tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut 2011

Vuoden 2011 telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Tokiossa, Japanissa 7.–16. lokakuuta. Kilpailupaikkana toimi Tokyo Metropolitan Gymnasium. Tokiossa kilpailtiin otteluissa, telinekohtaisissa kilpailuissa ja joukkuekilpailuissa. MM-kilpailujen siirtämistä muualle harkittiin isäntämaassa saman vuoden maaliskuussa tapahtuneen luonnonkatastrofin ja sitä seuranneen ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen, mutta kisat päätettiin pitää Japanissa.
Tokion MM-kilpailut toimivat myös ensimmäisenä varsinaisena karsintakilpailuna Lontoon vuoden 2012 kesäolympialaisiin. Joukkuekilpailun alkukilpailun kahdeksan parasta maata varmistivat olympiamaapaikan. Telinekohtaisten finaalien mitalistit saivat henkilökohtaisen olympiapaikan, mikäli heidän edustamansa maa ei yltänyt joukkuekilpailun finaaliin, ja mikäli he saavuttivat myös muilla telineillä (miehet kahdella, naiset yhdellä) 85 % kaikkien telineelle osallistuneiden kilpailijoiden pistekeskiarvosta.
Japanin Kōhei Uchimura voitti ensimmäisenä voimistelijana MM-kilpailujen historiassa ottelun maailmanmestaruuden kolmannen kerran peräkkäin.
Mitalistit.
Tulokset:
Suomen joukkue.
Suomi lähetti Tokion MM-kilpailuihin kolme mies- ja kolme naisvoimistelijaa. Kahdella telineellä kilpaillutta Tomi Tuuhaa lukuun ottamatta kaikki suomalaiset kilpailivat otteluissa.
Naisten joukkueesta parhaiten neliottelussa sijoittui 106. sijallaan Annika Urvikko, joka oli paras suomalaisnainen myös hypyssä ja eritasonojapuilla. Reeta Pietilä oli puomilla ja permannolla suomalaisista vahvin, mutta eritasonojapuilla hän jäi vaatimattomiin pisteisiin 8,800 jääden neliottelussa sekä Urvikon että Rosanna Ojalan taakse. Pietilän 73. sija puomilla oli sijoituksen perusteella suomalaisnaisten paras kisasuoritus, jonka lisäksi kolmikosta sadan parhaan joukkoon ylsi vain Urvikko eritasonojapuiden 97. sijallaan. Urvikon neliottelun sijoitus takasi Suomelle mahdollisuuden lähettää yksi naisvoimistelija jatkokarsintaan, jossa jaettiin henkilökohtaisia paikkoja Lontoon kesäolympialaisiin. Jatkokarsinnassa tammikuussa 2012 kilpaillut Urvikko lunasti olympiapaikan.
Miesten joukkueesta kuusiotteluun osallistunut Sami Aalto loukkaantui ensimmäisen telineensä, renkaiden, alastulossa ja joutui keskeyttämään. Heikki Niva suoritti ottelun loppuun asti sijoittuen 120:nneksi. Tomi Tuuha voimisteli vain kahdella telineellä. Hypyssä hän oli kahden hypyn karsinnan 26:s, joka sijoituksena oli Suomen joukkueen paras näissä kilpailuissa. Tuuhan ensimmäinen hyppy, tsukahara 2,5 kierteellä sujui hyvin, ja hän sai hypystä 15,900 pistettä. Toisen hypyn, urhovoltin kahdella kierteellä, alastulo epäonnistui. Toisesta hypystään Tuuha sai vain 14,466 pistettä, jolloin keskiarvoksi muodostui 15,183 pistettä. Suomen miesvoimistelijat eivät selviytyneet Lontoon kesäolympialaisten jatkokarsintaan.
Tulokset:
Denbighshire

Denbighshire () on kreivikunta ja yksi Walesin hallintoalueista. Se sijaitsee maan koillisosassa Irlanninmeren rannikolla ja sen pääkaupunkina toimii Ruthin. Hallintoalueella on arviolta 94 691 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 836,74 neliökilometriä.
Alue on saanut nimensä Denbighshiren historialliselta kreivikunnalta, mutta niiden rajat eivät ole yhteneväiset. Denbighshire on Walesin vanhinta asuttua aluetta, sillä Bontnewyddissä tehdyissä arkeologisissa kaivauksissa on löydetty 225 000 vuotta vanhoja neandertalinihmisen luita. Kreivikunnan suurin kaupunki on rannikolla sijaitseva Rhyl.
Elisa Aaltola

Elisa Aaltola (s. 6. maaliskuuta 1976 Petäjävesi) on suomalainen filosofi, joka on erikoistunut eläimiä koskeviin eettisiin ja filosofisiin kysymyksiin, ympäristöetiikkaan sekä normatiiviseen moraalipsykologiaan.
Elämä ja ura.
Aaltola väitteli Turun yliopistosta filosofian oppiaineesta vuonna 2006, ja hänen väitöskirjansa käsitteli eläinten moraalista arvoa. Hän on eläin- ja ympäristöetiikan dosentti ja vanhempi tutkija Turun yliopistossa. Aiemmin Aaltola on toiminut yliopistolehtorina ja yliopistotutkijana Itä-Suomen yliopistossa sekä tutkijana ja opettajana Lancasterin yliopistossa ja Manchester Metropolitan -yliopistossa. 
Aaltolan tutkimus keskittyy eläimiä ja luontoa koskevaan filosofiaan. Hän on julkaissut 12 kirjaa ja noin 50 kansainvälistä artikkelia. 
Tutkijan työn lisäksi Aaltola on osallistunut aktiivisesti eläinten oikeuksia käsittelevään yhteiskunnalliseen keskusteluun. Aaltolaa haastatellaan usein eläimiin liittyvissä kysymyksissä.
Aaltola oli sitoutumattomana ehdokkaana Varsinais-Suomessa Vihreiden listalla ehdolla eduskuntaan vuoden 2023 eduskuntavaaleissa. Vaaliteemoina hänellä oli turvallisempi tulevaisuus erityisesti eläimille ja luonnolle. Aaltola sai 4749 ääntä, tuli listansa toiseksi ja on varakansanedustaja. Animalia myönsi vuonna 2021 Aaltolalle elämäntyöpalkinnon hänen työstään ei-ihmislajisten eläinten puolesta. Vuonna 2022 hänet palkittiin Vuoden Maailmanparantaja -palkinnolla. Aaltola on saanut myös eläinsuojelun Topelius -palkinnon.
Aaltola perusti alkuvuodesta 2024 Eläinoikeusakatemian, joka kokoaa yhteen tunnettuja eläinoikeuksien puolustajia tieteen, taiteen ja viestinnän alueilta. Hän alkaa johtaa kyseistä akatemiaa ja luopuu tieteellisestä urastaan yliopistossa.
Perhe.
Aaltolan vanhemmat ovat professori Juhani Aaltola ja runoja julkaissut opettaja Sinikka Aaltola. Hänen veljensä on poliitikko Mika Aaltola.
Pembrokeshire

Pembrokeshire () on kreivikunta ja yksi Walesin hallintoalueista. Se sijaitsee maan lounaisosassa Irlanninmeren ja Bristolin kanaalin rannalla ja sen pääkaupunkina toimii Haverfordwest. Hallintoalueella on arviolta 123 464 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 1 618,74 neliökilometriä. 
Valtaosa Pembrokeshiren eteläosan asukkaista puhuu englantia, kun taas kreivikunnan pohjoisosissa on edelleen kymrin puhujia. Kahden kielialueen välistä itä–länsisuuntaista rajaa kutsutaan nimellä Landsker Line. Se ulottuu myös naapurikreivikunta Carmarthenshireen. Linjan eteläpuolinen alue tunnetaan ”Pikku-Englantina”.
Kreivikunnalla on oma lippunsa. Sinitaustaisen lipun keskellä on keltainen risti ja Tudor-suvun valko-punainen ruusu vihreässä viisikulmiossa.
Sonu Nigam

