tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Delfoin gymnasion

Delfoin gymnasion () oli Delfoin antiikin aikainen gymnasion. Sen arkeologinen alue sijaitsee Apollonin temppelin ja pyhäkköalueen kaakkoispuolella lähellä Kastalian lähdettä ja Athene Pronaian pyhäkköaluetta eli Marmariáa.
Gymnasion rakennettiin klassisen kauden lopulla ja hellenistisen ajan alussa noin vuonna 400–300 eaa. Se toimi urheilijoiden harjoittelupaikkana ennen Python kisoja, jotka järjestettiin Delfoin stadionilla. Gymnasionia käytettiin myös opiskeluun; siellä muun muassa kuunneltiin filosofien ja puhujien luentoja ja runoutta. Suuri osa gymnisionista rakennettiin uudelleen roomalaisella ajalla.
Gymnasion sijaitsee kahdella tasanteella, koska se on rakennettu jyrkkään rinteeseen. Ylemmällä tasanteella oli alun perin doorilaista tyyliä edustanut kalkkikivestä tehty pylväshalli, jonka koko oli noin 184 x 7 metriä. Roomalaisella ajalla se rakennettiin uudestaan marmorista ja muutettiin joonialaista tyyliä edustavaksi. Pylväshallia käytettiin ilmeisesti urheiluun huonolla säällä. Tasanteella oli myös pylväshallin suuntainen juoksurata, jonka pituus oli noin 173 metriä.
Alemmalla tasanteella oli palaistra, jonka pylväshallein ympäröidyn pihan koko oli 14,5 x 14,5 metriä. Palaistran pylväshalleissa oli huoneita, joita käytettiin muun muassa pukeutumiseen. Niissä oli myös Hermeen tai Herakleen pyhäkkö. Tasanteella on myös pyöreä uima-allas, jonka halkaisija on noin 10,6 metriä ja syvyys 1,9 metriä. Roomalaiset lisäsivät noin vuonna 120 alemmalle tasanteelle roomalaisen kylpylän eli lämpimän kylpypaikan aiemman kylmän lisäksi. Alueen vesi tuli Kastalian lähteeltä.
Bysanttilaisella ajalla paikalle rakennettiin luostari. Siitä jäljellä ollut kirkko purettiin vuonna 1898 arkeologisten kaivausten tieltä. Nykyisin alue on yksi parhaista tunnetuista antiikin aikaisista gymnasionkokonaisuuksista.
Knidoslaisten leskhe

Knidoslaisten leskhe eli Knidoslaisten kokoushuone () oli antiikin aikainen leskhe eli kokoontumistila Delfoissa Kreikassa. Se sijaitsi Apollonin pyhäkköalueen koilliskulmassa Delfoin teatterin itä- ja Apollonin temppelin pohjoispuolella.
Leskhe rakennettiin klassisella kaudella noin vuonna 450 eaa. Se oli Knidoksen asukkaiden lahja Apollonille. Knidos oli joutunut persialaissotien aikana persialaisten hyökkäyksen kohteeksi, jolloin knidoslaiset pyrkivät suojaamaan niemellä sijainneen kaupungin kaivamalla suuren kaivannon. Työ kuitenkin epäonnistui, ja knidoslaiset lähettivät lähettilään Delfoihin kysymään Apollonin neuvoa Delfoin oraakkelin kautta. He saivat vastauksen, ettei Zeus hyväksynyt kaivantoa vaan oli lopettanut työn. Sen sijaan knidoslaisten tuli laittaa kaikki toivonsa Apollonin apuun. Apollonin katsottiin täyttäneen lupauksen, kun Kimon voitti knidoslaisten kanssa persialaiset Eurymedonin taistelussa noin vuonna 469–466 eaa. Leskhe rakennettiin kiitoksena tästä ja omistettiin Apollonille.
Leskhe toimi kokous-, ruokailu- ja lepotilana ja sitä käytettiin mahdollisesti myös urheiluun. Rakennus oli suorakulmion muotoinen ja sen pituus oli noin 20 metriä ja leveys noin 10,25 metriä. Siinä oli ovi eteläsivustalla. Rakennus oli kolmilaivainen ja sen kattoa tuki kahdeksan puista pylvästä kahdessa neljän pylvään rivissä. Leskhe oli koristeltu Polygnotoksen tekemin maalauksin, jotka esittivät muun muassa Troijan kukistumista sekä Odysseuksen laskeutumista Haadeeseen ("Nekyia"). Ne oli tehty liikuteltaviin paneeleihin. Maalaukset olivat antiikin aikana tunnettuja ja niiden sisältö tiedetään Pausaniaan kuvauksen kautta.
Eleutherna

Eleutherna (; ) eli Apollonia () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Réthymnon kunnassa kaupungista nimensä saaneiden Archaía Eléfthernan ja Eléfthernan kylien välisellä alueella.
Historia.
Eleuthernan paikka on ollut asuttuna neoliittiselta kaudelta bysanttilaiselle kaudelle. Antiikin aikana se oli yksi Kreetan merkittävimpiä kaupunkivaltioita. Kaupungin kerrotaan saaneen nimensä joko Eleuthereas-nimisestä kureetista tai Demeter Eleuthouksesta.
200-luvulla eaa. Eleutherna oli sodassa Rhodoksen ja Knossoksen kanssa. Toisaalta se oli Knossoksen puolella muita kreetalaisia kaupunkeja vastaan. Kaupunki vastusti roomalaisten hyökkäystä vuonna 68 eaa., mutta lopulta tuli vallatuksi petoksen seurauksena.
Kaupunki on ollut vuoristossa erinomaisen suojaisassa paikassa, josta on kuitenkin ollut näköyhteys merelle. Hautalöydöt ovat paljastaneet muun muassa Kyprokselta, Vähästä-Aasiasta ja Foinikiasta peräisin olevia esineitä, minkä perusteella kaupungilla on ollut laajat kauppayhteydet. Kaupunki taantui vaiheittain 700-luvulta 1200-luvulle tultaessa.
Arkeologiset kaivaukset, joita suoritti British School at Athens eli brittiläinen arkeologinen koulu Ateenassa, alkoivat alueella vuonna 1929 Humphrey Paynen johdolla. Vuodesta 1985 kaivauksia on suorittanut Kreetan yliopisto. Kaivaukset jatkuvat edelleen.
Rakennukset ja löydökset.
Eleutherna sijaitsee Ídavuoren juurella sen luoteispuolella noin 380 metrin korkeudessa. Kaupungin alue on kahdella kukkulalla: Nisín kukkulalla Eléfthernan kylän puolella ja Pyrgín kukkulalla Archaía Eléfthernan puolella. Kaupungin keskus on ollut Pyrgín alueen pohjoisosassa.
Alueelta on löydetty muun muassa geometrisen ja arkaaisen ajan hautausmaa, jossa on erilaisia hautamuistomerkkejä ja -pihoja; hellenistisen ajan asutus ja kaupunginmuuria; roomalaisen ajan asutusta ja kylpylä; sekä suuri julkinen rakennus, joka on ollut käytössä sekä hellenistisellä että roomalaisella ajalla. Pyrgín laella on hellenistiseltä ajalta bysanttilaiselle ajalle käytetyn tornin jäänteet ja kukkulan pohjoispuolella hellenistisellä ajalla rakennettu silta.
Löydöksiin kuuluvat myös varhaiskristillisen basilikakirkon jäänteet. Kirkko oli rakennettu hellenistisen ajan pyhäkön paikalle noin vuonna 430–450 ja omistettu arkkienkeli Mikaelille. Se tuhoutui 600-luvulla.
Kaupungin kaivauksista tehtyjä esinelöytöjä on Antiikin Eleuthernan museossa, joka sijaitsee arkeologisen alueen lähellä.
Elyros

