tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tuulessa ja tuiskussa

Tuulessa ja tuiskussa on Kalle Päätalon "Juuret Iijoen törmässä" -sarjan yhdestoista osa. Teos on ilmestynyt vuonna 1981 Gummeruksen kustantamana. Kirjan tapahtumat sijoittuvat jatkosodan aikaan. Kirja on rekisteröity Bookcrossingiin. 
Kirjan tapahtumat.
Suomalaisten voittoisa eteneminen Itä-Karjalassa on vuonna 1942 pysähtynyt ja sota muuttunut asemasodaksi. Eräänlaista asemasotaa on myös Kalle Päätalon elämä. Hän on haavoittunut Kiestingin motin taistelussa ja on nyt toipumislomalla kotonaan Taivalkosken Jokijärvellä. Vammat eivät tunnu parantuvan, ja lomat, tarkastukset ja sairaalaosastot vuorottelevat hänen elämässään. Lopulta Kalle joutuu lääkärien kiistakapulaksi: hänet määrätään väkisin lääkärien määräyksestä rintamalle. Rintamalla olo ei kestä kauan, vaan Kalle passitetaan kiukkuisten sanojen saattelemana takaisin sairaalaan Ouluun.
Nyt seuraa uusi sairaalajakso ja huonetoveruus värikkään sotamies Mikkosen kanssa. Mikkonen on sukupuoliatleetti ja kaikin puolin hämmästyttävä mies, mutta opit ja kehotukset, joitä hän auliisti jakelee, eivät lankea Kallessa otolliseen maaperään. Jokin on lamannut miehen mielen ja kääntänyt sen pois naisista. Aikanaan syy sitten selviää, ja totuuden paljastuminen merkitsee Kallelle suurta henkistä romahdusta. 
Nuoren Kallen elämä on pohjalukemissa, ja tämä vaatii elämänarvojen uudelleen punnitsemista. Uutta pontta Kalle saa onneksi niin potilastovereilta kuin sairaalan henkilökunnalta. Tulevan kirjailijan ja hänen ihmiskäsityksensä kannalta tulee merkittäväksi se tieto, että juuri syvimmän alennuksensa hetkellä ihminen voi saada ymmärtävimmän kohtelun – kohdata ihmisarvonsa.
Tammerkosken sillalla (kirja)

Tammerkosken sillalla on Kalle Päätalon "Juuret Iijoen törmässä" -sarjan kahdestoista osa. Teos on ilmestynyt vuonna 1982 Gummeruksen kustantamana. Teoksen tapahtumat sijoittuvat syksyyn 1944, Moskovan välirauhan jälkeiseen aikaan. Kirja on rekisteröity Bookcrossingiin. 
Kirjan tapahtumat.
Suomi solmii välirauhan Neuvostoliiton kanssa syyskuussa 1944. Välirauhan ehtoihin kuuluu vaatimus, että Suomen on katkaistava kaikki suhteensa Saksaan ja karkotettava entiset aseveljensä Pohjois-Suomesta vaikka ase kädessä. Vetäytyvien saksalaisten harjoittama poltetun maan taktiikka ulottuu Taivalkoskelle saakka ja Kallen omaiset joutuvat jälleen kerran evakkotaipaleelle. 
Kalle Päätalo ei itse enää joudu mukaan näihin loppuselvittelyihin, vaan välirauhan tulo merkitsee hänelle sotilaselämän loppua ja paluuta siviiliin päivälleen kuukautta vaille viisi vuotta kestäneeltä sotareissulta. Mies palaa monin tavoin muuttuneena, ei ainoastaan haavoittumisen vuoksi loppuiäkseen vammautuneena ja sodan karaisemana, vaan myös uuteen siviilisäätyyn astuneena. 
Kirjeenvaihtotoverin kanssa solmittu avioliitto alkaa monien vaikeuksien keskellä. Kallella ei ole kokemusta rakennustöistä eikä varsinaista opittua ammattia, eivätkä asunto-olot ole sodanjälkeisessä Suomessa häävit. Kalle muuttaa vaimonsa Lainan kanssa Messukylän kirkonmäelle. Pieneen kamariin, johon on kuljettava vuokraisännän asuman keittiön kautta, muuttaa myös Lainan sairas äiti. Alku uudessa ympäristössä ja töiden saaminen ei ole helppoa. Pientä valoa Kalle saa onneksi kirjallisuudesta, varsinkin itseoppineen amerikkalaisen kirjailijan Jack Londonin omaelämäkertaromaaneista.
Suomen EEC-vapaakauppasopimus

Suomen EEC-vapaakauppasopimus oli vuonna 1973 solmittu Suomen ja Euroopan talousyhteisön (ETY, ) välinen vapaakauppasopimus. Se tuli voimaan vuoden 1974 alussa. Sopimuksen mukaan useimpien teollisuustuotteiden tullit poistuivat 1. heinäkuuta 1977 kokonaan Suomen ja EEC-maiden välisestä kaupasta, mutta pisimmän siirtymäajan saaneiden tuotteiden osalta vasta vuoden 1985 alussa.
Suomen tasavallan presidentti Urho Kekkonen totesi huhtikuussa 1970 valtiopäivien avajaispuheessa, että Suomi pyrkii kauppasuhteiden tasapuoliseen kehittämiseen sekä lännen että idän kanssa. Hän katsoi, että Euroopan talousyhteisön laajeneminen (Britannian ja Tanskan liittyminen EEC:hen) tuo Suomen eteen markkina-asetelmien muutoksen, joka vaatii toimenpiteitä. Virkamiestasolla Suomi aloitti neuvottelut EEC:n kanssa joulukuussa 1971. Neuvottelijat parafoivat sopimuksen 22. heinäkuuta 1972.
Tasapainottaakseen asiaa Suomi solmi Kevsos-sopimuksen Itä-Euroopan Keskinäisen taloudellisen avun neuvoston kanssa 16. toukokuuta 1973 ja vapaakauppasopimuksia niiden kanssa.
EEC-sopimus aiheutti laajan keskustelun Suomessa, ja sitä vastaan esitettiin vetoomuksia, muun muassa EEC-vetoomus, jonka allekirjoitti usea tunnettu Suomen kansalainen. Vetoomus julkaistiin "Helsingin Sanomissa" 19. syyskuuta 1973 maksettuna kokosivun ilmoituksena otsikolla ”EEC-vapaakauppasopimus torjuttava”. Asiaan osallistui vastustavana tahona myös Neuvostoliiton Helsingin-suurlähettiläs Viktor Maltsev.
EEC-sopimus oli klassinen vapaakauppasopimus eikä tähdännyt syvempään talousyhteistyöhön. Se ei koskenut maataloustuotteita. Sopimus allekirjoitettiin 5. lokakuuta 1973, ja eduskunta hyväksyi sen 16. marraskuuta 1973 äänin 141–36.
EEC-sopimus oli jatkoa Suomen länsisuuntaiselle kauppapolitiikalle. Suomen EFTA-sopimus, jolla Suomi pyrki parantamaan kaupankäynnin edellytyksiä Länsi- ja Keski-Euroopan kanssa, oli solmittu maaliskuussa 1961. Suomi liittyi EFTA:n täysjäseneksi vuonna 1986.
Antikkalan laskettelurinne

