan myös Mika Kaurismäen elokuvassa "Veljekset".
Yhtyeen musiikkia ei niinkään voi kuvailla millään olemassa olevalla tyylillä. Sen esikuvana oli kuitenkin ruotsalainen duo Hansson &amp; Karlsson. Ohjelmisto joka on lähes kokonaan omaa käsialaa sisältää hyvinkin erilaisia elementtejä, vaikutteita on niin jazzista, monenlaisesta rytmimusiikista, rockista, elokuvamusiikista, vanhasta iskelmämusiikista kuin muualtakin. Enemmänkin leimaavaa on soitinvalikoima eli aitojen Hammondien vahva ja maanläheinen soundi lisättynä jazzahtavilla rummuilla. Improvisaatiolla on myös keskeinen osa musiikissa.
Molemmat jäsenet soittavat myös Hypnomen-yhtyeessä ja toimivat freelance-muusikoina.
Hyve-etiikka

Hyve-etiikka on normatiivisen etiikan laji, jonka mukaan moraalissa tärkeintä ovat toimivan henkilön hyveet ja paheet sekä luonne. Hyve-etiikka pyrkii määrittämään ne luonteenpiirteet ja ominaisuudet, joita hyveellisellä ihmisellä on. Hyve-etiikan mukaan hyveet saavat ihmiselämän kukoistamaan. 
Hyveellä tarkoitetaan hyve-etiikassa käyttäytymistä ja tunteita, taipumusta tuntea ja käyttäytyä tietyllä tavalla tietyssä tilanteessa. Jos esimerkiksi jollakulla on anteliaisuuden hyve, hän käyttäytyy tietyissä tilanteissa anteliaasti. Hyve-etiikan näkökulma on toinen kuin velvollisuusetiikan tai seurausetiikan, jotka keskittyvät ihmisten toimintaan ja aikaansaannoksiin. Hyve-etiikkaan kuitenkin usein kuuluu tärkeänä osana teleologinen näkemys henkilön persoonan toivotusta "teloksesta"; päämäärästä tai tavoitteesta.
Hyve-etiikassa pidetään Aristotelesta seuraten tärkeänä hyveen harjoittamista sekä hyveeseen kasvattamista. Hyveet ovat esimerkiksi taiteisiin ja ammatteihin verrattavia käytäntöjä, joiden hallitseminen vaatii kokemusta ja jatkuvaa harjoittelemista. Vain kokemuksen avulla voi oppia sovittamaan toimintansa kohtuulliseksi eli sellaiseksi, että erilaiset kilpailevat vaateet tulevat tasapainoisesti huomioiduiksi. Hyveellisen käytöksen matkiminen ei vielä osoita, että ihmisellä olisi kyseinen hyve, mutta hyveet omaksutaan jäljittelemällä hyveellistä toimintaa. Hyve-etiikka korostaa eettisen motivaation merkitystä. Myös paheilla on merkitystä: ihminen ei niinkään korjaa toimintaansa oikeaan suuntaan siksi, että huomaa järkeilleensä väärin, vaan siksi, että ymmärtää olevansa laiska, itsekäs, pelkurimainen, julma ja niin edelleen.
Historiaa.
Antiikin Kreikan neljä hyvettä ("aretē") olivat käytännöllinen viisaus, rohkeus, oikeamielisyys ja kohtuullisuus. Hyve-etiikkaa luonnosteltiin Platonin "Pidoissa" sekä Aristoteleen "Nikomakhoksen etiikassa". Sokrateen oli myös oma käsityksensä hyveestä. Hän sanoi hyveen olevan tietoa eli paheelliset teot johtuvat tiedon puutteesta.
Vastaavia ajatuksia esiteltiin jo aikaisemmin itämaisen filosofian eri koulukunnissa (esimerkiksi kungfutselaisuus), vaikkeivät itämaisen filosofian edustajat olleetkaan yhtä selkeästi keskittyneet ainoastaan hyveisiin. 
Aristoteleen ja Platonin teoksista johtaa linja vaikutusvaltaisimpaan hyve-etiikkaa käsittelevään teokseen, Tuomas Akvinolaisen kirjaan "Summa theologiae", joka on katolisen kirkon virallisen raamatuntulkinnan ja etiikan pohja.
Valistusaikana velvollisuusetiikan ja utilitarismin yleistyessä hyve-etiikka joutui syrjään länsimaisessa moraalifilosofiassa, vaikka saikin vielä muun muassa David Humen ajattelussa paljon sijaa. Hyve-etiikkaa ovat yrittäneet elvyttää G. E. M. Anscombe ("Modern Moral Philosophy", 1958) sekä Philippa Foot ("Virtues and Vices", 1978). 1980-luvun jälkeen myös filosofi Alasdair MacIntyre on kirjoittanut paljon hyve-etiikasta ("Hyveiden jäljillä", 1985). Hyve-etiikkaan perustuu myös niin kutsuttu hyvetietoteoria, jonka tunnetuimpia kehittäjiä on Linda T. Zagzebski ("Virtues of the Mind", 1996).
Kunnanjohtaja Suomessa

