tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Stormbringer (kappale)

Stormbringer on brittiläisen Deep Purple -yhtyeen vuonna 1974 julkaistun samannimisen albumin avauskappale, jonka kirjoittivat solisti David Coverdale ja kitaristi Ritchie Blackmore. Vuonna 1975 se julkaistiin singlenä Manner-Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Uudessa-Seelannissa, mutta ei Britanniassa. Levy-yhtiö oli Purple Records lukuun ottamatta Yhdysvaltoja, missä singlen julkaisi Warner Bros.
Kappale on "Stormbringer"-albumin tunnetuin ja myös raskain. Basisti-solisti Glenn Hughesin mukaan kappale oli myös ensimmäinen, joka äänitettiin albumin sessioissa. Kitaristi Ritchie Blackmore toi kappaleen riffin mukanaan äänityksiin, minkä jälkeen se edellisalbumi "Burnin" nimikappaleen tavoin ”kirjoitti itse itsensä”. Solisti Coverdale, joka oli kiinnostunut kreikkalaisesta mytologiasta, kirjoitti kappaleen sanoitukset myyttisestä Stormbringer-hahmosta, joka luo paljon ongelmia. 
Singlen B-puolella julkaistiin toinen kappale "Stormbringerilta", ”Love Don’t Mean a Thing”, joka on merkitty yhtyeen yhdessä tekemäksi.
Konserteissa.
Deep Purple esitti "Stormbringeriä" konserteissaan sen julkaisusta lähtien aina vuoteen 1976, jolloin yhtye hajosi. Ritchie Blackmoren korvasi vuonna 1975 Tommy Bolin, jonka aikaisissa live-esiintymisissä kappaleen rakennetta muuteltiin ja siihen lisättiin improvisoituja jaksoja sekä uusia riffejä, joiden johdosta kappaleen kesto venyi noin kymmenminuuttiseksi. Osa uudesta materiaalista lainaili Sly and the Family Stone -yhtyeen kappaletta "Thank You (Falettinme Be Mice Elf Agin)".
Muita versioita.
Suomalainen industrial metal -yhtye Turmion Kätilöt levytti kappaleen Niuva 20 -EP:lleen vuonna 2005.
Kappaleet singlellä.
A-puoli
B-puoli
Minbar

Minbar (, minbar) on saarnastuoli moskeijassa rukousten johtajalle, imaamille. Minbar sijaitsee rukoussyvennyksen, mihrabin, vieressä, ja sitä käytetään perjantairukouksissa, joihin kuuluu myös saarna. Vanhin säilynyt minbar, tosin moneen kertaan uudistettu, sijaitsee al-Kairouanin moskeijassa Tunisiassa. 
Kuten Molla Celebin moskeijassa, islamilainen saarnastuoli päättyy usein huipukkaaseen torniin, ja istuinpenkki on saarnastuoliin johtavien portaiden suuntainen. Tällä tavoin minbar muistuttaa hieman valtaistuinta, ja paikkaa kerrotaan käytetyn aluksi myös maallisen hallinnon tarkoituksiin. Itse sana "minbar" tarkoitti alun perin hallitsijan tai tuomarin istuinta.
Mayottenpöllönen

 Mayottenpöllönen ("Otus mayottensis") on pöllöihin kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Komoreilla sijaitsevalla Mayotten saarella.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat ja kosteat alavat metsät, kuivat pensastot, erilaiset viljellyt ja asutut alueet.
USS Christopher

USS Christopher (runkonumero DE-100) oli Yhdysvaltain laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa, jossa alus suojasi Atlantilla saattueita. Alus oli nimetty Harold Jensen Christopherin mukaan.
Valmistus.
Alus tilattiin Wilmingtonista Delawaresta Dravo Corporationilta, missä köli laskettiin 7. joulukuuta 1942. Alus laskettiin vesille 19. kesäkuuta 1943 kumminaan Harold Jensen Christopherin äiti ja otettiin palvelukseen 23. lokakuuta Philadelphiassa ensimmäisenä päällikkönään Archer W. Trench.
Palvelus.
Varustamisen jälkeen alus lähti 8. marraskuuta Philadelphiasta Bermudalle koeajoihin, joista palattuaan se oli 18.–25. joulukuuta telakalla Philadelphiassa. Alus lähti Trinidadin kautta Brasiliaan Recifeen, jonne se saapui 4. tammikuuta 1944. Se aloitti saattueiden ja raskaiden pinta-alusten suojaamisen. Helmikuussa alus saattoi muun muassa Rion edustalla Britannian kuninkaallisen laivaston kaapelinkorjausalus "RFA Cambriaa". Se etsi huhtikuussa Recifen edustalla kadonnutta pelastusvenettä ja saattoi syyskuussa risteilijöitä "USS Omaha" ja "USS Marblehead" etsittäessä akselivaltojen sukellusveneitä keskiseltä Atlantilta.
Alus saapui 4. joulukuuta 1944 Nataliin, missä sille siirtyi brasilialainen miehistö, joka aloitti alukseen tutustumisen. "Christopher" poistettiin Yhdysvaltain laivaston palveluksesta ja siirrettiin Brasilialle 19. joulukuuta Natalissa.
Benevente.
Brasilian laivasto nimesi aluksen "CTE Beneventeksi" () runkonumerolla D-20. Alus poistettiin 1966 Brasilian laivastoluettelosta ja romutettiin.
HMS Wrangel (1917)

HMS Wrangel (runkonumerot 9 ja vuodesta 1940 25) oli Ruotsin laivaston Wrangel-luokan hävittäjä.
Palvelus.
"HMS Wrangel" aloitti palveluksensa 4. toukokuuta 1918. Aluksen hiilikäyttöiset kattilat vaihdettiin 1927 öljypolttoisiin. Toisen maailmansodan puhjetessa alus aloitti jälleen puolueettomuuden valvonnan. Vuonna 1940 aluksen aseistusta muutettiin, ja se koostui muutoksen neljästä 75 millimetrin tykistä, yhdestä 25 millimetrin 44 pituuskaliiperin M/32-ilmatorjuntatykistä, kahdesta 8 millimetrin M/36-ilmatorjuntakonekivääristä ja neljästä torpedoputkesta. Samalla aluksen uppouma kasvoi.
Alus poistettiin palveluksesta 13. kesäkuuta 1947, ja se upposi maalilaivana 1960.
Ingrid Hultin

Ingrid Aurora Hultin (6. huhtikuuta 1876 Vaasa – 23. huhtikuuta 1951 Vaasa) oli suomenruotsalainen näytelmäkirjailija.
Hultin toimi avustajana Vasabladet-sanomalehdessä. Hän kirjoitti ensimmäisen näytelmänsä "En sommaridyll i tre tablåer" Vaasan sotilaskodin vihkiäisiä varten ja julkaisi myöhemmin pari juhlarunoa ja yhden kansannäytelmän.
Ožujsko

Ožujsko (5,2 t-%) on kroatialainen lagertyyppinen olut. Sitä on tehty 1890-luvulta, ja se on Zagrebačka pivovaran tärkein merkki. Zagrebačka pivovara on osa StarBeviä, jonka ennen omisti Anheuser-Busch InBev ja joka vuonna 2009 myytiin CVC Capital Partnersille. StarBev omistaa myös esimerkiksi Staropramen-merkin.
Myyntilukujensa perusteella Ožujsko on johtava olutmerkki Kroatiassa. Se sponsoroi virallisesti Kroatian jalkapallomaajoukkuetta, ja vuosina 2003–2007 Kroatian ykkösliiga kantoi virallisesti nimeä "Prva HNL Ožujsko".
Tyypillisen Ožujskon lisäksi on olemassa esimerkiksi miedompi Ožujsko Limun (2 t-%), oluen ja tuoreen sitruunamehun sekoitus.
Valkkisten linnamäki