Sonu Nigam (; s. 30. heinäkuuta 1973 Faridabad, Haryana, Intia) on intialainen laulaja. Hänen musiikkiaan on kuultu monissa hindinkielisissä elokuvissa, mutta hän on laulanut myös muun muassa pandžabin-, bengalin-, marathin- ja kannadankielisissä elokuvissa. Hän on myös näytellyt muutamissa elokuvissa. Yli 5000 kappaletta laulanut Nigam on voittanut monia palkintoja, mukaan lukien yksi National Film Awards -palkinto. Intian valtio myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 2022.
Deleonismi

Deleonismi, jota on kutsuttu myös marxismi-deleonismiksi, on Daniel De Leonin luoma syndikalistisen marxismin muoto. De Leon oli ensimmäisen yhdysvaltalaisen sosialistisen puolueen, Amerikan sosialistisen työväenpuolueen varhainen johtaja.
De Leon yhdisti syndikalismin perinteisen marxismin kanssa. Deleonistisen teorian mukaan militantit teollisuusliitot(erikoistettuja ammattiliitoja) ovat luokkataistelun eteenpäin vievä voima. Työläisten etuja ajavat teollisuusliitot tulevat tuomaan sosialistisen järjestelmän rakentamiseksi tarvittavan muutoksen. Tämä eroaa anarkosyndikalismista siten, että deleonismin mukaan työläisten etujen ajamiseksi politiikassa tarvitaan myös vallankumouksellinen puolue. 
Taktiikka.
Deleonistisen teorian mukaan työläiset muodostaisivat sosialistisia teollisuusliittoja työpaikoilla ja sosialistisen puolueen. Kun puolue saavuttaisi vaaleissa voiton, saisi deleonistinen ohjelma kansan valtuutuksen. Oletuksen mukaan sosialistiset teollisuusliitot ovat siinä vaiheessa saaneet riittävästi valtaa työpaikoilla, jotta työläiset voivat ottaa tuotantolaitokset valtaansa.
Deleonistista voittoa vaaleissa seuraisi tehtaiden, kaivosten, maatilojen ja muiden tuotantolaitosten hallinnan siirtäminen teollisuusliittoihin järjestäytyneille työläisten neuvostoille. Deleonistit erottavat tämän tapahtuman anarkosyndikalistien kannattamasta yleislakon kautta tapahtuvasta työpaikkojen haltuun ottamisesta ja kutsuvat sitä sen sijaan "hallitsevan luokan yleiseksi työsuluksi". 
Olemassa oleva hallitus korvattaisiin sosialististen teollisuusliittojen vaaleilla valituilla edustajilla, ja vastavalittu sosialistinen hallitus hyväksyisi nopeasti mitkä tahansa tarvittavat perustuslailliset muutokset tai muut uudistukset hallituksen rakenteessa lainvoiman saamiseksi uudistuksille. Muutosten jälkeen hallitus kokoontuisi vain tarvittaessa. Työläiset äänestäisivät tuotannon jatkamisen vuoksi tarvittavat paikalliset toimikunnat ja omaa teollisuusalaansa edustavat edustajat paikallisiin ja kansallisiin neuvostoihin.
Työläiset äänestäisivät myös edustajat keskusliittoon, koko teollisuuden liittoon, joka toimisi keskushallintona eli hallituksena. Nämä edustajat olisivat milloin tahansa äänestettävissä pois tehtävistään. Deleonismi järjestelisi uudelleen kansallisen hallituksen teollisten alojen mukaan, jolloin edustajat valittaisiin teollisuusalan eikä maantieteellisen alueen mukaan.
Hanna-Maari Päkk

Hanna-Maari Johanna Päkk (o.s. Latvala, s. 30. lokakuuta 1987 Kokkola) on uransa vuonna 2021 lopettanut suomalainen pikajuoksija. Seuratasolla hän edusti Jyväskylän Kenttäurheilijoita. Vuoteen 2011 asti hän edusti Kokkolan Veikkoja.
Päkkiä valmensi vuosina 2006–2015 Petteri Jouste. Maaliskuussa 2016 hän siirtyi harjoittelemaan Floridaan Lance Braumanin valmennukseen ja vuonna 2018 hän siirtyi sveitsiläisen Laurent Meuwlyn valmennukseen.
Päkk on viisinkertainen (2012–2015, 2017) suomenmestari 100 metrin ja kuusinkertainen (2012–2015, 2017 ja 2019) suomenmestari 200 metrin juoksussa .
Ura.
SM-taso.
Kalevan kisoissa Päkk voitti SM-kultaa sekä 100 että 200 metrin juoksussa vuosina 2012, 2013, 2014, 2015 ja 2017. Vuonna 2011 hän saavutti 100 metrillä hopeaa ja 200 metrillä pronssia sekä vuonna 2016 100 metrillä pronssia. Kalevan kisoissa 2019 hän saavutti kultaa 200 ja hopeaa 100 metrillä. Viestinjuoksun SM-kisoissa Latvala on voittanut SM-kultaa 4 × 100 metrin viestissä vuosina 2012, 2014, 2017 ja 2019 sekä 4 × 400 metrin viestissä vuonna 2014. Vuonna 2012 hän saavutti 4 × 400 metrin viestijoukkueessa SM-hopeaa.
Sisäratojen SM-kilpailuissa Päkk voitti kultaa 60 metrillä vuosina 2012, 2013, 2014, 2015 sekä 200 metrillä 2013, 2014 ja 2015. Vuonna 2012 hän saavutti 200 metrillä hopeaa. Viestissä Päkk voitti sisäradoilla kultaa 4 × kierroksen matkalla vuonna 2014 sekä 4 × 300 metrillä 2015 ja 2016 ja hopeaa 4 × 200 metrillä 2013.
Arvokilpailut.
Ensimmäisissä arvokisoissaan Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Päkk karsiutui 100 metrin alkuerissä ajalla 11,67 s jääden välieräpaikasta 14 sadasosaa. Hän juoksi myös Suomen naisten 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka karsiutui loppukilpailusta ajalla 44,65.
Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 Päkk juoksi 60 metrin alkuerissä ennätyksensä 7,25 s ja selviytyi välieriin, joissa hän karsiutui jatkosta ajalla 7,34 s. Universiadeissa 2013 Päkk oli 100 metrillä neljäs ajalla 11,47 ja 200 metrillä toinen ajalla 22,98. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui 100 metrillä alkuerissä ja 200 metrillä välierissä.
Sisäratojen MM-kilpailuissa 2014 Päkk karsiutui 60 metrillä välierissä. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 Latvala juoksi alkuerässä 100 metrillä uuden ennätyksensä 11,30 s. Välierissä hän juoksi ajan 11,57 karsiutuen loppukilpailusta. 200 metrillä Latvala juoksi välierissä ennätystään sivuavasti 22,98 s ja selvisi loppukilpailuun, jossa hän oli seitsemäs. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 Päkk karsiutui 60 metrin välierissä ajalla 7,37 s.
Päkk valittiin Amsterdamin EM-kilpailuihin 2016 mutta joutui jäämään niistä pois jalkaterään tulleen vamman vuoksi.
Yksityiselämä.
Päkk valmistui kesäkuussa 2013 Jyväskylän yliopistosta liikuntatieteen maisteriksi urheilupsykologian alalta. Hänen tätinsä on pikajuoksujen EM-finalisti ja moninkertainen Suomen-mestari Sanna Kyllönen. Pikajuoksija Ville Myllymäki on hänen serkkunsa.
Päkk avioitui miehensä Robert Päkkin kanssa Italiassa syyskuussa 2017.
Michael Grenda

