tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Szklarska Poręba

Szklarska Poręba [] () on kaupunki ja oma kuntansa Karkonoszen piirikunnassa Ala-Sleesian voivodikunnassa lounaisessa Puolassa, lähellä Tšekin rajaa. Szklarska Poręban asukasluku oli vuoden 2019 arvion mukaan 6 633.
Varhaisin historiallinen maininta paikasta on vuodelta 1366. Szklarska Poręba oli osa Saksaa toiseen maailmansotaan saakka. Sodan jälkeen se liitettiin Puolaan. Vuonna 1959 kylän nimellä sitä ennen ollut Szklarska Poręba julistettiin kaupungiksi. Siellä toimii myös lasitehdas. Nykyisin Szklarska Poręballa on viisi ystävyyskaupunkia Puolassa, Tanskassa, Saksassa ja Tšekissä.
Szklarska Poręba on myös tunnettu hiihtokeskus, ja sen alueella on yli 200 kilometriä hiihtolatuja. Szklarska Porębassa on myös käyty monena talvena maastohiihdon maailmancupin osakilpailuita.
Organokupariyhdisteet

Organokupariyhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, jotka sisältävät hiilen ja kuparin välisen kovalenttisen sidoksen. Organokupariyhdisteet toimivat katalyytteinä useissa reaktioissa.
Ominaisuudet ja rakenne.
Kupari esiintyy organokupariyhdisteissä tyypillisimmin hapetusluvulla +I. Ensimmäinen syntetisoitu organokupariyhdiste on räjähdysherkkä kupari(I)asetylidi. Yksinkertaiset alkyyli- ja aryylikupariyhdisteet ovat reaktiivisia muun muassa herkkiä ilman ja kosteuden vaikutuksille. Ne esiintyvät tyypillisesti dimeereinä, tetrameereinä tai pentameereinä. Syklopentadienyylikompleksit ovat hieman stabiilimpia. Alkyylikupariyhdisteitä muodostetaankin niiden reaktiivisuuden vuoksi reaktioastiassa "in situ". Alkyyli- tai aryylikupariyhdisteitä voidaan valmistaa vaihtometallointireaktiolla kuparihalogenidin ja organolitium- organomagnesium- tai organotinayhdisteistä. Organokupariyhdisteet liukenevat hyvin eettereihin kuten dietyylieetteriin ja tetrahydrofuraaniin.
Käytetyimpiä reagensseja ovat magnesium- tai litiumkupraatit, joissa organokuparireagenssilla on negatiivinen varaus. Organokupraatit ovat pehmeitä nukleofiileja ja reagoivat esimerkiksi konjugoituneiden enonien kanssa konjugaattiadditiolla. Organokupraattireagenssit reagoivat kytkentäreaktiolla orgaanisten halogenidien kanssa ja aromaattisten yhdisteiden tapauksessa reaktiota kutsutaan Ullmann-reaktioksi.
Sarsaparillat

Sarsaparillat ("Smilax") on kasvisuku sarsaparillakasvien (Smilacaceae) heimossa, joka kuuluu koppisiemenisten Liliales-lahkoon.
Tuntomerkit.
Sarsaparillat ovat usein piikkisiä kiipeileviä köynnöksiä tai liaaneja, harvemmin ruohoja. Lehdet ovat kierteisesti tai kahdessa rivissä ja ruodillisia, ruotiin liittyy kärhipari, ja lapa on verkkosuoninen ja siinä on useita vahvoja pitkittäissuonia. Kukat ovat melko pieniä, tyypillisiä yksisirkkaisten kukkia, ja sijaitsevat sarjoissa. Hedelmä on marja.
Sarsaparillojen varret kasvavat tavallisesti monopodiaalisesti eli varsijatkoisesti. Flavonoleja esiintyy, lehdissä on putkiloita, kasveissa on limasoluja. Kukat ovat yksineuvoisia ja kasvit kaksikotisia. Heteitä on 3–12, ja niissä on mettä erittäviä karvoja. Siitepölyhiukkanen on aukoton, vaihtelevasti pallomainen, enemmän tai vähemmän piikkinen. Emikukissa on joutoheteitä, vartalo on lyhyt tai puuttuu, sen haarat ovat luottipintaisia ja pitkiä. Kussakin emilehdessä on yksi tai harvemmin kaksi riippuvaa siemenaihetta. Siemenet ovat enimmäkseen pyöreitä.
Levinneisyys.
Sarsaparillalajeja kasvaa tropiikissa ja lämpimillä alueilla, Euroopassa vain etelässä.
Luokittelu.
Sarsaparillojen sukuun kuuluu 210 lajia. Lähintä sukua niille ovat liljakasvit (Liliaceae).
Lajeja.
Suomenkielinen nimi on seuraavilla sarsaparillalajeilla:
Natalja Iljina

Natalja Iljina (; s. 3. kesäkuuta 1985 Tšeboksary) on venäläinen maastohiihtäjä. Seuratasolla Iljina edustaa Vitiaz-seuraa.
Iljina debytoi maastohiihdon maailmancupissa tammikuussa 2006 Oberstdorfissa ollen perinteisen sprintin kilpailussa 34. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2007 Rybinskin vapaan sprintistä sijoituttuaan sijalle 17. Iljinan paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on kahdeksas sija, jonka hän saavutti tammikuussa 2015 Rybinskin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailusta.
Iljina on saavuttanut kaksi nuorten MM-kultaa, viestistä Strynistä vuodelta 2004 ja viideltä kilometriltä Rovaniemeltä vuodelta 2005. Rovaniemen kisoissa Iljina voitti myös hopeaa viestistä. Vuonna 2009 hän voitti kultaa talviuniversiadeista Yabulista viideltä kilometriltä.
Adam Ludvig Lewenhaupt

Adam Ludvig Lewenhaupt (1659–1719) oli ruotsalainen sotapäällikkö ja kenraali. Hän osallistui suureen Pohjan sotaan Liivinmaalla. Kun Kaarle XII hyökkäsi Venäjälle, Lewenhaupt lähti joukkojensa kanssa apuun. Lesnajan taistelussa 1708 hän kuitenkin menetti pääarmeijalle tarkoitetut ammus- ja muonavarat. Pultavan taistelun jälkeen oli tarkoitus, että hän veisi joukot Dneprin yli, mutta Perevolotšnan luona hän kuitenkin joutui antautumaan.
La Clusaz

La Clusaz [klyza] on kunta Rhône-Alpesin hallintoalueella itäisessä Ranskassa lähellä Sveitsin rajaa. Kunnan asukasluku vuonna 2010 oli 1 876, ja sen pinta-ala on 40,62 neliökilometriä. 
Rhône-Alpesin hallintoalueella sijaitseva La Clusaz’n kunta kuuluu myös Haute-Savoien departementtiin ja Annecyn arrondissementtiin. La Clusaz’n nimi tulee sanasta "cluse", joka tarkoittaa kapeaa polkua kahden vuoren välissä. Kaupunkia on kutsuttu myös nimellä "Clusa Locus Dei" (jumalan kapea paikka). 
La Clusaz on tärkeä hiihtokeskus. Moni tunnettu ranskalainen hiihtäjä on kotoisin sieltä. La Clusaz’ssa on myös käyty monena vuotena maastohiihdon maailmancupin osakilpailu. Myös maantiepyöräilyn Tour de Francea on käyty La Clusaz’ssa.
Peruskiven muuraus

