tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sensaatio Uutiset

Sensaatio Uutiset oli Helsingissä vuosina 1954–1956 ilmestynyt bulevardilehti, joka perustettiin vastustamaan pääministeri Urho Kekkosen valintaa vuoden 1956 presidentinvaaleissa. Lehti aloitti ilmestymisen vuoden 1954 lopulla, aluksi nimellä "Sensaatio". Nimi "Sensaatio Uutiset" tuli käyttöön vuoden 1955 aikana. Lehden julkaisija ja päätoimittaja oli Börje Felin.
Monet lehden uutisotsikoista koskivat Kekkoseen muka liittyneitä skandaaleja:
"Sensaatio Uutisten" kirjoittelu johti siihen, että filosofian tohtori Eirik Hornborg julkaisi "Hufvudstadsbladetissa" 8. toukokuuta 1955 mielipidekirjoituksen, jossa hän katsoi, että mikäli tiedot Kekkosen ja Tauno Jalannin hotellitappelusta pitivät paikkansa, Kekkoselta puuttui alkeellisinkin itsehillintä. Tämän vuoksi Hornborg vaati, että Kekkosen olisi maineensa puhdistamiseksi joko nostettava kanne "Sensaatio Uutisia" vastaan tai luovuttava presidenttiehdokkuudestaan ja vetäydyttävä politiikasta. Maalaisliittolaiset vanhemman polven poliitikot, jotka olivat syksyllä 1954 kannattaneet maanviljelysneuvos Viljami Kalliokosken valintaa puolueen presidenttiehdokkaaksi, huolestuivat Kekkosen ympärillä velloneiden huhujen vaikutuksesta koko puolueen maineeseen. Kunnallisneuvos Mikko Tarkkasen johtama maalaisliiton vanhan polven oppositio lähetti puoluejohdolle kaksi kirjelmää, joista ensimmäisessä vaadittiin Kekkosta viemään asia oikeuteen. Toisessa kirjelmässä toivottiin, että ne maalaisliittolaiset, jotka eivät moraalisista syistä voineet kannattaa Kekkosta presidentinvaalissa, saisivat asettaa omia ehdokkaitaan.
Mustamaalauskampanjasta huolimatta Kekkonen ei nostanut syytettä "Sensaatio Uutisia" vastaan, mutta ei myöskään luopunut ehdokkuudestaan presidentinvaalissa. Kekkonen toimitti julkisuuteen tiedotteen, jossa hän kommentoi julkisuudessa liikkuneita huhuja ja syytöksiä lyhyesti ja ilmoitti, ettei hän enää aikonut puuttua asiaan.
Presidentinvaalien jälkeen päätoimittaja Börje Felin lähetti Kekkoselle kirjeen, jossa hän katui ja pyysi anteeksi lehtensä julkaisemia keksittyjä ja liioiteltuja juttuja.
Telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut 1954

Vuoden 1954 telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut käytiin Italian Roomassa 28.–1. heinäkuuta. 
Miesten ja naisten telinevoimistelussa ensimmäisen kerran MM-kisoihin osallistuneet Neuvostoliiton joukkueet olivat erittäin vakuuttavia. Neuvostoliiton miehet ottivat 6-ottelussa peräti seitsemän ensimmäistä sijaa. Suomen miesten joukkue oli uusiutunut sitten Helsingin olympialaisten. Puolet oli uusia suomalaisnimiä näissä kisoissa.
Osallistujat.
[*] Itä- ja Länsi-Saksan yhteinen joukkue.
Blackfish

Blackfish on vuonna 2013 valmistunut dokumenttielokuva, joka kertoo valaasta nimeltä Tilikum ja muista miekkavalaista, jotka asuivat SeaWorldissa. Elokuvan ohjasi Gabriela Cowperthwaite. Se oli vuoden 2014 BAFTA-ehdokkaana parhaan dokumenttielokuvan sarjassa.
Elokuva kertoo useista tapauksista, joissa miekkavalas on surmannut kouluttajansa. Siinä haastatellaan entisiä SeaWorldin työntekijöitä.
Elokuvan jälkeen SeaWorldin miekkavalasnäytösten suosio väheni. Vuonna 2016 SeaWorld ilmoitti luopuvansa miekkavalasnäytöksistä vaiheittain. Sillä on 29 miekkavalasta, jotka pidetään edelleen tarhattuina. Miekkavalaiden ikä on yhdestä 51 vuoteen, joten jotkut niistä saattavat elää vielä vuosikymmeniä.
Takaisin Klondikeen

Takaisin Klondikeen (engl. "Back to the Klondike") on Carl Barksin käsikirjoittama ja piirtämä vuonna 1953 julkaistu sarjakuvatarina, joka sijoittuu Aku Ankka -sarjakuvan maailmaan. Tarinassa nähdään Kultu Kimalluksen ensiesiintyminen.
Juoni.
Roope Ankka alkaa ottaa lääkkeitä muistihäiriönsä parantamiseksi. Lääkkeiden avulla hän muistaa, että Klondiken kultaryntäyksen aikana hän kätki valtaukselleen suuren määrän kultaa. Lisäksi Roope muistaa Kultu Kimallus -nimisen naisen, joka aikanaan ryösti osan hänen kullastaan. Roope pakotti rangaistukseksi Kultun allekirjoittamaan hänelle velkakirjan ja työskentelemään hänen valtauksellaan. Roope matkustaa Akun sekä Tupun, Hupun ja Lupun kanssa Klondikeen valtaukselleen, jonka Kultu on ottanut haltuunsa ja jota hän puolustaa kiihkeästi. Kun Kultu on riisuttu aseista, Roope yrittää periä velkansa häneltä. Roope kuitenkin tuntee sympatiaa Kultua kohtaan ja haastaa hänet kullankaivuukilpailuun, jossa Roope salaa antaa Kultun löytää hänen vanhan kultakätkönsä.
Julkaisuhistoria.
Barks sai "Takaisin Klondikeen" -tarinan valmiiksi syyskuussa 1952, ja se julkaistiin ensimmäistä kertaa "Uncle Scrooge" -lehden numerossa 2 maaliskuussa 1953. Toimittajat sensuroivat tarinasta viisi sivua, jotka sisälsivät sopimattomina pidetyt Roopen kapakkatappelun, Kultu Kimalluksen sieppauksen ja Roopen tunnustuksen, ettei hän omista valtaustaan virallisesti. Sensuurin vuoksi tarinan lopullinen sivumäärä oli vain 27 alkuperäisen 32:n sijasta. Myöhemmissä painoksissa sensuroidut sivut on kuitenkin yleensä liitetty takaisin tarinaan. Suomessa "Takaisin Klondikeen" julkaistiin ensimmäistä kertaa "Aku Ankka" -lehden numeroissa 1–3/1981 Markku Kivekkään suomennoksena.
Sovitukset.
Vuonna 1987 "Ankronikka"-televisiosarjassa nähtiin Barksin tarinaan perustuva jakso nimeltä "Back to the Klondike". Lisäksi "Takaisin Klondikeen" loi perustan Don Rosan sarjakuvakokoelman "Roope Ankan elämä ja teot" tarinoille "Klondiken keisari", "White Agony Creekin vanki", "Yukonin sydämet" ja "Lumikenttien kimallus", jotka kertovat Roopen elämästä Klondiken kultaryntäyksen aikaan.
Demon Days

Demon Days on Gorillazin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 24. toukokuuta 2005.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 10, ja pysyi listalla yhteensä 13 viikkoa.
Gorillaz (albumi)

Gorillaz on Gorillazin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 26. maaliskuuta 2001.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 7, ja se pysyi listalla yhteensä 16 viikkoa.
Sterling K. Brown

