tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pasi Sulonen

Pasi Sulonen (s. 20. kesäkuuta 1963 Pori) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Sulonen edusti koko pääsarjauransa ajan porilaista FC Jazzia ja tämän edeltäjää Porin Pallo-Tovereita. Veikkausliigan jälkeen hän pelasi vielä muun muassa Euran Pallossa, Pargas IF:ssä sekä Turun Tovereissa. Luotettavana puolustajana tunnettu Sulonen muistetaan myös siitä, että hän pelasi vuosina 1985–1988 sekä 1991–1997 kaikkiaan 225 ottelua pääsarjassa tekemättä yhtään maalia.
FC Jazzissa Sulonen saavutti SM-pronssia vuonna 1992 ja voitti Suomen mestaruuden 1996. Jazzin ensimmäisen mestaruuskauden 1993 aikana hän oli loukkaantuneena, eikä pelannut yhtään ottelua. 
Sulosen 15 minuuttia nuorempi kaksoisveli Petri sekä serkku Seppo Sulonen ovat myös entisiä pääsarjatason jalkapalloilijoita.
Bert Sakmann

Bert Sakmann (s. 12. kesäkuuta 1942) on saksalainen lääketieteilijä, joka sai vuonna 1991 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Erwin Neherin kanssa ionikanavien toimintaa soluissa koskevasta tutkimuksesta.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1992.
Tainionkoski (Imatra)

Tainionkoski on Imatran kaupunginosa. Alueella asuu noin 1 500 asukasta.
Tainionkoski alkoi kehittyä teollisuustaajamaksi, kun Aktiebolaget Tornator perustettiin Wolter Ramsayn aloitteesta 7. maaliskuuta 1887. Suomen senaatti vahvisti yhtiöjärjestyksen 25. marraskuuta samana vuonna. Nimensä taajama sai Vuoksessa sijainneen Tainionkosken mukaan.
Vuonna 1896 Tornator alkoi voimallisesti laajeta Tainionkoskelle 1 100 000 markkaan korotetun osakepääomansa turvin perustamalla sinne lankarullatehtaan, joka aloitti 1898 Lahdesta siirrettyjen kymmenen rullasorvin varassa. Tainionkoskelle oli perustettu myös puuhiomo ja paperitehdas. Paperitehdas aloitti toimintansa 1897 Füllner ja Pusey &amp; Jones -paperikoneilla. Tainionkoskelle perustettiin 1908 myös pergamiinipaperitehdas Pusey &amp; Jones -paperikoneella. Tornatorin liikevaihdosta 1905 koostui lankarullista, mutta 1930-luvun alkaessa se oli enää neljä prosenttia. 
Tornatorin laajeminen synnytti tehdasyhdyskunnan Ruokolahden kuntaan, josta alettiin suunnitella kauppalaa. Perustettavaan Imatran kauppalaan siirrettiin Ruokolahden Tainionkosken lisäksi myös Jääsken Vuoksenniska ja Imatrankoski sekä alueita Joutsenosta, koska aikaisemmin suunniteltua Enson kauppalaa ei voitu perustaa sen jäätyä Neuvostoliitolle 1944 luovutetulle alueelle.
Valeri Iordan

Valeri Iordan (, s. 14. helmikuuta 1992) on venäläinen keihäänheittäjä.
Iordan heitti 17. toukokuuta 2009 alle 18-vuotiaiden maailmanennätyksen 700 gramman keihäällä 83,02. Hän sijoittui samana vuonna yhdeksänneksi Bressanonen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 ja voitti kultaa Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Tampereella tuloksella 75,59. Tallinnan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011 hän oli viides.
Iordan sai hopeaa Helsingin EM-kilpailuissa 2012 ennätyksellään 83,23. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui seitsemänneksi. MM-kilpailuissa 2013 ja 2015 hän karsiutui loppukilpailusta.
Rolf Zinkernagel

Rolf M. Zinkernagel (s. 6. tammikuuta 1944) on sveitsiläinen tutkija, joka sai vuonna 1996 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Peter Dohertyn kanssa immuunijärjestelmään liittyvistä tutkimuksistaan.
Zinkernagel valittiin Zürichin yliopiston apulaisprofessoriksi 1979 ja professoriksi 1988.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1989.
Eugenijus Bartulis

Eugenijus Bartulis (s. 7. joulukuuta 1949 Kaunas) on liettualainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 30. toukokuuta 1976 ja nimitettiin 28. toukokuuta 1997 Šiauliain hiippakunnan johtoon. Piispaksi konsekroinnin suoritti 29. kesäkuuta Sigitas Tamkevicius, jota avustivat Audrys Juozas Bačkis ja Vladas Michelevičius.
25. marraskuuta 2000 Bartulis sai lisäksi nimityksen Liettuan sotilaspiispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi 19. kesäkuuta 2010. Hän on jatkanut toimintaansa Šiauliain piispana.
St Catherine’s College (Oxford)

St Catherine’s College on yksi Oxfordin yliopiston 38 collegesta. Se perustettiin vuonna 1962.
Collegea edelsi vuonna 1868 perustettu, nimellä St Catharine’s Club tunnettu instituutio, jonka tarkoituksena oli mahdollistaa opinnot Oxfordissa niille opiskelijoille, joilla ei ollut varaa opiskella college-järjestelmän puitteissa. Vuonna 1919 sovittiin, että nimen kirjoitusasu on St Catherine’s Club, mahdollisesti erotukseksi Cambridgen yliopiston lähes samannimisestä collegesta. Instituution nimi oli St Catherine’s Society vuodesta 1931.
Tanskalaisen arkkitehdin Arne Jacobsenin valinta collegen ensimmäisten rakennusten suunnittelijaksi herätti keskustelua. Vuonna 1974 St Catherine’s College oli niiden viiden ensimmäisen Oxfordin collegen joukossa, jotka alkoivat hyväksyä sekä nais- että miesopiskelijoita. Vuoteen 1978 mennessä St Catherine’s College oli kasvanut Oxfordin collegeista suurimmaksi.
College on nimetty Pyhän Katariina Aleksandrialaisen mukaan.
Täplänouto

Täplänouto eli täplänoudokki ("Tuberaria guttata") on päivännoutokasveihin kuuluva kasvilaji, jota esiintyy Euroopassa erityisesti Välimeren alueella. Se on yksivuotinen matala ruoho, jonka kukkien terälehdet ovat keltaiset ja tyveltä usein tummat.
Moskiittokukka

Moskiittokukka eli terttumoskiittokukka ("Lopezia racemosa") on horsmakasveihin kuuluva laji, jota esiintyy Meksikossa ja muualla Keski-Amerikassa. Sitä käytetään koristekasvina. Se on lyhytikäinen monivuotinen ruoho, jonka korkeus on enintään 1,5 metriä. Kukassa on neljä punertavaa verholehteä ja neljä punaiseen kirjavaa terälehteä.
Kolmikärjen Veljeskunta

Kolmikärjen Veljeskunta on CMX:n vuonna 2012 julkaistu neljän LP-levyn kokoelma-albumi. Se sisältää yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia "Kolmikärjen" ja "Veljeskunnan" sekä "Johannes Kastaja"-, "Raivo"-, "Tanssitauti"- ja "Musiikin ystävälliset kasvot" -EP:t.
Boksi julkaistiin mustavinyylisen ”peruspainoksen” lisäksi 300:n kappaleen valkovinyylisenä sekä 200:n kappaleen kultavinyylisenä painoksena. Kultavinyylinen painos sisältää ennenjulkaisemattomien kuvien kollaasin, jossa on Pekka Kanniaisen, Kimmo Suomalaisen, Janne Halmkronan, Timo Rasion, Pasi Isometsän ja A. W. Yrjänän nimikirjoitukset.
Boksia ei ole saatavana CD-muodossa, mutta samaan aikaan sen julkaisun kanssa Bad Vugum otti uusintapainokset "Kolmikärjen" ja "Veljeskunnan" GOLD-versioista.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 30.
Asemetalli

