tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kefale

Kefale (, ) oli antiikin aikainen Akamantis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen "paralia"-trittykseen eli Attikan rannikkoalueiden demoksiin.
Kefalen oletetaan sijainneen itään nykyisestä Keratéasta. Aiemmin demos on kuitenkin sijoitettu lähemmäksi Brauronia, mistä päin on löydetty demoksen nimen sisältävä piirtokirjoitus.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin yhdeksän edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin 12 bule-edustajaa.
Kefale oli suurikokoinen demos, ja sen väkiluvuksi on arvioitu suurimmillaan noin henkeä. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "Kefalēthen" (). Demoksessa tiedetään olleen Dioskuureille omistettu temppeli. Kefalessa nämä tunnettiin ”Suurina jumalina”.
Kefisia

Kefisia (, ) oli antiikin aikainen Erekhtheis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen "mesogeios"-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Kefisia sijaitsi Pentelikon-vuoren (nyk. Pentéli) juurella Ateenan koillispuolella nykyisen, demoksesta nimensä perineen Kifisián kaupungin alueella.
Perinteen mukaan Kefisia oli yksi Kekropsin ajan Attikan kahdestatoista vanhasta kaupungista ("polis") tai kylästä ("kōmē"), jotka Theseus myytin mukaan yhdisti ("synoikismos") Ateenaksi. Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin kuusi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin kahdeksan bule-edustajaa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "Kēfisieus" (). Kefisia säilyi merkittävänä demoksena loppuun saakka.
Kefisiassa sijaitsi Herodes Atticuksen kesähuvila. Siellä aikaa viettänyt Aulus Gellius kuvaa paikkaa teoksessaan "Attikan öitä". Herodes Atticus pystytti alueelle julkisia rakennuksia, puutarhoja ja veistoksia. Alueelta on löydetty muun muassa piirtokirjoituksia, Herodeen ja Polydeukionin rintakuvat sekä roomalainen hauta, jossa oli neljä sarkofagia. Kefisiassa tiedetään olleen myös palaistra.
Keiriadai

Keiriadai (, ) oli antiikin Ateenan kaupunginosa ja Hippothontis-fyleen kuulunut Attikan demos. Se kuului fylen "asty"-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Keiriadain oletetaan sijainneen Pnyks-kukkulan länsipuolella Themistokleen muurin ulkopuolella, suunnilleen nykyisen Áno Petrálonan alueella länteen Asteroskopeíosta. 
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "Keiriadēs" (). 
Keiriadaissa sijaitsi Barathron. Se oli syvä kuoppa, johon heitettiin rikolliset ja teloitettujen ruumiit.
Kettos

Kettos (, ) eli Kettoi () oli antiikin aikainen Leontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen "asty"-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Kettos sijoitetaan nykyään yleensä nykyisen Dafnín seudulle Chaïdárin kaupungin alueelle. Toisen teorian mukaan demos olisi kuitenkin sijainnut koilliseen nykyisestä Acharnéesta. Kumpaakaan teoriaa ei ole kuitenkaan voitu vahvistaa piirtokirjoitusten avulla.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin kolme edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin kolme tai neljä bule-edustajaa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "Kēttios" ().
Kholargos

Kholargos (, ), joskus myös "Kolargia" (), oli antiikin aikainen Akamantis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen "asty"-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Kholargos sijaitsi Ateenan länsi- tai luoteispuolella. Se sijoitetaan nykyisten Ílion pohjoisosan (Káto Liósia) ja Acharnéen eteläosan suuntaan. Nykyinen Cholargóksen kaupunki sijaitsee Ateenan koillispuolella kokonaan eri paikassa kuin antiikin aikainen demos, ja on ottanut nimen antiikin Kholargoksesta kotoisin olleen Perikleen kunniaksi.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin neljä edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin kuusi bule-edustajaa.
Perikleen lisäksi Kholargoksesta olivat kotoisin myös muun muassa sotapäälliköt Ksanthippos ja Hippokrates. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "Kholargeus" (). Kholargoksessa tiedetään olleen Pythion eli Apollonin pyhäkkö sekä pyöreä Herakleen pyhäkkö. Demos vietti omaa Thesmoforia-juhlaansa.
Kholleidai