Sterling Kelby Brown (s. 5. huhtikuuta 1976 St. Louis, Missouri) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka aloitti uransa 2000-luvun alussa ja on näytellyt sekä teatterissa, televisiossa että elokuvissa. Hänen läpimurtonsa oli Christopher Dardenin rooli minisarjassa "", josta hän sai parhaan miessivuosan Emmy-palkinnon. Hän näytteli vuodet 2016–2022 draamasarjassa "This Is Us", josta hän voitti Emmyn, Golden Globen ja SAG-palkinnon. Brown sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa elokuvasta "American Fiction" (2023).
Nuoruus ja opiskelu.
Brown syntyi 1976 St. Louisissa ja kasvoi kaupungin esikaupunkialueella Olivettessä. Hän aloitti vuonna 1994 opinnot Stanfordin yliopistossa. Hänen pääaineensa oli taloiustiede, mutta hän vaihtoi sen näyttelemiseen. Hän oli ensimmäisenä opiskeluvuotenaan näytellyt August Wilsonin näytelmässä ja todennut sen alan olevan hänelle oikea. Brown valmistui Stanfordista 1998 ja jatkoi sen jälkeen opintojaan Tisch School of the Arts, josta hän suoritti maisterintutkinnon 2001.
Ura.
Valmistuttuaan Brown esiintyi teatterissa muun muassa Minnesotan Guthrie Theaterissa sekä New Yorkin The Public Theaterissa ja Shakespeare in the Park -festivaalilla.
Brownin muutettua Los Angelesiin hän sai rooleja muun muassa televisiosarjoista "Teho-osasto", "Ilman johtolankaa" ja "Hädän hetkellä". Hänellä oli toistuva rooli sarjoissa "Starved" ja "Supernatural". Brownin ensimmäisiä elokuvia olivat "Stay" (2005) ja "Trust the Man" (2005).
Brownin varsinainen läpimurto tuli vuonna 2016 esitetystä antologiasarjasta "", jossa hän näytteli syyttäjä Christopher Dardenia. Hän sai roolista runsaasti kehuja ja tunnustuksia ja voitti muun muassa Emmyn ja Critics’ Choice -palkinnon.
Brown näytteli 2016–2022 pääroolia televisiosarjassa "This Is Us", jossa hänen roolihahmonsa Randall Pearsonin elämään tämän biologinen palaa takaisin. Isä oli hylännyt Pearsonin tämän ollessa vauva. Brown sai suorituksestaan useita palkintoja, ja hänelle myönnettiin ensimmäisenä afroamerikkalaisena SAG-palkinto parhaasta miespääosasta draamasarjassa. Brown voitti myös muun muassa Emmyn sekä oli lisäksi neljästi ehdolla Emmyyn. Hän sai myös vuonna 2018 Emmy-ehdokkuuden parhaasta vierailevan näyttelijän roolista sarjasta "Brooklyn 99" ja vuonna 2020 sivurooolista sarjasta "The Marvelous Mrs. Maisel".
Tammikuussa 2017 Brown valittiin Marvelin supersankarielokuvaan "Black Panther" (2018) näyttelemään Erik Killmongerin isää N’Jobua. Hän näytteli tämän jälkeen elokuvissa "Hotel Artemis" (2018) ja "The Predator" (2018) sekä ääninäytteli animaatioissa "Angry Birds -elokuva 2"(2019) ja "Frozen II" (2019).
Brownin elokuvarooleihin kuuluu myös toimintatrilleri "The Rhytm Section" (2020). Brown voitti 2021 kolmannen Emmynsä, kun hänet palkittiin parhaana kertojana dokudraamasta "Lincoln: Divided We Stand".
Sarjan "This Is Us" loppumisen jälkeen Brown on pystynyt keskittymään useampiin uusiin projekteihin. Yksi niistä oli elokuva "American Fiction" (2023). Brown sai roolista parhaan miessivun Oscar-ehdokkuuden.
Kevätkääryle

Kevätkääryle tai kevätrulla on aasialaisperäinen alkuruoka, jossa on riisijauhosta valmistetun taikinan sisään paistettuja vihanneksia.
Kevätkääryleitä syötiin alun perin uuden kuun juhlissa, joita vietettiin kevääntulon kunniaksi. Kevätkääryleistä on lukuisia erilaisia mukaelmia Kaakkois-Aasian maissa.
Amalia von Hatzfeld

Amalia von Hatzfeld, (n. 1560 – 23. elokuuta 1628) oli ruotsalainen kreivitär, hovineiti ja käskynhaltija. Hän oli Raaseporin kreivikunnan käskynhaltijana Suomessa 1600–1607.
Amalia von Hatzfeld oli Vilhelm von Hatzfeldin ja Sibylla von Rodenhausenin tytär. Hän oli hovineiti herttuatar Maria av Pfalzin luona. Hän avioitui 3. syyskuuta 1592 Nyköpingin linnassa kreivi Mauritz Stensson Leijonhufvudin kanssa ja sai hänen kanssaan tyttären Ebba Mauritzdotter Lewenhauptin.
Raaseporin kreivikunnan hallinta siirtyi Mauritz Leijonhufvudille vuonna 1600 Mauritzin vanhimman veljen Axel Stensson Leijonhufvudin menetettyä sen lopullisesti kruunulle. Mauritzin kuoltua se annettiin luovutusmaksua vastaan Axelin pojalle Sten Axelsson Leijonhufvudille.
Amalia von Hatzfeld haudattiin 20. helmikuuta 1629 Mauritz Stensson Leijonhufvudin kryptaan Örebrossa.
Yu Shan

Yushan () on Taiwanin korkein vuori ja neljänneksi korkein saarella sijaitseva vuori. Vuoren korkeus on 3 952 metriä merenpinnan yläpuolella. Se sijaitsee Yushanin kansallispuistossa.
Seppo Rapo

