tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Saituri

Saituri ("L' Avare") on ranskalaisen Molièren viisinäytöksinen komedianäytelmä vuodelta 1668. Näytelmä kertoo vanhasta ja rikkaasta saiturista, Harpagonista, joka yrittää naittaa itsensä nuorelle ja kauniille Marianelle. Mariane on kuitenkin rakastunut Harpagonin poikaan Cléanteen. Harpagonin tytär Élise taas on rakastunut Valère-nimiseen nuorukaiseen, mutta Harpagon vastustaa heidän avioitumistaan ja haluaisi tyttärensä rikkaisiin naimisiin vanhan Seigneur (Herra) Anselmen kanssa. 
Saiturin kantaesitys oli 9. syyskuuta 1668 Pariisissa Palais-Royalin teatterissa Théâtre du Palais-Royal. Näytelmä on julkaistu suomeksi ainakin Lauri Hirvensalon suomentamana.
Naisten koulu

Naisten koulu () on ranskalaisen Molièren komedianäytelmä vuodelta 1662. Näytelmä kertoo 42-vuotiaasta Arnolphesta, joka itse käyttää itsestään hienompaa aatelisnimeä Monsieur de la Souche, joka pelkää tulevan vaimonsa aviorikosta niin paljon, että hän on päättänyt kasvattaa holhoamastaan Agnès-nimisestä tytöstä itselleen vaimon. Aviorikoksen estämiseksi Arnolphe on yrittänyt eristää Agnèsin täysin muusta maailmasta, jotta tämä ei edes keksisi tehdä aviorikosta.
Näytelmän ensiesitys oli Théâtre du Palais-Royalissa. Näytelmä on myöhemmin julkaistu suomeksi ainakin Otto Mannisen suomentamana.
Galina Ulanova

Galina Ulanova (Галина Серге́евна Ула́нова, 8. tammikuuta 1910 Venäjän keisarikunta – 21. maaliskuuta 1998 Venäjän federaatio) oli venäläinen ballerina.
Ulanova opiskeli Leningradissa Agrippina Vaganovan ja oman äitinsä Maria Romanovnan oppilaana. Hän valmistui Leningradin koreografiakoulusta vuonna 1928 ja tanssi Kirov-baletissa vuoteen 1948, jolloin hän siirtyi Moskovaan Bolšoi-teatteriin.
Ulanovan vaikutus balettiin sekä Venäjällä että länsimaissa oli valtava. Hän tanssi nimiroolin Sergei Prokofjevin "Romeo ja Julian" kantaesityksessä, joka lopulta esitettiin vuonna 1946. Prokofjev kysyi, minkä roolin Ulanova haluaisi seuraavaksi tanssia, ja Ulanova toivoi "Tuhkimoa".
Muita merkittäviää roolisuorituksia olivat "Giselle", "Prinsessa Ruusunen", "Les Sylphides" ja "Bahtšisarain suihkulähde".
Simona Noja

Simona Noja (s. 9. maaliskuuta 1968 Huedin, Romania) on romanialainen balettitanssija. Hän oli vuodesta 1995 kiinnitettynä tanssijaksi Wienin valtionoopperassa Itävallassa. Vuodesta 2010 hän on toiminut Wienin valtionoopperan balettikoulun johtajana.
Noja aloitti 1. soolotanssijana Romanian valtionoopperassa Cluj-Napocassa, sen jälkeen hän siirtyi Deutsche Oper am Rheiniin Düsseldorfiin, sitten Deutsche Oper Berliniin ja vihdoin 1995 tanssijaksi Wienin valtionoopperan balettiin. Hänen puolisonsa on Boris Nebyla, jonka kanssa hän on perustanut Simona Noja -kulttuurisäätiön ja johtanut Ballett- und Tanz Studio Dance Arts in Wien -yhdistystä vuoteen 2010, jonka jälkeen hän siirtyi Valtionoopperan balettikoulun johtoon.
Noja edusti Suomea vuonna 1995 Benois de la Danse -balettikilpailussa.
Palkinnot.
Nojalle on myönnetty seuraavat palkinnot:
Mitchell Gilbert

Mitchell Gilbert (s. 10. toukokuuta 1994 Kuala Lumpur, Malesia) on australialainen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa Karting-sarjoissa vuonna 2002. Vuonna 2011 Gilbert kilpaili Formula Renault UK -sarjassa sijoittuen sarjan viidenneksi. Samana vuonna hän ajoi kuusi kilpailua Eurocup Formula Renault -sarjassa. Vuonna 2012 Gilbert ajoi Saksan Formula 3 -sarjassa voittaen kaksi kilpailua sijoittuen sarjan neljänneksi.
Vuonna 2013 Gilbert siirtyi Euroopan Formula 3 -sarjassa saavuttaen kymmenen pistettä. Vuonna 2014 Gilbert jatkoi Euroopan F3 -sarjassa saavuttaen 28 pistettä. Samana vuonna hän siirtyi kesken kauden GP3-sarjaan. Hän ajoi Trident-tallissa kahdeksan kilpailua saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2015 Gilbert kilpaili täyden kauden GP3:ssa siirtyen Carlin -tallin kuljettajaksi. Hän saavutti kauden aikana yhden pisteen.
Željko Savić

Željko Savić (s. 18. maaliskuuta 1988 Bihać, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Honkaa.
Savić teki debyyttinsä miesten sarjoissa kasvattajaseurassaan FK Omladinac Novi Banovcissa kaudella 2006–2007. Hän edusti joukkuetta kuuden kauden ajan Serbian neljännellä ja viidennellä sarjatasolla. Kaudeksi 2012–2013 Savić siirtyi FK Inđijaan, jossa pelasi 23 ottelua maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. 
Pelit Suomessa alkoivat keväällä 2014. Helmikuussa 2014 hän siirtyi SJK:oon yhden kauden kattavalla sopimuksella, jossa on lisäksi optio kaudesta 2015. Optio käytettiin, ja Savić pääsi juhlimaan kauden 2015 päätteeksi Suomen mestaruutta yhdessä SJK:n kanssa. Seuraavaksi kaudeksi hän kuitenkin teki sopimuksen Veikkausliigaan nousseen PS Kemin kanssa. Pelit Suomessa Savićilla päättyivät kolmen Veikkausliigakauden jälkeen syksyllä 2016, kun hän siirtyi Bruneihin.
Doomed Alien Race

Doomed Alien Race on Terveet Kädet -yhtyeen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Albumilla metallimusiikista otetut vaikutteet on nostettu aiempaa enemmän pintaan ja myös kappaleiden keskipituus on kasvanut huomattavasti aikaisemmista julkaisuista. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt Maike Valanne, sanoittanut Läjä Äijälä ja sovittanut Terveet Kädet.
The Forbidden City