Asemetalli, tunnetaan myös punaisena messinkinä, on yksi pronssin variaatioista – kuparin, tinan ja sinkin seos. Asemetallia käytettiin nimensä mukaisesti alun perin aseiden valmistamiseen, kunnes se korvattiin teräksellä. Asemetalli valastuu, sekä työstyy hyvin, ja on myös erittäin vastustuskykyinen sekä höyrylle että suolavedelle. Tämän vuoksi sitä käytetäänkin höyryllisten ja hydraylisten valutavaroiden, venttiileiden, hammaspyörien ja muiden pienten mekaanisten osien valmistamiseen.
Asemetallista voidaan puhua myös värinä, asemetallin harmaana (). Tällä tarkoitetaan kiillotettua tumman harmaata väriä.
Władysław Ziółek

Władysław Ziółek (s. 22. kesäkuuta 1935) on puolalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Łódźin hiippakuntaan Józef Gawlina 13. heinäkuuta 1958, ja hänet nimitettiin sen vihkipiispaksi ja Risiniumin titulaaripiispaksi 12. maaliskuuta 1980. Piispaksi konsekroinnin suoritti 4. toukokuuta Józef Rozwadowski, jota avustivat Jan-Wawrzyniec Kulik ja Bogdan Bejze.
24. tammikuuta 1986 Ziółek sai nimityksen Łódźin piispaksi, ja 25. maaliskuuta 1992 hänet nimitettiin sen arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 11. heinäkuuta 2012.
Soreahiirihaukka

Soreahiirihaukka ("Rupornis magnirostris") on pienikokoinen omaan "Rupornis"-sukuun kuuluva haukkalaji. Sitä tavataan Amerikassa Yhdysvalloista Argentiinaan ulottuvalla alueella. Soreahiirihaukat munivat vuosittain kaksi munaa, ja molemmat vanhemmat osallistuvat poikasten hoitoon. Laji käyttää vaihtelevaa ravintoa hyönteisistä pieniin nisäkkäisiin. Soreahiirihaukkoja on alle 10 000 sukukypsää yksilöä. Soreahiirihaukan tyypillinen ääni on kovaääninen, kimeä ja venytetty huuto.
Koko ja ulkonäkö.
Soreahiirihaukan ruumiinpituus on 33–41 senttimetriä ja siipien kärkiväli noin 75 senttimetriä. Aikuinen koiras painaa noin 250 grammaa ja naaras 300 grammaa.
Soreahiirihaukan jalat ovat oranssit. Vatsa on vaalea, rinta raidallinen ruskean ja harmaan väreissä. Nokka on ruskea ja nokan ympärys oranssi. Silmien pupillit ovat ruskeat ja muu osa oranssia. Pää ja niska ovat kastanjanruskeat. Pyrstö on tummanruskea.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Soreahiirihaukka elää Etelä- ja Väli-Amerikassa. Sitä on tavattu Argentiinassa, Belizessä, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa, Paraguayssa, Perussa, Yhdysvalloissa ja Uruguayssa.
Laji elää puoliavoimilla alueilla, kuten metsien laitamilla, tienvarsilla ja viljelyksillä. Laji välttelee sekä tiheitä metsiä että laajoja avoimia tai puuttomia alueita.
Lisääntyminen.
Soreahiirihaukka rakentaa pesänsä puuhun. Pesä on koottu oksista ja vuorattu puunkuorilla ja sammalella, ja sen halkaisija on yleensä 45 x 20 senttimetriä. Naaras munii pesään kaksi vaaleaa, noin 35 gramman painoista munaa. Molemmat vanhemmat osallistuvat poikasten hoitoon, sillä naaras hautoo ja koiras hankkii ravintoa. Poikaset lähtevät pesästä hieman alle 40 vuorokauden ikäisinä. Soreahiirihaukka rakentaa joka vuosi uuden pesän.
Ravinto.
Soreahiirihaukan ruokavalio on hyvin vaihteleva. Se syö usein hyönteisiä, matelijoita kuten liskoja ja käärmeitä, pieniä nisäkkäitä kuten jyrsijöitä ja joskus lintuja ja kaloja.
Soreahiirihaukka saalistaa väijymällä melko matalalla oksalla, josta se saaliin havaittuaan syöksyy alas nappaamaan saaliin. Haukka osaa hyödyntää myös metsäpaloja saalistuksessaan.
Taksonomia.
Soreahiirihaukka on yleisesti luokiteltu hiirihaukkojen sukuun. Se on kuitenkin 2000-luvun tutkimusten perusteella sijoitettu omaan "Rupornis"-sukuunsa, eikä sillä tiedetä olevan selviä lähisukulaisia. Soreahiirihaukka on edelleen jaettu 12 alalajiin, mutta joidenkin tutkijoiden mukaan lajilla olisi useampikin alalajeja.
Kristýna Plíšková

Kristýna Plíšková (s. 21. maaliskuuta 1992 Louny) on tšekkiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 35 heinäkuussa 2017 ja nelinpelissä sijalla 51 syyskuussa 2014. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen kaksinpelissä ja kolme WTA-turnausta nelinpelissä.
Junioriurallaan Plíšková voitti vuoden 2010 Wimbledonin tyttöjen kaksinpelin. Juniorirankingissa hän oli parhaimmillaan neljäntenä.
Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Plíšková pelasi ensimmäisen kerran Wimbledonissa 2011, häviten ensimmäisen ottelunsa. Seuraavana vuonna hän pääsi turnauksessa toiselle kierrokselle. Yhdysvaltain avoimissa hän pääsi myös toiselle kierrokselle.
Hänen kaksoissiskonsa Karolína on myös tennispelaaja.
Karolína Plíšková

Karolína Plíšková (s. 21. maaliskuuta 1992 Louny) on tšekkiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla ykkösenä heinäkuussa 2017 ja nelinpelissä sijalla 11 lokakuussa 2016. Hän on voittanut urallaan 16 WTA-turnausta kaksinpelissä ja viisi nelinpelissä. Hänen kaksoissiskonsa Kristýna on myös tennispelaaja.
Junioriurallaan Plíšková voitti vuoden 2010 Australian avointen tyttöjen kaksinpelin. Juniorirankingissa hän oli parhaimmillaan seitsemäntenä.
Tennisura.
Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Plíšková pelasi ensimmäisen kerran Ranskan avoimissa 2012, häviten ensimmäisen ottelunsa. Myös Wimbledonissa 2012 hän hävisi ensimmäisellä kierroksella. Helmikuussa 2013 Plíšková saavutti ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa kaksinpelissä voitettuaan Kuala Lumpurin turnauksen. Grand Slam -turnauksessa Plíšková pääsi ensimmäistä kierrosta pidemmälle ensimmäisen kerran Wimbledonissa 2013, jossa hän voitti Nadja Petrovan. Vuonna 2014 Plíšková voitti Linzin ja Soulin turnaukset. Yhdysvaltain avoimissa 2014 hän pääsi kolmannelle kierrokselle voitettuaan toisella kierroksella Ana Ivanovićin. Kolmannella kierroksella hän hävisi Casey Dellacqualle. Myös Australian avoimissa 2015 Plíšková eteni kolmannelle kierrokselle. Hän saavutti Prahassa turnausvoiton. Vuonna 2016 hän pääsi Australian avoimissa kolmannelle kierrokselle ja Ranskan avoimissa hänen pelinsä päättyivät avauskierroksen tappioon. Kesäkuussa pelatussa Nottinghamin turnauksessa hän saavutti turnausvoiton. Wimbledonissa hän pääsi toiselle kierrokselle. Elokuussa Cincinnatissa Plíšková saavutti uransa kuudennen kaksinpelin turnausvoiton. Yhdysvaltain avoimissa Plíšková eteni loppuotteluun asti, jossa hävisi Angelique Kerberille.
Toisen kerran Plíšková pelasi Grand Slam -turnauksen loppuottelussa Wimbledonissa 2021. Hän hävisi loppuottelussa Australian Ashleigh Bartylle pistein 3–6, 7–6 (7–4), 3–6.
Yksityiselämä.
Plíšková avioitui vuonna 2018 televisiojuontaja Michal Hrdličkan kanssa.
Suomen saksalainen seurakunta

