tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aseistettu ja hirveen vaarallinen

Aseistettu ja hirveen vaarallinen ("Armed and Dangerous") on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut toiminta-komediaelokuva, jonka on ohjannut Mark L. Lester. Elokuvassa viralta hyllytetty poliisi ja rikollisten puolustamiseen kyllästynyt lakimies päätyvät työpariksi turvallisuusfirmaan. Pian he huomaavat olevansa korruptiotapauksen jäljillä ja alkavat tehdä poliisihommia.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen ihmettelee, mihin tarvitaan seitsemän "Poliisiopiston" ja kolmen "Alastoman aseen" jälkeen elokuvaa, joka tarjoaa lähinnä takaa-ajoja ja autonromutusta. Hän antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Aiheesta muualla.
Leinola

Leinola voi tarkoittaa seuraavia:
Sukunimenä:
Barley wine

Barley wine (ohraviini) on alen eli pintahiivaoluen tyyppi. Sille tyypillistä on korkea alkoholipitoisuus. Barley wine -nimeä käytetään panimojen vahvimmista oluista. Nimestään huolimatta barley wineilla ei ole tekemistä viinien kanssa. Se tarjoillaan tavallisesti viinilaseista. Nimitys barley wine juontaa oluen kansanomaisesta vertauksesta viiniin. 
Ensimmäisen barley wine -nimisen oluen valmistus alkoi Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1854. Nykyään se tunnetaan nimellä Bass No. 1 Barley Wine.
Ominaisuudet.
Barley wine -oluiden korkea alkoholipitoisuus saadaan aikaan pitkällä, usean kuukauden kypsytysajalla. Kypsytysaikana tynnyreitä pyöritellään, jotta kaikki sokeri saadaan käytettyä alkoholiksi. Sen kantavierrepitoisuus on 1,060–1,100. Barley wineä saa sekä vaaleana että tummana. Maut ovat hyvin vaihtelevia, mutta hedelmäisyys on tyypillistä barley wine -oluille. Alkoholipitoisuus vaihtelee useimmiten 8–15 tilavuusprosentin välillä.
The Man with the Golden Gun (albumi)

The Man with the Golden Gun on James Bond -elokuvan "007 ja kultainen ase" musiikista julkaistu albumi.
Musiikki.
Elokuvan musiikin sävelsi John Barry. Hänet kiinnitettiin elokuvan tuotantoon niin myöhäisessä vaiheessa, että hänelle jäi vain kolme viikkoa aikaa musiikin tekemiseen.
Elokuvan tunnuskappaleen, ”The Man with the Golden Gun”, esittää Lulu. Laulun sanoitti Don Black. Kappaleen sovitus yhdistää ensimmäisten Bond-elokuvien big band -tyyliä ”Live and Let Dien” rock-tyyliin. Elokuvan musiikki perustuu vahvasti tunnuskappaleeseen: Barry ei tällä kertaa säveltänyt erillistä rakkaus- ja toimintamusiikkia, vaan käytti samaa säveltä kummassakin yhteydessä. Lulu totesi myöhemmin, että hänen esittämänsä tunnuskappale oli huono yritys mukailla Shirley Basseytä. Sinclair McKay pitää kappaletta kitschinä. Sitä onkin nyttemmin soitettu yökerhoilla vitsimielessä.
Alice Cooper, joka piti John Barryn musiikista, teki kappaleen nimeltä ”Man with the Golden Gun” ja toivoi, että elokuvien tuotantoyhtiö kiinnostuisi kappaleesta. Tuottajat eivät kuitenkaan tienneet kappaleesta ennen kuin se ilmestyi vuonna 1973 albumilla "Muscle of Love". Kappaletta ei otettu elokuvan tunnuskappaleeksi, mahdollisesti koska se olisi ollut elokuvan ilmestyessä jo vuoden vanha eikä se saisi ihmisiä ostamaan elokuvan soundtrack-albumia.
Tuotanto ja julkaisut.
Musiikki äänitettiin vuonna 1974. Capitol Records julkaisi musiikista albumin vuonna 1975. Albumin tuotti Gregg Ogorzelec. Albumi tai Lulun kappale eivät kumpikaan päässeet myydyimpien listoille. Albumiin oli tehty hyvin vähän jälkituotantoa, joten se ei tuonut elokuvan musiikkiin paljon lisäarvoa.
Albumi julkaistiin kasettina ja CD-levynä vuonna 1988. CD:stä on otettu uusintapainokset vuosina 1999, 2003 ja 2013. Albumi julkaistiin digitaalisena vuonna 2009.
Kappaleet.
Albumin kappaleet ovat:
Shaoguan

Shaoguan (, pha̍k-fa-sṳ: "Sèu-koân") on prefektuuritason kaupunki Kiinan Guangdongin maakunnan pohjoisosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 190 kilometriä maakunnan pääkaupunki Kantonista pohjoiskoilliseen. Kaupungin väkiluku on 2,83 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 18 413 neliökilometriä.
Prefektuuri rajoittuu luoteessa ja pohjoisessa Chenzhoun, pohjoisessa ja koillisessa Ganzhoun, idässä Heyuanin, etelässä Huizhoun ja Kantonin, sekä lounaassa Qingyuanin prefektuuritason kaupunkeihin.
Piirikuntatasolla prefektuuri jakautuu 10 osaan. Osat ovat (numerointi kuten oheisessa kuvassa)
Eero Peltola

Eero Ilmari Peltola (27. kesäkuuta 1938 Punkalaidun – 24. kesäkuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen fyysikko ja matemaatikko sekä professori. Hän oli Jyväskylän yliopiston tietojenkäsittelyopin professori 1979–1985. Hänen tutkimusalaansa olivat nukleoni-nukleoni-vuorovaikutus, tietorakenteet ja algoritmit sekä tietokantajärjestelmät. Vuoden 1985 alusta hänet nimitettiin VTT:n tietojenkäsittelytekniikan laboratorion johtajaksi. Hän oli mukana kehittämässä " Atk-sanakirjaa", jonka viimeinen eli 14. painos ilmestyi 2008.
Jyväskylän teknologiakeskusta alettiin kehittämään Peltolan ehdotuksen pohjalta.
Pentti Peltola

Pentti Johannes Peltola (30. lokakuuta 1918 Ilmajoki – 1. elokuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Peltolan vanhemmat olivat opettaja Viljo Tuomas Peltola ja Kaisa Matilda Latikka ja puoliso vuodesta 1951 Ziricli Freja Ahti. Peltola tuli ylioppilaaksi Lapuan yhteiskoulusta 1935 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1945. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1950 ja erikoistui sisätauteihin 1948 ja farmakologiaan 1952. Peltola työskenteli uransa alkuvuosina sekä Helsingin yliopiston että useiden eri sairaaloiden palveluksessa. Hän oli Helsingin yliopiston farmakologian professori 1971–1984 ja sitä ennen vuosina 1962–1971 yliopiston sisätautiopin dosentti. Hän oli myös Meilahden sairaalan ylilääkäri 1979–1980. Sodissa Peltola toimi pataljoonan, sairaalajunan, kenttäsairaalan ja sotasairaalan lääkärinä, sotilasarvoltaan hän oli lääkintäkapteeni. Hän oli Kaunialan sotavammasairaalan, Proteesisäätiön ja Kaskisaaren kuntoutuslaitoksen isännistöjen puheenjohtaja.
Eteläinen napapiiri

