tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Abdrabuh Mansur Hadi

Abdrabuh Mansur Hadi (; s. 1945 Abyan) on jemeniläinen poliitikko ja maan entinen presidentti.
Opiskelut ja poliitikon ura.
Abdrabuh Mansur Hadi sai sotilaskoulutuksen Etelä-Arabiassa. Hän opiskeli sotilasalaa myös Britanniassa, Egyptissä ja Neuvostoliitossa, jossa hän opiskeli sotilasjohtamista. Hadi nimitettiin Jemenin puolustusministeriksi vuoden 1994 sisällissodan aikana. Sen jälkeen hän toimi presidentti Ali Abdullah Salehin varapresidenttinä lokakuusta 1994 helmikuuhun 2012. 
Vuonna 2011 Jemenissä järjestettiin mielenosoituksia, jotka vastustivat vallan väärinkäyttöä ja työttömyyttä. Ne johtivat siihen, että Yleinen
kansankokous -puoluetta edustava presidentti Saleh joutui luopumaan virasta. Hän oli hallinnut Jemenin arabitasavaltaa ja Jemeniä yhteensä 33 vuotta. Viran vapautumisen jälkeen presidentiksi valittiin helmikuun 2012 presidentinvaalissa samaa puoluetta edustanut Hadi, joka oli vaalin ainoa ehdokas. Hadi vannoi virkavalan 25. helmikuuta 2012.
7. marraskuuta 2014 Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto asetti pakotteita Salehille Jemeniä epävakauttavien huthien tukemisen takia sekä hänen kahdelle armeijaliittolaiselleen; Abd al-Khaliq al-Huthille ja Abdullah Yahya al Hakimille väkivaltaisen kansannousun tukemisesta. Seuraavana päivänä Yleinen kansankokous syytti puolueeseen kuulunutta presidentti Hadia siitä, että hän olisi yrittänyt saada puolueen puheenjohtaja Salehille pakotteet. Puolue erotti Hadin.
Tammikuussa 2015 huthikapinalliset piirittivät presidentin virka-asuntoa. Hadi jätti eronpyyntönsä 15. tammikuuta. Parlamentti torjui eron samana päivänä.
Huthikapinalliset syrjäyttivät Hadin helmikuussa 2015, mitä pidetään Jemenin sisällissodan alkuna. Hadi pakeni Saudi-Arabian Riadiin. Saudi-Arabian johto on tukenut hänen hallintoaan maaliskuusta 2015 lähtien pommittamalla liittolaistensa kanssa kapinoivia ihmisiä.
Hadi asuu Adenissa. Huthikapinalliset nimittivät maan johtoon vallankumousneuvoston ja sitä korvanneen Ylimmän poliittisen neuvoston, mutta Yhdistyneet kansakunnat, Yhdysvallat ja Persianlahden yhteistyöneuvosto eivät ole tunnustaneet vallan siirtymistä.
7. marraskuuta 2017 Jemenin viranomaiset ilmoittivat, että Hadi, hänen poikansa, ministerinsä ja sotilashenkilökuntansa ovat joutuneet kotiarestiin Riadissa, eivätkä pääse kotiin kuukausiin. Syyksi ilmoitettiin Hadin vihanpito liittoumaan kuuluvan Arabiemiraattien kanssa.
Huhtikuussa 2022 Hadi ilmoitti luovuttavansa kaikki valtaoikeutensa uudelle maata johtavalle neuvostolle, Neuvostoa johtaa entinen sisäministeri Rashad al-Alimi. Puolet neuvoston kahdeksasta jäsenestä tulee Jemenin pohjoisosista ja puolet Etelä-Jemenistä.
Mangrovekäpykerä

Mangrovekäpykerä ("Conocarpus erectus") on Combretaceae-heimoon kuuluva puumainen kasvilaji. Sitä esiintyy laajalla alueella meren rannikoilla trooppisessa Amerikassa ja Länsi-Afrikassa. Amerikassa levinneisyysalueeseen kuuluvat Florida Yhdysvalloissa, Bahamasaaret, Isojen ja Pienten Antillien saaret, Meksiko ja Väli-Amerikan maat, Venezuela, Kolumbia, Guyana, Suriname, Ecuador, Peru, Brasilia.
Mangrovekäpykerä on mangrovekasvi ja kasvumuodoltaan pensas tai puu, joka on puolestatoista kymmeneen metriä korkea. Se kasvaa tavallisesti trooppisten ja subtrooppisten rannikoiden suojaisilla vuorovesialueilla riittävän vähäsuolaisilla paikoilla. Laji on luokiteltu maailmanlaajuisesti elinvoimaiseksi (LC), mutta vähenee.
Valko-omenamangrove

Valko-omenamangrove ("Sonneratia alba") on kasvilaji rantakukkakasvien (Lythraceae) heimossa. Se on mangrovella kasvava puulaji, joka kasvaa enintään 30 metriä korkeaksi.
Lajin levinneisyysalue on laaja ja ulottuu Afrikasta Aasiaan, Australiaan ja Oseaniaan.
Sitä esiintyy itäisessä Afrikassa Somaliasta Mosambikiin, Seychelleillä, Komoreilla ja Madagaskarilla, Aasiassa muun muassa Intiassa, Kiinassa, Japanissa, Filippiineillä, Indokiinassa, Indonesiassa, Malesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa.
Valko-omenamangrove elää matalilla vuorovesialueilla mutahiekkamaassa. Se suosii korkeaa suolapitoisuutta, eikä siedä pitkäaikaisesti makeaa vettä. Laji on luokiteltu maailmanlaajuisesti elinvoimaiseksi (LC), mutta vähenee mangroveiden hävittämisen vuoksi.
Bourbon Street

Bourbon Street () on Yhdysvalloissa Louisianan osavaltiossa sijaitsevan New Orleansin kaupungin tunnetuin katu ja sen merkittävin turistinähtävyys. Noin 1,3 kilometrin pituinen katu kulkee halki New Orleansin vanhimman kaupunginosan French Quarterin eli ns. "ranskalaiskortteleiden".
Katu tunnettiin ainoastaan ranskankielisellä nimellään vuoteen 1803 saakka, jolloin New Orleans siirtyi Yhdysvaltojen hallintaan. Bourbon Street sai nimensä Ranskaa kaupungin perustamisen aikoihin hallinneesta Bourbonin kuningassuvusta. Ennen Yhdysvalloille siirtymistään New Orleans kuului Ranskan lisäksi myös Espanjalle. Espanjalaisuus näkyykin merkittävästi Bourbon Streetin ja ranskalaiskortteleiden arkkitehtuurissa. 
Bourbon Street on 1800-luvun lopusta lähtien ollut kaupungin viihde-elämän keskus. Se on päiväsaikaan suhteellisen hiljainen, mutta herää henkiin illan saavuttua. Bourbon Street tunnetaan erityisesti yökerhoistaan sekä striptease-klubeistaan. Katu ja sitä ympäröivät ranskalaiskorttelit ovat myös yksi merkittävimmistä jazz-musiikin syntysijoista. Bourbon Streetin varrella on yökerhojen ja jazzklubien lisäksi useita arvostettuja ruokaravintoloita sekä hotelleja.
1960-luvulla katua yritettiin siistiä ja useita yökerhoja onnistuttiinkin sulkemaan muun muassa prostituution ja alkoholilainsäädännön rikkomusten vuoksi. Toimenpiteiden vaikutus jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi. 1970-luvulta lähtien panostettiin turismin kehittämiseen. Matkailijoille tarkoitetut palvelut muuttivat katua niin, että 1990-luvulle tultaessa Bourbon Streetin katsottiin jo menettäneen osan autenttisuudestaan.
Muun New Orleansin tavoin myös Bourbon Street kärsi suuria vahinkoja vuoden 2005 Katrina-pyörremyrskyssä. Kaupungin suurimpana turistikohteena Bourbon Street asetettiin erikoisasemaan New Orleansin jälleenrakennustöissä. Suuri osa kadun ravintoloista aloittikin toimintansa uudelleen jo seuraavan vuoden kuluessa.
Ystadin satama