Kholleidai (, ) eli Khollidai/Kollidai () oli antiikin aikainen Leontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen "mesogeios"-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Kholleidain oletetaan sijaineen Hymettos-vuoren (nyk. Ymittós) eteläpäässä Vári-Voúla-Vouliagménin kunnan alueella, noin viisi kilometriä pohjoiseen nykyisestä Várin kaupungista. Alueella oli Nymfaion eli nymfeille omistettu luola, joka tunnetaan nykyisin Nymfoleptoksen luolana eli Várin luolana. Toisaalta joskus demos on sijoitettu aivan eri paikkaan lähelle Akharnain demosta.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin neljä tai viisi bule-edustajaa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "Kholeidēs" (). 
Kholleidaissa oletetaan olleen teatteri.
Kikynna

Kikynna (, ) oli antiikin aikainen Akamantis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen "mesogeios"-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Kikynna sijaitsi lähellä Sfettoksen ja Aiksonen demoksia. Demoksen tarkkaa sijaintipaikkaa ei tiedetä, mutta sen oletetaan sijainneen nykyisen Chalidoún tienoilla Paianían kunnassa, lähellä Bourmpoutsánaa. 
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin kolme bule-edustajaa.
Kikynnasta oli kotoisin muun muassa Lysikrateen muistomerkin pystyttäjänä tunnettu Lysikrates Lysitheideen poika. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "Kikynneus" (). Kikynnassa palvottiin erityisesti Apollonia, ja siellä vietettiin tämän kunniaksi Apollonia-juhlaa.
Koile

Koile (, ) oli antiikin Ateenan kaupunginosa ja alun perin Hippothontis-fyleen kuulunut Attikan demos. Se kuului fylen "asty"-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Koile sijaitsi Museionin eli Muusien kukkulan ja Ilissos-joen suunnassa olleiden kukkuloiden välisessä laaksossa, lounaaseen Pnyks-kukkulasta. Se oli osaksi kaupunginmuurin eli Themistokleen muurin sisä- ja osaksi ulkopuolella. Demos sijoitetaan suunnilleen Ateenan nykyisten Filopáppoun ja Petrálonan kaupunginosien alueelle. Demoksen pohjoispuolella oli Meliten demos ja itäpuolella Kollytoksen demos. Demoksen läpi kulki Pireuksen tie, joka tunnetaan myös Koilen tienä. Se oli kaupungin keskeisimpiä kulkuväyliä.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Hippothontis ja sillä oli kolme edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Demetrias-fyleen ja fylen lakkauttamisen jälkeen vuodesta 201/200 eaa. jälleen Hippothontis-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "ek Koilēs" (). 
Koilessa sijaitsivat muun muassa Kimonin ja Thukydideen haudat. Koilen alueelta on löydetty Pireuksen tien osia sekä sen varrella olleiden julkisten rakennusten, työpajojen ja asuintalojen jäänteitä. 300-luvulla eaa. alueelle rakennettiin Makedoniaa vastaan käydyn sodan vuoksi Diateikhisma-muuri, ja sen jälkeen alue jäi suurelta osin käyttämättömäksi ja pääasiassa hauta-alueeksi hellenistisen ja roomalaisen kauden ajaksi.
Kollytos

Kollytos (, ) eli Kolyttos () oli antiikin Ateenan kaupunginosa ja Aigeis-fyleen kuulunut Attikan demos. Se kuului fylen "asty"-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Kollytos sijaitsi Ateenan länsilaidalla kaupunginmuurin eli Themistokleen muurin sisäpuolella Museionin eli Muusien kukkulan ja Pnyks-kukkulan välisellä alueella sekä niiden rinteillä, toisin sanoen muun muassa nykyisen Filopáppoun kaupunginosan tienoilla. Sijaintipaikka oli lähellä Meliten demosta, ja antiikin lähteissä mainitaan, ettei niiden välinen raja ollut selvä. Kreikkalaisessa mytologiassa Kollytos oli Herakles-myytteihin liittyneen Diomoksen isä. 
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin kolme edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin neljä bule-edustajaa. 
Platon oli kotoisin Kollytoksesta, ja sen alueella asuivat muun muassa Aiskhines ja Timon. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "Kollyteus" ().
Kollytoksessa tiedetään olleen teatteri.
Kolonai (Antiokhis)

