tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gibraltar Chronicle

Gibraltar Chronicle on gibraltarilainen päivittäin ilmestyvä englanninkielinen sanomalehti. Se perustettiin vuonna 1801, ja sen levikki on nykyään noin 5 000 kappaletta.
Historia.
Gibraltar Chronicle perustettiin 1801, ja sen sanotaan olevan The Timesin jälkeen maailman toiseksi vanhin englanninkielinen sanomalehti. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli ranskalainen Charles Bouisson, joka oli muuttanut Gibraltarille vuonna 1794. Hän toimi lehden päätoimittajana peräti 54 vuoden ajan. Lehteä hallinnoi alkuun Garrison Library.
Gibraltar Chronicle oli ensimmäinen lehti, joka uutisoi vuonna 1805 Trafalgarin taistelusta. Uutiset ylsivät Britannian lehtiin vasta yli viikon päästä tapahtuneesta. Lehti on ollut myös raportoimassa monista Gibraltarin tai sen lähistön merkittävistä tapahtumista, kuten "Mary Celesten" tapauksesta, John Lennonin ja Yoko Onon häistä, operaatio Flaviuksesta ja "HMS Tirelessin" tapauksesta.
Lehden suunta on muuttunut 1900-luvulla, kun brittiläinen varuskunta on lähtenyt Gibraltarilta. Aikaisemmin lehti raportoi runsaasti aiheista, jotka kiinnostivat brittiläisiä joukkoja, kuten Britannian urheilu-uutisista. Varuskunnan lähdettyä lehti on siirtynyt enemmän paikallisuutisiin.
Buran Voronež

Buran Voronež () on venäläinen jääkiekkojoukkue Voronežin kaupungista Sverdlovskin alueelta. Joukkue on perustettu vuonna 1977 ja se pelaa Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla VHL:ssä.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Kaktushiirihaukka

Kaktushiirihaukka ("Geranoaetus albicaudatus") on deguhaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Amerikan mantereella lähinnä subtrooppisella ja trooppisella vyöhykkeellä Antigua ja Barbudassa, Argentiinassa, Arubassa, Barbadosissa, Belizessa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Dominicassa, Ecuadorssa, El Salvadorissa, Ranskan Guyanassa, Guadeloupessa, Guatemalassa, Guayanassa, Hondurasissa, Martiniquessa, Meksikossa, Montserratissa, Nicaraguassa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa, Saint Kitts ja Nevisissa, Saint Luciassa, Saint Vincent ja Grenadiineissa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa, Yhdysvalloissa, Uruguayssa ja Venezuelassa.
Se on vaelluslintu. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset ja lauhkean vyöhykkeen heinäarot, kuivat savannit ja subtrooppiset ja trooppiset kuivat ylävät pensastot. Populaatio on Pohjois-Amerikassa kasvamassa.
Kaktushiirihaukka on suurikokoinen hiirihaukka. Sen pituus on 44–60 cm, siipiväli 118–143 cm, ja se painaa 865–1 240 grammaa. Aikuiset linnut ovat päältä harmaita ja alta ja takaosasta valkoisia, jossa on himmeää vaaleanharmaata tai punertavaa raidoitusta. Lyhyt pyrstö on valkoinen, ja melkein päässä siinä on musta poikkiraita.
Alalajit.
Sillä on kolme alalajia:
Torkel Nordman

Johan Torkel Matias Nordman (15. toukokuuta 1878 Hämeenlinna – 23. joulukuuta 1949 Pori) oli suomalainen arkkitehti, joka tunnetaan suunnittelemistaan teollisuusrakennuksista ja huviloista.
Ura.
Nordmanin vanhemmat olivat maanmittari Mathias Nordman ja Anna Johanna Forssén. Hän kävi alkeiskoulun Tampereella ja kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Lyceum för gossar och flickor -koulusta. Nordman opiskeli 1896–1902 Polyteknillisessä opistossa ja 1899–1904 Helsingin yliopistossa, muttei suorittanut tutkintoa kummassakaan. Arkkitehdiksi hän valmistui Saksan Neustrelitzissa toimineesta Strelitzin polyteknillisestä opistosta. Vuonna 1902 Nordman aloitti työskentelyn Onni von Zansenin arkkitehtitoimistossa Porissa, mistä hän siirtyi jo parin vuoden kuluttua piirtäjäksi Birger Federleyn toimistoon Tampereelle. Federleyn toimistossa Nordman suunnitteli muun muassa suuren huvilan Kaukajärven kartanon omistajalle Bertel Grahnille. Vuonna 1906 Nordman palasi Poriin ja perusti arkkitehtitoimiston yhdessä rakennusmestari Arthur Fagerholmin kanssa. Se tuli tunnetuksi erityisesti teollisuusrakennuksista, mutta toimisto suunnitteli myös useita huviloita. Vuonna 1917 Nordman siirtyi Rosenlewin rakennusosaston päälliköksi, jota tehtävää hän hoiti kuolemaansa saakka.
Vuosina 1902–1903 Nordman toimi Akseli Gallen-Kallelan apulaisena Porissa sijaitsevan Juseliuksen mausoleumin freskojen maalaustyössä, ja valvoi myöhemmin 1930-luvulla rakennuksen entisöintiä. Hän oli myös aktiivinen vaikuttaja Porin kulttuurielämässä. Vuonna 1925 Nordman oli mukana perustamassa Porin Näyttämöä, ja kuului myöhemmin muun muassa Porin teatterin johtokuntaan.
Lisäksi hänen harrastuksiinsa kuului kuorolaulu. Tarinan mukaan Nordman tapasi maaliskuussa 1917 helsinkiläisessä ravintolassa seurueen, johon kuului muun muassa säveltäjä Jean Sibelius. Yhteisen illanvieton aikana Sibelius oli valittanut pääkaupungissa vallinnutta elintarvikepulaa, minkä johdosta Nordman Poriin palattuaan lähetti hänelle viulukoteloon pakatun savustetun lampaanlavan eli ”lampaanviulun”. Kiitokseksi Sibelius sävelsi Nordmanille kuoroteoksen "Fridolins dårskap". Erik Axel Karlfeldtin runoon sävelletystä kappaleesta muodostui myöhemmin yksi ruotsinkielisten mieskuorojen suosikkilauluista.
Mikael Muurimäki

Mikael Muurimäki (s. 11. maaliskuuta 1980 Seinäjoki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.
Muurimäki aloitti uransa aikuisten sarjoissa jo 16-vuotiaana kasvattajaseuransa TP-Seinäjoen riveissä. Vuotta myöhemmin hän pelasi joukkueessa ensimmäisen Veikkausliiga-kautensa. Lisäksi Muurimäki on pelannut Veikkausliigaa neljän kauden ajan Jarossa sekä FC Jazzissa. Yhteensä hän on pelannut 83 liigaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. Kaudella 2004 hän oli kuudella maalillaan FC Jazzin paras maalintekijä yhdessä Matti Santahuhdan kanssa.
Muurimäki lopetti uransa huipputasolla vuoteen 2011 SJK:n noustua Ykköseen. Kaudella 2012 hän pelasi Kolmosessa SJK:n reservijoukkue Kerho 07:ssä.
HMS Trafalgar (D77)

HMS Trafalgar (viirinumerot R77 ja D77) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Battle-luokan hävittäjä, joka valmistui toisen maailmansodan lopulla.
Valmistus.
Alus tilattiin 27. huhtikuuta 1942 Swan Hunterilta Tyne and Wearista, missä köli laskettiin 15. helmikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 12. tammikuuta 1944 ja valmistui 23. heinäkuuta 1945.
Palvelus.
Alus saapui romutettavaksi heinäkuussa 1970.
Tauno Himmi

Tauno Emil Himmi (sukunimi aik. "Himberg"; 12. maaliskuuta 1903 Tampere – 22. joulukuuta 1976) oli suomalainen varatuomari, lääninasessori ja kirjailija.
Himmin vanhemmat olivat nimismies ja sotakamreeri Juha Emil Himberg ja Iida Josefiina Herckman. Hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1932 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1937.
Himmi toimi Hämeen lääninhallituksen ylimääräisenä esittelijänä 1933–1938, nuorempana lääninsihteerinä 1938–1949, vanhempana lääninsihteerinä 1949–1955 ja lääninasessorina 1955–1966.
Himmin kirjalliseen tuotantoon kuului romaaneita ja näytelmiä. Hän harrasti myös maalaamista.
Elof Roschier

