Kirkkojen maailmanneuvosto

Kirkkojen maailmanneuvosto (lyh. KMN) on kristillisten kirkkojen kansainvälinen ekumeeninen yhteistyöelin, joka perustettiin vuonna 1948 Amsterdamissa toisen maailmansodan jälkeen. Sen päämaja sijaitsee Le Grand-Saconnex’ssa, Sveitsissä, lähellä Geneveä.
KMN:ään kuuluu 349 kirkkoa yli 120 maasta, mukaan lukien ortodoksiset kirkot sekä protestanttiset kirkkokunnat, kuten baptistit, luterilaiset, metodistit, reformoidut ja anglikaaninen kirkko. Katolinen kirkko ei ole jäsen, mutta osallistuu tarkkailijajäsenenä kokouksiin ja tekee yhteistyötä KMN:n kanssa erilaisissa toimikunnissa sekä yhteisen yhteistyöelimen kautta.
Euroopassa KMN:llä on tiiviit yhteydet Euroopan kirkkojen siirtolaiskomissioon ja Euroopan kirkkojen konferenssiin, jotka tukevat ekumeenista toimintaa ja yhteistyötä alueella. KMN:n tavoitteena on edistää kristillisten kirkkojen yhtenäisyyttä ja yhteistä todistusta.
Peruskirja.
KMN:n peruskirja määrittelee jäsenyyden kriteerit. Vuonna 1948 Amsterdamissa hyväksytty alkuperäinen peruskirja kuului:
Vuonna 1961 New Delhin yleiskokouksessa peruskirjaa laajennettiin sisällyttämällä kolminaisuusoppi:
Peruskirjan tarkoitus on määritellä kristillisen kirkon tuntomerkit, ja se rajaa ulkopuolelle ei-kristilliset uskonnot, kuten juutalaisuuden ja islamin, sekä kristillisperäiset liikkeet, kuten mormonit ja Jehovan todistajat.
Historia.
Kirkkojen maailmanneuvosto syntyi ekumeenisesta liikkeestä, joka vahvistui ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Liike jakautui kahteen osaan: Life and Work -liike keskittyi kirkkojen käytännön toimintaan, ja Faith and Order -liike käsitteli kirkkojen uskomuksia, järjestäytymistä ja yhdistymisen haasteita.
Vuonna 1937 Edinburghin Faith and Order -konferenssi ja Oxfordin Life and Work -konferenssi hyväksyivät suunnitelman yhteisen neuvoston perustamisesta. Vuonna 1938 Utrechtissa laadittiin perustuslaki, mutta toinen maailmansota viivästytti KMN:n ensimmäistä yleiskokousta vuoteen 1948. Vuonna 1961 International Missionary Council liittyi KMN:ään.
Uuden järjestön oli määrä toimia YK:n ohjaajana ja kansainvälisen politiikan yleisenä moralisoijana. KMN:n kansainvälisten asiain komissio sai konsultatiivisen aseman YK:ssa. Komissioon kuuluivat mm. Reinhold Niebuhr, John Foster Dulles ja G. Bromley Oxnam.
Jäsenet.
Kirkkojen maailmanneuvoston jäseninä on useimpia protestanttisia ja ortodoksisia kirkkoja, mutta ei roomalaiskatolista kirkkoa, vaikka katoliset edustajat osallistuvat usein kokouksiin. Yhdysvaltain eteläiset baptistit eivät ole jäseniä.
Suhde katoliseen kirkkoon.
Katolisella kirkolla ei aluksi ollut Kirkkojen Maailmanneuvostossa omaa edustajaa, mutta suhteet järjestöön paranivat Johannes XXIII:n toimikaudesta lähtien. Tilanteen parantumiseen, uudelleen arviointiin ja teologien yhteisiin tapaamisiin vaikutti erityisesti Augustin Bean johtaman kristittyjen yhteyden edistämiseen pyrkivän sihteeristön perustaminen Roomaan.
Toiminta.
Kirkkojen maailmanneuvoston työ jakautuu kolmeen pääalueeseen: kirkkosuhteet, ekumeeninen tutkimus ja edistäminen sekä avustustyö ja pakolaisten palvelu. Näiden alla toimii useita ryhmiä ja komissioita, kuten Faith and Order sekä komissiot, jotka käsittelevät maallikoiden roolia ja sukupuolten välistä yhteistyötä kirkossa ja yhteiskunnassa.
Kannanotot.
Kylmän sodan aikana KMN:ään kuului jäseniä Neuvostoliitosta ja Itä-Euroopasta, ja sen lausunnoissa tuomittiin usein kapitalistinen markkinatalous kommunismimyönteisin sanankääntein. 
Vuonna 1968 Uppsalan kokouksessa KMN sitoutti jäsenkirkkonsa tukemaan yhteiskuntien radikaalia uudelleenjärjestelyä edistäviä liikkeitä, jotka ajavat taloudellista, yhteiskunnallista ja poliittista oikeudenmukaisuutta. KMN tuki taloudellisesti marxilaisia liikkeitä, kuten Angolan MPLA:ta (1970, 45 000 dollaria), Mosambikin FRELIMO:a (1972, 500 000 dollaria) ja Rhodesian hallitusta vastaan taistelleita sissejä (1978, 85 000 dollaria). Rahoitus tuli pääosin eurooppalaisilta jäsenkirkoilta.
1990-luvulla KMN järjesti "RE-Imagining"-konferensseja, joissa kristilliset ja juutalaiset feministiteologit kehittivät uusia jumalanpalvelusmuotoja, kuten "Sofiaa" palvovia seremonioita.
Hallinto ja työskentely.
KMN:n ylin päättävä elin on noin kuuden vuoden välein eri puolilla maailmaa kokoontuva yleiskokous, joka nimittää keskuskomitean. Tämä valitsee 26-jäsenisen toimeenpanevan komitean, joka yhdessä erikoistuneiden komiteoiden ja kuuden yhteispuheenjohtajan kanssa hoitaa toimintaa kokousten välillä. Päämaja sijaitsee Genevessä, missä pääsihteerin johtama laaja henkilöstö työskentelee.
Yleiskokoukset.
Kirkkojen Maailmanneuvoston yleiskokous pidetään kuuden–seitsemän vuoden välein. Istunnoissa tulevat esiin vaikeudet, jotka ovat opin yhtenäistämisen ja usein hyvin erilaisten ryhmittymien toiminnan tiellä. Istuntojen on arvioitu osoittavan yhteistyön välttämättömyyttä ja tarpeellisuutta.
Keskuskomitea.
Yleiskokousten välisenä aikana toimintaa johtaa KMN:n keskuskomitea, johon kuuluu 158 jäsentä ja joka kokoontuu noin vuoden välein. Komiteaan kuuluu muun muassa jatkuvasti toimivat toimeenpaneva komitea, ohjelmakomitea ja talouskomitea. Suomessa KMN:n kumppanina toimii Suomen ekumeeninen neuvosto.
Suomalaiset Kirkkojen maailmanneuvostossa.
Kirkkojen maailmanneuvoston keskuskomiteassa on neljä suomalaista. Brasilian Porto Alegren kokouksessa 2006 keskuskomitean jäseniksi valittiin Lapuan hiippakunnan piispa Simo Peura ja vs. suunnittelija Aaro Rytkönen Suomen luterilaisesta kirkosta. Suomen ortodoksisesta kirkosta jäseniksi tulivat isä Heikki Huttunen ja teologian maisteri Outi Vasko.