Suomen saksalainen evankelis-luterilainen seurakunta () on Suomen saksankielisen väestön oma seurakunta, joka on osa Suomen evankelis-luterilaista kirkkoa. Se syntyi nykyisessä muodossaan vuonna 1990, kun vuonna 1858 perustettu Helsingin saksalainen seurakunta ja vuonna 1927 perustettu Turun saksalainen seurakunta yhdistettiin. Helsingin ja Turun lisäksi seurakunnalla on saksankielisiä seurakuntaryhmiä 18 paikkakunnalla ympäri Suomen.
Säädösperusta seurakunnalle on kirkkolain 3. luvun 5 § alku: ”Seurakunnat ovat suomenkielisiä tai ruotsinkielisiä taikka kaksikielisiä, jollei seurakunnan kielestä tai siihen liittyvistä muista jäsenyysedellytyksistä seurakuntaa perustettaessa tai muutoin erikseen muuta määrätä.”
Saksalaisen väestön ansiosta Viipurissa toimi Viipurin saksalainen seurakunta jo vuosina 1743–1949. Nykyisen saksalaisen seurakunnan katsotaan kuitenkin syntyneen, kun Helsingin saksalainen seurakunta perustettiin keisari Aleksanteri II:n antamalla asetuksella 6. elokuuta 1858. Hankkeeseen myötävaikutti baltiansaksalaista alkuperää ollut Suomen kenraalikuvernööri Friedrich Wilhelm von Berg. Seurakunnan oma kirkko eli Helsingin Saksalainen kirkko vihittiin vuonna 1864. Saksalainen seurakunta on vuodesta 1923 alkaen kuulunut ruotsinkieliseen Porvoon hiippakuntaan. Nykyään seurakuntaan kuuluu noin 3 000 jäsentä.
Piwik

Piwik on kävijäseurantaohjelmisto, joka on kirjoitettu PHP-ohjelmointikielellä ja pohjautuu MySQL-tietokantaan. Se on käytössä noin 350 000 sivustolla, ja se on käännetty 35 kielelle. Piwik on avoimen lähdekoodin projekti, ja sitä levitetään GPL:n version 3 alla.
Piwik tallentaa kävijätiedot paikallisesti MySQL-tietokantaan, joka edesauttaa sitä, että sivustojen kävijätietoja ei lähetetä kolmansille osapuolille. Piwikissä on myös ominaisuuksia, jotka helpottavat käyttäjien anonymisointia (esimerkiksi käyttäjien IP-osoitteet voidaan tarvittaessa peittää), ja käyttäjät voivat helposti kieltää seurannan. Piwik tukee myös uusien selainten Do Not Track -asetusta. Tietosuojaominaisuuksiensa ansiosta Piwikillä on merkittävä markkinaosuus (13%) Saksassa.
Piwik-projektin uusi nimi Matomo (japaniksi "rehellisyys") otettiin käyttöön tammikuussa 2018. Piwik Pro jatkaa kaupallisena palveluna.
Kuumailmapuhallin

Kuumailmapuhallin on puhallin jolla voi puhaltaa kuumaa ilmaa. Lämpötila voi olla säädettävissä. 
Sovelluksia:
Samantha Crawford

Samantha Crawford (s. 18. helmikuuta 1995 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 104 huhtikuussa 2016. Hän on voittanut urallaan yhden ITF-turnauksen kaksinpelissä ja viisi ITF-turnausta nelinpelissä.
Vuonna 2012 Crawford pääsi ensimmäistä kertaa mukaan Grand Slam -turnauksen pääsarjaan Yhdysvaltain avoimissa selvitettyään karsinnat. Hän hävisi turnauksen ensimmäisellä kierroksella Laura Robsonille. Hän voitti kuitenkin tyttöjen kaksinpeliturnauksen, päihittäen loppuottelussa Viron Anett Kontaveitin.
Hakaja

Hakaja () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kurkolanniemen länsiosassa Narvanlahden rannalla 13 kilometriä Laukaansuusta länteen. Vuonna 2010 kylässä oli 16 asukasta.
Ivangorodin Petrovskin pogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1571 nimellä "Akui" ja uudelleen ruotsalaisajan alussa vuosina 1618–1623 laaditussa verokirjassa muodossa "Akaia". Sen nimi on lyhentymä puronnimestä "Hakaoja".
Vuonna 1848 Hakajassa asui 51 inkerinsuomalaista, jotka kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen seurakuntaan. Kylän talonpojat olivat vuodesta 1797 lähtien Iittovan kartanon maaorjia. Kartanon omistanut kreivi Karl Robert von Nesselrode luovutti heidät vuonna 1848 velkojensa korvauksena valtiolle. Vuonna 1862 Hakajassa oli seitsemän taloa ja 69 asukasta. Kylän sukuja olivat Lohi, Marinen, Sippola ja Yllö. Vuonna 1899 Hakaja kuului kyläkuntana Narvusin volostiin. Sen 135 asukasta olivat kaikki luterilaisia suomalaisia. Kylän pääelinkeino oli kalastus. Siellä oli vuonna 1888 rakennettu rukoushuone, joka suljettiin 1930-luvulla. Vuonna 1897 avattiin semstvon koulu ja vuonna 1909 osuuskauppa.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Hakaja muodosti Narvusin volostiin kuuluneen kyläneuvoston. Vuodesta 1924 lähtien se kuului Konnun kyläneuvostoon. Vuonna 1939 kylässä oli 195 asukasta. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset siirsivät kylän asukkaat Suomeen. Neuvostoliittoon palattuaan heidät karkotettiin sisä-Venäjälle. Ensimmäiset hakajalaiset pääsivät takaisin kotikyläänsä 1950-luvulla. Vuonna 1958 kylässä oli 55 asukasta.
Nykyään Hakaja on vain muutaman vakituisen asukkaan kylä, mutta kesäisin sen väkiluku kasvaa moninkertaiseksi. Ainakin 1990-luvulla kylässä puhuttiin vielä suomea. Kurkolanniemeä kiertävän mukulakivitien varrella sijaitsevalla hautausmaalla on Stalinin vainoissa menehtyneiden inkeriläisten muistomerkki. Hakajan tienhaarassa on rajavartiosto.
Hamala

