tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Piritta Maavuori

Piritta Maavuori (s. 1968) on helsinkiläinen tuottaja, valmentaja ja kustannustoimittaja, joka työskenteli vuonna 2015 perustamassaan yrityksessä. Maavuori tekee yhteistyötä yksityisasiakkaiden, kustantajien, valmennusyritysten ja oppilaitosten kanssa.
Maavuori on työskennellyt WSOY:llä digitaalisten ja fyysisten äänikirjojen tuottajana (2011–2014), ulkomaanviennin projektipäällikkönä ja ulkomaanvientipäällikkönä (2007–2010) sekä kotimaisen kaunokirjallisuuden kustannustoimittajana (2003–2007). Kustannustoimittajana Maavuori on työskennellyt monien kymmenien kirjailijoiden ja suomentajien kirjahankkeissa: Risto Ahti, Nina Banerjee, Anja Erämaja, Paavo Haavikko, Vilja-Tuulia Huotarinen, Maritta Lintunen, Mirkka Rekola, Tuula-Liina Varis ja Johanna Venho. 
Maavuori on tehnyt yli 200 toimitettua radio-ohjelmaa kirjallisuudesta ja kulttuurista Yle Radio 1 -kanavalle (1993–2001) ja hänellä on ollut keskeinen rooli Yleisradion jakaman Tanssiva karhu -runopalkinnon julkaisu-, ohjelma- ja raatityössä. Helsingin Sanomiin Maavuori on kirjoittanut kirjallisuuskritiikkiä ja näkökulmajuttuja (2001–2003). Kirja-alalla Maavuori on edelleen kysytty haastattelija ja juontaja.
Maavuori on toiminut myös aikuiskoulutustehtävissä useissa oppilaitoksissa. Hän on opettanut etenkin luovaa kirjoittamista sekä kehittänyt ja tuottanut Laajasalon Opistossa (2015–2016) vuoden mittaisen kirjoittamisen koulutuksen. Kouluttajana hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa seuraavien kirjailijoiden kanssa: Jaakko Heinimäki, Laura Paloheimo ja Miina Supinen. 
Maavuori on pätevöitynyt valmentajaksi Valmentamosta (2014) ja valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta (2000) pääaineenaan englannin kieli ja kirjallisuus. 
Toimitettuja teoksia
Toimitettuja julkaisuja
Margaret Starbird

Margaret Starbird (s. 18. kesäkuuta 1942) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut seitsemän teosta, jotka pohjautuvat väitteelle, että Jeesus oli naimisissa Maria Magdalenan kanssa.
Teosten teemat.
Ensimmäisessä kirjassaan "The Woman with the Alabaster Jar" Starbird kehittelee ideaa, että Maria Magdalena olikin oikeasti Jeesuksen puoliso ja että Musta Saara olisi heidän lapsensa. Hän väittää lisäksi, että Saaran nimi tarkoittaa hepreaksi prinsessaa, millä tarkoitettaisiin, että hän on juutalaisten kuninkaan verta, "sang réal". Asia on hänen mukaansa salatietoa, mutta siitä olisi löydettävissä merkkejä muun muassa taiteesta. Starbirdin tuotanto luetaan näennäishistorian alaan ja tulkintojen katsotaan perustuvan lähinnä väärinkäsityksiin. Hänen ja muiden vastaavia ajatuksia esittäneiden kirjailijoiden teokset ovat olleet innoittamassa Dan Brownin kirjaa "Da Vinci -koodi".
BRA Braathens Regional Airlines

BRA Braathens Regional Airlines (yleensä vain lyhyesti BRA) on vuonna 2016 perustettu virtuaalilentoyhtiö ja yksi Ruotsin suurimmista kotimaanlentoja lentävistä lentoyhtiöistä. Todellisuudessa yhtiön kaikkia lentoja operoivat sen sisaryhtiöt Braathens Regional Airways ja Braathens Regional Aviation. Yhtiön pääkonttori on Tukholmassa.
Vuoden 2025 alusta lähtien BRA operoi ainoastaan wet lease -sopimuslentoja SAS:lle. Yhtiö lentää pääasiassa SAS:n Pohjoismaiden sisäisiä lentoja. Aikaisemmin yhtiö lensi tilauslentoja sekä lentoja muille lentoyhtiöille.
Aikaisemmin BRA operoi pääasiassa Bromman lentoasemalta Tukholmasta. Vuoden 2025 alusta yhtiö kuitenkin keskitti kaiken lentotoimintansa Tukholmassa Arlandan lentoasemalle. Syyskuun lopussa 2025 Braathens jätti jättänyt konkurssihakemuksen
Historia.
BRA perustettiin vuonna 2016. Uuden virtuaalilentoyhtiön tarkoituksena oli yhdistää aikaisemmin erillisillä nimillä toiminteet "Malmö Aviation" ja "Sverigeflyg", ja luoda näin yhtenäinen tuotemerkki Ruotsin kotimaan lentomarkkinoille. BRA:lla ei ole omaa lentolupaa eikä omia lentokoneita, vaan sen reittejä operoivat sen tytäryhtiöt Braathens Regional Airways ja Braathens Regional Aviation.
Vuonna 2018 BRA liikennöi esimerkiksi Finnairin lennot Helsingin ja Uumajan lentoasemien sekä tammikuusta 2018 alkaen osan Finnairin lennoista Helsingin ja Bromman lentoasemien välillä.
Syyskuussa 2025 Braathens hakeutui konkurssiin.
Kohteet.
BRA-nimen alla markkinoidaan lentoja seuraaviin kohteisiin (helmikuu 2017):
Laivasto.
Marraskuussa 2017 BRA:n laivasto koostui seuraavista konetyypeistä:
Venäläiset tulevat, venäläiset tulevat

Venäläiset tulevat, venäläiset tulevat () on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1966. Elokuvan ohjaaja oli Norman Jewison ja pääosissa olivat mm. Jonathan Winters, Alan Arkin, Carl Reiner ja Eva Marie Saint.
Elokuva pohjautuu Nathaniel Benchleyn kirjaan "The Off-Islanders".
Juoni.
Neuvostoliittolainen sukellusvene ajaa karille Massachusettsin osavaltion rannikolla. Saadakseen aluksensa irti sukellusveneen miehistö joutuu rantautumaan ja etsimään apua, mutta huhut Neuvostoliiton maihinnoususta Yhdysvaltain maaperälle alkavat pian levitä.
Olof Peter Swartz

Olof Peter Swartz (21. syyskuuta 1760 Norrköping, Ruotsi – 19. syyskuuta 1818 Tukholma) oli ruotsalainen kasvitieteilijä ja akateemikko. Hän oli Carl Linnén oppilas Uppsalan yliopistossa, jossa hänestä tuli lääketieteen tohtori. Vuosina 1783–1786 hän matkusti Pohjois- ja Etelä-Amerikassa tutustuen myös Länsi-Intian saaristoon. Hän teki merkittävää putkilokasvien, sammalten ja sienten ja jäkälien tutkimusta ja jäsentelyä Ruotsissa, mutta huomattavassa määrin myös Amerikassa. Hänestä tuli Bergiuksen puutarhan intendentti 1791 ja vuonna 1813 hänet nimitettiin Karoliinisen instituutin luonnonhistorian professoriksi. Hän nautti suurta kansainvälistä arvostusta ja oli jäsenenä muun muassa Saksan kansallisessa tiedeakatemia Leopoldinassa, Baijerin tiedeakatemiassa sekä yhdysvaltalaisessa American Academy of Arts and Sciences'ssä. Swartz oli myös tuottelias, hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa "Methodus museorum" (1781), "Nova genera et species plantarum" (1791) ja "Dispositio systematica museorum frondosum Sueciae" (1800) sekä kolmiosainen "Flora Indiæ occidentalis".
Swartzin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään auktorilyhennettä Sw..
Kimmo Kahma

