tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ty Burrell

Ty Burrell (s. 22. elokuuta 1967 Grants Pass, Oregon, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet on palkittu kahdesti Primetime Emmyllä ja SAG-palkinnolla Phil Dunphyn roolistaan komediasarjassa "Moderni perhe".
Ura.
Burrell on näytellyt monissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Hänen televisioroolejaan ovat olleet muun muassa plastiikkakirurgi Oliver Barnesin rooli tilannekomediassa "Hoidon tarpeessa" ("Out of Practice", 2005–2006), Gary Crezyzewskin rooli tilannekomediassa "Takaisin ruutuun" ("Back to You", 2007–2008) ja Phil Dunphyn rooli vuonna 2009 alkaneessa tilannekomediassa "Moderni perhe" ("Modern Family"). Vuosina 2011 ja 2014 hänet palkittiin Primetime Emmyllä roolistaan sarjassa "Moderni perhe", kategoriassa paras miessivuosa komediasarjassa. Hän oli ehdolla saman palkinnon saajaksi myös vuosina 2010, 2012 ja 2013.
Elokuvissa Burrell on esittänyt muun muassa Steveä kauhuelokuvassa "Kuolleiden aamunkoitto" (2004), Allan Arbusia draamaelokuvassa "Fur" ("Fur: An Imaginary Portrait of Diane Arbus", 2006), Leonard Samsonia supersankarielokuvassa "The Incredible Hulk" (2008) ja Interpolin agentti Jean-Pierre Napoleonia musikaalikomediassa "Muppets Most Wanted" (2014). Ensimmäiset elokuvaroolinsa hän teki vuonna 2001 komediaelokuvassa "Evoluutio", jossa hän esitti eversti Flemmingiä, ja sotaelokuvassa "Isku Mogadishuun" ("Black Hawk Down"), jossa hänellä oli Tim Wilkinsonin rooli.
Burrell opiskeli näyttelemistä Southern Oregon Universityssä, jossa hän suoritti bachelor-tutkinnon vuonna 1993, ja Pennsylvania State Universityssä, jossa hän suoritti master-tutkinnon vuonna 1997. Opiskeluaikanaan hän muun muassa esitti pääroolia John Steinbeckin romaaniin "Vihan hedelmät" ("The Grapes of Wrath") perustuvassa näytelmässä vuonna 1994 ja Thornton Wilderin näytelmässä "Meidän kaupunkimme" ("Our Town") vuonna 1996. Valmistuttuaan Pennsylvania State Universitystä hän teki ensimmäisen roolityönsä ammattilaisena washingtonilaisen Folger Shakespeare Theatren esittämässä William Shakespearen näytelmässä "Loppiaisaatto" ("Twelfth Night"). 
Myöhemmällä teatteriurallaan hän on näytellyt muun muassa Caryl Churchillin näytelmässä "Drunk Enough to Say I Love You?" Lontoon Royal Court Theatressa, William Shakespearen näytelmässä "Rikhard III" ("Richard III") New Yorkin Public Theaterissa ja newyorkilaisen Signature Theater Companyn tuottamassa versiossa Lanford Wilsonin näytelmästä "Burn This".
Yksityiselämä.
Burrell on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta, vuosina 2010 ja 2012 adoptoidut tyttäret.
Sinfonia nro 2 (Mendelssohn)

Felix Mendelssohn Bartholdy sävelsi toisen sinfoniansa, "Ylistyslaulun" (; op. 52), kirjapainotaidon 400-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 1840. Teoksesta tuli menestys sen kantaesityksessä Leipzigissa tuon vuoden kesäkuussa. Uutta marraskuista esitystä varten Mendelssohn lisäsi teokseen vielä kolme laulettua osaa. Hän luonnehti sävellystään ”sinfonia-kantaatiksi”. Siinä on käytetty Lutherin Raamatun tekstejä.
Teos sai myös kritiikkiä osakseen; Wagner piti sitä huonosti Beethovenilta kopioituna.
Sinfonia alkaa varsinaisella "Sinfonia"-osuudella (Maestoso con moto – Allegro – Allegretto un poco agitato – Adagio religioso). Sitä seuraavat lauletut osat, joissa kuullaan orkesterin lisäksi solisteja ja kuoroa.
Strata 950

Strata 950 on hydraulinen kaivosteollisuuden käyttämä pystyporauslaitteisto, jonka on kehittänyt australialainen RUC Cementation Mining Contractors -yhtiö. Se voi porata tuhanteen metriin asti.
Strata 950 käyttää kaksisuuntaista porausmenetelmää, jossa porataan ensin ylhäältä päin pilottireikä ja sen jälkeen
akseliin kiinnitetään koneeseen päin vetäen leikkaava eli ns. reaming pull -porauspää. Pilottireikää porataan 0-68 kierrosta minuutissa 69 tonnin voimalla ja tuotantoreikää vetäen porattaessa kierrosluku on 0-9 kierrosta minuutissa 950 tonnin voimalla. Porareikää voidellaan ja jäähdytetään vedellä, jota kuluu 35 litraa sekunnissa.
Strata 950 on valmistajan toiseksi suurin malli. Strata 850 on lajissaan suurin vastaavanlainen laite. 
Poraa käytettiin Chilen 2010 kaivosonnettomuudessa‎ pelastustunneli "A":n tekemisessä. Strata 950 ehti 598 metrin syvyyteen (85% tavoitesyvyydestä 702 metriä), kun Schramm T130XD-poralla tehty tunneli "B" pääsi perille. Pelastustunneli "C" oli tällöin 372 metrissä poralla RIG-421.
Jukka Kampman

Jukka Kampman on suomalainen basisti, joka soitti Kalle Kaaja &amp; Kulkukoirat -yhtyeessä. Yhtyeen solistina toimii edesmenneen Topi Sorsa­kosken jälkeen Kalle Kaaja. Hän on kotoisin Oulusta. Kampman on opiskellut sekä klassista että kevyttä musiikkia konservatorioissa Oulussa ja Tampereella. Hän on opiskellut myös Helsingin Pop &amp; Jazz Konservatoriossa ja toiminut siellä soitonopettajana.
Kampman on soittanut useiden tunnettujen artistien yhtyeissä, kuten Jari Sillanpää, Juice Leskinen, Eino Grön, Eija Kantola, Laura Voutilainen, Kari Tapio, Paula Koivuniemi ja Lea Laven. Nuorena hän on satunnaisesti säestänyt myös Eugen Malmsténia, Taisto Tammea, Henry Theeliä ja Rauli ”Badding” Somerjokea. Kampman toimii myös Otentic-bassojen yhtenä keulakuvana. Hän soittaa Otenticin J Custom -bassoa.
Love Happens

Love Happens on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut romanttinen draamaelokuva. Pääosissa on muun muassa Jennifer Aniston. Elokuvan on Brandon Campin ensimmäinen ohjaus ja hän on myös toisena käsikirjoittajana.
Juoni.
Burke Ryan (Aaron Eckhart) oli sen jälkeen kun hänen vaimonsa kuoli auto-onnettuudessa kirjoittanut kirjan siitä miten päästä surusta yli. Kirjasta tuli bestseller ja hän on kiertänyt sen jälkeen Yhdysvalloissa pitämässä seminaareja aiheesta. Hänelle tarjottiin tilaisuutta pitää sellainen myös Seattlessa, mutta hänen vaimonsa on haudattu sinne minkä vuoksi hän empii sinne paluuta. Lopulta lähtee kuitenkin sinne ja tapaa siellä sattumalta Eloisen (Jennifer Aniston) joka on boheemi kukkakauppias.
Jean Monnet -ohjelma