Antikkalan laskettelurinne oli laskettelukeskus ja sen ainoa laskettelurinne Antikkalanrinteellä Puijolla Kuopiossa.
Historia.
Antikkalan laskettelurinne raivattiin vuonna 1964 ja ensimmäinen hiihtohissi rakennettiin vuonna 1967. Valaistus rakennettiin vuonna 1978 ja nykyinen ankkurihissi rakennettiin vuonna 1986.
Antikkalan laskettelurinteen viimeisimmät yrittäjät lopettivat toimintansa 28. maaliskuuta 2016 talvien lyhentymisen takia ja Kuopion kaupungin vetäydyttyä tukemasta toimintaa. Kuopion kaupunki kuitenkin etsi uutta yrittäjää Antikkalan laskettelurinteelle, ja solmi sopimuksen rinnetoimintojen uudelleenaloittamisesta Huippupaikat Oy:n kanssa syksyllä 2016.
Antikkalan laskettelurinteen ympärillä sijaitsee Puijon luonnonsuojelualue, joka on estänyt rinnetoimintojen laajentamisen, lisäksi rinnealueella kasvaa uhanalaisia sieniä, kuten viherhäiverusokas.
Kuopion kaupunki alkoi hakemaan lumetuslupaa rinteeseen uuden yrittäjäsopimuksen myötä, koska ilman lumetusjärjestelmää toiminta ei olisi kannattavaa. Itä-Suomen aluehallintovirasto kielsi läheisen Iso-Valkeisen lammen veden käytön lumetukseen syksyllä 2017. Vaasan hallinto-oikeus kumosi päätöksen helmikuussa 2019 ja palautti lupahakemuksen avin käsiteltäväksi ja uusi maaliskuussa 2020 tehty päätös sallii lumetusjärjestelmän rakentamisen ja Iso-Valkeisen veden käyttämisen lumetukseen. Suunnitelmissa on myös rakentaa toinen rinne laskettelijoiden käyttöön, uusi hiihtohissi sekä uudet ravintola- ja vuokraamorakennukset.
Hämeen kauppakamari

Hämeen kauppakamarin toiminta-alueeseen kuuluvat Päijät-Hämeen maakunta, Kanta-Hämeen maakunnasta Hämeenlinnan ja Forssan seutukunnat sekä Pirkanmaalta Kuhmoinen. Kauppakamari toimii 18 kunnan alueella elinkeinoelämän edunvalvojana, kouluttajana ja asiantuntijana. Se on yksi Suomen 19 kauppakamarista.
Hämeen kauppakamari on perustettu 1940. Sillä on yli 900 jäsenyritystä toiminta-alueellaan. Hämeen kauppakamarin toimitusjohtajana toimii Anne Vanhala. 
Toiminta.
Kauppakamarin tehtävänä on edistää toiminta-alueensa elinkeinoelämän toimintaedellytyksiä, yrittäjyyttä, tervettä kilpailua, kansainvälistymistä ja markkinataloutta, valvoa toiminta-alueensa elinkeinoelämän yhteisiä etuja sekä edistää elinkeinoelämän ja viranomaisten välistä yhteistoimintaa. Tehtävänsä toteuttamiseksi kauppakamari:
Hämeen kauppakamari julkaisee myös jäsenille ja sidosryhmille suunnattua lehteä, jonka nimi on Kauppakamari.
Palvelut.
Kauppakamari myöntää ulkomaankaupan asiakirjoja joita ovat esimerkiksi:
Kauppakamari tarjoaa myös muita palveluita:
Mörbid Vomit

Mörbid Vomit on vuonna 2012 perustettu, death metalia soittava, lahtelainen yhtye. Yhtye palkittiin vuoden 2016 Femmagaalassa Örinä-Femma -palkinnolla.
Yhtye on aiemmin esiintynyt muun muassa Steelfest Open Air -festivaaleilla. Vuodelle 2016 yhtye kiinnitettiin Steelfestin lisäksi Tuskaan.
Diskografia.
EP:t
Kokoelmat
Studioalbumit
Pohjalta ponnistaen

Pohjalta ponnistaen on Kalle Päätalon "Juuret Iijoen törmässä" -sarjan kolmastoista osa. Teos on ilmestynyt vuonna 1983 Gummeruksen kustantamana. 
Kirjan tapahtumat.
Kirja sijoittuu 1940-luvun puolivälin Tampereen Messukylään. Päätalon nuoripari on asettunut pysyvästi Tampereen liepeille, vaikka Kallen mieli palaa tämän tästä kotiselkosille eli Pohjois-Pohjanmaalle. Asuntopulan vuoksi Kalle ja Laina opettelevat yhteiselämän aakkosia pienessä vuokrakamarissa Lainan sairaan äidin kanssa. Laina seisoo päivät kaupassa ja liimailee elintarvikekuponkeja. Kalle tekee sotavammastaan huolimatta useamman miehen töitä samanaikaisesti: hän työskentelee lähialueen tukkimetsissä, kunnostaa työkaluja ja hakkaa osuuskauppaan halkoja, suunnitteleepa siinä ohessa vielä opintojen aloittamista ja kirjoitustöitäkin. 
Sota-ajan rasitukset jäytävät kaikkien kansalaisten mieliä, mutta erityisesti herkän Kallen on vaikea päästä eroon menneisyyden taakoista. Yltiöpäinen työntekokin rasittaa. Pieni kamari vaihtuu kuitenkin onnekkaasti omakotitalon vinttihuoneistoon, jossa sairaalle Lainan äidille on oma huone. Vuokraemäntänä toimii topakka Kuusisen Alli, joka ratkaisee ronskilla huumorilla monta kiperää tilannetta. Laina ymmärtää miestään pitkälle, vaikka ei aina jaksa yhtyä Kallen kirjoittamisvimmaan huolimatta siitä, että julkaistuista kirjoituksista tulee jokunen markka kotiinkin. Vaikeinta Lainan on sulattaa sitä, että aviomiehessä alkaa ilmetä isä-Herkon vinkeitä eli oikkuja, jotka ovat vähällä johtaa jopa murhenäytelmään.
Kaikesta huolimatta elämä jatkuu pohjalta ponnistaenkin; avautuu uusia, valoisia teitä. Kallen metsätyöt vaihtuvat lopulta toivottuun paikkaan kirvesmiesoppilaana rakennustyömaalla.
Muuta.
Kirja on rekisteröity Bookcrossingiin.
Ruotsin kunnallisvaalit 2010

Ruotsin kunnallisvaaleissa 2010 valittiin 290 kunnanvaltuuston edustajat toimikaudelle 2010–2014.
Äänestysaktiivisuus kasvoi kaikissa kunnissa kahta lukuun ottamatta, ja vaihteli Lomman 90,5 prosentin ja Haaparannan 61 prosentin välillä. Vaaleissa menestyivät Ympäristöpuolue Vihreät (+2,2 %), Ruotsidemokraatit (+2 %) ja Maltillinen kokoomus (+1,9 %). Kaikkien muiden valtiopäiväpuolueiden kannatus laski. Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue oli ainoa puolue, joka sai edustajia kaikkiin 290 valtuustoon.
Kellosammakot

Kellosammakot ("Bombina") on Bombinatoridae-heimoon kuuluva sammakkosuku. Suku kuului aiemmin muun Bombinatoridae-heimon tapaan levykielisammakoihin (Discoglossidae, nyk. Alytidae), mutta uudelleenluokiteltiin uuteen heimoon myöhemmin.
Sukuun kuuluu kuusi lajia: kiinankellosammakko ("Bombina orientalis"), kellosammakko ("B. bombina"), "B. fortinuptialis", "B. maxima", "B. microdeladigitoria", vuoristokellosammakko ("B. variegata"). Jotkut tutkijat pitävät myös "B. lichuanensistä" ja "B. pachypusta" omina lajeinaan, jolloin lajeja on kahdeksan.
Kellosammakkoja esiintyy luonnossa Euroopassa ja itäisessä Aasiassa. Kellosammakot suosivat seisovaa vettä, hitaasti virtaavia jokia ja vuoristopuroja.
Pohjoisenpullokuonovalas