Hamala () on entinen kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Kurkolanniemen keskellä Valkeajärven lounaispuolella 
Valkeajärven rannalla sijainnut kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1571 ja uudelleen ruotsalaisajan alussa vuosina 1618–1623 laaditussa maakirjassa. Sen nimi esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 1589 muodoissa "Hamela" ja "Hammela". Kylän nimitys perustunee venäläisen ristimänimen "Foma" itämerensuomalaiseen muotoon "Hama".
Vuonna 1848 Hamalassa asui 55 inkerikkoa. He kuuluivat aluksi Haavikon ja vuodesta 1874 lähtien Joenperän ortodoksiseen seurakuntaan. Paikallinen inkeroismurre oli sekoittunut voimakkaasti naapurikylissä puhuttuun suomeen. Ennen 1860-lukua kylän asukkaat olivat valtion talonpoikia. Vuonna 1899 Hamala kuului kyläkuntana Narvusin volostiin. Väestönlaskennan mukaan sen 64 läsnäolevasta asukkaasta 58 oli ”suomalaisia”, yksi venäläinen ja viisi ”sekoittuneita”. Kylässä oli kirjoilla myös yksi romaniperhe. Luterilaisia oli vain yksi henkilö.
Neuvostoaikana Hamala kuului ensin Hakajan ja vuodesta 1924 lähtien Konnun kyläneuvostoon. Vuonna 1939 kylässä oli 101 asukasta. Ennen toista maailmansotaa sen kautta rakennettiin niemimaan pohjoisosassa sijainneeseen puna-armeijan tukikohtaan johtanut rautatie, minkä seurauksena asukkaat siirrettiin seudun muihin kyliin.
Vuonna 1958 Hamalassa oli 14 asukasta. Kylä lakkautettiin virallisesti vuonna 1971. Nykyään paikalla ei ole lainkaan asutusta. Valkeajärven rannalle johtaa Hakajan risteyksestä viivasuora mukulakivitie.
Reikäpiirilevy

Reikäpiirilevy on piirilevytyyppi joka on valmiiksi rei'itetty niin että sen voi periaatteessa laittaa täyteen elektroniikan komponentteja. Rasterointi on piste- tai liuskarasterointi ja kolvaajan tehtävänä on komponenttien latomisen jälkeen tehdä sopivat yhdistykset, apuna voi käyttää hyppylankaa tai juottamalla tinasillan. Liuskarasteroituun levyyn voi tehdä katkoksia pienellä poranterällä. Materiaali voi olla Pertinaxlevyä ja reikien jakoväli 2,54 mm. Reikäpiirilevyt ovat käteviä prototyyppien testaukseen eikä syövytys- tai kaiverrusvälineitä tarvita piirilevyn tekoon. Vielä helpommin prototyyppejä voi testata koekytkentälevyllä.
Kiiskala

Kiiskala () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kurkolanniemen länsiosassa Narvanlahden rannalla 22 kilometriä Laukaansuusta luoteeseen. Vuonna 2010 kylässä oli 26 asukasta.
Kiiskalan talot sijaitsevat Suomenlahden muinaisen rantavallin ja meren välisellä kapealla kaistaleella. Kylän edustan saarista suurin on Parissaluoto (ven. "Borisluda"). Pohjoispuolella on Liivarannaksi kutsuttu pitkä hiekkaranta ja idässä nimensä mukainen Suursuo ("Bolšoje boloto"). Kylän eteläpuolella on entisen pioneerileirin rauniot sekä Kurkolanniemen korkein kohta Linnamäki ("gora Gorodok").
Ivangorodin Petrovskin pogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1571 nimellä "Kiškino". 1580-luvun ruotsalaismiehityksen aikana se esiintyy muodossa "Kÿskella" ja vuosina 1618–1623 autiona nimellä "Kischala". Myöhemmin kylän asukkaat olivat Kosemkinan luterilaiseen seurakuntaan kuuluneita inkerinsuomalaisia. 1860-luvulle saakka he olivat tilanomistajan maaorjia. Kylän alkuperäisiä sukuja ovat Merinen, Mäkinen, Pilli ja Saunanen. Vuonna 1899 Kiiskala kuului kyläkuntana Narvusin volostiin. Sen 89 asukasta olivat kaikki luterilaisia suomalaisia. 
Neuvostoaikana Kiiskala kuului Konnun kyläneuvostoon. Kylän pääelinkeino oli kalastus. 1930-luvun lopussa rakennettiin Kiiskalan ohi kulkeva mukulakivitie, joka on edelleen käytössä. Niemimaan kärjessä sijainneeseen puna-armeijan tukikohtaan johtaneesta rautatiestä muistuttaa entisen aseman nimi "Pjatiletka". Vuonna 1939 kylässä oli 161 asukasta.
Toisen maailmansodan aikana saksalaiset siirsivät Kiiskalan asukkaat Suomeen. Neuvostoliittoon palattuaan heidät karkotettiin sisä-Venäjälle. Ensimmäiset kanta-asukkaat pääsivät palaamaan kylään 1950-luvulla. Vuonna 1958 siellä oli 82 asukasta. Nykyään Kiiskala on vain muutaman vakituisen asukkaan kylä, mutta kesäisin sen väkiluku kasvaa moninkertaiseksi. 1990-luvulla siellä asui vielä muutamia inkerinsuomea taitavia vanhuksia. Nykyään Kiiskalaan palaa kesän ajaksi muutamia Suomessa asuvia inkerinsuomalaisia.
Puruimuri

Puruimuri on yleisnimitys laitteelle jolla voidaan imeä puun purua. Laitteita on pieniä mutta myös paljon kookkaampia, joita voi olla esimerkiksi tehtaissa tai oppilaitoksissa erilaisten puuntyöstökoneiden, kuten oikohöylän yhteydessä.
Santhelenanharjalintu

Santhelenanharjalintu ("Upupa antaios") on sukupuuttoon kuollut sarvinokkalintulaji. Se oli läheistä sukua harjalinnulle ("Upupa epops").
Santhelenanharjalintu oli suurikokoinen ja lentokyvytön lintu, joka eli endeemisenä Saint Helenan saarella eteläisellä Atlantilla. Se tunnetaan vain luulöydöistä ja on luultavasti kuollut sukupuuttoon pian sen jälkeen kun saari löydettiin vuonna 1502. Se hävisi oletettavasti metsästyksen ja saarelle päässeiden vieraslajien takia.
Tuholaistorjunta

Tuholaistorjunta on toimintaa, jossa tuhohyönteinen tai muu tuhoeläin poistetaan asuin- tai liiketilasta jotta tilaa voitaisiin käyttää normaalisti ilman tuhohyönteisten, kuten torakoiden tuomia haittoja.
Tuhohyönteisten ja -eläinten torjuntaan on olemassa erityisiä siihen erikoistuneita yrityksiä.
Tuholaiset voi tappaa muun muassa kemikaaleilla, kuumentamalla rakennuksen lämpötila yli +50°c useamman tunnin ajaksi, UV-laitteilla, perinteisillä loukuilla ja elektronisilla loukuilla..
Kolmas käsi

Kolmas käsi on aputeline juotostöihin, mutta sitä voi hyödyntää myös tietyissä käsitöissä. Telineessä voi olla myös suurennuslasi. Telineessä on kahdet nivelletyt hauenleuat tai muut pidikkeet, joilla voi asettaa päällekkäin esimerkiksi kaksi sähköjohtoa juottamista varten. Telineessä juotoksista tulee laadukkaampia, koska yhdistettävät pinnat eivät pääse liikkumaan.
Victoria Duval