Jean Monnet -ohjelma on Euroopan komission ohjelma Euroopan integraation tutkimuksen edistämiseksi. Sillä on toimintaa 60 maassa viidessä maanosassa. Jean Monnet -ohjelma on osa elinikäisen oppimisen ohjelmaa. Nimensä ohjelma on saanut Euroopan unionin arkkitehdiksi luonnehditulta Jean Monnet'lta.
Jean Monnet -ohjelman puitteissa rahoitetaan kolmentyyppistä toimintaa:
Sinfonia nro 3 (Mendelssohn)

Felix Mendelssohn Bartholdy sai ensimmäisen inspiraationsa kolmanteen sinfoniaansa ("Skottilainen"; a-molli, op. 56) Skotlannin matkaltaan vuonna 1829. Teos kuitenkin valmistui vasta vuonna 1842. Se kantaesitettiin Leipzigissa samana vuonna. Lontoon-ensiesityksen jälkeen Mendelssohn omisti teoksen kuningatar Viktorialle, joka miehensä Albertin tavoin ihaili hänen musiikkiaan suuresti. Skottilainen sinfonia koostuu neljästä osasta, jotka ovat temaattisesti sidoksissa toisiinsa; se onkin tarkoitettu esitettäväksi ilman taukoa.
Belgian parlamentti

Belgian parlamentti tai Liittovaltion parlamentti on Belgian lainsäädäntövaltaa käyttävä elin. Parlamentti koostuu edustajainhuoneesta ja senaatista. Kuningas nimittää liittohallituksen. Kuninkaalla on myös oikeus hajottaa edustajainhuone ja senaatti joko yhdessä tai erikseen, mutta sen jälkeen parlamenttivaalit on toimitettava 40 päivän kuluessa ja uuden parlamentin on kokoonnuttava kahden kuukauden kuluessa. Parlamentti hyväksyy kuninkaan nimittämän pääministerin. Nykyisenä edustajainhuoneen puhemiehenä toimii André Flahaut.
55 Pandora

55 Pandora on Marsin ja Jupiterin välisen päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi G. Searle vuonna 1858. 
Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidin läpimitta on noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on . Asteroidin spektrityyppi on M- tai X-luokkaa.
Asteroidi nimettiin kreikkalaisen mytologian Pandoran mukaan.
Tätä asteroidia ei tule sekoittaa Saturnuksen kuuhun Pandoraan.
Kierumatara

Kierumatara ("Galium aparine") on mataroiden sukuun kuuluva yksivuotinen, ruohovartinen rikkakasvi. Kasvi muistuttaa läheisesti peltomataraa ("Galium spurium"), mutta on kookkaampi ja rotevavartisempi. Kierumataralla on 3–5 senttimetriä pitkät vastapuikeat lehdet, jotka kasvavat kiehkuroina varressa. Kukintona on viuhko, jossa on 2–5 hyvin pientä valkoista kukkaa. Hedelmykset ovat halkaisijaltaan 4-millimetriset, pareittain kasvavat, pyöreähköt ja täynnä pieniä koukkukarvoja. Kierumatara voi risteytyä peltomataran alalajin rikkapeltomataran ("Galium spurium" subsp. "vaillantii") kanssa.
Kierumatara kasvaa Suomessa enimmäkseen etelärannikolla, mutta harvakseltaan Oulun korkeudelle asti. Ahvenanmaalla ja Varsinais-Suomessa se kasvaa yleisenä. Merenrannoilla laji on Suomessa alkuperäinen.
Käyttö.
Kierumatara on syötävä kasvi. Ennen hedelmien muodostumista sen varsia ja lehtiä voi käyttää lehtivihannesten tapaan, tosin koukkukarvat voivat tehdä suutuntumasta epämiellyttävän. Kuivattuja lehtiä on käytetty vedessä uuttaen rohtona ja kuivatettuja ja paahdettuja hedelmiä kofeiinia sisältävänä kahvin korvikkeena.
Kreikassa ja Ruotsissa kierumataran varsia on käytetty maidon siivilöintiin. Kasvin juuresta saa kestävää punaista väriä.
Sinfonia nro 5 (Mendelssohn)

Felix Mendelssohn Bartholdy sävelsi viidennen sinfoniansa ("Uskonpuhdistus") Augsburgin tunnustuksen 300-vuotisjuhlan (1830) kunniaksi. Se kuitenkin esitettiin vasta kahden vuoden kuluttua. Vuosilta 1830–1832 peräisin olevat kirjeet osoittavat säveltäjän olleen teoksesta innoissaan, vaikkakin myöhemmässä elämässään hän arvosteli sitä ankarasti eikä edes suostunut sen julkaisemiseen.
Sinfonia on sävelletty kahdelle huilulle, kahdelle oboelle, kahdelle klarinetille, kahdelle fagotille, kontrafagotille, serpentille (neljännessä osassa), kahdelle käyrätorvelle, kahdelle trumpetille, kolmelle pasuunalle, patarummuille ja jousille.
Teos alkaa D-duurissa.
Vaahteramalja XXXI

Vaahteramalja XXXI on Vaahteraliigan kauden 2010 päättävä finaalitapahtuma, joka järjestettiin ISS Stadionilla, Vantaalla 4. syyskuuta 2010. Ottelussa kohtasivat runkosarjan voittanut Seinäjoen Crocodiles ja runkosarjan kolmas, Porvoon Butchers. Crocodilesilla Vaahteramaljoja on yksi ja finaaliesiintymisiä neljä, kun taas Butchers metsästi kuudetta perättäistä mestaruuttaan, ja esiintyi finaalissa jo seitsemättä kertaa.
Porvoon Butchers saavutti ottelussa kuudennen perättäisen Suomen mestaruuden.
Tailgate-tori.
Vaahteramaljan tapahtumapäivä alkaa tailgate-tapahtumatorilla, jossa musiikista vastaa Redrama ja erilaisista oheistapahtumista mm. Funky Team Gorillaz cheerleaderit, sekä raittiusseura Zoom, joka pelaa näytösottelun Suomen naisten maajoukkuetta vastaan. Mukana on myös keskieurooppalaisista lumilautailijoista ja BMX-pyöräilijöistä koostuva bagjump-ryhmä.
Joukkueiden tiet finaaliin.
Seinäjoen Crocodiles.
Seinäjoki aloitti kauden tappiolla Helsinkiläistä Roostersia vastaan, mutta otti ensimmäisen voittonsa toisella kierroksella kaatamalla vieraissa Tampereen Saintsin. Seinäjokelaiset pääsevät Vaahteramaljaan kahdeksan ottelun voittoputkessa, sillä joukkue voitti runkosarjassa seitsemän viimeistä otteluaan, ja saalisti viimeisellä kierroksella runkosarjan voiton voittamalla Helsinki Wolverinesin kotonaan lukemin 35-12. Välierissä Crocodiles raivasi tieltään kotiottelussaan Helsingin Roostersin.
Runkosarja
Välierä
Porvoon Butchers.
Butchers aloitti kauden vakuuttavasti viidellä voitolla, kunnes maaottelutauon jälkeen kärsi kaksi tappiota, joista toisen juuri Crocodilesille. Porvoolaiset saivat kuitenkin pelinsä jälleen kulkemaan ja runkosarjan kolme viimeistä ottelua päättyivät Butchersille suotuisasti. Butchers saavutti lopulta runkosarjassa kolmannen sijan. Välierissä Porvoolaiset kaatoivat vajaamiehisen Helsinki Wolverinesin, joka oli edellisessä ottelussaan menettänyt runkosarjan voiton.
Runkosarja
Välierä
10,000 Maniacs

