tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kinnulan vaakuna

Kinnulan vaakuna on Kinnulan kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa sekä muotonsa, koronsa että värivalintojensa kautta menneiden aikojen kaskenpolttoon.
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä kolme oksakoroista, musta-punakatkoista vastapalkkia.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Kinnulan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 17. syyskuuta 1958. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 2. tammikuuta 1959.
Avestan kieli

Avestan kieli (aikaisemmin myös "zend") on zarathustralaisuuden pyhässä kirjassa Avestassa käytetyn kuolleen iranilaisen kielen nimitys. Intian parsit kutsuvat sitä "pehleviksi".
Avestan kieli on vanhin tunnettu iranilainen kirjakieli. Se sisältää sekä länsi- että itäiranilaisia aineksia. Tekstien katsotaan yleensä syntyneen Keski-Aasiassa tai Khorasanin maakunnassa. Avesta jakautuu kahteen historialliseen kielimuotoon: "gathaan", jolla on kirjoitettu Zarathustran laatimina pidetyt hymnit, sekä nuorempaan avestan kieleen. Ne perustuvat ilmeisesti eri murteisiin.
Avesta on kodifioitu varsin myöhään, sassanidien hallituskaudella 300-luvun lopussa tai 500-luvun puolivälissä. Tuolloin sen jo kuollutta kieltä käytettiin vain zarathustralaisten jumalanpalveluksessa. Kodifikaation yhteydessä Avestaa varten laadittiin erityinen keskipersiaan perustuva kirjaimisto, joka sisältää noin 50 merkkiä. Vanhimmat säilyneet käsikirjoitukset ovat 1200–1300-luvuilta.
Avestalainen kirjaimisto poistui käytöstä 600-luvulla Persian käännyttyä islaminuskoon. Myöhemmin avestaa on kirjoitettu arabialaisilla tai gudžaratilaisilla kirjaimilla.
Fonologia.
Vokaalit.
Lähde:
Konsonantit.
Lähde:
Kaustisen musiikkilukio

Kaustisen musiikkilukio on valtakunnallinen, musiikkiin painottunut erikoislukio. 1976 perustetussa, Kaustisen keskustassa sijaitsevassa lukiossa on opiskelijoita noin 150. Lukion järjestämässä musiikin opetuksessa on mukana Keski-Pohjanmaan konservatorio, Keski-Pohjanmaan ammattikorkeakoulu ja Ala-Könni-opisto.
Historiaa.
Kaustisen musiikkilukio perustettiin vuonna 1976, ja sen rehtorina toimi pitkään Taina Lehtonen. Nykyinen rehtori on Ilona Salomaa-Uusitalo. Vuonna 2006 ilmestynyt kirja Jotain sopivasti toisin kertoo koulun historian 30 vuoden ajalta, ja koulun 40-vuotisjuhlan yhteydessä vuonna 2016 ilmestyi verkkojulkaisu Kaustisen musiikkilukion jättää jäljen.
Kuvaus.
Lukio-opinnot.
Kaustisen musiikkilukiossa voi suorittaa lukio-opinnot ja ylioppilastutkinnon. Musiikkiaineet painottuvat koulun tuntijaossa: musiikkilukiolaisen opinto-ohjelmassa lukion suorittamiseen vaadittavista 75 kurssista vähintään 13 on musiikkikursseja. Musiikkilukio antaa yleissivistystä ja jatko-opintokelpoisuuden. Koulussa on myös yleislinja. Lisäksi siellä voi suorittaa kansainvälisen liiketoimintalinjan ja urheiluvalmennuksen opintoja.
Musiikki.
Kaustisen musiikkilukiossa voi opiskella klassista, kevyttä ja kansanmusiikkia harrastaen tai ammattia varten. Henkilökohtaisen soitin- ja lauluopetuksen sekä musiikinhistorian ja teorian opintojen ohella tarjolla on esimerkiksi orkesteri, kuoro, bänditoiminta, muut soitin- ja lauluryhmät, musiikkiteatteri, tanssi, musiikkiteknologia, sävellys ja sovitus. Musiikin opetus on ilmaista, ja soittotunteja pidetään aamusta iltaan muiden oppituntien ohella.
Tilaisuuksia.
Koulussa on runsaasti tilaisuuksia, joissa voi kuulla musiikkia kaikista genreistä: Kinon bändikonsertit, Kamarimusiikkikimarat, Oppilaskonsertit, Taiteiden yö, Hyvää tekevä konsertti, Jazz-illat, Joulukonsertti, Musiikkilukion ilta Kaustisen kamarimusiikkiviikolla, Pääsiäismusiikki, musiikkiteatteriproduktiot ja lisäksi esiintymiset Kaustinen Folk Music Festival -kansanmusiikkijuhlilla.
Tiimit ja toimikunnat.
Musiikkilukion opiskelijat, opettajat ja muu henkilökunta toimivat monin tavoin yhdessä tiimeissä ja toimikunnissa. Tiimin puheenjohtajana toimii opettaja (paitsi oppilaskunnan hallituksessa, jonka puheenjohtaja on opiskelija), ja muut jäsenet ovat opiskelijoita eri vuosikursseilta. Kullakin tiimillä ja toimikunnalla on jokin selkeä vastuualue, jota se kehittää ja uudistaa. Tiimi keskustelee, ideoi ja tekee työtä yhdessä.Tiimit ovat pysyvämpiä kuin toimikunnat, jotka perustetaan lyhytkestoisempia tehtäviä varten. Projektiluonteisissa toimikunnissa on mukana opettajia, opiskelijoita ja muuta henkilökuntaa.
Puotilan kappeli

Puotilan kappeli (ruots. "Botby gårds kapell") on kivikirkko Puotilassa, Vartiokylän kaupunginosassa Helsingissä. Rakennus valmistui vuonna 1859 viljamakasiiniksi ja muutettiin kirkoksi vuonna 1963.
Historia.
Kivirakenteinen kappeli toimi viereisen Puotinkylän kartanon viljamakasiinina valmistumisvuodestaan 1859 alkaen. Kartano siirtyi Helsingin kaupungin omistukseen vuonna 1933 ja liitettiin Helsinkiin vuoden 1946 alueliitoksessa. Helsingin evankelisluterilaiset seurakunnat ostivat viljamakasiinin kaupungilta vuonna 1959 ja se vihittiin kirkoksi vasta toisena pääsiäispäivänä 15. huhtikuuta 1963. Rakennuksen valmistumisvuodesta muistuttaa kiveen hakattu vuosiluku Puotilantielle antavan seinän ylimmässä kivessä. Rakennus on kaksikerroksinen ja siinä on goottilaistyyliset ikkunat. Kappelin nykyiset urut ovat tyyliltään suomalaista varhaisromantiikkaa ja ne valmistuivat vuonna 2005. Uruissa käytetään mekaanista kaksivartista soittokoneistoa. Kappelin vieressä on samanlaisista kivistä rakennettu paikallisten perunakellariksi kutsuma varastorakennus, joka nykyisin on Vartiokylän seurakunnan kerhotila.
Kansantarinan mukaan amiraali Carl Olof Cronstedt piileskeli viljamakasiinissa Viaporin antautumisen jälkeen, sillä antautumisen jälkeen hän oli pahasti epäsuosiossa. Cronstedt on syntynyt Puotinkylän kartanossa, jonka hänen isänsä omisti tuolloin. Tarina ei kuitenkaan pitäne paikkaansa, koska makasiini valmistui vasta kymmeniä vuosia Cronstedtin kuoleman jälkeen.
Kappeliksi vanha makasiini muutettiin 1960-luvun alussa. Kirkoksi rakennus vihittiin 15. huhtikuuta 1963. Suunnittelija oli arkkitehti Tarja Salmio-Toiviainen. Kappeli on yksi Helsingin ja Suomen suosituimmista vihkikirkoista. Kappelissa on 155 istumapaikkaa. 
Alttarilla on Eino Räsäsen käsialaa oleva veistos "Ristiinnaulittu" ja kuori-ikkunassa Tarja-Salmio-Toiviaisen tekemä lasimaalaus "Pääsiäisaamu." 
Se on toiminut pääasiassa Vartiokylän seurakunnan kirkkona, mutta se toimi myös Vuosaaren seurakunnan pääkirkkona ennen Vuosaaren kirkon valmistumista. Vartiokylän seurakunta yhdistyi Mikaelin seurakunnaksi vuonna 2023.
Guranin kieli