Valkkisten linnamäki eli Onkemäen linnavuori on suomalainen muinaislinna joka sijaitsee Vesilahden Onkemäellä. Linna on todennäköisesti rakennettu vuoden 1100 tienoilla lähiseudun asukkaiden pakolinnaksi. Näihin aikoihin novgorodilaiset tekivät ryöstöretkiä Hämeeseen.
Linnavuori on luoteis- ja eteläsuuntaa lukuun ottamatta jyrkkien kallioseinämien suojaama. Suojattomalle eteläsivulle oli rakennettu luonnonkivivallit, ja siellä sijaitsi linnan pääportti, jossa oli porttisolan suojana ns. Zwingler-järjestelmän mukaiset pielivallit. Linnan kivivallit ovat nykyisin 50–75 cm korkeita ja 1–1,5 metriä leveitä, mutta niitä on aikojen kuluessa vieritetty pois kiviä. Linnassa on voinut olla myös hirsistä rakennettuja seiniä, mutta ne ovat jo hävinneet.
Jouko Voionmaa löysi vuonna 1951 linnavuoren alueella tekemissään kaivauksissa muun muassa nuolenkärjen, keramiikkaa ja 800-luvulta peräisin olleen arabialaisen rahan. Hän löysi myös asuntojen pohjakiveyksiä ja kiukaiden jäännöksiä, joista päätellen linnassa on aikanaan ollut asukkaita. Linnan lähiympäristöstä ei ole löytynyt muinaisesineitä. Linnavuoren länsipuolella sijaitseva Linnalammi-niminen suo oli 1800-luvulle saakka järvi, joka ulottui linnavuoren läheisyyteen.
Linnavuorelta on näköyhteys Lempäälän Pirunlinnaan. Valkkisten linnamäki on mahdollisesti saattanut olla osa muinaista linnaketjua, jonka keskuspaikkana oli Sääksmäen Rapolan linna. Muita oletetun ketjun muinaislinnoja olivat Siuron Linnavuori, Lempäälän Pirunlinna, Hattulan Tenholan, Aulangon, Vanajan Linnanpään ja Mantereenlinnan sekä Janakkalan Hakoisten ja Unikkolinnan vuoret.
Musta, kylmä, syvä ja samea

Musta, kylmä, syvä ja samea on Se, josta ei puhuta -yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2011. Albumi nauhoitettiin alkuvuodesta 2011, ja sen miksasi Dan Swanö.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Samu Männikkö, sekä sovittanut Se, josta ei puhuta.
HMS Wachtmeister (1917)

HMS Wachtmeister (runkonumerot 10 ja 26) oli Ruotsin laivaston Wrangel-luokan hävittäjä.
Palvelus.
Alus ei kerennyt osallistumaan ensimmäisen maailmansodan puolueettomuusvartiointiin. Toisen maailmansodan puolueettomuuden valvontaan se sentään osallistui aina vuoteen 1943 saakka, jolloin se siirrettiin Tukholmassa telakalle. Alus poistettiin palveluksesta 13. kesäkuuta 1947.
Jäppilän koulu

Jäppilän koulu oli peruskoulu Kotkassa Jäppilän kylässä. Koulussa toimivat vuosiluokat 1–5 ja sen oppilasmäärä oli noin 40 (2011). Koulun oppilaat tulivat Jäppilän ja Pernoon kylien alueelta.
Historia.
Jäppilän ja Pernoon asukkaat anoivat vuonna 1892 ensimmäisen kerran omaa kansakoulua, mutta Kymin kuntakokous ei hyväksynyt anomusta. Hieman aikaisemmin kuntakokous oli hylännyt myös Haapasaaren ja Kuutsalon saaren asukkaiden anomukset omasta koulusta, joissa asukkaat olivat sen jälkeen rakentaneet koulunsa yksityisesti. Kuntakokous vetosi siihen, että kunnan varoilla ei rakennettaisi koulua myöskään Jäppilään. Vuonna 1894 kyläläiset tekivät uuden anomuksen, jossa he esittivät, että koulu aloittaisi aluksi vuokratiloissa ja koulurakennus rakennettaisiin myöhemmin. Tämän ehdotuksen kuntakokous hyväksyi. Päätöksestä tehtiin kuitenkin valitus ja koulun rakentaminen alkoi vasta vuonna 1896 senaatin myönteisen päätöksen jälkeen. Rakenteilla oleva koulu ehti palaa kesäkuussa 1896 ja valmistui 1897. Tontilla on lisäksi uudempi, vuonna 1956 valmistunut koulurakennus, jossa toimii myös Jäppilän päiväkoti.
Jäppilän koulun lakkauttamista on usein esitetty, mutta esitykset eivät ole toteutuneet. Kuitenkin lopulta lukuvuoden 2013–2014 jälkeen Jäppilän koulu lakkautettiin. Syksyllä 2014 luokilla 2-5 aloittavat oppilaat siirtyivät Pihkoon kouluun. 6. luokalla aloittavat oppilaat siirtyivät taas Langinkosken kouluun.
Latša

Latša (, myös Ла́че, "Latše") on Äänisjoen vesistöön kuuluva järvi Arkangelin alueella Venäjällä. Sen pinta-ala on 334 neliökilometriä ja suurin syvyys noin 5,4 metriä. Pohja on mutainen ja turpeen peittämä, rannat soistuneita.
Äänisjoki saa alkunsa Latšajärvestä. Siihen laskevia jokia ovat muun muassa Svid, Kovža ja Lekšma. 1990-luvun puoliväliin saakka järvellä oli säännöllistä laivaliikennettä. Se on Arkangelin alueen suurimpia ja kalaisimpia järviä. Äänisjoen niskan alapuolella sijaitsee Kargopolin kaupunki.
Erkki Kuosmanen

Erkki Olavi Kuosmanen (14. kesäkuuta 1904 Impilahti – 11. toukokuuta 1993 Ii) oli suomalainen kirjailija.
Kuosmanen kävi Helsingin kirkkomusiikkiopiston kurssin ja toimi kanttoriurkurina Ylikiimingissä 1967–1975 ja Iissä 1977. Hän työskenteli myös Valtion rautateiden radanrakennusosastolla. Kuosmanen kirjoitti runoja ja kaksi pienoisromaania "Leikkikehät" ja "Kumikalumaskotti".
USS Marts

USS Marts (runkonumero DE-174) oli Yhdysvaltain laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa, jossa se suojasi Atlantilla saattueita. Alus oli nimetty Alvin Lee Martsin mukaan.
Valmistus.
Alus tilattiin New Jerseystä Newarkista Federal Shipbuilding and Drydock Companyltä, missä köli laskettiin 26. huhtikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 8. elokuuta kumminaan Betty Marts ja otettiin palvelukseen 3. syyskuuta ensimmäisenä päällikkönään Carl M. Fellows.
Palvelus.
Läpäistyään koeajot Bermudalla alus palasi New Yorkiin, mistä se lähti 4. marraskuuta saattuetehtäviin Etelä-Atlantille. Alus vieraili 9. marraskuuta Trinidadissa, mistä se jatkoi matkaansa Yhdysvaltain 4. laivastoon. Alus suojasi saattueita Recifen ja Trinidadin välillä. Se lähti 23. toukokuuta 1944 Bahiasta risteilijä "USS Omahan" kanssa partiomatkalle Atlantille, mistä se palasi 5. kesäkuuta Bahiaan. Alukset tekivät vielä kaksi partiomatkaa ennen kuin "Omaha" lähti 13. heinäkuuta Gibraltarille. "Marts" palasi 23. heinäkuuta Recifeen.
Alus suojasi 24. heinäkuuta–3. elokuuta Britannian kuninkaallisen laivaston kaapelinkorjausalus "RFA Cambriaa", kun se korjasi viestiliikennekaapeleita Brasilian rannikolla. Tehtävästä vapauduttuaan alus liitettiin 24. saattajaviirikköön etsimään sukellusveneitä Atlantilta. Alus suojasi "USS Tripolia" tehden neljä partiomatkaa 22. elokuuta–12. marraskuuta.
Aluksen käyty Bahiassa telakalla korjauttamassa kaikuluotaintaan se lähti Trinidadiin, jonne se saapui 5. joulukuuta. Alus suojasi 6.–18. joulukuuta Recifeen matkannutta saattuetta, mistä vapauduttuaan se jatkoi saattueiden suojaamista aina tammikuun 1945 loppuun.
Alus kohtasi 1. helmikuuta Bahiassa "USS Cincinnatin", jota se suojasi partiomatkalla Etelä-Atlantilla ennen paluutaan Recifeen 10. helmikuuta. Alus lähti 2. maaliskuuta Nataliin, jossa brasilialaiset nousivat alukselle. Alus poistettiin Yhdysvaltain laivaston palveluksesta 20. maaliskuuta ja otettiin Brasilian laivaston palvelukseen.
Bocaina.
Brasilian laivasto nimesi aluksen "CTE Bocainaksi" () runkonumerolla D-22. Alus palautettiin 30. kesäkuuta 1953 Yhdysvaltain laivastolle, joka antoi sen heti takaisin. Alus poistettiin 1975 Brasilian laivastoluettelosta ja romutettiin.
Koivulan koulu