Seppo Rapo (s. Vaasa) on suomalainen koneautomaatioinsinööri. Hän on ollut Vaasan kaupunginvaltuutettu 2005–2017, kaupunginhallituksen puheenjohtajana vuosina 2012–2017 sekä Vaasan Sähkö Oy:n hallituksen jäsen vuodesta 2015– Hänen puolueensa on Kokoomus. Harrastuksenaan Rapo on perustanut luovutettukarjala.fi-sivuston.
Rapon molemmat vanhemmat ovat kotoisin Lumivaaran Kumolan kylästä ja ovat asuneet myös Lahdenpohjan kauppalassa. He asettuivat sodan jälkeen asumaan Vaasaan. Karjalaisuus on Rapon mukaan ollut läsnä hänen elämässään koko ajan. Rapo on toimittanut perustamalleen luovutettukarjala.fi-sivustolle Karjalan historian esittelyjä, siirtänyt alueen karttoja digitaaliseen muotoon ja kerännyt sivustolle tuhansia valokuvia.
Rapo on ollut Karjalan Liitto ry:n hallituksen jäsen sekä Karjalan Liitto ry:n liitovaltuuston jäsen. Tällä hetkellä hän toimii Lumivaara-Perinneyhdistyksen ja Rapon Sukuseura ry:n puheenjohtajana, rivijäsenenä hän on useissa Karjala-järjestöissä. Rapo on pitänyt lukuisia esitelmiä luovutetusta Karjalasta Suomessa sekä myös Venäjällä ja Virossa. Seppo Rapo toimii Seinäjoen Peräseinäjolla sijaitsevan Kulttuuritalo Pokin hallituksessa, talossa toimii Lumivaara-Museo jonka museotoimikunnan jäsen Seppo Rapo on.
Rapo on palkittu Karjalaisen kulttuurin hyväksi tehdystä työstä Karjalan Liiton kultaisella ansiomerkillä, sekä Siirtoväen muisto-mitalilla. Lumivaara-yhteisöt ovat valinnet hänet Vuoden Lumivaaralaiseksi vuonna 2010. Siviilityöstään Seppo Rapo on palkittu Suomen Valkoisen Ruusun I luokan mitalilla. 
Rapon luoma Internet-sivusto www.luovutettukarjala.fi on Suomen vanhimpia ja merkittävimpiä Karjala-sivustoja. Rapo on toteuttanut monia Karjalasta kertovia internet-sivustoja muun muassa Lumivaarasta, Jaakkimasta ja Lahdenpohjasta. Hän on toiminut myös Internet sivustojen toteutuksen kouluttajana Karjalan Liitossa. 
Luovutettukarjala.fi.sivustolla olevia hänen toteuttamiaan digitaalisia karttoja käytetään laajasti eri julkaisuissa Suomessa ja ympäri maailmaa. Rapo on tuottanut Luovutettukarjala.fi-sivustolle Karjalan historian, pitäjäkohtaisen historian sekä sijoittanut noin kaksituhatta valokuvaa luovutetusta Karjalasta, jotka hän on kerännyt eri henkilöiltä. Rapon kuvakokoelma käsittää noin 7000 valokuvaa luovutetusta Karjalasta. Rapon kirjakokoelma käsittää noin 20 hyllymetriä Karjalasta kertovaa kirjallisuutta, kirjakokoelma on Suomen suurimpia yksityisen henkilön omistamia Karjala-kirjakokoelmia.
Rapo on matkustellut laajasti kaikkialla luovutetussa Karjalassa sekä Aunuksen- ja Vienan-Karjalassa. 
Rapo on toimittanut valokuvia ja muuta materiaalia useaan televisio-ohjelmaan, muun muassa Elisenvaaran pommituksesta kertovaan dokumenttiin. Tällä hetkellä hänellä on työn alla luovutettukarjala.fi sivuston toteuttaminen venäjänkieliseksi joka valmistuu keväällä 2017.
Renaissance (Village Peoplen albumi)

Renaissance on Village Peoplen seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1981. 
Musiikkikriitikko Stephen Thomas Erlewine kuvasi albumia "yksinkertaisesti hämmennyksen aiheuttajaksi, jonka ei olisi koskaan pitänyt nähdä päivänvaloa". Petollisesta imagosta huolimatta albumilla ei ole musiikillisesti mitään tekemistä New Romantic -tyylisuunnan kanssa. 
Albumin viimeinen kappale "Food Fight" on poikkeus Village Peoplen tuotannossa; se on yhtyeen viimeinen yritys hyötyä punk-yleisöstä. Kappaletta, jonka David Hodo lauloi, on kuvattu fake punkin mestariteokseksi ja yhtä hyväksi kuin mitä Plastic Bertrand tai Alberto y Lost Trios Paranoias koskaan julkaisivat. Musiikillisesti "Food Fightissa" voi kuulla samoja elementtejä kuin Devon tai The Dickiesin musiikissa.
Pulkajärvi

Pulkajärvi on Pirkanmaalla Pirkkalan Keskisenkulmalta sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Pulkajärvi on osa Sikojoen valuma-aluetta.
Maantietoa.
Järvi on 750 metriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen pinta-ala on 13 hehtaaria. Järvi sijaitsee eteläisen Pirkkalan erämaa-alueella laajan painauman pohjukassa. Järveen laskee vain yksi mökin ympärille kaivettu suo-oja. Järven laskuoja lähtee pohjoisrannasta ja juoksee vajaa 600 metriä luoteeseen 14 metriä alempana olevaan Keskisenjärveen. Järven rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä. Rannat ovat pääasiassa jyrkähköä moreenimaastoa, joka on muutamissa tasaisemmissa paikoissa soistunutta. Erikoinen paikannimi on järven länsipuolella sijaitsevalla jyrkkäreunaisella kalliolla, jota kutsutaan Tanssinkallioksi. Tasaisiin paikkoihin on rakennettu kuusi vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Sorkkalan Ylinenjärveltä, johon pääsee yhdystieltä 3003. Yli puolet järven rannoista kuuluvat yhtenäiseen luonnonsuojelualueeseen. Se alkaa 200 metrin päässä kulkevalta Lempäälän rajasta ja ulottuu myös järven pohjoispuolelle Tanilankalliolle asti.
Vedenlaatu.
Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1977, 1988, 1993, 1995, 1996, 2005, 2010 ja 2015. Järven vedenväri on lievästi ruskeaa, koska siihen on liuennut hieman humusta. Vesi on kuitenkin kirkasta. Järven pintaveden happamuustaso on normaali ja järven puskurikyky happamoitumista vastaan on tyydyttävä. Pohjan lähellä vesi on lievästi hapanta siellä tapahtuvan hajotustoiminnan vuoksi. Vesi lämpötilakerrostuu kesäisin ja talvisin. Talvella happivajetta esiintyy yleensä alusvedessä. Kesällä happivaje on voimakkaampaa yli 5 metrin syvyydessä. Heikoin tilanne syntyi kesällä 2005, jolloin täydellinen happikato syntyi juuri yli 5 metrin syvyyteen. Pohjan läheisyydessä hapettomuus aiheuttaa pohjan sedimenttien ravinteiden ja metallien liukenemisen takaisin veteen. Kesällä 2015 tilanne oli parempi ja tilannetta voidaan pitää tyydyttävänä. Veden ravinnepitoisuudet ovat karuille järville ominaiset. Vähäinen ravinnepitoisuus on pitänyt levien määrät alhaisina. Kuitenkin klorofyllipitoisuudet ovat kohonneet reheville järville ominaisiksi. Leväongelmat ovat kuitenkin pienet verrattuna Ylinenjärvessä ja Keskinenjärvessä. Pulkajärvi soveltuu hyvin virkistyskäyttöön.
Historiaa.
Vuonna 1855 julkaistussa Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin pelkästään ”Pukkajärvi”. Järvi oli tuolloin autio eikä kartturi tiennyt alueen soista mitään.
Pulkajärvi on säilynyt erämaajärvenä pitkään ja vielä vuoden 1961 peruskartassa järvellä ei näy raskasta ihmistoimintaa. Vuoden 1975 kartassa uutta onkin Keskisenkulmalle ja siitä koilliseen kulkeva tie, jonka varrelle aivan Pulkajärven pohjoispuolelle on perustettu kaatopaikka. Samassa kartassa on järvelle ilmaantunut neljä vapaa-ajan asuntoa, vaikka järvelle ei johda vielä tietäkään. Vuonna 1980 kartassa näkyy laajentuneen kaatopaikan viereen rakennettu tie Lempäälän Asemankylän suuntaan. Vasta tämän jälkeen rakennettiin tiet järven vapaa-ajan asunnoille Ylinenjärveltä.
Timotheus Wahlberg

Timotheus Wahlberg (2. toukokuuta 1791 Askola – 26. helmikuuta 1833 Hartola) oli suomalainen kappalainen ja päiväkirjanpitäjä.
Wahlbergin vanhemmat olivat Vahjärven Nokian talollinen Askolasta, lautamies Matts Jakobsson (k. 1813) ja Katarina Tomasdotter. Hän kävi Porvoon pedagogiota ja Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1813. Hänet vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 1814.
Wahlberg oli Hartolassa Kustaa Aadolfin seurakunnan kirkkoherran apulaisena vuodesta 1814 ja kappalaisena vuodesta 1819. Hartolan seurakunta oli itsenäistynyt 1784 omaksi kirkkoherraseurakunnaksi ja Ruotsin kuningas Kustaa III oli nimennyt sen poikansa Ruotsin kruununprinssin mukaan. Kustaa Aadolfin seurakunta -nimeä käytettiin aina 1800-luvun lopulle saakka.
Lolan Björkman löysi kesällä 2001 Kruunupyyn kansankorkeakoulun kirjastosta kolme Wahlbergin vuosina 1818–1820 pitämää päiväkirjaa. Björkmanin toimittamat päiväkirjat julkaistiin vuonna 2004 nimellä "Ingen ro hade mitt hjerta".
Wahlberg oli naimisissa 1824–1825 Kristina Elisabet Östergrenin (k. 1825) kanssa. Heidän tyttärensä Karolina Elisabet Wahlberg (k. 1907) oli naimisissa Juvan kappalaisen Adam Sallménin (1800–1863) kanssa.
Maija Åkerlund

