tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Frauke Petry

Frauke Petry (s. 1. kesäkuuta 1975 Dresden) on saksalainen poliitikko ja Saksan liittopäivien jäsen sitoutumattomana edustajana ja Saksi-Anhaltin osavaltioparlamentin jäsen. Hän toimi Vaihtoehto Saksalle (AfD)-puolueen puheenjohtajana 2015–2017.
Petry opiskeli kemiaa Readingin yliopistossa Englannissa ja väitteli myöhemmin tohtoriksi Göttingenin yliopistossa. Ennen politiikkaan siirtymistä hän työskenteli yrittäjänä.
Syyskuussa 2017 pidettyjen liittopäivävaalien jälkeen Petry erosi puolueen parlamenttiryhmästä, puheenjohtajan tehtävästä ja seuraavana päivänä koko puolueesta. Taustalla epäillään olevan erimielisyyksiä Petryn ja toisen puheenjohtajan Jörg Meuthen edustamien linjojen välillä.
Petryn puoliso on AfD:n paikallispoliitikko Marcus Pretzell. Petryllä on kuusi lasta, joista neljä aiemmasta avioliitosta ja kaksi Pretzellin kanssa.
Kumpi nauttii enemmän – mies vai nainen?

Kumpi nauttii enemmän – mies vai nainen? Palkaton läänintaiteilija rakkauden läänissä on Jouko ja Juha Turkan kirjoittama näytelmä. Se sai kantaesityksensä Jouko Turkan ohjaamana Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1995. Näytelmä oli tulevan niin sanotun rakkaustrilogian ensimmäinen osa. Seuraavat osat olivat Tampereen Työväen Teatterin "Rakkaita pettymyksiä rakkaudessa" (1996) ja Porin Teatterin "Täysin tyydytetty nainen" (1997).
Näytelmän tausta.
Lappeenrannan kaupunginteatterin uusi johtaja Helena Anttonen pyysi Jouko Turkkaa vierailemaan teatterissa, joko valmiilla näytelmällä tai omalla tekstillä. Turkka ilmoitti kirjoittavansa näytelmän itse ja ehdotti kolmea eri aihetta: Saimaannorppa hengiltä, Miehikkäläinen yksityinen vakoiluopisto, tai Kumpi nauttii enemmän. Poikansa Juhan avustuksella Turkka kirjoitti näytelmän Lappeenrantaan mittatilaustyönä, ottaen huomioon pienen teatterin resurssit. Näytelmän pääosissa esiintyivät Milka Ahlroth ja Markku Toikka.
Näytelmä vieraili Bonnin näytelmäfestivaaleilla keväällä 1996 ja näytelmä on myös käännetty saksan kielelle.
Ydinperhe (yhtye)

Ydinperhe on suomalainen hardcore punk -yhtye, joka perustettiin Helsingissä vuonna 2008. Yhtyeen alkuperäinen kokoonpano ovat laulaja Matti, kitaristi Hanna, basisti Vilja ja rumpali Heikki. Vuodesta 2014 asti kitaristina on toiminut Aleksi. Yhtye käyttää musiikissaan perinteisen yhdysvaltalaisen hc-punkin elementtejä. Sanoitukset eivät ole genrelle tyypillisesti kovinkaan poliittisia, vaikka kappaleet käsittelevätkin negatiivisessa perspektiivissä sosiaalisen, taloudellisen ja yhteiskunnallisen vallankäytön ylivoimaisuutta yksilöön verrattuna.
Ydinperhe sai positiivista huomiota jo kahden ensimmäisen vuotensa aikana. Sen kaksi ensimmäistä pienjulkaisua myytiin loppuun ja Infernon Mika Kuusinen kehui yhtyettä yhdeksi tyylilajinsa parhaista. Yhtye on kiertänyt lukuisia kertoja ulkomailla, kuten Euroopassa sekä Yhdysvalloissa.
Anna af Forselles-Schybergson

Anna Charlotta Elisabeth af Forselles-Schybergson (21. marraskuuta 1863 Elimäki – 11. maaliskuuta 1942) oli suomalainen taidemaalari.
Anna af Forselles-Schybergsonin vanhemmat olivat eversti Fredrik af Forselles ja Adolfina Emilia Kellander. Hän oli naimisissa vuodesta 1897 Turun hovioikeuden kanneviskaalin Gustaf Arvid Schybergsonin kanssa.
Anna af Forselles-Schybergson kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulua 1880–1882 ja 1883–1886 sekä opiskeli Adolf von Beckerin yksityisessä akatemiassa ja Maria Wiikin johdolla. Pariisissa hän opiskeli Académie Colarossissa 1886–1887 sekä Puvis de Chavannesin johdolla 1891. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1892 ja 1904 välillä sekä vielä vuonna 1924. Forselles-Schybergson toimi piirustuksenopettajana oppikoulussa ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Turussa 1889–1890. Hän maalasi pääasiassa eläinaiheisia maalauksia.
Jon Oscar Esti

 Jon Oscar Napoleon Esti (sukunimi aik. "Tuuskas", 1. helmikuuta 1887 Uusikaupunki – 31. lokakuuta 1955 Pyhtää) oli suomalainen taidemaalari, lavastaja ja mainosmies.
Estin vanhemmat olivat lennätintarkastaja Johan Tuuskas (1849–1910) ja Johanna Sophia Grahn (1859–1944). Hän kävi koulua Uudessakaupungissa ja Loviisassa, josta perhe muutti vuonna 1901 Tornioon. Torniosta hän siirtyi Helsinkiin, jossa toimi Ruotsalaisen teatterin lavastajana 1905–1915. Esti opiskeli yksityisesti eri taiteilijoiden johdolla ja osallistui ensimmäisen kerran Suomen taideyhdistyksen vuosinäyttelyyn vuonna 1908 sekä Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1911 ja 1914.
Jon Oscar Esti työskenteli myös Ruotsissa, etupäässä Tukholmassa. Myöhemmin hän toimi Helsingissä erään elokuvayhtiön palveluksessa mainostaiteilijana 1935–1941, jonka jälkeen vapaana taiteilijana asuen Pyhtäällä. Siellä hänellä oli oma ateljee "Kallioniemi" Tuuskissa Munapirtin kylässä. Hän maalasi pääasiassa muotokuvia ja maisemia. Esti osallistui vuonna 1905 ns. Grafton-kivääreiden salakuljetukseen Suomessa ja ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi jääkärivärvärinä. Suomen sisällissodan aikana hän osallistui valkoisten joukoissa huhtikuussa 1918 Helsingin valtaukseen.
Esti oli naimisissa 1912–1920 Siiri Maria Kanervon kanssa ja 1925–1932 Irma Signhild Svenssonin kanssa. Molemmat liitot päättyivät avioeroon. Kolmannen kerran hän meni naimisiin 1938 Engla Rosalia Brandstacken kanssa. Ennen avioliittoa Irma Svenssonin kanssa hän kihlautui leskirouva Anette Lydia Sandellin kanssa vuonna 1920 . Vuonna 1922 pari haki kuulutukset, mutta avioliitosta ei ole tietoa.
Minna Mikkonen

