tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yunnanosaurus

Yunnanosaurus (nimen merkitys: "Yunnanin lisko") oli varhaisjurakaudella 201–189 miljoonaa vuotta sitten elänyt kasvinsyöjädinosaurus. Siitä tunnetaan kaksi lajia: "Y. huangi" ja "Y. youngi". "Yunnanosauruksen" fossiileita on löydetty Kiinasta, Yunnanin maakunnasta. 
"Yunnanosaurus" on yksi myöhäisimpiä eläneitä prosauropodeja. "Yunnanosauruksen" lähin sukulainen näyttää olleen toinen aasialainen prosauropodi, "Lufengosaurus".
Fossiililöydöt.
Laji "Y. huangi" tunnetaan kahdesta kallosta ja yli 20 yksilön jäänteistä. Laji "Y. youngi" tunnetaan yhdestä osittaisesta luurangosta. Holotyyppi on osittainen luuranko, josta puuttuu kallo ja palasia etu- ja takajaloista.
Toisen "Yunnanosaurus"-lajin nimeltään "Y. robustuksen" ajatellaan nykyään yleisesti kuuluvan tyyppilajiin "Y. huangi". Tämä johtuu siitä, että aikaisemmin näiden kahden lajin jäänteiden uskottiin kuuluvan eri lajeihin, mutta nykyään näiden kahden lajin jäänteiden uskotaan koostuvan yhden lajin eri kasvuvaiheissa olleista yksilöistä. 
Nimi.
"Yunnanosaurus" tarkoittaa "Yunnanin liskoa". Nimi tulee Kiinassa sijaitsevasta Yunnanin maakunnasta. Toisen lajin, "Y. huangin", tieteellinen nimi "huangi" tulee Huangchiatienin alueesta. 
Koko ja ulkonäkö.
"Yunnanosaurus huangin" pituus oli arviolta enintään seitsemän metriä, korkeus lonkan kohdalta enintään kaksi metriä ja paino enintään 700 kilogrammaa. "Yunnanosaurus youngin" pituus oli arviolta noin 13 metriä. Vuonna 2007 löydetty "Y. youngi" oli kooltaan melkein kaksi kertaa suurempi kuin tyyppilaji "Y. huangi". Myöhemmin eläneen "Y. youngin" suurempi koko on selvä osoitus siitä, miten sauropodomorfit kehittyivät ensimmäisiksi sauropodeiksi.
"Yunnanosaurus" oli rakenteeltaan hoikka. Sillä oli pitkä kaula ja häntä. Hampaat olivat samankaltaiset kuin sauropodeilla. "Yunnanosaurus" saattoi olla ensisijaisesti neljällä jalalla liikkuva, mutta analyysien perusteella "Yunnanosaurus" ei liikkunut vakituisesti neljällä jalalla, vaan se saattoi pystyä vähintään nousemaan takajaloilleen. 
Muuta.
Mahdollisia uhkia "Yunnanosaurukselle" ovat saattaneet olla teropodeihin kuuluneet dilophosauridit, kuten "Sinosaurus".
Eugene Jeter

Eugene "Pooh" Jeter III (, s. 2. joulukuuta 1983 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalais-ukrainalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä.
Jeteriä ei varattu NBA:han . Pelattuaan NBA:n kehitysliigassa hän siirtyi Eurooppaan ja pelasi muun muassa Espanjan pääsarjassa. Kaudella 2010–2011 Jeter pelasi NBA:ta Sacramento Kingsin joukkueessa 4,1 pisteen ja 2,6 syötön ottelukohtaisilla keskiarvoilla.
Jeter on saanut Ukrainan kansalaisuuden, ja hänen johdollaan Ukrainan maajoukkue sijoittui vuoden 2013 EM-kilpailuissa kuudenneksi ja selviytyi ensimmäistä kertaa MM-kilpailuihin.
Jeterin sisko Carmelita Jeter on pikajuoksun olympiavoittaja.
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 1987

Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1987 18. kertaa. Kilpailut pidettiin Ranskan Strasbourgissa 16.–23. elokuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN. Kilpailulajeina olivat uinti, uimahypyt, taitouinti ja vesipallo.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Björn Springfeldt

Björn Eric Springfeldt (s. 30. huhtikuuta 1941) on ruotsalainen museonjohtaja. Hän työskenteli Tukholman Nykytaiteen museon johtajana vuosina 1989–1996. 
Springfeldt astui 1989 Olle Granathin seuraajaksi Nykytaiteen museon johtajana. Hänen aikanaan suunniteltiin uusi museorakennus Skeppsholmenille, ja vuodesta 1994 hänen eroonsa saakka oli toiminta sijoitettuna tilapäisiin tiloihin Vasastanin raitiovaunuhalleihin. Hänen kaudellaan järjesti museo muun muassa Per Kirkebyn, Lee Jaffen, Kiki Smithin, Robert Mapplethorpen ja Bill Violan näyttelyt. Museon vanhojen tilojen viimeinen näyttely oli hyvin laaja saksalaisen taidemaalarin Gerhard Richterin tuotannon näyttely. Hänen viimeisiä työtehtäviään oli neuvottelu Irving Pennin kanssa sadan valokuvan lahjoituksesta. Lahjoituksen tuloksen syntyi myös Raitiovaunuhallien viimeisiin kuulunut näyttely, ennen kuin museo 1996 virkaan astuneen uuden johtajan David Elliott aikana siirtyi uusiin tiloihin.
Springfeldt on eläkkeelle siirtymisensä jälkeen kuratoinut muun muassa Olli Lyytikäisen näyttelyn, jonka tuotti ruotsalainen Nordiska Akvarellmuseet ja joka on pienempänä esillä Salon taidemuseossa 28. syyskuuta 2014 asti.
Duudsonit Activity Park

Duudsonit Activity Park on Seinäjoella sijaitseva huvipuisto, joka avattiin 3. elokuuta 2014. Puiston viralliset vihkiäiset pidettiin 11. elokuuta 2014. Puiston perusti stunttiryhmä Duudsonit.
Puisto on tarkoitettu liikunnalliseen käyttöön. Siellä voi muun muassa parkourata, ajaa polkuautoilla, rullalautailla ja hyppiä trampoliinilla.
Verottaja haki Seinäjoen Duudsonit Activity Parkin taustayhtiötä Seinäjoki Activity Park Oy:ta elokuussa 2020 konkurssiin maksamattomien verovelkojen vuoksi.
Lokakuussa 2017 avattiin toinen Duudsonit Activity Park Espoon kauppakeskus Isoon Omenaan.
Vuonna 2019 ensimmäinen Duudsonit Activity Park Seinäjoella muutti Ideaparkin tiloihin.
Ashante Johnson

Ashante Johnson (s. 12. toukokuuta 1976) on yhdysvaltalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Pelaajaura.
Johnson aloitti yliopistouransa pelaajana Utahissa samoihin aikoihin Hanno Möttölän kanssa. Peliajan puutteessa hän siirtyi Kaliforniaan ja sieltä Kansasin yliopistoon vuosiksi 1998–2000. Johnson kävi Ranskassa Dijonin testattavana, muttei saanut sopimusta. Hän palasi Yhdysvaltoihin ja pelasi erinäisissä kiertuejoukkueissa. Lisäksi hän pelasi San Diegossa kuusi ABA-ottelua. Elokuussa 2011 hän teki pelaajasopimuksen suomalaisen Pyrbasketin kanssa. Pyrbasketissa Johnson voitti runkosarjan korikuninkuuden (25,77 pistettä/ottelu) ja oli myös pudotuspelien tehokkain korintekijä (30,33 pst/ottelu). Runkosarjassa Johson otti lisäksi 10,5 levypalloa ottelua kohden.
Kaudella 2001–2002 Pyrbasket osallistui myös Pohjois-Euroopan liigan haastesarja NEBL Challenge Cupiin, jossa se selviytyi ainoana suomalaisjoukkueena jatkoon alkulohkovaiheesta. Johnson lukeutui sarjan parhaisiin pisteidentekijöihin ja otti Final Four -ottelussa Norrköping Dolphinsia vastaan 27 pisteen lisäksi 23 levypalloa. Pyrbasket sijoittui NEBL Challenge Cupissa lopulta kolmanneksi.
Pyrbasketin jälkeen Johnson pelasi muun muassa Tšekissä, Portugalissa ja Israelissa.
Mark English

