Émile Bouchard

Émile Joseph Bouchard (4. syyskuuta 1919 Montreal, Quebec – 14. huhtikuuta 2012 Longueuil, Quebec) oli kanadalainen jääkiekkopelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi vuosina 1941–1956 NHL:ssä, Montreal Canadiensissa. Canadiensissa hän toimi kahdeksan vuotta kapteenina. Hänet on valittu Hockey Hall of Fameen, ja hän sai urallaan neljä Stanley Cup -voittoa.
Ura.
Bouchard kasvoi köyhässä montrealilaisperheessä, ja hän osti ensimmäiset luistimensa vasta 16-vuotiaana. Hän liittyi kaudeksi 1937–1938 Montrealin juniorisarjassa pelanneeseen Verdun Maple Leafsissa, jossa pelasi kolmen kauden ajan. Maple Leafs voitti keväällä 1938 ja 1939 sarjan mestaruuden mutta hävisi molempina vuosina Oshawa Generalsille itäisen Kanadan mestaruusottelun. Kaudeksi 1940–1941 Bouchard siirtyi Montreal Junior Canadiensiin QSHL-sarjaan. Helmikuussa 1941 Montreal Canadiens teki hänen kanssaan sopimuksen ja lähetti hänet AHL:n sarjan Providence Redsiin.
Bouchard saapui kauden 1941–1942 harjoitusleirille paremmassa kunnossa kuin monet veteraanit. Hän saikin paikan joukkueesta, mutta läpimurtonsa hän teki vasta seuraavalla kaudella. Canadiens voitti Stanley Cupin kauden 1943–1944 päätteeksi, ja Bouchard valittiin . Ykköskentälliseen hänet valittiin kolmena seuraavana kautena putkeen. Toisen Stanley Cupinsa Bouchard voitti kaudella 1945–1946.
Canadiensin kapteeni Toe Blake joutui lopettamaan tammikuussa 1948 uransa jalkavammaan, ja maalivahti Bill Durnan toimi joukkueen kapteenina loppukauden. Ennen kauden 1948–1949 alkua Bouchard nimettiin Canadiensin uudeksi kapteeniksi. Hän oli tuolloin pelannut joukkueessa seitsemän kautta, eli pisimpään joukkueen puolustajista. Canadiens hävisi keväällä 1951 Stanley Cup -finaalin Toronto Maple Leafsille ja 1952 Detroit Red Wingsille. Kaudella 1952–1953 Bouchard voitti ensimmäisen Stanley Cupinsa joukkueen kapteenina. Seuraavien kahden kauden aikana Canadiens oli jälleen finaaleissa mutta hävisi molemmilla kerroilla Red Wingsille.
Kauden 1954–1955 jälkeen Canadiensin valmentaja Dick Irvin jätti joukkueen ja Bouchard ajatteli, että nyt olisi sopiva aika lopettaa, sillä Irvin oli ainoa valmentaja, jonka alaisuudessa oli pelannut NHL:ssä. Bouchardia harkittiin myös Irvinin korvaajaksi, mutta valmentajan paikka meni Toe Blakelle, joka onnistui suostuttelemaan Bouchardin jatkamaan vielä pelaajauraansa. Bouchard ei saanut paljoakaan peliaikaa viimeisellä kaudellaan ja ainoan pudotuspelinsä hän pelasi viimeisessä finaalissa, jonka Canadiens voitti. Bouchard voitti näin uransa neljännen Stanley Cupin. Hän pelasi NHL:ssä kaikkiaan 785 runkosarjaottelua ja teki niissä 193 pistettä. Pudotuspeleissä hän pelasi 113 ottelua ja sai 32 pistettä.
Bouchard pelasi ssa kuudesti vuosina 1947, 1948, 1950, 1951, 1952 ja 1953.
Uran jälkeen.
Uran jälkeen Bouchard piti suosittua ravintolaa. Vuonna 1957 hänet nimettiin baseballjoukkue Montreal Royalsin presidentiksi. Royals oli Brooklyn Dodgersin tärkein farmijoukkue. Royals voitti 1958 Governors’ Cupin sarjansa mestarina mutta lopetti toimintansa 1960, kun Dodgers siirsi farmijoukkueensa Syracuseen. Bouchard toimi 1960-luvulla myös Longeuilin kunnanvaltuustossa.
Bouchard valittiin 1966 Hockey Hall of Fameen, ja vuonna 2008 hän sai Quebecin provinssin kunniamerkin Ordre national du Québecin. Seuraavana vuonna hän sai lisäksi Kanadan valtion kunniamerkin Order of Canadan. Canadiens jäädytti Bouchardin pelinumeron 3 joulukuussa 2009 seuran 100-vuotisjuhlapäivänä. Bouchard kuoli pitkällisen sairastelun jälkeen huhtikuussa 2012.