Peruskiven muuraus on harjannostajaisten ohella toinen rakentamiseen liittyvä perinnejuhla. Se on kuitenkin harjannostajaisia harvinaisempi tapahtuma, jollainen järjestetään lähinnä suurten julkisten rakennuskohteiden yhteydessä. Peruskiven muuraus on luonteeltaan virallinen tilaisuus, joka on suunnattu rakennuttajan ja rakentajan sekä elinkeinoelämän, päättäjien ja tiedotusvälineiden edustajille. Kutsuvieraina on yleensä arvovaltaisia henkilöitä, jotka merkittävimmissä rakennuskohteissa voivat edustaa jopa valtionjohtoa. Harjannostajaiset sen sijaan on yleensä pelkästään rakennuksen rakentamiseen ja suunnitteluun osallistuneille työntekijöille tarkoitettu yksityistilaisuus.
Historia.
Peruskiven muuraus on tuhansia vuosia vanha perinne. Se on alun perin lähtöisin babylonialaisesta tavasta, jossa kaikki rakentamiseen osallistuvat laittoivat ensimmäiset tiilet yhdessä paikoilleen. Seremoniasta on lukuisia mainintoja myös muun muassa Vanhassa testamentissa. Tuolloin tapana oli asettaa alimpien kivien alle uhrilahjaksi muun muassa viljaa sekä viiniä. Nykyisen peruskiven muuraus periytyy 1700–1800-luvun vapaamuurareilta, ja myös eri kristillisillä kirkkokunnilla on omat seremoniansa kirkonrakentamisen yhteydessä.
Seremonia.
Peruskiven muuraus tapahtuu yleensä rakennustöiden alkuvaiheessa perustustöiden yhteydessä. Rakennukseen voidaan myös jättää tilavaraus peruskivelle, mikäli tilaisuus halutaan järjestää myöhemmässä rakennusvaiheessa. Varsinainen peruskivi on betonista valettava antura, jonka sisään sijoitetaan metallinen säiliö. Sen sisälle on talletettu esineitä ja asioita, jotka kuvaavat juuri senhetkistä yhteiskuntaa. Säiliöön laitetaan muun muassa samana päivänä ilmestyneitä sanomalehtiä, käytössä olevia kolikoita, rakentamiseen osallistuvien osapuolten vuosikertomuksia sekä tilaisuuden ohjelma juhlapuheineen. Kyseessä on siis eräänlainen aikakapseli, jonka sisältö pakataan kutsuvieraiden läsnä ollessa ja suljetaan sen jälkeen betonisen anturan sisään. Jokainen kutsuvieras saa vuorollaan kauhoa betonia säiliön päälle ja tarkoitukseen käytetyt nimikoidut muurauskauhat luovutetaan heille muistoesineeksi. Muurauksen ja puheiden lisäksi tilaisuuden ohjelmaan kuuluu myös ruokailu sekä erilaisia musiikki- ja kulttuuriesityksiä.
Nurkkakivet.
Esimerkiksi Keski-Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa tapana on myös muurata johonkin rakennuksen nurkkaan erityinen ”nurkkakivi”. Ne on vuosiluvun lisäksi usein varustettu rakennuksesta kertovalla tekstillä tai symboliikalla. Tapaa käytetään varsinkin kirkkorakennuksissa.
Maisons-Alfort

Maisons-Alfort [mɛzɔ̃ alfɔʁ] on Ranskan kunta Pariisin kaakkoisella esikaupunkivyöhykkeellä noin 9 kilometriä Pariisin keskustasta kaakkoon. Se kuuluu Île-de-Francen hallintoalueen Val-de-Marnen departementtiin ja siellä asuu noin 54 000 ihmistä.
Maisons ja Alfort olivat erillisiä kuntia Ranskan vallankumoukseen asti, jolloin ne yhdistyivät. Vuonna 1885 Maisons-Alfortin lounaisosasta erotettiin omaksi kunnakseen Alfortville. Muita naapurikuntia ovat luoteessa Charenton-le-Pont, pohjoisessa Saint-Maurice, koillisessa Joinville-le-Pont, idässä Saint-Maur-des-Fossés ja etelässä Créteil.
Alfortin vanhan kartanon perusti 1200-luvulla englantilainen Herefordin piispa Peter of Aigueblanche. Kartanossa toimii nykyisin eläinlääketieteellinen korkeakoulu.
Maisons-Alfortiin kulkee Pariisista metrolinja 8 (asemat École Vétérinaire de Maisons-Alfort, Maisons-Alfort – Stade ja Maisons-Alfort – Les Juilliottes) sekä RER-linja D (asemat Maisons-Alfort – Alfortville ja Le Vert de Maisons).
Lieksankosken voimalaitos

Lieksankoski on vesivoimala Lieksanjoessa Lieksassa. Sen on rakentanut Enso-Gutzeit ja se on valmistunut 1960. Sen putous on 10,8 metriä, ja 1980-luvulla sen teho oli 16 MW. Yksi koneisto peruskorjattiin vuonna 2013, jolloin teho nousi yhden megawatin. Seuraava korjaus on suunniteltu vuoteen 2018, jolloin toiselle koneistolle tehdään pienempi peruskorjaus. Lieksankosken vuotuinen energiantuotanto on 76 GWh.
Voimalaitos on Alvar Aallon suunnittelema.
Ain’t It Fun (Paramoren kappale)

”Ain’t It Fun” on yhdysvaltalaisen rock-yhtyeen Paramoren kappale yhtyeen neljänneltä studioalbumilta "Paramorelta" (2013). Se julkaistiin albumin neljäntenä singlenä 4. helmikuuta 2014. Justin Medal-Johnsenin tuottama kappale nauhoitettiin Los Angelesissä. Se on tyyliltään pop rock -kappale, joka sisältää elementtejä funk rockista ja uudesta aallosta. York sekä yhtyeen laulaja Hayley Williams sanoittivat kappaleen Yorkin muuttamiskokemuksiin sekä Williamsin asenteen muuttamiseen perustuvan kappaleen.
Kappale sai pääosin myönteisen vastaanoton musiikkikriitikoilta, jotka kehuivat sen musiikillista monimuotoisuutta. Kappale lähetettiin CHR-radiokanaville Yhdysvalloissa ja Italiassa; 12 tuuman vinyylisingle julkaistiin vuoden 2014 Record Store Daytä varten. Kappaleesta tuli Paramoren parhaiten sijoittunut single Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla, kun se nousi listalla kymmenenneksi. Kappaleelle myönnettiin Yhdysvalloissa RIAA:n platinalevy yli miljoonan kopion myynnistä. Kappale sai myös kansainvälistä menestystä päästen neljänkymmenen parhaan joukkoon Australian, Kanadan ja Venezuelan singlelistoilla. Kappale sai ehdokkuuden 5. joulukuuta 2014 järjestetyssä 57. Grammy-palkintogaalassa kategoriassa ”paras rock-kappale”.
”Ain’t It Fun” on esitetty televisiossa muutamia kertoja, muun muassa "The Voicessa", "Late Night with Seth Meyersissä" ja "American Idolissa". Kappale oli mukana myös yhtyeen The Self-Titled Tourilla vuosina 2013–2014. Kun Jonathan Desbiensin ohjaama musiikkivideo peruttiin, toisen visuaalin ohjasi Sophia Peer. Jälkimmäisellä, tammikuussa 2014 julkaistulla versiolla nähdään yhtye rikkomassa maailmanennätyksiä.
Cool Kids

