tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Volatiliteetti

Volatiliteetti (engl. "volatility") on rahoitusinstrumentin tuoton keskihajonta annetulla, yleensä vuoden, aikahorisontilla. Se on eräs riskiä kuvaava tunnusluku. Tavallisimmin luku lasketaan päivätuottojen keskihajonnasta ja ilmoitetaan prosentteina vuodessa.
Olettamalla rahoitusinstrumentin arvon vaihtelun seuraavan satunnaiskävelyä tai Wienerin prosessia, volatiliteetti nousee ajan neliöjuuressa. Tämä johtuu siitä, että pidemmän ajan kuluessa instrumentin arvo voi ajautua kauemmaksi lähtöarvostaan. Matemaattisesti tulos saadaan soveltamalla Iton lemmaa.
Historiallisella volatiliteetilla viitataan volatiliteettiin, joka lasketaan historiallisista arvon muutoksista. Implisiittisestä volatiliteetista taas puhutaan silloin kun tarkoitetaan volatiliteettia, joka liittyy tämän hetkisiin ko. instrumentin johdannaismarkkinatasoihin.
Kaavoja.
Yleensä volatiliteetti formula_1 mitataan vuositasolla. Se voidaan laskea jakamalla tietyn aikavälin tuottojen keskihajonta formula_2 aikavälin vuosissa mitatun pituuden formula_3 neliöjuurella:
formula_4.
Jonkun tietyn aikavälin volatiliteetti formula_5 taas saadaan kertomalla volatiliteetti formula_1 vuosissa ilmaistun aikavälin formula_7 neliöjuurella:
formula_8.
Esimerkiksi, jos osakkeiden päivittäisen tuoton keskihajonta on 1 % eli 0,01 ja pörssipäiviä on vuodessa 252, saadaan volatiliteetti jakamalla päivittäinen keskihajonta pörssipäivän vuosissa ilmaistun keston 1/252 neliöjuurella:
formula_9.
Kuukausitason volatiliteetti:
formula_10.
Likviditeetti

Likviditeetti tarkoittaa maksuvalmiutta ja maksukykyä ja toisaalta sitä, miten helposti jokin omaisuuserä on muutettavissa rahaksi. Esimerkiksi omistusasunnon katsotaan olevan epälikvidi sijoitus, koska sen myymiseen liittyy paljon käytännön ongelmia (kuten pitkä myyntiaika sekä usein uuden asunnon hankkiminen). Verbi "likvidoida" tarkoittaa yritystaloudessa "selvittää varat", "tehdä loppuselvitys". Likvidointi voi tapahtua yrityksen lopettamisen yhteydessä. Tähän perustuu myös sanan kuvaannollinen merkitys: poliittisen vastustajan tuhoaminen.
Arvopaperimarkkinoiden likviditeetti.
Julkisessa kaupankäynnissä likviditeetti kuvaa arvopaperimarkkinoiden kykyä välittää kauppoja nopeasti ja tehokkaasti. Jos likviditeetti on pieni, arvopapereiden osto ja myynti voi olla vaikeaa, koska kaupankäyntitoimeksiantoja ei ole paljoa. Hyvä likviditeetti takaa isojenkin kauppojen nopean toteuttamisen ilman suurta vaikutusta hintatasoon. Epälikvideillä arvopapereilla osto- ja myyntitoimeksiantojen ero on leveä.
Maksuvalmius tai maksukyky.
Likviditeetti tarkoittaa myös maksuvalmiutta tai maksukykyä. Lyhytaikaisten velkojen suhde helposti rahaksi muutettavaan omaisuuteen kuvaa yrityksen maksuvalmiutta. Käyttötilillä oleva omaisuus ja käteinen raha ovat täysin likvidejä. Vastaavasti esimerkiksi pitkä määräaikaistalletus on epälikvidi, koska sen muuttaminen rahaksi ei välttämättä onnistu (talletusta ei voi nostaa tai sen nostaminen tulee kalliiksi). 
Pankin puolestaan on ylläpidettävä maksuvalmiuttaan kassareservillä.
Yleisindeksi

Yleisindeksi on arvopaperimarkkinoiden kokonaistilannetta kuvaava suhdeluku, joka kuvaa esimerkiksi pörssin päälistan osakkeiden kurssikehitystä (osakeindeksi). 
OMX Helsinki -yleisindeksissä osakkeet ovat mukana markkina-arvoaan vastaavalla painolla.
Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto

Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto, ruotsiksi "De gröna unga och studerandenas förbund", on suomalainen vihreiden nuorten ja opiskelijoiden valtakunnallinen kattojärjestö. Vihreät nuoret kuuluu jäsenjärjestönä Vihreä liitto -puolueeseen. Järjestö profiloi itsensä samanaikaisesti sekä poliittiseksi järjestöksi että kansalaisjärjestöksi. Vihreät nuoret toimii aktiivisesti Euroopan vihreissä nuorissa.
Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liittoon kuului 1 208 jäsentä vuonna 2024.
Historia.
Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto perustettiin marraskuussa 2003 korvaamaan vuonna 1999 muodostettu Vihreät nuoret ja opiskelijat, jonka pohjana oli syyskuusta 1993 toiminut Vihreät nuoret. Yhdistysten keskeinen ero on se, että nykyisen jäseninä on paikallisjärjestöjä ja entisen jäseninä henkilöitä.
Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto siirtyi vuonna 2017 käyttämään itsestään nimeä ”Vihreät nuoret” lyhenteen ViNO sijaan.
Toiminta.
Vihreiden nuorten perusarvoja ovat ympäristön kunnioittaminen, luonnon itsearvo, ihmisoikeuksien ja sosiaalisen oikeudenmukaisuuden turvaaminen sekä sivistyksen ja demokratian edistäminen.
Vuonna 2012 Vihreät nuoret esitti Eurooppa-ohjelmassaan linjauksen, jonka mukaan Euroopan unionista tulisi kehittää demokraattinen liittovaltio. Vihreät nuoret kannattaa kirkon ja valtion erottamista. 
Vihreät nuoret on Vihreässä liitossa vaikutusvaltainen: puoluekokousten välisellä toimikaudella 2023–2025 järjestöllä on yksi edustaja puoluehallituksessa ja neljä edustajaa 43-henkisessä puoluevaltuustossa.
Talous.
Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille:
Puheenjohtajat ja pääsihteerit.
Järjestöllä oli vuosina 2007–2024 kaksi tasa-arvoista puheenjohtajaa.
Paikallisjärjestöt.
Vihreiden nuorten jäsenjärjestöt edustavat Vihreitä nuoria paikallisesti ja järjestävät toimintaa paikkakunnillaan. Vihreiden nuorten jäsenenä on mahdollista olla joko paikallisjärjestön jäsenenä tai suoraan liiton henkilöjäsenenä. Vihreillä nuorilla on 16 aktiivista jäsenjärjestöä, jotka on lueteltu alla.
Puoluekokous

Puoluekokous on puolueen jäseniä edustava virallinen kokous, joka on yleensä myös puolueen korkein päättävä elin. Suomessa puoluekokouksen tarkoituksena on valita puolueelle puheenjohtaja ja puoluehallitus, joissakin puolueissa myös puoluevaltuusto, keskuskomitea tai vastaava elin ja päättää puolueohjelmasta. Henkilövalintojen lisäksi puoluekokouksessa hyväksytään puolueen periaatteet, joita kutsutaan joko periaateohjelmaksi tai puolueohjelmaksi. Puoluekokous voi myös valita puolueen ehdokkaan esimerkiksi presidentinvaaleihin.
Puoluekokous järjestetään tavallisesti muutaman vuoden välein (esimerkiksi Keskusta ja Kokoomus kahden vuoden välein). Erityistä tarvetta varten voidaan kutsua koolle ylimääräisiä puoluekokouksia. Joissakin puolueissa puoluekokoukset on tapana nimetä järjestysnumeroilla ensimmäisestä kokouksesta alkaen. 
Puoluekokoukset voivat olla edustuksellisia, joihin valitaan edustajat puolueen paikallisyhdistyksistä tai vaihtoehtoisesti puoluekokoukseen voivat osallistua kaikki halukkaat puolueen jäsenet. Jälkimmäistä periaatetta toteuttaa Suomen puolueista ainoastaan Perussuomalaiset.
OSI-malli

