tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Oulun ammattikorkeakoulu

Oulun ammattikorkeakoulu (Oamk) on Oulun seudulla toimiva ammattikorkeakoulu. Oamkissa on noin 9 000 opiskelijaa ja 460 työntekijää. Oamkin toimipisteet sijaitsevat Oulussa ja Oulaisissa. Lisäksi projektiluonteista toimintaa on useilla paikkakunnilla Pohjois-Suomessa.
Opiskelijakuntana toimii Oulun ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (OSAKO).
Koulutus.
Tutkintoon johtava koulutus.
Oamkissa koulutusta järjestetään kuudella koulutusalalla:
Oamkissa on tarjolla ammattikorkeakoulututkintoon johtavaa koulutusta 28:ssa tutkinto-ohjelmassa, joista kahdessa opetus on kokonaan englanniksi. Tarjolla on myös 23 ylempään ammattikorkeakoulututkintoon johtavaa tutkinto-ohjelmaa, joista viidessä opetus on kokonaan englanniksi.
Ammatillinen opettajankoulutus.
Oamkin Ammatillinen opettajankoulutus (lempinimeltään Amok) on Suomen pohjoisin ammatillisten opettajien, opinto-ohjaajien ja erityisopettajien kouluttaja. Opetusta järjestetään Oulussa, Rovaniemellä, Kajaanissa ja Kemi-Tornion alueella. Verkko-opiskeluryhmissä voi opiskella maantieteellisestä sijainnista riippumatta. Ammatillinen opettajankoulutus järjestää opettajan ammattiin pätevöittäviä 60 opintopisteen (ects) laajuisia opettajan pedagogisia opintoja, ammatillisen erityisopettajan opintoja, opinto-ohjaajan opintoja sekä opetus- ja koulutusalan täydennyskoulutusta sekä kehittämispalveluita.
Opettajankoulutusta on saatavilla suomeksi ja englanniksi.
Tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotyö.
Opetuksen lisäksi Oamkin toinen perustehtävä on tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotyö (tki-työ). Tki-työllä tuetaan Oulun seudun ja koko Pohjois-Suomen kehitystä. Tki-työtä ohjaavat Oamkin strategiassa 2020–2030 määritellyt painoalat ja yhteiset kehittämiskohteet.
Lisäksi tki-työtä ohjaa Oulun kaupungin, Oulun yliopiston, VTT:n ja Technopoliksen kanssa solmittu sopimus, Oulun innovaatioallianssi. Muiden perustajajäsenten tavoin Oamk on sitoutunut kehittämään toimintaansa sovituille innovaatioaloille, investoimaan sovittuihin infrastruktuureihin ja kehittämään mekanismeja yhteiseen käyttöön.
Oulun ammattikorkeakoulu Oy.
Oamk oli vuoden 2013 loppuun asti osa Oulun seudun koulutuskuntayhtymää. Vuoden 2014 alusta Oamkin ylläpitomalliksi tuli osakeyhtiö. Tätä varten on perustettu Oulun ammattikorkeakoulu Oy.
Oulun seudun ammattikorkeakoulun nimi vaihtui vuoden 2014 alusta Oulun ammattikorkeakouluksi, mutta lyhenne Oamk pysyi samana.
Suomen marsalkka

Suomen marsalkka on arvonimi, jonka eduskunta 4. kesäkuuta 1942 myönsi ylipäällikkö, sotamarsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimille tämän 75-vuotissyntymäpäivänä. Esikuvana olivat muun muassa historialliset ja arvostetut Ranskan marsalkan ja Ruotsin marsalkan arvot, sekä Saksassa Hermann Göringille myönnetty valtakunnanmarsalkan arvo. Käytännön mukaan valtioon viittaava marsalkan arvonimi tai sotilasarvo on korkea-arvoisempi kuin sotamarsalkka tai kenraalisotamarsalkka.
Tausta.
Suomen Kadettikoulun toverikunta oli jo 1920-luvulla pyrkinyt hankkimaan Mannerheimille sotamarsalkan arvoa, ja P. E. Svinhufvudin presidenttikautena asia toteutui. Suomen vapaussodan rintamamiehet olivat hankkineet Mannerheimille epävirallisen marsalkansauvan jo aiemmin, mutta virallisen Mannerheim sai vuonna 1933, kun hänelle myönnettiin sotamarsalkan arvonimi.
Päätös vielä korkeamman kuin sotamarsalkan arvonimen antamisesta teki Rangellin hallitus toukokuussa 1942. Hallituksen luovuttamassa asiakirjassa todettiin: ”Loistavat sotilaalliset tekonne asettavat Teidät kunniapaikalle historiamme suurimpana sotilaana.” Siinä myös määrättiin Mannerheimin syntymäpäivä puolustusvoimain lippujuhlan päiväksi.
Arvonimeä ei ole myönnetty muille.
Leonid Govorov

Leonid Aleksandrovitš Govorov ) (22. helmikuuta 1897 Kirov – 19. maaliskuuta 1955) oli neuvostoliittolainen tykistöupseeri ja kenraali, joka toimi tykistökomentajana talvisodassa 1939–1940, johti Moskovan puolustusta vuonna 1941, toimi komentajana Leningradin piiritystä murrettaessa ja komensi jatkosodassa puna-armeijan joukkoja suurhyökkäyksen aikana Karjalankannaksella vuoden 1944 kesällä. 18. kesäkuuta, juuri ennen Viipurin valtausta, hänet ylennettiin Neuvostoliiton marsalkaksi.
Sotien jälkeen Govorov komensi Leningradin sotilaspiiria ja oli maavoimien tarkastajana. Vuonna 1948 hänet nimitettiin Neuvostoliiton ilmapuolustuksen johtoon ja 1952 hänestä tuli varapuolustusministeri.
Pietarin kaupunki alkoi vuonna 2002 myöntää Marsalkka Govorovin kirjallisuuspalkintoa.
Bujumbura

Bujumbura on Burundin entinen pääkaupunki ja maan suurin kaupunki sekä hallinnollinen ja kaupallinen keskus. Sillä on maakunnan asema, ja tässä merkityksessä kaupungista voidaan käyttää maakuntanimeä (, suom. "Bujumburan kaupungintalo").
Aluehallinnollisesti provinssitasoisen pääkaupungin pinta-ala on 87 neliökilometriä. Kaupungin väkiluku oli vuoden 2008 väestönlaskennassa 497 166 henkeä. Vuoden 2013 väestöarvio oli 581 534. 
Maantiede ja ilmasto.
Bujumbura sijaitsee Burundin länsiosassa Tanganjikajärven rannalla, ja on maan tärkein vientisatama.
Bujumburassa on kuumaa koko vuoden, keskimääräinen lämpötila on 28 °C. Syyskuu on yleensä kuukausista kuumin. Kuiva kausi kestää kesäkuusta elokuuhun. Vuodessa on kaksi sadekautta, helmikuusta huhtikuuhun ja marras-joulukuussa.
Aluehallinnon toisella tasolla kaupunki jakautuu 13 kuntaan:
Historia.
Bujumbura alkoi kasvaa pienestä kylästä sen tultua Saksan Itä-Afrikan sotilastukikohdaksi vuonna 1889. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen siitä tuli Belgian Ruanda-Urundin hallinnollinen keskus. Kaupungin nimi vaihdettiin "Usumbura"sta Bujumburaksi kun Burundi itsenäistyi vuonna 1962. Itsenäistymisen jälkeen Bujumbura on ollut toistuvien taisteluiden näyttämönä hutu-joukkojen taistelessa tutsien hallitsemaa Burundin armeijaa vastaan.
Burundin pääkaupunkiksi tuli vuoden 2019 alusta Bujumburan sijaan Gitega. Presidentti Pierre Nkurunziza oli päättänyt siirrosta jo vuonna 2007. Päätöksen arveltiin liittyvän opposition suureen kannatukseen Bujumburan alueella.
Koulutus, liikenne, palvelut.
Kaupungissa toimii useita yliopistoja, kuten on julkinen Burundin yliopisto ja yksityinen kristitty yliopisto Hope Africa University ja Bujumburan kansainvälinen lentoasema. Siellä on myös katedraali, moskeija, Burundin kansallismuseo ja geologinen museo. Tanganjika-järven rannalla on hiekkaranta.
Särkänniemen akvaario