Maria Elisabeth ”Maija” Åkerlund (21. maaliskuuta 1888 – 23. marraskuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka toimi Nuorten Naisten Kristillisen liiton toimitusjohtajana vuosina 1926–1956. Hän oli aikansa harvoja naisia, jotka pääsivät yritysten ja organisaatioiden johtotehtäviin. 
Åkerlund valmistui ylioppilaaksi Helsingin yliopistoon johtavan suomalaisen tyttökoulun jatkoluokalta (nyk. Sibelius-lukio). Valmistuttuaan hänen ensimmäinen työpaikkansa oli kelloliike Erik Aikala Oy 1915–1918, jossa hän toimi prokuristina. Aikalan jälkeen seurasi työpaikka Pohjolan Vakuutusyhtiössä (nyk. OP-Pohjola), jossa toimi 1919–1926 prokuristina (talousjohtajana). Seuraavaksi hänet kutsuttiin johtamaan NNKY:n liiton liiketoimia, jossa viihtyi toimitusjohtajana 1926–1956 eläkkeelle lähtöönsä saakka. NNKY:n liitolla oli vuonna 1926 suunnitteilla oma toimitila Helsingin keskustaan. Rakennus valmistui 1928 Åkerlundin johdolla osoitteeseen Pohjoinen Rautatienkatu 23. NNKY-liiton tilojen lisäksi rakennukseen tulivat asuntola Hospiz myöhemmin nimellä Hotelli Helka, ravintola, kahvila, leipomo ja vuoteen 1972 saakka toiminut lasten päiväkoti. Toisen maailmansodan aikaan 1944-46 hän toimi myös Suomen NNKY liitto ry:n hallituksen jäsenenä.
Åkerlundin harrastuksia olivat koristemaalaus, vaeltaminen Sveitsin vuorilla ja ryhmäkokousten pito kesäpaikassaan Kangasalla. Hän käytti usein puhuttelunimenään Maijaa ristimänimensä Maria Elisabethin sijaan.
Maijan veljen lapsenlapsenlapsi on Helsingin Koomisen Oopperan johtaja Laura Åkerlund.
Sing

Sing on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen animaatioelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Garth Jennings. Elokuvassa on myös hahmojen englanninkielisten ääninäyttelijöiden, kuten Tori Kellyn (Meena), Taron Egertonin (Johnny), Scarlett Johanssonin (Ash), Seth McFarlanen (Mike), Reese Witherspoonin ja hänen duoparinsa Nick Krollin (Gunnar), esittämää musiikkia.
24. kesäkuuta 2021 julkaistiin elokuvan jatko-osan traileri. Elokuva on nimeltään "Sing 2" ja se sai ensi-iltansa Suomessa 22. joulukuuta 2021.
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" Anna Möttölän mielestä "Sing" ei ole toteutukseltaan erityisen omaperäinen, mutta se on hyväntuulinen ja täynnä laulun riemua. "Turun Sanomien" Päivi Valotien mukaan "Sing" lainaa juonikuvioihinsa ja hahmoihinsa aineksia tositelevision kykykisoista ja klassisesta backstage-musikaalista, jossa lavan tapahtumien lisäksi seurataan myös kuhinaa kulisseissa. Kierrätetyistä ideoista on hänestä saatu aikaan mukavasti toimiva hyvän mielen musiikkielokuva.
Aiheesta muualla.
Kakodyylioksidi

Kakodyylioksidi eli tetrametyylidiarsiinioksidi (C4H12As2O) on arseenin organometalliyhdiste. Kakodyylioksidi on yksi ensimmäisiä syntetisoituja organometalliyhdisteitä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa kakodyylioksidi on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja paremmin etanoliin tai dietyylieetteriin. Kakodyylioksidilla on erittäin voimakas ja epämiellyttävä valkosipulia muistuttava haju. Yhdiste on myrkyllistä ja ärsyttää voimakkaasti silmiä ja hengitysteitä ollen muun muassa lakrymaattori eli kyynelvuotoa aiheuttava yhdiste. Kakodyylioksidi voidaan hapettaa kakodyylihapoksi ja se muodostaa eräiden siirtymämetallikompleksien kanssa organometalliyhdisteitä. Se reagoi myös halogeenien ja syanidien kanssa muodostaen halogenoituja ja syanoryhmiä sisältäviä yhdisteitä.
Historiaa.
Ensimmäisen kerran kakodyylioksidia valmisti ranskalainen kemisti Louis Claude Cadet de Gassicourt vuonna 1760 kuumentamalla arseenitrioksidia ja kaliumasetaattia. Näin muodostui seos, joka sisälsi kakodyylioksidin lisäksi myös kakodyyliä ja muita metyloituja arseeniyhdisteitä. Yhdisteen kaavan selvitti Robert Bunsen 1840-luvulla. Bunsen ja Jöns Jacob Berzelius katsoivat kakodyylioksidin olevan niin kutsutun dimetyyliarsiini- eli kakodyyliradikaalin oksidi.
Santeri Suistio

Santeri Suistio (s. 16. huhtikuuta 1998 Rauma) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Tanskan Metal Ligaenin Frederikshavn White Hawksissa.
Ura.
Seuraura.
Suistio on Rauman Lukon kasvatti. Hän nousi kaudella 2014–2015 seuran B-nuorten varakapteeniksi ja oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 8+13=21.
Suistio nousi jo ensimmäisellä A-juniorikaudellaan 2016–2017 Lukon kapteenistoon. Hän voitti joukkueessa kauden päätteeksi A-nuorten SM-pronssia. Suistio debytoi samalla kaudella myös SM-liigassa. Hän sai tililleen ensimmäisen liigaottelunsa 16. joulukuuta 2016 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Suistio merkittiin Lukon seitsemänneksi puolustajaksi ja hän jäi lopulta ilman peliaikaa. Ensimmäiset jääaikansa Suistio sai kolmannessa ottelussaan 5. tammikuuta 2017 JYPiä vastaan. Hänet merkittiin jälleen Lukon seitsemänneksi puolustajaksi. Suistio sai ottelussa peliaikaa 9.15 minuuttia. Samassa kuussa hän teki Lukon kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Suistio pelasi kauden aikana myös yhden Mestis-ottelun lainalla KeuPa HT:ssä.
Alkukauden 2017–2018 Suistio pelasi suurimmaksi osaksi Lukon A-nuorissa, joiden sisäisen tehotilaston hän voitti lukemalla +21. Suistio pelasi SM-liigassa kahdeksan runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän siirtyi loppukaudella kuitenkin lainalle KeuPa HT:n Mestis-joukkueeseen, jossa Suistio pelasi kauden loppuun ja voitti Mestiksen mestaruuden. Elokuussa 2018 Lukko lainasi hänet jälleen toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella KeuPaan. Suistio pelasi alkukaudella 2018–2019 neljä Suomen Cupin ja kolme runkosarjaottelua, kunnes lokakuussa Lukko lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Tanskan Metal Ligaenin Frederikshavn White Hawksiin. Suistio pelasi siellä lopulta kauden loppuun. Hän teki 32 runkosarjaottelussa tehot 1+10=11 ja 15 playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Suistio voitti kauden päätteeksi pronssia. Hän pelasi myös kaksi Metal Cupin ottelua ilman tehopisteitä. Kaudeksi 2019–2020 Suistio teki Frederikshavn White Hawksin kanssa vuoden mittaisen sopimuksen.
Suistio siirtyi syyskuussa 2020 toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella II-divisioonajoukkue Laitilan Jyskeen riveihin. Vain yhden siellä pelatun ottelun jälkeen hän palasi loppukauden 2020–2021 kattavalla sopimuksella KeuPa HT:n Mestis-joukkueeseen. Suistio kuitenkin loukkaantui heti paluuottelussaan ja hänen kautensa todettiin päättyneeksi leikkaushoitoa vaatineen alavartalovamman vuoksi lokakuussa. Toukokuussa 2021 Suistio teki KeuPan kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kaudeksi 2022–2023 Suistio palasi vuoden mittaisella sopimuksella Metal Ligaenin Frederikshavn White Hawksiin.
Maajoukkueura.
Suistio on pelannut kymmenen nuorten maaottelua.
Jacobina Charlotta Munsterhjelm

