tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Faguibine

Faguibine on Nigerin tulvajärvi joen keskijuoksulla Malissa. Se sijaitsee Timbuktun alueen Goundamin piirissä 80 kilometriä Timbuktusta länteen. Laajimmillaan Faguibinejärven pinta-ala on 590 neliökilometriä.
Seudun järvet muodostavat monimutkaisen järjestelmän, jonka olemassaolo riippuu Nigerjoen tulvista. Nigerin läntisestä haarasta Farabangosta eroaa kaksi ajoittain täyttyvää kanavaa, eteläisempi Kondi (64 kilometriä) sekä pohjoisempi ja suurempi Tassakane (104 kilometriä), jotka yhtyvät muodostaen Goundamin lähellä sijaitsevan Téléjärven. Siitä vesi virtaa pohjoisempana sijaitsevaan Takarajärveen ja lopuksi nuolenkärjen muotoiseen Faguibineen yli 170 kilometrin päähän Nigerjoesta. Vasta jälkimmäisen täytyttyä vesi voi päästä myös idempänä sijaitseviin Gouber- ja Kamangojärviin. Faguibinen täyttyminen edellyttää useita peräkkäisiä tulvakausia, minkä jälkeen se kuivuu kokonaan vasta vuosien kuluttua. Seudun alhainen sademäärä (noin 150 millimetriä vuodessa) yhdistettynä voimakkaaseen haihtumiseen ei yksinään riitä järvien ylläpitämiseen.
Seudun väestön, maata viljelevien songhaiden, osin paimentolaisuuteen perustuvaa karjanhoitoa harjoittavien tuaregien, maurien ja fulbejen sekä kalastajina toimivien bozojen ja somonojen elinkeinot riippuvat järvien ajoittaisesta täyttymisestä ja kuivumisesta. Faguibine kuivui kokonaan vuosina 1914 ja 1924, täyttyi vuosina 1924–1930, kuivui jälleen vuonna 1944 ja täyttyi uudelleen vuosina 1951–1955. Järven täyttyminen kokonaan on väestön kannalta yhtä hankala tilanne kuin sen kuivuminen, koska silloin menetetään 180–350 neliökilometriä parasta viljelysmaata ja 70–100 neliökilometriä laiduntamiseen käytettyä tulvaniittyä. Ihanteellinen tila olisi vuosittainen tulva ja sitä seuraava kuivuminen.
1970-luvun puolivälin jälkeen Faguibinen seudun järvet ovat kuivuneet lähes kokonaan, mikä on johtanut alueen ekosysteemin ja väestön elinkeinojen romahtamiseen. Paimentolaiset ovat asettuneet pysyviin asutuksiin, joissa he elävät pitkälti hätäavun varassa. Maanviljelijät ovat siirtyneet lähemmäksi Nigerjokea tai muuttaneet maan eteläosiin. Vuosien 1990–1995 tuaregikapinan aikana lähes koko väestö pakeni alueelta, mutta sen jälkeen noin 170 000 henkeä palasi takaisin. 2000-luvun alussa suoritetut kanavajärjestelmän ylläpitotoimet ovat johtaneet alustaviin tuloksiin.
Songhaivaltakuntaa 1400-luvun lopulla hallinnut Sonni Ali Ber yritti käyttää vesistöä hyväkseen kaukana sisämaassa sijaitsevan Oualatan valloittamiseksi. Hän ryhtyi rakentamaan jokiveneitään varten kanavaa järven länsipäädyssä sijaitsevasta Raz-El-Masta eteenpäin, mutta hanke jäi kesken mosien hyökättyä Songhaivaltakuntaan. Lyötyään mosit Ali Ber ei enää palannut kanavahankkeeseen.
Doukouria

Doukouria on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Timbuktun alueen Goundamin piirissä Malissa. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Goundamista koilliseen. Kunnassa on 3 000 asukasta (vuonna 2009).
Doukourian kunnan pinta-ala on arviolta 1 111 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Goundamin piirin Tonkan, lännessä Gargandon, pohjoisessa M’Bounan, Issabéryn, Télén ja Goundamin, koillisessa Douékirén ja Kaneyen sekä kaakossa Dirén piirin Kondin, Dirén ja Tindirman kuntiin. Seutu kuuluu Saharan ja Sahelin siirtymäalueeseen. Sen läpi virtaavat Nigerin haarajoet Tassakane ja Kondi, jotka tulva-aikaan muodostavat tasangolle järviä.
Kuntaan kuuluu 19 paimentolais- ja puolipaimentolaisryhmää. Asukkaat ovat etupäässä tuaregeja ja belloja. Vallitseva uskonto on islam.
Seudun pääelinkeino on karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista maanviljelyä, kaupankäyntiä, kalastusta ja käsityöammatteja. Osa väestöstä hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin tai naapurimaihin.
Douékiré

Douékiré on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Goundamin piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen haarajoen Tassakanen varrella 35 kilometriä Goundamista koilliseen. Kunnassa on 17 400 asukasta (vuonna 2009).
Douékirén kunnan pinta-ala on 4 500 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Timbuktun piirin Alafian ja Dirén piirin Garbakoïran, etelässä Dirén piirin Tinguereguifin, Bourem Sidi Amarin, Arhamin ja Kondin, lännessä Goundamin piirin Kaneyen, Doukourian ja Télén sekä pohjoisessa Essakanen kuntiin. Seutu kuuluu Saharan ja Sahelin siirtymäalueeseen. Sen läpi virtaavat Nigerjoen haarat Tassakane ja Fara Bongo, jotka muodostavat tulva-aikana tasangolle järviä.
Kuntaan kuuluu 25 kylää ja 16 paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat songhaita, tuaregeja ja fulbeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, vehnä, sipuli, tomaatti, anis ja tupakka. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset, kamelit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Kunnassa toimii kuusi julkista alakoulua, yksi paikallisen väestön ylläpitämä koulu sekä koraanikoulu. Terveyspalveluihin kuuluu yksi terveyskeskus ja -asema. Kaksi kolmasosaa väestöstä on puhtaan juomaveden ulottuvilla.
Brad Wing

Bradley T. ”Brad” Wing (s. 27. tammikuuta 1991 Melbourne) on australialainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan lentopotkun potkaisija. Hän on edustanut urallaan NFL-liigassa Pittsburgh Steelersiä ja New York Giantsia. 
Wing pelasi ennen ammattilaisuraansa yliopistojalkapalloa Louisianan osavaltionyliopiston joukkueessa.
Ura.
Australialaisessa jalkapallossa uransa aloittanut Wing muutti Yhdysvaltoihin vuonna 2009, viimeiseksi lukiovuodekseen. Uudessa kotimaassaan hän aloitti myös amerikkalaisen jalkapallon, ja erinomaisen kauden jälkeen Louisianan osavaltionyliopisto oli valmis ottamaan Wingin joukkueeseensa.
Wingin yliopistoura Baton Rougessa kesti kolme kautta, jonka jälkeen hän ilmoittautui vuoden . Kentän ulkopuolisten ongelmien vuoksi yksikään joukkue ei valinnut häntä, mutta tilaisuuden jälkeen Philadelphia Eagles teki Wingin kanssa sopimuksen. Wing ei pelannut Eaglesissa otteluakaan, mutta teki myöhemmin Pittsburgh Steelersin kanssa sopimuksen.
Pittsburghista Wing siirtyi ennen kauden 2015 alkua pelaajakaupassa New York Giantsin organisaatioon. Wing vapautettiin sopimuksestaan heikon kauden 2018 jälkeen.
Muuta.
Wingin isä David Wing oli myös entinen australialaisen sekä amerikkalaisen jalkapallon pelaaja.
Bintagoungou

