The Fleshtones

The Fleshtones on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin New Yorkissa vuonna 1976. Yhtyeen musiikki on yhdistelmä punk rockia ja garage rockia. He ovat yksi punk rockin historian vanhimpia ja edelleen toimivia punk yhtyeitä.
Ura.
Fleshtonesin tarina alkoi vuoden 1976 alussa, kun kaksi musiikin ystävää, Keith Streng ja Jan Marek Pakulski, asuivat yhdessä talossa Queensissä, New Yorkissa. Aiemmat vuokralaiset olivat jättäneet jälkeensä soittimia ja laitteita, joten Streng tarttui kitaraan, Pakulski otti basson, ja he alkoivat opetella kappaleita. Ei kulunut kauan, kun kaksikkoon liittyi kaksi naapuruston ystävää – Peter Zaremba (laulu, huuliharppu) ja Lenny Calderon (rummut) – ja heistä alkoi muodostua varsinainen yhtye.
He harjoittelivat järjestämällä Strengin kotitalon kellarissa kotibileitä. He soittivat ensimmäisen keikkansa CBGB - klubilla toukokuussa 1976. Heistä tuli nopeasti osa New Yorkin punk-skenen nousua, ja he esiintyivät säännöllisesti CBGB:n lisäksi Max’s Kansas Cityssä, Irving Plazassa ja Danceteriassa. He jakoivat myös hetken harjoitustilan legendaarisen The Cramps-yhtyeen kanssa.
Vuonna 1978 yhtye täydentyi saksofonisti Gordon Spaethilla, joka oli yhtyeen jäsen vuoteen 1988 asti. Fleshtones keräsi yleisön energisillä, tanssilattian täyttävillä live-esiintymisillään, ja Suicide duon laulaja Alan Vega, sekä The Cramps-yhtyeen rumpali Miriam Linna alkoivat kehua bändiä New York Dolls-yhtyeen entiselle managerille Marty Thaulle, joka omisti itsenäisen levymerkin Red Star Records 
Vuonna 1978 The Fleshtones allekirjoitti sopimuksen Marty Thaun kanssa ja nauhoittivat singlen "American Beat." Yhtye nauhoitti myös kokonaisen albumin Red Starille, mutta levy-yhtiö ajautui talousvaikeuksiin, jotka estivät albumin julkaisemisen, ja Fleshtones oli turhautumisen vuoksi vähällä hajota. Kun rumpali Lenny Calderon jätti yhtyeen, Blondie-yhtyeen rumpali Clem Burke tuurasi väliaikaisesti yhtyeessä. The Fleshtones kävi keikoilla Lontoossa ja he rekrytoivat Bill Milhizerin uudeksi rumpalikseen.
Vuonna 1980 he siirtyivät I.R.S. Recordsille ja julkaisivat garage rockin klassikoiksi muodostuneet albumit "Roman Gods" ja "Hexbreaker". Vuonna 1982, ROIR Records julkaisi vihdoin julkaisematta jääneen Red Star -albumin nimellä Blast Off! 
1980-luvun puolivälissä yhtyeen laulaja Peter Zaremba toimi MTV:n "Cutting Edge" -ohjelman juontajana. Koko vuosikymmenen Fleshtones julkaisi lukuisia albumeja ja singlejä, sekä kiersi jatkuvasti Yhdysvalloissa ja Euroopassa. He esiintyivät brittiläisessä punk/new wave -konserttielokuvassa "Urgh! A Music War" vuonna 1980, ja TV-juontaja Dick Clarkin suositussa "American Bandstand" -televisio-ohjelmassa vuonna 1982. He olivat mukana myös näyttelijä Tom Hanksin tähdittämän elokuvan "Bachelor Partyn" (1984) ja "I Was a Teenage Zombie" (1987) soundtrackeilla, sekä Andy Warholin lyhytikäisen MTV-ohjelman "Andy Warhol’s Fifteen Minutes" viimeisessä jaksossa vuonna 1987. Silti Fleshtones sai vain kulttisuosiota ja vain vähän kaupallista menestystä. 
Yhtyeen riveissä nähtiin vuosien varrella useita basisteja, mukaan lukien Andy Shernoff (The Dictators) ja Fred Smith (Television), mutta vuonna 1990 yhtyeen basistiksi vakinaistui, aiemmin Jason and the Scorchers –yhtyeessä soittanut Ken Fox. Vuonna 1991 he suuntasivat Australiaan äänittämään albumia "Powerstance", jonka tuotti Hoodoo Gurusin yhtyeen laulaja Dave Faulkner, joka oli pitkään maininnut Fleshtonesin yhdeksi esikuvakseen. Vuonna 1994 julkaistiin myös "Beautiful Light" -albumi, jonka tuotti R.E.M - yhtyeen kitaristi Peter Buck ja vuonna 1995 julkaistiin "Laboratory of Sound" -levy, jonka tuotti Nirvanan tuottajana parhaiten tunnettu Steve Albini. Vuonna 2003 Fleshtones teki sopimuksen Yep Roc Recordsin kanssa, joka julkaisi yhtyeen albumit, "Do You Swing?" sekä "Beachhead" "("2005) ja "Take a Good Look" "(2008)" jonka tuotti entinen Richard Hellin kitaristi Ivan Julian. 
Vuonna 2007 ilmestyi elämäkerta kirja "Sweat: The Story of the Fleshtones, America’s Garage Band" ja vuonna 2009 julkaistu dokumenttielokuva "Pardon Us for Living, but the Graveyard Is Full" 
Vuonna 2010 yhtye alkoi saavuttaa suosiota Espanjassa, missä he keikkailivat ahkerasti. Fleshtones kutsui Patti Smithin kitaristina parhaiten tunnetun Lenny Kayen vierailevaksi kitaristiksi ja tuottajaksi vuoden 2011 albumille "Brooklyn Sound Solution." Vuonna 2012 he kumarsivat espanjankieliselle yleisölleen julkaisemalla espanjaksi äänitetyn neljän kappaleen EP:n "Quatro x Quatro". Fleshtones palasi tyypillisen riehakkaaseen muotoonsa vuoden 2014 albumilla "Wheel of Talent", joka äänitettiin Espanjassa, Detroitissa ja Brooklynissa. 
Vuonna 2016, yhtye juhli 40-vuotista taivaltaan albumilla, jonka nimi oli yksi heidän motolistaan: "The Band Drinks for Free". Seuraavana vuonna ilmestyi "Budget Buster", kokoelma B-puolia ja harvinaisuuksia, joita he olivat julkaisseet viimeisen vuosikymmenen aikana.
Pitkähkön tauon jälkeen Fleshtones palasi lokakuussa 2020 julkaisemalla Halloween-ajankohtaan sopivan albumin "Face of the Screaming Werewolf". Halloween-teema inspiroi myös useita kappaleita heidän seuraavalla studiolevyllään, vuoden 2024 "It’s Getting Late (... And More Songs About Werewolves)" -albumilla, joka sisälsi cover-versioita. Siinä missä monet muut punkin, new waven ja garage rockin ensimmäisen aallon yhtyeet ovat kadonneet ja myöhemmin palanneet, Fleshtones ei ole koskaan pitänyt taukoa. Brooklynissa, New Yorkissa toimivan yhtyeen kokoonpanoon ovat vuodesta 1990 kuuluneet laulaja Zaremba, kitaristi Streng, basisti Ken Fox ja rumpali Bill Milhizer.