Tenterfieldinterrieri

Tenterfieldinterrieri () on australialainen koirarotu. Se ei ole kansainvälisen koiranjalostusliiton FCI:n hyväksymä, mutta sekä Australian kennelliitto ANKC että Uuden-Seelannin kennelliitto NZKC ovat sen tunnustaneet. Suomen Kennelliitto hyväksyi rodun 13.12.2012, ja vuoden 2013 alusta se on saanut osallistua koiranäyttelyihin Suomessa. Vuoden 2019 alussa Suomessa rekisteröintiin ensimmäiset kolme tuontikoiraa, jotka kaikki tulivat rodun kotimaasta Australiasta.
Presidentti Sauli Niinistön perheen koiraksi valittiin tenterfieldinterrieri. Virroilla kasvatettu pentu tuli kotiin elokuussa 2021 ja sai nimen Osku.
Ulkonäkö.
Tenterfieldinterrierillä on neliömäinen, kiinteä runko, eikä sen rakenteessa saa olla liioiteltuja piirteitä. Siksi sillä ei saa olla samanlaista pitkänomaista päätä kuin kettuterrierillä. Sen pää on pikemminkin kiilanmuotoinen, ja takaraivon ja otsapenkereen välinen etäisyys on yhtä pitkä kuin otsapenkereen ja kuononkärjen välinen etäisyys. Siksi sen pää on terrierille epätyypillinen. Rodun ainutlaatuinen ominaisuus on usein luonnostaan esiintyvä töpö häntä, joka voi kuitenkin olla minkä pituinen tahansa. Tenterfieldinterrierillä voi myös olla puolipystyt, pystyt tai typistetyt korvat. Hyväksytyt värit ovat maksanruskea-valkoinen, musta-valkoinen, kolmivärinen maksanruskea-parkinruskea-valkoinen ja kolmivärinen musta-parkinruskea-valkoinen. Sallittu säkäkorkeus vaihtelee 25,5–30,5 cm välillä, josta ihannekorkeus on 28 cm.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on ystävällinen, seurallinen ja sopeutuva. Se on älykäs ja tyypillisen terrierimäiseen tapaan rohkea.
Alkuperä.
Tenterfieldinterrierin esi-isät saapuivat manterelle ensimmäisten valkoisten uudisasukkaiden mukana, jotka saapuivat Etelä-Englannin Portsmouthista. Näitä pieniä, lähes kokonaan valkoisia koiria käytettiin tuhoeläinten hävittämiseen, ja ne sietivät hyvin uuden kotimaansa karuja sääolosuhteita. 1800-luvun lopulla tuhoeläinten tappamiseen ja perhekoirana käytetty koiratyyppi, joka tunnettiin nimellä "little foxie" tai "kääpiökettuterrieri", oli levittäytynyt laajoille alueille Australian maaseudulle. 1920-luvulla siitä alkoi tulla suosittu kaupunkiasuntojen lemmikki.
Nimen tenterfieldinterrieri arvellaan johtuvan siitä, että rotu olisi kotoisin Tenterfieldistä Uudesta Etelä-Walesista. Tenterfield on kuitenkin vain yksi Australian monista kaupungeista ja kylistä, joissa tämäntyyppisiä pieniä koiria tiedettiin olevan. Tenterfieldin kaupungilla on tärkeä rooli Australian historiassa, ja sen satulakaupan tunnetuin omistaja oli mies nimeltä George Woolnough, jonka hänen lapsenlapsensa, viihdetaiteilija Peter Allen ikuisti "Tenterfieldin satulaseppänä". Herra Woolnough omisti useita pieniä koiria; näistä koirista ei kuitenkaan ole valokuvia saatavissa.
Nimeä tenterfieldinterrieri ehdotti televisiossa 1990-luvulla puutarhuri Don Burke, minkä jälkeen Etelä-Australian kääpiökettuterrieriklubi otti sen käyttöönsä.
Nykyisin rotu on vahva, sitkeä, aktiivinen ja ketterä, ja sen sileä, lyhyt karvapeite tekee siitä helppohoitoisen perhekoiran.
Rotujärjestöt ja kennelliitot.
Ryhmä eteläaustralialaisia harrastajia perusti vuonna 1991 Etelä-Australian kääpiökettuterrieriklubin erotuksena Australian kääpiökettuterrieriklubista, joka oli ollut jo jonkin aikaa toiminnassa. Vuonna 1992 he kokoontuivat muista osavaltioista kotoisin olevien omistajien kanssa keskustelemaan rotujärjestöjen tulevaisuudesta. Kävi ilmi, että kääpiökettuterrierin toivotun rotutyypin suhteen oli suuria eroavaisuuksia. Lisäksi nimi kääpiökettuterrieri koettiin haasteellisena, koska ANKC oli sen vuoksi vähällä olla antamatta rodulle virallista hyväksyntää. Vuonna 1993 joukko harrastajia Etelä-Australiasta ja muista osavaltioista perusti Australian tenterfieldinterrieriklubin. Vuonna 2002 ANKC hyväksyi tenterfieldinterrierin ja sijoitti sen ryhmään 2 eli terriereihin. FCI:n luokittelussa terrierit ovat ryhmässä 3.
Tenterfieldinterrierin rotumääritelmä eroaa alkuperäisestä kääpiökettuterrierin rotumääritelmästä, ja vaikka nämä kaksi rotua joskus sekoitetaan keskenään, ne ovat kehittyneet eri suuntiin ja ovat nykyisin kaksi erillistä rotua.
Hoito ja terveys.
Karvapeite vaatii vain vähän harjausta. Vaikka rotu voi elää terveenä 20-vuotiaaksi, keskimääräinen elinikä on 12–14 vuotta.