The Forbidden City (myös "A Tale of the Forbidden City") on vuonna 1918 ensi-iltansa saanut Sidney Franklinin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraama, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Thomas Meighan.
"The Forbidden City" perustuu George Scarboroughin tarinaan, jonka pohjalta Mary Murillo laati elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajana toimi Talmadgen aviopuoliso Joseph M. Schenck, ja elokuva kuvattiin New Yorkin Bronxissa sijaitsevilla Select Studiosilla. "The Forbidden Cityn" tuotantoyhtiönä toimi Norma Talmadge Film Corporation, ja elokuvan levitti Select Pictures Corporation. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 6. lokakuuta vuonna 1918. "The Forbidden City" julkaistiin ensimmäisen kerran DVD:lle vuonna 2004. Elokuvan kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjastossa.
Juoni.
Kiinalaisen hallitusherran (Michael Rayle) tytär San San (Norma Talmadge) avioituu salaa amerikkalaisen John Wordenin (Thomas Meighan) kanssa. Nuori aviopari elää onnellisena, kunnes San Sanin isä päättää Wordenin ollessa poissa tarjota tytärtään Kiinan keisarin (L. Rogers Lytton) haaremille. Kun keisari näkee San Sanin pienen Toy-tyttären, hän raivostuneena tuomitsee San Sanin kuolemaan. Tämän seurauksena Worden lähtee maasta. Kahdeksantoista vuotta myöhemmin haaremin naisten kasvattama Toy (Talmadge) pakenee Manilaan, missä hän työskentelee Punaisen Ristin sairaanhoitajana. Hän menee kihloihin amerikkalaisen luutnantin, Philip Halbertin, kanssa. Nuoren miehen holhooja kuitenkin kieltää parisuhteen. Kun holhooja on houretilassa, hän paljastaa Toylle olevansa hänen isänsä. San Sania edelleen ikävöivä Worden antaa lopulta periksi ja siunaa Toyn ja Philipin tulevan avioliiton.
Sebastian Balthasar

Sebastian Balthasar (s. 30. elokuuta 1996 Köln, Saksa) on saksalainen moottoriurheilija.
Ura.
Hän aloitti uransa Karting-sarjoissa vuonna 2009. Vuonna 2012 Balthasar ajoi ADAC Formel Masters -sarjassa. sijoittuen sarjan 13:nneksi. Vuonna 2013 Balthasar siirtyi Saksan Formula 3 -sarjaan sijoittuen sarjan kymmenneksi. Samana vuonna hän voitti ATS Formel 3 Trophy -luokan. Vuonna 2014 Balthasar siirtyi uuteen Formula Acceleration 1 -sarjaan sijoittuen sarjan neljänneksi. Samana vuonna hän siirtyi kesken kauden GP3-sarjaan Hilmer Motorsport -tallin kuljettajaksi saavuttamatta pisteitä.
Adolph Bolm

Adolph Bolm (25. syyskuuta 1884 – 16. huhtikuuta 1951) oli venäläinen balettitanssija, joka asui uransa loppupuolen Yhdysvalloissa.
Bolm opiskeli Pietarissa ja liittyi Mariinski-teatterin corps de balletiin vuonna 1903. Vuosina 1908–1909 hän tanssi usein Anna Pavlovan parina. Bolm osallistui Sergei Djagilevin Ballets russes -seurueen Pariisin näytäntökauteen 1909 sen ensitanssijana. Seuraavan kauden hän jätti väliin, mutta vuonna 1911 hän lähti Mariinskista liittyäkseen Djagilevin seurueeseen.
Seurueen Amerikan-kiertueella 1916 hän päätti jäädä Yhdysvaltoihin. 
Yhdysvalloissa Bolmista tuli menestyvä koreografi. Hän loi jazz-pantomiimin Krazy Kat samannimisen sarjakuvan pohjalta vuonna 1922. Vuonna 1928 Bolm suunnitteli Igor Stravinskyn baletin "Apollon Musagète" maailmanensi-illan Washingtonissa.
Bolm työskenteli Yhdysvalloissa New Yorkissa, Chicagossa ja San Franciscossa. Hän kuoli Hollywoodissa vuonna 1951.
Pahan jäljillä

Pahan jäljillä () on yhdysvaltalainen rikos- ja draamasarja vuosilta 2013–2015. Sarjan loi aiemmin "Vampyyripäiväkirjoja" tehnyt Kevin Williamson. Päähenkilönä on Kevin Baconin näyttelemä entinen FBI-agentti, joka jahtaa vankilasta karannutta sarjamurhaajaa ja tämän jäljittelijöistä koostuvaa tappajakulttia. Bacon palkittiin roolistaan parhaan miespääosan Saturn-palkinnolla 2013.
Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin Foxilla 21. tammikuuta 2013. Sarja päättyi kolmen tuotantokauden jälkeen keväällä 2015.
Suomessa sarjan ensimmäinen jakso esitettiin MTV3:lla 7. maaliskuuta 2013, ja kahden jakson jälkeen sarja siirrettiin Subille.
Juoni.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi keskittyy entisen FBI-agentin Ryan Hardyn (Kevin Bacon) yritykseen saada vankilasta paennut sarjamurhaaja Joe Carroll (James Purefoy) takaisin telkien taakse. Vankilassa ollessaan Carroll on koonnut internetin välityksellä ympärilleen samanmielisiä seuraajia, jotka tappavat ihmisiä. Tämän tappajakultin avulla Carroll pyrkii kirjoittamaan uutta tositapahtumiin perustuvaa romaniaan, jonka huipennukseksi hän saisi entisen vaimonsa Claire Matthewsin (Natalie Zea) ja poikansa Joeyn (Kyle Catlett) takaisin, ja agentti Hardy saisi surmansa.
Toisella kaudella kaupunkiin on syntynyt uusi kultti, jonka johdossa on Lily Gray (Connie Nielsen) kaksospoikiensa (Sam Underwood) kanssa. Oman kuolemansa lavastanut Carroll joutuu tulemaan ulos piilostaan.
Pohjois-Pohjanmaan tuomiokunta

Pohjois-Pohjanmaan tuomiokunta eli Pohjoisen läänin tuomiokunta oli Turun hovioikeuspiiriin kuulunut kihlakunnantuomarin virka-alue. Ennen vuotta 1680 oli Pohjanmaalla ajoittain kolmekin tuomaria (lainlukijaa). Vuosina 1676–1680 Bengt Rosenhane ja Kristoffer Gyllenstierna jakoivat tuomarinveron tasan keskenään. Vaikka Pohjanmaalla oli tänä aikana kaksi tuomaria, ei Pohjanmaan tuomiokuntaa silti ollut alueellisesti jaettu. (Pohjanmaan tuomiokunta oli 1648–1653 jaettuna kahteen tuomiokuntaan, Oulun läänin tuomiokuntaan ja Vaasan läänin tuomiokuntaan.)
Vuonna 1680 tapahtuneessa tuomioistuinlaitoksen uudistustyössä Pohjanmaan tuomiokunta jaettiin kahtia Pohjois-Pohjanmaan tuomiokunnaksi ja Etelä-Pohjanmaan tuomiokunnaksi. Vuonna 1685 Pohjanmaan keskiosaan nimitettiin kolmas tuomari, Henrik Kluwensick, mutta tämä ei koskaan ryhtynyt hoitamaan virkaansa, joten tuomiokuntajakokin säilyi ennallaan. Vuoden 1680 tuomiokirjan mukaan Pohjois-Pohjanmaan tuomiokuntaan kuuluivat seuraavat pitäjät:
Isonvihan (1713–1721) aikana tuomiokunnassa pidettiin viimeiset käräjät ennen keskeytystä talvella 1714 ja oikeudenkäyntitoiminta aloitettiin uudelleen keväällä 1721. Pikkuvihan (1742–1743) aikana käräjiä pidettiin häiriintymättä.
Pohjois-Pohjanmaan tuomiokunta jaettiin kahteen voutikuntaan, Oulun pohjoiseen voutikuntaan ja Oulun eteläiseen voutikuntaan. Ruotsin valtakunnan säädyt suostuivat jakoon 21. kesäkuuta 1762. Jaon perusteella Pohjois-Pohjanmaan tuomiokunnasta muodostettiin Oulun pohjoisen voutikunnan tuomiokunta ja Oulun eteläisen voutikunnan tuomiokunta.
Olga Spessivtseva