Cool Kids on yhdysvaltalaisen indie pop ja rock-yhtyeen Echosmithin vuoden 2013 "Talking Dreams" -debyyttialbumilla julkaistu kappale, joka julkaistiin myös singlenä. Kappaleen sanoittivat yhdessä yhtye, Jeffrey David sekä Jesiah Dzwonek. Kappaleen tuotti Mike Elizondo ja radioversion vastaava tuottaja oli Rob Cavallo. 
"Cool Kids" julkaistiin alun perin iTunes Storen viikon singlenä 31. toukokuuta 2013, ja sitä soitettiin Yhdysvaltain radioissa seuraavan vuoden aikana. Kappale menestyi vähäiseen promootioon ja hiljaiseen vastaanottoon nähden hyvin saavuttaen Billboard Hot 100 -listalla sijan kolmetoista saatuaan runsaasti radiosoittoa Yhdysvaltain modern rock, hot adult contemporary sekä CHR-hittiradiokanavilla. "Cool Kids" menestyi hyvin myös kansainvälisesti päästen Australian singlelistan kymmenen parhaan joukkoon sekä parhaimmillaan listan sijalle kuusi.
Argalastí

Argalastí () on Kreikan kylä sekä samanniminen Nótio Pílion kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αργαλαστής, "Dimotikí Enótita Argalastís") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Magnesian alueyksikössä Thessalian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 1 985 ja varsinaisen Argalastín kylän väkiluku 1 321 (2011). Argalastí on Nótio Pílion kunnan kuntakeskus.
Argalastín kylä sijaitsee Pílion niemimaan länsiosissa noin kolme kilometriä sen länsirannikosta eli Pagasitikóslahden rannasta. Argalastí oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Nótio Pílion kunnaksi yhdessä Aféteen, Miliéen, Sipiádan ja Tríkerin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Argalastín kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Árgos Orestikó

Árgos Orestikó (; ) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Orestídan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Άργους Ορεστικού, "Dimotikí Enótita Árgous Orestikoú") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Kastorián alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 8 903 ja varsinaisen Árgos Orestikón kaupungin väkiluku 7 473 (vuonna 2011). Árgos Orestikó on Orestídan kunnan kuntakeskus.
Árgos Orestikón kaupunki sijaitsee noin kahdeksan kilometriä Kastoriásta etelään. Aivan kaupungin itäpuolella sijaitsee Kastorián lentoasema. Asutuksen alkuperäinen nimi oli "Chroúpista" (Χρούπιστα). Se nimettiin uudelleen lähellä sijainneen antiikin aikaisen Argos Orestikonin kaupungin mukaan vuonna 1926. Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuu Árgos Orestikón arkeologinen museo.
Árgos Orestikó oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Orestídan kunnaksi yhdessä Íon Dragoúmisin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Árgos Orestikón kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Astakós

Astakós () on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Xirómeron kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αστακού, "Dimotikí Enótita Astakoú") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Aitolia-Akarnanian alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 6 578 ja varsinaisen Astakóksen kaupungin väkiluku 2 696 (vuonna 2011). Astakós on Xirómeron kunnan kuntakeskus.
Astakóksen kaupunki sijaitsee lahdenpohjukassa Joonianmeren rannalla noin 30 kilometriä Agríniosta länsilounaaseen. Se on ottanut nimensä lähellä sijainneesta antiikin ajan Astakoksen kaupungista. Astakós oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Xirómeron kunnaksi yhdessä Alyzían ja Fyteíesin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Astakóksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Dimitsána

Dimitsána () on Kreikan kylä sekä samanniminen Gortynían kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Δημητσάνας, "Dimotikí Enótita Dimitsánas") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Arkadian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 763 ja varsinaisen Dimitsánan kylän väkiluku 342 (vuonna 2011). Dimitsána on Gortynían kunnan kuntakeskus.
Dimitsána sijaitsee noin metrin korkeudessa vuorenrinteellä Peloponnesoksen niemimaan keskiosissa, noin 31 kilometriä Trípolista luoteeseen ja noin 53 kilometriä Pýrgoksesta itään. Antiikin aikana samalla paikalla sijaitsi Teuthiin kaupunki. Nykyinen kylä oli 1800-luvulla Kreikan itsenäisyysliikkeen keskuksia. Nykyisin se on Kreikassa suosittu talvilomakohde. Kylän rakennuskanta koostuu pitkälti vanhoista perinteisistä kivirakennuksista.
Dimitsána oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Gortynían kunnaksi yhdessä Iraían, Kleítorasin, Kontovázainan, Lagkádian, Trikólonoin, Trópaian ja Vytínan kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Dimitsánan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Gastoúni

Gastoúni () on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Pineióksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Γαστούνης, "Dimotikí Enótita Gastoúnis") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Eliksen alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 11 254 ja varsinaisen Gastoúnin kaupungin väkiluku 7 485 (vuonna 2011). Gastoúni on Pineióksen kunnan kuntakeskus.
Gastoúnin kaupunki sijaitsee noin 10 kilometriä Amaliádasta luoteeseen ja noin 60 kilometriä Patraksesta lounaaseen. Gastoúni oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Pineióksen kunnaksi yhdessä Traganón ja Vartholomión kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Gastoúnin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Kranídi

Kranídi (; ) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Ermionídan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Κρανιδίου, "Dimotikí Enótita Kranidíou") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Argoliin alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 9 452 ja varsinaisen Kranídin kaupungin väkiluku 4 006 (vuonna 2011). Kranídi on Ermionídan kunnan kuntakeskus.
Kranídi sijaitsee sisämaassa Argoliin niemimaan eteläosassa noin 38 kilometriä Náfpliosta kaakkoon ja noin viiden kilometrin päässä merenrannasta. Kranídi oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Ermionídan kunnaksi yhdessä Ermiónin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Kranídin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Kyparissía (Messenia)