Elof Roschier (26. huhtikuuta 1903 Kotka – 6. elokuuta 1976) oli suomalainen sotilas tykistön aselajissa, arvoltaan kenraaliluutnantti vuodesta 1956. 
Roschier osallistui sisällissotaan 1918 valkoisten puolella. Hän valmistui kadettikoulusta 1923 ja Sotakorkeakoulusta 1937 (ye-upseeri 1942). Hän aloitti sotilasuransa Jääkäritykistörykmentissä nuorempana upseerina ja aliupseerikoulun johtajana 1923–1933. KTR 1:ssä hän toimi patterin päällikkönä sekä ye-upseerina 1934–1937. Kadettikoulussa hän opetti taktiikkaa vuonna 1938. 
Talvisodassa Roschier työskenteli toimistoesiupseerina puolustusministeriön taisteluvälineosastolla 1939–1940. Vuonna 1941 hän komensi Raskas Patteristo 3:a. Edelleen jatkosodassa ja Lapin sodassa hän komensi KTR 5:a toimien samalla divisioonan tykistökomentajana 1941–1944. Sodan jälkeen hän opetti tykistötaktiikkaa Sotakorkeakoulussa. Hän oli Tykistökoulun johtaja 1947–1953, operatiivisen osaston päällikkö pääesikunnassa 1954, päämajamestari 1954–1956 ja tykistön tarkastaja 1956–1963.
Ylennykset: vänrikki 1923, luutnantti 1925, kapteeni 1930, majuri 1939, everstiluutnantti 1941, eversti 1944.
Helmer Roschier

Rolf Helmer Roschier (10. tammikuuta 1891 – 17. elokuuta 1962) oli suomalainen kemisti ja Teknillisen korkeakoulun puun kemian teknologian professori 1939–1959. Hän tutki terpeenejä, selluloosan ja paperin valmistusta sekä puun sokeroitumista. Yhdessä professori Heikki Pellisen kanssa hän julkaisi oppikirjan "Hiokkeen ja selluloosan valmistus" (1953).
Roschier valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1914 ja tekniikan tohtoriksi 1918. Hänen väitöskirjansa Suomen Teknillisessä Korkeakoulussa vuodelta 1917 oli "Über die Ozonisation des Apobornylens und der verschiedenen Fenchene: Beiträge zur Feststellung der konstitution dieser Kohlenwasserstoffe".
Professorin virkansa ohella Roschier toimi Kauppa- ja teollisuusministeriön teollisuusosaston päällikkönä 1942–1944 ja Typpi Osakeyhtiön ensimmäisenä toimitusjohtajana 1944–1948.
Saimi Lindroth

Saimi Elina Lindroth (23. huhtikuuta 1903 Hollola – 30. kesäkuuta 1977 Mäntsälä) oli suomalainen terveyssisar ja kirjailija.
Lindroth toimi 1935–1939 terveyssisarena Utsjoella Lapissa. Hän lähetti Gummeruksen tammikuussa 1946 julistamaan romaanikilpailuun "Se paikka ei ihmistä kestä" nimisen käsikirjoituksen nimimerkillä "Taamottu". Käsikirjoitus ei saanut palkintoa mutta se lunastettiin syksyllä 1947 ja julkaistiin seuraavana vuonna nimellä "Taamottu".
Lindroth julkaisi 1970-luvulla kaksi muistelmateosta, joista toinen kertoi hänen Lapissa viettämistään vuosista ja toinen taas kertoi jatkosodan aikaisesta Vienan Karjalasta.
Gustaf Fredrik von Rosen

Gustaf Fredrik von Rosen (6. elokuuta 1688 Tallinna – 17. kesäkuuta Tukholma 1769) oli ruotsalainen sotilas ja Suomen viimeinen ruotsalainen kenraalikuvernööri. Hän oli hattupuolueen jäsen, vuodesta 1739 valtaneuvos. Suomen kenraalikuvernööriksi hänet nimitettiin vuonna 1747, ja hän vahvisti puolustusta ja talouselämää ja valvoi Suomen luotettavuutta Thomas Pacchaleniuksen ja Johan Wijkmanin valtiopetosjuttujen vuoksi. 
Hän ei osannut suomea, oli luonteeltaan epäluuloinen ja keskittyi yksityiskohtiin. Näistä syistä johtuen hän ei tehtävässään päässyt koskaan kunnon väleihin paikallisen väestön kanssa, mutta oli tärkeänä vaikuttajana kun päätöksiä katovuosien varalle rakennettavista pitäjänmakasiineista tehtiin.
Kenraalikuvernöörin virka lakkautettiin ja hän palasi vuonna 1754 Ruotsiin. Sen jälkeen hän toimi Pommerin sodassa ylipäällikkönä vuosina 1757–1758.
Hänen poikansa oli Turun ja Porin läänin maaherrana toiminut valtaneuvos Fredrik Ulrik von Rosen.
Oskari Kiiras

Oskar Emil Kiiras (sukunimi vuoteen 1933 "Lindström"; 14. syyskuuta 1903 Helsinki – 10. joulukuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen kansalaisaktivisti, säveltäjä ja runoilija.
Kiiras työskenteli aluksi Helsingin poliisilaitoksen toimistovirkailijana ja sotien jälkeen hän toimi yksityisyrittäjänä. Hänet tuomittiin 1950-luvulla kolmeksi kuukaudeksi vankeuteen jumalanpilkasta kirjastaan "Uusi uskonto ja uskonpuhdistus", ja hän suoritti rangaistuksen Naarajärven varavankilassa. Kiiras perusti sittemmin 1957 "Totuuden Ystävät" nimisen uskonnollisen yhdistyksen, joka on edelleen olemassa. Kiiras toimitti myös Totuuden Torvi -lehden seuraajaksi tarkoitettua "Totuuden Sanomat"-lehteä jota ehti ilmestyä kolme numeroa vuoden 1955 aikana.
Myöhemmin Kiiras oli mukana politiikassa ja hän perusti useita eläkeläisten asiaa ajaneita puolueita. 1980-luvulla hän sävelsi Fransiskus Assisilaisen "Aurinkolaulun" ja lähetti sävellyksen paavi Johannes Paavali II:lle. Paavin kiitoskirjeen Kiiras tulkitsi anteeksiannoksi jumalanpilkkatuomiostaan.
Kiiras esiintyi myös pienessä sivuosassa Matti Kassilan 1969 ohjaamassa elokuvassa Vodkaa, komisario Palmu.
Aaro Murros

Aaro Antero Murros (13. joulukuuta 1903 Pukkila – 8. kesäkuuta 1979 Lempäälä) oli suomalainen kirjailija.
Murros kävi kansakoulun ja oli koulutukseltaan peltiseppä. Hän toimi Otavan ja WSOYn kirjaedustajana vuosina 1929–1969. Murroksen vanhemmat olivat kupari- ja peltiseppä Vihtori Murros ja Ida Rask. Murroksen puoliso oli Rauha Maria (o.s. Mäkinen) vuodesta 1941. Murroksen sisko oli runoilija ja suomentaja Helena Murros. Murroksen asuinkuntia olivat synnyinkuntansa lisäksi Tampere ja Lempäälä.
Sakari Aarniala

