tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Donald Segretti

Donald Segretti (s. 17. syyskuuta 1941 San Marino, Kalifornia) on yhdysvaltalainen lakimies, jonka presidentti Richard Nixonin erityisavustaja Dwight L. Chapin värväsi 1970-luvun alussa sabotoimaan demokraattisen puolueen toimintaa. Segrettin toimet tulivat esille Bob Woodwardin ja Carl Bernsteinin Watergate-tutkimusten aikana.
Segretti kertoi myöhemmin senaatin komitealle eräänä päätehtävänään olleen senaattori Edmund Muskien maineen vahingoittaminen, sillä Nixon piti tätä vaarallisimpana mahdollisena vastaehdokkaanaan vuoden 1972 presidentinvaalissa. Osana maineen pilaamista eräs Segrettin avustajista murtautui Muskien kampanjatoimistoon, josta hän varasti Muskien kampanjassaan käyttämää kirjepaperia. Kolmellesadalle Muskien esivaalikilpailijoiden Hubert Humphreyn ja Henry M. Jacksonin tukijalle lähetettiin kirje, jossa väitettiin Jacksonin saaneen aviottoman lapsen vuonna 1929, ja että hän olisi ollut pidätettynä homoseksuaalisten suhteiden takia vuosina 1957 ja 1959. Humphreyn taas väitettiin tulleen vuonna 1967 pidätetyksi rattijuopumuksesta ollessaan prostituoidun seurassa. Kirjeiden tarkoituksena oli antaa kuva, että Muskie olisi lokakampanjan takana, mikä olisi vahingoittanut hänen mainettaan rehellisenä poliitikkona. Floridassa Muskien kannattajina esiintyneet Segrettin apulaiset soittivat äänestäjille keskellä yötä. New Hampshiren esivaalien aikaan paikallinen Manchester Union Leader -sanomalehti julkaisi kirjeen, jossa Muskien väitettiin puhuneen halventavasti kanadanranskalaisista ja Muskien vaimon kerrottiin käyttävän runsaasti alkoholia. Lehden saama kirje osoittautui myöhemmissä FBI:n tutkimuksissa väärennökseksi.
Oikeudessa Segretti myönsi syyllistyneensä laittoman kampanjamateriaalin välittämiseen ja asiakirjojen väärentämiseen. Hän sai kuuden kuukauden vankeustuomion, josta hän vapautui neljä ja puoli kuukautta sitä suoritettuaan.
Segretti palasi myöhemmin lakimiehen tehtäviin. Vuonna 1995 hän pyrki Kaliforniassa Orangen piirikunnan ylioikeuden tuomariksi, mutta joutui vetäytymään paikallisten sanomalehtien muistutettua hänen yhteydestään Watergate-skandaaliin. Segretti toimi Orangen piirikunnassa John McCainin kampanjaryhmän varapuheenjohtajana presidentinvaalien esivaalissa vuonna 2000.
Elokuvassa "Presidentin miehet" Segrettiä näytteli Robert Walden.
Baker Street (kappale)

Baker Street on skotlantilaisen laulaja-lauluntekijä Gerry Raffertyn vuonna 1978 julkaistu kappale ja hittisingle albumilta "City to City". Se nousi Britanniassa sijalle 3 ja Yhdysvalloissa sijalle 2. Kanadassa kappale oli listaykkönen neljän viikon ajan. Kappale on Raffertyn ylivoimaisesti tunnetuin ja sitä on kutsuttu mestariteokseksi. Baker Street on katu Lontoossa, jossa Rafferty itse vietti usein aikaa ystävänsä luona.
Laulun tarina ja musiikki.
”Baker Streetiä” pidetään myös Raffertyn tunteellisimpana lauluna. Se on kertomus miehestä, joka unelmoi omasta talosta kaukana muualla, mutta ei juoppoutensa vuoksi voi toteuttaa tavoitettaan. Siksi hän juo unohtaakseen sen, mitä hän ei omista, eikä koskaan ymmärrä, ettei hänen elämässään ole minkäännäköistä suuntaa. Raffertyn laulua on kuvattu Paul McCartney -tyyliseksi ja sanoituksia mysteerisiksi ja kaihoisiksi.
Kappaleen kuuluisan, toistuvan saksofoniosan soittaa Raphael Ravenscroft, joka oli aiemmin soittanut muun muassa Pink Floydin, Abban ja Marvin Gayen levyillä. Saksofonin ottamisen mukaan kappaleeseen keksi tuottaja Hugh Murphy, kun Rafferty itse ei keksinyt sopivaa vaihtoehtoa. Saksofonin menestyksekäs käyttö aiheutti ”Baker Street -ilmiön”, jolloin instrumentin suosio kasvoi niin muusikkojen kuin tavallisten ihmistenkin keskuudessa, ja 1980-luvun puolivälissä saksofoni oli yleisin ensisoitin. Laulun kitarasoolo puolestaan oli Slashin mukaan innoittamassa Guns N’ Rosesin kappaleen ”Sweet Child O’ Minen” sooloa.
Kappaleen albumiversion pituus on yli kuusi minuuttia, kun taas singleversio on lyhennetty hieman päälle neljään minuuttiin.
Kaupallinen vastaanotto.
Kappaletta soitettiin ahkerasti brittiläisillä radioasemilla kuukausien ajan ja single nousi saarivaltiossa sijalle 3. Listaviikkoja kertyi helmi–toukokuun 1978 välisenä aikana yhteensä 15. Astetta paremmin se pärjäsi Yhdysvalloissa, missä se nousi Billboard Hot 100 -listan sijalle 2. Toiseksi se ylsi Yhdysvaltojen lisäksi myös ainakin Sveitsissä.
Suurinta menestys oli kuitenkin Kanadassa, missä kappale oli neljä viikkoa listaykkösenä.
Gerry Rafferty kuoli 4. tammikuuta 2011. Samassa kuussa ”Baker Street” nousi uudelleen listalle ainakin Britanniassa, Alankomaissa ja Sveitsissä. Myös Saksassa kappale saavutti tuolloin sijoituksen.
Muut versiot.
Vuonna 1992 Undercover-yhtyeen versio ”Baker Streetistä” nousi Britanniassa singlelistan sijalle 2, menestyen paremmin kuin alkuperäisversio. Myös Foo Fighters on tehnyt kappaleesta oman version, jossa alkuperäinen saksofoniosuus on soitettu kitaralla. Kappale julkaistiin ”My Hero” -singlen B-puolena vuonna 1998.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
The Darktown Strutters’ Ball

”The Darktown Strutters’ Ball” on Shelton Brooksin säveltämä ja sanoittama yhdysvaltalainen musiikkikappale vuodelta 1917. Sen teki tunnetuksi Original Dixieland Jass Band, jonka levytys toukokuulta 1917 on yksi ensimmäisistä julkaistuista jazznauhoituksista. Kappaleen ovat levyttäneet myös muun muassa Trump Davidson, Jimmy Dorsey, Benny Goodman, Ella Fitzgerald sekä The Beach Boys.
Kappaleen nimestä on useita muunnelmia, kuten ”At the Darktown Strutters’ Ball”, ”Darktown Strutters’ Ball” ja pelkkä ”Strutters’ Ball”.
Hernán Bernardello

Hernán Darío Bernardello (s. 3. elokuuta 1986 Rosario, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Bernardello aloitti ammattilaisuransa vuonna 2006 argentiinalaisesta Newell's Old Boysista. Vuoteen 2007 mennessä hän onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa joukkueen avauskokoonpanossa. Hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa ottelussa Argentinos Juniorsia vastaan.
18. heinäkuuta 2009 Bernardello teki kuusivuotisen sopimuksen espanjalaisseura Almerían kanssa. Hänestä maksettiin 3 miljoonan euron siirtokorvaus.
Maajoukkueura.
Bernardello teki ensiesiintymisensä Argentiinan maajoukkueessa 20. toukokuuta 2009 ystävyysottelussa Panamaa vastaan. Argentiinan kokoonpano muodostui pelkistä kotimaan sarjan pelaajista.
Moresbynsaari