Mark English (s. 18. maaliskuuta 1993 Letterkenny, Irlanti) on irlantilainen keskimatkojen juoksija, joka kilpailee 800 metrillä. Hän juoksi vuonna 2024 Madridissa tuolloisen Irlannin ennätyksen 1.44,53. Myös hallissa hän on juossut maansa ennätyksen 1.45,15 (2025). Hän edustaa St. Eunan's Letterkennyä.
English voitti pronssia vuoden 2014 EM-kisoissa Zürichissä ajalla 1.45,03. Hän oli mukana myös 2013 MM-kisoissa Moskovassa, mutta jäi tuolloin alkueriin. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui välierissä, Lontoon MM-kilpailuissa 2017, Berliinin EM-kilpailuissa 2018, Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa alkuerissä. Hän karsiutui 2022 Eugenen MM-kilpailuissa 800 metrin välierissä sekä saavutti Münchenin EM-kilpailuissa pronssia ajalla 1.45,19. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui 800 metrin välierissä. Vuonna 2024 hän karsiutui 800 metrillä alkuerissä Rooman EM-kilpailuissa ja välierissä Pariisin olympialaisissa. Hän karsiutui 800 metrin välierissä Tokion MM-kilpailuissa 2025.
Vuonna 2015 English saavutti hopeaa 800 metriltä sisäratojen EM-kilpailuista Prahasta ajalla 1,47,20. Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019 hän sai pronssia ajalla 1.47,39, samoin Apeldoornin EM-hallikilpailuissa 2025 ajalla 1.45,46. Sisäratojen EM-kilpailuissa Toruńissa 2021 hän karsiutui välierissä. MM-hallikilpailuissa hän karsiutui alkuerissä Sopotissa 2014 ja Belgradissa 2022. 
English voitti Timanttiliigassa 800 metriä Birminghamissa 2019.
Ruel Fox

Ruel Adrian Fox (s. 14. tammikuuta 1968 Ipswich, Englanti) on englantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Fox edusti vuosien 1986–2002 aikana Norwich Cityä, Newcastle Unitedia, Tottenham Hotspuria ja West Bromwich Albionia.
Pelaajaura.
Uran alku.
Fox nousi ensimmäisen kerran Norwich Cityn edustusjoukkueeseen kaudella 1986–1987. Fox ei ensimmäisinä vuosina saanut kovinkaan paljon peliaikaa Norwich Cityn joukkueessa vaan oli lähinnä vaihtomiehen roolissa. Vasta Valioliigan historian kautta aikain ensimmäisellä kaudella 1992–1993 Fox nousi suurempaan rooliin Norwichissa. Fox pelasi lähinnä laitalinkkinä, ja tuli tunneksi nopeudestaan ja hyvistä keskityksistään. Kausi sujui seuralta erinomaisesti, sillä Norwich johti Valioliigaa valtaosan kaudesta, kunnes viimeisillä kierroksilla putosi kolmannelle sijalle. Valioliigan ensimmäisen mestaruuden voitti Manchester United. Seuraavalla kaudella 1993–1994 Norwich pelasi hyvin UEFA Cupissa mutta Valioliigassa joukkueen peliesitykset olivat heikompia. Tammikuussa Norwichin manageri Mike Walker siirtyi kesken kauden Evertonin manageriksi. Helmikuussa 1994 Ruel Foxin ura Norwich Cityssä päättyi, kun hänet myytiin Newcastleen 2,25 miljoonalla punnalla.
Siirto Newcastleen.
Fox ehti pelata loppukaudella 1993–1994 neljässätoista Newcastlen ottelussa tehden kaksi maalia. Kauden päätteeksi Newcastle sijoittui Valioliigassa kolmanneksi ja selviytyi Uefa Cupiin. Seuraavalla kaudella 1994–1995 Ruel Fox kuului Newcastlen vakiokokoonpanoon. Kausi sujui Foxin osalta erinomaisesti ja hän kuului Newcastlen tärkeimpiin pelaajiin. Fox teki kauden aikana yhteensä kymmenen liigamaalia. Kesäkuussa 1995 Newcastle hankki ranskalaisen keskikenttäpelaaja David Ginolan. Siirron jälkeen kilpailu keskikentän pelipaikosta koveni ja Ruel Foxin peliaika pieneni. Lokakuussa 1995 Tottenham Hotspur Foxin ura Newcastlessa päättyi, kun Tottenham Hotspur osti Fox Newcastlesta 4,25 miljoonalla punnalla.
Ura Tottenhamissa ja West Bromwichissa.
Foxista maksettu siirtosumma oli Tottenhamin siihenastisen seurahistorian toiseksi suurin. Tottenhamissa Fox nousi nopeasti manageri Gerry Francisin ja kannattajien suosioon. Francisin johdolla Tottenham ei kuitenkaan saavuttanut suurempaa menetystä. Kesäkuussa 1997 Tottenham hankki Newcastlesta keskikenttäpelaaja David Ginolan ja Fox ja Ginola päättyivät jälleen samaan seuraan. Kausi 1997–1998 alkoi huonosti ja Tottenham joutui taistelemaan sarjapaikkansa puolesta. Marraskuussa 1997 Gerry Francis erotettiin managerin paikalta. Ruel Fox jäi Tottenhamissa tämän jälkeen vaihtomiehen rooliin ja oli jatkuvien myyntihuhujen kohteena. Fox jatkoi kuitenkin Tottenhamissa kauden 2000–2001 alkuun saakka, jolloin hän siirtyi West Bromwichiin. Kauden 2001–2002 päätteeksi West Bromwich nousi Valioliigan nousukarsintojen kautta pitkästä aikaa Englannin korkeimmalle sarjatasolle. Kauden päätteeksi Ruel Fox ilmoitti kuitenkin päättävänsä oman pelaajauransa.
Stephen Ward (jalkapalloilija)

Stephen Ward (s. 20. elokuuta 1985 Dublin) on irlantilainen jalkapalloilija, joka on Englannissa edustanut Wolverhampton Wanderersia vuosina 2007–2014 ja Burnleytä 2014–2019. Ward on pelipaikaltaan yleensä vasen laitapuolustaja, mutta usein hän pelaa myös ylempänä kentällä. Vasenjalkainen Ward kuuluu myös Irlannin jalkapallomaajoukkueeseen.
Ura.
Seurajoukkueura.
Ammattilaisuransa Bohemiansissa vuonna 2003 aloittanut Ward edusti seuraa vuoteen 2007 asti. Vuonna 2007 hän siirtyi Englannin Mestaruussarjassa tuolloin pelanneeseen Wolverhampton Wanderersiin, jonka hän auttoi ylös Valioliigan kaudeksi 2009–2010. Kauden 2011–2012 jälkeen Wolves kuitenkin putosi Mestaruussarjaan ja heti seuraavana vuonna Englannin Ykkösliigaan, joten Wolverhampton-urallaan käytännössä kaikkia kenttäpelaajan paikkoja pelannut Ward siirtyi lainalle Mestaruussarjan Brighton &amp; Hove Albioniin kaudeksi 2013–2014. Hän oli Brightonin avainpelaaja, kun seura selviytyi nousukarsintojen välieriin. 
Wardin seitsemän vuoden ura Wolverhamptonin sopimuspelaajana päättyi kesällä 2014, kun hän siirtyi Valioliigaan nousseeseen Burnley FC:hen kolmen vuoden sopimuksella. Ensimmäisellä kaudellaan Ward pelasi Burnleyssä vain yhdeksän Valioliiga-ottelua, kun seura putosi takaisin Mestaruussarjaan.
Maajoukkueura.
Alle 21-vuotiaissa Irlantia edustanut Ward teki debyyttinsä Irlannin jalkapallomaajoukkueessa toukokuussa 2011 Pohjois-Irlantia vastaan. Hän teki voittomaalin heti ensimmäisessä maaottelussaan. Ward pelasi kaikissa Irlannin kolmessa EM-ottelussa vuoden 2012 kisoissa. Irlanti putosi jo lohkovaiheessa hävittyään kaikki ottelunsa. Vuoden 2018 loppuun mennessä Ward oli pelannut 50 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Santasalo-Sohlberg