Maunu Aukusti Sakari Aarniala (vuoteen 1935 Andelin, 7. tammikuuta 1914 Helsinki – 3. elokuuta 1986) oli suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija ja toimitusjohtaja. 
Urheilu-ura.
Sakari Aarniala voitti 800 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1942 ja 1944. Hän voitti matkalla myös hopeaa vuonna 1943 ja 1945. 400 metrillä Aarniala ei voittanut mestaruuksia, mutta oli SM-hopealla vuosina 1938, 1940 ja 1942 sekä pronssilla 1937. 
400 metrin ennätyksensä 49,7 Aarniala juoksi Viipurissa vuonna 1937 ja 800 metrillä 1.54,2 Helsingissä vuonna 1942. Seuratasolla hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja. Aarnialalla oli myös maaotteluedustuksia. Myöhemmin hän toimi muun muassa Helsingin olympiakisojen yleisurheilun olympiatoimikunnan sihteerinä.
Aarnialalle myönnettiin vuonna 1974 kultainen Pro Helsinki -ansiomerkki numero 28.
Työelämä.
Urheilu-uransa jälkeen Aarniala työskenteli Huopalahden kunnan taksoitussihteerinä vuosina 1940–1942 ja Helsingin kaupungin veroviraston apulaissihteerinä 1942–1947. Vuonna 1948 hän toimi Kauppapuutarhaliiton asiamiehenä ja vuosina 1949–1950 Oy Ullrich Ab:n ostopäällikkönä. Vuonna 1950 hänet nimitettiin Oy Ri-Ma Ab:n toimitusjohtajaksi, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1955. Tämän jälkeen hän toimi vuodet 1955–1976 Suomen Sähkötuonti Oy:n toimitusjohtajana. Koulutukseltaan hän oli lainopin kandidaatti.
Perhe.
Kuvittaja Timo Aarniala oli Sakari Aarnialan poika.
HMS Pallas (1890)

HMS Pallas oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1890 vesillelaskettu Pearl-luokan 3. luokan risteilijä. 
Valmistus.
Alus tilattiin Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 1. heinäkuuta 1889. Alus laskettiin vesille 30. kesäkuuta 1890 ja valmistui 30. kesäkuuta 1891.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1906.
Sven-Erik Rosenlew

Sven-Erik Theodor Wilhelm Rosenlew (28. joulukuuta 1902 Helsinki – 30. heinäkuuta 1963 Helsinki) oli Oy Rosenlew Ab:n toimitusjohtaja. Koulutukseltaan hän oli filosofian maisteri. Sven-Erik Rosenlew kuoli leukemiaan Eiran sairaalassa. 
Elämä.
Rosenlew kirjoitti ylioppilaaksi Porin ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1920, jonka jälkeen hän aloitti opinnot Helsingin yliopiston maanviljelys-taloudellisessa tiedekunnassa. Vuosina 1924–1926 Rosenlew teki opintomatkoja Ruotsiin ja Englantiin.
Valmistuttuaan hän työskenteli aluksi Tyrvännössä sijainneen Suontaan kartanon tilanhoitajana vuoteen 1939 saakka. Vuosina 1936–1939 Rosenlew toimi myös Oy Rosenlew Ab:n maanviljelysosaston päällikkönä. Yhtiön johtajaksi isänsä Erik Rosenlewin rinnalle hänet nimitettiin 1940 vastuualueenaan paperi- ja selluloosateollisuus. 
Vuonna 1950 Rosenlew nimitettiin koko konsernin toimitusjohtajaksi, jossa tehtävässä työskenteli aina kuolemaansa vuoteen 1963 saakka. Sen jälkeen toimitusjohtajana toimi varatoimitusjohtaja Marcus Nykopp, jonka jälkeen vuonna 1969 Sven-Erikin pojasta Gustav Rosenlewista tuli yrityksen toimitusjohtaja.
Vuorineuvoksen arvonimi Roselewille myönnettiin vuonna 1953. Samana vuonna hän peri omistukseensa Suontaan kartanon.
Sven-Erik Rosenlew oli myös innokas urheilumies. Hän harrasti haulikkoammuntaa ja edusti Suomea Helsingin olympialaisissa. Rosenlew toimi myös yhtiön Porin tehtaiden urheiluseuran RU-38:n puheenjohtajana. Hänellä oli tapana kannustaa lapsia urheilukatsomoon, ja usein lapset odottelivat urheilukentän reunalla että hän tulee otteluun ja sisään tullessaan Sven Erik totesi lasten olevan "omia lapsiani" ja kaikki päästettiin ilmaiseksi sisälle.
HMS Pearl (1890)

HMS Pearl oli Britannian kuninkaallisen laivaston Pearl-luokan kolmannen luokan (panssarikansi)risteilijä. 
Valmistus.
Alus tilattiin Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 1. huhtikuuta 1889. Alus laskettiin vesille 28. heinäkuuta 1890 ja valmistui lokakuussa 1892.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 1906.
Aulis Akola

Aulis (Auno) Anselmi Akola (30. maaliskuuta 1904 Salla – 3. joulukuuta 1987 Salla) oli suomalainen kirjailija.
Akolan vanhemmat olivat maanviljelijä Simo Akola ja Briitta Susanna Huhtala. Hän kävi kansakoulun ja suoritti rakennusalan opintoja 1942–1945. Akola oli naimisissa vuodesta 1955 Tyyne Monton kanssa.
Kuolajärvellä asunut Akola joutui sodan aikana evakoksi Veteliin ja palasi sieltä Sallaan 1950-luvulla. Akola toimi sääaseman hoitajana Sallassa 1961–1972 aina eläkkeelle siirtymiseensä saakka.
Akola julkaisi useita omakustannekirjoja ja kirjoitti myös runoja sekä sävelsi joitain niistä. Akola kirjoitti myös lehtiin käyttäen nimimerkkiä "Haavi".
Ole Rosenqvist

Georg Olof (Ole) Rosenqvist (24. marraskuuta 1893 Helsinki – 8. kesäkuuta 1961 Helsinki) oli Porvoon hiippakunnan järjestyksessä toinen piispa. Rosenqvist oli Åbo akademin lehtori 1926–1930, käytännöllisen teologian professori 1930–1954 ja rehtori 1942–1950. Kirkkoneuvos 1944–1954. Porvoon hiippakunnan piispa hän oli 1954–1961.
Ura teologina.
Rosenqvist oli pitkäaikainen Åbo Akademin teologisen tiedekunnan dekaani ja käytännöllisen teologian professori vuosina 1930-1954. Hän toimi teologisen tiedekunnan dekaanina 1930-1942, vararehtorina 1936-1942 ja rehtorina 1942-1950.
Porvoon piispa (1954–1961).
Rosenqvist valittiin Porvoon ruotsinkielisen hiippakunnan piispaksi vuonna 1954. Piispana Rosenqvistin vahvuus oli hallintoasioissa. Rosenqvististä tuli arkkipiispa Ilmari Salomiehen eräänlainen luottopiipsa, jonka puoleen hän kääntyi vaikeissa tilanteissa. Porkkalan vuokra-alueen palauttamisen jälkeen vuonna 1956 Rosenqvistin johdettavaksi tuli alueen kirkollinen jälleenrakennustyö.
Yksityiselämä.
Hänen vanhempansa olivat dogmatiikan professori G. G. Rosenqvist ja Fanny Rosina Forstén. Ole Rosenqvist avioitui vuonna 1918 Ebba Linnea Pomoellin kanssa.
Hecht

Hecht on saksalainen sukunimi ja tarkoittaa haukea. Se on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Gustaf Fredrik Rotkirch

Gustaf Fredrik Rotkirch (25. maaliskuuta 1815 Vihti – 24. maaliskuuta 1884 Turku, Suomen suuriruhtinaskunta) oli Turun hovioikeuden presidentti ja valtiopäivämies.
Rotkirch suoritti tuomarintutkinnon vuonna 1836 ja varatuomarin arvon hän sai vuonna 1839. Rotkirch toimi oikeusosaston senaattorina vuosina 1862–1868 ja Turun hovioikeuden presidenttinä vuosina 1868–1884. Valtiopäivämies hän oli aatelissäädyssä 1863–1864 ja 1867. Hänen vanhempansa olivat kapteeni Anders Gustaf Rotkirch (1785-1844) ja Eva Fredrika Blåfield (1794-1866).
Rotkirchin ensimmäinen puoliso oli Aurora Teresia Rotkirch (1821-1859). Heille syntyivät lapset: Gustaf Fredrik Rotkirch (1848-1918); Augusta Fredrika Terese Rotkirch Wuorenheimo (1851-1881) ja Hedvig Emelie Rotkirch Bonsdorff (1857-1923). Toinen puoliso vuodesta 1861 oli Sigrid Augusta Armfelt (1826-1911), joka oli Alexander Armfeltin tytär. Sigrid Augusta oli ollut vuoteen 1855 asti naimisissa Gustaf Fredrikin nuoremman veljen, Karl Wentzel Rotkirchin (1818-1855) kanssa tämän kuolemaan asti. Heille syntyi tytär Sigrid Rotkirch Grönvik (1854-1936). 
Rotkirchin poika ensimmäisestä avioliitosta oli isänsä niminen virka- ja valtiopäivämies Gustaf Fredrik Rotkirch.
Heikki Eskelinen (yhteiskuntatieteilijä)