Guranin kieli (myös "gorani") on Iranissa ja Irakissa puhuttava iranilainen kieli. Sen puhujat asuvat Iranin Zagrosvuorten keskiosassa Kermānšāhin pohjois- ja länsipuolella sekä Irakissa Mosulin pohjoispuolella. Guraninkielisiä saarekkeita ympäröi kurdinkielinen alue.
Gurani kuuluu iranilaisten kielten luoteisryhmään. Sen lähin sukukieli on kurdi, jonka murteena sitä on toisinaan pidetty.
Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. 1700–1800-luvuilla sitä käytettiin kirjakielenä Ardalanin hallitsijoiden hovissa. Guraniksi on laadittu myös uskonnollista kirjallisuutta ja julkaistu kansanperinnekokoelmia.
Katalonialaiset ihmistornit

Ihmistornit eli castell ovat Espanjassa Katalonian alueella suosittu perinne, jossa ryhmä ihmisiä muodostaa tornin nousemalla toinen toistensa päälle kerroksiksi. Korkeimmissa rakennelmissa voi olla 11 tai 12 kerrosta. Harrastajat muodostavat kerhon, jonka jäsenet harjoittelevat ja kilpailevat toisia kerhoja vastaan yleensä sunnuntaisin pidettävissä kokoontumisissa. Torniharrastus on erityisen suosittua Tarragonan alueella.
Tornin rakentamisessa kerhon vahvimmat jäsenet muodostavat sen perustan, ja kevyimmät nousevat korkeimmille osille. Kaksi viimeisintä kerrosta tekevät yleensä lapset, jotka nykyisin käyttävät kypärää. Rakennettavat tornit voivat olla eri muotoisia, esimerkiksi "3 de 9", tarkoittaa että tornissa on yhdeksän kolmen ihmisen muodostamaa kerrosta. Erilaisilla muodostelmilla on erilainen vaikeusaste. Torni hyväksytään vasta kun se on rakennettu ja purettu järjestelmällisesti ilman kaatumista. Tornien kaatumiset ovat varsin yleisiä, mutta vakavia loukkaantumisia sattuu niissä harvemmin. 
Vuonna 2010 ihmistornit pääsivät Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Tornit esiintyivät myös Barcelonan vuoden 1992 kesäolympialaisten avajaisissa.
Historia.
Tornien rakentaminen on ilmeisesti keskiaikainen perinne. Vanhin dokumentti niistä on vuodelta 1801, jolloin lajia harrastettiin lähinnä Tarragonassa. Niistä tuli suosittuja kansallishenkisten tapahtumien keskipisteenä. Vuosisadan loppupuolella perinne oli voimakkaimmillaan, ja rakennettiin jopa 9-kerroksisisa torneja. Perinne kuitenkin hiipui 1900-luun alkupuolenm lamassa. Francon aikana viimeiset kaksi kerhoa pakotettiin yhdistymään, eikä laji juuri kehittynyt ennen vuotta 1981. Francon jälkeen laji nousi uuteen kukoistukseen, ja levisi koko Kataloniaan.
La Patum

La Patum on Bergan kaupungissa Kataloniassa vuosittain vietettävä juhla, jolla on keskiaikaiset juuret. Se on ollut vuodesta 2005 lähtien Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luettelossa.
Juhlaa vietetään vuosittain helluntaina. Ajankohta on sidottu vuosittain kirkolliseen kalenteriin ja määräytyy pääsiäisen mukaan. Tavallisesti sitä vietetään touko-kesäkuussa. La Patum kestää keskiviikosta sunnuntaihin. 
Juhlan keskeisintä sisältöä ovat sen erilaiset hahmot, kuten Plens tai Guita, jotka esittävät tanssin tai muun tapahtuman kaupungin pienellä keskusaukiolla. Hahmojen lisäksi juhlassa käytetään paljon ilotulitteita, jotka on kiinnitetty hahmoihin. Yleisö täyttää aukion ja osallistuu juhlaan hahmojen ympärillä. Kaikki La Patumin juhlatapahtumat ovat yleisölle ilmaisia. 
La Patumiin kuuluu myös sitä varten sävellettyä musiikkia, jota esittää juhlaorkesteri kaupungin kirkon rappusilla. Musiikki on sävelletty 1800- ja 1900-luvuilla. La Patumin nimi tulee juhlaa säestävän isorummun äänestä, joka varhaisempina aikoina oli ainoa juhlaan liittynyt musiikkiesitys.
Egadisaaret

Egadisaaret eli Egadiset saaret (, , ) on Italialle kuuluva saariryhmä Sisilian länsipuolella Välimerellä. Se koostuu pienistä saarista, joiden yhteispinta-ala 37,45 km². Egadisaaret kuuluvat hallinnollisesti Trapanin maakuntaan.
Saaret Favignana, Marettimo, Levanzo, Formica ja Maraone ovat keskellä Egadin meriluonnonsuojelualuetta, jonka pinta-ala on noin 54 000 hehtaaria. Levanzolta on löydetty esihistoriallisia luolamaalauksia.
Saarelaisten pääelinkeino on kalastus, mitä on heikentänyt ylikalastus. 
Egadisaarten luona käyty meritaistelu 241 eaa. ratkaisi ensimmäisen puunilaissodan. Saarista tuli osa Italiaa vasta vuonna 1937, jota ennen saaret olivat yksityisomistuksessa.
Geologia.
Egadisaaret sijaitsevat noin kuuden kilometrin päässä Sisiliasta länteen. Kaikki saaret ovat vuoristoisia. Korkein kohta on Marettimon saarella sijaitseva Monte Falcone (686 m). Holoseenikauden alkuvaiheeseen asti Välimeren ollessa matalampi Egadisaaret kuuluivat Sisilian saareen. Merenalaiset korkeuserot jakavat Marettimon maajalustan erilleen Levanzon ja Favignanan muodostamasta jalustasta. 
Historia.
Varhaisimmat merkit ihmisten saapumisesta saarille on ajoitettu myöhäispaleoliittiselle kaudelle, jolloin manneryhteys oli vielä olemassa. Egadisaaret ovat olleet monien kansojen vallan alla. Foinikialaisten kauppareitti kulki saariston ohitse, minkä takia osa heistä jäi saarille asumaan. Ensimmäisen puunilaissodan seurauksena Karthago menetti saaret roomalaisille 241 eaa., ja saman sodan aikana suuri joukko saarten foinikialaisista sai surmansa. Roomalainen kulttuuri vei hitaasti sijaa foinikialaisilta, mutta asuinluolista on löydetty puunilaista kirjoitusta joka on ajoitettu ensimmäiselle vuosisadalle. Länsi-Rooman tuhouduttua saariryhmä kuului gooteille, vandaaleille ja saraseeneille, kunnes normannit valloittivat Sisilian 1061–1091. Espanja pääsi saarilla valtaan pitkäksi ajaksi, kunnes velkaantumisensa takia Filip IV 1637 myi saaret. Espanjan vallan aikana tonnikalanpyynti alueella kasvoi mittavaksi. Florion suku osti saaret Pallavicinon suvulta vuonna 1874, ja hallinnoi niitä vuoteen 1937.
Eläimistö.
Egadisaarten mukaan on nimetty sylkikuoriaislaji "Malthinus egadiensis", joka löydettiin Marettimolta. Tavallisia lintulajeja ovat muuttohaukka, tuulihaukka ja vuorikotka.
Valkoailakki