Kolonai (), joskus myös "Kolōnos" () tai "Kolōnē" () (), oli antiikin aikainen alun perin Antiokhis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen "mesogeios"-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Kolonai sijaitsi suunnilleen nykyisen Marathónas-järven pohjoispuolella, länteen Grammatikósta. Antiokhis-fylen Kolonaita ei tule sekoittaa toiseen Kolonai-nimiseen demokseen, joka kuului Leontis-fyleen.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Antiokhis ja sillä oli kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Antigonis-fyleen ja vuodesta 224/223 eaa. Ptolemais-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "ek Kolōnū" (), "Kolōnēthen" tai "Kolōneus" ().
Kolonai (Leontis)

Kolonai (), joskus myös "Kolōnos" () tai "Kolōnē" () (), oli antiikin aikainen Leontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen "mesogeios"-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Kolonai sijaitsi suunnilleen nykyisen Stamátan Amygdalézan tienoilla. Leontis-fylen Kolonaita ei tule sekoittaa toiseen Kolonai-nimiseen demokseen, joka kuului Antiokhis-fyleen.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "ek Kolōnū" (), "Kolōnēthen" () tai "Kolōneus" ().
Konthyle

Konthyle (, ) oli antiikin aikainen alun perin Pandionis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen "mesogeios"-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Konthyle sijaitsi Attikan itäosassa. Se sijoitetaan kaakkoon nykyisestä Spátan kaupungista, joka sijaitsee Mesógeian tasangolla. 
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Pandionis ja sillä oli yksi edustaja Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 224/223 eaa. Ptolemais-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "Konthyleus" () tai "Konthylidēs" ().
Kopros

Kopros (, ) oli antiikin aikainen Hippothontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen "paralia"-trittykseen eli Attikan rannikkoalueiden demoksiin.
Kopros sijaitsi Attikan länsiosassa. Se sijoitetaan suunnilleen Eleusiin demoksen ja nykyisen Elefsínan kaupungin itäpuolelle. 
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "Kopreios" ().
Jääkiekon Mestarien liigan kausi 2017–2018

Jääkiekon Mestarien liigan kausi 2017–2018 alkoi 24. elokuuta 2017. Mestarien liigaan osallistuu 32 joukkuetta 13 eri maasta. Hallitsevana mestarina kauteen lähti ruotsalainen Frölunda HC. Turnauksen voitti suomalainen JYP, joka voitti 6. helmikuuta 2018 pelatussa loppuottelussa ruotsalaisen Växjö Lakers HC:n maalein 0–2.
Joukkueet.
Kilpailuun osallistuu viisi joukkuetta Ruotsista ja Suomesta, neljä joukkuetta Sveitsistä ja Tšekistä ja kolme joukkuetta Saksasta ja Itävallasta. 24 osallistumisoikeutta jaettiin kuuden liigan kesken edellisten kolmen kauden menestyksen perusteella. Lisäksi kilpailuun osallistuu pudotuspelimestarit Slovakiasta, Norjasta, Tanskasta, Valko-Venäjältä, Ranskasta ja Puolasta sekä kaksi joukkuetta Isosta-Britanniasta. Ison-Britannian edustajista Nottingham Panthers on mukana Mestarien liigassa hallitsevana Continental Cup -voittajana ja Cardiff Devils runkosarjamestarina, sillä maan mestaruus poikkeuksellisesti määräytyy runkosarjan mukaan.
Jausiers

Jausiers on kunta Ranskan kaakkoisosassa Alpes-de-Haute-Provencen departementissa Provence-Alpit-Riviera‎n alueella. Se sijaitsee Ubayen laaksossa osana Mercantourin kansallispuistoa.
Kunnan nähtävyyksiä on linna "Château des Magnans". Se on alueelle tyypillinen näyttävä rakennus, joita Ranskan siirtomaasta Louisianasta sekä Meksikosta tulleet paluumuuttajat rakensivat.
Koskelan kirkko