Minna Mikkonen (s. 1983 Suomussalmi) on suomalainen kirjailija ja sanataideohjaaja.
Elämä ja ura.
Mikkonen on kotoisin Kainuusta, missä hän asui vuoteen 2006 saakka. Vuodesta 2006 hän on asunut Oulussa. Mikkonen on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän on opiskellut kirjallisuutta, filosofiaa ja kirjoittamista Oulun ja Jyväskylän yliopistossa. Hänellä on myös lähihoitajan koulutus (2006).
Mikkosen esikoisteos "Kivenkerääjät" ilmestyi vuonna 2015. Se kertoo perheen surutyön pienen pojan näkökulmasta, kun perheen teini-ikäinen tytär katoaa. "Kiiltomato"-verkkojulkaisun arvion mukaan “Mikkonen onnistuu käsittelemään surua kuulaasti ja herkkävireisesti. Teos on ihailtavan eheä ja symmetrinen. Mikkonen on vahva kertoja, ja hän yltää yllättävän tasapainoiseen ja täyteläiseen esikoisromaaniin.” "Helsingin Sanomien" kriitikko Satu Koskimies totesi arviossaan: “Kalanpoikaseksi itsensä kuvittelevan Veinin muistoissa Meri on sekä läsnä että poissa; läheisyys vaihtuu haavoittavaan yksinäisyyteen, itsepintainen toivo syvään murheeseen. Tämän tunneaaltoilun kuvaajana Mikkonen on herkimmillään.”
Mikkosen toinen romaani "Amelian luut" ilmestyy keväällä 2022. Romaanikäsikirjoituksen pohjalta ilmestyi vuonna 2019 esitystaideteosinstallaatio.
Mikkonen työskentelee sanataideohjaajana yhteisötaiteen kentällä Kulttuuriosuuskunta ILMEn jäsenenä. Aiemmin hän on työskennellyt myös lasten ja nuorten parissa mm. Valveen sanataidekoululla. Mikkonen on toiminut kirjailijana Välittävä tekijä -työryhmässä, joka tutki kirjoittamisen ja liikkeen yhteyksiä.
Syyrian sisällissodan tapahtumat 2016

Syyrian sisällissodan tapahtumat 2016 olivat pääosin hallituksen joukkojen eteneminen kapinallisia vastaan. Venäjä jatkoi ilmapommituksiaan täydellä teholla maaliskuuhun asti ja tämän jälkeenkin. Yhdysvallat ja Venäjä sopivat helmikuussa tulitauosta. Syyrian joukot valtasivat Palmyran kaupungin takaisin Isisiltä maaliskuun lopussa. Aleppon taistelu alkoi uudestaan heinäkuun lopussa. Syyrian ja Venäjän ilmavoimat pommittivat Aleppoa. Useimmat saarrettua kaupungin puoliskoa puolustaneista taistelijoista olivat islamisteja. Syyrian joukot etenivät merkittävästi Aleppossa elo-marraskuussa. Kurdien peshmergat taistelivat Isisiä vastaan.
Syyskuun pommitukset.
Yhdysvallat pommitti 17. syyskuuta vahingossa Syyrian armeijaa tappaen 62, vaikka kohteena piti olla Isis. 
20. syyskuuta joku pommitti YK:n avustussaattuetta ja Punaisen Puolikuun rakennusta. 14 kuoli saattuesiskussa. Kukaan ei ottanut vastuuta teosta. Yhdysvallat syytti iskusta Venäjää. YK veti avustusohjelmansa Syyriasta pois. Joko Venäjä tai Syyria oli avustussaattueiskun takana.
Venäjä ja Syyria pommittivat Aleppoa rajusti 23.–27. syyskuuta, jolloin ainakin 200 ilmaiskua osui kaupunkiin.
Aleppo ja Palmyra loppuvuodesta 2016.
Syyrian hallituksen alaiset joukot valtasivat Venäjän pommitusten auttamina
suuren osan Aleppon motista marraskuun lopussa-joulukuun alussa. YK:n mukaan hallituksen puolella taistelevat tahot murhasivat siviilejä, myös naisia ja lapsia. Länsimaat ja ihmisoikeusjärjestöt olivat huolissaan pommitusten siviiliuhreista ja valtauksen jälkeisestä siviileihinkin kohdistuvasta raa'asta väkivallasta. Venäjän armeijan ilmoitusten mukaan puheet Hallutuksen jasen liittolaisten Alepposta tekevästä julmuuksista olivat "venäläiskauhuista hölynpölyä". 
11. joulukuuta Isis valtasi suuren osan Palmyrasta. Ensin Isisin joukot hyökkäsivät Aleppoon. Sitten Venäjän ilmaiskut ajoivat Isisin joukot pois. Kun Isis hyökkäsi uudestaan, hallituksen joukot pakenivat. Hyökkääjiä oli 5 000, puolustajia vain 1 000. Venäjä syytti Syyrian tiedustelupalvelua Palmyran menettämisestä.
Kahuluin lentoasema

Kahuluin lentoasema on lentoasema Mauin saarella Havaijilla. Se sijaitsee viisi kilometriä itään Kahuluin kaupungista. Lentoaseman omistaja ja ylläpitäjä on Havaijin liikenneministeriö. Sitä käytti noin 5 350 000 matkustajaa vuonna 2010. Lentoasemalla on kaksi kiitotietä ja helikopterien laskeutumisalusta.
Historia.
Yhdysvaltain laivasto rakensi kentän vuonna 1942, koska Yhdysvaltain liityttyä toiseen maailmansotaan se tarvitsi toisenkin lentotukikohdan Mauin saarelle. Jo vuonna 1947 oli suunnitelmissa siirtää kaupalliset lennot vanhalta Puunenen lentoasemalta Kahuluin lentoasemalle, ja joulukuussa 1947 laivasto luovuttikin lentoaseman Havaijin osavaltiolle. Pitkien neuvottelujen jälkeen lopullinen päätös kaupallisen liikenteen siirtämisestä tehtiin kuitenkin vasta vuonna 1951, ja kaupalliset lennot alkoivat korjaus- ja uudistustöiden jälkeen kesäkuussa 1952.
Vuonna 1955 lentoasemalla oli kolme päällystettyä kiitotietä: edelleen käytössä olevat 02/20 ja 05/23 sekä lisäksi 17/35. Sitä käyttivät säännöllisesti Hawaiian Airlines sekä Trans-Pacific Airlines ja epäsäännöllisesti Andrew Flying Service, Havaijin kansalliskaarti ja Yhdysvaltain asevoimat. Uusi lennonjohtotorni sinne valmistui lokakuussa 1958 ja uusi terminaali kesäkuussa 1966. Ensimmäiset tilauslennot Manner-Yhdysvalloista alkoivat vuonna 1975 ja reittilennot vuonna 1983. Viiden vuoden suunnittelun ja rakentamisen jälkeen uusi terminaali valmistui vuonna 1990. Vanha terminaali muutettiin matkatavara-aulaksi, ja uuden terminaalin laajennus valmistui vuonna 1993.
Frankenstein Junior

Frankenstein Junior ("Young Frankenstein") on Mel Brooksin ohjaama yhdysvaltalainen musta komedia vuodelta 1974. Sen nimiosaa esittää Gene Wilder ja muita päärooleja Teri Garr, Cloris Leachman, Marty Feldman, Peter Boyle, Madeline Kahn, Kenneth Mars, Richard Haydn ja Gene Hackman. Elokuvan käsikirjoitus syntyi Wilderin ja Brooksin yhteistyönä.
"Frankenstein Junior" on hellä parodia ja rakastava kunnianosoitus Mary Shelleyn klassiselle kauhutarinalle sekä erityisesti sen vuoden 1931 filmatisoinnille ja kahdelle jatko-osalle (Frankensteinin morsian ja Frankensteinin poika). Elokuva imitoi kyseisten elokuvien tyyliä esimerkiksi mustavalkoisuudellaan. Siinä myös käytettiin lavasteita ja rekvisiittaa alkuperäisistä elokuvista sekä monia mykkäelokuvien aikakauden visuaalisia keinoja. Myös Mel Brooksin vakiosäveltäjän John Morrisin musiikki on 1930-luvun tyylistä.
Elokuva sai suopeat arvostelut ja suuret lipputulot, ja se on myöhemmin otettu mukaan monille kaikkien aikojen parhaiden komedioiden listoille, kuten . Vuonna 2003 "Frankenstein Junior" otettiin mukaan kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia arkistoivan National Film Registryn kokoelmiin. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa kriitikkoa valitsi elokuvan kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle sijalle 22. Ohjaaja Brooks piti "Frankenstein Junioria" hienoimpana jos ei ehkä aivan hauskimpana ohjauksenaan.
Madeline Kahn oli sivuosastaan Golden Globe -ehdokkaana ja Gilbert Kurland parhaan äänityksen Oscar-ehdokkaana.
Suomalainen rockyhtye Eppu Normaali otti nimensä elokuvassa mainitun ”Abby Normalin” suomennoksesta.
Rock yhtye Aerosmith poimi nimen kappaleeseen "Walk This Way" elokuvan yhdestä kohtauksesta.
Fritz S.