Elyros (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Kántanos-Sélinon kunnassa Kefálan kukkulalla noin 1,2 kilometriä itään Rodovánin kylästä.
Historia.
Elyros kukoisti kaupunkina 400-luvulta eaa. lähtien. Se oli hellenistisenä ja roomalaisena aikana yksi lounaisen Kreetan merkittävimmistä kaupunkivaltioista. 200-luvulla eaa. kaupunki oli osa vuoriston kaupunkivaltioiden liittoa, johon kuuluivat myös Tarrha, Lissos, Syia, Poikilassos ja Hyrtakina. Kaupunki oli sodassa muun muassa Kydonian kanssa. Vuonna 183 eaa. Elyros liittoutui Eumenes II:n Pergamonin kanssa. Saaren etelärannikolla sijainneet Tarrha, Lissos ja Syia toimivat Elyroksen satamina.
Elyros löi omaa rahaa, jota käytettiin myös muissa lähikaupungeissa. Kaupungin asukasluvuksi on arvioitu 16 000–30 000. Elyroksessa palvottiin erityisesti Apollonia sekä heeroksia Fylakides ja Filandros, jotka olivat Apollonin ja nymfi Akakalliksen poikia. Kaupunki lähetti Delfoihin pronssisen votiivilahjan, joka esitti vuohta imettämässä näitä heeroksia pikkulapsina. Kaupunki oli olemassa vielä bysanttilaisella ajalla, jolloin siellä toimi piispanistuin. Basilikakirkko oli rakennettu 500-luvulla. Kaupungin tuhosivat saraseenit noin 700-luvulla.
Rakennukset ja löydökset.
Elyroksessa on suoritettu vain vähän kaivauksia. Ensimmäisenä kaupungin paikan tunnisti Robert Pashley. Myöhemmin paikalta löydettiin kaupungin nimen sisältänyt piirtokirjoitus, joka osoitti tunnistuksen lopullisesti oikeaksi. Paikalla on jäänteitä erilaisista rakennuksista, muureista, teatterista, vesisäiliöistä, akveduktista sekä basilikan mosaiikkilattiasta. Kaupungista on löydetty myös mm. roomalaisaikainen patsas ”Elyroksen filosofi”, minkä perusteella sen arvellaan olleen paikallinen oppineisuuden keskus.
Kaupungin hautausmaa on sijainnut kukkulan etelä- ja kaakkoisrinteellä. Basilikan paikalla sijaitsee nykyisin Neitsyt Marian ("Panagía") kirkko.
Toulouse Business School

Toulouse Business School on eurooppalainen kauppakorkeakoulu, joka toimii Pariisissa, Lontoossa, Toulousessa, Barcelonassa, ja Casablancassa. TBS perustettiin Ranskassa vuonna 1903.
TBS Executive MBA -ohjelma on sijoittunut globaalin vertailun sijalle 100. TBS on kansainvälinen kolmoisakkreditointi (AMBA, EQUIS ja AACSB). 
Koulussa on ilmailuun painotuva linja (yhteistyössä "École nationale de l’aviation civilen" kanssa).
Polyrrinía

Polyrrinía (, myös "Polirrinía") on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Kíssamoksen kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 31 (vuonna 2011).
Polyrrinía sijaitsee vuoristossa noin 420 metrin korkeudessa, linnuntietä noin 5 kilometriä etelään Kíssamoksen kaupungista. Polyrrinía muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Πολυρρηνίας, "Topikí Koinótita Polyrrinías"), johon kuuluvat varsinaisen Polyrrinían kylän lisäksi kylät Grigorianá ja Káto Palaiókastro. Koko yhdyskunnan väkiluku on 78.
Historia.
Antiikki.
Antiikin aikana nykyisen kylän paikalla sijaitsi Polyrrhenian kaupunki, joka oli yksi Kreetan merkittävimmistä kaupunkivaltioista eli "poliksista". Alueella on ollut asutusta jo mykeneläisellä kaudella. Polyrrhenian kaupungin perustivat ja asuttivat alun perin akhaialaiset ja lakonialaiset noin 1000-luvulla eaa. Polyrrhenia oli luonnollisella linnoitusmaisella paikalla ja sillä oli alueellaan strateginen sijainti. Kaupungin nimi viittaa sen lukuisiin lampaisiin ("poly", ”paljon” + "rhenia", ”lampaita”).
Polyrrhenia oli usein sodassa Kydonian ja Knossoksen kanssa. Roomalaisten vallattua Kreetan Polyrrhenia liittoutui näiden kanssa ja voitti näin vihollisensa. Seurauksena kaupunki kukoisti erityisesti seuranneella roomalaisella kaudella. Rodopóksen niemimaalla sijainnut Diktynnan temppeli kuului yleensä Polyrrhenian alaisuuteen, pysyvästi roomalaiselta kaudelta lähtien.
Myöhempi historia.
Kaupunki taantui myöhäisantiikin aikana ja jäi lopulta kokonaan asumattomaksi. Kaupungin paikka asutettiin uudelleen 900-luvulla jaa. Kreetan toisella bysanttilaisella kaudella eli arabivalloitusta seuranneella ajalla, jolloin sen linnoitukset kunnostettiin. Se toimi merkittävänä linnoitettuna keskuksena vielä venetsialaisvallan aikana.
Nykyisen kylän alkuperäinen nimi oli "Áno Palaiókastro(n)" (Άνω Παλαιόκαστρο(ν), ”Ylempi Vanhalinna”). Se nimettiin uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan vuonna 1940.
Nähtävyydet.
Nykyinen kylä on rakennettu osaksi antiikin aikaisen kaupungin paikalle. Kaupungin akropolis eli linnavuori sijaitsee heti kylän koillispuolella. Kylässä olevat antiikin ajan jäänteet ovat pääosin peräisin hellenistiseltä ja roomalaiselta ajalta. Kylän 99 Pyhän Isän kirkko ("99 Agíon Patéron") on rakennettu vuonna 1892 antiikin aikaisen temppelin paikalle ja pitää sisällään sen osia ja temppeliin viittaavia piirtokirjoituksia. Myös useissa muissa kylän rakennuksissa on antiikin aikaisia osia.
Kaupungin hellenistisellä ajalla rakennetuista muureista ja torneista on säilynyt laajoja osia sekä akropoliilla että kylässä. Lisäksi kylässä on jäljellä kallioon kaivettua akveduktia sekä siihen liittyneitä vesisäiliöitä ja lähdekaivoja.
Brett Pesce