Moresbynsaari (, ) on Kuningatar Charlotten saariryhmän (Haida Gwaii) toiseksi suurin saari Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. 
Se sijaitsee suuremman Grahaminsaaren eteläpuolella. Saaren pinta-ala on noin 2 608 km², se on 175. suurin saari maailmassa ja 32. suurin Kanadassa.
Saaren ainoa merkittävä asutuskeskus on Sandspitin asuinalue, jossa sijaitsee myös alueen tärkein lentoasema. Moresbyn väkiluku on noin 402 asukasta (Tilastot vuoden 2006 väestönlaskennasta, jossa on käytetty "Skeena-Queen Charlotte E" vaalipirin rajoja, jotka ovat lähes identtiset saaren rajojen kanssa). Saaren eteläosassa sijaitsee Gwaii Haanasin kansallispuisto, jonka nimi tulee alueen alkuperäisasukkaiden, haidojen, kielestä.
Saari on nimetty lippueamiraali Fairfax Moresbyn kunniaksi.
Grahaminsaari (Brittiläinen Kolumbia)

Grahaminsaari () on Kuningatar Charlotten saariryhmän (Haida Gwaii) suurin saari Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. 
Se sijaitsee saariryhmän toiseksi suurimman saaren, Moresbynsaaren pohjoispuolella. Saaren pinta-ala on 6 361 km², se on 101. suurin saari maailmassa ja 22. suurin Kanadassa. Saarella asuu noin 5 000 asukasta.
Skidegatesta on lauttayhteys Prince Rupertiin sekä Moresbynsaarelle.
Wolin (saari)

Wolin () on saari Itämeressä Puolan luoteisrannikolla, Oderinhaffin edustalla. Świna-joki erottaa saaren Usedomin saaresta lännessä ja Dzwina-joki mantereesta idässä. Saari kuuluu Länsi-Pommerin voivodikuntaan ja on pinta-alaltaan noin 265 neliökilometriä. Saarella sijaitsee Wolinin kansallispuisto ja Wolinin kaupunki.
Saari liitettiin puolaan toisen maailmansodan jälkeen muiden alueiden yhteydessä, ja sen saksankielinen väestö karkotettiin.
Manok

Manok oli Karjalan tasavallassa 1960–1990-luvuilla toiminut suomenkielinen lauluyhtye. Petroskoin suomalaisen teatterin näyttelijät William Hall, Pauli Rinne, Pekka Mikšijev sekä Viljo Ahvonen, Orvo Björninen ja Aarni Romppainen perustivat sen vuonna 1960 Petroskoin musiikkiteatterin kapellimestarin Marlen Nokelaisen johdolla. Nokelaisen kuoltua vuonna 1965 yhtye nimettiin hänen muistokseen "Manokiksi - (M(arlen) A(kselinpoika) NOK(elainen)". Venäjän kielessä sanalla on merkitys ’metsästäjän houkutuspilli’.
Nokelaisen jälkeen yhtyeen johtajaksi kutsuttiin Karjalan opettajakorkeakoulun musiikinopettaja Andro Lehmus. Myöhemmin siihen liittyi radio- ja tv-kuuluttaja Ensio Vento.
Etupäässä suomalaisia kansanlauluja ja neuvostoliittolaisten säveltäjien kappaleita esittänyt Manok tuli tunnetuksi erityisesti Neuvosto-Karjalan suomalaisväestön keskuudessa. Sen tavaramerkeiksi muodostuivat kaunis stemmalaulu ja hauska lavashow. Yhtye esiintyi myös eri puolilla Neuvostoliittoa sekä Suomessa, Itä-Saksassa, Ranskassa ja Ruotsissa. 1970-luvun alusta lähtien sen vakituisen kokoonpanon muodostivat Hall ja Nikolai Samsonov (tenorit), Lehmus (toinen tenori), Rinne (baritoni) sekä Björninen ja Vento (bassot). Vennon korvasi 1980-luvun alussa näyttelijä Leo Närjä. Yhtyeen televisioitu jäähyväiskonsertti pidettiin Petroskoin suomalaisessa teatterissa joulukuussa 1990. Tämän jälkeen Manok esiintyi vielä pari kertaa Karjalan TV:n ohjelmissa.
Yhtyeen ensimmäiset äänitykset tehtiin Karjalan radiossa vuonna 1962. Neuvostoliiton levy-yhtiö Melodija julkaisi vuonna 1977 LP-levyn "Finski mužskoi vokalnyi ansambl Manok" (”Suomalainen mieslauluyhtye Manok”). Karjalan radion musiikkitoimittaja Arto Rinne kokosi vuonna 2003 omakustanne-cd:n "Antologia 1960–1990".
Hr. Ms. Karel Doorman (R81)

Hr. Ms. Karel Doorman (viirinumero R81) oli toisen maailmansodan lopulla valmistunut Colossus-luokan lentotukialus, jonka Alankomaiden hallitus osti Britannialta. Alus oli uransa aikana myös sekä Britannian kuninkaallisen laivaston "HMS Venerablena" että Argentiinan laivastossa nimellä "ARA Veinticinco de Mayo".
Alus siirrettiin huhtikuussa 1947 reserviin, minkä jälkeen se ankkuroitui Plymouthiin. Alus sijoitettiin myyntilistalle. Alankomaiden hallitus osti aluksen 1. huhtikuuta 1948. Alus kunnostettiin luovutettavaksi Alankomaiden laivastolle, joka otti sen palvelukseensa 28. toukokuuta nimellä "Hr.Ms. Karel Doorman".
Palvelus.
Aluksen lentokalusto koostui aluksi Hawker Sea Fury FB.11 -hävittäjäpommittajista ja Fairey Firefly AS.4 ja AS.5 -sukellusveneentorjuntakoneista, jotka myöhemmin korvattiin 23 Alankomaissa lisenssivalmistetulla Hawker Sea Fury FB.51 -koneella.
Alus siirrettiin 1954 modernisoitavaksi Wilton-Fijenoordin telakalle, mistä se palasi palvelukseen 1958. Telakalla lentokansi vahvistettiin ja laajennettiin mahdollistamaan kahdeksan asteen laskeutumisalue. Alukselle asennettiin samanaikaisen nousun ja laskun mahdollistava peilijärjestelmä, höyrykatapultti ja uudet jarruvaijerit. Lisäksi aluksen siltarakenteita muutettiin ja savuhormeja muokattiin.
Alukselle asennettiin uusi tutkajärjestelmä, jonka antennit olivat silmiinpistäviä huollon jälkeen. Aluksen lentokonekalustoksi vaihdettiin laivue brittiläisvalmisteisia Hawker Sea Hawk FGA.6 -hävittäjäpommittajia, laivue Grumman TBM-3S ja TBM-3W Avengereita, jotka korvattiin Yhdysvalloista ja Kanadasta ostetuilla Grumman S2F-1 Tracker- ja HO4S-3-koneilla sekä HSS-1-sukellusveneentorjuntahelikoptereilla.
Trackerit olivat ydinasekykyisiä, joten ne kykenivät kuljettamaan monikäyttöisiä Yhdysvaltain B57-ydinpommeja. Pommien kuoret oli sijoitettu alukselle, mutta ydinmateriaali oli varastoitu Englantiin Yhdysvaltain valvontaan.
Alukselle asennettiin 1966 "HMS Leviathanista" poistetut uudet höyryturbiinit sekä kattilat. Aluksen konehuoneessa syttyi 1968 tulipalo, mutta sen aiheuttamat vauriot korjattiin pikaisesti aluksen luovuttamiseksi Argentiinalle. Argentiinan laivasto otti aluksen palvelukseensa 12. maaliskuuta 1969 nimellä "ARA Veinticinco de Mayo".
ARA Veinticinco de Mayo (V-2)