Eteläinen napapiiri on maapallon napapiiri, jonka kulmaetäisyys maapallon etelänavasta on sama kuin maan akselin kaltevuus. Se on kauimpana etelänavasta sijaitseva leveyspiiri, jolta katsottuna auringon keskipiste on kerran vuodessa, kesäpäivänseisauksena, horisontin yläpuolella ympäri vuorokauden, mutta talvipäivänseisauksena ei lainkaan.
Marraskuussa 2015 se sijaitsee 66°33′46.0″ etelään päiväntasaajalta.
Eteläinen napapiiri sijaitsee suurimmaksi osaksi Eteläisellä jäämerellä, mutta paikoitellen, kuten Grahaminmaalla sekä joissakin osissa Australian Antarktiksen aluetta, Etelämanner ulottuu jonkin verran napapiirin ulkopuolelle.
Khaled Al-Faraj

Khaled Al-Faraj tai Khaled El-Farej (, s. 19. tammikuuta 1970) on syyrialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän edusti Army Adlip -seuraa ja häntä valmensi Mahmod Alpalah.
Al-Faraj saavutti Gävlen MM-kilpailuissa 1998 pronssia 54 kg:n sarjassa. Pronssiottelussa hän kukisti venäläisen Boris Ambartsumovin.. Hän sijoittui MM-kilpailujen 52 kg:n painoluokassa neljänneksi Prahassa 1995 ja viidenneksi Tampereella 1994. Hän sijoittui olympialaisissa 48 kg:n sarjassa viidenneksi Soulissa 1988 sekä 52-kiloisissa 11:nneksi Barcelonassa 1992 ja 15:nneksi Atlantassa 1996.
Al-Faraj voitti Aasian-mestaruuden 52 kg:n painoluokassa Teheranissa 1992, Manilassa 1995 ja Xiaoshanissa 1996. Hän sai samassa painoluokassa hopeaa Hiroshiman Aasian kisoissa 1994.
Al-Faraj voitti Välimeren kilpailuissa kultaa 48 kg:n painoluokassa Latakiassa 1987, 52-kiloisissa Ateenassa 1991 ja Languedoc-Roussillonissa 1993 sekä 54-kiloisissa Barissa 1997.
Genmaicha

Genmaicha () on japanilainen vihreään teehen pohjautuva teeluokka. Se on useimmiten arkiteetä, joka on paahdetulla ruskealla riisillä ("genmai"; siemen ja kuoriosaa) ja mahdollisesti maissilla jatkettua banchaa tai senchaa, joskus matchaa. On olemassa myös korkean laatutason genmaichaa, jonka laatu riippuu pohjana käytettyn teen laadusta. Arvostetun matchagenmaichan riisinjyvät on pyöritelty matchajauheessa. 
Genmaichaa haudutetaan tyypillisesti noin 90 °C:n lämpöisessä vedessä noin minuutti, matchagenmaichaa alle minuutti. Teelehtiä voidaan hauduttaa 2–3 kertaa. Eräs lähde suosittelee senchaan pohjautuvan genmaichan haudutusveden lämpötilaksi noin 85 °C, jotta paahdetun riisin aromi irtoaisi teejuomaan. Kolmas lähde mainitsee haudutusveden lämpötilaksi 100 astetta ja haudutuksen kestoksi 15–90 sekuntia.
Teejuoman hieman pähkinäisen maun ja tuoksun luonnehditaan vivahtavan popcorniin, ja siitä voi löytää aavistuksen makeutta. Juoma voi olla väriltään vaalean ruskeaa. Sitä kuvataan helposti lähestyttäväksi teetyypiksi vasta-alkajallekin. Eräs lähde suosittelee teetä juotavaksi japanilaisten, kiinalaisten ja öljypitoisten ruokien tai yleisemmin illallisen tai aterian päätteeksi. Genmaichan kofeiinitaso on matala. Sen kuvataan puhdistavan makuaistia. Juoma on hyvää myös huoneenlämpöisenä. Genmaichaa käytetään myös ruuanlaitossa.
Kiovan Rusin seuraajavaltiot

Kiovan Rusin seuraajavaltiot olivat ruhtinaskuntia, jotka muodostuivat 1100-luvun puolessavälissä Kiovan Rusin luhistuessa keskinäisiin riitoihin ja sotiin. 
Ruhtinaskuntia olivat Novgorodin tasavalta, Vladimir-Suzdalin ruhtinaskunta, Galitsian ja Volynian ruhtinaskunta, Polatskin ruhtinaskunta, Smolenskin ruhtinaskunta, Tšernihivin ruhtinaskunta, Turaun ja Pinskin ruhtinaskunta, Muromin-Rjazanin ruhtinaskunta, Perejaslavlin ruhtinaskunta ja Moskovan ruhtinaskunta. Ruhtinaskuntien alueet vaihtelivat suuresti, mutta Moskovan suuriruhtinaskunnan vallatessa lisää alueita siitä tuli, viimeistään Novgorodin tasavallan luhistuttua, alueen suurin hallitsija.
Valtiollinen kehitys polveili hyvin monimutkaisesti ruhtinaskuntien kesken liittosuhteista aina keskinäisiin sotiin ja aluevaltauksiin. Sotilaallisen voiman lisäksi kehitykseen vaikuttivat sukulaisuussuhteet, naapurimaiden apu, arvovaltakysymykset, sisäinen juonittelu, riippuvuus tataarivallasta, taloudellinen kehitys sekä ruhtinaiden henkilökohtaiset taidot ja ominaisuudet. Venäjän ykseyden aate ei kuitenkaan koskaan kokonaan kuollut ja sitä pyrittiin hyödyntämään keskinäisessä kilpailussa ruhtinaskuntien välillä.
Novgorodissa, Pihkovassa ja useissa muissa kaupungeissa hallintona oli vapaiden miesten kokous eli vetše, joihin osallistui miehiä koko ruhtinaskunnasta. Novgorodin tasavallan vapauduttua Kiovan ylivallasta, se valitsi itsenäisesti vetše kokouksella Tšernihivista mieleisen ruhtinaan Svjatoslav Olgovitšin. Vetšellä oli laajat valtaoikeudet ja novgorodilaiset olivat hyvin ylpeitä hallintotavastaan. Se kuitenkin tuhottiin kovaotteisesti Moskovan suuriruhtinaskunnan alistaessa Novgorodin valtansa alle.
Kiovan Rusin ruhtinaskunnilla ei ollut yhteistä ulkopolitiikkaa ja puolustusta, jonka seurauksena mongolien hyökätessä niitä vastaan ruhtinaskunnat kukistuivat helposti Mongolivaltakunnan joukkojen hävittäminä vuosina 1236–1240.
Kaameat pomot 2

Kaameat pomot 2 on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut musta komediaelokuva ja jatko-osa elokuvalle "Kaameat pomot" (2011).
Elokuva julkaistiin DVD:lle ja Blu-ray:lle 24. helmikuuta 2015.
Juoni.
Nick, Dale ja Kurt ovat kyllästyneet painamaan töitä toisten hyväksi ja päättävät perustaa oman yrityksen. Lipevä sijoittaja kuitenkin vetää maton alta ennen kuin bisnes on edes saatu kunnolla käyntiin. Epätoivoisina ja huijattuina kolmikko keksii vedenpitävän suunnitelman kidnapata sijoittajan aikuinen poika ja saada yritys näin takaisin omaan hallintaansa.
Vastaanotto.
Rotten Tomatoes-sivuston arvioista 35% oli positiivisia, perustuen 135 arvosteluun, keskiarvolla 4.7/10. Metacritic antoi 36 arvostelusta elokuvalle painotetun keskiarvon 40/100. Lehtien kriitikot näkivät elokuvan tarpeettomana jatko-osana edelliselle.
Elokuva menestyi kaupallisesti ja oli avausviikonloppunaan Yhdysvaltojen viidenneksi katsotuin.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä "Kaameat pomot 2" on yhdentekevä jatko-osa, vanhoja vitsejä toistava ääliökomedia, jonka sisältö on silppua ja tarina paikallaan polkeva. ”Väsähtäneestä pöljäilystä ei löydy uusia ideoita eikä oikeasti rajoja rikkovaa asennetta tai mustaa huumoria.”
Marina Nikulina