Heikki Eskelinen (s. 1950) on suomalainen yhteiskuntatieteen tohtori, joka jäi eläkkeelle Itä-Suomen yliopiston Karjalan tutkimuslaitoksen yhteiskuntatieteellisen aluetutkimuksen professorin virasta syyskuussa 2016. Hänen tutkimuskohteitaan ovat olleet erityisesti aluepolitiikka ja raja-alueet.
Eskelinen väitteli Joensuun yliopistossa vuonna 1985 suomenkielisellä tutkielmalla "Sijainti ja tuotantorakenne riippuvuuksineen: Tutkimuksia aluetaloudellisesta integraatiosta". Hän hoiti Jean Monnet -professuuria 2000-luvun alussa vuoteen 2007 saakka.
Eskelinen palkittiin Vuoden tieteentekijä -tunnustuksella vuonna 1998.
Rotkirch

Rotkirch (kirjoitetaan myös von Rothkirch) on vanha saksalainen aatelissuku, joka on edustettuna myös Ruotsin ja Suomen aatelissa. Nimi lausutaan suomenruotsalaisittain yleensä [ruːtširk], mutta myös saksalaisittain [roːtkirh]. 
Suku on keskiaikaista aatelia ja lähtöisin Liegnitzistä Sleesiasta. Varhaisin nimeltä tunnettu suvun edustaja on asiakirjoissa vuosina 1302–1327 mainittu Woysicus-niminen ritari, jolla oli perinnöllinen patronaattioikeus Rothkirchin kirkkoon. Jo hän käytti kolmen kotkanpään koristamaa vaakunaa.
Pohjoismaisen sukuhaaran varhaisin tunnettu esi-isä on 1500-luvun puolivälissä Liegnitzissä elänyt Hans von Rothkirch. Hänen pojanpoikansa poika, eversti Hans Rotkirch (1595–1654) tuli vuonna 1617 Ruotsin palvelukseen, ja hänet naturalisoitiin vuonna 1634 Ruotsin aateliin, jossa suku sai numeron 175. Suku korotettiin Ruotsissa vuonna 1778 ritaristoon, aatelin toiseen luokkaan. Suomeen suku asettui isonvihan jälkeen. Suomen ritarihuoneen järjestäytymisen yhteydessä vuonna 1818 se merkittiin aateliseksi suvuksi numero 12. Vaasan hovioikeuden presidentti Carl Fredrik Rotkirch korotettiin vuonna 1830 edelleen vapaaherraksi ja hänen sukuhaaransa esiteltiin kaksi vuotta myöhemmin vapaaherrallisena sukuna numero 32. Tämä haara kuitenkin sammui mieslinjalta vuonna 1866 ja lopullisesti vuonna 1927. Koko suku sammui Ruotsissa mieslinjalta vuonna 1857, mutta erään Suomesta muuttaneen suvun jäsenen sukuhaara sai uudelleen edustusoikeuden Ruotsin ritarihuoneella vuonna 1975.
Eräs sukuhaara muutti Ruotsista 1720-luvulla Liivinmaalle ja liitettiin myös sikäläiseen ritarihuoneeseen vuonna 1747. Se levittäytyi myöhemmin myös Viroon ja Inkeriin, mutta on sittemmin luultavasti sammunut.
Runar Björklöf

Runar Rafael Björklöf (21. syyskuuta 1911 Pohja – 16. kesäkuuta 1998) oli suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija.
Björklöf voitti 800 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1945 ja 1946. Mestaruuksien lisäksi Björklöf voitti 400 metrillä pronssia vuonna 1945, 800 metrillä pronssia vuonna 1940 ja 1 500 metrillä pronssia vuonna 1946.
Runar Björklöf oli mukana 800 metrin juoksussa yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Oslossa vuonna 1946, jossa jäi ajallaan 1.55,8 alkueriin. Kaikkiaan Björlöf kilpaili 12 yleisurheilumaaottelussa.
Urheilu-uran ohella hän oli HIFK:n hallituksessa 1937-1953 ja 1959-. Urheilutoiminnastaan hänelle myönnettiin Suomen urheilun hopeinen ansioristi.
Työuransa Björklöf teki Helsingissä ravintola-alalla.
Johannes Rudbeckius

Johannes Rudbeckius (1581–1646) oli ruotsalainen pappi. Hän opiskeli ensin Ruotsissa, sen jälkeen Wittenbergin yliopistossa, jossa hän valmistui filosofian maisteriksi 1603. Hän oli Uppsalan yliopiston professori usealla oppialalla: matematiikan vuodesta 1604, heprean 1609 ja teologian 1611. Hän oli hovisaarnaaja vuodesta 1613. Hän väitteli teologian tohtoriksi 1617. Vuodesta 1619 hän oli Västeråsin piispa. Hän oli Kustaa II Aadolfin mukana tämän Venäjän-retkellä 1614–1615.
Rudbeckius oli Ruotsin kirkon merkittävimpiä piispoja. Hän perusti Västeråsiin Ruotsin ensimmäisen lukion. Hänet sivuutettiin arkkipiispan valinnassa, koska hän valtiopäivillä 1624–1625 ja 1636 vastusti kirkon johdon keskittämistä valtiovallalle.
Olof Rudbeck vanhempi oli hänen poikansa ja Olof Rudbeck nuorempi pojanpoikansa.
Raatokukat

Raatokukat ("Stapelia") on oleanterikasveihin kuuluva suku.
Raatokukat ovat monivuotisia mehikasveja. Sen kukka jäljittelee pilaantuvaa lihaa tuoksullaan, väreillään ja pintarakenteellaan. Tällä tavalla se houkuttelee kärpäsiä ja muita hyönteisiä käyttääkseen niitä pölyttäjinä. Kasvissa vierailevaan hyönteiseen tarttuu siitepölyä, jonka se kuljettaa mukanaan seuraavaan kasviin. Myös muita raatoa jäljitteleviä kasveja kutsutaan raatokukiksi (esim. täpläraatokukka eli "Orbea variegata"). Suvun tieteellinen nimi "Stapelia" tulee kasvitieteilijä Johannes van Stapelin nimestä.
Ulkonäkö.
Varret ovat väritykseltään yleensä punavihreitä, varsien paksuudet vaihtelevat 5–50 mm välillä. Vartta pitkin kulkee pitkittäin nystyrärivejä, mikä tekee varresta neliömäisen. Nystyrässä kasvaa kasvin surkastunut lehti.
Kukat ovat tähdenmuotoisia. Väriltään ne ovat yleensä punaisia, purppuroita tai keltaisia, usein erikoisesti kuvioituja. Eri lajien kukkien koot vaihtelevat 5–400 mm välillä, mutta muodoltaan ne ovat hyvin samankaltaisia. Terälehdet ovat pitkiä ja teriö suhteessa pieni. Suurikukkaisilla lajeilla kukat ovat yleensä lähellä maata, pienikukkaisilla ne ovat kerroksittain eri korkeuksilla. Kukinta-aikaan kukat aukeavat sarjassa. Ne ovat yleensä lyhytikäisiä, mutta joillakin kasveilla kukat avautuvat sarjamaisesti pidentäen siten kukinta-aikaa.
Hedelmät ovat hienon karvan peittämiä tuppiloita. Hedelmä saattaa sisältää joskus useita siemeniä. Siemen on kevyt, siinä on karvoja ja reunoissa siipimäiset ulokkeet, joiden ansiosta se lentää hyvin tuulessa.
Elinympäristö.
Raatokukat kasvavat Afrikan kuivilla seuduilla tropiikista eteläiseen Afrikkaan. Tietyllä alueella kasvavat kasvit ovat hajallaan ja kasvien määrä alueella vaihtelee suuresti ajallisesti. Raatokukat kasvavat miltei missä tahansa ympäristössä, mutta parhaiten ne viihtyvät kuivassa maaperässä. Useimmat lajit ovat lyhytikäisiä.
Täpläapinankukka