Koskelan kirkko on Helsingin kaupungin omistaman entisen Koskelan sairaalan kirkko. Rapatusta tiilestä rakennettu kirkko rakennettiin vuonna 1914 Koskelan kunnalliskodin alueen kirkoksi. Sen suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Knut Wasastjerna, G.A Lindberg sekä Arthur Gauffin. Suorakaiteen muotoisen ja satulakattoisen pitkäkirkon kuoripäädyssä on runkohuonetta kapeampi ja matalampi puoliympyrän muotoinen sakaristo. Katolla on pieni avoin kellotorni. Runkohuoneen pitkiä sivuja jäsentää sarja poikkipäätyjä. 
Kirkossa on istumapaikkoja 200 hengelle ja Kangasalan urkutehtaan vuonna 1968 rakentamat 6-äänikertaiset mekaaniset urut.
The Front Is Breaking

The Front Is Breaking on Eero Koivistoisen albumi, joka julkaistiin vuonna 1976.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Eero Koivistoinen.
Zapad 2017

Zapad 2017 oli Venäjän asevoimien ja Valko-Venäjän asevoimien yhteinen sotaharjoitus, joka järjestettiin 14. − 20. syyskuuta 2017. Tapahtumapaikkoina olivat Venäjän Läntinen sotilaspiiri, Valko-Venäjä ja Kaliningrad. Zapad-harjoitus järjestetään Venäjällä neljän vuoden välein. Venäjän mukaan harjoitukseen osallistui alle 13 000 sotilasta, mutta länsimaiden arvioiden mukaan todellinen määrä saattoi olla jopa 100 000.
Ruotsissa järjestettiin samaan aikaan Aurora 17 -sotaharjoitus.
Praseodyymi(III)oksidi

Praseodyymi(III)oksidi (tai "praseodyymioksidi") Pr2O3 on harvinaisen maametallin praseodyymin epäorgaaninen yhdiste hapen kanssa. Se on valkeaa tai kellertävää kiinteää ainetta, joka muodostaa kiderakenteeltaan heksagonaalisia kiteitä. Yhdiste liukenee hyvin huonosti veteen, eikä juuri muihinkaan yleisiin liuottimiin. Yhdiste on vähäisissä määrin hygroskooppista.
Käyttö.
Praseodyymioksidia voidaan käyttää dielektrisenä aineena yhdessä piin kanssa. Sitä käytetään myös jonkin verran värjäämään lasia ja keramiikkaa keltaiseksi. Praseodyymioksidi soveltuu erityisen hyvin hitsaajanlasien värjäämiseen, koska se suodattaa infrapunan aallonpituuksia. Keramiikan värjäykseen soveltuu myös praseodyymin voimakkaan tummanruskea sekavalenttinen oksidi, praseodyymi(III,IV)oksidi (Pr6O11, CAS-numero 12037-29-5).
La Motte-du-Caire

La Motte-du-Caire on kunta Ranskan kaakkoisosassa Alpes-de-Haute-Provencen departementissa Provence-Alpit-Riviera‎n alueella. Se on tyypillinen provencelaiskylä, jossa on keskiaikaisia kujia plataanipuineen sekä terassikahviloita ja suihkulähteitä.
Pasilan kirkko

