Eylaun taistelu

Eylaun taistelu tai Preussisch-Eylaun taistelu (, ) taisteltiin vaikeissa lumisissa olosuhteissa. Taistelupäivänä oli pakkasta 4–6 astetta ja voimakas pohjoistuuli.
Eylaun taistelua pidetään kaikista Napoleonin taisteluista kyseenalaisimpana ja selittämättömimpänä. Taistelussa merkittäviä asioita olivat Muratin reserviratsuväen voima, ranskalaisia vastaan puhaltanut tuuli sekä L’Estocqin oikea-aikainen saapuminen taistelukentälle.
Eylaun taistelu oli ensimmäinen vakava isku Grande Armée'lle ja Napolenin voittamattomuuden myytille. 
Preussisch-Eylaun nykyinen nimi on Bagrationovsk () ja se sijaitsee Kaliningradin alueella.
Taistelun taustoja.
Preussi liittyi vuonna 1806 Napoleonin vastaiseen neljänteen liittokuntaan. Samana vuonna Preussi luhistui sotilaallisesti ja moraalisesti Jenan–Auerstedtin taistelussa 14. lokakuuta (J: 2. lokakuuta). Napoleon eteni itään valloittaen Puolaa. Venäjä lähti taistelemaan Napoleonia vastaan ja Preussin jäljellä oleva armeija tuki venäläisiä.
Tammikuun 1807 alussa venäläisten joukkojen komentaja Levin Bennigsen hyökkäsi Itä-Preussiin tuhotakseen Ranskan marsalkka Michel Neyn VI armeijakunnan ja Jean-Baptiste Bernadotten I armeijakunnan. Napoleon määräsi vastahyökkäyksen, jonka käskyn Kasakkapartio sai käsiinsä. Bennigsen pelkäsi nyt armeijansa saartamista ja vetäytyi. Vetäytymisen aikana oli pienempiä kahakoita: 25. tammikuuta (J: 13. tammikuuta) Mohrungenin taistelu, 3. helmikuuta (J: 22. tammikuuta) Jonkowon taistelu ja 6. helmikuuta (J: 25. tammikuuta) Hoofen taistelu.
Bennigsenin armeija vetäytyi Preussisch Eylaun kylään. Bennigsen määräsi kenraaliluutnantti Pjotr Bagrationin ryhmittämään kenraalimajuri Karl Gustav Baggovutin etuiskujoukot noin kilometrin verran Eylaun kylän eteen Landsbergin (nykyisin Górowo Iławeckie) tielle Napoleonin lähestymissuuntaan. Samanaikaisesti hän ryhmitti armeijansa kylän taakse puolustuksellisesti edulliseen maastoon.
Taistelukenttä.
Taistelualueen koko on noin 4 × 4,5 km. Maasto on vaihtelevaa ja kumpuilevaa, se antoi Bennigsenille mahdollisuuden sijoittaa tykistö edullisiin ampuma-asemiin kukkuloille. Taisteluryhmityksessä Bennigsen hallitsi Königsbergin ja Friedlandin teitä. Muuten taistelmaasto oli avointa. Napoleon perusti esikuntansa kirkkomaakukkulalle, josta näkyi koko seutu.
Taistelun osapuolet.
Ranskalaiset.
Ranskan joukkojen koko on yleisesti arvioitu olevan 75 000 miestä ja 200 tykkiä. Ranskan armeijan III ja VI armeijakunnat liittyivät mukaan vasta toisena taistelupäivänä eli 8. helmikuuta. Eri asiantuntijoiden arviot joukkojen vahvuuksista poikkeavat toisistaan.
Napoleonin suunnitelma.
Napoleonin tarkoitus oli saartaa Venäjän keisarillinen armeija ja tuhota se. Davout (15 100 miestä) oli saanut käskyn tulla Eylauhin. Neyn (14 500 miestä) tuli pidätellä Preussin L’Estocqin lisävoimia Bennigsenille.