Kimmo Kaarlo Kahma (s. ) on suomalainen merentutkija ja Ilmatieteen laitoksen fysikaalisen meritieteen tutkimusprofessori (emeritus). Hänet tunnetaan erityisesti aallokkoon liittyvistä tutkimuksistaan.
Hänen isänsä oli professori Aarno Kahma. Kimmo Kahma kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin yhtenäiskoulusta vuonna 1967. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1973, lisensiaatiksi 1979 ja filosofian tohtoriksi 1981 (geofysiikka). Hänen englanninkielisen väitöskirjansa (1981) käsitteli pyyhkäisymatkan vaikutusta tuulen synnyttämän aallokon kasvuun. Työn otsikkona oli "On the growth of wind waves in fetchlimited conditions". Helsingin yliopiston geofysiikan dosentti on ollut vuodesta 1982.
Kahma työskenteli Merentutkimuslaitoksella tutkijana vuosina 1972–1991. Tästä ajanjaksosta hän oli Kanadassa (NSERC, post-doct fellow) vuosina 1983–1986 ja Suomen Akatemian vanhempi tutkija 1986–1989. Vuosina 1992-2005 tohtori Kahma toimi Merentuutkimuslaitoksen erikoistutkijana. Vuodesta 2005 lähtien hän on toiminut fysikaalinen oseanografian tutkimusprofessorina ensin Merentutkimuslaitoksella ja organisaatioliitoksen jälkeen Ilmatieteen laitoksella eläkkeelle jäämiseensä saakka. 
Kahma on työtoveriensa kanssa julkaissut kymmeniä tutkimuksia fysikaalisen oseanografian alalta. Hän osallistui esimerkiksi aallokkomittauksia selvittäneen COST-714 -tutkimushankkeen loppuraportin ("Measuring and Analysing the Directional Spectra of Ocean Waves", 2005) kirjoittamiseen. Tohtori Kahma on myös tuonut meritieteellistä asiantuntemusta selvitettäessä suomalaisia koskettaneita, mereen liittyviä suuronnettomuuksia. Hän toimi pysyvänä meritieteellisenä asiantuntijana presidentti Martti Ahtisaaren johdolla 2005 laaditussa Kaakkois-Aasian tsunamin (26.12.2004) jälkeisessä onnettomuusselvityksessä.
Kahmalle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki. Vuonna 2017 hän sai Geofysiikan seuran Palmén-mitalin ansiokkaasta työstään meritieteen alalla.
Herra Päätarkastaja

Herra Päätarkastaja (, oikealta nimeltään ”Sir Topham Hatt”) on pastori Wilbert Awdryn ja hänen poikansa luomassa "The Railway Series" -kirjasarjassa esiintyvä kuvitteellinen hahmo. Hän myös esiintyy myös "Tuomas Veturi" -televisiosarjassa. Hän on North Western Rautatien johtaja, ja hänellä on vaimo nimeltään Lady Hattunen.
Rakkaudella, Vincent

Rakkaudella, Vincent ("Loving Vincent") on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut elämäkerrallinen animaatioelokuva taiteilija Vincent van Goghista. Se kertoo van Goghin elämästä ja mysteeriksi jääneestä kuolemasta.
Elokuvan tekeminen.
Elokuva on elokuvahistorian ensimmäinen täysin käsinmaalattu pitkä elokuva. Se kertoo van Goghin elämästä ja mysteeriksi jääneestä kuolemasta. "Loving Vincentissä" nähdään kaikkiaan 66 960 käsin maalattua öljyväriteosta. Maalausurakkaa varten elokuvaan etsittiin kuvataiteilijoita kaikkialta maailmasta mittavilla koemaalauksilla. 150 mukaan valitun piti osata maalata van Goghin tekniikkaa jäljitellen ja heidät opetettiin filmin animaattoreiksi.
Elokuvan ovat ohjanneet Hugh Welchman ja Dorota Kobiela. "Loving Vincentin" käsikirjoitus perustuu van Goghin kymmeniin maalauksiin ja yli 800 kirjeeseen. Kobiela teki ensin seitsemän minuutin mittaisen lyhytelokuvan maalaamalla ruutuja itse, yksi kerrallaan. Kobielan tavattua nykyisen aviomiehensä Welchmanin syntyi pariskunnalle vielä suurisuuntaisempi idea pitkän, maalauksista animoidun elokuvan tekemisestä.
Ääninäyttelijät.
Lähde:
Ruth Wegelius

Ruth Alice Margaretha Wegelius (21. tammikuuta 1915 Helsinki – 8. kesäkuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja lasten leukemian hoidon uranuurtaja. 
Wegeliuksen vanhemmat olivat insinööri Thor Freywind Wegelius ja Agda Alice Allenius. Wegelius tuli ylioppilaaksi 1932 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1943. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1948 ja sai lastentautien erikoislääkärin pätevyyden 1951. Sota-aikana Wegelius palveli kenttä- ja sotasairaalassa, sotien jälkeen hän työskenteli Arvo Ylpön johtamassa Lastenklinikassa. 
Wegelius perehtyi lastenhematologiaan Yhdysvalloissa 1948 ja hoiti lasten veritauteja Lastenklinikalla apulaislääkärinä ja -opettajana. Marian sairaalassa hän työskenteli 1953–1956 ja sitten Auroran sairaalassa apulaisylilääkärinä. Vuonna 1967 hänestä tuli Auroran sairaalan lastenosaston ylilääkäri, mistä tehtävästä hän jäi eläkkeelle 1978. Ensimmäinen Wegeliuksen hoitama pysyvästi parantunut leukemiapotilas, 12-vuotias tyttö, diagnosoitiin vuonna 1959. Wegelius oli lasten leukemiaryhmän eli myöhemmän Lastenhematologian ja onkologian yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja ja sittemmin yhdistyksen kunniajäsen ja -puheenjohtaja. 
Lastentautiopin dosentti Helsingin yliopistossa Wegeliuksesta tuli 1956, professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1975.
Els Segadors

Els Segadors () on Katalonian kansallislaulu. Laulu periytyy 1600-luvulta, mutta nykyiset sanat teki Emili Guanyavents 1899 ja sävelen sovitti Francesc Alió 1892. Laulu on ollut vuodesta 1993 virallisesti Katalonian autonomisen maakunnan kansallislaulu.
Laulu kertoo kolmikymmenvuotiseen sotaan liittyvän Elonkorjaajien sodan tapahtumista 1600-luvun puolivälissä.
Tero Suominen (kirjailija)

Tero Suominen on Kaarinassa asuva kirjailija. Suomisen esikoiskirja "Diileri – Tie helvettiin" julkaistiin syksyllä 2017, ja se kertoo voimailun ja dopingaineiden maailmasta sekä muista päihteistä.
Suominen on harrastanut nuorena painia SM-tasolla edustaen Turun Voimamiehiä ja Turun Tovereita. Painiuran jälkeen hän kilpaili voimanostossa voittaen mm. penkkipunnerruksen Pohjoismaiden mestaruuden. Hän on nostanut sarjaan 100 kg 237,5 kg. Hän on toiminut myös vapaaottelun parissa valmentajana. Nykyään hän työskentelee sosiaalialan ohjaajana. 
Suomisen toinen kirja Diileri Helvetin portilla ilmestyi syksyllä 2018.
Diileri 3 Koston enkeli ilmestyi elokuussa 2020 ja se päättää kolmiosaisen trilogian, jossa Sami niminen voimailija seikkailee Turun voimailuskenessä. 
Syksyllä 2025 Suomiselta ilmestyy neljäs kirja. Matka Thaimaan mafiaan- Tapsa Örlingin elämänkerrallinen kertomus.
Frances Xavier Cabrini