10,000 Maniacs on yhdysvaltalainen pop-rockyhtye.
Historia.
Yhtyeen perustivat nimellä Still Life vuonna 1981 New Yorkin Jamestownissa Dennis Drew (kosketinsoittimet), Steve Gustafson (basso), Chet Cardinale (rummut), Robert Buck (kitara) ja Teri Newhouse (laulu). Myöhemmin yhtyeeseen liittyi lauluntekijäksi, kitaristiksi ja laulajaksi John Lombardo. Pian Cardinale ja Newhouse lähtivät yhtyeestä, jolloin laulusolistiksi tuli Natalie Merchant, joka oli silloin 17-vuotias. Vuonna 1983 yhtyeen vakituiseksi rumpaliksi tuli Jerry Augustyniak.
John Lombardo jätti yhtyeen vuonna 1986, mutta palasi vuosiksi 1994–2002. Natalie Merchant jätti yhtyeen vuonna 1993, minkä jälkeen tärkeimpänä laulusolistina yhtyeessä on ollut Mary Ramsey.
Yhtye otti vuonna 1981 nimekseen 10,000 Maniacs ja alkoi kirjoittaa omaa musiikkia. Sävellyksistä vastasi useimmiten Lombardo ja sanoituksista Merchant. Vuonna 1982 yhtye julkaisi EP-levyn "Human Conflict Number Five" ja seuraavana vuonna ensimmäisen LP-levynsä "Secrets of the I Ching." Vuonna 1990 näiden kahden levyn materiaalia julkaistiin uudelleenmasteroituna levyllä "Hope Chest: The Fredonia Recordings 1982-1983."
Vuonna 1984 10,000 Maniacs teki sopimuksen Elektra-levy-yhtiön kanssa ja julkaisi seuraavana vuonna toisen LP-levynsä, "The Wishing Chair", jonka musiikki oli folk-vaikutteista melodista rockia. Tämän levyn myötä 10,000 Maniacs alkoi saada entistä enemmän huomiota osakseen niin kriitikkojen kuin yleisönkin parissa.
Vuonna 1987 yhtye julkaisi levyn "In My Tribe", joka oli edeltäjiään enemmän pop-rock-tyylinen. Sitä seurasivat edellisiä levyjä kantaa ottavampia sanoituksia sisältänyt "Blind Man's Zoo" (1989) ja "Our Time in Eden" (1992). Vuonna 1993 10,000 Maniacs julkaisi MTV Unplugged -esiintymisensä levynä, minkä jälkeen Natalie Merchant jätti yhtyeen aikaisemman lupauksensa mukaisesti ja ryhtyi soolouralle.
Merchantin lähdettyä 10,000 Maniacs on jatkanut toimintaansa vaihtelevalla kokoonpanolla. Perustajajäsen Robert Buck kuoli vuonna 2000.
Vihertöpösirkku

Vihertöpösirkku ("Certhidea olivacea") eli aiemmalta nimeltään kerttusirkku on Etelä-Amerikan Galápagossaarilla elävä tangaroihin kuuluva varpuslintu. 
Koko ja ulkonäkö.
Vihertöpösirkku on darwininsirkuista pienin. Sen ruumiinpituus on noin 10 senttimetriä ja paino 8 grammaa. vihertöpösirkun kapea ja terävä nokka muistuttaa muodoltaan tangaroiden ja kerttujen nokkaa, mihin lajin nimikin viittaa. Lajin väritys on vaatimaton. Molempien sukupuolten höyhenpeite on samea ja väriltään oliivinvihreä. Aikaisemmin vihertöpösirkkua ja harmaatöpösirkkua ("Certhidea fusca") pidettiin saman lajin populaatioina. Populaatioiden edustajien koossa ja värityksessä on vain vähän eroja, mutta niiden lauluäänet poikkeavat selvästi toisistaan. DNA-testien mukaan töpösirkkupopulaatioiden kehityshaarat erkanivat toisistaan jo 1,5–2,0 miljoonaa vuotta sitten tai jopa aiemmin. Vihertöpösirkkujen nokan muoto ja melodinen lauluääni poikkeavat selvästi saarten muista sirkuista.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Vihertöpösirkkua tavataan kotoperäisenä lajina ainoastaan Ecuadorille kuuluvilla Galápagossaarilla. Se on saarten laajimmalle levinnyt darwininsirkkulaji, ja sitä tavataan kaikilla tärkeimmillä saarilla. Vihertöpösirkku elää Galapagosin saariston sisäosissa, harmaatöpösirkku puolestaan pienemmillä ulkosaarilla. vihertöpösirkkujen levinneisyys kattaa noin 7 800 neliökilometriä. 
Vihertöpösirkkujen ainoaa elinympäristöä ovat 300–700 metrin korkeudessa kasvavat kosteat ikivihreät metsät, joiden valtakasveja ovat asterikasveihin kuuluvan "Scalesia"-suvun puut. Harmaatöpösirkkujen elinympäristöä sen sijaan ovat saarten karut alueet, joiden kasvillisuus koostuu pensaista, kaktuksista ja lehtensä ajoittain pudottavista puista.
Elintavat.
Vihertöpösirkut ovat hyönteissyöjiä. Ne etsivät sammalten, lehtien ja kaarnojen alta ruoakseen hyönteisiä ja hämähäkkejä. Ohut, terävä nokka on mukautunut juuri tätä tarkoitusta varten. Vihertöpösirkut ovat ilmeisesti ainoita darwininsirkkuja, jotka pystyvät nappaamaan saaliinsa lennosta.
Lisääntymiskausi on yleensä kuumaan ja sateiseen aikaan, jolloin ravintoa on runsaiten. Kerttusirkut ovat yksiavioisia. Pari perustaa pienen reviirin ja rakentaa sinne pienen, kupolin muotoisen pesän, jonka sivulle tehdään sisäänkäyntiaukko. Naaras munii tavallisesti kolme munaa, joita se hautoo yksin noin 12 vuorokautta. Poikaset pysyttelevät pesässä kaksi viikkoa kuoriutumisensa jälkeen, kunnes jättävät pesänsä. Poikasia ja nuoria lintuja saalistavat usein suopöllöt. Aikuisia uhkaavat satunnaisesti myös galapagosinhiirihaukka ja galapagosinkyyryhaikara.
Pianokonsertto nro 1 (Mendelssohn)

Felix Mendelssohn sävelsi ensimmäisen pianokonserttonsa g-mollissa (op. 25) Münchenin-matkalla 1830-luvun alussa. Hän omisti teoksensa Delphine von Schaurothille, paronittaren tyttärelle, jonka kanssa vietti matkallaan aikaa. Teos on peräisin ajalta, jolloin "Capriccio brilliant" (1830–1832) pianolle ja orkesterille oli kesken.
Mendelssohn toimi solistina konserttonsa kantaesityksessä Münchenissä 17. lokakuuta 1831. Hän saavutti menestystä, mutta suurimpaan maineeseen teos nousi Lisztin tulkinnan myötä.
Konsertollaan säveltäjä rikkoi perinteitä muun muassa tuomalla solistin esille vain muutaman tahdin mittaisen orkesterijohdannon jälkeen.
Bagger 288

