Rendleshamin ufotapaus

Rendleshamin ufotapaus tarkoittaa Englannin Suffolkissa Rendleshamin metsässä joulukuun lopussa 1980 tehtyjä havaintoja selittämättömistä valoilmiöistä ja niihin liittyviä väitteitä tuntematonta alkuperää olevan aluksen tai alusten laskeutumisesta. Tapaus sattui tuolloin Yhdysvaltain ilmavoimien käytössä olleen Woodbridgen tukikohdan ulkopuolella. Tapahtumien silminnäkijöinä oli kymmeniä ilmavoimien miehistön jäseniä kahden tai kolmen päivän aikana. Eräät ufotutkijat pitävät sitä Britannian kenties merkittävimpänä ufotapauksena ja yhtenä maailmanlaajuisesti tunnetuimmista. Samoin kuin Berwynvuoren ufotapausta, sitä on vertailtu Roswellin tapaukseen Yhdysvalloissa, ja siihen on monesti viitattu "Britannian Roswellina".
Britannian puolustusministeriö (MoD) on kiistänyt, että tapahtuma on aiheuttanut uhkaa maan kansalliselle turvallisuudelle ja on näin ollen lausunut ettei tapausta ole koskaan tutkittu asevoimia koskettavana kysymyksenä. Arvovaltaisin tämän asennoitumisen jyrkästi kyseenalaistanut taho oli amiraali Peter Hill-Norton, entinen Britannian asevoimien kansliapäällikkö ja myöhempi NATOn sotilaallisen komitean päällikkö, joka lausui käsityksenään, että tämänkaltainen tapaus ydinasetukikohdan alueella on väistämättä myös kansallista turvallisuutta koskettava kysymys. Silminnäkijä ja virkaatekevä tukikohdan komentaja everstiluutnantti Charles Halt on myös esittänyt eriävän mielipiteensä ja väittää, että tapahtumaa pyrkivät pimittämään sekä Britannian että Yhdysvaltojen tiedustelupalvelut. Jälkikäteen saatu todistusaineisto viittasi siihen, että Britannian puolustusministeriöllä oli hallussaan huomattava asiakirja-aineisto aiheesta, mikä johti väitteisiin salailusta; jotkut ovat tulkinneet tämän osana laajempaa systemaattista tiedon pimittämistä liittyen ufoilmiön todelliseen luonteeseen (väitetty ufo-salailu). Kun tämä aineisto julkistettiin vuonna 2001, kävi ilmi että se koostuu enimmäkseen puolustusministeriön sisäisestä kirjeenvaihdosta ja vastauksista yleisöltä tulleisiin tiedusteluihin. Syväluotaavan tutkimuksen puute julkistetuissa dokumenteissa on yhteneväinen sen lausunnon kanssa, ettei Britannian puolustusministeriö ottanut tapausta vakavasti. Julkistetuissa asiakirjoissa on myös annettu selitys sille, miksei Britannian silloinen puolustusministeriön valtiosihteeri David Trefgarne halunnut puolustusministeriön tutkivan asiaa enempää..
Tapahtumapaikka.
Rendleshamin metsän omistaa Britannian metsäntutkimuslaitos ja sen laajuus on noin 15 neliökilometriä koostuen istutetuista havupuista, vaihtelevista lehtimetsävyöhykkeistä, kanervikosta ja kosteikoista. Se sijaitsee Suffolkin kreivikunnassa, noin 13 kilometriä itään Ipswichin kaupungista.
Tapaus sattui kahden entisen sotilastukikohdan läheisyydessä, RAF Bentwatersin, joka on metsän pohjoispuolella, ja RAF Woodbridgen, joka ulottuu metsän alueelle lännestä ja on metsän ympäröimä itäiseltä ja pohjoiselta osalta. Tuohon aikaan tukikohdat olivat Yhdysvaltain ilmavoimien käytössä ja ilmavoimien everstiluutnantin Gordon E. Williamsin komennossa. Tukikohdan komentaja oli eversti Ted Conrad, ja hänen varamiehensä everstiluutnantti Charles I. Halt. Haltin puolustusministeriölle antaman muistion ja hänen henkilökohtaisen silminnäkijäkertomuksensa väitetään antaneen tapaukselle uskottavuutta.