Bintagoungou on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Goundamin piirissä Malissa. Se sijaitsee Faguibinejärven kaakkoispuolella noin 35 kilometriä Goundamista pohjoiseen. Kunnassa on 4 000 asukasta (vuonna 2009).
Bintagoungoun kunnan pinta-ala on noin 92 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa ja idässä Goundamin piirin Essakanen, etelässä Télén ja lännessä Issabéryn kuntiin. Seutu kuuluu kuivuudesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen. Faguibinen lisäksi alueella sijaitsee Takarajärvi.
Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää. Asukkaat ovat etupäässä songhaita, belloja ja fulbeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Molemmat ovat kärsineet suuresti järvien kuivumisesta. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Nuoriso hakeutuu muualle ansiotöihin.
Kunnassa toimii yksi alakoulu, viisiluokkainen arabiankielinen koraanikoulu ja yhdeksänluokkainen peruskoulu. Terveyspalveluihin kuuluu terveyskeskus ja apteekki.
Luettelo Hämyvestareiden esiintyjistä

Tämä on luettelo Hämyvestarit Festivalin esiintyjistä. Festivaali on järjestetty vuodesta 2007 eteenpäin Hämeenkyrössä.
2018.
3. elokuuta:
4. elokuuta
2017.
28. heinäkuuta:
29. heinäkuuta:
2016.
29. heinäkuuta:
30. heinäkuuta:
2015.
24. heinäkuuta:
25. heinäkuuta:
2014.
1. elokuuta:
2. elokuuta:
2013.
2. elokuuta:
3. elokuuta:
2012.
3. elokuuta:
4. elokuuta:
2011.
5. elokuuta:
6. elokuuta:
2010.
6. elokuuta:
7. elokuuta:
2009.
31. heinäkuuta:
1. elokuuta:
2008.
1. elokuuta:
2. elokuuta:
2007.
3. elokuuta:
4. elokuuta:
Alzounoub

Alzounoub (myös "Aljounoub") on maalaiskunta Timbuktun alueen Goundamin piirissä Malissa. Sen keskuspaikka on Sonima. Kunnassa on 4 500 asukasta (vuonna 2009).
Alzounoubin kunnan pinta-ala on toistaiseksi määrittelemätön. Se rajoittuu pohjoisessa Goundamin piirin Raz-El-Man, idässä Adarmalanen ja Gargandon sekä etelässä Tilemsin kuntiin ja lännessä Mauritaniaan.
Kuntaan kuuluu kymmenen kylää tai paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat maureja ja tuaregeja.
Seudun pääelinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja kamelit.
Kunnassa toimii kaksi koulua.
Adarmalane

Adarmalane on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Goundamin piirissä Malissa. Se sijaitsee Faguibinejärven eteläpuolella noin 70 kilometriä Goundamista luoteeseen. Kunnassa on 1 800 asukasta (vuonna 2009).
Adarmalanen kunnan pinta-ala on noin 250 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Tin Aïchan, idässä M’Bounan, etelässä Gargandon sekä lännessä Raz-El-Man ja Alzounoubin kuntiin. Seutu kuuluu kuivuudesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu 9 kylää ja paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat songhaita, belloja ja fulbeja. Kaksi kolmasosaa väestöstä on siirtynyt kuivuuden takia Horojärven alueelle Tonkan kuntaan.
Adarmalanen kautta kulkee Timbuktun ja Mauritanian välinen autiomaareitti. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Molemmat ovat kärsineet suuresti Faguibinejärven kuivumisesta. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, kaupankäyntiä, ja käsityöammatteja. Nuoriso hakeutuu muualle ansiotöihin.
Tjalling Koopmans

Tjalling Charles Koopmans (28. elokuuta 1910 's-Graveland, Alankomaat – 26. helmikuuta 1985 New Haven, Connecticut) oli yhdysvaltalainen taloustieteilijä ja vuoden 1975 taloustieteen Nobel-palkinnon saaja. Hän sai palkintonsa yhdessä neuvostoliittolaisen Leonid Kantorovitšin kanssa myötävaikutuksesta resurssien optimaalisen allokaation teorian kehittämiseen.
Elämä.
Koopmans syntyi 's-Gravelandin kylässä Pohjois-Hollannissa. Hän aloitti yliopisto-opinnot seitsemäntoistavuotiaana Utrechtin yliopistossa pääaineenaan matematiikka. Kolme vuotta myöhemmin, vuonna 1930, hän vaihtoi teoreettiseen fysiikkaan. Vuonna 1933 hän tapasi Jan Tinbergenin (joka sai vuonna 1969 taloustieteen Nobel-palkinnon) ja muutti Amsterdamiin opiskelemaan matemaattista taloustiedettä hänen johdollaan. 
Koopmans muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1940. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1946. Koopmans toimi Yhdysvalloissa tilastotieteilijänä ensin "Combined Shipping Adjustment Board"issa (Washington) minimoiden kuljetuskustannuksia optimoimalla rahtien laivauksia tuhansilla eri aluksilla satoihin eri satamiin. Hän jatkoi sittemmin taloustieteilijänä Chicagon yliopistossa (Cowles Commission, 1944–1955) ja tämän jälkeen Yalen yliopistossa, jonka taloustieteen professorin tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 1981.
Okotillot

Okotillot ("Fouquieria") on yksitoistalajinen kasvisuku. Se on okotillokasvien heimon ainoa suku. Kaikki suvun lajit kasvavat luonnonvaraisena Pohjois-Amerikassa, ne ovat lähinnä Yhdysvaltain lounaisosien ja Meksikon aavikoiden kuivakkokasveja.
Kuvaus.
Okotillot ovat yksikotisia ja puuvartisia. Suvun lajit ovat yleensä harvaoksaisia pensaita tai pieniä puita. Pitkäversot ja sivuversot ovat selvästi eriytyneet. Lehdet ovat yksinkertaisia, sulkasuonisia, ehytlaitaisia ja kierteisesti asettuneita. Pitkäversoissa on myös lehtiruodeista muodostuneita piikkejä. Kukkien verholehdet ovat toisistaan erilliset, mutta terälehdet ovat pitkälti yhteen kasvaneet. Heteitä on kymmenen tai useampia, emi on kolmihaarainen. Hedelmä on tyypiltään kota.
Okotillot ovat puolimehivartisia kuivakkokasveja. Ne ovat kausivihantia, ja monet lajit tuottavat lehtiä vain sateiden jälkeen pudottaen ne pian uudestaan.
Leonid Kantorovitš

Leonid Vitaljevitš Kantorovitš (, 19. tammikuuta 1912 Pietari, Venäjän keisarikunta – 7. huhtikuuta 1986 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen taloustieteilijä ja vuoden 1975 taloustieteen Nobel-palkinnon saaja.
Hän sai palkintonsa yhdessä alankomaalaisen Tjalling Koopmansin kanssa myötävaikutuksesta resurssien optimaalisen allokaation teorian kehittämiseen.
Hän on ainoa palkinnon voittanut neuvostoliittolainen. Kantorovitš saavutti tuloksia myös matematiikan alla, erityisesti operaattoriteoriaan ja funktionaalianalyysiin liittyen. Funktionaalianalyysiin liittyvät K-avaruudet ja todennäköisyyslaskennassa käytettävä Kantorovichin metriikka on nimetty hänen mukaansa.
Elämä.
Kantorovitš syntyi Pietarissa venäjänjuutalaiseen perheeseen. Hänen isällään oli lääkärin vastaanotto Pietarissa. Kantorovitš työskenteli neuvostohalinnossa, jossa sai tehtäväkseen vanerituotannon optimoinnin.
Ida Ekman

