Hans Asperger

Johann ”Hans” Friedrich Karl Asperger (18. helmikuuta 1906 Hausbrunn, Itävalta-Unkari – 21. lokakuuta 1980 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen lastenlääkäri ja erityispedagogiikan uranuurtaja, jonka mukaan Aspergerin oireyhtymä on nimetty. 
Elämänvaiheet.
Hans Asperger valmistui lääkäriksi Wienin yliopistosta vuonna 1931 ja sai ensimmäisen työpaikan Wienin yliopistollisesta lastensairaalasta. Asperger nimettiin vuonna 1932 sairaalan hoitopedagogiikan osaston johtajaksi. Kyseessä oli maailman ensimmäinen lastenneurologiaan ja -psykiatriaan erikoistunut tutkimus- ja hoitolaitos. Osastoon osui toisen maailmansodan aikana pommi, joka surmasi osaston pedagogisen johtajan sisar Victorine Zackin. 
Toisen maailmansodan loppuvuosina Asperger palveli lääkintäupseerina Kroatiassa. Suuri osa Aspergerin tutkimustyöstä tuhoutui sodan loppuvaiheessa tapahtuneessa hoitopedagogiikan osaston pommituksessa. Hän kykeni siitä huolimatta viimeistelemään ylemmän tason väitöskirjansa.
Asperger kutsuttiin vuonna 1957 lastenklinikan johtajaksi Innsbruckin yliopistoon, josta hän siirtyi vuonna 1962 vastaavaan virkaan Wienin yliopistoon. Vuodesta 1964 hän johti SOS-lapsikyliä Hinterbrühlissä. Elämänsä aikana hän julkaisi yli 350 lääketieteellistä tutkimusta.
Asperger avioitui vuonna 1935 Hanna Kalmonin kanssa, ja pariskunta sai viisi lasta. Tytär Maria Asperger Felder on autismin kirjon diagnosointiin erikoistunut psykiatrian tohtori.
Asperger jatkoi tieteellistä työskentelyään vielä eläkkeellä. Hän piti viimeisen tieteellisen esitelmänsä 74-vuotiaana, viikko ennen kuolemaansa.
Toisin kuin aiemmin on esitetty, Asperger oli omaksunut natsi-ideologian, ja eteni urallaan sen ansiosta. Syytöksen mukaan hän olisi lähettänyt lapsia Wienin Spiegelgrundin klinikalle, jossa toteutettiin T4-eutanasiaohjelmaa.
Aspergerin oireyhtymä.
Asperger käytti tiettävästi ensimmäisenä autismista termiä autismi. Hän julkaisi ensimmäisen autismia käsittelevän kirjoituksen vuonna 1938. Leo Kanner julkaisi autismia käsittelevän tutkimuksen vuonna 1943. Mukana Kannerin työryhmässä oli Aspergerin kaksi kollegaa, jotka olivat paenneet sotaa.
Asperger esitti vuonna 1944 julkaistussa autismin kirjoa käsittelevässä toisessa, ylemmän tason väitöskirjassaan lähes samansisältöisen Aspergerin oireyhtymän määritelmän kuin Grunja Suhareva oli julkaissut vuonna 1926. Suhareva oli nimennyt oireyhtymän "skitsoidiksi psykopatiaksi", mutta Asperger nimesi sen "autistiseksi psykopatiaksi", koska ei ilmeisesti tuntenut Suharevan artikkelia. Englantilainen psykiatri Lorna Wing nimesi vuonna 1981 oireyhtymän uudelleen edellisenä vuonna kuolleen Hans Aspergerin mukaan, koska piti tätä oireyhtymän löytäjänä.
Aspergerin väitöstyö perustui yli 200 pojasta koottuun aineistoon, joista hän kuvaili tarkemmin neljää tapausta. Aspergerin aineisto oli monipuolisempi kuin Leo Kannerin, joka oli julkaissut vuotta aiemmin 1943 oman autismin kirjon ihmisiä käsittelevän tutkimuksensa. Kannerin aineisto koostui lähes yksinomaan heikkolahjaisista tai älyllisesti kehitysvammaisista autisteista. Hans Asperger taas havaitsi, että vain osa autistisista ihmisistä on heikkolahjaisia tai kehitysvammaisia. 
Asperger huomasi, että oppimisvaikeuksista kärsineet autismin kirjon henkilöt saattoivat saavuttaa aikuisina yhteiskunnallisesti korkeita asemia, jos he pystyivät hyödyntämään erityislahjojaan. Esimerkiksi lapsena useiden kouluaineiden kohdalla suurista oppimisvaikeuksista kärsinyt Fritz V. ryhtyi opiskelemaan tähtitiedettä ja havaitsi jo opintojensa alkupuolella Newtonin laskelmissa piilleen virheen, jonka korjasi myöhemmin julkaisemassaan ylemmän tason väitöskirjassa. Hänestä tuli myöhemmin astronomian professori. 
Toisesta Aspergerin lapsipotilaasta tuli myöhemmin kuuluisa kirjailija, joka syytti vanhempiaan joutumisestaan psykiatriseen sairaalaan psykopaattien joukkoon. Hän oli Elfriede Jelinek. "En ollut Aspergerin autistinen, mutten myöskään kaukana siitä", kirjailija totesi haastattelussa vuonna 1995. "Sen sijaan että äitini olisi lähettänyt minut leikkimään ikäisteni kanssa, hän lähetti minut vakavasti neuroottisten ja psykopaattien joukkoon.”
Oireyhtymän ominaispiirteet Aspergerissa itsessään.
Myös Aspergerissa itsessään oli hänen tutkimansa oireyhtymän piirteitä. Häntä kuvattiin etäiseksi ja yksinäiseksi lapseksi, joka viihtyi hyvin itsekseen ja jolla ei ollut ystäviä. Hän oli motorisesti kömpelö, mutta kielellisesti lahjakas. Hän oli äärimmäisen kiinnostunut saksan kielestä ja kirjallisuudesta ja erityisesti itävaltalaisesta runoilijasta Franz Grillparzerista. Aspergerilla oli tapana siteerata Grillparzerin runoja jo lapsena luokkatovereilleen, vaikka he eivät osoittaneet kiinnostusta kyseistä aihetta kohtaan. Aspergerin oma tytär luonnehti "oudoksi" isänsä saksan kieltä kohtaan osoittamaa intensiivistä kiinnostusta sekä tämän tapaa viljellä puheessaan jatkuvasti sitaatteja. Perhepiirissä Asperger oli etäinen ja hiljainen ihminen. Hänen laajan kirjallisen tuotantonsa yleisimmät aiheet olivat Aspergerin oireyhtymä ja kuolema.