Ystadin satama () on eteläisessä Ruotsissa Ystadin kunnassa sijaitseva satama. Se oli vuonna 2010 Ruotsin kolmanneksi suurin satama matkustajamäärillä mitattuna: sen kautta kulki 1,8 miljoonaa matkustajaa.
Sataman kautta kulkee paljon liikennettä Puolaan ja takaisin. Ystadista Puolaan liikennöivät Unity Line ja Polferries.
Apinan tarina

Apinan tarina ("Le Château des singes") on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Jean-Francois Laguionien ohjaama ranskalais-brittiläis-saksalais-unkarilainen animaatioelokuva.
Suomenkielisen jälkiäänityksen toteutti Tuotantotalo Werne. Rooleissa ovat muun muassa Mika Turunen, Kiti Kokkonen, Petteri Summanen ja Veikko Honkanen.
Juoni.
Tarinan maailmassa elää kaksi erilaista apinayhdyskuntaa, ihmisen kaltaiset totiset puurtajat maan pinnalla ja huolettomat apinat puiden oksilla. Apinapoikanen Kom putoaa puusta ja lähtee ihmettelemään maanpinnan asukkaiden touhuja. Ja tulee samalla sotkeutuneeksi salajuoneen.
Ääninäyttelijät.
Suomenkielisen version sivuäänistä vastaavat Petteri Summanen, Jukka Rasila, Veikko Honkanen, Ralf Öhberg, Dimitri Qvintus, Annamari Metsävainio, Telma Tuomisto, Vaula Hyry ja Anne Kivimäki.
Tekstiilit (elokuva)

Tekstiilit ("Les Textiles") on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Franck Landronin ohjaama nudismiaiheinen komediaelokuva.
Juoni.
Sophie ja Olivier raatavat pikku leipomossaan, ja Sophiesta alkaa tuntua ettei mies jaksa vapaa-aikanaan kuin nukkua. Olivier näkee pikkuilmoituksen tosi halvasta lomaosakkeesta Välimeren saaressa. Varaus tehdään, ja Sophie matkustaa lomalle ensin kahden lapsensa kanssa, mutta he huomaavatkin joutuneensa nudistileirille.
Näyttelijät.
Lähde: 
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskula kirjoitti elokuvan turhaan tuputtavan syöteiksi 1960-luvun pornoteattereista tuttua nudismia ja ryhmäseksiä, joilla ei ole mitään tekemistä toistensa kanssa. Hän ihmetteli ranskalaisten elokuvantekijöiden yhä jatkuvaa intoa seksiasioilla leikittelyyn, vaikkei sensuuria niiden asioiden suhteen ole enää juuri missään maassa. Hänestä "Tekstiilit" alkaa raikkaan arkisena väärinkäsityskomediana, mutta ”kuivuu loppua kohden tympeää tirkistelymentaliteettia tihkuvaksi tonttuiluksi”.
Melueste

Melueste on rakenne, joita tehdään liikenneväylien varsille, jotta saataisiin katkaistua melun kulku äänilähteestä suojattavaan kohteeseen. Melueste sijoitetaan mahdollisimman lähelle tien reunaa, mutta samalla kuitenkin otetaan huomioon tien kunnossapito ja näkemäseikat. Esteen pitäisi olla ainakin niin korkea, ettei suojattavien rakennusten yläkerroksista näe suoraan äänen lähteeseen.
Meluesteet suojaavat asuinalueita melusaasteelta. Esteiden rakentaminen voidaan määrätä kaupunkikuvaan liittyvällä kaavamääräyksellä. 
Toimintaperiaate.
Melueste katkaisee äänen suoran yhteyden tieltä suojattavaan kohteeseen, mutta osa äänestä kiertää esteen taakse ja osa etenee suoraan läpi, joten näistä syistä esteen ääneneristävyyden tulee olla riittävä. Meluesteen tehokkuus voi vähentyä, jos äänilähteen puolella sijaitsee suuria pintoja, jotka heijastavat ääntä. Heijastukset on otettava huomioon erityisesti silloin, kun tien molemmilla puolilla on melueste ja niitä voidaan vähentää tekemällä esteen pinta ääntä imeviksi tai istuttamalla sen eteen kasveja.
Meluestetyypit ja -materiaalit.
Meluesteinä voidaan käyttää esimerkiksi maavalleja, erilaisista materiaaleista rakennettavia seinämiä tai umpinaisia melukaiteita, jotka sijoitetaan ajoradan reunaan. Myös kasvillisuutta voidaan käyttää. Suomessa on käytetty useissa paikoissa maisemallisista syistä lasisia meluesteitä, joiden alaosa on betonia tai jotakin muuta materiaalia.
"Meluseinät" ovat melko ohuita ja vähintään 2 metriä korkeita meluntorjuntarakenteita.Ne voidaan rakentaa elementtirakenteisina puusta tai betonista. Seiniä käytetään kun vaaditaan huomattavaa melun vaimennusta ja kun tilaa on käytössä vain vähän. 
"Melukaiteet" toimivat sekä kaiteena että meluesteenä. Yleensä sen korkeus on 1-1,2 metriä tien pinnasta. Näkymä kaiteen yli saadaan aikaan käyttämällä läpinäkyviä esteitä. Näiden haittapuolena ovat kuitenkin ilkivalta ja melko korkeat kustannukset. 
"Meluvalli" on useimpiin paikkoihin parhaiten soveltuva ja perusvaihtoehdoista edullisin melueste. Valleissa voidaan käyttää läjitykseen siirrettäviä maamassoja. Meluvallien haittapuolena pidetään niiden vaatimaa tilaa tiealueella. 
Laboratorio-olosuhteissa mitatut meluesteiden äänieristävyydet ovat 15–45 dB. Maastossa samoilla esteillä vaimennus on kuitenkin vain 0–15 dB.
Durand-linja

Durand-linja (, , ) on Afganistanin ja Pakistanin välinen noin 2 400 kilometriä pitkä rajalinja. Se perustuu vuoden 1893 sopimukseen, jonka solmivat Brittiläisen Intian ulkoministeri Mortimer Durand ja Afganistanin emiiri Abdur Rahman Khan. Raja periytyi Pakistanille Intian jaossa. Nykyinen raja poikkeaa paikoin Durand-linjasta.
Raja halkoo pataanien heimoalueita. Afganistan ei tunnusta rajalinjaa, vaan väittää heimoalueiden kuuluvan sille.
Manuel Pinto da Costa

Manuel Pinto da Costa (s. 5. elokuuta 1937) on sãotomépríncipeläinen poliitikko ja maansa entinen presidentti. Pinto da Costa hallitsi São Toméa ja Príncipea vuosina 1975–1990, jolloin maassa oli vallalla sosialistinen yksipuoluejärjestelmä. Maan siirryttyä monipuoluejärjestelmään presidentiksi valittiin Miguel Trovoada, mutta Pinto da Costa toimi vielä kahteen otteeseen pääministerinä. Vuoden 2011 presidentinvaalissa hän palasi virkaan, saaden toisella kierroksella 52,88 prosenttia äänistä. Hänen haastajansa, parlamentin puhemiehen Evaristo Carvalhon ääniosuus jäi 47,12 prosenttiin. 
Kampanjassaan Pinto da Cosa lupasi tuoda maahan vakautta ja kitkeä korruptiota.
Vuoden 2016 presidentinvaaleissa Pinto da Costa sai ensimmäisellä kierroksella 24,8 % äänistä, ja Evaristo Carvalho lähes puolet. Pinto da Costa syytti vaaleja vilpillisiksi eikä osallistunut toiselle kierrokselle, joten Evaristo Carvalho valittiin hänen seuraajakseen.
Viljo Kinnunen