Ida Paulina Ekman (o.s. Morduch; 22. huhtikuuta 1875 Helsinki – 14. huhtikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen lied-, oratorio- ja oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän oli 1900-luvun alun huomattavimpia suomalaisia liedlaulajia.
Juutalaiseen perheeseen syntynyt Ekman opiskeli Helsingin musiikkiopistossa vuodesta 1891 alkaen Abraham Ojanperän johdolla, Wienissä vuosina 1892–1895 Pauline Luccan johdolla sekä Pariisissa vuosina 1898–1899 Eugenie Colonnen oppilaana. Hän sai vuonna 1896 kiinnityksen Nürnbergin kaupunginteatteriin seuraavaksi näytöntövuodeksi, mutta myöhemmin hän omistautui pääasiassa yksinlaululle ja konserttikiertueille ja teki vain satunnaisia vierailuja oopperoihin.
Ekmanin ohjelmistossa merkittävän osan saivat erityisesti Sibeliuksen yksinlaulut. Sibelius myös omisti hänelle useita laulujaan ja katsoi Ekmanin olevan suomalaisista laulajista ainoa, joka oli kyennyt todella sisäistämään hänen musiikkiaan. 
Ida Ekman oli ensimmäinen suomalainen Madama Butterfly samannimisen oopperan saadessa Suomen ensiesityksensa 24. marraskuuta 1909. Hufvudstadsbladet ja Nya Pressen huomauttivat Ekmanin lied -laulutaustan artikkeleissaan.
Ekman levytti vuosina 1904–1908 Sibeliuksen ja muiden koti- ja ulkomaisten säveltäjien lauluja, kansanlauluja ja ooppera-aarioita.Ekmanin aktiivinen laulajanura kesti 1920-luvun taitteeseen saakka, jolloin hän siirtyi opetustyöhön. 
Ekmanin puolisona oli vuodesta 1895 pianisti-kapellimestari Karl Ekman (1869–1947). Heidän poikansa oli historioitsija ja tietokirjailija, filosofian tohtori Karl Ekman (1895–1962).
Rasvakehrääjä

Rasvakehrääjä, aikaisemmalta nimeltään rasvalintu ("Steatornis caripensis") on Etelä-Amerikan pohjoisosissa elävä lintulaji.
Tuntomerkit.
Rasvakehrääjä on noin 46 senttiä pitkä, ja muistuttaa ulkonäöltään kehrääjän ja haukan välimuotoa. Sen täyteläisen ruskeassa höyhenpuvussa on mustia juovia ja valkeita täpliä. Rasvakehrääjällä on lyhyt ja vahva koukkunokka, jota ympäröivät jäykät, viiksentapaiset karvat. Siivet ja pyrstö ovat pitkät, ja jalat ovat lyhyet, varsin heikot. Linnun siivet ovat suipot ja pyrstö pyöristynyt. Naaras ja koiras ovat samanväriset.
Elintavat.
Rasvakehrääjä on yöaktiivinen lintu, joka viettää päivänsä pimeissä luolissa. Vaikka sen näkö on hyvin kehittynyt, se ei riitä liikkumiseen luolissa, vaan lintu käyttää lepakoiden tapaan kaikuluotausta suunnistaakseen. Ravinnokseen se käyttää hedelmiä, etenkin öljypitoisia palmupähkinöitä, joiden luokse se lentää yöllä tullessaan ulos luolasta. Rasvakehrääjällä ei ole kupua, vaan se nielee hedelmät kokonaisina. Se on ainoa yöaktiivinen hedelmänsyöjälintu.
Lisääntyminen.
Rasvakehrääjä pesii luolissa suurissa yhdyskunnissa. Pesä kiinnitetään seinämälle, ja se koostuu linnun oksentamasta hedelmämassasta, johon on sekoittunut siemeniä ja sen omaa ulostetta. Naaras munii pitkin väliajoin kahdesta neljään munaa, joita molemmat sukupuolet hautovat noin 33 vuorokautta. Poikaset pysyvät pesässä noin 120 vuorokautta. Niitä ruokitaan hedelmillä ja ne lihovat hyvin suuriksi painaen kaksi kertaa aikuisen linnun verran, mutta laihtuvat kun niiden höyhenet alkavat kasvaa.
Erick Barrondo

Erick Barrondo (s. 14. kesäkuuta 1991) on guatemalalainen kilpakävelijä.
Barrondo sijoittui 2011 Daegun MM-kilpailuissa 20 kilometrin kävelyssä seitsemänneksi ja voitti samassa lajissa kultaa Guadalajaran Pan-Amerikan kisoissa ajalla 1.21.51. Hän sai Lontoon olympialaisissa 2012 hopeaa 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.18.57. Kyseessä oli Guatemalan kaikkien aikojen ensimmäinen olympiamitali. Samojen kisojen 50 kilometrillä ja Moskovan 2013 MM-kilpailujen 20 kilometrillä hänet hylättiin.
Barrondo saavutti Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa 2014 hopeaa 20 kilometrin kävelyssä. Toronton Pan-Amerikan kisoissa 2015 hän sai hopeaa 50 kilometrin kävelyssä ajalla 3.55.57. Hänet hylättiin samalla matkalla Pekingin MM-kilpailuissa 2015. Hän sijoittui 20 kilometrin kävelyssä 50:nneksi Rio de Janeiron olympialaisissa 2016, 21:nneksi Lontoon MM-kilpailuissa 2017 ja 12:nneksi Dohan MM-kilpailuissa 2019. Hän keskeytti 50 kilometrin kävelyn vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa ja sijoittui 35 kilometrin kävelyssä 30:nneksi Eugenen MM-kilpailuissa 2022.
Vesa Mäkipää

Vesa Mäkipää (s. 21. tammikuuta 1965) on suomalainen hiihtosuunnistaja. Seuratasolla Mäkipää on edustanut Mynämäen Suunnistajia ja IF Sibbo-Vargarnaa.
Ensimmäisen arvokisamitalinsa Mäkipää voitti Skellefteån MM-kilpailuissa 1990, kun hän voitti viestihopeaa. Kaksi vuotta myöhemmin Pontalierin MM-kilpailuissa hän voitti viestikultaa sekä hopeaa normaali- ja lyhyellä matkalla. Viestissä Mäkipää hiihtosuunnisti ankkuriosuuden. Aikaisemmilla osuuksilla hiihtosuunnistivat Eero Haapasalmi, Stefan Borgman ja Anssi Juutilainen. Myöhempinä vuosina hän voitti vielä kaksi viestihopeaa ja yhden viestipronssin.
Mäkipää voitti hiihtosuunnistuksen maailmancupin vuosina 1995 ja 1997.
Marjanpoimuri

Marjanpoimuri (myös marjapoimuri tai poimuri) on työväline, jota käytetään helpottamaan metsämarjojen, erityisesti mustikan ja puolukan, poimintaa. 
Perinteinen marjanpoimuri on valmistettu ohuesta pelti- tai muovilevystä ritiläpohjaiseksi laatikoksi, jonka päällä on kädensija. Laatikon avoimessa päässä pohjaritilä jatkuu harvana kampana, jonka yläpuolisesta kapeasta aukosta marjat putoavat poimuriin, kun sitä kallistetaan. Kun poimuria liikutellaan marjanvarvuissa, marjat irtoavat, ja kun poimuria kallistetaan taaksepäin, marjat putoavat poimurin säiliöön. Samalla lehtiä ja roskia putoaa ritiläpohjan läpi, mutta niitä jää myös yleensä marjojen sekaan. Siksi poimurilla poimitut marjat vaativat enemmän perkaamista kuin käsin poimitut.
Uudenaikaisemmissa poimureissa voi olla pitkä varsi, jolloin poimija voi käyttää poimuria kumartumatta. Poimureita voi olla myös kokoontaitettavina. Tällaiset poimurit ovat pienempiä, ja ne voidaan kiinnittää esimerkiksi vyöhön tai reppuun.
Marjalävikkö

