tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Juovahylje

Juovahylje ("Histriophoca fasciata") on pohjoisella Tyynellämerellä ja Pohjoisella jäämerellä elävä hyljelaji. Koiras on naarasta tummempi, ja kummallakin sukupuolella on turkissa neljä leveää valkoista juovaa. Juovahylkeiden lukumääräästä ei ole tarkkaa tietoa, mutta niitä on arvioitu olevan useita satoja tuhansia. Juovahylkeet elävät pääosin yksin, mutta kokoontuvat lisääntymisaikaan ryhmiksi. Nuoret yksilöt syövät äyriäisiä ja vanhemmat kaloja ja nilviäisiä.
Koko ja ulkonäkö.
Aikuinen juovahylje on 1,5–1,8 metriä pitkä ja painaa 90–150 kilogrammaa. Koiras on pohjaväriltään naarasta tummempi, tumman ruskea tai musta. Turkissa on neljä leveää valkoista juovaa: yksi rengas kaulan ympärillä, toinen ruumiin takaosan ympäri takaraajojen kohdalla, ja yksi laaja rengaskuvio kummallakin kyljellä. Naaras on vaaleamman ruskea tai harmaa ja valkoiset juovat eivät erotu yhtä hyvin kuin koiraalla. Kuutit ovat syntyessään täysin valkoisia ja vaihtavat turkkinsa viiden viikon ikäisinä.
Juovahylkeiden keuhkoissa ei ole lohkoja, kuten yleensä muilla lajeilla. Niiden keuhkorakkulat ovat isot ja koirailla kookkaammat kuin naarailla. Isot keuhkorakkulat liittyvät mahdollisesti ääntelyyn tai parempaan uintikykyyn.
Levinneisyys ja elintavat.
Juovahylje esiintyy pohjoisella Japaninmerellä, Beringin- ja Ohotanmerellä sekä Pohjoisella jäämerellä Beringin salmen ympäristössä Venäjän ja Alaskan vesillä. Pitkälle kesään jatkuva jääpeite on hyvin tärkeää juovahylkeille, ja ne elävät jäällä usein hyvinkin kaukana sulasta merestä. Ne elävät tyypillisesti lähellä rikkoutunutta jäätä eivätkä niinkään täysin yhtenäisillä jäätiköillä. Juovahyljekannan kokoa ei tunneta tarkkaan. On arvioitu, että Beringinmerellä elää noin 120 000–160 000 yksilöä ja Ohotanmerellä jopa 630 000.
Juovahylje on pääosin yksin elävä laji, mutta yksilöt kokoontuvat kuitenkin lisääntymisaikaan löyhiksi ryhmiksi. Naaraat tulevat sukukypsiksi 2–4-vuotiaina ja koiraat 3–5-vuotiaina. Kuutti syntyy jäälle huhtikuussa tai toukokuun alussa ja vanhemmat hoitavat sitä noin kuukauden ajan. Nuoretkin poikaset vaeltavat kuitenkin usein kauaskin vanhemmistaan. Juovahylkeet voivat elää noin 27-vuotiaiksi.
Juovahylkeen ravinto vaihtelee alueittain ja iän mukaan. Erityisesti poikaset ja nuoret yksilöt syövät äyriäisiä. Noin kahden vuoden ikäisinä ne siirtyvät syömään kaloja, erityisesti alaskanseitiä, sekä mustekaloja ja muita nilviäisiä.
Kiinanmuntjakki

Kiinanmuntjakki ("Muntiacus reevesi") on Kiinan kaakkoisosassa ja Taiwanissa elävä pienikokoinen hirvieläin. Kiinanmuntjakkeja on istutettu myös Britanniaan ja Ranskaan, mutta laji on hävinnyt Ranskasta.
Kiinanmuntjakilla on kesällä punaruskea turkki, talvella se muuttuu harmaammaksi. Säkäkorkeus on puolisen metriä. Naaraat painavat 9–16 kiloa, urokset hiukan enemmän.
Kiinanmuntjakkia pidettiin aiemmin muntjakin eli intianmuntjakin ("Muntiacus muntjak") alalajina.
Jérôme Coppel

Jérôme Coppel (s. 6. elokuuta 1986 Annemasse) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Française des Jeux -joukkueessa 2008, edusti vuosina 2010–2012 Saur-Sojasun-tallia, 2013–2014 Cofidisia ja viimeisinä ammattilaisvuosinaan 2015–2016 IAM Cycling -tallia.
Coppel saavutti Richmondin MM-kilpailuissa 2015 pronssia aika-ajossa. 
Saavutuksia.
Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Aika-ajon junioreiden Ranskan-mestaruus
Aika-ajon alle 23-v. MM-pronssia
Aika-ajon alle 23-v. EM-hopeaa
Aika-ajon alle 23-v. Ranskan-mestaruus
Circuit des Ardennes, kokonaiskilpailun voitto
Aika-ajon alle 23-v. MM-pronssia
Maantieajon ja aika-ajon alle 23-v. Ranskan-mestaruus
Route Adélie, voitto
Rhône-Alpes Isère Tour, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
Critérium du Dauphiné, kokonaiskilpailussa viides
Tour du Doubs, voitto
Tour du Gévaudan, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
Vuelta Ciclista a Murcia, kokonaiskilpailun ja 3. etapin (aika-ajo) voitto
Critérium du Dauphiné, nuorten kilpailun voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s
Étoile de Bessèges, kokonaiskilpailun ja 5b-etapin (aika-ajo) voitto
Bayern-Rundfahrt, kokonaiskilpailussa toinen
Tour du Doubs, voitto
Aika-ajon Ranskan-mestaruus
MM-kilpailut, aika-ajossa pronssia
Étoile de Bessèges, kokonaiskilpailun ja 5. etapin (aika-ajo) voitto
Luettelo Regia Marinan aluksista 1861

Luettelo Regia Marinan aluksista 1861 esittelee Regia Marinaan perustettaessa liitetyt sotalaivat.
Muut.
Laivastolla oli lisäksi kuusi potkuri- ja seitsemän siipirataskuljetusalusta, joissa oli yhteensä 26 tykkiä. Lisäksi oli kuusi aseistamatonta siipiratashinaajaa ja kahdeksan purjein varustettua kuljetusalusta, joissa oli yhteensä kaksi tykkiä. Sisävesillä oli kuusi tykkivenettä. Telakoilla oli rakenteilla kahdeksan alusta, joihin oli suunniteltu yhteensä 272 tykkiä.
Tamengi

Tamengi eli lyyrysarvi ("Rucervus eldii") on eteläaasialainen hirvieläinlaji. Sitä tavataan Kiinassa, Intiassa, Kambodžassa, Laosissa ja Myanmarissa. Se on saattanut jo hävitä Vietnamista ja Thaimaasta.
Tamengin säkäkorkeus on 114 cm ja pituus noin puolitoista metriä. Se voi painaa jopa 150 kg.
Dimităr Rangelov

Dimităr Rangelov (, s. 9. helmikuuta 1983 Sofia) on bulgarialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. 
Ura.
Slavija Sofia.
Sofiassa syntynyt Rangelov aloitti jalkapallon paikallisessa seurassa Slavijassa. 3. kesäkuuta 2000 17 vuoden ikäisenä hän debytoi edustusjoukkueessa Beroe Stara Zagoraa vastaan. Hän pelasi Slavijassa vuodesta 2000 vuoteen 2006.
RC Strasbourg.
Rangelov myytiin miljoonalla eurolla RC Strasbourgiin vuonna 2006. Vuonna 2007 hänet lainattiin puoleksi vuodeksi saksalaiseen FC Erzgebirge Aueen. Tämän jälkeen Rangelov lainattiin Energie Cottbusiin, jossa hän murtautui nopeasti avauskokoonpanoon.
Energie Cottbus.
Puolen vuoden mittaisen lainasopimuksen aikana Cottbusissa hän pelasi 49 ottelua Bundesliigassa, joissa hän viimeisteli 15 maalia.
Borussia Dortmund.
16. kesäkuuta 2009 Rangelov teki miljoonan euron arvoisen sopimuksen Borussia Dortmundin kanssa. Sopimuksen pituus oli neljä vuotta. Hän teki ensimmäisen maalinsa seuralle Bundesliigassa 30. maaliskuuta 2010 3–0-kotivoitossa Bayer Leverkusenia vastaan.
Maccabi Tel Aviv.
4. syyskuuta 2010 Borussia Dortmund lainasi Rangelovin israelilaiseen Maccabi Tel Aviviin loppukaudeksi. 6. marraskuuta 2010 teki ensimmäisen maalinsa Maccabille ottelussa Hapoel Ashkelonia vastaan. Huhtikuussa 2011 seura purki Rangelovin sopimuksen ja hän palasi Dortmundiin
Paluu Energie Cottbusiin.
28. kesäkuuta 2011 Rangelov palasi Energie Cottbusiin, jonka kanssa hän teki yhden vuoden lainasopimuksen.
Shao Jiayi

