tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Paul Smart

Paul Smart (23. huhtikuuta 1943 Eynsford, Kent – 27. lokakuuta 2021) oli brittiläinen ratamoottoripyöräilijä. Hänen suurin saavutuksensa oli Imola 200 voitto vuonna 1972 Ducatilla. Smart oli parhaimmillaan viides 350-kuutioisten sarjassa kaudella 1971.
Ura.
Smart aloitti kilpa-ajamisen 1965 Britanniassa eri lyhytkilpailuissa. Seuraavana vuonna hän kilpaili 125-kuutioisissa John Buttonin kanssa samalla pyörällä säästäen samalla rahaa ostaakseen 250-kuutioisen Cottonin. Hän saavutti Cottonilla 250-kuutioisten mestaruuden klubi tasolla. Smart voitti myös Mallory Parkissa Stars of Tomorrow tapahtumassa 250-kuutioisten kilpailun heinäkuussa 1966 Greeves pyörällä.
Kaudella 1968 Smart pääsi kilpailemaan Yamahalla 250-kuutioisten sarjassa yhden kilpailun Mansaaren kilpailussa, jossa hän joutui keskeyttämään.
Kaudeksi 1969 Smart siirtyi 500-kuutioisten sarjaan Seeley pyörällä. Hän ajoi kolme kilpailua kauden aikana, mutta joutui keskeyttämään jokaisessa.
Kaudella 1970 Smart saavutti parempaa menestystä. Hän palasi takaisin Yamahalle, jolla Smart ajoi 250- ja 350-kuutioisissa. Hän saavutti 250-kuutioisissa kolmannen sijan Suomen ja Ulsterin kilpailuissa. Loppupisteissä Smart sijoittui kolmanneksitoista. 350-kuutioisissa hän kilpaili Maansaaren kilpailussa, jossa ajoi kolmanneksi ja oli kauden loppupisteissä seitsemästoista. Smart kilpaili myös 500-kuutioisissa Seeley pyörällä, mutta heikommalla menestyksellä. Hän ajoi neljä kilpailua, joista keskeytti kolmesti. Maaliin hän ajoi Hollannissa, jossa Smart sijoittui viidenneksi.
Kaudella 1971 Smart kilpaili Yamahalla 250- ja 350-kuutioisissa. 250-kuutioisissa hän ajoi kaksi kilpailua. Belgiassa Smart ajoi viidenneksi ja Ruotsissa hän ajoi toiseksi jääden noin 33 sekuntia kilpailun voittaneesta Rodney Gould'sta. Smart oli loppupisteissä yhdestoista. 350-kuutioisissa hän saavutti uransa parhaimman kauden. Smart ajoi kolme kilpailua, joista Saksassa hän ajoi kolmanneksi. Itä-Saksassa ja Ruotsissa Smart ajoi toiseksi jääden molemmilla kerroilla kilpailun voittaneen Giacomo Agostinin taakse. Loppupisteissä Smart oli viides.
Kaudella 1972 Smartista tuli yksi Ducatin tunnetuimmista kuljettajista voitettuaan Imola 200 kilpailun uudella Ducati 750 Imola Desmo pyörällä. 23. huhtikuuta ajettu kilpailu oli ensimmäinen, joka luotiin kilpailemaan Daytona 200 vastaan. Smart ajoi yhdysvalloissa Hansenin Kawasakilla pienellä palkalla, kunnes sai puhelun vaimoltaan tarjouksesta ajaa Ducatilla Imolassa. Ducati tarjoi Smartille lentoliput ja 500 punnan palkkion tuloksesta huolimatta. Smart ajoi samalla kaudella Ducatilla yhden kilpailun 500-kuutioisissa. Hän sijoittui Italian kilpailussa neljänneksi.
Smart ajoi vielä kaudella 1974 500-kuutioisissa Suzukilla, mutta ilman menestystä. Kuudesta ajamistaan kilpailuista hän keskeytti kaikki.
Smart päätti kilpauransa vuonna 1978.
Intiansarvinokka

Intiansarvinokka ("Anthracoceros albirostris") on sarvinokkien heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Etelä-Aasian pohjoisosissa, Etelä-Kiinassa, Kaakkois-Aasiassa ja Länsi-Indonesiassa seuraavissa maissa: Bangladesh, Bhutan, Brunei, Kambodža, Kiina, Intia, Indonesia, Laos, Malesia, Myanmar, Nepal, Singapore, Thaimaa ja Vietnam.
Lajin kannan suuruutta ei ole määritetty, mutta kannan on ilmoitettu olevan suurin sarvinokista. Kanta on vakaa, koska se ei ole pienenemässä eikä sillä ei tiedetä olevan mitään merkittäviä uhkia.
Viime aikoina on kuitenkin myös havaittu, että se olisi hävinnyt Etelä-Kiinasta. Malakan niemimaalla se saattaa olla uhattuna poikaskaupan ja metsänhakkuiden vuoksi. Lajia pidetään kuitenkin sarvinokista sopeutuvimpana elinympäristönsä suhteen, sillä se on levinnyt hyvin laajalle, on pienikokoinen ja elää monenlaisissa ympäristöissä.
Sen elinpiiriä ovat kuivat ja kosteat metsät, savannit ja viljellyt maat.
Iman Meskini

Iman Meskini on norjalainen näyttelijä. Hän on näytellyt nuorisodraamasarjassa "Skam", jossa hän näytteli sarjan neljännen tuotantokauden päähenkilöä Sana Bakkoushia. Hän opiskelee Oslon yliopistossa arabiaa ja Lähi-idän tutkimusta. Meskinin isä on kotoisin Tunisiasta ja äiti Norjasta.
John F. Kennedy Juniorin lento-onnettomuus

John F. Kennedy Jr:n lento-onnettomuus tapahtui 16. heinäkuuta 1999 kello 21.41. John F. Kennedy Jr:n ollessa matkalla viikonlopuksi Martha’s Vineyardiin vaimonsa Carolynin sekä Carolynin sisaren Laurenin kanssa. Kone katosi tutkasta kello 21.40. Kone putosi Atlantin valtamereen, ja kaikki kolme koneessa ollutta kuolivat.
Lento.
Lento lähti noin kaksi tuntia myöhässä Kennedyn odottaessa vaimoaan kaupungin ruuhkasta. Kone nousi ilmaan kello 20.38, noin 24 minuuttia auringonlaskun jälkeen, ja koneen oli tarkoitus laskeutua kymmenen aikoihin Martha's Vineyardin lentokentälle.
Viimeiset tutkahavainnot.
Martha's Vineyardin lentoasema ei ollut kuullut mitään Kennedyn koneesta, mutta koneen oli nähty lentävän omituista lentoreittiä. Kello 21.38 Kennedyn kone oli noin 630 metrin korkeudessa. Kello 21.39 sen nähtiin nousevan noin 660 metriin. Kello 21.40.40 sen nähtiin lentävän vain 330 metrissä 25,7 kilometrin päässä lentokentältä. Kone lensi tuolloin poispäin Martha's Vineyardista, ja se oli viimeinen tutkahavainto, joka koneesta saatiin. 
Koneen putoaminen.
Kennedy viritti radiota taajuudelle 127,25, ja yritti saada sieltä säätietoja. Samalla hän aloitti käännöksen oikealle, mutta silloin nopeus vain kasvoi. Kone kääntyi NTSB:n mukaan 125 astetta oikealle, mutta samalla 30 astetta alaspäin. Kone putosi nokka edellä ylösalaisin Atlantin valtamereen.
Onnettomuuden syyt.
Kennedy ei ollut käynyt mittarilentokurssiaan loppuun. Ulkona oli pilvistä, ja Kennedy lensi visuaalisesti. Hän ei katsonut ulos virittäessään radiota. Samaan aikaan kone kallistui. Kennedy viritti radion taajuudelle 127,25, mutta ilmeni, että taajuudella ei kerrottu Martha's Vineyardin säätietoja, ja oikea taajuus olisi ollut 126,25.
Onnettomuuden syyksi julistettiin hallinnan menetys tilantajun menetyksen johdosta.
Elis Furuhjelm