Valkoailakki ("Silene latifolia" subsp. "alba") on Euroopassa ja Suomessa yleinen valkokukkainen kuivan paikan kohokkikasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Valkoailakki kasvaa 30–60 cm korkeaksi. Yläosastaan nystykarvainen ja tahmaton varsi on pysty ja haarova. Kasvin lehtien muoto vaihtelee puikeista puikean suikeisiin. Iltaisin aukeavat, heikkotuoksuiset kukat ovat kaksikotisia, eli heteet ja emit ovat eri yksilöissä. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on ulkoverhiötön. Teriö on valkoinen ja lisäteriöllinen. Terälehtien lavat ovat melko syvään kaksihalkoisia, ja niiden liuskat ovat 3–6 mm leveitä. Valkoailakki kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Hedelmä on kymmenliuskaisesti aukeava kota. Valkoailakki on yksi-, kaksi- tai lyhytikäinen monivuotinen kasvi.
Valkoailakki saattaa joskus risteytyä puna-ailakin ("S. dioica") kanssa. Risteymä eli rusoailakki on kantalajejaan kookkaampi ja vankempi. Kukat ovat tavallisesti vaaleanpunaisia tai vaalean violetinpunaisia.
Levinneisyys.
Valkoailakkia tavataan koko Euroopassa lukuun ottamatta Portugalia, Espanjaa, entisen Jugoslavian aluetta, Kreikkaa ja Bulgariaa. Laji puuttuu myös aivan pohjoisimmasta Euroopasta. Levinneisyysalue jatkuu läpi Euroopan Keski-Aasiaan asti, ja edelleen satunnaisena Siperiaan saakka. Sitä tavataan satunnaisena myös Turkissa. Valkoailakki on levinnyt laajalle alueelle myös Pohjois-Amerikkaan, mutta on siellä ihmisen mukanaan tuoma tulokaslaji. Paikoitellen sitä tavataan myös Grönlannissa sekä myös Uudessa-Seelannissa ja Tasmaniassa.
Suomessa valkoailakki esiintyy harvinaisena koko maassa, varsinkin Etelä- ja Itä-Suomessa. Runsaimmillaan laji on maan itäosissa. Valkoailakki on Etelä-Lappia myöten vakiintunut uustulokas, pohjoisempana se on satunnaisempi uustulokas. Suomeen laji lienee levinnyt alun perin varsinkin venäläisen sotaväen ja viljan mukana. Myöhemmin laji on levinnyt muun muassa länsieurooppalaisen heinänsiemenen mukana.
Elinympäristö.
Valkoailakki kasvaa erilaisissa ihmisen muovaamissa kulttuuriympäristöissä, kuten pellon- ja tienpientareilla, kuivilla niityillä, kedoilla, asumusten seinustoilla, satama-alueilla, joutomailla ja radanvarsilla.
BitTorrent (ohjelmisto)

BitTorrent on vertaisverkko-ohjelmisto, jota käytetään tiedostojen lähettämiseen ja lataamiseen BitTorrent-protokollan välityksellä. BitTorrent oli ensimmäinen protokollaa käyttävä asiakasohjelma. Kehittäjät kutsuvat sitä usein nimellä Mainline ("keskeinen", "merkittävä") tähdentäen sen virallista lähdettä. Ohjelmiston versiosta 6.0 lähtien BitTorrent-asiakas on ollut vain uudelleennimetty versio µTorrentista. Tämän vuoksi se ei ole enää avointa lähdekoodia ja on saatavilla vain Microsoft Windowsille. Linux-käyttäjät voivat käyttää viimeisintä avoimen lähdekoodin 5.x-versiota. OS X -versio on paljon vanhempi ja ominaisuuksiltaan rajoittunut.
Historia.
Ohjelmoija Bram Cohen suunnitteli protokollan huhtikuussa 2001 ja julkaisi ensimmäisen toteutuksen BitTorrent-asiakasohjelmasta 2. heinäkuuta 2001. Sitä ylläpitää nyt Cohenin yhtiö BitTorrent, Inc.
BitTorrent oli ohjelmoitu Pythonilla ja oli vapaa ohjelmisto. Versio 3.4.2 ja sitä aiemmat versiot julkaistiin MIT-lisenssin alaisuudessa. 4.x- ja 5.x-versioiden lähdekoodi julkaistiin BitTorrent Open Source License-lisenssillä. Versiot 4.0 ja 5.3 uudelleenjulkaistiin GPL-lisenssillä.
BitTorrent Inc. nimesi 4.20-version "Allegroksi" viittauksena yhtiön protokollaan kehittämiin laajennuksiin, jotka paransivat latausnopeutta ja antoivat internet-palveluntarjoajille mahdollisuuden hallinnoida BitTorrent-verkkoliikennettä.
6.0-versiosta lähtien BitTorrent-asiakasohjelma on ollut uudelleennimetty versio µTorrentista. Tämän vuoksi ohjelmisto ei ole enää avointa lähdekoodia.
BitTorrentia kehittänyt yritys muutti nimensä Rainberryksi vuonna 2018.
Laitilan vaakuna

Laitilan vaakuna on Laitilan kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa pitäjän kananhoidostaan ja puutyötaidoistaan saamaan kuuluisuuteen.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä hopeinen, kultavaruksinen kukko pidellen oikeassa jalassaan hopeista kovelia.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Laitilan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 27. joulukuuta 1960. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 26. kesäkuuta 1961.
Jukatekin viittomakieli

Jukatekin viittomakieli on jukatekia puhuvien mayojen keskuudessa Jukatanin niemimaalla Meksikossa syntynyt viittomakieli, jolla on noin 400–500 puhujaa. Kielen puhujat ovat keskittyneet pohjoiseen Quintana Roohon. Guatemalasta on tieto viittomakielen puhujasta, jonka viittomat muistuttavat jukatekin viittomia. Kielen puhujat asuvat eristyksissä olevissa kylissä, joista kaksi sijaitsee Oxkutzcabissa, neljä Xyatilissa ja yksi Carillo Puertossa. Viittomakielen puhujat eivät ymmärrä muualla Meksikossa puhuttua viittomakieltä. Kieltä käyttävät pääasiallisesti kuurot, eivätkä sen käyttäjät enimmäkseen osaa muita viittomakieliä. Kuulevien kielen osaajien määrää ei tiedetä, mutta heitä voi olla esimerkiksi kuurojen kanssa avioituneiden tai näiden lasten keskuudessa.
Tutkimus.
Kielen ”löysivät” Robert Johnson ja Carol Erting Gallaudetin yliopistosta vuonna 1987. He tutkivat viittomakieltä ja sen puhujien sopeutumista paikallisiin oloihin. He havaitsivat, että kyseessä on oma kielensä ja että sen puhujat ovat sopeutuneet ympäristöönsä hyvin. Kielestä on tehty laaja kirjoitettu ja videoitu sanasto.
Großer Plöner See

Großer Plöner See on järvi Schleswig-Holsteinin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Se on pinta-alaltaan noin 30 neliökilometriä ja kooltaan osavaltion suurin. Schwentine on tärkein järven läpi virtaava joki.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 29,97 neliökilometriä ja maksimisyvyys noin 58 metriä. Se on Schleswig-Holsteinin osavaltion suurin järvi. Järven keskisyvyys on 13,54 metriä, ja se sijaitsee kokonaisuudessaan Holsteinische Schweizin luonnonpuiston alueella. Järven vedenpinta oli holoseenikauden alussa noin 15–18 metriä nykyistä korkeammalla, ja se peitti lähialueiden järvet joiden läpi Schentine-joki virtaa nykyään.
Järven pohjoisrannalla sijaitsee hieman alle 13 000 asukkaan Plön. Muita järven rannalla sijaitsevia asutuskeskuksia ovat Ascheberg, Bosau, Dersau ja Nehmten.
Järvessä on yhteensä noin 20 saarta. Järvi ja sitä ympäröivä alue ovat suosittua loma-aluetta läheisten metropolialueiden asukkaiden keskuudessa, ja sen rannoilla sijaitsee useita kylpylöitä sekä leirintäalueita.
Lapinlinnunsilmä