ARA Veinticinco de Mayo (viirinumero V-2) oli toisen maailmansodan lopulla valmistunut Colossus-luokan lentotukialus, jonka Argentiinan hallitus osti Alankomailta. Alus palveli uransa aikana myös sekä Britannian kuninkaallisen laivaston "HMS Venerablena" että Alankomaiden laivastossa nimellä "Hr. Ms. Karel Doorman".
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 12. maaliskuuta 1969 Argentiinan laivastossa nimellä "ARA Veinticinco de Mayo". Ennen 1. syyskuuta alkanutta purjehdusta Argentiinaan alus huollettiin. Aluksi aluksella palvelivat A-4 Skyhawkit ja Grumman S-2 Trackerit, mutta sen kalustoksi vaihdettiin 1981 Ranskasta hankitut Super Étendardit.
Aluksen aseistusta vähennettiin 1975 kymmeneen ja 1980 yhdeksään 40 millimetrin 70 kaliiperin tykkiin. Alukselle asennettiin myös datalinkit, jotta se kykenisi kommunikoimaan Argentiinan laivastolle ostettujen Tyypin 42 hävittäjien kanssa.
Vuonna 1982 Falklandin sodan aikana alus oli Argentiinan laivaston lippulaivana, ja sen kannella palveli 20 lentokonetta: 5 Super Étendard ja 10 A-4Q Skyhawk hävittäjäpommittajaa sekä 5 Grumman S-2A Tracker sukellusveneentorjuntakonetta. Alus suoritti ainoastaan yhden rynnäkön kohti Kuninkaallisen laivaston osastoa, mutta risteilijä "ARA General Belgranon" uppoaminen palautti aluksen kotisatamaan.
Aluksen lentotoiminta oli hyvin vähäistä sodan päätyttyä, kunnes se oli modernisoitavana 1988. Palvelukseen palattuaan alus toimi jälleen aktiivisemmin.
Devil’s Hole

Devil’s Hole (suomeksi ’Pirunkuoppa’) on Pohjanmereen kuuluva merialue, joka sijaitsee kaksisataa kilometriä itään Dundeen kaupungista Skotlannissa. Sen kohdalla on merenpohjassa useita kapeita syvänteitä, jotka ovat jyrkkärinteisiä ja lähes etelä–pohjois-suuntaisia. Alue on saanut pahaenteisen nimensä kalastajilta, jotka kadottivat sinne usein verkkojaan.
Devil’s Holen syvänteet ovat 20–30 kilometriä pitkiä mutta ainoastaan 1–2 kilometriä leveitä. Niiden syvimmät kohdat ovat noin 230 metriä, kun ympäröivä merenpohja on vain 80–90 metriä merenpinnan alapuolella. Painanteet ovat todennäköisesti syntyneet sulamisvesien kuluttamina viime jääkauden lopussa.
EUSTORY

EUSTORY- "History Network for Young Europeans" - on Euroopan laajuinen verkosto, johon kuuluu järjestöjä 24 maasta. Verkosto on toiminut vuodesta 2001 lähtien. Suomesta verkostossa on mukana Historian ja yhteiskuntaopin opettajien liitto HYOL ry.
EUSTORY -verkoston jäsenet järjestävät kansallisia historia-aiheisia tutkielmakilpailuja. Niihin on osallistunut yli 135 000 nuorta eurooppalaista. Suomessa EUSTORY -historiakilpailuja on järjestetty vuodesta 2008 lähtien.
Verkoston mottona on "Dealing with history -understanding differences, overcoming divisions". Verkosto pyrkii edistämään historian moniperspektiivisyyttä sekä yhteisymmärrystä erilaisten ihmisten ja ihmisryhmien välillä. Lisäksi tavoitteisiin kuuluu historian väärinkäytön ehkäiseminen. 
Historiakilpailujen lisäksi verkosto järjestää vuosittain kansainvälisiä EUSTORY -seminaareja (Youth Academies). Niissä kansallisissa kilpailuissa hyvin pärjänneet nuoret pääsevät tutkimaan historiaa yhdessä. Suomesta seminaareihin voivat hakea palkintosijoille päässeet lukiolaiset. 
Organisaatio.
EUSTORY -verkoston jäsenet ovat poliittisesti riippumattomia kansalaisjärjestöjä. Monesta maasta, esim. Suomesta, mukana on pedagoginen opettajajärjestö. Verkostoon kuuluu järjestöjä seuraavista maista: Belgia, Bulgaria, Espanja, Israel, Italia, Latvia, Norja, Puola, Saksa, Serbia, Slovakia, Slovenia, Suomi, Sveitsi, Ranska, Romania, Ruotsi, Tanska, Tšekki, Ukraina, Valko-Venäjä, Venäjä, Viro ja Wales.
Suomen New Yorkin kulttuuri-instituutti

Suomen New Yorkin kulttuuri-instituutti () on vuonna 1990 perustettu kulttuuri-instituutti. Se on yksi 17 suomalaisesta eri maissa toimivasta kulttuuri- ja tiedeinstituutista. New Yorkin ohella instituutilla on toimisto myös Helsingissä. Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön tukeman instituutin ovat perustaneet Suomen Taiteilijaseura, Suomen Arkkitehtiliitto ja Ornamo. Instituuttia ylläpitää vuonna 1989 perustettu Suomen New Yorkin kulttuuri-instituutin säätiö ().
Instituutti ylläpitää kolmea taiteilijaresidenssiä sekä tuottaa ja kuratoi näyttelyitä ja muita tapahtumia yhteistyössä paikallisten gallerioiden, museoiden ja muiden yhteistyötahojen kanssa. Kaikki residenssit sijaitsevat Brooklynissa Williamsburgin alueella. Yhtä residensseistä rahoittaa Alfred Kordelinin säätiö, ja se on yhteydessä kansainväliseen ateljee- ja kuratointiohjelmaan International Studio and Curatorial Programiin.
Instituutin toiminta-alueena on Yhdysvallat ja myös Kanada. Tavoitteena on edistää suomalaista kuvataidetta, designia ja arkkitehtuuria alueella ja luoda pitkäaikaisia yhteistyösuhteita suomalaisten ja pohjoisamerikkalaisten visuaalisten alojen ammattilaisten välillä.
Ruohonapsija

Ruohonapsija ("Polystictus pectoralis") on Etelä-Amerikassa tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan ruohonapsija on noin 10 cm. Selästään laji on väritykseltään ruosteenruskea ja siivet sekä pyrstö ovat tummemmat. Siivissä on kanelinruskeita raitoja. Linnun pää on väriltään musta ja päälaella on valkoisia juovia. Rinta on ruohonapsijalla ruskehtava ja vatsa valkoinen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Ruohonapsijalla on kolme alalajia, jotka eroavat levinneisyydeltään ja jonkin verran myös elinympäristöltään.
Ruohonapsijan kantaa uhkaavat sopivien elinympäristöjen muuttaminen eukalyptus- ja soijaviljelmiksi erityisesti Brasiliassa. Argentiinassa ja Paraguayn ruohomaita uhkaa laajamittainen karjan laidunnus. Elinympäristöjä esiintyy muuallakin vain laikuittaisesti laidunnuksen ja ruohikkopalojen vuoksi. Ruohonapsijan elinympäristöt sijaitsevat yleensä 150–2 600 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat.
Ruohonapsijat liikkuvat yleensä yksin tai pareittain, mutta voivat liittyä myös parviin siemeniä syövien lintujen kanssa. Lajin ravintoa ovat hyönteiset. joita se pyydystää ruohonkorsilta tai ilmasta. Laji rakentaa kuppimaisen pesänsä kasvien juurista korkeaan ruohikkoon vain hieman maanpinnasta ylemmäs. Naaras munii kolme kellertävää munaa. Koiras valtaa pesäpaikan ja puolustaa reviiriään varsin voimakkaasti.
The Addams Family