S/S Fritz S. oli suomalaisen varustaja Ernst Sohnin omistaman Rederi Sohn Ab -laivanvarustamon nimissä ollut höyryrahtilaiva eli "rahtihöyry".
Laiva valmistettiin Norjan Kristianiassa vuonna 1907 Nylands Verkstedin (Nylands Værksted) telakalla. Tuolloin laivan nimenä oli D/S Biscaya. Vuonna 1917 laiva siirtyi Britannian hallituksen omistukseen kahdeksi vuodeksi ja palautui taas alkuperäiselle omistajalleen Dampskibs-I/S Garonne:lle Norjaan vuonna 1919 säilyttäen alkuperäisen nimensä.
Vuonna 1938 Ernst Sohn osti laivan rahtilaivaksi Suomeen ja antoi sille nimeksi Fritz S. Laivan kotisatama vaihteli: aluksi se oli Helsinki, sitten järjestyksessä: Koivisto, Pori, Viipuri, Helsinki, Espoo ja jälleen Helsinki. Aluksesta tuli jatkosodan aikana viipurilainen ja tuolloin aluksen omistajaksi merkittiin Ernst Sohnin tytäryhtiö Trångsunds Ångfartygs Ab.
Laulu laivasta.
Laivasta kerrotaan 13-säkeistöisessä merimieslaulussa "Skönemanni-Heikki" (eli "Eldari-Heikki"):
"Skönemanneja tunnen ma monta, yksi niistä on voittamaton.
"Elo hällä ol´niin voittamatonta ja siit´ei välitä hän hitto vie."
"Fritz S:ssä föörissä siellä, hänet Heikkinä tunnettihin"
"ja jos kohtaamme elämän tiellä, jälleen yhdessä ryypättäisiin"
Laulu loppuu säkeistöön: 
"Fritz S:ssä föörissä siellä, käy dunkkina Heikin nyt tie,"
"ja jos kohtaatte elämän tiellä, skönemannien terveiset vie."
Ruokokoski

Ruokokoski on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Tie Eedeniin

Tie Eedeniin on vuosina 2003–2005 Yle TV2-kanavalla esitetty suomalainen draamasarja. Siinä biologipariskunta palaa ulkomailta miehen kotikylään Eerolaan, jonne he perustavat tutkimuslaboratorion lontoolaisen lääkeyhtiön rahoituksella.
Rahoittajayhtiölle kerrotun tutkimushankkeen lisäksi pariskunnalla on oma salainen tutkimusagendansa, yksityinen tutkimus kyläläisillä esiintyvästä, harvinaista sydäntautia aiheuttavasta geenistä, joka on myös pariskunnan miehellä ja lapsella. Miehen sukutilan navettaan perustettu outo laboratorio yritetään polttaa, sillä se herättää kylässä epäluuloja ja pelkoja. Vähitellen myös rahoittajayhtiön epäilykset heräävät ja se nimittää Eeden-laboratoriolle uuden vetäjän. Sivujuonina sarjassa on paljon erilaisia ihmissuhdekuvioita, ja draamasarjan sijasta Yle TV2 kutsuikin tuotantoa ”ihmissuhdesarjaksi”.
Ron MacLean

Ron MacLean on kanadalainen urheilutoimittaja, joka on erikoistunut jääkiekkoon. MacLean on erityisen tunnettu urastaan CBC-kanavan "Hockey Night in Canada" -ohjelmassa, jota hän teki pitkään muun muassa Don Cherryn kanssa.
Everything You’ve Come to Expect

Everything You’ve Come to Expect on brittiläisen indie rock/pop -superyhtye The Last Shadow Puppetsin toinen albumi, joka julkaistiin 1. huhtikuuta 2016. 
Albumilta julkaistiin neljä singleä, "Bad Habits", "Everything You’ve Come to Expect", "Aviation" ja "Miracle Aligner".
"Everything You’ve Come to Expect" sai kriitikoilta positiivisen vastaanoton. Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 83.
Affinity (Hakenin albumi)

Affinity on lontoolaisen progressiivisen metalliyhtyeen Hakenin neljäs studioalbumi. Levyn julkaisi Inside Out Music 29. huhtikuuta 2016.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 23.
Hugo L. Mäkinen

Hugo L. Mäkinen, kirjailijanimi "Eräs-Mies" (9. heinäkuuta 1908 Rockland, Maine, Yhdysvallat – 26. syyskuuta 2010 Helsinki) oli amerikansuomalainen kirjailija, toimittaja ja tiedotussihteeri. Mäkisen perhe palasi Yhdysvalloista Suomeen vuonna 1921. Hän toimi OTK:n (Osuustukkukauppa) tiedotusihteerinä ja useiden työväenlehtien toimittajana.
Mäkisen nimelle on perustettu Hugo L. Mäkisen 100-vuotisrahasto, jonka tavoitteena on nuorten koulutus ja opiskelu sekä kulttuuri- ja liikuntatoiminta.
Mäkinen on kääntänyt useita kirjoja englannista suomeksi ja pitänyt radioesitelmiä. Hän on kirjoittanut useita osuusliikkeiden historiikkejä.
Mäkinen on mukana MTV3:n Juha Muurisen toimittamassa dokumentissa "Talvisotaa ulkomaille". Siinä Mäkinen kertoo muun muassa, miten hän toimi talvisodassa ulkomaisten kirjeenvaihtajien oppaana.
Drones

Drones on englantilaisen rockyhtye Musen seitsemäs studioalbumi. Albumi julkaistiin Euroopassa 5. kesäkuuta 2015 ja 8. kesäkuuta Britanniassa levymerkillä Warner Bros. Records ja Helium-3. Drones on konseptialbumi, joka kertoo protagonistin matkasta yksinäisyydestä robottien pariin. Yhtye palasi albumilla vanhaan alkuaikojen tyyliinsä ja yksinkertaisti kitara-basso-rumpu rocksoundejaan. Albumi sai hyvän vastaanoton kriitikoilta; musiikkia kehuttiin, mutta lyyrikoita kritisoitiin.
Francisco Silva