Pohjoisenpullokuonovalas ("Hyperoodon ampullatus") on "Hyperoodon"-sukuun kuuluva nokkavalaslaji.
Esiintyminen.
Pohjoisenpullokuonovalasta esiintyy Pohjois-Atlantilla. Valaan esiintymisalue rajautuu lännessä Uuden-Englannin rannikkoon, Baffininsaareen ja eteläiseen Grönlantiin sekä idässä Gibraltarinsalmeen ja Huippuvuoriin. Valaista on tosin havaintoja myös Väli- ja Pohjanmereltä.
Kanta.
Pohjoisenpullokuonovalaiden maailmanlaajuista kantaa ei ole tarkasti arvioitu, mutta kannan koko on ainakin 20 000, joten laji ei ole kriittisesti uhanalainen. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto listasi lajin vuonna 2021 silmälläpidettäväksi. Noin 65 000 valaan on arvioitu kuolleen 1850-luvulta 1970-luvulle jatkuneessa valaanpyynnissä. Pyyntiä edeltäneen kannan on arvioitu olleen noin 90 000 yksilöä, josta oli jäljellä vuonna 1914 noin 30 000 yksilöä. Valaanpyynnin loppumisen jälkeen lajin kanta on toipunut, mutta arviot kannan suuruudesta vaihtelevat huomattavati. Vuonna 1995 julkaistuntutkimuksen mukaan kannan arvio oli 35 000 yksilöstä 110 000:nteen.
Kaksihammasvalas

Kaksihammasvalas eli pohjoisatlantinnokkavalas eli hammasvalas ("Mesoplodon bidens") on nokkavalaiden heimoon kuuluva valaslaji. Sillä on erityisen pitkä, nokkamainen kuono. Vain koirailla on hampaat, ja niilläkin vain yksi hammaspari alaleuassa. Kaksihammasvalaiden arvellaan elävän syömällä syvänmerenkaloja ja mustekaloja, jotka ne nielaisevat kokonaisina. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on "hammasvalas".
Kiilholma

Kiilholma (ruots. "Kilholm") on kylä Pomarkussa. Historialtaan se on yksinäistalo. 
Luonto.
Kiilholman kylä sijaitsee Pomarkun Isojärven rannalla.
Historia.
Kiiholman kylän ensimmäinen kruunutila perustettiin 1680-luvulla, mutta tila autioitui nälkävuosien 1695–1697 jälkeen liki 30 vuodeksi. Vuonna 1726 kylässä oli kruununtorpparina Mikko Eliaanpoika. Tilan nykyinen paritupatyyppinen päärakennus rakennettiin 1880-luvun vaihteessa. Päärakennuksen lisäksi pihapiiriä rajaavat suuri kivinavetta ja jugendtyylinen pienempi asuinrakennus. Kartanon aitat on rakennettu 1700- ja 1840-luvuilla. Ne muodostavat komean talonpoikaisen rakennusryhmän.
Kiilholmassa on ollut myös saha, jonka tuotteista suuri osa meni ulkomaanvientiin. Vanhasta Kiilholman eli Vajaniemen höyrysahasta on jäljellä enää luonnonkivestä muurattu konehuone, sillä puurakenteinen saha paloi 1920-luvun lopulla. Palo päätti sahan toiminnan ja konehuonerakennusta on käytetty myöhemmin kesäasuntona, tanssipaikkana ja taidenäyttelytilana.
Joskus myös Kiilholman kartanoksi nimitetyn Kiilholman tilan osti vuonna 1934 Juho Rossi. 2010-luvulla tila toimii lypsykarjatilana ja harjoittaa maatilamatkailua. Tilan talouskeskuksen ja sahan omistajana 2010-luvulla on Juho Rossin tyttären pojantytär Sarianna Särkijärvi.
Hoằng Phúcin temppeli

Hoằng Phúcin temppeli () on buddhalainen temppeli Quảng Bìnhin maakunnassa Vietnamissa. Ensimmäinen temppeli rakennettiin vuonna 1300. Se on yksi vanhimmista temppeleistä Vietnamissa. Se rakennettiin ja nimettiin uudelleen useita kertoja. Temppeli vahingoittui isossa trooppisessa myrskyssä vuonna 1985. Jälleenrakennus alkoi joulukuussa 2014 ja valmistui tammikuussa 2016.
Kazakstanin kommunistinen puolue

Kazakstanin kommunistinen puolue oli Kazakstanin sosialistisessa neuvostotasavallassa toiminut virallinen kommunistipuolue. Puolueen 18. edustajakokous 7. syyskuuta 1991 Moskovan vallankaappausyrityksen 19.–21. elokuuta jälkeen nimesi puolueen uudelleen Kazakstanin sosialistiseksi puolueeksi, ja erosi Neuvostoliiton kommunistisesta puolueesta.
Alkuperäinen Kazakstanin kommunistinen puolue Kazakstanin sosialistisena puolueena muuttui Kazakstanin kansan yhtenäisyyden liitoksi, josta tuli presidenttiä tukeva Kazakstanin kansan yhtenäisyyden puolue, Otan ja lopulta Nur Otan.
Uusi Kazakstanin kommunistinen puolue.
Päätökseen tyytymättömät puolueen 19. edustajakokouksessa perustivat uuden kommunistisen puolueen lokakuussa 1991. Kuitenkin uusi kommunistinen puolue rekisteröitiin vasta 27. elokuuta, 1998. 1990-luvun puolivälissä uusi Kazakstanin kommunistinen puolue osallistui oppositioliikkeisiin Azamat ja Pokolenie ja aloitti rekisteröimättömän kansallis-patriaattisen tasavaltalaisliikkeen. Helmikuussa 1998 se liittyi oppositioliike Kazakstanin kansanrintamaan.
Kazakstanin kommunistinen kansanpuolue.
Puolue jakautui 2004, kun Vladislav Kosarevin alkoi syyttää Kazakstanin kommunistisen puolueen ensimmäistä sihteeriä, Serikbolsyn Abdilnia kyseenalaisesta varojen käytöstä. Puolueesta irronnut Kazakstanin kommunistinen kansanpuolue ei onnistunut saamaan 50 000 kannattajaa kyetäkseen rekisteröitymään rekisteröidyksi puolueeksi.
2004 parlamenttivaaleissa 19. syyskuuta ja 3. lokakuuta 2004 Kazakstanin kommunistisen puolueen ja Kazakstanin Demokraattisen valinnan yhteenliittymä sai 3,4 % äänitä, muttei äänikynnyksen vuoksi ainuttakaan valtiopäiväpaikkaa. Presidentinvaaleissa Kazakstanin kommunistinen puolue, Kazakstanin demokraattinen valinta ja Ak Zhol -puolue muodosti "Vain Kazakstanin puolesta" -yhteenliittymän, joka tuki Žarmahan Tujakbaita presidenttiehdokkaana.
Nuorikkoa näyttämässä

Nuorikkoa näyttämässä on Kalle Päätalon "Juuret Iijoen törmässä" -sarjan neljästoista osa. Teos on ilmestynyt vuonna 1984 Gummeruksen kustantamana. Kirja sijoittuu 1940-luvun puolivälin sodanjälkeiseen Suomeen. Kirja on rekisteröity Bookcrossingiin. 
Kirjan tapahtumat.
Suomen valtakunta on vuonna 1945 niin pohjalla, ettei edes yleisiin kulkuvälineisiin riitä tarvittavia varaosia, ja ihmisten elämiselle ja liikkumiselle on asetettu monen monta haittaa ja vastusta. Vaikeuksista huolimatta nuoren aviomiehen mieli palaa takaisin tutun Taivalkosken maisemiin. 
Kalle ja Laina päättävät lähteä kesälomallaan Kallen lapsuudenkotiin Taivalkosken Jokijärvelle. Matka on pitkä ja he joutuvat käyttämään matkavälineinä junaa, autoa sekä kävelemäänkin mukanaan runsaasti matkatavaroita. Tarkoituksena on Lainan ystävän Salli Lisäkkään neuvomana tienata matkarahat trokaamalla eli myymällä laittomasti viinaa. Raskaan matkan jälkeen pariskunta saapuu perille, mutta ovatko selkosen eli Pohjois-Pohjanmaan erämaan ihmiset sodan jälkeen enää samoja?
Sotavuodet ovat jättäneet selvät jälkensä Pohjolan kasvoihin: Oulussa on yhä raunioita pommitusten jäljiltä, ja Taivalkoskella saksalaiset ovat polttaneet taloja. Kaikkialla on miinoja vaanimassa niin raivaustöihin palkattuja pioneereja kuin tavallisia arkisia kulkijoitakin. Suomalaiset eivät kuitenkaan lannistu, vaan käyvät hammasta purren käsiksi suureen jälleenrakennusurakkaan. Tampereelta lomalle lähtenyt nuoripari saa jopa huomata, etteivät vaarat ja vaikeudet ole sammuttaneet pohjoisten eläjien huumorinlahjaa. Monesta ahtaasta paikasta selvitään juuri holjan huumorin avulla.
Kazakstanin demokraattinen puolue Ak Žol