Shao Jiayi (, s. 10. huhtikuuta 1980 Peking) on kiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi kotimaansa lisäksi pitkään Saksassa.
Seuraura.
Pekingissä syntynyt Shao aloitti uransa Kiinan Superliigassa Beijing Guoaniassa, jossa hän pelasi keskikenttäpelaajana kolme vuotta ja 70 pääsarjaottelua, joissa hän teki 12 maalia.
Hän siirtyi Bundesliigassa pelaavaan TSV 1860 Müncheniin lainasopimuksella vuonna 2002 ja debytoi kaudella Bundesliigassa 12 ottelussa, joissa hän viimeisteli yhden maalin. Seuraavalla kaudella Shao sai vähän vastuuta ja pelasi vain viisi liigaottelua. Hänen vastuunsa kasvoi seuran pudotessa 2. Bundesliigaan kaudeksi 2004–2005.
Vuonna 2006 Shao siirtyi Energie Cottbusiin, joka pelasi Bundesliigassa. Hän teki avauskaudellaan seurassa 29 ottelussa kaksi maalia. Seuraavalla kaudella hän jäi 14 pelatussa Bundesliigaottelussa maaleitta. Cottbus putosi 2. Bundesliigaan kaudeksi 2009–2010. Shao pelasi joukkueessa 100 ottelua sarjaottelut mukaan lukien ja viimeisteli niissä 15 maalia.
Shao teki kesäkuussa 2011 vuoteen 2013 ulottuvan sopimuksen MSV Duisburgin kanssa.
Maajoukkueura.
Shao edusti Kiinan A-maajoukkuetta vuodesta 2000 lähtien. Hän kuului maansa kokoonpanoon vuoden 2002 MM-kilpailuissa, joissa hän pääsi kahdessa ottelussa vaihtopelaajana kentälle mutta toisessa ottelussa hänet ajettiin ulos hänen oltuaan kentällä vain runsaat kymmenen minuuttia.
Rooman seitsemän kukkulaa

Rooman seitsemän kukkulaa ovat Serviuksen muurin sisällä sijainneet kukkulat, joille antiikin Rooman kaupunki perimätiedon mukaan rakennettiin. Kaikki kukkulat sijaitsevat Tiberin itäpuolella ja ne ovat edelleen Rooman keskeisintä aluetta. Niillä on ollut merkittävä rooli roomalaisessa mytologiassa, roomalaisessa uskonnossa ja politiikassa.
Kukkulat.
Lukumäärä seitsemän oli vakiintunut perinteessä, mutta itse kukkuloista esiintyy roomalaisissa lähteissä erilaisia luetteloita. Yleensä Rooman seitsemäksi kukkulaksi luetaan seuraavat:
Tarkkaan ottaen Quirinalis, Viminalis ja Esquilinus eivät olleet erillisiä kukkuloita, vaan saman harjanteen ulokkeita, jotka suuntautuivat Roomaa kohti. Latinan kielessä Quirinaliksesta ja Viminaliksesta käytetään sanaa "collis", ’kukkula’, kun taas muista kukkuloista käytetään sanaa "mons", ’vuori’, ilman erityisesti syytä erolle; ainakaan se ei ole johtunut korkeuseroista.
Jean-Christophe Péraud

Jean-Christophe Péraud (s. 22. toukokuuta 1977 Toulouse) on ranskalainen maasto- ja maantiepyöräilijä.
Maastopyöräily.
Péraud voitti maastoajon Euroopan-mestaruuden Kluisbergenissä 2005. Vuonna 2008 hän sai Pekingin olympialaisissa hopeaa maastoajossa sekä voitti joukkueviestin maailmanmestaruuden Val di Solessa ja Euroopan-mestaruuden St. Wendelissä
Maantiepyöräily.
Péraud voitti amatöörien Ranskan maantieajomestaruuden 2008. Seuraavana vuonna hän voitti Ranskan aika-ajomestaruuden ja oli MM-kilpailuissa samassa lajissa 12:s. Vuonna 2010 hän oli Baskimaan ympäriajossa viides. Vuonna 2011 hän sijoittui Välimeren ajossa toiseksi, Pariisi–Nizza-ajossa kuudenneksi ja Ranskan ympäriajossa yhdeksänneksi. Ranskan ympäriajossa 2012 hän oli 12:nnella etapilla toinen. Välimeren ajossa 2013 hän voitti neljännen etapin ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi. Saman vuoden Pariisi–Nizza-ajossa hän oli kolmas ja Tour de Romandiessa kuudes.
Péraud voitti Välimeren ajossa 2014 viidennen etapin ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi. Tirreno–Adriaticossa hän oli neljäs ja voitti Critérium Internationalin kokonaiskilpailun. Baskimaan ympäriajossa hän oli kolmas. Ranskan ympäriajossa hän sijoittui 14. etapilla kolmanneksi. Kokonaiskilpailun lopputuloksissa hän oli toinen. Vuonna 2015 hän voitti Critérium Internationalin kokonaiskilpailun ja toisen etapin. Espanjan ympäriajossa 2016 hän oli kolmastoista.
Velkakello

Velkakello on mittari, joka pyrkii näyttämään jonkun valtion velan reaaliajassa. Velkakellolla pyritään havainnollistamaan esimerkiksi velan kasvunopeutta. Velkakello voi olla virtuaalinen internet-sivu tai fyysinen mittari, kuten Yhdysvaltojen valtionvelkaa kuvaava velkakello Manhattanin Times Squarella New Yorkissa. Suomessa ideaa on kehitellyt toimittaja Mika Mäkeläinen, joka perusti kansalaishanke Velkakello.fi:n, virtuaalisen Suomen valtionvelkaa kuvaavan nettisivuston. 
Aiheesta muualla.
Sylvi (vuoden 1944 elokuva)

Sylvi on Toivo Särkän ohjaama elokuva vuodelta 1944. Se perustuu Minna Canthin näytelmään "Sylvi" (1893).
Tarina on kolmiodraama, jossa holhooja, ikääntynyt asessori (Edvin Laine) taivuttaa holhottinsa, orpotyttö Sylviin (Helena Kara) vaimokseen. Sylvi kuitenkin rakastaa komeaa ylioppilasta Viktoria (Leif Wager).
Särkkä teki elokuvan Minna Canthin satavuotissyntymäpäivän kunniaksi. Alkujaan näytelmä oli ruotsinkielinen, mihin syynä olivat Canthin ja Suomalaisen teatterin erimielisyydet.
Vastaanotto.
Aikalaisarvioissa "Sylvi" sai leiman ”kulttuurielokuva”, ja arvioissa annettiin niin risuja kuin ruusujakin. Käsikirjoitus saa Paula Talaskiveltä ("Helsingin Sanomat") runsaat kiitokset: ”Käsikirjoituksen tekijä - - on erinomaisella johdonmukaisuudella laventanut näytelmä Sylvin elokuvaksi. Kaikki ne kohtaukset ja keskustelut, jotka käsikirjoituksen tekijä on tehnyt 'omasta päästään', pysyvät niin uskollisesti Canthin sävyssä ja näytelmän aikakauden hengessä, ettei voi huomata mitään saumaa tai erotusta alkuperäisen ja lisätyn välillä.” Mutta kritiikkiäkin tuli, liiasta hempeydestä, syleilyjen runsaudesta (Salama Simonen, "Uusi Suomi" ja Toini Aaltonen, "Suomen Sosialidemokraatti"). Elokuvan äänityksen heikkoutta ihmeteltiin useassa arviossa.
2000-luvulla elokuvaa on arvosteltu liiallisesta romanttisuudesta (Pertti Avola) ja paatoksellisuudesta, joka hävittää Canthin kriittiset pohdinnat ajan naiseudesta (Arto Pajukallio). Toisaalta Henri Waltter Rehnströmin mukaan ”ohjaustyö on pätevä” ja ”alkuperäisteoksen väkevyys on tallentunut hienosti filmille”.
Tyrifjorden