The Addams Family (suom. "Addamsin perhe") on yhdysvaltalaisen Charles Addamsin luoma fiktiivinen perhe. Hahmot esiintyivät alun perin The New Yorker -lehdessä yhden ruudun sarjakuvissa ja olivat tuolloin vielä nimettömiä. Vuonna 1964 sarjakuvien pohjalta luotiin televisiosarja "The Addams Family", jolloin hahmot saivat nimensä. Myöhemmin perhe on esiintynyt useissa televisiosarjoissa, elokuvissa ja videopeleissä. The Addams Familysta on tehty myös musikaali.
Hahmot.
Gomez.
Gomez on perheen isä. Hänellä on kastilialaiset sukujuuret ja hän leikkii pienoisrautatiellä, nauttien erityisesti junien räjäyttämisestä. Gomez polttelee usein sikareita ja hän on ammatiltaan asianajaja. Gomez pukeutuu liituraitapukuun.
Morticia.
Morticia Addams, omaa sukua Frump, on perheen äiti. Hän pukeutuu pitkään mustaan mekkoon jonka alaosa muistuttaa mustekalan lonkeroita.
Fester-setä.
1960-luvun televisiosarjassa Fester oli Mortician setä, mutta myöhemmissä sarjoissa ja elokuvissa hänet esitettiin Gomezin veljenä. Fester on kalju ja hänellä on kyky tuottaa sähköä.
Wednesday.
Wednesday on Gomezin ja Mortician tytär. 1960-luvun sarjassa hänet kuvattiin hyväntahtoisena ja iloisena pikkutyttönä, joka leikki päättömällä Marie-Antoinette-nukellaan ja hoiti lemmikkihämähäkkejään. Elokuvissa Wednesday oli vakavampi ja hän nautti veljensä Pugsleyn kiduttamisesta.
Pugsley.
Pugsley on Gomezin ja Mortician poika. Hän on tukeva ja pukeutuu raidalliseen paitaan. 1960-luvun sarjassa hän oli Wednesdayn isoveli, mutta elokuvissa tämän pikkuveli.
Isoäiti.
1960-luvun sarjassa Mama oli Gomezin äiti, mutta elokuvissa hänet kuvattiin Mortician äitinä. Myöhemmin hän on esiintynyt kutsumanimellä Mumma.
Lurkki.
Lurkki ("Lurch") on Addamsin perheen hovimestari. Hän on suurikokoinen ja vähäpuheinen mies, joka muistuttaa hieman Frankensteinin hirviötä.
Thing.
Thing on irtonainen, elävä käsi. 1960-luvun sarjassa Thing asui erilaisissa rasioissa, mutta elokuvissa se liikkui myös niiden ulkopuolella.
Serkku Se.
Serkku Se ("Cousin Itt") on lyhyt, kauttaaltaan karvan peittämä olento. Serkku Se puhuu kimeällä äänellä kieltä, jota ainoastaan muut perheenjäsenet näyttävät ymmärtävän.
Musikaali.
The Addams Familystä on tuotettu musikaali, joka on ollut myös Oulun, Tampereen ja vuonna 2025 myös Turun Kaupunginteatterin ohjelmistossa. 
Elokuvat ja muu media.
Pelit.
Vuoden 1991 elokuvan pohjalta on julkaistu myös flipperipeli.
Galapagosinrääkkä

Galapagosinrääkkä ("Laterallus spilonotus") on Galápagosin saariryhmän kotoperäinen rantakanalaji. Se elää Pintan, Fernandinan, Isabelan, Santiagon, Santa Cruzin, Floreanan ja San Cristóbalin saarilla. John Gould kuvaili lajin holotyypin Santiagolta vuonna 1841.
István Major

István Major (20. toukokuuta 1949 Budapest – 5. toukokuuta 2014) oli unkarilainen yleisurheilija, joka kilpaili korkeushypyssä. Hän edusti seuratasolla Honvédia. Major voitti urallaan kaksi mitalia universiadeista ja neljä sisäratojen EM-kisoista. Hän osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1972 ja 1976. Major sijoittui kuudenneksi Münchenin kisoissa 1972, mutta jäi 24:nneksi Montrealissa 1976. Hän voitti maansa mestaruuden yhteensä kuusi kertaa. Mestaruuksista neljä tuli ulkoradoilta ja kaksi sisäradoilta. 
Major kilpaili myöhemmin veteraanisarjoissa, joissa hän voitti muun muassa yli 40-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 1990. Myös hänen poikansa Nimród oli korkeushyppääjä.
Riku Toivo

Riku Toivo (s. 25. heinäkuuta 1989 Haapajärvi) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa VHL-joukkue Saryarka Karagandaa. Hän pelasi kauden 2015–2016 kuitenkin kokonaan Kazakstanin mestaruussarjajoukkue Aristan Temirtaun vahvuudessa. Toivo on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä ja laukoo oikealta.
Ura.
Toivo aloitti jääkiekkoilun Haapajärven Kiiloissa, mutta hän on varsinaisesti Raahe-Kiekon kasvatti. Toivo edusti juniorina sittemmin myös Oulun Kärppiä sekä Laser HT:ta, josta hän palasi takaisin Kärppiin B-juniori-ikäisenä kaudeksi 2006–2007. Toivo voitti A-nuorten Suomenmestaruuden keväällä 2010. Hän debytoi miesten peleissä kaudella 2009–2010, jolloin Toivo pelasi yhden ottelun lainalla Mestis-joukkue Kajaanin Hokissa marraskuussa 2009.
Toukokuussa 2010 Toivo teki yksivuotisen sopimuksen Mestiksen nousijajoukkue Kiekko-Laserin kanssa. Hän pelasi debytoi kaudella 2010–2011 myös SM-liigassa. Toivo debytoi Oulun Kärppien SM-liigajoukkueessa 9. lokakuuta 2010 Turun Palloseuraa vastaan. Hän sai jääaikaa 9.26 minuuttia. Yhteensä Toivo pelasi viisi SM-liigaottelua ilman tehopisteitä.
Kaudeksi 2011–2012 Toivo teki yksivuotisen sopimuksen Kajaanin Hokin kanssa. Hän kuitenkin loukkasi olkapäänsä jo toisessa harjoitusottelussa ja oli sivussa koko vuoden 2011 lopulle. Toivo pelasi runkosarjan aikana lopulta vain kuusitoista ottelua. Kevään 2011 pudotuspeleissä hän oli tehoilla 4+1=5 Hokin paras maalintekijä ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Ville Komulaisen kanssa. Maaliskuussa 2012 Toivo teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Hokin kanssa. 
Kaudella 2012–2013 Toivo jakoi tehoilla 11+16=27 Hokin sisäisen pistepörssin toisen sijan Teemu Virtalan kanssa. Hän edusti kauden aikana myös Pohjoisen joukkuetta Mestis Hockey Dayn tähdistöottelussa. Toivo pelasi kauden aikana myös yhden SM-liigaottelun lainalla Kärpissä. Kaudella 2013–2014 hän jakoi Hokin sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Teddy Da Costan kanssa. Toukokuussa 2014 Toivo teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Kauden 2014–2015 päätteeksi hän voitti Mestis-pronssia.
Kaudeksi 2015–2016 Toivo siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Venäjän toiseksi korkeimmalle sarjatasolle VHL:ään kazakstanilaisjoukkue Saryarka Karagandan riveihin. Hän pelasi kautensa kuitenkin kokonaan Kazakstanin mestaruussarjan Aristan Temirtaussa.
Klodiana Shala