Särkänniemen akvaario sijaitsee Särkänniemen elämyspuiston alueella Tampereella. Akvaariossa on yli 200 erilaista kala-, matelija- ja sammakkoeläinlajia eri puolilta maailmaa.
Akvaario valmistui vuonna 1969 yhdessä planetaarion kanssa. Nämä olivat nykyisen elämyspuiston ensimmäiset kohteet.. Näiden yhteyteen on rakennettu myös Näsinneulan näkötorni. Kaiken kaikkiaan eläimiä on yli 3 000 yksilöä. Akvaarion altaiden yhteistilavuus on noin 550 000 litraa. Akvaarioon kuluu myös sen ulkopuolella sijaitseva vanha hyljeallas, jossa tätä nykyä uiskentelee joukko kotimaisia kalalajeja.
Akvaario sai tavallista enemmän julkisuutta kesällä 2019, kun sen terraariosta karkasi nuori keltainen anakonda, jonne se oli muuttanut vain kaksi päivää aikaisemmin. Käärme löytyi kaksi viikkoa myöhemmin akvaarion tiloista ja sai nimekseen Houdini kahlekuningas Houdinin mukaan. 
Altaat.
Särkänniemen akvaariossa on 26 allasta.
Kompleksisuus

Kompleksisuus tarkoittaa sellaisen kokonaisuuden (järjestelmän) ominaisuutta, joka 
Kompleksisuus on johdettu latinan sanasta "complexus", jolla tarkoitetaan yhteen kudottua.
Kompleksisuuden ominaisuuksia.
Kompleksisia systeemejä luonnehtivat seuraavat seikat:
Timantti on yksinkertainen rakenne, kaasun käyttäytyminen on kaoottista ja solu on kompleksinen. Kaoottiset järjestelmät voidaan yksinkertaistaa ja hallita esimerkiksi tilastollisella käsittelyllä. Tätä ei voida tehdä kompleksisille järjestelmille.
Kompleksiset adaptiiviset järjestelmät.
Yksi kompleksisten systeemien alalaji on kompleksiset adaptiiviset järjestelmät. Niiden keskeisiä ominaisuuksia ovat:
Kompleksisia adaptiivisia järjestelmiä ovat evoluutio, elämä, ihminen, ihmisen immuunijärjestelmä, osin myös tietokoneet ja niiden ohjelmat. Kompleksisia järjestelmiä ovat myös ja etenkin em. osista muodostuvat suuremmat systeemit, siis esimerkiksi ihmisen suuremmat organisaatiot (valtio, globaali taso, talous, teknologia) ja tietokoneverkot, internet. Periaatteessa jos osa on kompleksinen, niin em. osista muodostuva uusi kokonaisuus on vielä kompleksisempi.
Kompleksisuuden tutkimisesta.
Kompleksisuuden tutkiminen vaatii useimmiten tietokonesimulointia, koska ihmisellä ei ole kykyä hallita yhtä aikaa 5–9 yksityiskohtaa tai muuttujaa kerrallaan. Tämän näkemyksen oleellisuudesta tieteen seuraavana paradigmana puhuu muun muassa amerikkalainen filosofi ja fyysikko Heinz R. Pagels. Myös kompleksisuustutkija Stuart Kauffman sekä John Gribbin ovat tutkineet kompleksisuutta nimenomaan tietokonesimuloinnin, matematiikan ja kosmologian kautta.
Hajautettu tiiviste

Hajautettu tiiviste (Distributed hash table, DHT) on vertaisverkoissa käytettävä tekniikka. Sen avulla löydetään toinen tietokone, jolla on haluttu tiedosto.
Etsitystä tiedostosta on tiedettävä hajautusfunktiolla luotu tiiviste. Tiedosto olisi löydettävissä hyvin nopeasti hajautustaulusta, jossa olisi rivi jokaista mahdollista tiivisteen arvoa kohti ja rivillä tähän tiivisteeseen liittyvän tiedoston sijaintipaikka. Kokonainen tiivistetaulu on kuitenkin käytännössä liian iso, jotta kaikilla olisi siitä oma kopio. Siksi kaikki vertaisverkkoon osallistuvat tietokoneet omistavat osan tiivistetaulusta ja ne auttavat toisiaan etsimisessä.
Kun tietokone liittyy vertaisverkkoon, se tallentaa muutaman muun verkon koneen osoitteen, joilta se voi kysyä lisää verkkoon kuuluvien koneiden osoitteita, ja näin löytää kaikki tiedot. Jokainen kone lajittelee muistamansa osoitteet jotenkin tehokkaasti ja pyrkii pitämään muistissa riittävästi jokaiseen lokeroon kuuluvia osoitteita. Osoitteiden jakaminen lokeroihin vaihtelee, mutta esimerkiksi Chordin tapaan lokeroida osoitteet, muodostuu verkosta käytännössä rengas, jossa jokainen kone on omalla paikallaan yhdessä suuressa renkaassa.
Koska tällainen verkko on alla olevan verkon (tavallisesti Internet) päälle rakennettu täydellinen verkko omine osoitusmenetelmineen, tällaista verkkoa kutsutaan usein kuoriverkoksi. 
Tunnetuimmat hajautetun tiivisteen tutkimustoteutukset ovat:
Gullfoss

Gullfoss on vesiputous Islannissa. Putous sijaitsee Hvítájoen mutkassa Etelä-Islannissa lähellä Langjökullin jäätikköä. Sen nimi tarkoittaa "kultaista putousta". Sateiden ja jäätiköiltä sulavan veden ansiosta Gullfossin läpi on virrannut vettä enimmillään 2000 m³/s, jolloin se on hetkellisesti ollut Euroopan suurin vesiputous. Normaalisti Islannin pohjoisosassa sijaitseva Dettifoss on kuitenkin vesimäärältään Gullfossia suurempi. 
Gullfoss on suosittu matkailukohde, sillä se sijaitsee lähellä Haukadalurin suihkuttavia kuumia lähteitä ja historiallista Þingvelliriä. 
Putous muodostuu kahdesta erillisestä putouksesta, joiden korkeus on 11 ja 21 metriä.
Skógafoss

Skógafoss on vesiputous Islannissa. Putouksen pudotus on 60 metriä ja leveys noin 25 metriä. Skógafoss sijaitsee vanhoilla rantakallioilla, nykyinen ranta sijaitsee noin 5 km:n päässä putoukselta. 
Skógarin kylä sijaitsee eteläisen rengastien varrella.
Jared Diamond

Jared Mason Diamond (s. 10. syyskuuta 1937 Boston) on yhdysvaltalainen evoluutiobiologi, fysiologi, eliömaantieteilijä ja tietokirjailija. Diamond on maantieteen ja fysiologian professori Kalifornian yliopistossa, Los Angelesissa. Hänet tunnetaan parhaiten vuonna 1997 julkaistusta Pulitzer-palkitusta teoksestaan "Tykit, taudit ja teräs". Hän sai akateemikon arvonimen Suomessa 2004.
Diamond on nimennyt useita lintujen alalajeja sekä uuden lintulajin salomoninluhtakanan ("Gallirallus rovianae") vuonna 1991.
Kalevalan maa