Jacobina Charlotta Munsterhjelm (16. huhtikuuta 1786 Hämeenkylän kartano, Elimäki – 1. huhtikuuta 1842 Kurjalan kartano, Hämeenkoski) oli suomalainen kartanonneiti ja päiväkirjan pitäjä.
Munsterhjelmin vanhemmat olivat kapteeni, tilanomistaja, valtiopäivämies Anders Gustaf Munsterhjelm (1731–1801) ja Ester Sofia Nohrström (1748–1817). Ruukinpatruuna Anders Nohrström oli hänen isoisä. 
Munsterhjelm piti päiväkirjaa 13–15-vuotiaana vuosina 1799–1801. Hän kuvasi päiväkirjassaan isänsä omistaman Elimäen Hämeenkylän kartanon vierailuita, juhlia sekä lukemiaan kirjoja. Päiväkirjan alussa Munsterhjelm lukee vielä "Katekismusta" mutta sitten hän siirtyy kaunokirjallisuuden lukijaksi lukien muun muassa Samuel Richardsonin kirjeromaania "Clarissa" ja Daniel Defoen "Robinson Crusoeta". Lukeminen tapahtui ääneen niin että hän luki joko muille tai kuunteli muiden ääneen lukemista.
Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttivaalit 1964

Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttivaalit 1964 järjestettiin 15. lokakuuta 1964. Vaaleissa valittiin parlamentin alahuoneen 630 jäsentä. Vaaleissa oli 35 894 054 äänioikeutettua, joista kaikkiaan 27 657 148 eli 77,1 prosenttia kävi äänestämässä.
Tausta.
Ennen vaaleja konservatiivipuolue oli hallinnut Isoa-Britanniaa 13 vuoden ajan vuoden 1951 vaaleista lähtien. Kuluneella vaalikaudella konservatiivinen hallitus oli kuitenkin kärsinyt puolustusministeri John Profumoon kohdistuneesta skandaalista sekä useista ministerinvaihdoksista. Myös konservatiivipuolueen johtaja oli vaihtunut, kun Alec Douglas-Home oli valittu Harold Macmillanin seuraajaksi. Douglas-Home ei ollut henkilökohtaisesti yhtä suosittu kuin työväenpuolueen johtaja Harold Wilson. Koska Työväenpuolueen vaalivoitto vaikutti todennäköiseltä, konservatiivinen hallitus jätti parlamenttivaalien järjestämisen mahdollisimman myöhäiseen ajankohtaan.
Tulokset.
Työväenpuolue voitti parlamenttivaalit täpärästi, kun se sai 12,21 miljoonaa ääntä eli 44,1 prosentin kannatuksen ja 317 parlamenttiedustajaa eli lähes kapeimman mahdollisen parlamenttienemmistön. Konservatiivien äänimäärä oli 12,00 miljoonaa, kannatus 43,4 prosenttia ja edustajamäärä 304. Liberaalipuolue lähes kaksinkertaisti kannatuksensa 11,2 prosenttiin ja sai 3,10 miljoonaa ääntä mutta silti vain 9 parlamenttiedustajaa.
Vaalituloksen seurauksena Työväenpuolue muodosti Britannian uuden hallituksen, jota johti pääministeri Wilson. Hallituksen enemmistö oli kuitenkin niin kapea, että uudet vaalit jouduttiin järjestämään jo vuonna 1966.
Anders Lorenz Munsterhjelm

Anders Lorentz Munsterhjelm (17. tammikuuta 1803 Arrajoen (Jokelan) kartano, Nastola – 26. heinäkuuta 1893 Hakunilan kartano, Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen everstiluutnantti, tilanomistaja, valtiopäivämies ja Tikkurilan väritehtaan perustaja.
Munsterhjelmin vanhemmat olivat kapteeni Anders Johan Munsterhjelm (1764–1824) ja Vendela Sofia Glansenstierna. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella Turussa 1817. Munsterhjelm kävi Haminan kadettikoulun 1821-1823. Hän oli vänrikkinä venäläisessä Viipurin jalkaväkirykmentissä vuonna 1823 ja sai siirron keisarillisen seurueen palvelukseen ja sen jälkeen pääesikuntaan samana vuonna. Hänestä tuli aliluutnantti 1826, luutnantti 1829 ja kapteeni 1835. Munsterhjelm sai siirron topografikuntaan 1836 ja hän erosi palveluksesta everstiluutnanttina 1840.
Munsterhjelm omisti Helsingin pitäjässä sijainneet Hakunilan kartanon ja Tikkurilan kartanon. Vuonna 1862 hän rakennutti Keravanjoen Tikkurilankoskeen öljynpuristamon ja perusti yhtiön nimeltä Dickursby Oljeslageri. Tehdas puristi pellavaöljyä, jota käytettiin pintakäsittelyaineena, sekä keitti siitä vernissaa, jota käytettiin maalien valmistukseen. Tikkurilan rautatieaseman perustaminen 1862 aivan kosken viereen teki paikasta ihanteellisen tehtaalle. Rakennus on sittemmin tunnettu kulttuuritehdas Vernissana.
Eri omistajanvaihdosten jälkeen öljypuristamo ja vernissankeittämö päätyi 1885 helsinkiläisen kauppaliikkeen Schildt &amp; Hallbergin omistukseen. Tehtaan toimintaa laajennettiin ja tehostettiin, ja vuosisadan vaihteessa Tikkurilan tehdas oli jo maan hallitseva vernissanvalmistaja. Munsterhjelm osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1863–1864, 1867, 1877–1878 ja 1882. Hän oli myös vuoden 1863 säätyvaltiopäiviä valmistelleen Tammikuun valiokunnan jäsen vuonna 1862.
Munsterhjelm oli naimisissa 1831–1851 Iitin Perheniemen aateliskartanosta kotoisin olleen Lovisa Charlotta Arnkihlin (1808-1851) kanssa ja 1853–1886 leskikreivitär Fredrika Lovisa De Geer till Tervikin, o.s Fock (k. 1886) kanssa tämän toisessa avioliitossa. Eversti, valtiopäivämies Anders Georg Emil Munsterhjelm oli hänen poikansa ensimmäisestä avioliitosta. Ruukinpatruuna, Strömforsin ruukin omistaja Anders Nohrström oli Munsterhjelmin isoisoisä.
Rauno Sainio