Kazakstanin demokraattinen puolue Ak Žol on liberaali oppositiopuolue, joka saa yleensä vähäisen määrän valtiopäiväedustajia Kazakstanin valtiopäivien alahuoneeseen, mažilisiin. Se perustettiin 2002. kun Kazakstanin demokraattinen valinta hajosi. Puolueen ensimmäiseen puheenjohtajistoon tulivat liikemies Bulat Abilov, entinen varapääministeri Oraz Žandosov ja entinen työ- ja sosiaaliturvaministeri Alihan Baimenov. Vuoden 2003 lopulla puheenjohtajistoon tulivat vielä entinen Kazakstanin tasavallan turvallisuusneuvoston sihteeri Altynbek Sarsenbajev ja entinen varatyö- ja sosiaaliturvaministeri Ljudmila Žulanova. 
20. maaliskuuta järjestetyissä mažilisin vaaleissa puolue sai kahdeksan paikkaa Puolue oli muiden puolueiden mukana esittämässä ennenaikaisia mažilisin vaaleja talouskriisin vastaisten toimien hyväksyttäväksi tulemiseksi.
Muuripata

Muuripata eli uunipata on pyykki- ja pesuveden kuumentamiseen tarkoitettu kiinteä tulisija. Perinteisessä muodossaan se on tiiliuunin sisään muurattu, valuraudasta valmistettu iso pata, jonka alla on tulipesä. Muuripataa käytetään pesutuvissa pyykkipatana pyykin ja pyykkiveden kuumentamiseen ja saunoissa pesuveden lämmittämiseen. Maalaistaloissa saunan pesutupa ja pyykkitupa on usein yhdistetty, jolloin samaa muuripataa käytettiin vuoroin molempiin tarkoituksiin. Muuripatoja on myös navettojen karjakeittiössä lypsyvälineiden pesua ja navetan siivousta varten.
Muuripadan alaosassa on tulipesä arinoineen, tuhkalaatikoineen ja savuhormeineen. Tulipesän yläpuolella on valuraudasta tai muusta metallista tehty suuri vesipata kansineen. Padan yläreuna on yleensä korkeintaan 70 cm lattiasta, jotta padasta on helppo nostaa vettä ja märkää pyykkiä. 
Lämpimän hanaveden ja itse vetensä lämmittävien pesukoneiden yleistyminen on tehnyt muuripadat usein tarpeettomiksi. Muuripata-nimellä myydään nykyisin saunakäyttöön kiukaan tapaan teräksestä tehtyjä vedenlämmittimiä, joita ei tarvitse muurata. Ensimmäisiä metallivaippaisia, teollisesti valmistettuja muuripatoja Suomessa oli 1930-luvun lopulla esitelty, Rosenlewin valmistama Porin Mainio.
Pesuveden kuumentamisen ohella muuripataa käytetään sahdin valmistuksessa.
Doubtful Sound

Doubtful Sound, maoriksi Patea, on vuono Uuden-Seelannin Eteläsaaren lounaisosassa Fiordlandin kansallispuistossa. Se sijaitsee samalla alueella kuin pienempi mutta kuuluisampi Milford Sound. Doubtful Sound on Milford Soundin jälkeen suosituin matkailukohde Uudessa-Seelannissa. Toisin kuin Milford Soundiin, Doubtful Soundiin ei pääse autolla, mutta sinne järjestetään risteilyjä ja veneretkiä. Vuonon eläimistön kuuluu muun muassa valaita, delfiinejä, hylkeitä ja pingviinejä. Doubtful Sound on Fiordlandin kansallispuiston syvin (421 m) ja toiseksi pisin (40 km) vuono.
Dibutyylieetteri

Dibutyylieetteri eli butyylieetteri (C8H18O) on alifaattisiin eettereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää kemianteollisuudessa liuottimena.
Ominaisuudet.
Dibutyylieetteri on huoneenlämpötilassa kirkasta nestettä. Sillä on dietyylieetterinkaltainen hieman hedelmäinen ominaishaju. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee erittäin hyvin etanoliin ja dietyylieetteriin sekä asetoniin. Glykoliin tai glyseroliin se ei kuitenkaan liukene. Dibutyylieetteri muodostaa atseotrooppisia seoksia useiden orgaanisten liuottimien kanssa. Varastoitaessa dibutyylieetterin joukkoon muodostuu usein helposti räjähtäviä orgaanisia peroksideja.
Valmistus ja käyttö.
Dibutyylieetteriä voidaan valmistaa kuumentamalla butanolia rikkihapon tai muun voimakkaasti happaman katalyytin läsnä ollessa. Muodostuva tuote puhdistetaan tislaamalla.
Dibutyylieetteri on runsaasti käytetty liuotin kemian- ja lääketeollisuudessa. Yhdiste liuottaa muun muassa useita rasvoja, öljyjä, hartseja ja alkaloideja. Yhdessä etanolin tai butanolin kanssa se soveltuu myös etyyliselluloosan liuottamiseen. Dibutyylieetteriä käytetään usein liuottimena reaktioissa, jotka vaativat vedettömiä olosuhteita esimerkiksi Grignard-reaktioissa ja uuttoliuottimena. Se kykenee uuttamaan myös monia metallikationeja.
Army Attack

Army Attack on ilmainen Facebookissa oleva ylhäältäpäin kuvattu peli, jonka julkaisija on Digital Chocolate. Peli muistuttaa paljon Clash of Clansia. 
Pelin alussa pelaajalle opetetaan perustoiminnot kuten liikkuminen ja rakentaminen. Pelin tarkoituksena on valloittaa vihollisen saaria ja tuhota niillä olevia rakennuksia ja rakentaa tilalle omia rakennuksia. Rakennuksia on monenlaisia, vartiotorneja, varastoja ja tehtaita. Vihollisten maata valloittaessa ja rakennuksia ja sotilaita tuhottaessa saat XP-pisteitä sekä rahaa, jota voit käyttää pelin kaupassa. Army Attack tarjoaa myös halukkaille mahdollisuuden ostaa oikealla rahalla kultaa tai pelirahaa.
Piotr Zieliński