Francisco Andrés Silva Gajardo (s. 11. helmikuuta 1986 Quillota) on chileläinen jalkapalloilija, joka edustaa argentiinalaisseura Independienteä. Oikeajalkainen Silva on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Chilen jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura.
Silva aloitti uransa kotimaansa pääsarjan Universidad Católicassa. Hän edusti seuraa vuodet 2005–2013 voittaen kerran Chilen Primera Divisiónin ja Chilen cupin. Hän pelasi seuran paidassa 120 liigaottelua tehden niissä viisi maalia. Otteluita kertyi myös Copa Libertadoresissa.
Tammikuussa 2013 Silva siirtyi lainalle Espanjan Primera Divisiónin CA Osasunaan. Hän teki kevätkaudella 16 pelissä yhden maalin ja Osasuna osti Silvan omakseen. Kaudella 2013–2014, joka päättyi Osasunan putoamiseen sarjasta, Silva pelasi 32 ottelua. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi lainalle Belgian Jupiler Pro Leaguen Club Bruggeen, jossa hän voitti Belgian cupin ja pelasi myös Eurooppa-liigaa.
Heinäkuussa 2015 Silva siirtyi Meksikon Liga MX:n Chiapasiin. Hän pelasi avauskaudellaan 28 ottelussa. Vuodet 2016–2018 hän pelasi meksikolaisseura Cruz Azulissa ja siirtyi sitten Argentiinaan Independienten joukkueeseen.
Maajoukkueura.
Silva debytoi Chilen jalkapallomaajoukkueessa toukokuussa 2007 ystävyysottelussa Kuubaa vastaan. Hän kuului joukkueeseen vuoden 2011 Copa Américassa, jossa hän pelasi yhdessä ottelussa. Vuoden 2014 MM-kilpailuissa Silva pelasi kolmessa ottelussa. Hän oli mukana voittamassa kultaa vuoden 2015 Copa Américasta pelaten yhdessä ottelussa, finaalissa Argentiinaa vastaan. Silva valittiin joukkueeseen loukkaantuneen Edson Puchin varamiehenä.
Silva kuului Chilen joukkueeseen myös vuoden 2016 Copa América Centenariossa. Hän on pelannut kaikkiaan 39 maaottelua.
Saavutukset.
Universidad Católica
Club Brugge
Chile
Orlando Ortega

Orlando Ortega Alejo (s. 29. heinäkuuta 1991 Havanna) on kuubalaissyntyinen, nykyään espanjalainen pika-aitajuoksija ja olympia-, sekä MM-mitalisti, joka kilpailee pääosin 110 metrin aitajuoksussa. 182 senttimetriä pitkän ja 77 kilogrammaa painavan Ortegan valmentajana toimii Kelvyn Antunez.
Ortega oli mukana vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän oli finaalin kuudes. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa Moskovassa Ortega jäi alkueriin. Hän saavutti pronssia vuoden 2011 Pan-Amerikan kisoista 110 metrin aidoista. Ortegan ennätys on heinäkuussa 2015 Pariisin Timanttiliigan osakilpailussa juostu voittotulos 12,94.
Ortega sai Espanjan kansalaisuuden vuonna 2015. Espanjan edustusoikeuden arvokilpailuihin hän sai 29. heinäkuuta 2016. Hän saavutti hopeaa 110 metrin aidoista vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta ajalla 13,17. Hän oii 2017 seitsemäs sekä 60 metrin aitajuoksussa Belgradin EM-hallikilpailuissa että 110 metrin aitajuoksussa Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sai 110 metrin aitajuoksussa pronssia ajalla 13,34. Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui 60 metrin aitajuoksussa neljänneksi.
Ortega voitti pronssia vuoden 2019 MM-kilpailuissa Dohassa. Hän tuli loppukilpailussa maaliin vasta viidentenä, mutta juoksun aikana jamaikalainen Omar McLeod osui kädellään Ortegaan hänen ollessaan juoksun siinä vaiheessa kolmantena. Ortega teki protestin joka hyväksyttiin ja hänet nostettiin jaetulle pronssille ranskalaisen Pascal Martinot-Lagarden kanssa.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Ulkoradoilla
Sisäradoilla
Corey Brewer

Corey Wayne Brewer (s. 5. maaliskuuta 1986 Portland, Tennessee) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka on pelannut NBA:ssa vuodesta 2007 lähtien. 
Pienenä laitahyökkääjänä tai heittävänä takamiehenä pelaavan Brewerin varasi seitsemännellä vuorolla Minnesota Timberwolves, jota Brewer edusti kevääseen 2011 saakka ja uudestaan kauden 2013–2014. Kauden 2010–2011 päätteeksi hän voitti Dallas Mavericksissa NBA:n mestaruuden.
Brewer teki heinäkuussa 2015 epävirallisen tiedon mukaan Houstonin kanssa kolmivuotisen, yhteensä 23,4 miljoonan dollarin jatkosopimuksen. Helmikuussa 2017 hänet kuitenkin myytiin Los Angeles Lakersiin. Maaliskuussa 2018 hän solmi sopimuksen Oklahoma City Thunderin kanssa.
Kerttu Korhonen

Kerttu Elina Korhonen (5. heinäkuuta 1915 Kuopio – 6. joulukuuta 2008) oli suomalainen Kuopiossa asunut toimistotyöntekijä ja näytelmäkirjailija.
Korhosen vanhemmat olivat vaatturimestari Antti Ronkainen ja Selma Rissanen. Hän oli naimisissa radiosähköttäjä Jorma Korhosen kanssa.
Hugo Meurer

Hugo Meurer (28. toukokuuta 1869 Sallach, Steiermark, Itävalta-Unkari – 4. tammikuuta 1960 Kiel, Länsi-Saksa) oli saksalainen vara-amiraali. Hän komensi Suomen sisällissodan aikana huhtikuussa 1918 laivasto-osastoa, joka kuljetti Saksan Itämeren-divisioonan joukot Suomeen ja tuki mereltä käsin niiden operaatioita eteläisessä Suomessa.
Meurer palveli Saksan keisarillisessa laivastossa vuodesta 1886. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi aluksi linjalaiva "SMS Deutschlandin" kapteenina ja osallistui vuonna 1916 Skagerrakin meritaisteluun. Vuosina 1916–1917 hän oli sotalaiva "SMS Königin" kapteenina ja sai sen jälkeen ylennyksen kontra-amiraaliksi sekä siirron avomerilaivaston 4. laivueen toiseksi amiraaliksi. Hän osallistui myös Saarenmaan maihinnousuun vuoden 1917 lopulla.
Meurer määrättiin 21. helmikuuta 1918 muodostamaan Itämeren laivastoon erikoisosasto jalkaväkidivisioonan kuljettamiseksi Suomeen. Operaatiota vaikeuttivat lähinnä Suomenlahden jäät ja venäläisten asettamat merimiinat. Valmistellessaan varsinaista maihinnousua eteläiseen Suomeen Meurer suoritti laivasto-osastonsa ja yhden jalkaväkipataljoonan voimin 7. maaliskuuta maihinnousun Ahvenanmaalle, jossa saksalaiset eivät kohdanneet vastarintaa. Meurerin laivaston kuljettamat Itämeren-divisioonan joukot tekivät hänen ehdotuksestaan päämaihinnousun Hangossa 3. huhtikuuta. Meurer neuvotteli siellä Saksan edustajana 5. huhtikuuta Hangon sopimuksen, joka takasi Venäjän Itämeren-laivaston puolueettomuuden saksalaisten hyökäessä Helsinkiin.
Jalkaväkijoukkojen edettyä maitse Helsingin porteille Meurerin laivasto-osasto siirtyi tukemaan Helsingin valtausta meren puolelta 12. huhtikuuta 1918. Koska Viaporin suuri venäläinen varuskunta antautui ennaltasovitusti saksalaisille, Meurer saattoi lähettää joukkonsa Katajanokan rantaan, mistä käsin linjalaivat "SMS Posen" ja "SMS Westfalen" pommittivat Kauppatorin ympäristöä kunnes suomalaiset punaiset antautuivat. Meurerin laivasto-osasto ei Helsingin kukistumisen jälkeen osallistunut sisällissodan taisteluihin, mutta se partioi Suomenlahdella estääkseen Etelä-Suomen punaisia pakenemasta meritse. Meurerin komennus Suomessa päättyi 2. toukokuuta, jolloin hän palasi Kieliin ja hänen tilalleen tuli amiraali Ludolf von Uslar.
Saksan tehtyä aselevon marraskuussa 1918 Meurer neuvotteli Saksan laivaston edustajana ehdot, joilla avomerilaivasto antautui ja luovutettiin briteille. Hän palveli sen jälkeen Itämeren laivastoaseman päällikkönä Kielissä, kunnes vetäytyi palveluksesta vuonna 1920. Hän sai eronsa yhteydessä ylennyksen vara-amiraaliksi. Hän kuoli Kielissä 90-vuotiaana vuonna 1960.
Kontra-amiraali Hugo Meurerille myönnettiin Suomen Vapaudenristin 1. luokka jalokivin ja miekoin koristettuna 7. heinäkuussa 1918.
Jeff Green (koripalloilija)