Tapauksen päätapahtumat, mukaan luettuna aluksen tai alusten väitetty laskeutuminen, sattuivat metsässä noin puoli kilometriä itään Woodbridgen tukikohdan itäiseltä portilta, jossa vartiomiehet havaitsijat oudon valon laskeutuvan metsään. Metsä ulottuu tuossa kohden noin 1,6 kilometriä tukikohdan itäiseltä portilta paikallisen maanviljelijän pellolle, missä tapahtumat saivat väitetysti jatkoa.
Orford Nessin majakka, jota tapahtumaan kriittisesti suhtautuvat pitävät tapauksen yhteydessä havaitun välähtelevän valon lähteenä, sijaitsee samassa suunnassa kuin havaittu valo, mutta viisi kilometriä itään siitä, mihin Rendleshamin metsä loppuu. Alueelta on julkaistu yksityiskohtaisia karttoja tapahtumien sijainneista. ja nykyajan ilmanäkymä alueesta löytyy Google Maps -palvelusta.
Päivämäärä.
Eläköitynyt korpraali John Burroughs on lausunut, että tapahtumat sattuivat kolmena peräkkäisenä yönä; 24–25, 25–26 ja 26–27. joulukuuta 1980. Yksi avaintodisteita ensi käden todistusaineistossa - "Haltin muistio", kuvaillaan alempana – viittaa siihen että ensimmäiset havainnot tapahtuivat pikemminkin 26. kuin 25. joulukuuta. Muistio on kuitenkin kirjoitettu lähes kaksi viikkoa tapahtumien jälkeen ja sen tekijä on sittemmin todennut, että hän teki todennäköisesti virheen päivämäärien ylös kirjaamisessa. Tämä sekaannut tapahtumien ajankohtaan liittyen ei ole ainoastaan hämmentänyt myöhempiä tutkijoita vaan johti myös sekaannuksiin heti tapahtuman jälkeen, esimerkiksi Britannian puolustusvoimien tutkimuksessa ja ajankohtaa koskevien tutkatallenteiden analyysissa.
Päätapahtumat.
26. joulukuuta.
Noin kello kolme yöllä 26. joulukuuta 1980 partio Woodbridgen itäiseltä portilta raportoi outoja valoja, jotka näyttivät laskeutuvan läheiseen Rendleshamin metsään. Sotilaat pitivät sitä ensin pakkolaskun tehneenä lentokoneena, mutta mentyään metsään tutkimaan, he näkivät outojen valojen liikkuvan puiden lomassa, samoin kuin kirkkaan valon, joka näytti tulevan maahan laskeutuneesta tunnistamattomasta kohteesta. Yksi sotilaista, ylikersantti Jim Penniston, väitti myöhemmin kohdanneensa "tuntematonta alkuperää olevan aluksen" ja tehneensä yksityiskohtaisia muistiinpanoja sen piirteistä, koskeneensa sen "lämmintä" pintaa, sekä kopioineensa lukuisia symboleita sen rungosta. Esine väitetysti lensi pois lyhyen lähikontaktin jälkeen. Penniston myös väitti nähneensä aluksessa kolmijalkaisen laskutelineen, joka jätti maahan kolme painaumajälkeä, jotka olivat näkyvissä vielä seuraavana päivänä. Penniston esitti sittemmin käsityksenään, että hänen kohtaamansa "alus" oli tullut tulevaisuudesta ja sen miehistönä oli aikamatkustajia, ei maan ulkopuolisia olentoja.
Pian kello neljän jälkeen aamuyöstä paikallinen poliisi kutsuttiin tapahtumapaikalle, mutta raportoi, että ainoat valot jotka hän kykeni näkemään, tulivat läheisestä majakasta joitakin kilometrejä rannikon suuntaan. Eräät raportit väittävät, että paikallisen maatilan eläimet olivat käyttäytyneet tapahtuman aikana pelokkaasti ja olleet paniikin vallassa.
Auringonnousun jälkeen aamulla 26. joulukuuta sotilaat palasivat pienelle aukiolle lähelle metsän itäistä rajaa ja löysivät maasta kolme pientä painaumaa kolmiomuodostelmassa sekä palamisjälkiä ja katkenneita oksia läheisissä puissa. Jäljistä otettiin kipsivalos ja niitä on näytetty televisiossa esitetyissä dokumenttiohjelmissa. Aamulla kello 10.30 paikallinen poliisi hälytettiin uudelleen paikalle, sillä kertaa tutkimaan maassa olleita jälkiä, jotka poliisin mukaan saattoivat olla eläinten tekemiä.