Bagger 288 on saksalaisen Krupp-yhtiön energia- ja kaivosyritys Rheinbraunille valmistama pyörökauhakaivinkone. Valmistuessaan 1978 Bagger 288 syrjäytti Nasan Crawler-transporterin maailman suurimpana tela-ajoneuvona 13 500 tonnilla. Laitteen suunniteluun ja valmistamiseen kului viisi vuotta, sekä kokoamiseen toiset viisi vuotta, kokonaiskustannusten yltäessä 100 miljoonaan dollariin. Toisin kuin Crawler-transporter, joka luokitellaan omalla virtalähteellä toimivaksi telakuljettimeksi, Bagger 288 on ulkoisella virtalähteellä toimiva telakaivinkone.
Bagger 288 rakennettiin siirtämään maapeite hiilikaivoksen päältä Tagebau Habachissa Saksassa. Kone voi siirtää 240 000 tonnia hiiltä tai 240 000 kuutiometriä maapeitettä päivässä jalkapallokentän kokoiselta alueelta ja 30 metrin syvyydeltä. Hiiltä kaivetaan yhtenä päivänä 2400 hiilivaunun verran. Kaivin on 220 metriä pitkä ja n. 96 metriä korkea. Kone vaatii 16,56 megawattia ulkoista sähkövirtaa. Se liikkuu 2–10 m minuutissa (0,1–0,6 km/h). Pääosan kori on 46 metriä leveä ja se on neljästä telavaunusta muodostuvien rivien päällä, joista jokainen on 3,8 metriä leveä. Leveä pohja alentaa maahan kohdistuvaa painetta ja se on vain 17,1 N/cm2. Tämä mahdollistaa kulkemisen soran, mullan ja jopa ruohon päällä ilman merkittäviä jälkiä. Koneen kääntösäde on 100 metriä ja se pystyy nousemaan 1:18 kallistuskulmassa.
Kaivinpään halkaisija on 21,6 m ja siinä on 18 kauhaa johon jokaiseen mahtuu 6,6 kuutiometriä maata.
Vuoden 2001 helmikuuhun mennessä kone oli kaivanut loppuun Tagenbau Hambachin kaivoksen eikä sitä enää tarvittu. Se siirrettiin kolmessa viikossa 22 km:n päähän Garzweilerin kaivokselle moottorite 61:n, Erftjoen, junaradan ja usean tien yli. Siirto maksoi 150 milj. Saksan markkaa ja vaati 70 työmiehen joukon. Joet ylitettiin asettamalla suuria teräsputkia ja laskemalla niiden päälle kiviä ja soraa. Erikoisruohoa istutettiin pehmentämään sen kulkemista arvokkaan maapohjan yli. Bagger 288 siirtäminen kokonaisena tuli taloudellisemmaksi kuin sen siirtäminen osissa.
Bagger 288 kuuluu joukkoon saman kokoisia koneita kuten Bagger 281 (rakennettu 1958), Bagger 285 (1975), Bagger 287 (1976), Bagger 293 (1995), jne.
Viulukonsertto nro 3 (Saint-Saëns)

Camille Saint-Saëns sävelsi kolmannen viulukonserttonsa h-molli op. 61 vuonna 1880. Viuluvirtuoosi Pablo de Sarasate, jolle teos oli sävelletty, kantaesitti sen samana vuonna.
Saint-Saënsin viimeiseksi jäänyt viulukonsertto koostuu kolmesta osasta:
Micmacs

Micmacs ("Micmacs à tire-larigot") on Jean-Pierre Jeunet’n ohjaama ranskalainen komediaelokuva vuodelta 2009. Se on komediaa ja fantasiaa sekoittava elokuva kodittomista, jotka aikovat kostaa asekauppiaille.
Arvioita.
Suomessa Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle tähtikeskiarvon 2,3. Muutamaa viikkoa myöhemmin kokoonpanoltaan hieman uudistunut kriitikkoraati antoi samassa liitteessä keskiarvon 2,0.
Roni Ollikainen

Roni Joel Ollikainen (s. 27. elokuuta 1990) on suomalainen uransa lopettanut pituushyppääjä. Hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja ja häntä valmensivat Harri Laiho ja Arto Bryggare.
Ollikainen sijoittui viidenneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Bydgoszczissa 2008 tuloksella 746 cm. 110 metrin aitajuoksussa hän karsiutui alkuerissä. Hän saavutti pronssia Kajaanin Kalevan kisoissa 2010 tuloksella 775 cm. Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2010 hän sijoittui toiseksi ennätyksellään 781 cm, ja 11. syyskuuta 2010 hän voitti pituushypyn Annecyssa käydyssä DecaNation-maaottelussa ennätyksellään 800 cm. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Ostravassa 2011 hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 771 cm.. Hän saavutti hopeaa Turun Kalevan kisoissa 2011 ennätyksellään 804 cm.
Ollikainen jakoi pituushypyn 22-vuotiaiden Suomen ennätyksen 804 cm Rainer Steniuksen, Pertti Pousin ja Tommi Evilän kanssa, kunnes otti ennätyksen omiin nimiinsä hypättyään 805 cm Jämsässä 16. kesäkuuta 2012. Hän hyppäsi samassa kisassa 2,2 m/s:n myötätuulessa 832 cm. Vuonna 2012 Helsingin EM-kisoissa Ollikainen hyppäsi pituushypyn karsinnassa tuloksen 800 cm ja selvisi sillä finaaliin yhdessä toisen suomalaisen Tommi Evilän kanssa, jonka tulos oli 801 cm. Finaalissa Ollikainen venytti 805 cm ja sijoittui kuudenneksi. Lahden Kalevan kisoissa 2012 hän voitti Suomen-mestaruuden tuloksella 791 cm. Vaasan Kalevan kisoissa 2013 hän sai hopeaa tuloksella 788. Oulun Kalevan kisoissa 2016 hän voitti Suomen-mestaruuden tuloksella 780. Hän voitti Pohjoismaisen hallimaaottelun ja sijoittui sisäratojen SM-kilpailuissa toiseksi 2017. Seinäjoen Kalevan kisoissa 2017 Ollikainen sijoittui kolmanneksi tuloksella 782. Hän saavuttii sisäratojen SM-kilpailuissa pronssia 2018 ja kultaa 2019. Kalevan kisoissa 2019 hän saavutti hopeaa, 2020 pronssia ja 2022 hopeaa.
Viulukonsertto nro 2 (Saint-Saëns)

Camille Saint-Saëns sävelsi toisen viulukonserttonsa C-duurissa (op. 58) vuonna 1858. Teos kuitenkin julkaistiin vasta vuonna 1879, ja Pierre Marsick toimi solistina sen kantaesityksessä 1880. Kyseessä on järjestyksessä säveltäjän ensimmäinen viulukonsertto, mutta koska seuraava oli jo julkaistu "ensimmäisenä", nimettiin tämä teos toiseksi. Siitä ei ole säilynyt tietoa, mikä innoitti Saint-Saënsin ryhtymään viulukonserton säveltämiseen.
Konsertto koostuu kolmesta osasta:
Afrikanhuuhkaja

Afrikanhuuhkaja ("Bubo capensis") on huuhkajien sukuun kuuluva lintu..
Sitä tavataan Eritreassa, Etiopiassa, Keniassa, Lesotossa, Malawissa, Mosambikissa, Namibiassa, Etelä-Afrikassa, Swasimaassa, Tansaniassa ja Zimbabwessa.
Alalajit.
Afrikanhuuhkajalla on kolme alalajia, "capensis" (Etelä-Afrikka ja Namibian eteläisin osa), "mackinderi" (Länsi-Mosambikista ja Zimbabwesta keskiseen Länsi-Keniaan) sekä "dilloni" (Etiopian ylänkö ja Etelä-Eritrea). Niiden levinneisyys on paikoittaista. Alalaji "mackinderi", joka on muita hivenen suurempi, erotetaan toisinaan lajiksi "Bubo mackinderi".
Hyönteishuuhkaja

Hyönteishuuhkaja ("Bubo leucostictus") on huuhkajien sukuun kuuluva afrikkalainen lintulaji.
Sitä tavataan metsissä ja joilla Keski- ja Länsi-Afrikassa. Sen pituus on 43 cm, ja se on Afrikan huuhkajista pienin. Se on ainoa keltasilmäinen huuhkaja Afrikan sademetsissä.
Annikka Mutanen