Jeffrey Lynn Green (s. 28. elokuuta 1986 Cheverly, Maryland) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka on pelannut NBA:ssa vuodesta 2007 lähtien. 
Pienenä tai isona laitahyökkääjänä pelaavan Greenin varasi viidennellä vuorolla Boston Celtics. Vuodet 2007–2011 Green pelasi kuitenkin Seattle SuperSonicsissa, sittemmin Oklahoma City Thunderissa. Tulokaskaudellaan 2007–2008 hänet valittiin . Vuodet 2011–2015 Green pelasi Bostonissa.
Tammikuussa 2015 Memphis Grizzliesiin siirtynyt Green käytti optionsa joukkueen kanssa kaudelle 2015–2016. Sittemmin hän on edustanut Los Angeles Clippersia, Orlando Magicia, kaudella 2017–2018 Cleveland Cavaliersia, kaudella 2018–2019 Washington Wizardsia sekä heinäkuusta 2019 alkaen Utah Jazzia.
Alppitunnelimyyrä

Alppitunnelimyyrä ("Microtus multiplex") on Cricetidae-heimoon, myyrien (Arvicolinae) alaheimoon ja peltomyyrien ("Microtus") sukuun kuuluva jyrsijälaji. Se muistuttaa pikkutunnelimyyrää, mutta on suurempikokoinen, noin 9-11 cm pitkä. Karvan väri on kellertävän ruskea. Sitä esiintyy enimmäkseen Alpeilla luoteisesta Ranskasta Sveitsiin ja pohjoiseen Italiaan. Se elää avoimessa maastossa ja korkeimmat paikat, missä sitä on havaittu, ovat 2800 metrin korkeudessa.
Manchester City WFC

Manchester City Women's Football Club (Manchester City Ladies FC) on manchesterilainen naisten jalkapallojoukkue. Se on perustettu vuonna 1988 ja on virallinen osa Manchester City FC -seuraa. Vuonna 2014 se voitti FA WSL Cupin eli naisten liigacupin, vuonna 2016 FA:n naisten superliigan mestaruuden ja naisten FA Cupin vuonna 2017 ja 2019.
Seurassa pelaavat muun muassa vuoden 2022 Euroopan-mestarit Chloe Kelly, Lauren Hemp, Alex Greenwood, Demi Stokes ja Ellie Roebuck sekä vuoden 2015 MM-pronssimitalisti Stephanie Houghton. Aiemmin joukkueessa pelanneita Englannin maajoukkuetähtiä ovat muun muassa Lucy Bronze, Jill Scott, Ellen White, Georgia Stanway, Toni Duggan ja Karen Bardsley. Kevään 2017 ajan joukkueessa pelasi lainasopimuksella FIFA:n vuosien 2015 ja 2016 parhaaksi pelaajaksi valitsema yhdysvaltalainen Carli Lloyd. Seuran managerina toimi marraskuusta 2013 vuoden 2020 alkupuolelle Nick Cushing. Kaudelle 2020–2021 manageriksi tuli Gareth Taylor.
"Päivitetty 23. lokakuuta 2022 "
Edustusjoukkue.
Välimerentunnelimyyrä

Välimerentunnelimyyrä ("Microtus duodecimcostatus") on sukuun "Microtus" kuuluva laji. Sen turkki on tiheä ja hyvin pehmeä ja väriltään se on yleensä keltaisen sävyinen. Lajia esiintyy läntisen Välimeren rannikon seudulla. Se elää avoimessa maastossa ja korkeimmillaan sitä on havaittu 2 250 metrin korkeudessa. Se kaivaa maanalaisia tunneleita.
Chelsea LFC

Chelsea FC Women entinen Chelsea Ladies Football Club on lontoolainen naisten jalkapallojoukkue. Se on perustettu vuonna 1992 ja on vuodesta 2004 ollut virallinen osa Chelsea FC -seuraa. Vuosina 2015, 2018, 2020, 2021, 2022, 2023 ja 2024 se voitti FA:n naisten superliigan mestaruuden sekä vuosina 2015, 2018, 2021, 2022 ja 2023 naisten FA Cupin. Vuosina 2012 ja 2016 se oli FA Cupin loppuottelussa häviävänä osapuolena. Vuonna 2021 Chelsea ylsi Mestarien liigassa loppuotteluun, jonka se hävisi FC Barcelonalle 0–4.
Seurassa ovat pelanneet muun muassa vuoden 2015 MM-pronssimitalistit Claire Rafferty, Katie Chapman, Eniola Aluko ja Carly Telford, vuoden 2022 Euroopan-mestarit Francesca Kirby ja Jessica Carter sekä muiden maiden maajoukkuepelaajista ruotsalainen Hedvig Lindahl, norjalainen Maren Mjelde, eteläkorealainen Ji So-yun sekä saksalaiset Ann-Katrin Berger ja Melanie Leupolz.
Seuran päävalmentajana toimi vuosina 2012–2024 Emma Hayes. Hänen tilalleen tuli vuonna 2024 ranskalainen Sonia Bompastor.
"Päivitetty 22. syyskuuta 2024 "
Liverpool LFC

Liverpool Ladies Football Club on liverpoolilainen naisten jalkapallojoukkue. Se perustettiin vuonna 1989 nimellä Newton LFC, kaksi vuotta myöhemmin se muutti nimekseen Knowsley United WFC, ja vuodesta 1994 se on ollut osa Liverpool FC -seuraa. Vuosina 2013 ja 2014 se voitti FA:n naisten superliigan mestaruuden, ja vuosina 1994, 1995, ja 1996 se pelasi naisten FA Cupin loppuottelussa.
Seurassa ovat pelanneet muun muassa vuoden 2015 MM-pronssimitalisti Fara Williams ja Nigerian maajoukkuehyökkääjä Asisat Oshoala. Kaudella 2022–2023 joukkueessa pelaavat muun muassa Irlannin maajoukkuepelaajat Niamh Fahey, Megan Campbell ja Leanne Kiernan, Englannin maajoukkuepelaajat Melissa Lawley, Gilly Flaherty ja Taylor Hinds, Pohjois-Irlannin maajoukkuepelaaja Rachel Furness, Walesin maajoukkuepelaaja Rhiannon Roberts, Alankomaiden maajoukkuepelaaja Shanice van de Sanden, Belgian maajoukkuepelaaja Yana Daniëls ja Suomen maajoukkuepelaaja Emma Koivisto.
Davide Zappacosta