Lapinlinnunsilmä ("Chrysosplenium tetrandrum", syn. "C. alternifolium" ssp. "tetrandrum") on monivuotinen, pienikokoinen arktisten alueiden kasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Lapinlinnunsilmä kasvaa 5–8 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat ruodillisia, muodoltaan munuaismaisia ja ehyt- tai nyhälaitaisia. Aluslehdet ovat noin yhden senttimetrin levyisiä ja kaljuja. Kukkien tukilehdet ovat kapeatyvisiä. Kukinto on päätteinen huiskilo, jonka ylälehdet ovat tavallisesti kellanvihreitä. Kukat ovat pienikokoisia ja väriltään kellanvihreitä. Kukasta puuttuu teriö. Kukan verhiö on nelilehtinen, lukuun ottamatta keskimmäistä kukkaa, jossa verhiö on viisilehtinen. Lapinlinnunsilmä kukkii Suomessa touko-heinäkuussa. Kasvin siemenet ovat väriltään punaisia.
Lapinlinnunsilmä muistuttaa paljon lähilajiaan kevätlinnunsilmää ("C. alternifolium"), mutta lajit eivät kasva samoilla alueilla. Aikaisemmin lapinlinnunsilmää pidettiin kevätlinnunsilmän alalajina.
Levinneisyys.
Lapinlinnunsilmää tavataan suurimmassa osassa maapallon pohjoisilla arktisilla alueilla. Yhtenäinen esiintymisvyöhyke ulottuu Pohjois-Siperiasta Alaskaan ja Pohjois-Kanadaan. Norjan, Ruotsin ja Suomen pohjoisosissa on tästä alueesta oleva erillinen esiintymä. Lisäksi lajia tavataan Grönlannissa ja Huippuvuorilla. Suomessa lapinlinnunsilmää kasvaa Keski- ja Pohjois-Lapissa, paikoitellen runsaanakin. Lajista on lisäksi vastikään löydetty yksittäinen esiintymä kaukana lajin varsinaisesta esiintymisalueesta Etelä-Karjalasta Venäjän rajan tuntumasta.
Elinympäristö.
Lapinlinnunsilmää esiintyy pohjoisen kosteilla kasvupaikoilla, kuten puronvarsien ja lähteikköjen märissä sammalikoissa. Joskus sitä tavataan myös ojissa.
Lavian vaakuna

Lavian vaakuna oli Lavian kunnan tunnus ja puhuva vaakuna viitaten kunnan nimeen (lavia, lavea).
Vaakuna on erittäin yksinkertainen ja sen selitys on ”sini-hopeakatkoinen kilpi.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Lavian kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 17. tammikuuta 1955. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 15. maaliskuuta samana vuonna. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2015, kun Lavia liittyi Porin kaupunkiin. Vaakunan käyttö- ja omistusoikeudet on siirretty kotiseutuyhdistys Lavia-Seuralle 2015 alusta.
Louis Pasteurin muotokuva

Louis Pasteurin muotokuva on Albert Edelfeltin vuonna 1885 maalaama muotokuva Louis Pasteurista. Maalaus oli Edelfeltin läpimurtoteoksia. Pasteur oli tehnyt muotokuvan teon aikoihin tärkeimmät lääketieteelliset keksintönsä, joihin kuului muun muassa rokote vesikauhua vastaan. Maalaus on tehty öljyväreillä kankaalle, jonka koko on 158 × 130.
Teko.
Edelfelt maalasi teoksen alustavien luonnosten pohjalta. Hän itse kirjoitti Pasteurin olevan "aika vaikea malli". Kirjoituksissaan hän kuvasi myös, kuinka hän halusi maalata Pasteurin omassa elementissään työnsä ääressä, sen sijaan että olisi maalannut hänet "frakissa ja kunniamerkeissä". Maalauksesta tuli siis niin sanottu ympäristömuotokuva, jossa kuvataan mallia jokapäiväisessä työssään. Tämä maalausten laji syntyi jo 1500-luvulla. Se oli tullut 1880-luvulla uudelleen muotiin Ranskassa. Edelfelt kirjoitti äidilleen vuonna 1885, että Pasteur oli ollut tyytyväinen muotokuvaan ja erityisesti siihen, että sen yksityiskohdat olivat tarkkoja. Pasteur oli kirjeen mukaan suostutellut Edelfeltin maalaamaan hänen käteensä lasin, jossa oli koiran selkäydintä alkuperäisen mikrobipullon sijasta. Samassa kirjeessä Edelfelt valitti myös sitä, että Pasteurin työhuoneen valaistus oli huono.
Näyttelyissä.
Louis Pasteurin muotokuva oli ensimmäisen kerran näytteillä Helsingissä Aleksanteri III:n vieraillessa siellä. Se ei kuitenkaan silloin herättänyt yleisössä suurta innostusta. Vuonna 1886 teos oli esillä Pariisin salongissa samaan aikaan Léon Bonnatin maalaaman "Pasteurin muotokuvan" kanssa. Edelfelt kirjoitti pitävänsä itse Bonnatin maalausta vaikuttavampana mutta totesi, että taiteilijat pitivät hänen työtään mielenkiintoisempana. Myös taidearvosteluissa pidettiin Edelfeltin työtä parempana. Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1889 teos palkittiin kultamitalilla "grand médaille d'honneur" ja myöhemmin Edelfelt sai Kunnialegioonan upseerin arvon. Edelfeltin piti lahjoittaa teos Pasteurille, mutta koska Ranskan valtio halusi ostaa teoksen, hän teki siitä Helene Schjerfbeckin avulla kaksoiskappaleen. Kaksoiskappale on nykyisin näytteillä Pasteur-instituutissa Pariisissa. Alkuperäinen on Musée d'Orsayssa Pariisissa, jonne se vuonna 1986 siirtyi Musée national du Château de Versaillesista. Valtion taidemuseo Ateneumissa on teoksen viimeistelty harjoitelma.
Flatanger

Flatanger on Norjan kunta Trøndelagin läänissä. Se rajoittuu eteläss Osenin kuntaan, idässä Namsosiin ja pohjoisessa Nærøysundin kunnan merialueisiin. Flatangerin kuntakeskus on Lauvsnesin kylä.
Kunnan alueella on monia lyhyitä ja mutkaisia vuonoja ja sen rannikolla on runsaasti saaria ja luotoja, joista suurimmat ovat Halmøya, Kvernøya ja Bjørøya. Maasto on hyvin vuoristoista, huiput 400-600 metriä merenpinnasta. Korkein huippu on Beingårdsheia (612 m).
Maiju Mattila

Maiju Mattila (s. 12. tammikuuta 1989) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälajit ovat seitsenottelu ja korkeushyppy. Nuorten sarjassa hän kilpaili maaottelutasolla myös 100 metrin aitajuoksussa ja pituushypyssä. Hän edustaa Liedon Parmaa. Häntä ovat valmentaneet Kari Mattila, Johannes Lahti, Markku Leppänen ja Hannu Rautala.
Seitsenottelu.
Mattila sijoittui alle 18-vuotiaiden MM-kilpailujen seitsenottelussa neljänneksi Marrakechissa 2005. Alle 20-vuotiaiden sarjassa hän keskeytti seitsenottelun Pekingin MM-kilpailuissa 2006, oli kuudes Hengelon EM-kilpailuissa 2007 ja kolmastoista Bydgoszczin MM-kisoissa 2008. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Kaunasissa 2009 hän sijoittui kymmenenneksi. Hän voitti seitsenottelun Pohjoismaiden-mestaruuden alle 18-vuotiaiden sarjassa 2005 ja 2006. Alle 20-vuotiaissa hän sai PM-kilpailuissa kultaa 2007 ja hopeaa 2008. 
Mattila edusti Suomea aikuisten seitsenottelumaaottelussa ensimmäisen kerran 2009. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kolmanneksi Täbyssä 2010. Kalevan kisoissa hän on saanut hopeaa 2009 ja pronssia 2006.
Korkeushyppy.
Mattila voitti korkeushypyn Suomen-mestaruuden Kajaanin Kalevan kisoissa 2010. Hän ylitti ennätyksensä 185 ensimmäisellä yrityksellään, kun taas aiemmin yhdeksän Suomen-mestaruutta voittanut Hanna Grobler pääsi saman korkeuden vasta kolmannella yrityksellään. Turun Kalevan kisoissa 2011 Mattila sai pronssia. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai hopeaa Turussa 2010. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Ostravassa 2011 hän sijoittui kahdenneksitoista.
Mattila edusti Suomea aikuisten maaottelun korkeushyppykilpailussa ensimmäisen kerran 2009. Parhaimmillaan hän on sijoittunut toiseksi Helsingissä 2010.
Ennätykset.
Sisäradat.
Frosta