Michael Ronald Grenda (s. 24. huhtikuuta 1964 Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen maantie- ja ratapyöräilijä. Hän edusti isänmaataan 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa, Kaliforniassa, jolloin hän voitti kultaa ratapyöräilyn miesten 4 000 metrin joukkuetakaa-ajossa kuten myös Dean Woods, Kevin Nicholls ja Michael Turtur. Hän kuului Australian kultajoukkueeseen samassa lajissa myös Brisbanen Kansainyhteisön kisoissa 1982.
Grenda oli ammattipyöräilijä vuosina 1986−1991.
Persipaani

Persipaani (sanoista "persikka" ja "marsipaani") on konditoriatuotteiden valmistamiseen käytettävä elintarvike. Se muistuttaa hyvin paljon marsipaania; ainoastaan mantelin siemenet on korvattu aprikoosin tai persikan siemenillä. Siemenissä on voimakas kitkerä maku. Sen aiheuttaa amygdaliini, joka on myrkyllinen syanogeeninen glykosidi. Myrkky täytyy poistaa ennen kuin siemeniä voidaan käyttää. Kitkeryyden kompensoimiseksi persipaanissa on jauhettuja siemeniä vain noin 40 prosenttia; sokeria on vastaavasti noin 60 prosenttia. Siemeniä ei tavallisesti käytettäisi muuten, ja sen ansiosta persipaanin valmistus on halvempaa kuin marsipaanin. Myös maku on jonkin verran erilainen, jonka myötä siitä voi pitää sellaisetkin jotka eivät pidä marsipaanin mausta. Monet persipaanit sisältävät pieniä määriä tärkkelystä, ja silloin se voidaan helposti erottaa marsipaanista jodikokeella. Osa persipaaneista sisältää myös mantelinsiementä.
Persipaania käytetään usein marsipaanin sijasta ainesosana konditoriatuotteiden lisäksi makeissa ruoissa ja leivonnaisissa kuten stollenissa. Sellaisenaan tai makeisiin sitä käytetään harvoin. Kun persipaanin käyttö on viime vuosina lisääntynyt, kasvava siementen kysyntä on johtanut jopa niiden puutteeseen.
Antwine Williams

Antwine Cyprian Williams (s. 15. toukokuuta 1975 Seattle, Washington) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Williams pelasi Suomessa Korisliigaa kaudesta 2010–2011 lähtien, ensin kaksi kautta Tampereen Pyrinnössä, jonka jälkeen kauden KTP-Basketissa ja kauden Kauhajoen Karhussa. Korisliigan lisäksi hän pelasi muun muassa Saksan ja Brasilian pääsarjoissa.
Ammattilaisura.
Williams pelasi Saksan ja Italian kakkossarjoissa, kunnes siirtyi Bundesliigassa pelanneeseen Walter Tigers Tübingeniin kaudeksi 2005–2006. Kaudella 2007–2008 Williams oli Brasilian pääsarjan neljänneksi paras pistemies 19,6 pisteen keskiarvolla ja Etelä-Amerikan seurajoukkueiden mestaruusturnauksen toiseksi paras korintekijä 18,4 pisteellä ottelua kohden. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi Suomeen, Tampereen Pyrintöön, jossa hän voitti samalla kaudella Suomen mestaruuden. Suomen cupissa Pyrintö saavutti hopeaa 2011, ja kaudella 2011–2012 Williams voitti Korisliigan runkosarjan riistotilaston ottamalla 2,28 riistoa/ottelu. Pyrintö oli kyseisellä kaudella Korisliigan neljäs.
Williams teki kaudeksi 2012–2013 vuoden sopimuksen KTP:n kanssa ja seuraavaksi kaudeksi Kauhajoen Karhun kanssa.
Paulo Machado

Paulo Ricardo Ribeiro de Jesus Machado (s. 31. maaliskuuta 1986 Porto) on portugalilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. 
Pelaajaura.
Machado aloitti seurajoukkueuransa FC Porton riveissä Portugalin cupin kaudella 2003–2004. Porton silloinen valmentaja José Mourinho toimii tällä hetkellä suurseura Real Madridin valmentajana. Kesällä 2005 Machado allekirjoitti Porton kanssa sopimuksen vuoteen 2010 asti.
Seuraavina vuosina hänet siirrettiin lainalle Estrela Amadoraan, UD Leiriaan ja vuonna 2007 Leixõesin joukkueeseen. Heinäkuussa 2008 Machado siirtyi lainasopimuksella vielä Ranskan pääsarjassa pelaavaan Saint-Étienneen, vaihdossa kolumbialaisen Fredy Guarínin kanssa. Hän sopeutui joukkueeseen hyvin, ja hänestä tulikin nopeasti tärkeä osa sitä. Ensimmäisellä kaudellaan hän teki kolme maalia 35 ottelussa.
2. heinäkuuta 2009 Machado vaihtoi taas seuraa. Tällä kertaa hän jätti kokonaan Porton, ja siirtyi Ranskaan, FC Toulouseen neljän vuoden sopimuksella.
Kansainvälisellä urallaan hän on edustanut Portugalia alle 17-vuotiaiden ja alle 21-vuotiaiden EM-kisoissa, sekä muutaman ottelun alle 20- ja 23-vuotiaiden tasolla. Syyskuussa 2010 Machado kutsuttiin edustamaan maajoukkuetta vuoden 2012 EM-karsintoihin. Suunnitelmiin tuli muutoksia, eikä hän tehnyt debyyttiään siellä. Saman vuoden marraskuussa hänen työnsä tuotti vihdoin tulosta, ja hän pääsi pelaamaan ensimmäisen aikuisten maaottelunsa Espanjaa vastaan.
Kuolleiden talvi

Kuolleiden talvi ("Winter of The Dead") on vuonna 2005 julkaistu suomalainen kauhuaiheinen indie-lyhytelokuva. Sen on ohjannut Markus Heiskanen, ja pääosissa esiintyvät Pasi Martikainen, Kirsti Savola ja Antti Riuttanen. Elokuva oli indie-elokuvatiimi Vesuri Productionsin siihen mennessä laajin projekti, ja ensimmäinen, jossa tiimillä oli käytössään storyboardin piirtäjä ja valaistuskalustoa. Sen teossa mukaan astui myös kuvittaja Mikko Lepistö, joka auttoi storyboardin tekemisessä, sekä säveltäjä Matias Puumala. Elokuvan ansiosta myös Vesurin näyttelijätiimi alkoi vakiintua. Elokuvaa alettiin suunnitella jo syyskuusta 2004. Kuvaukset alkoivat helmikuussa 2005, ja elokuvan ensi-ilta oli toukokuussa. "Kuolleiden talvi" on palkittu "Kamera-lehden" elokuvakilpailun voittajana, ja se sai muutenkin pääosin hyvää palautetta. Elokuva on julkaistu DVD:llä.
Juoni.
Suomi on joutunut ydinsodan uhriksi, ja säteily on muuttanut suurimman osan eloonjääneistä verenhimoisiksi zombeiksi ja saanut aikaan ydintalven. Elokuva kertoo Toni-nimisestä miehestä, joka on selviytynyt zombien hyökkäyksistä ja taistelee zombeja vastaan autioituneessa Pohjois-Savossa, missä hän elää toisen selviytyjän Riston kanssa ydintalven kylmyydessä. He käyvät aika ajoin hakemassa tarvikkeita läheisestä autiokylästä. Elokuvan edetessä Toni löytää hangesta tajuttomana makaavan naisen, jonka hän pelastaa ja vie mökilleen. Virvottuaan nainen esittelee itsensä Marikaksi. Hänkin selviytyi vuosia zombien hyökkäyksiltä muutaman muun selviytyjän kanssa kaupungissa. Lopulta zombit kuitenkin tappoivat kaikki muut paitsi Marikan, joka pääsi pakoon metsiin. Toni kertoo ettei kaipaa seuraa, ja että Marika saa olla hänen luonaan siihen asti on parantunut, kunhan ei ole tiellä. Jonkin ajan kuluttua Toni lähtee hakemaan tarvikkeita kylästä, ja myös Marika tulee mukaan. Heidän hakiessaan ruokaa kylän kaupasta eloonjäänyt kylähullu uhkaa heitä aseella, koska nämä hänen mielestään ”varastavat hänen ruokiaan”. Kylähullu ampuu Tonia, mutta Toni jää henkiin. Marika ampuu kylähullun.
Heidän palatessaan mökille, missä myös Risto on, Marika hoitaa Tonin haavan kuntoon. TV:stä tulee ensimmäinen lähetys vuosikausiin – lähetyksessä sanotaan, ettei suurin osa zombeista ole syönyt kunnolla kertaakaan pitkään aikaan, ja suurin osa niistä tulee kuolemaan nälkään muutaman viikon sisällä. Samalla lähetyksessä myös varoitetaan, että nälän vuoksi zombit liikkuvat entistäkin suuremmissa laumoissa ja ovat entistäkin aggressiivisempia. Samassa suuri zombilauma hyökkää kolmikon mökille. He ampuvat monta zombia, mutta yksi pääsee puremaan Ristoa jalasta. He päättävät pelastautua houkuttelemalla zombit jäälle, jonne Risto on asentanut pommin. Pommissa ei kuitenkaan ole minkäänlaista kaukolaukaisinta tai ajastinta, vaan se on laukaistava käsin. Risto uhrautuu ja jää räjäyttämään pommin, jotta Marika ja Toni pelastuisivat. Marika ja Toni pakenevat turvallisen matkan päähän, samalla kun zombit hyökkäävät Riston kimppuun. Risto räjäyttää pommin, tappaen itsensä ja kaikki zombit.
Modernistinen arkkitehtuuri

