tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Frank Aaltonen

Frank Adolf Aaltonen (23. syyskuuta 1884 Hämeenlinna – 24. helmikuuta 1958 New York) oli amerikansuomalainen ammattiyhdistys- ja osuustoimintamies.
Elämä.
Hämeenlinnassa syntynyt Aaltonen kävi kansakoulun ja liittyi työväenliikkeeseen vuonna 1901 Lahdessa. Tammikuussa 1905 Aaltonen saapui siirtolaisena Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli aluksi kaivoksilla ja opiskeli myöhemmin neljän lukukauden ajan Valparaison yliopistossa Indianassa. Yhdysvaltain kansallisuuden Aaltonen sai vuonna 1911. Hän oli mukana Amerikan sosialistisen puolueen ja sen suomenkielisen osaston Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön toiminnassa. Vuodet 1908–1914 Aaltonen toimi Western Federation of Miners -ammattiliiton organisaattorina Michiganin Negauneessa. Kahden ensimmäisen vuoden aikana Aaltonen ja muut amerikansuomalaiset organisaattorit, kuten John Kolu ja John Välimäki, saivat perustettua Copper Countryn alueelle viisi ammattiosastoa, joihin liittyi yli 7 000 kaivosmiestä. Paikallisosastojen perustamisen lisäksi Aaltonen ajoi erityisesti parannuksia kaivosmiesten työtapaturmien korvauskäytäntöön.
Vuosina 1912–1913 Negauneen kaivosmiesten keskuudessa käytiin Aaltosen ja radikaaleihin anarkosyndikalisteihin lukeutuneen William Riston kannattajien välinen valtataistelu, jota ratkottiin oikeudessa saakka. Lopulta erimielisyydet johtivat Sosialistisen puolueen ja WFM-ammattiliiton vaikutusvallan hiipumiseen amerikansuomalaisten keskuudessa koko Copper Countryn alueella. Aaltonen oli myös yksi vuosien 1913–1914 Kuparisaaren kaivoslakon johtohahmoista. Lakon aikana hän joutui edelleen riitoihin anarkosyndikalistisen IWW-ammattiliiton kannattajien kanssa. Montanan Buttessa tilanne kärjistyi väkivaltaiseksi, kun IWW:n aktiivi Erik Lantala ryntäsi puukon kanssa paikallisen tuomarin toimistoon vaatien Aaltosen karkottamista kaupungista.
Kaivosmiesten ammattiliiton jätettyään Aaltonen työskenteli aluksi maanviljelijänä, kunnes lähti mukaan osuustoimintaliikkeeseen. Presidentti Franklin D. Rooseveltin virkakaudella (1933–1945) Aaltonen oli neljän vuoden ajan Rooseveltin hallituksen osuustoiminnallisen liikkeenhoidon asiantuntijana. Viimeiset vuotensa hän asui New Yorkin Brooklynissa, jossa Aaltonen piti lähinnä Suomeen suuntautunutta ulkomaankauppaa hoitanutta välitysliikettä. Lisäksi hän jatkoi edelleen osuustoimintaliikkeen neuvojana.
Vuodesta 1949 Aaltonen kanavoi Suomen Sosialidemokraattiselle Puolueelle ja sitä lähellä olleille järjestöille kommunisminvastaiseen työhön suunnattua salaista amerikkalaista rahoitusta. Ilmeisesti CIA:lta tai joltain muulta Yhdysvaltain valtion virastolta peräisin olleet rahat talletettiin Aaltosen ja Oskari Tokoin nimissä olleelle tilille, minkä jälkeen Aaltonen osti rahoilla kulutushyödykkeitä, jotka toimitettiin suomalaisille sosiaalidemokraattisille järjestöille myytäviksi, koska niin sanotuilla hyväntekeväisyyskaupoilla pystyi kiertämään säännöstelyä, tulleja ja veroja. Toiminta jatkui ainakin vuoteen 1953.
Chasmaporthetes

Chasmaporthetes on sukupuuttoon kuollut hyeenoiden heimoon kuulunut suku.
Lajit ja alalajit.
Vuonna 1988 julkaistussa artikkelissa Björn Kurtén ja Lars Werdelin luettelivat sukuun viisi lajia, joista kaksi jakaantui kahteen alalajiin.
"Chasmaporthetes ossifragus" eli Pohjois-Amerikassa 4,9 miljoonaa – 780 000 vuotta sitten plioseenikaudelta varhaiselle pleistoseenille. Fossiilisia jäänteitä on löydetty Floridasta, Arizonasta, Pohjois-Texasista, Meksikosta ja New Mexicosta. "C. ossifragus" on ainoa tunnettu hyeena joka on levinnyt Pohjois-Amerikkaan.
Chasmaporthetes ossifragus -lajin hyeenoilla oli pitkät ja vahvat jalat ja niiden uskotaan olleen aktiivisia saalistajia. Ne ovat voineet saalistaa ryhmissä. Vaikka metsästyshyeenalla oli vahva purenta ja se pystyi murskaamaan luita, ei se silti syönyt luita nykyisen täplähyeenan (Crocuta crocuta) tavoin. Se eli ”luunmurskaajakoirien” (kuten "Borophagus diversidens"), jättigepardien ja sapelihammaskissojen (Dinobastis, Megantereon) kanssa. Sen ruokavalioon kuuluivat hevoset, kamelieläimet, pekarit, hirvieläimet, murmelit ja muut pienet eläimet.
"Chasmaporthetes lunensis" muistutti "C. ossifragusta". Se eli Euroopassa, Afrikassa ja Aasiassa samaan aikaan kuin "C. ossifragus". Ne voivat olla sama laji, mikä tarkoittaisi että se olisi yksi laajimmalle levinneistä petoeläimistä.
"Chasmaporthetes borissiaki" oli suvun vanhin laji.
Carrosse d'or

 
Carosse d'or (”Kultainen vaunu”) on Ranskan elokuvaohjaajien liiton elokuvaohjaajalle merkittävästä urasta myöntämä palkinto. Palkinto annetaan Cannesin elokuvajuhlien yhteydessä.
Afraid of Heights

Afraid of Heights on kanadalaisen Billy Talent -yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin 29. heinäkuuta 2016. Albumin nimikkokappale ”Afraid of Heights” julkaistiin singlenä 12. toukokuuta 2016.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 26.
Iisak Niniveläinen

Iisak Niniveläinen ( "Mor Ishok dNinwe"; "Ishak an-Naynuwī"; ; "Isaak Syros", tunnetaan myös nimellä Iisak Syyrialainen, noin 613 – noin 700) oli Niniven piispa ja munkki. Hänen kirjoituksensa ovat vaikuttaneet merkittävästi kristilliseen askeettiseen kirjallisuuteen.
Elämä.
Iisakin elämän alkuvaiheista ei tiedetä paljoa, kuin ainoastaan se, että hän syntyjään qatarilainen ja että hänellä oli kristitty veli. Qatarin alueella oli ollut piispanistuin ja kristittyjä viimeistään 400-luvulta asti. Iisak vihkiytyi nuorella iällä munkiksi ja hän opetti alueen kristillisissä kouluissa. Iisak oli laajasti sivistynyt klassisissa tieteissä kuin kristillisissä kirjoituksissa. Itäsyyrialaisen kirkon katolikos Mar Giwargis I vieraili alueella vuonna 676 ja nähtyään Iisakin lahjat hän otti tämän mukaansa vihkiäkseen hänet Niniven (nykyinen Mosul) piispaksi. Ninivessä Iisak kohtasi kateutta toisilta munkeilta ja papiston jäseniltä. On mahdollista, että Iisakin voimakas Jumalan armon korostaminen sai osan papistosta ja munkeista epäilemään Iisakin oikeauskoisuutta. Iisak ei myöskään vastustanut aktiivisesti monofysitismiä, vaikka sitä häneltä odotettiin. Hän ilmeisesti halusi välttää kristittyjen keskinäisten kiistojen lietsomista. Tämän vaikenemisen seurauksena Iisakia itseään alettiin epäillä harhaoppisuudesta. Iisak halusi myös soveltaa evankeliumin ihanteita piispan rutiinitehtäviin, kuten riitojen sovitteluun. Kaksi keskenään riitelevää kristittyä, joista toinen oli velkaa toiselle, saapui Iisakin luo saadakseen piispalta ratkaisu kiistaansa. Iisakin ehdotettua velkojen anteeksiantamista evankeliumin hengessä velkoja oli suuttuneena vaatinut jättämään evankeliumin opetukset sikseen. Tämän tapauksen jälkeen, oltuaan vain viisi kuukautta Niniven piispana, Iisak jätti katolikokselle eropyynnön ja siirtyi Basran alueelle Matut-nimiselle vuorelle kilvoittelemaan erakkona useiden vuosien ajaksi. Vuoristossa hän söi vain kolme leipää viikossa raakojen kasvisten kera. Tänä aikana Iisak sokeutui osittain. Myöhemmin hän siirtyi Persiaan Šapurin luostariin ja sokeuduttuaan lopullisesti hän joutui sanelemaan kirjoituksensa. Iisak saavutti korkean iän, ja kuolemansa jälkeen hänet haudattiin Šapurin luostariin 700-luvun alussa.
Leonardo Vinci