Marjalävikkö (myös marjasiivilä tai marjanpuhdistin) on työväline, jota käytetään käsin tai marjanpoimurilla poimittujen marjojen, puutarha- tai metsämarjojen, kuten mustikoiden, puolukoiden, viinimarjojen ja muiden puhdistamiseen poiminnan jälkeen ennen marjojen säilöntää tai käyttöä ruuaksi. Lävikkö on yleensä muovia, ja siinä on pyöreä ritiläpohja ja matalat sivuseinät. Kun marjoja ravistellaan lävikössä, osa lehdistä ja roskista varisee ritilän läpi, ja loput roskat sekä vialliset tai raa'at marjat voidaan poimia ritilältä käsin. Lopuksi puhtaat marjat kaadetaan läviköstä toiseen astiaan. Näin marjojen puhdistus nopeutuu verrattuna puhdistamiseen paljain käsin. Marjalävikkö on hyödyllinen varsinkin marjanpoimuria käytettäessä, koska poimurilla noukittaessa marjoihin tulee enemmän roskia ja lehtiä kuin käsin poimittaessa.
Moussa Konaté

Pape Moussa Konaté (s. 3. huhtikuuta 1993 Mbour) on senegalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Amiensia ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Konaté edusti kaudella 2011–2012 israelilaista Maccabi Tel Avivia, kausina 2012–2014 venäläistä Krasnodaria, mutta pelasi jälkimmäisen kauden lainalla italialaisseura Genoassa, sekä kausina 2014–2017 sveitsiläistä Sionia.
Konaté valittiin Senegalin joukkueeseen, joka osallistui Lontoossa käytyihin vuoden 2012 kesäolympialaisiin. Hän pelasi turnauksessa neljä ottelua ja teki niissä viisi maalia. Hän on pelannut Senegalin A-maajoukkueessa 31 maaottelua ja tehnyt niissä 11 maalia. Hän pääsi MM-kilpailuissa 2018 kentälle vaihtopelaajana kahdessa alkulohko-ottelussa. Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän on pelannut vuosina 2017 ja 2019; jälkimmäisessä turnauksessa Senegal saavutti hopeaa.
Laikkuköynnöskasvit

Laikkuköynnöskasvit (Actinidiaceae) on kukkivien kasvien heimo. Heimoon kuuluu kolme sukua ja noin 355 lajia. Useita heimon lajeja käytetään koristekasveina, lisäksi heimoon kuuluvaa kiiviä ("Actinidia deliciosa") viljellään laajalti hedelmiensä vuoksi.
Kuvaus.
Laikkuköynnöskasvit ovat monivuotisia puuvartisia kasveja; usein pensaita tai liaaneja, joskus puita. Lehdet ovat yksinkertaisia, korvakkeettomia ja vuorottelevasti asettuneet. Kasvit voivat olla yksi- tai kaksikotisia, ja kukat yksi- tai kaksineuvoisia lajista riippuen. Kukat kasvavat kukinnoissa. Sekä verho- että terälehtiä on yleensä viisi. Heteitä on kymmenen tai enemmän. Emin sikiäin on kehänpäällinen ja sisältää kolmesta viiteen onteloa, joissa on siemenaiheita kymmenen tai enemmän. Hedelmä on marja tai kota.
Levinneisyys.
Laikkuköynnöskasveja kasvaa luonnonvaraisena Aasian, Australian, Pohjois-Amerikan ja Etelä-Amerikan trooppisilla, subtrooppisilla ja lauhkeilla vyöhykkeillä. Suurin lajirunsaus on tropiikissa.
Galen Rupp

 
Galen Rupp (s. 8. toukokuuta 1986) on yhdysvaltalainen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti.
Rupp sijoittui 3 000 metrin juoksussa seitsemänneksi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2003 ja yhdeksänneksi 5 000 metrin juoksussa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2004.
Pekingin olympialaisissa 2008 Rupp sijoittui 10 000 metrillä kolmanneksitoista. Lontoon olympialaisissa 2012 hän saavutti 10 000 metrillä olympiahopeaa ajalla 27.30,90. Hän hävisi harjoittelukumppanilleen Mohamed Farahille puolisen sekuntia. 5 000 metrillä hän oli seitsemäs. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Rupp saavutti pronssia maratonilla ja oli viides 10 000 metrillä. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli maratonilla kahdeksas.
MM-kilpailuissa Rupp on sijoittunut 5 000 metrin juoksussa yhdeksänneksi Daegussa 2011, kahdeksanneksi Moskovassa 2013 ja viidenneksi Pekingissä 2015 sekä 10 000 metrin juoksussa yhdenneksitoista Osakassa 2007, kahdeksanneksi Berliinissä 2009, seitsemänneksi Daegussa 2011, neljänneksi Moskovassa 2013 ja viidenneksi Pekingissä 2015. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän sijoittui 3 000 metrillä viidenneksi Dohassa 2010 ja neljänneksi Sopotissa 2014. Istanbulissa 2012 hän karsiutui alkuerässä 1 500 metrin juoksussa.
16. syyskuuta 2011 Rupp juoksi 10 000 metrillä Pohjois-Amerikan ennätyksen 26.48,00. Hän paransi maanmiehensä Chris Solinskyn ennätystä yli kymmenellä sekunnilla. 30. toukokuuta 2014 timanttiliigan kilpailussa Eugenessa hän paransi matkan Pohjois-Amerikan ennätystä aikaan 26.44,36. Yhdysvaltain mestaruuden Rupp on voittanut 5 000 metrillä vuonna 2012 ja 10 000 metrillä vuosina 2009–2016 ja maratonilla vuosina 2016 ja 2020. Häntä valmentaa Alberto Salazar.
Lähde: IAAF
Christa B. Allen

Christa Brittany Allen (s. 11. marraskuuta 1991 Wildomar, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Charlotte Graysonin roolissa televisiosarjassa "Kosto" (2011–2015).
Allen aloitti uransa näyttelemällä Jennifer Garnerin roolihahmoa nuorempana vuoden 2004 elokuvassa "13 ja risat". Viisi vuotta myöhemmin hän esitti toistamiseen Garnerin hahmoa nuorempana elokuvassa "Pelimiehen painajainen" (2009). Allen on vieraillut myös esimerkiksi televisiosarjoissa "Greyn anatomia" ja "Todistettavasti syyllinen".
Vuonna 2011 Allen sai roolin Victoria Graysonin tyttärenä Charlotte Graysonina ABC:n draamasarjassa "Kosto". Hän näytteli sarjassa neljännelle eli viimeiselle tuotantokaudelle asti. Keväällä 2015 Allen näytteli tilannekomediasarjassa "Baby Daddy".
Stefano Langone

Stefano Langone (s. 27. helmikuuta 1989) on yhdysvaltalainen laulaja, joka sijoittui seitsemänneksi American Idolin kymmenennellä kaudella. Hän teki levytyssopimuksen tammikuussa 2012 Hollywood Recordsin kanssa.
Langone julkaisi ensimmäisen singlensä, ”I'm on a Roll” huhtikuussa 2012.
Robert Fogel

Robert William Fogel (1. heinäkuuta 1926 – 11. kesäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen taloustieteilijä ja vuoden 1993 taloustieteen Nobel-palkinnon saaja. Hän sai palkintonsa yhdessä Douglass Northin kanssa taloushistorian tutkimuksen kehittämisestä soveltamalla talousteoriaa ja laskennallisia menetelmiä taloudellisen ja institutionaalisen muutoksen tutkimukseen.
Lapsuus ja nuoruus.
Fogel syntyi venäjänjuutalaiseen perheeseen, joka oli muuttanut Yhdysvaltoihin Odessasta vuonna 1922. Hän varttui 1930-luvun laman aikana, mutta onnistui hankkimaan hyvän koulutuksen vanhempiensa kannustamana. Fogel valmistui Thomas Jefferson High Schoolista vuonna 1944 ja Cornellin yliopistosta vuonna 1948.
Bedan Karoki