Olga Aleksandrovna Spessivtseva (Ольга Алекса́ндровна Спеси́вцева (18. heinäkuuta 1895 – 16. syyskuuta 1991) oli venäläinen balettitanssija. Hän esiintyi Pietarissa Mariinski-teatterissa vuodesta 1916 ja Pariisin oopperassa vuosina 1924–1932. Aina välillä hän oli mukana Sergei Djagilevin Ballets russes -seurueen kiertueilla Yhdysvalloissa, Lontoossa, Monte Carlossa ja Pariisissa. Hänen huomattavia roolejaan olivat Djagilevin "Prinsessa Ruususen" nimiosa vuonna 1921 ja George Balanchinen "La Chatte" vuonna 1927.
Vuonna 1934 Spessivtseva aloitti laajan kiertueen Australiassa. Hänen esiintymisensä Sydneyssä saivat haltioituneen vastaanoton. Spessivtseva jätti kiertueen kesken terveyssyihin vedoten. Keskeyttämisen syitä on myöhemmin spekuloitu. Hän on mahdollisesti ollut Blue Mountains -vuorilla keuhkoparantolassa. Australiasta lähdettyään hän matkusti Yhdysvaltoihin, missä hän päätyi mielisairaalaan 1940-luvulla missä häntä pidettiin vuoteen 1963 asti. Viimeiset vuotensa hän vietti venäläisten taiteilijoiden lepokodissa.
Tony Gaudio

Gaetano Antonio "Tony" Gaudio, A.S.C. (20. marraskuuta 1883 Cosenza, Calabria, Italia – 10. elokuuta 1951 Burlingame, Kalifornia, Yhdysvallat) oli italialais-yhdysvaltalainen Oscar-palkittu elokuvaaja.
Gaetano Antonio Gaudio syntyi Italian Cosenzassa, ja hän aloitti uransa 1900-luvun alussa italialaisissa lyhytelokuvissa elokuvaohjaajana ja elokuvaajana. Hän muutti New Yorkiin vuonna 1906, jolloin hän alkoi työskennellä Vitagraph Studiosin elokuvaleikkaajana. Hän työskenteli leikkaajana vuoteen 1909 asti, kunnes hän alkoi elokuvata studiolle lyhytelokuvia.
Mykkäelokuvan kautena Gaudio teki paljon yhteistyötä Mary Pickfordin, Anita Stewartin, Norma Talmadgen, May Allisonin ja Lewis Stonen kanssa. Äänielokuvan aikana Gaudio oli etenkin Bette Davisin suosikki, ja hän työskenteli tämän kanssa yhdessätoista elokuvassa. Gaudio elokuvasi melkein 150 elokuvaa, joista tunnetuimpia ovat "Hornan enkelit" (1930), "Pikku Caesar" (1931), "Emile Zolan elämä" (1937), "Robin Hoodin seikkailut" (1938), "Kirje" (1940) ja "High Sierra" (1941).
Gaudio voitti parhaan kuvauksen Oscar-palkinnon elokuvasta "Seikkailija – Anthony Adverse" (1936). Gaudio on ollut ehdokkaana samassa kategoriassa myös elokuvista "Hornan enkelit", "Vapaudensankari Juarez" (1939), "Kirje", "Merten sissit" (1943) ja "Suuri unelma" (1945). Hän oli yksi American Society of Cinematographersin perustajajäsenistä, ja hän toimikin liiton puheenjohtajana vuodet 1924–1925.
Gaudio oli aviossa Rosina Gaudion kanssa, ja heillä oli pojat Francesco "Frank" ja Tony sekä tyttäret Elena ja Vera. Gaudiolla oli myös elokuvaajana työskennellyt veli, Eugene Gaudio (1886–1920). 67-vuotiaana kuollut Gaudio haudattiin Hollywood Forever -hautausmaalle Kalifornian Los Angelesiin.
Charles Barry

Charles Barry (23. toukokuuta 1795 Lontoo – 12. toukokuuta 1860 Lontoo) oli brittiläinen arkkitehti, jonka työt edustavat pääasiassa uusgotiikkaa. Hänen tunnetuimpia töitään on Britannian parlamenttitalo eli Westminsterin palatsi, jonka pääarkkitehti hän oli.
Barry oli paperikauppiaan poika. Hän toimi aluksi oppipoikana maanmittaus- ja arkkitehtitoimistossa ja perehtyi arkkitehtuuriin vuosina 1817–1820 Manner-Eurooppaan ja Lähi-itään suorittamallaan laajalla kiertomatkalla. Vuodesta 1820 hän asui ja työskenteli synnyinkaupungissaan Lontoossa. Barryn ensimmäisiä suunnittelutöitä oli 1820-luvulla rakennettu Brightonin Pyhän Pietarin kirkko. Hänen suunnittelemistaan rakennuksista vuonna 1832 Lontoon Pall Mall -kadulle valmistunut Travellers Clubin talo oli kaupungin ensimmäinen italialaista renessanssipalatsia jäljitellyt rakennus. Vuosina 1837–1841 rakennettu Reform Clubin talo edusti samaa tyyliä suuremmassa mittakaavassa. Barry suunnitteli Lontooseen myös hienoja yksityistaloja, komeimpana 1850-luvulla valmistunut Bridgewater House. Muualle Englantiin hän suunnitteli muun muassa Manchesterin taidemuseon (1824–1835) ja Ateneumin (1836–1839) sekä Halifaxin kaupungintalon (1860-luvun alku). Birminghamissa hänen tunnetuin työnsä on vuosina 1833–1837 rakennettu goottilaistyylinen King Edward’s School -poikakoulu.
Vuonna 1836 Barry voitti vuotta aiemmin julistetun suunnittelukilpailun uudesta parlamenttitalosta Lontooseen. Vanha rakennus oli tuhoutunut tulipalossa vuonna 1834. Parlamenttitalon suunnittelu ja toteutus työllisti häntä hänen loppuikänsä, ja hän teki työn A. W. N. Puginin kanssa. He suunnittelivat uusgoottilaista tyyliä edustaneen Westminsterin palatsin, jota koristaa kaksi epäsymmetrisesti sijoitettua tornia. Barryn kuoltua ennen rakennuksen valmistumista työn saattoi loppuun hänen poikansa Edward Middleton Barry.
Barry valittiin Royal Academy of Artsin jäseneksi vuonna 1841, ja hänet lyötiin ritariksi vuonna 1852. Hänet on haudattu Westminster Abbeyn katedraaliin.
Chateaubriand (pihvi)

Chateaubriand (joskus "châteaubriant" tai "lannepaisti", ransk. [ʃatobʁijɑ̃]) on paksu naudanlihasta valmistettu pihvi, joka jätetään sisältä raa’aksi ja tarjoillaan persiljavoin ja raastetun piparjuuren kera, lisukkeena ranskalaiset perunat.
Pihvi on saanut nimensä ranskalaisen kirjailijan ja diplomaatin François-René de Chateaubriandin mukaan.
Chateaubriand leikataan naudan sisäfileen takimmaisesta päästä noin kolmen senttimetrin paksuiseksi.
Anatoli

Anatoli () on varsinkin Venäjällä yleinen miehen etunimi. Nimi on lyhentymä kreikan­kielisestä nimestä "Anatolios" (), joka merkitsee "idän miestä", erityisesti Anatolian asukasta. Nimen latinalainen muoto on "Anatolius", ja esimerkiksi Ranskassa se esiintyy muodossa "Anatole". Nimen on tehnyt suosituksi kaksi tämän nimistä pyhimystä. Anatolios Laodikeialainen (k. 283) oli syntyjään aleksandrialainen filosofi ja matemaatikko, josta myöhemmin tuli myös Laodikeian piispa. Anatolios Konstantinopolilainen (k. 458) taas oli Konstantinopolin patriarkka. Molempien muistopäivä on vanhastaan sekä katolisessa että ortodoksisessa kirkossa 3. heinäkuuta. Sama päivä oli Suomessakin vuoteen 1907 saakka Anatoliuksen nimipäivä. Nykyisin nimi esiintyy vain orto­doksisessa kalen­terissa lyhentyneessä muodossa Anatoli. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut 673 Anatoli-nimistä miestä.
Turun seudun joukkoliikenne