Oy Santasalo-Sohlberg Ab oli suomalainen laboratoriovälineitä valmistanut yritys, joka perustettiin Helsinkiin 1932 ja myytiin 1992 American Sterilizer Companylle. Sen päätuotteita olivat 1950–1960-luvulla lääketieteellisten instrumenttien sterilointiin käytettävät autoklaavit ja 1970-luvulta alkaen Finn-Aqua-tislauskoneet, joita yhä valmistetaan amerikkalaisomisteisessa Steris Finn-Aqua -tehtaassa Tuusulassa. 
Historiaa.
Yrityksen perustivat Niilo V. Santasalo (1900-1968) ja Toivo Sohlberg, jotka tapasivat työskennellessään ohutpeltiyritys G. W. Sohlberg Oy:ssä.
Oy Santasalo-Sohlberg Ab:n liikeideana oli valmistaa apteekeille, sairaaloille ja laboratorioille kuivaus- ja lämpökaappeja sekä muita laboratoriovälineitä ja instrumentteja korvaamaan tuontia ulkomailta. Yhtiö toimi aluksi Dagmarinkadulla Töölössä, kunnes muutti vuonna 1938 Sörnäisten Vilhonvuorenkadulle valmistuneeseen Yhtyneiden Hattutehtaiden rakennukseen. 
Sota-aikana yhtiö palveli puolustusvoimien kenttäsairaaloiden tarpeita, ja vasta sotien jälkeen se alkoi saavuttaa asemia lääketeollisuuden ja sairaalatekniikan markkinoilla, kun vastaavien laitteiden tuonti Suomeen oli säänneltyä. 1950-luvun alusta yrityksessä olivat mukana myös Santasalon koneinsinööreiksi opiskelleet pojat Lauri ja Tapani.
Santasalo-Sohlberg valmisti 1950-luvulla jopa neljääsataa tuotetta, pienistä säilytysastioista suuriin autoklaaveihin. Yritys menestyi hyvin Suomeen tuolloin rakennetun keskussairaalaverkoston välinetoimittajana. Etenkin yrityksen tekemät autoklaavit opittiin tuntemaan luotettavina ja käytössä vuosikymmeniä kestävinä.
Niilo Santasalo luovutti 1960-luvulla yhtiön johdon pojalleen Lauri Santasalolle (1924–2004). 1970-luvulla yrityksen uudeksi tuoteryhmäksi muodostuivat tislauslaitteistot lääketeollisuudelle suonensisäisten injektioliuosten tuotantoon. Yrityksen kehittämät ja patentoimat Finn-Aqua-monivaihetislauskoneet käyttivät kilpailijoitaan vähemmän energiaa ja olivat niitä toimintavarmempia. Tislaustuoteryhmän avulla yhtiö kasvoi lääketeollisuuden kansainväliseksi laitetoimittajaksi. 
1970-luvun lopulla Lauri Santasalo siirtyi tuotekehityksestä vastaavaksi johtajaksi ja toimitusjohtajaksi tuli hänen veljensä Tapani. Samoihin aikoihin yritys siirtyi isompiin tiloihin Konalaan ja sieltä Tuusulaan 1986.
Vuonna 1992 Oy Santasalo-Sohlberg Ab myytiin American Sterilizer Companylle, jonka tehdas Steris Finn-Aqua jatkaa tislaus- ja sterilointilaitteiden valmistusta ja tuotekehitystä Tuusulassa. 
Yritykselle myönnettiin Tasavallan presidentin vientipalkinto vuonna 1985.
Kymenlaakson museo

Kymenlaakson museo on Kotkassa toimiva Kymenlaakson alueellinen vastuumuseo, jonka toiminta-alueeseen kuuluu seitsemän kuntaa. Vuonna 1927 perustetun museon ylläpidosta vastasi vuoteen 1967 saakka Kymenlaakson museoseura, jonka jälkeen vastuu siirtyi Kotkan kaupungille. Maakuntamuseon statuksen Kymenlaakson museo sai 1981. Merivartiomuseo kuuluu Kymenlaakson museoon.
Kymenlaakson museon näyttelytilat ovat vuodesta 2008 lähtien sijainneet Kotkan Kantasatamassa Merikeskus Vellamossa. Siellä toimii myös Suomen merimuseo.
Vuonna 2015 Kymenlaakson museoon tutustui 101 395 kävijää, joista 74 361 vierailijalle kirjattiin ilmaiskäynti.
André Lotterer

André Lotterer (s. 19. marraskuuta 1981 Duisburg, Länsi-Saksa) on belgialais-saksalainen rata-autoilija. Hän kilpailee saksalaisella lisenssillä. Hän on kolminkertainen Le Mansin 24 tunnin ajon voittaja.
Lotterer on kilpaillut vuodesta 2012 lähtien FIA World Endurance Championship -sarjassa Audin LMP1-luokan tehdastallissa. Vuonna 2017 Lotterer kilpailee Porschella. Lisäksi hän kilpailee Japanin Super Formula -sarjassa.
Ura.
Lotterer aloitti uransa kartingsarjoissa vuonna 1989 ja kilpaili eri luokissa aina vuoteen 1997 asti. Vuonna 1998 Lotterer voitti Saksan Formula BMW Junior -sarjan mestaruuden. Seuraava vuonna hän voitti Saksan Formula BMW:n mestaruuden. Samana vuonna hän sijoittui viidenneksi Eurocup Formula Renault -sarjassa. Vuonna 2000 Lotterer siirtyi Saksan Formula 3 -sarjaan ja sijoittui loppupisteissä sarjan neljänneksi. Vuonna 2001 hän ajoi Britannian Formula 3 -sarjassa ollen sarjan loppupisteissä seitsemäs. Vuonna 2002 hän ajoi yhden kilpailun CART-sarjassa.
Vuonna 2003 Lotterer siirtyi Japaniin kilpailemaan Formula Nippon -sarjaan. Ensimmäisellä kaudellaan hän sijoittui sarjan viidenneksi. Vuonna 2004 hän sijoittui sarjan toiseksi voitettuaan kauden aikana kaksi kilpailua. Vuosina 2006 ja 2008–2009 Lotterer sijoittui sarjan kolmanneksi, vuonna 2010 hän oli jälleen toinen. Vuonna 2011 hän voitti viimein Formula Nippon -sarjan mestaruuden.
Vuodesta 2009 alkaen Lotterer on osallistunut vuosittain Le Mansin 24 tunnin ajoon. Hän sijoittui ensimmäisellä kerralla kilpailussa seitsemänneksi. Vuonna 2010 hän sijoittui kilpailussa toiseksi. Vuonna 2011–2012 Lotterer voitti kilpailun yhdessä Marcel Fässlerin ja Benoît Tréluyerin kanssa. Vuonna 2014 he ottivat yhdessä jo kolmannen voittonsa.
Lotterer on kilpaillut myös FIA World Endurance Championship -sarjassa vuodesta 2012, jolloin hän voitti sarjan mestaruuden Fässlerin ja Tréluyerin kanssa. Vuonna 2013 ja 2015 he olivat autokuntansa kanssa sarjan loppupisteissä toisena.
F1-ura.
Vuonna 2002 Lotterer toimi Formula 1:ssä Jaguar -tallin testikuljettajana. Vuonna 2014 uutisoitiin Lottererin ajavan toista Caterhamin F1-autoa Belgian GP:ssä. 20. elokuuta hänen vahvistettiin korvaavan Kamui Kobayashin Caterhamilla. Hän päihitti heti uransa ensimmäisessä aika-ajossa tallikaverinsa Marcus Ericssonin. Kilpailu päättyi kuitenkin hänen osaltaan jo heti ensimmäisellä kierroksella tekniseen vikaan.
Kestävyysajot ja Formula E.
Formula 1 -kokeilunsa jälkeen Lotterer on kilpaillut pääosin kestävyysajoissa, mm. WEC:ssä. Vuosina 2018–2023 hän ajoi myös Formula E -sarjassa Techeetahin (2018–2019), Porschen (2020–2022) ja Andretti Autosportin (2023) talleissa.
Formula 1 -tulokset.
Tulokset kilpailuittain.
• Abu Dhabin GP:ssä 2014 jaettiin tuplapisteet.
Krasnodonin piiri