Bedan Karoki Muchiri (s. 21. elokuuta 1990) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Vuoden 2011 Afrikan kisoissa hän sijoittui toiseksi 10 000 metrin juoksussa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui 10 000 metrillä viidenneksi. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän oli 10 000 metrillä kuudes. Vuonna 2015 hän saavutti maastojuoksun MM-kilpailuissa hopeaa sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui 10 000 metrillä neljänneksi. Vuoden 2016 puolimaratonin MM-kilpailuissa Karoki saavutti hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa ja kultaa joukkuekilpailussa.
Karoki sijoittui Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 seitsemänneksi 10 000 metrillä. Huhtikuussa 2017 hän oli Lontoon maratonilla kolmas. Saman vuoden Lontoon MM-kilpailuissa hän sijoittui 10 000 metrillä neljänneksi.
Karoki on asunut vuodesta 2007 lähtien Japanissa. Hän on voittanut Kenian maastojuoksumestaruuden vuosina 2012, 2014 ja 2015.
Lähteet: IAAF, Tilastopaja
Cosmas Michael Angkur

Cosmas Michael Angkur (4. tammikuuta 1937 – 18. joulukuuta 2024 Labuan Bajo) oli indonesialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki fransiskaanien papiksi Paternus Nicholas Joannes Cornelius Geise 14. heinäkuuta 1967. Hänet nimitettiin Bogorin hiippakunnan johtoon 10. kesäkuuta 1994, ja piispaksi vihkiminen seurasi 23. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Leo Soekoto, jota avustivat Pietro Sambi ja Alexander Soetandio Djajasiswaja.
Sergei Leiferkus

Sergei Leiferkus (s. 1946 Leningrad) on venäläinen baritoni. Hän opiskeli Leningradin konservatoriossa ja aloitti uransa Neuvostoliitossa 1970-luvulla. Hän saavutti huomiota myös länsimaissa esiintyessään vuonna 1983 Berliinin filharmonikkojen kanssa. Hän on sittemmin esiintynyt muun muassa Metropolitan-oopperassa, Wienin valtionoopperassa ja La Scalassa. Hän on laulanut myös lukuisilla festivaaleilla.
Leiferkusin ohjelmistoon on kuulunut kymmeniä rooleja sellaisilta säveltäjiltä kuin Mozartilta, Verdiltä, Puccinilta, Wagnerilta, Borodinilta, Tšaikovskilta, Prokofjevilta ja Šostakovitšilta. Leiferkus on työskennellyt johtavien kapellimestarien, kuten Claudio Abbadon, James Levinen, Lorin Maazelin, Zubin Mehtan, Riccardo Mutin, Seiji Ozawan, Kent Naganon ja Georg Soltin kanssa. Oopperan ulkopuolisesta ohjelmistosta hän on esiintynyt esimerkiksi Šostakovitšin 14. sinfoniassa.
Leiferkusin diskografia kattaa kymmeniä levytyksiä. Hän sai kokonaisuudessaan levyttämistään Mussorgskin lauluista Cannes Classical Awardin, Diapason d'Orin ja Grammy-ehdokkuuden.
Kaija Silvennoinen

Kaija Silvennoinen (o.s. Halonen, s. 5. toukokuuta 1954) on suomalainen hiihtosuunnistaja.
Ensimmäisen maailmanmestaruutensa Silvennoinen voitti viestistä Velingradissa 1977. Hän hiihtosuunnisti aloitusosuuden, Aila Flöjtin ja Sinikka Kukkosen suunnistaessa muut osuudet. Kolme vuotta myöhemmin Avestassa 1980 Silvennoinen voitti toisen viestin maailmanmestaruuden sekä hopeaa henkilökohtaisessa kilpailuissa. Viestin aloitti Mirja Puhakka, Silvennoinen hiihtosuunnisti keskimmäisen osuuden ja ankkuriosuuden suunnisti Sinikka Kukkonen. Lavaronen MM-kilpailuissa 1984 hän voitti viestihopeaa yhdessä Irmeli Peltolan ja Mirja Puhakan kanssa.
Jamba Juice

Jamba Juice on ravintolaketju, joka myy erilaisia smoothieita, muita hedelmäpitoisia juomia, kylmiä juomia sekä leivoksia. Sen pääkonttori sijaitsee Emeryvillessä Kaliforniassa. Yrityksellä on yhteensä 750 ravintolaa, joista 310 on yrityksen omistamia ja 442 puolestaan franchise-yrittäjien omistamia. Ketjun ravintoloita sijaitsee kymmenessä eri valtiossa. Vuoden 2010 tilikauden päätöspäivänä 28. joulukuuta yhtiön myyntitulos oli 263 miljoonaa dollaria.
Historia.
Jamba Juicen perusti huhtikuussa 1990 Kirk Perron. Hän avasi ensimmäisen Jamba Juice -myymälän San Luis Obispoon. Myöhemmin bisnekseen liittyivät mukaan hänen tuttavansa Joe Vergaran, Kevin Petersin ja Linda Ozawa Olds. Samana vuonna yritys rekisteröitiin "Juice Club, Inc.:ksi".
Jamba Juice osti maanlaajuisen Zuka Juice, Inc.:n maaliskuussa 1999. Zuka Juice oli merkittävä Dave Duffin perustama smoothieita myyvä yritys, joka oli lähtöisin Orehista Utahista. Sittemmin Jamba Juice on laajentunut hyvin tunnetuksi smoothieketjuksi. Yrityksen ensimmäinen myymälä New Yorkissa avattiin Columbus Circlen ja 59th Streetin kulmaukseen Time Warner Centeriin, ja se on osa Whole Foods Marketin aluetta. Yrityksellä sijaitsee myymälöitä myös New Yorkissa Union Squarella, Times Squarella, Tribecassa sekä Port Authority Bus Terminalissa.
13. maaliskuuta 2006 Services Acquistion Corp. International osti Jamba Juicen 265 miljoonalla dollarilla. Services Acquistionia johtaa Steven Berrard, joka on entinen Blockbuster Inc.:n toimitusjohtaja. Transaktion sulkeuduttua julkisen kaupankäynnin kohteena ollut Services Acquistion muutti nimensä Jamba, Inc.:ksi.
Kesäkuussa 2008 Jamba, Inc. tiedotti, että se oli suorittanut 35 miljoonan dollarin vaihtovelkakirjalainan. Jamba Juice, Inc. sanoi muuttavansa vaihtovelkakirjalainan osakkeet rahaksi, jos niille ei löydy ostajia kesäkuuhun 2016 mennessä.
Rahoitusta johti Mistral Equity Partners 19,55 miljoonalla dollarilla, ja pääomarahasto keskittyi kuluttajatuotteisiin sekä palveluyrityksiin. Loppujen lopuksi 14,45 miljoonan dollarin investoinnit teki eräs yhtiö, joka on Serruya Familyn omistuksessa.
Joulukuussa 2008 Jamba alkoi laajentaa valikoimaansa smoothieista wrappeihin, voileipiin, salaatteihin ja flatbreadeihin. Jamballa on yli 750 myymälää 26 osavaltiossa Yhdysvalloissa sekä joitain kansainvälisiä myymälöitä, joissa on muita myymälöitä pienempi valikoima.
Heinäkuussa 2009 Jamba Juicen ylläpitämää mainoskampanjaa moitittiin idean kopioimisesta. Mainoskampanja muistutti liikaa Reesin "Get Your Way On" -sarjaa. Fanit ilmoittivat Reesille kirjeellä Jamba Juicen tekijänoikeusrikkomuksista, jolloin Rees vastasi: "Jamba Juice varasti minun tyylini ilman mainintaa asiasta, ja se on epäkunnioittavaa."
Adam Gemili