Piotr Sebastian Zieliński (s. 20. toukokuuta 1994 Ząbkowice Śląskie) on puolalainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Interiä. Oikeajalkainen Zieliński on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Puolan jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura.
Zieliński siirtyi vuonna 2011 kotimaastaan italialaiseen Udineseen. Debyyttinsä seuran edustusjoukkueen paidassa Serie A:ssa hän teki joulukuussa 2012 Cagliaria vastaan. Tuolla kaudella hän pelasi yhdeksän Serie A -ottelua. Kaudella 2013–2014 Zieliński debytoi Eurooppa-liigassa ja pelasi myös kymmenen Serie A -ottelua.
Kaudeksi 2014–2015 Zieliński siirtyi lainalle Serie A:han nousseeseen Empoliin. Hän pelasi kauden 2014–2015 aikana 28 liigaottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi 35 liigaottelua ja teki viisi maalia, joista ensimmäisen lokakuussa 2015 Genoan verkkoon.
Elokuussa 2016 Zieliński siirtyi Napoliin. Kolmena ensimmäisenä kautena hän pelasi kunakin 36 liigaottelua ja kolmannella kaudella niistä 33 ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki maaleja kausittain viisi, neljä ja kuusi. Elokuussa 2018 hän teki kaksi maalia kotiottelussa AC Milania vastaan Napolin voittaessa 3–2. Kaudella 2019–2020 Zieliński pelasi Serie A:ssa 37 ottelua, joissa 32 kertaa avauskokoonpanossa, ja teki niissä kaksi maalia, joista toisen tammikuussa kärkijoukkue Juventusta vastaan Napolin voittaessa kotiottelunsa 2–1. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Serie A:ssa 36 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia, joista kaksi tammikuussa vierasvoitossa Cagliaria vastaan. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Serie A:ssa 35 ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Napoliin mestaruuteen päättyneellä kaudella 2022–2023 hän pelasi 37 Serie A:n ottelua, joista 27:ssa hän oli avauskokoonpanossa, ja teki kolme maalia. Kaudella 2023–2024 Zieliński pelasi 28 Serie A:n ottelua ja teki kolme maalia.
Zieliński pelasi Napolin joukkueessa Mestarien liigassa 41 ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia, niistä kaksi syyskuussa 2022 kotiottelussa Liverpoolia vastaan. Hän pelasi Eurooppa-liigassa Napolin edustajana 21 ottelua, joissa hän teki kuusi maalia. Hän voitti Italian cupin 2020 ja Serie A:n 2023.
Heinäkuussa 2024 Zieliński siirtyi Napolista saman sarjan Internazionaleen nelivuotisella sopimuksella. Debyyttikaudellaan Interissä Zieliński pelasi 26 Serie A:n ottelua ja teki niissä kaksi maalia, joista kummatkin 27. lokakuuta 2024 pelatussa ottelussa Juventusta vastaan. 
Maajoukkueura.
Zieliński on edustanut Puolaa kaikissa nuorten maajoukkueissa. Puolan A-maajoukkueessa hän teki debyyttinsä kesäkuussa 2013 ystävyysottelussa Liechtensteiniä vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki kolmannessa maaottelussaan, elokuussa 2013 Tanskaa vastaan. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi ensimmäisen puoliajan alkulohko-ottelussa Ukrainaa vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi avauskokoonpanossa Puolan kaikissa kolmessa ottelussa, kuten myös kesällä 2021 pelatuissa EM-kilpailuissa. Hän oli MM-kilpailuissa 2022 avauskokoonpanossa Puolan kaikissa neljässä ottelussa, ja teki maalin alkulohkopelissä Saudi-Arabiaa vastaan.
"Puolan maalit mainittu ensin."
Norwegian Air UK

Norwegian Air UK oli Norwegian Air Shuttlen brittiläinen tytäryhtiö. Se perustettiin, jotta Norwegian Air Shuttle voisi hyödyntää Yhdistyneen kuningaskunnan muiden valtioiden kanssa tekemiä kahdenvälisiä liikennöintisopimuksia. Se sai toimintalupansa marraskuussa 2015 ja aloitti lennot maaliskuussa 2016. Sen solmukohta oli Gatwickin kansainvälinen lentoasema Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Se lensi pääasiassa Norwegianin kaukoreittejä.
Koronaviruspandemian alettua Norwegian lopetti kaukolentonsa maaliskuussa 2020. Kaukolentojen suunniteltu uudelleen käynnistäminen pandemian jälkeen jäi lopulta toteuttamatta yhtiön jouduttua talousvaikeuksiin. Norwegian Air UK likvidoitiin tammikuussa 2021 ja lopetti toimintansa 28. tammikuuta.
Laivasto.
Toimintansa aikana Norwegian Air UK käytti seuraavia lentokoneita:
Repin (juna)

Repin (ven. Репин) oli venäläinen pikajuna, joka liikennöi Helsingin ja Pietarin välillä. Repin lopetettiin 12. joulukuuta 2010, jolloin Allegro tuli liikenteeseen. Juna pysähtyi matkan varrella Pasilassa, Tikkurilassa, Lahdessa, Kouvolassa, Vainikkalan raja-asemalla ja Viipurissa. Junassa käytettiin Venäjän rautatieyhtiön vaunukalustoa. Koska Suomen ja Venäjän rataverkoissa on erilaiset käyttöjännitteet, Suomessa junaa veti VR:n veturi.
Historiaa.
Ensimmäinen suora junayhteys Suomen ja Neuvostoliiton välillä oli vuoden 1953 alussa liikennöintinsä aloittanut Helsinki–Leningrad-linja, jota ajettiin aluksi joka toinen päivä. Seuraavana vuonna avautui yhteys Moskovan ja Helsingin välillä niin, että Moskovan ja Leningradin välisen junan yksi vaunu liitettiin Leningradissa Helsinkiin lähtevään junaan. Vuonna 1975 otettiin käyttöön nykyinen suora yhteys Moskovaan, jolloin junalinjat eriytyivät toisistaan. Vuonna 1982 Helsingin ja Leningradin väliä kulkeva juna nimettiin taidemaalari Ilja Repinin mukaan Repiniksi ja Moskovaan kulkeva juna kirjailija Leo Tolstoin mukaan Tolstoiksi. VR:n kalustolla vuodesta 1992 kulkenut junavuoro Pietariin oli nimeltään Sibelius. Repin ja Sibelius korvautuivat VR:n ja Venäjän rautateiden yhteisellä Allegro-junalla joulukuussa 2010.
Gabriel Mercado

Gabriel Iván Mercado (s. 18. maaliskuuta 1987 Puerto Madryn) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa qatarin pääsarjassa pelaavaa Al-Rayaania. Oikeajalkainen Mercado on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän kuuluu myös Argentiinan jalkapallomaajoukkueeseen.
Mercado aloitti uransa Primera División de Argentinan Racing Clubissa, jonka paidassa hän pelasi vuodet 2006–2010. Otteluita kertyi 93 ja maaleja yksi. Heinäkuussa 2010 Mercado siirtyi Estudiantesiin. Hän voitti seuran paidassa vuoden 2010 Aperturan. Mercado debytoi seuran paidassa myös Copa Libertadoresissa ja Copa Sudamericanassa. Yhteensä hänelle kertyi otteluita seuran paidassa 66 ja maaleja kymmenen. Heinäkuussa 2012 Mercado siirtyi River Platen riveihin. Hän on voittanut seuran kanssa muun muassa Copa Libertadoresin, Copa Sudamericanan, Recopa Sudamericanan ja Argentiinan Primera Divisiónin. Mercado oli mukana myös vuoden 2015 seurajoukkueiden MM-kilpailuissa.
Mercado kuului Argentiinan kultaa voittaneeseen joukkueeseen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007. Hän pelasi turnauksessa kuudessa ottelussa. Saman vuoden alle 20-vuotiaiden Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuista hän oli mukana saavuttamassa hopeaa. Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi helmikuussa 2010 ystävyysottelussa Jamaikaa vastaan. Avausmaali syntyi maaliskuussa 2016 MM-karsintaottelussa Chileä vastaan.
Saavutukset.
Seurajoukkuetasolla
Maajoukkuetasolla
Strömbergin ala-aste

Strömbergin ala-aste on peruskoulu, joka sijaitsee Helsingin Pitäjänmäellä Takomotiellä.
Strömbergin ala-asteen rehtorina on alusta lähtien ollut Päivi Katila.
AIV-suola

AIV-suola on A. I. Virtasen kehittämä suola, joka parantaa voin säilyvyyttä. Se on dinatriumfosfaatilla ja natriumkarbonaatilla puskuroitua neutraloivaa suolaa.
Hapatetusta kermasta kirnuamalla valmistettu voi oli Suomen tärkeä vientituote 1900-luvun alussa. Tällainen voi kuitenkin härskiintyy muutamassa viikossa. Virtanen keksi vuonna 1925, että kun voin pH-arvoa nostetaan yli 6,0:n, makuvirheitä ei synny. 
Voisuola oli 14 vuoden ajan salaisuus, joka paransi suomalaisen voin kilpailuasemia. Virtanen myi keksintönsä ruotsalaisille, ja siihen viitataan Virtasen Nobel-palkinnon perusteluissa AIV-rehun rinnalla: ”for his research and inventions in agricultural and "nutrition chemistry", especially for his fodder preservation method”.
AIV-voisuolaa käytetään yhä Oivariini-voi-kasvirasvaseoksessa.
Kymenlaakson Suunta