Tyrifjorden on Norjan neljänneksi suurin luonnonjärvi. Se sijaitsee Buskerudin läänissä, noin 40 km Oslon luoteispuolella. Järven pinta-ala on 136 neliökilometriä, tilavuus 13,1 kuutiokilometriä, keskisyvyys 97 metriä ja suurin syvyys 295 metriä. Tilavuudeltaan se on Norjan toiseksi suurin luonnonjärvi. Järvi laskee 48 kilometrin pituisen Drammenselvan kautta Oslonvuonon sivuvuonoon Drammeninvuonoon.
Järven nimen jälkiosa "fjorden" tarkoittaa vuonoa, vaikka järvi on sisämaassa. Heti jääkauden jälkeen järvi onkin ollut jonkin aikaa vuonona yhteydessä mereen.
Tyrifjordenissa sijaitsevalla Utøyan saarella tapahtui 22. heinäkuuta 2011 terrori-isku, jossa kuoli 69 ihmistä sekä useita loukkaantui vakavasti. Tapahtuma-aikaan saarella oli menossa sosiaalidemokraattien nuorisoleiri.
Henrique Johannpötter

Henrique Johannpötter (23. kesäkuuta 1933 – 19. heinäkuuta 2011) oli saksalaissyntyinen, Brasiliassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli fransiskaani vuonna 1959, ja hänet vihittiin papiksi 26. heinäkuuta 1961. Hänet nimitettiin 7. joulukuuta 1988 Bacabalin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi ja vihittiin piispaksi 20. tammikuuta 1989. Pääkonsekraattorina toimi Pascàsio Rettler, jota avustivat Miguel Fenelon Câmara Filho ja Paulo Eduardo Andrade Ponte.
Johannpötteristä tuli Bacabalin piispa 2. joulukuuta 1989. Hän erosi tehtävästä hän erosi huhtikuussa 1997.
Utøya

Utøya on pieni saari Tyrifjorden-järvessä Norjan Buskerudin läänissä. Se sijaitsee Holen kunnassa, 38 kilometriä Oslosta luoteeseen. Saaren pinta-ala on 10,6 hehtaaria. Se on puolen kilometrin päässä mantereesta, jossa rantaa pitkin kulkee valtatie E16.
Saaren omistaa Norjan työväenpuolueen nuorisojärjestö Arbeidernes ungdomsfylking, joka järjestää saarella nuorisoleirejä. Saaren lahjoitti vuonna 1950 ammattijärjestöjen yhteistyöelin Oslo og Omegn faglige samorganisasjonen.
Utøyan joukkosurma.
Utøyasta tuli kansainvälinen käsite, kun 22. heinäkuuta 2011 saarella tapahtui joukkomurha, jossa kuoli 69 ihmistä. Tekijäksi paljastui Anders Behring Breivik.
Jane Greer

Jane Greer (9. syyskuuta 1924 – 24. elokuuta 2001) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja tv-näyttelijä, joka tunnettiin kenties parhaiten roolistaan femme fatale Kathie Moffatina vuoden 1947 elokuvassa "Varjot menneisyydestä".
Greer aloitti julkisen uransa lapsimallina. Howard Hughes näki Greerin kuvan lehdessä ja käski alaisiaan etsimään tytön. Hughes tuotatti Greerin Washingtonista Los Angelesiin, ja pyrki hallitsemaan hänen elämäänsä täydellisesti. Hughesin mustasukkaisuus haittasi Greeri uraa suuresti.
Danielle Harris

Danielle Harris (s. 1. kesäkuuta 1977) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt elokuvissa ja televisiossa. 
Harris aloitti näyttelemisen jo kahdeksanvuotiaana televisiosarjassa "One Life to Live" vuonna 1985. Tämän jälkeen hän sai yhden pääosista elokuvissa "Halloween 4" (1988) ja "Halloween 5" (1989), joissa hän esitti sarjamurhaaja Michael Myersin yhdeksänvuotiasta siskontytärtä. Sittemmin Harris esiintyi elokuvissa "Kuoleman merkki" (1990), "Viimeinen partiopoika" (1991), "Free Willy – pelastakaa Willy" (1993) ja "Daylight – paniikki tunnelissa" (1996).
2000-luvulla Harris pääsi jälleen näyttelemään Halloween-elokuvissa, kun ohjaaja Rob Zombie aloitti uuden elokuvasarjan. "Halloweenissa" (2007) ja "Halloween II:ssa" (2009) Harris näytteli Laurie Stroden ystävää Anne Brackettia.
Harris on esiintynyt ahkerasti myös televisiossa, muun muassa sarjoissa "Teho-osasto", "", "Siskoni on noita", "West Wing" ja "Todistettavasti syyllinen".
Harris on ollut mukana myös Five Finger Death Punchin kappaleen ”The Bleeding” musiikkivideolla.
Radio 1 (Ruotsi)

Radio 1 on ruotsalainen kaupallinen puheradioasema, jonka omistaa ruotsalainen Modern Times Group. Radio 1 aloitti lähetykset 4. huhtikuuta 2011, jolloin se korvasi aiemman STAR FM:n.
Historia.
STAR FM oli Tukholmassa, Ruotsissa toiminut kaupallinen paikallisradioasema, joka aloitti lähetyksensä 1. huhtikuuta 2008. Se korvasi aiemmin lähettäneen Svenska Favoriterin. STAR FM:n omisti Modern Times Group, ja se soitti pop- ja rockmusiikkia 1970-luvulta eteenpäin. STAR FM:n lähetys oli kuunneltavissa myös internetissä.
STAR FM:n tunnuslause oli ”Bästa låtarna – Största artisterna”, suomennettuna ”Parhaat kappaleet – Suurimmat artistit”. Sen soittamia artisteja olivat muun muassa Michael Jackson, ABBA, Dolly Parton, Anastacia ja Lady Antebellum.
4. huhtikuuta 2011 STAR FM:n taajuudella aloitti Modern Times Groupin omistama Radio 1, jolla ei soiteta lainkaan musiikkia.
Jälleen soittaa Dallapé

Jälleen soittaa Dallapé on vuonna 2010 ilmestynyt Dallapé-orkesterin albumi.
Kappaleet.
Kaikissa kappaleissa solistina Sami Saari, ellei toisin mainittu.
Näin hänen kuolevan

Näin hänen kuolevan ("The Robe") on Henry Kosterin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1953. Elokuva pohjautuu Lloyd C. Douglasin samannimiseen romaaniin, ja se oli ensimmäinen CinemaScope-elokuva. Elokuva palkittiin Oscarilla parhaasta värielokuvan lavastuksesta (Walter M. Scott, Paul S. Fox, George W. Davis ja Lyle R. Wheeler) ja parhaasta värielokuvan puvustuksesta (Emile Santiago ja Charles LeMaire).
Juoni.
Elokuvan pääroolin roomalaisena tribuunina Marcellus Galliona näyttelee Richard Burton, jonka Pontius Pilatus (Richard Boone) määrää valvomaan Jeesuksen ristiinnaulitsemista. Gallio voittaa noppapelissä Jeesuksen viitan, jonka vaikutus muuttaa hänet lopulta kristityksi.
Rhona Robertson