Davide Zappacosta (s. 11. kesäkuuta 1992 Sora) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Atalantaa. Kotimaansa lisäksi hän on pelannut Englannin Valioliigassa Chelsean joukkueessa. Oikeajalkainen Zappacosta on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Ura.
Seurajoukkueura.
Zappacosta aloitti ammattilaisuransa AC Isola Lirissä, jota hän edusti vuodet 2010–2011 tehden 14 ottelussa yhden maalin. Hän siirtyi tammikuussa 2011 Atalantaan, ja pelasi kevätkauden alle 19-vuotiaiden joukkueessa. Kauden 2011−2012 hän oli lainalla AS Avellinossa, ja siirto vakinaistettiin seuraavana kesänä. Kaudet 2011−2013 seura pelasi Lega Pro Prima Divisionessa, kunnes nousi Serie B:hen kaudeksi 2013–2014. Zappacosta pelasi Avellinossa kaikkiaan 83 liigaottelua, joissa teki kolme maalia.
Heinäkuussa 2014 Zappacosta siirtyi uudelleen Serie A:n Atalantaan, jossa hän teki pääsarjadebyyttinsä seuraavassa kuussa Hellas Veronaa vastaan. Avausmaalinsa hän teki tammikuussa 2015 Genoan verkkoon. Kaudella 2014–2015 Zappacosta teki 29 ottelussa kolme maalia. Hän siirtyi saman sarjatason Torinoon 4,3 miljoonan euron siirtosummalla heinäkuussa 2015. Torinossa hän pelasi kaikkiaan 56 sarjaottelua ja teki kaksi maalia.
Zappacosta siirtyi Englannin Valioliigan Chelseaan 25 miljoonalla eurolla elokuussa 2017. Avauskaudellaan hän pelasi 22 liigaottelua ja FA Cupissa neljä ottelua Chelsean tiellä cupmestaruuteen. Seuraavalla kaudella hän pelasi vain neljässä valioliigaottelussa. Eurooppa-liigassa hän pelasi kaudella 2018−2019 kymmenen ottelua. Voitokkaassa loppuottelussa hän pääsi loppuhetkillä kentälle.
Zappacosta pelasi lainasopimuksilla kaudella 2019–2020 AS Romassa yhdeksän Serie A -ottelua ja seuraavalla kaudella Genoassa 25 liigaottelua, joissa teki neljä maalia. Hän siirtyi Atalantaan kuuden miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2021. Hän on pelannut vuoden 2023 loppuun mennessä 70 Serie A:n ottelua ja tehnyt viisi maalia. Mestarien liigassa hän on pelannut kuusi ja Eurooppa-liigassa kahdeksan ottelua. 
Maajoukkueura.
Zappacosta pelasi Italian alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa vuosina 2013–2015. Hän kuului joukkueeseen alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 2015 ja pelasi Italian kaikki kolme ottelua. A-maajoukkueessa hän debytoi MM-karsintaottelussa Liechtensteinia vastaan marraskuussa 2016. Viimeksi hän on pelannut maajoukkueessa syyskuussa 2018.
Luettelo Yhdysvaltain ulkoministereiden ulkomaanmatkoista (1860–1920-luvut)

Luettelo Yhdysvaltain ulkoministereiden ulkomaanmatkoista 1860-1920 sisältää ulkoministerit William H. Sewardin ja Frank B. Kelloggin Matkat ovat aikajärjestyksessä.
Tämä luettelo on osa artikkelikokonaisuutta, joka on sivulla Luettelo Yhdysvaltain ulkoministereiden ulkomaanmatkoista. Sivulla ovat linkit Yhdysvaltain ulkoministereiden muilla vuosikymmenillä tekemiin ulkomaanmatkoihin.
Luettelo Yhdysvaltain ulkoministereiden ulkomaanmatkoista (1930–1940-luvut)

Luettelo Yhdysvaltain ulkoministereiden ulkomaanmatkoista 1930-1940 sisältää ulkoministerit Henry L. Stimsonin ja George C. Marshallin. Matkat ovat aikajärjestyksessä.
Tämä luettelo on osa artikkelikokonaisuutta, joka on sivulla Luettelo Yhdysvaltain ulkoministereiden ulkomaanmatkoista. Sivulla ovat linkit Yhdysvaltain ulkoministereiden muilla vuosikymmenillä tekemiin ulkomaanmatkoihin.
Luettelo Yhdysvaltain ulkoministereiden ulkomaanmatkoista (1950–1960-luvut)

Luettelo Yhdysvaltain ulkoministereiden ulkomaanmatkoista 1950-1960 sisältää ulkoministerit John Foster Dullesin ja Dean Ruskin. Matkat ovat aikajärjestyksessä.
Tämä luettelo on osa artikkelikokonaisuutta, joka on sivulla Luettelo Yhdysvaltain ulkoministereiden ulkomaanmatkoista. Sivulla ovat linkit Yhdysvaltain ulkoministereiden muilla vuosikymmenillä tekemiin ulkomaanmatkoihin.
Isaac Kiese Thelin

Isaac Kiese Thelin (s. 24. kesäkuuta 1992 Örebro) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa Belgian Jupiler Pro League:ssä pelaavaa RSC Anderlechtia, mutta pelaa tällä hetkellä lainassa Ruotsin Allsvenskanin Malmö FF:ssä. Oikeajalkainen Thelin on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän kuuluu myös Ruotsin jalkapallomaajoukkueeseen.
Ura.
Seurajoukkueura.
Thelin aloitti uransa Karlslunds IF:ssä, jossa hän pelasi vuosina 2009–2011 44 ottelua tehden niissä 18 maalia. Vuonna 2011 Thelin siirtyi Allsvenskanin IFK Norrköpingiin, jossa hän pelasi vuodet 2011–2014 viimeistellen 48 ottelussa kuusi kertaa. Heinäkuussa 2014 Thelin siirtyi Allsvenskanin Malmö FF:ään, jossa hän voitti tuolla kaudella Allsvenskanin lisäksi myös Ruotsin supercupin debytoiden myös Mestareiden liigassa. Tammikuussa 2015 Thelin siirtyi Ranskan Ligue 1:n Girondins de Bordeaux’hon, jonka paidassa hän teki yhden maalin kevätkauden 13 pelaamassaan ottelussa.
Maajoukkueura.
Thelin olisi voinut edustaa Ruotsin sijaan myös Kongon demokraattista tasavaltaa, sillä hänen isänsä on sieltä kotoisin. Thelin on edustanut Ruotsia alle 17- ja alle 21-vuotiaissa. Vuonna 2015 hän oli mukana voittamassa alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta tehden turnauksessa yhden maalin. Ruotsin jalkapallomaajoukkueessa Thelin debytoi jo marraskuussa 2015 EM-karsintaottelussa Montenegroa vastaan.
Saavutukset.
Malmö FF
Ruotsi
Anthony Yigit

Anthony Yigit (s. 1. syyskuuta 1991 Farsta) on ruotsalainen ammattilaisnyrkkeilijä. Hän edustaa Sauerland-tallia. 171 senttimetriä pitkä oikeakätinen Yigit kilpailee ylemmässä kevytsarjassa.
Amatöörinä Yigit selviytyi vuoden 2012 kesäolympialaisiin Lontooseen, jossa hän putosi toisella kierroksella. Helmikuussa 2013 Yigit solmi ammattilaissopimuksen tunnetun nyrkkeilytiimi Team Sauerlandin kanssa. Yigit on otellut ammattilaisurallaan 15 ottelua, joista 14 on päättynyt voittoon ja yksi ratkaisemattomasti. Voitoista kuusi on tullut tyrmäyksellä.
Yigitillä on sukujuuria monessa maassa. Hänen isänsä on Venäjältä, äidinisä Turkista ja äidinäiti Suomesta. Yigit osasi nuorempana puhua suomea, mutta on kadottanut tämän taidon.
Rusotuonenpuu

Rusotuonenpuu ("Gliricidia sepium") on tropiikissa kasvava puulaji. Lajia viljellään yleisesti sen monikäyttöisyyden takia.
Ulkonäkö ja koko.
Rusotuonenpuu kasvaa 10–15 metriä korkeaksi. Runko on mutkainen ja ohut. Puuaines on tummaa ja kovaa. Luontaisella levinneisyysalueella se pudottaa kuivana kautena lehtensä. Siemenet ovat myrkyllisiä. Laji vesoo voimakkaasti ja sitä on helppoa lisätä myös suvuttomasti pistokkaista.
Levinneisyys.
Luonnonvaraisena rusotuonenpuuta tavataan Meksikon ja Keski-Amerikan alavilla alueilla, joilla on selkeä sade- ja kuivankauden vaihtelu. Villiintyneenä viljelykarkulaisena lajia tavataan lähes koko tropiikin alueella.
Käyttö.
Rusotuonenpuu on monikäyttöinen puulaji. Perinteisesti sitä on käytetty peltometsäviljelyksessä esimerkiksi kaakaon kanssa. Tällöin rusotuonenpuu suojaa viljelyksiä liialta auringonpaahteelta ja lehtikarike lannoittaa maata. Laji myös sitoo erittäin hyvin typpeä maaperään. Puun myrkyllisistä siemenistä valmistetaan käymisteitse rotanmyrkkyä. Karjankasvattajat käyttävät katkaistuja, voimakkaasti vesovia rusotuonenpuun lehtiä karjanrehuksi. Vaikka puun siemenet ovat myrkyllisiä, lehdet ovat erittäin proteiinipitoista rehua karjalle. Puuaines ei kelpaa rakennuspuuksi, mutta sitä käytetään polttopuuna. Lajia kasvatetaan myös varjoa antavana aidannepuuna.
Lianne Sanderson