Elis Furuhjelm (5. toukokuuta 1850 Helsinki – 16. heinäkuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen senaatin protokollasihteeri ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria.
Furuhjelmin vanhemmat olivat senaattori, Viipurin hovioikeuden presidentti Harald Viktor Wilhelm Furuhjelm ja Eva Matilda Aglaê von Kothen. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1866 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1871, filosofian maisteriksi 1873 sekä molempien oikeuksien kandidaatiksi 1877. Furuhjelm sai varatuomarin arvon 1883.
Furuhjelm oli vt. varalääninkamreerina Oulussa 1879–1885 ja sihteerinä teollisuushallituksessa 1885–1890. Sen jälkeen hän oli senaatin kauppa- ja teollisuustoimituskunnan protokollasihteerinä 1890–1906 ja hän oli poliittisista syistä virasta erotettuna 1903–1905 osallistuttuaan sortovuosien passiiviseen vastarintaan. Furuhjelm oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Furuhjelm oli naimisissa vuodesta 1877 Selma Gabriela Antellin kanssa. Heidän poikiaan olivat tähtitieteilijä, professori, kansanedustaja ja ministeri Ragnar Furuhjelm sekä säveltäjä, musiikkikirjailija Erik Furuhjelm. Taidemaalari Dagmar Furuhjelm ja oikeusneuvos, valtiopäivämies Knut Gustaf Victor Furuhjelm olivat Elis Furuhjelmin sisaruksia.
Tapio Nevalainen

Tapio Nevalainen (s. 1946) on suomalainen Kajaanissa asuva elokuvateatterin omistaja ja yksi Kajaanin elokuvakerhotoiminnan pioneereista. Hänen omistamansa Kino Sisu oli pitkään ainoa Kajaanissa toiminut elokuvateatteri ja teatterissa panostettiin laadukkaiden elokuvien esittämiseen. Kino Sisu lopetti toimintansa kesällä 2003 sen jälkeen kun Nevalainen oli hävinnyt joulukuussa 2001 tarjouskilpailun Kajaanin uuden elokuvakeskuksen elokuvateatterin pitämisestä helsinkiläiselle Marko Röhrin ja Ilkka Y. L. Matilan yritykselle. 
Nevalainen aloitti elokuva-alalla jo 1961 elokuvateatterin juoksupoikana kun Kajaanissa vielä toimi useita elokuvateattereita. Nevalainen on toiminut myös vuonna 1972 perustetun Kajaanin elokuvakerhon sihteerinä ja kuului kerhon perustajiin. Hän oli jo syksyllä 1960 mukana perustamassa "Kajaanin Teinien Elokuvakerho KaTe-Kinoa", tähän kerhoon kuuluivat muun muassa elokuvakriitikko Mikael Fränti, Suomen Elokuva-arkiston tutkija Sakari Toiviainen, elokuvaohjaaja Tapio Suominen ja dokumenttielokuvia ohjannut Marjatta Koivulehto. Nevalainen kirjoitti artikkeleita myös 1969–1970 Kajaanissa ilmestyneeseen Hihapuukko-underground-lehteen.
Nevalaiselle myönnettiin Sodankylä-palkinto vuonna 2001, perusteluissa mainittiin että hän oli tuonut idealismin tavanomaiseen elokuvatoimintaan. Marraskuussa 2003 hän sai Saarijärven elokuvaviikon Matti Pellonpää -palkinnon ansiokkaasta toiminnastaan elokuvaharrastuksen kehittäjänä. Hän on saanut myös Kajaanin kaupungin kulttuuripalkinnon vuonna 1993.
Suliformes

Suliformes on uusi lintujen lahko, joka sisältää taksonomisesti kiisteltyyn pelikaanilintuihin (Pelecaniformes) aiemmin luettuja heimoja.
Luokittelu.
Perinteisesti pelikaanilintuihin luettiin pelikaanit (Pelecanidae), käärmekaulat (Anhingidae), fregattilinnut (Fregatidae), tropiikkilinnut (Phaethontidae), suulat (Sulidae) ja merimetsot (Phalacrocoracidae). Viimeaikaiset tutkimukset ovat osoittaneet että monet ryhmän piirteet, joita perinteisesti käytetään lahkon määrittelemiseen, ovat konvergentin evoluution tulosta, ja että ryhmä on parafyleettinen.. Kuvatakseen paremmin näiden lintujen sukulaissuhteita, Clements "et al." siirsivät vuoden 2010 uudistetussa maailman lintujen taksonomisessa listassa heimot fregattilinnut (Fregatidae), suulat (Sulidae), käärmekaulat (Anhingidae) ja merimetsot (Phalacrocoracidae) pelikaanilinnuista uuteen lahkoon Suliformes.
Fylogenia.
Vasarapäähaikaran asema luokittelussa on ollut epävarma, ja se on tavallisesti sijotettu omaan heimoonsa, mutta AOU lukee sen pelikaanien heimoon. HBW Alive sijoittaa sen kuitenkin omaan heimoonsa, mitä kladogrammi alla myös kuvastaa.
Walrus-luokka

Walrus-luokka on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston neljän aluksen muodostama sukellusveneluokka.
Suunnittelu.
Alukset suunniteltiin korvaamaan käytöstä poistuva Dolfijn-luokka. Ydinkäyttöisyys oli aluksi tutkinnankohteena, mutta se hylättiin taloudellisin ja teknisin perustein. Britannian kuninkaalliseen laivastoon otettiin yhteyttä yhteishankkeen perustamiseksi, mutta yritys epäonnistui huolimatta lähes samankaltaisista vaatimuksista. Alankomaat päätyi lopulta parannellun Zwaardvis-luokan hankintaan.
Kahdella luokalla on siten samat mitat ja sisätilat. Tärkein ulkoinen ero on X:n muotoisen perän ohjauspintojen käyttöönotto, mitä oli testattu "USS Albatrosilla" vuonna 1961 ja mikä oli myöhemmin otettu käyttöön Ruotsin merivoimien sukellusveneissä. Perä oli selkeä parannus matalissa vesissä tapahtuvaan ohjaamiseen ja tietokoneohjaus mahdollisti tarkat suunnanmuutokset kaikissa syvyyksissä ja nopeuksilla.
Zwaardvis-luokan dieselmoottorit toimittanut Werkspoor oli poistanut valikoimistaan kyseisen dieselmoottorin, mutta vastaavat SEMT Pielstickin dieselmoottorit oli asennettu Kortenaer-luokan fregatteihin generaattoreiksi. Kahteen viimeiseen luokan alukseen asennettiin Brons-Werkspoorin dieselmoottorit. Kaikki sähköjärjestelmän osat mukaan lukien sähkömoottori tuotettiin Alankomaissa. Miehistönmäärää saatiin laskettua viidellätoista yhdistämällä komentotilat. siihen sisällytettiin konehuoneenvalvomo, valvontakeskus ja taistelunjohtokeskus, jossa oli SEWACO-VIII taktinen tietojärjestelmä kaksine tietokoneineen ja seitsemän GUPSY monitoiminäyttöpäätettä.
Torpedoputkista voidaan ampua sekä torpedoja että sub-Harpoon merimaaliohjuksia. Thomson-CSF:n valmistama keskialueen hyökkäyskaikuluotaimessa on passiivitoiminto sekä laajakaistainen aktiivitoiminta. Lisäksi aluksella on brittiläinen tyypin 2026 hinattava kaikuluotain. Alukset on myös varustettu Sperryn Mk 29 paikannusjärjestelmällä ja satelliittinavigoinnilla.
Someilmiö