Rhona Susan Robertson (s. 19. heinäkuuta 1970 Auckland) on uusiseelantilainen entinen sulkapalloilija.
Robertson osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Barcelonassa 1992. Hän pääsi tuolloin kaksinpelissä toiselle kierrokselle saakka, mutta putosi nelinpelissä Tammy Jenkinsin kanssa ensimmäisen ottelun jälkeen. Robertson sai vuonna 1994 kaksinpelistä pronssia Kansainyhteisön kisoissa jaetulla sijalla Australian Song Yangin kanssa. Hän osallistui jälleen olympialaisiin Atlantan kisoissa 1996, joissa hän putosi toisella kierroksella sekä kaksin- että nelinpelissä. Robertson voitti toisen Kansainyhteisön kisojen pronssimitalinsa nelinpelissä Kuala Lumpurissa 1998, jossa hän pelasi Jenkinsin kanssa. Hän pelasi vielä MM-kilpailuissa 2001, joissa hän hävisi ensimmäisen ottelunsa sekä kaksinpelissä, nelinpelissä että sekanelinpelissä.
Lähteet.
Gerard (Yorkin arkkipiispa)

Gerard (k. 21. toukokuuta 1108) oli Englannin lordikansleri 1085–1092 ja Yorkin arkkipiispa vuosina 1100–1108. Ennen kuin hän saattoi ottaa vastaan Herefordin piispan viran vuonna 1096, hänet oli vihittävä diakoniksi ja papiksi. Pian Henrik I:n valtaanastumisen jälkeen hänet nimitettiin Yorkin arkkipiispaksi ja joutui sittemmin osalliseksi pitkään jatkuneeseen kiistaan keskinäisestä arvojärjestyksestä Canterburyn kanssa.
Tausta.
Gerard oli Winchesterin piispa Walkelinin ja Elyn luostarin apotin Simeonin veljenpoika. Hänen tiedetään olleen kanttori ja vuodesta 1091 arkkidiakoni Rouenin tuomiokirkossa.
Englannin kuningas Vilhelm Punainen lähetti hänet vuonna 1095 Roomaan neuvottelemaan paavi Urbanus II:n kanssa koskien Anselm Canterburylaisen palliumia.
Kuolema ja jälkimaine.
Gerard suositteli ainakin yhdelle papilleen heprean opiskelua, joka ei ollut tuohon aikaan yleistä. Hän tutki astrologiaa, minkä vuoksi häntä syytettiin noituuden harjoittamisesta. Näiden huhujen vuoksi häntä kieltäydyttiin hautaamasta Yorkin tuomiokirkkoon. Hän kuoli Southwellissa 21. toukokuuta 1108.
Jim Ronny Andersen

Jim Ronny Andersen (s. 4. toukokuuta 1975 Songdalen) on norjalainen entinen sulkapalloilija. Hän edusti seuratasolla tanskalaista Kastrup KMB Københavnia.
Andersen putosi MM-kilpailuissa 2003 kaksinpelissä heti ensimmäisellä kierroksella hävittyään espanjalaiselle Sergio Llopisille. Hän pääsi vuoden 2004 EM-kisoissa neljännelle kierrokselle, mutta hävisi tuolloin suoraan kahdessa erässä Peter Gadelle, joka voitti lopulta koko turnauksen. Andersen osallistui samana vuonna myös Ateenan olympialaisiin, joissa hän peittosi ensimmäisellä kierroksella Guatemalan Pedro Yangin, mutta hävisi toisessa ottelussaan Sony Dwi Kuncorolle, joka sai kisoista pronssia. Andersen pelasi MM-kisoissa vielä vuonna 2005, jolloin hän hävisi ensimmäisen ottelunsa eteläkorealaiselle Lee Hyun-Iille.
Lähteet.
David Ruffin

Davis Eli "David" Ruffin (18. tammikuuta 1941 – 1. kesäkuuta 1991) oli yhdysvaltalainen soul-laulaja ja muusikko, joka tunnetaan parhaiten The Temptations -yhtyeen paasolistina vuosilta 1964–1968. Ruffin pääsi Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1989.
Diskografia.
David Ruffin
The Ruffin Brothers
Ruffin &amp; Kendrick
Zheng Zhi

Zheng Zhi (, s. 20. elokuuta 1980 Shenyang, Liaoning) on kiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa kiinalaista Guangzhou Evergrandea. Hän aloitti uransa puolustajana, mutta siirtyi keskikenttäpelaajaksi. Siirto Shandong Lunengiin edisti Zhengin uraa ja hänestä tuli myöhemmin Kiinan maajoukkueen kapteeni, mikä johti siirtoihin Charlton Athleticiin ja Celticiin.
Seuraura.
Kiina.
Vuonna 1999 Zhengin seura Liaoning Chuangye oli kriisissä ja siltä estettiin kaikki pelaajasiirrot ja seuran toiminnat. Oltuaan vuoden pelaamatta ammattilaisjalkapalloa hän siirtyi Shenzhen Jianlibaoon, jossa hän pelasi pelintekijänä.
Charlton Athletic.
29. joulukuuta 2006 Zheng siirtyi loppukauden ja option kattavalla sopimuksella englantilaiseen Charlton Athleticiin. Hän oli uuden valmentajan Alan Pardewin ensimmäinen virallinen hankinta seurassa. Zheng oli tätä ennen ollut seuran testattavana vanhan valmentajan Les Reedin alaisuudessa. Hän debytoi Englannin valioliigassa Manchester Unitedia vastaan Old Traffordilla, kun hän korvasi loukkaantuneen Amdy Fayen. Zheng teki ensimmäisen maalinsa seuralle 18. maaliskuuta 2007 Newcastle Unitedia vastaan.
Zheng palasi vanhaan seuraansa Shandong Lunengiin kauden 2006–2007 päätyttyä. Hän kuitenkin palasi Charltoniin elokuussa 2007 pysyvällä sopimuksella. Kahden vuoden sopimus oli arvoltaan kaksi miljoonaa puntaa. Maaliskuussa 2008 jalkapallolehti "FourFourTwo" äänesti hänet viidenneksi parhaaksi pelaajaksi Football Leaguessa. Zheng teki Mestaruussarjassa kaudella seitsemän maalia. Hänen lopullinen teränsä oli kateissa kauden toisella puoliskolla Kiinan maajoukkuekutsujen vuoksi. Kesällä 2008 Zheng yhdistettiin siirtohuhuissa vahvasti West Bromwich Albioniin. 8. heinäkuuta 2009 Zheng jätti Charltonin, kun seura putosi Ykkösliigaan.
Celtic.
1. syyskuuta 2009 Zhengista tuli toinen kiinalaispelaaja Du Wein ohella, joka on pelannut Celticissä, kun hän teki seuran kanssa kaksivuotisen sopimuksen. Valmentaja Tony Mowbray paljasti olleensa kauan kiinnostunut pelaajasta ja iloinen hankinnasta. Zheng ei ollut pelikypyinen Eurooppa-liigassa, koska hänen siirtonsa ei tullut ajoissa.
Hän debytoi seurassa 4. lokakuuta 2009 derbyssä Rangersia vastaan. Hän hankki ottelussa joukkueelleen voiton tuoneen rangaistuspotkun. Hän teki ensimmäisen maalinsa seuralle Skotlannin valioliigassa 8. toukokuuta 2010 Heart of Midlothiania vastaan. 1. heinäkuuta Celtic purki Zhengin sopimuksen.
Paluu Kiinaan.
28. kesäkuuta 2010 Zheng palasi Kiinaan ja siirtyi ilmaisella siirrolla Guangzhou Evergrandeen. Hän teki seurassa kaudella 2010 viisi maalia 11 ottelussa. Zhengistä tehtiin seuran kapteeni kaudeksi 2011 Li Zhihain jätettyä seuran.
Saavutukset.
Henkilökohtaiset
Ulappavalottajat