Lianne Sanderson (s. 3. helmikuuta 1988) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Englannin naisten maajoukkueessa MM-kilpailujen 2015 päättyessä 49 maaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. Hän saavutti EM-hopeaa vuonna 2009 ja MM-pronssia vuonna 2015.
Sanderson esiintyi ensimmäisen kerran Englannin naisten maajoukkueessa toukokuussa 2006. MM-kilpailuissa 2007 hän pääsi vaihtopelaajana kentälle puolivälierässä Yhdysvaltoja vastaan. MM-kilpailuissa 2015 hän pääsi vaihtopelaajana kentälle yhdessä alkulohko-ottelussa ja pronssiottelussa.
Seuratasolla Sanderson edustaa nuoruusvuosiensa seuraa Arsenalia, jonne hän palasi vuodeksi 2015 pelattuaan välillä muiden englantilaisseurojen lisäksi Espanjassa ja Yhdysvalloissa.
Alex Greenwood

Alex Greenwood (s. 7. syyskuuta 1993) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Englannin naisten maajoukkueessa 25. heinäkuuta 2025 mennessä 104 maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. Hän voitti EM-kultaa vuonna 2022 sekä saavutti MM-hopeaa vuonna 2023 ja MM-pronssia vuonna 2015. Hän kuului EM-kilpailuissa 2017 välieriin yltäneeseen joukkueeseen ja MM-kilpailuissa 2019 neljänneksi sijoittuneeseen joukkueeseen.
Greenwood esiintyi ensimmäisen kerran Englannin naisten maajoukkueessa maaliskuussa 2014. MM-kilpailuissa 2015 hän pelasi kahdessa alkulohko-ottelussa sekä pronssiottelussa. EM-kilpailuissa 2017 hän pelasi vain merkityksettömässä alkulohko-ottelussa Portugalia vastaan. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa neljässä Englannin seitsemästä ottelusta ja teki maalin neljännesvälieräottelussa Kamerunia vastaan. EM-kilpailuissa 2022 hän tuli viidessä ottelussa vaihdosta kentälle ja voitti kultaa. MM-kilpailuissa 2023 Greenwood pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa seitsemässä ottelussa ja saavutti hopeaa.
Greenwood pelasi sadannen maaottelunsa EM-kilpailuissa 2025 Englannin ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Ranskaa vastaan.
Seuratasolla Greenwood edustaa Manchester Cityä. Aiemmin hän pelasi viisi kautta Evertonissa, kauden 2016 Notts Countyssa, kolme kautta Liverpoolissa, kauden 2018–2019 Manchester Unitedissa ja kauden 2019–2020 ranskalaisseura Olympique Lyonnais'ssa.
Al Thornton

Al Thornton (s. 7. joulukuuta 1983 Perry, Georgia) on yhdysvaltalainen koripalloilija.
Pienenä tai isona laitahyökkääjänä pelaavan Thorntonin varasi 14. vuorolla Los Angeles Clippers, jota Thornton edusti kolmen kauden ajan. Tulokaskaudellaan 2007–2008 hänet valittiin . Clippersin jälkeen hän pelasi NBA:ssa vielä Washington Wizardsin ja Golden State Warriorsin joukkueissa. Vuodesta 2012 lähtien Thornton on pelannut ympäri maailmaa. Thorntonin serkku Marcus Thornton on myös ammattilaiskoripalloilija.
Jo Potter

Josanne ”Jo” Potter (s. 13. marraskuuta 1984 Mansfield) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Englannin naisten maajoukkueessa huhtikuun 2018 loppuun mennessä 35 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Hän saavutti MM-pronssia vuonna 2015 ja pelasi EM-kilpailuissa 2017 Englannin selviytyessä välieriin.
Potter esiintyi ensimmäisen kerran Englannin naisten maajoukkueessa syyskuussa 2004. MM-kilpailuissa 2015 hän pelasi yhdessä alkulohko-ottelussa ja pronssiottelussa. EM-kilpailuissa 2017 hän pelasi kahdessa alkulohko-ottelussa.
Seuratasolla Potter edustaa Readingiä, jonne hän siirtyi Notts Countysta vuonna 2017. Aiemmin hän on edustanut pitkään muun muassa Birmingham Cityä.
Rusotemppelipuu

Rusotemppelipuu ("Plumeria rubra") on kausivihanta tropiikin pensas tai puu. Lajia kasvatetaan yleisesti koristepuuna.
Ulkonäkö ja koko.
Rusotemppelipuu kasvaa parhaimmillaan 10 metriä korkeaksi puuksi. Puu haarautuu lähes dikotomisesti eli halkihaaraisesti, mikä tekee kasvutavasta hieman kynttelikköä muistuttavan. Latvus on pyöreähkö tai hieman sateenvarjomainen. Oksat ovat lyhyitä ja turvonneita. Vahingoittuessaan rusotemppelipuun rungosta ja oksista vuotaa runsaasti myrkyllistä maitiaisnestettä. Suurina määrinä maitiaisneste on jopa tappavaa.
Lehdet ovat tanakoita, suikeita, ehytlaitaisia ja voimakassuonisia. Sivusuonet myötäilevät keskisuonta ennen kääntymistään lehden reunaan. Rusotemppelipuun kukat ovat suurehkoja, halkaisijaltaan jopa 10 senttimetrin kokoisia. Kukat ovat vahamaisia, hieman torvimaisia ja voimakastuoksuisia. Terälehtiä on viisi ja ne ovat muodoltaan pyöreähköjä tai pitkulaisia Kukkien väri vaihtelee lajikkeesta riippuen. Ne voivat olla valkoisia ja keltakeskustaisia, keltaisia, vaaleanpunaisia, vaalean viininpunaisia sekä lohenpunaisia. Kukissa ei ole lainkaan mettä, mutta niiden voimakas makea tuoksu ja värit houkuttelevat pölyttäjiä. Kahteen osaan halkeava hedelmä on jopa 30 cm pitkä, kapea, ruskea ja kuivakuorinen. Hedelmät ovat pareittain. Siemenet ovat lenninsiivellisiä.
Levinneisyys.
Rusotemppelipuu on alkujaan kotoisin Länsi-Intian saaristosta. Nykyään se on levinnyt kaikkialle tropiikkiin ja subtropiikkiin. Etenkin Aasiassa ja Havaijilla se on suosittu viljelylaji.
Käyttö.
Rusotemppelipuuta, kuten useita muitakin temppelipuulajeja, käytetään laajasti koristepuuna niiden kauniiden, tuoksuvien kukkiensa takia. Puun kukkia kerätään koristeiksi esimerkiksi vesialtaisiin. Havaijilla eri temppelipuulajien kukkia käytetään kukkaseppelten eli leiden valmistamiseen. Yksi lei saattaa sisältää jopa 300 kukkaa. Aasiassa temppelipuita on istutettu varsinkin temppeleiden ympäristöön, johon myös lajin nimi monissa kielissä viittaa.
Carl Landry