Sorokynen piiri (), ennen toukokuuta 2016 Krasnodonin piiri () on yksi Ukrainan Luhanskin alueen hallinnollisista piireistä. Piirin ja sen hallintokeskuksen nimi vaihdettiin vuonna 2016 osana Ukrainan pyrkimystä luopua kommunistisen ja kansallissosialistisen ajan nimistöstä.
Krasnodonin piirin väkiluvuksi arvioitiin noin 29 691 ihmistä (2013), joista kaupunkilaisiksi luokiteltiin 10 003 piirin kuudessa kaupunkityyppisessä taajamassa asuvaa ihmistä. Uudemman lähteen mukaan Sorokynen piirissä asui 32 848 ihmistä, joista 10 703 luokiteltiin kaupunkilaisiksi.
Hallinnollisena keskuksena on Sorokyne (, aiemmalta nimeltään Krasnodon). 
Piiriä piti Itä-Ukrainan sotatilan vuoksi hallinnassaan Venäjän nukkevaltio, "Luhanskin kansantasavallaksi" kutsuttuva ryhmittymä. Krasnodonin piirissä toimi Ukrainan Izvarynen raja-asema, joka Venäjän sotatoimien johdosta ei kuitenkaan ollut vuodesta 2014 lähtien Ukrainan rajavartiolaitoksen hallinnassa.
PrivatBank

PrivatBank () on Ukrainan suurin liikepankki. 
Pankki on perustettu vuonna 1992. Pankin kotipaikka on Dnipro. 18. joulukuuta 2016 pankki kansallistettiin eli siitä tuli Ukrainan valtion omistama pankkikonserni. 
Ennen vuotta 2016 pankin pääomistajia olivat ukrainalaiset oligarkit Hennadi Boholjubov (49,98 %), Ihor Kolomoiskyi (41,58 %), Triantal investments Ltd (Neitsytsaaret, 17,76 %) ja 42 yksityistä osakkeenomistajaa (9,37 %).
FS Jeanne d’Arc (1899)

Jeanne d’Arc oli 1900-luvun alussa valmistettu Ranskan laivaston panssariristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Toulonin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 24. lokakuutaa 1896. Alus laskettiin vesille 8. kesäkuuta 1899 ja koeajot aloitettiin 1. maaliskuuta 1901. Alus otettiin palvelukseen 19. toukokuuta 1904.
Aluksen Harvey-nikkeliteräksinen panssarivyö kattoi koko kyljen pituuden ollen etriä korkea. Sen paksuus oli kuudesta tuumasta kaveten alalaidan kahteen tuumaan.
Palvelus.
Ranskan presidentti Emile Loubet nousi 14. huhtikuuta 1903 Marseillessa alukselle, joka kuljetti hänet Algeriin. Alus vieraili Algeriassa ja Tunisiassa, minkä jälkeen presidentti palasi alukselle Bizertassa ja kuljetettiin takaisin kotimaahan. Alus lähti 20. toukokuuta Toulonista Brestiin, missä se korvasi 1. kesäkuuta kontra-amiraali Bugardin lippulaivana "Bruixin". Alus siirrettiin 14. syyskuuta Brestissä reserviin kattiloissa havaittujen vikojen vuoksi. Alus palautettiin palvelukseen 15. marraskuuta telakalle siirtoa varten. Alus miehitettiin toukokuussa 1905 koeajoihin, joiden päätteeksi se sijoitettiin reserviin 6. elokuuta.
Alus liitettiin 26. toukokuuta 1906 Välimeren keveään laivueeseen korvaamaan kontra-amiraali Campionin lippulaiva "Marseillaise". Alus lähti 5. kesäkuuta Brestistä Tangeriin ja vieraili heinäkuun alussa Gibraltarilla. Se lähti 12. heinäkuuta Tangerista Touloniin. Alus osallistui 16. syyskuuta Marseillessa Roven kanavan peruskivenlaskun yhteydessä järjestettyyn laivastokatselmukseen, jonka vastaanotti presidentti Armand Fallières.
Alus lähti 23. tammikuuta 1908 Marokosta Gibraltarin kautta Brestiin. Hieman merelle lähdön jälkeen kattilahuoneessa No. 8 tapahtui onnettomuus, jossa sai surmansa viisi lämmittäjää ja kolme sai vakavia palovammoja. Alus siirrettiin 15. huhtikuuta reserviin odottamaan korjauksia.
Alus palautettiin palvelukseen 20. toukokuuta 1911, mutta se oli edelleen reservilaivueessa Brestissä. Se liitettiin 1. toukokuuta 1912 kontra-amiraali Bouxinin komentamaan Atlantin koulutusdivisioonaan. Alus lähti 10. lokakuuta koulutuspurjehdukselle, jonka aikana se vieraili Bahiassa, Fort de Francessa, Dakarissa, Toulonissa, Napolissa, Bizertessä, La Pallicessa, Kronstadtissa, Bergenissä ja Trondheimissa. Alus palasi 29. heinäkuuta 1913 Brestiin. Toinen purjehdus alkoi 10. lokakuuta ja suuntautui Intian valtamerelle, mistä se palasi Suezin kanavan kautta Brestiin 27. heinäkuuta 1914.
Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus liitettiin 2. kevyen laivueen 1. divisioonaan, jossa "Marseillaise" kontra-amiraali Royerin lippulaivana. Kolmantena aluksena oli "Amiral Aube". Alus siirrettiin myöhemmin Välimeren laivueeseen valvomaan Dardanelleja, Suezin kanavaa sekä Syyrian ja Anatolian rannikkoa. Sodan jälkeen vuonna 1919 alus palasi koululaivaksi tehden yhdeksän koulutuspurjehdusta. Alus poistettiin palveluksesta 1928 ja romutettiin 1934.
Galakturonihappo

Galakturonihappo (C6H10O7) on uronihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste ja galaktoosin hapetustuote. Yhdistettä voidaan käyttää biokemiallisissa tutkimuksissa.
Esiintyminen luonnossa ja ominaisuudet.
Galakturonihappoa esiintyy erityisesti marjojen ja hedelmien sisältämässä pektiinissä, joka on pääasiassa polygalakturonihappoa, johon saattaa olla liittyneenä myös muita monosakkarideja kuten galakturonihapon metyyliesteriä ja ramnoosia. Pektiini hydrolysoituu happamissa olosuhteissa galakturonihapoksi. Pektiinissä galakturonihappo on pääasiassa rengasrakenteisena α-pyranoosina. Kasvit biosyntetisoivat pektiiniä UDP-galakturonihaposta.
Galakturonihappoa esiintyy pektiinin lisäksi myös muissa kasvimateriaaleissa. Esimerkiksi β-pyranoosina sitä esiintyy hemiselluloosaa muodostavissa ksylaaneissa, galaktaaneissa ja glukaaneissa ja eräissä kasvikumeissa kuten tragakanttikumissa ja karaijakumissa.
Galakturonihappo liukenee hyvin veteen ja pieniä määriä kuumiin alkoholeihin. Polaarittomiin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin se ei liukene. Galakturonihapon ominaiskiertokyky vesiliuoksessa on +50,9 °.
Sokeva