Mari Annikka Mutanen (s. 13. huhtikuuta 1965 Polvijärvi) on suomalainen tiede­toimittaja ja judon EM-mitalisti, jolla on 5. danin musta vyö.
Ura.
Toimittajana.
Ammatiltaan Mutanen on toimittaja. Hän on työskennellyt muun muassa "Tiede-lehden" toimitus­päällikkönä sekä "Helsingin Sanomissa" tiede­toimittajana ja pää­kirjoitus­toimittajana. Vuonna 2021 Suomen tiedetoimittajien liitto valitsi hänet vuoden tiede­toimittajaksi.
Judo.
Mutanen sai pronssia 48 kilo­gramman sarjassa Pariisin EM-kilpailuissa 1992. Barcelonan olympialaisissa hän sijoittui samassa paino­luokassa jaetulle 16. sijalle. Maailman­cupin osa­kilpailuissa hän oli 52 kilo­gramman sarjassa toinen Leondingissa 1992 ja Varsovassa 1995. Pohjois­maiden mestaruus­kilpailuissa hän sai hopeaa 56 kilo­gramman paino­luokassa Tukholmassa 1997.
Mutanen edusti Finndai-seuraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden 52 kilo­gramman sarjassa vuosina 1990, 1991, 1993, 1994 ja 1996. SM-hopeaa hän sai samassa paino­luokassa vuosina 1989 ja 1992 sekä SM-pronssia myös samassa sarjassa 1987 ja 57 kilo­gramman sarjassa vuonna 2002. Hänellä on 5. danin musta vyö.
Lawyers in Love

Lawyers in Love on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Jackson Brownen studioalbumi vuodelta 1983. Browne on tuottanut levyn Greg Ladanyin kanssa. Tuotantoassistenttina on ollut Brian Reed.
Äänittäjät ovat Ladanyi ja James Geddes avustajanaan Ed Wong. Levy on äänitetty Los Angelesissa Downtown-studiossa.
Masteroinnin ovat tehneet Doug Sax ja Mike Reese Mastering Labissa.
Levykannen suunnittelusta on vastannut Jimmy Wachtel Dawn Patrol –yhtiöstä. Etukannen valokuvan on ottanut Matti Klatt paitsi kuun osalta Joe Sohms ja takakannen valokuvat yhtyeen jäsenistä Randee St. Nicholas. Muita osallisia ovat Elmi Graphics, Howard Carriker, Gloria von Jansky sekä Jon Rothschild ja Tim Griffith.
Levy on omistettu Ryanille ja Ethanille. Kiitoksissa on mainittu Lynne Sweeney ja David Geffen.
Jackson Brownen managereina ovat toimineet Peter Golden ja Donald "Buddha" Miller yhtiöstä Peter Golden and Associates, Inc.
Euroopan markkinoille levyä on valmistanut Saksassa Record Service GmbH, Alsdorf.
Kappaleet.
Sivu 1
Kappaleiden tekijä on Jackson Browne ja julkaisuyhtiö (U.K.) Warner Bros. Music Ltd.
Sivu 2
Kappaleiden julkaisuyhtiöt (U.K.) ovat 1 &amp; 2 Warner Bros. Music Ltd. / MCPS Ltd. 3 &amp; 4 Warner Bros. Music Ltd.
Lähteet.
Jackson Browne LP "Lawyers in Love" (Asylum Records 96-0268-1, 1983)
Georg Eberhard Rumpf

Georg Eberhard Rumpf, myös Georgius Everhardus Rumphius (1627 Wölfersheim, Hessen – 13. kesäkuuta tai 15. kesäkuuta 1702 Ambon, Alankomaiden Itä-Intia) oli saksalais-hollantilainen luonnontutkija ja tutkimusmatkailija.
Georg Rumpfin isä oli rakennusmestari tai arkkitehti Augustus Rumpf (1591–1666) ja äiti hollanninkielinen Anna Elisabeth Keller (k. 1651). Rumpf opiskeli Hanaun kimnaasissa ja osasi kirjoittaa ja puhua hyvin sekä saksaa että hollantia. Hän värväytyi Venetsian armeijan laivastoon, joka vuonna 1646 lähti purjehtimaan Brasiliaan. Matkalla laiva rantautui Portugaliin, jonne jäi kolmeksi vuodeksi. Tämän jälkeen hän pestautui Hollannin Itä-Intian kauppakomppaniaan ja purjehti Bataviaan eli Jakartaan, jonne hän saapui kesäkuussa 1653.
Indonesiassa Rumpfin tittelinä oli insinööri tai aliluutnantti. Hän teki useita tutkimusretkiä saariston eri osiin, ja tutki etenkin kasveja. Kuvernööri Joan Maetsuycker antoi hänelle vapaat kädet viedä tutkimuksensa päätökseen. Sokeuduttuaan vuonna 1670 Rumpf jatkoi tutkimuksiaan poikansa Paulus Augustuksen ja ystäviensä avustamana. Rumpfia alettiin kutsua ”Indonesian Pliniukseksi” ("Plinius Indicus").
Rumpf oli ensimmäisiä eurooppalaisia luonnontutkijoita, jotka perehtyivät Aasian eläimistöön ja kasvistoon. Hän kirjoitti useita teoksia Ambonin alueen luonnosta.
Rumpfin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä Rumph..
The Very Best of... The Inkspots

The Very Best of... The Inkspots on kokoelma-albumi The Inkspots -kvartetin tuotannosta.
Levyn on julkaissut Weton/Wesgram-levy-yhtiön alamerkki DGR.
Kappaleet.
Sivu 1
1. I Can't Give You Anything But Love – 2:40
 (McHugh / Field) L. Wright
2. Always – 2:30
 (Berlin) F.D.H.
3. I've Got the World on a String – 3:56
(Arlen / Koehler) Peter Maurice
4. Sit Right Down and Write Myself a Letter – 3:39
 (Young / Ahlert) Chappell
5. Up a Lazy River – 2:31
 (Carmichael / Arodin) Southern
6. St. Louis Blues – 4:58
 (Handy) F.D.H.
7. Shine on Harvest Moon – 2:42
 (Bayes / Norworth) F.D.H.
8. When My Sugar Walks Down the Street – 2:02
 (Austin / McHugh / Mills) L. Wright
Sivu 2
1. Stars Fell on Alabama – 4:52
 (Parish / Perkins) Campbell Connelly
2. It Had To Be You – 3:59
 (Kahn / Jones) F.D.H.
3. People Will Say We're in Love – 2:42
 ( Rodgers / Hammerstein) Williamson
4. Frankie and Johnny – 3:03
 (Trad.)
5. It's a Sin to Tell a Lie – 2:41
 (Mahew) F.D.H.
6. Nice Work If You Can Get It – 2:33
 (G. &amp; I. Gershwin)
7. Stardust – 2:59
 (Carmichael / Parish) L. Wright
8. Sweet Sixteen – 2:46
 (Hayes – McNulty) MCPS
Lahden vaakuna