Victoria Duval (s. 30. marraskuuta 1995 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 90 heinäkuussa 2014.
Lapsuus.
Duval syntyi 30. marraskuuta 1995 Yhdysvaltain Miamissa, mutta vietti lapsuutensa Haitissa. Hänen vanhempansa ovat haitilaisia. Ollessaan seitsemänvuotias, Duval joutui tätinsä luona ollessaan ryöstäjien panttivangiksi. Tämän jälkeen hän muutti äitinsä, Nadinen, kanssa takaisin Yhdysvaltoihin, hänen isänsä, Jean-Mauricen, jäädessä Haitiin töihin. Haitin maanjäristyksessä 2010 hänen isänsä hautautui, mutta sai kaivettua itsensä ylös. Hän kärsi kuitenkin luunmurtumista, ja hänen keuhkonsa puhkesivat. Hänen vasen kätensä halvaantui.
Tennisura.
Duval pelasi ITF-turnauksessa ensimmäisen kerran vuonna 2010. Ensimmäisen voittonsa ITF-kiertueen ottelussa hän saavutti Midlandin 100 000 Yhdysvaltain dollarin turnauksessa helmikuussa 2011. Lokakuussa 2011 hän eteni välieriin Williamsburgin 10 000 dollarin ITF-turnauksessa. Hän saavutti finaalipaikan Bayamonin ITF-nelinpeliturnauksessa Allie Kiickin parina. Tammikuussa 2012 Duval pääsi finaaliin Sumterin 10 000 dollarin ITF-turnauksessa. Elokuussa 2012 Duval pääsi mukaan Grand Slam -turnauksen pääsarjaan Yhdysvaltain avoimissa selvitettyään karsinnat. Hän hävisi turnauksen ensimmäisellä kierroksella Kim Clijstersille.
Helmikuussa 2013 maailmanlistan sijalla 451 ollut Duval teki debyyttinsä WTA-kiertueella pelattuaan Memphisissä. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 69 olleen Johanna Larssonin. Toisella kierroksella hän hävisi Kristina Mladenovicille. Maaliskuussa hän pelasi Miamissa voittaen ensimmäisellä kierroksella Andrea Hlaváčkován. Toisella kierroksella hän hävisi Jelena Jankovićille. Hän tienasi turnauksesta 13 750 Yhdysvaltain dollaria. Yhdysvaltain avoimissa 2013 Duval saavutti ensimmäisen voittonsa Grand Slam -turnauksen pääsarjassa, kun hän voitti ensimmäisellä kierroksella vuonna 2011 turnauksen voittaneen Samantha Stosurin. Toisella kierroksella hän hävisi Daniela Hantuchoválle suoraan kahdessa erässä.
Voimamies

Voimamies on historiallisesti ollut kuuluisa fyysisiltä voimiltaan poikkeuksellisen vahva voimailulajien harrastaja, esimerkiksi painonnostaja, joka voi esiintyä esimerkiksi sirkuksessa.
Voimamiehet olivat suosittuja sirkusesiintyjiä 1800-luvulla. Usein voimamiehet todistivat voimansa liikuttamalla tai nostamalla esineitä, joiden yleisö luuli olevan mahdotonta liikuttaa. Voimamiehet saattoivat esimerkiksi nostaa alasimia tai taivuttaa metallitankoja. Tunnettu suomalainen esiintyvä voimamies oli esimerkiksi Viljami Hautaviita.
Nykyään voimamieskilpailut ovat urheilulaji, ja voimamiehiksi nimitetään lajissa kilpailevia urheilijoita.
Karel Doorman

Karel Willem Frederik Marie Doorman (23. huhtikuuta 1889 Utrecht, Alankomaat – 27. helmikuuta 1942 Jaavanmeri) oli hollantilainen kontra-amiraali, joka palveli toisessa maailmansodassa. Hän kaatui Jaavanmeren taistelussa, jossa Japanin laivasto tuhosi pääosan hänen komentamastaan liittoutuneiden hyökkäyslaivastosta.
Doorman toimi Hollannin laivaston meriupseerina vuodesta 1910 ja palveli pitkään Alankomaiden Itä-Intiassa. Hän osallistui myös maan ilmavoimien kehittämiseen ensimmäisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen. Vuonna 1937 hän palasi Itä-Intiaan meri-ilmavoimien komentajaksi ja vuonna 1940 hänestä tehtiin koko Itä-Intian laivaston komentaja. Japanin aloitettua hyökkäyksensä Itä-Intiassa Doorman nimitettiin helmikuussa 1942 yhtyneiden hollantilaisten, brittiläisten, amerikkalaisten ja australialaisten joukkojen (ns. ABDA) erityisen hyökkäyslaivaston taktiseksi komentajaksi. Hänen tehtävänään oli pysäyttää japanilaiset Jaavanmerellä ja estää siten heitä nousemasta maihin Jaavalla. Doormanin laivasto käsitti viisi risteilijää ja yhdeksän hävittäjää. Se kohtasi 27. helmikuuta merellä vastaavankokoisen japanilaisen laivaston, joka saattoi kuljetusaluksia. Seuranneessa taistelussa japanilaiset upottivat kaikki liittoutuneiden risteilijät, mukaan lukien Doormanin lippulaivan "De Ruyterin", sekä suuren osan hävittäjistä. Japanilaisten omat tappiot olivat vähäiset, ja maihinnousu Jaavalle alkoi jo seuraavana päivänä.
Doorman hukkui lippulaivansa mukana. Hänen on sanottu lähettäneen taistelun alussa aluksilleen viestin ”"Ik val aan, volgt mij"” (”Minä hyökkään, seuratkaa minua”; joskus tulkittu myös muodossa ”kaikki alukset seuratkaa minua”). Lausahdus muodostui toisen maailmansodan aikana hollantilaisten taistelutahtoa kuvanneeksi iskulauseeksi. Doormanin mukaan on myöhemmin nimetty useita Hollannin laivaston lentotukialuksia sekä 1990-luvulla käyttöönotettu ohjusfregattien kokoluokka.
Punakatko

Punakatko ("Torilis japonica", myös "T. anthriscus") on Euraasiassa kasvava valko- tai punertavakukkainen sarjakukkaiskasvi. Suomessa punakatkoa tavataan lähinnä Ahvenanmaalla, jossa se on rauhoitettu laji.
Ulkonäkö ja koko.
Yksivuotinen tai harvoin kaksivuotisen punakatkon koko vaihtelee 5–90 cm:n välillä. Varsi on karvainen. Lehtilapa on kolmiomainen ja 1–3 kertaa parilehdykkäinen. Lehdykät ovat liuskaisia. Kukinnon pää- ja pikkusarjat ovat suojuksellisia. Teriö on valkoinen tai punertava ja vastakohtainen. Punakatko kukkii Suomessa heinä–elokuussa. Hedelmät ovat 3–4 mm pitkiä, pallomaisia ja kaarevapiikkisiä.
Punakatko muistuttaa jossain määrin koiranputkea ("Anthriscus sylvestris").
Levinneisyys.
Punakatkoa kasvaa lähes koko Euroopassa eteläistä Italiaa, Kreikkaa, Skandinavian keski- ja pohjoisosia sekä Manner-Suomea lukuun ottamatta. Laji puuttuu myös Pohjois-Venäjältä. Lajin toinen levinneisyyskeskittymä löytyy Japanista. Paikoitellen sitä kasvaa myös Itä- ja Keski-Aasiassa. Yhdysvaltain keskiosiin laji on levinnyt ihmisen mukana. Suomessa punakatkoa kasvaa vakituisena lajina ainoastaan Ahvenanmaalla. Satunnaisena tulokkaana lajia on tavattu muutamin paikoin Manner-Suomesta.
Elinympäristö.
Punakatko on kuivien kasvupaikkojen laji. Sitä tavataan esimerkiksi kivikkoisilla rinneniityillä, kyläkedoilla ja tienvarsilla. Itämeren saarilla lajia tavataan tyypillisesti kivikkoisilla merenrannoilla. Punakatko on Suomessa harvinaistunut.
Tänään en halunnut tavata itseäni