Someilmiö on sosiaalisessa mediassa paljon innostusta herättävä ilmiö, esimerkiksi ajankohtainen tapahtuma, asia tai Youtube-esiintyjä. "Someilmiö"-sana poimittiin Kotimaisten kielten keskuksen sanatietokantaan vuonna 2015.
Suomalaisia someilmiötä.
Vuonna 2015 poliisi osallistui sosiaalisessa mediassa harmaan talouden kampanjaan, josta syntyi kriittinen vastakampanja #pizzagate.
Vuonna 2016 julkaistu Raivokas Risujemmaaja -video risumiehestä nousi someilmiöksi, mutta herätti myös keskustelua yksityiselämää loukkaavasta tiedon levittämisestä. Videon kuvaaja tuomittiin tapauksesta sakkoihin.
Some Awards.
Mediatalo Aller on järjestänyt Some Awards -tapahtumia, jossa Suomen vaikuttavimmat ja onnistuneimmat sosiaalisen median ilmiöt on palkittu.
Marjatta Koivulehto

Marjatta Koivulehto (ent. "Niiranen", s. 1948) on suomalainen elokuvaäänittäjä, -leikkaaja ja ohjaaja.
Kainuusta kotoisin oleva Koivulehto valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja tv-työn linjalta ja toimi sitten 1970-luvun lopulta lähtien leikkaajana ja äänittäjänä useissa eri elokuvissa ("Iso Vaalee", "Jon", "Mona ja palavan rakkauden aika", "No Comments", "Sukupolvien muisti" -sarja, "Unto M.") Koivulehto on käsikirjoittanut, ohjannut, tuottanut ja leikannut vuonna 1988 valmistuneen pitkän dokumenttielokuvan "Latvoilta jokisuulle", joka kertoo puun matkasta ja irtouitosta Kemijoen vesistössä Kitisen ja Ounasjoen varrella Pohjois-Suomessa. Elokuvan pohjana oli Koivulehdon keväällä 1983 tekemä haastattelu- ja valokuvausmatka.
Azerbaidžanin Grand Prix

Azerbaidžanin Grand Prix (, ) on Azerbaidžanissa järjestettävä Formula 1 -sarjan osakilpailu.
Azerbaidžanin Grand Prix järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2017. Kilpailu ajetaan kuusi kilometriä pitkällä Bakun katuradalla. Bakun katuradalla ajettiin jo kaudella 2016, mutta tuolloin kilpailu ajettiin nimellä Euroopan Grand Prix.
Suomalaiskuljettajista kilpailun on voittanut Valtteri Bottas vuonna 2019. Bottaksen lisäksi suomalaiskuljettajista palkintokorokkeelle on ajanut Kimi Räikkönen vuoden 2018 osakilpailussa.
Sony Xperia XZ

Sony Xperia XZ on Sonyn valmistama älypuhelin. Se esiteltiin 1. syyskuuta 2016 IFA-messuilla.
Ominaisuudet.
Sony Xperia XZ on muotoilultaan Xperia Z -mallistoa terävämpi. Xperia XZ:ssä on 5,2 tuuman IPS LCD -näyttö, jonka tarkkuus on 1 920×1 080 pikseliä. Xperia XZ:n järjestelmäpiiri on Qualcomm Snapdragon 820, joka oli yleinen vuoden 2016 lippulaivamalleissa. Puhelimessa on kolme gigatavua keskusmuistia ja 32 gigatavua massamuistia. Xperia XZ:n takakameran resoluutio on 23 megapikseliä ja etukameran 13 megapikseliä. Puhelin on IP68-luokituksen mukaisesti vesi- ja pölytiivis. Siinä on USB Type-C -liitäntä ja sormenjälkitunnistin.
Vastaanotto.
Sony Xperia XZ sai hyvän vastaanoton. Mobiili.fin arvostelija Janne Laakso kuvaili Xperia XZ:aa materiaalin ja rakenteen takia ”todelliseksi huippumalliksi”. Digitodayn arvostelija Perttu Pitkänen piti Xperia XZ:aa kelpo puhelimena, mutta pettyi puhelimessa Sonyn paljon mainostamaan kameraan. Taskumuron arvostelija Pekko Lainiala kehui muun muassa Xperia XZ:n ulkonäköä, tukevaa rakennetta ja nopeaa sormenjälkitunnistinta. Hän piti Xperia XZ:n akkukestoa kilpailijoita heikompana.
Janne Mustonen (kansanedustaja)

Johannes (Janne) Mustonen (5. toukokuuta 1901 Paltamo – 11. toukokuuta 1964 Kajaani) oli suomalainen metsätyömies, piirisihteeri ja Suomen Kansan Demokraattisen Liiton kansanedustaja.
Mustosen vanhemmat olivat torppari Adolf Mustonen ja Eva Stiina Kovalainen. Hän kävi kansakoulun ja myöhemmin Sirola-opiston kurssin. Mustonen lähti 15-vuotiaana Kajaaniin elantoaan hankkimaan ja oli vuoteen 1945 saakka metsätyömehenä. Mustosesta tuli vuonna 1924 maanalaisen Suomen kommunistisen puolueen jäsen ja Kajaanin kaupunginvaltuustoon hänet valittiin 1925. Valtuustokausi päättyi kuitenkin jo seuraavana vuonna, kun Mustonen sai 8 vuoden vankeustuomion. Sotien jälkeen Mustonen oli sitten Suomen kommunistisen puolueen Kainuun piirijärjestön piirisihteerinä. SKP:n maanalaiseen toimintaan Kainuun organisaattorina osallistunut Mustonen oli vankilassa poliittisista syistä vuosina 1926–1932 ja jatkosodan aikana 1941–1943 jolloin hän oli Koveron keskitysleirissä. 
Mustonen oli kansanedustajana 1945–1962 ja 1963–1964 edusten Oulun läänin vaalipiiriä. Hän tuli toiselle kaudelleen eduskuntaan 20. joulukuuta 1963 SKDL:n Yrjö Murron tilalle mutta kuoli kesken edustajakautensa, jolloin hänen paikalleen tuli SKDL:n Paavo Lagerroos. Mustonen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950, 1956 ja 1962 presidentinvaaleissa ja toimi Kajaanin kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana. Mustonen oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton Kainuun piirin puheenjohtajana ja kuului Suomen kommunistisen puolueen Kainuun piiritoimikuntaan sekä oli 1951–1964 jäsenenä Otanmäki Oy:n hallintoneuvostossa.
Janne Mustonen oli naimisissa vuodesta 1938 Anna Maria Leinosen kanssa.
Uimahuone