OSI-malli eli Open Systems Interconnection Reference Model kuvaa tiedonsiirtoprotokollien yhdistelmän seitsemässä kerroksessa. Kukin kerroksista käyttää yhtä alemman kerroksen palveluja ja tarjoaa palveluja yhtä kerrosta ylemmäs. OSI-malli on ISO:n kehittämä malli tietoliikennejärjestelmien suunnitteluun. OSI-viitemalli on käsitteellisesti ehjä ja ISO:n kansainvälinen standardi ISO/IEC 7498-1. Määrittely on myös saatavilla ITU-T:ltä X.200 suosituksena. OSI-protokollapinon oli tarkoitus korvata TCP/IP 1980-luvulla, mutta TCP/IP oli jo kasvavassa käytössä. Käytännön protokollapinoja OSI-mallin mukaisesti ei juuri ole kehitetty: päinvastainen tilanne vallitsee TCP/IP-viitemallin suhteen, mallia ei juuri käytetä mutta protokollapinot ovat hyvin aktiivisessa käytössä.
OSI-kerrokset.
OSI-mallin kerrokset ovat:
OSI-mallissa kuljetuskerroksen (4.) viestejä ovat "segmentit" ja "datagramit" (tietosähkeet). Verkkokerroksen (3.) viestejä ovat paketit. Siirtokerroksen (2.) viestejä ovat kehykset ("frame"). Alimmalla fyysisellä tasolla (1.) siirretään bittejä.
OSI-mallin merkitys.
OSI-malli on liki kaikissa tietoliikenteen oppikirjoissa esitetty pakettivälitteisen tietoliikenteen käsitemalli, jonka olennaisia konsepteja ovat ylempien kerroksien datan enkapsulointi alemman kerroksen viesteihin, kerroksien keskittyminen tiettyihin palveluihin ja kerrosten väliset rajapinnat, jotka mahdollistavat protokollien yleiskäyttöisyyden. Eri kerrosten ei tarvitse välittää muiden kerrosten toiminnasta paljoakaan, käytännössä lähinnä osoitekäytännöillä on merkitystä.
OSI-mallin paikkansapitävyys.
Vaikka OSI-protokollapino ei yleistynyt, protokollista muutama on edelleenkin käytössä. OSI-mallin merkitys on kuitenkin kerroksittaisten protokollien viitekehyksenä ja esimerkiksi TCP/IP-protokollapino voidaan esittää OSI-mallin kautta. Käytännössä voidaan tulkita että sovellusprotokollat sisältävät kolme ylintä tasoa, esimerkiksi HTTP-protokolla ylläpitää yhteyttä, neuvottelee esitystavoista palvelimen ja selaimen välillä ja siirtää varsinaisen sisällön. Näin tarkasteltuna nykyinen TCP/IP lähiverkossa istuu kohtalaisen hyvin OSI-malliin. Käytännössä malli menee rikki kun tarkastellaan esim. mobiiliverkkoja, joissa on useita kerroksia IP-protokollan alapuolella tai VPN-arkkitehtuureja, joissa IP-paketteja kuljetetaan toisten IP-pakettien sisällä. Myös esimerkiksi ARP-protokolla sijoittuu OSI-malliin hivenen kömpelösti "epäviralliseen" kerrokseen 2,5. Nykyisen teknologian puitteissa voidaan OSI-mallin tärkeimpinä ajatuksina pitää kerrosten erikoistumista tiettyihin tehtäviin ja tarvetta kerroksia erottaville rajapinnoille. TCP/IP-protokollapino ei kuitenkaan noudata kovin tarkasti kerroksien erottamista toisistaan. Tästä hyvä esimerkki on TCP-protokollan pseudoheader; tarkistussumman laskennassa TCP ottaa mukaan oman headerinsa lisäksi myös IP-protokollaan kuuluvia osoitetietoja.
Suolahti

Suolahti on entinen Suomen kaupunki, joka sijaitsi Keski-Suomessa. Suolahden kaupungissa asui 5 368 asukasta (31.12.2006) ja sen pinta-ala oli 67,48 km², josta 9,75 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 95,19 asukasta/km².
Suolahden naapurikunnat olivat Laukaa, Sumiainen ja Äänekoski.
Historia.
Suolahden kauppala perustettiin vuonna 1932, jolloin Äänekosken kunta jaettiin Suolahden ja Äänekosken kauppaloiksi sekä Äänekosken maalaiskunnaksi. Suolahdessa toimi Sisä-Suomen suojeluskuntapiirin esikunta vuosina 1940–1944 ja Suolahden sotilaspiirin esikunta 1944–1956. 
Suolahden kirkko rakennettiin 1940, ja vuonna 1946 perustettiin Suolahden seurakunta (aiemmin Äänekosken seurakunnan alue käsitti myös Suolahden). Kaupungiksi Suolahti muuttui vuonna 1977. Äänekosken ja Suolahden kaupungit sekä Sumiaisten kunta yhdistyivät vuoden 2007 alussa. Kuntaliitoksessa syntyneen kaupungin nimeksi tuli Äänekoski. Uuden Äänekosken kaupungin vaakunaksi tuli Suolahden kaupungin vaakuna.
Toisin kuin yleensä niitä Suomen kuntien nimiä, jotka ovat "lahti"-loppuisia yhdyssanoja, Suolahden nimeä taivutetaan Lahden tavoin paikallisuutta ilmaistaessa sisäpaikallissijoissa.
Suolahdessa on kaksi rautatieasemaa, Suolahden Wanha Asema ja Suolahden rautatieasema. Suolahdessa on myös Valtran (aiemmin Valmet) traktoritehdas.
Suolahden pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla suolamuikkumuhennos.
Hallinto.
Kaupunginvaltuustossa oli 27 paikkaa. Valtuuston suurin puolue oli SDP, jolla oli hallussaan kaksitoista paikkaa ennen kaupungin lakkautusta.
Dragsfjärd

Dragsfjärd on entinen Suomen kunta Varsinais-Suomessa. Kunta oli kaksikielinen ja enemmistönä 76 prosenttia asukkaista puhui ruotsia ja 21 prosenttia suomea.
Dragsfjärdin naapurikunnat olivat Kemiö, Nauvo, Parainen ja Västanfjärd. Kunnanosassa sijaitsee Dragsfjärden-järvi, jonka mukaan se on nimetty.
Dragsfjärd liitettiin vuoden 2009 alussa uuteen Kemiönsaaren kuntaan, jonka muodostavat Dragsfjärdin lisäksi myös Kemiön ja Västanfjärdin kunnat. Asiasta päättivät kolmen kunnan valtuustot 26. kesäkuuta 2007. Tätä ennen Dragsfjärdiin oli liitetty Hiittisten kunta vuonna 1969.
"Siellä missä meri ja maa kohtaa, siellä sijaitsee Dragsfjärd" oli kunnan slogan.
Maantiede.
Dragsfjärd sijaitsee Kemiön saaren lounaisosassa. Sen maa-ala on hyvin rikkonainen. Pinta-alasta vain 8 % oli maata. Suurin osa maa-alasta sijaitsee Kemiön saarella, jonka lisäksi kunnalla oli myös laaja saaristo. Hiittisten saaristo oli ollut osa Dragsfjärdia vuodesta 1969 lähtien.
Dragsfjärdin alueen itäosa on tasaista ja laajasti viljeltyä – kuitenkin monien kalliomäkien rikkomaa. Entisen kunnan länsiosaa kutsuttiin nimellä Ölmos. Ölmos on yhteydessä muuhun saareen kahden kapean kannaksen kautta. Merenlahdet Norrfjärden, Röviken ja niiden väliin jäävä järvi Dragsfjärden erottavat Ölmosin Kemiöstä.
Merkittäviä vesistöjä ovat Dragsfjärdin keskellä sijaitseva Dragsfjärden, sekä Björkboda träsk, Hammarsboda träsk, Stora masugnträsket ja Storträsket. Ainoa joki on Norrfjärdeniin laskeva Sunnanåjoki.
Dragsfjärdissä on kolme taajamaa. Kunnan entinen keskus Taalintehdas, kirkonkylä Kärra ja Björkboda.
Kylät.
Dragsfjärd on jaettu 26:een maarekisterikylään:
Björkboda, Genböle, Hammarsboda, Hertsböle, Kärra, Kråkvik, Labbnäs, Lillfinhova, Långnäs, Nordanå, Purunpää, Rosendal, Rövik, Skinnarvik, Smedskulla, Storfinhova, Stusnäs, Sunnanå, Söderby, Söderlångvik, Söglö, Taalintehdas (Dalsbruk), Tynglax, Ytterkulla, Ytterölmos, Överölmos
Hiittinen on jaettu 14:ään maarekisterikylään:
Bergö, Biskopsö, Bolax, Böle, Hiittinen (Hitis), Holma, Högsåra, Kasnäs, Kaxskäla, Rosala, Stubbnäs, Tunhamn, Vänö, Vänoxa
Kulttuuri.
Murre.
Dragsfjärdin alue on historiallisesti ruotsinkielistä ja nykyisin kaksikielistä aluetta. Dragsfjärdin ruotsinkielinen murre luetaan turunmaanruotsin Itä-Turunmaan murteisiin.
Ruokakulttuuri.
Dragsfjärdin pitäjäruoaksi äänestettiin 1980-luvulla keitetty hauki kananmunakastikkeella.
Askainen