Kyparissía () on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Trifylían kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Κυπαρισσίας, "Dimotikí Enótita Kyparissías") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Messenian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 7 728 ja varsinaisen Kyparissían kaupungin väkiluku 5 131 (vuonna 2011). Kyparissía on Trifylían kunnan kuntakeskus.
Kyparissía sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan länsirannikolla Kyparissíanlahden rannalla. Se on perinyt nimensä samalla paikalla sijainneelta antiikin ajan Kyparissian kaupungilta. Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuu keskiaikainen Kyparissían linna eli Arkadían linna, joka sijaitsee antiikin aikaisen kaupungin akropoliin paikalla.
Kyparissía oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Trifylían kunnaksi yhdessä Aetóksen, Avlónaksen, Filiatrán, Gargaliánoin ja Tripýlan kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Kyparissían kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Kyparissia

Kyparissia (, ), Kyparissía () tai Kyparíssia () voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Lechainá

Lechainá (; myös "Lechená") on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Andravída-Kyllínin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Λεχαινών, "Dimotikí Enótita Lechainón") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Eliksen alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 4 855 ja varsinaisen Lechainán kaupungin väkiluku 2 641 (vuonna 2011). Lechainá on Andravída-Kyllínin kunnan kuntakeskus.
Lechainá sijaitsee noin 17 kilometriä Amaliádasta luoteeseen ja noin 54 kilometriä Patraksesta lounaaseen. Aivan kaupungin kaakkoispuolella on Andravídan sotilaslentokenttä. Lechainá oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Andravída-Kyllínin kunnaksi yhdessä Andravídan, Kástro-Kyllínin ja Vouprasían kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Lechainán kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Leonídio

Leonídio (; ; myös "Leonídi") on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Nótia Kynourían kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Λεωνιδίου, "Dimotikí Enótita Leonidíou") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Arkadian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 5 869 ja varsinaisen Leonídion kaupungin väkiluku 3 761 (vuonna 2011). Leonídio on Nótia Kynourían kunnan kuntakeskus.
Leonídio sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan itäosassa Réma Dafnón -joen laaksossa noin 3,5 kilometriä Peloponnesoksen itärannikosta. Leonídio oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Nótia Kynourían kunnaksi yhdessä Kosmáksen ja Tyróksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Leonídion kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Makrychóri

Makrychóri (; ) on Kreikan kylä sekä samanniminen Témpin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Μακρυχωρίου, "Dimotikí Enótita Makrychoríou") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Lárisan alueyksikössä Thessalian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 2 553 ja varsinaisen Makrychórin kylän väkiluku 1 615 (vuonna 2011). Makrychóri on Témpin kunnan kuntakeskus.
Makrychórin kylä sijaitsee noin 20 kilometriä Lárisasta pohjoiskoilliseen. Makrychóri oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Témpin kunnaksi yhdessä Ampelákian, Gónnoin, Káto Ólympoksen ja Néssonaksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Makrychórin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Meligalás

Meligalás () on Kreikan kylä sekä samanniminen Oichalían kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Μελιγαλά, "Dimotikí Enótita Meligalá") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Messenian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 3 385 ja varsinaisen Meligaláksen kylän väkiluku 1 296 (vuonna 2011). Meligalás on Oichalían kunnan kuntakeskus.
Meligaláksen kylä, suomeksi ”Hunajamaito”, sijaitsee noin 25 kilometriä Kalamátasta luoteeseen. Meligalás oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Oichalían kuntaan yhdessä Andanían, Dórion ja Eíran kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Meligaláksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Neápoli (Kozáni)

Neápoli (; ) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Vóion kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Νεάπολης, "Dimotikí Enótita Neápolis") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Kozánin alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 4 100 ja varsinaisen Neápolin kaupungin väkiluku 2 285 (vuonna 2011).
Neápoli sijaitsee noin 35 kilometriä Kozánista länteen ja noin 27 kilometriä Grevenásta pohjoiseen. Neápoli oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Vóion kunnaksi yhdessä Áskion, Pentálofoksen, Siátistan ja Tsotýlin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Neápolin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Níkaia (Lárisa)

Níkaia (; myös "Níkea") on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Kilelérin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Νικαίας, "Dimotikí Enótita Nikaías") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Lárisan alueyksikössä Thessalian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 6 535 ja varsinaisen Níkaian kaupungin väkiluku 3 876 (vuonna 2011). Níkaia on Kilelérin kunnan kuntakeskus.
Níkaian kaupunki sijaitsee noin yhdeksän kilometriä Lárisasta kaakkoon. Se on nimetty Vähässä-Aasiassa sijaitsevan Nikaian eli Nikean (nykyinen İznik) kaupungin mukaan. Níkaia oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kilelérin kuntaan yhdessä Arménion, Krannónaksen ja Platýkampoksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Níkaian kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Xihu

Xihu (, "Xī Hú", ) on noin 6,5 neliökilometrin kokoinen makean veden järvi Hangzhoussa, Zhejiangin maakunnassa Etelä-Kiinassa. Järveä halkoo kolme pengertietä, jotka jakavat sen viiteen osaan. Järvellä ja sen ympäristössä sijaitsee lukuisia tekosaaria, temppeleitä, pagodia ja puutarhoja.
Xihu on inspiroinut runoilijita ja maalareita läpi Kiinan historian. Järven luonto ja historialliset rakennukset ovat innoittaneet kiinalaisia puutarhasuunnittelijoita, ja Unesco on nimennyt järven kulttuurimaiseman maailmanperintölistaan vuonna 2011. Järven säilymiseksi ja hyödyntämiseksi on tehty töitä useasti historian aikana.
Nikaia

Nikaia (usein Nikea, , ) tai Níkaia () voi viitata seuraaviin:
Sérvia

Sérvia () on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Σερβίων, "Dímos Servíon"), joka sijaitsee Kozánin alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Koko kunnan väkiluku on 11 382 ja varsinaisen Sérvian kaupungin väkiluku 2 980 (vuoden 2011 väestönlaskennan perusteella).
Sérvian kaupunki sijaitsee noin 22 kilometriä Kozánista kaakkoon. Kaupungin antiikin aikainen nimi oli mahdollisesti "Fylakai" (Φυλακαί), mikä viittaa vartioimiseen samoin kuin nykyinen latinalaisperäinen nimi (latinan sanasta "servo"). Sérvia oli itsenäinen kunta jo aiemmin vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Sérvia-Velventóksen kunnaksi yhdessä Kamvoúnian, Livaderón ja Velventóksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Sérvian kaupunki oli kunnan kuntakeskus. Sérviasta tuli itsenäinen kunta jälleen 1. syyskuuta 2019, kun Sérvia-Velventóksen kunta jaettiin Kleisthenes I -suunnitelman mukaisesti kahdeksi kunnaksi, joista toinen on Velventóksen kunta. Näistä uusi Sérvian kunta käsittää suuremman alueen kuin vanha.
Kunnallisyksikön osat.
Sérvian kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat Kallikrates-uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Hochfilzen