Kunnanjohtaja (itseänsä kaupungiksi kutsuvissa kunnissa kaupunginjohtaja) on viranhaltija, joka johtaa kuntaa, sen hallintoa ja taloutta sekä käyttää puhevaltaa kunnanhallituksen puolesta. Kunnanjohtaja toimii kunnanhallituksen alaisuudessa. Kunnanjohtajan valitsee kunnanvaltuusto joko määräajaksi tai toistaiseksi. Kunnanjohtajan erottamisesta päättää myös kunnanvaltuusto.
Kunnanjohtajan tehtävät ja valinta on määritelty kuntalaissa (pykälässä 41). Kunnan niin halutessa johtajana voi olla myös pormestari, joka ei ole kuntaan virkasuhteessa, vaan luottamustoimessa.
Kaupungeiksi kutsuttavien kuntien kunnanjohtajia kutsutaan yleensä kaupunginjohtajiksi. Suurissa kaupungeissa on virkamiehiä myös "apulaiskaupunginjohtajan" nimikkeellä. He voivat olla osastopäälliköitä tai useampaa osastoa koordinoivia kunnanjohtajan avustajia, joilla on kaupunginhallituksen asioihin kunnanjohtajan tapaan esittelyoikeus. Sen vuoksi myös apulaiskaupunginjohtajien esimies on kaupunginhallitus.
Helsingin kaupunginjohtajaa kutsutaan joskus nimellä "ylipormestari", joka on tasavallan presidentin myöntämä arvonimi eikä virkanimike. Helsinki siirtyi pormestarimalliin vuoden 2017 kuntavaalien myötä, ja tuolloin valittu uusi valtuusto valitsi Helsingille pormestarin.
Kaupunginjohtaja ja kunnanjohtaja (samoin kuin pormestari) ovat myös arvonimiä, jotka myöntää tasavallan presidentti. Kaupunginjohtajan arvonimi kuuluu neljänteen ja kunnanjohtajan arvonimi kahdeksanteen ryhmään.
Kritiikki.
Kesäkuussa 2008 tehdyn kansalaismielipide ja kunnat -tutkimuksen mukaan suomalaiset haluavat valita kunnanjohtajan suorilla vaaleilla. Kuntalaiset haluavat vaikuttaa myös valtuustojen ja hallitusten puheenjohtajien valintaan. Kansalaisten mukaan puolueiden tulisi myös ilmoittaa ehdokkaansa keskeisiin luottamustehtäviin vaaleissa. Kunnallisalan kehittämissäätiön asiamiehen Antti Mykkäsen mukaan kansalaiset ovat halunneet suoraa kaupunginjohtajan vaalia jo vuosia. Kansalaiset haluavat myös määräaikaisen kunnanjohtajan.
Euroopan neuvosto on suositellut EU:n jäsenmaille kunnanjohtoon pormestarimallia, jossa pormestari olisi "valittava demokraattisesti suoralla kansanvaalilla". Kansalaisten valitsema pormestari on useissa maissa, esimerkiksi Saksassa, Itävallassa ja Ranskassa, sekä Yhdysvalloissa. Pormestari on kaupungin johtaja sekä kaupunginhallituksen ja valtuuston puheenjohtaja, New Yorkissa myös poliisijohtaja. Kuntajohtajia tutkineen Tampereen yliopiston professori Aimo Ryynäsen mukaan virkamiesjohtoinen Suomi on läntisessä Euroopassa ”kummajainen”.
Kuntalakia muutettiin vuonna 2006 siten, että laki mahdollistaa valtuuston valitseman pormestarin. 
Tampereen valtuuston valitsema ensimmäinen pormestari Timo P. Nieminen aloitti vuoden 2007 alussa. Valtuusto valitsi pormestarin keskuudestaan. Tampereen kaupunki on tehnyt sisäasiainministerille aloitteen lakimuutoksesta, jossa kunta saisi päättää, valitaanko pormestari suoralla kansanäänestyksellä vai valtuustossa. Kaupunginvaltuusto valitsi Niemisen jälkeen Tampereen pormestariksi vuosiksi 2013–2016 Anna-Kaisa Ikosen.
Ennakkoäänestys

Ennakkoäänestys tarkoittaa äänestämistä ennen varsinaista vaalipäivää. Ennakkoäänestys voi tapahtua etäisesti, kuten postiäänestyksessä tai käymällä henkilökohtaisesti ennakkoäänestyspaikalla. Saatavuus ja aikavälit ennakkoäänestyksessä vaihtelevat valtioittain ja vaalityypistä riippuen. Ennakkoäänestyksen tavoitteina on tavallisesti lisätä vaaleihin osallistumista ja helpottaa ruuhkaa vaalihuoneistoilla vaalipäivänä.
Ennakkoäänestys Ruotsissa.
Ruotsissa ennakkoäänestys alkaa noin kolme viikkoa ennen vaalipäivää ja jatkuu vaalipäivään asti.
Ulkomailla asuvat Ruotsin vaaleissa äänioikeutetut voivat äänestää kirjeitse tai käymällä jossakin Ruotsin suurlähetystössä tai konsulaatissa. Kirjeäänestys edellyttää erityismateriaalien tilaamista vaaliviranomaiselta. Kirjeitse voi äänestää aikaisintaan 45 päivää ja suurlähetystöissä ja konsulaateissa aikaisintaan 24 päivää ennen vaalipäivää. 
Ennakkoäänet lasketaan vasta varsinaisella äänestyspaikalla.
Ennakkoäänestys Suomessa.
Suomessa ennakkoäänestyspaikoilla vaalilippu suljetaan kirjekuoreen äänestäjän vaalisalaisuutta koskevan vakuutuksen kanssa. Ennakkoäänestyspaikkoina voivat toimia muun muassa postit, kaupat, kirjastot, äänestysautot tai koulut.
Valtiollisten ja kunnallisten vaalien äänestystä valvoo valtion puolesta oikeusministeriö ja kuntien puolesta sitä varten asetetut vaalilautakunnat.
Ennakkoäänestyksen sisältävä uusi vaalilaki tuli voimaan vuonna 1970. Aluksi ennakkoäänestyksen järjestäminen oli säädöksissä määrätty postilaitoksen tehtäväksi (äänestyspaikkoina valikoidut postitoimipaikat), kunnes postitoimipaikkojen harvenemisen myötä 1990-luvulla tehtävä siirtyi kunnille ja paikkoina voivat olla myös esimerkiksi virastotalot, kirjastot ja kauppakeskukset. Ensimmäisinä vuosina ennakkoäänestys oli sallittu ainoastaan, mikäli ”todennäköisesti on estynyt käyttämästä äänioikeuttaan sen äänestysalueen vaalitoimituksessa, jonka vaaliluetteloon hänet on merkitty”. Tällöin ennakkoäänestyksen yhteydessä lähetekirjeeseen tuli sisällyttää myös ilmoitus syystä, joka oikeutti ennakkoäänestykseen. 1990-luvun jälkeen ennakkoäänestys ja äänestäminen vaalipäivänä ovat olleet tasaveroisia vaihtoehtoja, eikä ennakkoäänestäjiltä ole kysytty enää perustelua valintaan.
Urheilija

Urheilija on urheilun harrastaja tai urheilua ammatikseen harjoittava. Urheilu jaetaan amatööri- eli harrastajaurheiluun ja ammattiurheiluun sen mukaan, saako urheilija korvausta työstään vai maksaako hän harrastamisestaan. Ammattiurheilijat tekevät työtä joukkuelajeissa yleensä työsuhteessa. Yksilölajeissa ammattiurheilijat ovat useimmiten yrittäjiä. Kilpaurheilua voi olla sekä amatööri- että ammattilaisurheilu. Laajojen kansanryhmien harrastamaa liikuntaa kutsutaan sen sijaan kuntourheiluksi. Sillä ei välttämättä ole kilpailullisia tavoitteita.
Suomen kielen sana "urheilija" perustuu sanoihin "urheilu" ja "urheilla", ja nämä taas joko adjektiiviin "urhea" tai tämän kantasanaan "urho". Se vakiintui laajaan käyttöön 1800-luvun lopulla sen jälkeen, kun Kotikielen Seura oli suositellut sitä vuonna 1886. Monissa muissa kielissä samaa tarkoittavien sanojen pohjana on joko kreikan άθλητὴς, athlētēs 'se joka kilpailee' tai ranskan "desport".
Mitali