Turun seudun joukkoliikenne eli Föli on Turun, Kaarinan, Raision, Naantalin, Liedon, Paimion ja Ruskon alueella toimiva joukkoliikennejärjestelmä. Kuntarajoista riippumaton Föli-liikenne alkoi heinäkuussa 2014. 
Fölissä ei ole vyöhykkeitä, vaan samat hinnat ovat voimassa koko alueella. Kertalipun vaihtoaika on kaksi tuntia. Föli otti ensimmäisenä Suomessa käyttöön lähimaksamisen paikallisliikenteessä.
Föli vastaa alueen joukkoliikenteen järjestämisestä, suunnittelee aikataulut, lippujen hinnat ja kehittää matkustajainformaatiota. Fölillä ei ole omaa kalustoa, joten liikenne ostetaan kilpailutusten kautta eri liikennöitsijöiltä. 
Föli on osa valtakunnallista Waltti-matkalippujärjestelmää. Waltti-matkakorttia ei kuitenkaan ole mahdollista käyttää matkustamiseen Turun seudun joukkoliikenteessä, eikä Turun korttia Waltti-liikenteessä.
Nimi "Föli" tulee lounaismurteesta. Sanonta "olla fölissä" tarkoittaa "olla mukana" tai "olla kyydissä".
Päätöksenteko.
Turun seudun joukkoliikenteen päätöksenteosta vastaa Turun kaupunkiseudun joukkoliikennelautakunta. Joukkoliikennelautakunta koostuu 12 jäsenestä, joista seitsemän nimittää Turun kaupunki. Kaarinan, Raision, Naantalin, Liedon ja Ruskon valtuustot valitsevat kukin yhden jäsenen. Kullakin jäsenellä on henkilökohtainen varajäsen.
Joukkoliikennelautakunnan esittelijänä toimii Fölin joukkoliikennepalvelujohtaja Sirpa Korte.
Liikenne.
Linja-autoliikenne.
Linja-autoliikenne kattaa Turun, Kaarinan, Raision, Naantalin, Liedon Paimion ja Ruskon alueet. 
Ensimmäiset täyssähköbussit tulivat Föli-liikenteeseen vuonna 2016 linjalle 1 (Satama–Lentoasema). Heinäkuun alussa 2021 sähköbussien määrä nousi 61:een, minkä myötä noin kolmasosa liikenteestä hoidettiin sähköllä. Vuoden 2023 aikana sähköbussien määrä nousi 83:een ja ajokilometreistä noin puolet ajettiin sähköllä. 
Föli-alueella liikennöivät seuraavat yhtiöt:
Vesiliikenne.
Föli kokeili vesibussilinjaa Martinsillalta Ruissaloon kesällä 2017. Vesibussi osoittautui suosituksi, joten liikenne vakinaistettiin. Kesästä 2018 liikenteeseen otettiin m/s Ruissalon lisäksi toinen alus, m/s Jaarli. Samalla reittiä ulotettiin Hirvensalon Pikisaareen. Vesibusseja liikennöi Explore Saimaa Oy.
Jokilautta Föri ei kuulu Fölin joukkoliikennejärjestelmään, vaan sen toiminnasta vastaa Turun kaupunki. Förin liikennöinnistä vastaa Explore Saimaa Oy.
Kaupunkipyörät.
Turussa on ollut vuodesta 2018 käytössä kaupunkipyöräjärjestelmä, jota Föli ylläpitää. Föli-fillarien eli föllärien käyttö sisältyy osaan matkakorteista. Vuosina 2018–2021 pyöräjärjestelmän tomitti puolalainen Nextbike Polska ja vuodesta 2022 alkaen tanskalainen Donkey Republic.
The Heart of Wetona

The Heart of Wetona on vuonna 1918 ensi-iltansa saanut Sidney Franklinin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä western-tyylinen melodraama, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Thomas Meighan. 
"The Heart of Wetona" perustuu George Scarboroughin tarinaan ja samannimiseen Broadway-näytelmään (1916), jonka pohjalta Mary Murillo laati elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajana toimi Talmadgen aviopuoliso Joseph M. Schenck, ja elokuva kuvattiin New Yorkin Bronxissa sijaitsevilla Select Studiosilla. "The Heart of Wetonan" tuotantoyhtiönä toimi Norma Talmadge Film Corporation, ja elokuvan levitti Select Pictures Corporation. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New York Syracusessa 22. joulukuuta vuonna 1918, jonka jälkeen elokuvan maanlaajuinen ensi-ilta oli 5. tammikuuta vuonna 1919.
"The Heart of Wetona" on julkaistu VHS:lle ja DVD:lle. Elokuvan ensimmäinen DVD-julkaisu julkaistiin vuonna 2004. Viimeisin DVD-julkaisu julkaistiin 25. helmikuuta vuonna 2014. Elokuvan kopiota säilytetään lisäksi George Eastman Housen, Kalifornian yliopiston ja Yhdysvaltain kongressin kirjaston elokuva-arkistoissa.
Juoni.
"The Heart of Wetona" kertoo valkoisen naisen ja intiaanipäällikön Wetona-tyttärestä, joka palaa heimoonsa oltuaan opiskelemassa länsimaalaisessa valkoisten koulussa. Alkuperänsä takia Wetona joutuu kohtaamaan hankaluuksia ja vastoinkäymisiä kahden kulttuurin välillä.
Egil

Egil (myös Egill) on skandinaavinen miehen etunimi. Nimi on johtuu skandinaavisten kielten miekkaa tarkoittavasta sanasta ja on syntynyt lyhentymänä Egil-alkuisista nimistä, jollainen on esimerkiksi Egilhard. Saamelaisilla nimi esiintyy muodossa "Egel".
Suomessa nimi Egil on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 339 henkilölle. Egilin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 3. heinäkuuta, joka on myös saamelaisen kalenterin mukaan Egelin nimipäivä.
Jos mä kuolen nuorena

"Jos mä kuolen nuorena" on suomalaisartisti Heli Kajon kappale hänen "Elämäsi suloisin virhe" -nimiseltä esikoisalbumilta. Kappaleen on sanoittanut ja säveltänyt Kajo itse. Warner Music Finland julkaisi kappaleen albumin toisena singlenä 26. maaliskuuta 2012. Matti Ahopellon ohjaama musiikkivideo kappaleesta julkaistiin videopalvelu YouTubessa 14. toukokuuta 2012. Videota on katsottu yli 700 000 kertaa.
Kappaleen nimestä ja tarinasta huolimatta artisti itse on kuvaillut kappaleen olevan toiveikas. Kajo on kertonut MTV:n haastattelussa toivovansa toteuttaa kappaleessa mainitsemansa toiveet mikäli kuolee nuorena.
Kappale lähti leviämään sosiaalisessa mediassa, kun Kajo esitti sen 6. huhtikuuta 2012 esitetyssä "Iholla"-sarjan jaksossa. Näkyvyydestä huolimatta kappale ei noussut listoille.
Kitkerävinokas