Frances Xavier Cabrini (15. heinäkuuta 1850 Italia – 22. joulukuuta 1917 Yhdysvallat), tunnettu myös nimellä Äiti Cabrini, oli amerikanitalialainen katolinen nunna ja ensimmäinen kanonisoitu yhdysvaltalainen. Vuonna 1880 hän perusti Missionary Sisters of the Sacred Heart of Jesus -instituutin, joka ansioitui amerikanitalialaisten maahanmuuttajien auttamisessa. Cabrinin muistopäivää vietetään 13. marraskuuta.
Doug Messier

Doug Messier (s. 5. syyskuuta 1936 Wainwright, Alberta, Kanada) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija ja valmentaja. Hänen poikansa Mark ja Paul ovat myös entisiä ammattilaisjääkiekkoilijoita.
Pelaajaura.
Messier aloitti pelaajauransa Edmontonissa Oil Kings -joukkueessa Western Canada Junior Hockey Leaguessa vuonna 1954. Vuosina 1956—1961 Messier pelasi amatöörikiekkoa Central Alberta Hockey Leaguessa ensin Edmonton Oil Kingsien ja myöhemmin Lacombe Rocketsien riveissä. Vuodesta 1960 alkaen Messier siirtyi pelaamaan ammattilaisena Western Hockey Leaguen Seattle Totemsin riveihin. Seattlessa pelejä kertyi tilille vain viisi kappaletta. Täysipainoisesti ammattilaisura alkoi sykysyllä 1961 Edmonton Flyersin riveissä. Siellä Messier pelasi kaksi täyttä kautta ennen siirtymistään AHL:n Pittsburgh Hornetsin riveihin. AHL:ssa Messier pääsi pelaamaan kahdeksan ottelua ilman tehopisteitä. Tilille kertyi myös 16 ottelua Indianapolis Capitolsin ja Cincinnati Wingsien riveissä CPHL:ssa ennen paluuta länsirannikolle. Messier pelasi kauden loppuun Portland Buckaroosin riveissä. Myös viisi seuraavaa kautta kuluivat Portlandissa. Kauden 1969—1970 Messier toimi Alberta Senior Hockey Leaguen Edmonton Monarchsien pelaaja-valmentajana ja lopetti sitten peliuransa. Seuraavalla kaudella Messier toimi joukkueen täysiaikaisena päävalmentajana.
Valmennusura.
Kausi ASHL amatööriliigassa toimi Messierille eräänlaisena valmennuskurssina ja vuodesta 1973 alkaen Messier toimi päävalmentajana Alberta Junior Hockey Leaguessa Edmonton Metsin, Spruce Grove Metsin ja St. Albert Saintsin joukkueissa. Kaikkiaan Messier valmensi AJHL:ssa kuusi kautta joskaan ei aivan yhtäjaksoisesti.
Kauden 1982—1983 alusta Messier ryhtyi valmentamaan AHL-seura Moncton Alpinesin joukkuetta. Kaksivuotisen valmennusjakson aikana Alpines kuitenkin jäi molempina vuosina pudotuspelien ulkopuolelle.
Messierin poika Mark Messier toimi Kanadan MM-kisajoukkueen General Managerina vuoden 2010 kisoissa ja valitsi isänsä yhdeksi kolmesta apulais-GM:sta.
Kaudella 2012—2013 Doug Messier toimi New York junior Rangersin PW AA Elite -joukkueen (13-vuotiaat) päävalmentajana. Seuraava ja uran viimeinen valmennuspesti oli kaudella 2015—2016 New York Americans organisaation 13-vuotiaiden joukkueen päävalmentajana.
CHERRSEE

CHERRSEE (, tyyliteltynä CHEЯRSEE) on japanilainen tyttöyhtye, jonka on luonut K-Pop-tuottaja Brave Brothers. Yhtye debytoi toukokuussa 2016 ja hajosi kesäkuussa 2021.
Jäsenet.
Yhtyeen jäsenet:
Valkoinen poika

Valkoinen poika (, ) on Yves Allégret’n ohjaama italialais-länsisaksalainen televisiosarja vuodelta 1976. 13-osainen sarja perustuu Alberto Manzin romaaniin, ja se esitettiin Suomen ykköskanavalla Mainos-TV:n ohjelmistossa 2. heinäkuuta 1976 alkaen.
Seikkailusarja valkoisesta pojasta Afrikassa alkaa vuodesta 1858, kun Etelä-Afrikan swazeihin kuuluvat ihmiset löytävät hylätyistä vankkureista pienen valkoihoisen poikavauvan. Huolimatta vihamielisestä asenteestaan valkoisia kohtaan heimon jäsenet adoptoivat lapsen ja antavat hänelle nimen Orzowei, ”löytölapsi”. Poika varttuu syrjittynä ja kiusattuna heimon jäsenenä, ja 15-vuotiaana hänen on selviydyttävä heimon miehuuskokeesta. Samoihi aikoihin swaziheimo tutustuu valkoisten uudisasukkaiden kautta tuliaseisiin ja yrittää saada niitä itselleen Orzowein avulla.
Askania (suku)

Askania eli askanialainen suku (), myös Anhalt-suku, on vanha saksalainen hallitsijasuku. Se hallitsi Brandenburgia vuosina 1157–1320, Saksia vuosina 1180–1422, Anhaltia vuosina 1212–1918 ja Venäjän keisarikuntaa vuosina 1762–1796.
Historia.
Suvun varhaisin tunnettu esi-isä oli vuoden 1030 tienoilla elänyt Ballenstedtin kreivi Esico. Hänen pojanpoikansa Otto alkoi 1100-luvun alussa käyttää nimeä Askanian kreivi. Nimi tuli ilmeisesti Ballenstedtin kreiveille kuuluneesta Ascharien-nimisestä linnasta lähellä Ascherslebenia. Kreivi Oton pojasta Albrekt Karhusta tuli vuonna 1134 Nordmarkin rajakreivi, ja laajennettuaan aluettaan Elben itäpuolelle hän perusti Brandenburgin rajakreivikunnan. Albrektin vanhimman pojan suku hallitsi Brandenburgia vuoteen 1320, jolloin tämä sukuhaara sammui.
Albrekt Karhun nuorempi poika Bernhard sai haltuunsa Welf-sukuiselta Henrik Leijonalta vuonna 1180 riistetyn Saksin herttuakunnan. Bernhardin maat jaettiin hänen kuoltuaan vuonna 1212, jolloin hänen vanhempi poikansa Henrik sai Askanian kreivikunnan ympärille muodostetun Anhaltin ruhtinaskunnan ja nuorempi poika Albrekt Saksin herttuakunnan. Albrektin kuoltua vuonna 1260 Saksi jaettiin edelleen hänen pojilleen Saksi-Lauenburgin ja Saksi-Wittenbergin herttuakunniksi, joista jälkimmäinen korotettiin vuonna 1356 Saksin vaaliruhtinaskunnaksi. Vaaliruhtinaskuntaa hallinnut Askanian suvun haara sammui vuonna 1422, jolloin sen maat siirtyivät Wettinin suvulle. Saksi-Lauenburg pysyi Askanian suvun käsissä vuoteen 1689.
Pisimpään Askanian suvun valta jatkui Anhaltissa. Ensimmäisen ruhtinaan Henrik I:n kuoltua vuonna 1252 Anhalt jaettiin Anhalt-Ascherslebenin, Anhalt-Bernburgin ja Anhalt-Zerbstin ruhtinaskunniksi. Anhalt-Ascherslebenin sukuhaara sammui vuonna 1315, jolloin sen maat annettiin Anhalt-Bernburgille. Anhalt-Bernburgin sukuhaaran sammuttua vuonna 1468 kaikki maat päätyivät Anhalt-Zerbstin sukuhaaralle, joka tosin jakautui myös itse useita kertoja vuodesta 1396 alkaen. Ruhtinas Joakim Ernst yhdisti Anhaltin vuonna 1570, mutta se jaettiin uudelleen hänen poikiensa kesken vuonna 1603 neljään osaan. Näistä nuorempi Anhalt-Zerbstin sukuhaara sammui vuonna 1793 ja sen maat jaettiin kolmen muun kesken, jotka vuosina 1806–1807 korotettiin kaikki herttuakunniksi. Anhalt-Köthenin ja nuoremman Anhalt-Bernburgin sukuhaarojen sammuttua vuosina 1847 ja 1863 niiden maat annettiin Anhalt-Dessaulle. Suku hallitsi uudelleenyhdistynyttä Anhaltin herttuakuntaa osana Saksan keisarikuntaa vuoteen 1918, jolloin viimeinen herttua Joakim Ernst syrjäytettiin vallankumouksella.
Venäjän keisarinna Katariina Suuri kuului Anhalt-Zerbstin sukuhaaraan.
Kirsikkakirva