Rauno Sainio (s. 1983) on suomalainen kielenkääntäjä, joka on keskittynyt erityisesti kiinankielisen kaunokirjallisuuden suomentamiseen. Sainio on opiskellut kiinaa muun muassa Jinhuan ja Kunmingin kaupungeissa Kiinassa.
Vuonna 2017 järjestetyssä Suomi–Kiina-kulttuurigaalassa Sainio sai tunnustuksen työstään kiinalaisen kirjallisuuden suomentajana.
Sainion suomentama Liu Cixinin tieteisromaani "Kolmen kappaleen probleema" oli ehdolla vuoden 2019 Tähtivaeltaja-palkinnon saajaksi. Vuonna 2021 ehdokkuuden sai myös saman kirjasarjan kolmas osa "Kuolema on ikuinen". Sainio oli ehdolla vuoden 2023 Mikael Agricola -palkinnon saajaksi Chi Zijianin romaanin "Puolikuu" suomennoksesta.
Sainiolle myönnettiin vuonna 2020 puolivuotinen valtion taiteilija-apuraha. Vuonna 2023 hänelle myönnettiin yksivuotinen taiteilija-apuraha.
Augusta af Heurlin

Augusta Helena af Heurlin (o.s. "Bergbom"; 6. tammikuuta 1847 Vaasa – 3. syyskuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen järjestöaktiivi 1900-luvun vaihteen molemmin puolin. 
Af Heurlinin vanhemmat olivat senaattori Johan Erik Bergbom ja Fredrika Juliana Roschier. Hänen sisaruksiaan olivat Kansallisteatterin perustajat Kaarlo ja Emilie Bergbom sekä senaattori Ossian Wuorenheimo. Augusta af Heurlinin puolisona oli vuodesta 1871 kirjapainonomistaja Lars Oskar Wilhelm af Heurlin, joka kuitenkin kuoli jo neljä vuotta myöhemmin. Heidän kolme lastaan olivat pankinjohtaja Lauri af Heurlin, laulunopettaja Paula af Heurlin ja valtiopäivämies Maunu af Heurlin. 
Heurlin liittyi 1880-luvulla Suomen Naisyhdistykseen ja johti Naisyhdistyksen vuonna 1900 perustamaa valmistavaa ammattikoulua. Hän oli vuonna 1911 kutsumassa eri naisyhdistyksiä perustamaan Suomen Naisten Kansallisliittoa. Hän toimi Raittiuden Ystävien keskushallituksessa vuosina 1886–1887 ja oli organisoimassa ensimmäisten eduskuntavaalien yhteydessä järjestettyä keräystä, jonka tuotto suunnattiin keuhkotautiparantoloiden rakentamiseen. Keräys toteutettiin Raittiuden Ystävien nimissä. Kun keräys onnistui, sen varojen käytöstä ja kasvattamisesta huolehtimaan perustettiin ”Toimikunta vähävaraisten keuhkotautisten hyväksi” -järjestö, jonka jäsenenä af Heurlin toimi 1907–1918.
Vuonna 1905 Heurlin perusti Koulukeittoyhdistyksen huolehtimaan, että kansakoululaisille pyrittäisiin tarjoamaan koulussa lämmin keitto, sillä varsinkin syrjäseutujen lapsilla oli pitkien koulumatkojen vuoksi vaikeuksia. Heurlinin täyttäessä 70 vuotta 1917 hänen kunniakseen vietettiin kansalaisjuhla ja perustettiin hänen nimeään kantava rahasto. Heurlin lahjoitti varat Koulukeittoyhdistykselle. Yhdistyksen toiminnan hiipuessa varat siirtyivät 1923 Suomalaiselle Konkordia-liitolle ja vuonna 1955 rahasto yhdistettiin Paula af Heurlinin rahastoon.
Af Heurlinin koti Helsingissä osoitteessa Yrjönkatu 13 tunnettiin 1800-luvun lopulla Suomalaisen Puolueen johtajien kokoontumispaikkana.
Matojärvi (Lempäälä)

Matojärvi on Pirkanmaalla Lempäälän Sääksjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Matojärvi on osa Sikojoen valuma-aluetta.
Maantietoa.
Järvi on 200 metriä pitkä, 50 metriä leveä ja sen pinta-ala on 0,7 hehtaaria. Järvi sijaitsee soistuneessa painanteessa ja siihen kaivettu yksi suo-oja. Järvellä on kaivettu laskuoja, joka lähtee järven länsipäästä ja se virtaa 600 metriä kaivettujen ojien kautta Kaitajärveen. Järvillä on korkeuseroa yli kuusi metriä. Järven rantaviivan pituus on 450 metriä ja se on autio. Sen itäpään vierestä kulkee Pirkkalan Keskisenkulman ja Lempäälän Asemakylän toisiinsa yhdistävä metsäautotie. Birgitan polku poikkeaa tieltä järven kohdalta ja kulkee kalliomäen päällä ennen laskeutumistaan Kaitajärvelle.
Historiaa.
Vuoden 1961 peruskartan mukaan Matojärvi on ollut lähes koskematon erämaajärvi, kunnes se 1970-luvulla on ojitettu ja siihen kaivettiin laskuoja. Järven itäpään ohi rakennettiin 1970-luvulla tie.
Kalliojärvi (Lempäälä)

Kalliojärvi on Pirkanmaalla Lempäälän erämaassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Kalliojärvi on osana Sikojoen valuma-aluetta, vaikka sillä ei ole laskuojaa.
Maantietoa.
Järvi on 300 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,3 hehtaaria. Se sijaitsee kallioisen ylängön loivassa painaumassa olevalla suolla. Vaikka Kalliojärvellä ei ole varsinaista laskuojaa, sen katsotaan kuuluvan Sikojoen valuma-alueeseen. Kalliojärven länsipuolella oleva suo laskee vetensä vähäistä ojaa pitkin Kapittulansuolle ja edelleen Latikkaojaa pitkin Sikojokeen. Järven rantaviivan pituus on 750 metriä ja rannat ovat paikoin leveääkin suota. Järven etelä- ja kaakkoispuolella on kallioisia mäkiä. Muilta osin maasto on louhikkoista moreenipohjaista korpimaastoa. Järvellä on kolme vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Lempäälän Nurmesta tai Asemakylästä.
Historiaa.
Vuoden 1975 peruskartassa järven lähelle ei ollut vielä rakennettu teitä eikä järvelle ollut rakennettu vielä mitään. Seuraavassa vuoden 1980 kartassa näkyy järven pohjoispuolelle ilmaantunut metsäautotie. Pohjoisrannalle ilmaantui 1991 karttaan kaksi vapaa-ajan asuntoa. Myöhemmin etelärannalle ilmestyy kolmas vapaa-ajan asunto.
On esitetty, että järven läheisyydessä olisi jatkosodan aikana ollut metsäkaartilaisten asumus.
Timo Hirvonen (sotilas)

Timo Hirvonen (s. 29. tammikuuta 1963 Helsinki) on suomalainen lippueamiraali evp. Hän toimi urallaan muun muassa Merivoimien esikuntapäällikkönä ja Rannikkolaivaston komentajana.
Hirvonen valmistui merikadettikurssilta vuonna 1987. Hän toimi urallaan muun muassa taistelualuksen päällikkönä 1997-1999, valmiuspäällikkönä Suomenlahden meripuolustusalueella 2000-2002, stragisen suunnittelusektorin johtajana Merivoimien esikunnassa 2002-2004, laivueen komentajana 2004-2008, kansallisena edustajana NATO ACT:ssa 2008-2010, strategisen suunnittelusektorin johtajana 2010-2013 Pääesikunnassa, Saaristomeren meripuolustusalueen komentajana 2013–2014, Rannikkolaivaston komentajana 2015–2016 ja Merivoimien esikuntapäällikkönä 2016–2018. Hänet ylennettiin lippueamiraaliksi 1. syyskuuta 2016 ja määrättiin Pääesikuntaan erityistehtäviin koordinoimaan Suomen EU-puheenjohtajuutta vuoden 2019 alusta.
Häntä pidettiin vahvana ehdokkaana merivoimien komentajaksi. Hirvoseen kohdistui nimettömistä kirjeistä lähtenyt esteellisyysepäily 2018. Korkein oikeus antoi päätösen asiassa heinäkuussa 2021 tuottamuksellisesta palvelusrikoksesta, jossa hänelle ei tuomittu rangaistusta. Oikeus totesi hänen olleen esteellinen, mutta Hirvosen menettelyllä ei ole ollut tosiasiallista vaikutusta asioiden lopputulokseen.
Hirvonen on myös hokutoryu ju-jutsun musta vyö ja ju-jutsuohjaaja.
Hildi Ennola