Hochfilzen on kunta Tirolin osavaltiossa Kitzbühelin piirissä Itävallassa. Se sijaitsee Pillerseen laaksossa, lähellä Saksan eteläistä rajaa. Kunnan asukasluku oli vuoden 2019 arvion mukaan 1 213 ja sen pinta-ala on 32,7 neliökilometriä.
Hochfilzen on tunnettu ampumahiihdosta. Siellä on järjestetty lajin maailmanmestaruuskilpailut neljästi, vuosina 1978, 1998, 2005 ja 2017. Hochfilzenissä on ampumahiihtoseura nimeltään HSV Hochfilzen.
Xinjiangin mongolit

Sinkiangin mongolit ovat etninen vähemmistö Kiinan Sinkiangin (Xinjiang) pohjoisosissa. He polveutuvat pääasiassa alueelle 1700-luvulla tulleista kalmukeista, sekä alueelle sijoitetuista mongolisotilaista. Xinjiangin mongoleja oli vuonna 2010 yhteensä 156 280.
Historia.
Sinkiang päätyi Qing-dynastian vallan alle näiden kukistettua aluetta hallinneet džungarit vuosina 1755-1757. Džungareista suurin osa hävitettiin tyystin ja heistä tyhjentyneille laidunalueille alkoi muuttaa kazakkeja, joiden uskollisuutta kiinalle viranomaiset epäilivät. Kiinalaisen vallan vahvistamiseksi alueelle tuotiin mantšu-, mongoli-, daguuri-, xibe ja evenkkisotilaita. Suurempi määrä mongoleja tuli kuitenkin vuonna 1771, jolloin 70 000 Kalmukiasta liikkeelle lähtenyttä kalmukkia saapui alueelle. Heidän alkuperäisenä tarkoituksenaan oli ollut vallata Džungaria itselleen, mutta matkalla he kärsivät suuria tappioita kazakkien ja kirgiisien hyökkäyksissä. He pyysivät lupaa asettua alueelle ja heidät asutettiinkin Xinjiangiin vuonna 1772.
Sinkiangin mongolit toimivat Qing-dynastian armeijan reservinä. He olivat mukana kukistamassa Kokandin kaanin hyökkäystä vuonna 1820, uiguurien kapinaa vuonna 1864, sekä auttoivat kiinalaisten piiritettyjä varuskuntia Venäjän miehitettyä Ilin alueen vuosina 1871-1881. Qing-dynastian romahdettua valtaan nousi Kiinan tasavalta ja paikallinen sotalordi. Mongolien elämään nämä muutokset vaikuttivat kuitenkin vain suhteellisen vähän. Kommunistien noustua valtaan Kiinan sisällissodan jälkeen mongoleille perustettiin Xinjangiin kaksi autonomista prefektuuria ja autonominen piirikunta.
Anatoli Peremitin

Anatoli Peremitin (s. 27. lokakuuta 1986) on venäläinen beachfutispelaaja. Hän edustaa Venäjän beachfutismaajoukkuetta ja Lokomotiv Moskovaa. Peremitinin pelipaikka on puolustaja.
Peremitinin suurin saavutus on MM-kulta vuoden 2013 MM-kilpailuista Tahitilta. Peremitin pelasi turnauksessa kuusi ottelua ja onnistui maalinteossa kolme kertaa. Peremitin voitti kultaa Venäjän kanssa myös vuoden 2015 Euroopan kisoista Bakusta. Samana vuonna hän saavutti myös MM-pronssia. 
Vuonna 2014 Peremitin oli Euro Beach Soccer Leaguen eli ns. beachfutiksen EM-kilpailuiden paras maalintekijä yhdessä Espanjan Llorenç Gomezin kanssa.
Chelles

Chelles [ʃɛl] on Ranskan kunta Pariisin itäisellä esikaupunkivyöhykkeellä noin 18 kilometriä Pariisin keskustasta itään. Se kuuluu Île-de-Francen hallintoalueen Seine-et-Marnen departementtiin ja siellä asuu noin 53 000 ihmistä.
Chellesin naapurikuntia ovat pohjoisessa Coubron ja Courtry, koillisessa Le Pin, idässä Brou-sur-Chanteraine ja Vaires-sur-Marne, kaakossa Noisiel, etelässä Champs-sur-Marne, lounaassa Gournay-sur-Marne, lännessä Gagny ja luoteessa Montfermeil.
Chelles-Gournayn rautatieasemalle pääsee Pariisista RER-junalla E ja Transilien-junalla P.
Waldemar Wohlström

Karl August Waldemar Wohlström (8. elokuuta 1879 Helsinki – 16. maaliskuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Wohlström aloitti näyttelijänä Helsingin Folkteaternissa 1899. Hän oli sitten Turun ruotsalaisen teatterin näyttelijänä 1899–1901 ja vuodesta 1901 lähtien näyttelijänä Svenska Teaternissa. Wohlström näytteli myös noin parissakymmenessä elokuvassa vuosina 1915–1950 sekä Suomessa että Ruotsissa. 
Waldemar Wohlström oli suosittu koomikko ja luonnenäyttelijä. Hän esitti monia koomisia osia Aleksis Kiven, Ludvig Holbergin, William Shakespearen ja Molièren näytelmissä. Suomessa ja Ruotsissa hän sai suosiota muun muassa "Jeppe Niilonpojan" ja "Nummisuutarien" Antreaksen rooleistaan. 
Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Elokuvakäsikirjoituksia ja -ohjauksia.
Lähde:
Johan Henrik Lindqvist

Johan Henrik Lindqvist (8. syyskuuta 1743 Uusikaupunki – 14. maaliskuuta 1798 Turku) oli suomalainen Turun Akatemian matematiikan professori, matemaatikko ja tähtitieteilijä.
Henkilöhistoria.
Linqvistin vanhemmat olivat porvari, raatimies ja kirkonisäntä Johan Lindqvist (k. 1754) ja Anna Frendén. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1758 ja valmistui Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi 1768 ja maisteriksi 1769. 
Lindqvist piti keväällä 1770 luentoja tähtitieteestä Viaporissa laivaston upseereille. Hän oli Turun akatemian matematiikan dosenttina vuodesta 1770, vt. matematiikan professorina 1770–1781, 2. filosofian apulaisena 1778 sekä samalla ylimääräisenä filosofian professorina vuodesta 1779. Lindqvist oli sitten vakinainen matematiikan professori vuodesta 1781 ja hän toimi akatemian rehtorina 1790–1791. Lindqvist oli Ruotsin tiedeakatemian jäsen vuodesta 1785.
Matemaatikkona Lindvist käsitteli muun muassa tiettyjen kolmannen asteen differentiaaliyhtälöiden integrointia, paralleeliaksioomaa, tangentteja ja ellipsoidileikkauksia. Tähtitieteilijänä hän tutki auringonpimennyksiä, tähdenpeittoja ja vuoden 1786 Merkuriuksen ylikulkua.
Lindqvistin ensimmäinen puoliso vuodesta 1783 oli Kristina Fredrika Laihiander, kirkkoherra ja professori Johan Laihianderin tytär, ja toinen vuodesta 1792 Gustava Pryss, tuomiorovasti, rehtori Samuel Pryssin tytär. Kirjailija Fredrika Lovisa Lindqvist oli Johan Henrik Lindqvistin tytär ensimmäisestä avioliitosta.
Jouko Luukkonen