Modernistinen arkkitehtuuri on 1900-luvun alusta lähtien vaikuttanut arkkitehtuurin tyylisuuntaus, jossa käytettiin minimalistista koristelua ja puhtaita geometrisia linjoja sekä muodon alistamista käyttötarkoitukselle ja rationaalisuutta.
Historia.
Modernistinen arkkitehtuuri sai alkunsa teollisen vallankumouksen (1820–1870) myötä, kun kehitettiin uusia rakennusmateriaaleja ja rakennustekniikoita. Lasi, rauta, teräs, sinkki ja betoni tekivät uudenlaisen arkkitehtuurin mahdolliseksi. Raudasta pystyttiin valmistamaan rakennukselle kantava runko, lasiruuduista voitiin valmistaa seinät, ja betonin avulla pystyttiin toteuttamaan monenlaisia uusia muotoja. Betonin lujuutta pystyttiin lisäämään teräskehikolla, jolloin saatiin teräsbetonia.
Jotkut kutsuvat pilvenpiirtäjiä Chicagoon suunnitellutta Louis Sullivania ensimmäiseksi moderniksi arkkitehdiksi. Wieniläinen Otto Wagner kirjoitti vuonna 1896 kirjan "Moderne Architektur", jossa hän ohjeisti oppilaitaan nykyaikaiseen arkkitehtuuriin.
Modernistiseen arkkitehtuuriin kuuluu useita arkkitehtuurin tyylejä, kuten ekspressionismi, konstruktivismi, Bauhaus, De Stijl, funktionalismi, International Style, strukturalismi, formalismi, high-tech, brutalismi ja orgaaninen arkkitehtuuri. Modernistista arkkitehtuuria seurasi 1960-luvulla syntynyt postmoderni arkkitehtuuri, jonka syntyyn vaikutti kyllästyminen modernismin keskeisiin ajatuksiin.
Huomattavimpia modernistisia arkkitehteja olivat esimerkiksi Adolf Loos, Frank Lloyd Wright, Peter Behrens, Ludwig Mies van der Rohe, Le Corbusier, Louis Kahn, Alvar Aalto ja Kenzō Tange.
Marginal Tietê

Marginal Tietê ("Via Professor Simão Faiguenboim" - "SP-15") on tärkein ja vilkkain valtatie São Paulossa. Se vihittiin käyttöön vuonna 1957.
Tie on saanut nimensä siitä, että se seurailee Tietê-joen rantaa.
Juuriperhoset

Juuriperhoset (Hepialidae) on yhteensä 60 suvussa hieman alle 590 lajia käsittävä perhosheimo. Se lukeutuu alkeellisimpiin nykyisin eläviin perhosryhmiin.
Piirteitä.
Juuriperhoset ovat suuri ja ulkonäöllisesti hajanainen juuriperhosmaisten yläheimon ryhmä. Keskeisinä piirteinä, jotka erottavat ne muista yläheimon heimoista on siipien mediaanisuonia yhdistävä poikkisuoni sekä raajojen säärissä olevien okien surkastuminen. Tuntosarvet voivat olla hammasteiset tai kahteen-kolmeen kertaan kampahampaiset, mutta useimmiten huomattavat pienet. Joidenkin lajien koirailla on huomattavan suuret verkkosilmät, millä saattaa olla merkitystä pariutumiskäyttäytymisessä. Etusiiven takareunassa on tarramainen liuska, joka tarttuu takasiiven etureunan siipisuoniin ja muodostaa kytkennän siipien välille
Heimo on perinteisesti jaettu kahteen osaan. ”Pieniä juuriperhosia” ovat parikymmentä sukuihin "Fraus", "Gazoryctra", "Afrotheora" sekä "Antihepialus" kuuluvaa lajia ja ”juuriperhosiin "sensu stricto"” kuuluvat loput, noin 540 lajia. Jälkimmäisellä ryhmällä yhteistä on erityisesti koiraan genitaalien rakenne sekä tapa, jolla toukka kehrää itselleen kotelokopan.
Elintavat.
Aikuiset perhoset eivät nauti ravintoa ja niiden elinkaari kestää noin vuorokaudesta pariin viikkoon. Perhoset ovat pääasiassa aktiivisia hämärän aikaan tai yöllä, mutta etenkin arktisilla alueilla elävät lajit lentävät myös päivällä. Lento on poikkeuksellisen aktiivista sumuisina tai sateisina iltoina. Naaraat liikkuvat koiraita aktiivisemmin ja valolle lentäneistä yksilöistä suuri osa on yleensä naaraita. Pariutuminen tapahtuu usein monimutkaisen pariutumislennon yhteydessä ja suurikokoisimmilla lajeilla naaraan arvellaan tuottavan jopa yli 30 000 munaa.
Toukkien elintavat tunnetaan huonosti. Toukat elävät useilla lajeilla ravintokasvin juurten tai varsien sisällä, joskus kuitenkin vapaana maaperässä tai kasvillisuuden joukossa. Sienirihmastojen syöminen saattaa todellisuudessa olla heimon lajeilla merkittävässä asemassa, ja useilla lajeilla toukan tiedetään vaihtavan sienirihmastosta kasviravintoon jossakin kehityksensä vaiheessa. Vaikka trooppisilta alueilta tunnetaan muutama laji, jollia on useita sukupolvia vuodessa, toukkakehitys kestää useimmilla lajeilla useita vuosia.
Lajit Suomessa.
Suomesta juuriperhoslajeja tunnetaan seitsemän. Taksonomisessa järjestyksessä ne ovat
Hakasyökkönen

Hakasyökkönen ("Discestra farnhami") on tarhayökkösiin kuuluva yöperhoslaji. Sen arvellaan olevan samaa lajia Muoniosta kuvatun lajin "Discestra microdon" sekä Etelä-Norjasta kuvatun lajin "Discestra colletti" kanssa.
Koko ja ulkonäkö.
Keskikokoinen, harmaankirjava perhoslaji. Etusiivet ovat selväkuvioiset. Rengastäplä on ruskea ja siinä on vaalea reunus, munuaistäplä tuhkanharmaa ja saattaa olla vaaleareunainen. Rengastäplän takana on kaareva, siiven kärkeen suuntautuva vaalea laikku. Ulompi ja sisempi poikkiviiru erottuvat hyvin ja ulompi poikkiviiru tekee siiven etureunassa mutkan siiven tyveä kohti. Siiven kärkiosan sisempi reunasarake on violetinruskea, muuta siipeä vaaleampi. Takasiivet ovat harmaanvalkoiset ja niissä on tummempi reunus. Pää ja keskiruumis ovat ruskeanharmaat ja takaruumis vaaleampi.
Levinneisyys ja lentoaika.
Hakasyökkönen on enimmäkseen pohjoisamerikkalainen perhoslaji, jonka alalajia "D. f. palearctica" kuitenkin tavataan Siperiassa. Suomesta hakasyökkönen on tavattu yhden kerran ja tämä ainoa havainto on tehty Rovaniemeltä vuonna 1891. Rovaniemeltä löydettyä yksilöä säilytetään nykyisin Münchenissä.
Vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa hakasyökkönen on luokiteltu Suomesta hävinneeksi (RE).
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasvia ei tunneta.
Raitahaukkapöllö