Kitkerävinokas ("Panellus stipticus") on Mycenaceae-heimoon kuuluva nahkavinokkaiden suvun ("Panellus") sienilaji. Kitkerävinokas on yleinen laji Aasiassa, Australaasiassa, Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa, missä se kasvaa puissa kuten pyökki, tammi ja koivu.
Kasvuolosuhteet.
Kitkerävinokas tarvitsee suuren kosteuden kasvaakseen. Optimaalinen kasvualusta on korkeintaan kolme kuukautta sitten kaadettu lehtipuu. Paras lämpötila bioluminesenssille on noin 16–21 °C.
Samuli Poutanen

Samuli Poutanen (s. 1981) on suomalainen balettitanssija. Hän on Suomen Kansallisbaletin tähtitanssija. 
Poutasen isä soitti viulua Suomen Kansallisoopperan orkesterissa ja hän suostutteli Samulin Suomen Kansallisoopperan balettioppilaitokseen, jossa tämä opiskeli vuosina 1989-2000. Hänet kiinnitettiin Suomen Kansallisbalettiin syksyllä 2001. Puotanen on tanssinut lukuisten klassikkobalettien pääosat sekä lukuisissa nykytanssiteoksissa.
Poutanen palkittiin Suomen Kulttuurirahaston Edvard Fazer -palkinnolla huhtikuussa 2014. Palkintolautakunnan perustelujen mukaan Poutanen on vuosien aikana luonut pitkän uran työhönsä huolellisesti ja vakavasti paneutuvana tanssijana. Poutasen vahvuuksia ovat hänen monipuolisuutensa ja huomattava muuntautumiskykynsä niin klassisissa baleteissa kuin nykytanssiteoksissa, joissa hän on hurmannut niin yleisön kuin kriitikotkin. Poutanen on työntekijänä erittäin vastuuntuntoinen ja joustava sekä työtoverina aina valmis tukemaan kollegoitaan.
Valeri Heletei

Valeri Viktorovytš Heletei (, s. 28. elokuuta 1967 Verhni Koropets, Taka-Karpatian alue, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kenraali. Hän toimi Ukrainan puolustusministerinä 3. heinäkuuta – 12. lokakuuta 2014 välisen ajan.
Heleteillä on neuvostoaikainen KGB-rajavartiostotausta. Sittemmin hän on työskennellyt Ukrainan sisäministeriössä. Sotilasarvoltaan hän on kenraalieversti.
Petro Porošenkon tultua presidentiksi hänet nimitettiin Arseni Jatsenjukin hallitukseen puolustusministeriksi 3. heinäkuuta 2014, Myh’ailo Kovalin seuraajaksi. Hän on puolueisiin sitoutumaton. Hän on luvannut järjestää Ukrainan järjestämän voitonmarssin Krimin Sevastopolissa. Ukrainan presidentti Petro Porošenko erotti Heletein tehtävästään 12. lokakuuta 2014.
Agustín Orión

Agustín Ignacio Orión (s. 26. heinäkuuta 1981 Ramos Mejía) on argentiinalainen jalkapallomaalivahti. Hän on vuodesta 2011 lähtien edustanut kotimaansa pääsarjassa pelaavaa suurseuraa Boca Juniorsia.
Oríon valittiin Argentiinan joukkueeseen vuoden 2014 jalkapallon MM-kisoihin. Hän toimi joukkueessa ykkösmaalivahti Sergio Romeron varamiehenä.
Oríonilla on Argentiinan kansalaisuuden lisäksi myös Italian kansalaisuus.
The Poet II

The Poet II on yhdysvaltalaisen laulaja, lauluntekijä, muusikko, sovittaja ja tuottaja Bobby Womackin studioalbumi vuodelta 1984. Levy-yhtiö on Beverly Glen Music.
Vierailijoina albumilla ovat laulaja Patti LaBelle, Womack and Womack -duosta laulaja Cecil Womack , kosketinsoittaja Michael Wycoff , puhallinsoittaja Wilton Felder sekä kitaristi George Benson .
Levyn päätöskappaleella on ote Martin Luther Kingin vuonna 1963 pitämästä kuuluisasta puheesta "I Have a Dream". Sen ja muun King-materiaalin © Martin Luther King, Jr., Joan Daviesin luvalla.
Tämän albumin jälkeen Womack siirtyi riidan saattelemana Otis Smithin Beverly Glen -merkiltä isommalle MCA-yhtiölle ja teki sille albumin "So Many Rivers" (MCA 252 327-1) vuonna 1985. Samana vuonna Smith julkaisi Womackin Poet-sessioista ylijääneitä kappaleita albumilla "Someday We’ll All Be Free" (Beverly Glen BG 10006). Sillä on yksi sama kappale kuin tällä "Poet II" -albumilla, nimittäin "I Wish I Had Someone to Go Home to".
Kappaleet.
Kappaleet ovat Bobby Womackin sovittamia sekä hänen ja Jim Fordin tekemiä, ellei toisin ole mainittu.
Muusikot.
Kitarat:
Taustalaulu:
Puhallinsoittajat:
Jousisovitukset kappaleilla 2 ja 5 on tehnyt Dave Bloomberg.
Studiohenkilöstö.
Apulaisäänittäjät:
Kiitokset.
Jody Klein, Iris Keitel, laulunkirjoittajakumppani Jim Ford, vaimo Regina Womack, pojat Bobby Truth Womack ja Vincent Womack, Paul ja Maches, Judge Leetham sekä Martin Luther King.
Uudelleenjulkaisut.
Vuonna 1994 albumi on julkaistu Yhdistyneessä kuningaskunnassa CD-levynä Charly Soul -sarjassa luettelotunnuksella CPCD 8055. Lisensoija on Charly International APS Charly Holdings Inc:n suostumuksella. Levy-yhtiön osoite on ollut Charly Records Ltd, 156–166 Ilderton Road, London SE15 1NT. Äänitekniikkana on käytetty CEDAR-entisöintiä. CEDAR on CEDAR Audio Ltd:n rekisteröity tavaramerkki.
Sauli Väisänen

Sauli Aapo Kasperi Väisänen (s. 5. kesäkuuta 1994 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Tampereen Ilvestä. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. 
Väisänen pelasi ensimmäiset ottelunsa FC Hongan reservijoukkueessa Pallohongassa Kakkosen kaudella 2012. Hongan edustusjoukkueessa Veikkausliigassa hän teki ensiesiintymisensä kaudella 2013. Väisänen siirtyi Hongasta AIK:hon heinäkuussa 2014.
Väisänen teki Serie A -debyyttinsä 20. elokuuta 2017 vierasottelussa Laziota vastaan. Ottelu päättyi 0–0, Väisäsen pelatessa koko ottelun.
Väisänen on pelannut Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa.
Väisänen pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa Reykjavikissa lokakuussa 2016.
Yksityiselämä.
Väisäsen vaimo on myös jalkapalloilija Nelli Rolig-Väisänen ja äiti Anna-Liisa Tilus, televisiokuuluttaja ja vuoden 1984 Miss Suomi. Sauli Väisäsen pikkuveli Leo Väisänen on myös maajoukkuetason jalkapalloilija.
Jonas Levänen

Jonas Levänen (s. 12. tammikuuta 1994 Espoo) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Honkaa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Levänen pelasi ensimmäiset ottelunsa FC Hongan reservijoukkueessa Pallohongassa Kakkosen kaudella 2011. Hongan edustusjoukkueessa Veikkausliigassa hän teki ensiesiintymisensä kaudella 2014. Keväällä 2016 hän siirtyi Veikkausliigan vaasalaiseen VPS:ään, jossa hän pelasi kaksi kautta 48 peliä ja teki kolme maalia. Syksyllä 2017 hän teki sopimuksen Veikkausliigaan nousseen kasvattajaseuransa FC Hongan kanssa.
Levänen valittiin pelatessaan Hongassa Veikkausliigan kuukauden joukkueeseen elokuussa 2018.
Armend Kabashi