Tänään en halunnut tavata itseäni on romanialais-saksalaisen kirjailijan Herta Müllerin romaani vuodelta 1997. Teoksen on suomentanut Tarja Roinila ja suomennoksen on julkaissut 2010 Tammi.
Müller kuvaa diktaattori Nicolae Ceaușescun aikaa Romaniassa ja muualla Itä-Euroopassa päähenkilönä olevan nuoren naisen sekä Romaniasta pois muuttaneiden kautta. Teoksessa on ilkikurisuutta sen kuvatessa Romanian autoritaarisen hallintojärjestelmän ajoittain tragikoomisia piirteitä. 
Nainen on töissä farkkuja valmistavassa tehtaassa. Hän kirjoittaa Italiaan menevien housujen taskuun lappusia, joissa kertoo haluavansa naimisiin. Jäätyään kiinni hän on matkalla raitiovaunussa valtiollisen poliisin Securitaten kuulusteluun ja muistelee omaa elämäänsä maassa, jota pelko hallitsee mutta jossa on opittava sitä sietämään. Kirjassa vallitsee suorastaan kafkamaiseksi luonnehdittu tunnelma.
Vastaanotto.
"Lapin Kansan" Jouni Huhtasen luonnehdinnan mukaan teos on visuaalinen, hyvin elokuvamainen 1960-luvun kokeellisen elokuvan tapaan. "Parnasson" Arto Virtasen mukaan romaanin lauseet ovat täyteen lastattuja ja timanteiksi hiottuja. Virtasen mukaan Müller menee niin syvälle totalitaarisen maan kurjuuteen ettei nykykirjoittajista siihen kukaan juuri ole ryhtynyt. Raadollisuudesta huolimatta hän löytää sieltä surrealistisia näkyjä ja absurdia komiikkaa.
"Helsingin Sanomien" Oscar Rossin mukaan Müller välttää kertomuksessaan sentimentaalisuuden ja pystyy kuvaamaan elämää sen kauniilta ja kauhealta puolelta samalta tasolta.
Joustava ja kiteytynyt älykkyys

Joustava ja kiteytynyt älykkyys ovat englantilais-yhdysvaltalaisen psykologin Raymond Cattellin ja yhdysvaltalaisen kognitiivisen psykologin John L. Hornin kehittämän teorian mukaan ihmisen älykkyyden lajeja. Joustavalla älykkyydellä (engl. "fluid intelligence") tarkoitetaan eräänlaista yleistä tiedonkäsittely- ja ongelmanratkaisukykyä, kun taas kiteytynyt älykkyys (engl. "crystallized intelligence") edustaa aikaa myöten kertynyttä tietämystä. Cattellin ja Hornin mukaan nämä kaksi ulottuvuutta luonnehtivat ihmisen älyllisiä kykyjä paremmin kuin yksi yhtenäinen yleinen älykkyystekijä. Myöhemmin he laajensivat älykkyyden taksonomiansa käsittämään myös useita muita ulottuvuuksia.
Joustavaa älykkyyttä voidaan parhaiten testata sellaisilla testeillä, jotka sisältävät testintekijälle tuoretta materiaalia ja edellyttävät mahdollisimman vähän kulttuurista tietämystä. Tällaisiin testeihin liittyy usein myös aikarajoitus. Kiteytynyttä älykkyyttä taas voidaan parhaiten testata sanasto- ynnä muilla tietopohjaisilla testeillä.
Ikääntyminen, sairaudet ja vammat vaikuttavat voimakkaammin joustavaan kuin kiteytyneeseen älykkyyteen.
Niin sanotun "investointiteorian" ("investment theory") mukaan joustavan ja kiteytyneen älykkyyden keskinäinen suhde on sellainen, että henkilö "investoi" joustavaa älykkyyttään kiteytyneen älykkyyden hankkimiseen. Siten suurempi määrä joustavaa älykkyyttä mahdollistaa suuremman määrän kiteytynyttä älykkyyttä, ja mikäli mahdollisuudet kiteytyneen älykkyyden hankkimiseen ovat samanlaiset riippumatta joustavan älykkyyden tasosta, korreloivat joustava ja kiteytynyt älykkyys voimakkaasti keskenään.
Synkkä voitto

Synkkä voitto ("Dark Victory") on Edmund Gouldingin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1939. Se perustuu George Brewerin ja Bertram Blochin kirjoittamaan näytelmään, jota esitettiin Broadwaylla 1934. "Synkkä voitto" oli ehdolla parhaan elokuvan ja Max Steiner parhaan alkuperäissävellyksen Oscar-palkinnon saajaksi. Lisäksi Bette Davis oli ehdokkaana parhaasta naispääosasta. Alkuperäisessä Broadway-versiossa pääroolin näytteli Tallulah Bankhead.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Synkän voiton" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2006 listalleen sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta yhdysvaltalaiselokuvasta.
Juoni.
Bette Davis näyttelee elokuvassa rikasta perijätärtä Judith Trahernea, joka saa kuulla sairastuneensa välitöntä hoitoa vaativaan aivokasvaimeen. George Brentin näyttelemä lääkäri Frederick Steele suorittaa leikkauksen, jonka hän kertoo sujuneen hyvin. Kiitollinen Judith rakastuu lääkäriinsä ja he alkavat suunnitella avioliittoa. Kasvain kuitenkin uusiutuu ja Judith alkaa epäillä Frederickin naivan hänet vain säälistä kuolevaa naista kohtaan.
Alldeutscher Verband

Alldeutscher Verband eli Yleissaksalainen liitto tai Pangermaaninen liitto oli saksalainen äärioikeistolainen järjestö, joka kannatti pangermanismia ja imperialismia. Se perustettiin vuonna 1891 protestina Sansibarin sopimusta vastaan, jolla Saksa oli saanut Britannialta Helgolandin saaret vastineeksi siitä, että se luopui vaatimuksistaan Sansibariin.
Ernst Hasse oli järjestön ensimmäinen puheenjohtaja, ja Heinrich Class oli hänen seuraajansa vuodesta 1908. Teollisuusmies Emil Kirdorf kuului perustajajäseniin, ja Gustav Krupp rahoitti toimintaa avokätisesti. Alldeutscher Verband lakkautettiin vuonna 1939.
Järjestön tavoitteena oli vastustaa hallituksen toimia, joiden uskottiin heikentävän Saksaa. Sosiaalidarwinismi ja rotuhygienia muodostivat ideologisen perustan. Lisääntymistä alempina pidettyjen rotujen kuten juutalaisten kanssa vastustettiin. Järjestöllä oli vaikutusvaltaa Saksan hallituksiin, ja se haittasi Bismarckin luomaa ulkopoliittista vakautta.
Ensimmäisen maailmansodan aikana järjestön vaikutusvalta kasvoi. Tuolloin he vastustivat demokratiakehitystä ja kannattivat rajoittamatonta sukellusvenesotaa. Ryhmän johtohenkilöt perustivat Isänmaapuolueen ("Vaterlandspartei") vuonna 1917 vastustamaan rauhanneuvotteluja ympärysvaltojen kanssa.
Sodan jälkeen Alldeutscher Verband tuki kenraali Ludendorffia tämän poliittisissa manöövereissä. Myös Saksalaiskansallinen kansanpuolue sai järjestöltä tukea.
Shandi