Pasilan kirkko oli alkujaan Pasilan suomalaisen seuran omistama puurakennus Helsingin vanhassa Puu-Pasilassa. Vuonna 1920 se siirtyi Pasilan seurakunnan omistukseen ja se korjattiin Albert Nybergin suunnitelmien mukaan kirkoksi ja työkeskukseksi. Remontoitu rakennus edusti huoneratkaisuiltaan niin kutsutun pikkukirkkoliikkeen toiminta-ajatusta. Kirkon pinta-ala oli 81 neliömetriä, minkä lisäksi kirkossa oli 39 neliömetrin laajuinen parvi. Istumapaikkoja siinä oli 250 hengelle. Kirkossa oli 10-äänikertaiset pneumaattiset urut. Alttarilla oli saksalaista alkuperää ollut krusifiksi ja lisäksi Oskar Nupposen ja Gunnar Forsströmin lasimaalauksia. Kirkon kellotapuli oli rakennettu vuonna 1932 ja siellä oli kaksi kelloa. Kirkkorakennus purettiin muun kaupunginosan mukana vuonna 1978.
Nyky-Pasilassa ei ole varsinaista kirkkoa. Länsi-Pasilassa oli aiemmin vuonna 1985 valmistunut Länsi-Pasilan kappeli, joka on poistunut käytöstä.
Oujda

Oujda () on kaupunki Marokon itäosassa noin 14 kilometrin päässä Algerian vastaisesta rajasta. Kaupungin historian aikana se on vallattu, tuhottu ja jälleenrakennettu useaan otteeseen. Vuonna 2014 kaupungissa oli noin 494 000 asukasta.
Historia.
Oujdan kaupungin perusti vuonna 994 zenata-berberiheimon tuolloinen päällikkö Ziri bin Atiyya. Zenataberberit olivat ajautuneet Länsi-Marokkoon yhteenotoissa sandhajaberberien kanssa ja sittemmin heistä tuli Córdobassa hallinneiden umaijadien kannattajia. Zirin oli heimoineen aluksi tarkoitus asettua Fèsin alueelle, mutta hän päätyi perustamaan varuskunnan ja hallintopaikkansa Oujdaan, koska se oli lähempänä hänen heimonsa alueita sisämaassa. Almoravidit valtasivat kaupungin vuonna 1079 ja seuraavalla vuosisadalla se päätyi almohadien hallintaan, joita seurasivat marinidit. 1500-luvulta 1800-luvulle alueen hallinnasta taistelivat Marokon sulttaanit ja Algeria hallinnut Osmanien valtakunta. Marokon sulttaanit toivat alueelle omaa valtaansa vahvistaakseen arabeja Marrakechin eteläpuolelta, ja se liitettiin lopullisesti Marokkoon vuonna 1795. Vuonna 1844 kaupungin valtasivat ranskalaiset joukot kostoksi Marokon sulttaanin avusta Abdelkaderille. Ranskalaiset palasivat vuonna 1859 ja vuonna 1907 ja miehittivät sitä jälkimmäisestä lähtien Ranskan Marokon protektoraain perustamiseen saakka.
Vuonna 1910 Oujdassa oli 6 466 asukasta. Ranskan vallan aikana alueelle muutti suuri joukko pied-noireja, eli Pohjois-Afrikkaan tulleita pääasiassa ranskalais- ja espanjalaistaustaisia siirtolaisia. Heidän ja paikallisten lisäksi kaupungissa oli aktiivinen juutalaisyhteisö. Vuoteen 1936 mennessä kaupungin asukasluku olikin jo 34 500 ja hieman ennen Marokon itsenäistymistä 80 000. Suuri valtaosa eurooppalaisista ja juutalaisista muutti maasta itsenäisyyden jälkeen, mutta heidän tilalleen on tullut uusia asukkaita maaseudulta. Algerian itsenäistyttyä kaupungista tuli tärkeä rajanylityspaikka, joka on kuitenkin ollut ajoittain suljettu maiden välisten yhteenottojen takia.
Talous.
Oujda on Marokon itäosien taloudellinen keskus. Rajakaupunkina Oujdan palvelualat, kuten kuljetus- ja hotelliala ovat menestyneet, mutta kaupungissa on vain vähän teollisuutta ja sen suurimmat alat ovat kärsineet ajoittain poliittisesta tilanteesta Marokon ja Algerian välillä. Maaseutuväestön muuttaessa kaupunkiin etenkin, kun alueilla kaupungin eteläpuolella on suljettu kaivoksia, ei kaikille uusille asukkaille ole pystytty tarjoamaan työpaikkoja. Kaupunkia ympäröivällä maaseudulla kasvatetaan esimerkiksi vehnää, lampaita, vuohia ja espartoheinää, joista jälkimmäistä viedään ulkomaille paperin raaka-aineeksi.
Väestö.
Vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan Oujdassa oli yhteensä 494 252 asukasta.
Mallefougasse-Augès