Mitali on esimerkiksi muistoksi tai palkinnoksi tehty kolikkoa muistuttava metallilaatta. Mitali voidaan antaa kunnianosoituksena urheilukilpailuista ja myös muista siviiliansioista, tai se voidaan antaasotilasansioista tai henkilön tai tapahtuman muistoksi. Jotkin mitalikunniamerkit ovat osoitus kunniamerkkiin liittyvän ritarikunnan jäsenyydestä. Mitali on usein pyöreä, mutta muitakin muotoja esiintyy. Nelikulmaista mitalia kutsutaan monesti "plaketiksi".
Urheilukilpailuissa jaetaan palkinnoiksi kulta-, hopea- tai pronssimitaleja. Näiden ei tarvitse olla tästä metallista tehtyjä, vaan mitalien aidonkaltainen väri on voitu saada aikaan pintakäsittelyllä. Ainakin talviolympialaisissa on jaettu kristallisia mitaleja. Joskus jaetaan myös platinamitaleita, jotka voidaan saada vain tiettyjä tehtäviä suorittamalla.
Mitalitaide on oma taiteenalansa. Monet kuvanveistäjät tekevät mitaleita, jotka voivat olla luonteeltaan puhtaasti taide-esineitä.
Mitaleita, kunniamerkkejä ja rahoja tutkii numismatiikka eli rahatiede. Mitalit ovat myös numismaattisen keräilyn kohteita.
Pommi-isku

Pommi-isku tarkoittaa räjähteitä käyttäen tehtyä hyökkäystä. Varhaisempi nimitys pommiattentaatti kuvaa tekoa esimerkiksi poliittisena murhana tai sen yrityksenä, mistä poiketen "pommi-iskun" kohde nähdään nykyään epämääräisempänä eikä tiettyyn henkilöön kohdistettuna. Pommi-iskuja käytetään muun muassa terrorismissa yleisen mielipiteen herättämiseksi. Sekä pommi-isku että pommiattentaatti eroavat olennaisesti "pommituksesta". Pommitus viittaa laajaan, yleensä lentokoneita käyttäen suoritettuun räjähdehyökkäykseen, jonka suorittaja on valtio pommi-iskujen puolestaan ollessa alivaltiollisten ryhmien suorittamia. 
Kuuluisat pommi-iskut.
Alivaltiollisten toimintaryhmien pommi-iskuista ehkä kuuluisin on Madridin pommiräjähdys 11. maaliskuuta 2004, millä pyrittiin juuri ennen Espanjan parlamenttivaaleja vaikuttamaan äänestäjiin ja saamaan espanjalaiset vetäytymään Irakin sotaa tukeneesta "halukkaiden koalitiosta" ja mikä onnistuikin. Azoreiden julistuksella koalitioon liittynyt Espanjan pääministeri José María Aznar hävisi vaalit ja Espanja vetäytyi Irakista.
Hallitusten suorittamista todistetuista pommi-iskuista ehkä kuuluisin on Ranskan DGSE:n suorittama Greenpeacen Rainbow Warrior -laivan räjäyttäminen 1985 uusiseelantilaiseen satamaan, missä kuoli yksi kuvausvarusteidensa pelastamista yrittänyt valokuvaaja.
Pommi-iskuissa käytetään usein helposti muovailtavaa muoviräjähdettä, heksogeenia. Elokuussa 2004 Tupolev Tu-134 ja Tupolev Tu-154 -matkustajakoneet Venäjällä tuhonneiden pommien arvellaan olleen matkustajien vaatteisiin kätketystä heksogeenista valmistettuja.
Pommikoira

Pommikoirat (räjähdekoirat) ovat koiria, jotka osaavat tunnistaa hajuaistinsa avulla räjähteissä käytettyjä aineita tai niiden komponentteja. Räjähdekoirat ovat yleensä poliisin, rajavartioston tai asevoimien palveluksessa. Niitä toimii etenkin erikoispoliisien, -vartijoiden tai -sotilaiden apulaisena. Pommikoirien käyttö on osoittautunut kannattavaksi, sillä pommikoira löytää räjähteet huomattavasti ihmistä nopeammin. Räjähdekoiran kouluttaminen kestää vuosia. Ura käynnistyy yleensä noin kolmivuotiaana ja kestää kymmenvuotiaaksi. Yleensä räjähdekoirat työskentelevät koko uransa saman ohjaajan kanssa. Erikoiskoirina käytetään etenkin labradorinnoutajia ja malinoiseja.
Räjähdekoirien koulutus käynnistyi Suomessa vuoden 1975 ETYK-kokouksen valmisteluihin liittyen.
Tuottajain Lihakeskuskunta

Tuottajain Lihakeskuskunta (TLK) oli vuonna 1936 perustettu suomalaisten osuusteurastamojen keskusliike, johon viime vaiheessa kuuluivat jäseninä Itikka, Karjaportti, Lihakunta, LSO Osuuskunta, Pohjanmaan Liha, Savonlinnan Seudun Tuote ja Ålands Andelsslakteri. Sen toimitilat sijaitsivat Helsingin Sörnäisissä.
TLK oli keskeinen tekijä maataloustuottajien osuustoiminnallisessa yhteistyössä liha-alalla, samaan tapaan kuin Valio meijeripuolella. Erona oli kuitenkin se, että osuusmeijereitä oli Suomessa enimmillään yli seitsemänsataa, mutta osuusteurastamoita vain parikymmentä. Näin keskusliikkeen asema ja vaikutusvalta muodostuivat erilaiseksi liha- ja meijerialoilla.
TLK:n tehtävät.
TLK tasasi lihantuotannon alueellisia vaihteluita kotimaassa ja koordinoi jäsentensä myyntiä tärkeälle pääkaupunki­seudulle. Lihan tarjonta maakunnissa vaihteli vuoden ja vuodenaikojen mukaan. Lisäksi joissakin osissa maata vahvan karjatalouden vaikutuksesta tuotettiin lihaa jatkuvasti enemmän kuin kulutettiin.
TLK hoiti myös viennin. 1970- ja 1980-luvuilla se oli pääasiassa ylituotannon purkamista ruhovientinä, mutta myös säilykevientiä, usein Suomen kehitysapuna tai katastrofiapuna, sekä vuotien myyntiä ulkomaille. TLK edusti osuusteurastamoita ulospäin ja ylläpiti keskusteluyhteyttä järjestöihin, viranomaisiin ja valtiovaltaan. Yhteydenpito oli tärkeää niin kauan kuin suuri osa lihataloutta riippui poliittisista päätöksistä tai ministeriöiden luvista ja lisensseistä.
Tuottajain Lihakeskuskunnalla ei ollut omaa teollisuutta, koska perustajat eivät halunneet sen kilpailevan niiden kanssa jalostetuissa tuotteissa. Periaate piti 1970-luvulle, jolloin TLK aloitti yritysostojen sarjan, jonka seurauksena se kasvoi Suomen suurimmaksi lihanjalostajaksi: Oy A. Marschan Ab (1974–1975), Helsingin Kauppiaat Oy (1975), Wahlroosit Oy (1980), (1981) ja OK-Liha (1985).
Keskusliikkeen purkaminen.
Muuttuminen teollisuusyritykseksi ja yhä enemmässä määrin kilpailijaksi oli yksi syy jäsenosuuskuntien kasvavaan tyytymättömyyteen Tuottajain Lihakeskuskuntaa kohtaan.
Keskusliike purettiin suurimpien jäsenosuuskuntien aloitteesta kilpailun edistämiseksi keväällä 1991. Purkamisen yhteydessä LSO osti TLK:n teollisuuden (= Helsingin Kauppiaat Oy) ja HK-tuotemerkin, Itikka ja Lihakunta saivat omistukseensa Atria-tuotemerkin. Samalla lihaosuuskunnat luopuivat pitkään käytäntönä olleesta alueellisesta markkinoinnista ja siirtyivät valtakunnalliseen markkinointiin.
Hypnomen