Kalevalan maa eli Väinölä on Kalevalan sankarien, kuten Seppo Ilmarisen ja Väinämöisen kotimaa. Kalevalan maan vihollinen oli Pohjolan maa.
Alkuperäisessä runostossa Kalevala mainitaan vain satunnaisesti, mutta Lönnrot on silti ottanut sen sekä eepoksen että sankarien kotipaikan nimeksi. Valinta ei silti ollut satunnainen - Kaleva on mytologinen hahmo, ja varsinkin Kalevanpojat olivat tunnettuja tarinoiden jättiläisiä niin Suomessa kuin Virossakin. Kalevanpoikien mukaan on nimetty myös Viron kansalliseepos "Kalevipoeg".
Runonlaulajien mielestä sankarien koti sijoittui usein suunnilleen niille main, missä runonlaulaja asui. Myös Länsi-Suomessa oli alun perin kalevalaisen runouden perinne, ja eräs yleinen oletus on, että kalevalainen runosto on peräisin juuri Länsi-Suomesta. 
Silloin myös alkuperäinen sankarien koti olisi sijainnut Länsi-Suomessa. Jotkut ovat arvelleet, että Pohjolan ja Väinölän vastakkainasettelu kuvastaisi kainulaisten ja jonkin länsisuomalaisen heimon vastakkainasettelua. On kuitenkin kyseenalaista, voidaanko Väinölää ja Pohjolaa samaistaa todellisiin maantieteellisin alueisiin ja niiden asukkaisiin. Nykykäsityksen mukaan kyse on pikemminkin myyttisestä maantieteestä, vaikka siihen on ehkä sekoittunut mielikuvia todellisistakin tapahtumista. Kalevalan keskeisistä hahmoista Väinämöinen ja Ilmarinen ovat nykykäsityksen mukaan olleet alun perin jumalahahmoja ja muuttuneet vasta myöhemmin inhimillisiksi sankareiksi.
Le Corbusier

Le Corbusier (; oik. Charles-Édouard Jeanneret-Gris, ) oli sveitsiläinen arkkitehti, kaupunkisuunnittelija, muotoilija, taiteilija ja kirjailija. Hän oli yksi modernin arkkitehtuurin uranuurtajista. Le Corbusier kuului International School -koulukunnan ensimmäiseen sukupolveen; hänen arkkitehtuurissaan funktionalismiin yhdistyy voimakas, veistoksellinen ekspressionismi. Vuonna 2016 Unescon maailmanperintökomitea lisäsi 17 Le Corbusier’n kohdetta maailmanperintöluetteloon.
Modernismi ja funktionalismi.
Le Corbusier oli Ludwig Mies van der Rohen, Walter Gropiuksen ja Theo van Doesburgin ohella modernistisen arkkitehtuurin edelläkävijöitä. Le Corbusier on myös suunnitellut suosittuja ja klassikoiksi nousseita huonekaluja.
Kaupunkiajattelu.
Le Corbusier kutsui taloja ”koneiksi, joissa asutaan”. Hänen Unité d’Habitation (”asutuksen yhtenäisyys” tai ”asumisyksikkö”) on tunnettu rakennussuunnittelun pohja, jota arkkitehdit ympäri maailmaa ovat kopioineet. Myös Suomessa Espoon Niittykummussa on 1964 Unité d’Habitationin muunnos.
Vuonna 1922 hän julkaisi teoreettisen suunnitelmansa "Ville Contemporaire" () kolmen miljoonan asukkaan kaupungiksi. Suunnitelmassa keskeisellä sijalla olivat kuusikymmentäkerroksiset pilvenpiirtäjät, jotka oli sijoiteltu valtaville ruohokentille. Liikenneväylät olivat leveät ja ne kytkeytyivät toisiinsa usein massiivisissa eritasoliittymissä.
Le Corbusier jatkoi kaupunkiteoriansa kehittelyä ja julkaisi vuonna 1935 uuden suunnitelman "La Ville radieuse". Se tähtäsi kaupungin siistimiseen ja puhdistamiseen. Hän halusi minimoida liikenteen ja maksimoida viheralueet sekä auringonvalon. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi hän näki korkean rakentamisen parhaana keinona.
Le Corbusier pääsi kokeilemaan kaupunki-ideoitaan suuressa mittakaavassa intialaisen Chandigarhin kaupungin suunnittelutyössä. Chandigarhiin hän piirsi myös lukuisia hallintorakennuksia. Brasilian pääkaupungin Brasílian suunnittelijat saivat vaikutteita Le Corbusier’n ideoista.
Kritiikki.
Le Corbusier’tä ja muita modernisteja on arvosteltu mekanistisesta ihmiskäsityksestä, joka jättää huomioimatta ihmisten tarpeet sekä ihmisyhteisöjen toiminnan.
Historioitsija ja kaupunkiteoreetikko Lewis Mumford kirjoitti teoksessaan "Yesterday’s City of Tomorrow", että Le Corbusier’n pilvenpiirtäjillä ei ole mitään muuta perustetta olemassaoloonsa kuin se tosiasia, että niiden rakentaminen on tullut teknologisesti mahdolliseksi. Mumford kirjoitti myös, että Le Corbusier’n ihannoimilla avoimilla ruohokentillä ei ole perustetta olemassaoloon, sillä ne eivät sijoittelunsa tai muotonsa vuoksi houkuttele ihmisiä. 
Kaupunkiteoreetikko ja toimittaja Jane Jacobs kritisoi Le Corbusier’n kaupunkiajattelua teoksessaan "The Death and Life of Great American Cities". Jacobs kuvailee ihmisten ja yhteisöjen toimintaa rakennetussa ympäristössä ja argumentoi, että Le Corbusier’n ihannemallin mukainen kaupunki tuottaa turvattomuutta, epäviihtyisyyttä ja taloudellista tehottomuutta.
Jevgeni Miller

Jevgeni Karlovitš Miller (, ) (7. lokakuuta 1867 Dvinsk – 11. toukokuuta 1939 Moskova) oli venäläinen kenraali, joka taisteli Venäjän sisällissodassa valkoisten puolella.
Elämäkerta.
Miller syntyi baltiansaksalaiseen perheeseen Väinänlinnassa joka tuolloin kuului Venäjän keisarikunnan Vitebskin kuvernementtiin. Miller valmistui sota-akatemiasta ja palveli Venäjän keisarillisessa kaartissa. Vuosina 1898–1907 hän toimi Venäjän sotilasattaseana ulkomailla muun muassa Roomassa, Haagissa ja Brysselissä. Ensimmäisessä maailmansodassa Miller komensi Moskovan sotilaspiiriä ja sai kenraaliluutnantin arvon.
Helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 Millerin sotilaat pidättivät hänet, kun hän käski heitä riisumaan punaisen käsivarsinauhan.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Miller pakeni Arkangeliin, jossa hän julisti itsensä Pohjois-Venäjän kenraalikuvernööriksi. Toukokuussa 1919 amiraali Aleksandr Koltšak nimitti Millerin valkoisten johtajaksi Pohjoisen oblastin alueella. Arkangelissa, Murmanskissa ja Aunuksessa Millerin joukot saivat apua ympärysvalloilta, Britannian ja Ranskan sotajoukoilta Venäjän punaisia vastaan. Britit kuitenkin perääntyivät hyökkäyksen epäonnistuttua Vienanjoella ja Miller jäi yksin vihollista vastaan.
Helmikuussa 1920 Miller pakeni Arkangelistä Norjaan ja muutti myöhemmin Pjotr Wrangelin ja suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitšin kanssa Ranskaan, jossa he jatkoivat bolševikkien vastaista toimintaansa. Vuonna 1930 Miller nimitettiin emigranttijärjestö Venäjän yleissotilaallisen liiton (ROVS) komentajaksi. Neuvostoliiton turvallisuuspalvelu NKVD sieppasi Millerin 22. syyskuuta 1937 Pariisissa, jossa kaksoisagentiksi ryhtynyt ROVS:n tiedustelujohtaja Nikolai Skoblin johdatti hänet ansaan. Miller kuljetettiin huumattuna Le Havreen ja sieltä eteenpäin Neuvostoliittoon rahtialuksella. Hän istui lähes kaksi vuotta vankilassa Moskovan keskustassa. Hänen henkilöllisyytensä pidettiin salassa. Hänet teloitettiin ampumalla 11. toukokuuta 1939 moskovalaisessa krematoriossa.
Myös Millerin edeltäjänä ROVS:n johdossa toiminut kenraali Aleksandr Kutepov oli siepattu samalla tavalla Pariisissa vuonna 1930, tosin hän kuoli sydänkohtaukseen jo laivamatkan aikana.
Jean Giraud