Uimahuone (tai "kylpyhuone", ) oli rantaveden päälle rakennettu tai ponttonien varassa kelluva pieni rakennus, jonka suojissa saattoi kesäisin riisuutua ja kylpeä luonnonvedessä muiden näkemättä. Kylpemistä varten uimahuoneessa voi olla laudoista rakennettu sumppu eli ”basengi”, pieni uima-allas, jonne laskeudutaan puisia uimatikkaita tai -portaita pitkin. Uimasumppu pysyi pohjassa esimerkiksi kivien painamana ja nostettiin talveksi ylös vedestä uimahuoneen sisätilaan. Uimasumpun sijasta uimahuoneen yhteydessä saattoi olla lauta-aidoin avovedestä rajattu ”uima-aitaus” portaineen ja luonnonpohjineen. Suomessakaan uimahuoneen yhteydessä ei juuri koskaan ollut saunaa, mutta uimahuone oli usein varustettu kylpyammeella sekä muuripadalla ammeen kylpyveden lämmittämiseksi.
Historiaa.
Uimahuoneet olivat yleisiä Pohjoismaissa 1800-luvun puolivälistä 1910-luvulle herrasväen rantahuviloiden laiturien yhteydessä. Uimasumppu oli luonnonvettä turvallisempi uintipaikka lapsille ja muille uimataidottomille, joita oli valtaosa aikuisistakin. Uimahuone oli myös katseilta suojaava kylpypaikka naisille. 
Uimahuoneet olivat usein hyvin koristeellisia ja noudattivat huvilan arkkitehtuuria. Uimahuoneita rakensivat puusepät, ja jotkin puusepänverstaat, kuten turkulaiset Turun Puuteollisuus ja Bomanin kalustetehdas, suunnittelivat ja toimittivat valmisrakenteisia uimahuoneita ja paviljonkeja. 
1920-luvulla ulkoilmaelämän suosio kasvoi ja uimahuoneiden kylpysumpuista luovuttiin niin, että uimahuoneet pienenivät lähinnä laiturin päässä sijaitseviksi "uimakopeiksi" eli pukuhuoneiksi vaatteiden vaihtamista varten ennen meressä tai järvessä taivasalla uimista.
Huviloiden lisäksi uimahuoneita oli veden äärellä sijainneiden parantoloiden, kylpylöiden ja muiden laitosten rantalaitureilla. Myös kaupunkien rantojen yleisissä uimalaitoksissa saattoi ulkoaltaiden, hyppytornien ja pukuhuoneiden lisäksi olla uimasumpuilla varustettuja uimahuoneita. Ainakin Ruotsissa oli rannoilla yleisiä suuria uimahuoneita, kuten Tukholman Södermalmin vuonna 1930 avattu ja elokuussa 2016 toistaiseksi suljettu, betoniponttonien varassa kelluva Liljeholmsbadet lämmitettyine merivesialtaineen ja saunoineen.
Uimahuone Muumi-tarinoissa.
Tove Janssonin Muumi-tarinoissa esiintyy muumien uimahuone, jota muumit käyttävät kesäisin ja jossa Tuu-tikki asuu talvisin. Tämän uimahuoneen voi nähdä myös Naantalin Muumimaailmassa.
Someraivo

Someraivo on sosiaalisessa mediassa leviävä raivokas viestintä, joka voi kohdistua esim. yksityishenkilöihin, poliitikkoihin tai viranomaispäätöksiin. Someraivo-sana poimittiin Kotimaisten kielten keskuksen sanatietokantaan vuonna 2015. Somekohun voi nostattaa esimerkiksi julkisuuden henkilön toilailut, jotka päätyivät uutisiin, suositun bloggaajan paljastukset tai erityiset tapahtumat, jotka saavat aikaan ihmisissä tunnereaktioita.
Esimerkiksi huhtikuussa 2017 Kabulin palautuslento aiheutti somemyrskyn, jossa netissä levitetyt väärät tiedot lennosta aiheuttivat yhteenoton poliisin ja palautuslentoja vastustavien henkilöiden kanssa.
Oukitel K6000 Pro

Oukitel K6000 Pro on kiinalaisen Oukitelin valmistama älypuhelin.
Ominaisuudet.
Oukitel K6000 Pron käyttöjärjestelmänä toimii Android 6.0. Puhelimessa on kolme gigatavua käyttömuistia ja 32 gigatavua massamuistia. Sen takakameran resoluutio on 13 megapikseliä, mutta resoluutiota on kasvatettu laskennallisesti 16 megapikseliin. Oukitel K6000 Prossa on digitaalinen kuvanvakain.
Oukitel K6000 Prossa on 6 000 milliampeeritunnin akku, joten se on älypuhelimeksi melko isokokoinen ja painava. Puhelin kesti Androidheadlines.comin testissä kolme päivää lataamatta. Oukitel K6000 Pro ei tue pikalatausta, joten sen lataaminen kestää noin kuusi tuntia.
Vastaanotto.
Tekniikan Maailman arvostelussa Oukitel K6000 Pro sai kehuja jämäkästä alumiinirungostaan ja hyvästä akkukestostaan. Puhelimen suorituskykyä pidettiin keskitasoisena, mutta halpaan hintaansa nähden todella hyvänä.
A-sides, B-sides &amp; Suicides

A-Sides, B-Sides &amp; Suicides on metalliyhtye Charonin kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2010 levymerkillä Spinefarm Records.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 21.
Gabrielle (vuoden 2005 elokuva)

Gabrielle (; ; ) on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Patrice Chéreaun ohjaama ja tuottama ranskalais-italialais-saksalainen draamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Isabelle Huppert ja Pascal Greggory. Elokuva perustuu Joseph Conradin novelliin "The Return" (1898), jonka pohjalta Patrice Chéreau ja Anne-Louise Trividic sovittivat elokuvan käsikirjoituksen.
"Gabrielle" sai ensi-iltansa vuoden 2005 Venetsian elokuvajuhlilla, missä Patrice Chéreau oli ehdokkaana pääkilpailussa parhaan elokuvan Kultaisen leijonan saajaksi. Isabelle Huppert palkittiin roolisuorituksestaan Venetsian elokuvajuhlilla Erikois-Leijonalla. Elokuva voitti kaksi César-palkintoa kuudesta ehdokkuudestaan; Olivier Radot palkittiin parhaan lavastuksen Césarilla ja Caroline de Vivaise parhaan puvustuksen Césarilla.
Juoni.
"Gabrielle" sijoittuu vuoden 1912 Pariisiin ja kertoo varakkaasta keskiluokkaisesta pariskunnasta, Gabrielle ja Jean Herveystä (Isabelle Huppert ja Pascal Greggory), jotka ovat olleet avioliitossa kymmenen vuoden ajan. Heidän avioliittonsa alkaa kariutua, kun Jean saa tietää vaimonsa rakastavan toista miestä.
Tuotanto.
"Gabrielle" kuvattiin työnimellä "Trois soirées" 5 320 000 euron budjetilla. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat ranskalaiset Azor Films, Arte France Cinéma, StudioCanal ja Love Streams Productions, italialainen Albachiara sekä saksalainen Network Movie Film-und Fernsehproduktion. Elokuvan virallinen ranskalainen traileri julkaistiin 5. elokuuta 2005.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Gabrielle" sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla Italiassa 5. syyskuuta 2005. Elokuva sai teatteriensi-iltansa Italiassa 9. syyskuuta 2005, Ranskassa 28. syyskuuta 2005 ja Saksassa 12. tammikuuta 2006. Elokuvan teatterilevittäjinä olivat Italiassa Mikado Film, Ranskassa Mars Distribution ja Saksassa Concorde Filmverleih. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 226 263 katsojaa ja tuotti maailmanlaajuisesti 2 775 311 dollarin lipputulot. Elokuva on kiertänyt useita elokuvajuhlia ympäri maailman, kuten Toronton ja Karlovy Varyn elokuvajuhlat.
"Gabrielle" on saanut elokuvakriitikoilta myönteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 75% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 6,7/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 53 arviointiin. 16 677 käyttäjästä 55% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 2,7/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 20 arvostelun perusteella elokuva on saanut 79 pistettä sadasta mahdollisesta. Metacriticin 14 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 5,2/10. Internet Movie Databasen 1 528 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,3/10.
"Gabrielle" julkaistiin Ranskassa DVD:lle 19. huhtikuuta 2006 ja Saksassa 12. heinäkuuta 2006.
Barrett Strong