Lahden vaakuna on Lahden kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa rautatiehen, joka vaikutti ratkaisevasti kaupungin syntyyn sen risteyskohtaan.
Vaakunan heraldinen selitys on "hopeakentässä musta, seitsenpuolainen rautatievaunun pyörä; pyörän kehältä nousee jokaisen puolapuun kohdalta punainen liekki." Vaakunan on piirtänyt uudelleen Ahto Numminen vanhan vaakunan pohjalta, ja Lahden kaupunginvaltuusto hyväksyi ehdotuksen uudesta vaakunaselityksestä kokouksessaan 11. joulukuuta 1967. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 14. toukokuuta 1968.
Vaakunan historia.
Ainoastaan kaupungeilla oli oikeus käyttää vaakunaa ennen vuoden 1949 kunnallislakia, ja kun Lahdesta tuli kaupunki 1905, vaakunan hankkiminen tuli ajankohtaiseksi. Kaupungille vahvistettiinkin sellainen 1912 vaakunan aiheen ollessa hyvin pitkälle sama seitsenpuolainen pyörä liekkeineen kuin nykyisessäkin vaakunassa. Vaakunan suunnitteli Werner von Hausen aikaisemman vuoden 1910 ehdotuksensa pohjalta. Jac. Ahrenberg esitti kaupungille merenneito-aiheista vaakunaa vuosina 1904 ja 1912; kumpaakaan esitystä ei koskaan hyväksytty, mutta sen aihetta on käytetty myöhemmin Päijät-Hämeen vaakunassa.
Ensimmäisen kerran kaupungin vaakunakuvausta on muutettu 1955, jolloin sitä yksinkertaistettiin muotoon "hopeakentässä musta pyörä, jonka kustakin puolapuusta lähtee punainen liekki". Lahden kaupunginvaltuusto hyväksyi tämän ehdotuksen 12. syyskuuta, ja sisäasiainministeriö hyväksyi uuden vaakunan 21. lokakuuta.
Vaakuna uudistettiin vielä kerran 1968, kun vaakunakuvaus täsmennettiin nykyiseen muotoonsa.
Juha Salonen (judoka)

Juha Heikki ”Pupu” Salonen (s. 16. lokakuuta 1961 Loimaa) on suomalainen judon Euroopan mestari ja MM-mitalisti.
Salonen sai alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa pronssia yli 95 kg:n sarjassa Edinburghissa 1979 ja Lissabonissa 1980. Maastrichtin MM-kilpailuissa 1981 hän hävisi yli 95 kg:n painoluokan avausottelussaan kaikkien aikojen parhaaksi judokaksi sanotulle Yasuhiro Yamashitalle. Voitettuaan kaksi keräilyottelua hän selviytyi pronssiotteluun, jossa kukisti korealaisen Yong-Chol Chon saatuaan tämän pitävään sidontaan seitsemän sekuntia ennen ottelun loppua. Salonen oli aloittanut judoharrastuksen vain viisi vuotta aiemmin. 
Salonen voitti 1983 British Openin yli 95-kiloisten sarjan. Saman vuoden Pariisin EM-kilpailuissa hän sai pronssia avoimessa luokassa. Loppuottelusta hän putosi tuomariäänestyksellä belgialaista Robert van de Wallea vastaan. Los Angelesin olympialaisissa 1984 hän sijoittui avoimessa luokassa jaetulle 11. sijalle. Hamarin EM-kilpailuissa 1985 hän sai pronssia yli 95 kg:n sarjassa. Opiskelijoiden MM-kilpailuissa São Paulossa 1986 hän oli avoimessa luokassa toinen. Soulin olympialaisissa 1988 hän sijoittui yli 95 kg:n sarjassa kahden otteluvoiton myötä seitsemänneksi.
Salonen voitti avoimen luokan Euroopan-mestaruuden Helsingissä 1989. Barcelonan MM-kilpailuissa 1991 hän sijoittui yli 95 kg:n sarjassa viidenneksi. Samassa kaupungissa järjestetyissä olympialaisissa 1992 hän oli raskaassa sarjassa jaetulla 21. sijalla.
Salonen edusti seuratasolla helsinkiläistä Chikaraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden yli 95 kg:n sarjassa 1980, 1981, 1983, 1984, 1985, 1988, 1991 ja 1993. SM-hopeaa hän sai samassa painoluokassa 1979, 1982, 1989 ja 1992 sekä yli 100 kg;n sarjassa 2001. SM-pronssia hän saavutti yli 95-kiloisissa 1978.
Kirkolliset toimitukset

Kirkolliset toimitukset ovat elämän käännekohdissa ja muissa erityistilanteissa toimitettavia jumalanpalveluksia, joilla on yksi tai useampi erityinen kohdehenkilö tai siunattava paikka, ja joita varten kirkko on vahvistanut erilliset kaavat. Kirkolliset toimitukset toimittaa tavallisesti pappi, mutta jotkut toimitukset voi toimittaa myös maallikko.
Nimitystä pyhä toimitus käytetään toisinaan synonyyminä kirkollisille toimituksille, mutta se saattaa viitata myös erityisesti sakramentteihin. 
Kirkolliset toimitukset Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa.
Suomen evankelis-luterilainen kirkko on vahvistanut erilliset kaavat lukuisille kirkollisille toimituksille, joista vain osa on säännönmukaisessa käytössä. Vuonna 2003 käyttöön otetuun uuteen toimitusten kirjaan lisättiin useita uusia kaavoja, kuten kodin siunaamisen kaava ja rukous kriisitilanteessa. Joitakin toimituksia varten on kaksi tai useampi vaihtoehtoinen kaava, joiden käyttö riippuu ajankohdasta sekä siitä, vietetäänkö samalla ehtoollista vai ei. 
Kirkollisiin toimituksiin ei yleensä lueta laajemmille kohderyhmille tarkoitettuja erityisjumalanpalveluksia, joille on niin ikään vahvistettu omat kaavansa. Joitakin toimituksia, jotka eivät ole sakramentteja, nimitetään "sakramentaalisiksi toimituksiksi". Ne pohjautuvat Raamattuun ja pitkään kirkolliseen traditioon, mutteivät ole Jeesuksen nimenomaisesti asettamia kuten sakramentit.
Kirkko käsikirjassa jakautuu kolmeen kirjaa: Jumalanpalvelusten kirja, Evankeliumikirja ja Kirkollisten toimitusten kirja.  Kirkollisten toimitusten kirja on jaettu kolmeen osaan 1. Kasuaalitoimitukset, 2. Vihkimiset, virkaan asettamiset ja tehtävään siunaamiset 3.Rukoushetket. Osa rukoushetkistä sekä Kasuaalitoimitukset osiossa esiintyy kahteen kertaan kirkkokäsikirjassa. Tämän lisäksi kodin siunaaminen on sekä Kasuaalitoimitukset osiossa ja Rukoushetket osiossa.
Sinfonia nro 3 (Röntgen)

Julius Röntgen sävelsi kolmannen sinfoniansa c-mollissa 25. toukokuuta – 8. kesäkuuta 1910. Teos on kahden ensimmäisen kadonneen sinfonian (1872, 1875) tavoin neliosainen. Työ sen orkestraation parissa valmistui 30. syyskuuta. Sinfonian kantaesitti 11. tammikuuta 1911 säveltäjän itsensä johtama Utrechtin kunnallisorkesteri. Utrechtin kunnallisorkesterin kapellimestari Wouter Hutschenruyter omisti teokselle artikkelin "Het Theater" -lehdessä, ja myös "Utrechts Dagbladin" journalisti Hugo Nolthenius oli teoksesta innoissaan. Hän myös tapasi kuulijoiden joukosta Percy Graingerin.
Concertgebouw-orkesteri tulkitsi sinfonian Amsterdamissa maalis- ja huhtikuussa. Teos nousi erääksi säveltäjän esitetyimmistä. 23. joulukuuta 1917 järjestetty esitys jäi kuitenkin viimeiseksi vuosiin.
Tennis kesäolympialaisissa 1924

Vuoden 1924 kesäolympialaisten tennis järjestettiin 13. – 21. heinäkuuta 1924 Stade Olympique Yves-du-Manoirilla, Pariisissa, Ranskassa. Tämä oli seitsemäs kerta, kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 124 osanottajaa 27 eri maasta. Tapahtumia oli viisi.
Suomalaisista mukana olivat Arne Grahn, Runar Granholm, Boris Schildt ja Ernst Schybergson. Kaikki putosivat sekä kaksin- että nelinpelissä jo ensimmäisen ottelunsa jälkeen.
Mikko Järvinen (jalkapalloilija)