Hypnomen on alkuvuodesta 1994 perustettu helsinkiläinen yhtye, joka soittaa pääasiassa instrumentaalimusiikkia. 
Jäsenet.
Hypnomenissä oli alun perin vain kaksi kitaristia, Pekka Laine ja Esa Kuloniemi sekä rumpukone. Vuoden 1994 lopulla rumpukoneen korvasi oikea rumpali, Juha Litmanen. Kuloniemi erosi yhtyeestä 1998 ja tilalle tuli basisti Jan Grön. 
Yhtye on ollut vuodesta 2000 viisihenkinen:
Yhtyeen urkurilla ja rumpalilla on myös oma sivuprojekti Nieminen &amp; Litmanen. Lisäksi Esa Kuloniemi ja Juha Litmanen soittavat myös Honey B and the T-Bones yhtyeessä.
Kursiivi

Kursiivi on vino, kaunokirjoitusta mukaileva kirjasinlaji. Sitä käytetään tekstissä lähinnä korostuskeinona, joka ei yleensä vaikuta sanojen tai merkkien varsinaiseen merkitykseen. Kansainvälisessä yksikköjärjestelmässä kursiiville on kuitenkin määritetty erikoistehtävä, sillä kursivoimalla erotetaan suureiden tunnukset mittayksiköiden tunnuksista (joita ei koskaan saisi kursivoida).
Historia.
Vuonna 1420 varakas firenzeläinen humanisti Niccolò de’ Niccoli alkoi kirjoittaa minuskeli-kirjoitustyylistä kehitetyllä tavalla, joka oli edeltäjäänsä yksinkertaisempi ja nopeampi. Kursiivi esiintyi leipätekstinä ensi kerran vuonna 1501. Varsinkin 1500-luvulla kirjoja saatettiin painaa kokonaan kursiivilla, mutta siitä kehittyi jo 1600-luvulla korostava kirjasintyyli, jota käytettiin antiikvan kanssa.
Kursiivi on englanniksi "italic", ranskaksi "italique", portugaliksi "itálico" ja ruotsiksi "italisk". Sana juontaa juurensa Niccolò Niccolin kotimaasta, Italiasta. Myös ensimmäisiin kursiivin käyttäjiin kirjapainotyössään kuulunut Aldus Manutius oli italialainen. Saksassa tätä kirjasinlajia vastustettiin sinnikkäästi vielä toisen maailmansodan loppuun saakka. Saksalaiset olivat sitä mieltä, ettei italic/kursiivi -kirjasinlaji soveltunut saksalaiselle kirjallisuudelle, joten käyttivät vanhempia kirjasinlajeja, kuten fraktuuraa ja schwabacheria.
Ensimmäinen kursiivi kehitettiin erityisen kapeaksi kirjaintyypiksi, jolla sivuille sai mahtumaan enemmän tekstiä ja kirjojen valmistaminen tuli halvemmaksi. 1600-luvun jälkeen vakiintui käytäntö, että lähes jokaisen kirjaintyypin pariksi muotoiltiin myös yhteensopiva kursiivi.
Kursiivin käyttö.
Kursiivia käytetään yleisesti
Esimerkkejä kursiivin käytöstä:
Jos satunnaismuuttujan arvojoukko on numeroituva, kutsutaan sitä "diskreetiksi satunnaismuuttujaksi". Jos satunnaismuuttujan kertymäfunktio on derivoituva, kutsutaan sitä "jatkuvaksi satunnaismuuttujaksi".
Väinö Linnan suurtöitä ovat "Tuntematon sotilas" ja "Täällä Pohjantähden alla".
Helene Schjerfbeckin Cornwallissa tekemät vähemmän pelkistetyt maalaukset "Toipilas" ja "Leipomo" ovat naturalistisia valomaalauksia. 
HTML-kielessä kursiiviin koodi on codice_1. Myös korostusta tarkoittava codice_1 näkyy tavallisesti selaimissa kursiivina.
Typografiaa.
Kaltevia kirjainlajeja on kahdenlaisia, joista toinen on kursiivi ja toinen oblique.
Oblique on helppo sekoittaa niin kutsuttuun "konekursiiviin", joka vain keinotekoisesti taivuttaa kirjaimia vinoon. Nämä eivät kuitenkaan ole luettavuudeltaan eivätkä esteettisyydeltään aitojen leikkauksien veroisia.
Hua Guofeng

Hua Guofeng (, 16. helmikuuta 1921 – 20. elokuuta 2008) oli kiinalainen kommunistijohtaja. Hänestä tuli vuonna 1976 Maon Zedongin kuoleman jälkeen Kiinan kommunistisen puolueen puhemies ja Kiinan kansantasavallan kiistaton johtaja Jiang Qingin ja lopun neljän koplan yllätykseksi, aivan kuten Mao itse oli tarkoittanutkin.
Hua syntyi Jiaochengissä (交城县), Shanxin provinssissa nimellä Su Zhu. Su liittyi kommunistipuolueeseen vuonna 1938 osaksi vastarintaa japanilaisia vastaan ja otti itselleen salanimen Hua Guofeng.
Hänestä tuli määräaikainen Kiinan pääministeri Zhou Enlain kuoleman jälkeen tammikuussa 1976, täysivaltainen pääministeri ja puolueen varapuheenjohtaja huhtikuussa 1976 ja viimein puheenjohtaja Maon kuoltua syyskuussa 1976: tosin tätä ei tuotu julki ennen kuin 12. lokakuuta.
Hänen verrattaen lyhyen johtajuutensa aikana häntä kiiteltiin neljän koplan savustamisesta pois poliittisesta vallasta ja siten hänestä tuli johtaja, jonka ilmaantuminen merkitsi virallista loppua Kulttuurivallankumoukselle. Kun Deng Xiaoping vähitellen saavutti jälleen lisää valtaa puolueen sisällä, Hua syrjäytettiin tiukan Maon linjan tukemisen takia ja Zhao Ziyang otti hänen paikkansa pääministerinä vuonna 1980, ja Hu Yaobang puolueen puheenjohtajan paikan vuonna 1981. Hänet alennettiin alemmaksi varapuheenjohtajaksi ja kun tämä virka lakkautettiin vuonna 1982, hän jäi tavalliseksi Keskuskomitean jäseneksi, virka jota hän piti marraskuuhun 2002 asti, vaikkakin oli jo ohittanut määrätyn 70 vuoden eläkeiän.
Lokakuussa 2001 ilmoitettiin että Hua Guofeng olisi eronnut kommunistipuolueesta terveydellisiin syihin vedoten. Viranomaiset eivät kuitenkaan ole vahvistaneet tätä tietoa. Kiinan viranomaiset ilmoittivat Huan kuolleen 87-vuotiaana elokuussa 2008.
Liu Shaoqi