Ulappavalottajat (Neoscopelidae) tai ulappavalokalat on valottajakaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä.
Lajit ja anatomia.
Ulappavalottajia elää kuusi lajia, jotka jaetaan kolmeen sukuun. Lajeihin kuuluu muun muassa pinkkivalottaja ("Neoscopelus macrolepidotus"). Ulappavalokalat ovat melko pieniä ja kooltaan 15–30 cm. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat hoikkia. Heimon lajit eroavat valottajien heimon (Myctophidae) lajeista lyhyemmän ja taaempana sijaitsevan peräevän ja päästä puuttuvien valoelimien perusteella. "Neoscopelus"-suvun lajeilla on vatsassa kolme riviä valoelimiä. Valokalojen tavoin lajeilla on rasvaevä. Silmät ovat ulappavalottajilla suuret tai keskikokoiset ja suomut ovat suuret, "Solivomer"-suvun lajeilla sahalaitaiset. Suu sijaitsee kuonon päässä ja on suuri, hampaat ovat pienet. "Scopelengys"-suvun laijeilla ei ole uimarakkoa, muilla on.
Levinneisyys.
Ulappavalottajia tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta trooppisista ja subtrooppisista vesistä. Ulappavalottajalajit elävät syvissä vesissä noin 500–1 000 metrin syvyydessä veden pinnasta.
Jerdoninpalmunäätä

Jerdoninpalmunäätä ("Paradoxurus jerdoni") on intialainen sivettieläin. Sitä on tavattu vain Länsi-Ghatien vuoristossa, mutta koska se on metsässä elävä yöeläin, sen elintavoista ja levinneisyydestä tiedetään varsin vähän.
Lajin suomenkieliseksi nimeksi on ehdotettu "intianmusankia".
Jerdoninpalmunäätä syö marjoja ja hedelmiä, näiden puutteessa myös pieniä ötököitä. Se on tärkeä laji Länsi-Ghatien sademetsien monimuotoisuudelle, koska se levittää syömiensä marjojen ja hedelmien siemeniä.
Anitškovin silta

Anitškovin silta () on Fontankajoen ylittävä silta Pietarin kaupungissa Venäjällä. Kaupungin pääkatu Nevski prospekt ylittää joen tätä siltaa pitkin.
Alkuperäinen puusilta valmistui vuonna 1716. Nykyistä siltaa alettiin rakentaa vuonna 1841, ja se valmistui vuonna 1842. Silta restauroitiin vuosina 1906–1908. Sen kokonaispituus on 54,6 metriä.
Sillan hevospatsaat, jotka ovat kaupungin tunnetuimpia maamerkkejä, on veistänyt kuvanveistäjä Peter Clodt von Jürgensburg.
Boris Stenin

Boris Andrianovitš Stenin (, 17. tammikuuta 1935 Sverdlovsk – 18. tammikuuta 2001 Moskova) oli Neuvostoliittoa edustanut pikaluistelun maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Stenin voitti yleisluistelun maailmanmestaruuden Davosissa vuonna 1960 ja saavutti samana vuonna hopeaa yleisluistelun EM-kilpailuissa sekä pronssia päämatkallaan 1 500 metrillä Squaw Valleyn olympialaisissa. Vuonna 1962 hän saavutti vielä EM-pronssia. MM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi vuonna 1961 ja neljänneksi vuonna 1962.
Boris Steninin puoliso Valentina Stenina oli pikaluistelun kaksinkertainen olympiamitalisti ja kolminkertainen maailmanmestari.
Henk van der Grift

Henk van der Grift (s. 25. helmikuuta 1935 Breukelen) on alankomaalainen pikaluistelun maailmanmestari, joka oli lajissaan maailman huippuja kahden talven ajan 1960-luvun alussa.
Van der Grift sijoittui Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 kymmenenneksi 500 metrillä. Samana vuonna Davosin MM-kilpailuissa hän sijoittui yhteispisteissä 11:nneksi. Vuonna 1961 hän voitti maailmanmestaruuden 0,16 pisteen erolla neuvostoliittolaiseen Viktor Kositškiniin; yksittäisillä matkoilla hän oli 1 500 metrillä nopein, 500 metrillä toinen, 10 000 metrillä kolmas sekä 5 000 metrillä kahdestoista. Saman vuoden EM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa. Vuonna 1962 hän sijoittui MM-kisoissa Kositškinin takana hopealle sekä EM-kisoissa neljänneksi. Seuraavana talvena hän ei enää menestynyt arvokilpailuissa ja lopetti uransa.
Huippuvuosinaan van der Grift asui talvet Norjassa, jossa hän työskenteli autonasentajana.
Ussurin rajavälikohtaus

Ussurin rajavälikohtaus () oli Neuvostoliiton ja Kiinan kansantasavallan välinen sotilaallinen selkkaus valtioiden rajan muodostavalla Ussurijoella maaliskuussa 1969. Se liittyi laajempaan, seitsemän kuukautta kestäneeseen rajaselkkausten sarjaan kaukoidässä, kylmän sodan aikaisena Kiinan ja Neuvostoliiton välirikon kautena. Selkkaukseen liittyi aikanaan uhka paljon suuremmasta sotilaallisesta konfliktista. Rajakiista sovittiin lopullisesti vasta paljon Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen, vuonna 2004.
Ennen konflikteja Kiinan ja Neuvostoliiton rajajokien saaret olivat pääsääntöisesti Neuvostoliiton hallinnassa, vaikka kansainvälisen käytännön mukaan raja yleensä kulkee joen navigoitavaa keskilinjaa seuraten. Kiinan vahvistuessa tämä johti välien kärjistymiseen. Neuvostoliitolla oli 1960-luvulla Kiinan raja-alueella 658 000 sotilasta ja Kiinalla 814 000.
Vakavimmat yhteenotot tapahtuivat maaliskuussa 1969 neuvostoliittolaisten hallussaan pitämällä Ussurijoen Damanski-saarella (; ; ), kun kiinalaiset 2. maaliskuuta 1969 hyökkäsivät neuvostoliittolaisen rajapartion kimppuun, jolloin 31 neuvostosotilasta kaatui ja 94 haavoittui. Neuvostoliittolaiset vastasivat pommittamalla kiinalaisia joukkoja joen vastarannalla Mantšuriassa ja rynnäköimällä Damanskin saarelle. Neuvostoliitto siirsi saarelle neljä tuolloin sotasalaisuutena pidettyä panssarivaunua, laihoin seurauksin. Veristen operaatioiden jälkeen molemmat osapuolet vetäytyivät saarelta 15. maaliskuuta. Neuvostoarvioiden mukaan kokonaistappiot olivat 60 neuvostoliittolaista ja 800 kiinalaista kaatunutta tai haavoittunutta. Kiina ilmoitti vain vähäisistä tappioista.
Elokuussa rajakahakat jatkuivat lännempänä Sinkiangissa. Tilanne kiristyi, ja Neuvostoliitto alkoi suunnitella ennalta ehkäisevää ydiniskua Kiinaa vastaan. Tilanne rauhoittui, kun Neuvostoliiton pääministeri Aleksei Kosygin vieraili Pekingissä paluumatkalla Ho Tši Minhin hautajaisista Hanoista syyskuussa. Kiinalaiset siirtyivät tämän jälkeen saarelle ilman vastarintaa. Tästä huolimatta kumpikin osapuoli ylläpiti korostettua sotilaallista valmiutta alueella.
Neuvostoliiton purkauduttua 1991 sovittiin, että Damanskin saari kuuluu Kiinalle. Vuonna 1995 sovittiin rajansiirrosta 54 kilometrin jokijaksolla, mutta kolmen saaren hallinta pohjoisempana Amurin ja Argunin varrella jäi avoimeksi; tästä sovittiin 14. lokakuuta 2004, jolloin Ussurin kysymys tuli lopullisesti ratkaistuksi. Kiina sai Tarabovin (Jinlong) saaren ja puolet Ussurin (Heixiazi) saaresta Habarovskin läheltä. Venäjän valtakunnanduuma ratifioi sopimuksen 27. huhtikuuta 2005 ja Kiinan kansalliskongressin pysyvä komitea 20. toukokuuta 2005.
Vuonna 2023 Kiina alkoi yksipuolisesti merkitä karttoihinsa suurempaa aluetta kiistellystä alueesta.
Azerbaidžan (Iran)

