IP

IP () on protokolla, joka huolehtii IP-pakettien toimittamisesta perille pakettikytkentäisessä tietokoneverkossa. IP-protokolla on olennainen TCP/IP-pinossa, jota kuvaillaan TCP/IP-viitemallin avulla. 
IP-protokolla on käytössä Internetissä sekä muissa suljetuissa verkoissa, joissa ei ole yhteyttä muihin verkkoihin. 
IP-protokolla on internetin toiminnan ydin, joka yhdistää internetiin liittyneitä laitteita palvelimiin ja sitä kautta mahdollisesti toisiin käyttäjiin. IP ei yksilöi käyttäjää.
Yleisesti käytössä oleva versio on IPv4, jonka seuraajaksi on kehitetty IPv6.
Standardointi ja versiot.
Yleisimmin käytössä on IP-protokollan neljäs versio eli IPv4.
Protokollan varhaiset versiot 0-3 on kuvattu Internet Experiment Note (IEN) dokumenteissa. Alkuperäisessä suunnitelmassa TCP-protokolla vastasi suuremmasta osasta tehtäviä, mutta tämä jaettiin kahdeksi. TCP:n vastuulle tuli "päästä-päähän" kommunikaatio ja IP:n vastuulle "hyppy-hypyltä" reititettävä kommunikaatio. Kahteen jakamisella tavoiteltiin parempaa modulaarisuutta ja kerroksittaisuutta. Yhdistelmään viitataan usein TCP/IP-pinona.
IPv4-version seuraaja on IPv6, josta käytettiin nimitystä "IPng" 1990-luvun alussa. Ennen lopullista valintaa seuraajalle julkaistiin useita eri ehdotuksia. Laitevalmistajat ja käyttöjärjestelmien kehittäjät ovat tukeneet IPv6:tta vuodesta 1995 lähtien, jolloin siitä julkaistiin ehdotus ( on julkaistu joulukuussa 1995). "Draft Standard" on julkaistu joulukuussa 1998. Tärkeimpänä uudistuksena IPv6-versiossa on osoitteiden pidentäminen, jolloin osoitettavia tietokoneita tai laitteita voi olla paljon nykyistä neljää miljardia enemmän. Tarvetta siirtyä käyttämään sitä on vähentänyt mm. se, että osoitteenmuunnosratkaisut ovat auttaneet osoitteiden riittävyydessä. IPv6-tietoliikenne ei ole käsiteltävissä sellaisilla tietokoneilla tai reitittimillä, jotka tukevat vain IPv4:ää.
IP-protokolla määritellään RFC-dokumenteissa
IPv4:n vanhentuneita ominaisuuksia on kuvattu dokumentissa : muun muassa kokeelliseksi jääneitä ominaisuuksia on dokumentin myötä merkitty vanhentuneiksi.
Vanhentuneita IP-versioita.
IP-protokollan kehitykseen on esitetty vaihtoehtoisia versioita, jotka ovat vanhentuneet.
Vanhentuneita IP-versioita:
IP-paketti.
IP-paketti on IP-verkossa käytettävä verkkopaketti ja protokollan perusyksikkö. Kaikki Internetissä liikennöitävä tieto pakataan IP-paketteihin, joita Internetin reitittimet reitittävät perustuen reititysprotokollien välittämään tietoon IP-osoitteiden sijaintipaikoista Internetissä ja lyhyimmistä reiteistä näiden välillä.
IP-paketit toimitetaan perille IP-osoitteiden perusteella. IP-osoite on tavallisesti numerosarja kuten esimerkiksi: "192.168.1.1" (IPv4) tai 2002:a00::260:1dff:fe22:5a85/64 (IPv6). Verkkotunnuksien muuttamisesta IP-osoitteiksi vastaa DNS-järjestelmä.
IP-paketin omissa otsakkeissa tärkein tieto on "kohdeosoite". Se on itse asiassa ainoa tieto koko IP-paketissa (mukaan lukien sisimmät otsakkeet), jota pakettia kuljettavat reitittimet yleensä tutkivat. Tästä syystä IP-osoitteen väärentäminen on useimmiten helppoa. Vastaanottajaa taas useimmiten kiinnostaa eniten "lähdeosoite", johon hän lähettää vastauksensa.
IPv4-paketin maksimikoko on tavua ().
Useimmiten liikennöivät koneet pyrkivät käyttämään suurinta mahdollista siirtoyhteyskerrokselle (IP:tä alemmalle kerrokselle) sopivaa pakettikokoa, joka on yleisesti n. 1 500 tavua tai jopa vain 500 tavua. Mikäli koneet lähettävät sitä suurempia paketteja, joutuu liian ahtaan verkon reunalla oleva laite lohkomaan tai paloittelemaan paketit pienempiin osiin (, ks. IP-fragmentaatio).
Jottei hidastavaa lohkomista tapahtuisi, liikennöivät koneet pyrkivät tunnistamaan ahtaimman verkon, jota väliltä löytyy ().
Kuljetetut protokollat.
IP-paketissa kuljetettavat protokollat on numeroitu. Protokollan numerosta vastaanottaja tietää, mitä IP-paketin sisällä on. Yleisimpiä protokollia ovat