Liu Shaoqi (, 24. marraskuuta 1898 – 12. marraskuuta 1969) oli Kiinan kommunistisen puolueen johtaja ja Kiinan kansantasavallan presidentti.
Liu valmistui vuonna 1921 yliopistosta Moskovassa, Neuvostoliitossa ja hän liittyi kommunistiseen puolueeseen samana vuonna. Hän palasi Kiinaan 1922 ja johti muutamia rautatietyöläislakkoja. Vuosien 1925–1926 aikana hän johti useita anti-imperialistisia liikkeitä ja lakkoja Hubeissa ja Shanghaissa ja joutui tämän takia vangituksi. Vapautumisensa jälkeen vuonna 1932 hänestä tuli kommunistipuolueen Fujianin provinssin pääsihteeri. Kaksi vuotta myöhemmin Liu liittyi Pitkään marssiin ja oli eräs Mao Zedongin kannattajista Zunyin tapaamisessa. 
Liu valittiin jo 1927 Kiinan kommunistisen puolueen keskuskomiteaan, poliittiseen toimikuntaan 1931 ja vuonna 1954 yhdeksi sen pysyvän komitean viidestä varapuheenjohtajasta. Vuonna 1936 hän oli Pohjois-Kiinan pääsihteeri ja johti japanilaisvastaisia liikkeitä alueella. Liu valittiin puolueen pääsihteeriksi vuonna 1943. Sisällissodan aikana Liu toimi puolueen varapresidenttinä.
Kiinan kansantasavallan perustamisen jälkeen toinen ja kolmas Kiinan kansankongressi valitsi Liun presidentiksi. Liu edisti manner-Kiinan talouskehitystä 1950-luvulla, ja 1960-luvulla hän myös auttoi maata elpymään Maon Suuren harppauksen aiheuttamasta taloudellisesta katastrofista. Maon kulttuurivallankumouksessa vuodesta 1966 häntä alettiin pitää “revisionistien” ja “valkoisten” johtajana ja liikettä johtanut Neljän kopla nöyryytti häntä. He'nanissa Liuta pidettiin eristyssellissä, ja kammottavat olot aiheuttivat hänen kuolemansa vuonna 1969. Kiinan viranomaiset vahvistivat kuoleman vasta vuonna 1979.
Vuonna 1978 alkaneella Deng Xiaopingin valtakaudella Liu Shaoqin kunnia palautettiin ja hänet haudattiin valtiollisin menoin.
112 (luku)

112 (satakaksitoista) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 111 ja seuraa luku 113.
Tuija Nurmi

Tuija Anna-Liisa Nurmi (o.s. Pönkä, s. 19. maaliskuuta 1958 Seinäjoki) on suomalainen lääkäri ja poliitikko. Hän toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1995–2011. Nurmen kotipaikka on Lahti, ja hän on opiskellut Georg-August-yliopistossa Saksan liittotasavallassa valmistuen vuonna 1982. Dr. med. -tutkinnon samasta yliopistosta hän suoritti vuonna 1985. Lahteen Nurmi tuli Hämeen Rykmenttiin sotilaslääkäriksi vuonna 1990.
Eduskunnassa Nurmi oli neljännellä kaudellaan, kaudella 2007–2011, jäsenenä suuressa valiokunnassa ja valtionvarainvaliokunnassa, minkä lisäksi hän toimi Länsi-Euroopan unionin parlamentaarisen yleiskokouksen Suomen valtuuskunnan puheenjohtajana. Hän keräsi vuoden 2011 vaaleissa 4 727 ääntä, mikä ei riittänyt valituksi tulemiseen. Nurmi on ollut Lahden kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1993 ja Lahden seurakuntayhtymän kirkkovaltuuston jäsen vuodesta 1995. Hänen muihin luottamustehtäviinsä on kuulunut muun muassa Patrian neuvottelukunnan jäsenyys. 
Nurmi oli kiinnostunut maanpuolustukseen, talouteen, erityisesti energiakysymyksiin sekä lääkärinä terveydenhuoltoon liittyvistä kysymyksistä.
Nurmi on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta. Nurmi työskentelee oman yrityksensä (Nurmi &amp; Sons Oy) kautta Terveystalo Oy:ssa.
Sopeutumiseläkekohu.
Vuonna 2017 julkisuuteen nousi tieto, jonka mukaan Nurmi on eduskunnasta pudottuaan nostanut yhtäjaksoisesti sopeutumiseläkettä ja työskennellyt lääkärinä. Hän on laskuttanut Terveystalo Oy:tä oman yrityksensä kautta, jolloin tulot eivät ole vähentäneet sopeutumiseläkettä.
Maiju Gebhard

Maiju Gebhard (15. syyskuuta 1896 Helsinki – 18. heinäkuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen kotitalousopettaja ja kansanvalistaja. Hänet tunnetaan erityisesti keksimästään astiankuivauskaapista.
Elämä.
Gebhardin vanhemmat olivat professori Hannes Gebhard ja kansanedustaja Hedvig Gebhard. Hän valmistui kotitalousopettajaksi Ruotsissa vuonna 1919 ja työskenteli sen jälkeen opettajana Orimattilan kotitalousopistossa. Vuodet 1923–1943 Gebhard työskenteli Pienviljelijäin Keskusliiton konsulenttina. Hän oli Työtehoseuran johtokunnan jäsen vuodesta 1937 ja työskenteli sen tutkimus-, koulutus- ja valistustoiminnan johtajana 1943–1964. Gebhard paneutui työssään erityisesti kotitalouksissa työskentelevien kotiäitien työn rationalisointiin, mutta koneiden kehittämisen lisäksi hän pyrki asenneilmapiirin muokkaamiseen kodeissa. Gebhard korosti työssään aina inhimillisyyttä ja erityisesti asioiden oikeaan arvojärjestykseen panemista.
Gebhard sai ajatuksen astiankuivauskaapista Ruotsissa opiskellessaan ja kehitti sen Työtehoseurassa vuosina 1944–1945. Ruotsissa aiemmin tiskauksen yhteydessä astiat nostettiin pöydällä olevaan puiseen telineeseen ja sieltä edelleen kuivattiin ja nostettiin kaappiin. Gebhardin innovaatio oli kuivausritilöiden ja ovien asentaminen kaappiin. Tämä säästi huomattavasti perheenäitien työtä ja aikaa kun yksi turha työvaihe poistettiin. Astiankuivauskaappien teollisen valmistuksen aloitti Enso-Gutzeit Oy vuonna 1948. Vuonna 1954 kaapeissa alettiin käyttää muovipäällysteisiä teräslankahyllyjä. Yhdysvalloissa puuvalmisteiselle pesualtaan yläpuolelle sijoitettavalle kuivauskaapille oltiin tosin haettu patenttia jo 1932.
Herttua