Täpläapinankukka ("Erythranthe guttata") on suurikukkainen, monivuotinen laji apinankukkien suvussa.
Ulkonäkö ja koko.
Täpläapinankukka kasvaa 20–40 cm korkeaksi. Varret ovat yläosistaan nystykarvaiset. Lehdet ovat vastakkain ja silposuoniset. Lehtilapa on puikea, tylppäkärkinen ja nirhalaitainen. Kukinto on nystykarvainen, harsu latvaterttu. Kukkia voi olla myös yksittäin lehtihangoissa. Kukkaperät ovat 12–25 mm pitkiä. Kukan teriö on vastakohtainen ja kooltaan 30–40 mm pitkiä. Teriön alahuuli on kolmiliuskainen ja ylähuuli kaksiliuskainen, nielu on avoin. Väriltään teriö on keltainen ja punatäpläinen. Suomessa täpläapinankukka kukkii heinä-elokuussa. Kasvin kota on 10 mm pitkä ja munamainen.
Laji muistuttaa toista apinankukkalajia, kelta-apinankukkaa ("Erythranthe lutea"), jonka kanssa se saattaa myös risteytyä. Risteymä tunnetaan nimellä tarha-apinankukka ("Erythranthe" ×"hybrida").
Levinneisyys.
Alun perin täpläapinankukka on kotoisin läntisestä Pohjois-Amerikasta, jossa sitä kasvaa yleisenä Kaliforniasta Kanadan eteläosiin ja harvinaisempana aina Alaskaan saakka. Paikoitellen lajia kasvaa myös Yhdysvaltain itäosissa, mutta siellä se on tulokaslaji. Tulokkaana täpläapinankukka on levinnyt myös Eurooppaan, jonne se tuotiin alun perin koristekasviksi. Ensimmäiset havainnot sen leviämisestä luontoon ovat Puolasta vuodelta 1824. Ruotsista ensimmäinen havainto luonnosta on vuodelta 1846. Lajia tavataan nykyisin Britteinsaarilla ja mantereella Pohjois-Ranskasta Saksan läpi Puolaan ja pohjoisessa Fennoskandiaan. Lajia on tavattu myös Alppien alueella, Länsi-Venäjällä ja paikoin Balkanin alueella. Tulokkaana täpläapinankukkaa tavataan myös Argentiinassa ja Uudessa-Seelannissa.
Suomessa laji on uustulokas, josta ensimmäinen havaintotieto on kirjattu ylös vuonna 1851 Inkoosta. Nykyään lajia voi tavata siellä täällä eri puolilla maata aina Keski-Lappia myöten. Ainakin Lounais-Suomessa se on vakiintunut lajistoon.
Elinympäristö.
Täpläapinankukka on kosteiden kasvupaikkojen laji. Se kasvaa niin rannoilla kuivalla maalla kuin matalassa vedessäkin. Kasvin siemenet leviävät veden mukana uusille kasvupaikoille, mutta siementen leviäminen lintujen mukana on myös mahdollista. Suomessa sitä on tavattu ojissa ja puroissa asumusten läheisyydessä.
Käyttö.
Täpläapinankukkaa kasvatetaan myös puutarhojen koristekasvina.
Rohtotulikukka

Rohtotulikukka ("Verbascum phlomoides") on tulikukkien suvun laji, jota esiintyy Euroopassa. 
Rohtotulikukan luontainen levinneisyysalue ulottuu Keski- ja Etelä-Eurooppaan ja Portugalista Ukrainaan sekä Mustanmeren ja Kaspianmeren rantavaltioihin aina Lounais-Siperiaan ja Kaukasukselle asti. Se on levinnyt ihmisen mukana Britanniaan, Yhdysvaltoihin, Boliviaan ja Ecuadoriin. 
Suomessa rohtotulikukka on satunnainen tulokaslaji.
Rohtotulikukka on kaksivuotinen ruohovartinen kasvi, joka kasvaa jopa 180 senttimetriä korkeaksi. Tiheäkarvainen lehdistö muodostaa talvehtivan ruusukkeen, jonka halkaisija voi olla 60 cm. Kukinto on haaraton kerrannaiskukinto. Teriöt ovat keltaisia ja karvaisia.
Tulikukan kukkia on käytetty rohdoksena yskään, käheyteen ja keuhkovaivoihin.
Kevätsyyläjuuri

Kevätsyyläjuuri ("Scrophularia vernalis") on syyläjuurien suvun laji, jota esiintyy Euroopassa. Lajia kasvatetaan myös koristekasvina.
Ulkonäkö ja koko.
Kaksi- tai monivuotinen kevätsyyläjuuri kasvaa 20–100 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on nystykarvainen ja sen lehdet ovat vastakkain. Lehtilapa on leveänpuikea, laidaltaan kerrannaissahainen ja tyvi herttamainen tai tylppä. Kukinto on lehtihankainen, terttumainen viuhkosto. Kaksineuvoiset kukat ovat kooltaan pieniä. Kukan verhiö on viisiliuskainen ja säteittäinen. Keltainen teriö on 6–8 mm pitkä, lähes symmetrinen, lyhyttorvinen ja väljä. Teriön laide on lyhyesti viisiliuskainen. Suomessa kevätsyyläjuuri kukkii toukokuussa. Kota on noin 5-7 mm pitkä ja avautuu laitasaumoistaan alas asti.
Levinneisyys.
Kevätsyyläjuuri on alkujaan kotoisin Etelä- ja Keski-Euroopasta. Pohjoismaissa se esiintyy Ruotsissa, Suomessa, Norjassa ja Tanskassa ja on luonnonvaraisena viljelykarkulainen. Suomessa lajia tavataan villiintyneenä etelärannikolla Uudellamaalla ja Varsinais-Suomessa. Uudellamaalla lajia tavataan harvinaisena, mutta vakiintuneena uustulokkaana, muualla laji on satunnainen.
Elinympäristö.
Suomessa kevätsyyläjuurta tavataan toisinaan luonnossa viljelyjäänteenä.
Käyttö.
Kevätsyyläjuurta käytetään puutarhoissa koristekasvina.
Zoom corporation

Zoom on japanilainen musiikkilaitevalmistaja. Zoom tunnetaan alun perin kitaraefektipedaaleistaan, mutta sittemmin yritys on alkanut valmistaa myös ääni- ja videotallentimia.
Zoomin suomalainen maahantuoja on Studiotec Oy.
Efraim Otto Runeberg

Efraim Otto Runeberg (1722–1770) oli ruotsalais-suomalainen maanmittari ja kirjoitti taloustieteestä. 
Runeberg syntyi Drottningholmissa. Hänen vanhempansa olivat kirkkoherra Lars Runeberg ja Agneta Elisabet Maistrini. Runeberg aloitti opinnot Uppsalan yliopistossa 1737. Vuonna 1746 Runeberg ilmoittautui vapaaehtoiseksi linnoitusjoukkoihin. Hänet määrättiin 1750 linnoituskonduktööriksi Viaporiin. Myöhemmin samana vuonna hän muutti Suomeen maanmittauskomission johtajaksi, organisoi maanmittauksen ja johti erityisesti Pohjanmaalla tehtyä isojakoa. Hän esitti maankohoamista syyksi maatumiseen. Vuonna 1758 Runeberg solmi avioliiton Hedvig Faggotin kanssa. Runeberg oli kiinnostunut kansantaloudesta, ja kirjoitti tutkielmia tältä alalta.
Carl Fredrik Stierwaldin pitäjänkertomuksen mukaan Runeberg kirjoitti Ruotsin tiedeakatemian palkitseman kuvauksen "Beskrifning öfver Laihela socken i Österbotten", josta 1758 osia ilmestyi tiedeakatemian julkaisuissa.
Birger Runeberg