Jouko Arttu Ilmari Luukkonen (s. 8. lokakuuta 1968 Raahe) toimi Haapaveden kaupunginjohtajana 2004–2014. 
Puoluetaustaltaan Luukkonen on keskustalainen, koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri. Hän oli vuosina 1993–1994 Luvian ja 1994–1996 Uuraisten kunnansihteeri, Haapaveden kaupungin taloussuunnittelija 1996–1998, kaupunginkamreeri 1999–2000 ja uudelleen 2003–2004 ja vs. kaupunginjohtaja 2001–2002. Luukkosella on vaimo, viisi tytärtä ja kolme poikaa. Hän on yliluutnantti.
Al Jawf (Jemen)

Al Jawfin maakunta (myös: "Džaufin maakunta", ; ) on Jemenin maakunta maan pohjoisosassa Saudi-Arabian vastaisella rajalla. Maakunnan pinta-ala on noin 39 500 neliökilometriä ja sen asukasluku vuonna 2012 oli 547 300. Maakunnan pääkaupunki on Al-Hazm al-Jawf.
Al Jawfin maakunta on perustettu vuonna 1984. Maakunnan talous perustuu karjanhoitoon ja pienimuotoiseen maanviljelyyn. Valtaosa Al Jawfia on kuivaa tasankoa ja sen pohjoisosassa sijaitsee Rub al Khalin autiomaa.
Maakunta jakautuu 12 piirikuntaan.
Devşirme

Devşirme () oli nostoväkijärjestelmä, jolla Osmanien valtakunta hankki täydennyksiä janitsaarien riveihin ja sotaväkeen sekä henkilöstöä sulttaanin palatsiin ja erilaisiin virkatehtäviin. 
Pakkovärväysten kohteiksi joutuivat yleensä kristittyjen perheiden poikalapset osmanien hallitsemilta Balkanin alueilta Kreikkaa, Unkaria ja Ukrainaa myöten sekä Välimeren saarilta. Myös Anatoliasta ja Kaukasukselta värvättiin sekä muslimien että kristittyjen lapsia. Vaikka devşirmeä pidetään orjuuden muotona, se takasi värvätyille elannon ja mahdollisuuden edetä uralla kyvykkyydestä riippuen, toisin kuin monissa orjuutusta harjoittaneissa yhteiskunnissa. Monet Osmanien valtakunnan suurvisiireista sekä muista sotilas- ja virkamiesluokan ylimyksistä olivat syntyisin köyhistä oloista ja päässeet uralleen juuri devşirmen kautta. Tämän vuoksi monet sekä kristittyjen että muslimien vähävaraisista perheistä tarjosivat lapsiaan vapaaehtoisesti devşirmeen.
Järjestelmä oli huolellisesti organisoitu. Kerätyt olivat 8–20-vuotiaita. Heidät käännytettiin islaminuskoon ja heille opetettiin sekä turkkia että arabiaa. Heitä alettiin kouluttaa sotilastehtäviin ja kyvykkäimmiksi katsotut valittiin palatsijärjestelmään, jossa he opiskelivat edelleen ja päätyivät parhaimmillaan korkea-arvoisiksi virkamiehiksi. Heille opetettiin myös erilaisia siviilielämän taitoja. Koulutus kesti kahdeksasta 14 vuoteen, ja sen tarkoitus oli tuottaa osmanivaltakunnalle huippuunsa koulutettua eliittiä niin armeijaan kuin siviilihallintoon. Osa koulutuksesta tapahtui pääkaupungin ulkopuolella, jolloin Balkanilta kotoisin olevat siirrettiin Anatoliaan ja päinvastoin. 
Devşirme aloitettiin Murad I:n aikana 1300-luvun lopulla. Devşirmea ei todennäköisesti suoritettu säännöllisin väliajoin vaan tarpeen mukaan. Esimerkiksi Mehmed II:n aikana janitsaarien määrä oli pieni ja sodista saatuja vankeja oli riittämiin, joten väennostoille ei ollut tarvetta. 1600-luvulle siirryttäessä muslimeina syntyneiden janitsaarien määrä oli niin suuri, että uusille väennostoille ei ollut enää suurta tarvetta ja ne alkoivat harveta loppuakseen vihdoin kokonaan. Viimeisen, noin tuhathenkisen väennoston 1700-luvun alussa määräsi Ahmed III, joka halusi vaihtaa palatsinsa kapinoivia bostancı-kaartin jäseniä uusiin. 
Devşirme-järjestelmä oli ristiriidassa islamilaisen šaria-lain kanssa, sillä šarian mukaan muslimien hallitsemilla alueilla elävillä kristityillä oli erityissuoja, jonka mukaan kristittyjä ei saanut pakottaa islaminuskoon tai orjuuteen. Osmanivirkamiehet perustelivat devşirmen laillisuutta vetoamalla vanhaan "yksi viidestä"-lakiin, jonka mukaan sulttaanin katsottiin olevan oikeutettu kenen tahansa omaisuuden viidennekseen.
Slobozia

Slobozia eli Slobodzeja (ja ) on kaupunki ja Slobozian piirin hallintokeskus Transnistrian eteläosassa, itäisessä Moldovassa, Dnestrin itärannalla, vajaa 15 kilometriä Tiraspolista etelään. 
Vuoden 2014 alussa Slobozian kaupungissa asui 14 618 ja piirissä 87 085 henkeä. Piiriin kuuluu Slobozian kaupungin ohella kaksi taajamaa, joiden asukkaat luokitellaan kaupunkilaisiksi: "Krasnoe" (3 553 as.) ja "Pervomaisk" (2 610 as.). Pääosa piirin asukkaista (66 304 as.) löytyy maaseutukylistä ja sovhooseista. Väkiluku oli pienentynyt vuosikymmentä varhaisempaan väestönlaskentaan (2004) verrattuna, sillä asukasluku oli tuolloin kaupungissa 16 062 ja koko piirissä 95 742. 
Slobozia on eräs Transnistrian paikkakunnista, jossa myös turisti voi (kesäaikaan) päästä melomaan (tilanne 2010). Kaupungin muut palvelut matkailijalle ovat vähäisiä: Sheriff-ruokakauppa on, mutta hotellia ei.
Mitch Lucker