Jean Giraud (8. toukokuuta 1938 Nogent-sur-Marne, Ranska – 10. maaliskuuta 2012) oli ranskalainen sarjakuvantekijä. Science fiction -sarjakuvia tehdessään hän käytti nimimerkkiä Mœbius. Hän käytti myös taiteilijanimeä Gir.
Giraud oli ehkä kuuluisin "Blueberry"-lännensarjasta, jonka hän loi yhdessä käsikirjoittaja Jean-Michel Charlierin kanssa. Hän osallistui myös monien tieteiselokuvien tekemiseen.
Giraud oli animaatio-ohjaaja ja sarjakuvapiirtäjä Hayao Miyazakin ystävä, ja heidän töistään pidettiin yhteinen näyttely La Monnaiessa Pariisissa 2004–2005. Giraud oli myös nimennyt tyttärensä Nausicaaksi Miyazakin sarjakuvan "Tuulen laakson Nausicaä" päähenkilön mukaan.
Sinileukakirjoahven

Sinileukakirjoahven ("Cryptoheros sajica") on keskiamerikkalainen kirjoahven. Sitä pidetään myös akvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö.
Sinileukakirjoahvenen enimmäispituus on 13 cm. Akvaario-oloissa pienempi. Koiras kasvaa naarasta kookkaammaksi. Koiras on täysikasvuisena 9 cm ja naaras 7 cm. 
Naaraan evät keltaiset ja mustareunaiset; koiraan parittomat evät ovat taivaansiniset ja niissä on purppuranpunainen verkkokuvio.
Alkuperä.
Sinileukakirjoahven on kotoisin Costa Ricasta ja Panamasta, Keski-Amerikasta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Sinileukakirjoahven on melko säyseä, pareittain pidettävä reviirikala, joka tulee toimeen muiden suunnilleen samankokoisten kalojen kanssa.
Sinileukakirjoahven kutee mieluiten luolaan. Naaras vartioi mätiä ja vastakuoriutuneita poikasia ja koiras partioi reviirin rajalle. Kun poikaset lähtevät uimaan 3vrk:n kuluttua kuoriutumisesta, koiraskin tulee hoivaamaan niitä.
Vesiolot ja ravinto.
Sinileukakirjoahvenet suosivat kovaa vettä, jonka pH on 7–8 ja lämpötila 24–29 °C. Ne ovat kaikkiruokaisia ja syövät myös lihaa. Akvaarion vähimmäiskoko 90 litraa.
San José (Costa Rica)

San José on Costa Rican pääkaupunki ja maan suurin kaupunki. Se sijaitsee vuoristotasangolla 1 160 metriä merenpinnan yläpuolella.
Vuonna 2011 itse kaupungissa oli 288 000 asukasta, metropolialueella 1,2 miljoonaa.
Koska San José on perustettu vasta 1700-luvun loppupuolella, sieltä puuttuu espanjalainen kolonialistiajan arkkitehtuuri, joka on yleistä useimmissa muissa Latinalaisen Amerikan pääkaupungeissa. Sen kaupunkikuvaa hallitsevat betonikolossit, ostoskeskukset ja pikaruokapaikat.
Historiaa.
San José perustettiin vuonna 1736. Se oli pieni mitätön kylä aina vuoteen 1824. Silloin Costa Rican ensimmäinen vaaleilla valittu valtionpäämies Juan Mora Fernández päätti siirtää hallituksen pois vanhasta Espanjan kolonialistiajan pääkaupungista Cartagosta. 1840-luvulla San Josesta tuli yksi kahvintuotannon keskeisistä paikoista.
Kaupunki kasvoi nopeasti 1900-luvulla. Keskustan ympärille kaavoitettiin alueita shakkilauta-asemakaavaan. 1950-luvulta alkaen kaupunkiin on tullut myös teollisuutta. Viime vuosikymmeninä kasvu on käynyt hallitsemattomaksi, kun sekä costaricalaiset että maahanmuuttajat etenkin Nicaraguasta ja Panamasta tulvivat kaupunkiin paremman elintason toivossa. Kaupungin ympärille on kasvanut slummeja ja rikollisuus on lisääntynyt.
Liikenne.
San Jose sijaitsee Panamericana-valtatien varrella. Se on Atlantin ja Tyynenmeren rannikoilta tulevien valtateiden risteyspaikka.
Kaupunkia palvelee kaksi lentoasemaa, Aeropuerto Internacional Juan Santamaría on kansainvälisten lentojen kohde kun taas Aeropuerto Tobías Bolaños hoitaa kotimaan liikennettä.
Yliopistot.
Costa Rican yliopisto perustettiin San Joséen vuonna 1940. San Joséssa sijaitsee myös YK:n perustama Rauhanyliopisto.
Sitsit

Sitsit (, "sitz" tai erityisesti Ruotsissa "sittning"; , "sitz" tai "sittning") on pohjoismainen akateeminen opiskelijatapahtuma, joissa syödään ja lauletaan juomalauluja muita opiskelijalauluja sekä joissain tapauksissa seurataan ohjelmaa ja myös pidetään puheita. Sitsien pitoa eli sitsaamista harrastavat pääosin yliopisto-opiskelijat. Sitseillä on yleensä jokin aihe tai teema, jonka mukaan voi tai pitää pukeutua.
Historia.
Sitsien alkuperästä ei ole varmuutta: yhden arvion mukaan perinne olisi lähtenyt liikkeelle brittiläisestä ratsuväkiosastosta, jossa raskaiden työpäivien jälkeen olisi syöty ja juotu. Sieltä tapa olisi sitten siirtynyt Ruotsiin ja lopulta Suomeen. Suomessa sitsikulttuuri alkoi kukoistaa maanlaajuisesti 1990–2000-luvuilla.
Eurooppalaisessa opiskelijakulttuurissa tunnetaan useita sitsejä muistuttavia pöytäjuhlia, kuten cantus, Keski- ja Itä-Euroopan yliopistojen tableround ja sitä hieman muodollisempi Keski- ja Pohjois-Euroopan yliopistojen commercium, kuten myös Yhdysvaltain ja Britannian asevoimissa (engl. Dining in). 
Sitsikulttuuri Suomessa.
Sitsitavoissa on hyvin merkittäviä eroja eri kaupunkien välillä ja tavoissa on usein eroja myös saman yliopiston opiskelijajärjestöjen välillä.
Ruokailun ja juomien osalta joissain paikoissa tarjolla on pääruoka ja juomat. Joissain paikoissa nautitaan kolmen ruokalajin illallinen, jonka päätteeksi tarjoillaan kahvi ja jaloviinaryyppy tai punssi. Joillain sitseilla juomat ja toisinaan myös ruoat tuodaan itse, jolloin sitseistä tulee halvemmat osallistujalle. Laulujen ja joillain sitseillä yleisten puheiden päätteeksi yleensä nostetaan malja joko snapsia tai mietoa juomaa. Laulusta riippuen lasi joko tyhjennetään yhdellä kertaa tai siitä vain otetaan pitkä siemaus (ruotsalainen tapa on juoda esimerkiksi snapsi kolmella huikalla). Maljaa kohotetaan määrätyllä tavalla, joka on perinteisesti ensin oman pöytäseuralaisen kanssa (miehet oikealle, naiset vasemmalle), seuraavaksi toiselle puolelle ja lopuksi vastapäätä istuvan henkilön kanssa.
Sitsien pukeutumisohje vaihtelee eri opiskelijajärjestöissä. Puvuksi valitaan esimerkiksi sitsien teeman mukainen naamiaisasu, opiskelijahaalarit, siisti asu tai miehillä tumma puku ja naisilla cocktail-asu.
Juhlijoille on yleensä nimikoitu istumapaikat pöydistä. Perinteisesti miehet ja naiset pyritään sijoittamaan istumaan vuorotellen siten, että sitsaajan vierustoverit ja vastapäätä istuva ovat vastakkaista sukupuolta. Seuralaiset ovat normaalin etiketin mukaan vierekkäin (nainen oikealla ja mies vasemmalla) tai etenkin Otaniemessä vastapäätä toisiaan.
Apollo 17