Frosta on Norjan kunta Trøndelagin läänissä. Se sijaitsee niemimaalla, joka pistää Trondheiminvuonoon itse päävuonon ja Åsenvuonon väliin. Idässä kunnan rajanaapurina on Levanger.
Frosta oli keskiajalla yksi Norjan neljästä käräjäpaikasta. Kunnan vaakuna viittaa Frostatingetin sinettiin, jossa oli kuvattuna Maunu VI Lainparantaja liljasauvan kanssa. Keskiaikaisista käräjistä muistuttaa Frostatingin laamanninoikeuden nimi.
Media.
Paikallislehti "Frostingen" ilmestyy torstaisin.
Almost Honest

Almost Honest on heavy metal -yhtye Megadethin toinen kappale sekä single yhtyeen seitsemänneltä studioalbumilta Cryptic Writings vuodelta 1997. Kappale saavutti 8. sijan Yhdysvaltain Billboard "Hot Mainstream Rock Tracks" -listalla.
Almost Honestin sanoma on samantyylinen yhtyeen edellisessä singlessä Trust. Kappale kertoo miehestä, joka ajautuu suhteeseen ilman vakavia aikomuksia. Henkilö ei rakasta naista, mutta pysyttelee tämän kanssa yhdessä seksuaalisista syistä ja parempaa odotellessa. Nainen saa tietää ja eroaa miehestä, joka on eroon mennessä tajunnut rakastuneensa naiseen kuitenkin. Vaikka mies oli melkein rehellinen (eng. almost honest) osoittaessaan tunteitaan naiselle, joiden hän luuli olevan valetta vaikka mies itse asiassa puhuikin totta. Valitettavasti nainen ei tahdo enää nähdä miestä.
Hans Geiger

Johannes (Hans) Wilhelm Geiger (30. syyskuuta 1882, Neustadt an der Haardt, Saksan keisarikunta – 24. syyskuuta 1945, Potsdam, Saksan miehitysvyöhykkeet) oli saksalainen fyysikko. Hän kehitti 1900-luvun alussa Ernest Rutherfordin ja Walther Müllerin kanssa geigermittarin sekä Geigerin–Marsdenin kokeessa havaitsi, että atomin massa on keskittynyt sen ytimeen.
Vuonna 1902 Geiger aloitti fysiikan ja matematiikan opinnot Erlangenin yliopistossa, josta sai tohtorin arvon 1906. Hänen työskentelynsä Rutherfordin kanssa alkoi 1907 Manchesterin yliopistossa, ja vuonna 1909 hän kehitti Ernest Marsdenin kanssa näiden kahden mukaan nimetyn Geigerin-Marsdenin kokeen. Geiger ja Marsden kumosivat Rutherfordin johtamassa kokeessa rusinapullamallin esittämällä, että atomin massa on keskittynyt hyvin pienelle alueelle atomin keskustaan eli sen ytimeen.
Geiger oli jäsen Uranvereinissa, jonka tehtävä oli kehittää atomipommi natsi-Saksalle.
Hän kuoli Potsdamissa, Saksassa, hieman toisen maailmansodan jälkeen.
Luis García Plaza

Luis García Plaza (s. 1. joulukuuta 1972 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapallovalmentaja. Hän on toiminut vuodesta 2014 asti Baniyasin päävalmentajana.
Ura.
García on valmensi ennen siirtymistään Levanten perämiseen Elcheä ja Benidormia yhteensä kahden kauden verran. Ensimmäistä kertaa hän pääsi valmentamaan pääsarjatasolla, kun Levante selvitti tiensä Primera Divisióniin kaudeksi 2010–2011.
7. kesäkuuta 2011 García jätti paikkansa Levanten päävalmentajana ja siirtyi madridilaisseura Getafen peräsimeen. Garcían johdolla Getafe sijoittui kahdesti perättäin liigan keskikastiin. Kausi 2013/14 sujui huomattavasti kehnommin. Joukkueen voitettua vain yhden 12 pelaamastaan ottelusta García sai potkut maaliskuun puolivälissä 2014.
Cebunuunilintu

Cebunuunilintu ("Seicercus cebuensis") on uunilintujen heimoon kuuluva varpuslintu. Se on Filippiinien kotoperäinen laji, joka elää maan pohjoisosan Luzonilla sekä Cebun ja Negrosin saarilla. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Alphonse Joseph Charles Dubois kuvaili lajin holotyypin Cebusta vuonna 1900.
Świebodzin

Świebodzin () on kaupunki Lubuszin voivodikunnassa Länsi-Puolassa. Kaupunki sijaitsee 40 kilometriä voivodikunnan toisesta pääkaupungista Zielona Górasta koilliseen, noin 60 kilometriä Saksan rajalta itään ja noin 150 kilometriä Berliinistä itään. Kaupungin pinta-ala on 16,9 neliökilometriä ja asukasluku oli vuoden 2019 arvion mukaan 21 685.
Kaupunkiin 6. marraskuuta 2010 valmistunut maailman suurimmaksi väitetty Jeesusta esittävä patsas kohoaa 52 metrin korkeuteen. Itse patsas on 33 metriä korkea, mikä symboloi Jeesuksen 33 vuotta maan päällä. Patsaan korkeutta lisäävät sen päässä oleva kolme metriä korkea kruunu sekä mäki, jonka päälle se on rakennettu. Vertailun vuoksi Rio de Janeiron Kristus-patsas on 39,6 metriä korkea, ja sen alapuolella oleva jalusta 9,5 metriä korkea.
Filippiinienuunilintu

Filippiinienuunilintu ("Seicercus olivaceus") on uunilintujen heimoon kuuluva varpuslintu. Se on Filippiinien kotoperäinen laji, joka elää Samarilla, Leytellä, Negrosilla, Boholilla, Mindanaossa sekä Sulun saaristossa. Henry Nottidge Moseley kuvaili lajin holotyypin Samarilta vuonna 1891.
Härmästä poikia kymmenen

Härmästä poikia kymmenen on Ilmari Unhon ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1950. Elokuva kertoo Antti Isotalosta ja muista 1860-luvun Etelä-Pohjanmaan häjyistä. Heidän kuriin saattamisekseen pitäjään tulee uusi vallesmanni. Laulun ”Isontalon Antti ja Rannanjärvi” ruman vallesmannin asemaan on sijoitettu nimismies Grönberg. Mukana on paikallisia harrastajanäyttelijöitä.
Vastaanotto.
Aikalaiskriitikot kiittivät näyttelijätyötä ja erityisesti Tauno Palon roolisuoritusta, ja osa kriitikoista suhtautui muutenkin hyvin myönteisesti. Olavi Veistäjän mukaan elokuva oli "kiistattomasti on parhaita suomalaisia filmejä, mitä milloinkaan on tehty", mutta toisaalta esimerkiksi Paula Talaskivi sanoo arviossaan, että "kokonaisuudelle [olisi] ollut eduksi, jos itse juoniaines olisi tukevampi".
Kansanballadiksi luonnehditusta elokuvassa olisi Arto Pajukallion arvion mukaan ollut aineksia ”westernien asetelmia hyödyntävään intohimojen, ristiriitojen ja lainsuojattomuuden kuvaukseen”. Pertti Avolan ("Helsingin Sanomat") mukaan kyseessä on ”Unhon ehkä paras elokuva”.
Tauno Palo palkittiin roolisuorituksestaan parhaan miespääosan Jussi-palkinnolla vuonna 1950.
Henry Nottidge Moseley

