Komppania K

Komppania K ("Company K") on vuonna 1933 ilmestynyt William Marchin kirjoittama sotaromaani. Alkuteoksen alkuperäinen kustantaja oli Smith and Haas. Teoksen on suomentanut Janne Tarmio, ja suomennoksen on julkaissut 2014 Viestintä Tarmio. Teoksen nimi on peräisin siitä Yhdysvaltain merijalkaväen komppaniasta, jossa teoksen kirjoittaja William March palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Sitä on pidetty yhtenä merkittävimmistä teoksista, jotka käsittelevät Yhdysvaltojen osallistumista ensimmäiseen maailmansotaan. Siitä on otettu enemmän uusia painoksia kuin mistään muusta Marchin teoksesta.
Teos koostuu 113 lyhyestä kertomuksesta ensimmäisen maailmansodan aikaisesta Komppania K:sta. Tarina on kerrottu 113 merijalkaväen sotilaan näkökulmasta, ja aikajana ulottuu sotaa edeltävästä koulutusvaiheesta sodan jälkeiseen aikaan. Hahmotelmista syntyy ristiriitaisia ja järkyttäviä kuvauksia tavallisen sotilaan arjesta. Monien kuvausten taustalla on kirjailijan näkemiä ja kokemia todellisia tapahtumia.
Kirjan alussa on suomentaja Janne Tarmion esipuhe, jossa hän antaa teokselle taustaa ja etsii rinnastuksia muun muassa suomalaisesta sotakirjallisuudesta.
Teosta on usein sanottu sodanvastaiseksi romaaniksi, mutta March itse sanoi, että sisältö perustuu todellisuuteen ja sitä on pidettävä elämän puolustuspuheena.
Kirjallinen merkitys ja arviot.
Helsingin Sanomien kriitikko Vesa Karonen pitää romaania rakenteellisesti modernina ja rinnastaa sen siinä mielessä Edgar Lee Mastersin teokseen "Spoon River antologia". Suomennoksen julkaisua hän pitää yhtä merkittävänä tekona kuin Erich Maria Remarquen teoksesta "Länsirintamalta ei mitään uutta" jo heti alkuteoksen ilmestymisvuonna tehdyn suomennoksen julkaisua. "Komppania K:n" suomennosta hän pitää "laatuunkäyvänä", joskin löytää sotatermeistä haparoivuutta, hänen mukaansa esimerkiksi 'automaattikivääreitä' ei käytetty ensimmäisessä maailmansodassa.
Suomentaja Janne Tarmio toteaa vastineessaan Karoselle, että hän valitsi käännökseen termin "automaattikivääri" lähdeaineistoon tukeutuen ja käytti toisessa yhteydessä termiä tuttua 'kivääriryhmä', ja pitää ratkaisuaan asiayhteydessä hyvin toimivina. Amerikkalaisilla oli sitä paitsi ensimmäisessä maailmansodassa käytössä MI918 BAR, jonka luontevin vastine historiallisissa yhteyksissä on hänen mukaansa juuri automaattikivääri.
Markus Määttänen löytää Aamulehden arviossaan kirjasta julmaa absurdiutta, josta yksi esimerkki ovat naapurin rouvan ihailemat miehen hymykuopat, jotka ovat syntyneet poskien läpi menneestä ammuksesta. Määttänen kiittää Janne Tarmiota suomennostyöstä ja julkaisusta: "ehta kulttuuriteko", sillä kirja olisi pitänyt julkaista jo aikoja sitten.
Aikalaiskriitikoista kirjailija, Spectatorin kriitikko Graham Greene nostaa teoksen merkittävimmäksi kaikista sotaromaaneista:
Samaan tapaan kirjoittaa toimittaja, kirjailija Christopher Morley "Komppania K:n" ennakkokappaleen luettuaan:
"Komppania K:ta" on usein verrattu sen sodasta antaman epätoivoisen kuvan vuoksi Remarquen klassiseen sodanvastaiseen romaaniin "Länsirintamalta ei mitään uutta". Alabamamalainen professori, kirjailija Philip Beidler kirjoittaa vuonna 1989 julkaistun painoksen johdannossa:
Ernest Hemingway toteaa johdannossa, jonka hän kirjoitti lähes kymmenen vuotta "Komppania K:n" ilmestymisen jälkeen julkaistuun teokseen "" (1942), että tarinoista jätettiin pois ne kaksi, jotka hän olisi mieluiten ottanut teokseen mukaan, nimittäin Andre Malraux'n "La Condition humaine" ja William Marchin "Nine Prisoners", joka on yksi alkuperäisistä "Komppania K:n" sarjana julkaistuista katkelmista. Hemingway sanoo, että tarinoiden sodanvastaisuus ei ennustanut hyvää, sillä teos osuu yksiin toisen maailmansodan syttymisen kanssa. Hän jatkaa:
Teoksen "Men at War" 1955 julkaistun laitoksen esipuhetta kuitenkin saksittiin poliittisen tilanteen muututtua, ja Hemingwayn johdannosta jätettiin pois esimerkiksi tämä kohta.