Apollo 17 oli viimeinen yhdysvaltalaisten tekemistä kuulennoista Apollo-ohjelmassa. Se on toistaiseksi viimeinen Kuuhun laskeutunut miehitetty avaruuslento. Kuulennolla oli ensi kertaa mukana myös tutkija, geologi Harrison Schmitt, ja lennolla tehtiinkin pitkiä ja laajoja alueen tutkimuksia. Laskeutumispaikaksi valittiin Kirkkauden meren reunalla oleva syvä Taurus-Littrowin laakso, josta toivottiin löydettävän Kuussa harvinaista tuliperäistä kiveä. Astronautit löysivätkin eräästä paikasta harvinaista oranssia hiekkaa, joka saattaa olla tuliperäistä.
Apollo 17 oli yhdestoista miehitetty Apollo-avaruusohjelman lento ja kuudes, joka laskeutui Kuuhun. Apollo 17 oli Apollo-ohjelman ensimmäinen yöllä laukaistu lento ja viimeinen toteutunut Apollo-lento. Laukaisu tapahtui 7. joulukuuta 1972 kello 5.33 UTC Kennedyn avaruuskeskuksesta. Kuussa vietettiin 74 tuntia 59 minuuttia ja 40 sekuntia. Laskeutuminen takaisin Maahan tapahtui 19. joulukuuta 1972 kello 19.24.59 UTC. Lennon kokonaisaika oli 12 päivää 13 tuntia 51 minuuttia 59 sekuntia. Kuumoduuli Challenger laskeutui Kuuhun syvään Taurus-Littrownin laaksoon 11. joulukuuta 1972 kello 19.54.57 UTC.
Laskeutumisalue oli geologisesti kiinnostava Taurus-Littrow-muodostuma. Miehistön ALSEP-aseman mittauksista vahvistettiin aiemmin saatu tieto, että Kuun pintakerroksen ylimmät 30 senttiä eristävät sekä Auringon aiheuttaman kuumenemisen päivällä että jäähtymisen yöllä. Toisella kuukävelyllä astronautit ajoivat noin tunnin ajan länteen, 6,5 kilometrin päähän kuumoduulista. Paluumatkalla astronautit löysivät yllättäen oranssia lasimaista ainetta. Toisella pitkällä ajoretkellä he ajoivat pohjoisten vuorten juurelle. Kuuautolla ajettiin yhteensä 30 kilometriä. Kuussa miehistö liikkui 25 tuntia, mikä oli pisin Kuussa vietetty aika. Astronautit toivat Maahan noin 120 kilogrammaa kiviä. Näytteitä otettiin muun muassa suurista kivenlohkareista. Varsinkin kolmen viimeisen Apollo-laskeutumisen astronautit olivat päteviä kenttägeologiassa, koska heitä oli siihen kouluttanut tällä lennolla mukana ollut Harrison Schmitt.
Lennon komentaja Cernan on kertonut piirtäneensä viimeiseksi ennen Kuun pinnalta poistumista tyttärensä Ashleyn nimikirjaimet Kuun tomuun. Hän sanoi sitä "surkean pieneksi hyvitykseksi siitä, että oli laiminlyönyt perhettään avaruuslentojen takia."
Lennon aikana tutkittiin muun muassa kosmisten säteiden visuaalista ilmiötä, joka saa avaruuslentäjät näkemään spontaaneja valoilmiöitä.
Kuukävely.
"EVA – extra-vehicular activity"
Avaruuskävely.
Evans suoritti avaruuskävelyn aluksen ulkopuolella paluumatkalla Maahan.
Laskeutuminen Maahan.
Komentomoduuli America laskeutui 650 kilometriä lounaaseen Samoansaarista, vain noin 640 metriä ohi oletetun laskeutumispisteen. Miehistöä odottanut USS "Ticonderoga" oli sijoittunut 6,5 kilometrin päähän laskeutumiskohdasta.
Kennedyn avaruuskeskus

Kennedyn avaruuskeskus (, lyh. KSC) on Yhdysvaltain liittovaltion Ilmailu- ja avaruushallinnon Nasan Floridassa sijaitseva avaruuskeskus, joka on nimetty presidentti John F. Kennedyn mukaan. 
Sijainti.
Avaruuskeskus sijaitsee Cape Canaveralissa Merrittin saarella, joka on Miamin ja Jacksonvillen kaupunkien puolivälissä, Orlandosta sinne on matkaa noin 50 km suoraan itään. Saari on 55 km pitkä ja 10 km leveä. Se on pinta-alaltaan 567 km². Noin 17 000 ihmistä työskentelee alueella pääosin Nasan tai avaruusteollisuuden viroissa ja toimissa. Kennedy Space Center on suosittu matkailukohde museoineen, kiertoajeluineen ja matkamuistomyymälöineen.
Toiminta.
Yhdysvallat on käyttänyt aluetta vuodesta 1949, ensin asevoimien ohjusten koeampuma-alueena, 1950-luvun lopusta lähtien avaruusohjelmiin. 
Kaikki miehitettyjen lentojen laukaisut Apollo-ohjelman ajoista lähtien ovat tapahtuneet Kompleksi 39 "-"alueelta. ("Launch Complex 39"). Kompleksi 39 on ainoa Nasan hallinnoima laukaisukompleksi, joka on edelleen käytössä. Kaikki muut käytössä olevat laukaisualustat sijaitsevat viereisessä Yhdysvaltain avaruusvoimien Cape Canaveral Space Force Station -tukikohdassa.
Kompleksi 39.
Kompleksiin kuuluu kaksi laukaisutornia (39A ja 39B) sekä jättiläismäinen avaruusaluksen kokoamisrakennus. (3,68 milj. m³) Rakennuksessa koottiin aikanaan Apollo-kuualukset. Nykyisin rakennuksessa valmistellaan avaruussukkulat lähtökuntoon. Saturn V -raketin korkeuden lisäksi rakennuksen mittasuhteista antaa kuvaa sekin, että rakennuksen sisällä oli välillä oma ”ilmastonsa”. Toisinaan, ennen korjaustöiden valmistumista, kokoonpanohallissa satoi siellä vallinneen mikroilmaston vuoksi. Kokoamisrakennuksen ja laukaisualustojen etäisyys on kuusi kilometriä.
Kennedy Space Center keskittyy miehitettyihin lentoihin. Sen ainoa käyttökelpoinen laukaisukompleksi on vain sukkulaohjelmaa varten. Laukaisuja on tyypillisesti muutamia vuosittain. 
Kun Sukkula poistui käytöstä, Kompleksi 39 piti rakentaa uudelleen Orion-ohjelmassa käytettäville Ares-raketeille sopivaksi. Orion- ja Ares-ohjelmien tultua peruutetuiksi, Yhdysvaltain liittovaltio panostaa kaksi miljardia dollaria viidessä vuodessa KSC:n kehittämiseen. Yksityinen SpaceX-yritys käyttää nykyään laukaisulaustaa LC-39A omaan toimintaansa.
Muuta.
Kaikki NASAn satelliitit ja avaruusluotaimet, esimerkiksi 1970-lukujen Viking- ja Voyager-luotaimet, lähetetään nykyisin matkaan Yhdysvaltain ilmavoimien Cape Canaveral -tukikohdasta, joka tietenkin palvelee erityisesti sotilaallisten avaruusalusten, esimerkiksi GPS, laukaisuja.
Roseau