Shandi on yhdysvaltalaisen Kiss-yhtyeen kappale ja single vuonna 1980 julkaistulta albumilta "Unmasked". Kappaleen laulaa Paul Stanley, joka kirjoitti sen yhdessä tuottaja Vini Poncian kanssa. Stanley on ainoa Kiss-jäsen, joka soittaa kappaleessa; muut muusikot ovat Tom Harper (basso), Anton Fig (rummut) ja Holly Knight (kosketinsoittimet).
”Shandi” ylsi Yhdysvalloissa top 50:een ja muutamassa Euroopan maassa top 10:een. Singlen B-puolena toimi basisti Gene Simmonsin laulama ”She's So European”.
Taustaa.
Kappaleen kirjoittaja Paul Stanley sai innoituksen kappaleeseen kuultuaan radiosta Bruce Springsteenin laulun ”4th of July, Asbury Park (Sandy)”. Koska Stanley ei halunnut nimetä kappaletta samoin, tuli sen nimeksi ”Shandi” laulaja Shandi Sinnamonin mukaan. Stanley on kertonut, että kappale syntyi aikakaudella, jolloin yhtyeellä oli tapailla kokeilla erilaisia asioita, ja Stanley onkin myöntänyt, ettei kappale välttämättä kuulosta perinteiseltä Kissiltä. 
Paul Stanleyn lisäksi kappaleessa soittavat Tom Harper (basso), Anton Fig (rummut) ja Holly Knight (kosketinsoittimet). Harper, joka oli toiminut Paul Stanleyn kitarateknikkona "Dynasty"-albumin kiertueella, soittaa bassoa, koska Gene Simmons sairastui ”Shandin” äänityksen aikaan. Simmons piti Harperin vuoden 1963 Gibson Thunderbirdilla soittamasta otosta, ja kutsui Harperia jatkossa ”jätkäksi, joka soitti bassoa Shandissa”. Palkkioksi Harper sai viidensadan dollarin sekin. 
Paul Stanley ja tuottaja Vini Poncia olivat kappaleesta innoissaan, mutta Poncian mukaan ei ole varmuutta, olivatko yhtyeen muut jäsenet yhtä vakuuttuneita. Levy-yhtiö Casablanca Recordsin johtaja Neil Bogart, oli mielissään, sillä hän hamusi yhyeeltä hittisinglejä ”I Was Made for Lovin' Youn” jatkoksi. Bogart uskoi kappaleeseen, ja oli varma, että ”Shandista” tulee listaykkönen.
Julkaisu ja vastaanotto.
”Shandi” nousi Yhdysvalloissa sijalle 47 sekä top 10:een ainakin Norjassa, Uudessa-Seelannissa ja Australiassa. Menestys ei kuitenkaan ollut odotetun suurta ja tämä aiheutti arvosteluryöpyn tuottaja Vini Ponciaa kohtaan. Ponciaa syytettiin yhtyeen viemisestä tyylillisesti liian kevyeen ja popmaiseen suuntaan. Paul Stanley on kuitenkin puolustanut Ponciaa ja todennut, ettei kukaan yhtyeen jäsen aikoinaan ollut tyylinmuutosta vastaan.
Teledildoniikka

Teledildoniikka on tekniikka, joka mahdollistaa seksilelujen tietokoneohjatun etäkäytön. Etäseksin osapuolet voivat tekniikan avulla lähettää ja vastaanottaa tuntoaistimuksia reaaliaikaisesti internetin välityksellä.
Teledildoniikka-termi esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1974 Ted Nelsonin teoksessa "Computer Lib".
Double Team – kova kaksikko

Double Team – kova kaksikko () on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Tsui Hark ja käsikirjoittanut Don Jakoby ja Paul Mones. Pääosissa näyttelivät muun muassa Jean-Claude Van Damme, Dennis Rodman ja Mickey Rourke. Taistelukohtausten koreografiasta vastasivat Xin Xin Xiong ja Charlie Picerni.
Juoni.
Terrorisminvastainen agentti Jack Quinn on vetäytynyt eläkkeelle, kunnes hänet houkutellaan takaisin työn pariin. Uudeksi tehtäväksi Jack saa napata terroristin nimeltä Stavros. Hän kuitenkin epäröi tehtävän aikana ja kohde pakenee. Jack joutuu epäonnistuneen tehtävän päätteeksi suljetulle saarelle, joka on huippusalainen vankila agenteille ja roistoille. Jack päättää paeta saarelta, johon yksikään saarella ollut henkilö ei ole kyennyt. Jack päättää ottaa yhteyttä Yaziin, jonka avulla hän yrittää kostaa Stavrosille.
Tuotto.
Elokuva tuotti Yhdysvalloissa hieman yli 11,4 miljoonaa dollaria.
Suomessa.
Suomessa elokuvaa on esitetty kolmesti televisiossa. Nelonen esitti ensi kerran elokuvan 21. toukokuuta 2003 ja uudelleen 30. tammikuuta 2004. Viimeisin esitys oli 1. helmikuuta 2012 (TV Viisi)
Justinas Marcinkevičius

Justinas Marcinkevičius (10. maaliskuuta 1930 Važatkiemis Liettua – 16. helmikuuta 2011 Vilna Liettua) oli liettualainen kirjailija, Liettuan kansallisrunoilijaksi sanottu. 
Marcinkevičius syntyi maanviljelijäperheeseen. Hänen jopa 50 000 kappaleen painoksina julkaistuja teoksiaan luonnehtivat luonto ja isänmaallisuus. Hänellä oli yhteiskunnallisena vaikuttajana ja Liettuan kansanrintaman Sajdisin toiminnassa merkittävä osuus 1990 Liettuan itsenäisyyden palautumisessa.
Marcinkevičius on tehnyt 1972 julkaistun uusintakäännöksen "Kalevalasta". Käännöksen pohjana hän suomen kielen taidottomana käytti 1922 tehtyä käännöstä ja sen ohella venäjän- ja latviankielisiä käännöksiä. Hänen käännöksensä on ollut myyntimenestys . Marcinkevičiusin tuotannosta on suomennettu ainoastaan yksittäisiöä runoja aikakauskirjoissa.
Maili Pörhölä

Maili Pörhölä (s. 1958) (filosofian tohtori, 1995) on Itä-Suomen yliopiston dosentti (puheviestintä, 2001), vapaa tutkija ja tietokirjailija. Hänen viimeaikaisissa tutkimuksissaan tarkastellaan kiusaamista ja henkistä väkivaltaa erilaisissa ympäristöissä kuten koulussa, korkeakoulussa ja työelämässä sekä selvitetään kiusaamiskokemusten jatkumoita, kulttuurieroja ja yhteyksiä yksilön hyvinvointiin ja vuorovaikutussuhteisiin. Näitä aiheita on tarkasteltu myös hänen johtamassaan tutkimusryhmässä Jyväskylän yliopiston viestintätieteiden laitoksella, missä hän työskenteli v. 1985–2016 mm. puheviestinnän yliassistenttina, yliopistonlehtorina, yliopistotutkijana ja professorina. Vuodet 2004–2009 hän työskenteli Suomen Akatemian akatemiatutkijana. 
Pörhölän aiempiin tutkimusaiheisiin on kuulunut erityisesti esiintymisjännitys ja esiintymiseen liittyvä vireytyminen. Myös tästä aihepiiristä hän on julkaissut useita tieteellisiä artikkeleita sekä tehnyt väitöskirjansa Yksin yleisön edessä, joka käsitteli esiintymisjännitykseen ja esiintymishalukkuuteen liittyviä kokemuksia, käyttäytymispiirteitä ja vireytymistä yleisöpuhetilanteessa.
Emil Kirdorf