Klodiana Shala (s. 22. elokuuta 1979 Tirana) on albanialainen yleisurheilija. Hän kilpaili urallaan pikajuoksussa ja 400 metrin aitajuoksussa. 
Shala kilpaili olympialaisissa kolmesti, vuosina 2000–2008. Shala osallistui 400 metrin matkalle Sydneyssä 2000 ja Pekingissä 2008, jonka lisäksi hän oli mukana 400 metrin aitajuoksussa Ateenan kisoissa 2004. Hän karsiutui joka kerralla ensimmäisellä kierroksella. Lontoon olympialaisiin 2012 hänet oli ilmoitettu 200 metrin juoksuun, johon hän ei kuitenkaan osallistunut loukkaantumisen takia. Lontoossa hän antoi dopingnäytteen, joka osoittautui positiiviseksi uudelleenanalysoinnissa vuonna 2019. Shala sai tapauksesta kahden vuoden kilpailukiellon. Hän oli maansa lipunkantaja vuoden 2004 olympialaisten avajaisissa ja päättäjäisissä.
Välimeren kilpailuissa 2005 Shala sijoittui 400 metrillä kolmanneksi ajalla 53,23 sekuntia ja 400 metrin aitajuoksussa neljänneksi ajalla 56,48. Shalalla on hallussaan maansa ennätys 100, 200 ja 400 metrin juoksuissa sekä 400 metrin aitajuoksussa.
Henkilökohtaiset ennätykset.
"Lähde: Tilastopaja"
(15789) 1993 SC

(15789) 1993 SC on pikkuplaneetta, joka kiertää Aurinkoa kauempana kuin Neptunus eli se on transneptuninen kohde. Se kiertää Kuiperin vyöhykkeellä ja kuuluu plutinoihin. Kohteen löysivät I. P. Williams, A. Fitzsimmons ja D. O'Ceallaigh vuonna 1993.
Kohteen radan inklinaation mukaan se sijaitsee :n tapaan paljon lähempänä ekliptikaa kuin monet suuremmat plutinot kuten 28978 Ixion, 90482 Orcus tai 134340 Pluto.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Läpimitta on noin , albedo on ja magnitudi on . Kiertodan eksentrisyys on ja inklinaatio on .
Niklas Strömstedt

Bo Anders Niklas Strömstedt (s. 25. heinäkuuta 1958 Lund) on ruotsalainen poplaulaja ja lauluntekijä. 
Elämä.
Niklaksen isä, Bo Strömstedt, oli toimittaja ja professori. Hänen äitinsä, Margareta Strömstedt, oli kääntäjä. Strömstedt oli naimisissa Efva Attlingin kanssa ja heillä on kaksi poikaa, Adam ja Simon. Sittemmin hän on elänyt Agneta Sjödin ja tämän tyttären, Majan, kanssa. Hänellä on ollut myös tyttöystävä nimeltä Kattis Ahlström. Nykyään hän asuu Jenny Östergren kanssa.
Ura.
Strömstedt soitti kosketinsoittimella Ulf Lundellin levytykset ja kiertueet 70-luvun lopusta 80-luvun loppuun. Hänen tunnetuin hittinsä on "Om". Menestysalbumi "Halvvägs till framtiden" julkaistiin vuonna 1992. 
Melodifestivalen.
Niklas aloitti uransa studiomuusikkona. Strömstedt kirjoitti ja sävelsi "I morgon är en annan dag" Melodifestivaleille 1992 ja voitti. Laulun lauloi Christer Björkman. Malmön euroviisuissa sijoitus oli 23 kilpailijan joukossa toiseksi viimeinen, taakse sijoittui ainoastaan Suomen Pave Maijanen kappaleella "Yamma Yamma".
Greatest Hits... So Far!!!

Greatest Hits... So Far!!! on yhdysvaltalaisen pop rock -laulaja Pinkin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 12. marraskuuta 2010. Kokoelma sisältää Pinkin suurimpia hittejä ja uusia kappaleita. Lokakuussa 2010 julkaistiin levyn ensimmäinen single nimeltään "Raise Your Glass". Toinen single on "Fuckin' Perfect". Kokoelmasta on saatavilla myös deluxe-versio, jonka mukana on kaikki musiikkivideot sisältävä dvd.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 16.
Ariki

Ariki, ‘ariki, aliki, ali‘i, ari'i tai ‘eiki on polynesialainen periytyvä päällikön tai aatelisen arvonimi.
Polynesialaisten saarten kulttuureissa ariki johti yhteiskuntaa. Arikien oikeudet, tehtävät ja johtajuuden velvollisuudet vaihtelivat saarelta saarelle. Päällikön nimitys vaihtelee halki Polynesian, mutta ariki on kuitenkin kantapolynesialainen termi, josta muut ilmaisut ovat kehittyneet. Polynesialaisissa kulttuureissa oli arikeja jo varhain, ja tapa levisi myöhemmin uudisasukkaiden myötä uusille saarille.
London Missionary Society

London Missionary Society (LMS) on vuonna 1795 Englannissa perustettu sitoutumaton lähetysjärjestö. Sen perustivat anglikaaniset ja nonkonformistit. Se lähetti lähetystyöntekijöitä mm. Tyynenmeren saarille ja Afrikkaan, ja se kuuluu nykyään Council for World Mission -järjestöön.
Järjestö perustettiin monien kirkkokuntien yhteistyöllä vuonna 1796 nimellä "Missionary Society". Vuonna 1818 se sai uudeksi nimekseen "London Missionary Society". Järjestön ensimmäinen kohde oli Tahiti, jonne se lähetti lähettejä vuonna 1796. Työ ulottui pian myös Pohjois-Amerikkaan ja Etelä-Afrikkaan. Lisäksi varhaisia kohteita löytyi myös itäisestä ja läntisestä Euroopasta. LMS:n merkittävimpiä kohteita 1800-luvulla olivat kuitenkin Kiina, Kaakkois-Aasia, Tyynimeri, Madagaskar, Keski- ja Etelä-Afrikka, Australia ja Karibia.
Kuuluisimpia varhaisia lähettejä oli John Williams. Hänet jätettiin Rarotongalle, missä hän rakensi paikallisista aineista ja paikallisten avulla 15 viikossa 18 metriä pitkän ja 5,5 metriä leveän aluksen. Myöhemmin samanlaisia lähetysaluksia alettiin kutsua Williamsin nimellä. Muita LMS:n lähetyssaarnajia olivat mm. Robert Morrison ja David Livingstone. Parhaimmillaan LMS:n lähettejä oli ympäri maailmaa 250. Vuosien 1895–1945 aikana järjestö lähetti noin 800 työntekijää.
Vuonna 1966 LMS ja Commonwealth Missionary Society yhdistyivät ja muodostivat Congregational Council for World Missionin, josta tuli vuonna 1977 Council for World Mission.
5145 Pholus

5145 Pholus on kentaureihin kuuluva pikkuplaneetta, joka kiertää Aurinkoa aurinkokunnan ulko-osissa. Pholuksen löysi Spacewatch vuonna 1992. Kohde oli vasta toinen löydetty kentauri (vain Chiron oli löydetty aikaisemmin). Pholus sai nimensä kreikkalaisen mytologian Folos-kentaurin mukaan. Ennen nimeämistään kohde tunnettiin tunnuksella 1992 AD.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kohteen läpimitta on noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on .
Pholus on väriltään hyvin punertava.
10199 Chariklo