Carl Christopher Landry (s. 19. syyskuuta 1983 Milwaukee, Wisconsin) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän on pelannut NBA:ssa vuodesta 2007 lähtien.
Isona laitahyökkääjänä pelaavan Landryn varasi 31. vuorolla Seattle SuperSonics. Landry aloitti NBA-uransa pelaamalla Houston Rocketsissa vuosina 2007–2010. Tulokaskaudellaan 2007–2008 hänet valittiin . Houstonin jälkeen Landry on edustanut muun muassa Sacramento Kingsiä. Landryn pikkuveli Marcus Landry on myös ammattilaiskoripalloilija.
Onnenetsijä

Onnenetsijä on Jari Sillanpään vuonna 1999 julkaistu viides studioalbumi. Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan syyskuussa 1999 Suomen virallisen albumilistan ensimmäiseksi. Yhteensä "Onnenetsijä" oli albumilistalla 12 viikon ajan. Albumi on yli 43 400 kappaleen myynnillään myynyt platinaa. 
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin Mika Toivasen säveltämä ja Pekka Laaksosen sanoittama kappale ”Lauluni”, joka nousi toukokuussa 1999 Suomen virallisen singlelistan toiseksi. Kesällä 1999 julkaistu toinen single ”Kuuleeko Eero” oli parhaimmillaan singlelistan 12:s sekä radioiden viidenneksi soitetuin kappale. Kolmas single, albumin nimikappale, ”Onnenetsijä” nousi puolestaan radioiden kahdeksanneksi soitetuimmaksi kappaleeksi.
Moonfall

Moonfall on suomalaisen Jukka Tapanimäen kehittämä 3D-vektorigrafiikoilla toteutettu avaruuskaupankäynti- ja taisteluvideopeli, joka on saanut inspiraationsa "Elitestä". 21st Century Entertainment Ltd. julkaisi sen Commodore 64:lle vuonna 1991.
Pelin julkaisu myöhästyi useita vuosia alkuperäisestä aikataulustaan, ja muun muassa pari vuotta aikaisemmin julkaistu "Space Rogue" oli toteutettu jo polygonigrafiikalla. Talousongelmiin ajautunut pelin alkuperäinen julkaisija Hewson maksoi Tapanimäelle vain puolet alkuperäisestä sovitusta julkaisupalkkiosta. "Moonfall" jäi Tapanimäen viimeiseksi kehittämäksi peliksi.
Asetelma.
Pelissä avaruusmatkaajat saapuvat vuosikymmenten jälkeen vieraaseen tähtijärjestelmään, jossa maankaltaisen planeetan paikalla on asteroideja. Muukalaiset kaappaavat matkaajat ennen siirtokunnan perustamista. Pelaaja orjuutetaan, ja paljon töitä tehtyään palkitaan kauppalisenssillä ja avaruusaluksella. 
Vastaanotto.
Juho Kuorikosken mukaan peli ei ole "aivan "Eliten" tasoinen taideteos". Avaruustaisteluita hän kutsui "Eliteä" vauhdikkaammiksi. Kuorikosken mukaan peli olisi ollut 1980-luvulla julkaistuna "käänteentekevä suomalaispeli".
Ian Bohen

Ian Stuart Bohen (s. 24. syyskuuta 1976 Carmel, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on ollut mukana monissa tunnetuissa televisiosarjoissa, mutta parhaiten hänet tunnetaan roolistaan nuortensarjassa "Teen Wolf", jossa hän esitti Peter Hale -nimistä ihmissutta vuosina 2011–2017. 
Elämä ja ura.
Bohen syntyi ja kasvoi Kaliforniassa. Hän aloitti elokuvauransa vuonna 1993 lyhytelokuvassa "Delivering", ja sen jälkeen hänet on nähty usein valkokankaalla, esimerkiksi elokuvassa "Wyatt Earp", sekä televisiosarjoissa kuten "Hercules", "Erilaiset ystävät" ja "Mad Men". Hänen uusimpia roolejaan "Teen Wolfin" lisäksi ovat olleet muun muassa roolit sarjoissa "Vankikarkurit" ja "Rikoksista pahin".
"Teen Wolfissa" Bohen esitti ensimmäisen kauden päävihollista, mutta hahmo palasi sarjan toiselle kaudelle auttaen päähenkilöitä. Bohen esiintyi sarjassa tiuhaan sen loppuun asti.
The River (kappale)

The River on amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin tekemä ja levyttämä kappale. Se oli hänen viidennen "The River" -albuminsa nimikkosingle ja se oli hitti tietyissä osissa Eurooppaa. Se ylsi sijalle 25 Alankomaiden listoilla, sekä ylsi top 10:een Ruotsissa ja Norjassa. Singlen B-puoli oli joko "Independence Day" tai "Ramrod", maasta riippuen.
Historiaa.
Kappale levytettiin The Power Stationilla, New Yorkissa, joko vuoden 1979 heinä -tai elokuussa. Se esitettiin ensimmäisen kerran keikalla 21. syyskuuta 1979. Kappaleessa käytetään piinavaa huuliharppuosiota, joka toimii jollakin tavalla edelläkävijänä hänen seuraavan, "Nebraska" -albuminsa tyylille. Kertosäkeen kielikuvat ja kappaleen loppu saivat inspiraationsa Hank Williamsin vuoden 1950 hitistä, "Long Gone Lonesome Blues". Sanoitus kertoo nuoresta parista, joka muistuttaa Springsteenin sisarta ja hänen aviomiestään.
Kappaletta ei julkaistu singlenä Yhdysvalloissa, mutta se julkaistiin singlenä vuoden 1981 toukokuussa monissa läntisen Euroopan maissa. Se pääsi sijalle 35 Ison-Britannian singlelistalla. Se ylsi myös sijalle 24 Irlannin singlelistalla, sijalle 10 Ruotsin singlelistalla, sijalle 6 Tanskan Top 20 -listalla, sekä sijalle 5 Norjan singlelistalla. Yhdysvalloissa kappale sai huomattavasti radiosoittoa ja siitä tuli yksi Springsteenin tunnetuimmista kappaleista. Kappale sisältyy hänen molempiin "Greatest Hits", sekä "The Essential Bruce Springsteen" kokoelma-albumeihinsa.
"The River", ja muutama muu kappale "The River" -albumilta, kuten "Wreck on the Highway" ja "Stolen Car" merkkasivat uutta suuntaa Springsteenin lauluntekemiselle: nämä balladit olivat täynnä toivottomuuden tunnetta ennakoiden hänen seuraavaa "Nebraska" -albumia. Bruce Springsteen itse on huomauttanut, että "Wreck on the Highway" on yksi niistä kappaleista, jotka saivat käyntiin uuden vaihteen hänen lauluntekemisen tyylissään, yhdistäen "The River" -albumin "Nebraska" -albumiin.
Jälkimaine.
Vuonna 2022 "Helsingin Sanomat" pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”The River” ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 52.
Michael Hartfield

Michael ”Mike” Hartfield (s. 29. maaliskuuta 1990 Manchester, Connecticut) on yhdysvaltalainen pituushyppääjä. Hän edustaa Ohion osavaltionyliopiston yleisurheilujoukkuetta.
Hartfield rikkoi vuonna 2013 Jesse Owensin nimissä olleen, 77 vuotta vanhan Ohion osavaltionyliopiston ennätyksen pituushypyssä. Tuolloin Hartfield hyppäsi 815 cm. Hartfield hyppäsi ennätyksensä 834 cm Baie Mahaultissa Guadeloupella toukokuussa 2016. Heinäkuussa 2015 hän voitti ensimmäistä kertaa urallaan Timanttiliiga-osakilpailun Pariisissa tuloksella 819 cm. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän jäi loppukilpailussa ilman tulosta.
Hartfield on juossut 100 metriä parhaimmillaan aikaan 10,59.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Ulkoradoilla
Sisäradoilla