Mitchell Adam ”Mitch” Lucker (20. lokakuuta 1984 – 1. marraskuuta 2012) oli yhdysvaltalaisen deathcore-yhtyeen Suicide Silencen päälaulaja ja perustajajäsen.
Musiikkiura.
Lucker aloitti esiintymisen veljensä autotallibändissä. Vuonna 2002 Lucker perusti yhtyeen Suicide Silence komppikitaristi Chris Garzan kanssa. Yhtyeessä oli Luckerin lisäksi toinen laulaja, Tanner Womack, mutta hänet hylättiin ja Luckerista tuli soololaulaja.
Yhtyeen ensimmäinen albumi "The Cleansing" julkaistiin 18. syyskuuta 2007. Albumista tuli ensimmäisen viikon aikana Century Median myydyin julkaisu. Yhtyeen toinen albumi "No Time To Bleed" julkaistiin 30. kesäkuuta 2009. Viimeinen albumi, jossa Lucker esiintyi, oli 12. heinäkuuta 2011 julkaistu "The Black Crown".
Yksityiselämä.
Lucker syntyi 20. syyskuuta 1984 Kaliforniassa ja kasvoi vanhempiensa ja sisarustensa kanssa. Lucker avioitui 8. toukokuuta 2010 Jolie Carmadellan kanssa, ja he saivat tyttären vuonna 2007. Luckerin hyvä ystävä oli Of Mice &amp; Menin päälaulaja Austin Carlile. Carlilen mukaan Lucker oli yksi syy siihen, miksi hän otti ruusutatuoinnin kaulaansa.
Tatuoinnit.
Luckerilla oli tatuointeja, jotka peittivät käsivarret, ylävartalon, kaulan, sormet ja jopa kasvot. Ainoa paikka, johon Lucker ei koskaan ottanut tatuointia oli selkä. Lucker totesi asiasta: "Pidän taideteoksien näkemisestä. Jos minulla olisi tatuointi selässä, se olisi kuin omistaisin kalliin maalauksen, jota ei voi nähdä. 'Omistan kauniin, kalliin maalauksen, mutta sitä ei voi nähdä, koska se on setäni luona."
Luckerin kasvoissa oleva tatuointi oli hänen viimeisiä tatuointejaan. Tatuoiti oli japanilainen Kanji-merkki sanalle "vahvuus".
Luckerin tunnetut mustat suorakulmiot joka sormessa olivat peitetatuointeja. Alun perin Luckerin sormissa luki "FORXEVER". Lucker totesi että liian moni ihminen otti saman tatuoinnin, ja hän päätyi tatuoimaan mustat laatikot kirjaimien kohdalle.
Kuolema.
Lucker kuoli 1. marraskuuta moottoripyöräonnettomuudessa. Kuolinsyyntutkija mukaan Lucker kuoli onnettomuudessa saamiinsa vammoihin Kalifornian Huntington Beachilla. Lucker todettiin kuolleeksi torstaiaamuna kello 6.17 UCI:n terveyskeskuksessa Orangen piirikunnassa. Hän oli törmännyt moottoripyörällä lyhtypylvääseen keskiviikkona 31. lokakuuta hieman klo 21.00 jälkeen. Kuollessaan Lucker oli 28-vuotias.
Jälkiseuraukset.
Luckerin muistoksi sytytettiin kynttilöitä myöhemmin illalla 1. marraskuuta onnettomuuspaikan läheisyyteen. Tilaisuuteen osallistui noin 300-400 fania, ystävää ja perheenjäsentä. Tilaisuudessa Luckerin vaimo Jolie Carmadella kertoi Luckerin olleen onnettomuuden sattuessa humalassa.
"Hän oli alkoholisti, ja taistelu on ollut kova. Yritin estää häntä lähtemästä. Seisoin hänen edessään ja rukoilin, ettei hän lähtisi, mutta hän meni. Ja näin kävi... Hän oli uskomaton mies. Hän oli ihana isä ja loistava aviomies. Ja nyt hän ei pääse näkemään Kenadeen varttumista, koska hän päätti juoda ja ajaa."
Yhtyeen jäsenet pitivät 21. joulukuuta 2012 muistotilaisuuden "Ending is The Beginning", jonka tuotolla oli tarkoitus tukea Luckerin tyttären opintoja.
Gunnel

Gunnel on skandinaavinen naisen etunimi.
Nimi on muunnos muinais­skandinaavisesta nimestä Gunhild, jonka molemmat osat merkitsevät sotaa ja taistelua. Nimi esiintyi jo 1500-luvulla muodossa Gunnil, mistä on johdettu myös latinalaistettu muoto Gunilla. Englannissa nimi esiintyy kirjoitettuna Gunnell. Suomessa ovat käytössä olleet muunnokset Kunneli ja Kunne.
Suomessa nimi Gunnel on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 2 240 henkilölle, joista hieman yli puolet on syntynyt 1920- ja 1930-luvuilla. Gunnelin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 30. tammikuuta.
Punahuppukasvit

Punahuppukasvit (Philesiaceae) on kaksilajinen kasviheimo koppisiemenisten Liliales-lahkossa, joka sisältää kaikkiaan kymmenen heimoa, tunnetuimpina liljakasvit (Liliaceae). Punahuppukasvien läheisin sukulaisheimo on kuitenkin Rhipogonaceae.
Tuntomerkit.
Punahuppukasvit ovat enemmän tai vähemmän epifyyttisiä eli päällyskasveina kasvavia, melko puuvartisia pensaita tai köynnöksiä. Lehdet ovat ruodillisia, kukat kookkaita sekä riippuvia ja hedelmä on marja.
Juurissa on purje (velamen). Putkilot puuttuvat kokonaan. Lehtiasento on kaksirivinen tai kierteinen; lavassa on kaksi pääsuonta. Punahupuilla ("Philesia") kehäkiehkurat ovat hyvin erilaisia. Heteet ovat tavallisesti kasvaneet yhteen tyveltään, ponnet avautuvat rei'illä. Siitepölyhiukkanen on reiätön ja piikkipintainen. Istukat ovat turvonneita laitaistukoita, siemenaiheita on paljon. Siemenessä on ravintovarasto eli endospermi, jossa on aleuronikerros ja öljyjä. Taimen sirkkalehti ei yhteytä, ja alkeisjuuri on hyvin kehittynyt.
Levinneisyys.
Heimon molemmat lajit, punahuppu ("Philesia magellanica") ja punasuppilo ("Lapageria rosea"), kasvavat Etelä-Chilessä.
Wilkinsonin katalyytti