Koivulan koulu oli peruskoulu Kotkassa Koivulan kaupunginosassa. Koulussa toimivat vuosiluokat 1–6 ja sen oppilasmäärä oli noin 100 (2013).Kesällä 2025 Koivulan koulun rakennus purettiin.
Kotkan kaupunginjohtaja Henry Lindelöf esitti Koivulan koulun lakkauttamista vuonna 2011, mutta Kotkan kaupunginhallitus torjui esityksen. Koulu kuitenkin lakkautettiin lukuvuoden 2012-2013 jälkeen, jolloin syksyllä 2013 luokilla 2-5 aloittavat oppilaat siirtyivät Kyminkartanon kouluun. 6. luokalla aloittavat oppilaat siirtyivät taas Langinkosken kouluun.
Irma Laukkanen

Irma Riitta Johanna Laukkanen (s. 9. joulukuuta 1958 Kotka) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän opiskeli Kuvataideakatemian maalauslinjalla vuosina 1977–1981 ja sen jälkeen kuvanveistolinjalla vuosina 1981–1982. Lisäopintoja hän on hankkinut Italiassa, Yhdysvalloissa, Kiinassa, Nepalissa ja Meksikossa.
Laukkasen veistotaiteessa korostuu tilallinen ajattelu ja monikerroksisuus. Monet hänen töistään ovat avaruusgeometrisia sommitelmia, joissa tapahtuu asteittaisia valon ja värien voimakkuuden muutoksia. Hän käyttää teoksissaan usein läpinäkyviä tai heijastavia materiaaleja, kuten lasilevyä tai metallilankaa ja -verkkoa, mutta myös monia muita materiaaleja. 
Laukkasen töitä on julkisesti esillä muun muassa Vantaan pääkirjastossa, Kotkan uimahallissa, Mussalon urheiluhallissa, Savonlinnan kaupungintalossa, Fortumin pääkonttorissa ja Suomen Berliinin-suurlähetystössä. Laukkanen on valittu kaksi kertaa Ars Fennica -palkintoehdokkaaksi.
Tiedusteluosasto (Itä-Karjalan sotilahallinto)

Tiedusteluosasto (ennen joulukuuta 1941 Hallinnollis-taloudellinen tiedusteluosasto) oli Itä-Karjalan sotilashallinnon tiedustelusta vastaava osasto vuosina 1941–1944. Osasto jakautui kahteen toimistoon: tiedustelutoimistoon ja tilastointitoimistoon. Tiedustelutoimisto vastasi aikaisempiin oloihin koskevista selvityksistä, sotavankikuulusteluista sekä kirjasto- ja arkistoasioista. 
Lähteet.
Krushe, Pauli &amp; Uitto, Antero: Suomea rajan takana 1918–1944. Suomenkielisen neuvostokirjallisuuden historia ja bibliografia. Jyväskylässä: BTJ 2008.
Helsingin seudun kesäyliopisto

Helsingin seudun kesäyliopisto (, ) on korkea-asteinen vapaan sivistystyön oppilaitos.
Vuosittain kesäyliopistossa opiskelee noin 6 000 henkilöä ja kursseja järjestetään vuosittain yli 700. Kurssiosallistumisia on vuosittain noin 13 000. Osallistujia kesäyliopiston kursseille on kaikista ikäryhmistä ja ympäri Suomea, ulkomaalaisia opiskelijoista on noin 10 prosenttia.
Helsingin seudun kesäyliopisto on perustettu vuonna 1966. Säätiön perustajina ja jäseninä ovat pääkaupunkiseudun kunnat (Helsinki, Espoo, Vantaa ja Kauniainen) ja sen hallintoon osallistuu myös Helsingin yliopisto.
Kesäyliopiston opetus on kaikille kiinnostuneille avointa iästä, pohjakoulutuksesta tai oppilaitosten opinto-oikeuksista riippumatta. Helsingin seudun kesäyliopiston tarkoituksena on edistää koulutuksellista tasa-arvoa, elinikäistä oppimista ja henkistä kasvua.
Helsingin seudun kesäyliopiston ohjelmassa on avointa korkeakouluopetusta, kielikursseja, tietotekniikkaa, taidekursseja, suomea toisena/vieraana kielenä, abiturienttikursseja, täydennyskoulutusta sekä avoimia, maksuttomia yleisöluentoja ajankohtaisista aiheista. Toiminta on ympärivuotista.
Helsingin seudun kesäyliopiston hallitus.
Helsingin seudun kesäyliopistoa ylläpitää Helsingin seudun kesäyliopistosäätiö, jonka ovat perustaneet pääkaupunkiseudun kunnat Helsinki, Espoo ja Vantaa. Nämä kaupungit ja Helsingin yliopisto sekä Kauniaisten kaupunki ovat valinneet edustajansa säätiön hallintoon.
Hallituksen jäsenet 2021–2024 (suluissa henkilökohtainen varajäsen).
Helsingin kaupungin edustajina
Espoon kaupungin edustajina
Vantaan kaupungin edustajana
Helsingin yliopiston edustajana
Johan Björk

Johan Björk (s. 28. elokuuta 1984 Malmö) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan 219 Elitserien-ottelua ja 278 HockeyAllsvenskan-ottelua. Hän edusti kaudella 2011–2012 SM-liigan Rauman Lukkoa 12 ottelun verran.
Mega Game I

Mega Game I, myös Mega Game 1, alkuperäiseltä nimeltään Mall Maniacs on ruotsalaisen pelitalo Unique Development Studiosin ja AddGamesin yhteistyönä kehittämä ostospeli. Suomessa se on ollut ilmaisjakeluversiona Mega Markkinoiden yhteydessä Euromarketissa ja Maxi-marketissa 1990-luvun lopusta 2000-luvun alkuun.
UDS on mennyt konkurssiin, eikä AddGames kehitä Mega Game I -peliä. Mega Game 2 oli Mega Game 1:n seuraaja. Se julkaistiin kesällä 2001. Se on muissa maissa Pickup Express. Se on saanut suosiota paljon etenkin Brasiliassa. Peliä kehitetään Brasiliassa vieläkin.
Idea.
Mega Game I on pelin varsinainen pelimuoto. Siinä pelaajalla on ostoslistalla kymmenen tuotetta, jotka pitää kerätä kärryyn ja juosta kassalle vastustajiaan nopeammin.
Pelaaminen.
Pelaajan oman ostoskärryn tanko on vihreä, vastustajien punainen. Ilman kärryjä voi liikkua nopeammin, jolloin vihreä nuoli näyttää reitin takaisin sen luokse. Jos ympärillä on useampia tuotteita, kärryt voi jättää keskelle ja hakea tuotteet yksi kerrallaan. Mutta kärryt eivät ole ehkä siinä mihin ne on jätetty!
Hahmot.
Suomalaisessa ilmaisjakeluversiossa voit valita 10 eri hahmon väliltä. Jokaisella on oma tarina ja erilaiset ominaisuudet.
Kentät.
Kenttiä on viisi erilaista, jotka muuttuvat koko ajan mutkikkaammaksi.
Lähteet.
http://megagameone.blogspot.fi/
Mega Game II