Barrett Strong (5. helmikuuta 1941 West Point, Mississippi, Yhdysvallat – 28. tammikuuta 2023 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä. Hänen esittämä kappaleensa ”Money (That’s What I Want)” (1959) oli Motown-levy-yhtiön ensimmäinen hitti. Parhaiten Strong tunnetaan kuitenkin lauluntekijän urastaan yhdessä tuottaja Norman Whitfieldin kanssa. Hän esimerkiksi sanoitti lukuisia The Temptationsin levyttämiä kappaleita.
Sumatran trooppinen sademetsä

Sumatran trooppinen sademetsä on Unescon maailmanperintökohde, joka koostuu kolmesta kansallispuistosta Sumatran saarella: Gunung Leuserin, Kerinchi Seblatin ja Bukit Barisan Selatanin kansallispuistot.
Alueella kasvaa arviolta noin 10 000 kasvilajia, joihin kuuluu 17 endeemistä sukua. Siellä tavataan yli 200 nisäkäslajia ja noin 580 lintulajia, joista 465 pesii puistoissa ja 21 on endeemisiä. Nisäkäslajeista 22:ta tavataan Aasiassa mutta ei muualla tässä saaristossa, ja 15 elää vain Indonesian alueella. Nisäkäslajeihin kuuluvat kotoperäinen sumatranoranki, sumatrantiikeri, sumatransarvikuono, aasiannorsu ja malaijikarhu.
Kasai (joki)

Kasai () on Kongojoen etelänpuoleinen sivujoki keskisessä Afrikassa. Se alkaa Angolasta, ja toimii Angolan ja Kongon rajajokena. Siitä se jatkaa Kongon puolelle, ja yhtyy Kongojokeen Kwamouthissa lähellä Kinshasaa. Joki kuuluu hydrograafiseen luokkaan eli se on maan pinnalla virtaava vesimuodostuma.
Maantieteellisesti joki kuuluu Afrikan mantereeseen ja Afrikan laattaan, erityisesti Cuvette-Centrale -kratonin ja Zaire-altaan alueelle. Alueellinen luokittelu sisältää myös Kongon demokraattisen tasavallan Bandundu- ja Mai-Ndombe-provinssit sekä Mushien piirin.
Joen yläjuoksulla on kapeita laaksoja ja rotkoja, joissa esiintyy monia koskia ja vesiputouksia. Alajuoksulla joki virtaa leveässä laaksossa, joka on trooppisen sademetsän peitossa, ja sen uoma voi olla jopa 5–6 km leveä. Alueella, jossa Kasai yhtyy Kwango-jokeen, sitä kutsutaan nimellä Kwa.
Kasain tärkeimmät sivujoet ovat Lulua, Sankuru ja Fimi (oikealta) sekä Tshikapa, Loange ja Kwango (vasemmalta). Joen keskivirtaama on noin 10 000 m³/s, ja se on runsasvetisin lokakuusta huhtikuuhun. Joki on laivakelpoinen Ilebon satamasta alkaen noin 790 km matkalta.
Kongon huonon tieverkoston takia joet ovat erittäin tärkeä pitkän matkan kulkuväylä Kongossa.
Zwaardvis-luokka

Zwaardvis-luokka on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston kahden aluksen muodostama sukellusveneluokka.
Suunnittelu.
Luokan suunnittelu perustui Yhdysvaltain laivaston Barbel-luokan aluksiin. Ne olivat yksirunkoisia, keskiosaltaan kolmikantisia mahdollistaen valvomon, majoitustilojen ja akuston sijoittamisen. Etuosassa olivat kaikuluotaimet ja torpedohuoneet. Takaosassa konehuoneet, joissa kolme dieselgeneraattoria ja niiden takana suuri yhteen akseliin kytketty sähkömoottori.
Aluksilla oli käytetty mahdollisuuksien mukaan Alankomaissa valmistettuja komponentteja. Tulenjohtojärjestelmä HSA M8 Mod 7, jossa oli digitaalinen laskin mahdollisti kahden torpedon saman aikaisen laukaisun toisen torpedon ollessa lankaohjattu. Aluksen torpedoina olivat Yhdysvalloista hankitut Mk48 torpedot ja NT-37D sukellusveneentorjuntatorpedot.
Dolfijn-luokka

Dolfijn-luokka on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston neljän aluksen muodostama sukellusveneluokka.
Suunnittelu.
Luokka oli ensimmäinen Alankomaissa toisen maailmansodan jälkeen suunniteltu sukellusveneluokka. Se oli kolmirunkoinen. Kolme sylinteriä oli sijoitettu kolmion muotoon ulkorungon sisäpuolelle. Ylin sylinteri oli miehistön majoitustiloina, valvomona ja siellä oli myös aseistus. Hieman lyhyemmät alarungon muodostaneet sylinterit sisälsivät kumpikin oman propulsiojärjestelmän käsittäen 12-sylinterisen dieselmoottorin, sähkömoottorin sekä 168-kennoisen akuston.
Stemmen i mit liv

Stemmen i mit liv on Kølig Kajn esittämä kappale, jolla hän edusti Tanskaa vuoden 1997 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Dublinissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa kuudenneksitoista 25 pisteellä.
O 2 -luokka

O 2 -luokka on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston neljän aluksen muodostama sukellusveneluokka.
Suunnittelu.
Luokan neljän Hay-Whitehead tyyppisen aluksen suunnittelu pohjautui Marley F. Hayn ja Fiumessa toimipaikkaansa pitävän Whitehead Companyn suunnitelmiin.
Minn hinsti dans

Minn hinsti dans on Paul Oscarin esittämä kappale, jolla hän edusti Islantia vuoden 1997 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Dublinissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa kahdenneksikymmenenneksi 18 pisteellä.
Liaojoki

Liaojoki () on joki Koillis-Kiinassa, Mantšurian eteläosassa ja Sisä-Mongolian autonomisella alueella. Se on 1 345 km pitkä ja laskee Liaodongin lahteen Keltaisessameressä.
Joen yli Panjinista Yingkouhun kulkenut 500-metrinen Tianzhuangtai-silta romahti vuonna 2004.
Keelatud maa

Keelatud maa on Maarjan esittämä kappale, jolla hän edusti Viroa vuoden 1997 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Dublinissa. Kappale sijoittui kahdeksanneksi 82 pisteellä.
J. E. Malmivuori