Leonardo Vinci (1690 Strangoli – 27. toukokuuta 1730 Napoli) oli italialainen barokkiajan säveltäjä, joka tunnetaan parhaiten oopperoistaan. Hän oli napolilaisen oopperan johtavia säveltäjiä ja Alessandro Scarlattin kilpailija. Scarlattin kuoleman jälkeen hän toimi Napolin kuninkaallisen kapellin varakapellimestarina ja Poveri di Gesù Cristo -konservatorion kapellimestarina.
Elämä ja ura.
Vinci opiskeli musiikkia Napolissa Gaetano Grecon johdolla Poveri di Gesù Cristo -konservatoriossa. Aluksi hän tuli tunnetuksi Napolin murretta käyttäneistä opera buffa -teoksistaan vuoden 1719 paikkeilla, mutta hän sävelsi myös monia vakavia oopperoita erityisesti Pietro Metastasion librettoihin. Vinci kuoli noin 40-vuotiaana toukokuussa 1730, tarinoiden mukaan rakastajattarensa mustasukkaisen aviomiehen myrkyttämänä.
Vincin oopperaa "Li zite ’ngalera" (1722) pidetään yleisesti parhaana hänen opera buffa -teoksistaan. Vakavista oopperoista taas "Didone Abbandonata" (”Hyljätty Dido”, Rooma, 1726) ja "Artaserse" (” Artakserkses”, Rooma, 1730) mainitaan merkittävimpinä. Aaria ”Vo solcando” "Artasersestä" on hyvä esimerkki hänen tyylistään.
Oopperoiden lisäksi Vinci kirjoitti muutamia kantaatteja, sonaatteja ja serenatoja sekä kaksi oratoriota, "Oratorio di Maria dolorata" (n. 1723) ja "Oratorio per la Santissima Vergine del Rosario" (n. 1730). Hänen sonaattiaan D-duuri huilulle ja basso continuolle esitetään yhä. Hän sävelsi myös kaksi nokkahuilusonaattia sekä nokkahuilukonserton.
Vuonna 2015 Decca julkaisi kapellimestari Riccardo Minasin johtaman levytyksen hänen kolminäytöksisestä oopperastaan "Catone in Utica" (Rooma, 1728).
Steelfest Open Air

Steelfest Open Air tai Steelfest on Hyvinkään Villatehtaalla pidettävä kaksipäiväinen extreme metaliin, erityisesti death metaliin ja black metaliin keskittyvä festivaali. Tapahtuman osallistujamäärä on rajattu 1 500 festivaalivieraaseen päivässä.
Historia.
Steelfest oli alun perin seitsemän henkilön järjestämä yksityistapahtuma. Tapahtumaa järjestettiin neljänä vuonna, kunnes viidentenä vuonna tapahtuma muuttui varsinaiseksi festivaaliksi ja avautui myös ulkopuoliselle yleisölle vuonna 2012.
2012.
Festivaali järjestettiin 18.–19. toukokuuta. Esiintyjinä olivat muun muassa Azaghal, Impaled Nazarene ja Deathchain. Osallistujamäärä oli noin 2 500.
2013.
Festivaali järjestettiin 24.–25. toukokuuta. Esiintymislavoja oli kaksi, joista toinen sijoitettuna sisätiloihin. Samalla festivaali muuttui vain täysi-ikäisille sallituksi tapahtumaksi. Esiintyjinä oli yhteensä 31 yhtyettä, muun muassa Belphegor, Horna, Necromancer ja Mayhem. Osallistujamäärä oli noin 3 000.
2014.
Festivaali järjestettiin 16.–17. toukokuuta. Tapahtuma oli loppuunmyyty. Esiintyjinä olivat muun muassa Mustan Kuun Lapset ja Vader.
2015.
Festivaali järjestettiin 15.–16. toukokuuta. Tapahtuma oli lähes loppuunmyyty muutama viikko ennen tapahtumaa. Esiintyjiä oli yhteensä 24.
2016.
Festivaali järjestettiin 20.–21. toukokuuta. Esiintyjiä oli 26. Hieman teemasta poiketen festivaaleilla esiintyi myös Bat &amp; Ryyd. Muita esiintyjiä olivat muun muassa Mörbid Vomit ja Saturnian Mist. Festivaali päättyi Gorgorothin esiintymiseen.
2017.
Festivaali pidettiin 19.-20. toukokuuta. Tapahtuman avasi Azazel. Esiintyminen sai runsaasti huomiota mediassa muusikoiden päihtymystilan vuoksi. Esiintyjiä oli 25, joihin lukeutuivat mm. Sargeist, Marduk, Peste Noire sekä Mgła. Carpathian Forest päätti tapahtuman.
Leebin kovuuskoe

Leebin kovuuskoe on laajasti käytössä metallisten materiaalien kovuusmittauksissa. Vuonna 2015 siitä on ensimmäistä kertaa julkaistu kansainvälinen standardi. Standardissa (SFS-EN ISO 16859) kuvataan sekä menetelmä sekä Leebin kovuusmittareiden varmentaminen ja kalibrointi. 
Leebin kovuuskoetta voidaan käyttää sekä laboratorioissa että kenttäolosuhteissa kovuuden mittaukseen esimerkiksi massiivisista kappaleista, joita ei ole mahdollista mitata perinteisellä pöytämallisella kovuusmittarilla. Menetelmää voidaan käyttää myös kappaleilla, joista ei haluta tai voida irrottaa erillisiä koepaloja. Leebin kovuusmittauksessa materiaalin pintaan törmäytetään kuula, jonka nopeus mitataan ennen osumaa ja pinnasta kimpoamisen jälkeen. Koekappaleen kokeessa absorboima energia edustaa koekappaleen dynaamista Leebin kovuutta.
Rupert Evans

Rupert Evans (s. 9. maaliskuuta 1976), on englantilainen näyttelijä, joka on esiintynyt televisiossa, elokuvissa ja teatterissa. Hän on Royal Shakespeare Companyn jäsen.
Evans kasvoi maatilalla Staffordshiressa lähellä Stoke-on-Trentin kaupunkia. Hän valmistui Webber Douglas Academy of Dramatic Art -teatterikoulusta vuonna 2001.
Mestis-kausi 2016–2017