Birger Runeberg (26. kesäkuuta 1875 Helsinki – 28. joulukuuta 1938 Helsinki) oli Helsingin yliopiston kirurgian ylimääräinen professori 1921–1930, vuodesta 1930 vuoteen 1938 varsinainen professori.
Hänen isänsä oli Johan Wilhelm Runeberg ja isoisänsä Johan Ludvig Runeberg. Birger Runeberg oli naimisissa Emmy Sarah Runebergin (1884–1963) kanssa.
Birger Runeberg pääsi ylioppilaaksi 1893 Nya svenska läroverketistä ja hän valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1897, lääketieteen lisensiaatiksi 1903 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1908.
Runeberg oli Marian sairaalan kirurgisen osaston assistenttina 1903–1904. Venäjän-Japanin sodan aikana hän oli Punaisen Ristin kenttäsairaalan alilääkärinä Itä-Aasiassa. Runeberg oli sitten Helsingin kirurgisen sairaalan assistenttilääkärinä 1905–1909, Viipurin lääninsairaalan ensimmäisenä alilääkärinä 1911–1914 ja Helsingin kirurgisen sairaalan alilääkärinä 1914–1921.
Runeberg julkaisi omalta alaltaan useita tieteellisiä tutkimuksia, jotka herättivät huomiota myös ulkomailla. Hänet kutsuttiin luennoimaan Karlsbadin kansainvälisillä lääkärien kursseilla vuonna 1925. Vuonna 1933 Runeberg kutsuttiin Tukholman Karoliinisen instituutin kunniatohtoriksi. Hän oli Suomen Lääkäriseuran puheenjohtajana 1925 ja vuosina 1919–1925 hän oli Pohjoismaisen Kirurgisen Yhdistyksen hallituksen jäsenenä. Suomen Tiedeseuran jäsenenä Runeberg oli vuodesta 1921 alkaen.
Theodoricus Petri Rutha

Theodoricus Petri Rutha eli Didrik Ruuth t. Ruuta (s. n. 1560, k. ennen 1617 Danzig Puola) oli suomalainen virkamies.
Ruthan isä oli porvoolainen aatelismies Pietari Jönsinpoika Ruuth, äiti todennäköisesti tämän toinen puoliso Gertrud Perttelintytär ja puoliso Angoria Silfversparre (k. ennen vuotta 1650). Rutha opiskeli Rostockin yliopistossa vuodesta 1581 ja valmistui maisteriksi 1584. Vuonna 1582 hän julkaisi Ruotsissa ja Suomessa käytettyjä osaksi keskiaikaisia latinankielisiä lauluja ja niiden nuotteja nimellä "Piae cantiones ecclesticae et scholasticae veterum episcoporum". Julkaisu sisältää yhteensä 75 laulua nuotteineen. Kokoelmasta otettiin myöhemmin useita uusia painoksia ja se suomennettiin 1616. Rutha toimi Juhana III:n palveluksessa, muun muassa kuninkaan sihteerinä. Vuosina 1597–1598 hän oli Länsipohjassa käskynhaltijana, mutta joutui Sigismundin kannattajana pakenemaan Puolaan ja kuoli siellä ruttoon.
Martti Ruuth

Martti Johannes Ruuth (30. lokakuuta 1870 Enonkoski – 8. toukokuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen opettaja, dosentti, kirkkohistorioitsija ja professori.
Elämä.
Ruuth toimi Helsingin suomalaisen normaalilyseon lehtorina vuosina 1902–1918. Vuonna 1918 punaiset vangitsivat Ruuthin perheineen ja kuljettivat Hämeenlinnaan. Vangitsemisesta, lyhyeksi jääneestä vankeusajasta Hämeenlinnassa ja vankeudesta vapautumisesta on säilynyt Ruuthin oma muistelmakuvaus. Vuosina 1918–1922 hän toimi Helsingin yliopiston ylimääräisenä professorina, josta nousi koulussa varsinaisen professorin virkaan vuonna 1922 ja toimien siinä virassa aina vuoteen 1937 saakka. Hän toimi myös "Kotimaa"-lehden päätoimittaja vuosina 1919–1943 sekä Suomen kirkkohistoriallisen seuran sihteerinä 1920–1933 ja sen puheenjohtajana vuosina 1934–1958.
Perhe.
Ruuthin vanhemmat olivat ruukinpappina Enonkoskella ja sittemmin kappalaisena Mäntyharjulla toiminut Askolasta kotoisin ollut Ismael Ruuth (1828–1875) ja hänen sysmäläinen vaimonsa Charlotta Wilhelmina Blondine Boisman (1828–1907). Ruuth oli perheen seitsemästä lapsesta nuorin. Lapsikatraaseen kuuluivat hänen lisäkseen tyttäret Martta (Saloheimo), Alima (Cantell) ja Naemi sekä pojat Otto, Karl ja Hanniel (Hanno). Isä Ismael Ruuth kuoli Mäntyharjussa malariaan, kun Martti Ruuth oli vain viisivuotias. Blondine Ruuthin leskenvuosien täytyttyä Mäntyharjussa perhe muutti Helsinkiin, jossa äiti piti koulukotia, ja Martti Ruuth pääsi Normaalilyseoon oppilaaksi. 
Martti Ruuth solmi avioliiton 1903 Helsingistä kotoisin olevan opettaja Anna Maria Boxströmin kanssa, jonka vanhemmat olivat valtioneuvos Adolf Boxström ja Julia Alfthan. Ruuthit saivat neljä lasta: Anna-Maija (1908–1911), kaksospojat Hanno Ismael (1910–1933) ja Martti Adolf (vuodesta 1935 Ruutu) (1910–2005), joista jälkimmäinen tuli tunnetuksi historiantutkijana, koulutuspoliitikkona ja musiikkimiehenä. Jaakko Torsten (vuodesta 1935 Ruutu) (1913–2005) tuli puolestaan tunnetuksi diplomi-insinöörinä sekä Porin Puuvillan johtajana.
Wilhelm Ruuth

Johan Wilhelm Ruuth (12. toukokuuta 1854 Rauma – 18. maaliskuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen historioitsija. 
Elämä.
Ruuthin vanhemmat olivat kauppalaivuri Johan Ruuth ja Edla Charlotta Hahnsson. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan kymnaasista 1872 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1876 ja lisensiaatiksi 1882. Ruuth oli aluksi opettajana Porissa, Helsingissä ja Viipurissa kunnes hän vuonna 1885 meni ensin tilastollisen päätoimiston ja sitten Suomen valtionarkiston aktuaariksi. Hän oli Valtionarkiston arkkivaari vuodesta 1905 ja valtionarkistonhoitaja vuosina 1917–1926. Hän julkaisi paikallishistorioita, muun muassa Turun, Porin, ja Viipurin kaupunkien historiat. Hän toimi Maailmanhistoria-julkaisun päätoimittajana 1912–1922. Hän sai professorin arvonimen 1921. Ruuthin ja hänen vaimonsa Hiljan, o.s. Tolpo, poika oli aktivisti, tutkija ja suomalaisuuden teoreetikko Yrjö Ruuth, myöhemmin Ruutu.
Jere Forsberg

Jere Aleksi Juhani Forsberg (s. 3. maaliskuuta 1994 Kotka) on suomalainen jousiampuja ja paraolympiavoittaja. Hän on alaraajahalvautunut ja ampuu nuolia pyörätuolista. Suomessa hän on kilpaillut myös terveiden kilpailuissa. Seuratasolla hän edustaa Kotkan Piiliä. 
Forsberg voitti kultaa Lontoon paralympialaisissa 2012 taljajousen avoimessa luokassa, jonka finaalissa hän voitti yhdysvaltalaisen Matt Stutzmanin 6–4. Marraskuussa 2013 hän voitti samassa luokassa parajousiammunnan MM-hopeaa. Vuonna 2013 Forsberg palkittiin Urheilugaalassa Vuoden läpimurto -palkinnolla.
Forsberg kirjoitti ylioppilaaksi Karhulan lukiosta keväällä 2013.
Albert Hammond