Askainen () on entinen Suomen kunta, joka nykyään on osa Maskua Varsinais-Suomen maakunnassa. Askaisten ja Lemun kunta liittyivät Maskuun 1. tammikuuta 2009. Uuden kunnan vaakunaksi valittiin aiempi Askaisten vaakuna. Naapurikunnat ennen kuntaliitosta olivat Lemu, Merimasku, Mynämäki, Taivassalo ja Velkua. 
Askaisten tunnetuin nähtävyys, marsalkka Mannerheimin syntymäkotina tunnettu Louhisaaren barokkityylinen kartanolinna vietti 350-vuotisjuhliaan vuonna 2005. Nähtävyyksiin kuuluu myös vanha kivikirkko, jonka vuonna 1653 valmistuneet lyijylasi-ikkunat ovat Suomen vanhimmat.
Askaisiin kuuluneet Livonsaari ja Lempisaari siirtyivät vuonna 2011 osakuntaliitoksella Maskulta Naantalille.
"Meren rannalla, lähellä Turkua" oli kunnan motto.
Maantiede.
Askainen oli maisemallisesti tyypillinen Turun saariston sisäosien kunta. Siihen kuuluivat Mynämäenselän ja Lemunlahden väliin työntyvän niemimaan kanta- ja keskiosa, pääosa Livonsaaresta ja muutama pienempi saari niiden ympärillä. Suurin osa niemimaasta oli aikoinaan useana peräkkäisenä saarena, mutta maankohoamisen seurauksena salmet ovat kuroutuneet umpeen, ja Lempisaari on kasvanut kiinni mantereeseen. Askaisten korkein maastonkohta niemimaan keskiosassa ulottuu 68 metrin korkeudelle merenpinnasta, ja Livonsaaren korkeimmat kohdat ovat 50 metriä merenpinnan yläpuolella. Tasaiset savimaat ovat entisten merenlahtien ja salmien pohjia.
Kylät ja kulmakunnat.
Askaisissa on 32 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1967):
Muita alueita Askaisissa ovat lisäksi Antikainen, Auttinen, Iiroinen, Kaamanen, Karavainen, Koskoinen, Laakinen, Livonsaari, Raumharja, Ruohoisenmaa, Taloinen ja Tävälä.
Tapahtumat.
Askaisissa järjestetään vuosittain kurkkumarkkinat. Livonsaaressa järjestetään vuosittain kesäkuussa Livonsaari-päivä, jossa valitaan muun muassa vuoden savustaja. 
Historia.
Karvatin pitäjä perustettiin nykyisen Askaisten alueelle, Lemun ja Maskun kirkkopitäjiin, noin vuonna 1405. Pitäjän tehtävänä oli muun muassa oikeustoimien hoitaminen ja veronkanto. Pitäjän historia oli varsin lyhytaikainen.
Askainen on entinen Lemun kappeli, jossa oli oma kappalainen ainakin vuonna 1592. Senaatin päätöksellä Askainen tuli itsenäiseksi seurakunnaksi vuonna 1910, mutta lopullisesti itsenäistyminen toteutui vasta vuonna 1938.
Askaisten ensimmäinen kuntakokous pidettiin 12.5.1869 Karvatin Potilassa. Puhetta johti Lempisaaren isäntä G. A. von Haartman. Kunta muodostettiin Willnäsin kappelin alueesta.
Kulttuuri.
Murre.
Askaisten alueella puhutun kielen perustana on pohjoinen Lounais-Suomen murre. Askaisten murre kuuluu Lounais-Suomen pohjoisryhmän Maskun alaryhmään. Mynämäellä, Karjalassa, Mietoisissa ja Askaisissa puhuttu murre muodostaa oman Mynämäen seudun alaryhmänsä Maskun alaryhmässä.
Ruokakulttuuri.
Askaisten pitäjäruoiksi äänestettiin 1980-luvulla kalapata sekä mustaherukan lehdistä ja sitruunasta uutettu ja hiivalla käytetty "Louhisaaren juoma".
Vahto

Vahto on Suomen entinen kunta, joka sijaitsi Varsinais-Suomen maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Vuodesta 2009 se on ollut osana Ruskoa.
Historiaa ja nykypäivää.
Vahto kuului alun perin Ruskon pitäjään, jolloin sitä kutsuttiin Puu-Ruskoksi tai Ruskon korveksi. Itsenäisenä kuntana Vahto aloitti 1870-luvulla, jolloin pidettiin ensimmäinen kuntakokous.
Vahdon kunta liittyi Ruskoon vuoden 2009 alussa. Ruskon vaakunaksi tuli tässä yhteydessä Vahdon vaakuna.
Vahdon naapurikunnat ennen kunnan lakkauttamista olivat Aura, Masku, Mynämäki, Nousiainen, Pöytyä, Rusko, Turku ja Yläne. Vahdon pohjoisin piste oli Kuhankuono, joka oli aiemmin kaikkiaan kahdeksan kunnan yhteinen rajapyykki.
Vahdolla on suuria sora-alueita ja runsaat hyvälaatuiset pohjavesivarat. Lisäksi luonnonvaraisia soita on kunnassa useita. Vahdon suurimpia työllistäjiä on Virtasen autokoritehdas.
Kyliä.
Vahdon alueen kyliä ovat Askainen, Auvainen, Hemmola, Hyrköinen, Inkinen, Järvijoki (jakaa Tortinmäen kanssa), Kautranta, Kierikkala, Koivisto, Kylämäki, Laukola, Lavamäki, Parikka, Peijari, Riittiö, Seppälä, Silvola, Sysimäki.
Kulttuuri.
Murre.
Vahdon alueella puhutun kielen perustana on pohjoinen Lounais-Suomen murre. Vahdon murre kuuluu Lounais-Suomen pohjoisryhmän Maskun alaryhmään.
Ruokakulttuuri.
Vahdon pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla sianpääsyltty ja pullamaito.
Velkua