Azerbaidžan on historiallinen maakunta Iranin luoteisosassa. Azerit käyttävät siitä usein nimitystä "Etelä-Azerbaidžan". Hallinnollisesti alue jakautuu Itä-Azerbaidžanin, Länsi-Azerbaidžanin ja Ardabīlin maakuntiin, joissa on yhteensä 7,1 miljoonaa asukasta (vuonna 1996).
Alueen pääväestön muodostavat Keski-Aasiasta 1000-luvun alussa saapuneet azerit sekä kurdit. Azerit ovat etupäässä šiialaisia ja kurdit sunnimuslimeja. Historiallinen Azerbaidžan jaettiin Venäjän ja Persian kesken Gulistanin ja Turkmantšain rauhansopimuksilla vuosina 1813 ja 1828. Venäjään ja myöhemmin Neuvostoliittoon kuulunut Araksjoen pohjoispuolinen alue muodostaa nykyään itsenäisen Azerbaidžanin tasavallan.
Iranin Azerbaidžan on tärkeä maatalousalue, jossa kasvatetaan vehnää, ohraa, tupakkaa ja puuvillaa. Suurin kaupunki ja teollisuuskeskus on Täbriz. Kaivosteollisuus tuottaa kuparia, arsenikkia, kivihiiltä ja suolaa.
1900-luvulla Iranin Azerbaidžanissa oli useita itsehallintoa vaatineita liikkeitä. Azerbaidžanin kriisin aikana vuonna 1945 se julistettiin Neuvostoliiton tukemaksi autonomiseksi tasavallaksi. Iranin valtion asettamista rajoituksista huolimatta paikallinen identiteetti on vahva, mutta samalla alueen azerit kokevat itsensä myös iranilaisiksi.
Lorena Blanco

Lorena Blanco (s. 22. heinäkuuta 1977) on perulainen entinen sulkapalloilija.
Blanco osallistui MM-kisoissa 2001 nelinpeliin ja sekanelinpeliin, mutta putosi molemmissa ensimmäisellä kierroksella. Hän pelasi vuoden 2003 kisoissa kaksinpelissä, mutta hävisi jälleen ensimmäisen ottelunsa. Blanco voitti saman vuoden Pan-Amerikan kisoissa pronssia sekä kaksinpelistä että nelinpelistä, jossa hän oli Valeria Riveron pari. Hän osallistui Ateenan olympialaisissa 2004 kaksinpeliin, jossa hän hävisi ensimmäisen ottelunsa Hongkongin Wang Chenille.
Lähteet.
Azerbaidžanin kriisi

Azerbaidžanin kriisi oli kylmän sodan alkuun liittyvä konflikti Neuvostoliiton ja Iranin välillä. 
Toisen maailmansodan aikana Neuvostoliitto ja Britannia olivat miehittäneet Iranin turvatakseen maiden välisen huoltoreitin ja Iranin öljyvarojen hallinnan. Myöhemmin myös Yhdysvallat lähetti sotilaita Iraniin. Maiden välisen sopimuksen mukaan niiden tuli vetää joukkonsa pois Iranista viimeistään kuuden kuukauden kuluttua sodan loppumisesta.
Sodan päätyttyä Neuvostoliitto jatkoi Iraniin kuuluvan Azerbaidžanin miehittämistä. Neuvostojoukkojen tukema Azerbaidžanin demokraattinen puolue otti alueella vallan käsiinsä ja perusti joulukuussa 1945 hallituksen Täbriziin. Vastaavanlainen hallitus perustettiin Azerbaidžanin kurdialueen keskukseen Mahabadiin. Teheranissa pelättiin, että Neuvostoliitto haluaa erottaa alueen Iranista ja liittää sen Azerbaidžanin neuvostotasavaltaan.
Yhdysvaltojen tukema Iranin hallitus vei asian Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston käsiteltäväksi. Pääministeri Ahmad Qavan neuvotteli sopimuksen neuvostojoukkojen vetäytymisestä toukokuuhun 1946 mennessä. Samalla Iran lupautui vetämään kysymyksen pois turvallisuusneuvostosta, neuvottelemaan Azerbaidžanin hallituksen kanssa ja harkitsemaan neuvostoliittolais-iranilaisen yhteisyrityksen perustamista maan pohjoisosien öljyvarojen hyödyntämiseksi. Neuvostojoukkojen vetäydyttyä Iran kävi ensin neuvotteluja Azerbaidžanin hallituksen kanssa, mutta miehitti alueen joulukuussa 1946. Autonomiaa vaatineet azeri- ja kurdiliikkeet tukahdutettiin. Kesäkuussa 1947 Iranin uusi parlamentti hylkäsi ajatuksen yhteisen öljy-yhtiön perustamisesta.
Azerbaidžanin kriisiä on pidetty yhtenä kylmän sodan merkkipaaluista, joka sai Yhdysvallat näkemään Neuvostoliiton uutena strategisena vihollisena. Iranissa se herätti myötätuntoa Yhdysvaltoja kohtaan. Azerbaidžanissa Iranin hallituksen rankaisutoimet johtivat yhteiskunnallisten uudistusten mitätöintiin ja 15 000 demokratialiikkeen aktivistin tuhoamiseen.
Jonny Nilsson

Jonny Nilsson (9. helmikuuta 1943 Filipstad – 22. kesäkuuta 2022 Hindås) oli ruotsalainen pikaluistelun olympiavoittaja ja maailmanmestari, joka oli lajissaan maailman huippuja 1960-luvun puolivälissä.
Nilsson sijoittui 19-vuotiaana vuonna 1962 MM-kilpailujen yhteispisteissä kymmenenneksi oltuaan 10 000 metrillä nopein. EM-kilpailuissa hän sijoittui 15:nneksi. Vuonna 1963 hän voitti Karuizawassa maailmanmestaruuden tehtyään uuden maailmanennätyksen 5 000 metrillä (7.34,3), 10 000 metrillä (15.33,0) ja yhteispisteissä (178,440). Saman vuoden EM-kilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi. Vuoden 1963 saavutusten perusteella Jonny Nilsson sai Svenska Dagbladetin kultamitalin. Samoin hänet valittiin vuoden 1964 Pohjolan parhaaksi urheilijaksi. Menestysvuodestaan Nilsson kirjoitti kirjan "Sikta mot stjärnorna". Asevelvollisuuden aikana hän voitti sotilasviisiottelun vuonna 1964.
Innsbruckin olympialaisissa 1964 Nilsson voitti 10 000 metrillä kultaa 15,9 sekunnin erolla hopeamitalisti Fred Anton Maieriin ja sijoittui 5 000 metrillä kuudenneksi. Vuoden 1964 MM-kilpailuissa hän keskeytti sairastumisen vuoksi ja EM-kilpailuissa sijoittui kymmenenneksi. Vuonna 1965 hän oli MM-kisoissa neljäs ja EM-kisoissa yhdestoista. Vuonna 1966 hän saavutti MM-pronssia ja sijoittui EM-kisoissa neljänneksi. Grenoblen olympialaisissa 1968 Nilsson sijoittui 5 000 metrillä seitsemänneksi ja 10 000 metrillä kuudenneksi. Olympiavuoden 1968 jälkeen hän päättikin uransa.
Uransa loppuvaiheessa Nilssonilla oli sen ajan kuuluisana henkilönä mahdollisuus saada oma TV-ohjelma ”Jonnys hörna”, jota hän teki vuosina 1966–1968. Vuonna 1970 pikaluistelijat muodostivat oman ammattilaissarjansa, joka oli käynnissä vuosina 1972–1974 kaatuen kuitenkin taloudellisiin ongelmiin. Jonny Nilsson oli mukana kyseisen ammattilaisliiton järjestelyissä.
Vuonna 2009 pidetyssä Euroopan parlamentin vaaleissa Jonny Nilsson oli kristillisdemokraattien ehdokkaana. Hän oli kristillisdemokraattien ehdokkaana myös vuoden 2010 valtiopäivävaaleissa. Kummassakaan vaalissa hänen ei onnistunut päästä läpi.
Prisoner (televisiosarja)

