Preservation Hall Jazz Band

Preservation Hall Jazz Band on perinteistä dixieland-jazzia soittava yhdysvaltalainen yhtye. Se on toiminut vaihtuvin kokoonpanoin 1960-luvun alkuvuosista lähtien, jolloin se perustettiin samassa yhteydessä kuin New Orleansin ranskalaiskorttelissa avattu Preservation Hall -jazzklubi.
Historia.
1960-luvulle tultaessa perinteisen New Orleans -jazzin suosio oli Yhdysvalloissa vähentynyt, ja monet sen tyylin muusikoista olivat työttöminä. Neworleansilainen jazzhistorioitsija Bill Russell dokumentoi ja äänitti kaupungin musiikkiperinnettä, ja kun Allan ja Sandra Jaffe perustivat Preservation Hall -jazzklubin 1961, he alkoivat järjestää säännöllisiä esiintymistilaisuuksia iäkkäille jazzmuusikoille perinteen elvyttämiseksi. Näitä muusikoita olivat muiden muassa klarinetisti George Lewis ja ”Sweet Emma” (Emma Barrett), joilla molemmilla oli omat yhtyeensä. Tuolloin elettiin vielä tiukan rotuerottelun aikaa, ja Preservation Hall oli kaupungin ainoita paikkoja, johon niin valkoiset kuin mustatkin soittajat olivat tervetulleita.
Preservation Hall Jazz Band syntyi 1963, kun perinnejazzin suosio oli alkanut elpyä muuallakin Yhdysvalloissa ja oli tarve lähettää New Orleansin muusikoita kiertueelle. Yhtye muodostettiin Kid Thomas Valentinen yhtyeen pohjalle, ja ensimmäinen kiertue suuntautui Yhdysvaltojen Keskilännen osavaltioihin.
Pian varhaisen jazzin suosio alkoi elpyä – tai kehittyä ensimmäistä kertaa – myös Yhdysvaltojen ulkopuolella, ja Preservation Hall Jazz Bandin toinen kiertue suuntautuikin Japaniin 1964. Kiertueella oli mukana myös George Lewis Band.
Ensimmäisen levytyksensä "Sweet Emma and Her Preservation Hall Jazz Band" yhtye teki Minneapolisin Guthrie-teatterissa, jossa se oli esiintynyt ensimmäisellä kiertueellaan. Vuonna 1967 Preservation Hall Jazz Band esiintyi Bill Grahamin tuottamassa konsertissa San Franciscossa yhdessä rockin suurten nimien Grateful Deadin, Carlos Santanan ja Steppenwolfin kanssa. Tämä eri musiikkityylien kohtaaminen toi perinnejazzille taas uutta nuorta yleisöä, ja vastaavia sekoituksia alettiin suosia yhtyeen myöhemmissäkin esiintymisissä.
1970-luvulla Sweet Emma Barrettin terveys alkoi heiketä niin, että hänen oli jäätävä pois kiertueilta. Hänen tilalleen tulivat veljekset Percy ja Willie Humphrey (trumpetti ja klarinetti), joiden lisäksi yhtyeessä soittivat Frank Demond ja Jim Robinson (pasuuna), James Prevost (kontrabasso), James ”Sing” Miller (piano), Cie Frazier (rummut), Narvin Kimball (banjo) ja Allan Jaffe (tuuba). 1970-luvun alussa yhtyeelle ilmaantui myös kilpailija, kun Harold ‘Duke’ Dejan alkoi houkutella monia sen jäseniä omaan yhtyeeseensä, joka esiintyi myös usein New Orleansin Preservation Hallissa. 
Vuonna 1977 Preservation Hallin omistaja ja yhtyeen managerina toiminut Allan Jaffe ja Afro-American Dance Ensemblen johtaja Arthur Hall tuottivat musikaalin "Fat Tuesday and All That Jazz! A Mardi Gras Dance Musical", jota esitettiin kiertueilla eri puolilla Yhdysvaltoja.
Allan Jaffen kuoltua syöpään 1987 hänen poikansa Benjamin otti hoitoonsa Preservation Hallin ja peri tehtävän Preservation Hall Jazz Bandin managerina. Hän myös alkoi soittaa yhtyeessä bassoa ja tuubaa.
2000–luku.
2000-luvulle tultaessa kaikki alkuperäiset yhtyeen jäsenet olivat jo kuolleet, ja yhtyeen kokoonpano muodostui nuoren polven afroamerikkalaisista muusikoista sekä Yhdysvaltojen ulkopuolelta tulleista muusikoista, joita olivat esimerkiksi ruotsalainen pianisti Lars Edegran ja brittiläinen trumpetisti Clive Wilson.
Vuonna 2006 yhtye, sen johtaja Ben Jaffe ja Jaffen äiti Sandra Jaffe saivat Valkoisessa talossa arvostetun National Medal of Arts -kulttuuripalkinnon presidentin puolisolta Laura Bushilta. Vuonna 2012 yhtye piti loppuunmyydyn 50-vuotisjuhlakonsertin New Yorkin Carnegie Hallissa, jossa esiintyivät myös muun muassa Allen Toussaint, Frank Demond, Yasiin Bey ja Steve Earle.
Vuonna 2014 yhtyeen esikoisalbumi "Sweet Emma and Her Preservation Hall Jazz Band" (1964) valittiin Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä äänitteitä.