Armend Kabashi (s. 4. joulukuuta 1995 Bad Saulgau, Saksa) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja ja edustaa Veikkausliigassa pelaavaa IF Gnistania.
Kabashi pelasi ensimmäiset ottelunsa FC Hongan reservijoukkueessa Pallohongassa Kakkosen kaudella 2011. Hongan edustusjoukkueessa Veikkausliigassa hän teki ensiesiintymisensä kaudella 2014. Kabashi on edustanut Veikkausliigassa myös AC Oulua.
Kabashilla on kosovolaiset sukujuuret.
Aristote Mboma

Aristote Ingi Mboma (s. 30. kesäkuuta 1994 Kinshasa) on kinshasankongolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Veikkausliigassa pelaavaa IFK Mariehamnia.
Mboma syntyi Kinshasassa Zairessa, mutta kasvoi Kamerunissa, jossa hän aloitti jalkapallon pelaamisen. 14-vuotiaana Mboma muutti Suomeen, jossa hän perheineen asui ensin Jyväskylässä ja sitten Espoossa, jossa hän liittyi FC Hongan junioreihin. Mboma sai myös Suomen kansalaisuuden.
Mboma pelasi ensimmäiset ottelunsa FC Hongan reservijoukkueessa Pallohongassa Kakkosen kaudella 2013. Hongan edustusjoukkueessa Veikkausliigassa hän teki ensiesiintymisensä kaudella 2014. Mboma ehti pelata Hongassa kolme liigaottelua ja tehdä niissä yhden maalin ennen kuin hän kesäkuussa 2014 teki unkarilaisen Újpest FC:n kanssa nelivuotisen sopimuksen. Sopimus unkarilaisjoukkueen kanssa purkautui kuitenkin talvella 2015. 
Kesällä 2015 uudeksi seuraksi tuli Veikkausliigan FC Lahti, jonka kanssa Mboma solmi kauden loppuun sopimuksen. FC Lahti ei uusinut Mboman sopimusta. Kevään testipelien perusteella Mboma sai sopimuksen Ykkösessä pelanneen AC Oulun kanssa. Kausi 2016 AC Oulussa oli Mbomalle menestyksellinen. Hän voitti Ykkösen maalipörssin 18 maalilla ja valittiin Ykkösen kauden parhaaksi pelaajaksi. Menestyksellisen AC Oulu-kauden jälkeen hän sai sopimuksen Veikkausliigaseuraan SJK, mutta seuran ja Mboman oma menestys maalintekijä olivat alle odotusten. Niinpä Mboma siirtyikin kaudeksi 2019 IFK Mariehamnin riveihin. 
IFK Mariehamn erotti Mboman toukokuussa 2020, koska häntä epäillään kahdesta törkeästä raiskauksesta, raiskauksesta ja pahoinpitelystä. Seura ilmoitti järjestämässään tiedotustilaisuudessa, että vakavista rikoksista epäillyn pelaajan ei haluta edustavan IFK Mariehamnia.
Mboma on hakenut Suomen kansalaisuutta.
Tamara Rojo

Tamara Rojo (s. 17. toukokuuta 1974 Montreal, Kanada) on espanjalainen balettitanssija. Hän on Englannin Kansallisbaletin taiteellinen johtaja. 
Tamara Rojo syntyi 17. toukokuuta 1974 Montrealissa, Kanadassa espanjalaisille vanhemmille. He muuttivat takaisin Espanjaan kun Tamara oli neljän kuukauden ikäinen. 5-vuotiaana Rojo otti tanssitunteja paikallisessa tanssikoulussa. 11-vuotiaana Rojo pääsi Madrid Royal -konservatorioon opettajinaan Victor Ullate ja Karemia Moreno. Rojo aloitti uransa Ballet de la Comunidad de Madridissa ja sai vuonna 1996 kutsun Galina Samsovalta Skotlannin Kansallisbalettiin. Vuonna 1997 Rojo aloitti Englannin Kansallisbaletissa ja vuonna 2000 hänet kutsuttiin solistiksi Royal Ballet'hin. Vuodesta 2012 Rojo on toiminut Englannin Kansallisbaletin taiteellisena johtajana. 
Rojo on vieraillut Suomen Kansallisbaletissa kahdesti. Vuonna 2011 hän vieraili "Manon"-baletin nimiroolissa ja vuonna 2014 hän tanssi Frans Valkaman kanssa "Don Quijoten" pas de deux'n "Kenneth &amp; Friends" -gaalassa.
Säyneinen (kaupunginosa)

 
Säyneinen on kirkonkylä, entinen taajama ja nykyinen Kuopion 71. kaupunginosa. Kylä on entisen Säyneisen kunnan keskus, joka liitettiin kuntaliitoksessa Juankoskeen vuonna 1971 ja vuoden 2017 alussa edelleen Juankosken mukana Kuopioon. Tilastokeskuksen määritelmän mukainen taajama Säyneisen kirkonkylä oli vielä vuoden 2013 lopussa, jolloin taajamassa asui 206 ihmistä. Seuraavana vuonna asukasluku laski alle 200:n, jolloin Säyneistä ei enää lueteltu Tilastokeskuksen taajamaluettelossa. 
Säyneisen kirkonkylän itäpuolella sijaitsee järvi nimeltä Suur-Säyneinen ja lounaispuolella pienempi Pieni-Säyneinen. Nykyisin taajamassa toimii yksi kauppa (M-Market), jossa oli myös asiamiesposti loka–marraskuun 2018 vaihteeseen asti. Savo-Karjalan Linjan operoima bussiliikenne päättyi syksyllä 2017 matkustajamäärien vähäisyyden vuoksi. Joitakin koulukuljetuksia ajetaan edelleen tilausliikenteenä. Taajamassa toimii myös perhepäivähoito ja sivuapteekki. Siellä sijaitsee myös Säyneisen kirkko, hautausmaa ja Säyneisen kotiseutumuseo.
Historiaa.
Vuonna 1917 Säyneiseen perustettiin osuusliike, jolla oli sivumyymälöitä Losomäessä ja Viitaniemessä sekä Karissa (Alaluostassa) Rautavaaran kunnan puolella ja Raholassa Juuan kunnan puolella ja jonka päämyymälä toimi kirkonkylällä vuodesta 1952 alkaen. Säyneiseen perustettiin alakansakoulu ja muita kansakouluja 1930-luvulta alkaen. Säyneisen seurakunta perustettiin 1917.
Säyneisen seurakunta yhdistyi vuonna 2003 Juankosken seurakuntaan ja sittemmin siitä tuli Järvi-Kuopion seurakunnan Säyneisen alueseurakunta.
Perbentsoehappo