Mega Game II, pelissä Mega Game 2 (alkuperäinen nimi Pickup Express) oli Suomessa ilmaisjakeluna Mega Markkinoiden yhteydessä jaettu ruotsalaisen pelitalo UDS:in sekä AddGamesin vuonna 2000 yhteistyönä kehittämä autopeli. 
Idea.
Pikatoimituspeli on Mega Gamen varsinainen pelimuoto. Pelissä pelaajalla on oma lähettifirma. Pelaajan tehtävä on noutaa ja toimittaa tavarapaketteja kilpailijaansa/kilpailijoitaan nopeammin toimituspisteisiin. Kun paketti on viety toimituspisteeseen, pelaaja saa rahaa markkoina riippuen matkasta. Jos paketin toimituspiste on lähellä, siitä saa vähemmän rahaa.
Pelaajan pitää noutaa halutessaan pelin alussa kaupungin kartta jostain päin kaupunkia. Kartasta näkee ylhäältäpäin kuvattuna kaupungin alueen, oman auton vihreänä nuolena, vastustaja(t) punaisena nuolena, noutamattomat paketit ruskeana pakettina, sekä noudettujen pakettien toimituspisteet keltaisina nuolina.
Pelaajan täytyy huomioida autonsa polttoaineen kulutus, sekä kuinka ympäristöystävällisesti ajaa. Jokaisessa kaupungissa on eri puolilla 4 huoltoasemaa, joilla voi käydä tankkaamassa auton. Tankkaaminen on maksullista, joten pelaajan kannattaa miettiä tarkkaan milloin ja miten paljon tankkaa. Ympäristömittari näyttää kuinka ympäristöystävällisesti pelaaja ajaa. Jos pelaaja onnistuu pitämään ajotyylinsä ympäristöystävällisenä, pelin lopussa hän saa siitä ympäristöbonusta, joka voi ratkaista voittajan. Eniten rahaa saanut ei siis välttämättä ole lopullinen voittaja.
Mestaruuspelissä pelataan kaupunkeja yksi toisensa jälkeen, joiden läpäisy avaa lukittuja kaupunkeja ja pelityyppejä. Tasot ovat Helppo taso, Keskitaso, ja Vaikea taso. Tason läpäistyään saa käyttöönsä lukittuja kaupunkeja ja pelityyppejä.
Muut pelityypit.
Pommikisan pelaaminen edellyttää Mestaruuspelin Helpon tason läpäisyä. 
Pelissä pelaajat ovat kaupungin rajoitetulla alueella. Rajoitukset saa vaihdettua koko kaupungin alueelle EM-modin avulla.
Pelin alussa jokin pelaajista saa aikapommilla varustetun paketin. Vain se pelaaja, jolla pommi on, näkee kartasta viholliset. Muut pelaajat eivät voi nähdä kartalta muita kuin itsensä. Pommista pääsee eroon törmäämällä vastustajan autoon, mutta pommin vaihdettua autoa, täytyy odottaa viisi sekuntia, ennen kuin se voi vaihtaa jälleen autoa. Kun pommi räjähtää, joutuu se pelaaja, jolla pommi on, ulos pelistä. Hän voi seurata peliä vastustajan silmin, kunnes peli loppuu.
Nopeuskisan pelaaminen edellyttää myös Mestaruuspelin Helpon tason läpäisyä.
Pelissä pelaajat kiertävät rataa kaupunkirallin tyylisesti tavoitteena saada mahdollisimman hyvä aika. Kaupunkina on vain DownTown. Radalle ilmestyy sattumanvaraisesti tavarapaketteja joista saa lisää nopeutta.
Hahmot.
Suomalaisessa ilmaisjakeluversiossa pelaajahahmoja on kahdeksan, joilla ei ole kuin kosmeettista merkitystä.
Autot.
Suomalaisessa jakeluversiossa kaikki autot ovat Toyota-merkkisiä. Jokainen auto voi ottaa kerralla 1-3 pakettia.
Seuraavat autot saa käyttöön EM-modilla
Autoille on myös koodeja, esimerkiksi sana "prototype" avaa bussin ilman EM-modia.
Kaupungit.
Pelikaupungit ovat amerikkalaistyylisiä suljettuja kenttiä, joita on yhteensä viisi.
Mika Paananen

Mika Paananen (s. 14. syyskuuta 1967 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 492 runkosarjaottelua tehoin 107+179=286. Jäähyminuutteja kertyi 513. Paananen edusti lähes koko SM-liigauransa ajan JYPiä, jonka kapteenina hän toimi viimeisen pääsarjakautensa 2000–2001. Hän on myös joukkueen kaikkien aikojen eniten jäähyminuutteja kerännyt pelaaja sekä viidenneksi eniten pisteitä ja syöttöjä tehnyt pelaaja. Rightin puolelta laukonut Paananen pelasi myös Itävallassa ja Ranskassa.
Ura.
Pelaajaura.
Paananen oli Oulun Kärppien kasvatti. Hän voitti joukkueessa A-nuorten SM-pronssia vuonna 1987 sekä B-nuorten SM-hopeaa vuosina 1984 ja 1985. Paananen teki SM-liigadebyyttinsä kaudella 1986–1987, mutta se jäi hänen ainoaksi liigaottelukseen muualla kuin JYPissä, jonne Paananen siirtyi kaudeksi 1987–1988. Hän pelasi kaudesta vielä suurimman osan A-nuorissa, mutta Paananen pelasi myös tulokaskautensa SM-liigassa ja teki 21 runkosarjaottelussa tehot 7+4=11. Kausi 1988–1989 oli hänen ensimmäinen kokonainen SM-liigassa ja se toi 44 runkosarjaottelussa tehot 11+18=29 sekä 11 playoff-ottelussa tehot 2+4=6. Paananen voitti SM-hopeaa keväällä 1989.
JyP HT:ssä Paananen pelasi kaikkiaan kymmenen peräkkäistä kautta kevääseen 1997 saakka. Hän voitti joukkueessa SM-hopeaa myös keväällä 1992 ja SM-pronssia tuli keväällä 1993. Paananen keräsi kaudella 1992–1993 SM-liigan yhden kauden jäähyennätyksensä, 95 minuutilla, ja sijoittui runkosarjan jäähypörssissä kolmanneksi. Kaudella 1993–1994 Paananen teki puolestaan yhden kauden piste-ennätyksensä, 14+28=42, ja oli JYPin toiseksi paras pistemies Risto Kurkisen kanssa.
Kaudeksi 1997–1998 Paananen siirtyi Itävallan pääsarjassa pelanneeseen EC Graziin, ja sen jälkeen hän vietti vuodet 1998–2000 Ranskan Ligue Magnusin Léopards de Caenissa. Kaudella 1998–1999 Paananen oli tehoilla 18+32=50 joukkueen paras pistemies ja syöttäjä ja hän sijoittui Ligue Magnusin pistepörssissä seitsemänneksi. Kaudella 1999–2000 Paananen oli jälleen Caenin paras pistemies ja syöttäjä. Hän voitti tehoilla 12+46=58 koko liigan syöttöpörssin ja sijoittui pistepörssissä kolmanneksi.
Paananen palasi kaudeksi 2000–2001 JYPiin, jonka kapteenina hän toimi. Hän oli tehoilla 12+14=26 joukkueen toiseksi paras pistemies ja kolmanneksi paras maalintekijä. Paananen lopetti pelaajauransa tuohon kauteen, mutta palasi kaukaloihin vielä kevätkaudella 2003 vahvistaessaan Suomi-sarjajoukkue Diskosta.
Valmentajaura.
Pelaajauran jälkeen Paananen toimi Diskoksen A-nuorten päävalmentajana ja Diskoksen Suomi-sarjajoukkueen apuvalmentajana, kunnes hän siirtyi JYPin A-nuorten päävalmentajaksi kaudeksi 2007–2008. Hän valmensi siellä ensimmäisen kautensa päätteeksi SM-pronssia keväällä 2008. Kauden 2010–2011 Paananen toimi Mestiksessä JYPin farmijoukkue D Teamin apuvalmentajana Jukka Ahvenjärvelle. Nykyään hän toimii JYPin C-97-junioreiden vastuuvalmentajana.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1920 – miesten 10 000 m