Velkua, aiemmin "Palva" on Suomen entinen kunta Varsinais-Suomen maakunnassa Länsi-Suomen läänissä. 
Velkuasta tuli itsenäinen kunta vuonna 1863. Asutusta pitäjän saarilla oli ollut jo paljon tätä aiemmin. Suurimmat saaret – Palva, Velkuanmaa, Teersalo, Salavainen ja Kettumaa – asutettiin jo keskiajalla. Velkua liitettiin Naantalin kaupunkiin 1. tammikuuta 2009. Se oli pitkään Suomen pienin suomenkielinen kunta, sekä pienin kunta Ahvenanmaan ulkopuolella. Velkuan alue Naantalissa muodostuu 300 saaresta, joista yhdeksällä on ympärivuotista asutusta. Velkualle on maantie- ja lauttayhteys Askaisten kautta.
Väestöstä 99,60 prosenttia puhui vuonna 2002 äidinkielenään suomea ja 0,40 prosenttia ruotsia. Vakituisten asukkaiden lisäksi kunnan alueella oli noin 1 700 kesäasukasta.
Velkua, Merimasku ja Rymättylä päättivät liittyä osaksi Naantalia vuoden 2009 alussa. Kaupungin nimi säilyi ennallaan, ja asukasluvuksi tuli vajaat 20 000. Evankelisluterilainen Velkuan seurakunta oli liitetty Naantalin seurakuntaan jo vuonna 2005. Velkuan kirkko on peräisin vuodelta 1793. 
Ennen lakkauttamistaan Velkuan naapurikunnat olivat Askainen, Iniö, Kustavi, Merimasku, Korppoo, Rymättylä ja Taivassalo.
Velkuan vaakunan suunnitteli Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin vuonna 1968.
Maantiede.
Velkua sijaitsee kokonaan Turun saaristossa. Sen pääsaari on Palva, johon on lossiyhteys Livonsaaresta , jonka eteläkärki Teersalo kuului Velkuaan. Palvasta on lossiyhteys edelleen Velkuanmaalle. Muita merkittäviä saaria ovat Lailuoto, Talosmeri ja Salavainen Palvan eteläpuolella.
Lisäksi vakituista asutusta on Munninmaalla ja Kettumaalla.
Kylät.
Haukka, Kalsor, Kettumaa, Krööpilä, Palva, Pohjakylä, Salavainen, Teersalo, Tiurla.
Kulttuuri ja ruoka.
Kalle Isokallion romaani "Vapaa Velkua" vuodelta 1997 sijoittuu Velkualle.
Velkuan pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla "vaspuukit" eli pienistä silakoista tai kilohaileista tehty maustekala.
Västanfjärd

Västanfjärd (30. joulukuuta 1972 asti Vestanfjärd) on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Kemiön saarella Varsinais-Suomen maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Västanfjärd liitettiin vuoden 2009 alussa uuteen Kemiönsaaren kuntaan, jonka muodostavat Västanfjärdin lisäksi myös Kemiön ja Dragsfjärdin kunnat. Asiasta päättivät kolmen kunnan valtuustot 26. kesäkuuta 2007. Kunnassa asui noin 800 henkeä, ja sen pinta-ala oli alle sata neliökilometriä. Kunta oli kaksikielinen. Sen asukkaista 88 prosenttia puhui äidinkielenään ruotsia ja 11 prosenttia suomea.
Västanfjärdin naapurikunnat ennen kunnan lakkauttamista olivat Dragsfjärd, Kemiö, Särkisalo ja Tammisaari. Entisiä naapurikuntia olivat Dragsfjärdiin vuonna 1969 liitetty Hiittinen ja Tenholaan vuonna 1977 liitetty Bromarv; Tenhola puolestaan liitettiin Tammisaareen vuonna 1993.
Vesta-silli on nimetty Västanfjärdin mukaan vuonna 1949.
Vuonna 2019 Västanfjärd valittiin Varsinais-Suomen vuoden kyläksi.
"Perinteikäs kunta, joka tähtää tulevaisuuteen" oli kunnan motto.
Historiaa.
Västanfjärdin alueelta on löydetty vajaat 20 pronssikautista hiidenkiuasta, mutta esihistoriallisia esinelöytöjä ei ole tehty. Koska merkkejä rautakautisesta asutuksesta ei ole, on oletettu paikkakunnan saaneen ruotsalaiset uudisasukkaansa keskiajan kuluessa. Kaikki Västanfjärdin henkikirjakylät esiintyivät vuoden 1540 maakirjassa.
Västanfjärd kuului 1600-luvulla suureen Kemiön vapaaherrakuntaan, jonka kuningas Kustaa II Aadolf lahjoitti kanslerilleen Axel Oxenstiernalle. Västanvikin ratsutilan omisti Suomen sodan jälkeen Vänrikki Stoolin tarinoissa esiintyvä eversti Carl Johan von Konow, joka asui siellä vuosina 1840–1846.
Västanfjärdin aikaisempi tärkeä elinkeino jo 1600-luvulta lähtien oli kalkin louhinta ja poltto. Illon seudun maanomistajat perustivat 1880-luvulla kaivosyhtiön kalkkivarojen hyödyntämiseksi, ja kalkkiuuneja rakennettiin myöhemmin myös Bredvikiin, Brännbodaan ja Lammalaan. Särkisalolaisen Förbyn kalkkikaivoksen omistaja Karl Forsström osti 1900-luvun alkupuolella Västanfjärdin pienet kalkkiyritykset. Viimeisenä toiminut Lammalan kalkkikaivos suljettiin vuonna 1952.
Västanfjärd muodostettiin Kemiön kappeliseurakunnaksi vuonna 1693, ja ensimmäisen oman papin se sai vuonna 1779. Seurakunnasta päätettiin tehdä itsenäinen vuonna 1904, mutta päätös toteutui vasta Kemiön kirkkoherran vaihtuessa vuonna 1921.
Kylät.
Billböle, Brännboda, Finsjö, Galtarby, Gräggnäs, Kobböle, Misskärr, Nivelax, Norrlammala, Pörtsnäs, Sirnäs, Söderlammala, Södersundvik, Tappo, Västanfjärd, Vesterillo, Östanå.
Kulttuuri.
Murre.
Västanfjärdin alue on historiallisesti ruotsinkielistä ja nykyisin kaksikielistä aluetta. Västanfjärdin ruotsinkielinen murre luetaan turunmaanruotsin Itä-Turunmaan murteisiin.
Vuolijoki

Vuolijoki on Suomen entinen kunta, joka sijaitsi Kainuun maakuntaan kuuluvassa Kajaanin seutukunnassa, Oulun läänissä. Vuolijoen naapurikuntia olivat Kajaani, Kestilä, Paltamo, Pyhäntä, Sonkajärvi, Vaala ja Vieremä. 
Vuolijoen ollessa itsenäisenä kuntana sen väkiluku oli 2 643, ja väestötiheys 3,8 asukasta/km². Vuolijoen alueen pinta-ala on 896,78 km², josta 207,87 km² on vesistöjä. Vuolijoen suurin vesistö on Oulujärven Ärjänselkä.
Vuolijoki on Kainuun metalliteollisuuden keskus. Vuolijoen kuntaan kuulunut Otanmäki on merkittävä Škoda Transtech Oy:n vaunutehtaan vuoksi.
Historia.
Nimenä Vuolijoki esiintyy jo 1500-luvun asiakirjoissa. Varhaisimpia mainintoja ovat "Woli joen niemi" (1555), "Wolilax" (1605), "Wuolilax by" (1642), "Wuoli jocki by" (1654) ja "Wuolijoki by" (1673). Nimen tausta ei ole selvä: suomen kielessä "vuoli" tarkoittaa 'katon vaakasuoraa tukipuuta', karjalassa 'sillan kannatinparrua'. Todennäköisimmin kyseessä on kuitenkin saamelaista alkuperää oleva nimi, joka on tarkoittanut yksinkertaisesti "alajokea" (vrt. pohjoissaamen "vuolli" 'ala-').
Vuolijoen kirkko rakennettiin 1907. Vuolijoen kunta perustettiin 11.12.1915 Penttilän talossa pidetyssä perustamiskokouksessa. Vuolijoen kunnan perustamisen yhteydessä päätettiin rakentaa toimitilat. 
Maatalousvaltainen kunta teollistui vahvasti 1950-luvulla Otanmäen malmikaivoksen myötä. Myöhemmin Vuolijoelle perustettiin myös Vuorokkaan kaivos.
Kunta liitettiin Kajaanin kaupunkiin vuoden 2007 alussa.
Vuolijoen kylät.
Kirkonkylä, Otanmäki, Käkilahti, Saaresmäki, Vuottolahti, Kytökoski, Kuusiranta, Ojanperä, Itäranta, Siltala (osittain Kajaanin puolella jo ennen liitosta)
Liikenne.
Vaalan Säräisniemeltä tulee Seututie 879 Vuolijoelle ja jatkuu Kajaanin Vuottolahteen. Kajaanista Vuolijoelle liikennöi kaksi linja-autovuoroa päivässä.
Luettelo Suomen kunnista väkiluvun mukaan