Sokeva Oy on suomalainen osakeyhtiö, jonka omistaa Näkövammaisten liitto. Sokeva valmistaa maalaustyövälineitä ja kiinteistönhuoltoaineita. Sokevan tuotantolaitos sijaitsi Vantaan Korsossa vuoteen 2015 saakka. 
Yhtiö harjoittaa valmistusta, maahantuontia sekä jakelua. 
Sokevan siveltimet valmistetaan Suomessa kotimaisista, korkealaatuisista raaka-aineista, osa edelleen käsityönä. Yhtiö hyödyntää voimakkaasti kotimaisia alihankkijoita. Rakennusten huoltoon ja elinkaareen vaikuttavat kiinteistöhuoltoaineet ovat biohajoavia ja myrkyttömiä. 
Vuonna 2012 Suomalaisen Työn Liitto myönsi Sokevalle Yhteiskunnallinen yritys -tunnusmerkin. Merkin perusteina on muun muassa, että yritys käyttää suurimman osan voitostaan yhteiskunnallisen hyvän tuottamiseen joko kehittämällä omaa toimintaansa tai lahjoittaen sen toiminta-ajatuksensa mukaisesti.
Historia.
Sokeva perustettiin vuonna 1956 harjoittamaan teollista toimintaa sekä palvelemaan näkö­vammaisia käsityöntekijöitä toimittamalla heille raaka-aineita ja markkinoimalla heidän valmistamiaan tuotteita. Vuonna 1997 käsityötoiminta ja teollinen toiminta eritytettiin. Teollinen toiminta yhtiöitettiin osakeyhtiöksi, Sokeva Oy:ksi. Käsityötoiminta toimii nykyisin Annansilmät-Aitan nimen alla.
Dupleix-luokka

Dupleix-luokka oli Ranskan laivaston ennen ensimmäistä maailmansotaa valmistettu kolmen panssariristeilijän muodostama alusluokka.
Antero ei enää palaa

Antero ei enää palaa (myös Antero ei koskaan palaa) on kirjailija Mika Waltarin kirjoittama sotaromaani vuodelta 1940. Sen julkaisi WSOY. Teoksen tapahtumat sijoittuvat talvisodan aikaan.
Teoksen päähenkilö Antero Vaaja on ammatiltaan piirtäjä suuressa tehtaassa, ja hänen isänsä, ammatiltaan puuseppä, on taistellut sisällissodan aikana punakaartissa. Tarina alkaa Anteron lähtiessä ylimääräisiin kertausharjoituksiin syksyllä 1939. Romaanissa vihollinen, "ryssät", on "sielutonta massaa, joka on lakaistava pois turhaa sääliä tuntematta". Sodan aikana Antero joutuu kaatuneen vänrikin tilalle johtamaan suurta mieshukkaa kärsinyttä komppaniaa, joka joutuu ylivoimaisen vihollisen saartamaksi. Antero itse kaatuu vihollisen tykkitulessa ja hänen ruumiinsa hautautuu sortuneen korsun kivien ja hirsien alle tavoittamattomiin.
Waltari kirjoitti romaanin helmikuussa 1940, jolloin ei vielä tiedetty, kuinka kauan ja missä muodossa sota jatkuisi. Panu Rajalan mukaan romaani oli oman aikansa lapsi ja osa henkistä maanpuolustusta. Kirja ilmestyi huhtikuussa 1940. Teoksen nopea ilmestymisaikataulu ei välttämättä ollut sen vastaanotolle eduksi, sillä osa lukijoista vaistosi kaupallista laskelmointia. Koska aihe oli näinkin vakava, kirjailijalta olisi toivottu suurempaa tahdikkuutta. Toisaalta Waltari ei ollut ensimmäinen talvisodasta kirjoittanut, sillä Onttoni Miihkalin "Suomussalmen sotatanterilla" oli kirjoitettu jo tammikuussa ja tuli kirjakauppoihin maaliskuussa.
Lauri Viljanen kirjoitti Helsingin Sanomissa, että "kenenkään toisen kuin Waltarin kynä ei olisi yhtä taipuisa kirjoittamaan tällaista kirjaa heti sotaviikoilta". Tamperelaisen Kansan Lehden kriitikko oli ankarampi syyttäessään Waltaria sodan ihannoimisesta eikä uskonut, että rintamalla olisi kuulunut niin kauniita ääniä kuin Waltari kuvaili. Markku Envallin mukaan Anteron ja hänen toveriensa uhrivalmius, "niin kauan kuin ainoassakaan suomalaisessa henkeä oli", ylittää jopa "Sillanpään marssilaulun", jossa luvattiin lapsille ja vanhuksille, äideille ja morsiamille "suojattu lies", niin kauan "kuin on pystyssä ykskin mies". 
Romaania myytiin parin vuoden aikana noin 19 000 kappaletta. Siitä ei vuoden 1940 jälkeen otettu enää uusia painoksia. Teosta poistettiin kirjastoista 61 kappaletta jatkosodan jälkeen sen sisältämän Neuvostoliiton vastaisen propagandan vuoksi.
Kirja käännettiin jo julkaisuvuonnaan ruotsiksi nimellä "Nej, vi kommer aldrig att dö".
Chittagongin kieli

Chittagong on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Chittagongin alueella Kaakkois-Bangladeshissa. Kieli on läheistä sukua bengalille ja sitä pidetään yleisesti bengalin murteena, mutta standardibengalin puhuja ei automaattisesti ymmärrä chittagongia eikä päinvastoin.
Chittagongin murteet muodostavat murrejatkumon pohjois–etelä-suunnassa. Muslimien käyttämä chittagong eroaa lisäksi kristittyjen ja hindujen käyttämästä kielestä siinä määrin, että uskontokohtaiset erot ovat jopa maantieteellistä murrevariaatiota selkeämpiä.
SIL Internationalin mukaan chittagongia puhui vuonna 2006 äidinkielenään 13 miljoonaa ihmistä.
Gourara

Gourara (myös "Gurara") on keidasalue Adrarin maakunnassa Algerian Saharassa. Se rajoittuu pohjoisessa Läntisen Ison Ergin eteläkärkeen, idässä Tadmaïtin tasankoon ja lännessä Oued Saouran laaksoon. Gouraran eteläpuolella sijaitsevat Touatin keitaat. Alueen keskus on Timimounin kaupunki. Sen muut yhdeksän kuntaa ovat Aougrout, Charouine, Deldoul, Ksar Kaddour, Metarfa, Ouled Aïssa, Ouled Saïd, Talmine ja Tinerkouk. Kunnissa on yhteensä 132 800 asukasta (vuonna 2011).
Keitaat sijaitsevat painaumassa, jonka pohjalla on sebkhaksi kutsuttu suolatasanko. Seudun ilmasto on äärimmäisen kuuma ja kuiva. Elämän mahdollistaa pohjavesi, jota hyödynnetään perinteisen foggara-kastelujärjestelmän ja nykyaikaisten vesipumppujen avulla. Maatalous tuottaa etupäässä taateleita ja vihanneksia.
Asutus on keskittynyt linnoitettuihin kyliin eli ksareihin, joista monet ovat nykyään autioina. Seudun kanta-asukkaat ovat zenata-ryhmän berbereitä, joiden joukossa on islaminuskoon kääntyneitä juutalaisia ja entisten mustien orjien jälkeläisiä. Berberin kieli on yhä elinvoimainen Gourarassa. Alueen nykyaikaistuminen ja paimentolaisten asettuminen kiinteisiin asutuksiin on lisännyt arabien määrää.
Gourara oli aiemmin yksi Saharan ylittävän karavaanikaupan välietapeista. Ranskan siirtomaakauteen saakka se kuului Marokon hallitsijoiden valtapiiriin.
Photoplay