Herttua on maskuliininen, yleensä periytyvä aatelisarvo. Se voi viitata itsenäisen herttuakunnan hallitsijaan Manner-Euroopassa, korkeaan aatelisarvoon tai Yhdistyneen kuningaskunnan päärinarvoon (, ). Herttuan vaimo tai naispuolinen herttuakunnan hallitsija on herttuatar (, , ).
Useimmissa germaanisissa kielissä ja suomessa herttuaa vastaava sana tulee gootin kielen sanasta "harjatuga", joka tarkoittaa sotajoukon johtajaa. Englannissa ja useimmissa romaanisissa kielissä herttuaa tarkoittava sana tulee latinan johtajaa tarkoittavasta "dux"-sanasta. Historiallisesti herttua on usein ollut korkein maallinen arvo kuninkaan jälkeen.
Ruotsissa kuninkaan lapsille on ollut tapana myöntää herttuan tai herttuattaren arvonimiä. Tapa on lähtöisin jo Kustaa Vaasan ajalta ja on jatkunut tähän päivään saakka, esimerkiksi kruununprinsessa Victoria on Länsi-Götanmaan herttuatar ja Ruotsin prinsessa Madeleine on Hälsinglandin ja Gästriklandin herttuatar. Myös Victorian tytär Estelle on herttuatar. 
Vastaava vanha tapa on myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Herttuan arvoon ei kuitenkaan nykyään liity mitään historiallisia erioikeuksia, vaan se on kuninkaan ja kuningattaren tavoin nimellinen aatelisarvo, joka käytännössä kertoo vain kantajansa luonnollisesta tai juridisesta lähisukulaisuudesta monarkkiin (nykyiseen, aiempaan tai tulevaan). Esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan kuningas Yrjö VI oli Yorkin herttua ennen valtaistuimelle nousuaan, veljensä kuningas Edvard VIII kruunusta luopumisen seurauksena. Jos perimysjärjestyksessä ensimmäinen on miespuolinen hän on paitsi Walesin prinssi myös Cornwallin herttua, ja, Skotlannissa, Rothesayn herttua. Naispuolinen kruununperijä ei kuitenkaan saa Cornwallin tai Rothesayn herttuattaren arvonimeä.
Van der Waalsin voima

Van der Waalsin voimat ovat intermolekulaarisia eli molekyylien välisiä heikkoja voimia, jotka johtuvat dipolivuorovaikutuksista. Van der Waalsin voimat voidaan jakaa pysyvien dipolien välisiin (Keesom-voimat), dipolien ympäristöönsä indusoimiin (Debye-voimat) ja hetkellisten elektronitiheyden vaihteluiden aiheuttamiin voimiin (Londonin voimat, dispersiovoimat). Voimat on nimetty Johannes Diderik van der Waalsin mukaan.
Van der Waalsin voimat ilmenevät, kun molekyylit ovat korkeintaan 0,3–0,4 nanometrin (3–4 · 10−10 m) etäisyydellä toisistaan. 
Van der Waalsin voimia esiintyy kaikilla aineilla, mutta ne ovat heikkoja. Jalokaasujen koheesio selittyy van der Waalsin voimalla. Jalokaasujen matalat sulamis-, ja kiehumispisteet osoittavat miten heikkoja van der Waalsin voimat yksinään ovat: helium esimerkiksi sulaa vain neljä astetta absoluuttisen nollapisteen (-273,15 °C / 0 °K) yläpuolella eikä kiteydy lainkaan normaalipaineessa.
Atomien ja molekyylien sisäinen elektronitiheys ei ole vakaa, vaan ”lainehtii” satunnaisesti puolelta toiselle. Näin syntyy spontaaneja sähködipoleja, jotka indusoivat vastakkaisen kentän viereisiin molekyyleihin aiheuttaen vetovoiman. Satunnaisuuden takia kaikilla aineilla on van der Waalsin voimia, joten mikään aine ei voi olla todellinen ideaalikaasu. Van der Waalsin voimat muun muassa pitävät nesteheliumin kasassa, ja öljyjen märkyys ja alkaanimuovien kiinteys johtuvat nimenomaan näistä voimista. Perinteistä hetkellisiin dipoleihin perustuvaa selitystä on kuitenkin sittemmin myös kritisoitu.
Van der Waalsin voimat ovat heikoimpia molekyylien välisistä voimista. Ne eivät pysty murtamaan vahvempia voimia, kuten esimerkiksi veden pintajännitystä. Van der Waals -koheesiovoimalla sitoutunut aine ei siis sekoitu veteen, koska veden koheesiovoima (vetysidosvoima) on vahvempi. Tästä johtuu se, miten vesi pisaroituu vahatulla pinnalla: veden oma pintajännitys on vahvempi kuin vahan van der Waals -voima. Pelkästään van der Waals -voimilla koossapysyvä aine tuntuu öljymäiseltä tai vahamaiselta ja on pehmeää.
Rajapintojen kuvauskieli

Rajapintojen kuvauskieli tai rajapintojen määrittelykieli on yksinkertaista syntaksia noudattava formaali kieli, joka kuvaa ohjelmistokomponentin rajapinnan. Se tarjoaa yhteiset merkintäsäännöt sen kuvaamiseksi, miten toinen ohjelma voi käyttää ohjelmistokomponenttia.
Rajapintojen kuvauskieliä käytetään tilanteissa, joissa yhdessä toimivilla ohjelmistoilla on eri tapa kutsua aliohjelmia, esimerkiksi jos ne on kirjoitettu eri ohjelmointikielillä. Yhteisillä määrittelyillä päästään kieliriippumattomuuteen. Tavallisimmin rajapintojen kuvauskieliä käytetään, kun ohjelmiston on tarkoitus kutsua toisilla koneilla suoritettavia aliohjelmia (eli suorittaa etäproseduurikutsuja). Tällöin aliohjelmien kutsutavat voivat erota myös siksi, että laitteiden sisäinen rakenne on erilainen (niillä on eri arkkitehtuuri).
Rajapintojen kuvauskieli kuuluu osana ainakin seuraaviin ohjelmistokomponenttiteknologioihin: COM, XPCOM, CORBA ja SOAP. Usein näiden kielten nimi tai osa sitä on IDL englanninkielisen nimityksen "interface description" (tai "definition") "language" mukaan.
Teleologia