Kirsikkakirva ("Myzus cerasi") on tuholaisena tunnettu kirvoihin kuuluva hyönteinen. Se on aikuisena kiiltävä, hyvin musta tai tummanruskea ja sen tuntosarvien tyvet ja reidet ovat vaaleat. Siivettömän aikuisen kirsikkakirvan koko on 1,8–2,6 mm. Kirsikkakirva imee vuosikasvainten kärjessä kasvavia lehtiä aiheuttaen lehtien käpristymistä ja runsasta mesikastetta. Lehdet käpertyvät epämuotoiselle rullalle.
Kirsikkakirvaa esiintyy laajasti eri puolilla maapalloa.
Kirsikkakirva voi pysytellä koko kesän kirsikan ja muiden tuomien suvun kasvien kuten hapankirsikan ("Prunus cerasus") lehdillä, mutta voi myös siirtyä keskikesällä toisille isäntäkasveille, joita ovat matarat, silmäruohot ja tädykkeet.
Kirsikkakirvan talvehtineista munista kuoriutuu kesän alussa siivetön sukupolvi, joka synnyttää siivellisen sukupolven. Syksyllä syntyvät siivelliset naaraat munivat kirsikkapuiden oksistoon, jossa munat talvehtivat. Kirsikkakirva voi levittää kasvien virustauteja.
Lajin kromosomiluku 2n=10.
Kirsikkakirvan saalistajia luonnossa ovat ainakin seuraavat lajit: kaksipistepirkko ("Adalia bipunctata"), "Aphidoletes aphidimyza", "Aphidoletes urticariae", hietaharsokorento ("Chrysopa abbreviata"), "Coccinella transversalis", "Cycloneda polita", pienlaikkukirvari ("Eupeodes corollae"), "Harmonia conformis" ja Hippodamia 5-signata ambigua.
Hanna Vehkamäki

Hanna Tuula Katariina Vehkamäki (o.s. Vehkamäki, ent. Arstila, s. ) on suomalainen aerosolitutkija ja Helsingin yliopiston laskennallisen aerosolifysiikan professori (12/2009-). Hän on saanut tutkimustyölleen rahoitusta esimerkiksi Suomen Akatemialta ja Euroopan tiedeneuvostolta (ERC).
Vehkamäki kirjoitti ylioppilaaksi Herttoniemen yhteiskoulusta keväällä 1988. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1993 ja tohtoriksi 1998 (teoreettinen fysiikka). Arstilan artikkeliväitöskirja (1997) sisälsi viisi tieteellistä artikkelia ja jotka liittyivät aerosolihiukkasten muodostumiseen (nukleaatioon); työ oli otsikoitu "Gas-liquid nucleation in nonideal molecular systems". Väittelynsä jälkeen Vehkamäki toimi tutkijatohtorina University Collegessa Lontoossa, Suomen Akatemian tutkijatohtorina Helsingin yliopistossa, sekä akatemiatutkijana 2003-2009. Hänet nimitettiin teoreettisen fysiikan dosentiksi vuonna 2000. 
Vehkamäen tieteellinen tuotanto (pääosin yhdessä työtoveriensa kanssa) käsitti syksyllä 2017 jo yli 150 tieteellistä alkuperäisjulkaisua; kokousjulkaisut ja kirjojen luvut (tms.) mukaan luettuna julkaisuja oli yli 380. Artikkeleihin kuuluu myös tiedemaailman arvostetuimpiin julkaisuihin (Nature, Science) hyväksyttyjä artikkeleita. Vehkamäki on kirjoittanut Springer Verlagin kustantaman oppikirjan "Classical Nucleation Theory in Multicomponent Systems" (2006 ja 2010).
Vuoden 2016 loppuun mennessä Vehkamäki oli ohjannut yhteensä 13 valmistunutta väitöskirjatyötä. Professori Vehkamäki on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen keväästä 2014 lähtien. Vehkamäki on myös aktiivinen yhdenvertaisuuden edistäjä.
Elli (televisioelokuva)

Elli on suomalainen televisioelokuva vuodelta 2005. Elokuvan on ohjannut Titta von Martens ja käsikirjoittanut Mervi Pynnönen. Elokuva esitettiin ensimmäisen kerran Yle TV2:lla 2. helmikuuta 2005.
Tuija Piepposen esittämä yli viisikymppinen Elli tulee raskaaksi kohdattuaan saunassa naapurissa asuvan nuorenmiehen, Tarmon. Ellin raskaus saa pienen maalaispitäjän sekaisin, kun kyläläiset päivittelevät asiaa ja kunnan sosiaalijohtaja yrittää saada Ellin jopa holhouksen alaiseksi.
Sirosudenporkkana

Sirosudenporkkana ("Ammi visnaga") on sarjakukkaiskasveihin kuuluva yksivuotinen kasvi. Sitä käytetään lääkekasvina ja leikkokukkana. Se kasvaa alkuperäisesti Välimeren alueella.
Sirosudenporkkana kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Laji muistuttaa isosudenporkkanaa ("Ammi majus"), johon verrattuna parilehdykkäisten lehtien kaikki liuskat ovat lähes rihmamaisen kapeita.
Keltaneidonunikko

Keltaneidonunikko ("Glaucium flavum") on kaksivuotinen ruohovartinen sinivihreä unikkokasvilaji.
Ulkonäkö.
Keltaneidonunikko kasvaa 25–70 senttimetriä korkeaksi. Varsi on pysty–koheneva, lähes kalju, yläosasta haarova. Maitiaisneste on keltaista. Ruusukelehdet ovat ruodilliset, pariliuskaiset, paksut, lyhytkarvaiset. Varsilehdet sepivät. Kukat ovat 5–9 cm leveät, keltaiset. Hedelmä on ohut kaareva kota, joka kasvaa 20–27 cm pitkäksi. Kodassa siemenet ovat hohkaisen solukon ympäröiminä.
Levinneisyys.
Keltaneidonunikko esiintyy alkuperäisenä Euroopassa ja Välimeren alueella. Sitä esiintyy Atlantin, Välimeren ja Mustanmeren rannikoilla sijaitsevissa maissa. Tulokaskasvina sitä esiintyy paikoin myös muissa maanosissa sekä usein Euroopan sisämaassa. Pohjoismaissa se kasvaa harvinaisena soraisilla merenrannoilla Pohjanmeren Skagerrakin rannikoilla.
William Alphonso Murrill

 
William Alphonso Murrill (13. lokakuuta 1869 Campbell, Virginia, Yhdysvallat – 1957) oli yhdysvaltalainen sienitieteilijä.
Hän saavutti Master of Arts -oppiarvon Virginian Randolph-Macon Collegessa vuonna 1891. Hän toimi New York Botanical Gardenin apulaisjohtajana. Hän laajensi huomattavasti tietämystä helttasienistä, tateista ja käävistä. Hän perusti "Mycologia"-aikakauslehden vuonna 1909. Jo hänen aikanaan oli sienten nomenklatuurissa ristiriitaisia käytäntöjä, ja hän sai osansa kritiikistä. Murrill kävi kiertomatkoilla muun muassa Karibialla sekä Euroopassa, jonne hänen arveltiin jopa kadonneen, mutta hän olikin Ranskassa maalaissairaalassa kahdeksan kuukautta munuaisvaivojen takia. Palattuaan hän tuli kuulemaan, ettei hänellä ollut enää työpaikkaansa puutarhassa ja vaimokin oli ottanut avioeron. Murrill hän kärsi ekshaustiosta, mutta 1920-luvulla hän siirtyi Gainesvilleen Floridaan, ja tieteellinen ura jatkui Floridan yliopistossa. Murrillin kokoelmaan kuului lopulta 75 000 lajia, ja hän kuvasi tieteelle uusina 1 700 lajia.
Keltaneidonkannus