Roseau on Dominican pääkaupunki. Sen asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 14 725. Kaupunki sijaitsee Dominican lounaisrannikolla Roseaujoen suistossa ja sen arkkitehtuuri on sekoitus uutta ja modernia sekä (ranskalaista) koloniaalityyliä. Kaupungissa on kansainvälinen lentoasema, joka on maan tärkein lentopaikka.
Kahdeksan kilometriä kaupungista itään sijaitsee Morne Trois Pitonsin kansallispuisto, joka on maailmanperintökohde.
Roseaussa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan trooppinen ilmasto. Vuoden keskilämpötila on 26,3 astetta. Kuuminta on kesäkuusta syyskuuhun, jolloin keskilämpötila on noin 27 astetta. Kylmintä on tammi- ja helmikuussa, jolloin keskilämpötila on noin 25 astetta. Roseaussa sataa vuosittain keskimäärin noin 2 000 millimetriä. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 310 millimetriä. Kuivimmat kuukaudet ovat helmi-, maalis- ja huhtikuu, joiden aikana sataa keskimäärin noin 80 millimetriä kuukaudessa.
Henri Dunant

Jean Henri Dunant (usein tunnettu myös nimellä Henry Dunant tai Henri Dunant) (8. toukokuuta 1828 – 30. lokakuuta 1910) oli sveitsiläinen liikemies, filantrooppi ja humanitääri. Hän perusti Kansainvälisen Punaisen Ristin ja sai ensimmäisen Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1901 (samana vuonna palkinto annettiin myös Frédéric Passylle).
Perhetausta.
Jean-Henri Dunant syntyi vuonna 1828 Sveitsin ranskankielisellä alueella Genevessä, jossa hänen isänsä, kauppias Jean-Jacques Dunant toimi orpokodin johtajana ja vankilan ylivalvojana. Perheen äiti Anne-Antoinette Colladon oli Ranskasta aikoinaan paenneiden protestanttisten hugenottien jälkeläisiä. Henri oli perheen vanhin lapsi, ja hänellä oli kaksi sisarta ja kaksi veljeä, Sophie-Anne, Daniel, Marie ja Pierre-Louis.
Punaisen Ristin perustaminen.
Henri Dunant oli kesällä 1859 matkalla nykyisessä Pohjois-Italiassa, jossa hän joutui Solferinon taistelun silminnäkijäksi. Dunant järjesti yhdessä lähiseutujen asukkaiden kanssa apua taistelussa haavoittuneille sotilaille. Kokemuksistaan Dunant kirjoitti vuonna 1862 kirjan "Solferinon muisto", jossa hän ehdotti kahta asiaa. Ensinnäkin hän toivoi, että perustettaisiin vapaaehtoisjärjestö auttamaan sodan uhreja. Toiseksi hän halusi, että haavoittuneiden sotilaiden hoito turvattaisiin kansainvälisin sopimuksin.
Dunant’n ajatukset levisivät nopeasti eri puolille Eurooppaa ja maailmaa. Vuonna 1863 Dunant oli itse perustamassa Genevessä toimikuntaa, josta kehittyi Punaisen Ristin kansainvälinen komitea. Vuonna 1864 solmittiin ensimmäinen Geneven sopimus, joka loi perustan sodan lakeja käsittelevälle humanitaariselle oikeudelle. Punaisen Ristin liike levisi nopeasti moniin maihin, esimerkiksi Suomen Punainen Risti perustettiin jo vuonna 1877.
Unohdus ja uudelleen löytäminen.
Jouduttuaan vararikkoon Dunant jätti Geneven vuonna 1867 ja vietti suurimman osan loppuelämästään köyhyydessä ja tuntemattomana. Hän ajoi monia hankkeita, kuten sotavankien asiaa, kansainvälistä sovittelua, orjuuden lakkauttamista, aseistariisuntaa ja kotimaata juutalaisille. Vuonna 1895 sveitsiläinen toimittaja nosti hänet unohduksesta Punaisen ristin perustajana. Tämän jälkeen hän sai osakseen kunnianosoituksia ja eläkkeen.
Linux Kernel -postituslista

Linux Kernel -postituslista () eli LKML on avoimen lähdekoodin Linux-käyttöjärjestelmäytimen kehittäjien keskusteluun tarkoitettu sähköpostilista. Se on yksi tärkeimmistä Linuxin kehittäjäyhteisön kommunikaatiokanavista. Sähköposti on edelleen paras tapa hallita ytimen kokoista suurta projektia.
Muutokset ytimeen on toimitettava katselmoitavaksi postituslistan kautta asiaan liittyville henkilöille, joiden hyväksyntä tarvitaan muutoksen etenemiseksi ytimeen liittämiseen.
Arkisto listan sähköposteista vuodesta 1998 eteenpäin on koottu lore.kernel.org-palveluun. Web-käyttöliittymän lisäksi arkiston saa NNTP-yhteydellä.
Yksi syy sähköpostin käyttöön edelleen on sen nopeus. Eräät vaihtoehdot eivät skaalaudu suuriin projekteihin tai vaativat jatkuvaa verkkoyhteyttä, joka ei ole kaikille kehittäjille mahdollisuus. Sähköpostin etuihin sanotaan kuuluvan sen integroitavuus muihin järjestelmiin kuten automaattisen testaamisen järjestelmiin.
Uutela

Uutela () on ulkoilupuisto Vuosaaressa Itä-Helsingissä. Alue sijaitsee Vuosaaren kaakkoisnurkassa ja on kolmelta suunnalta meren ympäröimä. Uutela on Helsingin tärkeimpiä yhtenäisiä luonnontilaisia virkistysalueita ja on hyvien liikenneyhteyksien (mm. metron) ansiosta suosittu ulkoilukohde kauempanakin asuvien keskuudessa.
Uutelan läpi kulkee noin neljä kilometriä pitkä luontopolku, jonka varrella on muun muassa hyvin monipuolista kasvillisuutta ja maastoa: rantakallioita, erilaisia metsätyyppejä, niittyjä ja lehmien laitumia sekä Särkkäniemen luonnonsuojelualue, jossa on mm. kluuveja ja rantaniitty. Uutelassa sijaitsee Helsingin kaupungin omistama Skatan tila, joka on vuokrattuna Sininauhaliiton Vihreä Veräjä -toiminnalle. Tilan aikaisempi vuokralainen Miina Äkkijyrkkä häädettiin vuonna 2010. Äkkijyrkkä tunnettiin itäsuomenkarjan eli kyyttöjen kasvatuksesta.
Uutela on Helsingin aluejaossa Vuosaaren osa-alue, jolla ei ole yhtään asukasta (31.12.2024) eikä yhtään työpaikkaa (31.12.2022) .
Dance Dance Revolution