Mikko Järvinen (s. 29. maaliskuuta 1982 Lahti) on suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Järvinen teki Veikkausliiga-debyyttinsä FC Lahden pelaajana ottelussa MyPaa vastaan toukokuussa 2002. Kaiken kaikkiaan hän edusti FC Lahtea 11 Veikkausliiga-ottelussa vuosina 2002–2003. Pelatessaan FC Futurassa hänestä tuli Suomen Cupin 2006 paras maalintekijä yhdeksällä maalillaan yhdessä EBK:ta edustaneen Sami Hellströmin kanssa.
Efbet liga

Efbet liga () on Bulgarian korkein sarjataso jalkapallossa. Se on perustettu vuonna 1948. Liigassa pelaa 14 joukkuetta. Menestynein seura on 31 mestaruutta voittanut TsSKA Sofia.
Liigan voittaja pääsee osallistumaan Mestarien liigan karsintoihin ja sijoille 2–3 sijoittuneet joukkueet osallistuvat Eurooppa-liigan ja Konferenssiliigan karsintoihin yhdessä Bulgarian cupin voittajan kanssa.
Bulgarian jalkapalloliiga on keskivahva eurooppalainen jalkapallosarja. Sarja sijoittui UEFA:n maapistevertailussa sijalle 27. ajanjaksolla 2020–2024.
Bulgarian mestarit.
Bulgarian mestaruudesta on pelattu kaudesta 1923—1924 lähtien. Vuoteen 1937 asti mestaruus ratkaistiin cup-muotoisesti alueellisten mestarien välillä. Vuosina 1938—1940 pelattiin mestaruussarja, minkä jälkeen palattiin takaisin cup-muotoon. Kaudeksi 1948—1949 perustettiin jälleen sarjamuotoinen liiga.
Sneakin’ Suspicion

Sneakin' Suspicion on brittiyhtye Dr. Feelgoodin kolmas studioalbumi vuodelta 1977. Levy on ilmestynyt United Artists Recordsin kustantamana ja sen on tuottanut Bert de Coteaux Monmouthissa Rockfield-studioilla. De Coteaux on yhdysvaltalainen ja toiminut aiemmin soulin parissa.
Yhtyeen kitaristi Wilko Johnson jätti yhtyeen tämän albumin jälkeen. Nimellisenä syynä tähän esitettiin hänen tyytymättömyytensä kappaleen "Lucky Seven" sisällyttämisestä levylle. Wilkon tilalle tuli John Mayo.
Äänittäjänä on ollut Pat Moran ja miksaus on tehty New Yorkissa Media Sound -studioilla. Masteroinnin on tehnyt John Dent Trident-studiolla.
Levykannen suunnittelusta on vastannut Paul Henry ja valokuvat on ottanut Gered Mankowitz. Kansikuvassa on yhtyeen keulahahmo Lee Brilleaux. Naismallin vaatetuksesta on vastannut Liberated Ladies. Kannen on valmistanut Englannissa Robert Stace.
Kappaleet.
1. Sneakin' Suspicion (Wilko Johnson) – 3:51
 United Artists Music Ltd.
2. Paradise (Wilko Johnson) – 4:06
 United Artists Music Ltd.
3. Nothin' Shakin' (But the Leaves on the Trees) – 3:28
 (Fontaine / Gluck / Colacrai / Lampert)
 Jewel Music Pub. Co. Ltd.
4. Time and the Devil (Wilko Johnson) – 3:01
 United Artists Music Ltd.
5. Lights Out (S. David / M. Rebennack) – 1:55
 Venice Music Ltd.
1. Lucky Seven (Lew Lewis) – 2:45
 Message Choice Ltd.
2. All My Love (Wilko Johnson) – 3:47
 United Artists Music Ltd.
3. You'll Be Mine (Willie Dixon) – 3:14
 Jewel Music Pub. Co. Ltd.
4. Walking on the Edge (Wilko Johnson) – 3:36
 United Artists Music Ltd.
5. Hey Mama, Keep Your Big Mouth Shut (E. McDaniel) – 3:56
 Tristan Music Ltd.
Single.
"Lights Out" on versio Jerry Byrnen New Orleans -hitistä.
Muusikot.
Dr. Feelgood:
Lisäksi Tim Hinkley soittaa kosketinsoittimia.
Lähteet.
Dr. Feelgood LP "Sneakin' Suspicion" (United Artists Records UAS 30075, 1977)
Marshall Grant

Marshall Grant (5. toukokuuta 1928 Bryson City, Pohjois-Carolina – 7. elokuuta 2011 Jonesboro, Arkansas) oli yhdysvaltalainen kontrabasisti ja sähköbasisti, laulaja. Hän oli Johnny Cashin alkuperäisen taustayhtyeen The Tennessee Twon jäsen Luther Perkinsin kanssa.
Elämä.
Grant syntyi Bryson Cityn lähellä ja kasvoi 12-lapsisessa perheessä Bessemer Cityssä. Hän meni naimisiin Etta May Dickersonin kanssa 1946, ja he muuttivat Memphisiin. Grant työskenteli automekaanikkona ja alkoi soittaa kitaraa yhdessä kollegoidensa Luther Perkinsin ja A. W. Kernodlen kanssa. Samassa yrityksessä työskenteli myös Johnny Cashin veli Roy, joka esitteli kolmikon Cashille. Alkujaan Cash, Perkins ja Grant soittivat kaikki rytmikitaraa, mutta yhteisellä päätöksellä Grant siirtyi bassoon.
Elvis Presleyn inspiroimana he koe-esiintyivät Sun Recordsin Sam Phillipsille, joka hylkäsi kuitenkin gospelia soittaneen yhtyeen, sillä gospel ei myisi tarpeeksi. Steel-kitaraa soittanut Kernodle jätti yhtyeen tämän jälkeen. Yhtye siirtyi Phillipsin suosituksesta rock and rolliin, ja he saivat lopulta levytyssopimuksen Sun Recordsille. Grant soitti Cashin yhtyeessä 25 vuoden ajan. Hän ei polttanut ja oli absolutisti. Grant joutuikin käytännössä paimentamaan Cashia aikoina, jolloin tämä oli huumekoukussa ja itsetuhoinen.
Grantin ja Cashin yhteistyö loppui vuonna 1980, kun Cashin jatkuva huumeiden käyttö johti useisiin erimielisyyksiin, joiden seurauksena Cash päätti erottaa Grantin. Pian tämän jälkeen Grant ja vuonna 1968 kuolleen Perkinsin perhe nostivat erilliset oikeusjutut Cashia vastaan. He syyttivät tätä eläkerahojen kavaltamisesta. Juttu sovittiin lopulta oikeudessa. Grant toimi jatkossa Statler Brothersin managerina. Hän oli vuonna 1965 levyttänyt yhtyeen kanssa hittikappaleen ”Flowers on the Wall”. Myöhemmin Grant ja Cash sopivat riitansa, kun Cash oli myöntänyt vuoden 1997 omaelämäkerrassaan tehneensä väärin. He soittivat vielä uudestaan yhdessä vuonna 1999.
Grant jäi eläkkeelle 2002 ja asui viimeiset vuotensa Hernandossa, Mississippissä, vaimonsa Ettan kanssa. Grantin omaelämäkerta "I Was There When it Happened: My Life With Johnny Cash" julkaistiin lokakuussa 2006. Seuraavana vuonna The Tennessee Two valittiin Musicians Hall of Fameen. Larry Bagby esitti Grantia vuoden 2005 elokuvassa "Walk the Line".
Grant kuoli elokuussa 2011 Jonesborossa, mihin hän oli matkustanut osallistuakseen Johnny Cash -festivaaleille, jonka tarkoituksena oli kerätä rahaa Cashin nuoruudenkodin kunnostamiseen. Grant oli osallistunut torstain konsertin harjoituksiin keskiviikkona, 3. elokuuta. Hän oli kuitenkin yöllä joutunut aneurysman takia sairaalaan, missä hän kuoli sunnuntaina.
Nathan Delfouneso