Adam Gemili (s. 6. lokakuuta 1993 Southwark, Lontoo, Englanti) on brittiläinen pikajuoksija.
Gemili sai Tallinnan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011 hopeaa 100 metrillä ja 4 × 100 metrin viestissä. Hän voitti vuonna 2012 junioreiden maailmanmestaruuden 100 metrillä Barcelonassa käydyissä alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Britannian nuorten ennätysajalla 10,05. Lontoon olympiakisoissa Gemili selviytyi välieriin.
Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tampereella 2013 hän voitti kultaa 100 metrillä ja sijoittui 200 metrillä neljänneksi, sekä juoksi Britannian 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka voitti kultaa alle 23-vuotiaiden Euroopan ennätysajalla 38,77 s.
Gemili juoksi vuoden 2013 Moskovan MM-kisoissa 200 metrin alkuerissä oman ennätyksensä. Gemili paransi ennätystään edelleen välierissä aikaan 19,98 ja eteni finaaliin. Finaalissa hän oli viides ajalla 20,08. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 Gemili sai hopeaa sekä 100 metrillä ajalla 10,10 että 4×100 metrin viestissä. Zürichin EM-kisoissa 2014 hän voitti kultaa 200 metrillä ennätystään sivuavalla ajalla 19,98. Hän juoksi lisäksi ankkuriosuuden Britannian voittaessa pikaviestin ajalla 37,93.
Gemili juoksi Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 toisen osuuden kultaa voittaneessa Britannian 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Hän sijoittui saman vuoden Rio de Janeiron olympialaisissa 200 metrillä neljänneksi ajalla 20,12 ja kuului viidenneksi sijoittuneeseen brittien pikaviestijoukkueeseen. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän juoksi toisen osuuden Britannian voittaessa 4 × 100 metrin viestin maailmanmestaruuden. Gemili juoksi kolmannen osuuden Ison-Britannian kultaa voittaneessa viestijoukkueessa Yleisurheilun EM-kilpailuissa 2018. 200 metrillä hän sijoittui viidenneksi.
Gemili saavutti vuoden 2019 IAAF World Relays -kilpailuissa pronssia 4 × 100 metrin viestissä. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän juoksi avausosuuden Britannian pikaviestijoukkueessa, joka saavutti hopeaa maan ennätysajalla 37,36. Lisäksi hän sijoittui 200 metrillä neljänneksi ja karsiutui 100 metrillä välierissä. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 200 metrin alkuerissä. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän juoksi alkuerissä Britannian 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka loppukilpailussa saavutti pronssia. 200 metrillä hän karsiutui alkuerissä.
Muuta.
Gemili on myös entinen jalkapalloilija. Hän pelasi juniorivuosinaan valioliigaseura Chelsean akatemiassa, ja pelasi ammattilaisena Dagenham &amp; Redbrigdessä alkuvuoteen 2012 saakka. Gemilin pelipaikka oli laitapuolustaja.
Henkilökohtaiset ennätykset.
"Lähteet: IAAF ja Tilastopaja"
Koskenkylä (Rovaniemi)

Koskenkylä on kylä Rovaniemellä Kemijoen varrella vajaan kuuden kilometrin päässä keskustasta. Kylä on Rovaniemen viidenneksi suurin; sen asukasluku oli 31. joulukuuta 2009 821 ihmistä, ja määrä on jatkuvasti kasvussa.
Koskenkylässä on myös oma koulu, Koskenkylän koulu, jossa on luokat 1–6 ja noin 130 oppilasta.
John Harsanyi

John C. Harsanyi (29. toukokuuta 1920 – 9. elokuuta 2000) oli unkarilaissyntyinen taloustieteilijä ja vuoden 1994 taloustieteen Nobel-palkinnon saaja. Hän sai palkintonsa yhdessä Reinhard Seltenin ja John Forbes Nashin kanssa tasapainotilan analyysista peliteoriassa.
Aiheesta muualla.
Sibselmaš Novosibirsk

Sibselmaš () on venäläinen jääpalloseura Novosibirskin kaupungista. Seura perustettiin vuonna 1937. Ensimmäistä kertaa seura pelasi Neuvostoliiton jääpallon mestaruussarjassa kaudella 1958–1959. Neuvostoliiton mestaruussarjassa Sibselmaš ei saavuttanut mitalisijoja, eikä se koskaan lukeutunut maan johtaviin jääpalloseuroihin. Neuvostoliiton hajottua seura alkoi nousta Venäjän huipulle, ja 1990-luvulla se taisteli mitalisijoista. Venäjän mestaruussarjassa Sibselmaš on voittanut yhden mestaruuden, kaudella 1994–1995.
Suomalaisista Venäjän Superliigassa edustavaa seuraa on edustanut maalivahti Marko Herajärvi.
Saavutuksia.
Saavutuksia Venäjän liigassa:
Buftea

Buftea [ˈbufte̯a] on kaupunki Ilfovin piirikunnassa Romanian eteläosassa. Buftea on piirikuntansa pääkaupunki. Pinta-alaa kaupungilla on 55 neliökilometriä. Bufteassa asui vuoden 2011 väestönlaskennassa 21 960 asukasta. Vuoden 1992 väestönlaskennassa väkiluku oli 19 399 ja vuoden 2002 väestönlaskennassa puolestaan 20 350.
Kaupunki sijaitsee noin 20 kilometrin päässä Romanian pääkaupungista Bukarestista luoteeseen ja noin 40 kilometriä Ploieștin kaupungista etelään.
Buftea on Romanian elokuvateollisuuden keskus ja ensimmäinen elokuvastudio kaupunkiin perustettiin jo vuonna 1950. Nykyisin kaupungissa toimii muun muassa MediaPro Pictures, joka on osa suurta itäeurooppalaista media- ja viihdeyritystä MediaPro Entertainmentia. Bufteassa järjestetään myös DaKINO-elokuvafestivaali. Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuu ruhtinas Barbu Știrbeille kuulunut linna. Linnan puutarhan sisäänkäynnin kohdalla on Valakian, Transilvanian ja Moldovan hallitsijan Mikael Rohkean () patsas.
Kaksoisolento (televisiosarja)

Kaksoisolento ("Stawka większa niż życie") on puolalainen 18-osainen televisiosarja vuosilta 1967-1968. Se kertoo Abwehrin palveluksessa toisen maailmansodan aikana olleesta kapteeni Hans Klossista (Stanisław Mikulski), joka todellisuudessa oli puolalainen liittoutuneiden tiedustelija Stanisław Kolicki, koodinimeltään J-23.
Kolicki esiintyy aluksi Wehrmachtin sotavankeudesta paenneena luutnanttina, joka Abwehrin palveluksessa ylenee kapteeniksi sarjan 13. jaksossa. 
Televisiosarja saavutti niin suuren suosion, että Katowiceen perustettiin Hans Kloss -museo.
Elokuva.
Televisiosarjaan perustuva puolalainen elokuva "Hans Kloss. Stawka większa niż śmierć"
sai ensi-iltansa 16. maaliskuuta 2012.
Sarjakuva.
Aiheesta luotiin myös "Kapitan Kloss" -niminen sarjakuvalehtisarja, jota Suomessa julkaisi Semic nimellä "Kapteeni Kloss".
Suomessa julkaistiin:
Ferid Murad

Ferid Murad (14. syyskuuta 1936 Whiting, Indiana – 4. syyskuuta 2023 Menlo Park, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen fysiologian ja farmakologian tutkija. Murad sai Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon vuonna 1998 typpioksidiin liittyvästä tutkimuksesta.
Saksan Kamerun