28. joulukuuta.
Sotilaat palasivat tapahtumapaikalle uudelleen varhain 28. joulukuuta 1980 säteilymittareiden kanssa, joskin heidän saamiensa lukemien merkityksestä kiistellään. Virkaatekevä tukikohdan komentaja everstiluutnantti Charles I. Halt lähti itse tutkimaan havaintoa ja nauhoitti keskeiset tapahtumat mikrokasettinauhurille. Haltin tutkima alue oli lähellä Rendleshamin metsän itäistä rajaa, ja sen koordinaatit ovat noin 52° 05’ 20” N, 1° 26’ 57” E.
Tämän tutkimuksen aikana Haltille kerrottiin idässä pellon poikki kulkevasta välähtelevästä valosta, joka oli lähes linjassa paikallisen maatilan kanssa. Orford Nessin majakka on näkyvissä kauempana idässä samassa suunnassa havaitun valon kanssa.
Myöhemmin tähdenkaltaisia valoja nähtiin taivaalla pohjoisesta etelään, ja kirkkain niistä näytti lähettävän ajoittain valokiilan alas maahan.
On myös väitetty, että Yhdysvaltain ilmavoimat olisi videoinut tapahtuman mutta ainakaan sellaista videonauhoitetta ei ole julkistettu.
Ensi- ja toissijaiset lähteet.
Ensimmäinen julkinen selonteko tapauksesta julkaistiin iltapäivälehti "News of the Worldin" numerossa lokakuun 2. päivä vuonna 1983, sensaatiohakuisella otsikolla "UFO lands in Suffolk – and that's official". Tapaus perustui entisen Yhdysvaltain ilmavoimien sotilaan Larry Warrenin kuvaukselle tapahtumista. Lehdessä hän käytti pseudonyymiä Art Wallace oletetusti suojatakseen itsensä Yhdysvaltain ilmavoimien rangaistuksilta.
Haltin muistio.
Tämä ensimmäinen julkisuuteen tullut ensi käden todiste oli tukikohdan komentajan everstiluutnantti Charles I. Haltin Britannian puolustusministeriölle kirjoittama selonteko tapahtumista. "Haltin muistiona" tunnettu asiakirja tuli julkisuuteen Yhdysvalloissa Yhdysvaltain tiedonvapauslain nojalla vuonna 1983. Muistio oli päivätty 13. tammikuuta 1981 ja merkitty otsikolla "selittämättömät valot". Kahden viikon viive tapahtumien ja sitä koskevan selonteon toimittamisessa saattoi johtaa virheisiin päivämäärissä ja ajankohdissa. Muistiota ei ollut millään tavoin luokiteltu salaiseksi.
Tohtori David Clarke on tutkinut muistion taustoja ja Britannian puolustusministeriön reaktioita siihen. Hänen tapaukseen liittyville henkilöille suorittamansa haastattelut vahvistavat puolustusministeriön tutkimusten pintapuolisen luonteen. Haltin muistiota lukuun ottamatta hän ei onnistunut löytämään todistusaineistoa minkäänlaisista muista tapausta koskevista raporteista.
Silminnäkijöiden lausunnot tapahtumista 26. joulukuuta.
Skottilainen ufotutkija James Easton onnistui hankkimaan alkuperäiset silminnäkijälausunnot, jotka sotamies Fred A. Buran (81st Security Police Squadron), korpraali John Burroughs (81st LE), lentosotamies Edward N. Cabansag (81st Security Police Squadron), ylivääpeli J. D. Chandler (81st Security Police Squadron) ja ylikersantti Jim Penniston (81st Security Police Squadron) olivat tehneet komentaja Haltille. Nämä asiakirjat ovat nyt julkisia ja saatavilla Ian Ridpathin verkkosivuilta.
Asiakirjoissa kuvaillaan havaintoja oudoista valoista. Penniston esimerkiksi kirjoittaa, että "suoraan idässä (itäiseltä portilta) noin puolen mailin päässä suurikokoisella puustoisella alueella... loisti iso keltainen hohtava valo puiden yläpuolella. Valaistun alueen keskipisteessä täsmälleen keskellä maatasoa oli punainen valo, joka välähteli päälle ja pois noin 5 tai 10 sekunnin välein. Ja sininen valo, joka oli pääasiassa vakaa". Burroughs, Penniston ja Cabansag ajoivat metsään etsimään valon lähdettä.