Wilkinsonin katalyytti eli klorotris(trifenyylifosfiini)rodium(I) (C54H45ClP3Rh) on rodiumin kompleksiyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä useissa orgaanisen kemian reaktioissa erityisesti vedytysreaktioissa. Yhdiste on nimetty kehittäjänsä Geoffrey Wilkinsonin mukaan.
Ominaisuudet.
Wilkinsonin katalyytti on huoneenlämpötilassa punaista kiteistä ainetta. Yhdiste on muodoltaan tasoneliömäinen 16 elektronin kompleksi ja keskusatomina olevaan rodiumiin on sitoutunut yksi kloroligandi ja kolme trifenyylifosfiiniligandia. Yhdiste hapettuu ilmassa hitaasti dimeeriksi ja myös vesi reagoi Wilkinsonin kompleksin kanssa. Yhdiste liukenee kloorattuihin hiilivetyihin, aromaattisiin hiilivetyihin ja hieman niukemmin alkoholeihin ja asetoniin. Rodiumiin liittyneet trifenyylifosfiiniligandit on helposti korvattavissa muilla ligandeilla, mihin perustuu yhdisteen käyttö katalyyttinä. Myös kloroligandi voi korvautua esimerkiksi bromidilla tai jodidilla.
Valmistus ja käyttö.
Wilkinsonin katalyyttiä valmistetaan kuumentamalla rodium(III)kloridia ja trifenyylifosfiinia etanoliliuoksessa. Yhdiste kiteytyy liuoksesta ja voidaan erottaa.
Wilkinsonin katalyytti on runsaasti käytetty katalyytti alkeenien ja alkyynien vedytyksissä, hydrosilyloinneissa, hydroformyloinneissa, katekoliboraanin tai pinakoliboraanin kanssa hydroboraatioissa ja alkeenien isomeroinneissa. Vedytyksissä aktiivisessa katalyytissä yksi trifenyylifosfiiniligandeista on korvautunut vedyllä hapettavalla additiolla, jolloin rodium hapettuu hapetusluvulta +I hapetusluvulle +III. Tämän jälkeen alkeeni tai alkyyni koordinoituu rodiumiin ja seuraa protoninsiirtoreaktio. Katalyyttisen syklin viimeinen vaihe on pelkistävä eliminaatio, jossa pelkistynyt hiilivety irtoaa katalyytistä.
Dupuy de Lôme

Ranskan laivastossa on ollut useita arkkitehti Dupuy de Lômen mukaan nimettyjä aluksia:
HMS Fairy (1897)

HMS Fairy oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Gipsy-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista osana vuosien 1896-1897 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 19. lokakuuta 1896 telakkanumerolla 396. Alus laskettiin vesille 25. syyskuuta 1897 ja se valmistui elokuussa 1898.
Palvelus.
Alus upposi 31. toukokuuta 1918.
Eero Ahola

Eero Pellervo Ahola (s. 10. lokakuuta 1940) on vihtiläisen Karprint-lehtitalon päätoimittaja ja hallituksen puheenjohtaja.
Ahola valmistui toimittajaksi 1962 ja ryhtyi itsenäiseksi yrittäjäksi perustamalla paikallislehden Karkkilaan vuonna 1962. Seuraavana vuonna hän perusti paikallislehtipainon ja laajensi kustannustoimintaansa Helsinkiin 1974. Ensimmäiset hänen perustamansa aikakauslehdet olivat vuonna 1975 Suomen Kiinteistölehti, Talomestari ja Uusi Autokuvalehti mr Motor. 
Ahola on kustantanut pitkään paikallislehtiä. Karprint kustansi ja kustantaa niitä myös Lohjalla, Salossa, Suomusjärvellä, Karjaalla, Hangossa, Nurmijärvellä, Lopella sekä Forssassa.
Vuonna 1977 Ahola osti Vihdistä Luoteis-Uusimaa-paikallislehden ja sen kirjapainon. Yrityksen päätoimipaikka siirtyi uuteen toimitaloon eteläiseen Vihtiin Turun väylän ja Porin valtatien risteykseen. 1980-luvulla Ahola omisti myös Etelä-Pohjanmaan Alavudella toimivan kirjapainon ja sen kaksi paikallislehteä: Viiskunta ja Härmät. 2000-luvulle tultaessa Karprint keskittyi valtakunnallisten erikoisaikakauslehtien kustantamiseen. Karprintin 14 lehdestä vanhin on Aholan vuonna 1975 perustama kiinteistöalan ammattilehti Kiinteistö ja Isännöinti.
Ahola jatkaa edelleen kaupallisten kirjapainotuotteiden valmistamista Karprintin kirjapainossa sekä oman ydinalueensa paikallislehtien kustantamista. Ahola on hankkinut tilauspohjaisten paikallislehtien lisäksi, noin neljännesvuosisata sitten, Helsingin alueelle 1960-luvulla perustettuja kaupunkilehtiä, joiden toiminta jatkuu vakaana. Kustannusyhtiön toimitusjohtajana vuodesta 2006 on toiminut Juha Ahola sekä päätoimittajan tehtävissä Mari Ahola-Aalto ja Reetta Ahola.
Vihdin Yrittäjät ry palkitsi Eero Aholan vuonna 1995 Vuoden yrittäjänä.
Työsuojelujupakka.
Tammikuussa 2015 Länsi-Uudenmaan käräjäoikeus tuomitsi Eero Aholan neljän kuukauden ja toimitusjohtaja Juha Aholan kolmen kuukauden ehdollisiin vankeusrangaistuksiin työturvallisuusrikoksesta. Karprint tuomittiin maksamaan yhteisösakkoa 40 000 euroa. Tuomioiden taustalla olivat Karprintin tiloissa Vihdissä pitkään jatkuneet homeongelmat. Lisäksi johto oli kohdellut työntekijöitä epäasiallisesti. He olivat muun muassa painostaneet työntekijöitä tulemaan sairauslomaltaan töihin sekä haukkuneet ja vähätelleet heitä. Aholat ja Karprint määrättiin maksamaan 13 työntekijälle yhteensä lähes 70 000 euron korvaukset.
Jäsenyydet.
Paikallislehtien Liiton puheenjohtaja, Pienteollisuuden keskusliiton varapj, Helsingin kauppakamarin hallituksen jäsenyys, Paikallisradioliiton hallituksen jäsenyys.
Monista luottamustehtävistä seurasi erilaisiin työryhmiin osallistumiset, joista voidaan mainita yhtenä valtioneuvoston asettaman postimaksulautakunnan jäsenyys. Lautakunnan tehtävänä oli valtionvarainministeriön postilaitoksen, sekä kolmen eri lehtijärjestön kesken vuosittain postilaitoksen perimien lehtien jakelupalkkiot.
Le Blanc-Mesnil

Le Blanc-Mesnil ([lə blɑ̃ menil], ) on Ranskan kunta Pariisin koillisella esikaupunkivyöhykkeellä noin 13 kilometriä Pariisin keskustasta koilliseen. Se kuuluu Île-de-Francen hallintoalueen Seine-Saint-Denis’n departementtiin ja siellä asuu noin 52 000 ihmistä.
Le Blanc-Mesnil muodostettiin vuonna 1792 erottamalla se Aulnayn kunnasta.
Kuntaan kulkee Pariisista RER-juna B. Le Blanc-Mesnil -nimistä asemaa lähempänä kunnan keskustaa sijaitsee itse asiassa eteläpuolisen naapurikunnan puolella oleva asema Drancy. Le Blanc-Mesnilin muita naapurikuntia ovat pohjoisessa Bonneuil-en-France ja Gonesse naapuridepartementin Val-d’Oise puolella, lännessä Dugny, idässä Aulnay-sous-Bois, lounaassa Le Bourget ja kaakossa Bondy.
HMS Gipsy (1897)

HMS Gipsy oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Gipsy-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista osana vuosien 1896-1897 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 1. lokakuuta 1896 telakkanumerolla 395. Alus laskettiin vesille 9. maaliskuuta 1897 ja se valmistui heinäkuussa 1898.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 17. maaliskuuta 1921.