Soultin (16 750 miestä) kolme divisioonaa levittäytyivät vasemmalle venäläisten oikeaa siipeä vasten. Loput voimat ja koko Augereaun VII armeijakunta (14 500 miestä), Muratin reserviratsuväki (15 200 miestä) ja Keisarillinen Kaarti (9 000 miestä) sijoitettiin keskelle ja oikealle. Taisteluun liittyvä Davout tuli lisäämään hyökkäysvoimaa oikealle. Napoleon oli sijoittanut kolme neljäsosaa voimistaan venäläisten vasenta sivustaa vastaan.
Venäläiset.
Venäläisten joukkojen vahvuuden arvioidaan olleen 68 000–70 000 miestä ja 400 tykkiä. Preussin joukkojen kokonaisvahvuus oli noin 9 000 miestä ja siihen kuului jalka– ja ratsuväkeä sekä tykistöä.
Bennigsenin taisteluryhmitys 8. helmikuuta.
Baggovutin etuiskujoukko sijoitettiin äärimmäiseksi vasemmalle Serpallenin kylän kohdalle. Sen jälkeen ryhmitys oli linjassa Aleksandr Osterman-Tolstoi, Fabian Osten-Sacken ja Nikolai Tutškov. Äärimmäisenä oikealla oli Jevgeni Markovin etuiskujoukot. Dmitri Dohturovin reservi oli Osten Sackenin takana. Puolustuslinjan taakse jäivät Kleine Sausgartenin, Auklapenin ja Kutschittenin kylät. Ryhmityksen leveys oli 4,5 kilometriä ja tykkejä oli 450.
Taistelutapahtumat.
7. helmikuuta.
Soultin ja Muratin johtamat ranskalaiset lähestyivät Landsbergin tien suunnasta. Baggovutin etujoukoilla oli määräys viivyttää ranskalaisia ja tehdä sitkeää vastarintaa. Bennigsenin oli voitettava mahdollisimman paljon aikaa, voidakseen kuljettaa raskaan tykistönsä Eylaun läpi ja sijoittaakseen ne taisteluasemiin.
Noin klo 14 ranskalaisen ensimmäiset prikaatit hyökkäsivät oikealta metsän kautta sekä jäätyneen Warskeiter-järven yli venäläisten asemiin. Heidät torjuttiin, mutta kun Soultin 2. divisioona iski vasemmalta venäläiset vetäytyivät Eulayn kylään.
Kylän hallinnasta syntyi raivokas taistelu, joka jatkui vielä pimeällä. Tappiot kummallekin puolelle arvioidaan olleen noin 4 000 miestä. Klo 22 Bennigsen antoi vetäytymiskäskyn venäläisille. Ranskalaiset saivat kylän hallintaansa. Yön aikana Bennigsen vahvisti reserviään oikean siiven kustannuksella.
Napoleon saapui Eylauhun noin klo 23. Tällöin hänellä oli käytettävissään vain 46 000 miestä ja 300 tykkiä. Davout’n III armeijakunta oli vielä noin 18 km etelään ja Neyn VI armeijakunta noin 30 kilometriä pohjoiseen, Bernadotte oli liian kaukana ehtiäkseen mukaan.
8. helmikuuta.
Venäläinen kolmeen suureen patteristoon jaettu tykistö aloitti klo 7 ja ranskalaiset vastasivat. Tykistökaksintaistelu kesti noin 2 tuntia.
Noin klo 9 Napoleon käski Augereauta hyökkäämään venäläisten keskustaan. Augereau itse oli kuumeinen ja hyökkäyksestä tuli katastrofi. Lumimyrsky sokaisi Augereaun armeijakunnan joukot ja ne joutuivat suoraan venäläisten 70 raskaan tykin rumputuleen. Napoleon näki henkilökohtaisesti kuinka hänen 14. linjajalkaväkirykmenttinsä tuhottiin viimeiseen mieheen. Lisäksi venäläiset tekivät pistin- ja ratsuväkihyökkäyksen, joilla lisäsivät Augereaun armeijakunnan tuhoa. Muutamassa minuutissa Augereau oli menettänyt 5200 miestä. Keisarillinen Kaarti lähetettiin vastahyökkäykseen pistimin. Venäläinen ratsuväki oli päässyt hyvin lähelle Napoleonin komentopaikkaa ja ranskalaisten keskusta oli murtumaisillaan. Napoleonilla oli jäljellä vereksinä voimina vain Muratin reserviratsuväki.