Kamerun oli vuonna 1884 perustettu Saksan keisarikunnan siirtomaa Länsi-Afrikassa. Siirtomaa liitettiin Ranskan ja Britannian siirtomaihin ensimmäisen maailmansodan seurauksena vuonna 1916. Suurin osa Saksan Kamerunista sijaitsee nykyisen Kamerunin alueella.
Historia.
Perustaminen.
Kamerun viittasi alun perin pelkästään doualoiden asuttamaan rannikkoon. Britit olivat toimineet alueella lähetyssaarnaajina ja kauppiaina 1840–luvulta alkaen, saksalaiset tulivat alueelle vasta vuonna 1869, mutta aloittivat ankaran kilpailun brittien kanssa. Doualahallitsijat olivat anoneet brittejä liittämään heidän alueensa brittien siirtomaihin, mutta Kamerunia pidettiin taloudellisesti liian merkityksettömänä ja sen ilmasto epäterveellisenä. Sen sijaan saksalaiset iskivät silmänsä alueeseen.
Otto von Bismarck lähetti vuonna 1884 Gustav Nachtigalin salassa suoritettavalle tehtävälle Kamerunin liittämiseksi Saksaan. Briteille kerrottiin hänen matkustavan Afrikkaan suojelemaan saksalaisten kauppiaiden etuja. Ensimmäisenä solmittiin sopimus doualoiden kanssa 12. kesäkuuta 1884, jolla he luovuttivat vallan alueillaan saksalaisille. Vuosien 1884 ja 1916 välillä solmittiin vielä 95 muuta sopimusta muiden etnisten ryhmien kanssa siirtomaan levittäytyessä rannikolta.
Hallinto.
Vaikka paikalliset kuninkaat luovuttivat ylivallan saksalaisille, he saattoivat silti jatkaa omaa hallintoaan pitkälti samaan tapaan, kunhan he pysyivät uskollisina saksalaisille. Siirtomaan hallinnoimiseksi Kamerun jaettiin virkamiesten hallinnoimiin hallintoalueisiin. Kamerunissa toimi kaksi eri oikeusjärjestelmää, yksi mustille ja yksi eurooppalaisille. Vuonna 1895 perustettiin paikalliset siirtomaajoukot. Uudet siirtomaaisännät joutuivat myös taistelemaan paikallisia vastaan. Vastarintaa aiheutti muun muassa haluttomuus maksaa veroja, maan anastus ja rautateiden aiheuttama joidenkin etnisten ryhmien kauppamonopolin menetys. Tunnetuinta vastarintaa johti doualoiden kuningas Rudolf Duala Manga Bell vuodesta 1910 vuoteen 1913.
Vastarinnasta huolimatta siirtomaan hallinto ja talous kehittyi. Saksalaiset yhtiöt perustivat Kameruniin plantaaseja ja niillä tuotettujen tuotteiden kuljettamiseksi rakennettiin teitä ja rautateitä. Alueella toimi myös useita saksalaisia lähetyssaarnaajia. Lähetyssaarnaajat perustivat saarnauksen ohessa kouluja ja terveysasemia. Lähetyssaarnaajien koulujen lisäksi siirtomaassa oli myös valtion koulujärjestelmä, jonka koulutuskielenä toimi saksa ja rajoitetusti douala, mutta eivät muut paikalliset kielet. Virkamiestehtäviin koulutettiin myös paikallisia lähettämällä heidät Saksaan parempiin opintoihin.
Loppu.
Ensimmäinen maailmansota saapui Kameruniin elokuussa 1914. Taistelu Kamerunista kesti vähän yli vuoden. Brittiläis–ranskalainen sotajoukko kenraalimajuri Charles Dobellin johtamana ja belgialais–ranskalainen joukko kenraali Joseph Aymerichin johdolla hyökkäsivät siirtomaahan. Saksalaiset voitettiin ja maa jaettiin huhtikuussa 1916 ranskalaisten hallitsemaan neljään viidesosaan brittien ottaessa yhden viidesosan.
Palsamikasvit

Palsamikasvit ("Balsaminaceae") on kukkivien kasvien heimo. Heimoon kuuluu kaksi sukua, yksilajinen "Hydrocera" sekä noin tuhatlajinen palsamien ("Impatiens") suku. Monia palsameita käytetään koristekasveina.
Kuvaus.
Palsamikasvit ovat ruohovartisia yksi- tai monivuotisia kasveja. Lehdet ovat yksinkertaiset, yleensä sahalaitaiset ja lajista riippuen kierteisesti, vastakkaisesti tai vuorottaisesti asettuneet. Kukat ovat kaksineuvoisia ja tsygomorfisia. Kukan verhiö koostuu yleensä kolmesta, joskus viidestä verholehdestä, joista alin on muita suurempi. Teriö koostuu viidestä terälehdestä. Hedelmä on marja tai kota.
Levinneisyys.
Palsamien suvun ja siten myös koko heimon suurin lajirunsaus esiintyy trooppisessa ja subtrooppisessa Afrikassa, lajeja kasvaa myös Aasiassa, Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. "Hydrocera"-suvun ainoa laji kasvaa eteläisessä ja kaakkoisessa Aasiassa.
Sic semper tyrannis

Sic semper tyrannis on latinankielinen lentävä lause, joka tarkoittaa suomeksi "Niin käy aina tyrannien". Sanontana se tarkoittaa, että sorrettu kansa aina lopulta surmaa tai syrjäyttää tyrannin. Rooman diktaattorina toimineen Julius Caesarin murhaan vuonna 44 eaa. osallistuneen Marcus Junius Brutuksen on väitetty lausuneen nämä sanat, mikä on luultavasti tosin keksitty vasta myöhemmin. John Wilkes Booth lausui sanat ampuessaan Yhdysvaltain presidentti Abraham Lincolnin vuonna 1865.
Lause on myös Virginian osavaltion virallinen motto.
Gary Bartz

Gary Bartz (s. 26. syyskuuta 1940 Baltimore, Maryland) on yhdysvaltalainen jazz-alttosaksofonisti. Hän opiskeli Juilliard Schoolissa. Hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Charles Mingusin, Eric Dolphyn, McCoy Tynerin, Max Roachin, Abbey Lincolnin, Art Blakeyn ja Miles Davisin kanssa. Bartz on myös perustanut omia kokoonpanojaan.
Vuonna 2005 Bartz sai Grammy-palkinnon levystä "Illuminations", jolla hän esiintyi Tynerin, Terence Blanchardin, Christian McBriden ja Lewis Nashin kanssa. Bartz on opettanut Oberlin Conservatory of Musicissa.
Ruotsin kuntavaakunat 1952–1970

Tämä on luettelo Ruotsin kuntavaakunoista, jotka olivat käytössä vuosien 1952 ja 1971 kuntauudistusten välillä. Kaikilla kunnilla ei ole vaakunaa koskaan ollutkaan, mutta luettelossa tällaisetkin kunnat on otettu mukaan. Kaupungit, kauppalat ja maalaiskunnat on esitetty aakkosjärjestyksessä; läänien järjestys on sama kuin läänikoodien järjestys. Harmaiden kilpien merkinnät tarkoittavat seuraavaa:
 = vaakunakuva ei ole tiedossa&lt;br&gt;
 = kunnalla ei ole ollut vaakunaa.
Vaakunan alapuolella on kunnan nimi ja sen alla suluissa nykyinen kunta. Luettelon läänijako on kuntauudistusten väliseltä ajalta; nykyään läänijako on osin toisenlainen.
Ruotsin nykyisten kuntien vaakunat on esitetty artikkelissa Ruotsin kuntavaakunat. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa tai jo sitä ennen lakkautetut kunnat on esitetty artikkelissa Ruotsin kuntavaakunat ennen vuotta 1952.
Sinilupiini