Hildi Ennola, ent. "Enlund" (1854–1929) oli 1900-luvun alkupuolen naisjärjestöaktiivi. Hän kuului Suomen Naisyhdistykseen ja Suomalaiseen Konkordia-liittoon.
Heponiemen hiljaisuuden keskus on alkujaan Hildi ja Juhana Ennolan omistama tila, jonka he lahjoittivat Diakonissalaitokselle perustettavaa virkistyskotia varten. Osan varoistaan hän testamenttasi Konkordia-liitolle.
Aleksandra Gripenbergin Ennolalle kirjoittamien kirjeiden kautta on tullut julki paljon tietoa Gripenbergin ajatuksista ja toiminnan taustasyistä. Ennola oli Gripenbergin Koti ja Yhteiskunta -lehden vahva tukija. Hän oli Marttajärjestön alkuunpanija sitä kautta, että oli perustamassa Sivistystä kodeille -yhdistystä, joka myöhemmin nimettiin Marttajärjestöksi.
Arthur Brown (muusikko)

Arthur Wilton Brown (s. 24. kesäkuuta 1942 Whitby, Iso-Britannia) on brittiläinen rocklaulaja, joka tunnetaan teatraalisista esiintymisistään sekä asusteistaan, joihin lukeutuu esimerkiksi liekehtivä kypärä. Hän johtaa omaa The Crazy World of Arthur Brown -yhtyettään, jonka kappale ”Fire” nousi vuonna 1968 Britanniassa listaykköseksi ja Yhdysvalloissa kakkoseksi. 1970-luvun alussa hän oli tuolloin muutamia albumeja julkaisseen Kingdom Come -yhtyeen laulusolisti. Hän myös näytteli pappia vuonna 1975 ilmestyneessä "Tommy"-elokuvassa.
Brownista käytetään nimitystä ”The God of Hellfire”.
Kalle Potti

Charles Johanas (Kalle) Potti (6. toukokuuta 1871 Laihia – 4. toukokuuta 1935 Ashtabula, Ohio, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen kauppias ja kirjailija.
Potti muutti Suomesta vuonna 1890 Ohion Ashtabula Harboriin, jossa hän työskenteli kolmen vuoden ajan satamatyöläisenä. Myöhemmin hän toimi työnjohtajana ja perusti omia kauppaliikkeitä Conneautiin, Glassportiin ja Ashtabula Harboriin. Potti harrasti myös kirjallisuutta ja toimi raittiusseuran puheenjohtajana. Vuonna 1921 hänet nimitettiin Suomen varakonsuliksi.
Potin kirja "Iloinen Harbori" perustui hänen omiin kokemuksiinsa satamatyöläisenä Yhdysvalloissa. 
Teoksia.
Nimimerkillä Anna-Kaisa
Giulia Stürz

Giulia Stürz (s. 20. kesäkuuta 1993) on italialainen maastohiihtäjä.
Stürz saavutti vuonna 2014 alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssia vapaan hiihtotavan sprintissä ja vuoden 2015 alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssia sekä perinteisen sprintissä että 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa.
Stürz kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2014. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Canmoressa järjestetyssä Ski Tour Canadassa maaliskuussa 2016 sijoituttuaan siellä 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 27:nneksi. Kiertueen kokonaistuloksissa hän oli 38:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa 17:nneksi La Clusaz'n 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa joulukuussa 2016.
Felix Hyrske

John Felix Hyrske (21. syyskuuta 1878 Turku – 19. marraskuuta 1939 Aberdeen, Washington) oli amerikansuomalainen teatterinjohtaja ja näytelmäkirjailija. Hän oli Ville Airolan ja Anna Talman ohella ensimmäisiä Pohjois-Amerikan suomalaissiirtolaisten joukossa vaikuttaneita teatterintekijöitä.
Hyrskeellä oli läheiset suhteet amerikansuomalaisen työväenliikkeen näyttämötoimintaan. Hänen ja Lauri Lembergin kirjoittamia näytelmiä esitettiin usein Detroitissa. Hyrske toimi neljän vuoden ajan teatterinjohtajana Port Arthurissa Ontariossa ja sen jälkeen teatterinjohtajana Fitchburgissa Massachusettsissa.
José Caballero

José Caballero (11. kesäkuuta 1915 Huelva, Espanja – 26. toukokuuta 1991 Madrid, Espanja) oli espanjalainen taidemaalari.
1920- ja 1930-luvulla Caballeron ollessa La Rábidan luostarissa maalaamassa freskoja, hän tapasi runoilija Adriano del Vallen ja Daniel Vázquez Díazin, joiden kannustamana Caballero avasi ensimmäisen galleriansa Madridissa vuonna 1931. Seuraavana vuonna hän teki kokeellisen taiteellista yhteistyötä muun muassa ystävänsä Federico García Lorcan kanssa Popular Ateneossa. Vuonna 1934 hän liittyi García Lorcan La Barraca -teatteriin, jonka muassa hän ystävystyi muun muassa Pablo Nerudan, Rafael Albertin ja Luis Buñueln kanssa. 
Caballero siirtyi, ajalle tyypilliseen, surrealistiseen tyyliin 1930-luvun puolivälissä. Aikaisemmin hän oli maalannut muun muassa konstruktiivista taidetta.
Laura Åkerlund