Murat’n ratsuväkihyökkäys.
Eräs maailman suurimmista ratsuväkihyökkäyksistä alkoi noin 11.30. Hämärässä säässä Muratin eskadroonat hyökkäsivät Eylaun kylässä venäläisten jalkaväkeä vastaan ja sitten jakautuivat kahteen ryhmään.
Oikeanpuoleinen ryhmä, 2. rakuunadivisioona (komentaja Grouchy) iski venäläisen ratsuväen sivustaan, helpottaen painetta Soultin 1. jalkaväkidivisioonan (komentaja divisioonakenraali Saint-Hilaire) kohdalla. Venäläisten ratsuväki hajotettiin.
Murat johti henkilökohtaisesti rakuunoita keskustassa olevaa venäläisten ratsuväkeä vastaan ja 2. kyrasieeridivisioonan (komentaja divisioonakenraali d’Hautpoul) liityttyä hyökkäykseen, venäläisten ratsuväki työnnettiin omien linjojen taakse. Venäläiset lähettivät taisteluun verestä ratsuväkeä, jotka pakottivat Muratin ja rakuunat vetäytymään.
D'Hautpoulin kyrasieerit kuitenkin hyökkäsivät ja hävittivät edetessään kaiken. He paloittelivat väsyneet venäläiset joukot. Sen jälkeen d'Hautpoulin kyrasieerit hyökkäsivät sapelein venäläisten tykistön lävitse ja tunkeutuivat ensimmäisen jalkaväkilinjan läpi ja murskasivat jalkaväkipataljoonan. Kyrasieerit jatkovat venäläisten toiselle jalkaväkilinjalle. Hyökkäys pysähtyi lopulta venäläisten reserviin.
Grouchyn rakuunat ja Keisarillisen kaartin ratsuväki muodostivat toisen ratsuväkihyökkäysaallon. He osuivat venäläisten hyökkäysryhmitysvalmisteluun. Myös tämä ratsuväkijoukko läpäisi molemmat jalkaväkilinjat.
Vielä kolmas ryhmä hyökkäsi venäläisten jalkaväkeä vastaan Augereaun asemissa. Murat menetti 1 000–1 500 koulutettua ratsumiestä.
Muratin ratsuväkihyökkäyksen aikana Davout oli saapunut ja ryhmittänyt armeijakuntansa. Davoutin hyökkäys Baggovutin etuiskujoukkoja ja koko venäläisten vasenta siipeä vastaan Serpallenin kylän kohdalla muutti taistelun painopisteen. Baggovutin asemiin hyökättiin kolmelta puolelta, hän joutui vetäytymään. Koko venäläisten vasen siipi alkoi siirtyä taaksepäin, Kleine Sausgartenin, Auklapenin ja Kutschittenin kylät jäivät yksi toisensa jälkeen ranskalaisille. Klo 15.30 mennessä vaikutti siltä, että venäläisten rintama murtuisi.
Bennigsen oli henkilökohtaisesti ratsastanut L'Estocqia vastaan pyytäen häntä kiirehtimään. Klo 16 L'Estoq pääsi hyökkäämään Davoutin avoimeen oikeaan sivustaan. Venäläiset lähtivät uuteen hyökkäykseen L'Estoqin mukana. Venäläisten oikean siiven tykistökenraali Aleksandr Kutaisov lähetti Auklapenin kylän luo kolme hevospatteria, jonka 36 tykkiä auttoivat venäläisiä valtaamaan takaisin Auklappenin kylän. Davoutin hyökkäys pysähtyi ja ranskalaiset joutuivat vetäytymään Kleine Sausgartenin asti.
Ney saapui noin klo 19. Hän oli saanut Napoleonin käskyn vasta aamulla noin 10.30. Armeijakunnan siirto lumimyrskyssä ja lumenpeittämillä teillä kesti odotettua pitempään. Ney hyökkäsi välittömästi venäläisten oikeaan sivustaan.