Viljo Petteri Kinnunen (s. 25. kesäkuuta 1938 Kemijärvi) on suomalainen kirjailija.
Kinnunen on työskennellyt metsä- ja kaivostöissä, rautatieläisenä ja sahatyömiehenä. Hänen esikoisromaaninsa "Talvisavotta" kuvasi 1950- ja 1960-lukujen metsätyömaita.
Rakkaudesta, unelmista ja kaloista

Rakkaudesta, unelmista ja kaloista ("Salmon Fishing in the Yemen") on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut Lasse Hallströmin ohjaama brittiläinen romanttinen draamaelokuva. Se perustuu Paul Tordayn samannimiseen romaaniin vuodelta 2007. Elokuvan pääosissa ovat Ewan McGregor, Emily Blunt, Kristin Scott Thomas ja Amr Waked. Elokuvan käsikirjoitti Simon Beaufoy.
Juoni.
Kala-asiantuntija Fred (McGregor) empii ryhtymistä äveriään jemeniläismiehen hankkeeseen istuttiaa lohia tämän kuivan kotimaan vähiin vesiin, kunnes Englannin pääministerin kovaotteinen pr-päällikkö (Scott Thomas) huomaa hankkeen diplomaattis-kaupalliset mahdollisuudet. Ennen pitkää sheikin vilpitön idealismi saa Fredin kiinnostumaan lohijoen rakentamisesta karulle vuoristoaavikolle.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotie harmittelee Lasse Hallströmin jämähtämistä pikkusievien ja särmättömien draamojen tekijäksi. Hänestä tämä poliittisen piikittelymahdollisuuden käyttämättä jättävä pikkufilmi horjahtelee epätasaisesti imelän rakkausdraaman ja kevyehkön komedian välillä. ”Hampaattomasta ja herttaisen yhdentekevästä elokuvasta jää päällimmäisenä käteen eksoottisia maisemia niin Jemeniä esittävästä Marokosta kuin myös Skotlannista.”
Russell Wilson

Russell Carrington Wilson (s. 29. marraskuuta 1988, Richmond, Virginia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-liigan New York Giantsissa.
Wilson on myös varattu kahdesti baseballin ammattilaisliigan , vuonna 2007 Baltimore Oriolesiin, ja vuonna 2010 Colorado Rockiesiin.
Ercole, Sansone, Maciste e Ursus gli invincibili

Ercole, Sansone, Maciste e Ursus gli invincibili (”Voittamattomat Herkules, Simson, Maciste ja Ursus”; , ”Jättiläisten taistelu”; , ”Simson ja suuri haaste”) on vuonna 1964 valmistunut italialais-espanjalainen komediallinen seikkailuelokuva. Sen on ohjannut Giorgio Capitani. Peplum-lajityyppiä edustavan elokuvan neljää sankaria, Herkulesta, Simsonia, Macistea ja Ursusta esittävät Sergio Ciani (alias Alan Steel), Nadir Moretti (alias Nadir Baltimore), Renato Rossini (alias Red Ross) ja Yann Larvor.
Juoni.
Herkules rakastuu kuningatar Nemean tyttäreen Omfaleen, joka on valinnut mielitietykseen prinssi Inorin. Pariskunta piilottaa oraakkelipatsaaseen kääpiön, joka kertoo Herkuleelle, että päästääkseen naimisiin Omfalen kanssa tämän on voitettava maailman vahvin mies Simson. Kuningatar lähettää viestinviejät hakemaan Simsonia, jonka seuraan liittyy kaksi muuta voimamiestä, Maciste ja Ursus. Hiuksensa menettänyt Simson häviää Herkuleelle, mutta lopussa Omfale ja Inor saavat toisensa.
Tuotanto.
Espanjassa kuvattu "Ercole, Sansone, Maciste e Ursus gli invincibili" parodioi peplumgenreä tuomalla kaikki sen voimamiessankarit samalle näyttämölle. Elokuvan henkilöhahmot ovat karikatyyrisia ja dialogi tällä kertaa tahallisen huvittavaa. Lopussa suuri tappelukohtaus antaa myös showpainijoina esiintyneille päänäyttelijöille tilaisuuden osoittaa taitojaan.
Elokuvan materiaalia käytettiin uudelleen australialaisessa parodiafilmissä "Hercules Returns" (1992), jossa teatterinomistaja ystävineen dubbaa sen englanniksi.
Jouko Ekmark

Jouko Ekmark (28. tammikuuta 1941 Ruovesi – 12. huhtikuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Ekmark kuvasi omiin kokemuksiinsa perustuen romaanissaan "Nämä puitteet" helsinkiläisessä sokeainkoulussa opiskelevien poikien ja tyttöjen elämänvaiheita eräänä syksynä 1950-luvun lopulla.
Ekmark sokeutui 8-vuotiaana pikkupoikana Ruoveden maaseudulla. Hänen äitinsä oli pyytänyt häntä laittamaan kaappiin talteen aseen panoksia, mutta poika otti panokset salaa itselleen ja meni pihasaunan taakse tarkoituksenaan räjäyttää panokset. Hän oli nähnyt isompien poikien tekevän ilotulituksia. Panokset räjähtivät hänen silmilleen. Näköä ei voitu leikkaustenkaan avulla pelastaa.
Sokeutumisen seurauksena Ekmark joutui lähtemään Helsinkiin sokeainkouluun. Se sijaitsi Kallion kaupunginosassa Toisella linjalla. Se oli sisäoppilaitos, jossa oli kaiken ikäisiä lapsia ja nuoria, osa heistä kehitysvammaisia. 
Ekmark kävi sokeainkoulua täysi-ikäiseksi saakka. Sen jälkeen hän työskenteli pitkään Näkövammaisten keskusliiton kirjaston kirjojen litteroijana, kunnes tämä työ automatisoitiin.
Jouko Joutsenlahti

Jouko Olavi Johannes Joutsenlahti (30. huhtikuuta 1940 Kankaanpää – 11. maaliskuuta 1986) oli suomalainen kirjakauppias ja runoilija. Hän toimi myös Kankaanpään kauppalan valtuustossa. Joutsenlahti oli presidentinvaalissa Veikko Vennamon valitsijamiehenä 1978.
Hänen nuorempi veljensä Anssi Joutsenlahti on pappi ja entinen kansanedustaja.
Frank Farian

Frank Farian (oik. Franz Reuther, 18. heinäkuuta 1941 Kirn, Saksa – 23. tammikuuta 2024 Miami, USA) oli saksalainen lauluntekijä ja tuottaja. Hän oli alun perin ammatiltaan kokki, kunnes siirtyi musiikkiteollisuuteen.
Hän aloitti musiikkiuransa laulajana ja saavutti menestystä Saksassa taiteilijanimellä Frankie Farian.
Hänen perustamistaan yhtyeistä tunnetuin on 1970-luvulla suosioon noussut diskoyhtye Boney M. 
Farianin yhdessä George Reyamin kanssa kirjoittama kappale "Daddy Cool" oli yksi yhtyeen hiteistä.
Yhdysvalloissa Farianin yhtyeistä parhaiten menestyi Milli Vanilli.
Farianin kuuluisimpien yhtyeiden jäsenillä oli pelkkä keulakuvan virka. Kappaleiden lauluosuudet hoitivat heidän puolestaan ammattimuusikot kuten Farian itse. Kun Milli Vanillin jäsenet paljastuivat playbackin käyttäjiksi, seurauksena oli suuri skandaali ja useita oikeusjuttuja. 
Farian työskenteli myös esimerkiksi Meat Loafin ja Stevie Wonderin kanssa. Farianin on kerrottu myyneen maailmanlaajuisesti 800 miljoonaa levyä.
Tennesseen yliopisto