Perbentsoehappo eli peroksibentsoehappo (C7H6O3) on bentsoehaposta johdettu orgaanisiin peroksideihin kuuluva perkarboksyylihappo. Yhdistettä käytetään hapettimena orgaanisissa synteeseissä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa perbentsoehappo on valkoisia kiteitä. Se liukenee vain niukasti veteen, mutta paremmin moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, kloroformiin, dikloorimetaaniin, asetoniin ja bentseeniin. Perbentsoehappo on bentsoehappoa heikompi happo ja sen pKa-arvo on 7,8. Kiinteänä yhdiste on suhteellisen stabiili säilytettynä kylmässä, mutta muiden perkarboksyylihappojen tavoin se on erittäin voimakas hapetin ja saattaa räjähtää kuumennettaessa tai iskun vaikutuksesta.
Valmistus ja käyttö.
Perbentsoehappoa voidaan valmistaa hapettamalla bentsoehapon metaanisulfonihapposuspensiota vetyperoksidin avulla. Toinen yleisesti käytetty synteesimenetelmä on edullisen bentsoyyliperoksidin hydrolyysi emäksisissä olosuhteissa tai reaktio natriummetoksidin kanssa. Muodostuva tuote puhdistetaan kiteyttämällä.
Perbentsoehapon tärkein käyttökohde on toimia elektrofiilisena hapettimena orgaanisissa synteeseissä. Tärkeä reaktio on alkeenien hapettaminen epoksideiksi esimerkiksi styreeni reagoi yhdisteen kanssa styreenioksidiksi. Jos kaksoissidokseen nähden allyylisessä asemassa sijaitsee kiraalisessa hiilessä hydroksyyliryhmä, ohjautuu perbentsoehapon lähestyminen kaksoissidosta siten, että epoksidirenkaan stereokemia on sama kuin hydroksyyliryhmän stereokemia. Perbentsoehappo hapettaa myös amiinit amiinioksideiksi ja tiolit sulfoksideiksi. Ainetta voidaan käyttää myös desinfiointiaineena.
Boris Hagelin

Boris Caesar Wilhelm Hagelin (2. heinäkuuta 1892 – 7. syyskuuta 1983) oli ruotsalainen liikemies ja salauslaitteiden keksijä.
Elämä.
Boris Hagelin syntyi ruotsalaisille vanhemmille Azerbaidžanissa. Hänen isänsä oli Karl Wilhelm Hagelin. Koulunsa hän kävi Ruotsissa ja valmistui insinööriksi 1914 Tukholman Kuninkaallisesta teknillisestä korkeakoulusta. Valmistumisen jälkeen hän työskenteli niin Ruotsissa kuin Yhdysvalloissa. Vuonna 1925 Hagelin otti johtaakseen perheen yrityksen, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Aktiebolaget Cryptoteknik. Toisen maailmansodan alettua Hagelin muutti Ruotsista Sveitsiin ja perusti sinne yrityksen Crypto Ag. Hän valmisti siellä pienen, halvan ja keskinkertaisen salauslaitteen. Salauslaite otettiin Yhdysvaltojen armeijan käyttöön, ja niitä myytiin kymmeniätuhansia kappaleita.
RED95

RED95 on St1 Oy:n valmistama raskaalle kuljetuskalustolle tarkoitettu polttoaine. Tuote sisältää suomalaisesta biojätteestä tehtyä etanolia ja se sopii Scanian 3. sukupolven etanolidieselmoottoreihin.
RED95-biojätepolttoainetta nimitetään hieman harhaanjohtavasti etanolidieseliksi. Nimitys tulee siitä, että Scanian etanolimoottorit ovat dieselmoottoreista muokattuja. Etanolimoottoreissa ei voi kuitenkaan enää käyttää tavanomaista dieselöljyä eikä RED95-etanolipolttonestettä voi vastaavasti käyttää tavallisissa dieselmoottoreissa.
Koostumus.
RED95-polttonesteessä on noin 95 prosenttia biojätteestä valmistettua etanolia ja noin viisi prosenttia vettä sekä hieman syttyvyyttä parantavia lisäaineita. Koska etanolidieselmoottorit kestävät hyvin vettä, RED95-tuotantoprosessissa ei tarvitse poistaa vettä, kuten silloin, kun etanolia käytetään moottoribensiinin jatkeena. 
Käyttö.
Helsingin Bussiliikenne alkoi testata RED95-polttoaineella toimivia etanolibusseja vuonna 2013. RED95-etanolidieselistä on saatu hyviä kokemuksia hankkeesta, jossa on mukana St1:n lisäksi VTT, Scania Suomi, Lassila &amp; Tikanoja, Sita Suomi, HSL, HSY ja Valio. Hankkeessa selvitetään etanolikäyttöisen raskaan kaluston ympäristövaikutuksia ja energiankulutusta. Lassila &amp; Tikanoja ja Sita Suomi ovat käyttäneet etanolikuorma-autoa jätekuljetuksissaan ja Valio jakeluliikenteessään. Etanolidiesel vähentää fossiilisia hiilidioksidipäästöjä jopa 90 prosenttia. Kun etanolia tehdään kotimaisista jäteraaka-aineista, se on lähes hiilineutraalia ja vastaa siten konkreettisesti EU:n jäte- ja päästöongelmaan vähentämällä kaatopaikalle sijoitettavan jätteen määrää ja korvaamalla fossiilisia liikenteen polttoaineita.
Jakelu.
RED95:n tankkauspisteitä on aluksi ainoastaan bussi- ja kuljetusyhtiöiden omilla varikoilla.
Frille

Frille on tanskalainen suku, joka aateloitiin Frellav Haakoninpojan aikana vuonna 1334. Sukuun kuuluva Eggert oli valtaneuvos ja Kööpenhaminan linnan päällikkö. Tanskassa syntynyt Håkan Frille toimi Halikon kihlakunnan tuomarina vuonna 1410, Turun maaoikeuden jäsenenä vuodesta 1415 ainakin vuoteen 1434 ja kuollut ennen vuotta 1442. Håkan Frille on haudattu Turun tuomiokirkon Pyhän ruumiin kuoriin vastineeksi Kemiön pitäjästä lahjoitetusta Rugnolan maatilasta. Matts Frille eli Perniön Frillannissa eli Viipurissa, toimi maankatselmusmiehenä Perniössä 26. helmikuuta 1477 12.
Matts Frillen aatelisvaakuna on yksi Myrskylän kirkon kirkkosalin 19 aatelisvaakunasta.
C-52

 C-52 ja CX-52 oli Crypto AGn valmistama salauslaite. Laitteita alettiin valmistaa 1951. Laite oli C-38/M-209 salauslaitteen seuraaja. C-52:n koko on 8 1/2 × 5 3/8 × 4 3/8 tuumaa. Laite on mekaaninen, mutta liittämällä siihen sähköisen näppäimistön (B-52) siitä tulee sähkökäyttöinen.
C-52 ja CX-52 olivat muokattavia salauslaitteita, joista saattoi tehdy yksilöllisiä, ja niitä on olemassa monenlaisia versioita ja malleja. On esitetty epäilyjä, että CX-52-salauslaitteen salaus olisi murrettu Tšekkoslovakiassa ja Puolassa kylmän sodan aikana. 
Sen kehittäjä oli Boris Hagelin.
Päijänne (sanomalehti)

Päijänne oli Jyväskylässä vuosina 1877–1882 ilmestynyt sanomalehti.
Karl Gustav Göösin julkaisema ja toimittama "Päijänne" perustettiin kauppiaita lähellä olleen "Keski-Suomen" vaihtoehdoksi. Kunnallispolitiikasta, kulttuurista ja taloudesta kiinnostunut lehti sai puolelleen koulukaupungin lehtoreita, mutta ei lopulta juurikaan poikennut kilpailijastaan. Se lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana Weilin &amp; Göösin kirjapainon siirtyessä Helsinkiin.
"Päijänne" ilmestyi vuonna 1878 kahdesti ja vuodesta 1879 lähtien kerran viikossa. Sen levikki oli 600 kappaletta vuonna 1878.
Pohjola (sanomalehti)

Pohjola oli Kristiinankaupungissa vuosina 1899–1901 ilmestynyt sanomalehti.
Kristiinankaupungin ruotsinmieliset perustivat "Pohjolan" suomenmielisen "Suupohjan Kaiun" kilpailijaksi. Sortovuosina lehti oli perustuslaillinen varsinkin sen jälkeen, kun kenraalikuvernööri Bobrikov oli lakkauttanut julkaisuyhtiön päälehden "Kristinestads Tidningin". "Pohjola" puolestaan lienee lopetettu taloudellisesti kannattamattomana. Kerran viikossa ilmestyneen lehden vastaavina toimittajina olivat Frans Ahlroos (1899–1900) ja Ulrik Sjöblom (1901).
Porin Kaupungin Sanomia