Photoplay oli yksi ensimmäisistä yhdysvaltalaisista elokuvalehdistä. "Photoplay" perustettiin vuonna 1911 Chicagossa. Samana vuonna J. Stuart Blackton oli perustanut samankaltaisen elokuvalehden, "Motion Picture Storyn", joka oli ensimmäinen yhdysvaltalainen elokuvalehti. "Photoplay" oli kuukausittain ilmestyvä aikakauslehti, ja sen viimeinen numero ilmestyi vuonna 1980. Lehteä julkaisi Macfadden Communications Group. Elokuva-aiheisten kirjoituksien ohella lehti julkaisi myös terveys- ja kauneusneuvoja.
Vuodesta 1920 alkaen lehti alkoi myöntää vuosittaista Photoplay-kunniamitalipalkintoa elokuville. Kunniamitali myönnettiin niille elokuville, jotka olivat saaneet eniten ääniä lehden lukijoilta. Vuodet 1944–1968 "Photoplay" myönsi kultamitalia, ja 1940-luvulta lähtien lehti alkoi myöntää myös suosituimman mies- ja naiselokuvatähden palkintoa. 1960-luvulta lähtien lehti myönsi suosituimman mies- ja naistelevisiotähden palkintoja.
Martin Frk

Martin Frk (s. 3. lokakuuta 1993 Bochov) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Los Angeles Kings varasi Frk:n vuoden toisella kierroksella, 49. pelaajana. Viimeisenä juniorivuotenaan QMJHL:n Halifax Mooseheadsissa Frk oli tärkeä osa Memorial Cupin voittanutta joukkuetta, jossa hänen lisäkseen pelasivat muun muassa Nathan MacKinnon sekä Jonathan Drouin.
Helmikuussa 2020 Frk teki kahden vuoden jatkosopimuksen Kingsin kanssa.
Frk tunnetaan parhaiten maalintekotaidoistaan ja NHL:n kovimmasta laukauksesta. Vuonna 2020 hän laukoi kiekon nopeudeksi 175,7 km/h.
Jeesuksen vertaukset

Jeesuksen vertaukset ovat ryhmä Jeesuksen opetuksia, jotka on kerrottu vertausmuodossa. Vertausten käyttäminen oli ajanlaskun alussa yleinen tapa, jota myös monet juutalaiset rabbit käyttivät. Vertauksia käytettiin, koska niillä oli tehokkaampi vaikutus ja ne jäivät paremmin muistiin. Vertaukset myös pakottivat ihmiset pohtimaan asiaa, jotta niiden merkitys selviäisi.
Vertaukset oli alun perin tarkoitettu opetukseksi niitä kuunnelleille ihmisille, mutta etenkin kristityt pitävät niitä edelleen arvokkaina ja ajankohtaisina elämänohjeina.
Sanalla vertaus () tarkoitetaan tässä yhteydessä jokapäiväisten asioiden tai tapahtumien käyttämistä kuvaamaan ideaalista, henkistä tai taivaallista merkitystä. On olemassa erilaisia määritelmiä sille, mitkä Jeesuksen lausumista todella ovat vertauksia. Joskus myös sananlaskumaiset opetukset lasketaan vertauksiksi. Raamatussa olevien vertausten määrä on määritelmästä riippuen 33–60. Kaikki Uuden testamentin vertaukset ovat synoptisissa evankeliumeissa. Johanneksen evankeliumissa ei esiinny vertauksia. Moni vertaus esiintyy myös apokryfisessä Tuomaan evankeliumissa.
Artur Kuciapski

Artur Kuciapski (s. 26. joulukuuta 1993) on puolalainen keskimatkojen juoksija. Kuciapski edustaa AZS-AWF Varsovaa. Hänen valmentajansa on Andrzej Wołkowycki.
Zürichin EM-kisoissa 2014 Kuciapski sijoittui toiseksi maanmiehensä Adam Kszczotin jälkeen ennätyksellään 1.44,89. Hän voitti kultaa Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 2015. Pekingin MM-kisoissa 2015 Kuciapski jäi alkueriin. Hän kuului Puolan joukkueeseen, joka sai IAAF World Relays -kilpailuissa pronssia 4 × 800 metrin viestissä 2017.
Bordj Badji Mokhtar

Bordj Badji Mokhtar () on kaupunki ja samannimisen maakunnan keskus Algeriassa. Se sijaitsee Saharan Tanezrouftin aavikkoalueella lähellä Malin rajaa. Kunnassa on 16 400 asukasta (vuonna 2008).
Paikkakunta on saanut alkunsa Ranskan siirtomaa-armeijan rakentamista Bordj Le Prieurin ja Bordj Pérezin linnoituksista. Algerian itsenäistyttyä se nimettiin vapaustaistelija Badji Mokhtar mukaan.
Kaupungin kautta kulkee Timiaouineen ja Malin rajalle johtava maantie N6. Malin puolella lähin suurempi asutus on Tessalit. Lähistöllä sijaitsee Bordj Mokhtarin lentokenttä.
Luettelo Tampereen Pyrinnön koripallon päävalmentajista

Tämä on luettelo Tampereen Pyrinnön miesten ja naisten edustusjoukkueiden päävalmentajista Suomen pääsarjatasolla.
Luettelossa on mainittu kaikki Tampereen Pyrinnön miesten ja naisten edustusjoukkueiden päävalmentajat pääsarjatasolla. Valmennetut ottelut ja voitot on mainittu vain runkosarjan osalta.
Naisten edustusjoukkueen päävalmentajat.
Koripalloliiton historiapalvelussa ei mainintaa päävalmentajasta kaudella 1966–1967.
Marco Fabián

Marco Jhonfai Fabián de la Mora (s. 21. heinäkuuta 1989 Guadalajara) on meksikolainen jalkapalloilija, joka edustaa Primera División de Méxicossa pelaavaa CD Guadalajaraa. Fabiánin pelipaikka on yleensä hyökkäävä keskikenttä, mutta hän voi pelata myös vasempana laitahyökkääjänä. Meksikon jalkapallomaajoukkueen riveissä Fabián on voittanut Gold Cupin 2011 ja olympiakultaa 2012.
Ura.
Seurajoukkueura.
Marco Fabiánin kasvattajaseura on CD Guadalajara. Seuran ykkösjoukkueessa hän teki debyyttinsä vuonna 2007. Ensimmäisen maalinsa Fabián teki toisessa ottelussaan helmikuussa 2008. Joulukuussa 2013 Fabián siirtyi lainalle Meksikon liigassa niin ikään pelaavaan Cruz Azuliin kahden vuoden mittaisella lainasopimuksella. Debyyttinsä joukkueessa hän teki toukokuussa 2014. Lainan päätyttyä Fabián palasi takaisin Guadalajaraan, jossa hän on ollut avainpelaaja.
Maajoukkueura.
Fabián on pelannut Meksikon alle 20- ja 23-vuotiaiden maajoukkueissa. Alle 23-vuotiaiden maajoukkueessa hän on kaikkien aikojen paras maalintekijä 15 osumallaan. Hän pääsi Meksikon jalkapallomaajoukkueeseen vuoden 2011 Gold Cupiin viiden pelaajan kärähdettyä klenbuterolista, mutta ei pelannut turnauksessa minuuttiakaan. Meksiko voitti noissa kisoissa kultaa. Fabián pelasi myös Meksikon olympiajoukkueessa vuoden 2012 olympialaisissa Lontoossa. Hän oli avauksessa jokaisessa pelissä ja teki yhden maalin. Meksiko voitti olympialaisissa kultaa kaadettuaan finaalissa Brasilian 2-1. Maajoukkueen päävalmentaja Miguel Herrera valitsi Fabiánin mukaan 2014 MM-kisoihin, jossa tämä esiintyi vaihtopelaajana parissa ottelussa.
FS Alger (1889)

Alger oli Ranskan laivaston vuonna 1889 vesillelaskettu Alger-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 23. marraskuuta 1887. Alus laskettiin vesille marraskuussa 1889 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1891.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1911.
Matti Kauppinen