Marina Anatoljevna Nikulina (myöh. Pankova, , 3. maaliskuuta 1963 Bratsk, Venäjän SFNT – 4. marraskuuta 2015 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa, Itsenäisten valtioiden yhteisöä ja Venäjää edustanut lentopalloilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Nikulina kuului Neuvostoliiton olympiakultaa Soulissa 1988 ja IVY:n olympiahopeaa Barcelonassa 1992 voittaneisiin joukkueisiin sekä Venäjän neljänneksi Atlantan kesäolympialaisissa 1996 sijoittuneeseen joukkueeseen.
Myöhemmin Pankova-sukunimellä tunnettu Nikulina voitti maajoukkueurallaan myös maailmanmestaruuden ja muita arvokisamitaleja. Hän kuoli 52-vuotiaana marraskuussa 2015.
Hämeen maanpuolustuspiiri

Hämeen maanpuolustuspiiri on yksi Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen puolustusvoimien maavoimien toimintaan liittyvä piiri. Siihen kuuluvat entisen Hämeen läänin käsittävät alueet Kanta-Hämeessä, Pirkanmaalla ja Päijät-Hämessä. 
Koulutuspaikat.
Kun Maanpuolustuskoulutusyhdistysken koulutus- ja tukiyksiköt lakkautettiin, niiden toimintaa jatkoivat maanpuolustuspiirien koulutuspaikat. Hämeen maanpuolustuspiirissä ovat Kanta-Hämeessä Hattulan koulutuspaikka, Keski-Suomessa Jyväskylässä Tikkakosken koulutuspaikka, Päijät-Hämeessä Lahden koulutuspaikka ja Pirkanmaalla Tampereen koulutuspaikka.
Päijät-Hämeen Reservipiiri

Päijät-Hämeen Reservipiiri ry. on perustettu 1.1.1995 yhdentämään Päijät-Hämeen Reserviläispiirin ja Päijät-Hämeen Reserviupseeripiirin toimintaa. Piirin puheenjohtaja valitaan kahdeksi vuodeksi kerrallaan siten, että joka toisena kautena on puheenjohtajana Päijät-Hämeen Reserviläispiirin ja joka toisena kautena Päijät-Hämeen Reserviupseeripiirin valitsema ehdokas.
Päijät-Hämeen Reservipiiri ry.
Päijät-Hämeen Reservipiiri ry koostuu reserviläisyhdistyksistä ja Artjärven Reservinaliupseerit ry:stä. Se on Reserviläisliitto ry:n jäsenyhdistys. Päijät-Hämeen Reservipiiri ry:n suurin jäsenyhdistys on Lahden Reserviläiset ry, johon 2014 yhdistettiin Tiirismaan Reserviläiset ry.
Lahden Reserviläiset ry.
Lahden Reserviläiset ry on Päijät-Hämeen suurin reserviläisyhdistys. Jäseniä on lähes 600 (1/2023). Yhdistyksellä on erittäin aktiivista ampumatoimintaa Hälvälän ampumaradalla. Myös perinnetoiminta kunniavartioineen ja seppeleenlaskuineen on tärkeä osa yhdistyksen toimintaa.
Lahden Reserviupseerikerho ry.
Lahden Reserviupseerikerho ry on Päijät-Hämeen suurin reserviupseeriyhdistys. Sillä on ampumatoimintaa sekä ikäryhmittäin myös nuorisotoimintaa sekä senioritoimintaa 60 vuotta täyttäneille. Yhdistys järjestää myös esitelmätilaisuuksia.
Reserviläis- ja reserviupseeriyhdistykset.
Reserviläisliittoon kuuluvat reserviläisyhdistykset ovat usein entisiä reservin aliupseereiden yhdistyksiä.
Reserviupseeri- ja reserviläisyhdistysten majat.
Sotaveteraani- ja sotainvalidiyhdistysten tapaan on myös reserviupseeri- ja reserviläisyhdistyksillä majoja kokoontumispaikkoinaan. Nykyään entiset reserviupseeri- ja reservin aliupseerimajat voivat olla kunnittain myös yhteiskäytössä.
Kalle Kämäräinen (harmonikkataiteilija)

Kalle Samuli Kämäräinen (s. 1991 Mikkeli) on suomalainen harmonikkataiteilija.
Kämäräinen on yltänyt useaan otteeseen palkintosijoille suomalaisissa harmonikkakilpailuissa. 
Hän on vaikuttanut Helminauha-orkesterissa vuodesta 2007. 
Historia.
Kämäräinen aloitti soittamaan harmonikkaa seitsemänvuotiaana. Hänen opettajinaan ovat toimineet mm. Arto Kivekäs ja Alpo Pohja.
Joseph Atiyeh

Joseph Atiyeh (, s. 19. toukokuuta 1957) on syyrialainen vapaapainin olympiamitalisti.
Atiyeh saavutti Los Angelesin olympialaisissa 1984 hopeaa 100 kg:n painoluokassa. Hän voitti romanialaisen Vasile Puşcaşun, Intian Kartar Dhillon Singhin ja kreikkalaisen Georgios Poikilidisin, kunnes hävisi loppuottelussa Yhdysvaltojen Lou Banachille selätyksellä ajassa 1.01. Tämä oli Syyrian kaikkien aikojen ensimmäinen olympiamitali.
Koko ikänsä Yhdysvalloissa asunut, kaksoiskansalaisuuden omannut Atiyeh edusti seuratasolla yhdysvaltalaista, Baton Rougen kaupungissa toimivaa LSU Tigers -seuraa.
Myös hänen veljensä Dennis Atiyeh on olympiapainija
Juri Jevseitšik

Juri Jevseitšik (, s. 23. tammikuuta 1971 Ukraina) on ukrainalaissyntyinen israelilainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka edusti kansainvälisissä kilpailuissa Israelia vuodesta 1998. Hän edusti Maccabi Be'er Sheva -seuraa.
Jevseitšik saavutti Gävlen MM-kilpailuissa 1998 pronssia 130 kg:n painoluokassa kukistettuaan pronssiottelussa georgialaisen Miriani Giorgadzen. Hän sijoittui MM-kilpailuissa 130 kg:n sarjassa viidenneksi Prahassa 1995 ja kymmenenneksi Ateenassa 1999 sekä 120-kiloisissa kuudenneksi Moskovassa 2002.
Jevseitšik sijoittui Sydneyn olympialaisissa 2000 neljänneksi 130 kg:n sarjassa hävittyään pronssiottelussa valkovenäläiselle Dmitri Debelkalle. Ateenan olympialaisissa 2004 hän hävisi molemmat ottelunsa.
Jevseitšik oli EM-kilpailuissa 130 kg:n painoluokassa neljäs 2000, viides 1999 sekä kuudes 1998 ja 2001. 120-kiloisissa hän sijoittui neljänneksi 2002 sekä kuudenneksi 2003 ja 2004.
Jevseitšik voitti Neuvostoliiton edustajana juniorisarjojen Euroopan-mestaruuden 115-kiloisissa 1989 ja maailmanmestaruuden 130-kiloisissa 1991.
Michael Beilin

Michael Beilin (, s. 25. huhtikuuta 1976) on israelilainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän edusti Hapoel Tel Aviv -seuraa.
Beilin saavutti MM-pronssia 63 kg:n painoluokassa Ateenassa 1999 kukistettuaan pronssiottelussa uzbekistanilaisen Bahodir Kurbanovin sekä Patraksessa 2001, jolloin voitti pronssiottelussa kuubalaisen Juan Marénin. Hän oli samassa sarjassa neljäs Wrocławin MM-kilpailuissa 1997. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän oli 63-kiloisissa viidestoista.
Beilin saavutti EM-kilpailuissa pronssia 66 kg:n painoluokassa Seinäjoella 2002 kukistettuaan pronssiottelussa valkovenäläisen Vitali Žukin. Hän oli EM-kilpailuissa lisäksi 63 kg:n sarjassa kuudes 1997, seitsemäs 2001 ja kahdeksas 1999.
Callan Mulvey