He kuulivat myös outoja ääniä. Burroughs kertoi äänestä, joka muistutti "kirkuvaa naista" ja myös, että he "kuulivat maatilan eläinten pitävän runsaasti ääntä". Halt kuuli nämä samat äänet kaksi yötä myöhemmin. Hän totesi tammikuussa 2008 CNN-yhtiön suorittamassa haastattelussa: "Maatilan eläimet tuntuivat tulleen tuolloin hulluksi". Tällaisen äänen aiheuttaja saattoi olla metsässä elävä muntjakki, joka on myös tunnettu kovaäänisyydestään. Cabansag sanoi: "Hahmotimme valojen tulevan metsän takaa, sillä mitään ei ollut näkyvissä, kun kävelimme metsäalueen halki. Havaitsimme majakan valoa, mutta kun pääsimme lähemmäksi havaitsimme sen olevan valaistun maatilan. Pääsimme näköalapaikalle, missä määritimme, että etsimämme oli pelkkä majakan valo etäällä rannikolla.” Burroughsin lausunto esittää myös, että "näimme majakan valon pyörivän, joten menimme sitä kohti. Seurasimme sitä pari mailia (3 km) ennen kuin näimme, että se tuli majakasta."
Pennistonin lausunto on ainoa, joka varmuudella tunnisti mekaanisen esineen alun perin havaitun valon lähteenä. Hän sanoo olleensa noin 50 metrin päässä esineestä, ja "se oli varmuudella mekaaninen luonteeltaan". Penniston on jälkikäteen väittänyt, että päinvastoin kuin hän oli alun perin lausunut, hän oli myös todellisuudessa kohdannut laskeutuneen aluksen metsässä, jonka ympäri hän kulki ja jota hän kosketti tehden samalla muistiinpanoja noin 45 minuutin ajan. Ei ole olemassa todistusaineistoa, joka tukisi tätä lausuntoa. Penniston on näyttänyt televisiossa muistikirjaansa, johon hän väittää tehneensä reaaliaikaisia muistiinpanoja ja luonnostelmia esineestä. Muistikirjan merkinnät on otsikoitu päivämäärällä 27. joulukuuta ja ajalla 00:20, mikä ei vastaa muiden silminnäkijöiden raportoimaa päivämäärää ja ajankohtaa tapahtumalle. Penniston väittää, että hän näki esineen eri laskeutumispaikalla kuin minkä everstiluutnantti Halt tutki, paljon lähempänä Woodbridgen tukikohtaa. Tämä on ristiriidassa hänen alkuperäisen lausuntonsa kanssa, jonka mukaan hän havaitsi valoilmiön puolentoista mailin päässä itäportilta.
Silminnäkijät olivat hermostuneita kokemuksestaan ja uskoivat todistaneensa jotakin, kuten Buran asian ilmaisi, "selitettävän maailman ulkopuolella".
Haltin nauhoite.
Vuonna 1984 niin ikään kopio "Haltin nauhoitteena" tunnetusta kasettitallenteesta päätyi tutkijoiden käsiin. Valitettavasti staattisen sähkön ja huonolaatuisen kopioinnin seurauksena, suuri osa sen taustakeskusteluista ei ole ollut hahmotettavissa. Yhdysvaltain Sci Fi Channel onnistui jäljittämään alkuperäisen nauhoitteen, jossa on dokumentoituna Haltin ja hänen partionsa tutkimukset ufohavainnosta Rendleshamin metsässä joulukuussa 1980. Tämä alkuperäinen nauhoite ei ainoastaan paljasta enemmän taustalla käydyistä keskusteluista, mutta tuo esille myös nimet, joista ei saanut selvää vuoden 1984 huonolaatuiselta kopiolta. Nauhoitteen on myös translitteroinut skeptikko Ian Ridpath, ja se sisältää linkin audiotallenteeseen.
Haltin valaehtoinen todistus.