Kymenlaakson Suunta oli Haminassa, Kouvolassa ja Kotkassa vuosina 1933–1939 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.
Lehden perustamista edelsi yritys saada kokoomuksen vararikkoon mennyt "Haminan Lehti" IKL:n äänenkannattajaksi. Viipurilainen "Karjala" päätti kuitenkin jatkaa haminalaislehden julkaisemista, jolloin IKL:n kannattajat perustivat oman lehden. Sen päätoimittajaksi siirtyi "Haminan Lehden" entinen päätoimittaja Hannes Seppänen. Vuonna 1934 "Kymenlaakson Suunnan" pääomistajaksi tuli IKL:n pää-äänenkannattajan "Ajan Suunnan" kustannusyhtiö. Keskustoimitus sijaitsi ensin Haminassa ja Kouvolassa ja asettui sittemmin Kotkaan. Kannattamaton lehti lopetettiin talvisodan alettua. Jo sitä ennen sen kokoa oli jouduttu supistamaan.
Kahdesti viikossa ilmestyneen "Kymenlaakson Suunnan" päätoimittajina työskentelivät Hannes Seppänen (1934–1935), Jaakko S. Holstila (1936) ja V. E. Halmeenmäki (1936–1939). Johtokunnan puheenjohtajina olivat Vilho Annala (1934–1935) ja O. Meriluoto vuodesta 1935 ja toimitusjohtajana Aarne Lehonkoski vuodesta 1934. Lehteä painettiin Kouvolassa ja Lahdessa ja vuoden 1934 lopulta lähtien kokoomuslaisen "Etelä-Suomen" kirjapainossa Kotkassa.
Lakeuden Sana

Lakeuden Sana oli Seinäjoella vuosina 1932–1933 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti. Seinäjoen Kirjapainossa painetun "Lakeuden Sanan" päätoimittajana työskenteli Vilho Viita.
Historia.
IKL:n Etelä-Pohjanmaan piirijärjestön julkaisema "Lakeuden Sana" oli kerran viikossa ilmestynyt artikkelilehti, joka keskittyi uutisoinnissaan varsinkin urheiluun. Se oli IKL:n ensimmäinen maakuntalehti ja tavoitteli myös valtakunnallista levikkiä.
IKL piti aattellisten liikkeiden tavoin tärkeänä oman lehdistön muodostamista. Liikkellä oli Etelä-Pohjanmaalla ja Seinäjoella suhteellisen runsaasti kannattajia. Lakeuden Sanan näytenumero ilmestyi 31. lokakuuta 1932. Muutaman numeron jälkeen lehti esitteli itsensä ja tarkoituksensa. Lehden suunta oli sama kuin Isänmaallisen kansanliikkeen. Joulukuussa 1932 lehden tueksi tuli liikkeen piiritoimikunta ja kustantajaksi Lakeuden Sanan Osakeyhtiö. Toimituskuntaan kuului liikkeen tunnettuja johtohenkilöitä. Lehden toimitus sijaitsi vuoden ajan "Vaasan talossa".
Lehti lopetettiin, kun puolueen pää-äänenkannattajan "Ajan Suunnan" kustannusyhtiö alkoi julkaista Seinäjoella "Lakeuden Suunta" -nimistä viikkolehteä.
Lakeuden Suunta

Lakeuden Suunta oli Seinäjoella vuosina 1933–1934 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.
IKL:n pää-äänenkannattajan "Ajan Suunnan" kustannusyhtiön julkaisema "Lakeuden Suunta" korvasi puolueen piirijärjestön aikaisemmin julkaiseman "Lakeuden Sanan". Edeltäjänsä tavoin se oli alun perin valtakunnallista levikkiä tavoitellut viikkolehti. Kesällä 1934 "Ajan Suunnan" yhtiö osti kokoomuslaisen "Kokkola"-lehden, joka päätettiin yhdistää "Lakeuden Suunnan" kanssa Etelä- ja Keski-Pohjanmaata varten tarkoitetuksi "Pohjanmaan Suunnaksi". Sitä ennen "Lakeuden Suunta" toimi syys-marraskuussa 1934 määräajaksi lakkautetun "Ajan Suunnan" korvikkeena, jolloin se ilmestyi kuudesti viikossa IKL:n linjoille siirtyneen hämeenlinnalaisen "Hämeen Sanomien" kirjapainosta. Lehden päätoimittajana työskenteli Reino Ala-Kulju.
Niilo Wadenström

Niilo Wadenström (alkuaan Nils Birger Wadenström, 13. heinäkuuta 1905 Ilomantsi–16. syyskuuta 1945 Karjaa) oli suomentaja. 
Wadenströmin vanhemmat olivat metsänhoitaja Robert Waldemar Wadenström (1873–1911) ja Aleksandra Fredrika Mäki (1879–1945). Hänen sisaruksiaan olivat kirjailija Erkki Vala ja runoilija Katri Vala.
Pohjanmaan Suunta

Pohjanmaan Suunta oli Kokkolassa vuosina 1934–1936 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.
"Pohjanmaan Suunta" syntyi, kun IKL:n pää-äänenkannattajan "Ajan Suunnan" kustannusyhtiön ostama kokoomuslainen "Kokkola"-lehti yhdistettiin yhtiön Seinäjoella julkaiseman "Lakeuden Suunnan" kanssa Etelä- ja Keski-Pohjanmaata varten tarkoitetuksi maakuntalehdeksi. Etelä-Pohjanmaan IKL:läiset kuten K. R. Kares ja Reino Ala-Kulju vetäytyivät "Pohjanmaan Suunnasta" jo keväällä 1935 ja perustivat Seinäjoelle uuden lehden "Lakeuden". Levikkialueen supistuminen heikensi "Pohjanmaan Suunnan" jo ennestään huonoa taloutta, ja kesällä 1936 lehden julkaisuyhtiö teki konkurssin.
Aluksi kerran ja sittemmin kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Ilmari Koski (1934–1936), Reino Ala-Kulju (1935) ja Kyösti Peura (1935–1936). Sen johtokunnan puheenjohtajina toimivat Aarne Lehonkoski (1934–1935) ja Juhani Vuorinen (1935–1936). Taloudenhoitajina ja toimitusjohtajina olivat Aarne Artto (1934), Toivo Tuominen (1934), Felix Korhonen (1935) ja Kyösti Peura (1935–1936).
Pingliang

Pingliang () on prefektuuritason kaupunki Kiinan Gansun maakunnan itäosassa. Kaupungin pinta-ala on 11 196,71 neliökilometriä ja väkiluku noin 2,07 miljoonaa (2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 260 kilometriä maakunnan pääkaupunki Lanzhousta itäkaakkoon.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla kaupunki jaetaan yhteen kaupunkipiiriin ja kuuteen piirikuntaan.
Quo vadis (romaani)

Quo vadis: Kertomus Neron ajoilta () on puolalaisen kirjailijan Henryk Sienkiewiczin historiallinen romaani. Tarina julkaistiin alun perin vuosina 1895–1896 moniosaisena jatkokertomuksena puolalaisessa "Gazeta Polska" -sanomalehdessä, kunnes kertomus koottiin vuonna 1896 julkaistuksi kirjaksi. Kirjan tarina sijoittuu Rooman keisarikunnan aikaan keisari Neron valtakaudelle ja kertoo rakkaustarinan kristityn Lygia-neidon ja patriisi Marcus Vinitiuksen välillä. Teoksen nimi viittaa latinankieliseen lauseeseen Quo vadis, Domine? (), jonka legendan mukaan apostoli Pietari sanoi Jeesukselle paetessaan kristittyihin kohdistuneita vainoja.
Maila Talvio suomensi teoksen suoraan puolan kielestä. Suomennos ilmestyi WSOY:n kustantamana kolmessa osassa vuosina 1901–1902 .
Vastaanotto.
"Quo vadis" saavutti heti ilmestymisensä jälkeen erittäin suuren suosion ja se käännettiin pikapuoliin useille kielille. Nykyisin teos on käännetty yli neljällekymmenelle kielelle. Kirjan menestystä on pidetty hyvin merkityksellisenä tekijänä Henryk Sienkiewiczille vuonna 1905 myönnetyn Nobelin kirjallisuuspalkinnon taustalla.
Kirjasta on tehty lukuisia televisio- ja elokuvasovituksia. Vuonna 1951 ilmestynyt Mervyn LeRoyn ohjaama ja Robert Taylorin ja Deborah Kerrin tähdittämä Hollywood-tuotanto "Quo Vadis" oli seuraavan vuoden Oscar-gaalassa ehdolla kahdeksassa palkintosarjassa voittamatta kuitenkaan yhtään palkintoa.
Pohjolan Suunta