Brett Pesce (s. 15. marraskuuta 1994) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura New Jersey Devilsissä. Hän on Carolinan kolmannen kierroksen varaus ja kaiken kaikkiaan 66. varaus .
Ura.
Pesce pelasi amatööritasolla New Jersey Hitmenissä, EJHL:ssä. Sieltä hän siirtyi New Hampshiren yliopiston joukkueeseen. Tulokaskautensa jälkeen hän tuli varatuksi kolmannella kierroksella Carolina Hurricanesiin . Toisena vuotenaan kaudella 2013–2014 hän teki henkilökohtaisen ennätyksensä seitsemän maalia sekä 21 tehopistettä 41 pelissä. Viimeisellä kaudellaan Pesce sijoittui joukkueen puolustajien sisäisen pistepörssin toiseksi 16 pisteellään.
Yhteensä Pesce pelasi yliopistourallaan 109 ottelua. Kolmannen vuotensa jälkeen hän solmi kolmivuotisen tulokassopimuksen Carolina Hurricanesin kanssa 27. maaliskuuta 2015. Hän siirtyi Hurricanesin AHL-farmiseura Charlotte Checkersiin, jossa teki ammattilaisdebyyttinsä 2. huhtikuuta 2015 Oklahoma City Baronsia vastaan. Hän pelasi Checkersissä kauden neljässä viimeisessä kotiottelussa.
Kautta 2015–2016 edeltävän harjoitusleirin päätteeksi Pesce ei onnistunut saamaan paikkaa Hurricanesin NHL-kokoonpanossa, joten hänet lähetettiin takaisin Checkersiin 14. lokakuuta 2015. Hän sai kuitenkin ensimmäisen kutsunsa NHL:ään pian Carolinan kärsittyä pelaajien loukkaantumisista. Peliaikaa Pesce ei saanut, ja hänet lähetettiin takaisin Checkersiin. Myöhemmin hänet kutsuttiin NHL:n puolelle uudelleen, jolloin hän myös debytoi San Jose Sharksille kärsityssä 5–2 -tappiossa 24. lokakuuta 2015.
Kaudella 2017–2018 Pesce tienaa yli 800 000 dollaria. Sen jälkeen hänen tulokassopimuksensa päättyy ja hänen ansionsa tulevat nousemaan. Pesce solmi kesällä 2017 Carolina Hurricanes kanssa kuusivuotisen jatkosopimuksen. Uuden sopimuksen arvo on 24,15 miljoonaa dollaria, eli yli neljä miljoonaa dollaria kaudessa. Hurricanesin toimitusjohtaja Ron Francis on arvioinut, että Pesce on jatkossa isossa roolissa joukkueen puolustuksessa. 
Heinäkuussa 2024 Pesce teki vapaana agenttina New Jersey Devilsin kanssa kuusivuotisen ja yhteensä 33 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Athenen temppeli

Athenen temppeli tai Athenen pyhäkkö voi viitata muun muassa seuraaviin Athenelle omistettuihin pyhäkköihin:
Jyrki Raekallio

Arno Jyrki Johannes Raekallio (27. maaliskuuta 1929 Raahe – 18. joulukuuta 1988 Turku) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Raekallion vanhemmat olivat lehtori Yrjö Edvard Raekallio ja Irja Tellervo Weiste ja puoliso vuodesta 1953 lääketieteen lisensiaatti Eeva Liisa Laetitia Mustakallio. Pianisti, professori Matti Raekallio on heidän poikansa. Raekallio tuli ylioppilaaksi Heinolan keskikoulun jatkoluokalta 1947 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1954. Tohtoriksi Raekallio väitteli 1961, jolloin hän sai myös oikeuslääketieteen erikoispätevyyden. Turun yliopiston oikeuslääketieteen vt. apulaisprofessori Raekallio oli vuonna 1962, yksityislääkärinä hän toimi vuodesta 1954. Raekallio oli Turun yliopiston oikeuslääketieteen professori 1963–1988. Hänen tutkimusaiheitaan olivat vammojen iän määrittäminen, alkoholikysymykset, isyyden määritys ja kuolintodistusten luotettavuus.
Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran

Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran (18. huhtikuuta 1838 – 28. toukokuuta 1912, Pariisi, myös François Lecoq de Boisbaudran) oli ranskalainen kemisti, joka tunnetaan työstään alkuaineiden gallium, dysprosium ja samarium löytäjänä.
Hänen työnsä pääaihe oli spektroskopia ja sen soveltaminen harvinaisiin maametalleihin. Hän analysoi 35 alkuaineen spektrin bunsenlamppua tai sähkökipinää käyttäen ja tätä kautta löysi lantanoidit samarium (1880), dysprosium (1886) sekä havaitsi jälkiä europiumista (1890) – tosin europiumin löytäjäksi kuitenkin katsotaan Eugène-Anatole Demarçay vuonna 1901. De Boisbaudran myös eristi gadoliniumia 1885, mutta tämä alkuaine oli jo löydetty aikaisemminkin.
De Boisbaudranin merkittävin löytö oli gallium. Vuonna 1875 hän oli eristänyt useita milligrammoja galliumkloridia käyttäen tähän 52 kg raakamalmia. Myöhemmin hän valmisti 75 grammaa puhdasta galliumia 4 tonnista malmia. Hän laski galliumin atomimassan olevan 69,86, mikä on hyvin lähellä nykyistä arvoa 69,723. Hän sai gallium-tutkimuksista Davyn mitalin (1879) ja muita huomionosoituksia.
Israel Ruong

Johan "Israel" Ruong, (26. toukokuuta 1903 Arjeplog – 6. huhtikuuta 1986 Uppsala) oli ruotsinsaamelainen kielentutkija, poliitikko ja Uppsalan yliopiston saamen kielen ja kulttuurin professori. Yhtenä alan merkittävistä asiantuntijoista hän edisti voimakkaasti saamelaistutkimusta ja taisteli saamelaisten oikeuksien puolesta.
Israel Ruong puhui äidinkielenään piitimensaamea. Hänen vanhempansa olivat katekeettoja ja vakinaisesti asuvia Labbasjärven rannalla. He ja suuri osa Ruongin sisaruksista kuolivat espanjantautiin, joka esiintyi Arjeplogissa 1920. Harrokissa varttunut Ruong kuvasi yksityiskohtaisesti kylää artikkelissaan ”Harrok – ett samiskt nybygge i Pite Lappmark"”", joka on julkaistu teoksessa "Kultur på karrig jord: festskrift til Asbjørn Nesheim". 
Ruong opiskeli kirjeoppilaana opettajaksi Luulajan Folkskoleseminaarissa vuosina 1923–1927. Hän suoritti ylioppilastutkinnon yksityisoppilaana Tukholman Östermalmilla joulukuussa 1934 ja kirjoittautui Uppsalan yliopiston opiskelijaksi maaliskuussa 1936. Sieltä hän valmistui filosofian maisteriksi 1938, lisensiaatiksi 1942. Hän väitteli joulukuussa 1943 ja nimitettiin saamen kielen dosentiksi samassa kuussa. Hänen saksankielinen väitöskirjansa (1943) oli otsikoitu "Lappische Verbalableitung argestellt auf Grundlage des Pitelappischen". Filosofian tohtoriksi Ruong valmistui toukokuussa 1944. Hän oli Uppsalan yliopiston saamen kielen ja etnologian dosentti 1949–1969.
Opettajaopintojensa lomassa Ruong työskenteli jaksoittain opettajan sijaisena Arjeplogissa (1923–1927). Vuodesta 1927 lähtien hän oli ensin opettajan sijaisena, ja sittemmin vakituisena opettajana Jukkasjärvellä kiertokoulussa (poronhoitajien mukana liikkuva nomadikoulu) vuoteen 1945 saakka. Hän työskenteli myös Landsmåls- o folkminnesarkivetissa Uppsalassa vuosina 1943–1945. Hän toimi tilapäisenä nomadikoulujen koulutarkastajana syyskuusta 1945, ja vakituisena 1947–1967. Tänä aikana hänellä oli useita saamelaisten asioihin liittyviä luottamus- ja johtotehtäviä. Uppsalan yliopiston professoriksi Ruong nimitettiin heinäkuussa 1969. 
Kielentutkijana Ruong työskenteli erilaisten saamen kielen näkökulmien kuten muoto-opin parissa.
Israel Ruong oli yksi niistä, jotka tekivät aloitteen Nordisk samisk instituttin perustamiseksi, ja työskenteli Uumajan yliopiston saamelaisinstituution kehittämiseksi. Yhdessä Knut Bergslandin kanssa hän oli alkuunpanija Bergsland-Ruong-ortografialle vuodesta 1948. Ruong julkaisi uudella ortografialla oppikirjan ja kieliopin "Min sámigiella" (1970).
Ruong oli myös saamelaispoliitikko ja Ruotsin saamelaisten keskusliiton perustaja 1950. Hän oli Ruotsin saamelaisten keskusliiton puheenjohtaja vuosina 1959–1967. Vuosina 1960–1973 Ruong oli "Samefolket"-sanomalehden toimittaja.
1983 perustettiin Israel Ruong -stipendi.
Lähteet.
Sanzō Nosaka