Teleologia (, "lopputulos; λόγος, "logos", ”oppi”) eli tarkoitusperäisyys tai päämäärähakuisuus on a) filosofinen oppi, jossa pohditaan tarkasteltavan kohteen (esimerkiksi jonkin toiminnan) tavoitetta b) oppi esimerkiksi kaikkeuden rakenteen ja järjestyksen tarkoitusperäisyydestä. Teleologialla tarkoitetaan kuvaus- ja selitystapaa, jossa jonkin tapahtuman tai prosessin olemassaoloa ja luonnetta selitetään viittaamalla sen tulokseen, päämäärään. Teleologia on keskeistä Aristoteleen ajattelussa.
Aristoteles ja teleologia.
Teleologia liittyy muun muassa Aristotelesta kiehtoneeseen muutoksen teemaan, johon liittyvät syyt, joista muutokset johtuvat, ja ovat olemassa juuri tehdäkseen mahdolliseksi tämän muutoksen. 
Aristoteleen filosofiassa ("Metafysiikka") syyt oli jaettu neljään osaan:
Teleologiassa finaaliset syyt ovat kaikkein tärkeimpiä.
Teleologinen todistus.
Eräs perinteinen perustelu jumalan olemassaololle on teleologinen todistus eli "luonnon järjestyksen todistus", väittäen maailman näyttävän palvelevan tiettyä tavoitetta ja järjestystä kaaoksen sijaan, jolloin se olisi järkevän olennon luoma.
Teleologinen selittäminen.
Teleologinen selittäminen muistuttaa funktionaalista selitystä. Monet pitävät asioiden teleologisia selittämistä näennäistieteenä, osittain koska niihin usein liittyy ilmiöitä luovan henkilön subjektiivisiakin näkemyksiä, osittain koska teleologisesti on helppo selittää mitä vain. 
Väärä teleologia syntyy, kun joku väittää ilman hyviä perusteluja, että X aiheuttaa Y:n, koska Y:n täytyy tapahtua.
Teleologinen etiikka.
Etiikassa teleologinen etiikka eli seurausetiikka on deontologian eli velvollisuusetiikan vastakohta. Velvollisuusetiikka keskittyy tekoihin, velvollisuuksiin ja käytäntöön sinällään riippumatta lopputuloksista tai tavoitteista. Seurausetiikka määrittää eettisyyden määräytyvän tekojen seurausten, eikä sinällään tekojen itsensä tai henkilöiden ominaisuuksien perusteella.
Hedonismi

Hedonismi (, 'nautinto', 'mielihyvä') on elämänfilosofian oppi, jonka mukaan keskeisiä ja tavoiteltavia ovat nautinto ja mielihyvä. Yksinkertaisimman eettisen hedonismin mukaan "hyväksi on mikä tahansa, mikä aiheuttaa mielihyvää".
Hedonismin perusidea on ajatus siitä, että kaikki teot voidaan mitata sen mukaan, kuinka paljon nautintoa ne tuottavat. Yksinkertaistettuna hedonisti pyrkii saavuttamaan mahdollisimman paljon nautintoa ja mahdollisimman vähän tuskaa. 
Samanlaisia ajatuksia voi löytää John Stuart Millin klassisesta utilitarismista. Utilitarismi on teoria, joka arvostaa tekoja niiden tuottaman hyödyn ja tyytyväisyyden perusteella, mihin usein yhdistetään mielihyvä. Utilitarismi ei kuitenkaan ole hedonismia, joka keskittyy yksilön tyytyväisyyteen, vaan utilitarismi määrittää kaikkien tyytyväisyyden (vrt. individualismi ja kollektivismi).
Nykyisen hedonismin edeltäjiä.
Kyreneläiset oli antiikin Kreikassa vaikuttanut filosofinen koulukunta, joka uskoi, että on olemassa vain kaksi tunnetta: nautinto ("hedone") ja tuska. Heidän mielestään nautinto oli elämän korkein päämäärä. Kyreneläisten uskotaan vaikuttaneen voimakkaasti epikurolaisuuteen.
Epikurolaisuus oli hedonismin tunnetuin edustaja antiikin filosofiassa. Epikuros painotti rauhallista mielihyvää ja "halun vähentämistä". Epikurokselle nautinto oli kärsimyksen poissaoloa ("aponia"). Hän itse eli hyvin niukasti ja söi lähinnä leipää. Epikuros piti suurimpana ilona ystävien kanssa keskustelemista. Sen sijaan monet Epikuroksen seuraajat painottivat aistinautintoja, mistä epikurolaisuuden maine on kärsinyt.
IDL (ohjelmointikieli)

IDL (interaktiivinen datakieli, ) on 1970-luvun loppupuolella syntynyt ohjelmointikieli, jota on käytetty erityisesti luonnontieteissä kerätyn tiedon analysointiin ja visualisointiin. IDL:n kehittäjä on yhdysvaltalainen yhtiö ITT Visual Information Solutions (entinen Research Systems, Inc.).
Yleistä.
IDL on vektorien käsittelyyn suuntautunut numeerinen vuorovaikutteiseen työskentelyyn sopiva kieli. Monet sen piirteet muistuttavat Fortrania. Sitä käytetään suurten tietoaineistojen vuorovaikutteiseen käsittelyyn, esimerkiksi kuvankäsittelyyn.
IDL:n toteutus 1980-luvulla pohjautui Fortraniin VAX/VMS-ympäristössä. Tämä näkyy yhä IDL:n syntaksissa:
Huomaa, että toisen rivin laskutoimitus kohdistuu koko 100-alkioiseen ensimmäisellä rivillä luotuun ja alustettuun taulukkoon. Tämä muistuttaa yleiskäyttöisten vektoriohjelmointikielten (kuten APL tai J) ilmaisutapaa.
Kuten useimmilla muilla vektorien käsittelyyn suuntautuneilla ohjelmointikielillä, IDL:llä voi suorittaa vektorien laskutoimituksia hyvin nopeasti (joskus nopeammin kuin vastaavalla Fortran- tai C-kielisellä toteutuksella), mutta alkioiden käsittely yksitellen on hidasta. Siten osa IDL-ohjelmointitaitoa on käyttää raskaissa numeerisissa laskutoimituksissa kieleen sisäänrakennettuja vektorioperaatioita.
Vaikeuksia.
Jotkin ominaisuuksista, jotka tekevät IDL:stä helpon vuorovaikutteisessa käytössä, vaikeuttavat laajojen ohjelmistojen kirjoittamista. Yhteinen nimiavaruus hankaloittaa mm. eri lähteistä olevien ohjelmien yhdistämistä. IDL:ssä ei ole tyhjiä taulukoita, muuttuvankokoisia dynaamisia taulukoita eikä mahdollisuutta sisäkkäisiin taulukoihin. Kielen olio-ominaisuudet jättävät muistinhallinnan ohjelmoijan vastuulle.
Eklektinen