Tennesseen yliopisto on julkinen yliopisto Knoxvillessä, Tennesseen osavaltiossa Yhdysvalloissa. Yliopisto on perustettu vuonna 1794, ja syksyllä 2021 siellä opiskeli yli 25 000 opiskelijaa.
Alkujaan yliopisto toimi nimellä Blount College. Se vaihtoi nimeään muutamaan otteeseen ja vuosina 1862–1865 toiminta keskeytettiin Yhdysvaltain sisällissodan vuoksi. Nykyisen nimensä yliopisto sai vuonna 1879. Yliopistoa edustava jalkapallojoukkue sai nimekseen Volunteers vuonna 1902. 
Yliopiston maskottina toimii valko-oranssia ruudullista liiviä käyttävä sininenpesukarhukoira nimeltään Smokey. Maskotti otettiin käyttöön ensimmäinen kerran vuonna 1953 ja vuoteen 2022 mennessä yhteensä 10 koiraa on toiminut Smokeyn roolissa. Nykyinen maskotti, Smokey X, aloitti toimessaan vuonna 2013.
Vuodesta 2019 lähtien yliopiston kanslerina on toiminut Donde Plowman.
Yliopisto koostuu 11 tiedekunnasta:
Bremenin satamat

Bremenin satamat eli Bremenin ja Bremerhavenin satamat (, , LOCODE: DE BRE tai DE BRV ) on Saksan Bremenin osavaltiossa sijaitseva Saksan toiseksi suurin ja Euroopan kymmenen suurimman sataman joukkoon lukeutuva kauppasatama. Kaksiosainen satama koostuu suuresta Bremerhavenin kaupungin merisatamasta Pohjanmeren rannalla ja piennemmästä jokisatamasta sisempänä Bremenin kaupungissa Weserjoen varrella. 
Satama kattaa yhteensä 32,8 neliökilometrin alueen, josta maata on 27,3 ja sataman vesialuetta 5,5 neliökilometriä. Laituria on yhteensä 36 kilometriä. Kaksoissatama on "Bremenports"-yrityksen hallinnoima (Bremenports GmbH &amp; Co. KG). 
Rahtimäärä.
Satama on Euroopan suurimpia konttisatamia ja erittäin merkittävä eurooppalaisautojen vientisatama ja esimerkiksi Aasiassa valmistettujen autojen tuontisatama. Rahtimäärillä mitattuna Bremenin satamat olivat vuonna 2010 maailmanlaajuisesti 52. sijalla ja konttiliikenteessä se oli tuolloin 23. suurin satama maailmassa.
Bremenin satamien vuosittainen rahtimäärä:
&lt;br&gt;
Toke Talagi

Toke Talagi (1951 Alofi, Niue – 14. heinäkuuta 2020) oli niuelainen poliitikko, joka toimi maan pääministerinä 12 vuoden ajan vuodesta 2008 kuolemaansa asti.
Talagi valittiin tähän tehtävään ensimmäistä kertaa vuonna 2008, kun Niuen parlamentti äänesti hänet kaksi perättäistä kautta pääministerinä toimineen Young Vivianin tilalle äänin 14–5. Talagi valittiin toiselle kaudelle toukokuussa 2011. Hän sai kahdestakymmenestä kansanedustajasta kahdentoista tuen. Talagi oli pääministerinä kaikkiaan neljällä kaudella, ja hän uudisti tuona aikana verojärjestelmää, loi suhteita Kiinaan ja ajoi laajempaa taloudellista itsenäisyyttä Uudesta-Seelannista.
Talagi toimi urallaan myös muun muassa Niuen talousministerinä ja Tyynenmeren saarten foorumin puhemiehenä.
Talagi otti vastaan seuraavat kunnianosoitukset:
Häme (täsmennyssivu)

Häme voi viitata seuraaviin:
Do or Die (Dropkick Murphysin albumi)

Do or Die on irlantilais-amerikkalaisen punk-bändin Dropkick Murphysin debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1998. Tämä on ainoa albumi, jossa oli mukana alkuperäinen laulaja Mike McColgan.
Kappaleet.
Kaikki laulut kirjoittanut Ken Casey, ellei toisin mainita.
Luigi Cozzi

Luigi Cozzi (s. 7. syyskuuta 1947 Busto Arsizio) on italialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä Lewis Coates.
Luigi Cozzi aloitti elokuvauransa Dario Argenton apulaisohjaajana. Hänen ensimmäinen oma ohjaustyönsä oli "Il tunnel sotto il mondo" (1969). Cozzi on työskennellyt etupäässä giallo- sekä tieteis- ja fantasiaelokuvien parissa.
Himberg

Himberg on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Saint-Pierren murhenäytelmä

Saint-Pierren murhenäytelmä ("La Veuve de Saint-Pierre") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Patrice Leconten ohjaama historiallinen draamaelokuva, joka pohjautuu tositapahtumiin. Pääosia näyttelevät Juliette Binoche, Daniel Auteuil ja elokuvaohjaajana paremmin tunnettu Emir Kusturica.
Juoni.
Pienellä, Ranskalle kuuluvalla Saint-Pierren saarella Newfoundlandin rannikolla 1850-luvulla lukutaidoton työläinen Neel Auguste (Kusturica) tappaa miehen humalapäissään ja tuomitaan teloitettavaksi. Giljotiinin puutteessa saarelaiset antavat tuomitulle mahdollisuuden todistaa muuttuvansa hyväksi ihmiseksi. Neelistä tuleekin yhteisöön merkittävä hyväntekijä ja kaikkien suosikki.
Intiimit tunnustukset

Intiimit tunnustukset ("Confidences trop intimes") on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Patrice Leconten ohjaama ranskalainen draamaelokuva. Leconte laati käsikirjoituksen yhdessä Jérôme Tonnerren kanssa.
Juoni.
Nainen on menossa ensimmäistä kertaa psykologin vastaanotolle, mutta hämärässä käytävässä erehtyy ovesta ja tapaakin veroneuvojan. Keski-ikäinen mies hämmentyy naisen alkaessa kertoa hänelle aviollisista ristiriidoistaan eikä pian enää kehtaa keskeyttää tätä. Pian nainen huomaa erehdyksensä, mutta jatkaa tapaamisia ja alkaa avautua turvallisen tuntuiselle nahjukselle seksuaalisista fantasioistaan.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskulan mukaan ilmaisultaan ja aiheeltaan kovin ahtaaksi rajattu elokuva ei yllä Leconten aiempien elokuvien "Monsieur Hire" (1989) ja "Tyttö sillalla" (1999) tasolle. Valtaosa kohtauksista tapahtuu ummehtuneessa toimistohuoneessa, jossa kaksi päähenkilöä käy keskusteluja. Ne kuvataan enimmäkseen lähikuvina, jotka eivät silti juurikaan paljasta kasvoista ilmeneviä mielenliikkeitä.
Paholaisen satulassa

Paholaisen satulassa ("Ride with the Devil") on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Ang Leen ohjaama elokuva, joka sijoittuu Yhdysvaltain sisällissotaan.
"Chicago Sun-Timesin" Roger Ebert piti elokuvaa yhtenä ensimmäisistä Yhdysvaltain sisällissotaa käsittelevistä elokuvista, joka ei jälkiviisastele vaan tulee kerrotuksi aasialaisohjaajan ulkopuolisella näkemyksellä. Hän antoi elokuvalle kuitenkin vain kaksi tähteä neljästä, koska piti sitä kovin hitaana ja kankeana. Pääosaa esittävälle Toby Maguirelle hän suositteli roolin ottamista jostain aivottomasta teinikomediasta, ei siksi että Ebert haluaisi nähdä sellaista elokuvaa, vaan siksi että Maguire voisi karistaa osan draamaelokuvamaneereistaan.
Summer of Sam