Antwerpenin olympiakisojen miesten 10 000 metrin juoksuun osallistui 34 urheilijaa. Kilpailupäivät olivat 19. ja 20. elokuuta. 
Alkuerät.
Jokaisesta erästä viisi nopeinta loppukilpailuun.
1. erä
2. erä
3. erä
Vantaan Kotikirkko

 
Vantaan Kotikirkko (aikaisemmalta nimeltään Keski-Vantaan Kristityt) on Vantaan Pakkalassa toimiva helluntaiseurakunta. Vantaan kotikirkko rekisteröityi 1. tammikuuta 2011 omaksi seurakunnakseen, sitä ennen sen rukouspiiri toimi Helsingin Saalem -seurakunnan alaisuudessa. Seurakunnan perustajana toimi pastori Harri Kröger 2011–2015, muita pastoreita ovat olleet Jari Vahtera 2015–2020 ja Jani Alanko vuodesta 2020 alkaen..
Historiaa.
Seurakunnan toiminta sai alkunsa kun säännölliset rukousillat alkoivat syksyllä 2002 Pakkalassa. Samalla alkoivat kerran kuukaudessa "Evankeliumi ja musiikki" -illat ja 2003 alusta alkoivat "Pakkalan perjantai Pointissa" -illat. Samana vuonna Helsingin Saalem-seurakunta alkoi tukea toimintaa. Vuoden 2004 syksystä toiminta siirtyi kerhohuoneeseen. 2007 lokakuussa oli tiloissa mittavat vahingot aiheuttanut tulipalo. Seurakuntalaisten tarvikelahjoitusten ja muun muassa Mongoliasta lahjoituksena saatujen verhojen avulla tilat saatiin kunnostettua. Vuonna 2007 perustettiin Keski-Vantaan kristityt ry. Vuonna 2011 perustettiin Vantaan Kotikirkko -niminen seurakunta, joka on Suomen Helluntaikirkon jäsenseurakunta.
Toimintaa.
Vantaan Kotikirkolla on Kartanonkoskella Pointissa joka sunnuntai jumalanpalvelus ja se järjestää rukousiltoja. Se järjestää myös Uskon ABC -kursseja.
Lapsityöhön kuuluvat lapsiparkki ja pyhäkoulu sekä ajoittain järjestettävät Kids Action Night -tapahtumat. 
Seurakunta järjestää Pakkalan nuorille gospel-iltoja Vantaan kaupungin nuorisotila Wintissä.
Lisäksi toimintaan kuuluu Israel-aiheisia iltoja.
Yhteistyö.
Vantaan Kotikirkko on tehnyt yhteistyötä alueen muiden toimijoiden kanssa, ja muun muassa järjestänyt Vantaan kaupungin nuorisotoimen kanssa nuorten Wintti-iltoja.
Yoann Offredo

Yoann Offredo (s. 12. marraskuuta 1986 Savigny-sur-Orge) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Française des Jeux -tallissa 2008, ja edusti samaa joukkuetta, nimeltään sittemmin FDJ, vuoteen 2016. Viimeisillä ammattilaiskausillaan 2017–2020 hän kilpaili Wanty - Groupe Gobert -tallissa. 
Saavutuksia.
Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives
Tour de Picardie, 4. etapin voitto
GP Ouest-France, kolmas
Milano – San Remo, seitsemäs
Tigranes Suuri

Tigranes Suuri (, noin 140–55 eaa.) oli Armenian kuningaskunnan hallitsija vuosina 95–55 eaa.
Hän oli edellisen kuninkaan poika tai veli, joka annettiin panttivangiksi Parthian kuningas Mithridates II:n hoviin. Hän aloitti valtakuntansa laajentamisen valloittamalla Sofenen Eufrat-joen itäpuolella. Sitten hän liittoutui Pontoksen kuningas Mithridates VI:n kanssa ja nai tämän tyttären Kleopatran. He sotivat yhdessä Roomaa vastaan. Tigranes teki Atropatenen kuninkaasta vasallinsa, ja valloitti Mesopotamian pohjoisosat.
Tigraneksen ja hänen poikansa Artavazd II:n hallintokausilla Armeniasta tuli yksi hellenistisen kulttuurin keskuksista.
Isogascognenajokoira

Iso gascognenajokoira () on ranskalainen koirarotu. Se on erityisen yleinen entisen Gascognen alueella eli nykyisessä Uusi-Akvitaniassa ja Occitaniessa. Nykyisin väitetään kuitenkin Yhdysvalloissa olevan enemmän rodunedustajia kuin Ranskassa. Mm. George Washingtonilla tiedetään olleen niitä seitsemän.
Ulkonäkö.
Ison gascognenajokoiran ilme, pää ja karvapeite ovat erityisen "ranskalaistyyppiset". Kallo on hieman holvautunut, otsapenger vain hieman korostunut. Silmät ovat soikeat ja ruskeat. Paksut silmäluomet antavat ilmeelle hieman surumielisen vaikutelman. Korvat ovat riippuvat, ohuet ja teräväkärkiset. Kuono on kallon kanssa samanmittainen, kuononselkä hieman kupera. Purenta on aina leikkaava. Rintakehä on pitkä ja leveä, selkä melko pitkä. Raajat ovat vahvat ja vankat. Häntä on sapelimainen ja melko paksu. Karvapeite on lyhyt ja tiheä. Väritys koostuu mustista ja valkoisista laikuista ja täplityksestä (ns. "kimo"), antaen liuskeensinisen vaikutuksen. Silmien yläpuolella, poskissa, huulissa, korvien sisäpuolella, raajoissa ja hännän alla on tan-merkit. Urokset ovat korkeudeltaan 65–72 cm. Nartut ovat korkeudeltaan 62–68 cm.
Luonne ja käyttäytyminen.
Iso gascognenajokoira on ihmisystävällinen, rauhallinen ja tottelevainen. Se on itsepäinen, mutta kunnioittaa hyvää omistajaa. Rotu liikkuu vaivattomasti. Se pystyy keskittymään erittäin hyvin metsästykseen. Se on ennen kaikkea suurriistaa metsästävä koira, mutta sillä voidaan metsästää myös jäniksiä. Sitä voidaan käyttää sekä yksittäin jäljestävänä että ajueessa.
Alkuperä.
Rotu on hyvin vanha ja sen tiedetään olleen olemassa jo muinaisen hubertuksenajokoiran - vihikoiran kantarodun - aikoihin, josta se todennäköisesti polveutuu. Desmond Morris uskoo sen olevan mahdollisesti jopa kaikkein vanhin ajokoirarotu ja polveutuvan suoraan muinaisesta "suurajokoirasta" ("grand chien courant"). 1300-luvulla Foix'n kreivi Gaston Febus omisti isoja gascognenajokoiria, joiden avulla hän metsästi villisikoja, susia ja karhuja. 1500-luvun lopulla myös Ranskan kuningas Henrik IV omisti isogascognenajokoira-ajueen.
Vaikutus muihin rotuihin.
Isogascognenajokoira on vaikuttanut kaikkien eteläranskalaisten ajokoirien jalostukseen. Lisäksi Ranskasta Amerikkaan muuttaneet siirtolaiset veivät rodun edustajia mukanaan uuteen maahan, missä ne vaikuttivat amerikkalaisten pesukarhukoirien jalostukseen.
Arto Jokinen