Sanzō Nosaka (; 30. maaliskuuta 1892 Yamaguchin prefektuuri – 14. marraskuuta 1993 Tokio) oli japanilainen kommunistipoliitikko, joka toimi Japanin kommunistisen puolueen puheenjohtajana vuosina 1958–1982.
Nosaka valmistui Keiōn yliopistosta vuonna 1917. Hän kuului opiskeluaikanaan Suzuki Bunjin perustamaan Yūaikai-nimiseen vasemmistolaiseen järjestöön. Nosaka jatkoi opintojaan Englannissa ja liittyi vuonna 1920 Ison-Britannian kommunistiseen puolueeseen, minkä seurauksena hänet karkotettiin maasta muutamaa kuukautta myöhemmin. Hän palasi Japaniin vuonna 1922 ja osallistui Japanin kommunistisen puolueen perustamiseen. Hänet pidätettiin poliittisen toimintansa vuoksi muutamaksi kuukaudeksi vuonna 1923 ja uudelleen vuonna 1928 niin sanotuissa maaliskuun 15. päivän joukkopidätyksissä, mutta hänet vapautettiin terveyssyistä. Vuodesta 1931 Nosaka oleskeli Neuvostoliitossa ja edusti puoluettaan Kominternin toimeenpanevassa komiteassa. Hän asui 1930-luvulla ajoittain myös Yhdysvalloissa. Toisen maailmansodan aikana hän oli Kiinan Yenanissa kommunistisissien hallitsemalla alueella ja tuotti Kiinan aluetta miehittäviä japanilaisia joukkoja vastaan suunnattua propagandaa.
Nosaka palasi vuonna 1946 Japaniin, jossa hänet valittiin kommunistisen puolueen keskuskomiteaan ja parlamentin alahuoneeseen. Hän ryhtyi nyt kannattamaan julkisesti ajatusta kommunismiin johtavasta rauhanomaisesta kehityksestä väkivaltaisen vallankumouksen sijaan, minkä johdosta Kominform arvosteli häntä. Nosaka joutui piilottelemaan vielä 1950-luvun alussa, kun Yhdysvaltain miehitysviranomaiset vangitsivat näkyvissä asemissa olleita kommunisteja. Vuonna 1955 hänet valittiin kommunistisen puolueen ensimmäiseksi sihteeriksi ja vuonna 1958 keskuskomitea puhemieheksi. Hänestä tuli puolueen johtava hahmo ja pitkäksi aikaa sen rauhanomaisen politiikan tärkein takuumies. Hän oli myös Japanin ylähuoneen edustajana vuosina 1956–1977. Nosaka luopui asemastaan puolueen johdossa vasta 90-vuotiaana vuonna 1982, minkä jälkeen hänet nimettiin puolueen kunniapuheenjohtajaksi.
Syyskuussa 1992 kaksi "Shūkan bunshun" -viikkolehden toimittajaa toi julkisuuteen salaisia KGB:n asiakirjoja. Niiden mukaan Nosaka oli helmikuussa 1939 kirjoittanut Neuvostoliiton johdolle kirjeen, jossa sanoi epäilevänsä maassa asuvaa japanilaista kommunistia Kenzō Yamamotoa ja tämän vaimoa Matsua Japanin vakoojiksi. Nosakan motiivi oli mahdollisesti se, että Yamamotolla oli suhde hänen vaimoonsa. Kirjeen seurauksena Yamamoto teloitettiin ampumalla, kun taas Matsu kuoli keskitysleirillä. Nosakan myönnettyä kiusallisen tiedon todeksi Japanin kommunistinen puolue joutui joulukuussa 1992 erottamaan satavuotiaan kunniapuheenjohtajansa. Hän kuoli seuraavana vuonna 101-vuotiaana.
Mateo Cañellas

Mateo Cañellas (s. 27. huhtikuuta 1972) on espanjalainen entinen keskimatkojen juoksija. Hän sai hopeaa Barcelonan yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1995 ja seuraavana vuonna euroopanmestaruuskilpailuissa Tukholmassa kultaa.
Vuonna 2007 hänestä tuli nuoriso- ja urheiluasioitten ministeri Baleaareilla. Hänen puolueensa on Unió Mallorquina Party.
Kaima

Kaima on henkilö, jolla on sama etunimi kuin toisella henkilöllä.
Käyttö.
Kaimoja ovat esimerkiksi Mika Häkkinen ja Mika Kojonkoski, joilla molemmilla on etunimenä Mika. Kaima-sanaa käytetään myös puhuttelusanana: "Hei kaima!"
Sukunimikaimoiksi kutsutaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi ilman sukulaisuussuhdetta.
Kulttuurierot.
Englannin kielen sana "namesake" ei täysin vastaa kaima-käsitettä, sillä se yleensä viittaa henkilöön, joka on nimetty toisen henkilön mukaan. Kaimasuhde voi sen sijaan olla myös sattumanvarainen.
Harry Pollitt

Harry Pollitt (22. marraskuuta 1890 Droylsden, Lancashire – 27. kesäkuuta 1960 Intian valtameri) oli brittiläinen kommunistipoliitikko, joka toimi Ison-Britannian kommunistisen puolueen (CPGB) pääsihteerinä vuosina 1929–1939 ja 1941–1956 sekä puolueen puheenjohtajana vuosina 1956–1960.
Pollitt oli lähtöisin työläisperheestä; hänen isänsä oli tehdastyöläinen ja hänen äitinsä kutoja. Hän joutui keskeyttämään koulunkäyntinsä 13-vuotiaana työskennelläkseen kutomossa. Myöhemmin hän toimi levyseppänä ja levyseppien ammattiliiton johtajana. Hän oli mukana sodanvastaisessa toiminnassa ensimmäisen maailmansodan ja Neuvosto-Venäjää vastaan suunnatun kansainvälisen intervention aikana. Pollitt oli mukana perustamassa Ison-Britannian kommunistista puoluetta vuonna 1920 ja osallistui 1921 puolueen edustajana Kominternin kolmanteen kongressiin Moskovassa. Kotimaassaan hän eteni vuoteen 1929 mennessä puolueensa pääsihteeriksi. Yhdessä Rajani Palme Duttin kanssa hän pyrki kehittämään puolueesta keskitetysti johdettua vahvaa organisaatiota. Pollitt tuomittiin vuonna 1925 kansankiihotuksesta vuodeksi vankeuteen. Vuonna 1934 häntä syytettiin jälleen kiihotuksesta, mutta tällä kertaa hänet vapautettiin syytteistä.
Pollitt ilmaisi syyskuun 1939 alussa tukevansa Britannian sodanjulistusta natsi-Saksalle. Kun Neuvostoliiton hyökkäys Puolaan kaksi viikkoa myöhemmin osoitti Saksan ja Neuvostoliiton olevan liittolaisia, Pollitt joutui eroamaan puoluesihteerin tehtävistä virheelliseksi julistetun linjansa vuoksi. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 tilanne kuitenkin kääntyi päinvastaiseksi ja hänet kutsuttiin takaisin tehtäväänsä. Sodan jälkeen Britannian kommunistinen puolue hyväksyi Pollittin johdolla "The British Road to Socialism" -nimisen periaateohjelman. Pollitt tosiasiassa johti kommunistista puoluetta vuoteen 1956. Kun Neuvostoliiton kommunistinen puolue tuolloin virallisesti tuomitsi edesmenneen Josif Stalinin henkilökultin, stalinistina pidetty Pollitt joutui luopumaan puoluesihteerin tehtävästä. Hänet nimitettiin puolueen puheenjohtajaksi, mikä oli lähinnä kunniatehtävä. Hän kuoli vuonna 1960 ollessaan laivamatkalla Australiasta Englantiin.
Kulomäki (Hyvinkää)

