Tänään ei lauluja synny

Tänään ei lauluja synny on suomalaislaulaja Tapio Rautavaaran vuonna 1973 ilmestynyt albumi. Levy koostui vuosina 1971–73 levytyksistä, joista osa julkaistiin myös singleinä.
Kappalemateriaali.
Albumin avaa sen nimikappale, jonka on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Ossi Runne, ja sen jokaiseen säkeistöön sisältyy pieni osa Jean Sibeliuksen "Valse tristen" teemasta. Kappaletta ei ollut alun perin tehty Rautavaaralle sen enempää kuin kenellekään muullekaan tietylle solistille, mutta levytuottaja Toivo Kärjen päätöksellä esittäjäksi valittiin Rautavaara. Runne olisi toivonut tulkintaan enemmän "krapulaisen kirpeää komiikkaa", mutta Rautavaara halusi tehdä omanlaisensa väsyneen runoilijan muotokuvan.
Kappale ”En päivääkään vaihtaisi pois” on ensimmäinen kahdesta Rautavaaran levyttämästä samannimisestä laulusta. Samasta nimestä huolimatta kyseessä on kaksi täysin eri kappaletta. Kun alkuperäinen Toivo Kärjen ja Vexi Salmen kappale ei erityisemmin menestynyt, Kärki antoi vuonna 1979 Reino Markkulalle ja Juha Vainiolle luvan käyttää samaa laulun nimeä. Kappaleen "Leningrad" levytti samaan aikaan Rautavaaran kanssa myös Georg Ots, ja kummankin versioissa käytettiin samaa taustanauhaa. Balladi ”Harvoin toiveet toteutuu” ja slaavilaistyylinen ”Minkä vuoksi” sisältyivät Seppo Huunosen ohjaamaan elokuvaan "Lampaansyöjät", joka pohjautui Veikko Huovisen samannimiseen romaaniin.
Albumin päätöskappale, ”Kulkuripoika” -polkka, päätyi levylle hyvin pitkän prosessin jälkeen. Rautavaara oli kuullut pätkiä tästä reippaasta kansanlaulusta jo lapsuudessaan 1920-luvulla ja kiinnostui siitä uudelleen 1950-luvulla. Ensimmäisellä kiertueellaan Yhdysvalloissa vuonna 1959 hän sai selville, että laulu oli syntynyt alkujaan Nebraskassa. Laulun alku oli kuulunut: "Kulkuripoikana maailmalla kävin minä kerran Nebraskalla." Rautavaara ajatteli, että harvat suomalaiset tiesivät, missä Nebraska oli, ja korvasi osavaltion nimen "lännen mailla". Kiertueen aikana hän sai amerikansuomalaisilta kerätyksi kahdeksan säkeistöä, ja palattuaan kotiin hän jatkoi hidasta etsintää, kunnes hän sai kokoon 16 säkeistöä lisää. Häntä vaivasi kuitenkin se, ettei laulussa kerrottu, miksi juhlittiin: "Talosta se kuului tanssin huiske sekä hienon laulun luiske kartanolle asti, hei, ruotsinvoittoisasti." Lopulta hän sai kirjeen, jossa tulivat ratkaisevat rivit: "Talossa sato oli korjattu juuri, josta se riemu oli näin suuri, oluttynnyri lattialla, hei, viskiä pöydän alla."
Lokakuussa 1967 Rautavaara marssi valmiin 24-säkeistöisen tekstin kanssa Finnlevyn studioon levyttämään kappaleen, jonka Toivo Kärki oli sovittanut loppua kohti kiihtyväksi polkaksi. Levytys kuitenkin epäonnistui äänen pettämisen vuoksi ja kappaleesta valmistui vain taustanauha, kuten Rautavaara itse kertoi Juha Nummisen toimittamissa muistelmissaan vuonna 1978. Todellisuudessa kävi niin, että nauhoitusta valvonut Toivo Kärki vihelsi parin epäonnistuneen yrityksen jälkeen pelin poikki ja haukkui kaikkien kuullen Rautavaaran siitä, että tämä oli tullut studioon juopuneena. Tämän jälkeen Kärki soitti Liisa Rautavaaralle ja kertoi, mitä oli tapahtunut, jolloin Liisa sanoi perheen kärsineen Tapion alkoholismista jo kauan. Tapio Rautavaara totesi itsekin ylittäneensä rajan ja hakeutui katkaisuhoitoon. Keväällä 1973 Rautavaara vihdoin pääsi levyttämään laulun.