Callan Francis Mulvey (s. 24. helmikuuta 1975) on australialainen näyttelijä, joka on esiintynyt esimerkiksi televisiosarjoissa "Heartbreak High", "Underbelly" ja "Rush" sekä elokuvissa "Zero Dark Thirty", ', ' ja .
Mulvey syntyi Uudessa-Seelannissa, mutta muutti kahdeksanvuotiaana Sydneyyn, Australiaan. Hän aloitti näyttelemisen televisiossa ja debytoi valkokankaalla vuoden 2004 australialaisessa elokuvassa "Thunderstruck". 31. joulukuuta 2003 Mulvey oli pahassa auto-onnettomuudessa ja loukkaantui vakavasti.
HMS Royal Albert (1854)

"HMS Royal Albert" oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1854 vesillelaskettu 121-tykkinen potkurilla varustettu höyrykäyttöinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Oliver Langin suunnittelema 3 393 70/94 bm:n 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva tilattiin 26. maaliskuuta 1842 Woolwichin telakalta. Se oli suurennettu versio viimeisestä symondiittikolmikantisesta "HMS Trafalgarista". Alus oli samalla suurin kuninkaalliselle laivastolle suunniteltu ainoastaan purjein varustettu sotalaiva sekä ainoa vuoden 1830 jälkeen suunniteltu alus, joka ei pohjautunut Queen-luokkaan. Köli laskettiin elokuussa 1844. Höyrykoneiden ja potkureiden yleistyessä alus määrättiin 31. tammikuuta 1852 muutettavaksi potkurikäyttöiseksi.
Aluksella piti olla alimmalla tykkikannella 28 kappaletta 32 naulan 56 cwt:n ja neljä kahdeksan tuuman (68 naulan) 60 cwt:n tykkiä. Keskimmäisellä tykkikannelle oli tarkoitus asentaa vastaava aseistus vähennettynä kahdella kahdeksan tuuman tykillä ja lisättynä neljällä 32 naulan tykillä. Ylimmälle tykkikannelle oli tarkoitus asentaa 34 kappaletta 32 naulan 49 cwt:n tykkiä. Näiden lisäksi aluksella piti olla puoli- ja etukannella kuusi 32 naulan 42 cwt:n ja neljätoista lyhyttä 32 naulan 25 cwt:n tykkiä.
Aluksen suunnitelma laajennettiin 24. maaliskuuta 1851 3 463 tonniin. Alukselle määrättiin asennettavaksi "HMS Euphratekselle" valmistettu 620 nhp:n höyrykone. Suunnittelijat ja laivanrakentajat kokoontuivat 23. syyskuuta 1852, jolloin päädyttiin aluksen perän uudelleen suunnitteluun, mikä hyväksyttiin 5. toukokuuta 1853. Samalla päätettiin korvata alkuperäinen höyrykone 400 nhp:n höyrykoneella. John Penn and Sonin tarjous 500 nhp:n höyrykoneesta hyväksyttiin 9. tammikuuta 1854. Muutostyöt aloitettiin 25. lokakuuta 1852. Alus laskettiin vesille 13. toukokuuta 1854 ja valmistui 19. marraskuuta Portsmouthin telakalta varustettuna joukkojenkuljetusalukseksi.
Palvelus.
Alus otettiin 19. kesäkuuta 1854 palvelukseen Sheernessissä päällikkönään Alexander Little kesäkuusta lokakuuhun 1854. Lokakuusta aluksen päällikkönä oli Thomas Sabine Pasley, kunnes se poistettiin palveluksesta 27. marraskuuta. Alus palautettiin palvelukseen 14. helmikuuta 1855 Välimeren laivaston komentajan kontra-amiraali Edmund Lyonsin lippulaivana päällikkönään William Robert Mends. Huhtikuussa 1857 aluksen päälliköksi tuli Francis Egerton, joka oli tehtävässä 20. elokuuta 1858 saakka. Alus oli 25. elokuuta 1858 alkaen Kanaalin laivueessa kontra-amiraali Charles Howe Fremantlen lippulaivana päällikkönään Edward Bridges Rice, joka luovutti aluksen päällikkydeen 1. lokakuuta 1859 Henry James Laconille. Samalla aluksen lippu-upseeriksi tuli kontra-amiraali Robert Fanshawe Stopford. Alus poistettiin palveluksesta 25. tammikuuta 1861 ja myytiin syyskuussa 1884 romutettavaksi Castlelle Charltoniin.
Juha Karjalainen (biologi)

Juha Karjalainen on suomalainen biologi ja professori. Hän toimii kalabiologian ja kalavesien tutkimuksen professorina Jyväskylän yliopistossa.
Ura.
Juha Karjalaisen opetusala ovat akvaattiset tieteet. Hän on toiminut tutkijana Jyväskylän yliopiston bio- ja ympäristötieteiden laitoksella. Hän toimi laitoksen johtajana 2007-2008 ja varajohtajana 2008-2010.
Tutkijana Karjalainen on erikoistunut kalojen ja niiden elinympäristön tutkimiseen. Hän on tarkastellut kalojen bioenergetiikkaa ja ekofysiologiaa. Erityisesti hän on tutkinut siian biologiaa, ekologiaa ja elinympäristöä. Lisäksi hän on tutkinut orgaanisten klooriyhdisteiden kertymistä kaloihin. Vesistöntutkimuksen alalla Karjalainen on tehnyt makean veden ekosysteemien tutkimusta ja selvittänyt, millaisia keskinäisiä vuorovaikutuksia eri ekosysteemeillä on.
Professori Karjalainen toimi tutkimustyön ohella vuosina 2010–2013 Jyväskylän yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan varadekaanina. Tutkimustyön vuoksi hän oli virkavapaalla varadekaanin toimesta elokuusta 2012 heinäkuuhun 2013. 
Tunnustuksia.
Karjalainen sai vuonna 2008 Jyväskylän yliopistosäätiön jakaman Hyvä esimies-tunnustuspalkinnon.
HMS Frederick William