Kulomäki on Hyvinkään Paavolan kaupunginosassa sijaitseva osa-alue ja täyttömäki, joka rajautuu etelässä Paavolan asuinalueisiin ja pohjoisessa Hyvinkään Golfin golf-rataan. Kulomäellä toimi alun perin kaatopaikka, ja se toimi myös soranottoalueena. Varsinainen täyttömäki rakennettiin 1980-luvulla, ja se kohoaa noin 80 metrin korkeuteen.
Kulomäellä sijaitsee paikallisesti merkittävä Sveitsin hiihtokeskus. Hiihtokeskuksessa on neljä valaistua rinnettä, joiden korkeudet ovat 40 ja 80 metriä ja pituudet 250–400 metriä. Lisäksi hiihtokeskuksessa on pulkkamäki.
Pohdonsaari

Pohdonsaari (myös Sarvunsaari) on Vesilahden kunnassa Pyhäjärven Laukonselällä sijaitseva pieni kallioinen saari, jokan on pinta-alaltaan noin 0,46 hehtaarin suuruinen. Se on saanut nimensä vanhasta kansantarusta, joka on kuvattu muun muassa Zachris Topeliuksen julkaisemassa "Maamme kirjassa". Tarinan mukaan pirkkalaispäällikkö Matti Kurki ja novgorodilainen jättiläskokoinen Pohto kävivät saarella kaksintaistelun, jonka yhteydessä Kurki surmasi Pohdon. Palkkiokseen hän sai Ruotsin kuninkaalta Laukon kartanon, joka sijaitsee mantereella vain muutaman sadan metrin päässä Pohjonsaaren luoteispuolella.
Pohdonsaari on myös toiminut uhripaikkana jo ainakin rautakaudella. Lokakuussa 2015 saarelta löydettiin ainutlaatuiseksi kuvailtu uhrimenoissa käytetty kotkariipus, joka on peräisin merovinkiajalta 600–800-luvuilta ja valmistettu Venäjällä Permin alueella.
Paavola (Hyvinkää)

Paavola on Hyvinkään pohjoisosassa sijaitseva noin 3 400 asukkaan kaupunginosa. Kaupunginosa rajoittuu idässä Helsinki–Riihimäki-rataan, etelässä Vieremän kaupunginosaan, lännessä Sveitsin luonnonpuistoon ja pohjoisessa Kulomäkeen. 
Paavolan maatilasta nimensä saanut Paavola alkoi rakentua jo 1920-luvulla, jolloin Paavolaan rakennettiin Paavolan kunnalliskoti, joka nykyään toimii vanhainkotina. Paavolassa on säilynyt muutama alkuperäinen paikallisen Jussilan tilan rakennus, muistuttaen kaupunginosan maaseutumaisesta menneisyydestä.
Nykyään Paavola tunnetaan pitkälti melko tiiviisti rakennetuista 1960-, 70- ja 80-lukujen taloistaan, jotka on pääasiassa rakennettu alueen pääkadun, Jussilankadun, ympäristöön. Alueella toimii kaksi päiväkotia, koulu, lähikauppa sekä ravintoloita. Paavolasta on lakkautettu terveyskeskus Keusoten myötä ja kaupunki lakkautti taloudellisista syistä Paavolan kirjaston lokakuussa 2020. Paavolassa puhutaan kymmeniä kieliä ja lähistöllä toimii englantipainoitteinen päiväkoti. Etäisyyttä Hyvinkään keskustaan on muutama kilometri ja Paavolan ja Hyvinkään rautatieaseman välillä liikennöi paikallisbussilinja nro 6.
Paavolaan on syntynyt yhteisötila lakkautettuun kirjastoon. Paavolan yhteisötalo Onni on aloittanut toimintansa pikkuhiljaa. Onnia on laitettu kuntoon talkoolaisten voimin. Talkooväki on saanut nimen Rusakot Puskassa. Rusakot Puskassa on yhteisötoimintaryhmä, joka on osallistunut aktiivisesti Paavolan yhteisötalo Onnin remonttiin ja järjestävät erilaisia hyväntekeväisyystapahtumia. Rusakot Puskassa on kiinnittänyt huomiota sosiaalisen eriarvoisuuden vähentämiseksi.
1990-luvun alussa suosittu rap-yhtye Raptori peräisin Paavolasta.
Shayne Gostisbehere

Shayne Gostisbehere (s. 20. huhtikuuta 1993 Margate, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa NHL-joukkue Carolina Hurricanesia. Gostisbehere kirjautti kauden 2015–2016 aikana historiaa, sillä tuolloin hänestä tuli ainoa puolustaja, joka on kyennyt ensimmäisellä NHL-kaudellaan tekemään tehopisteitä yli 11 perättäisessä ottelussa.
Ura.
Seuraura.
Gostisbehere kävi vuodet 2009–2011 Connecticutissa South Kent Schoolia, ja toimi viimeisellä kaudellaan joukkueen kapteenina. Vuodesta 2011 eteenpäin hän kävi Union Collegea ja pelasi sen menestyneessä joukkueessa Union Dutchmenissa. Gostisbehere valittiin kaudella 2011–2012 ECAC:n tulokkaiden tähdistökentälliseen ja voitti ECAC:n mestaruuden. Philadelphia Flyers varasi hänet kolmannella kierroksella 78. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2012. 
Gostisbehere pelasi ensimmäisen kerran NHL:ssä kaudella 2015–2016 kun Flyersin puolustaja Mark Streit loukkaantui. Hän asetti kaudella uuden NHL:n tulokkaiden ennätyksen puolustajille, kun hän kirjautti ainakin pisteen peräti 15 peräkkäisessä ottelussa. Kauden aikana hän teki 66 ottelussa tehot 17+29=46. Kauden päätteeksi hän voitti Flyersin sisäisen Barry Ashbee Trophyn, joka annetaan joukkueen parhaalle puolustajalle. Sen lisäksi hän oli toinen äänestyksessä Calder Memorial Trophyn saajaksi, mutta palkinnon voitti Chicago Blackhawksin Artemi Panarin. Pudotuspeleissä Gostisbehere teki yhden maalin Philadelphian hävitessä ensimmäisellä kierroksella Washington Capitalsille.
Heinäkuussa 2021 Flyers kauppasi Gostisbeheren, vuoden 2022 toisen kierroksen varausvuoron ja vuoden 2022 seitsemännen kierroksen varausvuoron Arizona Coyotesiin.
Maaliskuussa 2023 Coyotes kauppasi Gostisbeheren Carolina Hurricanesiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2026 varaustilaisuudessa.
Heinäkuussa 2023 Gostisbehere teki vapaana agenttina Detroit Red Wingsin kanssa yksivuotisen ja 4,125 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen. 
Heinäkuussa 2024 Gostisbehere palasi vapaana agenttina Hurricanesiin kolmivuotisella ja yhteensä 9,6 miljoonan dollarin arvoisella sopimuksella.
Luettelo Suomen myydyimmistä videopeleistä viikoittain vuonna 2014

Luettelo Suomen myydyimmistä videopeleistä viikoittain vuonna 2014 perustuu Figman tietoihin Suomen viikoittain myydyimmistä videopeleistä.
1 Japanissa julkaisijana Square Enix
2 Japanissa julkaisijana From Software
HMS Barfleur (1768)