10199 Chariklo (symboli: ) on kentaureihin kuuluva pikkuplaneetta, joka kiertää Aurinkoa aurinkokunnan ulko-osissa. Chariklon löysi Spacewatch-ohjelma vuonna 1997. Pikkuplaneetta sai nimensä kreikkalaisen mytologian Khariklon mukaan, joka oli joko nymfi tai naispuolinen kentauri. Ennen nimeämistään Chariklo tunnettiin tunnuksella 1997 CU26. Chariklo on suurin tunnettu kentauri, sillä sen läpimitta on noin . Tosin eräs hävinnyt kentauri on todennäköisesti samaa kokoluokkaa.
Chariklon renkaat.
Kentauri Charikloa ympäröi kaksi vuonna 2013 löydettyä rengasta, joiden havaitseminen oli tähtitieteilijöille yllätys. Chariklon renkaat ovat ensimmäinen löydetty rengasjärjestelmä näin pienen kappaleen ympärillä. Aikaisemmin rengasjärjestelmät tunnettiin vain Aurinkokunnan jättiläismäisiltä kaasuplaneetoilta (Jupiter, Saturnus, Uranus ja Neptunus). 
Renkaat koostuvat todennäköisesti osittain vesijäästä, ja ne ovat leveydeltään 7 ja 3 km. Niiden etäisyydet Chariklosta ovat 391 ja 405 km. Renkaita saattavat pitää kasassa noin kilometrin kokoiset vielä löytämättömät kuut.
Grinzane Cavour

Grinzane Cavour on pieni kaupunki Cuneon maakunnassa Italian Piemontessa.
Kaupunki on tunnettu kreivi Cavourin, yhden Italian yhdistymisen sankarin kotilinnasta. Linna toimii nykyään myös museona.
Osa kunnasta kuuluu barolo-viinin tuotantoalueeseen.
Pollenzon linna

Pollenzon linna ("Castello di Pollenzo") sijaitsee Bran kunnassa, Italian Piemontessa. Linna kuuluu Savoijin kuninkaallisen suvun asuinrakennuksiin
Linnan alue katedraaleineen on upea arkkitehtoninen kokonaisuus. Nykyään alueella sijaitsee Pollenzon gastronominen yliopisto kampuksineen. Yliopiston yhteydessä sijaitsee myös maailman ainoa viinipankki, osuuskuntapohjainen "Banca del Vino". Pankin kellareihin "talletetaan" kypsymään noin 300 valikoidun italialaisen tuottajan viinejä. Viinipankissa järjestetään vierailuja ja maistiaisia. Pankin elinikäiseksi jäseneksi voi hakemuksesta päästä 250 euron jäsenmaksua vastaan.
Patty Hill

Patty Smith Hill (27. maaliskuuta 1868 Anchorage, Kentucky, Yhdysvallat – 25. toukokuuta 1946 New York, New York) oli yhdysvaltalainen pedagogi. Maailmanlaajuisesti hänet tunnettaneen parhaiten laulun "Paljon onnea vaan" alkuperäisversion toisena tekijänä, yhdessä sisarensa Mildred J. Hillin kanssa.
Tausta.
Patty Smith Hill syntyi William Wallacen ja Martha Jane Smith Hillin opettajaperheeseen Kentuckyn Anchoragessa. Hänen isänsä johti Anchoragen "Female Seminary" -koulua vuoteen 1874 saakka, minkä jälkeen perhe muutti Fultoniin, Missouriin. Isän kuoltua 1878 perhe muutti Louisvilleen, jossa Patty kävi ensin julkista koulua. Hän meni Louisvillen "Collegiate Institute" -oppilaitokseen vuonna 1882, joka oli tunnettu uusien oppimisteorioiden soveltamisesta. Koulunkäynnistä innostuneena Patty päätti itsekin alkaa opettajaksi. Patty Hill valmistui lastentarhanopettajaksi 1887 Louisvillen ensimmäisestä, Steve Holcomben vuonna 1886 perustamasta alan oppilaitoksesta.
Ura.
Hill alkoi jo varhain soveltaa ajatusta, jonka mukaan lapset tuli kasvattaa luovuutta ja avoimuutta stimuloivassa ympäristössä. Hänen mukaansa kasvatusohjelmat tuli soveltaa lapsen tarpeisiin, eikä päinvastoin. Hän käytti paljon musiikkia, runoja, näytelmiä sekä tarinoita kasvatusmetodeinaan.
Vaikka Hilliä arvosteltiinkin kovasti aikanaan, hänen metodinsa herättivät maailmanlaajuista kiinnostusta. Esimerkiksi John Dewey ja G. Stanley Hall matkustivat Louisvilleen tutustumaan Hillin varhaiskasvatusmetodeihin. Vuonna 1900 Hill esitelmöi Louisvillen "Education Associationille" aiheesta koulutus näytelmän keinoin. Samana vuonna jo yhdeksän Louisvillen julkista koulua tarjosi myös lastentarhaopetusta. 
Hill siirtyi opiskelemaan Columbian yliopistoon 1905, missä hän työskenteli muun muassa "Speyer School Experimental Playroomin" parissa. Myöhemmin sitä alettiin kutsua Horace Mannin lastentarhaksi. Hillille myönnettiin kunniatohtorin arvonimi 1929 muun muassa elämäntyöstään "Kindergarten Association" -järjestössä.
Paljon onnea vaan.
Patty Hill teki maailmankuuluksi levinneen onnittelulaulun "Paljon onnea vaan" yhdessä sisarensa Mildredin kanssa vuonna 1893, alun perin nimellä "Good Morning to You". Patty Hill teki laulun alkuperäisversion sanat sisarensa sävelmään.
Patty Hill valittiin postuumisti "Songwriters Hall of Fameen" yhdessä sisarensa Mildredin kanssa vuonna 1996.
3,7 cm Pak

3,7 cm Pak eli 3,7 cm Panzerabwehrkanone oli toisessa maailmansodassa käytetty saksalainen kevyt panssarintorjuntakanuuna, kaliiperiltaan 37 mm. 
Tykin suunnittelu aloitettiin vuonna 1925, ja ensimmäiset aseet luovutettiin Saksan Reichswehrille vuonna 1929. 3,7 cm Pak-tykkejä oli suurimmillaan käytössä 13 131 kappaletta vuoden 1940 toukokuussa; tämän jälkeen määrä kääntyi laskuun. Tykkimallin valmistus lopetettiin alkuvuonna 1942, jolloin se ei enää ollut ajanmukainen panssarintorjunta-ase. Tykistä oli olemassa myös panssarivaunukanuunana käytetty sähköisellä laukaisujärjestelmällä varustettu versio, 3,7 cm Kampfwagenkanone (3,7 cm KwK), jota käytettiin Pz III Ausf. A, D ja F-panssarivaunujen pääaseena.
Tykissä oli 45 kaliiperin pituinen putki, jonka lukkolaite oli puoliautomaattisesti toimiva, sivusuunnassa liikkuva kiilalukko. Lavetti oli putkihaaralavetti. Vuoteen 1934 asti tykissä oli puupuolapyörät, jolloin niihin vaihdettiin teräsvanteiset ja jousitetut moottorivetoon soveltuvat kumipyörät. Ampumatarvikkeita oli neljää päätyyppiä: panssarikranaatti, sirpalekranaatti, kiinteillä ohjausosilla varustettu alikaliiperiammus ja putken päästä erikoispatruunalla ammuttava Stielgranate 41-ylikaliiperiontelokranaatti.
3,7 cm Pak oli Suomen puolustusvoimien käytössä vuodesta 1940 alkaen. Suomessa tykistä käytettiin kahta eri nimikettä: 37 PstK/37 ja 37 PstK/40. Kaksi nimikettä oli käytössä siksi, että Suomessa eroteltiin näin putken valmistustekniikan osalta eroavat tykit toisistaan; Saksassa tällainen erottelu ei ollut käytössä.
Carl Johan Fahlcrantz

Carl Johan Fahlcrantz (29. marraskuuta 1774 Stora Tuna – 9. tammikuuta 1861 Tukholma) oli ruotsalainen taidemaalari ja Ruotsin ensimmäisiä maisemamaalareita. Hänen romanttiset maisemansa kuvasivat vuoristo- ja metsämaisemia, joiden taustalla oli usein kaupunki tai linna, joka peittyi usvaan.
Fahlcrantz opiskeli maalausta Tukholmassa muun muassa teatterin lavastemaalareiden johdolla. Hän sai vaikutteita Elias Martinin maisemamaalauksista. Fahlcrantz ei juuri matkustanut Ruotsin ulkopuolelle, ainoastaan Norjaan 1827 ja Tanskaan 1829. Hänestä tuli Ruotsin taideakatemian professori 1815.
Fahlcrantzin maalauksia on Göteborgin taidemuseon ja Ruotsin kansallismuseon kokoelmissa.
Fahlcrantzin veli oli runoilija, teologi Kristian Erik Fahlcrantz.
Mildred J. Hill