Pohjolan Suunta oli Oulussa vuosina 1934–1936 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.
IKL:n päälehden "Ajan Suunnan" kustannusyhtiön julkaisema "Pohjolan Suunta" perustettiin, kun kokoomuslainen "Kaiku" oli siirtymässä puolueen vaikutusvallan ulottumattomiin. Pohjois-Pohjanmaan, Kainuun ja Lapin aluelehdeksi tarkoitettu "Pohjolan Suunta" pyrki kilpailemaan Oulun vahvempien lehtien kanssa, mutta kärsi niille pian tappion. Se lopetettiin resurssipulan takia kesän 1936 eduskuntavaalien jälkeen.
Aluksi kolmesti ja vuoden 1935 alusta kuudesti viikossa ilmestyneen lehden vastaavina toimittajina työskentelivät Eino Kariletto (1934–1935) ja Tarmo J. Tolonen (1935–1936). Sen johtokunnan puheenjohtajana toimi Bruno Salmiala ja toimitusjohtajana Aarne Lehonkoski.
Kuopiolaisen "Savon Suunnan" kustannusyhtiö julkaisi vuoden 1939 jälkipuoliskolla Oulun seutua varten samannimistä lehteä, joka oli sisällöltään lähes identtinen yhtiön muiden lehtien kanssa.
Sigrid Hjertén

Sigrid Maria Hjertén (27. lokakuuta 1885 Sundsvall, Ruotsi − 24. maaliskuuta 1948 Tukholma) oli ruotsalainen taidemaalari, joka edusti modernistista suuntausta.
Elämä.
Hjertén syntyi Sundsvallissa. Hänen isänsä Svante Hjerten toimi kaupungin apulaishallintovirkamiehenä. Isä kasvatti hänet, sillä hänen äitinsä Maria Rahm kuoli Hjerténin ollessa kaksivuotias.
Hjertén opiskeli ensin tekstiilitaidetta ja sitten Tukholman Taidekorkeakoulussa valmistuen taideopettajaksi. Hjertén rakastui 24-vuotiaana taiteilija Isaac Grünewaldiin, ja muutti tämän kanssa seuraavana vuonna eli 1909 Pariisiin. Grünewald oli opiskellut yhdessä Henri Matissen kanssa ja kannusti Hjerténiäkin taiteilijaksi. Hjertén pääsi Matissen akatemiaan, jossa sai vaikutteita Matissen ja Paul Cézannen käyttämistä iloisenkirkkaista väreistä. He palasivat vuonna 1911 Tukholmaan, menivät naimisiin ja saivat lapsen, jolle annettiin nimeksi Ivan. Grünewaldin siskot Dora ja Bertha toimivat lapsenvahteina, jotta Hjertén kykeni maalaamaan. He istuivat myös malleina. Hjertén kuvasi niihin aikoihin töissään usein perhettään. Pitäessään ensimmäisen Ruotsissa näyttelynsä 1912 hän sai yleisöltä ja kriitikoilta arvostelua töidensä lapsellisuudesta ja naurettavuudesta.
Vuonna 1920 Hjertén muutti perheineen uudelleen Pariisiin. Hjertén ei asettanut töitään tuolloin juuri näytille, mutta oli ilmeisen onnellinen. Perhe lomailii Ranskan ja Italian Rivieralla. Grünewaldin kuuluisuus alkoi kuitenkin kasvaa, joten hän oli usein poissa kotoa. Mies myös petti Hjerténiä, joka tunsi itsensä vuosikymmenen lopulla yksinäiseksi ja mielenterveytensä huonoksi. Hän alkoi tehdä tummanpuhuvampia maalauksia. Vuonna 1932 47-vuotias Hjertén suunnitteli muuttavansa taas Ruotsiin, mutta romahti sitä ennen henkisesti, Palattuaan Ruotsiin hän oli lyhyen aikaa hoidossa Beckombergan sairaalassa Tukholmassa. Hänellä diagnosoitiin skitsofrenia. Hoitoa seurasi tuottelias kausi.
Perhe muutti vuonna 1934 taas Ranskaan. Vuonna 1936 51-vuotias Hjertén piti oman näyttelyn Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa Tukholmassa, minkä jälkeen hänen tuotantonsa alkoi saamaan huomiota. Grünewald puolestaan otti seuraavana vuonna avioeron mennäkseen naimisiin toisen kanssa. Hjerténin mielenterveys huononi niin, että hän joutui taas Beckombergaan, tällä kertaa pysyvästi. Hän lopetti maalaamisen.
Vuonna 1948 63-vuotiaalle Hjerténille suoritettiin pieleen mennyt lobotomia-leikkaus, jonka jälkiseuraamuksiin hän kuoli. Hjerténin teokset ovat tulleet tunnetummiksi hänen kuolemansa jälkeen. 
Ivan-pojasta tuli myös taidemaalari.
Tuotanto.
Hjertén teki yli 500 maalausta, ja sen lisäksi vesiväritöitä, luonnoksia ja piirustuksia. Töille on ominaista värien käytöllä ilmaistut tunteet. Hjerténin tunnetuimpia töitä ovat esimerkiksi "Brunette and Blonde" (1912), "The Beach" (1917), "Harlequin" (1928), "Chalk Cliffs in Brittany" (1933), "Large Red Crane" (1934) ja "Wooden Horses and Cock" (1934). Tuotantoa on koottu esimerkiksi Tukholman Konstrådiin, Moderna Museetiin ja Svenska Handelsbankeniin sekä Sudsvallin museoon.
Fucking Hell

Fucking Hell on saksalainen pilsner- tai vaalea lager-olut. Se on nimetty itävaltalaisen Fuggingin kylän entisen nimen mukaan. Oluen nimi (joka on myös sanaleikki, "hell" tarkoittaa saksaksi "vaaleaa" ja kuvaa tällaista oluttyyppiä, mutta englanniksi tarkoittaa "helvettiä") oli aluksi kiistanalainen. Sekä Fuggingin kylänhallitus ja EU:n tavaramerkkivirasto aluksi vastustivat nimeä. Se kuitenkin myöhemmin hyväksyttiin, ja olutta myydään nyt kansainvälisillä markkinoilla.
Fucking Hell on pilsner jossa on 4,9 % alkoholia. Olutta ei panna Fuggingissa, ja sen lanseeraamisen aikaan kylässä ei edes ollut panimoa.
Historia.
Vuonna 2010 kaksi saksalaista liikemiestä, Stefan Fellenberg ja Florian Krause, jättivät hakemuksen tavaramerkistä nimetäkseen oluen "Fucking Helliksi".
EU:n tavaramerkkivirasto aluksi kieltäytyi antamasta oluelle tavaramerkkiä, koska sen mielestä sen nimessä oli kirosanoja. Fellenberg ja Krause kuitenkin väittivät, että nimi viittaa itävaltalaiseen kylään ja että "Hell" on Itävallassa ja eteläisessä Saksassa käytetty termi vaaleasta lager-oluesta. Virasto hyväksyi sitten tavaramerkin ilmaisten, että nimi oli "huudahdus jota käytetään halventavasti, mutta joka ei viittaa ketä halvennetaan, eikä voida pitää tuomittavana käyttää olemassaolevien paikkakuntien nimiä kohdentavasti (viitaten itse paikkakuntaan), vain koska nimellä saattaa olla monitulkintainen merkitys muilla kielillä."
Fellenberg ja Krause aikoivat käyttää tavaramerkkiä brändinimenä ja käyttää sitä myydäkseen Fucking Hell -brändättyä ruokaa ja vaatteita. Olutta alettiin myydä Euroopassa, Aasiassa ja Australiassa vuonna 2011.
Lahden Suunta