Arto Jokinen (s. 6. huhtikuuta 1956 Kuorevesi) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-liigassa yhteensä 272 runkosarjaottelua tehoin 75+75=150. Jäähyminuutteja kertyi 428. Jokisen pelityyli oli aikanaan melko kova ja hän kuului SM-liigan pahimpiin ärsyttäjiin.
Ura.
Jokisen kasvattajaseura oli Mäntän Kiekko-Pojat. Hän voitti myöhemmin KOO-VEEn joukkueessa A-nuorten SM-hopeaa vuosina 1975 ja 1976. Kaudella 1976–1977 Jokinen aloitti SM-liigauransa ja teki 34 runkosarjaottelussa yhden kauden piste-ennätyksekseen jääneet tehot 20+19=39, joilla Jokinen oli KOO-VEEn kolmanneksi paras pistemies. Hän voitti SM-pronssia keväällä 1977.
Vuodet 1979–1983 Jokinen pelasi Helsingin IFK:ssa, jossa hän voitti Suomenmestaruuden vuosina 1980 ja 1983. Kaudella 1981–1982 Jokinen keräsi SM-liigan yhden kauden jäähyennätyksensä 71 minuuttia, jolla hän sijoittui runkosarjan jäähypörssissä toiseksi joukkuetoverinsa Heikki Riihirannan kanssa. Kaudeksi 1983–1984 Jokinen siirtyi sarjatasoa alemmas I-divisioonaan JYPin riveihin. Hän pelasi kauden aikana myös yhden SM-liigaottelun Suomen maajoukkueen Sarajevon olympiakisoihin valmistautuneessa ryhmässä.
Keväällä 1985 Jokinen oli nostamassa JYPiä SM-liigaan. Yhden liigassa vietetyn kauden jälkeen Jokinen pelasi vielä kauden 1986–1987 I-divisioonaa KooKoossa, minkä jälkeen hän lopetti uransa.
Muuta.
Myös Jokisen puolustajana pelannut pikkuveli Ari on pelannut SM-liigassa.
Desorptio

Kemiallinen Desorptio tarkoittaa fysiikassa tai kemiassa adsorption vastakohtaa eli pintaan nousevien atomien, molekyylien tai ionien vapautumista aineen pinnalle tai pintaan kiinnittyneiden molekyylien irtoamisprosessia. Erityisen merkittävää desorptio on polaarisella vesimolekyylillä. Irtoamista voidaan nopeuttaa lämmittämällä laitteistoa. Jotta desorptio olisi vähäistä, tyhjiölaitteistossa on käytettävä oikeanlaisia materiaaleja. Desorptiota tapahtuu erityisesti kaasukromatografissa, jossa kaasufaasit erotetaan toisistaan absorptio-desorptio menetelmällä. Desorptio on myös komponentin kemiallista erottamista esim. vesihöyryn siirtymistä kulkeuttimen kautta kaasufaasista nestefaasin rajapinnalle. Adsorption jälkeen lämpötila pysyy matalana mutta desorptiossa lämpötilan noustessa tapahtuu johtumista.
Desorptiota voidaan kemiassa kuvata yhtälöllä formula_1,
missä formula_2 on desorption vakiomäärä, formula_3 on adsorboituneen aineen konsentraatio, ja formula_4 on desorption kineettinen järjestys.
Vakiomäärä formula_2 voidaan esittää muodossa
formula_6
missä formula_7 kuvaa adsorboituneen molekyylin todennäköisyyttä ylittää desorption potentiaalivalli, formula_8 on desorption aktivoitumisenergia, formula_9 on Bolzmannin vakio, ja formula_10 on lämpötila.
Transdanubia

Transdanubia () eli Länsi-Unkari on alue, joka ulottuu Tonavasta Unkarin länsirajalle. Alueen nimi merkitsee kirjaimellisesti "Tonavan takaista". Transdanubia on maastoltaan vaihtelevaa aluetta, jossa on sekä vuoria että alankoja, metsiä ja hedelmällistä viljelysmaata. 
Unkarin Pieni alanko Kisalföld sijaitsee kokonaan Transdanubiassa. Myös Suuri alanko Alföld ulottuu osittain Transdanubian puolelle, missä sitä kutsutaan Mezőföldiksi. Vuoristoalueista voidaan mainita Bakony ja Mecsek. 
Euroopan unionin alueyksiköiden nimikkeistössä (NUTS) Transdanubia muodostaa NUTS 1-tason alueen.
Tummahelmililja

Tummahelmililja ("Muscari armeniacum") on monivuotinen sipulikasvi. Suvun lajeista tai tästä lajista käytettyjä nimiä ovat myös helmililja ja helmihyasintti.
Kasvin kukat ovat tynnyrinmuotoisia ja muodostavat tiiviin tertun. Lehdet ovat hyvin ohuet. Perusmuoto on väriltään syvän koboltinsininen, mutta siitä on jalostettu myös vaaleampia ja jopa valkoisia lajikkeita. Kasvi ei ole myrkyllinen. 
Tummahelmililja elää luonnonvaraisena Kreikassa ja Aasiassa. Samaan sukuun kuuluu noin 30 lajia, joista 4 tai 5 myydään yleisesti, ja tämä laji on niistä tunnetuin viljelykasvi.
Idänunikko

Idänunikko ("Papaver orientale") on unikoiden sukuun kuuluva monivuotinen ruohovartinen kukkakasvi. Se kasvaa 80–120 cm korkeaksi. Kasvilla on karvapeitteiset lehdet ja pallomaiset nuput. Kirkkaanpunaiset kukat aukeavat kesä-heinäkuussa.
Idänunikkoa kasvaa luonnonvaraisena Lähi-idän vuoristoseuduilla. Laji on suosittu koristekasvi. Se tuotiin Eurooppaan 1700-luvulla ja Suomeen 1800-luvulla.
Idänunikon voi sekoittaa toiseen koristekasvina yleisesti viljeltyyn lajiin, jättiunikkoon ("Papaver pseudo-orientale").
.free

.free (tai dotFree) on suunnitteilla oleva ylätason verkkotunnus. Se on sponsoroitu ylätason verkkotunnus, jota sponsoroi dotFree s.r.o itse. dotFree Group s.r.o järjestön mukaan kuka tahansa voi rekisteröidä ilmaisia verkkotunnuksia .free päätteellä.
dotFreen ehdotus on seuraavanlainen:
Haluamme tarjota ilmaiseksi verkkotunnuksen jokaiselle. Meitä tukevat lukuisat yritykset ja yksityishenkilöt. Olemme ensimmäinen verkkotunnusten tarjoaja, joka haluaa antaa verkkotunnuksen jokaiselle käyttöön täysin ilmaiseksi. Verkkotunnuksemme .free antaa jokaiselle ihmiselle tilaisuuden omaan verkkotunnukseen ja tarjoaa yrityksille mahdollisuuden markkinoida tuotteitaan verkkotunnuksellamme. Aloitteen takana on dotFree Group s.r.o ja kannattajiamme on levinnyt ympäri maailmaa. He janoavat vapautta."
Microsoftin syytös ja kumppanuus.
Ohjelmistoyritys Microsoft on syyttänyt dotFree Groupia Kelihos-botnetistä, jonka Microsoft sulki 28. syyskuuta 2011.
Microsoft on päässyt kompromissiin, jossa syytetyt Dominique Alexander Piatti ja dotFree Group s.r.o välttyivät syytteiltä sopimuksen mukaisesti 26. lokakuuta 2011. Piatti ja hänen yrityksensä jatkavat Microsoftin kanssa yhteistyötä ilmaisen verkkotunnuksen saamiseksi markkinoille.
Tiikerihilleri

Tiikerihilleri eli kirjohilleri ("Vormela peregusna") on keskikokoinen kirjava näätäeläin. Se on sukunsa ainoa laji.
Tiikerihillerillä on lyhyet jalat ja pitkä selkä. Pään ja vartalon yhteispituus on 28–48 cm, häntä lisää eläimen pituutta 15–20 cm. Selkä on oranssin, mustan ja punaisen kirjava. Naaman ympäri kiertää valkoinen raita. Pörröinen häntä on musta ja keltainen.
Tiikerihillerin levinneisyysalue ulottuu Itä-Euroopasta Aasiaan, Pohjois-Kiinaan ja Mongoliaan asti. Suhteellisen laajasta levinneisyydestään huolimatta laji luokitellaan vaarantuneeksi.
Etelä-Savo (sanomalehti)