Kausi 2016–2017 oli jääkiekon Mestiksen 17. kausi. Edelliskauden mestari Jukurit siirtyi SM-liigaan, joten kyseessä oli ensimmäinen kerta kauden 2005–2006 jälkeen, kun hallitseva mestari ei pelaa Mestiksessä.
Suomi-sarjasta nousi mestaruuden voittanut IPK. Lisäksi konkurssiin päätyneen liigajoukkueen Espoo Bluesin tilalle perustettu Espoo United sai paikan Mestikseen, joten kausi pelattiin poikkeuksellisesti 13 joukkueella.
Runkosarja.
Runkosarjassa pelattiin 13 joukkueen nelinkertainen sarja. Lisäksi pelattiin viidessä otteluparissa revanssiviikonloppu ja yksi kolmen joukkueen yksinkertainen välisarja. Kokonaisottelumääräksi tuli 50 ottelua.
Revanssiviikonloppu 18.-19.11.
Välisarja 16.-19.11.
Maalivahtien torjuntapörssi.
Vähintään 1/3 otteluista
Pudotuspelit.
Mestiksen puolivälieriin pääsi 8 joukkuetta. Puolivälierät pelattiin otteluparein 1.-8., 2.-7., 3.-6. ja 4.-5.. Ottelut aloitettiin runkosarjassa paremmin sijoittuneen kotikentällä ja jatkoon pääsyyn tarvittiin neljä voittoa (pelattiin paras seitsemästä -järjestelmällä). Voittajat jatkoivat välieriin. Välierät aloitettiin runkosarjassa paremmin sijoittuneen kotikentällä. Jatkoon päässeistä runkosarjassa parhaiten sijoittunut kohtasi runkosarjassa heikoimmin sijoittuneen ja toiseksi paras kohtasi toiseksi heikoimman.
Neljä voittoa (pelattiin paras seitsemästä -järjestelmällä) välierissä saavuttaneet joukkueet selvisivät loppuotteluihin. Välierien hävinneet joukkueet pelasivat runkosarjassa paremmin sijoittuneen kotikentällä yhden ottelun, jonka voittaja voitti pronssia. Mestiksen loppuottelut aloitettiin runkosarjassa paremmin sijoittuneen kotikentällä. Mestiksen mestaruuteen vaadittiin neljä voittoa (pelattiin paras seitsemästä -järjestelmällä).
Maalivahtien torjuntapörssi.
Vähintään 1/3 otteluista
Karsinnat.
Sijoille 11.-13. sijoittuneet pelasivat Suomi-sarjan kahta parasta joukkuetta vastaan viiden joukkueen kaksinkertaisen sarjan, jonka kaksi parasta pelaavat Mestiksessä kaudella 2017–2018.
Hokki ajautui kauden jälkeen konkurssiin, jolloin Ketterä sai vapautuneen sarjapaikan.
Poriginal galleria

Poriginal galleria on osana Porin taidemuseota toimiva galleria, joka on perustettu vuonna 1984. Sen toiminta-ajatuksena on esitellä kotimaista ja satakuntalaista kuvataidetta.
Poriginal galleria on toiminut Porin taidemuseon tiloissa vuodesta 2025 alkaen.
Galleria toimi 1984-2024 uusrenessanssityylissä kaksikerroksisessa rakennuksessa. Tilan kokonaispinta-ala oli 235 m², mikä mahdollisti kahden näyttelyn pitämisen yhtä aikaa. Rakennus oli rakennettu F.J. Lindströmin vuoden 1885 piirustusten mukaisesti.
Poriginal galleriassa oli vuoteen 2016 mennessä järjestetty yli 600 näyttelyä. Vuosittain galleriassa järjestetään noin 25 näyttelyä.
John Välimäki

John Välimäki (s. 1884 Lapua) oli amerikansuomalainen ammattiyhdistysmies ja toimittaja.
Elämä.
Välimäki syntyi Lapualla aviottomana lapsena ja saapui Yhdysvaltoihin 17-vuotiaana vuonna 1901. Hän teki aluksi sekalaisia töitä eri paikkakunnilla, kunnes päätyi kaivosmieheksi Minnesotan Hibbingiin. Amerikan sosialistiseen puolueeseen Välimäki liittyi 1906. Vuonna 1907 hän aloitti Western Federation of Miners -ammattiliiton organisoijana Minnesotan Mesabi Rangen rautakaivoksilla, kunnes lähti johtamansa kaivoslakon jälkeen seudulta vielä samana vuonna. Välimäki ja muut lakkoilleet sosialistit joutuivat työnantajien mustalle listalle ja menettivät työpaikkansa. 
Vuodesta 1908 lähtien Välimäki työskenteli Michiganin Hancockissa ilmestyneen "Työmiehen" toimittajana. Lehden päätoimittajaksi hänet nimitettiin vuotta myöhemmin. Copper Countryn kuparikaivosalueella Välimäki ja muut WFM:n organisaattorit, kuten Frank Aaltonen ja John Kolu, onnistuivat parissa vuodessa perustamaan viisi ammattiosastoa, joihin liittyi yli 7 000 kaivosmiestä. Vuonna 1912 Välimäki valittiin Työmiestä julkaisseen Työmies Publishing Companyn johtoon ja 1913–1914 hän oli yksi Kuparisaaren kaivoslakon johtajista. Myöhemmin Välimäki toimi sanomalehtimiehenä eri puolilla Pohjois-Amerikkaa, työskennellen "Raivaajan" ja "Työkansan" toimittajana sekä "Toverin" päätoimittajana.
South Park Tampere

South Park Tampere oli Tampereella järjestettävä metallimusiikkiin keskittynyt festivaali. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2014 sen jälkeen, kun edellinen Tampereella järjestetty festivaali, Sauna Open Air, oli mennyt konkurssiin. South Park järjestettiin Tampereen Eteläpuistossa.
Festivaalin ensimmäisenä vuotena sen pääesiintyjinä toimivat Europe, W.A.S.P. sekä Skid Row.
Vuonna 2015 South Parkin pääesiintyjinä toimivat Def Leppard sekä Extreme. Festivaalilla vieraili kahden päivän aikana reilut 11 000 ihmistä.
Vuonna 2016 South Parkin tippunut kävijämäärä oli noin 9 000 katsojaa. Pääesiintyjinä toimivat Slayer sekä Bullet For My Valentine.
Joulukuussa 2016 South Park ilmoitti pitävänsä 2017 välivuoden.
Vuonna 2018 South Park teki paluun vuoden tauon jälkeen. Pääesiintyjinä toimivat Helloween ja Ghost. Tapahtuma teki yleisöennätyksensä, kun paikalla oli noin 13 000 katsojaa.
Esiintyjät.
2014.
Festivaali järjestettiin 6.–7.6.2014.
Perjantai 6. kesäkuuta:
Lauantai 7. kesäkuuta:
2015.
Festivaali järjestettiin 5.–6.6.2015.
Perjantai 5. kesäkuuta:
Lauantai 6. kesäkuuta:
2016.
Festivaali järjestettiin 10.–11.6.2016.
Perjantai 10. kesäkuuta:
Lauantai 11. kesäkuuta:
2018.
Festivaali järjestettiin 8.-9.6.2018.
Perjantai 8. kesäkuuta:
Lauantai 9. kesäkuuta:
John Lauttamus

John Lauttamus (2. helmikuuta 1869 Kauhava – 2. marraskuuta 1945) oli amerikansuomalainen kirjailija, joka varsinaiselta ammatiltaan oli seppä. Hän saapui Yhdysvaltoihin vuonna 1892, vaikuttaen aluksi Michiganin Calumetissa ja vuodesta 1906 lähtien Minnesotan Cloquetissa. Lauttamus toimi aktiivisesti paikallisissa raittiusjärjestöissä ja kuului myös suomalaissiirtolaisten Knights of Kaleva -järjestöön. Hän julkaisi kaksi teosta, joista Suomessa ilmestynyt "Amerikan tuulahduksia" sisältää kertomuksia amerikansuomalaisten elämästä Pohjois-Amerikassa.
Sami Kurttila