Prisoner ("The Prisoner") on yhdysvaltalais-brittiläinen scifi-televisiosarja vuodelta 2009. Sarja perustuu vuoden 1967 televisiosarjaan "Saarroksissa". Sarjan pääosissa ovat James Caviezel ja Ian McKellen.
Tuotanto.
Prisoner on yhdysvaltalais-brittiläinen yhteistuotanto. Sitä tuotettiin kuusi jaksoa. Sarja kuvattiin Etelä-Afrikassa ja Namibiassa.
Sarja esitettiin ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa AMC-kanavalla marraskuussa 2009. MTV3 alkoi esittää sarjaa Suomessa heinäkuussa 2011.
Ian McKellen sai Primetime Emmy -ehdokkuuden roolistaan 2:na vuonna 2010. Sarja oli ehdolla parhaan kuvauksen Emmy-palkinnon voittajaksi. Prisoner on ollut ehdolla Saturn Award -palkinnon ja kahden Satellite Award -palkinnon voittajaksi.
Tarina.
Mies (James Caviezel) eroaa New Yorkissa toimivan suuryrityksen palveluksesta havaittuaan yrityksessä epäilyttävää toimintaa. Hieman tämän jälkeen hän herää aavikolla eikä muista miten on sinne joutunut. Hän päätyy eristettyyn aavikkoyhteisöön nimeltä Kylä. Kylässä häntä kutsutaan nimellä 6 ja hänelle väitetään, ettei mitään New Yorkia ja muuta maailmaa ole olemassakaan. Kylää hallitsevan miehen 2:n (Ian McKellen) mukaan muu maailma on vain 6:n kuvitelmaa. Suurin osa kyläläisistä uskoo näin, 6 epäilee, että heitä manipuloidaan ja pidetään pakolla eristyksessä. Tietämättä keneen voi luottaa 6 päättää selvittää totuuden ja paeta, vaikka se johtaa hänet ja muita hengenvaaraan.
Näyttelijät ja hahmot.
Lähde: 
Jaksot.
Lähde: 
Aiheesta muualla.
[[Luokka:2000-vuosikymmenen yhdysvaltalaiset draamasarjat
[[Luokka:2000-vuosikymmenen yhdysvaltalaiset scifi-sarjat]]
[[Luokka:Brittiläiset scifi-sarjat]]
[[Luokka:Minisarjat]]
[[Luokka:ITV:n televisio-ohjelmat]]
[[Luokka:AMC:n televisio-ohjelmat]]
Albert Houssiau

Albert Jean Charles Ghislain Houssiau (s. 2. marraskuuta 1924 Halle) on belgialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän sai pappisvihkimyksensä 6. helmikuuta 1949. 17. maaliskuuta 1986 hänet nimitettiin Liègen hiippakunnan piispaksi, ja piispaksi vihkiminen seurasi 18. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Godfried Danneels, jota avustivat Guillaume Marie van Zuylen, Robert-Joseph Mathen, Jozef-Maria Heuschen ja Paul Van den Berghe.
Houssiau jäi eläkkeelle 9. toukokuuta 2001.
Marco Vasconcelos

Marco Paulo Pereira Vasconcelos (s. 7. marraskuuta 1971 Funchal) on portugalilainen entinen sulkapalloilija. Hän edusti seuratasolla Grupo Esportivo do Estreitoa ja União Desportiva de Santanaa.
Vasconcelos osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Sydneyssä 2000, jolloin hän hävisi ensimmäisellä kierroksella ranskalaiselle Bertrand Gallet'lle erin 2–0. Hän hävisi ensimmäisessä ottelussaan myös Ateenan kisoissa 2004, joissa brittiläinen Richard Vaughan oli häntä parempi. Vasconcelos hävisi ensimmäisellä kierroksella myös MM-kisoissa 2007, joissa Chen Jin voitti hänet ja EM-kilpailuissa 2008, joissa Saksan Dieter Domke voitti hänet erin 21–19, 21–10. Hän pelasi vielä Pekingin olympialaisissa 2008, mutta putosi jälleen ensimmäisellä kierroksella.
Lähteet.
Per Ivar Moe

Per Ivar Moe (s. 11. marraskuuta 1944 Ålesund)
on norjalainen pikaluistelun maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Moe nousi kansainvälisesti tunnetuksi pikaluistelijaksi 18-vuotiaana vuonna 1963 saavuttaessaan EM-pronssia ja sijoittuessaan MM-kilpailuissa neljänneksi. Vuonna 1964 hän voitti Norjan-mestaruuden, saavutti EM-pronssia ja sijoittui MM-kisoissa viidenneksi. Innsbruckin olympialaisissa 1964 hän saavutti 5 000 metrillä hopeaa 0,2 sekuntia maanmiehelleen Knut Johannesenille hävinneenä sekä sijoittui 10 000 metrillä 13:nneksi.
Vuonna 1965 Moe voitti Oslossa maailmanmestaruuden; yksittäisistä matkoista hän oli ensimmäinen 1 500 metrillä, neljäs 10 000 metrillä, viides 5 000 metrillä ja kymmenes 500 metrillä. Göteborgin EM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa. Vuonna 1966 hän sijoittui MM-kilpailuissa kymmenenneksi ja kaatui EM-kilpailujen 5 000 metrillä. Hän lopetti kilpauransa 21-vuotiaana.
Voimistelu olympialaisissa

Voimistelu on olympialaisten ohjelmassa jokaisissa kesäolympialaisissa. Naiset kilpailivat voimistelun olympiamitaleista ensimmäisen kerran vuonna 1928. Rytminen voimistelu tuli mukaan vuonna 1984 ja trampoliinivoimistelu vuonna 2000. Voimistelun mitalitaulukkoa johtaa Neuvostoliitto. Olympialaisten voimistelua hallitsee lajin kattojärjestö, kansainvälinen voimisteluliitto.
Historia.
Voimistelu oli mukana ensimmäisissä nykyisissä olympialaisissa 1896 Atenassa FEG:n Nicolas Cupérusin vastustuksesta huolimatta. Kilpailutelineinä olivat hyppy, hevonen, renkaat, nojapuut ja rekki. Köysikiipeily kuului myös olympialaisten kisavalkoimaan vuoteen 1932 saakka.
Naisvoimistelijat pitivät näytöksiä olympiakisoissa vuodesta 1908 lähtien. Ensimmäisen kerran naisvoimistelijat kilpailivat Amsterdamin kisoissa 1928. Ohjelmassa oli tuolloin joukkuekilpailu, joka sisälsi yhteisvoimistelua. Vuonna 1924 FIG sai yksinoikeuden olympiavoimistelujen järjestämiseen ja lajivalikoima muotoutui nykyiseen muotoon: henkilökohtaiseen moniotteluun, joukkuekilpailuun sekä kilpailuihin eri telineillä. Telinevoimistelun varhaisia menestysmaita olivat Sveitsi, Saksa, Italia, Tšekkoslovakia ja Jugoslavia.
Toisen maailmansodan jälkeen.
Vuonna 1954 olympiakisojen laitteet ja lajit oli vakioitu nykyaikaisessa muodossa sekä miehille että naisille ja yhtenäinen luokittelu (mukaan lukien pisteytysjärjestelmä 1–15) oli sovittu. Neuvostoliiton voimistelijoiden esiintyminen kiinnitti maailman huomion erittäin kurinalaisiin ja vaikeisiin esityksiin. Sekä miesten ja naisten voimistelu sai merkittävää kansainvälistä kiinnostusta, ja erinomaisia voimistelijoita löytyi kaikista maanosista. Nadia Comaneci sai ensimmäisenä täydet pisteet vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa, Kanadassa. Comanecia valmensi Romaniassa Romanian valmentaja unkarilainen Béla Károlyi. Comaneci teki neljä täydellistä kympin suoritusta. Vaikka Nadia teki täydelliset tulokset, romanialaiset menettivät kultamitalinsa ja Neuvostoliitto voitti kultamitalin. Kuitenkin Comanecista tuli olympialaisten symboli.
Suomi menestyi Lontoon olympialaisissa 1948. Vuodesta 1952 lähtien aina 1980-luvulle saakka voimistelun arvokilpailuja hallitsi Neuvostoliitto, jonka haastajia olivat miehissä Japani ja naisissa Unkari, Tšekkoslovakia ja Romania. 1980-luvulla tulivat mukaan Yhdysvallat ja Kiina, jotka nousivat vahvimmiksi Neuvostoliiton hajottua. Yhdysvalloissa telinevoimistelu on nykyisin yksi kesäolympialaisten suosituimmista televisiolajeista.
Vladimir Drinfeld