Summer of Sam ("Summer of Sam") on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Spike Leen ohjaama draamaelokuva, joka kertoo sarjamurhaaja David Berkowitzista.
"The Guardianin" Alex von Tunzelmann luonnehti elokuvaa taitavasti tehdysti, lähes ”tylsän virheettömäksi” ja aidon tuntuiseksi kuvaukseksi kesän 1977 New Yorkista, mutta hänelle jäi tunne että jäsentyneempi ja kiinnostavampikin tarina aiheesta olisi ollut kerrottavissa. Roger Ebertin mielestä "Summer of Sam" on kuin saman ohjaajan "Do the Right Thingin" (1989) rinnakkaisteos, jossa ollaan mustien sijasta valkoisten asuinalueilla kokemassa samanlaista tapahtumaketjua: yhteisö kokee tulleensa uhatuksi ja etsii syntipukiksi ulkopuolisen.
Hendrick Motorsports

Hendrick Motorsports (HMS) tai entinen All-Star Racing on Rick Hendrickin vuonna 1984 perustama kilpa-autojoukkue Yhdysvalloissa. Tällä hetkellä joukkue kilpailee NASCAR Sprint Cup Seriesissa. Joukkue on voittanut ennäykselliset 13 kuljettajien mestaruutta (1995, 1996, 1997, 1998, 2001, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2013, 2016, 2020). Huhtikuuhun 2021 mennessä joukkue on saavuttanut 265 voittoa NASCAR Cup seriesissa.
Oyala

Oyala (virallisesti Ciudad de la Paz, suom. "Rauhan kaupunki") on Päiväntasaajan Guinean suunnitteilla olevan uuden pääkaupungin nimi. Nykyinen pääkaupunki Malabo sijaitsee Biokon saarella Atlantin valtamerellä. Pääkaupungin siirto Malabosta Oyalaan oli suunniteltu vuodelle 2017, mutta syksyllä 2021 monet hallintorakennukset, suurlähetystöt sekä kansainvälisten organisaatioiden pääkonttorit sijaitsivat edelleen Malabossa. Tietoa uuden pääkaupungin rakennusprojektin etenemisestä on kuitenkin saatavilla varsin rajoitetusti, vaikka projekti onkin yksi läntisen Afrikan suurimmista rakennusprojekteista.
Presidentti Teodoro Obiang Nguema Mbasogon mukaan pääkaupungin siirto syrjäiseen paikkaan viidakon keskelle antaa hallituksen toiminnalle turvaa. Päiväntasaajan Guineassa tapahtui epäonnistunut vallankaappausyritys vuonna 2004.
Oyala sijaitsee noin 120 km päässä Atlantin rannikolta Päiväntasaajan Guinean manneralueen keskiosissa. Uuden pääkaupungin sijaintipaikan esimerkkeinä voidaan pitää Brasilian Brasíliaa tai Australian Canberraa. Lisäksi Afrikassa Nigeria ja Tansania ovat siirtäneet pääkaupunkinsa rannikolta sisämaahan. Päiväntasaajan Guinean uuden pääkaupungin paikan valintakriteereinä olivat maantieyhteydet rannikolle Bataan ja itään Mongomoon sekä vesivarannot ja sopiva ilmasto. Kaupungin koko alue on noin 8150 hehtaaria ja sinne on suunniteltu asuntoja 260000 asukkaalle. Uuden pääkaupungin yleiskaavan laatiminen teetätettiin portugalilaisella FAT-arkkitehtitoimistolla.
Uuden pääkaupungin rakentaminen on kuitenkin varsin kyseenalainen projekti, sillä uutta kaupunkia varten on kaadettu satoja hehtaareja sademetsää ja kaupungin rakentamiseen on käytetty suuria summia rahaa samalla, kun suuri osa Päiväntasaajan Guinean väestöstä elää köyhyydessä.
Mieskuoro Euga

Mieskuoro Euga on Turussa, Tampereella ja Helsingissä toimiva mieskuoro, joka perustettiin vuonna 2011. Nuorista miehistä koostuva Euga on profiloitunut sekä perinteisen että kokeilevan mieskuoromusiikin esittäjäksi. 
Kuoroa johtaa Visa Yrjölä (s.1992), joka aloitti johtamisopintonsa Klemetti-Opiston kuoronjohtokurssilla vuonna 2004. Yrjölän opinnot Sibelius-Akatemian kuoronjohtoluokalla alkoivat syksyllä 2011.
Keväällä 2013 kuoro sijoittui ensimmäiseksi Cornwallin kansainvälisessä mieskuorokilpailussa. Tampereen Sävel-kuorokatselmuksessa kesäkuussa 2013 kuoro palkittiin kahdella kultaleimalla ja Visa Yrjölä lisäksi kuoronjohtajapalkinnolla. Toukokuussa 2014 Euga edusti Suomea Wienin juhlaviikkojen avajaiskonsertissa. Huhtikuussa 2015 Euga voitti Tampereella järjestetyn Leevi Madetoja -mieskuorokilpailun kansainvälisen sarjan ja lisäksi kuoro sai myös erikoispalkinnon Einojuhani Rautavaaran Laulu oravasta -kappaleen esityksestä.
Kuusijuhla

Kuusijuhla tai joulujuhla on koulujen juhla, jota vietetään syyslukukauden päätteeksi joululoman alkaessa.
Monessa koulussa kuusijuhla on suuri juhla, jota valmistellaan viikkoja ja joka pidetään koulun juhla- tai liikuntasalissa ja johon kutsutaan mahdollisuuksien mukaan myös lasten vanhemmat ja sisarukset. Kuusijuhlaan kuuluvat esimerkiksi joulukoristeet, joululaulut, tonttuleikit, runot ja lasten esittämä näytelmä. Tilaisuuden päättää usein makeisia jakava joulupukki, joka toivotetaan tervetulleeksi ”Joulupukki, joulupukki” -laululla.
Historiaa.
Ennen kansakoulujen aikaa koulujen syyslukukausi loppui Lucian päivän 13. joulukuuta tienoilla. 1700-luvun loppupuolen triviaali- eli alkeiskoulun joulujuhla oli samalla myös tentti, jossa oppilaita kuulusteltiin arvovaltaisen yleisön läsnä ollessa. Lopuksi koulun oppilaat, kaikki tuohon aikaan poikia, esittivät vanteita pyöritellen vanhan kaaritanssin laulaen samalla latinankielistä jouluaiheista ylistysvirttä. Tanssileikin lisäksi juhlan aineksina olivat kynttilät, lattialle levitetyistä kuusenhavuista tuleva kuusentuoksu, joululaulut ja joululeivonnaiset.
Merkittävä joulukuusi- ja kuusijuhlaperinteen aloittaja ja levittäjä Suomessa oli 1863 perustettu, suomenkielisiä kansakoulunopettajia kouluttanut Jyväskylän seminaari, jossa alettiin pitää joulun alla omia kuusijuhlia. Kunniapaikalle seminaarin juhlasaliin tuotiin suurikokoinen joulukuusi, jonka ympärillä pidettiin puheita, esitettiin kuvaelmia ja laulettiin joululauluja. Tämä tapa levisi sitten seminaarista valmistuneiden opettajien mukana ympäri maata. Joulukuusi levisi suomalaisten koteihin juuri kansakoulujen kuusijuhlien myötä.
Jo alusta saakka Jyväskylän seminaarin kuusijuhlaan kuuluivat kädentaitoja korostavat, itse tehdyt joulukoristeet sekä joulukuusi. Musiikki oli toinen tärkeä elementti kuusijuhlaperinnettä luotaessa. Seminaarin musiikinlehtori P. J. Hannikainen sävelsi monia yhä tutuimpien joukkoon kuuluvia joululauluja, kuten ”Joulupukki, joulupukki”, ”Tuikkikaa, oi joulun tähtöset” ja ”No onkos tullut kesä”.
Koulujen kuusijuhlilla on 1800-luvun loppupuolelta alkaen ollut suuri vaikutus kotien juhlatapoihin. Menneinä vuosikymmeninä joulupukki saattoi jaella köyhimmille lapsille makeisten lisäksi kenkiä ja vaatteita.
Koulujen kuusijuhlaperinne on levinnyt myös muiden yhteisöjen käyttöön päiväkodeista aina aikuisten pikkujouluperinteeksi.
Uskonnolliset aiheet koulujen joulujuhlassa.
Koulujen joulujuhlissa on vanhastaan ollut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon aseman vuoksi kristillistä ohjelmaa. Näitä ovat esimerkiksi jouluevankeliumi, seimikuvaelma sekä Enkeli taivaan ja muut virret. Opetushallitus sanoo, että kaikkien oppilaiden tulee voida osallistua juhlaan. Nykyisin koulut voivat järjestää juhlan ilman uskonnollisia elementtejä. Monet koulut toimivat niin, että kaikille yhteisen, uskonnollisesti neutraalin joulujuhlan jälkeen kirkkoon kuuluvat lapset menevät joulukirkkoon Tällöin uskonnollinen juhla on erillinen kokonaisuus ja joulukirkon aikana koululla on vaihtoehtoista ohjelmaa.
Tri Fu Manchu – paholaisen palvelija