Raitahaukkapöllö ("Ninox rufa") on pöllöihin kuuluva lintu. Sen on luokitellut 1846 englantilainen lintutieteilijä John Gould. Vaikka laji ei ole kovin yleinen, sillä on laaja elinalue, johon kuuluvat Australia, Indonesia ja Papua-Uusi-Guinea.
Raitahaukkapöllö on suuri lintu. Sen pituus on 46–57 cm. Sen siipienväli on 100–120 cm. Se voi painaa 700–1 700 g riippuen sukupuolesta ja iästä. Se on vain hiukan pienempi kuin Australian suurin pöllö isohaukkapöllö ("Ninox strenua"). Se on petolintu, mutta ei ole erikoistunut tietyn tyyppiseen saaliiseen. Se elää yleensä yksin. Kummallakin sukupuolella on pää suhteellisen pieni verrattuna vartaloon ja pyrstöön. Koiraan pää on kuitenkin litteämpi ja leveämpi kuin naaraan. Se on väritykseltään tummanpunaruskea, jossa on vaaleanruskeita raitoja siellä täällä. Naama on tummanruskea, ja kaula, rinta ja alapuoli ovat punaruskeat, jossa on ohuita vaaleita raitoja. Siivet ovat alta vaaleanruskeat, jossa on tiheään vaaleita raitoja. Sen nokka on vaaleanharmaa, mutta sen juuressa on mustia törröttäviä höyheniä. Sen silmät ovat keltaiset.
Sillä on viisi alalajia, "Ninox rufa rufa" (Gould, 1846), "Ninox rufa aruensis" (Schlegal, 1866), "Ninox rufa humeralis" (Bonaparte, 1850), "Ninox rufa meesi" (I.J. Mason &amp; Schodde, 1980) ja "Ninox rufa queenslandica" (Matthews, 1911). Alalajit eroavat hiukan toisistaan kokonsa ja värinsä puolesta.
Raitahaukkapöllön elinpiiriä ovat yleisimmin sademetsät ja niiden reunamat. Lisäksi sitä tavataan metsissä, kosteilla savanneilla ja sisämaan kosteilla alueilla.
Thiruvalla

Thiruvalla eli Tiruvalla () on kaupunki Intiassa Keralan osavaltiossa Pathanamthittan piirikunnassa. Kaupungissa on trooppinen ilmasto, ja lämpötilat vaihtelevat 18,5 °C:n ja 34,4 °C:n välillä. Thiruvallasta tuli kunta vuonna 1919.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Thiruvallassa asui 52 883 asukasta. Asukkaista 46,9 prosenttia oli miehiä ja 53,1 prosenttia naisia. Hinduja oli 46,9 prosenttia, kristittyjä 48,0 prosenttia ja muslimeita 4,8 prosenttia. Lukutaitoisia oli 97,6 prosenttia kaupungin asukkaista.
Kaarisilta

Kaarisilta on siltatyyppi, jonka kantavan osan muodostaa pystytasossa kaareva, puristettu palkkimainen rakenne.
Kaarisiltaa muistuttaa langerpalkkisilta, jonka kantava rakenne on jäykistyspalkin ja kaaren yhdistelmä.
Saksan Samoan valloitus

Saksan Samoan valloitus oli Britannian, Australian ja Uuden-Seelannin ensimmäisessä maailmansodassa suorittama sotatoimi, jolla se miehitti Saksan siirtomaa Saksan Samoan 28.–30. elokuuta 1914. Samoaan sijoitettu saksalainen sotaväki ei tehnyt vastarintaa.
Tausta.
Saksa oli saanut jalansijan Samoalta joulukuussa 1899, kun Samoan saaristo oli jaettu Saksan hallitseman länsiosaan ja Yhdysvaltain hallitsemaan itäosaan. Uusi-Seelanti oli saanut haltuunsa Cookinsaaret ja Niuen, mutta niitä pidettiin etäisinä ja hyödyttöminä, eivätkä ne vastanneet monien uusiseelantilaisten poliitikkojen haaveilemasta Uuden-Seelannin johtamasta eteläisen Tyynen valtameren imperiumista. Samoalla ei ollut suurta merkitystä Saksalle sodan syttyessä, mutta sinne oli sijoitettu esimerkiksi radiolähetin, jolla pystyttiin lähettämään viestejä Berliniin asti ja saksalaisille sotalaivoille. Iso-Britannia halusi puolestaan poistaa sen Saksan käytöstä.
Hyökkäys.
Uusi-Seelanti suostui Britannian ehdotukseen miehittää Samoa, mutta se halusi selvityksen sinne sijoitetuista Saksan joukoista. Britannian tiedustelun mukaan Samoan puolustusta hoiti vain 50 paikallista poliisia ja kaksi eurooppalaista valvojaa. Uuden-Seelannin joukkojen kuljetus tapahtui "Monowai" ja "Moeraki"-niisillä Union Steam Ship Companyltä saaduilla laivoilla. Joukkoihin kuului yhteensä 1 385 miestä. Laivat lähtivät Wellingtonista 15. elokuuta ja sieltä niitä saattamaan lähtivät brittien kolme vanhaa risteilijää, HMS "Psyche", HMS "Philomel" ja HMS "Pyramus". Saksalla oli Tyynellä valtamerellä kaksi raskasta risteilijää, SMS "Scharnhorst" ja SMS "Gneisenau", kolme kevyttä risteilijää ja useita muita aluksia. Niiden olinpaikkaa ei tiedetty kahden viikon matkalla Samoalle. Viiden päivän matkan jälkeen saattue saapui Uuden-Kaledonian Nouméaan ja siellä siihen liittyivät australialaiset taisteluristeilijä HMAS "Australia", kevyt risteilijä HMAS "Melbourne" ja Ranskan laivaston panssaroitu risteilijä "Montcalm". Kun saattue saapui Samoalle tajuttiin miten heikot puolustukset paikalla oli. Puolustusjoukot koostuivat vain kahdestakymmenestä poliisista ja 50 vanhasta kivääristä. Apiassa oli vanha tykki, jonka lataamiseen meni puoli tuntia. Saksalaiset olivat lisäksi saaneet käskyn olla vastustamatta hyökkäystä. Uuden-Seelannin joukot nousivat maihin 29. elokuuta kohtaamatta vastarintaa.
Seuraukset.
Seuraavana päivänä 20. elokuuta Uuden-Seelannin joukkoja johtanut Robert Logan julisti Uuden-Seelannin johtaman Samoan brittiläisen miehityksen alkaneeksi. Saksalaisen hallinnon rakennukset takavarikoitiin ja Union Jack nostettiin salkoon parlamenttitalon edessä Apiassa upseerien, muiden joukkojen ja paikallisten päälliköiden läsnä ollessa. Saksalaisvaara ei kuitenkaan ollut vielä kokonaan ohi, ja 14. syyskuuta saksalaiset risteilijät "Scharnhorst" ja "Gneisenau" saapuivat Apian edustalle. Ne kuitenkin lähtivät huomattuaan, että Samoa ei ollut enää saksalaisten hallussa. Samoan miehityshallintoa hoitivat Uuden-Seelannin virkamiehet, joilla ei usein ollut riittävää kokemusta tehtäviinsä. Vuonna 1920 Kansainliitto antoi Saksan Samoan Uuden-Seelannin alaisuuteen.
Soldati-luokka