Vladimir Geršonovitš Drinfeld (, , s. 4. helmikuuta 1954) on ukrainalainen matemaatikko Chicagon yliopistossa. Hänen alaansa on lukuteoria. Drinfeld sai Fieldsin mitalin 4. helmikuuta 1990.
Dag Fornæss

Dag Fornæss (s. 30. kesäkuuta 1948 Hamar) on norjalainen pikaluistelun maailmanmestari.
Fornæss oli vuonna 1968 Norjan maajoukkueen ensimmäinen varamies MM-kilpailuissa ja EM-kilpailuissa eikä päässyt kilpailemaan myöskään Grenoblen olympialaisissa. Seuraavan vuoden tammikuussa hän voitti Norjan-mestaruuden ja Inzellissä Euroopan-mestaruuden sijoittuen matkakohtaisesti toiseksi 500 metrillä ja 10 000 metrillä, kolmanneksi 5 000 metrillä ja neljänneksi 1 500 metrillä. Cortina d'Ampezzossa hän luisteli 3 000 metrillä uransa ainoan maailmanennätyksen 4.17,4 ja voitti sitten Deventerissä maailmanmestaruuden (matkakohtaisesti toinen 500 metrillä ja 10 000 metrillä, kolmas 1 500 metrillä ja kahdeksas 5 000 metrillä).
Vuonna 1970 Fornæss saavutti EM-hopeaa ja voitti Norjan-mestaruuden. Vuonna 1971 hän voitti Heerenveenissä sateisissa ja tuulisissa olosuhteissa toisen Euroopan-mestaruutensa oltuaan nopein 1 500 metrillä ja 5 000 metrillä, neljäs 10 000 metrillä ja seitsemäs 500 metrillä. Samana vuonna hän voitti kolmannen Norjan-mestaruutensa. Sapporon olympialaisissa 1972 hän sijoittui 13:nneksi 1 500 metrillä ja 10 000 metrillä.
Johan Hahnsson

Johan Adrian Hahnsson (4. maaliskuuta 1834 Rauma – 20. huhtikuuta 1888 Hämeenlinna) oli suomalainen kielentutkija. 
Hahnssonin vanhemmat olivat raatimies Josef Hahnsson ja Katarina Sofia Rosenlew ja puoliso vuodesta 1864 ensimmäinen suomenkielinen naiskirjailija Theodolinda Hahnsson, o.s. Limón (1838–1919). Johan Hahnsson valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1860 ja toimi sitten opettajana Vaasassa ja Kokkolassa ja vuodesta 1871 Hämeenlinnassa. Jouduttuaan lakkautuspalkalle vuonna 1878 hän keskittyi sanakirjatyöhön. Jo aiemmin, vuosien 1866 ja 1872 aikana, hän oli painattanut "Suomi-kirjaan" Eurajoen, Lapin, Rauman, Pyhämaan, Laitilan ja Uudenkirkon murteiden muoto-oppia koskevan tutkimuksen. Vuonna 1884 hän ryhtyi itse julkaisemaan "Ruotsalais-suomalaista sanakirjaa", josta sai kuitenkin valmiiksi ennen kuolemaansa vain kaksi vihkoa. Aukusti Kallio ja Heikki Paasonen jatkoivat Hahnssonin aloittamaa työtä.
Raataja

Raataja oli suomenkielinen yhteiskunnallinen viikkolehti, joka ilmestyi vuosina 1904–1910. 
Suomalaismielinen yhteiskunnallisia uudistuksia ajava nuorten ”kravattisosialistien” ryhmä perusti radikaalin Raataja-viikkolehden vuonna 1904. Lehden toimittajana ja myöhemmin päätoimittajana toimi Kyösti Wilkuna. Mukana lehden toimituksessa oli myös V. A. Koskenniemi, joka toimi aluksi vuoden verran lehden toimitussihteerinä ja myöhemmin kirjallisen osaston toimittajana. 
Lehden linja.
Lehden linja määriteltiin seuraavanlaisesti lehden ensimmäisessä numerossa vuonna 1904.
"Perustaen toimintansa puhtaasti kansalliselle ja kansanwaltaiselle pohjalle tulee ”Raataja” selwittelemään, ja kotoisia oloja sekä asiain luonnollista kehitystä silmällä pitäen, ajamaan työwäenliikettä, raittius-, nais- ja siweellisyyskysymyksiä; osuustoimintaa ja kunnallista sosialismia; maatalouspoliittisia ja tilattoman wäestön aseman parantamispyrintöjä; nuorisoseuraliikettämme ja kaswatus kysymyksiä. Wielä tulee Raataja seuraamaan kauppaa ja teollisuutta, warsinkin kotimaista, sekä tekemään selkoa uusimmista wirtauksista kirjallisuuden, etenkin yhteiskunnallisen, tieteen ja taiteen wainiolla."
Aukusti Kallio

Aukusti Herman Kallio (5. helmikuuta 1858 Uusikaupunki – 9. huhtikuuta 1896 Helsinki) oli suomalainen sanakirjan tekijä.
Kallion vanhemmat olivat merimies Herman Hellsten ja Augusta Katharina Bergman. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1885 ja toimi samasta vuodesta alkaen opettajana Helsingin suomalaisessa tyttökoulussa sekä vuodesta 1887 koulun suomen ja ruotsin kielen kollegana. Ylioppilasaikana Kallio työskenteli Elias Lönnrotin apulaisena, kun Lönnrot laati suomalais-ruotsalaista sanakirjaa. Kallio toimitti itsenäisesti lisävihkon tähän sanakirjaan vuonna 1886. Toisen sanakirjan laatijan Johan Hahnssonin kuoltua Kallio jatkoi tämän aloittamaa suurta suomalais-ruotsalaista sanakirjaa, mutta hänkään ei kerinnyt saada sitä valmiiksi, vaan Heikki Paasonen toimitti sen viimeiset osat.
Kallio julkaisi oppikirjat "Finsk elementarbok I-III" (1886) ja "Suomen kielioppi" (1890).
Kallion puoliso vuodesta 1886 oli Elin Oihonna Waeneberg (k. 1927).
Göran Claeson

Göran Claeson (s. 4. maaliskuuta 1945) on ruotsalainen pikaluistelun maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Claeson sijoittui vuonna 1968 Grenoblen olympialaisissa 1 500 metrin luistelussa 20:nneksi. Hän nousi luistelumaailman huipulle vuonna 1969 saavuttamalla EM-pronssia ja MM-hopeaa sekä luistelemalla Inzellissä yhteispisteiden maailmanennätyksen 171,758. Seuraavana vuonna hän saavutti jälleen EM-pronssia ja sijoittui MM-kilpailuissa kuudenneksi. Vuonna 1971 hän oli EM-kilpailuissa neljäs ja saavutti MM-hopeaa. Vuonna 1972 hän sijoittui niin EM- kuin MM-kilpailuissakin seitsemänneksi. Samana vuonna Sapporon olympialaisissa hän saavutti 1 500 metrillä pronssia sekä sijoittui 5 000 metrillä neljänneksi ja 10 000 metrillä kuudenneksi.
Vuonna 1973 useimpia kilpakumppaneitaan pidempi, 188-senttinen Claeson voitti Grenoblessa Euroopan-mestaruuden ja Deventerissä maailmanmestaruuden. Vuonna 1974 hän saavutti uransa viimeiset arvokisamitalit, EM-kultaa Eskilstunassa ja MM-pronssia Inzellissä. Vuonna 1975 hän voitti seitsemännen kerran Ruotsin yleisluistelumestaruuden.