Johan (Jussi, J. E.) Emil Malmivuori (synt. Malmberg, 22. elokuuta 1887 Rauma – 12. huhtikuuta 1970 Rauma) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1933–1936 ja 1937–1945.
Elämä.
Malmivuoren vanhemmat olivat räätäli Johan Gustaf Malmberg (1853–1936) ja Eva Kristina Limnell (1855–1928). Kansakoulun käytyään hän työskenteli räätälinä, kunnes siirtyi posteljooniksi vuonna 1906. Sisällissodan aikana Malmivuori työskenteli punaisten alaisuudessa, minkä johdosta hänet erotettiin virastaan. Malmivuori toimi uudelleen räätälinä vuoteen 1924, jolloin hänet otettiin takaisin postin palvelukseen. Vuosina 1927–1929 Malmivuori oli myös "Uusi Aika" -lehden Rauman aluetoimiston hoitaja.
Malmivuoresta tuli Rauman kaupunginvaltuuston jäsen vuonna 1919 ja hän toimi myös sen puheenjohtajana. Lisäksi Malmivuori oli Rauman Työväenyhdistyksen puheenjohtaja, mutta joutui eroamaan keväällä 1920, kun kommunistit valtasivat yhdistyksen. 
Malmivuori valittiin eduskuntaan vuonna 1933. Ensimmäisen kautensa jälkeen hän nousi uudelleen kansanedustajaksi 1937, kun Arvi Jovero luopui tehtävästään. Presidentin valitsijamiehenä Malmivaara oli 1937, 1940 ja 1943. Eduskunnan jätettyään hän jatkoi Raumalla yliposteljoonina ja postimiesten esimiehenä vuoteen 1954.
Malmivuori kuului muun muassa Osuusliike Suojan ja Kulutusosuuskuntien Keskusliiton hallintoneuvostoihin sekä Suomen Postimiesyhdistyksen hallitukseen. Kunnallisneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1946.
Perhe.
Malmivuoren ensimmäinen puoliso oli Korpilahdelta kotoisin ollut Hilma Virtanen (1884–1952), jonka kanssa hän avioitui 1909. Heidän poikansa oli ammattiyhdistysjohtaja Tapio Malmivuori. Vuonna 1956 Malmivuori avioitui Fanny Josefina Salminen (1896–1975) kanssa.
Ormus

Ormus tai Ormuz oli 1000-luvulta 1600-luvulle nykyisen Hormuzinsalmen rantoja hallinnut monarkia.
Tärkeä satamakaupunki sijaitsi pohjoisrannikolla noin muutaman kymmenen kilometrin päässä nykyisestä Bandar Abbasista itään. Mongolien vallattua Persian, satama siirrettiin Hormuzin saarelle. Ormus joutui kuitenkin maksamaan veroja Mongolihallitsijoille. 1500-luvun alusta portugalilaiset valloittivat alueen ja Ormusista tuli Portugalin vasalli. 1622 šaahi Abbas I valloitti Hormuzin saaren Englantilaisten avustuksella. Šaahi ei luottanut saarelaisiin ja perusti sataman Bandar Abbasiin. Portugalilaisten joutuivat vetäytymään viimeisestä Persianlahden linnoituksesta 1650. Ormusin kukoistusaika oli 1300- ja 1400-luvuilla. Valtakunnan varallisuus perustui keskeiseen asemaan Intian, Persian ja Arabian välisessä kaupassa.
Ormusissa kävi vuonna 1414 kiinalainen laivasto amiraali Zheng Hen johdolla. Myös Ibn Battuta kävi Ormusissa.
Merkintälasku

Merkintälasku on navigointimenetelmä, jossa arvioidaan aluksen paikka laskemalla se aiemmin määritetyn paikan, tunnetun nopeuden ja suunnan avulla. Tulos perustuu arvioihin eikä siten ole tarkka, vaan huononee nopeasti ajan kuluessa — esimerkiksi tuulen, virran tai navigoinnin epätarkkuuksien takia. Laskemalla määritetty sijainti on vähemmän luotettava kuin todellisiin havaintoihin perustuva paikanmääritys.
Käytännössä merkintälasku etenee suunnilleen seuraavasti. Tiedämme aluksen sijainnin latitudin ja logitudin, tiedämme aluksen kulkusuunnan (tosisuuntana) ja kuljetun matkan (joka puolestaan on nopeus kerrottuna matka-ajalla). Näistä pystytään joko taulukkojen avulla tai tavallisella taskulaskimella selvittämään, mihin sijaintiin päädytään (tulopaikan latitudi ja longitudi). Tehtävä voidaan ratkaista myös päinvastoin: jos tiedetään, mihin sijaintiin halutaan päätyä, voidaan laskea, mihin suuntaan täytyy ohjata. 
Laskukaavat ottavat huomioon sen, että päiväntasaajalta edettäessä kohti napa-alueita pituusaste kapeutuu. Kaavoja on erilaisia eri tarkoituksiin, mutta tavallisin on ns. keskilatitudimenetelmä. Se antaa oikeat tulokset silloin, kun lähtö- ja tulopaikan etäisyys on alle 600 meripeninkulmaa (eikä olla lähellä napa-alueita).
Tavallisesti merkinnänpidossa piirretään merikarttaan kuljettu matka kuljettuun todelliseen suuntaan. Jos kuljettu matka on hyvin pitkä ja varsinkin jos se ylittää kartan rajat, laskennalliset menetelmät ratkaisevat asian. 
Suomessa merkintälaskun hallitseminen kuului pitkään rannikkolaivurin tutkintovaatimuksiin, mutta vuonna 2014 se poistettiin tutkintovaatimuksista. Merkintälaskua hyödynnetään avomerinavigoinnissa.
Elektroniset paikanmääritys- ja navigointilaitteet ovat vähentäneet merkintälaskun tarvetta tavanomaisessa navigoinnissa.
G. I. Taylor

Geoffrey Ingram Taylor (7. maaliskuuta 1886 – 27. kesäkuuta 1975) oli brittiläinen fyysikko ja matemaatikko, yksi virtausfysiikan keskeisistä tutkijoista. Hän opetti Cambridgen yliopistossa 1911–1952.
Taylor opiskeli Cambridgen yliopistossa ensin matematiikkaa, sitten fysiikkaa. Valmistuttuaan hän pääsi Cambridgen Trinity Collegen henkilökuntaan, ja vuonna 1915 hänestä tuli dynaamisen meteorologian yliopistonlehtori ("reader"). Hän tutki ilmakehän turbulenssia ja julkaisi teoksen "Turbulent motion in fluids".
Titanicin uppoamisen jälkeen Pohjois-Atlantille lähetettiin tutkimusaluksia tarkkailemaan jäävuoria. Taylor lähti ensimmäiselle tällaiselle matkalle meteorologiksi, ja teki samalla mittauksia paineesta, kosteudesta ja lämpötilasta, jotka olivat pohjana hänen myöhemmille turbulenssitutkimuksilleen.
Valokaarivikasuoja