Porin Kaupungin Sanomia oli Porissa vuosina 1860–1862 ilmestynyt sanomalehti.
K. O. Palanderin julkaisema "Porin Kaupungin Sanomia" perustettiin yhtä aikaa ruotsinkielisen "Björneborgs Tidningin" kanssa ja painettiin samassa kirjapainossa. Se oli linjaltaan epäpoliittinen ja keskittyi paikallisiin asioihin. Kerran viikossa ilmestynyt pienilevikkinen lehti lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Sen toimittajana työskenteli Palanderin ohella Anton V. Lindgren.
Porilainen (sanomalehti)

Porilainen oli Porissa vuosina 1892–1895 ilmestynyt sanomalehti.
Nuorsuomalaisten "Porilainen" perustettiin vanhasuomalaisten "Satakunnan" kilpailijaksi. Sen julkaiseminen päättyi taloudellisiin vaikeuksiin ja päätoimittaja Ferdinand Lähteenojan lähtöön ulkomaille. Aluksi kahdesti ja vuonna 1895 kolmesti viikossa ilmestyneen lehden jatkajaksi tuli "Sanomia Porista".
Pohjois-Suomi (1905–1909)

Pohjois-Suomi oli Kemissä vuosina 1905–1909 ilmestynyt sanomalehti.
Toimittaja ja kirjapainonomistaja Vilho Jämsén perusti "Pohjois-Suomen" Kemi-yhtiötä lähellä olleen "Perä-Pohjolaisen" kilpailijaksi. Se oli linjaltaan nuorsuomalainen ja perustuslaillinen. Kolmesti viikossa ilmestynyt lehti lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Sen päätoimittajina työskentelivät Vilho Jämsén (1905–1908), Heikki Hyppönen (1908–1909) ja Eemeli Salminen (1909).
Pohjois-Suomi (1876–1882)

Pohjois-Suomi oli Oulussa vuosina 1876–1882 ilmestynyt sanomalehti.
Oulun liikemiespiirit ja virkamieskunta perustivat "Pohjois-Suomen" tehtailija Hemming Åströmin johdolla suomenmielisten "Oulun Wiikko-Sanomien" vastapainoksi. Sen mukana ilmestyi aluksi ruotsinkielinen ilmoitusliite, kunnes vuoden 1877 alusta lehden julkaisuyhtiö Uleåborgs Truckeri Ab alkoi julkaista myös "Uleåborgs Tidningiä". Ruotsinmielisestä taustaryhmästään poiketen "Pohjois-Suomi" oli linjaltaan maltillisen suomenmielinen. Tiheämmästä ilmestymisestään huolimatta se ei pärjännyt kilpailussa K. F. Kivekkään vuonna 1878 aloittaman jyrkän fennomaanisen "Kaiun" kanssa. Oulun vuoden 1882 suurpalo tuhosi lehden kirjapainon ja se jouduttiin lopettamaan.
Kahdesti viikossa ilmestyneen "Pohjois-Suomen" levikki oli suurimmillaan 900 kappaletta vuonna 1878. Sen päätoimittajina työskentelivät Johan Albert Bergman (1876–1877) ja August Vilhelm Ervasti (1877–1882).
Aapo Halme

Aapo Halme (s. 22. toukokuuta 1998 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi Veikkausliigassa pelaavaa HJK:ta. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Halme on Hongan kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa Veikkausliigassa 8. kesäkuuta 2014, tultuaan vaihdosta kentälle 78. minuutilla Hongan voittaessa Rovaniemen Palloseuran 1–0.
Tammikuussa 2015 Halme solmi HJK:n kanssa vuoden 2017 loppuun ulottuvan sopimuksen. Kaudella 2015 hän pelasi HJK:n reservijoukkue Klubi 04:ssä. Kaudella 2017 hän pelasi HJK:ssa 10 ottelua Veikkausliigassa ja voitti Suomen mestaruuden.
Tammikuussa 2018 Halme siirtyi Englantiin Leeds Unitedin organisaatioon nelivuotisella sopimuksella. Hän teki debyyttinsä uuden joukkueensa paidassa marraskuussa pelatussa Mestaruussarjan kamppailussa Bristol Citya vastaan. Ensimmäisen maalinsa Leedsille Halme teki 6. tammikuuta 2019 FA Cupin ottelussa saman sarjatason Queens Park Rangersia vastaan.
Halme siirtyi heinäkuussa 2019 kolmivuotisella sopimuksella Barnsleyn riveihin. Kolmen kauden ja 55 pelatun sarjaottelun jälkeen Halme palasi Suomeen HJK:n paitaan heinäkuussa 2022. Hän voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden kausilla 2022 ja 2023. 
Halme on pelannut myös Suomen nuorten maajoukkueessa, toimien myös Pikkuhuuhkajien kapteenina. Ensimmäisen kutsunsa aikuisten maajoukkueeseen Halme sai toukokuussa 2021, kun hänet valittiin Ruotsia vastaan pelatun maaottelun leiriryhmään.
Pohjois-Karjala (1899–1906)

Pohjois-Karjala oli Joensuussa vuosina 1899–1906 ilmestynyt sanomalehti.
Paikalliset liikemiehet perustivat "Pohjois-Karjalan" vanhasuomalaiseksi muuttuneen "Karjalattaren" kilpailijaksi. Sortovuosina se oli avoimesti perustuslaillinen joutuen kahdesti lakkautetuksi. Vuoden 1905 suurlakon jälkeen lehti kääntyi kuitenkin vanhasuomalaisten linjalle. Seuraavana vuonna nuorsuomalaiset hankkivat itselleen "Pohjois-Karjalaa" julkaisseen kirjapainon osake-enemmistön ja perustivat sen tilalle "Karjalan Sanomat".
Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli enimmillään yli 2000 kappaletta. Sen päätoimittajina työskentelivät Akseli Järnefelt (näytenumerot), Erik Enberg (Katajavaara, 1900), Esa Eetu Takala (1901), August (Aku) Andberg (Airanne, 1901–1904), Pekka Puhakka (1904–1905) ja Tahvo Könönen (1905–1906).
USS Brooklyn (CL-40)

USS Brooklyn (runkonumero CL-40) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1936 vesillelaskettu Brooklyn-luokan kevyt risteilijä, joka toisessa maailmansodassa suojasi Atlantilla saattueita sekä tuki tykistöllään maihinnousuja. Alus poistettiin palveluksesta 1947 ja myytiin 1951 Chilelle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "O'Higgins". Chilen laivastossa alus oli nelisenkymmentä vuotta, kunnes se romutettavaksi hinattaessa upposi vuonna 1992.
Valmistus.
Alus tilattiin New Yorkin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 12. maaliskuuta 1935. Se laskettiin vesille 30. marraskuuta seuraavana vuonna kumminaan kontra-amiraali F. R. Lackeyn tytär Kathryn Jane Lackey ja otettiin palvelukseen 30. syyskuuta 1937 ensimmäisenä päällikkönään W. D. Brereton, Jr.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 3. tammikuuta 1947 ja se myytiin Chilelle 1951.
Chilen laivaston "O'Higgins".
Chile liitti 9. tammikuuta 1951 aluksen laivastoonsa nimettynä "O'Higginsiksi". Se myytiin 1992 romutettavaksi, mutta se upposi hinattaessa Pitcairnin saaren edustalla.