Tämä on luettelo Suomen kunnista väkiluvun mukaan . Kuntien mediaanissa on (). Lähimpänä keskiarvoa () on Heinola ().
Luettelo Suomen kunnista pinta-alan mukaan

Tämä on luettelo Suomen kunnista pinta-alan mukaan pois lukien merialueet . Kuntien mediaanissa ovat ( km²) ja ( km²). Lähimpänä keskiarvoa (1 099,00 km²) on Lohja ( km²).
Silmarillion

Silmarillion ("The Silmarillion") on J. R. R. Tolkienin kirjoittama ja hänen poikansa Christopher Tolkienin kokoama fantasiatarinakokoelma. Sen on suomentanut Kersti Juva. Säkeiden suomentaja on Panu Pekkanen.
Teoksistaan "Taru sormusten herrasta" ja "Hobitti eli sinne ja takaisin" tunnettu J. R. R. Tolkien kirjoitti näiden teosten kanssa samaan maailmaan sijoittuvaa "Silmarillionia" lähes koko aikuisikänsä. Hän itse piti "Silmarillionia" pääteoksenaan, mutta ei saanut sitä valmiiksi vaan kirjoitti sen eri osista yhä uusia versioita. "Silmarillion" ilmestyi vasta postuumisti vuonna 1977, neljä vuotta Tolkienin kuoleman jälkeen, kun kirjailijan poika Christopher Tolkien kokosi käsikirjoituksen isänsä irtoteksteistä. 
Kaunokirjallisena teoksena "Silmarillion" on varsin erikoislaatuinen. Se muistuttaa osin Raamatun Vanhan testamentin tekstiä ja on kirjoitettu ylevään ja etäiseen tyyliin. Lukukokemuksena sitä on kuvailtu raskaaksi, mutta myös erityisen kauniiksi. "Silmarillion" koostuu Tolkienin luoman mielikuvitusmaailman, Keski-Maan ja koko "Ardan," asukkaiden alkuperäisistä myyteistä.
Teoksen osat.
Teos jakautuu viiteen osaan. Kukin osa on kerronnaltaan erilainen ja sijoittuu eri aikakauteen.
Kirja keskittyy haltioiden ja ihmisten sukujen alkuaikoihin. Ensimmäisessä osassa Ainulindalë kerrotaan, miten Arda eli maailma luotiin. Toisessa osassa Valaquentassa kerrotaan "valarin" ja "maiarin" nimet ja kuvaillaan heitä. Kolmannessa osassa Quenta Silmarillion kerrotaan, miten "valar" loivat kaiken olevan maan päälle, sekä myös haltioiden ja ihmisten historiasta. Neljännessä osassa Akallabêth kerrotaan Númenorin saaresta, jonka ihmiset saivat palkkioksi sodittuaan haltioiden rinnalla Morgothia vastaan. Viidennessä osassa kerrotaan lähinnä "Taru sormusten herrasta" -trilogian tapahtumat lyhennetysti sekä tarua edeltäneen ajan tapahtumista, jolloin mahtisormukset taottiin.
Vastaanotto.
Kirja sai ilmestyessään kriitikoilta pääosin kielteisen vastaanoton. Monet kirjallisuuskriitikot pitivät teosta liian vakavana verrattuna Tolkienin romaaneihin "Taru sormusten herrasta" ja "Hobitti eli sinne ja takaisin", joissa on enemmän iloisia hetkiä. Time-lehden mukaan kirjan ongelmana oli, ettei siinä ollut yhtään hahmoa, johon voisi samaistua.
New York Timesin arvostelu piti kuitenkin myönteisenä asiana, että Tolkien oli onnistunut luomaan laajan teoksen, ja luonnehti sitä sankarilliseksi yritykseksi. Myös Time kehui tarinan laajaa ja yksityiskohtaista maailmaa.
Arda

Arda on J. R. R. Tolkienin keksimä fantasiamaailma. Sen kuuluisin maanosa on Keski-Maa, jonne sijoittuvat kirjojen "Silmarillion", "Taru sormusten herrasta", "Keskeneräisten tarujen kirja" sekä "Hobitti eli sinne ja takaisin" tapahtumat. ”Maailmaa” tarkoittava haltiakielinen sana ”Arda” esiintyy Tolkienin kirjoissa vain satunnaisesti, mutta se on omaksuttu Tolkien-fanien keskuudessa hänen luomansa mielikuvitusmaailman vakiintuneeksi erisnimeksi. Arda on olevinaan Maa myyttisenä muinaisaikana, jolloin ”maat ja meret olivat vielä toisenlaiset”.
"Silmarillionin" ensimmäinen osa "Ainulindalë" kertoo Ardan luomisesta. Eru kutsui "ainurin" soittamaan suurimman soiton, ja näiden tietämättä Eru loi heidän soitostaan "Eän", maailmankaikkeuden.
Uusmedia

Uusmedia (myös ”uusi media”) on 1990-luvulla syntynyt nimike vuorovaikutteiselle digitaaliselle medialle. 
Määritelmä.
Uusmedia on suora käännös englannin kielen New Mediasta. Termin yleistymisen aikaan, 1990-luvulla, pyrkimyksenä oli tehdä ero perinteiseen painettuun ja sähköiseen mediaan kuten sanomalehtiin ja kirjoihin sekä radioon ja televisioon. Internetin ja WWW:n yleistymisen myötä uusmedia vakiintui tarkoittamaan suomessa ensisijaisesti www-palveluja, internetiä hyödyntävää mainontaa ja näihin liittyviä teknisiä ratkaisuja, tietokonepelejä sekä niin sanottua sosiaalista mediaa. 
Akateemisessa tutkimuksessa uusmedialla (myös uusi media, englanniksi New Media) tarkoitetaan ilmiötä joka syntyi 1990-luvun alkupuolella (1) perinteisen joukkoviestinnän (painotuotteet, sähköinen media), (2) tietokoneiden ja (3) verkottuneen viestinvälittämisen risteyskohtaan. Kolmen alan risteyskohta mahdollisti uudenlaisia ilmaisumuotoja, tuotteita, palveluja ja kulttuuria. Tutkimuksen ja opetuksen kohteena uusmedia on monialainen. Uusmedian voidaan nähdä kuuluvan toisaalta viestintätieteisiin, mutta myös taiteen, muotoilun ja tietojenkäsittelyn piiriin. Tutkimuksen kohteena uusmedia sisältää esimerkiksi interaktiosuunnittelun, sosiaalisen median palvelut ja ilmiöt, tietokoneohjelmien kulttuurilliset kysymykset, tietokoneohjelmien toimintatapojen ja ihmisten toimintatapojen kohtaamiset, tieto- ja viestintäteknologian kulttuurisena ilmiönä sekä muutokset jotka liittyvät perinteisen median digitaaliseen välittämiseen. 
Uusmedia Suomessa.
Uusmedian synty, osana suomalaista internetkulttuuria, sijoittuu ajallisesti 1990-luvulle . 1990-luvun lopulla alalla koettiin niin sanottu uusmediakupla ja sen puhkeaminen. Tämän jälkeen alan toimijat halusivat kutsua alaansa uusmedian sijaan digimediaksi ja digimediasektoriksi. 
Suomessa uuden mediaa muotoilua tutkitaan ja opetetaan Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa.
Puhesynteesi