Dance Dance Revolution (DDR) on Konamin tanssipelisarja, joka vaikutti lajityypin syntyyn. Ensimmäinen kolikkopeli julkaistiin vuonna . Sarjassa on Japanissa ilmestynyt kymmenen versiota. DDR-julkaisut Euroopan markkinoille tunnetaan nimellä "Dancing Stage". "Dancing Stage" -pelejä on ilmestynyt kolme, kolmas osa "Dancing Stage Fusion" julkaistiin keväällä 2005. DDR:stä on kolikkopelien lisäksi ilmestynyt myös lukuisia versioita pelikonsoleille.
Pelin idea.
Peli perustuu nuoliin, jotka tulevat ruudun alalaidasta musiikin tahtiin. Nuolet liikkuvat koko ajan ylöspäin ja kohtaavat ruudun ylälaidassa olevien staattisen nuolten kanssa. Nuolten liikkumisen nopeus vaihtelee kappaleen iskutahdin mukaan. Samalla hetkellä kun nuolet kohtaavat, pelaajan pitää painaa vastaavaa nuolipainiketta jalallaan tanssimatolla. Single-moodissa yksi pelaaja pelaa neljällä nuolipaneelilla, Versus-moodissa kaksi pelaajaa pelaavat kummatkin neljällä nuolipaneelilla ja Double-moodissa yksi pelaaja pelaa kahdeksalla paneelilla. Peli arvostelee jokaisen askeleen tai hypyn erikseen. Nuolen osumisen tarkkuuden perusteella annetaan arvosana "Perfect", "Great", "boo" "O.K" tai "miss". Dance Dance Revolutionin pisteytys kasautuu loppua kohden niin, että kappaleen lopussa olevista nuolista saa huomattavasti enemmän pisteitä kun alussa olevista. Pisteiden lisäksi kone antaa myös arvosanan pelaamisesta. Arvosanat ovat parhaimmasta huonompaan AAA, AA, A, B, C, D ja E. AAA vaatii kaikkien nuolten osumistarkkuudeksi "perfect"in. E-arvosana taas tarkoittaa, että kappaletta ei päästy läpi.
Konsoli.
Dance Dance Revolution on julkaistu sekä PlayStation- että PlayStation 2 -konsoleille. Pelistä on myös versioita Game Boylle ja Nintendo GameCubelle. Muille konsoleille löytyy erilaisia klooneja. Jotta konsolipelaaminen tuntuisi mahdollisimman aidolta, pelaamiseen käytetään yleensä tanssimattoa.
Henkilökohtaiset tietokoneet.
Suosittu DDR-sarjan klooni tietokoneille on ilmainen "Stepmania". Ohjelman lisäksi tarvitaan musiikkikappaleet, joita voi ladata internetistä, sekä tanssimatto. Yleensä tanssimaton kytkeminen tietokoneeseen tapahtuu adapterilla, joka muuttaa PlayStation -ohjaimen liittimen USB-liittimeksi. Adaptereita voi ostaa lukuisista nettikaupoista. Peliä voi pelata myös näppäimistöllä.
.dwi.
.dwi-formaatti on Dance With Intensityn käyttämä ja yleisesti Dance Dance Revolution -tanssipeliin pohjautuvien emulaattoreiden käyttämä dataformaatti koreografioille ja askeleille. Suurin puute ".dwi"-formaatissa on puuttuva tuki miinoille sekä tuki muille tanssipeleille, jotka ovat tuettuina StepManian .sm-formaatissa. Kuten .bms- ja .sm-tiedostotkin, .dwi-tiedostot voidaan luoda missä tahansa tekstieditorissa.
Tanssipeli

Tanssipeli on yksi musiikkipelien alalaji, videopeli jota pelataan yleensä peliä varta vasten suunnitellun peliohjaimen avulla lukien ohjeet ruudulta. Tanssipeligenren katsotaan alkaneen Konamin "Dance Dance Revolution" -kolikkopelistä (arcade). Uudempia tanssipelejä edustaa muun muassa Roxor gamesin "In The Groove" -pelisarja sekä käsillä ohjattava myös Konamin valmistama "Para Para Paradise".
Itsessään sana ”tanssipeli” on usein hyvin harhaanjohtava. Esimerkiksi "Dance Dance Revolution" -pelissä sana on syntynyt lähinnä kuvaamaan pelitapaa; peliä ”tanssitaan” (astutaan) jaloille suunnitellun peliohjaimen avulla ruudulla esitettyjen ”tanssiaskeleiden” mukaan. Askelien vaikeustasoskaala vaihtelee.
Tanssipelien pääpaino on pelien kolikkopeliversioissa, joita pelataan pelihalleissa (). Tietokoneille kaupallisia pelejä ei ole juurikaan "In the Grooven" lisäksi, mutta harrastajat ovat kehittäneet omia pelejä, kuten avoimen lähdekoodin tanssipelisimulaattorin StepManian. Konsoleille ja Windowsille onkin saatavissa erilaisia tanssiohjaimia (tanssimattoja) joiden avulla kotipelaaminen on mahdollista. Liiketunnistusta käyttävien pelikonsolien myötä markkinoille on tullut ilman tanssimattoa pelattavia tanssipelejä, kuten Just Dance -sarja.
Tanssipeli on rekisteröity urheilulaji Suomessa, Suomen Tanssiurheiluliiton alaisuudessa. Norjassa tanssipelaamista hallinnoi Norske Danssportförbundet. 
Tanssipelaamisen vuoden 2010 naisten maailmanmestaruuden voitti suomalainen Mea-Maria Ekroos.
Maailmojen sota

Maailmojen sota () on H. G. Wellsin vuonna 1898 julkaistu tieteisromaani, joka kertoo marsilaisten hyökkäyksestä Maahan.
Juoni.
Tarina sijoittuu teoksen julkaisuhetken lähitulevaisuuteen 1900-luvun alkuun. Nimettömän kertojahahmon mukaan tapahtumista on kulunut kuusi vuotta.
Marsilaiset pyrkivät valtaamaan Maan uudeksi asuinplaneetakseen asumakelvottomaksi käyneen Marsin tilalle. Kertojapäähenkilö vertaa marsilaisten suhtautumista ihmisten suhtautumiseen eläimiin tai jopa omiin lajikumppaneihinsa.
Marsilaiset saapuvat etelä-Englantiin suurissa metallilieriöissä, jotka jättävät jälkeensä vihreän hohteen pudotessaan Maan ilmakehän läpi. Ensimmäinen lieriö putoaa Horsellin yhteismaalle lähelle Wokingin kaupunkia Surreyssä. Hämmästyneet ihmiset kerääntyvät lieriön ympärille, mutta marsilaiset tappavat suurimman osan ihmisjoukosta sädeaseellaan.
Maan aseet osoittautuvat tehottomiksi marsilaisten rakentamia tripodeja eli kolmijalkaisia sotakoneita vastaan, koska myös tripodit on varustettu sädeasein, minkä lisäksi ne ampuvat mustaa myrkkykaasua. Päähenkilö tapaa nimettömän tykkimiehen, jonka joukko-osaston marsilaiset tuhosivat ja jonka kanssa hän pakenee kotoaan.
Ennen pitkää marsilaiset valloittavat Lontoon, jolloin päähenkilön kaupungissa asuva veli joutuu pakenemaan rannikon suuntaan. Sotalaiva "Thunder Child" (suomennoksessa "Ukkoslapsi") tuhoaa kaksi tripodia, kunnes se tuhoutuu sädeaseiden osumien vuoksi.
Marsilaiset alkavat pyydystää ihmisiä, jotta voivat käyttää näiden verta ravintonaan. Valloitetut alueet alkavat myös peittyä marsilaisten mukanaan tuomiin punaisiin kasveihin. Päähenkilö tapaa uudelleen tykkimiehen, joka ehdottaa, että ihmiset muuttavat asumaan maan alle ja suunnittelevat sieltä käsin vastarintaa.
Ihmiskunta näyttää jo tuhoon tuomitulta, kun marsilaiset ja punaiset kasvit alkavatkin yllättäen kuolla Maan bakteereihin, joita vastaan niillä ei ole vastustuskykyä. Ihmiset aloittavat jälleenrakennuksen, mutta kertojapäähenkilö arvelee, että marsilaiset saattavat yrittää uutta hyökkäystä, kun Maa ja Mars ovat seuraavan kerran oppositiossa.
Sovitukset.
Kuunnelma.
Orson Wellesin 30. lokakuuta 1938 Yhdysvalloissa lähetetty kirjan pohjalta tehty, mutta esitysajankohtaansa siirretty radiokuunnelma aiheutti suurta huomiota. Vaikka kuunnelman alussa kerrottiin, että ohjelma on kuvitteellinen, moni kuuntelija joutui paniikkiin luultuaan sitä aidoksi uutislähetykseksi. Vielä suurempaa kaaosta syntyi Santiagossa Chilessä vuonna 1944 ja 12. helmikuuta 1949 Quitossa Ecuadorissa.
Elokuvat.
Kirja on filmattu elokuvaksi vuosina 1953 ja 2005. Vuonna 2019 sen pohjalta kuvattiin televisiosarja.
"Independence Day – Maailmojen sota" -elokuvalla ei nimisuomennoksestaan huolimatta ole perusideansa lisäksi muuta tekemistä kirjan kanssa.
Suomennos.
Ensimmäinen suomenkielinen painos "Maailmojen sodasta" ilmestyi vuonna 1979. Se julkaistiin yhteisniteenä "Aikakoneen", toisen Wellsin romaanin, kanssa.
Aleksios II Komnenos