Etelä-Savo (vuosina 1906–1917 Lappeenranta, 1945–1955 Savo-Karjala) oli Lappeenrannassa vuosina 1906–1955 ilmestynyt sanomalehti.
Lehti perustettiin ensimmäisten eduskuntavaalien edellä vanhasuomalaisten äänenkannattajaksi ja nuorsuomalaisen "Itä-Suomen Sanomien" kilpailijaksi. Marraskuussa 1917 se sai nimen "Etelä-Savo". Seuraavana vuonna siitä tuli kokoomuspuolueen äänenkannattaja. 1920–1930-luvuilla sen toimintaa kehitettiin viipurilaisen "Karjala"-lehden tuella. Toisen maailmansodan jälkeen lehden levikkialue laajeni ja sen nimeksi tuli "Savo-Karjala". Lehden kannattavuus jäi kuitenkin huomattavasti kilpailevaa "Etelä-Saimaata" heikommaksi. Vuodesta 1953 lähtien "Savo-Karjalaa" julkaistiin riippumattomana maakuntalehtenä. Vuoden 1955 lopussa se sulautettiin Lahdesta Lappeenrantaan siirtyneeseen "Karjalaan", joka kesällä 1958 muuttui viikoittain ilmestyneeksi heimolehdeksi.
Lehti ilmestyi aluksi kahdesti, vuosina 1908–1936 kolmesti, 1936–1940 neljästi ja 1940–1955 kuudesti viikossa. Sen levikki oli 1940-luvun lopussa noin 6 000 kappaletta. Julkaisijana toimivat vuosina 1907–1911 Osuuskunta Lappeenranta, 1911–1917 Oy Lapvesi ja 1917–1955 Oy Etelä-Savo. Päätoimittajina työskentelivät H. J. Huhanantti (1907), Aug. Jaska (1907), V. Salosaari (1908), Väinö S. J. Laamanen (1909–1911), Väinö Varis (1911–1913), Kyösti Niinivaara (1914–1917), K. J. Nygren (1917), Aarne Alpo Rahunen (1918), Kyösti Kiviranta (1919), Oskar Robert Marjanen (1919–1922), Toivo August Rasilainen (1922–1928), Heikki Kokko (1928–1929), Väinö Palmu (1929–1932), Viljo Virtanen (1932–1936), Jorma V. Ilkka (1936–1942), Eero Koli (1942), Eero Salovuori (1942–1946), Erkki Silvonen (1946), Lauri Arlo (1946–1948, 1950, 1952–1955), Walter Jokinen (1948–1950), Leo Tujunen (1950–1951) ja Oiva Ruusuvuori (1951–1952).
Toivo Aronen

Kaarlo (Kalle) Toivo Aronen (4. kesäkuuta 1886 Pori – 1. marraskuuta 1973 Pori) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustajana vuosina 1922–1923.
Elämä ja poliittinen toiminta.
Aronen kasvoi Ulvilassa Koiviston kylässä, jossa hänen isänsä viljeli vuokratilaa. Porin Työväen Osuuskaupan ajomiehenä pitkään työskennellyt Aronen lähti työväenliikkeeseen 1900-luvun alkuvuosina ja toimi muun muassa sosialidemokraattisen nuorisoliiton Turun läänin pohjoisen vaalipiirin piirijärjestön puheenjohtajana. 
Sisällissodan aikana Aronen oli Porin punakaartin ajomies ja Porin vallankumousoikeuden jäsen. Sodan loppuvaiheessa hän pakeni Porin seudun punaisten mukana kohti Itä-Suomea, ja jäi 1. toukokuuta saksalaisten vangiksi Hollolan Vesalassa. Aronen päätyi lopulta Suomenlinnan vankileirille, ja sai syyskuussa 1918 kahdeksan vuoden vankeustuomion valtiopetoksesta. Aromaa armahdettiin vuonna 1919, jonka jälkeen hän jatkoi poliittista toimintaansa sosialistisessa työväenpuolueessa. Aronen oli muun muassa puolueen Turun läänin pohjoisen piiritoimikunnan puheenjohtaja.
Aronen valittiin kansanedustajaksi vuoden 1922 eduskuntavaaleissa. Elokuussa 1923 hänet pidätettiin niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä, jolloin otettiin kiinni yli sata SSTP:n toiminnassa mukana ollutta henkilöä. Etsivä keskuspoliisi pidätti Arosen "Suomen Työmiehen" toimituksesta yhdessä puoluesihteeri Kusti Kulon kanssa. Kesäkuussa 1924 Aronen sai viiden vuoden vankeustuomion valtiopetoksen valmistelusta. Aronen suoritti rangaistustaan Tammisaaren pakkotyölaitoksessa, josta hän pääsi ehdonalaiseen kesäkuussa 1928. Myöhemmin 1930–1940-luvuilla Aronen työskenteli kuorma-autoilijana, ja jatkoi poliittista toimintaansa kommunistien riveissä. Lokakuussa 1935 hän sai kuuden kuukauden vankeustuomion valtiopetokseen tähtäävästä toiminnasta.
Perhe.
Toivo Arosen isä oli Kauhajoella syntynyt maanvuokraaja Kustaa Vihtori Aronen (1850–1918) ja äiti Ahlaisissa syntynyt Anna Sofia Bergendahl (1848–1929). Perheessä oli kuusi lasta, joista Toivo oli toiseksi nuorin. Veljeksistä vanhin oli kansanedustaja Nestori Aronen, joka sisällissodan aikana toimi kansanvaltuuskunnan prokuraattorin apulaisena. Isä Kustaa, veljekset Vihtori (1879–1928) ja Jalmari (s. 1889) sekä Nestorin pojat Ilmari ja Eino olivat Koiviston punakaartin jäseniä. Kustaa ja Eino Aronen kuolivat Isosaaren vankileirillä kesällä 1918. Perheen toinen tytär Jenny Emilia Ahti (s. 1884) oli Friitalan työväenyhdistyksen jäsen, ja sai sisällissodan aikaisesta toiminnastaan kahden vuoden vankeustuomion. Äiti Anna Aronen sai viiden vuoden kuritushuonetuomion muun muassa kiihotuksesta ja ”koko maailman villinneiden” poikiensa kasvatuksesta. 
Toivo Arosen puoliso oli Ellen (Elli) Eyfrosyne Eugenia Sillanpää (s. 1894), jonka kanssa hänet julistettiin oikeudelliseen avioliittoon vuonna 1912. Ellen joutui sodan jälkeen valtiorikosoikeuteen, mutta hänet vapautettiin syytteistä. Myöhemmin 1920-luvulla Ellen kuului SSTP:n Porin sosialistisen naisjärjestön johtokuntaan.
Jaakko Enqvist