Mildred Jane Hill (27. kesäkuuta 1859 Louisville, Kentucky, Yhdysvallat – 5. kesäkuuta 1916 Chicago, Illinois) oli yhdysvaltalainen muusikko, konserttipianisti, urkuri, säveltäjä ja lastentarhanopettaja. Hänet tunnetaan maailmanlaajuisesti onnittelulaulun "Paljon onnea vaan" säveltäjänä.
Mildred Hill aloitti sisarensa tavoin lastentarhan- ja pyhäkoulujen opettajana, mutta ryhtyi myöhemmin muusikoksi. Hän tuli tunnetuksi etenkin negrospirituaalien esittäjänä. 
Hill sävelsi laulun "Good Morning to All", joka nykyään tunnetaan sanoilla "Happy Birthday to You", vuonna 1893 ollessaan opettamassa sisarensa johtamassa "Louisville Experimental Kindergarten Schoolissa". Hänen sisarensa Patty Hill teki lauluun ensimmäiset sanat.
Mildred J. Hill valittiin postuumisti "Songwriters Hall of Fameen" yhdessä sisarensa kanssa vuonna 1996.
Omar Gonzalez

Omar Gonzalez (s. 11. lokakuuta 1988 Dallas, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän on seuratasolla edustanut muun muassa useiden vuosien ajan Major League Soccerssa pelaavaa Los Angeles Galaxya.
Gonzalez on pelannut Yhdysvaltain maajoukkueessa 47 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia vuodesta 2010 alkaen.
Sandspit

Sandspit on 435 (2001) asukkaan paikallishallinnoton alue Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. Se sijaitsee Moresbynsaaren koilliskulmassa, Hecatensalmen rannalla. Sandspit on saaren ainoa asutusalue, ja sen tärkein työllistäjä on pitkään ollut metsätalous. Turismi on ollut 1900-luvun lopulla kasvussa, ja siitä on muotoutumassa toinen tärkeä tulonlähde alueen asukkaille.
Saarella sijaitsee myös Kuningatar Charlotten saarten tärkein lentoasema, joka toimii porttina lähialueille sekä saaren eteläosasta alkunsa saavalle Gwaii Haanasin kansallispuistolle.
Historia.
Haida-intinaait asuivat alueella tuhansia vuosia ennen eurooppalaisten saapumista alueelle. 1700-luvun loppupuolella useat eurooppalaiset tutkimusmatkailijat vierailivat alueella. Brittiläinen kapteeni George Dixon nimesi useita alueen saaria ja vesialueita vieraillessaan siellä vuonna 1787.
Ilmasto.
Sandspit sijaitsee lauhkealla meri-ilmastovyöhykkeellä (Köppenin ilmastoluokitus Cfb).
Tony Lochhead

Tony James Lochhead (s. 12. tammikuuta 1982 Tauranga) on uusiseelantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapuolustaja. Hän siirtyi kotimaastaan vuonna 2001 Yhdysvaltojen yliopistosarjoihin Kalifornian yliopiston (UCSB) joukkueeseen ja edusti sittemmin Yhdysvalloissa Orange County Blue Staria vuonna 2004, MLS-seura New England Revolutionia vuosina 2005–2007 ja MLS-seura Chivas USA:ta vuonna 2014 sekä Australian A-Leaguessa Wellington Phoenixiä vuosina 2007–2013.
Lochhead pelasi vuosina 2003–2013 Uuden-Seelannin maajoukkueessa 47 ottelua ja teki niissä yhden maalin, syyskuussa 2012 MM-karsintaottelussa Salomoninsaaria vastaan. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2010 täydet minuutit joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa, jotka kaikki päättyivät tasapeliin.
Tottisalmen perillinen

Tottisalmen perillinen on Anni Swanin kirjoittama nuortenkirja, joka oli suunnattu alkujaan lähinnä pojille. Teos ilmestyi 1914 WSOY:n kustantamana.
"Tottisalmen perillinen" on Swanin ensimmäinen nuortenkirja. Perusasetelmana teoksessa on köyhän ja rikkaan, toisaalta hyvän ja pahan välinen vastakkaisuus. Samat säätyerojen luomat vastakohtaisuudet, joutuminen yhteiskunnallisesti ylempään tai alempaan ympäristöön ja ulkopuolisena syrjityksi, ovat ominaisia Swanin myöhemmillekin teoksille. Tottisalmen perillisen maisteri Tickleniuksen esikuva on Swanien naapuri, maisteri Cederhvarf, joka lainasi Annille kirjoja.
Orvo Saarikivi on ohjannut teoksesta elokuvan "Tottisalmen perillinen" (1940).
Virginia Valli

Virginia Valli (oik. Virginia McSweeney ) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä. Hän oli 1920-luvulla suosittu elokuvanäyttelijä. Hän lopetti elokuvauransa 1931 vaikka onnistuikin hyvin äänielokuvissa. Vallin tunnetuimpia elokuvia ovat "Kiusausten saari" (1924), "The Shock" (1923) ja Alfred Hitchcockin esikoisohjaus "The Pleasure Garden".
Vallilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Tottisalmen perillinen (elokuva)

Tottisalmen perillinen on Orvo Saarikiven ohjaama vuonna 1940 valmistunut suomalainen elokuva, joka perustuu Anni Swanin kirjoittamaan seikkailukirjaan "Tottisalmen perillinen" (1914). Elokuvan teemana on hyvyys ja pahuus, köyhyys ja rikkaus, joita kuvaavat sen päähahmot, hyvä renki Yrjö (Raino Hämäläinen) ja paha aatelispoika Klaus (Kalevi Koski). 
Elokuva oli vasta toinen pitkä suomalainen koko perheen näytelmäelokuva. Sen valmistuminen talvisodan aikana oli kompastelevaa. Se oli tarkoitettu vuoden 1939 jouluelokuvaksi, mutta ensi-iltaan se pääsi vasta seuraavan vuoden huhtikuussa.
Arviot.
Aikalaisarviot jäivät sodan vuoksi vähäisiksi ja hyvin maltillisiksi, kuten "Kansan Lehden" kriitikon arvio, jossa hän piti tulosta ”varsin hyvänä nuorisoelokuvana” ja arvioi nuorten näyttelevän ”vapautuneesti ja harvinaisen suurella antaumuksella ja välittömyydellä”.
Myöhemmin televisioesitysten aikana kriitikkojen kokemus oli varsin toisenlainen. Leo Nordberg ("Katso") piti vuonna 1975 elokuvaa ”muinaisjäännöksenä ajalta, jolloin musta oli mustaa ja valkoinen valkoista”. Arto Pajukallion 2010-luvun arvion mukaan elokuvasta tuli luokkaristiriitoja käsittelevä jäykkä ja kärjistynyt melodraama, jossa katsojan ymmärrystä aliarvioidaan niin voimakkaalla alleviivauksella, että kerrontaa voi pitää lähinnä tahattoman koomisena.
Hold Your Head Up

Hold Your Head Up on alun perin brittiläisen Argent-yhtyeen vuonna 1971 julkaisema kappale. Se nousi yhtyeen kotimaassa singlelistan viidennelle sijalle vuonna 1972. Myös Yhdysvalloissa se ylsi viidenneksi ollen samalla yhtyeen ainoa Billboard-listalle yltänyt kappale.
Vuonna 1989 Uriah Heep -yhtye julkaisi kappaleesta cover-version "Raging Silence" -albumin aloituskappaleena
Puoliliukuva runko