Laura Åkerlund (s. 4. maaliskuuta 1987 Helsinki) on suomalainen oopperaohjaaja, toimitusjohtaja ja taiteellinen johtaja. Åkerlund oli vuonna 2019 finalistiehdokas Opéra de Lyonin pääjohtajaksi ja taiteelliseksi johtajaksi, samoin kuin vuonna 2021 Opéra national de Bordeaux pääjohtajaksi ja taiteelliseksi johtajaksi.
Åkerlund aloitti pianonsoiton opiskelun 6-vuotiaana ja opiskeli ensin yksityisesti, myöhemmin hän siirtyi Helsingin Konservatorion opiskelijaksi. Opiskellessaan Sibelius-lukiossa 2003–2006 ooppera alkoi kiinnostaa häntä, ja hän aloitti oopperaohjauksen opinnot Kristiina Helinin johdolla Sibelius-Akatemiassa vuonna 2006. Opintojensa aikana Åkerlund pääsi ohjausassistenttiharjoittelijaksi Kansallisoopperaan Pekka Milonoffin ohjaamaan Aulis Sallisen Punaiseen viivaan, jonka jälkeen jatkoi ooppera-alan töitään. Åkerlund myös soitti kymmenissä eri bändeissä yläasteikäisestä lähtien. 
Åkerlund valmistui ylioppilaaksi 2006 Sibelius-lukiosta ja filosofian maisteriksi vuonna 2016 Helsingin yliopistosta pääaineena musiikkitiede, sivuaineena estetiikka ja taidehistoria. Lisäksi hänellä on teatteritieteen opintoja 2011–2012 Freie Universität Berlinissä sekä muita opintoja Sibelius-Akatemiassa että Teatterikorkeakoulussa. Åkerlund on toiminut ohjaajana ja apulaisohjaajana vuodesta 2006 lähtien Suomessa, Saksassa, Ruotsissa, Venäjällä ja Englannissa. Työskennellyt apulaisohjaajana muun muassa Komische Oper Berlinissä, Deutsche Oper Berlinissä, Oper Stuttgartissa ja Bayerische Staatsoperissa. Hän on myös Suomen Wagner-seuran vuoden 2016 Bayreuth-stipendiaatti.
Vuonna 2019 hänet kutsuttiin Badisches Staatstheater Karlsruhen teatterin johtoryhmään päädramaturgiksi. Badisches Staatstheater Karlsruheen kuuluvat ooppera, baletti, teatteri, nuorten teatteri, sinfoniaorkesteri ja Volkstheater. Vastuu-alueina koko teatterin taiteellisen toiminnan suunnittelu eri osastojen kesken, kansainväliset suhteet ja tuotannot, digitaaliset projektit kuten virtual reality -oopperat ja -baletit sekä henkilöstöjohtaminen painopisteenä skandinaavinen johtaminen. Hän toiminut vuodesta 2016 lähtien Suomen uusimman oopperatalon Helsingin Koomisen Ooppera Oy toimitusjohtajana ja taiteellisena johtajana. 
Åkerlund on toiminut Helsingin yliopiston kulttuurivaliokunnan sihteerinä 2009–2010 ja puheenjohtajana 2010-2011. Hän on perustanut Ylioppilasooppera ry:n vuonna 2009. Vuonna 2009 ensiesityksensä sai Yle Teemalla Talo Ranskassa kieliopetusohjelma, jossa Åkerlund toimi yhtenä kilpailijana. Sarjassa on yhdeksän jaksoa ja se kuvattiin Montpellier’ssa, Ranskassa. 
Åkerlund kirjoitti pro gradu -työnsä oopperaohjaamisesta nimellä "It's only opera, not an operation - Demingin ympyrä ja Regiekonzept oopperaohjaajan työprosessissa".
Blurryface

Blurryface (tyyliteltynä BLURRYFΛCE) on Twenty One Pilots-yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 17. toukokuuta 2015 ja sen tuotti Fueled by Ramen. Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan ykköseksi. Suomessa se ylsi virallisen albumilistan viidennelle sijalle ja pysyi listalla 53 viikkoa. Albumilta julkaistiin yhteensä 6 singleä.
"Blurryface"-nimi tulee laulaja Tyler Josephin keksimästä kuvitteellisesta hahmosta joka kuvastaa hänen epävarmuuksiaan ja pelkojaan. Albumin yhteydessä tehdyillä musiikkivideoilla Tyler kuvaa hahmoa hänen mustiksi värjätyillä käsillään sekä kaulallaan.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säv. ja san. Tyler Joseph.
Joey Graceffa

Joseph Michael ”Joey” Graceffa (s. 16. toukokuuta 1991) on yhdysvaltalainen tubettaja, näyttelijä, kirjailija, ja laulaja. Hänellä on kaksi YouTube-kanavaa. Pääkanavaansa hän käyttää videoblogina, ja sillä oli tammikuussa 2017 seuraajia yli 7 200 000. Toinen kanava toimii hänen ”pelikanavanaan” eli hän julkaisee siellä sisältöä videopeleistä. Pelikanavalla oli samana ajankohtana yli 2 000 000 seuraajaa. 
Ura.
Graceffa latasi ensimmäiset videonsa ystävänsä kanssa 2007. Hän aloitti oman kanavansa vuonna 2009. 
Hän osallistui vuonna 2013 Amazing Racen 22. tuotantokaudelle. Graceffan parina ohjelmassa oli Meghan Camarena, toinen tubettaja. Pari osallistui vuotta myöhemmin sarjan All Stars-kaudelle.
Ahvenjärvi (Vesilahti, Linnamaa)

Ahvenjärvi on Pirkanmaalla Vesilahden Linnamaalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Ahvenjärvi on osa Naarvanjoen valuma-aluetta.
Maantietoa.
Järvi on 1,0 kilometriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 13 hehtaaria. Järvi sijaitsee kallioisten mäkien välisessä painanteessa Linnamaan eteläpuolella. Rannat ovat monin paikoin jyrkkiä ja kivikkoisia, mutta länsipuolella rannat ovat suota. Järvessä on 50-metrinen saari, joka on alle 10 metriä korkea. Järven itäpäähän laskee kaksi luontaista puroa, joista toinen on Pahalammin laskuoja. Ahvenjärven oma laskuoja, joka lähtee järven luoteisrannasta, juoksee luoteeseen Heinävänvuorten Näkökallion alta ja yhtyy Havatojaan peltoaukealla. Näkökallion kohdalla se on kivikkoinen puro huomattavilla luontoarvoilla . Järven rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä. Rannoille on rakennettu kahdeksan vapaa-ajan asuntoa. Lisäksi luusuan lähellä on metsästysmaja. Niille johtaa tiet yhdystieltä 2986. Järven itäpäässä on luonnonsuojelualue, joka ulottuu järven rantaan asti. Se sisältää Pahalammin ja sen ympäristön.
Historiaa.
Vuonna 1855–1856 kootussa Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Ahvenajärvi”. Kartassa järven laskuoja on piirretty Särkijärveen. Järvi vaikuttaa autiolta.
Vuoden 1959 peruskartassa järvi oli autio lukuun ottamatta metsästysmajaa. Järveen ei ollut kaivettu yhtään suo-ojaakaan. Vuoden 1980 ja 1993 kartassa näkyvät nykyiset ojat ja yksi mökki, mutta teitä ei näy.
Kerttu Sihvonen

Kerttu Maria Sihvonen (o.s. Pulkkinen; 26. huhtikuuta 1893 Haukivuori – 28. maaliskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen rehtori ja naisasia-aktiivi.
Sihvonen valmistui filosofian kandidaatiksi 1920 ja hänet promovoitiin filosofian maisteriksi 1923. Valmistuttuaan Sihvonen toimi Helsingin yliopiston fysiologian laitoksella assistenttina vuoteen 1939. Pääasiallisen uransa hän teki Helsingin Kasvatusopillisessa Talouskoulussa (myöh. Helsingin Kotitalousopettajaopisto). Opettajantyönsä ohella hän toimi koulun hallinnossa, muun muassa sen säätiön hallituksen jäsenenä. Vuosina 1950–1960 Sihvonen oli oppilaitoksen rehtori. Hänen aikanaan koululle rakennettiin uusi toimitalo Sturenkatu 4:ään, ja talon vihkiäistilaisuus pidettiin helmikuussa 1957. Koulua oli toistuvasti yritetty saada valtion huomaan mutta se onnistui vasta 1959, jolloin opisto muuttui korkeakouluksi. Koulua ylläpitävä säätiö lakkautettiin.
Sihvosella oli runsaasti luottamustoimia, ja hän oli mukana kansainvälisissä tehtävissä. Hän oli Kotitalousopettajayhdistyksen ja Kotitalousopettajien liiton puheenjohtajana 1947–1957, ja hänet kutsuttiin liiton kunniajäseneksi vuonna 1963. Samoin hän oli Helsingin Kotitalousopettajaopiston Ylioppilaskunnan kunniajäsen. Hän hoiti Suomen Naisyhdistyksen sihteerin tehtäviä 1937–1945 ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana 1955–1960. Konkordia-liiton toimikunnan jäsen hän oli 1939–1978 ja toimikunnan puheenjohtaja 36 vuotta.
Kerttu Sihvosen puoliso oli vuodesta 1925 professori Väinö Sihvonen.