Sinilupiini ("Lupinus angustifolius") on yksivuotinen lupiineihin kuuluva ruoho. Lajia esiintyy Etelä-Euroopassa. Sen lehdet jakaantuvat kapeisiin ja kaljupintaisiin sormilehdyköihin. Sinilupiinin kukkien teriö on vaaleansininen. Palot ovat keltaisia–mustia ja lyhytkarvaisia. 
Käyttö.
Maataloustuotantoon on tähän mennessä jalostettu kolme lajia rehulupiineiksi, sinilupiini, keltalupiini ("Lupinus luteus") ja valkolupiini ("Lupinus albus"). Viljelty sinilupiini muistuttaa ravintoarvoiltaan soijaa. Valkuaisainepitoisuutensa vuoksi se onkin potentiaalinen rehukasvi märehtijöille ja käy jopa ihmisravinnoksi. Luonnonvaraiset lupiinit sisältävät ihmiselle ja eläimille myrkyllisiä alkaloideja.
Keltalupiini

Keltalupiini ("Lupinus luteus") on yksivuotinen, ihmiselle myrkyllinen lupiineihin kuuluva ruoho. Keltalupiinin tärkeimmät alkaloidit ovat lupaniini ja sparteiini. Lajia esiintyy Lounais-Euroopassa. Sen lehdet jakaantuvat melko leveisiin ja yläpinnoiltaan harvasti karvaisiin sormilehdyköihin. Keltalupiinin keltateriöiset kukat tuoksuvat. Palot ovat mustia ja villakarvaisia.
Tuhlari (kappale)

Tuhlari on Laura Närhen ensimmäinen single hänen syksyllä 2012 julkaistavalta toiselta sooloalbumiltaan. Kappale kuultiin ensimmäisen kerran YleX-radiokanavan Rytmibarometrissä 21. kesäkuuta 2012 ja digitaalisesti se julkaistiin 6. heinäkuuta 2012.
Kappaleen on säveltänyt tuottaja Matti Mikkola yhdessä Street Kobran kanssa. Sanoituksen on tehnyt Närhi itse.
David Bedford (säveltäjä)

David Vickerman Bedford (4. elokuuta 1937 – 1. lokakuuta 2011) oli brittiläinen säveltäjä.
Bedford opiskeli Lennox Berkeleyn ja Luigi Nonon johdolla sekä elektronisen musiikin studiossa Milanossa. Bedford sävelsi teoksia orkestereille, erilaisille soitinyhtyeille, lauluäänille ja soittimille. Lisäksi hän teki lauluja sekä kuoro- ja pianoteoksia. Hän sävelsi myös helposti soitettavaa pedagogista musiikkia sekä toimi opettajana. 
Myöhemmin urallaan hän lähestyi popmusiikkia ja teki paljon yhteistyötä useiden popyhtyeiden kanssa.
Breaza

Breaza [ˈbre̯aza] on kaupunki Prahovan piirikunnassa Romanian keskiosassa. Breazassa asui vuoden 2011 väestönlaskennassa 15 558 asukasta. Vuoden 1992 väestönlaskennassa väkiluku oli 19 329 ja vuoden 2002 väestönlaskennassa puolestaan 18 199.
Kaupunki sijaitsee 106 kilometrin päässä Romanian pääkaupungista Bukarestista luoteeseen, 46 kilometriä piirikunnan pääkaupungista Ploieștista luoteeseen ja 46 kilometriä Brașovin kaupungista kaakkoon. DN1-tie kulkee kaupungin kautta. Breazassa on myös rautatieasema, sillä Bukarestista Brașoviin kulkeva rautatie kulkee kaupungin läpi.
Breazassa sijaitsee Romanian ensimmäinen virallinen golfkenttä Lac de Verde. Kenttä on 9-reikäinen, ja se sijaitsee 700 metrin korkeudessa merenpinnasta.
Luis Abilio Sebastiani Aguirre

Luis Abilio Sebastiani Aguirre SM (22. helmikuuta 1935 Callao – 10. elokuuta 2020) oli perulainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 23. huhtikuuta 1962 ja nimitettiin Tarman hiippakunnan johtoon 21. marraskuuta 1992. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. tammikuuta 1993. Pääkonsekraattorina toimi Luigi Dossena, jota avustivat Miguel Irízar Campos ja Lorenzo León Alvarado. 
Sebastiani Aguirre sai 13. kesäkuuta 2001 nimityksen Ayacucho o Huamangan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 6. elokuuta 2011.
Paavo Ant-Wuorinen

Paavo Ant-Wuorinen (alkujaan Wuorinen; 30. lokakuuta 1897 Helsinki – 5. elokuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virkamies, joka toimi Patentti- ja rekisterihallituksen ensimmäisenä ylijohtajana 1942–1962.
Ant-Wuorisen vanhemmat olivat lakitieteen kandidaatti Anton Wuorinen ja opettaja Ida Sofia Malmström. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1916, valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1922 sekä varatuomariksi 1926 ja väitteli tohtoriksi 1933. Hän työskenteli 1920-luvulla asianajajana ja 1930-luvulla oikeusministeriön hallitussihteerinä ja 1935–1939 lainvalmistelukunnan jäsenenä. Ant-Wuorinen erikoistui immateriaalioikeuksiin ja erityisesti toiminimi- sekä patenttiasioihin. Hänet nimitettiin vuonna 1939 kauppa- ja teollisuusministeriön osastopäälliköksi ja samalla Suomen patenttiviraston päälliköksi. Kun Patentti- ja rekisterihallitus perustettiin kolme vuotta myöhemmin, hänet nimitettiin sen ensimmäiseksi ylijohtajaksi.
Ant-Wuorinen oli jäsenenä useissa lainvalmistelukomiteoissa, patenttilainsäädännön uudistamista käsitelleissä yhteispohjoismaisissa neuvotteluissa sekä Suomen edustajana eräissä kansainvälisissä konferensseissa. Hänellä oli paljon kotimaisia luottamustehtäviä. Ant-Wuorinen oli vuodesta 1926 naimisissa J. K. Paasikiven tyttären Wellamo Paasikiven kanssa. Hänen veljensä oli professorin arvon saanut kemisti Olli Ant-Wuorinen.
Emil Saarinen (näyttelijä)

Emil Johannes Saarinen (27. marraskuuta 1907 Hämeenkyrö – 21. joulukuuta 1993 Turku) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli laaja-alainen ja pidetty teatterinäyttelijä erityisesti kotikaupungissaan Turussa.
Näyttelijänuransa ensimmäisen kiinnityksen Saarinen sai Turun Työväen Teatteriin, jossa hän esiintyi viisivuotiskauden 1929–1934. Tämän jälkeen hän näytteli muun muassa Viipurin, Kuopion, Porin ja Tampereen teattereissa, kunnes hän palasi vuonna 1947 Turkuun, edellisenä vuonna perustettuun Turun kaupunginteatteriin. Hän oli kaupunginteatterin näyttelijänä siitä lähtien aina vuoteen 1971 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle. Hän kuitenkin jatkoi näyttelijäntyötä pitkään vielä tämän jälkeenkin.
Saarinen teki teatterinäyttämöillä monia suuria rooleja, kuten Daniel Hjort, Raskolnikov ("Rikos ja rangaistus"), Faust ("Faust"), Volpone ("Volpone") sekä Halme ("Täällä Pohjantähden alla"). Hän esiintyi myös televisiossa ja elokuvissa. Saarisella oli näyttelijänrooli ainakin Risto Orkon elokuvassa "Ja alla oli tulinen järvi" (1937), Aarne Kivimäen elokuvassa "Huijarien huvittavat huiputtajat" (1945) sekä Ilmari Unhon elokuvissa "Minä elän" (1946) ja "Ruusu ja kulkuri" (1948).
Saarinen sai uransa aikana tunnustuksena muun muassa Turun taiteilijaseuran Teatterikerhon jakaman "Esko"-patsaan ja myöhemmin Turun Teatterikerhon jakaman "Wenander"-patsaan. Vuonna 1969 hänet palkittiin elämäntyöstään myös Pro Finlandia-mitalilla. Saarisen puoliso oli näyttelijä Kaarina Vahtonen.