Henry Nottidge Moseley (14. marraskuuta 1844 Lontoo – 10. marraskuuta 1891) oli englantilainen luonnontutkija ja eläintieteilijä.
Henry Nottidge Moseleyn isä oli kaniikki Henry Moseley. Hän opiskeli taiteita Oxfordissa ja lääketiedettä Lontoon yliopistossa. Vuonna 1881 hän avioitui Amabel Gwyn Jeffreysin kanssa ja heidän poikansa oli Henry Gwyn Jeffreys Moseley.
Moseley osallistui luonnontieteilijänä tutkimusretkille Ceyloniin, Kaliforniaan ja Oregoniin. Vuosina 1872–1876 hän oli mukana "HMS Challenger"in 120 000 kilometrin pituisella valtameripurjehduksella maailman eri valtamerillä. Matkoillaan Moseley keräsi huomattavan määrän näytteitä sekä kuvaili uusia eläinlajeja, linnuista muun muassa filippiinienuunilinnun. Pohjoisenkalliotöyhtöpingviini ("Eudyptes moseleyi") on nimetty hänen kunniakseen. Lintujen lisäksi Moseley tutki etenkin niveljalkaisten, nilviäisten ja korallien fylogeniaa.
Vuonna 1879 Moseley nimitettiin Lontoon yliopistoon ja 1881 hänet nimitettiin Oxfordin yliopiston vertailevan anatomian professoriksi. 1879 hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi.
Töyhtösieppari

Töyhtösieppari ("Mitrephanes phaeocercus") on Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan töyhtösieppari on noin 13 cm. Selästään laji on väriltään oliivinvihreä. Linnun naama on vaalean oranssin rusehtava ja päälaen töyhtö on ruskea. Linnun silmien ympärillä on vaalea rengas. Töyhtösiepparin siivet ovat mustat ja niissä on valkoisia juovia, jotka ovat nuorilla linnuilla aikuisia selvemmät. Kurkku ja rinta ovat lajilla oranssinrusehtavat ja vatsa on väritykseltään keltainen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Töyhtösiepparia tavataan Keski-Amerikassa Meksikosta etelään Panamaan asti. Etelä-Amerikassa lajin levinneisyysalueeseen kuuluvat Kolumbian länsiosat ja Kaakkois-Ecuador. Laji on harhautunut myös Yhdysvaltoihin ja se on tavattu kaksi kaksi kertaa sekä Arizonan että Texasin osavaltioiden alueelta. Linnun elinympäristöä ovat kosteat ja puolikosteat mäntyä ja tammea kasvavat sekametsät, kosteat lehtimetsät sekä viljelmät. Talvisin laji elää puoliavoimilla mailla. Töyhtösiepparin elinympäristöt sijaitsevat yleensä 100–600 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat.
Töyhtösiepparit liikkuvat yleensä yksin tai pareittain. Lajin ravinto koostuu hyönteisistä, joita se pyydystää ilmasta. Linnun kuppimainen pesä rakennetaan ruohoista, juurista ja sammaleesta oksanhaarukkaan. Naarastöyhtösieppari munii kaksi valkeahkoa ruskeapilkullista munaa.
Kristen Cloke

Kristen Cloke (s. 2. syyskuuta 1968) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi ja varttui Kaliforniassa. Cloke on näytellyt muun muassa elokuvissa "A Part of the Family", "Final Destination – viimeinen määränpää" ja "Black Christmas". Hän teki myös johdatusäänen "Final Destination – viimeinen määränpää 3" -elokuvan "Choose their fate" -versioon.
Cloke on naimisissa ohjaaja Glen Morganin kanssa ja heillä on neljä lasta.
Sinfonia nro 4 (Schubert)

Sinfonia nro 4 c-molli D.417 on Franz Schubertin sinfonia, joka valmistui huhtikuussa 1816. Schubert antoi itse sille sittemmin lisänimen "Traaginen". Sinfonia esitettiin tiettävästi ensimmäistä kertaa julkisesti Leipzigissa 19. marraskuuta 1849 Ferdinand Ricciuksen johdolla. Yhdessä viidennen kanssa neljännestä on tullut keskeneräisen ja suuren C-duurisinfonian jälkeen Schubertin soitetuin sinfonia.
5.0

5.0 on rap-artisti Nellyn kuudes studioalbumi. Se julkaistiin 12. marraskuuta 2010 Derrty Entertainment ja Universal Motown -levy-yhtiöiden kautta. Yhdysvalloissa albumi nousi Billboard 200 -listan sijalle 10.
Taustaa.
Albumilta julkaistiin "Tippin' In da Club" -niminen promosingle 17. elokuuta 2010. Albumin virallinen ensimmäinen single "Just a Dream" julkaistiin 17. elokuuta 2010. Single sijoittui sijalle 12. Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla, mutta nousi sijalle 7 kolmannella viikolla julkaisustaan. Suomen virallisella listalla single sijoittui sijalle 8. Singleä myös myytiin 135 000 kappaletta ensimmäisen viikon aikana.
Albumin toinen single "Move That Body" julkaistiin 12. lokakuuta 2010. Singlellä vierailevat Akon ja T-Pain. Se menestyi edeltäjäänsä huonommin sijoittuen sijalle 54 Billboard Hot 100 -listalla. Albumin kolmannella "Long Gone" -singlellä vierailevat Chris Brown ja Plies ja se julkaistiin 9. marraskuuta 2010.
Kapikkikasvit

Kapikkikasvit (Achariaceae) on koppisiemenisheimo, jonka on vanhastaan katsottu sisältävän kolme yksilajista sukua, joista yksi on pieni pensas ("Acharia"), yksi varreton ruohokasvi ("Guthriaea") ja yksi köynnöstävä ruoho ("Ceratiosicyos"). Kaikki nämä kasvavat Etelä-Afrikassa.
Edellä mainitut kasvit ovat ulkoasultaan ja lehdiltään melko erilaisia, mutta yhteisiä ominaisuuksia löytyy kukista, jotka sijaitsevat yksittäin tai terttumaisissa kukinnoissa. Kukat ovat symmetrialtaan säteittäisiä ja lisääntymiselimiltään yksineuvoisia. Hede- ja emikukat sijaitsevat kuitenkin samassa kasviyksilössä (yksikotisuus). Verhiö ja teriö ovat 3–5-liuskaiset, yhdyslehtiset ainakin tyveltään. Teriö on yhteenkasvanut torvimaiseksi tai kellomaiseksi. Heteitäkin on 3–5, palhot kasvaneet yhteen teriön torven kanssa. Sikiäin on yksilokeroinen ja koostuu niin ikään 3–5 yhteen kasvaneesta emilehdestä. Hedelmä on kota. Siementen sisältämä alkio on pieni, mutta endospermi eli siemenvalkuainen runsas.
Uudemmat systematiikan menetelmät (molekyylitutkimukset) ovat laajentaneet heimon sisältöä, niin että siihen nykykäsityksen mukaan kuuluu 30 sukua ja 140 lajia, joita tavataan kaikkialla tropiikissa. Runsaslajisin suku on 40 lajia sisältävä leprapuiden ("Hydnocarpus") suku, joka aiemmin luettiin muiden nyttemmin tähän heimoon luettavien sukujen kanssa epäyhtenäiseen heimoon Flacourtiaceae, joka on hajonnut pääasiassa tähän ja pajukasvien (Salicaceae) heimoon. Nämä ovat kuitenkin kaikki sen verran lähisukuisia, että kuuluvat samaan Malpighiales-lahkoon.
Tämän uuden käsityksen myötä myös heimon tuntomerkit ovat luonnollisesti muuttuneet. Heimon kasvit ovat pääasiassa puuvartisia, ja niiden lehdet ovat korvakkeelliset, tavallisesti ehyet. Lehtiruodissa on pulvinukseksi nimitetty pullistuma, ikään kuin nivel. Kukkien verhiön ja teriön lehtien lukumäärä ei useinkaan ole sama (vrt. edellä) ja/tai kehä ei ole yksinkertaisen kaksikiehkurainen ja/tai terälehtien tyvellä on yläpinnan puolella suomut. Mesiäinen puuttuu kukista. Heteen palhot ovat tavallisesti pitkiä. Hedelmä on näillä puuvartisilla lajeilla usein melko iso, ja siemenkuoressa on usein silmäänpistävät johtojänteet.
Suvut.
Heimoon kuuluvat 30 sukua ovat:
Bey Heng