Albert Hammond (s. 18. toukokuuta 1944) on gibraltarilainen muusikko, lauluntekijä ja levytuottaja.
Albert Hammond syntyi Lontoossa, minne hänen vanhempansa oli evakuoitu toisen maailmansodan takia. Hän kasvoi kuitenkin Gibraltarilla ja hänestä tuli kaksikielinen (englanti ja espanja), mistä hänelle oli hyötyä uran varrella. Hän lauloi kirkkokuorossa, kiinnostui popmusiikista ja opetteli soittamaan kitaraa.
Hammond tuli murrosikään juuri kun popmusiikki villitsi brittiläistä nuorisoa. Vuonna 1958 hän esiintyi ystävänsä kanssa espanjalaisilla klubeilla, ja pian hänestä tuli Diamond Boys -nimisen yhtyeen keskeinen hahmo. Yhtye esitti englantilaista ja espanjalaista rokkia ja julkaisi pian ensimmäisen levynsä. Yhtyeen hajottua Hammond muutti Englantiin ja alkoi kirjoittaa omia lauluja yhdessä Mike Hazelwoodin kanssa. He perustivat myös yhtyeen nimeltä Family Dogg. Hammondin ja Hazelwoodin yhteinen levy "It Never Rains in Southern California" menestyi Yhdysvalloissa.
1970-luvun lopulla Hammond teki kahta uraa: hän oli suosittu sekä englannin- että espanjankielisessä musiikkimaailmassa.
Hammondin poika, Albert Hammond nuorempi, on The Strokes -yhtyeen kitaristi ja tekee myös soolouraa. Tämän äiti on argentiinalainen Claudia Fernandez.
Albumit.
Hammond on julkaissut neljänkymmenen vuoden aikana kahdeksan albumia, joista monista on tehty useita versioita.
Major League Baseball -kausi 1894

Major League Baseball -kausi 1894 käsitti ainoastaan National Leaguen, virallisesti "National League and American Association". Joukkueita liigassa oli 12. Kauden päätteeksi liigan kaksi parasta joukkuetta ratkaisivat Temple Cupin voiton. Cupista pelattiin ensimmäisen kerran. 
Temple Cup-sarjassa Giants voitti helposti Oriolesin suoraan neljässä pelissä. Alkuperäisen sopimuksen mukaan piti pääsylipputulot jakaa suhteessa 65-35. Orioles oli kuitenkin sopinut Giantsin kanssa 50-50 jaosta, jolloin heille ei jäänyt suurempaa motivaatiota pelata tosissaan sarjan voitosta. Katsojamäärä neljässä ottelussa oli kuitenkin erittäin hyvä, yhteensä 56 000 katsojaa eli keskimäärin 14 000 per peli. Huomattavasti enemmän verrattuna runkosarjan keskiarvoon, 5 600.
HMS Charity (R29)

HMS Charity (viirinumero R29) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ch-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin 9. heinäkuuta 1943. Alus laskettiin vesille 30. marraskuuta 1944 ja valmistui 19. marraskuuta 1945.
Palvelus.
Valmistumisen jälkeen aluksen miehistö oli koulutettavana Maltalla tammikuussa 1946. Koulutuksen päätyttyä alus liitettiin Välimeren laivaston 1. hävittäjälaivueeseen.
Alus siirrettiin 15. joulukuuta 1958 Yhdysvalloille, joka siirsi aluksen edelleen Pakistanille. "PNS Shah Jahaniksi" nimetty alus lähti 10. tammikuuta 1959 Pakistaniin. Intian ja Pakistanin välisen sodan puhjettua alus liitettiin 7. syyskuuta 1965 laivasto-osastoon, jonka muut alukset olivat risteilijä "Babur" sekä hävittäjät "Khaibar", "Badr", "Alamgir" ja "Jahangir". Osasto lähti Karachista tulittaakseen Dwarkaa 8. syyskuuta vastaisena yönä. Tulitoimintaa kesti vain neljä minuuttia, jona aikana kukin aluksista ampui noin 50 kranaattia.
Final Combat (videopeli)

Final Combat (suom. "Lopullinen Taistelu") on kiinalaisen XunLei Gamesin kehittämä ja julkaisema ilmainen, verkossa pelattava ensimmäisen persoonan ammuntapeli kaikenikäisille. Peli julkaistiin vuonna 2011, mutta sai erityisesti Internetissä vakavaa kritiikkiä, johtuen sen huomattavista samankaltaisuuksista ja -näköisyyksistä toisiin peleihin. Final Combatin tuottaja Troy Horton ei kuitenkaan vastaa tähän mitään.
Pelaaminen.
Pelaajan valittua palvelimen, hän valitsee liittyykö punaiseen vaiko siniseen tiimiin. "Pelin aloitus" napin painettua ja latausruudun häivyttyä hän valitsee yhdeksästä hahmoluokasta (joita kaikkia ei ole vielä julkaistu) yhden. Tämän tehtyään hän ilmestyy oman tiiminsä pesäkkeeseen valitsemallaan hahmoluokalla. Pelaajalla on ilmestyttyään muutaman sekunnin tuhoutumattomuus, jottei vastapelaaja voisi tappaa (Tai kuten pelissä välillä käytetään termiä "pidättää") pelaajaa heti tämän ilmestyttyä. Jos pelaaja kuolee (ns. pidätetään) kuvakulma osoittaa hänen tappajaansa, ja hetken kuluttua pelaaja ilmestyy kentälle uudelleen. 
Pelistä löytyy erilaisia pelimuotoja, kuten; 
Epäsuosio.
Final Combatia syytetään raskaasti toisten pelien matkimisesta, joka osoittautuu jo peliä Googlettaessa. Sen kenttäsuunnittelu, hahmosuunnittelu, pelimuodot, värimaailma, grafiikka ja monet yksityiskohdat muistuttavat monia peleistä kuten Team Fortress 2, Battlefield Heroes ja . Esimerkiksi pelin hahmoluokka "The Rocket", muistuttaa paljon Team Fortress 2:sen "Soldier" hahmoluokkaa (Kypärä myös silmillä, lähes samanlainen sinko ja asustus). Toiseksi esimerkiksi, lähes kaikki "Pelaaminen" osiossa pätee myös Team Fortress 2:seen.
Tämän wikipedia-artikkelin olemassaolosta saa varmaan myös käsityksen että peli on hyvin tunnettukin. Mutta ei ole.
Aiheesta muualla.
http://fc.xunlei.com/ 
http://www.youtube.com/watch?v=pKS_QhtaWIA
Baseballin SM-sarja 2012

Baseballin SM-sarjassa 2012 pelasi vain neljä joukkuetta. Expos voitti mestaruuden.
Runkosarja.
Expos ja Bullets loppuotteluun.
Karelia Express

 
Karelia Express on Neljä Ruusua -yhtyeen 11. studioalbumi, joka julkaistiin 13. helmikuuta 2004. Levyn on tuottanut Rauli Eskolin ja valituissa kappaleissa Jyrki Tuovinen. Albumi nousi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan ensimmäiselle sijalle. Yhteensä listaviikkoja albumille kertyi 12. Levy ylitti kultarajan julkaisuvuonnaan, ja sitä on myyty yhteensä yli 18 800 kappaletta. Emma-gaalassa "Karelia Express" oli ehdolla vuoden 2004 popalbumiksi.
”Popstars” julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä, ja se nousi singlelistan neljännelle sijalle sekä "Rumban" 50 Hittiä -listan sijalle kahdeksan. Toinen single ”Elän vain kerran” nousi radiosoittolistan ja 50 hittiä -listan kärkeen. Kappaleeseen kuvattiin myös Kusti Mannisen ohjaama musiikkivideo. ”Öisellä rannalla” nousi parhaimmillaan radiolistan neljänneksi ja 50 Hittiä -listan sijalle 15. Neljäs single ”Veri” nousi radiolistan sijalle 12 ja 50 Hittiä -listan sijalle 27.
Kappaleet.
Kaikki san. Ilkka Alanko, säv. Kode Koistinen sekä sov. Neljä Ruusua ja Rauli Eskolin, ellei muuta mainittu.
Arvostelut.
"Soundin" Jari Jokirinne kehui Neljän Ruusun yhteissoittoa ja Rauli Eskolinin tuotantoa, joka tietää ”mitä Ruusujen puolia kannattaa korostaa ja mitä ei”. Hän myös kehui Ilkka Alangon sanoitusten kehittyneen. Jokirinne kuitenkin totesi "Karelia Expressin" olevan ”pelkkä jatko-osa väsähtäneeseen tarinaan, jonka juoni on tekijöiden hyppysistä jo kauan aikaa sitten kaikonnut” ja ettei albumilta löydy ”’Popstars’-renkutusta lukuun ottamatta pomminvarmaa hittibiisiä”.
Tekijät.
Neljä Ruusua
Tuotanto
Bernd Leno

