Henrik IV (Saksa)

Henrik IV (11. marraskuuta 1050–1106) oli Saksan kuningas vuodesta 1056 ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuodesta 1084 vuoteen 1105, jolloin hänet syöstiin vallasta. Henrik IV oli frankkilaisen suvun kolmas keisari.
Suku.
Henrik IV oli keisari Henrik III:n ja tämän toisen puolison Agnes de Poitoun, vanhin poika. Hän syntyi todennäköisesti kuninkaallisessa palatsissa Goslarin kaupungissa. Hänen kastajaisiaan viivytettiin, jotta Clunyn luostarin apotti Hugo pääsisi hänen kummisedäkseen. Tätä ennen jouluna Henrik III suostutteli läsnä olevat aateliset vannomaan uskollisuutta pojalleen. 
Kruununperillinen.
Kolme vuotta myöhemmin Henrik III halusi varmistaa kuninkuuden periytymisen ja hän kutsui kokoon suuren joukon aatelisia valitsemaan nuoren Henrikin kruununperilliseksi. 17. heinäkuuta 1054 Henrik III järjesti Kölnin arkkipiispa Hermannin kruunaamaan poikansa kuninkaaksi. Kun Henrik III sitten odottamatta kuoli vuonna 1056, kuusivuotiaan Henrik IV:n asemaa ei kyseenalaistettu. Henrik IV:n ollessa alaikäinen hänen äitinsä, keisarinna Agnes, johti keisarikuntaa.
Keisari.
Henrik IV pyrki vahvistamaan keisarikunnan valtaa, mutta hän joutui tasapainottelemaan pitääkseen sekä aateliston lojaalisuuden että paavin tuen. Hän oli menettää molemmat vuonna 1075, kun hän ajautui investituurariitaan paavin kanssa. Paavi Gregorius VII julisti Henrikin pannaan 22. helmikuuta 1076. Tammikuussa 1077 Henrik seisoi kolme päivää Canossan portin ulkopuolella pyytäen paavilta anteeksiantoa. Paavi poisti pannan tietyllä ehdoilla, joita Henrik kuitenkin pian rikkoi.
Kronikoitsijat kertovat, että Henrik IV kuului satanisti-nikkoliittien lahkoon, jonka salaisiin messuihin liittyi turmeltuneita tekoja. Monet tiesivät Saksan keisarin moraalittomuudesta kauan ennen tämän toista avioliittoa Eupraksian kanssa. Henrik IV:n julmasta pahoinpitelystä ensimmäistä vaimoaan Berthaa ja sisartaan Adelheidia kohtaan ("jota hän piti itse kiinni toisen raiskatessa tätä") keskusteltiin kahdesti ruhtinaskokouksissa vuonna 1073 Corbeilissa ja Gerstungenissa. Saksalaiset kronikoitsijat Bruno ja Lambert ovat kirjoittaneet kuvauksia Henrik IV:n insestisestä suhteesta sisarensa Adelheidiin. Tämä oli kasvattanut Eupraksiaa vuodesta 1083 lähtien aina 15-vuotiaaksi asti Quedlinburgin luostarissa tämän ensimmäistä avioliiton Svaabian herttua Friedrich I:n aikana, eikä voinut estää tämän tutustumista veljensä kanssa, ja ehkä suunnitteli sen alun perinkin.
Hänen nuorempi poikansa Henrik V syrjäytti hänet vuonna 1105. Henrik IV kuoli vuonna 1106 ja hänet on haudattu Speyerin tuomiokirkkoon.
Avioliitot ja jälkeläiset.
Henrikin ensimmäinen avioliitto vuonna 1066 oli Savoijin prinsessa Berthan (1051–1087) kanssa.
Heille syntyi viisi lasta, joista kolme eli aikuiseksi asti:
Henrikin toinen puoliso oli Kiovan ruhtinatar Eupraksia (1071 – 20. heinäkuuta 1109), joka oli Kiovan suuriruhtinas Vsevolod I:n ja tämän toisen puolison kumaaniprinsessa Anna Polovetskajan vanhin tytär.
Eupraksia oli leskeydyttyään vuonna 1087 muuttanut asumaan Quedlinburgin luostariin, jossa hän tapasi Henrik IV:n. Hänen kauneutensa teki tähän suuren vaikutuksen. Kun Henrikin ensimmäinen puoliso Bertha Savoijilainen kuoli joulukuussa 1087, Henrik kihlautui Eupraksian kanssa vuonna 1088. Pariskunta avioitui seuraavana vuonna 18. elokuuta 1089 Kölnissä. Välittömästi häiden jälkeen Eupraksia kruunattiin keisarinnaksi ja sai nimekseen Adelheid. Eupraksian suku ei hyväksynyt avioliittoa ja Kiovan suhteet Saksaan katkaistiin.
Tästä raivostuneena ja pelätessään että hänen salaiset orgiansa paljastuisivat, Henrik lähetti raskaana olevan Eupraksia-Adelheidin Italiaan ja piti tätä vangittuna San Zenon luostarissa, jossa keisari ja hänen joukkonsa perinteisesti oleskelivat muurin ympäröimän Veronan kaupungin ulkopuolella. Loppuvuodesta 1090 Eupraksia synnytti pojan. Eupraksia pakeni vuonna 1093 Canossaan, missä hän pyysi apua Toscanan ruhtinatar Matildalta, yhdeltä Henrikin vihollisista. Eupraksia-Adelheid syytti Henrikiä pahoinpitelystä kirjeessään, joka luettiin Konstanzan kirkolliskokouksessa huhtikuussa 1094 pidetyssä legatitus synodissa. Maaliskuussa 1095 Eupraksia-Adelheid teki paavi Urbanus II:n kehotuksesta julkisen tunnustuksen Piacenzan kirkolliskokouksessa. Hän syytti Henrikiä siitä, että tämä piti häntä luonaan vastoin hänen omaa tahtoaan, pakotti hänet osallistumaan orgioihin ja joidenkin myöhempien selvitysten mukaan mustan messun suorittamisesta hänen alastomalle vartalolleen. 
Myöhempien kronikoiden mukaan Henrik liittyi nikkoliittiien lahkoon, isännöi lahkon orgioita ja säädyttömiä rituaaleja palatseissaan. Eupraksia-Adelheid pakotettiin osallistumaan näihin orgioihin, ja kerran Henrikin väitetään tarjonneen puolisoaan pojalleen Konradille vuonna 1092. Konrad kieltäytyi närkästyneenä ja kapinoi tämän jälkeen isäänsä vastaan. Hän alkoi tukea paavin puolta Italian sodissa, jotka olivat osa investituuririitaa. Tämä legenda on saanut alkunsa Henrikin ja Urbanus II:n välisestä vihamielisyydestä investituuririidan aikana.
1100-luvun puolivälissä kirjoitetun kertomuksen mukaan Henrik ei kyennyt kertomaan, kuka Eupraksian vuonna 1090 syntyneen lapsen isä oli, koska hän pakotti puolisonsa osallistumaan orgioihin. Eupraksia-Adelheid päätti jättää Henrikin. Historioitsija Christian Raffenspergerin mukaan tässä tarinassa saattaa olla mukana totuutta, perustuen viittaukseen erään Henrikin pojan kuolemasta vuonna 1092 Donizonin kronikka "Vita Mathildisissä", joka on kirjoitettu n. vuonna 1115. Koska Henrikin ensimmäisen puolison Berthan lapset on otettu huomioon, Raffenspergerin mukaan kyseessä voi olla Eupraksia-Adelheidin lapsi tai se voi olla viittaus rakastajattaren lapseen tai yksinkertaisesti virhe.