Sami Kurttila (s. 5. kesäkuuta 1974) on suomalainen lentopallovalmentaja. Hän on voittanut kolme Suomen mestaruutta, joista ensimmäisen oululaisessa Sun Volleyssa vuonna 2010. Vuosina 2017 ja 2018 Kurttila valmensi Vammalan Lentopallon lentopalloliigan mestariksi. VaLePa pelasi Kurttilan alaisuudessa ensimmäisenä suomalaisjoukkueena kaudella 2017–2018 lentopallon miesten Mestareiden liigan lohkovaiheessa.
Keväällä 2019 Suomen Lentopalloliitto nimesi Kurttilan miesten lentopallomaajoukkueen apuvalmentajaksi samoihin aikoihin, kun Joel Banks valittiin A-maajoukkueen päävalmentajaksi. Kurttila toimi Banksin aisaparina aina vuoden 2023 alkuun saakka.
Valmennusura.
Lentopalloilijana liigatasolla saakka pelannut Sami Kurttila aloitti valmennusuransa Kari Raatikaisen apuvalmentajana kaudella 2005–2006 lentopallon 1-sarjassa Kempeleen Lentopallossa. KempeLe voitti 1-sarjan suvereenisti häviämättä otteluakaan ja nousi karsinnoista lentopalloliigaan. Raatikainen valmensi Kempelettä ensimmäiset liigakaudet ilman suurempaa menestystä, kunnes Kurttila otti Raatikaisen tehtävät päävalmentajana vastaan kaudella 2008–2009. Seuraavalla kaudella Kempeleen Lentopallo vaihtoi kotipaikkansa Ouluun ja muutti nimensä Sun Volleyksi. 
Sun Volley voitti Kurttilan alaisuudessa monien yllätykseksi kaudella 2009–2010 Suomen mestaruuden ja Suomen Cupin. Sun Volleyn tarina päättyi lähes päivälleen kaksi vuotta lentopallomestaruudesta keväällä 2012, kun taloudelliset vaikeudet pakottivat seuran luopumaan liigapaikastaan. Kurttilan valmennusuralle se tarkoitti huipputasolla hetkittäistä pysäkkiä, ja hän valmensi seuraavat vuodet paikallisessa urheiluakatemiassa Oulussa sekä hetken aikaa Ettaa naisten lentopallon 1-sarjassa.
Vuonna 2016 Kurttila teki paluun huippulentopalloon solmimalla 2-vuotisen sopimuksen VaLePaan. Kurttilan valmentama VaLePa lähes dominoi seuraavat vuodet kotimaista lentopalloliigaa, kun se Suomen mestariksi kaudella 2016–2017 ja toisti mestaruuden seuraavalla kaudella. Lisäksi VaLePa kruunattiin kertaalleen Suomen Cupin mestariksi. Euroopan kentillä VaLePa pelasi ensimmäisenä suomalaisjoukkueena miesten Mestareiden liigan lohkovaiheessa.
Kurttila kieltäytyi VaLePan jatkosopimuksesta vuonna 2018 ja palasi takaisin perheensä luokse Ouluun ja virkavapaalta Oulun urheiluakatemian valmentajaksi. Oulussa hän auttoi välillisesti lentopalloliigassa finaaleihin saakka edennyttä Ettaa valmentamalla Ettan nuorimpia pelaajia urheiluakatemiassa.
Keväällä 2019 Kurttila valittiin Suomen miesten lentopallomaajoukkueen apuvalmentajaksi. Lentopallomaajoukkueen valmennustiimi uudistui samaan aikaan merkittävästi, kun päävalmentajaksi valittiin brittiläinen Joel Banks. Perinteisten valmennustehtävien lisäksi Kurttila vastasi maajoukkueessa lähemmästä yhteydenpidosta Suomessa pelaavien pelaajien kanssa sarjakausien aikana.
Fenyylialaniiniammoniakkilyaasi

Fenyylialaniiniammoniakkilyaasi on entsyymi, joka katalysoi kanelihapon muodostumista fenyylialaniinista. Lisäksi reaktiossa vapautuu ammoniakkia. Fenyylialaniiniammoniakkilyaasia esiintyy kasveissa, sienissä ja eräissä bakteereissa. Se on tärkeä entsyymi niin kutsutussa fenyylipropanoidireitissä, jonka avulla kasvit muodostavat fenolisia (esim. flavonoidit ja ligniini) ja kumariinirakenteisia yhdisteitä. Fenyylialaniiniammoniakkilyaasin EC-numero on EC 4.3.1.24.
Rakenne ja toimintamekanismi.
Fenyyliammoniakkialaniinilyaasi on yleensä rakenteeltaan neljästä alayksiköstä koostuva tetrameeri. Yleensä alayksiköt ovat samanlaisia molekyylimassaltaan 83 kDa olevia yksiköitä. Poikkeuksen muodostaa esimerkiksi vehnä, jolla on kaksi kooltaan 75 kDa ja kaksi 85 kDa olevaa alayksikköä. Entsyymi katalysoi kanelihapon reversiibeliä muodostumista fenyylialaniinista ja eräät ruohovartiset kasvit muodostavat myös p-kumaarihappoa tyrosiinista. Fenyylialaniiniammoniakkilyaasitetrameerissa on kaksi aktiivista kohtaa. Aktiivisessa kohdassa on muiden samaan ryhmään kuuluvien entsyymien atvoin poikkeuksellinen aminohappo dehydroalaniini. Se ei kuitenkaan ole liittynyt polypeptidiketjuun peptidisidoksella vaan imiininä eli Schiffin emäksenä. Entsyymi vaatii toimiakseen myös koentsyymikseen 3,5-dihydro-5-metyylidieeni-4H-imidatsol-4-onia. Fenyylialaniiniammoniakkilyaasin aktiivisuus on erityisen korkea kukinnan ja hedelmien kypsymisen aikana sekä ympäristötekijöiden kuten voimakkaan UV-säteilyn tai taudinaiheuttajien vuoksi.
Fenyylialaniiniammoniakkilyaasin mekanismi ei ole täysin tiedossa, mutta se todennäköisesti muistuttaa histidiiniammoniakkilyaasin mekanismia. Fenyylialaniinin aminoryhmä reagoi dehydroalaniinin kaksoissidoksen kanssa ja entsyymi katalysoi tämän jälkeen eliminaatioreaktiota, jossa muodostuu kanelihappoa ja ammoniakkia. Kanelihappo on entsyymin inhibiittori eli entsyymi on niin sanotusti feedback-inhiboitu.
Fenyylialaniiniammoniakkilyaasia voidaan käyttää valmistettaessa bioteknisesti fenyylialaniinia kanelihaposta. Entsyymin on rottakokeissa todettu olevan aktiivinen eräitä kasvaintyyppejä vastaan.
Jäteasema

Jäteasemat tai siirtokuormausasemat ovat miehitettyjä jätteiden vastaanotto- ja käsittelypaikkoja tai rakennuksia. Jäteasemat ovat korvanneet entiset lakkautetut kunnalliset kaatopaikat. Jäteasemia ylläpitävät useiden kuntien yhteisesti ja kaupunkien omistamat jäteyhtiöt. 
Ne ovat usein välivarastointipaikkoja jätteen käsittelyssä. Niissä kerätään useista lähteistä jätettä suurempiin yksiköihin, josta ne kuljetetaan edelleen tai jätetään paikalle, kuten maanjättöpaikoilla. Jätteet lajitellaan avonaisiin kontteihin, joihin mahtuu noin 76 kuutiometrin edestä tiivistämätöntä jätettä. Myös puristavia jätekontteja on käytössä, mutta niissä pitää olla erillinen luovutusmekanismi. Avonaisessa konttijärjestelmässä rekat tyhjentävät suoraan jätteensä kuljetuskonttiin. Puristavien jätekonttien kohdalla ne tyhjennetään jätekuiluun, josta laite nostaa tai työntää ne kuljetuskonttiin.
Jäteasemat tavanomaisesti ottavat vastaan metalliromua, hyötyjätteitä, rakennusjätteitä, suurikokoisia jätekappaleita ja vaarallista jätettä. Suuret jäteasemat voivat ottaa enemmän kuin 500 tonnia jätettä päivää kohti. Jäteasemilta jätteet lähtevät poltettaviksi, kaatopaikalle, ongelmajätelaitokselle ja kierrätettäväksi. Jäteasemat sijaitsevat joskus likellä jätelaitoksia.
Jätteiden tuominen jäteasemalle on maksullista. Hinta voi perustua kuutiomäärään, painoon, kappalemäärään tai ylimalkaiseen arvioon jätteen määrästä ja laadusta. Laitteet joista on maksettu kierrätysmaksu hankintavaiheessa voi jättää ilmaiseksi asemalle, niitä ovat muun muassa televisiot, tietokoneet, autonrenkaat, jääkaapit ja pakastimet. Sohvasta voi joutua maksamaan 34 euroa kappale hintana.
Loggerttipurje