HMS Frederick William oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1860 vesillelaskettu 86-tykkinen potkurilla varustettu höyrykäyttöinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 12. syyskuuta 1833 Portsmouthin telakalta Queen-luokan 110-tykkisenä ensimmäisen luokan linjalaivana nimellä "HMS Royal Sovereign". Amiraliteetti keskeytti työt aluksella 7. toukokuuta 1834. Alus nimettiin 12. huhtikuuta 1839 uudelleen "HMS Royal Frederickiksi" ja sen köli laskettiin 1. heinäkuuta 1841, mutta työt etenivät hitaasti. Tilaus uudistettiin 29. kesäkuuta 1848 paranneltuna Queen-luokan aluksena ja uudelleen 28. helmikuuta 1857 höyrykoneen asentamiseksi.
Edelleen rakenteilla olleen Windsor Castle -luokan aluksen suunnitelmat muutettiin 86-tykkiseksi toisen luokan linjalaivaksi 30. huhtikuuta 1859. Muutostyöt alkoivat 28. toukokuuta 1859, ja alus nimettiin "HMS Frederick Williamiksi" 28. maaliskuuta 1860. Alus laskettiin vesille 24. maaliskuuta 1860 ja se valmistui kesäkuussa. Aluksen voimanlähteenä oli Maudslay, Sons and Fieldin valmistama 500 nhp:n höyrykone (2 276 hv), mikä mahdollisti 11,777 solmun nopeuden koeajoissa. Muutostöiden jälkeen aluksen aseistuksena oli alemmalla tykkikannella kolmekymmentä 8 tuuman 65 cwt:n tykkiä ja ylemmällä tykkikannella kolmekymmentäkaksi 32 naulan 56 cwt:n tykkiä. Lisäksi puolikannella ja keulakannella oli kaksikymmentäkaksi 32 naulan 42 cwt:n ja kaksi 68 naulan 95 cwt:n tykkiä.
Palvelus.
Alus otettiin 1. heinäkuuta 1864 palvelukseen päällikkönään Edward Codd Portlandin vartiolaivana, missä tehtävässä se korvasi "HMS Colossuksen". Alus siirrettiin 7. maaliskuuta 1865 Queenstownin vartiolaivaksi päällikkönään Edmund Heathcote. John James Kennedy vastaanotti 31. tammikuuta 1866 aluksen päällikkyyden. Alus poistettiin palveluksesta 31. elokuuta 1868.
Alus nimettiin 19. lokakuuta 1876 uudelleen "HMS Worcesteriksi," ja se lainattiin Thames Nautical Training Collegelle kauppalaivaston henkilöstön koululaivaksi Greenhitheen. Alus palautettiin vuonna 1945 amiraliteetin hallintaan ja se myytiin heinäkuussa 1948 Frary Industriesille romutettavaksi. Alus haaksirikkoutui hinattaessa Thamesilla 30. elokuuta 1948. Hylky nostettiin toukokuussa 1953, ja se romutettiin Tennant and Hornella Graysissä.
HMS Nelson (1876)

HMS Nelson oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1876 vesillelaskettu Nelson-luokan ensimmäisen luokan risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Govanista John Elder and Companyltä ja sen köli laskettiin 2. marraskuuta 1874. Alus laskettiin vesille 4. marraskuuta 1876 ja se valmistui 1881.
Palvelus.
Alus purjehti palvelukseenoton jälkeen Australian asemalle, jonka lippulaivaksi se siirtyi vuonna 1885. Alus palasi Britteinsaarille huollettavaksi tammikuussa 1889. Telakalta vapauduttuaan alus siirtyi Portsmouthiin vartiolaivaksi lokakuussa 1891 ja se siirrettiin reserviin marraskuussa 1894. Alus sijoitettiin huhtikuussa 1901 telakan reservialukseksi ja siitä tehtiin seitsemän kuukautta myöhemmin lämmittäjien koululaivaksi. Alus myytiin 12. heinäkuuta 1910 romutettavaksi 14 500 punnalla.
Saksojen yhdistynyt joukkue olympialaisissa

Yhteissaksalainen olympiajoukkue edusti Itä-Saksaa ja Länsi-Saksaa olympialaisissa vuosina 1956–1964. Saksojen yhteisjoukkue osallistui olympialaisiin kolmissa kesä- ja kolmissa talviolympialaisissa. Palkintoseremonioissa joukkueen kultamitalisteille soitettiin kompromissina Ludwig van Beethovenin "Oodi ilolle".
Pyratsoliini

Pyratsoliini (C3H6N2) on typpeä sisältävä heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdisteellä on kolme tautomerista muotoa 1-, 2- ja 3-pyratsoliinit, joista 2-pyratsoliini on stabiilein.
Ominaisuudet ja valmistus.
Pyratsoliini on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä, jolla on amiinien tai suklaan kaltainen haju. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja polaarisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja hieman dietyylieetteriin. Pyratsoliini hapettuu suhteellisen helposti pyratsoloniksi. Yhdiste on emäksinen.
Pyratsoliinia voidaan valmistaa diatsometaanin ja eteenin välisellä reaktiolla, pelkistämällä pyratsolia natriumetoksidilla tai akroleiinin ja hydratsiinin välisellä kondensaatioreaktiolla.
Tiellistenjärvi

Tiellistenjärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Vähä-Röyhiössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Tiellistenjärvi on osa Kyrösjärven lähialuetta.
Maantietoa.
Järvi on 400 metriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,7 hehtaaria. Järven rannat ovat soistunutta metsää ja siihen laskee kolme tulo-ojaa. Suurin tulo-oja tuo vedet pelloilta mutta muut metsistä. Järven luusua sijaitsee sen kaakkoispäässä, josta alkaa kilometrin pituinen laskuoja, joka laskee Kyrösjärven Tyrjälänlahteen. Järven 1,2 kilometriä pitkät rannat ovat rakentamattomat eikä järvelle johda teitä.
Historiaa.
Vuoden 1800 isojakokartassa järven nimi kirjoitettiin "Tjelistön järvi". Järven laskuoja halkoi sen ympärille kehittynyttä peltojen ja niittyjen mosaiikkia ja laski Kyrösjärvessä "Tyrjälänlahteen". Vuoden 1886 isonjoan täydennyskartassa nimi kirjoitettiin kartassa "Teilistenjärvi". Järvellä on suoritettu järvenlasku, koska Taavetti Miiskola jätti vuonna 1926 vesijättömaan jakamisesta hakemuksen.
Amanda Abbington

Amanda Abbington, alun perin Amanda Jane Smith, (28. helmikuuta 1974 Lontoo) on englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt televisiossa muun muassa Miss Mardlen roolissa sarjassa "Mr Selfridge" ja Mary Morstanin roolissa sarjassa "Uusi Sherlock". Sherlockissa hän näyttelee Watsonin (Martin Freeman) vaimoa. Amanda ja Martin olivat pari myös oikeassa elämässä. He erosivat vuonna 2016.
Kylänlampi (Ikaalinen)

Kylänlampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Vähä-Röyhiössä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Kylänlampi on osa Kyrösjärven lähialuetta.
Maantietoa.
Lampi on 200 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Se sijaitsee viljelymaiseman keskellä metsäsaarekkeessa ja siihen laskee yksi metsäoja. Lammesta laskee 400 metriä pitkä laskuoja, joka yhtyy valtaojaan ennen laskemistaan Kyrösjärveen Penijoenlahteen. Noin 100 metriä idässä sen ohittaa kylätie, jonka varrella sijaitsee useita maatiloja tiiviissä rykelmässä. Lammen 500 metriä pitkälle rantaviivalle ei ole rakennettu eikä sille johda muita tietä kuin mitä maatilojen pihapiirissä muutenkin on.
Historiaa.
Vuoden 1800 isojakokartassa lampea kutsuttiin nimellä "Lammi". Lammin lähiympäristössä on paljon peltoja ja niittyjä, mutta lammelle ei ole silloin piirretty laskuojaa. Vuoden 1872 vesijätön jakokartassa näkyy, miten Vähä-Röyhiön kylän "Lammin" rantojen vesijättö jaetaan eri osakkaiden kesken. Nyt lammelle on piirretty laskuoja.
Ahvenlammi (Ikaalinen, Tevaniemi)

Ahvenlammi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Tevaniemessä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Ahvenlammi on osa Kyrösjärven lähialuetta.
Maantietoa.
Lammen pituus on 250 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Se sijaitsee kahden pellon välissä. Lampeen laskee pohjoisesta metsäoja ja kaakosta Matolammin laskuoja. Lammen luusua sijaitsee lounaispäässä ja siitä laskee noin 3 kilometriä pitkä Kiljunoja Kyrösjärven Aureenloppiin. Lammen koillisrannalle on rakennettu useita vapaa-ajan asuntoja, joille johtaa metsätie seututieltä 276.
Siiri Louhi

