Pyöräliikenne

Pyöräliikenne tarkoittaa pyöräilyä yhtenä liikennemuotona, ja se on osa ajoneuvoliikennettä. Erotuksena harrastuspyöräilyyn pyöräliikenteeseen lasketaan kuuluvaksi töihin, opiskelupaikkaan tai esimerkiksi kauppaan pyöräily.
Pyöräliikenteen piirteitä.
Pyöräily on nopea ja tehokas liikennemuoto erityisesti lyhyehköillä matkoilla. Moottoriliikenteeseen verrattuna pyöräilyllä on useita etuja, kuten pienempi tilavaatimus pysäköinnissä ja ruuhkissa, pienet ympäristöhaitat ja olemattomat meluhaitat sekä myönteiset terveysvaikutukset pyöräilijöihin itseensä. Pyöräily ei myöskään edellytä ajokorttia eikä liikennevakuutusta. Joukkoliikenteeseen verrattuna pyöräilyn etu on vapaa liikkuminen aikatauluista ja reiteistä riippumatta. Taajamissa polkupyörän on todettu olevan nopein kulkuneuvo alle seitsemän kilometrin matkoilla.
On mahdollista käyttää pyöräillessä polkupyörän peräkärryä, pyörälaukkua tai reppua.
Pyöräilyn haittapuolina voidaan pitää alttiutta sääoloille, pyöräilijöiden suojattomuutta törmäyksissä. Talvipyöräilyssä pyöräilyä harjoitetaan talvivarustein. 
Lainsäädäntö Suomessa.
Polkupyörä on ajoneuvo siinä missä auto tai moottoripyöräkin, ja pyöräilijä on ajoneuvon kuljettaja. Polkupyörää koskevat liikenteessä siis suurelta osin samat säännöt kuin muitakin ajoneuvoja. Polkupyörää tulee pääsääntöisesti kuljettaa pyörätiellä, tai ajoradalla, mikäli pyörätietä ei ole lähettyvillä. Mikäli ajoradan oikealla puolella on piennar, jolla ajo käy päinsä ilman haittaa, polkupyörää tulee kuljettaa pientareella. Alle 12-vuotiaat lapset saavat ajaa polkupyörällä jalkakäytävällä, mikäli ajo ei aiheuta kohtuutonta häiriötä jalankululle.
Polkupyörällä pimeässä ja hämärässä ajettaessa tulee käyttää etu- ja takavaloa 1. kesäkuuta 2020 alkaen. Aikaisemmin vain etuvalo oli pakollinen.
Suomessa lain mukaan pyöräilijän tulee yleensä käyttää kypärää. Kypärän käyttämättömyydestä ei rangaista, vaan säädöksen yksityiskohtaisen perustelun mukaan kyseessä on suositus. Kypärättömyys ei myöskään johda onnettomuustilanteissa korvausten menettämiseen.
Polkupyörällä saa tietyin ehdoin kuljettaa myös matkustajia tai rahtia. Nykyään Suomen lain mukaan polkupyörällä saa kyyditä toista ihmistä iästä riippumatta. Edellytyksenä on, että polkupyörässä on istuimet ja jalkojen suojukset kyydittäviä varten. Polkupyörällä kyydittävien enimmäismäärä riippuu siitä, kuinka monta istuinta polkupyörässä on. Aikaisemmin piti olla vähintään 15-vuotias, jotta sai kyyditä toista ihmistä polkupyörällä. 15 vuotta täyttäneet saivat kyyditä kahta enintään 6-vuotiasta lasta, ja 18 vuotta täyttäneet saivat kyyditä yhtä enintään 10-vuotiasta lasta. Kaksipyöräisellä polkupyörällä saa kuljettaa enintään 50 kilon tavarakuormaa. Kolmipyöräisellä polkupyörällä saa kuljettaa sadan kilon lastia, tai niin monta matkustajaa, kuin mille se on rakennettu.
Suomen laki ei varsinaisesti kiellä päihtyneenä pyöräilyä. Rikoslaki tuntee liikennejuopumuksen moottorittomalla ajoneuvolla, mutta rikoksen täyttäminen edellyttää, että päihtyneen ajo aiheuttaa vaaraa toisen henkilön turvallisuudelle. Tästä rikoksesta voi seurata sakkoa tai enintään kolme kuukautta vankeutta.
Viimeaikaista kehitystä.
Pyöräliikenteen ja jalankulun suunnittelu omina kulkumuotoinaan on aloitettu Suomessa 2000-luvulla. Alankomaissa ja Tanskassa pyöräliikennettä on suunniteltu omana kulkumuotona 1930-luvulta asti. Ruotsissa pyöräliikennesuunnitteluun on siirrytty 1990-luvulla, kun vanha SCAFT-malli on nähty kaupunkeihin toimimattomana.
Suomen ensimmäiset pyöräliikenteen omat suunnitteluohjeet valmistuivat Helsingin kaupungilta keväällä 2016. Laadukkaita pyöräväyliä on alettu kutsua nimellä "baana" ja väylien muodostamaa kokonaisuutta baanaverkoksi. Helsingin baanaverkon kaavoitettu pituus on 130 kilometriä.
Suomessa useissa kaupungeissa on otettu viime vuosina käyttöön kaupunkipyöräjärjestelmä, esimerkiksi ”Alepa-fillarit” Helsingissä 2016. Kaupunkipyöräjärjestelmiä on myös monien muiden Euroopan maiden kaupungeissa.