Mallefougasse-Augès on kunta Ranskan kaakkoisosassa Alpes-de-Haute-Provencen departementissa Provence-Alpit-Riviera‎n alueella.
Kunnan nähtävyyksiä on romaaninen Saint-Jean-Baptisten kirkko sekä siihen liittyvä linna Château de Consonoves. Keskustasta on näkymä läheisen Durance-joen laaksoon sekä joen toisella puolella olevan Les Méesin "Les Pénitents" -kalliomuodostumiin.
Il biglietto da mille

Il biglietto da mille (”Tuhannen seteli”) on vuonna 1912 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Tuntemattoman ohjaajan komedian pääosia esittävät Eleuterio Rodolfi ja Mary Cléo Tarlarini.
Juoni.
Rodolfi hakkailee De Renzin vaimoa ja lupaa antaa tuhatlappusen tämän vaatemenoihin. Hän lainaa rahat De Renziltä, mutta ei tiedä miten maksaa ne takaisin. Rodolfi lähettää De Renzille kirjeen, jossa hän kertoo antaneensa rahat kadulla tapaamalleen vaimolle. Pariskunnan suhde pysyy salassa, mutta De Renzin vaimo ei ole kovin tyytyväinen.
Tuotanto.
Ambrosio Filmin tuottama "Il biglietto da mille" on esimerkki ranskalaistyyppisestä ”porvarillisesta” tai ”bulevardikomediasta”, jonka teemoja ovat uskottomuus ja ilkikuriset rakkausjuonet. Eleuterio Rodolfi oli yksi tyylilajin tähdistä, joka toimi usein myös ohjaajana.
Restaurointi.
Elokuvan saksankielisillä väliteksteillä varustettu värjätty nitraattikopio on säilynyt Torinon elokuvamuseon kokoelmissa. Se on restauroitu museon ja Bolognan elokuva-arkiston yhteistyönä vuonna 2009. Alkuperäisestä 392 metrin pituudesta on jäljellä 250 metriä. Restaurointi on nähtävissä elokuvamuseon Vimeo-sivustolla.
Les Mées (Alpes-de-Haute-Provence)

Les Mées on kunta Ranskan kaakkoisosassa Alpes-de-Haute-Provencen departementissa Provence-Alpit-Riviera‎n alueella.
Kunnan nähtävyys on "Les Pénitents" –kalliomuodostuma, jonka sanotaan muistuttavan munkkeja.
Because the Internet

Because the Internet on yhdysvaltalaisen näyttelijä ja räppäri Donald Gloverin toinen studioalbumi, jonka julkaisi Glassnote ja Island Records 10. joulukuuta 2013. Mainostaakeen albumia, Glover julkaisi lyhytfilmin nimeltä Clapping for the Wrong Reasons.
Because the Internetin yleinen aihe on nimensäkin mukaan sosiaalinen media, internet ja miten ne korvaavat muun sosiaalisen kanssakäymisen.
Askamin rautatieasema

Askamin rautatieasema on rautatieasema lähellä Askam-in-Furnessin ja Irelethin kyliä Cumbriassa. Se sijaitsee Cumbrian Coast Linen varrella.
Asema avattiin nimellä Ireleth Gate huhtikuussa 1851 ja suljettiin lokakuussa 1857. Se avattiin uudelleen nimellä Ireleth 1. huhtikuuta 1868. Nimi vaihtui Askamiksi 1. tammikuuta 1875.
Asemaa käytti 62 882 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Todorov

Todorov tai Todorova on seuraavien tunnettujen henkilöiden sukunimi:
Dan Abnett

Dan Abnett (s. 12. lokakuuta 1965) on englantilainen kirjailija. Abnett on valmistunut Oxfordista.
Abnettin tuotantoon kuuluu mm. useita Warhammer 40,000 -maailmaan kuuluvia kirjoja sekä Doctor Who -äänikirja. Sarjakuvatuotantoon kuuluvat kirjoittaminen mm. "Guardians of the Galaxy" ja "2000AD" sarjoihin.
Hän on myös kirjoittanut Creative Assemblyn videopeliin "".
Iranin kansalliskirjasto ja -arkisto