Nathan Abayomi Delfouneso (s. 2. helmikuuta 1991 Birmingham, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigan Aston Villaa. 185 senttimetriä pitkän Delfouneson pelipaikka on hyökkääjä.
Delfouneso on Aston Villan oma kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen virallisen ottelunsa seuran ykkösjoukkuessa tultuaan vaihdosta kentälle Hafnarfjörðuria vastaan pelatussa UEFA Cupin toisen kierroksen ottelussa. Samalla hänestä tuli 17 vuoden ja 195 päivän ikäisenä nuorin Aston Villaa eurocup-ottelussa edustanut pelaaja. Ensiesiintymisensä Valioliigassa Delfouneso 15. maaliskuuta 2009 Tottenhamia vastaan pelatussa ottelussa. 6. marraskuuta hän allekirjoitti vuoteen 2012 ulottuvan jatkosopimuksen. Delfouneso teki ensimmäisen Valioliiga-maalinsa 18. huhtikuuta 2010 Portsmouthia vastaan.
Ivan Turina

Ivan Turina (3. lokakuuta 1980 Zagreb, Jugoslavia – 2. toukokuuta 2013 Solna, Ruotsi) oli kroatialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edusti ennen kuolemaansa ruotsalaista AIK:ta, jota ennen hän pelasi muun muassa Dinamo Zagrebissa ja Lech Poznańissa. Turina pelasi maansa aikuisten maajoukkueessa yhdessä ottelussa, kun hän pelasi toisen puoliajan Hongkongia vastaan vuonna 2006. Hän pelasi Kroatian juniorimaajoukkueissa yhteensä kymmenen ottelua. 
Turina kuoli 2. toukokuuta 2013 kotonaan saatuaan sairaskohtauksen.
Saavutukset.
"Lähde:"
Benjamin Whorf

Benjamin Lee Whorf (24. huhtikuuta 1897 Winthrop, Massachusetts, Yhdysvallat – 26. heinäkuuta 1941) oli yhdysvaltalainen kielitieteilijä. Whorf tunnetaan laajalti ajatuksista, jotka koskevat kielen suhteellisuutta, oletusta, että kieli vaikuttaa ajatteluun. Se on keskeinen aihe monissa hänen julkaisuissaan, ja häntä pidetään tämän näkemyksen isänä. Teoriasta käytetään usein nimitystä "Sapirin-Whorfin hypoteesi", ja se on nimetty hänen ja hänen ohjaajansa Edward Sapirin mukaan. 
Whorf oli alkujaan koulutukseltaan kemian insinööri, mutta kiinnostui myöhemmin kielitieteestä, jota hän opiskeli Sapirin oppilaana Yalen yliopistossa. Whorfin kiinnostus kieliin johtui hänen kiinnostuksestaan kreationismiin ja tahtoon todistaa evoluutioteoria vääräksi. Whorfia häiritsi se, että uskonnollisten tekstien maailman kuva oli niin erilainen kuin tieteellisen, ja hän julkaisi evoluutioteorian kumoamisesta 130 000-sanaisen artikkelin, joka perustuu argumenttiin suunnittelijan välttämättömyydestä. Kymmenenä viimeisenä elinvuotenaan hän omisti vapaa-aikansa kielitieteen opinnoille ja teki kenttätyötä intiaanien kielten parissa Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Hänestä tuli aikansa merkittävimpiä kielitieteilijöitä, vaikka hän yhä työskenteli palotarkastajana Hartfordin vakuutusyhtiössä. Hän julkaisi hopin kieliopin, tutkimuksia nahuatlin murteista, mayojen hieroglyfikirjoituksista ja yritti ensimmäisenä rekonstruoida uto-asteekkien kieltä. Hän julkaisi useita artikkeleita arvostetuimmissa kielitieteellisissä julkaisuissa, joista monet käsittelivät hänen näkemyksiään siitä, miten kielijärjestelmät vaikuttavat ajatteluun ja kielenkäyttäjien käyttäytymiseen.
Elämäkerta.
Whorfin vanhemmat olivat Harry ja Sarah (Lee) Whorf. Hän suoritti MIT:stä 1918 tutkinnon kemiantekniikassa. Hän siirtyi pian palotarkastajaksi Hartfordin palovakuutusyhtiöön, mutta opiskeli vapaa-aikanaan antropologiaa ja kielitiedettä.
Vuonna 1931 Whorf aloitti kielitieteen opinnot Yalen yliopistossa ja teki pian vaikutuksen Edward Sapiriin, joka tuki hänen opintojaan. Vuonna 1936 Whorf nimitettiin Yalessa tutkijan kunniavirkaan "Honorary Research Fellow in Anthropology". Vuonna 1937 Yale myönsi hänelle "Sterling Fellowshipin". Hän toimi antropologian professorina 1937–1938, jolloin hän alkoi sairastella vakavasti.
Whorfin nuorempi veli oli näyttelijä ja ohjaaja Richard Whorf.
Whorf kuoli 44-vuotiaana syöpään. Hänet muistetaan lähinnä postuumisti ilmestyneestä teoksesta "Language, Thought, and Reality" (1956).
Five-a-Side

Five-a-Side on brittiyhtye Acen ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1974. Levy on ilmestynyt Anchor Recordsin kustantamana ja sen on tuottanut John Anthony Neptune Prods. -yhtiölle. Äänittäjinä ovat olleet Pat Moran, Mike Stone ja Denis McKay.
Albumin tunnetuin kappale on singlenäkin menestynyt "How Long". Kappaleen tekijä on Paul Carrack, jolta on ilmestynyt omiakin levyjä vuoden 1980 "Nightbird"-albumista lähtien.
__notoc__
Approved by The Motors

Approved by The Motors on brittiläisen The Motors -yhtyeen toinen studioalbumi vuodelta 1978. Levyn tunnetuin kappale on singlehitti "Airport", josta on tehty suomalainenkin versio.
Levyn on kustantanut Virgin Records ja sen ovat tuottaneet Peter Ker sekä yhtyeen jäsenistä Nick Garvey ja Andy McMaster.
Ääniteknikkona on ollut Ker lontoolaisissa studioissa Pathway, Basing Street, IBC ja Olympic. Äänitys on aloitettu 1. helmikuuta Pathwayssä kasiraitanauhurilla. Siirto 24-raitaiseksi on sitten tehty Basing Streetin studiossa 2. Päällekkäisäänitykset ja miksaus on tehty tässä ja IBC-studiossa. Peter Ker oli jo aiemmin äänittänyt yhtyeen demonauhat ennen levytyssopimuksen sopimista Virgin Recordsin kanssa 13. toukokuuta 1977.
Levykannen suunnittelusta on vastannut Cooke Key. Kuvassa yhtyeen jäsenet ovat vasemmalta oikealle: Andy McMaster, Nick Garvey, Bram Tchaikovsky ja Rick Slaughter.
Yhtyeen managerina on toiminut Richard Ogden yhtiöstä Ozone Management Limited, jonka osoite Lontoossa on ollut 15, Great Western Road, London W9. Kiitoksissa mainitaan Kevin Dallimore Basing Street -studiosta.
Levypussiin on painettu selostus yhtyeen historiasta.
Kappaleet.
Sivu 1
Kappaleiden julkaisijat: 1, 3, 4 Island Music Ltd. 2, 5 Virgin Music (Publishers) Ltd / Island Music Ltd.
Sivu 2
Kappaleiden julkaisijat: 2, 5 Island Music Ltd. 1, 3, 4 Virgin Music (Publishers) Ltd / Island Music Ltd.