Lahden Suunta oli Lahdessa vuosina 1934–1936 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.
Paikallisen kustannusyhtiön julkaisema "Lahden Suunta" perustettiin, kun kokoomuslainen "Lahti"-lehti oli siirtynyt äärioikeiston vastustajien joukkoon. Kerran viikossa ilmestynyt piirilehti oli uutislehtenä heikko, ja se lopetettiin kesän 1936 eduskuntavaalien jälkeen. Lehden päätoimittajina työskentelivät Toivo Mero (1934), Arvo Laro (1934–1935) ja Jussi Mäkelä (1935–1936). Kustannusyhtiön johtokunnan puheenjohtajana toimi Allan Lindgren (Larvia).
Foligno

Foligno on kunta Keski-Italiassa Umbrian hallintoalueella olevassa Perugian maakunnassa. Se on väkiluvultaan maakunnan kolmanneksi suurin kunta. 
Nähtävyyksiä.
Kaupungin tärkeimmät nähtävyydet ovat keskittyneen "Piazza della Repubblica" -aukion ympärille. Niistä näyttävin on tuomiokirkko Cattedrale di San Feliciano. Aukion laidalla oleva myöhäisgoottilainen Palazzo Trinci, jonka sisällä on arvokkaita freskoja. Freskoista tunnetuin palatsin sali on "Sala delle Arti liberali e dei Pianeti". Aukion toinen palatsi on Palazzo Orfini del Podestà. Lisäksi aukiolla on kaupungintalo "Palazzo comunale", joka kärsi suuria vahinkoja vuoden 1997 maanjäristyksessä suorassa TV-lähetyksessä. Keskustan ulkopuolella olevista nähtävyyksistä tunnetuin on luostari Abbazia di Sassovivo.
Wuwei

Wuwei () on prefektuuritason kaupunki Kiinan Gansun maakunnan itäosassa. Kaupungin pinta-ala on 32 516,91 neliökilometriä ja väkiluku noin 1,82 miljoonaa (2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 230 kilometriä maakunnan pääkaupunki Lanzhousta pohjoisluoteeseen.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla kaupunki jaetaan yhteen kaupunkipiiriin, kahteen piirikuntaan ja yhteen autonomiseen piirikuntaan.
Saara Geitel

Saara Geitel (o.s. Kaskilahti, s. 1998) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt lapsena elokuvissa "Uuno Turhapuro – This Is My Life" ja "Raja 1918". Hän on tehnyt myös dubbauksia, näytellyt teatterissa ja televisiosarjoissa "Kynsin hampain" (2016) ja "Rantabaari" (2022–). 
Hän on näyttelijöiden Risto Kaskilahden ja Sari Puumalaisen vanhin lapsi. Geitel meni vuonna 2023 naimisiin näyttelijä-laulaja Jon-Jon Geitelin kanssa.
Henry Wood

Henry Joseph Wood (1869–1944) oli brittiläinen orkesterinjohtaja ja säveltäjä, jonka tuotantoon kuuluu messuja, oratorio, koomisia oopperoita ja operetteja. Wood oli kymmenvuotiaana urkurinsijainen Lontoossa, vuonna 1883 konserttisoittaja sekä oopperakapellimestari vuodesta 1890. Vuodesta 1895 kuolemaansa asti hän johti perustamaansa kävelykonserttisarjaa, joka nykyisin tunnetaan Proms-festivaalina. Konserteista kasvoi historiallisia instituutioita. Hänen toimintansa lisäsi suomalaisen (Sibeliuksen), venäläisen, ranskalaisen ja saksalaisen musiikin tunnettuutta Englannissa. Silti hänen alaansa kuului myös kotimaista musiikkia.
Hero MotoCorp

Hero MotoCorp Ltd on intialainen, myytyjen ajoneuvojen kappalemäärällä mitattuna maailman suurin kaksipyöräisten moottoriajoneuvojen (moottoripyörät ja mopedit) valmistajayhtiö. Yhtiö on pitänyt tämän sijoituksen vuodesta 2001 lähtien. Vuonna 1984 perustettu yhtiö tunnettiin alkujaan intialaisen Hero Groupin ja japanilaisen Honda Motor Company yhteisyrityksenä nimellä "Hero Honda Motors Ltd.". Vuonna 2011 tehdyissä yritysjärjestelyissä Honda vetäytyi ja intialaisyhtiö sai nykynimensä. Hero MotoCorp Ltd on osa laajempaa, vuonna 1956 Munjalin perheen perustamasta polkupyörätehtaasta (Hero Cycles Limited) alkunsa saanutta intialasta Hero Group -yritysrypästä.
Hero MotoCorpin osake noteerataan intialaisissa pörsseissä (BSE ja NSE). Yhtiön kotipaikka on New Delhi.
Vuonna 2015 yhtiö raportoi valmistaneensa maaliskuun loppuun mennessä yli 60 miljoonaa kaksipyöräistä moottoriajoneuvoa. Budjettivuonna 2014–15 yhtiö teki 6,632 miljoonaa kaksipyöräistä. Kotimarkkinoillaan Intiassa yhtiöllä oli tällöin 40,1 prosentin markkinaosuus. Hero MotoCorpin tuotevalikoima sisältää 24 erilaista kaksipyöräistä kulkupeliä (3/2015): 100-, 125-, 150- ja 225-kuutioisia moottoripyöriä ja erilaisia mopedeja.
Yhtiön tuotantolaitokset sijaitsevat Haryanan Gurgaonissa ja Dharuherassa, Uttarakhandin Haridwarissa sekä Rajasthanin Neemranassa.
Martha Scott

Martha Ellen Scott (22. syyskuuta 1912 Jamesport, Missouri – 28. toukokuuta 2003 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja tuottaja. Hän teki tunnetuimmat roolinsa elokuvissa "Kymmenen käskyä" (1956) ja "Ben-Hur" (1959). Ensimmäisestä elokuvaroolistaan elokuvassa "Meidän kaupunkimme" (1940) hän sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta naispääosasta.
Filmografia.
Lähde:
Valerie Perrine

Valerie Ritchie Perrine (s. 3. syyskuuta 1943 Galveston, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän on saanut roolistaan elokuvassa "Lenny" (1974) muun muassa Cannesin elokuvajuhlilla parhaan naispääosan palkinnon ja parhaan tulokkaan Bafta-palkinnon. Lisäksi hän oli roolista ehdolla parhaan naispääosan Oscar-, Bafta- ja Golden Globe -palkintoihin.
Marie-Christine Barrault

Marie-Christine Barrault (s. 21. maaliskuuta 1944 Pariisi, Ranska) on ranskalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvassa "Hellyyden aika" (1975), josta hän oli ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saajaksi.
Cicely Tyson

Cicely L. Tyson (19. joulukuuta 1924 New York, New York – 28. tammikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan naispääosan Oscar- ja Golden Globe -palkintoihin roolistaan elokuvassa "Sounder" (1972). Hän on saanut urallaan kolme Emmy-palkintoa kahdestatoista ehdokkuudesta. Lisäksi hän on voittanut muun muassa Tony- ja Screen Actors Guild -palkinnot.
Tyson oli naimisissa jazz-muusikko Miles Davisin kanssa vuosina 1981–1988. Tyson kuoli 96 vuoden ikäisenä 28. tammikuuta 2021, vain pari päivää muistelmiensa ilmestymisen jälkeen.