Tohtori Fu Manchu – paholaisen palvelija (myös "Tri Fu Manchu – paholaisen palvelija" ja "Fu Manchu – paholaisen palvelija"; ; ) on Don Sharpin ohjaama brittiläis-saksalainen kauhuelementtejä sisältävä toimintatrilleri vuodelta 1966. Elokuvan pääosissa ovat Christopher Lee Fu Manchuna, Douglas Wilmer Nayland Smithinä, Marie Versini Marie Lentzinä, Howard Marion-Crawford tohtori Petrienä ja Tsai Chin Lin Tangina.
Juoni.
Fu Manchu (Christopher Lee) palaa punomaan pirullisia juoniaan. Egyptiin paennut superrikollinen kidnappaa tällä kertaa tiedemiesten tyttäriä kiristääkseen apua maailmanvalloitussuunnitelmiinsa, joihin liittyy olennaisesti järkyttävää tuhoa kylvävä superase. Fu Manchun arkkivihollinen Scotland Yardin etsivä Dennis Nayland Smith (Douglas Wilmer) on valmiina laittamaan kapuloita rattaisiin...
Tuotanto.
Douglas Wilmer korvasi Nigel Greenin ensimmäisessä osassa näyttelemän Sir Dennis Nayland Smithin roolin. Wilmer uusi roolinsa vielä elokuvasarjan kolmannessa osassa, mutta neljänteen ja viidenteen osaan Nayland Smithin rooliin astui Richard Greene.
"Tohtori Fu Manchu – paholaisen palvelija" perustuu kirjailija Sax Rohmerin luomiin hahmoihin. Elokuvan tuotti Hallam Productionsille ja Constantin Film Produktionille Harry Alan Towers.
"Tohtori Fu Manchu – paholaisen palvelija" kuvattiin Lontoossa, Englannissa.
Julkaisu.
"Tohtori Fu Manchu – paholaisen palvelija" sai ensi-iltansa Länsi-Saksassa 2. syyskuuta vuonna 1966. Yhdysvalloissa ja Britanniassa elokuva sai ensi-iltansa 16. joulukuuta vuonna 1966. Suomen ensi-ilta oli 23. joulukuuta vuonna 1966.
"Tohtori Fu Manchu – paholaisen palvelija" on julkaistu videolle ja DVD:lle.
Muut osat.
"Tohtori Fu Manchu – paholaisen palvelija" on toinen viiden elokuvan "Fu Manchu" -sarjassa.
Hippodrome

Hippodrome on entinen teatteri- ja konserttisali Lontoossa. Alun perin sirkukseksi vuonna 1900 rakennettu tila muutettiin musiikkikäyttöön vuonna 1909 Pjotr Tšaikovskin "Joutsenlampi"-baletin Britannian ensiesitystä varten. Sali oli merkittävä revyy- ja musikaaliesityksistään. Hippodromella järjestettiin Britannian ensimmäinen jazzkonsertti vuonna 1919, kun neworleansilainen yhtye Original Dixieland Jazz Band vieraili Lontoossa.
Vuoden 1958 remontin yhteydessä rakennus muutettiin kabareeravintolaksi nimeltä The Talk of the Town, joka toimi rakennuksessa vuoteen 1982 asti. Rakennuksen nimi tulee kreikkalaisperäisestä "hippodromi"-termistä.
Koolapuut

Koolapuut ("Cola") on malvakasvien ("Malvaceae") heimon alaheimoon "Sterculioideae" kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu noin 100–125 lajia lähinnä trooppisen ilmastoalueen puita. Kaikki suvun lajit kasvavat luontaisina Afrikassa. Kahta suvun lajia viljellään kolapähkinöiksi kutsuttujen siementensä vuoksi.
Kuvaus.
Koolapuut ovat pienehköjä puita tai pensaita. Suurikokoisimmat lajit kasvavat yleensä enimmillään noin 30 metriä korkeiksi. Suvun lajeilla on usein sekä nystykarvoja, tähtikarvoja että kilpikarvoja.
Lehdet voivat olla sormilehdykkäisiä tai yksinkertaisia ja muodoltaan sormiliuskaisia tai ehyitä. Lehdet ovat ruodillisia ja ruodin kärjessä on usein näkyvästi ruotia leveämpi pullistuma. Ilmaraot ovat tavallisesti lehtien alapinnoilla, mutta joillakin lajeilla myös yläpinnoilla.
Koolapuut ovat usein kaksikotisia, joten erilliset yksineuvoiset hede- ja emikukat kasvavat yleensä eri puuyksilöissä. Jotkin lajit ovat kuitenkin yksikotisia ja joillakin lajeilla on kaksineuvoisia kukkia. Kukat kasvavat lehtihankoihin kehittyvissä kukinnoissa. Kukissa ei ole terälehtiä. Verhiöön kuuluu tavallisesti 4–5 verholehteä. Hedekukissa on 5–12 hedettä yhdessä tai kahdessa kehässä hetiöperässä. Emikukissa on tavallisesti 4–5 emilehteä.
Hedelmät ovat rakenteeltaan kypsinä aukeavia kotia. Niissä on yksi tai useampia siemeniä.
Lajit.
Koolapuiden sukuun kuuluu lajien määritelmästä riippuen noin 100–125 hyväksyttyä lajia. Seuraavia lajeja on pidetty yleensä hyväksyttyinä:
Levinneisyys ja kehityshistoria.
Koolapuita esiintyy kotoperäisenä Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Suurimmillaan lajirunsaus on Länsi- ja Keski-Afrikan trooppisissa sademetsissä. Myös Itä-Afrikan rannikolla on runsaasti lajeja.
Koolapuiden historia ulottuu ainakin oligoseenikaudelle asti. Vanhin tunnettu sukuun luokiteltu jäännös on noin 28–27 miljoonaa vuotta vanha Etiopiasta löydetty fossiilinen lehti. Koolapuita ei nykyisin enää esiinny löytöalueella Saharan pohjoispuolisessa Afrikassa. Koolapuiden lähimpinä sukulaisina pidetään sukua "Octolobus" sekä kotopuita ("Pterygota").
Elinympäristö.
Koolapuita esiintyy lähes yksinomaan trooppisissa kosteissa ainavihannissa tai puoliainavihannissa metsissä. Ne kasvavat tavallisesti metsän aluskerroksessa latvuskerroksen alapuolella.
Käyttö.
Koolapuuta ("Cola acuminata") ja "Cola nitidaa" viljellään ravintokasveina niiden runsaasti kofeiinia ja teobromiinia sisältävien siementen vuoksi. Siemeniä kutsutaan usein kolapähkinöiksi, vaikka ne eivät ole varsinaisesti pähkinöitä. Siemeniä käytetään useiden ruoka-aineiden ja juomien valmistuksessa, ja läntisessä Afrikassa niitä usein pureskellaan sellaisenaan. Myös lajien "Cola ballayi", "Cola verticillata" ja "Cola sphaerocarpa" hedelmät ovat syötäviä.
Ali Akbar Salehi