Soldati-luokka oli Italian laivaston kahden alaluokan muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa. Ensimmäisen alaluokan kaksitoista hävittäjää valmistettiin 1938–1939 ja toisen alaluokan seitsemän hävittäjää tilattiin 1942. Jälkimmäisistä ainoastaan viisi valmistui. Kymmenen aluksista tuhoutui sodan aikana ja jäljelle jääneistä kolme luovutettiin sotakorvauksina Ranskalle ja kaksi Neuvostoliitolle. Kaksi aluksista palveli sodan jälkeen Marina Militaressa.
Alukset.
Luokan alukset olivat toisinto Oriani-luokan aluksista ja ainoastaan ilmatorjunta-aseistus lisättiin ja valoammusten ampumista varten asennettiin 120 millimetrin tykki keskilaivaan. Jälkimmäisessä tilauksessa valoammusten ampumista varten ollut tykki korvattiin normaalilla 120 millimetrin tykillä. Osaan aluksista asennettiin 1942 tutka.
Miten puhua kirjoista joita ei ole lukenut

Miten puhua kirjoista joita ei ole lukenut () on ranskalaisen kirjallisuuden professorin ja psykologin Pierre Bayardin kirjoittama satiirinen teos. Se käsittelee taitoa puhua kirjoista, vaikka ei ole lukenut niitä tai on unohtanut ne. Teos julkaistiin vuonna 2007.
Eräs Bayardin pääteemoja on se, että kaikki kirjat muodostavat ikään kuin suuren kollektiivisen kirjaston, jossa jokaisella kirjalla on oma paikkansa – ja jotta kirjasta voisi puhua, tärkeintä on tietää tai osata päätellä kunkin kirjan paikka tässä kirjastossa ja sen suhteet muihin kirjoihin. Tällöin kirjoista on helppo puhua, vaikka ei olisi lukenutkaan niitä. Toinen usein toistuva teema on se, että kirjat eivät ole kiinteitä kohteita: kirjoista keskusteltaessa kukin puhuu enemmän omista mielikuvistaan (”sisäisistä kirjoista”) kuin todellisista kirjoista. Sitä paitsi keskustelukumppanitkaan eivät välttämättä ole lukeneet puheenaiheena olevaa kirjaa.
Bayardin esikuva on kirjallisuuskriitikko Paul Valéry, jonka muistokirjoitus Marcel Proustille alkaa:
Bayardin neuvot.
Tavat olla lukematta.
Bayard huomauttaa, että ”luettu kirja” on hyvin moniselitteinen käsite. Hän jakaa kirjat neljään luokkaan, jotka kuvaavat tositilannetta paremmin:
Lyhenteitä Bayard käyttää alaviitteissä aina jokaisen teoksessa mainitun kirjan kohdalla. Hän pyrkii tällä antamaan esimerkin siitä, että puhumme usein kirjoista, jotka tunnemme huonosti. Hänen mukaansa on kuitenkin reilua tuoda jotenkin ilmi se, tunteeko kirjoittaja todella mainitsemaansa kirjaa vai ei.
Keskustelutilanteet.
Lisäksi Bayard antaa ohjeita erilaisia haastavia keskustelutilanteita varten. Näitä ovat:
Toimintatavat.
Bayard antaa ohjeita myös erilaisia toimintatapoja koskien:
Tupsukkaat

Tupsukkaat (Labrisomidae) on luikerokalojen lahkoon kuuluva kalaheimo. Heimon lajit elävät trooppisissa ja subtrooppisissa valtamerissä. Heimosta on aiemmin käytetty nimeä "tupsuhuulikot".
Lajit ja anatomia.
Tupsukkaiden heimoon kuuluu noin 102 lajia ja ne jaetaan 16 sukuun. Eräät luonnontieteilijät katsovat, että haukiluikerot (Chaenopsidae) ja klinit (Clinidae) kuuluvat samaan monofyleetiseen heimoon. Tupsukkaat ovat pienikokoisia pitkulaisia kaloja. Otsassa ja sierainten läheisyydessä on usein tupsumaisia ulokkeita. Suu on keskikokoinen ja huulet paksut, hampaiden koko vaihtelee. Selkäevä on pitkä ja ruodokas.Väritykseltään tupukaslajien koiraat ja naarat usein eroavat toisistaan.
Levinneisyys.
Tupsukkaita tavataan läheltä rannikkoa subtrooppisissa ja tooppisissa merissä Atlantin länsiosista ja Tyynenmeren itäosista. Ne liikkuvat matalissa vesissä koralliriuttojen läheisyydessä. Kalojen ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet. Eräät tupsukaslajit "Xenomedea"- ja "Starksia"-suvuissa synnyttävät eläviä poikasia, muut kutevat. Eräitä lajeja, kuten timanttitupsukasta ("Malacoctenus boehlkei") ja satulatupsukasta ("Malacoctenus triangulatus") voidaan pitää akvaariokaloina.
Tottelemattomuuskoe

Tottelemattomuuskoe on Helena Meripaaden 2003 julkaistu romaani. Kirja on neljäs "Koirahullun päiväkirja" -sarjan kirja.
Fellmaninpuisto

Fellmaninpuisto on rakennettu Fellmanin kartanon entisille maille 1950-luvulla Lahden keskustaan. Puiston koko on noin viisi hehtaaria ja sitä rajoittavat Ståhlberginkatu, Kyösti Kallion katu ja Paasikivenkatu. 
Puistossa on paljon isokokoisia jaloja lehtipuita ja runsaasti muita kasveja. Puisto on peruskunnostettu vuonna 1994. Fellmaninpuistossa on leikkialue ja puiston keskellä on lampi suihkulähteineen. 
Lammen lähellä paljastettiin vuonna 1961 Jussi Mäntysen kolmea lentoon lähtevää joutsenta esittävä pronssipatsas Ylös kirkkauteen. Saman veistoksen vuonna 1959 paljastettu valos on Turussa Puolalanmäkeä ympäröivässä Puolalanpuistossa. Turun veistoksen nimi on "Joutsenet".
Punavankien muistomerkki.
Vuonna 1978 paljastettiin kuvanveistäjä Erkki Kannoston suurikokoinen Punavankien muistomerkki. Teos on pystytetty toukokuussa 1918 Fellmanin pellolle vangiksi joutuneiden Suomen kansanvaltuuskunnan sotilaiden ja siviilien muistoksi. Taideteos kuvaa punavankien vapautumista leiristä.
Fellmanin veripelto.
Kun punaiset joukot antautuivat vuonna 1918 huhti–toukokuussa, koottiin vangiksi joutuneet Lahteen Fellmanin kartanon pellolle. Vankileiri oli Suomen suurin. Vankeja – sekä sotilaita että siviilejä – oli yli 20 000. Vangit kuljetettiin Hennalan vankileirille noin viikon kuluttua. Ennen siirtoa osa vangeista kuoli tauteihin tai nälkään, osa teloitettiin ja osa pääsi pakenemaan. Nykyinen puisto sijaitsee entisen Fellmanin pellon vankileirin alueella.
Sisällissotaperformanssi.
28. huhtikuuta 2013 Fellmanin puistossa oli "Fellmanin pelto - 22-tuhannen ihmisen elävä muistomerkki" -niminen Kaisa Salmen performanssiteos. Performanssissa "toisinnettiin taitein keinoin sisällissodan tapahtumia".
Mariankatu (Lahti)