Matti Kauppinen (28. elokuuta 1843 Saarijärvi – 4. kesäkuuta 1936 Pori) oli suomalainen kansakoulunopettaja, sanomalehtimies, museonjohtaja ja arkeologi. Hän kuului Satakunnan Museon perustajiin ja toimi myös sen johtajana vuosina 1896–1930. Kiukaisten kulttuuri on nimetty Kauppisen löytämän kivikautisen asuinpaikan mukaan.
Elämä.
Yhdistysaktiivi ja sanomalehtimies.
Keski-Suomessa maanviljelijäperheeseen syntynyt Kauppinen valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1869. Hän työskenteli opettajana Padasjoella ja Koivistolla ennen asettumistaan Poriin vuonna 1874. Porissa Kauppinen oli aktiivisesti mukana yhdistystoiminnassa, hän vaikutti muun muassa eri laulukuorojen johtajana, Porin Suomalaisessa Seurassa, wrightiläisessä työväenyhdistyksessä, Satakunnan nuorisoseuraliikkeessä sekä 58 vuoden ajan Porin VPK:ssa. Vuosina 1876–1883 hän kirjoitti "Satakunta"-lehteen ja oli sen jälkeen vuonna 1886 mukana perustamassa suomenmielistä "Lounas"-sanomalehteä. Kauppinen toimi myös lehden ensimmäisenä päätoimittajana. Porin kaupunginvaltuustossa hän oli vuodet 1901–1903. Kansakoulunopettajana Kauppinen toimi 1910-luvulle saakka.
Kauppinen oli myös kiinnostunut wrightiläisestä työväenliikkeestä. Maaliskuussa 1887 hän perusti yhdessä kansakoulunopettaja Viktor Lehtosen kanssa Porin Työväenyhdistyksen, joka oli järjestyksessään neljäs Suomeen perustettu työväenyhdistys.
Museotoiminta.
Merkittävimmän elämäntyönsä Kauppinen teki Satakunnan Museossa. Hän oli mukana museon vuonna 1888 perustaneen Porin Historiallisen Seuran toiminnassa ja sen kokoelmia säilytettiin ensimmäisen kahden vuoden ajan Kauppisen kotitalossa. Hän toimi aluksi muinaisesineiden kerääjänä kartuttaen museon kokoelmia eri puolille Satakuntaa sekä myös Etelä-Pohjanmaalle tekemillään retkillä. Kauppinen keräsi esineistöä stipendiaatteina toimineiden opiskelijoiden lisäksi myös Suomen merkittävimpiin muinaisesineiden keräilijöihin lukeutuneen Aleksander Winterin kanssa. Satakunnan Museon johtajaksi hänet valittiin vuonna 1896. Kauppisen aikana museon kokoelmat laajenivat noin 10 000:lla esineellä. Kun hän lopetti museonjohtajan tehtävät 87-vuotiaana vuonna 1930, oli Satakunnan Museon kokoelmissa noin 14 400 muinaisesinettä.
Museonjohtajan ominaisuudessa Kauppinen teki lukuisia opintomatkoja Pohjoismaihin, Brittein saarille sekä Keski-Eurooppaan. Keräysmatkojensa lisäksi hän suoritti myös arkeologisia kaivauksia Eurassa, Kiukaisissa, Nakkilassa ja Porin maalaiskunnassa. Suomen etelä- ja länsirannikon kivikauden viimeinen jakso Kiukaisten kulttuuri on nimetty Kauppisen löytämän Kiukaisten Uotinmäen asuinpaikan mukaan.
Muuta.
Kauppisen elämäkerta ilmestyi vuonna 2007.
Scott Arfield

Scott Arfield (s. 1. marraskuuta 1988 Livingston, Skotlanti) on skotlantilais-kanadalainen jalkapalloilija, joka edustaa Skotlannin Valioliigassa pelaavaa Rangersia. Vasenjalkainen Arfield on pelipaikaltaan vasen keskikenttäpelaaja. Hän on 178 senttimetriä pitkä.
Arfieldin kasvattajaseura on skotlantilainen Falkirk FC, josta hän siirtyi vuonna 2010 Englannin ykkösliigassa tuolloin pelanneeseen Huddersfield Towniin. Kauden 2011–2012 jälkeen Huddersfield nousi Englannin mestaruussarjaan Arfieldin ollessa joukkueen runkopelaajia. Kesällä 2013 Arfield siirtyi niin ikään Mestaruussarjassa pelanneeseen Burnleyyn kaksivuotisella sopimuksella. Kaudeksi 2014–2015 Burnley nousi Valioliigaan. Uransa ensimmäisessä valioliigaottelussa Arfield teki maalin Chelseaa vastaan, kun Burnley hävisi 1–3. Kaudella 2014–2015 Arfield teki 37 valioliigaottelussa kaksi maalia Burnleyn pudotessa takaisin Mestaruussarjaan.
Vuonna 2018 Arfield siirtyi Rangersiin.
Arfield on edustanut Skotlantia alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkuetasolla. Hän sai kuitenkin luvan edustaa aikuisten maajoukkuetasolla Kanadaa Torontossa syntyneen isänsä kautta. Arfield debytoikin Kanadan jalkapallomaajoukkueessa maaliskuussa 2016 MM-karsintaottelussa Meksikoa vastaan.
Rupert Graves

Rupert Graves (s. 30. kesäkuuta 1963 Lontoo, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt elokuvissa kuten "Hotelli Firenzessä" (1985), "V niin kuin verikosto" (2006) ja televisiosarjoissa kuten "Uusi Sherlock" (vuodesta 2010 lähtien) ja "Scott &amp; Bailey" (2011).
Termes-d’Armagnac

Termes-d’Armagnac on kunta Lounais-Ranskassa Gersin departementissa Midi-Pyrénées’n alueella. Kunnan nähtävyys on linna "Château de Termes d’Armagnac". Linnasta on jäljellä ainoastaan sen torni. Linna on rakennettu 1200-luvun lopulla korkealle mäelle Adourjoen laaksoon, mistä on ollut hyvä tarkkailla Armagnacin aluetta.
Harjun Kiekko

Harjun Kiekko on Nummelan Palloseura-Hockey ry:n ja Lohjan Kisa-Veikot jääkiekko ry:n perustama seura, joka on vastannut kaudesta 2014–2015 alkaen seurojen kilpa- ja harrastekiekosta.
Yhdistys on perustettu keväällä 2000, jolloin sen toiminta jäi vain yhden kauden mittaiseksi. Talven 2013–2014 aikana käynnistyi uudelleen hanke seurojen toiminnan yhdistämiseksi ja harrastajamäärien kasvattamiseksi. Ensimmäisellä kaudella seuran tavoitteena oli saada noin tuhat harrastajaa. Kaudella 2017–2018 Harjun Kiekko oli suomen viidenneksi suurin seura pelipasseissa mitattuna. Pelipasseja Harjun Kiekolla oli yhteensä 915 kappaletta.
Seura pelaa ja harjoittelee Lohjalla ja Vihdissä; Kisakallion ja Nummelan jäähalleissa. Miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2020–2021 II-divisioonassa ja A-nuoret Suomi-Sarjan karsinnoissa. Lisäksi seuralla on joukkueet B-F2 -ikäluokissa.
Erkki Norell

Erkki Johan William Norell (20. joulukuuta 1940 Helsinki – 29. joulukuuta 2021 Asikkala) oli suomalainen kirjailija, joka kirjoitti useita kalastus- ja luontokirjoja.
Norell oli koulutukseltaan merkonomi. Hän työskenteli Sammutin Oy:n myyntimiehenä 1965–1970, Rapalan markkinointipäällikkönä 1970–1987, Rapiren tehtaan johtajana Irlannissa 1987–1991 ja Rapalan yrityskonsulttina 1991–1992. Norell jäi sairauseläkkeelle 1992. Hän asui Vääksyssä.
Norellin novellikokoelmat perustuvat hänen omiin kalastusmatkoihinsa, ja hän kirjoitti myös muun muassa Lapin historiasta. Erkki Norell valittiin vuoden kalamieheksi 2008. Norell oli asiantuntijana myös Radio Suomen "Luontoilta"-ohjelmissa.
Norell sairasti harvinaista perinnöllistä lihassairautta Kennedyn syndroomaa.
Sirotytönkorento