Sigrid (Siiri) Tyyne Louhi (ent. Lemberg; 18. helmikuuta 1886 Tampere – 12. marraskuuta 1963) oli suomalainen ammattiyhdistysvaikuttaja ja sosialidemokraatti.
Louhi kävi kansakoulun ja kauppa-apulaiskoulun ja työskenteli alkuun asiatyttönä Kansan Lehdessä, myöhemmin lehden konttoristina ja taloudenhoitajana. Louhi tuli mukaan Tampereen Työväenyhdistyksen naisosaston toimintaan 15-vuotiaana vuonna 1902 ja vaikutti myöhemmin muun muassa SDP:ssä sekä puolueen naisjärjestössä Suomen sosialidemokraattisessa naisliitossa.
Poliittinen toiminta.
Vuoden 1905 suurlakon aikana Louhi kuului Tampereen suurlakkokomitean valiokuntaan ja oli yksi Tampereen raatihuoneen parvekkeelta luetun niin sanotun "punaisen julistuksen" laatijoista ja allekirjoittajista. Lisäksi hän oli suurlakon yhteydessä perustetun Tampereen äänioikeuskomitean jäsen. Louhen ohella siihen kuuluivat muun muassa Alma Jokinen ja Ellen Mäkelin. Vuonna 1917 Louhi osallistui Suomen Kauppa- ja Liiketyöntekijäin Liiton perustavaan kokoukseen Helsingin työväentalolla. Louhi oli Tampereen sos.-dem. kunnallisjärjestön edustajana puoluekokouksissa Tampereella 1913 ja Helsingissä 1919. Hän toimi myös puolueen kunnallistoimikunnan ja piiritoimikunnan jäsenenä sekä Tampereen Työväenyhdistyksen sihteerinä. 
Yksityiselämä.
Louhen aviopuoliso oli vuodesta 1907 kirjaltaja Toivo Louhi (1884–1933). Sukunimensä Louhi muutti nimestä Lemberg nimeen Louhi vuonna 1914. Louhen vanhemmat olivat työmies Juho Henrik Lemberg ja Amanda Matilda (o.s. Grönlund).
Coloradojoki (Argentiina)

Coloradojoki () on joki Argentiinan eteläosassa. Joen kokonaispituus on noin 850 kilometriä. Jos sivujoki Río Desaguadero lasketaan mukaan, on joen kokonaismitta lähes 2 000 kilometriä.
Coloradojoen alku on itäisillä Andeilla, samalla leveyspiirillä Chilen Tinguiririca-tulivuoren kanssa (noin 34° 48' S.). Joen katsotaan yleensä alkavan Río Granden ja Río Barrancasin yhtymäkohdassa. Koska Río Barrancas on huomattavasti Río Grandea pienempi, on kuitenkin tarkempaa kuvailla Río Barrancas sivujokena, joka liittyy Río Granden pääuomaan. Andien jälkeen Coloradojoki virtaa kaakkoon karun ja kuivan alueen läpi, eikä siihen liity Río Desaguaderon lisäksi muita sivujokia. Aikaisemmin Río Desaguadero laski Coloradojokeen Laguna Urre Lauquenin järvialueen kautta. Coloradon alajuoksu on hedelmällistä ja metsäistä, mutta alue on pinta-alaltaan pieni, joten asutus on harvaa. Joki laskee Atlantin valtamereen noin 100–120 kilometriä Bahía Blancan kaupungista etelään. Joen suistossa on useita erillisiä laskureittejä.
Coloradojoki muodostaa ison osan Nequén ja Mendozan sekä Rio Negron ja La Pampan maakuntien rajasta. Embalse Casa de Piedra -pato tuottaa sähköä ja sääntelee joen vedenpinnan korkeutta. Joki on purjehduskelpoinen noin 300 kilometrin matkalla rannikolta Pichi Mahuidaan.
Matolammi (Ikaalinen)

Matolammi on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Matolammi on osa Kyrösjärven lähialuetta.
Maantietoa.
Paikalla on kaksi lampea, joista itäisempi on nimetty peruskartassa Matolampi. Tämä lampi on 150 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Pienempi lampi sijaitsee lännempänä 80 metrin pituisen laskuojan päässä. Tämä lampi on 100 metriä pitkä ja puolet kapeampi. Pienestä lammesta lähtee laskuoja Ahvenlammiin. Lammet sijaitsevat soistuneen metsän keskellä. Niiden rannat ovat rakentamattomat eikä niille johda tietä. Seututie 276 kulkee 300 metrin etäisyydellä ohitse.
Zhaoqing

Zhaoqing () on prefektuuritason kaupunki Kiinan Guangdongin maakunnan luoteisosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 82 kilometriä maakunnan pääkaupunki Kantonista länteen. Kaupungin väkiluku on 3,92 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 14 891 neliökilometriä.
Prefektuuri rajoittuu pohjoisessa ja koillisessa Qingyuanin, idässä ja kaakossa Foshanin, etelässä Yunfun sekä lännessä Wuzhoun ja Hezhoun prefektuuritason kaupunkeihin.
Piirikuntatasolla prefektuuri jakautuu 8 osaan. Osat ovat (numerointi kuten oheisessa kuvassa)
Ingo von Bredow

Ingo von Bredow (12. joulukuuta 1939 Schleswig – 4. marraskuuta 2015) oli saksalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti.
Von Bredow voitti Flying Dutchman -veneluokan olympiapronssia Roomassa 1960 parinaan Rolf Mulka. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 pari sijoittui kuudenneksi.
Von Bredow kuoli 75-vuotiaana 4. marraskuuta 2015.
Rolf Mulka

Rolf Theodor Heinz Mulka (23. marraskuuta 1927 Hampuri – 14. heinäkuuta 2012 Hampuri) oli saksalainen kilpapurjehtija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Mulka voitti Flying Dutchman -veneluokan olympiapronssia Roomassa 1960 parinaan Ingo von Bredow. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 pari sijoittui kuudenneksi.
Mulka kuoli 84-vuotiaana 14. heinäkuuta 2012. Mulkan isä, SS-Obersturmführer Robert Mulka oli toisen maailmansodan aikana Auschwitzin keskitysleirin komentaja Rudolf Hössin adjutantti ja vastasi muun muassa Zyklon B-kemikaalin toimituksesta kaasukammioihin murhaten vankeja myös omakätisesti. Sodan jälkeen hänen onnistui painua maan alle, mutta Rolf Mulkan voitettua olympiapronssia kiinnostui eräs nimen muistanut Auschwitzista selvinnyt vanki hänen perhetaustastaan mikä johti isä-Mulkan paljastumiseen ja 14 vuoden vankeustuomioon johtaneeseen sotarikosoikeudenkäyntiin tätä vastaan.
Stanislav Lusk

Stanislav Lusk (12. marraskuuta 1931 Třeboň – 6. toukokuuta 1987 Praha) oli tšekkoslovakialainen soutaja ja olympiavoittaja.
Lusk voitti perämiehellisessä nelosessa olympiakultaa Helsingissä 1952 ja kahdeksikossa olympiapronssia Roomassa 1960. Hän osallistui myös Melbournen kesäolympialaisiin 1956 ja eteni kahdeksikossa välieriin.
Miroslav Koranda

Miroslav Koranda (6. marraskuuta 1934 Praha – 6. lokakuuta 2008) oli tšekkoslovakialainen soutaja, olympiavoittaja ja Euroopan mestari.
Koranda voitti perämiehellisessä nelosessa olympiakultaa Helsingissä 1952. Hän osallistui myös Melbournen kesäolympialaisiin 1956 ja eteni kahdeksikossa välieriin. Koranda voitti myös useita mitaleja EM-kilpailuista.
Beata Szydło