Loggerttipurje on haruksilla usein aluksen runkoon tukematon neliskulmainen purje, joka kehitettiin raakapurjeen pohjalta. Loggerttipurjeen yläliesma on kiinni puomissa, jota ohjataan maston juurelta tulevan nostinköyden avulla. Sitä käytetään lähinnä perinneveneissä ja purjejollissa. Se eroaa kahvelipurjeesta siten, että se ulottuu maston etupuolelle, jonne kahvelipurje puolestaan ei ulotu.
Nykyään suosittuun bermudatakilaan verrattuna loggerttitakiloidut veneet eivät pysty luovimaan yhtä jyrkästi tuuleen, mutta niiden vahvuuksia ovat muun muassa purjeiden nopea nostettavuus ja laskettavuus, köysistön yksinkertaisuus ja matalampi masto.
Purjetyypit.
Loggerttipurjeesta on kolme eri muunnelmaa, jotka on kuvattu ohessa.
Tasapainotettu loggerttipurje.
Eri loggerttipurjetyypeistä tämä on purjehdusominaisuuksiltaan kaikkein helpoin ja muistuttaa suurelti bermudatakilan isopurjeen ominaisuuksia. Purjeen ylä- ja alareunoissa on puomit, joiden välissä neliskulmainen purje on. Alaliesman puomissa on kiinni jalusköysi, jolla purjetta hallitaan. Tasapainotettu loggerttipurje soveltuu erityisesti purjehtimiseen kapeilla vesillä, kuten saaristossa, järvillä ja joilla, koska se mahdollistaa vendan tekemisen yksinkertaisesti ja nopeasti verrattuna muuntyyppisiin logerttipurjeisiin. Nykyään tasapainotetun loggerttipurjeen voi löytää esimerkiksi SCAMP-veneestä tai François Vivierin suunnittelemista ranskalaisia perinneveneitä mukailevista moderneista purjejollista.
Seisova loggerttipurje.
Kun tasapainotetusta loggerttipurjeesta () jätetään pois alapuomi ja jalusköysi kiinnitetään purjeen jaluskulmaan ja halssikulma veneen keulan tuntumaan, saadaan seisova loggerttipurje. Sen hallitseminen vaatii taitoa ja fyysistä voimaa. Jiippiä tai vendaa tehdessä jalusköysi irrotetaan sivukannella olevasta helasta ja siirretään vastakkaisen sivukannen helaan. Myötätuuleen purjehdittaessa purjeen alaliesmassa yleensä käytetään irrotettavaa puomia tai airoa, jotta purjeen muoto säilyisi. Seisovan loggerttipurjeen suurin etu on sen yksinkertaisuus, mikä nopeuttaa takilan pystyttämistä ja laskemista. Tämä on toivottu ominaisuus, jos venettä halutaan alkaa soutamaan tuulessa, jolloin ilmanvastus tulee saada mahdollisimman pieneksi. François Vivierin tekemien kokeiden mukaan tuulenvastuksen vaikutus mastoon on suunnilleen yhtäsuuri kuin sen vaikutus runkoon. Koska seisovassa loggerttipurjeessa ei ole alaliesmaassa puomia, ei vendaa tai jiippiä tehdessä ole vaaraa sen osumisesta miehistön jäseniin. Monet François Vivierin veneet ovat tehneet seisovan loggerttipurjeen uudelleen tunnetuksi ympäri maailmaa. Hänen luomuksistaan bretagnelaisia kalastajaveneitä mukaileva Ilur on tällä hetkellä suosituin.
Pudotettava loggerttipurje.
Pudotettava loggerttipurje muistuttaa läheisesti seisovaa loggerttipurjetta, mutta purjeen etuliesma työntyy edemmäksi mastoa. Vendaa tai jiippiä tehtäessä purje täytyy pudottaa, puomi tulee siirtää maston vastakkaiselle puolelle ja purje nostaa uudelleen. Tämän takia tämä purjetyyppi soveltuu parhaiten vesialueelle, jolla halssit ovat pitkiä.
Information (albumi)

Information on Jukka Haurun esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1972 levymerkillä Finnlevy (SFLP 9531).
Kappaleet.
A-puoli.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Jukka Hauru.
Cloud Nine

Cloud Nine on norjalaisen DJ Kygon debyyttialbumi, joka julkaistiin 13. toukokuuta 2016.
Albumilta on julkaistu neljä singleä: "Firestone", "Stole the Show", "Nothing Left" ja "Stay". Kaikki singlet ovat sijoittuneet Norjan singlelistalla ensimmäiseksi viimeistä lukuun ottamatta, joka oli toinen.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 5.
Hear Them Calling

Hear Them Calling (isl. "Raddirnar", suom. "Kuulen niiden kutsuvan") on islantilaisen laulajan Greta Salómen kappale, jolla hän edusti maataan .
Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sai 51 pistettä, jäi sijalle 14 eikä päässyt finaaliin.
Taidevintti

Taidevintti oli vuosina 1965-1977 Porissa toiminut kunnallinen taidegalleria. Se toimi tulli- ja pakkahuoneen, nykyisen Porin taidemuseon yläkerrassa. Tuolloin Taidevintin osoite oli Itäinen Raatihuoneenkatu 1. Satamalautakunta oli luovuttanut tilan Porin kaupungin kulttuurilautakunnan käyttöön. Taidevintistä kehkeytyi vapaan kulttuuritoiminnan kokoontumispaikka ja taidenäyttelytila. Sen toiminnasta vastasi isäntänä Sulo A. Savo. Hän kertoo vuoden 1965 toimintakertomuksessa, että "Kuluvan vuoden alussa ovensa avannut Taidevintti sai aikaan huomattavan vilkkaan näyttelykauden keväällä. Porin eloisa vilkkaus oli jotain uutta ja harvinaista, ja tulee epäilemättä vaikuttamaan elvyttävästi koko laajassa kulttuurikentässä." 
Näyttelytoiminta.
Näyttelytilat olivat sekä aloittelevien että ammattitaiteilijoiden käytettävissä. Suuri osa Porin kaupungin taidekokoelman teoksista hankittiin Taidevintin näyttelyistä. Ensimmäisenä toimintavuonna julkisia näyttelyitä pitivät taiteilijat Aarne Elonmaa, Immo Tuominen, Sulo Salmi, Oiva Virta, Veikko Pietilä, Pauli Vuorisalo, Atte Vuoristo, Ensio Lamberg, Anja Karkku-Hohti sekä Porin Työväen Kuvataiteen Ystävät ja Manuscript -63. Vuonna 1967 toimintaan saatiin kansainvälistä sävyä, kun näyttelyitä pitivät myös Goethe-Institut ja DDR-Kulturzentrum, joista jälkimmäinen esitteli DDR:n koululaitosta. Vuonna 1969 Taidevintin toimintaperiaatteita tarkistettiin Kulttuurilautakunnan toimesta: Taidevintin isännälle (valvojalle) annettiin oikeus olla hyväksymättä kaikkia näyttelyaikaa hakeneita, "jos voidaan ajatella sen jäävän tasollisesti liian alas. Tällöin on asia kuitenkin alistettava lautakunnan lopullisesti päätettäväksi, ja lautakuntakin kuulee, mikäli se on mahdollista, tällaisissa kysymyksissä Porin kaupungin kuvataidelautakuntaa". Kuitenkin Taidevintin toimintaperiaatteisiin kuului, että kukin taiteilija tai taiteen harrastaja vastasi omalla kritiikillään näyttelystään.
Yhdistystoiminta.
Heti ensimmäisenä toimintavuonna Taidevinttiä käytti kokoontumistilana kymmenen yhdistystä: Porin taiteilijaseura, Satakunnan kuvataiteilijat, Porin työväen Kuvataiteen Ystävät, Porin Saskiat, Manuscript -63, Porin Teatterikerho, Porin Teiniteatteri, Porin Seudun Työväen Sivistysjärjestö, Porin Jazz-kerho, Porin Sadankomitea. Vuonna 1967 mukana olivat myös Jazz Pori-66, Porin piirustuskoulu, Porin Shakinystävät, TSL:n Porin seudun opintojärjestö. Porin Satuteatteri ja Porin Kesäteatteri olivat mukana käyttäjäkunnassa vuonna 1969.
Saksa Brothers