Keltaneidonkannus eli keltakiurunkannus ("Pseudofumaria lutea") on kiurunkannuksia muistuttava monivuotinen keltakukkainen kasvi. Sitä viljellään perennana.
Keltaneidonkannus kasvaa 15–30 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat päältä vihreät, alta sinivihreät, lehtiliuskat ovat suikeat. Terttukukinnossa on 5–10 kukkaa, joiden teriöt ovat kullankeltaisia, 15 millimetriä pitkiä ja lyhytkannuksisia. Hedelmänä on kota.
Keltaneidonkannus esiintyy alkuperäisenä Italiassa, Sveitsissä, Balkanilla ja Ukrainassa, mutta on levinnyt viljelykarkulaisena monissa muissa Euroopan maissa.
Pirjo Mattila

Pirjo H. Mattila (s. 1957) on suomalainen elintarviketieteilijä, joka toimii johtavana tutkijana Luonnonvarakeskuksessa (Luke) Turussa. Hän lukeutuu elintarviketieteen ja yleisemmin maataloustieteiden viitatuimpiin tutkijoihin maailmassa (vuoden 2014–2017 listaukset).
Mattilan elintarvikekemian alaan kuuluva maisterintyö Helsingin yliopistolle valmistui vuonna 1990 ja englanninkielinen, vitamiinien D3 ja D2 hajoamistuotteita korkean erotuskyvyn nestekromatografian (HPLC) avulla tarkastellut väitöskirja ("Analysis of cholecalciferol, ergocalciferol and their 25-hydroxylated metabolites in foods by HPLC") vuonna 1995.
Mattila on tutkimusryhmineen tutkinut kemiallista koostumusta ja terveysvaikutuksia elintarvikkeista, kuten sienistä, marjoista, perunasta, viljoista ja viljatuotteista(esim. ).
Liivinmaan ritarikunta

Liivinmaan ritarikunta oli Saksalaisen ritarikunnan autonominen haara, joka muodostettiin vuonna 1237 Saulen taistelun jälkeen. Sen päätehtävä oli vastata Liivinmaan puolustuksesta, mikä tarkoitti sodan aikana sotatoimien johtamista ja rauhan aikana puolustusvalmiuden ylläpitämisestä huolehtimista. Liivinmaan ritarikunta oli myös alueen suurin maanomistaja ja muodosti hallitsevan luokan. Ritarikunta oli myöhemmin Liivinmaan liiton jäsen vuodesta 1435 vuoteen 1561. 
Historia.
Liivinmaan ritarikunnan johdossa oli Liivinmaan maamestari (), joka hallitsi aluksi Riiasta ja myöhemmin Cēsisin linnasta käsin. Maamestarin hallinnollisena apuna oli muutaman hengen konventti, joka koostui tärkeimmistä liivinmaalaisista käskynhaltijoista. Kaikkiaan käskynhaltijakuntiaan johtaneita käskynhaltijoita oli kolmisenkymmentä. Ritariveljiä oli Liivinmaalla kerrallaan yhteensä muutamia satoja. He olivat naimattomia, mikä johtui katolisen järjestön hengellisestä luonteesta. Paikallisia asukkaita ei sen jäseniksi otettu, vaan uudet jäsenet tulivat Saksasta. Vähäisestä lukumäärästään huolimatta ritaristo piti hallussaan Liivinmaan tärkeimpiä hallinto- ja sotilasvirkoja. Sen apuna olivat ratsupalvelukseen velvoitetut vasallit ja vapaatalonpojat. Palvelusvelvollisia ratsusotilaita oli rauhan aikana vähintään saman verran kuin ritareita.
Liivinmaalle rakennettiin 1200- ja 1300-lukujen kuluessa yli 150 kivilinnaa, joita käytettiin puolustautumiseen ja alueiden hallintaan. Ritarikunnan alueita hallitsi sen henkilökunta. Linnoituksista tärkeimmät sijaitsivat Goldingenissa ja Memelissä. 
Vuosina 1494–1535 Liivinmaan ritarikuntaa johti maamestari Wolter von Plettenberg. Hän hankki vuonna 1526 keisarillisen ruhtinaan arvon, jolloin Liivinmaan ritarikunnan omistamista maista tuli osa Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa. 
Iivana Julman johtaman Venäjän sotajoukot tuhosivat Philipp Schall von Bellin johtamat Liivinmaan ritarikunnan joukot vuonna 1560 Härgmäen taistelussa, joka oli osa Liivinmaan sotaa. Seuraavan vuoden marraskuussa solmittiin Vilnassa sopimus, jossa ritarikunta alistui Puolan kuningas ja Liettuan suuriruhtinas Sigismund II Augustin protektoraatiksi. Ritarikunnan alue jaettiin kahtia Väinäjoen etelä- ja pohjoispuolisiin osiin. Väinäjoen eteläpuolelle muodostettiin Kuurinmaan ja Semgallian herttuakunta, kun taas joen pohjoispuolinen alue liitettiin Liettuan suuriruhtinaskuntaan. Molempien alueiden johtoon, herttuaksi ja käskynhaltijaksi, nimitettiin Liivinmaan ritarikunnan viimeinen maamestari Gotthard Kettler.
Kausaalienkeli

Kausaalienkeli () on Hannu Rajaniemen tieteisromaani. Teos on Kvanttivaras-trilogian päätösosa.
Teoksen on julkaissut Gollancz Isossa-Britanniassa ja Tor Yhdysvalloissa.
Kalmar Nyckel

Kalmar Nyckel ("Kalmarin avain") oli alankomaalaisrakenteinen aseistettu kauppalaiva, joka oli kuuluisa ruotsalaisten kuljettamisesta Pohjois-Amerikkaan vuonna 1638 perustamaan Uuden Ruotsin siirtomaata. Laiva valmistui noin vuonna 1625 Hollannissa ja siirtyi ruotsalaisten omistukseen vuonna 1628. Palveltuaan Söderkompanietin omistuksessa siirtolaisten kuljettamisessa se siirtyi Ruotsin laivastolle ja myytiin sittemmin takaisin Hollantiin. Laiva haaksirikkoutui 1600-luvun lopulla joko Kalmarin edustalla tai Englannin rannikolla. Laivasta on vuonna 1997 rakennettu täysikokoinen replika, jonka kotisatama on Wilmington. Sillä järjestetään risteilyjä turisteille.
Jas ja imam silata

Jas ja imam silata on G’oko Taneskin esittämä kappale, jolla hän edusti Pohjois-Makedoniaa (tai tuolloista Makedonian tasavaltaa) vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa Norjan Oslossa. 
Kappale kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui viidenneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Il pleut de l’or

Il pleut de l’or on Michael von der Heiden esittämä kappale, jolla hän edusti Sveitsiä vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa Norjan Oslossa. 
Kappale kilpaili Euroviisujen toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui seitsemänneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Mombasa (albumi)

Mombasa on suomalaislaulaja Taiskan debyyttialbumi vuodelta 1977. Levy sisältää Taiskan isoimpia hittikappaleita, kuten ”Mombasa”, ”Moi moi vain” sekä ”Haltin häät”.
Albumi nousi Suomessa korkeimmillaan 10. sijalle pysyen listalla 13 viikon ajan.
Kappaleet.
A-puoli.
Kaikki sovitukset tehnyt Paul Fagerlund.
B-puoli.
Lähteet:
Tekijät.
Tuotanto.
Lähde:
Villi vapaudenkaipuu