Sirotytönkorento ("Coenagrion pulchellum") on tytönkorentoihin kuuluva pienikokoinen sudenkorento.
Ulkonäkö ja koko.
Sirotytönkorennon ulkonäkö on samankaltainen kuin monien muiden tytönkorentojen. Koiraan takaruumis on kapea, ja sen toisessa jaokkeessa on tumma kuvio, joka näyttää ikään kuin paksulta Y-kirjaimelta tai ääniraudalta. Olkajuovat ovat koiraalla kapeat ja useilla yksilöillä osittaiset. Koiraalla ja naaraalla on M-kirjainta muistuttava kaulus, jossa on kolmiomainen, päästään tylppä ja sivuliuskojen pituinen keskiliuska. Naaraan takaruumiin värityksessä esiintyy huomattavaa vaihtelua. Selkäpuoli voi olla melkein kokonaan tumma, mutta usein siinä on vaaleitakin alueita.
Sirotytönkorennon takaruumiin pituus on 24–29 mm ja takasiiven pituus 17–22 mm.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lajia tavataan yleisenä Länsi-, Keski- ja Pohjois-Euroopassa sekä Aasian länsiosissa ja Siperiassa Altaivuoristolle asti. Lajin elinalueet ovat muuttumassa hajanaisemmiksi eteläisimmässä Euroopassa. Suomessa Jyväskylän eteläpuolella sirotytönkorentoa esiintyy yleisesti ja runsain määrin.
Elinympäristönä sirotytönkorento pitää enimmäkseen seisovien vesien alueista. Laji suosii varsinkin runsaskasvustoisia meren- ja järvenlahtia sekä lampia, nykyään enenevässä määrin myös suolampia.
Elintavat.
Sirotytönkorennon lentoaika on kesäkuun alusta elokuun loppupuolelle. Päälentoaika ajoittuu kesäkuun puolivälistä heinäkuun puoleenväliin.
Marciac

Marciac on kunta Lounais-Ranskassa Gersin departementissa Midi-Pyrénées’n alueella. Se on keskiajalla linnoitettu bastide-kaupunki.
Marciacissa on järjestetty vuodesta 1978 lähtien jazz-festivaali Jazz in Marciac. Siellä esiintyy jazzmaailman kirkkaimmat tähdet, joita käy vuosittain elokuussa katsomassa yli 200 000 katsojaa.
Erik S. Nyholm

Erik Sten Axelsson Nyholm (14. toukokuuta 1929 Vaasa – 15. elokuuta 2025 Joensuu) oli suomalainen suurpetotutkija ja eräkirjailija.
Nyholm väitteli 1965 tohtoriksi lepakoista Ennen eläkkeelle jäämistään Nyholm työskenteli 1978–1996 Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen petotutkijana. Hän oli Suomen valtion ensimmäinen suurpetotukija.
Nyholmin poika on suurpetosuunnittelija Kai-Eerik Nyholm.
Down Beat

Down Beat on Yhdysvalloissa ilmestyvä jazziin, bluesiin ”ja niiden taakse” (”jazz, blues and beyond") erikoistunut aikakauslehti. Se perustettiin Chicagossa vuonna 1934.
Kuukausittain ilmestyvä Down Beat tunnetaan ympäri maailmaa vuosittaisista lukija- ja kriitikkoäänestyksistään, joilla mitataan rytmimuusikoiden suosiota ja arvostusta monissa eri sarjoissa. Lukijaänestyksen tulokset julkaistaan lehden joulukuun numerossa, kriitikkoäänestyksen tulokset elokuussa. 
Lehti on tunnettu myös arvosteluosiostaan, jossa jazzkriikot arvioivat uusimpia levytyksiä, vanhoja vintage-levytyksiä ja alan uutuuskirjoja yhdestä viiteen tähteen ulottuvalla asteikolla. Pitkäaikainen lehden vakiopalsta on myös ”Blindfold Test” eli sokkotesti, jossa tunnettu muusikko kuuntelee muiden artistien levytyksiä, yrittää arvata esiintyjät ja arvioi levytyksen yhdestä viiteen tähden arvoiseksi.
Lehden jakamia tunnustuksia.
Down Beat Hall of Fame.
Yleisö- ja kriitikkoäänestyksen vuositainen voittaja pääsee jäseneksi "The Down Beat Jazz Hall of Fameen". Vuoteen 1961 he olivat lukijaäänestysten voittajia ja siitä eteenpäin myös kriitikkoäänestysten voittajia. Vuonna 2010 ryhdyttiin antamaan Veterans Committee Hall of Fame -jäsenyyksiä myös postuumisti aiemmin kuolleille musiikkisuuruuksille. 
Hall of Fameen päässeitä nimiä:
Veterans Committee Hall of Fame.
Lähde:
Maryna Arzamasava

Maryna Aljaksandrauna Arzamasava (, o.s. Katovitš (Катовіч), , s. 17. joulukuuta 1987 Minsk) on valkovenäläinen keskimatkojen juoksija.
Arzamasava sijoittui 2012 Helsingin EM-kilpailujen 800 metrillä alun perin neljänneksi, mutta nousi dopingtapausten vuoksi hopealle. Hän saavutti 800 metrillä pronssia Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 ja Sopotin sisäratojen MM-kilpailuissa 2014. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän voitti kultaa 800 metrillä silloisella ennätysajallaan 1.58,15. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän voitti kultaa ajalla 1.58,03. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui 800 metrillä seitsemänneksi. Hän kuului Valko-Venäjän joukkueeseen, joka saavutti IAAF World Relays -kilpailuissa 2017 hopeaa 4 × 800 metrin viestissä.
Arzamasava on naimisissa Ilja Arzamasavin kanssa ja heillä on tytär.
Arzamasava jäi vuonna 2019 kiinni dopingin käytöstä ja sai neljän vuoden kilpailukiellon ajalle 29.7.2019–28.7.2023.
Henkilökohtaiset ennätykset.
"Lähteet: IAAF", Tilastopaja
Euroopan parlamentin valiokunnat

Euroopan parlamentin valiokunnat valmistelevat lainsäädöntöasioita parlamentin täysistuntoon. Valiokunnat ovat erikoistuneet tiettyihin vastuualueisiin, ja kussakin niistä istuu 25–81 varsinaista jäsentä sekä yhtä monta varajäsentä poliittisten ryhmien voimasuhteita vastaavassa kokoonpanossa. 
Valiokunnan toimintaa johtaa puheenjohtaja sekä enintään neljä varapuheenjohtajaa, jotka valiokunnan jäsenet valitsevat keskuudestaan. Euroopan komission antamat lainsäädäntöehdotukset lähetään käsittelyyn asiasta vastaavaan valiokuntaan, ja yksi valiokunnan jäsenistä nimetään kyseisen ehdotuksen esittelijäksi eli raportööriksi, joka on päävastuussa lainsäädäntöehdotusta koskevan mietinnön valmistelusta. 
Tarvittaessa parlamentti voi perustaa myös alivaliokuntia, tutkintavaliokuntia ja väliaikaisia erityisvaliokuntia. Valiokunnat kokoontuvat pääsääntöisesti Brysselissä ja niiden istunnot ovat yleisölle avoimia. 
Valiokunnissa kokemus Euroopan parlamentista on tärkeää. Suurten uudistusten käsittely saattaa kestää useita parlamenttikausia, jolloin auttaa, että valiokunnan jäsen tuntee hankkeen historian.
Pysyvät valiokunnat.
Tammikuussa 2023 Euroopan parlamentin pysyvät valiokunnat olivat seuraavat.