Saksa Brothers on viiden veljeksen Miehikkälässä 1969 perustama laulu ja soitinyhtye. Yhtye voitti suomenmestaruuden Nuorison Taidetapahtumassa Jyväskylässä tanssiyhtyeiden sarjassa 1972. Saksa Brothers on tehnyt kolme LP levyä, jotka kaikki pohjautuivat pääosin veljesten omiin sävellyksiin ja sanoituksiin.
Ensimmäinen ”Rankka päivä” MMLP-9 julkaistiin Jukka Kuoppamäen Satsanga levy-yhtiön tuottamana vuonna 1974. Tuolta levyltä nousi radiosoittojen suosikeiksi veljesten omat kappaleet Koulupoika ja Rankka päivä, sekä Seppo Paakkunaisen sävellys ja Jussi Saksan sanoitus Rakkauden laulu sekä Jukka Kuoppamäen Rakkautta ensi kertaa.
Seuraavan pitkäsoittolevyn SBLP001 veljekset tuottivat itse ja sen nimeksi tuli yksinkertaisesti ”Saksa Brothers”. Levy äänitettiin samaisessa Microvox studiossa Lahdessa 27-29. heinäkuuta 1976. Levyn kaikki kappaleet olivat Jussin sävellyksiä sekä sanoituksia ja Harrin sovittamia. Levyn ehkä soitetuin kappale radiossa oli englanninkielinen Is It Love. 
Yhtyeen kolmas SBC-015-LP-levy ”Myötätuuleen” äänitettiin vasta kahdeksaa vuotta myöhemmin veljesten omassa SBC-Farm studiossa vuonna 1984. Tuolta levyltä suosituimmiksi nousivat kappaleet Kaikki uudelleen, Vihreä maa ja Myötätuuleen, kaikki veljesten omia kappaleita.
Yhtye keikkaili aktiivisesti ympäri Suomea aina vuoteen 1985 asti. Aktiiviuran aikana yhtye toimi myös taustabändinä useille suomalaisille huippuartisteille, kuten esimerkiksi Tapani Kansa, Lea Laven, Paula Koivuniemi, Katri Helena, Berit, Jukka Kuoppamäki, Eini, Meiju Suvas, Reijo Taipale, Matti Esko ym. 
Veljekset harrastavat edelleen musiikkia, mutta esiintyvät harvemmin ja pienemmissä kokoonpanoissa.
Lähteet.
http://www.musiikkiympyra.fi/saksa-brothers-levy-40-vuotta/ 
http://www.rocket-records.com/satsanga 
https://www.discogs.com/artist/1176701-Saksa-Brothers
Sakari Saksa

Sakari Voitto Valentin Saksa (s. 18. helmikuuta 1957 Miehikkälä) on suomalainen elokuvaohjaaja, tuottaja, muusikko ja toimitusjohtaja omistamissaan yrityksissä VistaFilms Oy ja Mediaympyrä Oy.
Saksa perusti vuonna 2014 elokuvatuotantoyhtiö VistaFilms Oy:n. Sen ensimmäinen tuotanto on pitkä dokumenttielokuva "Danny", jonka valmistelut Saksa aloitti jo vuonna 2013. Saksan ohjaama elokuva valmistui vuonna 2016.
Muusikkona hänet tunnetaan vuonna 1969 Miehikkälässä perustetun Saksa Brothers veljesyhtyeen basistina nimellä Voitto Saksa. Yhtyeessä Saksa suunnitteli ja rakensi äänitekniikan. Saksa Brothers voitti Nuorison taidetapahtumassa Suomen mestaruuden tanssiyhtyeiden sarjassa vuonna 1972 Jyväskylässä. Saksa Brothers levytti omaa musiikkia, mutta yhtye toimi myös taustabändinä useille suomalaisille huippuartisteille, kuten Tapani Kansa, Irwin Goodman, Lea Laven, Paula Koivuniemi, Katri Helena, Berit, Jukka Kuoppamäki, Eini, Meiju Suvas, Reijo Taipale, Matti Esko ym.
Myöhemmin Saksa on toiminut äänitarkkailijana Yleisradiossa sekä musiikkistudioyrittäjänä SBC Studiossa.
Vuonna 1985 Saksa perusti yhdessä veljiensä kanssa SBC Radio nimisen paikallisradiokanavan Kouvolaan. Tämä oli kolmas paikallisradio Suomessa Radio Lakeuden ja Radio Cityn jälkeen. Vuonna 1987 hän siirtyi uuden Kotkassa aloittaneen Radio Lokin perustamisvaiheen toimitusjohtajaksi. Saksa vaikutti 1980-luvulla myös Suomen Paikallisradioliiton hallituksen jäsenenä.
Vuonna 1988 Saksa siirtyi radioalalta Kouvolan Sähkölaite konsernin toimitusjohtajaksi. Vuonna 1992 hän aloitti Haminassa kovassa nousussa olleen matkapuhelinalan yrityksen nimeltään Matkapuhelin. Yritys menestyi hyvin ja se liittyi Telering-ketjuun. Vuonna 1995 yritys valittiin Suomen parhaimmaksi Telering-myymäläksi. Yritys kasvoi nopeasti ja 2000-luvun alussa myymälöitä oli Haminan lisäksi Kotkassa, Kouvolassa ja Lahdessa.
Vuonna 2003 Saksa myi puhelinliiketoiminnan ja palasi takaisin audiovisuaaliseen liiketoimintaan. Perustamassaan Mediaympyrä Oy:ssä Saksa tuotti yritysvideoita, televisiomainoksia sekä televisio-ohjelmia. Saksa myös kouluttautui työssään audiovisuaalisen viestinnän tutkinnoilla ensin laaja-alaiseen osaamiseen, mutta erikoistui ohjaajaksi.
Filmografia.
Mainoselokuvat.
Vuosina 1988–2000 useiden televisiomainoksien käsikirjoitus ja ohjaus 16 mm filmillä ja Betacam videolla. Vuosina 2006–2015 noin sadan televisiomainoksen tekeminen eri TV-kanaville sekä noin 20 lyhyttä yrityselokuvaa ja musiikkivideota.
Lauri Ratia

Lauri Ratia (s. 21. toukokuuta 1946) on suomalainen yritysjohtaja ja hallitusammattilainen. Hän on koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hänelle on myönnetty teollisuusneuvoksen arvo.
Elämä.
Diplomi-insinööriksi kouluttautunut Ratia teki pitkän ja kansainvälisen uran Nokialla. Vuosina 1981–1987 hän toimi Yhdysvalloissa Nokia Inc:n toimitusjohtajana ja sen jälkeen konsernin yrityssuunnittelujohtajana. 
Hänestä tuli rakennusmateriaalivalmistaja Lohja-Rudus-yhtiön toimitusjohtaja vuonna 1994. Hän oli Lohja-Rudus-konsernin toimitusjohtaja 1994–2006. Vuonna 2006 hän jäi eläkkeelle ja ryhtyi täyspäiväiseksi hallitusammattilaiseksi.
Hän on toiminut Edita Oyj:n hallituksen puheenjohtajana 2005–2013, VR-Yhtymän hallituksen puheenjohtajana 2008–2011 ja Spondan hallituksen puheenjohtajana 2007–2013. Hän työskenteli myös YIT:n hallituksessa. 
Ratia nimettiin Turun telakan hallituksen puheenjohtajaksi vuonna 2013 ja hänellä oli keskeinen rooli telakan pelastamisessa. Telakan omistaja, korealainen STX, oli ajautunut talousvaikeuksiin ja yritti lypsää Suomen valtiolta rahoitusta. Ratia oli avaintekijä operaatiossa, jossa Turun telakka myytiin saksalaiselle Meyerin perheyhtiölle. Sen ansiosta Turun telakka lähti nousuun, ja sen tuhannet työpaikat säilyivät. Sen jälkeen Ratia sai Helsingin Sanomien mukaan ihmepelastajan maineen.
Terrafame Oy:n eli entisen Talvivaaran hallituksen puheenjohtaja Ratia on ollut vuodesta 2015. Ympäristökatastrofiksi nimitetty Terrafame pelastettiin valtion satojen miljoonien rahoituksella.
Tammikuussa 2019 vaikeuksissa oleva Stockmann nimitti nyt kriisijohtajana tunnetun Ratian hallituksensa puheenjohtajaksi. Maaliskuussa 2019 Ratia ryhtyi toimitusjohtajan sijaiseksi kun Lauri Veijalainen irtisanoutui. Ratian mukaan helmikuuhun 2020 asti Stockmannin liiketoiminta kehittyi hyvin. Koronavirusepidemia pudotti tavaratalon kävijämääriä ja huhtikuussa 2020 Stockmann hakeutui yrityssaneeraukseen. Hän jätti Stockmannin hallituksen vuonna 2021.
Stade Bollaert-Delelis