Villi vapaudenkaipuu on suomalaislaulaja Hannele Kauppisen eli Taiskan kolmas, vuonna 1980 julkaistu studioalbumi. Levyn kappaleista peräti puolet on suomalaista alkuperää ja loput käännöskappaleita.
Kappalemateriaali.
Albumin avausraitana on ”Villi vapaudenkaipuu”, joka on käännös saksalaisesta kappaleesta ”Looking for Freedom”. Ritari Ässä -televisiosarjasta tuttu David Hasselhoff levytti kappaleen vuonna 1988. Hillel Tokazierin säveltämä ”Lällärit pois” on sanoitettu musiikkituottaja Richard Stanleyn toimesta alun perin englanniksi nimellä ”Cool Cool Cool”, mutta levyllä kuullaan Raul Reimanin suomentama versio. Reiman on tehnyt sanoitukset lähs kaikkiin albumin kappaleisiin. ”Rannalla” tuli puolestaan tunnetuksi ruotsalaisen pop-yhtye Secret Servicen esittämänä nimellä ”Angelica &amp; Ramone”. Reimanin sanoittama ”Prätkä ja tie” puolestaan on käännös hard rock -yhtye Rainbow’n tunnetuksi tekemästä kappaleesta ”Since You Been Gone” vuodelta 1979. Kappaleen kirjoittanut Russ Ballard levytti kappaleen jo vuonna 1976. ”Justine” tuli tunnetuksi amerikkalaislaulaja Linda Ronstadtin esittämänä vuonna 1980, mutta Reiman suomensi kappaleen Taiskan esitettäväksi samana vuonna nimellä ”Näin käy”. A-puolen päättää artistin itsensä säveltämä ja Reimanin sanoittama kappale ”Etsin tietä itseeni”.
B-puolen avaa Esko Koivumiehen säveltämä kappale ”Yhden kerran”. ”Tahdon rakastella sinua” oli yksi vuoden 1980 suurimmista hittikappaleista Pelle Miljoona &amp; 1980 -yhtyeen esittämänä. Jori Sivonen teki kappaleesta uuden sovituksen, mutta Taiskan versiosta ei noussut suurta hittiä. Yhdysvaltalaisyhtye Styxʼn tunnetuksi tekemä ”Boat on the River” käännettiin Taiskalle nimellä ”Aamulla yksin”. Kappaleen on säveltänyt yhtyeen kitaristi–laulaja Tommy Shaw. Riki Sorsa levytti kappaleen Pia Partasen uudelleensuomentamana nimellä ”Joki” vuonna 1993. Siitä tuli yksi Sorsan tunnetuimmista kappaleista ja vuoden 1993 suurimmista hittikappaleista. ”Anna lämpösi loistaa” on uutta aaltoa edustaneen Elvis Costellon kirjoittama kappale, jonka Dave Edmunds levytti vuonna 1979 nimellä ”Girls Talk”. ”Hyvin pyyhkii” on levyn sovittaneen Jori Sivosen säveltämä ja Reimanin sanoittama kappale. Levyn päättää Amanda McBroomin säveltämä ”The Rose”, joka tuli tunnetuksi Bette Milderin esittämänä samannimisessä elokuvassa vuodelta 1979. Reiman käänsi kappaleen nimellä ”Ruusu” suomeksi.
Taiska (albumi)

Taiska on suomalaislaulaja Taiskan toinen studioalbumi vuodelta 1978. 
Levyn suurimmaksi hitiksi nousi avausraita ”Miksi näin?”, joka oli parhaimmillaan Suomen jukeboxien kolmanneksi soitetuin single ja 23. myydyin single Mitä Suomi soittaa -albumilistan singlelistalla. Taiska osallistui samaisella kappaleella interviisu-karsintaan helmikuussa 1978 voittaen karsinnan ylivoimaisesti.
Kappaleet.
B-puoli.
Lähteet:
Tekijät.
Tuotanto.
Lähde:
Aaroninsauvasammakko

Aaroninsauvasammakko eli aaroninsammakko ("Hyperolius horstockii") on ruokosammakoiden heimoon kuuluva sammakkolaji. Se elää kotoperäisenä Etelä-Afrikan etelärannikolla Länsi-Kapin ja Itä-Kapin provinsseissa.
Päiväaikaan aaroninsauvasammakkoa tavataan usein valkohuonevehkan, ”aaroninsauvan”, ("Zantedeschia aethiopica") valkoisten kukkien sisällä, joista se syö kukan tuoksun sinne houkuttelemia lentäviä hyönteisiä. Vehkan kukinta-aikaan sammakoilla on norsunluunvärinen suojaväri, mutta kukintojen kuihduttua ne muuttuvat tummanruskeiksi.
Aaroninsauvasammakot parittelevat syyskuusta tammikuuhun, mikä Etelä-Afrikassa merkitsee kevättä ja kesää. Koiraan matala kurnutus ”kee, kee, kee” houkuttelee naaraita. Kutuaika on loka- ja marraskuussa. Naaras laskee veteen 10–30 munan rykelmiä, jotka kiinnittyvät vesikasvien juuriin.
Oma tie

Oma tie on suomalaislaulaja Taiskan neljäs studioalbumi vuodelta 1982.
Paris (Supertrampin albumi)

Paris on brittiläisen pop rock -yhtye Supertrampin livealbumi, joka julkaistiin vuonna 1980. Taltiointi on nauhoitettu Pariisissa, Ranskassa marraskuussa 1979. Albumi debytoi Britanniassa sijalla 7 ja Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 8. Albumi sisältää liveversiot monista yhtyeen tunnetuimmista kappaleista, mutta esimerkiksi hittisinglet "Goodbye Stranger" ja "Give a Little Bit" puuttuvat, vaikka yhtye soitti kappaleita kiertueella. Muita kiertueella soitettuja kappaleita, jotka eivät kuitenkaan esiinny livealbumilla, ovat mm. "Even in the Quietest Moments", "Child of Vision", "Downstream" ja "Another Man's Woman". Kuitenkin kaikki puuttuvat kappaleet julkaistiin myöhemmin DVD:llä "Live in Paris '79," ja samannimisellä 4 LP:tä kattavalla soundtrack-albumilla.
Wall End

Wall End eli Wallend on asuinalue Lontoon Newhamissa, East Hamin ja Barkingin välissä. Alueen väkiluku on 14 846 (2011), pinta-ala 1,38 km² ja väestötiheys 10 763 as./km². Wall End sijaitsee Rodingjoen vieressä. Se rajoittuu pohjoisessa Hammersmith &amp; City Line sekä District Line -metrolinjojen rataan, idässä A406-kehätiehen, etelässä Flanders Road -katuun sekä lännessä Wellington Road, Altmore Avenue ja Keppel Road -katuihin.
Suur-Lontoon poliisitoimella on Wall Endissa turvallisen naapuruston ryhmä ("Safer Neighbourhood Team", "SNT"). Elokuussa 2017 alueella tapahtui 4 rikosta 1 000 asukasta kohden, siinä missä koko Newhamissa niitä tapahtui 9 ja koko Lontoossa 8 jokaista 1 000 asukasta kohden. Wall Endissä sijaitsevat East Hamin rautatievarikko, "academy"-tyypin Langdon Academy -koulu ja St Paulin kirkko. Rodingjoen varrella on kevyttä teollisuutta.
Historia.
Wall End tunnetaan keskiajalta pienenä, erillisenä kylänä East Hamin laidalla tai liepeillä Barkingiin vievän tien varrella. Kylä sai nimensä siitä, että se oli East Hamin lopussa ("end") ja sen kohdalla oli Rodingjoen tulvien leviämistä estävä patopenger ("wall").
1800-luvun alusta tunnetaan alueen ensimmäinen Duke’s Head -pubi Barking Roadin ja St Olave’s Roadin risteyksestä. 1800-luvun puolessavälissä Wall Endissä oli noin 20 taloa. Suurin osa nykyisistä rakennuksista valmistui 1880–1910. Suuren kasvun aikana Duke’s Head rakennettiin uudelleen laajennettuna vuonna 1900. Pubi suljettiin vuonna 2010; alueen kulttuuriin ei enää kuulunut pubissa käynti.
Väestö.
Wall Endissä asuu Lontoon alueista eniten srilankalaisia. Alueen etninen jakauma on (2011): 10 % valkoisia brittejä, 8 % muita valkoisia, 21 % intialaisia, 14 % pakistanilaisia, 10 % bangladeshilaisia, 19 % muita aasialaisia, 11 % mustia, 3 % kuuluu useaan etniseen ryhmään ja 4 % muihin etnisiin ryhmiin kuuluvia. Asukkaista 43 prosenttia kokee itsensä britiksi, 53 % ei, 15 % taas kokee itsensä englantilaiseksi ja 82 % ei.
Wall Endin asukkaista 47 % puhuu äidinkielenään englantia, 12 % tamilia, 6 % bengalia, 6 % urdua, 3 % pandžabia, 2 % malajalamia ja 2 % gudžaratia. 34 % on muslimeja, 29 % kristittyjä, 23 % hinduja, 4 % sikhejä ja 4 % uskonnottomia.
Alueen aikuisväestön työttömyysaste on 28 prosenttia.
Catherine Gaskin