Puhesynteesi on ihmispuheen mallintamista keinotekoisesti. Tietokoneella suoritettuna se on osa digitaalista signaalinkäsittelyä.
Tekstistä puheeksi -synteesissä (text-to-speech, TTS) pyritään muuttamaan kirjoitettu teksti puhuttuun muotoon. Käsitteestä puheeksi -synteesissä (concept-to-speech, CTS) puhuttava pyritään rakentamaan jostakin ei-kielellisestä tiedosta, esimerkiksi lämpötilatietokannan perusteella.
Synteesimenetelmiä on ainakin neljä:
Suomen kielelle on avoimeen lähdekoodiin pohjaava, Festival-pohjainen Suopuhe-syntetisaattori, joka julkaistiin 19. marraskuuta 2004. ESpeak sisältää myös suomen kielen tuen.
Festival on Edinburghin yliopistossa kehitetty ilmainen puhesynteesin kehitysalusta, jolle saa ilmaiseksi ainakin englannin-, espanjan-, kroatian- ja kymrinkielisiä ääniä.
Nokia 7700

Nokia 7700 oli Nokian matkapuhelinprototyyppi, jonka kehittäminen lopetettiin vuonna 2004. Nokia esitteli Mobile Internet 2003 -tapahtumassa laitteen ensi kertaa. Valmistuessaan se olisi ollut Nokian ensimmäinen kosketusnäyttöpuhelin jossa oli kynäohjaus ja monipuoliset multimediasovellukset. 
Hinnaksi arvioitiin tulevan 550€ (Q2/2004).
Joidenkin arvioiden mukaan Nokian tulevaisuus olisi voinut olla erilainen jos puhelimen ja Series 90 -sarjan kehittämistä olisi jatkettu.
Nokia 7700 sisältää mm. seuraavat ominaisuudet:
Puhelin käyttää datansiirtoon GPRS/EDGE-pakettikytkentäistä dataa. Bluetooth-tekniikka mahdollistaa paikallisen tiedostojen synkronoinnin tietokoneen kanssa. Puhelin kuuluu Series 90 -sarjaan, ja sen käyttöjärjestelmä on Symbian OS 7.0s.
Kiinan kansantasavallan lippu

Kiinan kansantasavallan lippu, nimeltään viisitähtinen punalippu (yksinkertaistetut merkit: 五星红旗, pinyin: wǔ xīng hóng qí), on Kiinan kansantasavallan virallinen lippu. Sen suunnitteli Zeng Liansong (曾联松). Lipun esikuvana on käytetty Neuvostoliiton lippua. Lipun punainen tausta on paitsi kommunismin symbolinen väri, myös perinteinen kiinalainen kansallisväri. Keltaisten tähtien symboliikasta on erilaisia tulkintoja. Erään mukaan suurin tähti kuvastaa Kommunistista puoluetta ja pienemmät tähdet kenties neljää yhteiskuntaluokkaa: työläiset, maanviljelijät, pikkuporvaristo ja isänmaalliset kapitalistit. Toisen tulkinnan mukaan se kuvastaisi perinteistä viiden kansanryhmän ajattelua Kiinassa, jolloin iso tähti kuvastaisi han-kiinalaisia, pienet olisivat tällöin mongolit, mantšut, tiibetiläiset ja huit. Hallituksen virallisen tulkinnan mukaan punalippu kuvastaa vallankumousta ja keltaiset tähdet kansan yhtenäisyyttä kommunistisen puolueen alaisuudessa. Tähtien lukumäärä viisi on Kiinassa täydellisyyden ja täyttymyksen luku.
Lippu hyväksyttiin Kiinan kansantasavallan viralliseksi tunnukseksi 27. syyskuuta 1949. Lippu esiteltiin kansalle 1. lokakuuta 1949 Taivaallisen rauhan aukiolla, jossa pidettiin Kiinan kansantasavallan perustamisseremonia. Lippua varten aukiolle pystytettiin 22-metrinen tankoon, jonka tilalle rakennettiin vuonna 1991 uusi 32,6-metrinen tanko. Vuonna 1990 hyväksytyn lippulain mukaan vaurioituneella, haalistuneella tai määräysten vastaisella lipulla ei saa liputtaa. Erityisen tärkeää tämä on Taivaallisen rauhan aukiolla, jossa arvokkuuden säilyttämiseksi lippu vaihdetaan uuteen lähes päivittäin ja aina juhlapäiviä varten. Vaikka lippu olisi ehjä, sitä käytetään korkeintaan kymmenen päivää.
Luettelo elokuvaohjaajista

Tämä on aakkosellinen luettelo elokuvaohjaajista.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z Å Ä Ö
Hymiö

Hymiö on Scott Fahlmanin vuonna 1982 keksimäksi väitetty tapa lisätä tekstimuotoisen esityksen, kuten sähköpostin tai tekstiviestin, ilmaisuvoimaa. Tosiasiassa Reader’s Digest esitteli hymiöitä jo 1967. Scott Fahlmanin 19. syyskuuta 1982 lähettämä viesti on tiettävästi ensimmäinen kerta, kun :)-merkkiä käytettiin sähköpostissa.
Hymiö, esimerkiksi codice_1, muodostuu normaaleista merkeistä ja se voidaan tulkita kääntämällä mielessään kuviota 90 astetta myötäpäivään. Tällöin merkkien voi mieltää esittävän naamaa silmineen, nenineen ja suineen; nenä eli viivamerkki tosin jää usein pois. Monet nykyiset keskusteluohjelmistot ovat ottaneet tavaksi korvata tekstipohjaiset hymiöt graafisilla, piirretyillä hymiöillä, jolloin ne myös ovat katselusuunnassa oikein päin. Hymiöt ovat yleisiä nuorisokulttuurissa esimerkiksi tekstiviesteissä tai pikaviestintäohjelmissa.
Yleisimpiä hymiöitä.
Yleisimmin käytössä olevien perushymiöiden kuten codice_2 lisäksi muita vaakahymiöitä on lukuisia. Vaakatasossa esitettyjen hymiöiden lisäksi on olemassa myös hymiöiden kaltaisia, lyhyitä ASCII-kuvioita eli niin sanottua ASCII-taidetta. Välillä näitä yksirivisiä kutsutaan usein erheellisesti hymiöiksi, ehkäpä samankaltaisen käyttötavan johdosta.
Hymiöitä voidaan tehdä pystytasossa. Edellisistä poiketen pystyhymiöt ovat oikein päin eli pystyssä, joten niiden katseleminen ei vaadi juurikaan mielikuvitusta. Pystyhymiöitä sanotaan myös "japanilaisiksi hymiöiksi" tai "animehymiöiksi" — joko siksi, että ne muistuttavat isosilmäisiä japanilaisia animaatiohahmoja, tai koska ne on mahdollisesti keksitty Japanissa. Japanissa käytetään myös sellaisia hymiöitä, joiden tekemiseen vaaditaan japanilaisia kanamerkkejä, esimerkiksi codice_3 (iso hymy).
Pystyhymiöitä ovat muiden muassa codice_4 tai codice_5 (tuijotus), codice_6 tai codice_7 (hymy tai onnellinen) ja codice_8 (tylsistynyt tai vaivaantunut).
Kulttuurierot.
Kulttuurierojen on havaittu vaikuttavan hymiöiden käyttöön. Esimerkiksi Itä-Aasiassa iloiselle ilmeelle käytetään tyypillisesti merkintää codice_9, kun taas länsimaissa codice_10 on tavallisempi. Surullista ilmettä itäaasialaiset kuvaavat hymiöllä codice_11. Erot liittyvät siihen, että itäaasialaiset kohdistavat tunteita tulkitessaan huomionsa pääasiassa silmiin, kun taas länsimaalaiset ottavat suun ja silmien seudun tasapuolisemmin huomioon.
Unicode-hymiöt.
Unicode-merkkijärjestelmä sisältää muutamia valmiita hymiöitä.
Telugu

Telugu (తెలుగు) on suurin dravidakieli. Vuonna 2001 sitä puhui noin 74 miljoonaa ihmistä pääasiassa Andhra Pradeshissa, Telanganassa ja niiden naapuriosavaltioissa Etelä-Intiassa. Se on myös yksi Intian kansallisista kielistä. Lisäksi sitä puhutaan Bahrainissa, Etelä-Afrikassa, Fidžillä, Kanadassa, Malesiassa, Mauritiuksella, Singaporessa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa ja Yhdysvalloissa.
Telugulla on oma kirjoitusjärjestelmänsä, joka pohjautuu Intian muinaiseen brahmi-kirjoitukseen. Se muistuttaa läheisesti kannadalaista kirjoitusjärjestelmää. Vanhimmat tunnetut telugunkieliset kirjoitukset ovat 500-luvulta. Enemmän telugunkielistä runoutta ilmestyi 1000-luvulla.
Telugua kirjoitettiin 1900-luvulle saakka tyylillä, joka poikkesi selvästi puhutusta telugusta. 1900-luvun puolivälissä tehtiin uusi kirjoitusstandardi, joka pohjautui puhuttuun teluguun.
Fonologia.
Vokaalit.
Kaikki vokaalit voivat esiintyä sekä lyhyinä että pitkinäkin.
Lähde:
Konsonantit.
Lähde:
Kirjoitusjärjestelmä.
Telugua kirjoitetaan telugulaisella kirjaimistolla, jossa kaikilla konsonanteilla on oletusvokaalina "a". Kun tavun kuuluu jokin toinen vokaali, merkitään vokaalimuutoksesta konsonantin ylä- tai alapuolelle tai sen jälkeen erityinen merkki. Vokaalit kirjoitetaan itsenäisinä kirjaimina silloin kun ne ovat tavun alussa. Kun konsonantit esiintyvät yhdessä, niitä voidaan yhdistää erityisillä yhdistämissymboleilla.
LD50

LD50 (myös ) on aineen myrkyllisyyden mittayksikkö. LD50 on annos, joka tappaa puolet koe-eläimistä kokeen aikana. LD50 on lyhenne englannin kielen ilmauksesta ”Lethal Dose, 50%”. LD50-kokeen kehitti J. W. Trevan vuonna 1927. Tavallisesti LD50 ilmoitetaan tietylle antotavalle ja eläimen ruumiinpainoon suhteutettuna. Esimerkiksi metallisen arseenin LD50-arvo suun kautta rotalla on 763 mg/kg. Kaasumaisille aineille käytetään toksikologiassa myrkyllisyyden mittarina LC50:tä.
Euroopan unionin alueella, myös Suomessa, ainetta pidetään:
Esimerkkejä.
Oheisessa taulukossa on eräiden aineiden LD50-arvoja.
Myrkkyasteikko.
Negatiivinen logaritmi antaa yksinkertaistetut arvot tappaville annoksille.
Formaldehydi

Formaldehydi eli metanaali (CH2O) on voimakashajuinen kaasu ja aldehydeistä yksinkertaisin. Sen itsesyttymislämpötila on 430 °C ja rakennekaava HCHO. Aineesta käytetään formaldehydin ja metanaalin lisäksi myös nimiä "formoli", "metyylialdehydi" ja "metyleenioksidi". Vesiliuoksessa formaldehydi esiintyy hydraattina ja sen 37–55-prosenttisesta vesiliuoksesta käytetään nimeä formaliini. Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Valmistus.
Metanaalia tuotetaan hapettamalla metanolia. Prosessissa katalyyttinä on hopea, kupari tai jokin metallioksidi.
Käyttö.
Formaldehydi liukenee erittäin hyvin veteen ja sen vesiliuosta käytetään pääasiallisesti erilaisten hartsien sekä mineraalivillan valmistukseen. Formaldehydin vesiliuosta käytetään myös tekstiilien, kosmeettisten tuotteiden, erilaisten liimojen, selluloosan ja räjähdysaineiden valmistukseen.
Formaldehydistä tuotetaan monia eri kemikaaleja, kuten paraformaldehydiä, 1,4-butaanidiolia, heksametyleenitetramiinia sekä 1,3,5-trioksaania.
Formaldehydin terveysvaikutteista johtuen sitä käytetään tavallisesti 40-prosenttisena vesiliuoksena, formaliinina, pieneliöiden tappamiseen.
Useimmin kankaat käsitellään siliävyyden parantamiseksi formaldehydipitoisella lakalla.
Terveysvaikutukset.
Formaldehydi ärsyttää silmiä ja hengitysteiden limakalvoja 2–4 ppm:n pitoisuudessa. Silmissä ilmentyvää polttavaa tunnetta ja yskää voi aiheuttaa 5–20 ppm formaldehydiä. Vaarallinen pitoisuus on 40–100 ppm, joka voi aiheuttaa kurkun turvotusta, keuhkoputkien supistumista, keuhkotulehdusta sekä maksa- ja munuaisvaurioita.
Väkevä silmään kohdistunut formaldehydin vesiliuos voi aiheuttaa sarveiskalvon samentumisen ja jopa näön menetyksen.
Liuoksena formaldehydi voi aiheuttaa iholle joutuessaan kihelmöintiä, rikkinäistä ja verestävää ihoa sekä kuivumista.
Luettelo lyhenteistä

Tämä on luettelo yleisistä lyhenteistä. 
Tämä luettelo ei sisällä:
A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z Å Ä Ö
AC – AC – ACME – ACPI – AD – AGP– Ah – AKT – ALV – AS – ATTAC – ATK – ATX – AU
bar – BC – BKT – BMW – Bq
CCCP – CDU – CIA – CNY – COD – CPU
DC – DIMM – DLP
EFTA – EHT – EMC – EMP – ESA – ETK – EU – EUR – eV – EY
E.
Edd.pin
FBI – FDP – FICIX – FIFA – FIM
GB – Gb – GMD – GRE – GSM – GTA – Gt – Gy
 HELCOM – HF – HS – HTML – HTTP – HTTPS – hv – HVK – Hz
IATA – IAEA – IBM – ICANN – ICAO – IDE – IDL – IIHF – IKE – IMF – IP – IRC – ISA
JAXA – JIT
kg – KGB – km – KMT – KOK – kWh
LAN – lm – LOA – LVV – lx
MASINT – MB – Mb – MIME – min – MLB – mm – Mt
Nasa – Nato – NFL – NHL – NHLPA – NMT – NSDAP – NY
OLE – OPC
pc – PCB – PCI – PDA – PIN – PLUG – POP3 – PSD – PUK
 QoS
RLE – RMB – ROE – RPM – RUP
SARS – SATA – SDP – SETI – SF – SIMM – SKDL – SKP – SMP – SMS – SMTP – SNTL – SPD – STS – STUK – Supo – Sv
TCP – TV
UDP – UEFA – UMTS – UN – UPS – USA – USB – USD
VA – Valpo – var – VHF – VPN – VW
WAP – Wb – WLAN – WTX – WWW – WTF - WP
XFS – XHTML – XML – XT XUL
YK – Yo – YYA
ÅAB
ÄKT
Jonathan Carroll

Jonathan Samuel Carroll (s. 26. tammikuuta 1949) on yhdysvaltalainen fantasiakirjailija. Carrollia on luonnehdittu tyyliltään myös maagiseksi realistiksi. 1980-luvun alusta alkaen Carroll on asunut Wienissä, jonne hän muutti opettamaan englantia. Carrollin teosten tavaramerkki on niissä esiintyvä koira, yleensä bullterrieri. 
Carrollin mukaan hänen romaaninsa ovat itsenäisiä teoksia, jotka voi lukea missä järjestyksessä tahansa. Sanojensa mukaan hän toivoo olevansa niin hyvä kirjailija, että hänen tuotantoonsa tutustumisen voi aloittaa mistä kirjasta tahansa.
Mongolin kieli

Mongolin kieli (монгол хэл, "mongol hel") on useimpien Mongolian asukkaiden äidinkieli. Suurin osa puhuu sen halha-murretta. Kieltä puhutaan myös Sisä-Mongolian, Liaoningin, Jilinin ja Heilongjiangin provinsseissa Kiinassa, Yssyk-Kölin alueella Kirgisiassa ja Burjatiassa Venäjällä. Mongoli kuuluu mongolilaisten kielten kielikuntaan, joka taas on toisinaan luokiteltu suurempaan kiistanalaiseen altailaisten kielten ryhmään, johon lukeutuu myös muun muassa turkin kieli. Kieli on voimakkaasti agglutinoiva ja käyttää yksinomaan suffikseja.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Aakkoset.
Mongolia on kirjoitettu monilla eri aakkosilla aikojen saatossa. Virallinen mongolin kirjaimisto luotiin 1100-luvulla. Sitä käytettiin vuoteen 1941 asti, kunnes se korvattiin kyrillisillä aakkosilla. Ennen sitä vuosina 1930–1932 kirjoitusasuna olivat myös latinalaiset aakkoset.
Vuosina 1991–1994 Mongoliassa yritettiin palata takaisin vanhoihin mongoliaakkosiin, mutta tämä kaatui yleiseen vastustukseen. Mongolin kieltä kirjoitetaan yhä useimmiten kyrillisillä aakkosilla, mutta mongolikirjaimia on alettu käyttää arkielämässä. 
Läheistä sukua oleviin kieliin kuuluu muun muassa kalmukki.
Maaliskuussa 2020 Mongolian hallitus ilmoitti suunnitelmasta alkaa käyttää kaikissa virallisissa dokumenteissa kyrillisen kirjaimiston lisäksi myös Mongolin kirjaimistoa vuoteen 2025 mennessä.
Tunguusikielet

Tunguusikielet ovat itäaasialainen kielikunta, johon kuuluu 12 keskenään varsin läheistä sukua olevaa kieltä. Niillä on yhteensä noin 75 000 puhujaa Pohjois-Kiinassa, Mongoliassa ja Siperian itäosissa Obin ja Jenisein seudulta Ohotanmerelle asti. Kielikunnasta käytetään myös nimityksiä tunguusilaiskielet, tunguusilaiset kielet ja mantšu-tunguusilaiset kielet. Aikaisemmin niiden sekä turkkilais- ja mongolikielten katsottiin kuuluvan oletettuun altailaiseen kielikuntaan.
Historia.
Kiinan koillisosassa aikaisemmin puhuttu mantšu on vanha sivistyskieli, jota kirjoitetaan hieman muunnetulla mongolilaisella aakkostolla. Nykyisin kuitenkin kiina on lähes täysin syrjäyttänyt sen puhekielenä Mantšuriassakin. Kirjakielenä sitä käyttävät enää yksi mantšun murre sekä solonit ja Mantšurian mongolilaiset daguurit. Mantšunkieliset käännökset kiinalaisista klassikoista ovat suuresti auttaneet vaikeaselkoisen vanhan kiinan lauseopin tulkitsemisessa.
Muilla tunguusikielillä suullinen kansanperinne on rikas, mutta kirjallisuutta ruvettiin luomaan vasta neuvostoajalla. Kirjaimistona on nykyisin kyrillinen aakkosto; välillä kokeiltiin latinalaisia kirjaimia.
Luokittelu.
Sanastoa ja kielioppia vertailemalla tunguusikielten voidaan jakaa kolmeen pääryhmään: pohjois-, kaakkois- ja lounaistunguusikieliin. Näistä kaksi jälkimmäistä ryhmää ovat läheisempää sukua keskenään kuin pohjoistunguusikielten kanssa ja muodostavat siten yhdessä etelätunguusikielten ryhmän. Tunguusikielet luokitellaan seuraavasti:
Pohjoistunguusikielet
Etelätunguusikielet
Adobe FreeHand

Adobe FreeHand (aiemmin Aldus FreeHand ja Macromedia FreeHand MX) oli graafiseen suunnitteluun käytetty tietokoneohjelma. Se käytti tekniikkanaan vektorigrafiikkaa ja sopi sekä sähköiseen että painettuun julkaisuun. Ohjelmaa kehitti aluksi Aldus ja myöhemmin Macromedia, mutta Adoben ostettua Macromedian vuonna 2005 myös FreeHand siirtyi Adobelle. Adobe ilmoitti vuonna 2007, ettei se jatka ohjelman kehittämistä, vaan ohjelman korvaa Adoben oma vektorisuunnitteluohjelma Illustrator.
Vektorigrafiikka käyttää tallennustilaa säästeliäämmin kuin bittikartat ja sitä voidaan suurentaa ilman laadun heikentymistä. Ohjelmalla pystyi tekemään esitteitä, mainoksia ja muita vastaavia painotöitä. Ohjelman tukema PostScript- ja monisivuisten PDF-tiedostojen tulostus oli ammattilaisten käyttämä painotöissä, ja HTML-tallennus mahdollisti nettisivujen tekemisen. Ohjelmassa oli kattava tuki standardiksi muodostuneelle alun perin Macromedian ja sittemmin Adoben kehittämälle Flash-formaatille. Flash antoi mahdollisuuden tehdä tiedostokooltaan pieniä vektorimuotoisia kuvia ja animaatioita nettisivuille.
Eurovision laulukilpailu 2002

Eurovision laulukilpailu 2002 pidettiin Tallinnassa Virossa 25. toukokuuta, ja kyseessä olivat järjestyksessään 47. Euroviisut. Kilpailun juontajina toimivat Annely Peebo ja Marko Matvere. Latvian edustaja Marie N voitti kilpailun kappaleella "I Wanna". Suomi ei päässyt vuoden 2001 kilpailuun, mutta palasi vuonna 2002. Suomea edusti Laura Voutilainen kappaleella "Addicted to You", joka sai yhteensä 24 pistettä ja sijoittui sijalle 20 ja Suomi karsiutui vuoden 2003 kisasta. Vuoden 2002 isäntämaa Viro lähetti kisaan ruotsalaisen laulajan nimeltä Sahlene.
Osallistujat.
Euroviisuihin sääntöjen mukaan vuoden 2002 kilpailuun pääsi edellisenä vuonna välivuotta pitäneet maat, Euroviisujen suurimmat rahoittajamaat (Espanja, Ranska, Iso-Britannia ja Saksa) sekä näiden ulkopuolelta edellisen vuoden 15 parasta maata. Vapaaehtoisesti pois vetänyt Portugali päästi Latvian mukaan kisaan. Latvia lopulta voitti vuoden 2002 kilpailun. Ensi vuodeksi jäähylle jääneet maat on merkitty oranssinkeltaisella taustavärillä.
Äänestyksen koostuminen.
Jokainen maa antoi kymmenelle mielestään parhaalle kappaleelle pisteet 12, 10, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1. Pisteet annettiin joko pelkällä puhelinäänestyksellä, pelkällä raatiäänestyksellä tai näiden yhdistelmänä, jossa sekä puhelinäänestyksen että raadin tulokset vaikuttivat yhtä paljon. Suurimmassa osassa maista oli käytössä puhelinäänestys joko pelkästään tai yhdessä raadin kanssa. Eri maat käyttivät eri äänestystapoja seuraavasti:
Pistetaulukko.
Ensi vuodeksi jäähylle jääneet maat on merkitty keltaisella taustavärillä. Euroviisujen neljä suurinta rahoittajamaata on merkitty vaaleanvihreällä.
Prokopios

Prokopios (; ; noin 500 Kesarea — noin 554/555 tai noin 562) oli itäroomalainen historioitsija.
Prokopios kirjoitti kahdeksan kirjaa keisari Justinianus I:n käymistä sodista ja yhden kirjan keisarin rakennuttamista rakennuksista. Hänen kuuluisin kirjansa "Salattu historia" (lat. "Historia Arcana", kr. "Anekdota") kertoo keisarillisen hovin skandaaleista ja juoruista, joita Prokopios ei voinut virallisiin historiankirjoihinsa panna. Teos on kirjoitettu joskus vuosien 550 ja 562 välillä.
Prokopios toimi sotapäällikkö Belisariuksen lainopillisena avustajana ja kirjurina. Hän seurasi Belisariuksen mukana hänen sotaretkillään persialaisia, vandaaleja ja gootteja vastaan. Prokopios on tärkein lähteemme vandaalisodasta, jonka Justinianus kävi Pohjois-Afrikassa vandaaleja vastaan.