Stade Bollaert-Delelis on jalkapallostadion Lensin kaupungissa. Stadion on avattu heinäkuussa 1933, mutta se remontoitiin jalkapallon EM–kilpailuja varten ja avattiin uudelleen vuonna 2015. Stadionille mahtuu 38 223 katsojaa. Jalkapalloseura RC Lens käyttää sitä kotistadioninaan. Stadionia on käytetty myös jalkapallon MM–kilpailuissa 1998 sekä rugbyn maailmanmestaruuskilpailuissa.
Qiandongnanin miaojen ja dongien autonominen prefektuuri

Qiandongnanin miaojen ja dongien autonominen prefektuuri (, pinyin: Qiándōngnán Miáozú Dòngzú Zìzhìzhōu) on autonominen prefektuuri Kiinan Guizhoun maakunnan kaakkoisosassa. Prefektuurin pinta-ala on 30 278 neliökilometriä ja väkiluku 3,48 miljoonaa (vuonna 2010). Prefektuurin päähallintopaikka on piirikuntatason kaupunki Kaili, jonka keskusta sijaitsee linnuntietä noin 135 kilometriä maakunnan pääkaupunki Guiyangista itään.
Prefektuurin nimessä "Qian" on Guizhoun maakunnan lyhennenimi, ja "dongnan" merkitsee "kaakkoa", eli nimi viittaa prefektuurin sijaintiin Guizhoun maakunnassa.
Autonominen prefektuuri rajoittuu pohjoisessa Zunyin ja Tongrenin, idässä Huaihuan ja etelässä Liuzhoun ja Hechin prefektuuritason kaupunkeihin, sekä lännessä Qiannanin autonomiseen prefektuuriin.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla autonominen prefektuuri jakautuu yhteen piirikuntatason kaupunkiin ja 15 piirikuntaan.
Väestö.
Vuoden 2012 lopussa autonomisessa prefektuurissa asui 33 etnistä ryhmää ja 3 472 700 henkilöä, josta vähemmistökansojen edustajia on 78,27% (miaoja 41,57%, dongeja 28,99%).
Vuoden 2012 lopussa kuitenkin 4 592 200 henkilöllä on "hukou" (kotikuntaoikeus) autonomisessa prefektuurissa. Eli näyttää siltä, että yli miljoona ihmistä muuttaa muihin paikkoihin (yleensä isoihin kaupunkeihin) siirtotyöläisenä ilman asuinpaikojen pysyvää asumisoikeutta.
ABM-1 Galosh

ABM-1 Galosh ( neuvostokoodi A-350 ) oli Neuvostoliiton ensimmäinen ballististen ohjusten torjuntaohjus (ABM).
Ohjus oli A-35-ohjustorjuntaärjestelmän osa. Se oli varustettu suurella ydinkärjellä, niin kuin amerikkalainen vastineensa Nike Zeus. Ohjusta ohjattiin puoliaktiivisella maatutkalla.
Ohjuksen sauraajajärjestelmät olivat 70-luvun ABM-3 Gazelle ja 80-luvun ABM-4 Gorgon.
Historia.
Ohjusjärjestelmän kehittely aloitettiin 1958 ja sitä alettiin kokeilla 1962. Ohjuksesta kehitettiin edelleen 1974 uudenaikaistettu malli A-350R ja 1978 ABM-1B, venäläinen järjestelmänimi A-35M.
Ominaisuudet.
Ohjus kantoi jopa 350 km ja pystyi nousemaan avaruuteen, 120 km:n korkeuteen.
Ydinkärki oli 2–3 km. Ohjuksia sijoitettiin lopulta 64 kappaletta 32:een paikkaan kahdeksalla tutka-asemalla.
LIM-49 Nike Zeus

LIM-49 Nike Zeus oli varhainen Yhdysvaltain mannertenvälisten ohjusten torjuntaohjus. Ohjuksen ns. "Spartan-versio"ssa oli suurin (5 MT) ydinkärki, ja se soveltui myös satelliittien tuhoamiseen. Muissa muunnoksissa olivat 20-25 kT sekä 400 kT ydinkärjet.
Nike Zeus oli myöhemmän Spartanin pohjana. Laukaisukokeita toteutettiin Kwajaleinista sekä White Sandsista, vuosina 1959 - 1966. Niistä korkeimmalla toteutettu tapahtui peräti 400 km korkeudessa.
Historia.
Ensimmäinen Nike Zeus laukaistiin 1959. Ensi kertaa ohjus torjui mannertenvälisen ohjuksen onnistuneesti vuonna 1962 tehdyssä kokeessa. Mutta Yhdysvaltain puolustusministeriö hylkäsi hankkeen 1963. Silti Yhdysvallat jatkoi Niken kehittelyä NIke-X-ohjelmassa. Siinä paranneltiin tutkia, tietokoneita ja ohjuksen pinnan sietolämpötiloja. Niinpä vuonna 1967 armeija alkoi kehitellä LIM 49 Spartania, joka valmistui 1975.
Syitä hankkeeen perumiseen.
Viimeistään "Starfish Prime" -ydinkokeessa (Operaatio Fishbowl, jota edelsi Operaatio Dominic) havaittiin niin kutsuttu EMP-ilmiö eli sähkömagneettinen pulssi. Se lamauttaa sähkölaitteita sekä satelliitteja. Avaruudessa laukaistu ydinase saattaa vahingoittaa paljon muitakin kohteita, kuin toivottuja.
Maa on niin kaunis (albumi)

Maa on niin kaunis on Jari Sillanpään vuonna 2000 julkaisema toinen joululevy. Albumi on Sillanpään albumijulkaisuista ainut, joka ei ole noussut lainkaan Suomen viralliselle albumilistalle.
Albumin kansikuva on Sillanpään itsensä suunnittelema.
Albumin mukana olevassa vihkosessa on useiden kappaleiden nimet väärin Sillanpään graafikolle tekemän kepposen vuoksi. Esimerkiksi kappaleen ”Joulu, loisteesi luo” nimi on muodossa ”Joulu, loisteesi”. Lyhentyneiden nimien lisäksi esimerkiksi albumin nimikappale ”Maa on niin kaunis” on nimetty ”Mä oon niin kaunis” -nimelle. Albumista ei tuolloin ehditty ottamaan uutta painosta, sillä se olisi muuten myöhästynyt joulumyynnistä.
LIM-49 Spartan

LIM-49A Spartan oli Yhdysvaltain maavoimien ballististen ohjusten torjuntaohjus, jonka tarkoitus oli torjua mannertenvälisten ballististen ohjusten ydinkärkiä avaruudessa. Se pohjautui aiempaan Nike Zeus -ohjukseen. Ohjus otettiin käyttöön 1975. Se ehti olla sijoitettuna palveluksessa kuitenkin vain muutamia kuukausia. Spartan oli ohjuspuolustusta kehittäneen Safeguard-ohjelman osa. Safeguardia ja siten Spartania voidaankin pitää yhtenä Yhdysvaltain SDI-ohjelman edeltäjistä. Spartanin valmistajat olivat McDonnell Douglas sekä Western Electric -yhtymät.
Tekniikka.
LIM-49 Spartanin kantomatka 740 km, ja se pystyi nousemaan 560 km:n korkeuteen eli ilmakehän ulkopuolelle avaruuteen asti. Ohjuksessa oli suuri, voimakkuudeltaan viiden megatonnin ydinkärki, jonka räjäyttämällä kohteena oleva lähestyvä ydinkärki olisi tuhottu.
A-135