Ali Akbar Salehi (; s. 1949 Karbala, Irak) on iranilainen fyysikko ja poliitikko. Hänestä tuli joulukuussa 2010 Manouchehr Mottakin seuraaja maansa ulkoministerinä. Hän toimi aiemmin heinäkuusta 2009 Iranin atomienergiajärjestön johdossa. Lisäksi hän on toiminut Islamilaisen yhteistyöjärjestön varapääsihteerinä ja Mohammad Khatamin presidenttiyden aikana maansa edustajana Kansainvälisessä atomienergiajärjestössä. Salehilla on tohtorinarvo Massachusetts Institute of Technologysta.
Salehista tuli vuonna 2009 myös yksi Iranin lukuisista varapresidenteistä. Hän on työskennellyt Isfahanin yliopistossa ja toiminut 1980–1990-luvuilla Sharifin teknologian yliopiston rehtorina.
Reduktio (historia)

Reduktio tarkoittaa Ruotsin valtakunnan historiassa sellaisten tilojen ja verojen palauttamista kruunulle, jotka oli läänittämällä tai muulla tavoin luovutettu maalliselle tai hengelliselle rälssille.
Neljänneksenperuutus.
Kuningas Kaarle X Kustaa antoi ennen vuodeksi 1655 koolle kutsuttuja valtiopäiviä laatia suunnitelmat reduktion toimeenpanosta. Suunnitelmien mukaan piti osa Kustaa II Aadolfin kuoleman jälkeen annetuista lahjoituksista palauttaa takaisin kruunulle. Ehdotus reduktiosta johti kiivaisiin keskusteluihin sekä valtaneuvostossa että säädyissä. Aateli joutui hyväksymään neljänneksen- peruutuksen. Reduktiota toimittamaan asetettiin erityinen reduktiokollegio. Toimeenpano oli kuitenkin laimeaa, minkä välittömänä syynä oli Ruotsin joutuminen uuteen sotaan. Oli parempi taata rauha valtakunnassa ja aatelin lojaalius kuin vaatia reduktion jyrkkää toteuttamista. 
Iso reduktio.
Iso reduktio toteutettiin 1600-luvun lopulla kuningas Kaarle XI:n käskystä Ruotsissa. Käytännössä se tarkoitti aatelistolle luovutettujen lahjoitus- ja läänitysmaiden palauttamista kruunulle lukuun ottamatta ennen vuotta 1632 lahjoitettuja rälssimaita. Kaikkiaan kruunulle palautui noin kahden miljoonan talarin vuotuiset verotulot. Peruutus merkitsi myös virka-aatelin syntyä ja kuninkaan vallan kasvua. Reduktion jälkeen valtio, aatelisto ja talonpojat omistivat kukin noin kolmanneksen koko maa-alasta. 
Uudistuksen aloitti Kaarle XI kysymällä valtiopäivillä, millä valtakunta saadaan jaloilleen kaikkien vastoinkäymisten jälkeen. Kuninkaan neuvonantaja Hans Wachtmeister neuvoi tutkimaan holhoojahallituksen aikaisen tilinpidon, holhoojat oli saatettava vastuuseen toiminnastaan, jonka jälkeen asiasta käynnistettiin laaja tutkimus. Ensimmäisenä valtiolle palautettiin Kaarle X Kustaan ja kuningatar Kristiinan aikana lahjoitetut tilat, minkä jälkeen selvitys laajeni heitä edeltäneisiin aikoihin. Kartanot ja maatilat olivat jo usein vaihtaneet omistajaa hyvässä uskossa, mutta reduktiossa omaisuus otettiin takaisin valtiolle ilman korvausta. Uudistus ei johtanut erityisen suureen vastustukseen ja tästä on päätelty Ruotsin kansan olleen enemmän taipuvainen reduktioon kuin vallankumoukseen. 
Suurimmat peruutukset kohdistuivat Magnus Gabriel De la Gardien omistuksiin, joihin kuului yli 30 linnaa ja herraskartanoa. Hän menetti kaikki omistuksensa ja sai sakon, joka vastasi 800 virkamiehen vuotuista palkkaa. Vielä suuremman sakon sai Nils Brahe, joka oli perinyt Pietari Brahen ja Carl Gustaf Wrangelin omaisuuden.
Suomessa ison reduktion seurauksena ratsutilojen joukkoon tuli uusi ryhmä: säteriratsutilat. Kaikista rasituksista vapaille aatelin säterikartanoille asetettiin ratsupalveluvelvollisuus eli ne joutuivat varustamaan ratsumiehen armeijaa varten. Tällaisia kartanoita olivat Helsingin pitäjässä sijainneet Munkkiniemi, Hämeenkylä, Tomtbacka, Westerkulla, Håkansböle ja Kulosaari. Samassa yhteydessä useista aatelin haltuun lahjoituksina päätyneistä tiloista tehtiin tavallisia ratsutiloja.
Golden Globe 2013

Golden Globe 2013&lt;br&gt;
13. tammikuuta 2013
Paras draamaelokuva: &lt;br&gt;
 Argo 
Paras musikaali- tai komediaelokuva: &lt;br&gt;
 Les Misérables 
Paras draamasarja: &lt;br&gt;
 Isänmaan puolesta 
Paras musikaali- tai komediasarja: &lt;br&gt;
 Girls 
Paras minisarja tai televisioelokuva: &lt;br&gt;
 Pelin henki 
Golden Globe 2013 oli järjestyksessään 70. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2012 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin Beverly Hilton -hotellissa Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa 13. tammikuuta 2013. Gaalan juonsivat Tina Fey ja Amy Poehler. 
Voittajat ja ehdokkaat.
Elokuvat.
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja lihavoitu.
Pirkko-Liisa Lehtosalo-Hilander

Pirkko-Liisa Lehtosalo-Hilander, o.s. Lehtosalo (s. 9. kesäkuuta 1934 Lahti) on suomalainen arkeologi ja filosofian tohtori. Hän on Suomen kansainvälisesti tunnetuimpia arkeologeja, joka on erikoistunut tutkimaan Suomen rautakautta ja erityisesti Euran aluetta. Lehtosalo-Hilanderille myönnettiin vuonna 2015 H. G. Porthan -mitali arvokkaasta elämäntyöstä tutkijana ja esihistorian elävöittäjänä.
Henkilöhistoria.
Lehtosalo-Hilander syntyi vaatturimestari Kaarle Lehtosalon ja Bertha Elisabeth Sutiosen perheeseen. Lehtosalo-Hilander tuli ylioppilaaksi 1954 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1967. Filosofian tohtoriksi hän väitteli Helsingin yliopistossa 1982. Lehtosalo-Hilander on työskennellyt arkeologina Suomessa sekä Helsingin yliopiston että Museoviraston palveluksessa, samoin kuin Suomen Akatemian tutkijana. Turun yliopistossa hän on ollut tuntiopettaja sekä vs. ja va. professori. Hän on toiminut tuntiopettajana myös Taideteollisessa korkeakoulussa. Ruotsin Riksantikvarieämbetetin tutkimusapulainen Tukholmassa Lehtosalo-Hilander oli 1960-luvun lopussa. Hänen puolisonsa on vuodesta 1968 lähtien ollut Rauno Kalevi Hilander. 
Lehtosalo-Hilander tunnetaan erityisesti vuosina 1969–1992 Luistarin kalmistossa suorittamistaan kaivauksista. Eurassa sijaitseva kalmisto on Suomen suurin ja merkittävin rautakautinen hautapaikka. Kolmiosaisen väitöskirjansa Luistarin kaivauksista hän julkaisi vuonna 1982 ja sarjan neljäs osa valmistui vuonna 2000. 1970-luvulla Lehtosalo-Hilander oli mukana suunnittelemassa tunnettua Euran emännän pukua, joka valmistettiin hänen Luistarissa avaamansa ja tutkimansa ns. "Euran emännän haudan" löytöjen perusteella. Luistari-tutkimuksensa ohella Lehtosalo-Hilander on tutkinut myös useita muita muinaisjäännöksiä Lounais-Suomessa sekä muun muassa Vartiokylän linnavuorta Helsingissä.
Oleg Tverdovski