Bey Rudolf Leopold Heng (23. helmikuuta 1925 Helsinki – 28. helmikuuta 2019 Espoo) oli suomalainen arkkitehti, jonka erikoisalaa olivat hautausmaat. 
Heng valmistui arkkitehdiksi 1950 Teknillisestä korkeakoulusta. Hän suunnitteli omassa toimistossaan useita pappiloita ja seurakuntataloja, ennen kuin hänestä 1974 tuli Helsingin seurakuntayhtymän toimistoarkkitehti. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle 1988. Eläkkeelle jäätyään hän alkoi suunnitella hautausmaita.
Hengin isä, taiteilija ja konservaattori Leo (Leopold) Heng syntyi Etelä-Saksassa Memmingenissä, josta hän tuli Suomeen 1918 ensimmäisen maailmansodan aikaan. Äiti, Inga Koskimies-Heng oli Raahen seminaarin piirustuksen ja tyttöjen käsityön opettaja.
Dempsterin–Shaferin teoria

Dempsterin-Shaferin teoria (DST) on matemaattinen teoria evidenssistä (todisteet, näyttö). 
Sillä voidaan yhdistää uskomusta tukevia todisteita eri lähteistä ja saada tulokseksi määre, jolla mitataan uskomusta tukevan näytön uskottavuuden astetta (degree of belief), ja funktio, joka huomioi kaikki saatavilla olevien todisteiden uskottavuuden (belief function). Teorian ovat alun perin kehittäneet Arthur Dempster ja Glenn Shafer . 
Suppeasti ymmärrettynä Dempsterin-Shaferin teorialla tarkoitetaan teorian alkuperäistä määritelmää. Termiä käytetään kuitenkin yleisesti laajemmassa merkityksessä, jolloin siihen liitetään alkuperäisen teorian pohjalta myöhemmin kehitetyt sovellukset. Monet tutkijat ovat laatineet uusia menetelmiä useiden uskomusta tukevien näyttöjen yhdistämiseen, ja varsinkin ristiriitaisten näyttöjen käsittelyyn . 
Mihin teoriaa käytetään?
Todennäköisyysteorialla voidaan mallintaa epävarmuutta. On kuitenkin tietoa, jota todennäköisyyslaskenta ei pysty kuvaamaan, kuten tietämättömyys. 
"Esimerkki: Jos ei ole tietoa kolikon ominaisuuksista, oletetaan, että kolikonheiton tuloksista puolet on kruunia ja puolet klaavoja. Seuraavaksi oletetaan, että käytössä on toinen, edellisestä riippumaton kolikko, josta tiedetään varmasti että heiton tuloksista 50% antaa kruunan ja 50% klaavan. On siis kaksi skenaariota, joissa päädytään todennäköisyysteorian pohjalta samaan lopputulokseen, vaikka ensimmäisessä tapauksessa ei tiedetty mitään kolikon ominaisuuksista ja toisessa ominaisuudet tiedettiin varmasti. Tämä asetelma kuvaa tietämättömyyden ongelmaa todennäköisyysteoriassa." 
Dempsterin-Shaferin teorialla tämä ongelma voidaan ratkaista tehokkaasti. Kun kyseessä on tietämättömyys, usko kruuniin ja usko klaavoihin saa uskottavuusarvon 0. Tunnetun kolikon tapauksessa sekä kruunan että klaavan uskottavuusarvo on 0,5. Muissa tapauksissa, jolloin kolikon ominaisuuksista tiedetään jotain ("esim. sen paksuus"), mutta siitä ei ole kokeellisesti mitattua tietoa ("esim. sadan kolikonheiton sarja"), evidenssiteoriaa voidaan hyödyntää soveltamalla vastaavanlaisten kappaleiden ("esim. arpakuutio, jos kolikon paksuus on lähellä sen halkaisijaa") heittämisestä saatua asiantuntijuutta ("esim. sekä kruuna, että klaava saavat arvon 1/6"). Tämän jälkeen voidaan tietoa lisätä kokeellisesti, jos kolikko on olemassa. Jos kolikko ei edelleenkään ole tutkittavissa (tai sitä ei ole), eikä sitä voida yksiselitteisesti mallintaa, täytyy tutkimuksessa edelleenkin edetä uskomustiedon varassa, joko mallintamalla kolikko sen tunnettujen ominaisuuksien perusteella tai mittaamalla kolikkoa ominaisuuksiltaan lähellä olevien kappaleiden käyttäytymistä ja arvioimalla tulosten uskottavuutta suhteessa "alkuperäiseen kolikkoon", jos sellainen on.
Marcus Antonius Creticus

Marcus Antonius Creticus (ensimmäinen vuosisata eaa.) oli roomalainen sotilas ja poliitikko. Hän oli preettori vuonna 74 eaa. Hänen isänsä oli tunnettu oraattori Marcus Antonius Orator, ja hänen poikansa oli triumviri Marcus Antonius.
Marcus Antoniukselle annettiin erikoistehtäväksi kitkeä merirosvot Välimeren itäosista. Vuonna 74 eaa. hän kärsi tappion kreetalaisia vastaan ja joutui solmimaan heidän kanssaan rauhan. Tästä syystä roomalaiset antoivat hänelle ivallisen lisänimen "Creticus" ("kreetalainen").
Valtteri Moren

Valtteri Moren (s. 15. kesäkuuta 1991 Vantaa) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka edusti urallaan pisimpään Veikkausliigassa pelaavaa HJK:ta. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja.
Pelaamisen Moren aloitti 4-vuotiaana toisessa helsinkiläisseurassa, Kiffenissä. Pelattuaan seuran juniorijoukkueissa teini-ikään asti Moren vaihtoi seuraa PK-35:een. Kahden vuoden hän siirtyi HJK:n B-junioreihin, joista matka jatkui pian Klubi 04:een. Paikka vakiintui niin HJK:n organisaatiossa kuin Suomen nuorisomaajoukkueissakin. 
Moren pelasi kaudella 2009 kolme ottelua Ykkösessä HJK:n yhteistyöseura Klubi 04:n riveissä. Hän debytoi Ykkösessä 5. syyskuuta 2009 ottelussa AC Oulua vastaan. Veikkausliigassa Moren pelasi ensimmäisen ottelunsa 13. kesäkuuta 2010 MYPA:a vastaan. Pääosan kaudesta hän pelasi edelleen Klubi 04:n miehistössä.
Talvella 2011 Moren harjoitteli HJK:n edustusmiehistön kanssa ja pääsi pelaamaan liigacupissa. Kaudella 2011 Moren pelasi kuusi liigaottelua ennen kuin kausi päättyi loukkaantumiseen elokuun alussa. 
Heinäkuussa 2020 Moren teki paluun HJK:hon kauden 2022 loppuun saakka ulottuvalla sopimuksella.. Moren koki pelikauden päättävän loukkaantumisen kesäkuussa 2022 pelatussa Suomen Cupin ottelussa. Sen jälkeen hänellä alkoi pidempi loukkaantumiskierre, joka piti hänet pois pelikentiltä aina uransa päättymiseen asti. Moren pelasi näin ollen uransa viimeisen veikkausliigaottelun keväällä 2022.
Syksyllä 2024 Moren ilmoitti virallisesti, että hän joutuu lopettamaan uransa loukkaantumisten vuoksi. Hän yritti kuntouttaa itseään takaisin pelikuntoon yli kahden vuoden ajan.
Hold My Hand