Puoliliukuva runko eli puoliplaanari on aluksen runkotyyppi, joka on tarkoitettu uppoamanopeutta suuremmille nopeuksille olematta kuitenkaan tyypiltään varsinaisesti liukuva eli plaanaava. Käyttökelpoinen maksiminopeus on riippuvainen rungon pituudesta. Varsinaisissa liukunopeuksissa on puoliliukuvan ominaisuudet yleenä huonot ja alus nousee liian pintaan muuttuen epävakaaksi. 
Runkotyypin etuihin kuuluu olematon tai lähes olematon liukukynnys, mistä johtuen nopeus on valittavissa vapaasti kulloistenkin olosuhteiden mukaan. Puoliliukuva runko toimii liukuvaa runkotyyppiä paremmin myös hitailla uppoamanopeuksilla kuljettaessa. Puoliliukuvalla rungolla saavutetaan usein maltillinen polttoaineen kulutus, säilyttäen silti kohtuullinen kulkunopeus. Haittapuolena runkotyypillä on taipumus rullaamiseen (allokon aiheuttamaan heiluriliikkeeseen), myös polttoainetalous on kiistanalainen kysymys, sillä hyvin suunniteltu liukuva runko voi päästä samaan polttoaineen kulutukseen meripeninkulmaa kohden, johtuen suuremmasta nopeudesta, vaikkakin tuntikulutus olisi selkeästi suurempi.
Perinteisen puoliliukuvan rungon keulaosa ei ole kantava vaan kulkee veden sisällä nousematta pintaan ja ainoastaan rungon peräosa on muotoiltu kantavaksi ja näin vähennetty rungon taipumusta vetää vettä perässään, millä keinoin käyttökelpoista nopeusaluetta on laajennettu.
Carmelita Geraghty

Carmelita Geraghty () oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat Alfred Hitchcockin esikoisohjaus "The Pleasure Garden" (1925) ja "Tytöistä parhain" (1927). Vetäydyttyään elokuvista Geraghty ryhtyi taidemaalariksi.
Geraghtyn isä Tom Geraghty ja veljet Maurice Geraghty ja Gerald Geraghty olivat elokuvakäsikirjoittajia.
Yön elonkorjuu

Yön elonkorjuu on rap-artisti Edorfin 23. helmikuuta 2011 julkaistu ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin Joku Roti Recordsin kautta. Albumilta on julkaistu yksi näytekappale "Jälkiä olemassaolosta". Levyn on miksannut Ilari Autio ja masteroinut Jussi Suonikko. Kappaleesta "Painajainen tulesta" julkaistiin musiikkivideo helmikuussa 2011.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 33.
Miles Mander

Miles Mander (oik. Lionel Mander ) oli brittiläinen elokuvanäyttelijä, -ohjaaja ja -käsikirjoittaja. 
Mander muistetaan parhaiten Alfred Hitchcockin elokuvista "The Pleasure Garden" (1925) ja "Epäiltynä murhasta" (1930) sekä kolmesta muskettisoturielokuvasta: "Kolme muskettisoturia" (1935, Ludvig XIII), "Kolme väärää muskettisoturia" (1939, Kardinaali Richelieu) ja "Rautanaamio" (1939, Aramis).
Lovimittarit

Lovimittarit (Ennominae) on mittareiden laajin alaheimo. Maailmanlaajuisesti siihen on laskettu kuuluvan jopa 9 700 lajia noin 1 100 suvussa. Suomessa tavataan 79 lovimittareihin kuuluvaa lajia. Alaheimon monofyleettisyys on kuitenkin kyseenalaistettu.
Imukärsälliset perhoset

Imukärsälliset perhoset (Glossata) on perhosten alalahko, johon kuuluu suurin osa tunnetuista perhosista. Alalahkon yhdistävä tunnusmerkki erotuksena muista perhosten alalahkoista, kuten leukaperhosista, ovat niiden imukärsäksi muuntuneet suuosat.
Glossataan kuuluvilla perhosilla toukan purevat suuosat ja eräät niiden ympärysrakenteet surkastuvat kotelovaiheen aikana ja aikuisella perhosella on lihaksikas, nesteiden nauttimiseen soveltuva imukärsä, jonka se voi kiertää rullalle pään etuosaan. Joillakin ryhmillä imukärsä on sittemmin surkastunut eikä aikuinen perhonen kykene ottamaan ravintoa.
Yhdistävänä piirteenä on myös toukan suuosien vierellä olevien kehruurauhasten sijainti
Yläheimot.
Glossata sisältää seuraavat 28 yläheimoa:
Wolinin kansallispuisto

Wolinin kansallispuisto () on Oderjoen suulla Luoteis-Puolassa lähellä Saksan vastaista rajaa sijaitseva kansallispuisto. Puisto käsittää Wolinin saaren luoteisen osan. Puisto perustettiin vuonna 1960 ja sitä laajennettiin vuonna 1996 liittämällä siihen vesialueita. Puisto on pinta-alaltaan 10 937 hehtaaria (109,37 km2), josta metsän peitossa on 4 530 hehtaaria (45,30 km2). Puiston korkeus merenpinnasta vaihtelee 0–110 metrin välillä. Moreenikukkulat hallitsevat puiston maisemaa ja käsittävät noin 75 % alasta.
Zairenleveähuulisarvikuono

Zairenleveähuulisarvikuono ("Ceratotherium simum cottoni") on Afrikan keskiosissa elävä äärimmäisen uhanalainen ja melkein luonnosta hävinnyt isosarvikuonon alalaji. Zairenleveähuulisarvikuonoja tiedetään olevan jäljellä enää kaksi yksilöä, jotka ovat naaraita. Molemmat yksilöt elävät Ol Pejeta -luonnonsuojelualueella Keniassa, ja niitä vartioidaan aseellisesti vuorokauden ympäri. Zairenleveähuulisarvikuonokanta on romahtanut rajusti vuodesta 1960, jolloin niitä oli vielä noin 2 000 yksilöä. Kannan on romahduttanut salametsästys.
Alalajin neljänneksi viimeinen yksilö, naaraspuolinen Nolan, kuoli marraskuussa 2015. Vuoden 2015 heinäkuussa kuolleen Nabire-naaraan munasoluja otettiin talteen ja pakastettiin, ja niillä alalajia on yritetty pelastaa.
Viimeinen uros, Sudan, kuoli maaliskuussa 2018. Se oli 45-vuotias ja jouduttiin lopettamaan korkeasta iästä johtuvien komplikaatioiden vuoksi. Jäljellä olevat naaraat ovat Sudanin jälkeläisiä: 28-vuotias Najin ja tämän jälkeläinen, 17-vuotias Fatu. Lajin pelastamispyrkimyksiä jatketaan; yhtenä vaihtoehtona on yrittää saada naaraita lisääntymään läheisen lajin kanssa. Poikanen ei olisi puhdas zairenleveähuulisarvikuono, mutta tutkijoiden mukaan se olisi parempi kuin ei mitään. Sudan, Najin ja Fatu elivät vuoteen 2009 asti tšekkiläisessä eläintarhassa, josta ne siirrettiin Keniaan. Sudan oli alun perin otettu kiinni Etelä-Sudanissa.
Laji voi elää 40–60-vuotiaaksi.
Sami Heinikainen

Sami Heinikainen (s. 1973 Mäntyharju) on suomalainen entinen pesäpalloilija, joka pelasi pitkään Superpesiksessä. Heinikainen lopetti uransa vuonna 2008 Koskenkorvan Urheilijoissa, mutta jatkoi uraansa vuonna 2010 Juha Vartiamäen loukkaannuttua. Kankaanpään Maila etsi silloin lukkaria tuuraamaan Vartiamäkeä ja Heinikainen tuli. Kankaanpään Maila nousi Superpesikseen kaudelle 2011.