HMS Barfleur oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1768 vesillelaskettu Barfleur-luokan 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Sir Thomas Sladen suunnittelema alus tilattiin 19. lokakuuta 1761 Chathamin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi heinäkuuhun 1767 saakka Edward Allin ja sen jälkeen Joseph Allin. Alus nimettiin 15. marraskuuta. Köli laskettiin 22. marraskuuta 1762. Alus laskettiin vesille 30. heinäkuuta 1768 ja valmistui tammikuussa 1771 vartiolaivana. Valmistuskustannukset olivat 49 222 puntaa kolme shillinkiä ja penny.
Palvelus.
Alus oli kesäkuussa 1773 kuningas Yrjö III:n laivastokatselmukseen määrätyn osaston komentajan vara-amiraali Thomas Pyen lippulaivana päällikkönään Edward Vernon.
Yhdysvaltain vapaussodassa alus oli kontra-amiraali Samuel Hoodin lippulaivana Leewardsaarilla. Se osallistui 28. huhtikuuta 1781 lippulaivana päällikkönään John Knight ratkaisemattomaan Martiniquen edustalla tapahtuneeseen kohtaamiseen kontra-amiraali Comte de Grassen johtaman Ranskan laivaston kanssa. Taistelussa aluksella sai surmansa viisi miestä. Alus osallistui 5. syyskuuta 1781 Chesapeaken taisteluun päällikkönsä Alexander Hoodin johdolla ja Samuel Hoodin lippulaivana. Hood kärsi taistelussa tappion, millä oli vaikutusta vapaussodan lopputulokseen. Sodan aikana se osallistui vielä St. Kittsin ja Saintesin taisteluihin.
Ranskan vallankumoussodissa ja Napoleonin sodissa alus osallistui vuonna 1794 Ushantin taisteluun kontra-amiraali George Bowyerin lippulaivana päällikkönään Cuthbert Collingwood. Alus kohtasi taistelussa 29. toukokuuta 1794 Ranskan laivaston "Indomptablen" ja osallistui päätaisteluun 1. kesäkuuta menettäen yhdeksän miestä kaatuneina ja 25 haavoittuneina. Vuonna 1795 alus osallistui Groix'n taisteluun ja pari vuotta myöhemmin Cabo de São Vicenten taisteluun. Napoleonin sotien päätyttyä alus siirrettiin Chathamissa reserviin ja romutettiin tammikuussa 1819.
HMS Barfleur (1697)

HMS Barfleur oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1697 vesillelaskettu 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 20. joulukuuta 1694 Deptfordin telakalta, jossa sen rakennustöistä vastasi Fisher Harding. Alus laskettiin vesille 10. elokuuta 1697. Sen suunniteltu hinta oli 33 958 puntaa.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 1701 amiraali Sir George Rooken laivasto-osastoon amiraali Sir Cloudesley Shovellin lippulaivana päällikkönään Thomas Jennings. Seuraavana vuonna alus oli edelleen Rooken laivasto-osastossa päällikkönään Francis Wyvill. Se oli elokuussa Cadizin edustalla valvomassa saartoa ja 12. lokakuuta Vigon taistelussa. Alus valtasi takaisin helmikuussa 1695 vallatun HMS "Dartmouthin". Se aloitti kotimatkan 19. lokakuuta.
Alus oli vuonna 1704 Shovellin lippulaivana päällikkönään James Stewart, joka sai surmansa helmikuussa 1705. Alus osallistui 13. elokuuta 1704 Vèlez-Málagan taisteluun, jolloin sen miehistöstä sai surmansa kuusi ja haavoittui 24. Vuonna 1705 aluksen päälliköksi tuli Sir Edward Whitaker, ja se kuului edelleen Shovellin laivastoon. Alus oli seuraavana vuonna kotivesillä päällikkönään Robert Fairfax. Alus siirrettiin Portsmouthista Deptfordiin vuonna 1713 uudelleen rakennettavaksi 80-tykkisenä kolmannen luokan linjalaivana.
Alus rakennettiin uudelleen vuoden 1706 hankintaohjelman () mukaisesti. Muutostyö tilattiin 3. elokuuta 1713 Deptfordin telakalta, jossa rakennustyöstä vastasi heinäkuuhun 1715 saakka Joseph Allin ja sen jälkeen Richard Stacey. Sen köli laskettiin 9. joulukuuta, ja se laskettiin vesille 27. kesäkuuta 1716. Työt saatiin päätökseen 4. syyskuuta, jolloin valmistuskustannukset olivat 23 956 puntaa 12 shillinkiä ja 9 pennyä. Kustannukset sisälsivät varustamisen, mutta myöhemmin maksettiin vielä maaliskuussa 1717 tehdyistä muutoksista 1 891 puntaa 3 shillinkiä ja 5 pennyä.
Alus osallistui vuonna 1718 Cape Passaron taisteluun. Se palveli myös Itävallan perimyssodassa vuosina 1739–1748 osallistuen muun muassa Toulonin taisteluun 22. helmikuuta 1744. Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1745.
Alus muutettiin 80-tykkiseksi kolmannen luokan linjalaivaksi vuonna 1755. Alus sijoitettiin vuonna 1764 emälaivaksi, ja se romutettiin heinäkuussa 1783.
HMS Prince George (1772)

HMS Prince George oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1772 vesillelaskettu Barfleur-luokan 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Sir Thomas Sladen suunnittelema alus tilattiin 11. kesäkuuta 1766 Chathamin telakalta, jossa töistä vastasi heinäkuuhun 1767 Edward Allin ja sen jälkeen Joseph Harris. Köli laskettiin 18. toukokuuta 1767. Alus laskettiin vesille 31. elokuuta 1772 ja valmistui 23. tammikuuta 1777 vartiolaivaksi. Valmistuskustannukset olivat 50 043 puntaa, 4 shillinkiä ja 3 pennyä, minkä lisäksi varustamiskustannukset olivat 3 580 puntaa, 19 shillinkiä ja 7 pennyä.
Alus muutettiin 98-tykkiseksi alukseksi lisäämällä puolikannelle kahdeksan 12 naulan tykkiä.
Palvelus.
Vuonna 1780 alus kuului amiraali Sir George Rodneyn laivastoon Cabo de São Vicenten taistelussa. Se osallistui 1782 Saintesin taisteluun ja Groix’n taisteluun 1795. Vuonna 1807 alus oli Länsi-Intiassa kontra-amiraali Alexander Cochranen laivastossa päällikkönään Woodley Losack. Laivasto valtasi 17. huhtikuuta "Telemacon", "Carvalhon" ja "Masterin". Cochranen mukana alus osallistui Tanskan Länsi-Intian saarten valtaukseen: Sankt Thomas vallattiin 22. joulukuuta ja Sankt Croix 25. joulukuuta.
Alus muutettiin vuonna 1832 kelluvaksi nosturiksi () ja romutettiin vuonna 1839.
Onkimus