Oleg Fjodorovitš Tverdovski (, s. 18. toukokuuta 1976 Donetsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja. Tverdovski pelasi ammattilaisurallaan 11 kautta NHL-liigassa ja 11 kautta Venäjän pääsarjoissa. Hän voitti urallaan Gagarin Cupin, kahdesti Stanley Cupin ja kahdesti Venäjän mestaruuden, sekä Venäjän maajoukkueessa maailmanmestaruuden.
Ura.
Ennen lähtöään Pohjois-Amerikan NHL-liigaan Tverdovski pelasi Krylja Sovetov Moskovan riveissä. Mighty Ducks of Anaheim hänet vuonna ensimmäisellä kierroksella numerolla kaksi. Tverdovski pelasi NHL:ssä useassa joukkueessa, muun muassa Anaheimissa, Phoenix Coyotesissa, New Jersey Devilsissä ja Carolina Hurricanesissä, ja hän teki uransa 713 ottelussa 317 tehopistettä. Vuosina 2003–2005 ja 2007–2013 alkaen hän pelasi Venäjällä Avangard Omskin, Salavat Julajev Ufan ja Metallurg Magnitogorskin joukkueissa. Hän voitti NHL:n Stanley Cupin New Jerseyssä kaudella 2002–2003 ja Carolinassa kaudella 2005–2006, Venäjän superliigan mestaruuden Omskissa kaudella 2003–2004 ja Ufassa kaudella 2007–2008 sekä KHL:n Gagarin Cupin Ufassa kaudella 2010–2011.
Tverdovski pelasi useasti Venäjän maajoukkueessa ja saavutti maailmanmestaruuden vuoden 2009 kisoissa. Hänellä on myös olympiapronssi vuodelta 2002.
Trelleborgin satama

Trelleborgin satama () on Ruotsin eteläosassa, Skånen Trelleborgin kaupungissa sijaitseva, vuoden 2011 rahtimäärissä mitattuna Ruotsin suurimpia satamia Göteborgin sataman ja Preemraff Lysekil -öljynjalostamon teollisuussataman jälkeen. Roro-liikenteessä satama kuuluu Ruotsin merkittävimpiin.
Rahdin määrä.
Trelleborgin sataman vuosittainen rahtimäärä:
&lt;br&gt;
Helsingborgin satama

Helsingborgin satama () on Ruotsin eteläosassa Helsingborgin kaupungissa sijaitseva merisatama. Satamasta on vilkas lauttayhteys viiden kilometrin päähän Tanskan Helsingøriin, minkä seurauksena Helsingborgin satama oli yhä vuonna 2011 Ruotsin toiseksi vilkkain matkustajaliikenteen satama Tukholman sataman jälkeen. Rahtimääränsä puolesta satama kuuluu Ruotsin kymmenen suurimman merisataman joukkoon.
Matkustaja- ja tavaraliikenteen määrä.
Helsingborgin sataman vuosittainen matkustajaliikenteen ja rahtimäärä:
&lt;br&gt;
Luulajan satama

Luulajan satama () on Ruotsin pohjoisin kauppasatama. Se sijaitsee Luulajan kaupungissa ja kuului vuosien 2010–2011 rahtimäärissä mitattuna Ruotsin viiden suurimman sataman joukkoon. 
Rahdin määrä.
Rahtimääriä ovat nostaneet viime vuosina muun muassa LKAB:n kaivosten rautamalmikuljetukset Malmbanan-rautatietä Norjan Narvikin ohella Luulajan sataman Sandskärin laiturin kautta. Osa malmista jatkaa meritse Rautaruukin terästehtaalle Suomen Raahen sataman kautta.
Luulajan sataman vuosittainen rahtimäärä:&lt;br&gt;
Malmön satama

Malmön satama () on Ruotsin eteläosassa Skånen läänin Malmön kaupungissa sijaitseva, rahtimäärällä mitattuna Ruotsin kymmenen suurimman joukkoon kuuluva merisatama. Se on merkittävä autokaupan tuonti- ja kauttakulkusatama. Satamalla on myös matkustajaliikennettä. Sataman omistaa Kööpenhaminan sataman tavoin "Copenhagen Malmö Port" -osakeyhtiö (CMP).
Rahdin määrä.
Malmön sataman vuosittainen rahtimäärä:&lt;br&gt;
Kaliumoksidi

Kaliumoksidi (K2O) eli kaliummonoksidi eli dikaliumoksidi on kaliumin ja hapen yhdiste. Sitä tavataan harvoin luonnossa, koska se reagoi aggressiivisesti veden kanssa muodostaen kaliumhydroksidia eli kalilipeää. Kaliumoksidi on harmaankellertävää kiinteää kiteistä ainetta. Sitä käytetään lähinnä kalilannoitteissa ja sementeissä.
Aine on syövyttävää ja siitä on tarkat säilytys- ja työturvallisuusmääräykset. CAS-numero on 12136-45-7.
Ilmastointi

Ilmastointi tarkoittaa sisäilman käsittelyä, esim. viilentämistä koneellisesti. Toisinaan ilmastoinnilla vaikutetaan myös sisäilman kosteuteen. Arkikielessä ilmastoinnilla tarkoitetaan virheellisesti myös pelkkää ilmanvaihtoa. 
Kylmän lähde on usein sähköllä toimiva lämpöpumppu.
Huoneilman viilennystä voidaan tuottaa myös käyttämällä syvän järven viileää pohjavettä. Tällaista tekniikkaa kutsutaan myös nimellä kaukokylmä, jos viilennystä jaetaan kaukolämpöverkon tapaan.
Historia.
Ilmastoinnin perusajatusta on sovellettu jo muinaisessa Egyptissä, jossa ripustettiin kaisloja ikkunaan ja ne kostutettiin valuvalla vedellä. Tämä prosessi teki ilmasta kosteampaa. Muinaisessa Roomassa Akveduktin vettä kierrätettiin talojen seinien läpi talojen jäähdyttämiseksi. 
Nykyaikaisen ilmastoinnin kehittäjänä pidetään Willis Carrieriä, joka vuonna 1902 suunnitteli Brooklynissa toimivalle ja laatuongelmista kärsivälle kirjapainolle ilmastointijärjestelmän. Patentin Carrier sai keksinnölleen 1906.
Ensimmäinen siirrettävä, ikkunalle sijoitettava ilmastointilaite oli Philco-Yorkin "Cool Wave", joka tuli myyntiin 1938. Philco oli iso yhdysvaltalainen radioiden ja erilaisten kodinkoneiden valmistaja ja York Ice Machinery Company oli taas erikoistunut teollisuusrakennusten jäähdytykseen. Ilmastointilaite toimii samalla tavalla kuin jääkaappi, jonka sisällä on myös lämpöpumppu. Siirrettävän ilmastointilaitteen tarkoitus on jäähdyttää huoneilmaa ja ilmasta tiivistynyt vesi kerääntyy sen sisään, jollei sitä ole johdettu ulos tai viemäriin. Thomas Midgley (1889-1944) oli vuonna 1930 kehittänyt freonin turvalliseksi kylmäaineeksi jäähdytyskoneisiin, joissa aikaisemmin käytettiin myrkyllisiä aineita, kuten ammoniakkia. Cool Wave käytti freonia.