Hold My Hand on ensimmäinen virallinen single Michael Jacksonin ensimmäiseltä postuumisti julkaistulta studioalbumilta Michael. Jackson äänitti kappaleen vuonna 2008 ja yhdysvaltalainen hip-hop ja R&amp;B artisti Akon viimeisteli sen omalla äänellään vuonna 2010.
Käynnistys

Käynnistys (puhekielessä usein "buuttaaminen", , ) on tietokonejärjestelmän käynnistymistä, jossa järjestelmä lataa ja aloittaa käyttöjärjestelmän ja sovellusohjelmien suorittamisen.
Historia.
IBM 1401 ei sisältänyt ROM-muistia, mikro-ohjelmaa eikä käyttöjärjestelmää, vaan ohjelma ladattiin reikäkorteilta.
Varhaisissa mini- ja mikrotietokoneissa tietokoneen käyttäjän oli käytettävä katkaisimia koneen etupaneelissa saadakseen kone lataamaan isomman ohjelman ja sitten suorittamaan sen.
Nykyaikaisissa järjestelmissä kun järjestelmä käynnistetään suoritin aloittaa ohjelman suorittamisen tunnetusta paikasta, joka henkilökohtaisessa tietokoneessa on flash-muistissa sijaitseva BIOS tai sulautetussa järjestelmässä ROM-muistissa sijaitseva ohjelma. Käynnistys voi tämän jälkeen siirtyä ensimmäisen tai toisen vaiheen käynnistyslataajalle.
Henkilökohtaiset tietokoneet.
IBM PC -yhteensopivissa henkilökohtaisissa tietokoneissa BIOS tai UEFI alustaa laitteiston ja luovuttaa suorituksen käynnistyslataajalle.
BIOS ja UEFI ovat tallennettu koneen sisäiselle ROM- tai Flash-muistille ja ne suorittavat järjestelmä alkukonfiguraation.
BIOS lataa seuraavaksi massamuistilta (kuten kiintolevyltä) käynnistyslataajan ja aloittaa sen suorituksen.
IBM PC -yhteensopivien koneiden suoritin käynnistyy aina Intel 8086-yhteensopivassa tilassa ja alkaa suorittaa koodia osoitteesta FFFF0h. Koska ko. muistiosoite sijaitsee 16 tavua ennen keskusmuistin loppua, suoritetaan välittömästi hyppy oikeaan BIOSin käynnistyskoodiin. Käynnistyslataaja ladataan muistiin osoitteeseen 0000:7C00 ja suoritus siirtyy siihen.
Kiintolevyllä ladattava ohjelma sijaitsee ensimmäisen kiintolevyn alussa "Master Boot Record" -alueella. MBR:n koko on 512 tavua, josta osa on varattu kiintolevyn osiointitiedoille, joten käynnistysohjelman suurin mahdollinen koko on IBM PC -yhteensopivassa koneessa 440 tavua. Kiintolevyn MBR:n käynnistyslataaja lukee kiintolevyn osiotaulun ja lataa ensimmäisen aktiiviseksi merkityn osion alusta "volume boot sectorin" (VBR) ja käynnistää sen. Sen pääasiallinen tehtävä on ladata toisen vaiheen lataaja.
Macintosh.
Apple käytti PowerPC-pohjaisissa Macintosh-koneissa Open Firmwarea (OpenBoot), joka oli peräisin Sun Microsystemsiltä. Applen siirryttyä käyttämään Intelin suorittimia alusta otti käyttöön UEFI:n.
Käynnistyslataajat.
Käynnistyslataajia on useita erilaisia, joista osa on tarkoitettu vain tietylle käyttöjärjestelmälle kuten Windowsin NTLDR.
GNU GRUB on tarkoitettu useille eri käyttöjärjestelmille (mm. FreeBSD ja Linux). Käynnistyslataaja lataa käyttöjärjestelmän ytimen muistiin ja siirtää suorituksen siihen. Tämän jälkeen suoritus siirtyy käyttöjärjestelmän omaan latausmenetelmään.
Anton Mirolybov

Anton Mirolybov (s. 7. heinäkuuta 1977) on suomalainen koripallovalmentaja.
Ura.
Mirolybov aloitti päävalmentajauransa kaudella 2002–2003 toimien I-divisioonassa pelaavien Torpan Poikien päävalmentajana. Tämän jälkeen hän toimi vuoden Solna Vikingsien nuorisopäällikkönä, mutta palasi Suomeen vuonna 2004, ja aloitti I-divisioonassa pelanneen BC Jyväskylän päävalmentajana. Maaliskuussa 2005 hän vaihtoi seuraa ja siirtyi Korisliigaseura Kouvojen päävalmentajaksi. Mirolybov ei valmentanut joukkuetta koko kautta 2005–2006 vaan hänet siirrettiin sivuun. 
Joulukuussa 2005 hän siirtyi Ari Tammivaaran valmentaman Mitteldeutscherin apuvalmentajaksi 2. Bundesliigaan. Kauden 2006–2007 päätyttyä Mirolybov aloitti samalla sarjatasolla pelanneen Hertener Löwenin päävalmentajana. Hän valmensi seuraa puolitoista kautta ja jälkimmäisellä kaudella seura pelasi kolmannella sarjatasolla. Kaudella 2008–2009 hän ehti valmentaa Löweniä neljätoista ottelua, kunnes siirtyi Pro A:ssa pelanneeseen Chemnitziin. Hän valmensi seuraa kaksi kautta, kunnes siirtyi kesällä 2010 Bundesliigassa pelanneen Mitteldeutscherin apuvalmentajaksi. Vuonna 2011 Mirolybov siirtyi valmentamaan Suomen naisten maajoukkuetta.
Kaudeksi 2013–2014 Mirolybov palasi seurajoukkueen päävalmentajaksi, kun hän teki sopimuksen Saksan kolmannella sarjatasolla pelanneen UBC Hannoverin kanssa. Maaliskuussa 2014 hän teki valmentajasopimuksen KTP-Basketin kanssa kaudesta 2014–2015.
KTP sijoittui kaudella 2015–2016 runkosarjassa yhdeksänneksi ja jäi pudotuspelien ulkopuolelle. Kauden päätyttyä KTP päätti olla käyttämättä Mirolybovin jatko-optiota.
Väinö Lesonen

Väinö Arvid Lesonen (19. elokuuta 1941 Vanttauskoski – 18. kesäkuuta 2013 Turku) oli suomalainen kirjailija. Hän oli ammatiltaan rakennusmestari, ja hänen teoksensa sijoittuvat usein erilaisten rakennustöiden keskelle eksoottisiin paikkoihin.
Lesonen voitti J. H. Erkon kirjoituskilpailun ensimmäisen palkinnon vuonna 1971 ja seuraavana vuonna ilmestyi hänen ensimmäinen teoksensa "Kouransilmässä tyhjää". Seuraava teos "Pole sana Afrika" ilmestyi 27 vuotta myöhemmin vuonna 1999.
Emeinuunilintu

Emeinuunilintu ("Seicercus emeiensis") on uunilintujen heimoon kuuluva varpuslintu. Se on Kiinan kotoperäinen laji ja elää maan kaakkoisosassa Sichuanissa, Yunnanissa, Guizhoussa ja Guangdongissa. Per Alström ja Urban Olsson kuvailivat lajin holotyypin Sichuanin Emei Shanista vuonna 1995.