Bernd Leno (s. 4. maaliskuuta 1992 Bietigheim-Bissingen, Baden-Württemberg) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Fulhamia. Pelipaikaltaan Leno on maalivahti.
Seurajoukkueura.
Elokuussa 2011 Leno siirtyi tammikuuhun asti ulottuvalla lainasopimuksella VfB Stuttgartista väliaikaiseksi hätäkorvaajaksi Bayer Leverkuseniin, jonka maalivahdit René Adler ja Fabian Giefer loukkaantuivat kauden alla. Leno debytoi Bundesliigassa Werder Bremeniä vastaan 14. elokuuta 2011. Kauden mittaan hän loisti peliesityksillään ja lunasti paikkansa Leverkusenin ykkösmaalivahtina syrjäyttäen René Adlerin. Tammikuussa 2012 Lenon alun perin väliaikaisesta sopimuksesta Leverkusenin kanssa tehtiin vakituinen seuran ostettua hänet Stuttgartista. Syyskuussa 2011 Lenosta tuli nuorin Mestarien liigan lohkovaiheessa esiintynyt maalivahti. Leno pelasi 300. ottelunsa Leverkusenin paidassa 14. huhtikuuta 2018, kun he voittivat Bundesliigassa Eintracht Frankfurtin 4–1.
Kesällä 2018 Leno siirtyi edustamaan englantilaista Arsenalia. Hän pelasi ensimmäisellä valioliigakaudellaan 32 ottelua ja pelasi kaudella 2019–2020 joukkueensa 30 ensimmäistä valioliigaottelua, kunnes joutui loukkaantumisen vuoksi jättämään loppukauden väliin. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 35 valioliigaottelua. Kaudella 2021–2022 hän pelasi vain neljä valioliigaottelua. Eurooppa-liigassa hän pelasi Arsenal-vuosinaan yhteensä 15 ottelua. Elokuussa 2022 Leno siirtyi Valioliigaan nousseeseen Fulhamiin ja pelasi kaudella 2022–2023 kahden ensimmäisen ottelun jälkeen joukkueen kaikki 36 liigaottelua. Kausilla 2023–2024| ja 2024–2025 hän pelasi täyden ajan Fulhamin kaikissa 38 valioliigaottelussa.
Maajoukkueura.
Leno teki debyyttinsä Saksan maajoukkueessa 29. toukokuuta 2016 Slovakiaa vastaan. Hänet nimettiin Euroopan-mestaruuskilpailujen joukkueeseen vuonna 2016. Hän ei kuitenkaan pelannut turnauksessa yhtään ottelua, kuten ei ollut pelannut myöskään Saksan voittaessa alle 17-vuotiaiden EM-kultaa 2009. Myös kesän 2021 EM-kilpailuissa hän oli varamaalivahtina. Saksan voittaessa Maanosaliittojen cupin 2017 Leno pelasi ensimmäisen alkulohko-ottelun. Hän on pelannut kaikkiaan yhdeksän A-maaottelua, joista viimeisimmän syyskuussa 2021.
Ronda

Ronda on kaupunki Espanjan Andalusiassa Málagan maakunnassa. Kaupungissa on noin 35 000 asukasta, ja se on yksi seudun valkoisista kylistä, "pueblos blancos". 
Ronda on rakennettu korkealle Serranía de Rondan vuoristoon. Kaupungin halkaisee 120 metriä syvä El Tajo -rotko, jonka yli on rakennettu 1700-luvulla Puente Nuevo -silta. Rotkon pohjalla virtaa Guadalevínjoki. Rotkon eteläpuolella sijaitsee maurien rakentama vanhakaupunki ("La Ciudad") kapeine kujineen ja pohjoispuolella sijaitsevat uudemmat rakennukset.
Historia.
Ronda on yksi Espanjan vanhimmista kaupungeista, jonka historia ulottuu esihistoriallisiin aikoihin. Kaupunki on kokenut useita valloituksia ja kehitysvaiheita, muun muassa kelttien, foinikialaisten ja roomalaisten aikana. Maurien vallan alla Ronda kukoisti, ja siitä tuli itsenäinen Taifa. Vuonna 1485 kaupungin valloittivat kristityt.
1400–1600-luvuilla Ronda koki suuria muutoksia, kuten moskeijoiden muuttamisen kirkoiksi ja uusien kaupunginosien syntymisen. 1800-luvulla Ronda oli Ranskan miehityksen alla. 1900-luvun alussa Ronda koki taloudellisia vaikeuksia, mutta sen kehitys kiihtyi demokratian myötä.
Arkeologiset kaivaukset kaivaukset ovat paljastaneet merkittäviä todisteita kaupungin elinvoimasta roomalaisella aikakaudella.
Härkätaistelu.
Rondassa sijaitsee yksi Espanjan vanhimmista härkätaisteluareenoista, vuonna 1785 valmistunut Plaza de Toros de Ronda. Rondan vuonna 1572 perustetussa kuninkaallisessa ratsastusakatemiassa Real Maestranza de Caballería de Rondassa on saanut alkunsa nykyaikainen härkätaisteluperinne.
Isosilmäkampelat

Isosilmäkampelat (Citharidae) on piikkimakrillikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Välimerestä, intian valtamerestä ja Tyynestämerestä.
Taksonomia ja anatomia.
Isosilmäkampeloiden heimoon kuuluu lähteestä riippuen 4 tai 5 sukua ja 5 tai 6 lajia. Lajeja ovat muun muassa isosilmäkampela ("Citharoides macrolepis") ja välimerenkampela ("Citharus linguatula"). Heimon monofyleettisyys on eräissä tutkimuksissa asetettu kyseenalaiseksi.
Isosilmäkampelat ovat pienehköjä tai keskikokoisia kaloja ja suurimmat lajit saavuttaja 36 cmn pituuden. Ruumiinmuoto on soikea ja ruumis on litteähkö. Silmät ja suu ovat kookkaat ja silmät voivat sijaita joko vasemmalla tai oikealla kyljellä. "Citharus"- ja "Citharoides"-sukujen lajeilla silmät ovat vasemmalla kyljellä ja "Brachypleura"- ja "Lepidoblepharon"-sukujen lajeilla silmät sijaitsevat oikealla kyljellä. Pyrstöevä ei ole yhtynyt selkä- ja peräevien kanssa ja vatsaevät ovat peräevästä erilliset. Isosilmäkampelalajien rintaevässä on piikki ja viisi pehmeämpää ruotoa. Isosilmäkampeloiden suomut ovat kookkaat ja karkeat. Väriltään heimon lajit ovat silmien puoleiselta kyljeltään ruskeita ja kyljessä ja evissä voi olla tummempia täpliä. Silmätön kylki on väriltään valkeahko.
Levinneisyys ja elintavat.
Isosilmäkampelalajeja tavataan Välimerestä, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä Japanista Australiaan. Ne el'v't lähellä pohjaa ja niiden ravinto koostuu pohjan eläimistä. Isosilmäkampelalajit ovat ruokakaloja ja niitä kalastetaan pohjatrooleilla.