Beata Maria Szydło, o.s. Kusińska (s. 15. huhtikuuta 1963) on puolalainen poliitikko. Hän on Laki ja oikeus -puolueen varapuheenjohtaja, joka johti puolueensa voittoon 2015 presidentinvaaleissa ja parlamenttivaaleissa. Szydło otti vastaan Puolan pääministerin tehtävät 16. marraskuuta 2015. Hän julkisti 9. marraskuuta 2015 hallituksensa kokoonpanon. Szydło jätti 7. joulukuuta 2017 eroilmoituksen pääministerin tehtävästä, ja hänen seuraajakseen tuli valtiovarainministerinä sekä varapääministerinä toiminut Mateusz Morawiecki. Szydłosta tuli varapääministeri. Pääministerin vaihdos oli osa hallituspaikkojen kierrätystä, jonka järjesteli Jarosław Kaczyński, Szydłon edustaman oikeistolaisen Prawo i Sprawiedliwość -puolueen (Laki ja oikeudenmukaisuus) puheenjohtaja.
Szydło oli Brzeszczen kunnan pormestari vuosina 1998–2005. Sejmiin hän nousi Chrzanówin vaalipiiristä 25. syyskuuta 2005.
Szydło on naimisissa Edward Szydłon kanssa, ja heillä on kaksi poikaa, Tymoteusz ja Błażej.
Jiří Havlis

Jiří Havlis (16. marraskuuta 1932 Majdalena – 31. tammikuuta 2010) oli tšekkoslovakialainen soutaja ja olympiavoittaja.
Havlis voitti perämiehellisessä nelosessa olympiakultaa Helsingissä 1952.
Havlis kuoli 77-vuotiaana 31. tammikuuta 2010.
Love FM

Love FM oli suomalainen radiokanava, jolle Viestintävirasto myönsi taajuudet Jyväskylästä, Kuopiosta, Oulusta ja Tampereelta 5. marraskuuta 2015. Love FM:n omistaa Love FM Oy. Love FM lähetti venäläisten uutistoimistojen sisältöä.
Radio aloitti heinäkuussa 2016 ja välitti uutisia. Toimilupa on vuoden 2019 loppuun asti.
Love FM kertoi uutisensa Kremlin näkökulmasta ja painottaen Venäjää mutta raportoi myös Krimin ja Ukrainan separatistialueiden asioista. Iltalehden mukaan radio lähettää musiikkia ja uutisia, jotka ovat Venäjän tarkoitushakuista propagandaa.
Henkilöt.
Yle ei saanut selvitettyä Love FM:n päätoimittajaa. Lupahakemuksen jätti Into Hiltunen. Love FM Oy:n hallituksen puheenjohtaja Trammell Brady III Ford ei suostu kertomaan, rahoittavatko venäläiset radiokanavaa. Hallituksen jäsen Anita Parri on kommentoinut Ylelle, että kanavan piti soittaa suomalaista musiikkia Suomessa asuville venäjänkielisille. Työpaikkailmoituksilla yhtiö etsi viestintäpäällikköä, myyjiä, malleja ja elokuvaohjaajaa heinäkuussa 2016.
Salokunta

Salokunta on maantieteellinen alue entisessä Karkussa, nykyisessä Sastamalassa. Rautavesi ja Kulovesi jakoivat Karkun kahtia, ja vesistön itäpuolta kutsutaan Salokunnaksi. Salokunnan puolella sijaitsevat Karkun kylistä Karkunkylä, Koivunkylä, Kojola, Kutala, Kärppälä, Lielahti, Hieta, Maso, Piimäsjärvenmaa, Rainio, Vataja, Varppee ja Vihtiälä.
Salokunnan alueen korkein maastonkohta on 151 metrin korkeudelle merenpinnasta ja runsaan 90 metrin korkeudelle Rautaveden pinnasta ulottuva Pirunvuori. Lähellä vuoren huippua on taidemaalari Emil Danielssonin vuonna 1906 rakennuttama luonnonkivinen ateljeehuvila. Pirunvuoren vieressä sijaitsee Ellivuori, jossa on vuodesta 1964 lähtien toiminut laskettelukeskus kaksine hiihtohisseineen. Alueella toimii myös vuonna 1970 avattu Ellivuoren hotelli.
Salokunnan suurin vesistö on Kärppälänjoki, joka laskee Kuloveteen Kärppälässä. Järviä on vain muutamia, ja niistä suurin on Ylinen Piimäsjärvi noin viiden kilometrin päässä Kulovedestä kaakkoon. Maisemakuvaa hallitsevat melko korkeat mäet ja niiden väliset peltotilkut. Salokunnan alueen poikki lounaasta koilliseen kulkee valtatie 12. Sastamalan keskustaan on matkaa hieman yli kymmenen kilometriä ja Tampereelle noin 40 kilometriä. 
1900-luvun alussa Salokunnassa oli vireillä hankkeet oman kunnan ja seurakunnan perustamisesta. Kumpaakaan hanketta ei hyväksytty valtioneuvoston puolesta, mutta piispantarkastuksessa määrättiin Salokuntaan rakennettavaksi oma kirkko. Karkun seurakunta päätti kirkon rakentamisesta vuonna 1940, mutta Salokunnan kirkko rakennettiin vasta kaksikymmentä vuotta myöhemmin.
Esko Pennanen

Esko Väinö Pennanen (22. kesäkuuta 1912 Helsinki – 20. heinäkuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja professori. Hän oli kouluhallituksen kouluneuvos 1954–1966 ja Tampereen yliopiston englantilaisen filologian professori 1966–1975. Hänen tutkimusalaansa oli muun muassa englannin kielen sanasto. Hän oli Suomen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1973. 
Esko Pennasen ja hänen puolisonsa Anna-Liisa Pennasen testamenttiin perustuva rahasto Suomen Kulttuurirahaston yhteydessä tukee syöpätutkimusta.
Qingyuan

Qingyuan () on prefektuuritason kaupunki Kiinan Guangdongin maakunnan pohjoisosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 65 kilometriä maakunnan pääkaupunki Kantonista pohjoisluoteeseen. Kaupungin väkiluku on 3,7 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 19 153 neliökilometriä.
Prefektuuri rajoittuu pohjoisessa Yongzhoun ja Chenzhoun, idässä Shaoguanin, etelässä Kantonin ja Foshanin, lounaassa Zhaoqingin sekä lännessä Hezhoun prefektuuritason kaupunkeihin.
Piirikuntatasolla prefektuuri jakautuu 8 osaan. Osat ovat (numerointi kuten oheisessa kuvassa)
Eric Palmgren

Eric Gustaf Adolf Palmgren (9. elokuuta 1916 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta – 31. toukokuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen kilpapurjehtija.
Palmgren sijoittui Lontoon kesäolympialaisissa 1948 Filefly-veneluokassa 15:nneksi.
Palmgren kuoli Helsingissä 98-vuotiaana 31. toukokuuta 2015. Hän oli kuollessaan vanhimpia elossa olleita suomalaisia olympiaurheilijoita.
Radio Sandels

Radio Sandels suomalainen radiokanava, joka aloitti lähetykset lyhytaikaisilla toimiluvilla Iisalmessa 3. syyskuuta 2012. Radio Sandelsin omistaa Suomen Lähiradiot Oy. Radio aloitti toimintansa pysyvillä toimiluvilla Iisalmessa kesäkuussa 2014. Radio Sandelsille on myönnetty toimilupalaajennus 5. marraskuuta 2015 alkaen Kuopioon ja Varkauteen. Radio Sandels on lähettänyt aikaisemmin Kuopiossa väliaikaisilla luvilla. Lokakuussa 2022 Traficom myönsi Radio Sandelsille toimiluvan Haapavedelle.
Radion toimitusjohtajana toimii Reijo Glad.
Radio Sandels soittaa musiikkia monipuolisesti. Radiota kuuntelee aktiivisimmin aikuisväestö ja senioriväki.
Finnpanelin radiotutkimukseen mukaan Radio Sandels on Pohjois-Savon kuunnelluin kaupallinen radiokanava. Tutkimus on tehty ajalla joulukuu 2021- toukokuu 2022. Radio Sandels valittiin Vuoden 2023 Radiogaalassa Vuoden paikalliseksi radioksi.
Radio Sandelsissa on arkisin juonnettua ohjelmaa mm. aamukattaus, kuuntelijan toiveet, päivänpuolinen ja päivä pulkassa. Viikonloppuisin Radio Sandelsin aalloilla kuunneltu ohjelma on puhelintoivekonsertti, joka lauantaisin klo 13-15, jonka jälkeen on jälkilöylyt, joissa kuunnellaan sähköpostitse ja Facebookin kautta tulleita toiveita.
Vesa Penttala