Taistelu jatkui pimeässä noin klo 22 asti, jolloin kumpikin vetäytyi hieman. Bennigsen piti neuvottelun esikunnassaan ja neuvottelun jälkeen klo 23.00 venäläiset päättivät vetäytyä kasakoiden suojaamana. Väsyneet ranskalaiset totesivat vasta 03.00 venäläisten poistuneen.
Napoleon viipyi taistelun jälkeen Preussisch-Eylaussa 8 päivää.
Yhteenveto.
Taistelu oli kestänyt 14 tuntia ja se oli Napoleonin kaikista 64 taistelusta verisin ja merkityksettömin. Kaikkiaan taistelussa kaatui kuusi ranskalaista ja kahdeksan venäläistä kenraalia. 
Michael Barclay de Tolly oli taistelussa mukana kenraalimajurina ja haavoittui. Vuosina 1809–1810 de Tolly toimi Suomen kenraalikuvernöörinä.
Ranskalaiset pitivät itseään voittajina, koska Bennigsen oli perääntynyt. Napoleon puhui päiväkäskyssään voitosta, mutta ymmärsi ettei ollut saavuttanut tässä verisessä taistelussa todellista voittoa. Napoleon oli itse myös kärsinyt suuret tappiot ja epäonnistunut tuhoamaan Venäjän armeijan. Tappiot olivat molemmille taisteluosapuolille yhteensä noin 40 000 miestä.
Taistelujärjestys.
Ranskan, Venäjän ja Preussin joukkojen kokoonpanot ja komentajat ovat alla olevassa linkissä 
Ranskalaiset.
Vasen sivusta: IV armeijakunta komentaja Ranskan marsalkka Jean-de-Dieu Soult&lt;br&gt;
Keskusta: VII armeijakunta komentaja Ranskan marsalkka Pierre Augereau&lt;br&gt;
Armeijan reservi: Komentaja Ranskan marsalkka Jean Lannes&lt;br&gt;
Keisarillinen Kaarti: komentaja Ranskan marsalkka Jean-Baptiste Bessiéres&lt;br&gt;
Reservin ratsuväki: Ranskan marsalkka Joachim Murat&lt;br&gt;
III armeijakunta: Ranskan marsalkka Louis-Nicolas Davout&lt;br&gt;
VI armeijakunta: komentaja Ranskan marsalkka Michel Ney
Venäläiset.
Joukkojen ryhmitys toisena taistelupäivänä (8. helmikuuta).
Vasen sivusta: Komentaja kenraalimajuri Aleksandr Osterman-Tolstoi&lt;br&gt;
Vahvennetut etuiskujoukot: Komentaja kenraalimajuri Karl Gustav Baggovut.&lt;br&gt;
Vasemman sivustan ratsuväki: Komentaja kenraaliluutnantti Dmitri Golitsin.
Keskusta: Komentaja kenraaliluutnantti Fabian Osten-Sacken&lt;br&gt;
Keskustan reservi: komentaja kenraaliluutnantti Dmitri Dohturov&lt;br&gt;
Keskustan reservin ratsuväki: Komentaja kenraalimajuri Jefim Tšaplits.
Oikea sivusta: Komentaja kenraaliluutnantti Nikolai Tutškov&lt;br&gt;
Etuiskujoukot: Komentaja kenraalimajuri Jevgeni Markov&lt;br&gt;
Oikean sivustan ratsuväki: Komentaja kenraaliluutnantti Pavel Palen
Vanhan Suomen joukko-osastot.
Venäläisissä joukoissa oli mukana kaksi Vanhan Suomen joukko-osastoa:&lt;br&gt;
1. Viipurin musketöörirykmentti . Rykmenistä oli taistelemassa 3 pataljoonaa. Viipurin musketöörirykmentin komentajana oli Jegor von Pillar. Rykmentti oli alistettuna kenraalimajuri L'Estocqin preussilaiseen divisioonaan.&lt;br&gt;
2. Suomalainen rakuunarykmentti komentaja eversti Evstafii Nauendorff kuului vasemman sivustan ratsuväkeen ( Prikaati Šepelev)
Preussi.
Divisioona: Komentaja kenraalimajuri Anton Wilhelm von L'Estocq