A-135 Samoljot () "Moskovan järjestelmä" oli vuodesta 1995 käytössä ollut venäläinen stategisten ohjusten torjuntajärjestelmä. Sen tarkoitus on suojata Moskovaa ydinhyökkäykseltä. Siinä oli Yhdysvaltain järjestelmän tapaan ilmakehässä tapahtuva ja avaruudessa tapahtuva torjunta. 2000-luvulla ABM 4 jäi pois, ja niinpä järjestelmässä on mukana enää ilmakehässä tapahtuva torjunta ABM 3 -ohjuksilla.
ABM 3 Gazelle.
Ilmakehään saapuvat ohjukset oli määrä torjua 53T6 (Yhdysvaltain puolustusministeriön tunnus ABM-3, Naton koodinimi Gazelle, SH-08) ohjuksilla. Ohjuksen toinen nimitys A-135 Samoljot. Nämä kiinteäpolttoaineiset ohjukset lensivät 80 km:n päähän laukaisupaikastaan sivu- ja korkeussuunnassa. Ne voivat tuhota kohteensa 10–40 km:n päästä. Niissä oli joko 10 kilotonnin taistelukärki tai kineettinen kärki. Ohjuksen nopeus oli jopa Mach 17. Ohjus suunniteltiin 1978 ja sitä alettiin tuottaa 1988. Ohjusta alettiin sijoittaa käyttöön 1995. Ohjus muistuttaa Yhdysvaltain Sprint-ohjusta. Ohjuksen tutkajärjestelmä oli Don 2N (Nato: "Pill Box"). Ydinkärkiin perustuvan järjestelmän rasite on se, että torjuntaohjusten omat ydinkärjet vaarantavat Moskovan räjähtäessään lähellä kaupunkia.
ABM 4 Gorgon.
Avaruudessa tapahtuva torjunta oli määrä tehdä 51T6-ohjuksella, jonka Nato-koodinimi on Gorgon ja myös SH-11. Tämä ohjus sijoitettiin käyttöön 1983/1984. Ohjus kantoi noin 350 km. Ydinkärki 1 MT. Moskova veti nämä ohjukset pois käytöstä vuosien 2002–2003 välillä.
Muita ohjuksia.
Moskova on täydentänyt pääkaupungin puolustusta muun muassa S-300 ja S-400 -ohjuksilla.
Järjestelmän seuraajaksi on kehitetty Sistema A-235 PL-19-181M ”Nudol”. Tällä järjestelmällä tuhottiin 15. marraskuuta 2021 kiertoradalla ollut käytöstä poistettu Kosmos 1408 -satelliitti.
Stade Geoffroy-Guichard

Stade Geoffroy-Guichard on jalkapallostadion Saint-Étiennen kaupungissa. Stadion avattiin syyskuussa 1931. Sinne mahtuu 41 965 katsojaa. Se on AS Saint-Étiennen kotistadion. Stade Geoffroy-Guichard oli yksi jalkapallon MM–kilpailujen 1998 pelipaikoista. Siellä pelataan myös neljä EM–kilpailujen 2016 otteluista.
Stadium de Toulouse

Stadium Municipal on jalkapallostadion Toulousen kaupungissa, Ranskassa Stadion avattiin kesäkuussa 1937, ja se remontoitiin jalkapallon EM–kilpailuja 2016 varten. Sinne mahtuu 33 000 katsojaa. Se on Toulouse FC:n kotistadion. Stadium Municipal oli yksi jalkapallon MM–kilpailujen 1998 pelipaikoista. Siellä pelattiin myös neljä EM–kilpailujen 2016 otteluista.
Georg Michael Telemann

Georg Michael Telemann (latv. Georgs Mihaels Tēlemans) (20. huhtikuuta 1748 Plön – 4. maaliskuuta 1831 Riika) oli saksalais-latvialainen kirkkomuusikko ja säveltäjä. Georg Michaelin jäätyä isättömäksi vuonna 1755 isoisä Georg Philipp Telemann otti hänet kasvatettavakseen ja antoi hänelle musiikillisen koulutuksen. Isoisän kuoltua kesäkuussa 1767 Georg Michael Telemann hoiti tämän kanttorinvirkaa Hampurissa, kunnes virkaan valittu Carl Philipp Emanuel Bach saapui kaupunkiin maaliskuussa 1768. Vuonna 1770 Telemann aloitti teologian opinnot Kielin yliopistossa, mutta jätti ne kesken ja toimi sittemmin opettajana Hampurissa, kunnes sai kiinnityksen Riikaan kanttoriksi ja sikäläisen katedraalikoulun opettajaksi.
Vuosina 1776–1827 Telemann esitti Riiassa isoisänsä passioita ja muita kirkollisia laulusävellyksiä, joiden käsikirjoitukset kuuluivat hänen kotikirjastoonsa. Näitä esityksiä varten hän sovitti teoksia lisäten välisoittoja ja lyhentäen evankelistan osuuksia ja miedontaen librettojen värikkäimpiä ilmaisua. Telemannin oma sävellystuotanto on isoisänsä vastaavaan verrattuna huomattavan vähäinen. Tyylillisestikin se on pelkistetympää, osin Telemannilla käytettävissä olleen riikalaisesittäjistön pienuuden takia, osin aikakauden aiempaa yksinkertaisempiin keinovaroihin nojautuvalla kauneudentavoittelullaan.
Telemannin tuotanto koostuu yhtäältä kantaateista (muiden muassa "Hamburg! Deutschlands Pflegerin" C. P. E. Bachin virkaanastujaisiin), kuorolauluista (kymmenen kappaletta Königsbergissä ja Leipzigissa vuonna 1785 julkaistussa "Beytrag zur Kirchenmusik" -kokoelmassa), koraalisovituksista ("Rigisches Choralbuch", 1800; "Sammlung alter und neuer Choral-Melodien für das seit dem Jahr 1810 in die evangelisch-lutherischen und reformirten Kirchen in Riga und in Livland eingeführte Neue Gesangbuch", Riga: bei Julius Conrad Daniel Müller, 1812) ja muista laulusävellyksistä, toisaalta urkusävellyksistä ja koraalipohjaisista orkesteriteoksista.
Poli Genova

Poli Plamenova Genova (, s. 10. helmikuuta 1987 Sofia, Bulgaria) on bulgarialainen laulaja.
Genova edusti Bulgariaa vuoden 2011 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Na inat". Hän jäi semifinaalissaan 12:nneksi, eikä selviytynyt loppukilpailuun. Genova valittiin uudelleen Bulgarian edustajaksi vuonna 2016, jolloin hän tällä kertaa selvisi finaaliin kappaleellaan "If Love Was a Crime" ja sijoittui koko kilpailussa neljänneksi. Se on Bulgarian toiseksi paras sijoitus koskaan.
Genova toimi vuoden 2015 lasten Eurovision laulukilpailun juontajana. Kotimaassaan hän on ollut valmentajana ohjelmassa "The Voice of Bulgaria" (Гласът на България) vuosina 2017 ja 2018 sekä tuomarina "X Factor Bulgariassa" vuonna 2011.
Laulajauran lisäksi Genova on myös näyttelijä, joka on esiintynyt omassa lapsille tarkoitetussa, Hans Christian Andersenin "Ruma ankanpoikanen" -satuun perustuvassa musiikkiteatterissaan. TV:ssä hän on toiminut ääninäyttelijänä bulgariankielisissä dubbauksissa mm. elokuville "Smurffit", "Smurffit 2", "Zootropolis".
Aiheesta muualla.
Nika Kotšarov &amp; Young Georgian Lolitaz

Nika Kotšarov &amp; Young Georgian Lolitaz on georgialainen indie rock -yhtye, joka on toiminut vuodesta 2000 lähtien.
Yhtye edusti Georgiaa vuoden 2016 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Midnight Gold". He kilpailivat Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa, jossa he sijoittuivat yhdeksänneksi 123 pisteellä ja pääsivät finaaliin. Finaalissa he saivat 104 pistettä ja saavuttivat sijan 20.
Jäsenet.
Yhtyeeseen kuuluu neljä jäsentä: