tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Andrei Zelentsov

Andrei Ivanovitš Zelentsov (; ) oli neuvostoliittolainen prikaatinkomentaja, joka tunnetaan erityisesti Suomussalmen taisteluiden 163. divisioonan komentajana talvisodassa. 
Henkilökuva.
Zelentsov syntyi Nižni Novgorodissa Volgan varrella vuonna 1896. Hän aloitti sotilasuransa Venäjän keisarikunnan armeijassa Aleksandrovin sotaopistossa vuonna 1915 ja valmistui vuonna 1917 Kiovan ilmailukoulusta lentäjä-tähystäjäksi ja yleni samalla luutnantiksi. Zelentsov liittyi 7. maaliskuuta 1918 vapaaehtoisesti puna-armeijaan ilmailuopettajaksi. Hän toimi rykmentinkomentajana vuosina 1922–1927 ja sen jälkeen Moskovan sotilaspiirin esikunnassa vuoteen 1931 saakka. Zelentsov suoritti Sota-akatemian iltaopiskeluna ja valmistui vuonna 1932. Hän toimi taktiikanopettajana jatkokursseilla vuosina 1931–1936 ja hänet ylennettiin everstiksi 4. joulukuuta 1935. 
Talvisota.
Talvisodassa Zelentsov komensi Suomussalmen taisteluissa Neuvostoliiton 163. divisioonaa, jonka tehtävänä oli vallata ensin Suomussalmi ja jatkaa etenemistä kohti Oulua katkaistakseen Suomen, jolloin Suomi olisi menettänyt maayhteyden Ruotsiin. Zelentsovin divisioona ei kuitenkaan operaatiossaan onnistunut, vaan joutui vetäytymään Suomumussalmelta joulukuun lopulla 1939. Zelentsovin divisioonan apuun oli tulossa Neuvostoliiton 44. divisioona, jonka suomalaiset kuitenkin tuhosivat lähes kokonaan. 
Toinen maailmansota.
Talvisodan jälkeen Zelentsov nimitettiin Neuvostoliiton 88. jalkaväkidivisioonan komentajaksi 14. kesäkuuta 1940 ja hänet ylennettiin samana päivänä kenraalimajuriksi. Zelentsov kaatui jatkosodassa Suomen vastaisella rintamalla Louhessa 15. elokuuta 1941 Saksan ilmavoimien syöksypommittajan iskussa. Hänet on haudattu Murmanskiin.
Kahluusyvyys

Kahluusyvyys on ajoneuvon ominaisuus, joka ilmaisee kuinka syvässä vedessä sillä on mahdollista kulkea.
Kahluusyvyys on olennainen tekijä ajoneuvon maastoliikkuvuuden kannalta. Maastoajoneuvoissa sitä on parannettu muun muassa moottorin sytytysjärjestelmän suojauksella ja moottorin ilmanottojärjestelmään lisätyllä snorkkelilla.
Artefact (albumi)

Artefact on puolalaisen death metal -yhtye Devilynin kolmas studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2001.
Kappalelista.
Kaikki kappaleet sanoittaneet Novy ja Dino.
Eräänä iltana sodan jälkeen

Eräänä iltana sodan jälkeen (, ) on kambodžalainen elokuva vuodelta 1998. Se on esitetty Suomessa televisiossa nimellä "Eräänä iltana sodan jälkeen". Se kertoo nuorista miehistä, jotka palaavat Phnom Penhiin sodan jälkeen, ja yrittävät sopeutua siviilielämään. Elokuva esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla.
Näyttelijät.
Lähde:
Mäkihyppy talviolympialaisissa 1932

Lake Placidin talviolympialaisissa 1932 kilpailtiin mäkihypyssä perjantaina 12. helmikuuta. Laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa kolmannen kerran, eli mäkihypyssä oli kisattu talviolympialaisten alusta alkaen. Osallistujia oli 34 kymmenestä maasta. Kilpailupaikkana toimi Intervales Ski-hill -hyppyrimäki.
Lake Placidin mäkihyppykilpailu oli Norjan dominointia. Birger Ruud, Hans Beck ja Kåre Walberg ottivat maahan kolmoisvoiton, minkä lisäksi edellisten talviolympiakisojen hopeamitalisti Sigmund Ruud oli seitsemäs. Myös yhdysvaltalaishyppääjistä kolme neljästä maan edustajasta oli syntyjään Norjasta. Heistä parhaiten menestyi viidenneksi sijoittunut Caspar Oimoen (synt. Kasper Øimoen). Hän oli syntynyt Norjassa ja asunut siellä nuorukaiseksi asti.
Kilpailupaikka.
Kilpailu käytiin Lake Placidissa Intervales Ski-hill -hyppyrimäessä. Mäki valmistui vuonna 1920, ja sitä laajennettiin vuonna 1927. Teräksestä valmistetun hyppyrimäen k-piste oli 61 metrissä.
Kilpailutapahtumat.
Kilpailun järjestämistä vaikeutti lumipula, joka ei kuitenkaan estänyt kilpailua muualta tuodun lumen ansiosta. 10 000 katsojaa seurasi, kuinka kilpailijat suorittivat kaksi hyppyä. Hyppyjen pituuksien ja tyylipisteiden yhteistulos ratkaisi voittajan.
Ensimmäisen hyppykierroksen jälkeen johdossa oli norjalainen Hans Beck. Hänen 71,5 metriä kantanut hyppynsä oli pisteiden valossa koko kilpailun paras. Toisena oli edellisvuoden maailmanmestari, norjalainen Birger Ruud. Kolmantena oli ruotsalainen Sven Eriksson 65,5 metriä kantaneella hypyllään. Näiden kolmen takana mitaleista kykeni kilpailemaan ainakin neljä hyppääjää. Yhdysvaltain norjalaissyntyinen Mikkelsen hyppäsi pitkälle (68,0 m), mutta kaatui alastulossa ja loukkaantui.
Toisella hyppykierroksella Beck yritti varmistaa voittonsa riskittömällä hypyllä, joka kantoi 63,5 metriä. Ruud taasen antoi kaikkensa ja hyppäsi kilpailun toiseksi eniten pisteitä tuoneen hypyn, joka kantoi tasan 69 metriä. Tämä riitti Beckin ohittamiseen 1,1 pisteellä. Tiukan pronssikamppailun voitti Norjan Walberg, jonka onnistui ohittaa Ruotsin Eriksson 0,6 pisteellä. Yhdysvaltain Oimoen hyppäsi toisella kierroksella 67,5 metriin, mikä nosti hänet kotiyleisön edessä viidenneksi.
Lopputulokset.
(k) = kaatunut hyppy
Luettelo Valko-Venäjän rajanylityspaikoista

Tämä artikkeli kertoo Valko-Venäjän rajanylityspaikoista. Rajanylityspaikoista tärkeimpiin kuuluvat Valko-Venäjän ja Schengen-alueen väliset kansainväliset rajanylityspaikat on esitetty myös oheisessa kartassa.
Matkailija voi ylittää Valko-Venäjän 3 617,5 kilometriä pitkän valtiorajan laillisesti maanteiden rajanylityspaikoilla, rautateitse ja maan kansainvälisillä lentoasemilla. Lisäksi ainakin joissain tapauksissa raja on luvallista ylittää myös vesitse jokia pitkin liikuttaessa. 
Valko-Venäjällä on kansainvälisiä rajanylityspaikkoja kaikkien rajanaapuriensa kanssa: Latvian, Liettuan, Puolan, Ukrainan ja Venäjän. Näiden paikkojen ohella ainakin rajaseudun asukkaat voivat ylittää rajan paikallisissa rajanylityspisteissä, joista ainakin osa on avoinna ainoastaan kausiluonteisesti tai tilapäisesti. Vuoden 2011 alussa oli käytössä kaikkiaan 68 rajanylitysasemaa tai -paikkaa. 
Rajanylitystilastoja.
Vuonna 2010 Valko-Venäjän rajan ylitettiin noin 26,4 miljoonaa kertaa. Ulkomaalaiset ylittivät rajan yli 11 miljoonaa kertaa; ylityksistä 1,4 miljoonaa aiheutui kauttakulkuliikenneteestä (transito). Transitosäännösten rikkomisesta langetettiin noin 10 500 rangaistusta ulkomaiden kansalaisille. Lentokentillä valtionraja ylittettiin 1,13 miljoonaa kertaa. Euroopan unionin rajoista Valko-Venäjän ja Liettuan välinen raja (samalla pisin raja EU:n suuntaan) oli matkustajaliikenteen määrällä mitattuna lähes kaksi kertaa niin suosittu kuin Puolan vastainen raja; kolmantena oli Latvian raja. 
Venäjän rajan käytännöt muuttuvat tulliliiton johdosta.
Osana Valko-Venäjän, Venäjän ja Kazakstanin välisen tulliliittoa (vahvistettiin heinäkuussa 2010) ja pyrkimystä kohti yhteistalousalueen muodostamista mahdollisesti vuoteen 2012 mennessä, muun muassa rutiinimaisia ajoneuvojen tarkastuksia ollaan helpottamassa tai niistä luopumassa lähivuosina Valko-Venäjän ja Venäjän välillä. Valko-Venäjä on ilmoittanut, että sen ja Venäjän välisen rajan ajoneuvotarkastukset loppuvat 1.4.2011. Tullauspisteet pyritään poistamaan Venäjän ja Valko-Venäjän väliltä viimeistään 1. heinäkuuta 2011; tullaus tapahtuu sen jälkeen tulliunionin ulkorajoilla. Näille kolmelle valtiolle pyritään myös luomaan Schengen-alueen tyylinen yhteisviisumi vuoden 2011 aikana. 
Keskeisimmät Valko-Venäjän rajanylityspaikat.
Valko-Venäjän tärkeimpien kansainvälisten rajanylityspaikkojen nimet ja sijainnit ovat :
Bill Walsh

William Ernest ”Bill” Walsh () oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Hän on tunnettu San Francisco 49ersin 1980-luvun menestyksen arkkitehtina sekä hyökkäyksen syöttöpelaamisen kehittäjänä. Walshin kehittämä hyökkäysjärjestelmä (West Coast offense) oli aikanaan vallankumouksellinen ja on yhä suosittu NFL:ssä.
Walsh syntyi Los Angelesissa ja kasvoi Kaliforniassa. Hän urheili yliopistotasolla amerikkalaisessa jalkapallossa sekä nyrkkeilijänä. Valmennusura alkoi high school -tasolta ja jatkui yliopistotasolla. NFL:ään hänet palkkasi Al Davis vuonna 1966 Oakland Raidersin apuvalmentajaksi. Sieltä hän siirtyi Cincinnati Bengalsiin vuonna 1968, jossa hän sai oppia legendaariselta Paul Brownilta. Vuonna 1975 Walshia ei nimetty Brownin seuraajaksi ja hän erosi hyökkäyksen koordinaattorin tehtävästä. Valmennettuaan vuoden San Diego Chargersin organisaatiossa Walsh sai ensimmäisen päävalmentajan pestinsä Stanfordin yliopistojoukkueesta. Kahden menestyksekkään vuoden jälkeen San Francisco 49ers palkkasi Walshin uudeksi päävalmentajakseen kaudelle 1979.
Walshin kaksi ensimmäistä kautta NFL:ssä olivat vaikeita, sillä voittoja kertyi yhteensä vain kahdeksan kappaletta. Walsh kuitenkin uusi joukkuetta voimakkaasti ja rakensi koko organisaation uudestaan. Hyökkäyksen johtajaksi draftattiin vuonna 1980 pelinrakentaja Joe Montana ja puolustuksen johtajaksi vuonna 1981 Ronnie Lott. Walshin kolmas kausi 49ersin peräsimessä sujuikin loistavasti ja päättyi Super Bowl -mestaruuteen. Loppuottelussa kaatui Cincinnati Bengals.
Walshin johdolla 49ersista kehittyi 1980-luvun menestysjoukkue, joka uusi mestaruutensa kausilla 1984 ja 1988. Lisäksi Walshin seuraaja George Seifert johdatti 49ersin mestariksi kausina 1989 ja 1994. Walshin apuvalmentajista kehittyi myös useita NFL:n menestysvalmentajia kuten: Seifert, Mike Holmgren, Mike Shanahan, Brian Billick ja Dennis Green.
Bill Walsh erosi 49ersin päävalmentajan tehtävästä 1988. Hän palasi kuitenkin organisaatioon vuonna 1999 toimitusjohtajaksi kolmen kauden ajaksi. Vuosina 2002-2004 hän toimi vielä konsultin roolissa. Vuosina 1992-1994 Walsh valmensi Stanfordin yliopistojoukkuetta. Bill Walsh kuoli leukemiaan 30. heinäkuuta 2007 kotonaan Woodsidessa, Kaliforniassa.
Walsh valittiin Pro Football Hall of Fameen vuonna 1993.
Kalliohuuhkaja

Kalliohuuhkaja ("Bubo bengalensis") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä on aiemmin pidetty huuhkajan alalajina "Bubo bubo bengalensis", mutta nykyisin se on IUCN:n luettelossa oma lajinsa. Sen elinalue on Etelä-Aasiassa Intiassa, Nepalissa ja Pakistanissa. Sen elinpiiriä ovat lämpimän ja kuuman vyöhykkeen kuivat metsät ja pensaikot mäkisillä ja kallioisilla alueilla, ja yleensä niitä näkee pareittain. Sillä on voimakas värähtelevä kumea ääni, joka kuuluu aamu- ja iltahämärissä. Se on tyypillinen iso pöllö, ja sillä on korvatupsut. Sen värityksessä on läiskittäistä ruskeaa ja harmaata, ja kurkussa on valkea läiskä, jossa on pieniä mustia juovia. Ulkonäöltään se muistuttaa hyvin paljon euraasialaista huuhkajaa.
Kalliohuuhkajan elinympäristön kuvailu on hyvin mutkikasta runsaan vaihtelevuuden vuoksi. Sen elinaluetta on Himalajan eteläpuolinen Intia 1 524 metrin korkeuteen saakka. Se karttaa kosteita ikivihreitä metsiä ja hyvin kuivia alueita.
Lintuun liittyy paljon taikauskoa. Kuten monia suuria pöllöjä, kalliohuuhkajaakin pidetään sen elinalueella pahan enteenä. Sen vangitsemiseen ja tappamiseen on nähty liittyvän joukko rituaaleja. Intian lain mukaan kalliohuuhkajan vangitseminen on kiellettyä, mutta laittomat markkinat edistävät salametsästystä.
Somero (lehti)

Paikallislehti Somero on Somerolla kaksi kertaa viikossa ilmestyvä 1924 perustettu paikallislehti. Lehteä julkaisee Paikallislehti Somero, jonka omistaa "Salon Seudun Sanomat". Lehden tarkastettu levikki vuonna 2015 oli 5 013 Lehti ilmestyy myös verkkolehtenä. Julkaisija oli aiemmin Sanomalehti Oy Somero. Lehti ilmestyy myös äänilehtenä. Someron ohella lehti leviää osiin Tl Koskea, Kiikalaa, Kuusjokea ja Tammelaa sekä entistä Nummi-Pusulan kunnan aluetta Lohjalla.
Lehden päätoimittaja on ollut vuodesta 2012 Sari Merilä. Aiemmin päätoimittajina ovat toimineet Toivo Soini (1924), Lauri Sariola (1924–1940), Kustaa Hossi (1940–1953), Matti Soini (1953–1983), Teuvo Nurmi (1983–1999), Seppo Kummala (1999–2006) ja Kirsi Seppälä (2006–2012).
"Somero"-lehden pilapiirtäjänä on toiminut pitkään Heikki Paakkanen, jonka "Somero"-lehdessä julkaistuja pilapiirroksia on ilmestynyt kirjamuodossa kokoelmina.
Myös sarjakuvan Viivin ja Wagner piirtäjänä tunnetuksi tulleen Jussi "Juba" Tuomolan ensimmäinen julkaistu strippisarjakuva nimeltä "Vauhti-Virtanen" ilmestyi "Somero"-lehdessä lyhyen aikaa vuosina 1983–1984. Julkaisukanavan keksi hänen somerolainen mummonsa Aira Tuomola.
Saksan italialaiset

 
Saksan italialaiset ovat Saksassa asuvia italialaisia. Italialaiset ovat muodostaneet tärkeän maahanmuuttajaryhmän nykyisen Saksan alueella jo 1700-luvulta lähtien. Saksassa on noin 650 000 italialaista, joten italialaisyhteisö Saksassa on maailman suurin heti Argentiinan jälkeen.
Historia.
1700-luvulta lähtien Saksaan muutti etenkin italialaisia taiteilijoita. Italialaiset muodostivatkin ulkomaalaisista taiteilijaryhmistä merkittävimmän. Italialainen vaikutus näkyy useissa Saksan kaupungeissa. Tuon ajan italialaisia vaikuttajia olivat muun muassa Agostino Barelli, joka suunnitteli Münchenin Theatinerkirchen ja Gaetano Chivaver, joka suunnitteli Dresdenin Hofkirchen. Italialaisille taiteilijoille Saksaan muuttaminen mahdollisti paremman toimeentulon ja aseman. Italialaisten taiteilijoiden maahanmuutto tyrehtyi 1800-luvulla Ranskan noustua Italiaa tärkeämpään asemaan taiteen keskuksena. Taiteenalan työt loppuivat Saksassa, mutta monet jäivät silti Saksaan. Taiteen saavutusten lisäksi italialaiset jättivät merkkejä etenkin Düsseldorfin, Bruchsalin ja Aschaffenburgin alueen asukkaiden sukunimiin. 30-vuotisen sodan seurauksena Italiasta alkoi taiteilijoiden ohella tulla muun muassa kauppiaita, kivenhakkaajia, rakennusmiehiä ja pappeja. Pappien tarkoituksena oli tukea katolilaista kirkkoa luterilaista vastaan. Kauppiaat jakautuivat arvostetun silkin ja korujen kauppiaisiin, sekä toisaalta huonomaineisempiin pomeranssikauppiaisiin, jotka myivät esimerkiksi mausteita. Pomeranssikauppiaat toivat Saksaan pizzeriat ja jäätelöpaikat. 1800-luvulla italialaisia muutti Saksaan myös maatalouden työntarpeen pariin.
Toinen aalto italialaisia muuttajia tuli toisen maailmansodan jälkeen. Saksan liittotasavalta teki vuonna 1955 sopimuksen Italian kanssa työvoiman luovuttamisesta. Saksassa kärsittiin tuolloin jälleenrakentamisen aiheuttamasta työvoimapulasta ja Italiassa puolestaan kärsittiin lamasta. Italialaiset olivat maahanmuuttajien enemmistössä aina 1960-luvulle saakka, jolloin turkkilaiset syrjäyttivät heidät asemastaan. Vaikka siirtotyöläisten odotettiin palaavan takaisin kotimaahansa töiden loputtua, ei näin lopulta käynyt. Vuonna 1973 tuli voimaan niin sanottu "Answerbestop", joka salli siirtotyöläisten tuoda maahan perheensä. Toisaalta myös ulkomaalaisen työvoiman ottaminen kiellettiin monilla alueilla.
Plenum plenorum

Plenum plenorum (latinaa, suomeksi "(täys)istuntojen (täys)istunto") oli joissakin kaksi- tai useampikamarisissa tai säätyjakoisissa kansanedustuslaitoksissa käytössä ollut täysistunto, johon ottivat osaa kaikkien kamarien tai säätyjen edustajat. Suomessa se oli vuoden 1869 valtiopäiväjärjestyksen mukainen kaikkien säätyjen yhteisistunto. Se oli kutsuttava kokoon, jos vähintään kaksi säätyä sitä vaati. Istuntojen istunnolla ei ollut lainkaan päätösvaltaa, vaan siellä voitiin ainoastaan keskustella asioista. Suomessa plenom plenorum järjestettiin vain kahdesti. Ensimmäisen kerran se kokoontui vuoden 1872 valtiopäivillä pohtimaan yhteisten pysyvien tilojen hankkimista kaikille säädyille. Toisella kerralla vuoden 1885 valtiopäivillä käsiteltiin porvarissäädyn vaalitavan muuttamista. Kumpikaan plenum plenorum ei johtanut mihinkään päätöksiin.
HMS Hare (J389)

HMS Hare (viirinumero J389) Britannian kuninkaallisen laivaston Algerine-luokan miinanraivaaja.
Valmistus.
Alus tilattiin 30. huhtikuuta 1942 Harland and Wolffin telakalta Belfastista Pohjois-Irlannista, missä köli laskettiin 27. marraskuuta 1943 telakkanumerolla 1209. Alus laskettiin vesille 20. kesäkuuta 1944 ja valmistui 10. marraskuuta.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus määrättiin 10. miinanraivaajalaivueeseen, jonka muut alukset olivat "HMS Courier", "HMS Felicity", "HMS Golden Fleece" ja "HMS Serene". Koeajojen ja varustaminen päätyttyä alus siirrettiin miehistön koulutukseen Tobermoryyn, josta se lähti joulukuussa Grantoniin miinanraivauskoulutukseen.
Tammikuussa 1945 alus oli Firth of Forthissa "HMS Jewelin" ja "HMS Waven" kanssa koulutuksessa, jonka päätyttyä se liittyi laivueeseensa. Alus siirtyi helmikuussa Scapa Flowhun laivueessaan, johon oli liitetty myös aiemmin mainitut kaksi alusta. Laivue raivasi reitin miinakentän läpi helpotettaessa pääsyä Scapa Flowhun.
Alus lähti 21. helmikuuta laivueen kanssa muodostaen operaatio Shredin Force 3:n. Laivue palasi 23. helmikuuta Scapa Flowhun, mistä se jatkoi matkaansa edelleen Grantoniin. Alus siirrettiin 22. maaliskuuta laivueen mukana Harwichiin raivaamaan Noren alueen miinakenttiä. Laivue raivasi huhtikuussa Pohjanmeren eteläosan miinoitteita, jotta varmistettaisiin saattueiden turvallinen matka Antwerpenin ja Thamesin suiston välillä.
Alus liitettiin toukokuussa "Felicityn" ja "Serenen" kanssa 18. miinanraivaajalaivueeseen raivaamaan Rotterdamin sataman edustaa operaatio Fireballissa. Alukset palasivat kesäkuussa omaan laivueeseensa, joka oli Cuxhaveniin miinanraivaukseen.
Alus oli huollettavana elokuusta alkaen, kunnes se lokakuussa lähti 10. miinanraivaajalaivueen mukana Singaporeen. Alus raivasi Singaporen lähialueita ja Indonesian satamia. Myöhemmin alus sijoitettiin raivaamaan Hongkongiin.
Syyskuussa 1946 alus palasi kotimaahan. Sen saavuttua Harwichiin alus poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin reserviin. Alus sijoitettiin poistolistalle 1959.
Nigerian laivasto.
Nigeria osti 1959 aluksen, joka nimettiin 21. heinäkuuta "Nigeriaksi". Alus palveli Nigerian laivaston lippulaivana, kunnes se palautettiin 1962 Britannialle. Aluksen saavuttua Britteinsaarille se sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin BISCOlle, joka siirsi romuttamisen Metal Industriesille Faslaneen. Alus saapui 6. marraskuuta hinattuna Faslaneen romutettavaksi.
Aki Ajo

Aki Ajo (s. 11. syyskuuta 1968 Toijala) on entinen suomalainen ratamoottoripyöräilijä ja Ajo Motorsport -tallin tallipäällikkö.
Ajo kilpaili nuoruudessaan motocrossissa, jäärata-ajossa ja ratamoottoripyöräilyssä. Hän voitti lajeissa yhteensä kymmenen SM-kultaa. Ajo sijoittui ratamoottoripyöräilyn EM-sarjassa parhaimmillaan kuudenneksi ja osallistui yhteen MM-sarjan osakilpailuun 1993. Hän lopetti ratamoottoripyöräilyn loukkaannuttuaan vuonna 1996 kilpailussa sattuneessa onnettomuudessa. Loukkaantumisesta toipuessaan hän päätti perustaa oman tallin, Ajo Motorsportin, joka aloitti toimintansa jäärata-ajossa talvella 1997. Kesällä talli siirtyi myös ratamoottoripyöräilyyn, ja MM-sarjaan se liittyi 2001. Ajosta tuli tallin päällikkö. Ajon johdolla tallin kuljettajat voittivat 125-kuutioisten luokan maailmanmestaruuden kausilla 2008 (Mike di Meglio) ja 2010 (Marc Márquez) sekä 2012 (Sandro Cortese) . 
Ajon vanhin poika Niklas Ajo on myös ratamoottoripyöräilijä.
Unique Leader Records

Unique Leader Records on yhdysvaltalainen itsenäinen levy-yhtiö.
Levy-yhtiön perustivat vuonna 1999 Deeds of Fleshin laulaja-kitaristi Erik Lindmark ja yhtyeen entinen basisti Jacoby Kingston. He työskentelivät äänitteitä valmistavassa tehtaassa, jossa rahoittajat olivat kiinnostuneita perustamaan levy-yhtiön. Yhtiön toimittua aikansa Lindmark osti Kingstonin osuuden yrityksestä hänen jätettyään musiikkibisneksen.
Yhtiö on erikoistunut teknisen ja brutaalin death metalin julkaisemiseen. Yhtiö on vuoteen 2013 mennessä julkaissut noin 90 äänitettä, joista ensimmäinen oli Deeds of Fleshin kolmas studioalbumi, "Path of the Weakening".
Päivittäistavarakauppa (yhdistys)

Päivittäistavarakauppa ry (PTY) on päivittäistavarakaupan alalla toimivien yhteisöjen ja elinkeinonharjoittajien yhdistys. PTY on jäsenyritystensä ja päivittäistavarakaupan edunvalvoja elinkeino- ja yhteiskuntapoliittisessa päätöksenteossa. Yhdistyksen tavoitteena on parantaa ja kehittää toimialan ja jäsentensä yleisiä toimintaedellytyksiä.
PTY:n jäsenyrityksiä vuonna 2013 ovat: Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta SOK, Ruokakesko Oy, Suomen Lähikauppa Oy, R-kioski Oy, Lidl Suomi Ky, Stockmann Oyj Abp, Wihuri Oy Aarnio, Heinon Tukku Oy, Tokmanni-konserni, Minimani, M Itsenäiset Kauppiaat Oy ja yhteisöjäsenen K-kauppiasliitto ry.
Karboksimetyyliselluloosa

Karboksimetyyliselluloosa eli CMC on puolisynteettinen polymeerin ja selluloosan johdannainen. Rakenteeltaan se eroaa selluloosasta siten, että osa selluloosamolekyylin hydroksyyliryhmistä on korvautunut karboksimetyyliryhmillä. Tuote myydään usein natriumsuolanaan natriumkarboksimetyyliselluloosana. Karboksimetyyliselluloosaa käytetään monissa sovelluksissa stabilointi- ja täyteaineena.
Valmistus.
Karboksimetyyliselluloosan valmistus tapahtuu kahdessa osassa. Ensimmäisessä vaiheessa valmistetaan natriumhydroksidin ja selluloosan kompleksi käsittelemällä selluloosaa natriumhydroksidilla. Karboksyyliryhmät liitetään polymeeriin kloorietikkahapolla tai sen natriumsuolalla natriumklooriasetaatilla. Reaktio tapahtuu 50 °C:n lämpötilassa. Karboksyylimetyyliselluloosaprosessin liuottimena käytetään useimmiten alkoholeja, kuten etanolia, propanolia ja tert-butanolia sekä näiden seoksia. Karboksyylimetyyliselluloosan lisäksi reaktion sivutuotteena muodostuu natriumglykolaattia, johtuen kloorietikkahapon hydrolyysistä. Valmistusreaktiota voidaan kuvata seuraavalla reaktioyhtälöllä, jossa selluloosan sokerirunkoa merkitään Rcell-merkinnällä:
RcellOH + NaOH + ClCH2COOH → RcellOCH2COOH + NaCl
Tuote puhdistetaan epäpuhtauksista asetonilla, kuivataan, jauhetaan ja pakataan.
Ominaisuudet.
Liukoisuus.
Karboksimetyyliselluloosa liukenee veteen ja alkoholeihin muttei muihin orgaanisiin liuottimiin. Karboksimetyyliselluloosan liukoisuus veteen riippuu polymeeriketjun pituudesta. Mitä pitempi selluloosarunko on, sitä huonommin polymeeri myös liukenee. Ketjunpituuden lisäksi liukoisuuteen vaikuttaa myös substituutioaste. Karboksyylimetyyliselluloosa liukenee sitä paremmin veteen, mitä suurempi on substituutioaste. Kaupallisessa laadussa se on usein välillä 0,4–1,4. Liukoisuuteen vaikuttaa lisäksi myös liuoksen pH-arvo. Karboksyylimetyyliselluloosan sisältämät karboksyyliryhmät protonoituvat pH-välillä 4–5, ja tässä happomuodossaan se on veteen liukenematonta.
Reologiset ominaisuudet.
Karboksimetyyliselluloosaliuokset ovat varsin viskooseja ja käyttäytyvät joko pseudoplastisesti, tiksotrooppisesti tai dilatantisti. Viskositeetti riippuu polymeerin koosta ja substituutioasteesta. Mitä pitempi polymeeri, sitä suurempi on viskositeetti. Substituutioasteen vaikutus on käänteinen eli korkean substituutioasteen karboksimetyyliselluloosa on vähemmän viskoosia kuin vähemmän substituoidut laadut. Rakenteellisten ominaisuuksien lisäksi reologiset ominaisuudet riippuvat myös pH-arvosta. Suurimmillaan viskositeetti on alueella 9–10, ja tällöin liuos on myös kaikkein stabiilein.
Käyttö.
Karboksyylimetyyliselluloosaa myydään maailmanlaajuisesti vuosittain arviolta 230 000 tonnin verran. Sitä käytetään elintarviketeollisuudessa sakeuttamisaineena esimerkiksi jäätelöissä. Sen E-koodi on E 466. Sakeuttamiseen sitä käytetään myös hammastahnoissa ja öljyteollisuudessa. Sitä käytetään myös tapettiliistereissä, lääkkeiden täyteaineena, vettä sitovana polymeerinä, tekstiiliteollisuudessa, väriaineissa ja paperiteollisuudessa sidosaineena.
Rootwater

Rootwater oli puolalainen heavy metal -yhtye, jonka perustivat Sebastian Zusin, Yonca ja Pablo vuonna 2002. Pian perustamisen jälkeen Maciej Taff liittyi yhtyeeseen vokalistiksi. Musiikissa on hardcoren, thrash- ja folkmetallin sekä punkin vaikutteita.
Vuonna 2010 yhtye ilmoitti keskeyttävänsä toimintansa Maciej Taffin heikon terveydentilan sekä kuntoutuksen vuoksi.
Kokoonpano.
Viimeisin kokoonpano
Entiset jäsenet
Diskografia.
Studioalbumit
EP:t
Singlet
IndiGo

IndiGo on intialainen halpalentoyhtiö, jonka kotipaikka on Gurgaon Haryanan osavaltiossa. Yhtiö lentää 95 kohteeseen ja sillä on yli 260 lentokonetta käytössä.
IndiGo solmi tammikuussa 2011 lentokonevalmistaja Airbusin kanssa noin 12 miljardin euron lentokonekaupan. Kauppaan sisältyi kolmekymmentä tuotannossa olevaa A320-kapearunkokonetta ja 150 uutta A320neo-versiota. A320neo on A320:n uusi versio, joka on Airbusin mukaan 15 prosenttia taloudellisempi kuin nykyinen.
Laivasto.
Nykyinen laivasto.
Lokakuussa 2022 IndiGon laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 3,3 vuotta.
Onze d’Or

Onze d’Or (suom. "kultainen yksitoista") on nimitys ranskalaisen "Onze Mondial" -lehden palkinnoille, joita myönnetään vuosittain Euroopan parhaille jalkapalloilijoille.
Palkintoja on jaettu vuodesta 1976 lähtien. Palkittujen pitää pelata Euroopan jalkapalloliiton Uefan alaisessa sarjassa.
Lehden lukijat valitsevat vuoden joukkueen. Lisäksi parhaalle pelaajalle myönnetään kultainen, toiseksi parhaalle hopeinen ja kolmanneksi parhaalle pronssinen palkinto.
Vuodesta 1991 lähtien on palkittu myös vuoden valmentaja. Lisäksi vuonna 1995 äänestettiin viimeisen 20 vuoden parhaasta pelaajasta. Vuonna 2011 palkintoa alettiin jakaa kesäkuussa entisen joulukuun sijasta. Siksi vuonna 2010 ei jaettu palkintoa. Vuosina 2013, 2014 ja 2016 palkintoa ei jaettu. Vuonna 2015 palkinnon pystyi saamaan vain ranskalainen pelaaja.
Meripihkahappoanhydridi

Meripihkahappoanhydridi (CH3CO)2O on orgaaninen yhdiste, joka puhtaana huoneenlämmössä esiintyy kiteisenä valkoisena jauheena. Se on meripihkahapon anhydridi, ja sitä syntetisoidaankin juuri meripihkahaposta dehydraamalla.
Meripihkahappoanhydridistä käytetään myös nimiä "dihydro-2,5-furaanidioni", "butaanidihappoanhydridi" ja "tetrahydro-2,5-dioksofuraani".
Domowina

Domowina on sorbilainen sorbilaista kulttuuria, politiikkaa ja sorbin kieltä suojelemaan ja edistämään keskittynyt kattojärjestö, johon kuuluu useita sorbilaisia järjestöjä. Järjestössä toimii klubeja, seuroja ja kotiseutuyhdistyksiä. Lisäksi järjestö osallistuu sorbilaisten nuorten sosiaalityöhön. Domowinalla on nykyisin noin 7 300 jäsentä.
Historia.
Domowina perustettiin 13. lokakuuta 1912. Järjestö toimi nykyisten tavoitteidensa mukaisesti maaliskuuhun 1937 saakka, jolloin kansallissosialistit kielsivät sen ja takavarikoivat sen omaisuuden. Tämä tapahtui sen jälkeen, kun järjestö oli kieltäytynyt hyväksymästä kansallissosialistien teoriaa sorbien germaanisuudesta. Järjestö aloitti toimintansa uudestaan 10. toukokuuta 1945 Natsi-Saksan kukistuttua. Vuonna 1949 järjestö sai Saksin osavaltiolta julkisen järjestön aseman. Lisäksi Saksissa oli astunut voimaan vuonna 1948 voimaan laki, jolla taattiin sorbien oikeudet. Samanlainen laki tuli käyttöön Brandenburgissa seuraavana vuonna. Järjestö sai sorbilaiseen kulttuuritoimintaan valtion tukea, mutta tuki heikkeni sittemmin. Domowinan johtoon valittiin "oikein" ajattelevia kommunisteja, ja DDR:n politiikka tähtäsi lopulta sorbien assimilisoimiseen. Uudistuksia alettiin ajaa vuonna 1989, ja järjestön tavoitteet uusittiin yleiskokouksessa 15. kesäkuuta 1991.
Rakenne.
Domowinaan kuuluu 12 Lusatiassa toimivaa yksittäistä järjestöä ja 6 Lusatian ulkopuolella toimivaa järjestöä. Domowina on jaettu viiteen alueelliseen alajärjestöön:
Avtograf

Avtograf (, ) oli venäläinen, alkujaan Neuvostoliitossa perustettu rock-yhtye. Sen tyylilajina on ns. progressiivinen rock. Yhtye levytti vielä 2000-luvulla. Se on ollut eräitä kaikkein ensimmäisistä, laajemmin tunnustusta saavuttaneista neuvostovenäläisistä musiikillisista nuorisoyhtyeistä. Avtografia pidetäänkin alan pioneerina.
Avtograf oli ensimmäinen Neuvostoliiton rock-yhtye, joka menestyi läntisillä musiikkimarkkinoilla. Se osallistui vuonna 1985 pidettyyn Live Aid -konserttiin satelliittiyhteydellä Moskovasta käsin.
Avtograf-yhteen perusti vuonna 1979 Aleksandr "Saša" Sitkovetski. Yhtye hajosi vuonna 1990, mutta muodostettiin uudelleen vuonna 2005.
Arthur Berkut alias Artur V. Mikhejev on vaikuttanut myös muissa yhtyeissä, kuten Aria.
The Past Against the Future

The Past Against the Future on puolalaisen death metal -yhtye Devilynin kokoelma-albumi, joka on julkaistu vuonna 2003. Albumille on koottu kappaleita yhtyeen kahdelta varhaiselta demolta "The Rule" ja "Promo 2000".
Levyn 11. kappale on nauhoitettu albumin Artefact nauhoituksissa.
Jämsän sairaala

Jämsän sairaala (vuoteen 2025 Jokilaakson sairaala) on Jämsässä sijaitseva julkinen aluesairaala. Sairaalassa kunnallisten erikoissairaanhoidon ja terveyskeskuspalveluiden tuottajana vuosina 2010–2025 toiminut Jokilaakson Terveys Oy oli ensimmäinen yksityisen ja julkisen tahon yhteenliittymä, joka vastasi laaja-alaisesti kunnallisten erikoissairaanhoidon ja perusterveydenhuollon palveluiden tuottamisesta. Sairaalan leikkaustoiminta päättyi heinäkuussa 2025.
Historia.
Jokilaakson sairaala perustettiin vuonna 1967 Jämsän, Jämsänkosken ja Kuhmoisten yhdessä omistamaksi alueelliseksi sairaalaksi.
Sairaalassa merkittävänä kunnallisten erikoissairaanhoidon ja terveyskeskuspalveluiden tuottajana toimi vuosina 2010–2025 yksityisen ja julkisen tahon yhdessä omistama Jokilaakson Terveys Oy (sittemmin Jämsän Terveys Oy). Osakeyhtiömuotoinen Jokilaakson Terveys Oy perustettiin Jämsän kaupungin, Pihlajalinna Oy:n ja Keski-Suomen sairaanhoitopiirin yhteisyritykseksi vuonna 2009 ja se aloitti Jokilaakson sairaalan palveluntuottajana 1.9.2010. Palvelutuotannolle asetetut määrä- ja laatutavoitteet toteutuivat jo ensimmäisen toimintavuoden aikana. Vuoden 2011 alussa julkisuudessa käyty sappileikkauskohu kuivui kokoon Valviran todetessa sairaalassa toimitun asianmukaisesti ja ammattitaitoisesti.
Jämsän kaupunki oli todennut, että Jokilaakson Terveyden tuottamat kunnalliset palvelut ovat olleet edullisempia kaupungille verrattuna sen omaan tuotantoon.
Hyvinvointialueiden aloittaessa toimintansa vuoden 2023 alusta sairaanhoitopiirin omistus yhteisyrityksestä siirtyi Keski-Suomen hyvinvointialueelle. Hyvinvointialueen aluehallitus päätti 6. kesäkuuta 2023, ettei Keski-Suomen hyvinvointialue käytä Jämsän Terveys Oy:n kanssa aiemmin sovittua optiokautta palvelujen tuottamisesta tuolloisen sopimuskauden päättyessä 31. elokuuta 2025. Hyvinvointialue päätti suunnitella yhdessä Jämsän kaupungin, sen asukkaiden ja sidoryhmien kanssa alueen palvelut.
Pääministeri Petteri Orpo hallitus julkaisi 16. huhtikuuta 2024 lisäleikkaukset, joiden mukaan Jämsän aluesairaalan yöpäivystys päättyy vuoden 2026 alussa osana valtiontalouden kolmen miljardin euron säästöjä. Keski-Suomen hyvinvointialueen aluevaltuusto päätti kokouksessaan 11. kesäkuuta 2024 alueen palveluverkosta. Aluevaltuusto päätti vähentää vuosien 2024-2030 aikana Jämsän alueellisen osaston paikkamäärää 64:stä 30:een ja lopettaa erikoissairaanhoidon sairaalatoiminnan Jämsässä. Tavoitteena oli näin tehdä säästöjä. Keski-Suomen hyvinvointialue suunnittelee kuitenkin uuden sote-keskuksen rakentamista Jämsään.
Leikkaustoiminta Jokilaakson sairaalassa päättyi 16. heinäkuuta 2025. Hyvinvointialueen ja Jämsän Terveys Oy:n välinen sopimus palvelujen tuottamisesta päättyi 31. elokuuta 2025. Tämän jälkeen sairaala siirtyi kokonaan hyvinvointialueen hallintaan ja vaihtoi nimensä Jämsän sairaalaksi.
Hamina Bastioni Horse Festival

Hamina Bastioni Horse Festival on Haminassa kahden vuoden välein järjestettävä kansainvälinen hevosurheilutapahtuma. Tapahtuman näyttämönä toimii Euroopan suurin telttakatos Bastionin historiallisten linnoitusmuurien ympäröimällä areenalla. Kilpailuohjelma keskittyy kansainvälisiin este- ja kouluratsastusluokkiin. Tapahtuman yleisönäytöksissä on myös runsasta oheisohjelmaa, kuten hevosaiheisia shownäytöksiä ja puhtaita viihdenäytöksiä.
Hamina Bastioni Horse Festivalin pääkilpailu on esteratsastuksen kansainvälisen Nations Cup -joukkuekilpailun Suomen osakilpailu. Haminassa Suomen joukkue voittikin historiallisesti ensi kertaa Nations Cupin osakilpailun vuonna 2005.
Historia.
Hamina Bastioni Horse Festival on järjestetty kahden vuoden välein vuodesta 2003 alkaen. Suomen Nations Cup -osakilpailu järjestettiin aiemmin Helsingissä Laakson ratsastusstadionilla.
Ajoneuvonosturi

Ajoneuvonosturi on moottorin ja pyörien avulla vapaasti paikasta toiseen siirtyvä nosturi, joka on useimmiten luokiteltu myös tieliikenteen ajoneuvoksi. Ajoneuvonosturien paino on yleensä 25–50 tonnia.
Ajoneuvonosturi sekoitetaan helposti "nostolava-autoon", joka on henkilönostin, sekä "ajoneuvonostimeen" eli "autonostimeen", joka kuuluu autokorjaamoiden ja katsastusasemien varustukseen.
Ajoneuvonosturin kuljettaminen on luvanvarainen ammatti. Tutkinnon voi suorittaa näyttökokeella.
Joensuun seudun kansalaisopisto

Joensuun seudun kansalaisopisto on Joensuun, Kontiolahden, Liperin, Polvijärven ja Outokummun yhteinen vapaan sivistystyön oppilaitos, joka aloitti toimintansa vuonna 2006. Sitä ennen opisto toimi suppeammalla alueella nimellä Joensuun vapaaopisto. Opiston rehtori on Tero Väänänen.
Opisto oli vuonna 2014 Suomen viidenneksi suurin kansalaisopisto, jolloin siellä opiskeli lähes 20 000 opiskelijaa. Päätoimisia työntekijöitä oli 20 ja tuntiopettajia lähes 300 samana vuonna.
Opiston päätoimipaikka on Papinkadulla Joensuun yhteiskoulun lukion rakennuksessa. Koulukadun puoleisten kansalaisopiston tilojen saneeraus valmistui 2009 ja lukion tilojen 2015.
Opiston alkuaikoihin vaikutti merkittävästi runoilija ja kansansivistystyön edistäjä Olla Teräsvuori, joka toimi opiston johdossa vuodesta 1922.
STS-134

STS-134 ( ULF6) oli Nasan avaruussukkulalento. STS-134 oli koko avaruussukkulaohjelman toiseksi viimeinen lento ja avaruussukkula "Endeavourin" viimeinen lento. Endeavourin lähtö siirtyi useasti. Sukkulaa ei voi lähettää mihin aikaan tahansa, sillä on kymmenen minuutin laukaisuikkuna päivittäin, kun Kansainvälinen avaruusasema (ISS-avaruusasema) on sopivassa kohdassa radallaan.
STS-134 laukaistiin Kennedyn avaruuskeskuksesta, Floridasta 16. toukokuuta 2011 kello 12.57 (UTC) onnistuneesti matkaan. Sukkula laskeutui Kennedyn avaruuskeskukseen 1. kesäkuuta 2011.
Sukkula telakoitui 18. toukokuuta 2011 kello 10.14 (UTC) ISS-avaruusasemaan. Sukkulaa ja avaruusasemaa yhdistävä luukku avattiin ja sukkulamiehistö ja aseman Retkikunta 27:n miehistö tervehtivät toisiaan. Sukkula irtautui avaruusasemasta 30. toukokuuta kotimatkaa varten.
Sukkulan miehistö suoritti avaruusasemalla neljä avaruuskävelyä. Nämä olivat samalla viimeiset sukkulamiehistön suorittamat avaruuskävelyt, sillä viimeiselle sukkulalennolle STS-135 ei ole suunniteltu avaruuskävelyitä.
Hyötykuorma.
Endeavour vei ISS-avaruusasemalle NASAn 6800 kg painavan ja 1,5 miljardia dollaria maksavan AMS-mittalaitteen. Tällä hiukkasfysiikan mittalaitteella pyritään tutkimaan maailmankaikkeuden syntyä ja "epätavanomaista" materiaa.
Endeavourin rahtiruumassa kuljettiin avaruusasemalle myös suurikokoinen paineistamaton ExPRESS Logistics Carrier kuljetusalusta (ELC3), mikä sisältää erilaisia avaruusasemalla tarvittavia laitteita ja vara-osia jotka ovat liian painavia tai tilaa vieviä kuljetettavaksi avaruusaseman huoltoaluksilla. Näitä ovat mm. korkeapaineinen kaasutankki (HPGT), ammoniakkitankki (ATA), S-aaltoalueen antennin osia (SASA), robottikäsivarren osia (manipulaattori; SPDM), puolustusministeriön hyötykuorma ja ELC:n ohjausjärjestelmän varaosa. Endeavour jätti avaruusasemalle myös Endeavourin oman robottikäsivarren auttaakseen aseman miehistöä ulottumaan paikkoihin joihin aseman oma Canadarm2-robottikäsivarsi ei yllä.
Endeavour kuljetti asemalle myös aseman ulkopuolisen avaruuden olosuhteita testaavan MISSE-8 materiaalikokeen ja tuo MISSE-7 materiaalikokeen maahan.
Astronautti Andrew J. Feustel otti mukaan lennolle Myyrä-pehmolelun. Hän oli kuullut hahmosta tšekkitaustaiselta vaimoltaan. Tarkoituksena oli innostaa lapsia oppimaan lisää tieteestä ja avaruudesta.
Miehistö.
Sukkulalennon päällikön Mark E. Kellyn vaimo, demokraattinen Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Gabrielle Giffords joutui poliittisen salamurhayrityksen kohteeksi vuoden 2011 alussa Arizonassa haavoittuen erittäin vakavasti. Giffordsin salamurhayritys lisäsi Yhdysvalloissa myös STS-134:ään kiinnitettyä huomiota. Giffords ja arviolta puoli miljoonaa muuta henkilöä seurasi paikan päällä Endeavourin lähtöä. Ennen lähtöä Giffords ja Mark E. Kelly vaihtoivat vihkisormuksia.
Jamileh Sorouri

Jamileh Sorouri (; s. 8. maaliskuuta 1950 Iran) on iranilainen entinen voimistelija. Hän osallistui Tokion olympialaisiin 1964 vain 14-vuotiaana ja on maansa historian nuorin olympiaurheilija. Sorouri osallistui neljään telinekohtaiseen kilpailuun, joissa hän oli kaikissa sijoilla 81–83, jonka lisäksi hän oli mukana moniottelussa, jossa hän oli kahdeksaskymmenestoinen eli kilpailun toiseksi viimeinen.
Katsumi Yamada (urheilija)

Katsumi Yamada (; 6. kesäkuuta 1905 Sapporo – 1970) oli japanilainen mäkihyppääjä ja yhdistetyn hiihtäjä. Hän edusti Hokkaidon yliopistoa. Yamada osallistui Lake Placidin olympialaisiin 1932, joissa hän oli kolmaskymmenestoinen sekä mäessä että yhdistetyssä. Hän oli mäkihyppykilpailussa viimeinen ja yhdistetyssä toiseksi viimeinen.
Lähteet.
Jari Antila

Jari Antila (s. 1960, Nokia) on suomalainen kuvataiteilija, joka asuu sukunsa vuosisatoja asuttamilla mailla kotitilallaan Nokian Pinsiössä.
Antilan raskas taiteen tekotapa yhdistetään usein metallimusiikkiin. Esimerkiksi folk metalli -musiikki antaa Antilalle uutta suuntaa kuvataiteen luomiseen. Antila on pitkään työstänyt myös puuta tauluissaan; tämä pehmeämpi tyyli on saanut alkunsa suomalaisesta luonnosta ja myös suomalaisesta mytologiasta.
Jari Antila on opiskellut maalaustekniikkaa Pirkkalan taidekoulussa neljä vuotta, mm. Tatsuo Hoshikan johdolla. Lisäksi hän on opiskellut kuvanveistoa Kuusamon kansanopistossa. Antila pyrkii yhdistelemään töissään nyt sekä maalaustaidetta että kuvanveistoa. Työt ovat usein veistoksellisia maalauksia.
Antilan töitä on ollut esillä 24 taidenäyttelyssä, pääosin Suomessa, mutta myös muualla Euroopassa. Töitä on hankittu sekä yksityiskoteihin että julkisiin tiloihin.
Antila tekee taidetta ja pitää kotigalleriaa syntymäkodissaan Nokian Kivisavussa, Pinsiössä. Antila kuuluu Nokian kuvataiteilijoiden hallitukseen ja on sitä kautta myös Suomen Kuvataidejärjestöjen Liitto ry:n jäsen. Antila on toiminut myös Ylöjärven taideyhdistyksen puheenjohtajana.
Antila valotaiteilijana.
Jari Antila tekee myös monenlaisia valoteoksia: valotaidetta, valopolkuja, jääveistosten valaistuksia ja valomainoksia. Suomi 100 -teemaisesti Antila oli tekemässä teosta "Valonsäre" Hämeenkyrössä sijaitsevan Nancy Holtin maataideteoksen "Yltä ja alta" yhteyteen
Pensasvireo

Pensasvireo ("Hylophilus flavipes") on amerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu Keski-Amerikan Costa Ricasta ja Panamasta Kolumbiaan, Venezuelaan ja Tobagoon. Lajista tunnetaan seitsemän alalajia. Frédéric de Lafresnaye kuvaili lajin holotyypin Kolumbiasta vuonna 1845.
Pikkuvihervireo

Pikkuvihervireo ("Hylophilus decurtatus") on amerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu Meksikon itä- ja kaakkoisosista Keski-Amerikkaan sekä Tyynenmeren rannikkoa Kolumbiasta Luoteis-Peruun. Lajista tunnetaan kuusi alalajia. Charles Lucien Bonaparte kuvaili lajin holotyypin Guatemalasta vuonna 1838.
Blair Yaworski

Blair Yaworski (s. 20. syyskuuta 1985 Calgary, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa ECHL-joukkue Alaska Acesissa. Isokokoisen Yaworskin vahvuudet ovat ulottuvuudessa, monipuolisuudessa ja aloittamisessa. Hänen heikkouksiin kuuluu ajoittainen liika kiekonhautominen.
Ura.
Yaworski aloitti junioriuransa kotikaupungissaan Calgaryssa. Hän pelasi siellä viimeiset vuotensa 2001–2003 AJHL-joukkue Calgary Canucksissa. Yaworski siirtyi kaudeksi 2003–2004 Yhdysvaltoihin ja USHL-joukkue Sioux City Musketeersin riveihin.
Vuodet 2004–2008 Yaworski kävi Yalen yliopistoa. Hän teki siellä parhaillaan tehot 5+13=18 kaudella 2004–2005, jolloin Yaworski oli Yalen neljänneksi paras pistemies. Hän sai yliopistovuosiensa päätteeksi sopimuksen AHL-joukkue Syracuse Crunchiin kaudeksi 2008–2009. Yaworski pelasi 18 ottelua ilman tehopisteitä, kunnes hän siirtyi loppukaudeksi sarjatasoa alemmas ECHL:n Johnstown Chiefsiin. Yaworski teki siellä 41 ottelussa tehot 18+13=31, joilla hän oli joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Kauden 2009–2010 Yaworski pelasi samaa liigaa Wheeling Nailersin joukkueessa.
Elokuussa 2010 Yaworski siirtyi try-outille Mestis-joukkue KooKoohon. Hän sai viikon testijakson jälkeen vuoden mittaisen sopimuksen joukkueeseen. Yaworski palasi lokakuussa 2011 takaisin Pohjois-Amerikkaan ja liittyi ECHL-joukkue Trenton Titansin harjoitusleirille. Hän sai sieltä sopimuksen, mutta kaupattiin marraskuussa kymmenen ottelun jälkeen Utah Grizzliesiin. Helmikuussa 2012 Yaworski siirtyi loppukaudeksi Alaska Acesiin.
Tepuivireo

Tepuivireo ("Hylophilus sclateri") on eteläamerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää osia Venezuelasta, Guyanasta ja Brasiliasta. Osbert Salvin ja Frederick DuCane Godman kuvailivat lajin holotyypin Venezuelasta vuonna 1883 ja nimesivät lajin Philip Lutley Sclaterin kunniaksi.
Fjodor Kusmitš

Fjodor Kusmitš (Kužmin, myös "Fjodor Tomskilainen", k. 1864) oli venäläinen ortodoksisen kirkon ohjaajavanhus, joka on julistettu autuaaksi vuonna 1984.
Kusmitšin elämästä ei tiedetä mitään ennen vuotta 1836. Silloin hänet pidätettiin irtolaisena ja lähetettiin Tomskiin. Hän työskenteli tislaamossa viiden vuoden ajan ja kuljeskeli sen jälkeen 15 vuoden ajan. Lopulta Kusmitš asettui Krasnaja Retškaan. Hänen hurskautensa ja yksinkertainen elämänsä kiinnittivät ihmisten huomiota. Vuonna 1852 eräs kauppias rakennutti hänelle erakkomajan, ja siellä Kusmitš eli loppuelämänsä. Hän osasi monia kieliä, mutta ei suostunut kertomaan mitään aikaisemmasta elämästään. 
Koska keisari Aleksanteri I oli kuollut 11 vuotta aikaisemmin kuin kun Kusmitš löydettiin, hänet yhdistettiin tarinaan, jonka mukaan keisari olisi lavastanut kuolemansa.
Suomalainen Henrik Wrede kertoi kirjassaan "Jokilaivalla ja tarantassissa – matkakuvaus Siperiasta 100 vuoden takaa", että skoptsit antoivat hänelle kuvan jossa luki: "Jumalan suuri palvelija, Fjodor Kozmitš vanhus." 
Skoptsien mukaan kuva todellisuudessa esitti keisari Aleksanteri I:tä, joka ei ollutkaan kuollut matkoillaan Taganrogissa vuonna 1825, niin kuin historia kertoo, vaan hänet olisi karkotettu Siperiaan Tomskiin, kun hän oli luopunut vallasta ja irtautunut kirkosta. 
Heidän mukaansa hän olisi Tomskissa asunut erään kauppiaan puutarhaan hänelle rakennetussa erakkomajassa, missä olisi elänyt askeettina ja kuollut vasta vuonna 1864. Keisarilla oli kuvassa yllään samanlaiset valkeat vaatteet kuin skoptseilla jumalanpalveluksissa.
Tuhkapäävireo

Tuhkapäävireo ("Hylophilus pectoralis") on eteläamerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Koillis-Venezuelan, Guyanan, Surinamen, Ranskan Guayanan, Perua, Brasilian pohjois- ja keskiosia sekä Pohjois-Bolivian. Philip Lutley Sclater kuvaili lajin holotyypin Brasilian Vila Beda de Mato Grossosta vuonna 1866.
Matane

Matane on vajaan 15 000 asukkaan kaupunki Québecin provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Gaspén niemimaalla Saint Lawrencen estuaarin etelärannalla, sata kilometriä Rimouskista koilliseen. Kaupunki on lähes täysin ranskankielinen, ja sen nimi on johdettu micmacinkielisestä sanasta, joka tarkoittaa ’majavalampea’. Korkeinta koulutusta Matanessa antaa CEGEP-tason opisto, ja sen tärkeimpiä työllistäjiä ovat paperiteollisuus sekä ravustus.
Ranskalainen tutkimusmatkailija Jacques Cartier kävi nykyisen Matanen paikalla vuonna 1542 ja kiinnitti huomiota seudun runsaisiin kala- ja riistakantoihin. Sata vuotta myöhemmin jesuiittasaarnaajat saivat ensikosketuksen seudulla eläneisiin mi’kmaqintiaaneihin. Vuonna 1672 alueesta tuli Uuden-Ranskan läänitys, ja vuonna 1688 eurooppalaiset uudisasukkaat perustivat sinne pysyviä kalastajaleirejä. Maanviljely aloitettiin 1700-luvun lopussa, mutta väestön määrä alkoi kasvaa toden teolla vasta metsäteollisuuden myötä. 1950-luvulla useat paperitehtaat lopettivat toimintansa kaupungissa ja työttömyydestä tuli vakava ongelma. Tilanne helpottui kuitenkin jo 1960-luvulla, jolloin ymmärrettiin Matanen merkitys liikenteen solmukohtana.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1952 – miesten 110 metrin aitajuoksu

Helsingin olympiakisojen miesten 110 metrin aitajuoksuun osallistui 30 urheilijaa edustaen 20 kansallisuutta. Kilpailupäivät olivat 23.–24. heinäkuuta. Virallisissa tuloksissa käytettiin käsiaikaa.
Alkuerät.
Jokaisesta erästä kaksi nopeinta jatkoon.
1. erä
2. erä
3. erä
4. erä
5. erä
6. erä
Välierät.
Kummastakin erästä kolme nopeinta loppukilpailuun.
1. erä
2. erä
Ālborz

Ālborz () on provinssi Iranissa Teheranin luoteispuolella. Se muodostettiin 23. kesäkuuta 2010 parlamentin päätöksellä osasta Teheranin provinssia. Provinssin pääkaupunki on Karaj.
Provinssin pinta-ala on 5 124 neliökilometriä. Väestö (2011) koostui 719 464 taloudesta, ja yhteensä 2 412 513 hengestä. Asukkaista kaupunkilaisiksi kirjattiin 2 184 371 ja maaseutuväestöksi 228 142 henkeä.
Provinssissa oli vuonna 2011–2012 neljä aliprovinssia (shahrestan), jotka jakautuivat yhteensä kymmeneen piirikuntaan (bakhsh). Näihin sijoittui 16 kaupunkia ja 22 alimman aluehallinnollisen tason maaseutupiiriä (dehestan, kyläyhteisö ympäristöineen). Aliprovinssitason jako oli seuraava:
HAL Tejas

HAL Tejas (sankriitiksi तेजस् "Säteilevä) on intialainen hävittäjälentokone, joka kehitettiin 1980-luvulta alkaen MiG-21-hävittäjän korvaajaksi. Koneen ensilento tehtiin 4. tammikuuta 2001. Intian ilmavoimat on tilannut 200 hävittäjää ja 20 kaksipaikkaista koulukonetta. Intian laivasto voi tilata 40 konetta korvaamaan Harrierinsa. Kone hyväksyttiin ilmavoimien käyttöön tammikuussa 2011. Ensimmäiset 20 hävittäjää toimitetaan vuoteen 2013 mennessä.
Intia yritti kehittää hävittäjään omaa "Kaveri"-suihkumoottoria, mutta joutui 2008 hylkäämään projektin ja pyytämään tarjouksia ulkomaisista moottoreista.
Ensimmäisissä koneissa käytetään prototyypeissä käytettyä alitehoista General Electric F404 -moottoria, joka rajoittaa koneiden liikehtimiskykyä ja asekuormaa. Koneen muuttaminen uudemmille moottoreille sopivaksi vie 3–4 vuotta.
Marraskuussa 2025 Dubain kansainvälisen ilmailunäytöksen yhteydessä raportoitiin yhden koneen joutuneen lento-onnettomuuteen, jossa koneen ohjaaja menehtyi.
Journey to the Centre of the Earth

 Journey to the Centre of the Earth on kosketinsoittaja Rick Wakemanin konserttiäänite vuodelta 1974. Se on teema-albumi ja perustuu Jules Vernen samannimiseen science fiction &lt;br&gt;-romaaniin, joka on suomennettu nimellä Matka Maan keskipisteeseen.
Albumi on äänitetty perjantaina 18. tammikuuta 1974 Lontoon Royal Festival Hallissa. Wakemanin lisäksi mukana ovat Lontoon sinfoniaorkesteri (London Symphony Orchestra) ja Englantilainen kamarikuoro (English Chamber Choir) johtajanaan David Measham. Vernen kirjaan perustuvat puheosuudet lausuu David Hemmings. Albumin on tuottanut Rick Wakeman levy-yhtiölle A&amp;M Records.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat Rick Wakemanin tekemiä ja ne on julkaissut Rondor Music (Ldn) Ltd.
Sivu 1:
Sivu 2:
Timecode (albumi)

Timecode (tai levyetiketin mukaan Time Code) on sveitsiläissyntyisen ja muun muassa Yes-yhtyeessä vaikuttaneen kosketinsoittaja Patrick Morazin studioalbumi vuodelta 1984. Albumin ovat tuottaneet Moraz ja Barry Radman yhteistyössä Lee de Carlon kanssa ja sen on kustantanut Lamborghini Records. Sanoitusapua kappaleisiin Moraz on saanut John McBurnielta.
Alkuperäisiä LP-levyjä on valmistanut ja markkinoinut Norjan Oslossa toiminut Nonstop (toisaalla muoto Non Stop) Musicservice A/S.
Kappaleet.
Kappaleet on säveltänyt Patrick Moraz ja sanoittanut John McBurnie lukuun ottamatta instumentaalikappaletta "Black Brains of Positronic Africa" ja kappaletta "You Are the Vision of My Dream", jonka on sanoittanut Moraz.
Sivu 1
Sivu 2
LP-levyn etiketissä Sivu 1 on merkitty A-puoleksi ja Sivu 2 B-puoleksi.
Laulujen julkaisijat ovat Time Code Music Ltd / High Speed Music Ltd.
Patrick Moraz

Patrick Philippe Moraz on sveitsiläissyntyinen kosketinsoittaja, joka on saanut klassisen pianistin koulutuksen. Hän on muun muassa ollut mukana Yes-yhtyeessä, johon hän tuli Rick Wakemanin tilalle ja oli mukana Yesin vuoden 1974 albumilla "Relayer".
Moraz on tehnyt myös soololevyjä vuodesta 1971 lähtien.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1952 – miesten 400 m aitajuoksu

Helsingin olympiakisojen miesten 400 metrin aitajuoksuun osallistui 40 urheilijaa edustaen 24 kansallisuutta. Kilpailupäivät olivat 20.–21. heinäkuuta. 
Ensimmäiset alkuerät.
Jokaisesta erästä kolme nopeinta jatkoon.
1. erä
2. erä
3. erä
4. erä
5. erä
6. erä
7. erä
8. erä
Toiset alkuerät.
Jokaisesta erästä kolme nopeinta jatkoon.
1. erä
2. erä
3. erä
4. erä
Välierät.
Kummastakin erästä kolme nopeinta loppukilpailuun.
1. erä
2. erä