Onkimus on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Nisunperällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Onkimus kuuluu Tavinojan valuma-alueeseen.
Maantietoa.
Järvi on 800 metriä pitkä, 350 metriä leveä ja sen pinta-ala on 23 hehtaaria. Se sijaitsee peltojen äärellä painaumassa, jonne laskee yksi suuo-oja, yksi pelto-oja, joka on Kaakkurin laskuoja, ja idästä laskee Pikku-Onkimuksen laskuoja. Järven laskuoja lähtee länsikulmasta ja yhtyy 600 metrin jälkeen Tavinojaan. Rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä, mutta ranta on pääosin suota ja vain etelässä rantaan ulottuu kallioita. Rannalla on vain yksi rakennus eikä rantaan johda teitä. Yhdystie 2763 ohittaa järven länsipään 200 metrin etäisyydeltä.
Luonto.
Sekä Pikku-Onkimus että Onkimus ovat molemmat reheviä järviä, jotka muodostavat yhdessä 24 hehtaarin alueen Onkimuksen ollessa selvästi suurin järvi. Lammet ovat rannoiltaan soistuneita ja järven keskiosat ovat kasvaneet lähes umpeen sarakasvuston takia. Nykyään ei tunneta linnuston tilaa, mutta ennen täällä tavattiin heinätavia, mustakurkku-uikkua, harmaahaikaraa ja naurulokkia.
Historiaa.
Järven vanha nimi on ollut myös Kohosjärvi tai Korhostenjärvi . Vuonna 1885 talollinen Johan Nisu Viljakkalasta haki lupaa saada laskea "Onkimusjärvi". Järvenlasku on harkittu, sillä myös katselmus suoritettiin ja se johti nopeaan päätökseen. Vuonna 1886 lupa saatiinkin. Laskun seurauksena järvi kutistui ja muodosti kaksi järviallasta, joista Pikku-Onkimus on toinen. Järvenlaskun aikataulusta tiedetään, että vuoden 1884 Senaatinkartaston Viljakkalan kartassa järvi on jo piirretty kaksiosaisena. Vuoden 1907 lohkorajakartassa kuivatettu alue näkyy vielä jakamattomana ja yhteisenä vesijättömaana.
Pikku-Onkimus

Pikku-Onkimus , joka kirjoitetaan myös Pikku Onkimus , on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Pikku-Onkimus kuuluu Tavinojan valuma-alueeseen.
Maantietoa.
Lampi on 150 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Se sijaitsee noin 400 metriä laajan suon keskellä ja sen rannat ovat avosuota, jota on enemmän kuin avovettä. Suolle laskee kaksi pelto-ojaa, mutta lammen laskuoja on sen ainoa oja. Ylimys sijaitsee noin kuusi metriä ylempänä ja siitä laskevan 700 metriä pitkän laskuojan vedet päätyvät lopulta Pikku-Onkimukseen. Pikku-Onkimus on 30 senttimetriä korkeammalla kuin Onkimus, jonne sen oma laskuoja laskee. Lammella on 400 metriä rantaviivaa, mutta sen lähelle on rakennettu vain yksi rakennus. Lammelle ei johda tietä.
Luonto.
Sekä Pikku-Onkimus että Onkimus ovat molemmat reheviä järviä, jotka muodostavat yhdessä 24 hehtaarin alueen. Lammet ovat soistuneet ja ne ovat kasvaneet lähes umpeen sarakasvuston takia. Nykyään ei tunneta linnuston tilaa, mutta ennen täällä tavattiin heinätavia, mustakurkku-uikkua, harmaahaikaraa ja naurulokkia.
Historiaa.
Pikku-Onkimus on syntynyt järvenlaskun seurauksena, kun Onkimus laskettiin vuoden 1886 jälkeen.
HMS Princess Royal (1773)

HMS Princess Royal oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1773 vesillelaskettu Barfleur-luokan 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Sir Thomas Sladen suunnittelema alus tilattiin 10. syyskuuta 1767 Portsmouthin telakalta, missä rakennustöistä vastasi lokakuuhun 1772 saakka Thomas Bucknall ja sen jälkeen Edward Hunt. Köli laskettiin 31. lokakuuta 1767. Alus laskettiin vesille 18. lokakuuta 1773 ja valmistui 19. syyskuuta 1777. Valmistuskustannukset olivat 48 729 puntaa 8 shillinkiä ja 11 pennyä, minkä lisäksi varustaminen maksoi 6 453 puntaa 5 shillinkiä ja 6 pennyä.
Alus muutettiin 98-tykkiseksi alukseksi lisäämällä puolikannelle kahdeksan 12 naulan tykkiä.
Palvelus.
Alus liitettiin huhtikuussa 1777 Kanaalin laivastoon päällikkönään Mark Milbanke. Seuraavana vuonna se oli vara-amiraali John Byronin lippulaivana päällikkönään William Blair. Alus lähti 9. kesäkuuta 1778 Pohjois-Amerikkaan. Se oli Halifaxissa ja 29. syyskuuta Sandy Hookissa, mistä se lähti 13. joulukuuta Länsi-Intiaan. Alus osallistui 6. heinäkuuta 1779 Grenadan taisteluun.
Alus osallistui 1795 Genovan ja Hyeresin taisteluihin.
Alus romutettiin 1807.
HMS Formidable (1777)

HMS Formidable oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1777 vesillelaskettu Barfleur-luokan 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Sir Thomas Sladen suunnittelema alus tilattiin 17. elokuuta 1768 Chathamin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi maaliskuun 1773 saakka Joseph Harris ja sen jälkeen William Gray. Se nimettiin 13. lokakuuta 1768. Köli laskettiin joulukuussa 1769. Alus laskettiin vesille 20. elokuuta 1777 ja valmistui 17. huhtikuuta 1778. Valmistuskustannukset olivat 50 090 puntaa 12 shillinkiä ja penny, minkä lisäksi varustamiskustannukset olivat 3 633 puntaa 12 shillinkiä ja 10 pennyä.
Alus muutettiin 98-tykkiseksi alukseksi lisäämällä puolikannelle kahdeksan 12 naulan tykkiä.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen helmikuussa 1778 vara-amiraali Sir Hugh Palliserin lippulaivana päällikkönään John Bazely. Se osallistui 27. heinäkuuta Ushantin taisteluun. Seuraavana vuonna päällikkönä oli John Stanton. Samana kesänä alus kuului Hardyn laivasto-osastoon ja oli helmikuussa 1780 kuparoitavana Plymouthissa. Vuoden 1780 aikana alus oli ensin Gearyn osastossa ja sitten Darbyn.
Vuonna 1781 päällikkönä oli John Cleland. Alus lähti 15. maaliskuuta murtamaan Gibraltarin saartoa, jonne se saapui 12. huhtikuuta. Kesän ja syksyn alus kuului Darbyn laivasto-osastoon. Aluksen pohjaan lisättiin joulukuussa kuparia Portsmouthissa. Vuonna 1782 aluksen päällikkönä oli John Symons, kun se oli amiraali Sir George Rooneyn lippulaivana. Alus lähti 14. tammikuuta Länsi-Intiaan, jonne se saapui 19. helmikuuta. Helmikuussa aluksen päälliköksi tuli Sir Charles Douglas Symonsin jäädessä toiseksi kapteeniksi.
Alus osallistui 12. huhtikuuta voitokkaaseen Saintesin taisteluun.
Alus romutettiin 1813.
Bento Rodriguesin pato-onnettomuus

Bento Rodriguesin pato-onnettomuus tapahtui Rio de Janeiron pohjoispuolella Minas Geraisin osavaltiossa Brasiliassa 5. marraskuuta 2015. Onnettomuudessa kuoli 19 ihmistä. Rautamalmikaivoksen kahden jätealtaan padon murtuminen aiheutti ympäristökatastrofin. Jäteliejuvyöry saastutti läheisen Rio Doce -joen, johon pääsi arseenia, sinkkiä, kuparia ja elohopeaa. Maailman suurimman kaivosyhtiön BHP Billitonin ja brasilialaisen Vale:n puoliksi omistama kaivosyhtiö Samarco lupasi korvata ympäristövahinkoja noin 240 miljoonan euron edestä.
Pato-onnettomuutta pidetään Brasilian kautta aikojen pahimpana ympäristövahinkona. Televisiokanava TV Globon mukaan viranomaiset olivat huolissaan kaivoksen turvallisuudesta jo vuonna 2007, ja Samarco onnistui hankkimaan tarvittavat ympäristöluvat puutteellisin tiedoin. Myös Samarcon palkkaamat konsultit varoittivat yhtiötä turmapadon kunnosta jo kaksi vuotta aiemmin.
Englantilainen tuomioistuin High Court of Justice totesi marraskuussa 2025 kaivosyhtiö BHP:n olevan vastuussa onnettomuudesta.
Taina Kuuskorpi