Eklektisyys (kreikan kielen ἐκλεκτικός "eklektikós" 'valikoiva') kuvaa suuntausta tai teoriaa, joka yhdistelee vaikutteita eri suuntauksista tai teorioista. Eklektisyyttä voi esiintyä esimerkiksi filosofiassa ja taiteessa.
Eklektismi on suuntaus, esimerkiksi taidesuuntaus, joka yhdistelee eri suuntauksia. Eklektikko on henkilö, joka yhdistelee eri suuntauksia.
Filosofiassa ja maailmankatsomusopissa.
Filosofiassa "eklektismi" tarkoittaa parhailta tuntuvien osien valitsemista eri filosofisten koulukuntien opeista. Eklektismi oli yleistä antiikin filosofiassa, erityisesti hellenistisessä filosofiassa sekä myöhäisantiikin aikana, sillä ajatusten poimiminen yhtä lailla esimerkiksi sekä platonistisesta, stoalaisesta että aristotelisesta ajattelusta oli mahdollista ja yleistä. Tunnettuja eklektikkoja ovat muun muassa Panaitios, Poseidonios, Cicero ja Plutarkhos sekä monet uusplatonismin edustajat. Diogenes Laertios mainitsee Potamon Aleksandrialaisen perustaneen eklektisen koulukunnan.
Maailmankatsomusten suhteen eräs esimerkki eklektisyydestä on eklektinen pakana, joka muodostaa maailmankuvansa pakana- tai muiden uskontojen osista ja/tai omista kokemuksistaan. Esimerkiksi eklektinen wicca muodostaa maailmankuvansa osin traditionaalisen wicca-perinteen mukaan, osin omien käsitystensä mukaan.
Psykologiassa.
Psykologia jakautuu erilaisiin koulukuntiin, joita harva psykologi suoraan edustaa. Moni heistä kuvaa omaavansa eklektisen näkemyksen eli pyrkii yhdistämään eri koulukuntien näkemyksiä toisiinsa. Mm. terapeuttisessa työssä toisen koulukunnan tekniikoita käytetään, vaikka itse edustaisi puhtaammin kilpailevaa koulukuntaa. Vastaavia ilmiöitä on myös muissa tieteissä.
Taiteessa.
Taiteessa "eklektismi" tarkoittaa eri suunnista saatuja vaikutteita yhdistelevää tyyliä tai toisilta taiteilijoita saatuja tyylejä tai muita lainoja yhdistelevää tekotapaa. Antiikin reetorien mukaan mestariteos voidaan luoda yhdistelemällä suurten mestareiden teosten parhaita piirteitä. Giorgio Vasari toisti saman "Taiteilijaelämäkerroissaan". Eklektismi oli suosittua 1800-luvun lopulla varsinkin arkkitehtuurissa, jossa saatettiin yhdistellä varsinkin eri kertaustyylejä, kuten uusgotiikkaa, uusklassismia tai uusrenessanssia.
Taiteessa "eklektikko" on taiteilija, joka yhdistelee eri taiteilijoiden tyylejä. Sanan käyttöön liittyy usein taiteilijan omaperäisyyden puutetta korostava sävy.
Tarkoitus

Tarkoitus on filosofiassa toiminnan tai ilmiön toivottu tai kausaalisesti ilmenevä lopputulos. Teleologisessa filosofiassa käytetään termiä "telos" lopullisena tarkoituksena.
Tieteellisessä selittämisessä asioiden selittäminen vetoamalla niiden funktioihin on funktionaalista selittämistä. Sydän voidaan selittää funktionaalisesti vetoamalla sen tarkoituksen, veren pumppaamisen, olevan elintärkeätä ihmiselle. Myös ihmistä ja yhteiskuntaa selitetään useimmiten funktionaalisesti. Antiikin kreikan filosofia ei tuntenut funktionaalisen riippuvuussuhteen eikä siis myöskään funktionaalisen selittämisen ajatusta.
Io (kuu)

Io on Jupiterin neljästä Galilein kuusta kaikkein sisin. Se on Jupiterin kolmanneksi suurin ja Aurinkokunnan neljänneksi suurin kuu. Kreikkalaisessa mytologiassa Io oli yksi Zeuksen rakastetuista. Kuun nimeä ehdotti Simon Marius pian löytämisen jälkeen, mutta se vakiintui vasta 1900-luvulla.
Vulkanismi.
Kaikkein silmiinpistävin ominaisuus Iossa on sen tuliperäisyys – se on Aurinkokunnan vulkaanisin taivaankappale. Tulivuoret syöksevät rikkiä tai rikkidioksidia. Huomattava tulivuorivyöhyke on Tvashtar Paterae. Aktiivisuus on todennäköisesti peräisin vuorovesivoimista Jupiterin sekä kolmen sisimmän kuun, Ion, Europan ja Ganymedeen välillä.
Io kääntää aina saman puolen Jupiteriin päin, ja kaksi ulompaa kuuta saavat Ion hieman venymään luoden kuun sisälle lämpöä kitkan avulla.
Muiden kuiden vetovoima vetää Ion radan ja muodonkin hieman soikeaksi, joka aiheuttaa Ion asennon heilumisen Jupiteriin nähden. Tämä luo Ion pyörimisen suhteen jäljessä laahaavan vuorovesiaallon, jonka aiheuttama kitka kuumentaa Ion sisustaa. 
Edellä mainitut kuut kiertävät radoilla, jotka ovat keskenään resonanssissa: Io kiertää neljä ja Europa kaksi kierrosta Ganymedeen yhden kierroksen aikana. Toinen syy Ion energiaan on sen kulku Jupiterin magneettikentän läpi, mikä luo voimakkaan sähkövirran.
Ion vuorovesivoimien aiheuttama kuumeneminen on 1013 wattia. Kun Ioa tutkittiin kameroilla ja luotaimilla, havaittiin pinnalla suunnaton vulkaaninen räjähdys jota aluksi luultiin toiseksi kuuksi Ion takana. Suurin räjähdys Iossa oli 300 kilometriä korkea.
Rakenne.
Ion pinta on jatkuvan muutoksen kourissa: tulivuorenpurkauksia tapahtuu eri puolilla kuun pintaa, ja niistä purkautunut rikkipitoinen materiaali luo pinnalle erikoisia ja värikkäitä kuvioita. Tästä syystä Iossa on poikkeuksellisen vähän kraattereita. Tulivuorten lisäksi maisema koostuu tavallisista vuorista, rikkijärvistä, jopa 7 kilometrin syvyisistä kalderoista ja satojen kilometrien pituisista sulaneesta silikaatista tai rikistä koostuvista virroista. Kuu muistuttaa koostumukseltaan kiviplaneettoja: se koostuu pääosin sulaneista silikaattimineraaleista, ja Galileo-luotaimen mittausten mukaan kuulla on myös säteeltään jopa 900 kilometrin kokoinen rautaydin. Toukokuussa 2011 ilmoitettiin Galileo-luotaimen lähettämän datan uudelleenanalysoinnin osoittavan, että Ion pinnan alla sijaitsee magmameri.
Iolla on ohut ilmakehä, joka koostuu lähinnä rikkidioksidista. Toisin kuin muilla Galilein kuilla, Iossa ei ole juurikaan vettä, mikä saattaa olla seurausta Aurinkokunnan alkuajoista, jolloin Jupiter oli vielä tarpeeksi kuuma haihduttamaan veden pois kuusta.
Koska Io liikkuu Jupiterin hiukkassäteilyä sitovassa voimakkaassa magneettikentässä, säteily sen pinnalla on niin voimakasta, että ihminen kuolisi siellä 1,5 tunnissa 180 sievertin vuorokausiannokseen.