Aleksios II Komnenos (; 10. syyskuuta 1167 – 1183) oli Bysantin keisari 1180–1183.
Aleksios oli Manuel I Komnenoksen vanhin poika. Hänen äitinsä Maria oli Antiokian Raimondin tytär. Manuelin kuoltua vuonna 1180 Maria hallitsi poikansa sijasta. Manuelin länsiystävälliseen politiikkaan kyllästyneet kansalaiset pelkäsivät frankkien vaikutusvallan lisääntyvän entisestään. Maria nimitti neuvonantajakseen protosebastos Aleksioksen, joka tiedettiin erityisen myötätuntoiseksi länsimaita kohtaan.
Tyytymättömyys sai aikaan lukuisia salaliittoja. Marian tytärpuoli, jonka nimi myös oli Maria, oli osana yhtä tällaista ja joutui pakenemaan Hagia Sofian kirkkoon miehensä Monferratin Ranierin kanssa. Keisarinna komensi keisarillisen kaartin valtaamaan kirkon. Vain patriarkan väliintulo esti kirkon valtauksen. 
Seuraavan vallankaappausyrityksen takana oli keisarin serkku Andronikos. 64-vuotias Andronikos marssi Konstantinopolia kohti elokuussa 1183. Ennen kuin hän oli edes kerennyt pääkaupunkiin sen asukkaat kapinoivat ja ottivat hänet avosylin vastaan.
Keisarinna ja nuori keisari lähetettiin pois kaupungista vankeuteen odottamaan kohtaloaan. Andronikos osoittautui nimittäin julmaksi despootiksi, joka raivasi tieltään kaikki mahdolliset vastustajansa. Kolmetoistavuotias Aleksios joutui omin käsin kirjoittamaan äitinsä kuolemantuomion. Keisarinna kuristettiin sellissään. Syyskuussa 1183 Andronikos antoi kruunata itsensä keisariksi. Nuori Aleksios murhattiin pari kuukautta myöhemmin ja hänen ruumiinsa heitettiin mereen.
StepMania

StepMania on avoimen lähdekoodin periaatteella ohjelmoitu rytmipelisimulaattori, joka jäljittelee oletusasetuksillaan erittäin tarkasti esikuvaansa Dance Dance Revolutionia. Se on saavuttanut lähes monopoliaseman PC-tanssipeliharrastajien keskuudessa. StepManiaa on käytetty myös runkona In The Groove -tanssipelin suunnittelussa.
StepMania tukee oman ".sm"-tiedostomuotonsa lisäksi Dance With Intensityn ".dwi"-tiedostomuotoa sekä Beatmania-simulaattoreiden käyttämää ".bms"-tiedostoformaattia. Se pystyy soittamaan mm. MP3-, Ogg Vorbis- ja PCM-muotoisia musiikkitiedostoja.
StepMania toimii myös omana pelinään näppäimistöllä pelattuna. Vaikka näppäimistöllä pelaaminen on periaatteessa huomattavasti helpompaa kuin tanssimatolla, käytännössä haastetta on loputtomasti. Fanit tekevät ammattimaisen tarkasti omia haastavia askelkuvioita, jotka on tarkoitettu nimenomaan näppäimistöllä pelattaviksi. Aihetta sivuavat myös useat foorumit, kuten Flash Flash Revolution.
StepMania keksittiin ja luotiin Japanissa ja on siellä myös suosituinta. Siellä järjestetään myös vuosittain StepManian MM-kilpailut. Kisat ovat sekä näppäimistö- että tanssipelinä. Suomessa ei kuitenkaan järjestetä StepMania-kilpailuja, sen sijaan naapurimaassa Ruotsissa järjestetään.
Valtamarsalkka

Valtamarsalkka, myös valtakunnanmarsalkka on virka, arvonimi ja sotilasarvo, jota on käytetty muiden muassa Ruotsissa ja Saksassa.
Ruotsin valtamarsalkka.
Valtamarsalkka () tarkoitti keskiajalla Ruotsissa ratsuväen päällikköä. Valtamarsalkan virka perustettiin 1607, ja tehtävänä oli olla Ruotsin hovikunnan ja sen alaosastojen päällikkö. Nykyisin virka on Ruotsissa hovin korkeimman virkamiehen titteli, eräänlainen hovin kansliapäällikkö. 1930-luvulle saakka virkaan valittu oli aatelissukuinen, ensimmäinen ei-aatelinen oli 1936–1946 tehtävässä toiminut Axel Vennersten. Vuodesta 2018 alkaen valtakunnanmarsalkkana on toiminut Fredrik Wersäll. 
Valtamarsalkat muualla.
Saksassa perustettiin valtakunnanmarsalkan () arvo sotamarsalkan yläpuolelle korkeimmaksi upseeriarvoksi vuonna 1940. Adolf Hitler ylensi Hermann Göringin ainoana henkilönä tuohon arvoon.
Titteli on ollut käytössä myös Saksassa saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa. Myös Tanskassa se on ollut käytössä.
Orion (mytologia)

Orion () oli kreikkalaisessa mytologiassa jättiläiskokoinen metsästäjä ja Poseidonin ja Euryalen poika.
Orion saapui Khioksen saarelle, jossa hän ihastui Oinopionin tyttäreen – tai puolisoon – Meropeen. Toiset versiot esittävät asian sitten, että Orion yritti humalapäissään vietellä Meropen, mutta lopulta päätyneen makaamaan tämän väkisin. Hänen nukahdettuaan Oinopion kosti tyttärensä kohtalon puhkaisemalla Orionin silmät ja karkottamalla hänet pois saarelta. Toiset runoilijat kertoivat Orionin pyytäneen Meropen – tai Aeron – kättä, ja ehdoksi tälle Oinopion asetti saaren villipetojen hävittämisen. Vaikka Orion näin tekikin, Oinopion inhoten ajatustakin Orionista hänen tyttärensä aviomiehenä vain lykkäsi aina uudelleen hääpäivää eteenpäin. Eräänä päivänä Orion humaltuneena yritti ottaa Meropen väkisin, jolloin Oinopion hyökkäsi hänen kimppuunsa ja sokaisi hänet palavalla oksalla.
Orion vaelsi sokeutettuna Lemnokselle Hefaistoksen luo, ja täällä joko Hefaistos antoi hänelle Kedalionin oppaaksi tai vaihtoehtoisesti Orion sieppasi pojan, jonka hän istutti oppaakseen olkapäilleen. Oppaansa avulla Orion pääsi katsomaan nousevaa aurinkoa, joka palautti hänen näkönsä ennalleen. Tämän jälkeen hän palasi kiireesti takaisin Khiokselle kostamaan Oinopionille, mutta tämän ystävät olivat kätkeneet tämän.
Epäonnistuneen kostoretkensä jälkeen hän palasi Kreetalle, jossa hän eli metsästäjänä Artemiin seurassa. Orionin kohtalosta on tästä eteenpäin olemassa useita versioita. Erään mukaan Eos, joka ihastui Orionin komeuteen, sieppasi metsästäjän mukaansa, mutta Artemis surmasi tämän nuolellaan estääkseen Eosta ottamasta Orionia puolisokseen. Toisen mukaan Apollon närkästyneenä sisarensa Orionia kohtaan osoittamasta huomiosta väitti sisarelleen tämän olevan kykenemätön osumaan jousella hänen mereltä osoittamaansa maaliin. Kun Artemis osoitti väitteen perättömäksi, selvisi, että kohde oli ollut merellä uimassa ollut Orion. Kolmannen mukaan Artemis tappoi Orionin tämän haastettua hänen kiekonheittokilpailuun tai maattuaan Opiksen, Artemiin neitsyen kanssa. Neljännen mukaan Orion kerskui voivansa voittaa minkä tahansa villieläimen, jolloin maasta nousi suunnaton skorpioni, joka surmasi hänet.
Kuoleman jälkeen Orion korotettiin tähtitaivaalle, jossa on nähtävissä myös hänen metsästyskoiransa Sirius. Tämä on luultavasti varhaisin kreikkalaisesta mytologiasta tunnettu katasterismi.