Valokaarivikasuoja (engl. "arc fault detection device" AFDD tai "arc fault circuit interrupter" AFCI) on sähkökeskukseen asennettava, Suomessa toistaiseksi varsin tuntematon suojalaite, jonka tarkoitus on ehkäistä valokaarivioista johtuvia sähköpaloja. Syksyllä 2017 voimaan tulevassa SFS 6000 –sähköasennusstandardissa suositellaan, että tietyt tilat, joissa tulipalo voi aiheuttaa erityisen riskin, suojataan valokaarivikasuojilla.
Perinteinen johdonsuojakatkaisija valvoo vain johdon virran suuruutta ja vikavirtasuoja vaihe- ja nollajohtimen virtojen erotusta, joten se ei havaitse esimerkiksi vikaa, jossa löyhään liitokseen syttyy valokaari, joka sytyttää tulipalon.
Jotkut valmistajat ovat aiemmin kutsuneet komponenttia palosuojakatkaisijaksi. Pienjänniteasennusstandardi SFS 6000 käyttää termiä valokaarivikasuoja.
Toiminta.
Nykyaikaiset valokaarivikasuojat reagoivat sekä sarjamuotoiseen (heikkoon liitokseen tai murskaantuneeseen johtimeen syttyvään) että rinnakkaismuotoiseen (vaihe- ja nollajohtimen väliseen esimerkiksi eristevian takia syttyvään) valokaareen. Tunnistaminen perustuu valokaarille ominaisten korkeataajuisten virran komponenttien valvontaan ja analysointiin: laite onkin rakenteeltaan monimutkaisempi kuin yksinkertainen johdonsuojakatkaisija tai vikavirtasuoja.
Käyttö.
Valokaarivikasuoja asennetaan keskukseen johdonsuojakatkaisijan yhteyteen, ja standardissa suositellaan, että niillä suojataan:
Kyseessä on vasta suositus, ja jos kokemukset ovat positiivisia, suojista tullee myöhemmin pakollisia. Käytännössä vasta pakollisuus johtaa suojien laajaan käyttöönottoon – tämä havaittiin jo vikavirtasuojien tapauksessa.
Siinä missä varsinaisiin sähkötapaturmiin menehtyy Suomessa tyypillisesti vain 2-3 ihmistä vuodessa, sähköpalojen uhriluku on moninkertainen. Vuonna 2014 sähköpaloissa kuoli 24 ihmistä ja vuonna 2015 16 ihmistä. Vaikka suurin osa sähköpaloista johtuu sähkölaitteiden – erityisesti lieden – huolimattomasta käytöstä, valokaarivikasuoja pienentää viallisista asennuksista syttyvien tulipalojen riskiä. Turvallisuus- ja kemikaalivirasto Tukesin vuonna 2013 tekemän selvityksen mukaan 4 prosenttia sähköpaloista aiheutui sähköjohtojen ja kaapelointien vioista.
Liesipaloihin standardissa reagoidaan niin ikään suosittelemalla aktiivisia liesiturvalaitteita uudisasennuksiin.
Käyttö maailmalla.
Valokaarivikasuojat ovat olleet Yhdysvalloissa ja Kanadassa uudisrakennuksissa pakollisia makuuhuoneiden ryhmäjohdoissa vuosituhannen alusta asti, ja vuonna 2014 Yhdysvalloissa pakollisuus laajeni käytännössä kaikkiin asuinhuoneisiin. Saksassa laitteet tulivat uudisasennuksissa pakollisiksi vuonna 2016. Euroopassa laitteiden yleistymistä sähköasennusmääräyksissä on hidastanut näytön puute laitteiden hyödyistä: valokaarivikasuojista julkaistu tutkimuskirjallisuus käsittelee pääasiassa laitteiden teknistä toimintaa, ei niiden hyötyjä esimerkiksi kustannus-hyötyanalyysin kautta.
Pirelli-kalenteri

Pirelli-kalenteri on rengasvalmistaja Pirellin vuosittain julkaisema kalenteri, joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1963. Ilmestyminen päättyi vuonna 1974 Jom kippur -sodan ja sen aiheuttaman maailmanlaajuisen talouskriisin vuoksi, mutta vuodesta 1984 lähtien kalenteria on jälleen julkaistu joka vuosi.
Kalenteri sisältää valokuvia vähäpukeisista tai alastomista naisista, ja valokuvaajina ovat olleet maailman tunnetuimmat kuvaajat. Kalenterista otetaan aina rajoitettu painos, vajaat 20 000 kappaletta vuosittain.
SM UC-8

SM UC-8 oli Saksan keisarikunnan laivaston UC1-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Vulcanilta, missä köli laskettiin telakkanumerolla 52. Alus laskettiin vesille 6. heinäkuuta 1915 ja otettiin palvelukseen 5. heinäkuuta 1915 koululaivana.
Palvelus.
Alus ajoi 4. marraskuuta 1915 karille Hollannin rannikolla ollessaan matkalla Flanderiin. Se internoitiin Nieuwedieppiin ja Alkmaariin. Alankomaat osti 30. tammikuuta 1917 aluksen, joka liitettiin laivastoon 13. maaliskuuta 1917 nimellä "M 1". Aluksen mukana tulleet kaksitoista Pistole 04 -pistoolia luovutettiin ilmavoimille lentäjien aseiksi. Aluksen Zeissin valmistama periskooppi siirrettiin "Hr. Ms. O 8":aan ja alukselle asennettiin "Hr. Ms. O 8":lta poistettu periskooppi.
Alus romutettiin vuonna 1932.
Astrid Kirchherr

Astrid Kirchherr (20. toukokuuta 1938 Hampuri, Saksa – 13. toukokuuta 2020 Hampuri) oli saksalainen valokuvaaja. Hänet tunnetaan erityisesti The Beatlesin jäsenistä ottamistaan kuvista yhtyeen uran alkuvaiheessa 1960-luvun alussa, jolloin yhtye vietti paljon aikaa Hampurissa. Beatlesiin kuuluivat tuolloin John Lennon, Paul McCartney, George Harrison, Pete Best sekä Stuart Sutcliffe, jonka kanssa Kircherr kihlautui.
Vuoden 1967 jälkeen Kircherr valokuvasi harvakseltaan. Hänen Beatles-kuvistaan on kuitenkin järjestetty näyttelyitä Hampurissa, Bremenissä, Lontoossa, Liverpoolissa, New Yorkissa, Washingtonissa, Wienissä ja Rock and Roll Hall of Famessa. Hän julkaisi kuvistaan myös kolme kirjaa.
Alcoy

Alcoy (valenciaksi Alcoi) on kaupunki Valencian itsehallintoalueella Kaakkois-Espanjassa. Alcoyn väkiluku oli 59 198 vuonna 2016. 
Alcoy sijaitsee kahden luonnosuojelualueen reunustamana: Serra de Mariola (esp. Sierra de Mariola) ja Font Roja (esp. Fuente Roja) . Alicanteen on matkaa 54 km ja Valenciaan 105 km. Alcoylla on huomattava keskiaikainen ja modernistinen perintö, mukaan lukien kaupungin vertauskuvalliset sillat.
Plaça Espanya (esp. Plaza de España) on kaupungin keskipiste. Keskiajalta peräisin olevassa keskustassa sijaitsevat muun muassa vanha kaupungintalo ja arkeologinen museo. Kaupungin merkittäviä modernistisia rakennuksia ovat muun muassa Casa del Pavo, Cercle Industrial, vanha paloasema sekä musiikki- ja tanssikonservatorio (Conservatori de Música i Dansa Joan Cantó). Teollista arkkitehtuuria edustavat muun muassa Papeleras Reunidas ja Ferrandis i Carbonell. 
Alcoyn hautausmaa on osa Euroopan hautausmaiden reittiä (European Cemeteries Route). 
Kaupungin gastronomiaan kuuluvat muun muassa "bajoques farcides", "borreta", "olleta alcoiana" ja "pericana", "pelaïlles", "les taretes" ja "Café-licor", "herberet" (herbero), "la picaeta" sekä pienet alkupalalautaset.
Lucia Olofintytär