Catherine (Kathleen) Majella Sinclair Gaskin (Cornberg) (2. huhtikuuta 1929 Louthin kreivikunta, Irlanti – 6. syyskuuta 2009 Sydney, Australia) oli australialainen kirjailija. Hän kirjoitti pääasiassa romanttisia romaaneja. Hän asui vuosina 1947–1999 ensin Yhdysvalloissa ja myöhemmin muun muassa Britanniassa Mansaarella ja palasi sitten Australiaan.
Gaskin muutti Irlannista Australiaan kolmen kuukauden ikäisenä. Hän kävi koulua Sydneyssä. Hänen esikoisteoksensa "This Other Eden" ilmestyi vuonna 1946, jolloin hän oli 17-vuotias.
Gaskin julkaisi yli 20 romaania, jotka olivat menestyksiä. Kaikkein suosituin on ollut "Sara Dane" (1954), joka perustuu Mary Reibeyn elämään. Kirjan pohjalta on tehty vuonna 1982 Australiassa televisiosarja.
Gaskinin sisar on kirjailija Moira Gaskin.
Miniä (televisiosarja)

Miniä on suomalainen kuusiosainen televisiosarja vuodelta 1973. MTV-teatterin tuottama mustavalkoinen minisarja perustuu Aino-Inkeri Kumaran romaaniin "Vuosikymmen" vuodelta 1965. Sarjan on dramatisoinut ja ohjannut Veikko Uusimäki.
Juoni.
1950-luvun Etelä-Pohjanmaalla Karhian taloon tulee nuori miniä Anja, pankkitoimihenkilö ja Karhiaa pienemmän talon tytär. Nuori aviomies Erkki on hyväntahtoinen, mutta äitinsä tavoin huono näkemään todellisuutta maatilan menneen loiston varjossa. Sisarosuuksien maksu on aiheuttanut tilalle paljon velkaa, mutta isäntä ja anoppi haluavat vain ostella uusia maatalouskoneita ja autonkin. Heitä realistisempi miniä ahdistuu tilanteessa.
Prometeismi

Prometeismi (engl. "Prometheism" tai "Prometheanism") on puolalaisen Józef Piłsudskin luoma poliittinen käsite. Prometeismin tarkoituksena oli heikentää Venäjän keisarikunnan ja sen seuraajan Neuvostoliiton sisäistä eheyttä tukemalla nationalistisia liikkeitä Venäjän rajojen sisäpuolella. Kyse oli siitä, että Itämeren, Mustanmeren ja Kaspianmeren alueilla olevat kansat irtautuisivat Venäjästä ja muodostaisivat itsenäisten valtioiden puskurivyöhykkeen Venäjää vastaan. Prometeismi liittyy läheisesti Piłsudskin toiseen ideaan, Intermariumiin. 
Prometeismi perustui ajatukselle siitä, että jos Puolan tuki Venäjän alistamille kansoille pystyy heikentämään Venäjää, se on Puolan valtion etu. 
Prometeismin nimi on peräisin kreikkalaisen mytologian Prometheuksesta, joka antoi tulen ihmiskunnalle. 
Itä-Euroopan, Kaukasuksen ja Keski-Aasian suhteiden ja kulttuurien tutkimusta varten on perustettu julkaisu "Nowy Prometeusz," jota julkaistaan puolaksi, englanniksi ja venäjäksi. 
Prometeismi Suomen politiikassa.
Tarton rauhan neuvotteluissa Suomen tavoitteena oli saada laaja autonomia Itä-Karjalalle. Itä-Karjalan kysymys ratkesi Kansainliitossa kuitenkin Neuvostoliiton hyväksi. 
Vuonna 1922 perustetun Akateemisen Karjala-Seuran tavoitteena oli edistää heimoyhteyttä ja kansallistunnetta muun muassa Neuvostoliiton alueella. 
Suomi sitoutui reunavaltiopolitiikkaan allekirjoittamalla Varsovan sopimuksen vuonna 1922. Sopimuksessa valtiot sitoutuivat hyväntahtoisuuteen, jos jokin sopimusvaltioista joutuisi hyökkäyksen kohteeksi. Sopimukseen lukeutuivat Suomi, Viro, Latvia ja Puola, mutta Suomen osalta sopimus kariutui, kun Vennolan II hallitus joutui eroamaan
Pienin toimiva tuote

Pienin toimiva tuote (engl. "Minimum Viable Product", MVP) on uusi, markkinoille vasta yrittävä tuote tai palvelu, jossa on vain sellaiset ominaisuudet, jotka tyydyttävät varhaisten asiakkaiden tarpeet. Pienimmän toimivan tuotteen tarkoitus on kerätä palautetta tuotekehitykseen. Joidenkin asiantuntijoiden mukaan olennaista on luoda tuote, jota voidaan jo myydä, vaikka se ei täyttäisi läheskään suunnittelijoiden visiota lopullisesta tuotteesta.
Yritykselle palautteen kerääminen pienimmästä toimivasta tuotteesta on usein edullisempaa kuin enemmän ominaisuuksia sisältävän tuotteen sisäinen tuotekehitys. Enemmän ominaisuuksia ja toiminnallisuuksia sisältävän tuotteen kehittäminen lisää kustannuksia ja riskejä, koska suunnittelijoiden oletukset asiakkaiden tarpeista ja käyttäytymisestä usein osoittautuvat virheellisiksi.
Käsitteen keksi ja määritteli vuonna 2001 Frank Robinson. Myöhemmin käsitteen ovat popularisoineet Steve Blank ja Eric Ries.
MSG (albumi)

MSG on hard rock -yhtye Michael Schenker Groupin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1981. Albumin tuotti Ron Nevison.
Albumista julkaistiin vuonna 2009 painos, jossa on seitsemän lisäkappaletta.
Mark Charnock

Mark Charnock (s. 28. elokuuta 1968 Bolton, Lancashire, Britannia) on brittiläinen näyttelijä. hän on näytellyt Marlon Dinglen roolin televisiosarjassa "Emmerdale" (1996–), televisiosarjassa "Cadfael" veli Oswinin roolissa ja näyttelee myös sarjassa "Coronation Street". Hän on järjestänyt zombiefestivaalit.
Intermarium