Eläkkeelle jäänyt eversti Charles Halt allekirjoitti kesäkuussa 2010 valaehtoisen todistuksen, jossa hän teki uudelleen yhteenvedon tapahtumista ja lausui, että hän uskoo ufon olleen maan ulkopuolista alkuperää ja että Yhdysvallat ja Britannia olivat pimittäneet asian:
Halt on myös torjunut mahdollisuuden, että hän ja hänen miehensä olivat sekoittaneet ufon majakan valoon:
Tämän valaehtoisen lausunnon sekä nauhalle ja Haltin muistioon sisältyvien seikkojen väliltä on pyritty nostamaan esille ristiriitoja.
Haastattelussa Haltin esimies, eversti Ted Conrad, arvostelee Haltin valaehtoiseen todistukseen sisältyviä väitteitä ja toteaa, että "hänen pitäisi olla häpeissään ja kiusaantunut syytöksistään, että hänen maansa ja Englanti ovat kumpikin juonitelleet pettääkseen kansalaisiaan tässä kysymyksessä. Hän kyllä tietää”. Conrad silti myös tunnustaa, että tapahtumat itsessään ovat jääneet selittämättömiksi.
Suffolkin poliisin lokitiedot.
Suffolkin poliisiyksiköllä on asiakirja, 26. joulukuuta 1980 päivätty raportti, joka kertoo paikallisten poliisivoimien roolista tapauksessa:
Poliisi tutki raportin ja päätyi raportissaan seuraavanlaiseen lopputulokseen: 
Skeptikko Ian Ridpath on spekuloinut raportoidun "ilmakehän ilmiön" viittaavan neuvostosatelliitti Kosmos 749:n kantoraketin viimeisen osan putoamiseen ilmakehään. Putoaminen oli näkynyt laajalla alueella eteläisen Englannin yläpuolella 25. joulukuuta hieman yhdeksän jälkeen illalla. Poliisin asiakirjojen liitteenä ollut kirja huomioi, että yksi poliisi palasi paikalle päivänvalossa siltä varalta, jotakin oli jäänyt huomiotta. 
Muiden sotilaallisten tahojen osallisuus.
Eräät tutkijat ovat väittäneet, että Porton Downin miehistöä olisi vieraillut Rendleshamissa vuonna 1980 pian ufotapauksen jälkeen. Todistusaineistoa siitä ei kuitenkaan ole esitetty, ja ilmeisesti kyseessä on sekaannus muihin väitettyihin ufotapauksiin.
Britannian parlamentin ylähuoneen jäsen, amiraali Peter Hill-Norton, entinen puolustusministeriön kansliapäällikkö, tiedusteli hänen majesteettinsa hallitukselta: "Ovatko he tietoisia armeijan erikoisosaston sekaantumisesta vuoden 1980 Rendleshamin ufotapauksen tutkimuksiin [HL303]". Elizabeth Conway Symonsin vastauksen mukaan "Erikoisosaston virkamiehet ovat ehkä olleet tietoisia tapauksesta, mutta heillä ei ollut aihetta kiinnostua asiasta, ellei todistusaineisto viittaa jonkinlaiseen uhkaan kansalliselle turvallisuudelle. Tällaista intressiä asiassa ei näytä olleen." Hill-Norton kommentoi: "Joko suuri määrä ihmisiä näkivät harhoja, mikä on Yhdysvaltojen ilmavoimien ydinasetukikohdalle erittäin vaarallista, tai sitten on tapahtunut sellaista, mitä he ovat sanoneet tapahtuneen, ja oli näistä kumpi tahansa totta, asiasta voidaan esittää vain yksi vastaus, ja se on että tapaus on sotilaallisesti äärimmäisen kiinnostava."
Britannian puolustusministeriö julkisti vuonna 2001 tapaukseen liittyvät asiakirjat tutkijoiden käyttöön, koska David Clarke oli sitä vaatinut "Code of Practice for Access to Government Documents" -lain nojalla, joka oli nykyisen tiedonvapauslain edeltäjä. Britannian puolustusministeriö on sittemmin asettanut tämä asiakirjat saataville verkossa. Yhdysvallat vaikenee kuitenkin tapauksesta yhä huolimatta SciFi Channelin sponsoroimasta tutkimuksesta otsikolla "UFO Invasion at Rendlesham" sekä History Channelin ohjelman "UFO Files – Britain's Roswell" ja Coalition for Freedom of Information -järjestön tekemistä tiedusteluista.