Lucia Olofintytär Skelge (1420-luvun alku – ennen 1498) oli suomalainen abbedissa ja birgittalaisen luostarilaitoksen merkittävä tukija. Hän lahjoitti Naantalin birgittalaisluostarille perimänsä maa-alueet sukunsa vastustuksesta huolimatta.
Elämäkerta.
Lucia Olofintyttären isä Olof Skelge kuoli Lucian ollessa hyvin nuori ja hänen äitinsä Kristina Rötgerintytär avioitui uudelleen valtaneuvos Henrik Svärdin kanssa. Isäpuoli todennäköisesti järjesti Lucian avioliiton vuonna 1438 Turun linnanpäällikön pojan Henrik Klaunpoika Djäknin kanssa. Aviomies Henrik Djäkn lyötiin ritariksi Kristoffer Baijerilaisen kruunajaisissa vuonna 1441.
Lucia ja hänen miehensä kuuluivat samoihin aikoihin perustetun birgittalaisluostarin tukijoihin alkuajoista alkaen. Luostari sijoitettiin ensin Maskun Karinkylään, mutta kun sijainti osoittautui huonoksi, Lucia ja hänen miehensä lahjoittivat luostarille Lucian isänpuolen sukulaiselta Nils Kurjelta perityn Ailosten tilan. Luostari rakennettiin tilalle, joka sijaitsee nykyisen Naantalin kaupungin alueella.
Pariskunnan liitto jäi lapsettomaksi ja he tekivät molemminpuoliset testamentit, joissa he määräsivät toisensa lähimmäksi edunsaajaksi, mutta myös Naantalin luostari ja kirkolliset säätiöt saivat osansa. Henrik Klaunpojan tullessa Pohjois-Suomen laamanniksi viimeistään 1448 he muuttivat Nousiaisista Mynämäen Kaskisiin. Mies kuoli 1458, ja sen jälkeen Lucia alkoi järjestellä omaisuuden lahjoittamista luostarille. Vaikka hän sai osalta sukulaisistaan sitoumuksen luopua omasta osuudestaan, perinnöstä syntyi kuitenkin riitoja sukulaisten kesken.
Syyskuussa 1485 Lucia lahjoitti luostarille kaksi huomenlahjaansa kuulunutta tilaa Mynämäeltä ja Nousiaisista ja meni todennäköisesti samaan aikaan itse luostariin. Tilat kuuluivat hänen äidiltään perimään maaomaisuuteen, josta kiisteltiin, kunnes ne vuonna 1490 siirtyivät luostarin omistukseen. Lisäksi seitsemän hänen omistamaansa tilaa myytiin halvalla Sten Sturelle, Uppsalan arkkipiispa Jakob Ulfinpojalle, Turun piispa Magnus Nicolai Särkilahdelle ja valtaneuvos Knut Posselle sillä ehdolla, että tilat lahjoitetaan luostarille. Näillä rahoilla Lucia saattoi lunastaa tilat sukulaisiltaan.
Perhesuhteet.
Hänen vanhempansa olivat asemies Olof Skelge ja Kristina Rötgerintytär. Hän avioitui noin vuonna 1438 valtaneuvos, Pohjois-Suomen laamanni Henrik Klaunpoika Djäknin (1405–1458) kanssa. Puolison vanhemmat olivat Turun linnanpäällikkö Klaus Lydekenpoika Djäkn ja Kristina Jönsintytär, valtaneuvos Jöns Andersinpoika Garpin tytär.
Record Collector

Record Collector on brittiläinen kuukausittain julkaistava musiikkilehti, joka ilmestyy myös maailmanlaajuisesti. Se aloitti vuonna 1979 ja ensimmäinen numero ilmestyi maaliskuussa 1980. Se on vanhin yhä ilmestyvä brittiläinen musiikkilehti.
Lehti on erikoistunut vanhoihin levyihin, ja sen jokainen numero sisältää paljon arvosteluita ja yhtyeiden levytyshistoriaa. Se tarjoaa myös vinkkejä levyjen keräilyyn, diskografioita, haastatteluja, Q&amp;A-palstoja sekä uutisia.
ATBIP

ATBIP () eli "Father of All Bombs" (FOAB) venäjäksi: "Отец всех бомб" ("Овб") on venäläisvalmisteinen suurikokoinen lentopommi. Se vastaa kokoluokaltaan ja räjäytysteholtaan Yhdysvaltain MOAB:ia. Pommin 
tuotanto alkoi vuonna 2007, ja sen räjähdysvoima vastaa 44 tonnia TNT:tä. Sen omamassa on 7 100 kg.
TNT:n ohella pommin konstruktio sisältää alumiinia sekä etyleenioksidia.
Vaihdokaskattara

Vaihdokaskattara ("Bromus commutatus") on töpökattaroihin ("Bromus") kuuluva yksivuotinen heinäkasvilaji. Se on kasvutavaltaan löyhästi mätästävä ja se voi kasvaa yli puoli metriä korkeaksi. Vaihdokaskattaran varret ovat pystyjä ja lehdet ovat harmahtavanvihreitä sekä yleensä noin 5 mm leveitä. Lehtitupet ovat alaosastaan karvallisia, mutta yläosastaan usein kaljuja. Lehden kieleke on lyhyt.
Vaihdokaskattaran kukinto on harvatähkyläinen röyhy. Tähkylät ovat 2 cm pitkiä, kaljuja ja sijaitsevat tähkylää pidemmän perän päässä varresta. Kussakin tähkylässä on noin kymmenen kukkaa, jotka ovat tähkylässä aika harvassa. Kukkien kaleet ovat suunnilleen yhtä suuret ja ulkokaleessa on kolmesta viiteen suonta. Ulkohelpeet ovat noin senttimetrin pituisia ja kulmaksi taipuneita. Ulkohelpeissä on myös selvästi erottuvat vihneet, joskin alimman kukan ulkohelpeen vihne on noin puolet lyhyempi kuin tähkylässä ylempänä olevissa kukissa. Vaihdokaskattara kukkii touko–kesäkuussa.
Vaihdokaskattara muistuttaa eniten myllykattaraa ("Bromus racemosus") sekä jonkin verran myös yleisempää mäkikattaraa ("Bromus hordeaceus"). Mäkikattaraan verrattuna vaihdokaskattaran tähkylät ovat kaljummat ja tähkylöiden perät ovat pidemmät. Vaihdokaskattara on harvinainen ja se kasvaa kuivilla ihmisvaikutteisilla paikoilla, kuten satamissa, ratapihoilla ja tienpientareilla. Suomessa vaihdokaskattarasta on muutamia havaintoja eri puolilta maata, Oulun eteläpuolelta. Monet havainnot ovat kuitenkin jo kymmenien vuosien takaa.
Freddie Gorman

Freddie Gorman (syntyjään Frederick Cortez Gorman, 11. huhtikuuta 1939 – 13. kesäkuuta 2006) oli yhdysvaltalainen muusikko ja levytuottaja. Hänet tunnetaan parhaiten Motown-levy-yhtiön laulajana ja lauluntekijänä 1960- ja 70-lukujen vaihteesta.
Kuuluisin kappale jota Gorman on ollut mukana työstämässä on The Marvelettesin ”Please Mr. Postman”, joka oli samalla Motownin ensimmäinen ykköshitti Yhdysvalloissa. Myös The Beatles teki siitä oman versionsa, ja vuonna 1975 Carpenters nosti sen jälleen listaykköseksi.
Gorman kuoli keuhkosyöpään 67-vuotiaana 13. kesäkuuta 2006.
Sininen poika

Sininen poika on Thomas Gainsborough’n maalaus noin vuodelta 1770. Sitä arvostetaan maalauksen taitavuuden takia, ei siksi että se olisi näköinen kuva jostain kuuluisuudesta tai kuvittaisi historiallista tarinaa. Poika on puettu siniseen satiinipukuun, ja kiiltävä kangas on kuvattu tarkasti lukuisin huolellisesti valituin värisävyin.
Poika seisoo renessanssin ajoista asti suositussa kontraposto-asennossa. Toisessa kädessään hän pitää sulkahattua, toinen on vyötäröllä ja pitelee viittaa muistuttavaa päällysvaatetta. Taustan metsäinen vuorenrinne ja tumma taivas kehystävät mallia romantiikan tyyliin.
Vuonna 1921 kalifornialainen Henry E. Huntington osti teoksen Westminsterin herttualta. Myyntihinta oli korkein mistään taulusta siihen mennessä maksettu, ja se osaltaan vaikutti teoksen maineeseen "maailman parhaana tauluna".