Vesa Eljas Penttala (s. 23. marraskuuta 1945) on suomalainen tekniikantutkija ja emeritusprofessori. Hän toimi Teknillisen korkeakoulun betonitekniikan, sittemmin rakennusmateriaalitekniikan professorina vuodesta 1983. Hänen tutkimusalaansa on ollut betonin teknologia ja valmistus.
Ville Ylipaavalniemi

Ville Ylipaavalniemi (s. 25. maaliskuuta 1983) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ylipaavalniemi aloitti uransa Rovaniemen Palloseurassa, jossa hän pääsi debytoimaan Veikkausliigassa kaudella 2005. Ylipaavalniemi pelasi kauden aikana yhteensä kymmenessä sarjaottelussa. Kaudesta 2006 lähtien hän pelasi FC Santa Clausin riveissä seuraavat seitsemän kautta, joista neljä kautta seuran pelatessa Kakkosessa vuosina 2009–2012. Kaudesta 2013 lähtien Ylipaavalniemi on pelannut piirisarjoissa rovaniemeläisessä Rollon Pojissa.
Wunderboy

Wunderboy on YouTubesta tunnetun huumoriryhmä Justimuksen ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 30. toukokuuta 2014. Se nousi ensimmäisellä viikollaan Suomen albumilistan ykköseksi. Albumin nimikkokappale on myös voittanut YleX jälki-istunnon vuoden rytmibarometrin 2014.
Albumilla on seitsemän bonuskappaletta, jotka ovat esiintyneet Justimus -televisiosarjassa. Albumilta julkaistiin kuusi singleä Juhlitaan (feat. Tiahu), Wunderboy, On Erection, Intro, Kaljavauva ja Hyvä fiilis. Bonuskappaleista singleinä julkaistiin kappaleet Lanit, Rantaleijonat, Aurinkorannoille, Heiluvat kassit, Haapavesi ja Gangstat Haapavedeltä.
Michael O’Neill

Michael Andrew Martin O’Neill (s. 5. heinäkuuta 1969 Portadown) on pohjoisirlantilainen jalkapallovalmentaja, joka on toiminut joulukuusta 2022 lähtien Pohjois-Irlannin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Ura pelaajana.
Pelaajana O’Neill oli hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hänen ammattilaisuransa kesti vuodesta 1984 vuoteen 2004. Uransa O’Neill aloitti Coleraine FC:ssä. Pääsarjatasolla hän pelasi kotimaansa lisäksi myös Skotlannissa ja Englannissa. Englannin 1. divisioonassa O’Neill edusti Newcastle Unitedia vuosina 1987–1989 ja Coventry Cityä vuosina 1996–1998. Englannissa hän pelasi myös 2. ja 3. divisioonassa. O’Neill lopetti uransa vuonna 2004 skotlantilaisessa Ayr Unitedissa.
O’Neill pelasi yhden ottelun Pohjois-Irlannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Pohjois-Irlannin jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi vuosina 1988–1996 31 ottelua tehden neljä maalia.
Ura valmentajana.
O’Neill aloitti päävalmentajauransa vuonna 2006 skotlantilaisen Brechin Cityn päävalmentajana. Hän toimi seuran valmentajana yli kaksi vuotta. Joulukuussa 2008 O’Neill siirtyi Irlannin liigan Shamrock Roversiin. Hän toimi seuran päävalmentajana kolmen vuoden ajan saavuttaen kaksi Irlannin mestaruutta sekä vieden seuran ensimmäisenä irlantilaisjoukkueena Eurooppa-liigaan kaudeksi 2011–2012.
Joulukuussa 2011 O’Neill siirtyi Pohjois-Irlannin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi. Lokakuussa 2015 Pohjois-Irlanti varmisti paikkansa ensimmäistä kertaa historiassaan EM-kilpailuihin voittaen Kreikan. Lopputurnauksessa hän luotsasi Pohjois-Irlannin jatkoon lohkovaiheesta, mutta tie katkesi kuitenkin ensimmäisellä pudotuspelikierroksella tappioon Walesille.
Marraskuussa 2019 O’Neillistä tuli Stoke Cityn päävalmentaja. Hänen oli tarkoitus jatkaa myös Pohjois-Irlannin maajoukkuevalmentajana kesän 2020 EM-lopputurnuakseen saakka. Koronapandemia siirsi kuitenkin turnausta ja hän jätti tehtävänsä maajoukkuevalmentajana jo huhtikuussa 2020. Stokessa O’Neillin tavoitteena oli pelastaa seura putoamiselta Englannin Mestaruussarjasta. Koronan varjostama kausi päättyi joukkueen osalta hyvin ja loppukauden hyvät tulokset nostivat seuran putoamisviivan yläpuolelle sijalle 15. 
O’Neillin täysi kausi 2020/21 Stoken peräsimessä oli kaksijakoinen. Hyvän syyskauden jälkeen joukkue kärsi loukkaantumisista ja putosi nousukamppailusta keskikastiin. Kausi 2021/22 oli pitkälti saman kaltainen. Vielä syksyllä joukkue taisteli noususta takaisin Englannin Valioliigaan, mutta heikko kevätkausi pudotti joukkueen sarjassa sijalle 14. O’Neill sai lopulta potkut Stokesta elokuussa 2022 heikosti alkaneen kauden vuoksi.
Joulukuussa 2022 O’Neill palasi Pohjois-Irlannin maajoukkuevalmentajaksi 5,5-vuotisella sopimuksella.
Saavutukset.
Pelaajana.
Seurajoukkuetasolla
Valmentajana.
Seurajoukkuetasolla
Maajoukkuetasolla
Sibelius-Akatemian sinfoniaorkesteri

Sibelius-Akatemian sinfoniaorkesteri perustettiin vuonna 1916 Sibelius-Akatemian koulutustarpeisiin. Se tarjoaa orkesterisoitinten opiskelijoille mahdollisuuden hioa taitojaan täysimittaisen orkesterin rivissä. Johtajina toimivat ammattikapellimestarit sekä silloin tällöin kapellimestariopiskelija. Myös orkesteri- ja kapellimestarikoulutuksen professori johtaa orkesteria säännöllisesti.
Orkesteri on konsertoinut lukuisissa Euroopan pääkaupungeissa, Venäjällä, Pekingissä, Tokiossa ja New Yorkin Carnegie Hallissa sekä Los Angelesin Walt Disney Concert Hallissa. Orkesteri on jäsenenä Euroopan kansallisten nuoriso-orkestereiden liitossa (EFNYO), joka koostuu EU-maiden arvostetuimmista ammattiin valmistavista sinfoniaorkestereista.
Orkesteria ovat vuosien varrella johtaneet muun muassa Jussi Jalas, Jorma Panula, Arvid Jansons, Paavo Berglund, Sir Colin Davis, Eri Klas, Leif Segerstam, Atso Almila, Esa-Pekka Salonen, Jukka-Pekka Saraste, Okko Kamu, John Storgårds, Osmo Vänskä, Sakari Oramo, Hannu Lintu ja Mikko Franck.
Lähteet.
http://www.uniarts.fi/siba/orkesteri-kamarimusiikki-ja-johtamisaineet/ref
Aiheesta muualla.
http://www.uniarts.fi/siba/orkesteri-kamarimusiikki-ja-johtamisaineet