Mariankatu on Lahdessa pääkatu Aleksanterinkadun ja sen rinnalla Lahden kauppatorin pohjoispuolella kulkevan Vapaudenkadun poikki kulkeva katu, jota museaalisesti kutsutaan "Mariankadun seremonia-akseliksi". Mariankatu yhdistää entisen Keski-Lahden kirkon paikalla olevan Ristinkirkon hengellisen ja Lahden kaupungintalon maallisen esivallan.
Ainoa poikkeus akseliin on se, että Hakkapeliittain kotiinpaluu -patsas siirrettiin Aleksanterinkadun eteläpuolelle siten, että se tukki Mariankadun muuttaen sen eteläosaltaan osin kävelykaduksi, osin umpikujalliseksi pysäköintialueeksi. Mariankadun varrella on ennen ollut Salpausselän Säästöpankki ja Posti sekä Hankkijan Lahden aluekonttori. Leimallista Mariankadulle kolmen pankin lisäksi on ollut Sinuhen konditoria.
Mariankatu pohjoisosaltaan on entisensä autolla ajettavassa kunnossa.
Ville Lähde

Ville Lähde (s. 1972) on suomalainen filosofi ja tietokirjailija. Lähde toimi filosofisen "Niin &amp; näin" -aikakauslehden päätoimittajana yhdessä Antti Salmisen kanssa vuodesta 2010 vuoteen 2013. Hän valmistui filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 2000, ja tohtoriksi vuonna 2008. Hän on keskittynyt ympäristöfilosofiaan ja tutkinut luonnon käsitettä ja sen historiaa muun muassa Jean-Jacques Rousseaun tuotannossa. Lähde on kirjoittanut myös paljon yhteiskunnallisia kirjoituksia keskittyen erityisesti ympäristöön ja luonnonsuojeluun liittyviin kysymyksiin.
1125 China

 
1125 China on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Y. C. Chang vuonna 1957. Pikkuplaneetta sai nimensä löytömaansa eli Kiinan mukaan. Ennen nimeämistään tämä asteroidi tunnettiin tunnuksella 1957 UN1. Koska Chinan absoluuttinen magnitudi (H) on 11,2, sen läpimitta on todennäköisesti välillä 15–40 kilometriä. Chinan pyörähdysaika eli vuorokausi sen pinnalla on noin 5,37 tuntia.
Y. C. Chang oli löytänyt alkuperäisen pikkuplaneetta 1125 Chinan 25. lokakuuta vuonna 1928, ja sen alkuperäinen tunnus oli 1928 UF, mutta se hävisi pian löydyttyään. Chang uskoi löytäneensä sen uudelleen 30. lokakuuta 1957 1957 UN1:nä. Tämä kuitenkin osoittautui myöhemmin vääräksi tunnistukseksi, ja 1957 UN1 olikin siis ennestään tuntematon pikkuplaneetta. Chang kuitenkin suostui siihen että nimi ja numero 1125 China siirrettiin uudelle löydölle. 
Vuonna 1986 C. M. Bardwell ja S. Nakano tunnistivat, että uusi pikkuplaneetta pikkuplaneetta 1986 QK1 olikin sama kuin 1928 UF. Se oli siis alkuperäinen 1125 China. Se tunnetaan nykyään nimellä 3789 Zhongguo.
Tammiston koetila

Tammiston koetila oli Vantaalla Tammistonmäen eli nykyisen Tammiston luonnonsuojelualueen lounaisrinteellä sijainnut entinen "Rosendalin kartano", jonka Keskusosuusliike Hankkija osti 1916 koemaatilakseen viljanjalostusta varten. Hankkija oli aloittanut kasvin­jalostuksen jo 1913 ja tarvitsi pääkaupunkiseudun läheltä maatilan tätä varten. Hankkija rakennutti kartanon viereen laboratoriorakennuksen 1918.
Hankkija luopui Tammiston koetilasta asteittain 1970-luvulla. Kartanon nimi muutettiin Tammiston tilaksi, mutta kartanorakennukset purettiin 1980-luvulla ja tilalle luonnonsuojelualueen lounaiskulmaan on kasvanut metsää. Jo 1940-luvulla osa sen toiminnasta oli siirretty Anttilan koetilalle Tuusulaan, ja samoihin aikoihin Tammiston maista osa pakkolunastettiin siirto­väkeä sekä lento­kenttää varten. Vuonna 1964 ostettiin Kangas­alta Nikkilän koetila.
Vantaan kaupunki myi 2010 jäljellä olevan osan Tammiston koetilasta. Vantaan kaupunginmuseo halusi säilyttää 1917–1929 valmistuneista rakennuksista kaikki kolme: työnjohtajan asunnon, työväen asunnon ja joenrantasaunan. Kaupunki on myynyt työnjohtajan asunnon ja se on kunnostettu yksityisperheen asunnoksi. 1910-luvulla rakennettu hirsinen muuntamo sijaitsee nykyisen Vantaanjokea ylittävän jalankulun ja pyöräilyn sillan eteläpuolella ja työnjohtajan asunto siitä 150 metriä eteläkaakkoon. Rantasauna sijaitsee muuntamon ja asunnon välissä. Aikaisemmin Tammiston kartanosta oli purettu kaksi päärakennusta, 1918 valmistunut laboratoriorakennus, kuivaamo, ilmakuivauslato ja navetta.
Tammiston nimistössä koetila ja vanha kartano näkyy esimerkiksi Koetilankadun, Sisukaurankaaren, Kalleherneenpolun, Rosendalinkujan ja Koetilanpuiston nimissä.
Andrea Reuter

Andrea Mikaela Elisabet Reuter (s. 1978 Helsinki) on pitkään Ruotsissa asunut suomenruotsalainen elokuvakriitikko ja hän on toiminut "Filmkrönikan"-televisio-ohjelman juontajana vuodesta 2007. Aikaisempina esityskausina hän on toiminut ohjelman vierailevana kriitikkona. Huhtikuusta 2009 alkaen Reuter on toiminut projektipäällikkönä Svenska Filminstitutetin ulkomaanosastolla. Hänellä on ollut oma elokuvaohjelma myös Ruotsin TV400-kanavalla. Andrea Reuter on kielitieteilijä Mikael Reuterin tytär.
3789 Zhongguo

 
3789 Zhongguo on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Y. C. Chang vuonna 1928. Pikkuplaneetta sai nimensä Kiinan kiinankielisen nimen mukaan. Ennen nimeämistään tämä asteroidi tunnettiin tunnuksella 1928 UF. Zhongguo kiertää Aurinkoa päävyöhykkeen ulko-osissa ja sen kiertoaika on 5,95 vuotta. Se on myös 2 : 1 rataresonanssissa Jupiterin kanssa. Koska Zhongguon absoluuttinen magnitudi (H) on 12,4, sen läpimitta on todennäköisesti välillä 8–19 kilometriä.
Y. C. Chang löysi 25. lokakuuta vuonna 1928 pikkuplaneetan 1928 UF, jolle hän antoi nimen China ja numeron 1125, mutta se hävisi pian löydyttyään. Chang uskoi löytäneensä sen uudelleen 30. lokakuuta 1957 1957 UN1:nä. Tämä kuitenkin osoittautui myöhemmin vääräksi tunnistukseksi, ja 1957 UN1 olikin siis ennestään tuntematon pikkuplaneetta. Chang kuitenkin suostui siihen että nimi ja numero siirrettiin uudelle löydölle, jolloin siitä tuli nykyinen 1125 China. 
Vuonna 1986 C. M. Bardwell ja S. Nakano tunnistivat, että uusi pikkuplaneetta pikkuplaneetta 1986 QK1 olikin sama kuin 1928 UF. Se oli siis alkuperäinen 1125 China, eli nykyinen 3789 Zhongguo.
Philippi-kokoelma