Jaakko Enqvist (17. toukokuuta 1877 Tyrnävä – 19. tammikuuta 1933 Kemi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SSTP:n kansanedustajana vuosina 1922–1923. Enqvistin kansanedustajakausi päättyi syksyllä 1923, jolloin hänet vangittiin niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä.
Elämä.
Torpparin perheeseen syntynyt Jaakko Enqvist kävi kiertokoulua ja oli sekalaisissa töissä kotiseudullaan. Vuosisadan alussa Enqvist muutti Kemiin, jossa hän työskenteli Karihaaran sahalla. Enqvist paikkasi puuttuvaa koulusivistystään ahkeralla itseopiskelulla. Vuonna 1907 hän oli perustamassa Suomen Puutyöntekijäin Liiton Kurahaaran osastoa. Hän toimi myös Karihaaran työväenyhdistyksen puheenjohtajana sekä ammatillisen liikkeen matkapuhujana. Helmikuun vallankumouksen jälkeen keväällä 1917 Enqvist valittiin Kemiin perustetun työväen neuvoston jäseneksi. Sisällissodan aikana Enqvist oli valkoisten vankina, vaikka ei tiettävästi kuulunut punakaartiin.
Joulukuussa 1919 pidetyssä SDP:n puoluekokouksessa Enqvist kuului ns. menettelytapakysymystä käsitellessä oppositioon, joka vastusti puolueen sitoutumista parlamentaarisiin keinoihin ja yhteistyötä porvarillisten puolueiden kanssa. Vuonna 1920 Enqvist siirtyi kommunistisen SSTP:n rivehin. Hän oli puolueen Oulun pohjoisen piiritoimikunnan jäsen ja kuului Kemin maalaiskunnan kunnanvaltuustoon. Vuonna 1922 Enqvist valittiin eduskuntaan.
Enqvist pidätettiin elokuussa 1923 niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä. Hän istui tutkintovankeudessa kevääseen saakka ja sai Turun hovioikeudelta 1 vuoden ja 6 kuuden kuukauden tuomion valtiopetoksen valmistelusta. Enqvist suoritti tuomionsa Tammisaaren pakkotyölaitoksessa, josta hän vapautui syksyllä 1926.
Vapauduttuaan Enqvist jätti päivänpolitiikan, eikä lähtenyt myöskään maanlaisen SKP:n toimintaan. Hänen kerrotaan todenneen, ettei politiikasta ollut muuta hyötyä ”kuin pääsee lusimaan”. Tuomionsa myötä Enqvist menetti myös työpaikkansa Kemiyhtiön sahalla, jonka jälkeen hän työskenteli Kemin Osuuskaupan talonmiehenä kuolemaansa saakka. Hän oli myös osuuskaupan edustajiston ja johtokunnan jäsen. Enqvist kuoli syöpään 55-vuotiaana tammikuussa 1933.
Perhe.
Jaakko Enqvistin puoliso oli Puolangassa syntynyt Liisa Heikkinen (1883-1919), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1910. Heillä oli kaksi lasta.
August Koivisto

August (Aukusti) Samulinpoika Koivisto (synt. Lehtimäki, 6. kesäkuuta 1884 Seinäjoki – 23. marraskuuta 1956 Kemi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SSTP:n kansanedustajana vuosina 1922–1923. Hänen ainoa eduskuntakautensa jäi kesken, kun viranomaiset lakkauttivat puolueen ja sen edustajat tuomittiin eri pituisiin vankeusrangaistuksiin.
Elämä.
August Koivisto työskenteli vuodesta 1901 lähtien Valtionrautateiden palveluksessa lämmittäjänä ja myöhemmin veturinkuljettajana Seinäjoella, Oulussa, Kemissä ja Pietarsaaressa. 
Rautatieläisten ammattiliittoihin kuulunut Koivisto liittyi SSTP:n jäseneksi Karihaaran työväenyhdistyksen mukana. Koivisto toimi Kemin maalaiskunnan kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja vuonna 1922 hänet valittiin eduskuntaan. Elokuussa 1923 Koivisto pidätettiin niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä. Oikeudenkäynnissä kävi ilmi, että hän oli vaikuttanut ainoastaan SSTP:n kunnallistoimikunnassa, eikä osallistunut piiri- tai puoluekokouksiin. Koivisto vapautui tutkintovankeudesta keväällä 1924. Hänet tuomittiin vuodeksi vankeuteen valtiopetoksen valmistelusta, mutta toiminta puolueessa katsottiin niin vähäpätöiseksi, että se muutettiin viiden vuoden ehdonalaiseksi.
Tuomion seurauksena Koivisto menetti virkansa rautateillä, jonka jälkeen hän työskenteli Kemin Osuuskaupan varastomiehenä. Koivisto jätti politiikan ja osallistui Teollisuusseutujen Evankelioimisseuran toimintaan, vaikka suhtautuikin kielteisesti uskontoon ja kuului siviilirekisteriin. Hän oli muun muassa yhdistyksen perustaman Työkeskus Toivolan sekä Kemin työväenopiston johtokuntien jäsen. Myöhemmin Koivisto työskenteli jälleen veturinkuljettajana Elisenvaarassa 1937–1940 ja Kemissä 1940–1951.
Perhe.
August Koiviston puoliso oli Helli Andersson, jonka kanssa hän avioitui Kemissä vuonna 1915. Perheessä oli kaksi lasta.
Hjalmar Mäkinen

Henrik Hjalmar (Heikki Jalmari) Mäkinen (12. kesäkuuta 1888 Tyrväntö – 11. joulukuuta 1956 Turku) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SSTP:n kansanedustajana vuosina 1922–1924. Mäkinen ainoaksi jäänyt eduskuntakausi keskeytyi 1923, kun hänet tuomittiin poliittisesta toiminnastaan lähes neljäksi vuodeksi vankeuteen. 
Elämä.
Hjalmar Mäkinen syntyi Tyrvännössä mäkitupalaisen perheeseen. Kansakoulun käytyään Mäkinen työskenteli maalarina eri puolilla Suomea ja asettui lopulta Turun seudulle, jossa hän asui muun muassa Kaarinan Vähäheikkilässä ja myöhemmin Pohjolan kaupunginosassa.
Mäkinen lähti työväenliikkeeseen vuonna 1908. Hän oli muun muassa Turun työväenyhdistyksen johtokunnan jäsen. Sisällissodan jälkeen Mäkinen toimi SDP:n Turun eteläisen vaalipiirin järjestäjänä ja kiertävänä puhujana. Hän oli mukana myös Suomen Sosialidemokraattisen Nuorisoliiton toiminnassa. SDP:n vasemmistososialistista siipeä edustanut Mäkinen jätti piirijärjestäjän tehtävänsä keväällä 1920. Toukokuussa Mäkinen osallistui Helsingissä pidettyyn SSTP:n perustavaan kokoukseen Turun sosialistisen kunnallisjärjestön edustajana. ja syyskuussa hän aloitti puolueen Turun piirisihteerinä. Mäkinen oli myös SSTP:n Varsinais-Suomen nuorisopiiritoimikunnan puheenjohtaja 1920-1922. Vuonna 1922 hänet valittiin eduskuntaan.
Huhtikuussa 1923 Mäkinen pidätettiin ja asetettiin syytteeseen SSTP:n julkaiseman johdosta. Turun hovioikeudessa Mäkiselle vaadittiin rangaistusta myös osallistumisesta SSTP:n perustavaan kokoukseen. Etsivä keskuspoliisi puolestaan sai selville, että Mäkinen oli kesällä 1921 osallistunut Moskovassa pidettyyn Kominternin kongressiin sekä Pietarissa järjestettyyn SKP:n puoluekokoukseen. Syyskuussa 1923 Mäkinen sai kolme vuotta ja yhdeksän kuukautta vankeutta maanpetoksen ja valtiopetoksen valmisteluista. Hänen katsottiin muun muassa toimineen valtakunnan yleistä turvallisuutta vastaan. Myöhemmin käsittelyyn tulleen Neuvosto-Venäjän matkan osalta Mäkisen syytteistä luovuttiin, koska hän oli jo saanut tuomion maanpetoksellisena pidetystä toiminnastaan.
Mäkinen vapautui Tammisaaren pakkotyölaitoksesta heinäkuussa 1926. Vankilasta päästyään hän osallistui Suomen Rakennustyöväen Liiton toimintaan ja palasi pian sosialidemokraatteihin. Vuonna 1930 Mäkinen oli perustamassa Turkuun ei-kommunistista maalareitten ammattiosastoa, joka kommunistien kaappaaman Suomen Ammattijärjestön sijaan liittyi sosialidemokraattisen Suomen Työläisliiton jäseneksi. 1930-luvun alusta lähtien Mäkinen piti Turussa omaa maalausliikettä ja vaikutti myös kaupungin kunnalliselämässä.
Perhe.
Hjalmar Mäkisen puoliso oli Rosa Mäkinen. Heillä oli yksi tytär. Rosa Mäkinen oli 1920-luvun alussa kommunistien edustajana Kaarinan kunnanvaltuustossa.