Intermarium (), myös Baltian-Mustanmeren liitto, oli puolalaisen valtiomiehen Józef Piłsudskin ensimmäisen maailmansodan jälkeen esittämä poliittinen idea liittovaltiosta, johon kuuluisivat Itä- ja Keski-Euroopan maat. Intermariumin tarkoituksena oli heikentää Venäjän keisarikunnan ja Neuvostoliiton valtaa pilkkomalla se pienempiin osiin. Intermariumiin olisi kutsuttu Viro, Latvia, Liettua, Puola, Valko-Venäjä, Ukraina, Unkari, Romania, Jugoslavia, Moldova ja Tšekkoslovakia.
Intermarium olisi toiminut Piłsudskin mukaan vastapainona venäläiselle ja saksalaiselle imperialismille. Intermarium tuki Piłsudskin ideaa prometeismista.
Nykyaikana.
Nykyisin Itä- ja Keski-Euroopan maiden yhteistyötä edistää yhteistyöfoorumi Kolmen meren aloite, jonka ensimmäinen huippukokous pidettiin vuonna 2016 Kroatiassa.
Intermariumia käsittelevä kansainvälinen ja akateeminen konferenssi järjestettiin heinäkuussa 2017 Varsovassa Lazarskin yliopistolla.
Destruction Derby

Destruction Derby on Reflections Interactiven kehittämä ja Psygnosisin julkaisema ajopeli. Peli julkaistiin vuonna 1995 PlayStationille, MS-DOSille, Sega Saturn:lle ja Nintendo 64:lle..
Pelisarjaan kuuluu myös Destruction Derby 2 (1996), Destruction Derby Raw (2000) ja Destruction Derby Arenas (2004).
Samuli Ripatti

Samuli Olli Ripatti (s. ) on tilastotieteilijä sekä Helsingin yliopiston biometrian professori Suomen molekyylilääketieteen instituutissa (FIMM) . Vuodesta 2023 alkaen Ripatti on lisäksi toiminut FIMMin johtajana.
Ripatti kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1988 Hämeenlinnan lukiosta. Hän opiskeli Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi pääaineenaan tilastotiede (1995). Hän jatkoi opintojaan Helsingissä Rolf Nevalinna -instituutissa ja Ruotsissa Tukholman yliopiston Matematiikan laitoksella, josta valmistui filosofian tohtoriksi (matemaattinen tilastotiede) vuonna 2002. Hänen väitöskirjansa (2001) oli otsikoitu "Latent variable models for multivariate survival and count data". Se oli neljään artikkeliin pohjautuva artikkeliväitöskirja. Helsingin yliopiston tilastotieteen dosentti hän on ollut vuodesta 2007.
Hän on työtoveriensa kanssa kirjoittanut useita arvostetuimpien tiedelehtien (kuten Nature, Plos Genetics) alkuperäisartikkeleita 2000-luvun lopussa ja 2010-luvulla. Vuonna 2016 professori Ripatti luettiin maailman eniten viitattujen tutkijoiden joukkoon alallaan (osa-alue molekyylibiologia ja genetiikka) ja oli yksi alle 20:stä Suomessa työskentelevästä tutkijasta tällä noin 3 100 tieteilijää maailmanlaajuisesti sisältävällä "Highly Cited Researchers" -listalla.
Randy Brown

Randy Brown (s. 22. toukokuuta 1968 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän voitti pelaajaurallaan Chicago Bullsissa kolme NBA:n mestaruutta.
Ura.
Brown pelasi Houstonin yliopistossa vuodet 1986–1988 ja New Mexico Statessa vuodet 1989–1991. Sacramento Kings varasi hänet NBA:han 31. vuorolla. Brown pelasi NBA:ssa yhteensä 12 kautta, aluksi neljä kautta Kingsissä, seuraavaksi viisi kautta Chicago Bullsissa ja lopuksi Boston Celticsissä ja Phoenix Sunsissa. Bulls-aikanaan Brown voitti kolme peräkkäistä NBA:n mestaruutta vuosina 1996–1998.
Pelaajauransa jälkeen Brown on työskennellyt muun muassa Chicago Bullsin organisaatiossa. Hän erosi Bullsin apuvalmentajan pestistään joulukuussa 2018 päävalmentaja Fred Hoibergin irtisanomisen jälkeen oltuaan tyytymätön saamaansa muutokseen tehtävänkuvaansa valmennusryhmässä.
Inari Uusimäki

Inari Uusimäki on suomalainen toimittaja, joka teki 38 vuoden uran Yleisradion radio- ja televisio-ohjelmissa. Hän jäi eläkkeelle kesäkuun alusta 2016.
Inari Uusimäki aloitti Yle-uransa Simo Pasasen johdolla Turussa ja siirtyi sitten Helsinkiin toimittamaan Ylen aikaista.
Televisiossa Uusimäki oli mukana tekemässä muun muassa 1980-luvun "Viikonlopputelevisiota", "Lauantaivekkaria" sekä kulttuuriohjelmia "K-rappu" ja "Strada". Toimittajan tehtävien lisäksi hän toimi ohjelmien käsikirjoittajana, ohjaajana ja tuottajana. Hänen viimeinen tehtävänsä oli toimia Yle Radio 1:n iltapäivien kulttuuriohjelman "Kultakuumeen" tuottajana.
Inari Uusimäen isä oli teatterineuvos Veikko Uusimäki.
Loimukoivu

Loimukoivu on koivussa ilmenevä ominaisuus tai ”vika”, joka saa puun syyt muodostamaan erityisen aaltoilevan tai loimuavan kuvion. Loimuaminen on yleisintä koivulle, mutta samaa ilmiötä esiintyy myös muissa havu- ja lehtipuissa. Loimupuussa puun solukkorakenne on normaali, mutta syiden suunta vaihtelee aaltomaisesti säteen ja/tai tangentin suunnassa puuaineessa. Loimuominaisuus on tavallisesti rauduskoivun muunnos, samaan tapaan kuin visakoivu on muunnos, ei oma puulajinsa.
Loimukoivu on melko harvinaista. Sitä syntyy vanhoissa sekametsissä, ja sen tunnistaa rauduskoivun aaltoilevasta ja vahvasta kaarnasta rungon tyvessä. Koska puulajia on vaikea saada, ja sille olisi kysyntää ulkomailla saakka, on loimukoivua myös kloonattu ja tuotettu uusia taimia Taimityllilän taimitarhalla vuonna 2016. Taimia on sitten istutettu esimerkiksi hämeenlinnalaisen Harvialan kartanon puutarhaan.
Käyttö.
Loimuakoivua käytetään muun muassa huonekaluissa ja kitaroiden rungossa. Vielä 1920-luvulla loimukoivu oli suosittu huonekalupuu. Uudet tuulet eli funktionalismin tulo muutti tilannetta. Kuitenkin esimerkiksi vuonna 1931 valmistuneen Eduskuntatalon huonekaluista suuressa osassa on käytetty loimukoivua, tummaksi käsiteltynä. Huonekaluista useat ovat sisustusarkkitehti Birger Hahlin suunnittelemia. Loimukoivu tummana on tunnusomaista myös 1978 valmistuneen Eduskunnan kirjaston sisustuksessa, ja sitä on käytetty vaalena uusimmassa, vuonna 2004 valmistuneessa eduskunnan kiinteistössä eli Pikkuparlamentissa. Eduskuntatalon vuonna 2017 valmistuneen peruskorjauksen yhteydessä kunnostettiin ja entisöitiin tuhansia huonekaluja sekä suuri määrä ovia. Lukuisissa ovissa kiiltävä, tummaksi käsitelty loimukoivuinen elävä pinta on saatu näkyviin lukuisten lakkakerrosten alta.
Live at River Plate (albumi)

Live at River Plate on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n kolmas livealbumi, joka julkaistiin vuonna 2012. Albumi sai Britannian albumilistalla sijan 14 ja Yhdysvalloissa Billboard 200 -listalla sijan 66. Australiassa albumi ylsi sijalle 11. Taltiointi nauhoitettiin vuonna 2009 Estadio Monumental -stadionilla Buenos Airesissa.