Philippi-kokoelma on yksityiskokoelma uskoon, uskontoon ja hengellisyyteen liittyviä päähineitä. Sen on kerännyt Saarbrückenissä Saksassa asuva yrittäjä ja telekommunikaatioyrityksen toimitusjohtaja Dieter Philippi. Kokoelma ei ole toistaiseksi suuren yleisön nähtävillä, mutta siitä kiinnostuneet voivat sopia vierailuajan puhelimitse. Kokoelma sijaitsee Saksassa Kirkelin kaupungissa Saarlandin osavaltiossa.
Kokoelma.
Philippi-kokoelman keskeisen sisällön muodostavat yli viisisataa päähinettä, jotka ovat peräisin kristinuskosta, islamista, juutalaisuudesta, cao dai –uskonnosta, shintolaisuudesta, buddhalaisuudesta, sikhiläisyydestä, vapaakirkoista, suufilaisuudesta, anabaptismista ja muista uskonnollisista yhdyskunnista.
Kokoelmassa on lisäksi yli sata muuta kirkollista esinettä, kuten esimerkiksi paavin kenkiä, ylipapin käsineitä, pallium-nauhoja, pektoraaleja, piispan sormuksia, paaville kuulunutta posliinia, sutaanien vyönauhoja, kardinaalien viittoja ja paljon muuta. 
Lisäksi kokoelmaan kuuluu 52 pektoraalia (pektoraalinauhaa), jotkut niistä valmistettu erittäin suuritöisesti punomalla. Roomalaiskatolisessa kirkossa paavi, kardinaalit, piispat ja apotit kantavat rintaristiä pektoraalissa.
Kokoelman ajatus ja tarkoitus.
Päähineellä on alun perin ollut päätä suojaava tarkoitus. Historian kuluessa sille tuli myös symbolinen merkitys: päähine kertoi sitä kantavan henkilön syntyperästä, asemasta, ammatista, varallisuudesta sekä hierarkiasta. Kolmantena tuli koristava tarkoitus.
Kirkolliset ja uskonnolliset päähineet muodostavat pienen osa kaikista päähineistä. Niistä voi tehdä johtopäätöksiä henkilön varallisuudesta ja asemasta. Lisäksi monilla päähineillä kalliista, harvinaisista ja arvokkaista materiaaleista materiaaleista tehdyillä tai jalokiviä ja -metalleja sisältävillä päähineillä on koristava tarkoitus. Päähineiden suojaava tarkoitus ei enää ole niin merkittävä kuin ennen.
The Saboteur

The Saboteur on Pandemic Studiosin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema toimintaseikkailupeli. 
Peli julkaistiin joulukuussa Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. 
Pelaaminen.
Pelin päähenkilönä toimii irlantilainen Sean Devlin, joka natsi-Saksan miehityksen aikana liittyy Ranskan vastarintaliikkeeseen. Pelaajalla on käytettävissä lukuisia aseita, kuten dynamiittia, jolla on mahdollista tuhota muun muassa vihollisen tarkkailutorneja, tukiasemia, tykistöä ja rautateitä. Peli yhdistää toimintapelien ja hiiviskelypelien elementtejä: pelissä on esimerkiksi mahdollista joko hyökätä vartioidulle alueelle aiheuttamalla suuri kaaos tai varastaa vihollisen univormu ja soluttautua tukikohtaan. 
Pelin alussa pelimaailma on sävyltään mustavalkoinen, mutta pelaajan sabotoidessa vihollista sävy alkaa palautua normaaliksi. Tarinatehtävien lisäksi pelissä on lukuisia sivutehtäviä.
Pelin pääasiallisena pelialueena toimii Pariisi, mutta avoimen pelimaailman alueisiin kuuluu muun muassa myös länsi-Ranskan Le Havre ja Saksan Saarbrücken. Ranskalaisista maamerkeistä peli sisältää Eiffel-tornin.
Vastaanotto.
Peli sai IGN:n arvostelussa arvosanaksi 7.5/10.
Daugavpilsin rautatieasema

Daugavpilsin rautatieasema () on Latvian toiseksi suurimmassa kaupungissa Daugavpilsissä (Väinänlinna) sijaitseva rautatieasema. Asema on Latvian rautateiden (Latvijas dzelzceļš, LDz) tärkeimpiä henkilö- ja rahtiliikenteen kauttakulku- ja risteysasemia.
Daugavpilsin matkustajaliikenteen aseman ja kaupungin ratapihojen kautta kulkee huomattava osa Latvian kansainvälisestä henkilö- ja rahtiliikenteestä. Kaupungin kautta kulkee henkilöliikenteen junia Venäjälle, Valko-Venäjälle ja Liettuaan.
Monzan katedraali

Monzan katedraali () on tärkein uskonnollinen rakennus Monzassa, lähellä Milanoa, Pohjois-Italiassa.
Katedraalin perusti 500-luvun lopussa langobardien kuningatar Theodelinda, joka oli naimisissa ensin Authariin ja sitten Agilulfin kanssa. Se oli alkujaan vain kappeli kuninkaanlinnan läheisyydessä. Basilika rakennettiin vuoteen 603 mennessä. Siitä on jäljellä vain vähän tietoja, mutta tiedetään sen olleen kolmilaivainen ja palvelleen myös maallisia tarkoitusperiä kuten kunnallishallintoa. Kirkkoa laajennettiin 1300-luvulla.
Dead Calm – rasvatyyni

Dead Calm – rasvatyyni on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut trillerielokuva, jonka pääosissa esiintyvät Sam Neill, Nicole Kidman ja Billy Zane. Elokuva kertoo avioparista, joka ottaa venereissulla kyytiinsä psykopaatiksi paljastuvan miehen.
Elokuva perustuu Charles Williamsin samannimiseen romaaniin.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. "Elitistin" elokuva-arviossa "Dead Calm – rasvatyyniä" luonnehditaan yhtä tärkeäksi kuin mitä tahansa 1950–1960‑lukujen hitchcockilaista klassikkoa.
Jalo (priki)

Jalo oli Oulussa vuonna 1857 valmistettu kauppa-alus, tyypiltään priki.
Alkuvaiheet.
"Jalon" pituus oli 93,3 ja leveys 27,5 jalkaa. Aluksen uppouma oli 120 lästiä. Alus oli vakuutettu vuonna 1859 Suomen merivakuutusyhdistyksessä 12.500 hopearuplasta ja vuonna 1863 24.000 markasta. Laivan omistajina toimi huosina 1857-1866 yhtiö (yhtiön asiakirjat tuhoutuneet, joten nimi ei käy selville), jonka osakkaina olivat laiva- ja tervaporvari Carl E. Junnelius (1857-1860), H. E. Höckert, C. H. Messman, Karl Ranberg ja C. G. Lundman. Alus kuljetti pääasiallisesti tervalasteja Oulusta. Kapteeneina toimivat: A. J Jessberg (1857-1858) , Nils G. Pettersson (1859-1860), Alex Strad (1860-1864) ja J. A. Boman (1864-1866). Alus myytiin vuonna 1866 Kööpenhaminassa 24 tuhannen markkan kauppasummasta 
Matkoja.
Historian aineistoista käyneet ilmi seuraavat matkakohteet:
Veljet (priki)

Weljet oli suomalainen Oulussa rakennettu priki, joka haaksirikkoutui 26. syyskuuta 1852 ensimatkallaan myrskyssä Pohjanlahdella Uumajan edustalla, Gaddan- eli Gaddsnytan-nimisen saaren kohdalla. Laivan miehistö selviytyi onnettomuudesta.
Priki lähti heinäkuussa 1852 Oulusta ensimmäiselle matkalleen kohti englantilaista Hullin kaupunkia lastinaan noin 83 lästiä tervaa. Paluumatkalla myrsky yllätti laivan Merenkurkussa, ja se haaksirikkoutui. Laivalla oli ollut ennen onnettomuustilannetta kapinahenki päällä. Miehistön käyttäytyminen onnettomuustilanteessa aiheutti Oulun Merimieshuoneen asiamiehen onnettomuustutkinnassa muistutuksia miehistön merimiespasseihin. Osa miehistä asetettiin syytteeseen uppiniskaisuudesta ja tottelemattomuudesta. Onnettomuushetkellä laivan kapteenina oli Carl E. Junnelius ja perämiehenä Adolf Ingman.