Taina Kuuskorpi (s. 1972) on suomalainen kirjailija, tiedetoimittaja ja kouluttaja. Hän on oikeusnotaari, työ- ja organisaatiopsykologian erikoispsykologi sekä psykologian tohtori. Hänen väitöskirjansa käsitteli psykologisten testien käyttöä Suomessa. Kuuskorpi on kirjoittanut useita tietokirjoja psykologiasta ja voittanut vuoden 2015 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon. Tietokirjallisuuden lisäksi Kuuskorpi on kirjoittanut lastenromaanin, elämäkerran, rikosromaanin sekä artikkeleita ja elokuva-arvosteluita.
Työura.
Kuuskorpi on opiskellut psykologiaa Turun yliopistossa, josta hän valmistui maisteriksi vuonna 1996. Lisensiaatiksi hän valmistui vuonna 2002 ja väitteli vuonna 2012. Oikeusnotaariksi hän valmistui Turun yliopistosta vuonna 2024. 
Tutkijana Kuuskorpi on väitöstyössään ”Psykologisten testien käyttö Suomessa” (2012) syventynyt psykologiseen testaamiseen. Väitöstutkimuksessa selvitettiin, miten hyvin kansainväliset psykologisten testien käyttöä koskevat ammatilliset ja eettiset ohjeet toteutuvat Suomessa. Kuuskorpi on nostanut esiin testaamisen laatukysymyksiä sekä palautteen antamisen sekä tiedonkulun merkityksiä psykologisissa tutkimuksissa. Lisensiaatintyössään ”Sosiaalisen ympäristön yhteys työllistymiseen ja työn merkitykseen” hän paneutui työnhakijakysymyksiin.
Kuuskorpi on julkaissut lastenromaanin "Jokun Talo", joka on tarina oman tilan ottamisesta sekä yksin- ja yhdessäelämisen vaikeuksista. Hän on kirjoittanut Lola Wallinkosken elämäkerran "LOLA: Kahdet kasvot". Elämäkerta kuvaa, millaista on elää erilaisena ja julkisuuden läpivalaisemana Suomessa. 
Hän on laatinut "Yhdessä luovuksissa" -artikkelin kirjoittamisoppaaseen "Kirjoittamisen taide ja taito". Artikkeli käsitteli monitekijäisyyttä kirjallisuudessa, yhdessäkirjoittamisen metodeja sekä laajemmin luovuutta. Kuuskorpi on kirjoittanut rikosromaanin Paratiisin varjot yhdessä kirjailija Harri Winterin kanssa. Teos on lajiltaan kovaksikeitetty, kansainvälinen bisnesdekkari, joka pureutuu häikäilemättömään talousrikollisuuteen. 
Kuuskorpi oli Suomen Psykologiliiton testilautakunnan varapuheenjohtaja vuodet 2014–2022, Lounais-Suomen Kirjailijat ry:n hallituksen jäsen vuodet 2014–2017sekä Suomen sanoittajayhdistyksen puheenjohtaja vuosina 2014-2016. Hän on yhdistyksen perustajajäseniä.. Kuuskorpi oli vuosina 2015 ja 2017 Anni Polvan nimeä kantavan lasten- ja nuortenkirjallisuuskilpailun raadin puheenjohtaja.
Canopus-luokka (linjalaiva)

Canopus-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston yhdeksän 84-tykkisen toisen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.
Suunnittelu.
Suunnittelu pohjautui vallatun Ranskan laivaston alukseen "Frankliniin", joka oli liitetty Britannian kuninkaalliseen laivastoon nimellä "HMS Canopus". Ensimmäiset tilatut alukset olivat 80-tykkisiä kolmannen luokan linjalaivoja, mutta luokittelu muutettiin helmikuussa 1817.
Clarioninpeukaloinen

Clarioninpeukaloinen ("Troglodytes tanneri") on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Clarioninpeukaloista tavataan Meksikolle kuuluvalla Clariónin saarella. Vuonna 1988 lajin populaatioksi arvioitiin 170–200 paria. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen populaatio ja levinneisyysalue ovat hyvin pienet. Sitä uhkaa elinympäristön häviäminen Clarioninpeukaloisen pää, selkä ja siivet ovat harmahtavan ruskehtavat ja siivissä on juovia. Linnun elinympäristöä ovat kuivat pensaikot.
Lehmijärvi (Ylöjärvi, Viljakkala)

Lehmijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Lehmijärvi kuuluu Tavinojan valuma-alueeseen.
Maantietoa.
Järvi on 500 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 6,8 hehtaaria. Se sijaitsee metsämaalla ja sen rannat ovat puolittain soistuneita. Siihen laskee kolme suo-ojaa ja sen oma laskuoja lähtee järven länsipäästä. Se yhtyy 1,3 kilometrin jälkeen Tavinojaan, joka laskee Kyrösjärven Viljakkalanselkään. Valuma-alue on vain yksi neliökilometri, joten vesi vaihtuu järvessä hitaasti. Veden laskennallinen viipymä on 166 vuorokautta. Rantaviivan pituus 1,5 kilometriä. Rantaan on rakennettu kuusi vapaa-ajan asuntoa ja länsipuolella sijaitsee Lehmijärven maatila. Järvelle pääsee idästä yhdystieltä 2763 tai lännestä Hämeentaipaleelle johtavalta tieltä.
Vedenlaatu.
Järven vedenlaatua on tutkittu talvella vuonna 2013. Veden väri on hyvin ruskeaa ja se sisältää humusta. Veden happamuudentaso oli tutkimusajankohtana hapahko, mutta järven puskurikyky happamoitumista vastaan on tyydyttävä. Koska järven ympärillä ei viljellä maata, on ravinnekuormitus pientä. Ainoa uhka ovat haja-asutuksesta tulevat pistekuormitukset. Veden ravinnepitoisuudet ovat järven tyyppi huomioiden normaalit tai ne ovat lievästi kohollaan. Typpipitoisuudet ovat normaaleja. Veden happitilanne on tyydyttävä tai jopa välttävä. Pintavesien tilanne oli parempi kuin alusvesien. Pintavesissä hapen kylläisyysaste oli kuitenkin 45 % ja pohjan lähellä happi oli kulunut vähiin. Kesällä tilanne on todennäköisesti parempi, mutta järven suojainen sijainti estää veden lämpötilakerrosten perusteellisen sekoittumisen tuulisilla säillä. Vaikka pohjan happitilanne oli huono, ei silloin havaittu merkkejä ravinteiden liukenemisesta takaisin veteen. Lehmijärven vedenlaatu on kokonaisuudessaan tyydyttävä.
Historiaa.
Vuoden 1799 isojakokartassa järven nimi oli sama kuin nykyään. Järvellä ei tuolloin asuttu, mutta sen läheltä oli avattu kaksi rantaan ulottuvaa niittyä. Kyntöjärven ja Viljakkalanselän välinen polku ohitti järven sen eteläpuolelta.
Pihapeukaloinen

Pihapeukaloinen ("Troglodytes aedon") on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pihapeukaloista tavataan lähes koko Etelä- ja Keski-Amerikassa sekä Meksikossa ja suuressa osassa Yhdysvaltoja sekä Kanadan eteläosissa. Sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 21 500 000 km2. Lajin kannaksi on arvioitu yli 50 miljoonaa yksilöä, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.