 Emil Kirdorf (8. huhtikuuta 1847 – 13. heinäkuuta 1938) oli saksalainen teollisuusmies ja kansallissosialismin tukija.
Kirdorf syntyi Mettmannin kaupungissa lähellä Düsseldorfia varakkaaseen tekstiilitehtaan omistajan perheeseen. Tehdas teki kuitenkin konkurssin Kirdorfin uran alkuvaiheessa, ja hän siirtyi kaivosteollisuuden palvelukseen. GBAG-yhtiön johtotehtävissä Kirdorf selviytyi Pitkästä lamasta (1873–1896) ja hän sai lempinimen ”Savupiippuparoni”.
Vuonna 1891 Kirdorf oli mukana perustamassa Alldeutscher Verbandia. Hän liittyi myös "Freie Ukraine" -järjestöön ja "Flottenvereiniin", jonka tavoitteena oli laajentaa keisarillista laivastoa.
Kirdorf oli tunnettu taantumuksellisista, autoritaarisista ja demokratian vastaisista mielipiteistään. Hän vastusti Weimarin tasavaltaa, työväenliikettä ja ammattiliittoja, ja hän uskoi, että valtion ja yrittäjien tuli yhdessä ylläpitää sosiaalista järjestystä. Hän tuki aktiivisesti Adolf Hitlerin valtaannousua.
Kirdorf liittyi natsipuolueeseen vuonna 1927, mutta erosi siitä seuraavana vuonna, koska ei hyväksynyt Gregor Strasserin näkemyksiä. Strasserin murhan jälkeen Kirdorf palasi takaisin puolueeseen. Hän tuki natseja, jotta työläiset irtautuisivat vasemmistosta, mutta puolue ei saanut vapaissa vaaleissa käännytettyä SPD:n ja kommunistien kannattajia tuekseen merkittävässä määrin.
Vuonna 1927 Kirdorf kannusti Hitleriä kirjoittamaan Saksan johtaville teollisuusmiehille "Der Weg zum Wiederaufstieg" -nimisen salaisen pamfletin. Siinä Hitler esitteli natsien talouspoliittisia oppeja oikeistoa miellyttävällä tavalla ja kertoi puolueen ”anti-kapitalististen” iskulauseiden olevan vain äänestäjien houkutteluun tarvittavaa hämäystä, jossa ei siirrytä sanoista tekoihin missään vaiheessa. Lokakuussa 1927 Kirdorfin talossa kokoontui 14 teollisuustyönantajaa luennoimaan Hitleristä.
Joseph Goebbelsin päiväkirjoissa olevan maininnan mukaan Hitler oli 20-luvulla aikonut ampua itsensä velkojen takia, mutta Kirdorf esti tämän antamalla hänelle 100 000 markkaa. 10. huhtikuuta 1937 Hitler luovutti henkilökohtaisesti Kirdorfille Kotkan ritarikunnan ansioristin, Kolmannen valtakunnan korkeimman tunnustuksen. Seuraavana vuonna kuoltuaan Kirdorfille järjestettiin valtiolliset hautajaiset.
Svenska lyceum i Helsingfors

Svenska lyceum i Helsingfors eli Helsingin ruotsalainen lyseo (aiemmin Helsingin ruotsalainen reaalilyseo) oli Helsingin Kruununhaassa vuosina 1872–1973 eri nimillä toiminut valtion omistama ruotsinkielinen poikakoulu. 
Historia.
Vuoden 1872 koulujärjestyksen nojalla Helsinkiin perustettu ruotsinkielinen reaalilyseo aloitti toimintansa syyskuussa 1872 nimellä Reallyceum i Helsingfors. Nimi muutettiin muotoon Svenska reallyceum i Helsingfors vuonna 1891, jolloin Helsinkiin perustettiin myös suomenkielinen reaalilyseo. Kun vuoden 1914 asetuksella kouluun perustettiin reaalilinjan rinnalle klassillinen linja, sen nimi muutettiin vuonna 1919 muotoon Svenska lyceum i Helsingfors. Ruotsalainen reaalilyseo toimi ensin Kirkkokadun ja Ritarikadun kulmatontilla sijainneessa raatimiehenleski Maria Cronsin talossa. Sittemmin tällä tontilla on sijainnut Svenska Privata Läroverket för flickor. Jo vuonna 1877 Koulu siirtyi uuteen koulurakennukseen osoitteessa Mariankatu 8. Koulurakennus muuttui sittemmin Teollisuuskouluksi ja jälleen suomenkieliseksi yhteiskouluksi.
Ruotsinkieliselle reaalilyseolle valmistui vuonna 1902 osoitteeseen Liisankatu 13 oma koulurakennus, jonka suunnitteli arkkitehti Theodor Decker ja viimeisteli hänen kuoltuaan Magnus Schjerfbeck. Talon rakensi rakennusmestari Johan Johanson urakalla. Koulun hinnaksi tuli 650 896 markkaa ja 46 penniä.
Poikakoulu Svenska lyceum ja vuonna 1919 perustettu tyttökoulu Svenska flickskolan i Helsingfors yhdistettiin vuosina 1968–1973 asteittain uudeksi Helsingfors svenska samlyceum -nimiseksi yhteiskouluksi. Koulu muutti vuonna 1972 pois Liisan­kadulta, minkä jälkeen talossa toimi Helsingin tyttölukio, myöhemmin Kruununhaan yhteislyseo ja peruskouluun siirtymisen jälkeen vuodesta 1977 Kruununhaan lukio. Musiikki­painotteinen lukio sai Sibelius-lukion nimen 1982.
Pentti Väyrynen

Pentti Väyrynen (10. toukokuuta 1926 Lappee – 20. tammikuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti. 
Väyrynen kävi koulua Lappeenrannassa, Hämeenlinnassa ja Haminassa. Hän oli kymmenvuotiaana sotilaspoika Lappeenrannassa ja osallistui talvi- ja jatkosotaan lähettinä. Varusmiespalvelus Maasotakoulussa vei hänet sotilasuralle. Hän toimi pääesikunnassa eri osastoilla vuodesta 1955. Pääesikunnan sotatalousosaston päällikkönä hän oli 1973-1976. Sotavarustepäällikkönä hän toimi 1976-1977. Hankinnoista vastaavaksi sotatalouspäälliköksi hän sai nimityksen 1977, jolloin hän sai myös ylennyksen kenraalimajuriksi. Tässä tehtävässä hän johti Hawk-harjoitushävittäjien hankintaa ja vastakauppoja.
Väyryselle on myönnetty Vapaudenristin 1. luokan komentajamerkki ja muun muassa Ruotsin Pohjantähden ritarikunnan 1. luokan komentajamerkki.
Urheilua harrastaessaan Väyrynen voitti 1949 nykyaikaisen viisiottelun B-sarjan Suomen mestaruuden.
A. J. Cronin

Archibald Joseph Cronin (19. heinäkuuta 1896 Cardross, Dunbartonshire, Skotlanti – 6. tammikuuta 1981 Montreux, Sveitsi) oli skotlantilainen kirjailija.
Cronin oli koulutukseltaan lääkäri, mutta vammautui 1930 ja päätti ryhtyä kirjailijaksi. Esikoisteos "Hattukauppias ja hänen linnansa" vuodelta 1931 ja useimmat myöhemmätkin teokset olivat menestyksiä. Elämänsä loppuvaiheissa Cronin asui perheineen Sveitsissä.
Monien Croninin kirjojen ympäristö on kaivosseutu, mikä liittyy siihen, että hän toimi lääkärinä kaivosseudulla Walesissa. Esikoisteoksen menestyttyä hänen teoksensa levisivät maailmalle miljoonapainoksina, ja hän sai kunniatittelin "maailma luetuin kirjailija". Hänen suosituin teoksensa "Sisärengas" (The Citadel, 1937) kertoo Britannian yksityisen terveydenhoidon epämoraalisista ja huonoista käytännöstä 1930-luvulla. Teoksen arvellaan vaikuttaneen Britannian julkisen terveydenhuoltojärjestelmän muodostamiseen noin kymmenen vuotta myöhemmin.
HMAS Anzac

HMAS Anzac (viirinumero G00) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1920 Australian kuninkaalliselle laivastolle luovuttama Parker-luokan laivueenjohtaja.
Valmistus.
Alus tilattiin joulukuussa 1915 nimellä "HMS Anzac" William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin 31. tammikuuta 1916. Alus laskettiin vesille 11. tammikuuta 1917 ja valmistui 24. huhtikuuta.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin laivueenjohtajaksi Suuren laivaston 14. hävittäjälaivueeseen Pohjanmerelle ja Englannin kanaaliin. Alus luovutettiin Australian hallitukselle maaliskuussa 1919. Australian laivasto otti aluksen palvelukseen 27. tammikuuta 1920.
Alus poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin poistolistalle 30. heinäkuuta 1931. Alus myytiin 8. elokuuta 1935 Messrs. Abraham and Wilsonille Redferniin Uuteen Etelä-Walesiin. Aluksen hylky upotettiin 7. toukokuuta 1936 maalilaivana Sydneyn edustalle.