 
Iranin kansalliskirjasto ja -arkisto (, , NLAI) on Iranissa toimiva, vuonna 2002 perustettu organisaatio, johon yhdistettiin Iranin kansalliskirjasto (NLI, jonka ensimmäinen oma rakennus valmistui 1937) ja kansallisarkisto (NAI, per. 1970). Iranin kansalliskirjaston ja -arkiston johtajana toimii Seyed Reza Salehi Amiri (tilanne 8/2017).
NLAI toimii keskeisesti kahdessa eri osoitteessa Teheranissa. Näistä kansalliskirjaston (NLI) 97 000 neliömetrin suuruista rakennusta luonnehditaan uudeksi.
Seitsemän (Irinan albumi)

Seitsemän on suomalaisartisti Irinan 7. huhtikuuta 2017 julkaistu seitsemäs studioalbumi. Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan albumilistan 12:nneksi. Yhteensä se oli listalla viisi viikkoa. Albumin on tuottanut Jyrki Tuovinen.
Albumilta julkaistuista kolmesta singlestä kappaleet ”Parane parane” ja ”Kaaoksen keskellä” menestyivät parhaiten radiossa, sillä ne molemmat olivat parhaimmillaan kahdenkymmenen soitetuimman radiokappaleen joukossa.
Kun mies on mies

Kun mies on mies ("A New Leaf") on Elaine Mayn käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen musta komediaelokuva vuodelta 1971. Jack Ritchien novelliin väljästi perustuvan elokuvan pääosia näyttelevät Elaine May itse sekä Walter Matthau, Jack Weston, George Rose ja James Coco. 
Elokuva oli komediennenä tunnetuksi tulleen Elaine Mayn ensimmäinen ohjaustyö. Hän ylitti kuvausaikataulun 40 vuorokaudella ja leikkasi elokuvaa kymmenen kuukautta, kunnes tuotantostudio Paramount otti materiaalin haltuunsa. Paramount lyhensi Mayn versiota lähes tunnilla, poistaen kokonaan sivujuonen johon sisältyi muun muassa kaksi murhaa. Samalla kohtausten järjestys muuttui ja loppuratkaisusta tuli erilainen kuin pohjalla olevassa Jack Ritchien novellissa. May olisi halunnut nimensä pois elokuvan tekijätiedoista ja vei asian oikeuteenkin, mutta hävisi.
Juoni.
Keski-ikäinen playboy Henry Graham (Matthau) on taloudellisissa ongelmissa ja päättää löytää varakkaan vaimon. Hankkeeseensa hän saa 50 tuhatta dollaria sedältään (Coco), joka antaa Henrylle kuusi viikkoa aikaa löytää sopiva puoliso. Henry löytääkin Henrietta Lowellin (May), rikkaan mutta kömpelön kasvitieteilijän. He avioituvat huolimatta Henryn lakimiehen suosituksesta. Lakimiehellä vaikuttaa olevan omakin lehmä ojassa.
Vastaanotto ja myöhempi arvostus.
Golden Globe -gaalassa 1971 "Kun mies on mies" oli ehdokkaana parhaan musikaali- tai komediaelokuvan palkinnon saajaksi ja Elaine May naispääosastaan. 
Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa kriitikkoa valitsi elokuvan kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Manga Sewa

Manga Sewa (k. 1884) oli djalonkeheimopäällikkö Sierra Leonessa, joka räjäytti itsensä, perheensä ja muita heimopäällikköjä Solimanan pääkaupungin Falaban linnoituksen ammusvarastossa sen sijaan, että olisi antanut valtakuntansa Samori Tourén käsiin. 
Varhainen elämä ja ura.
Manga Sewa syntyi Solimanan Falabassa nykyisen Sierra Leonen Pohjoisen maakunnan alueella djalonken etniseen ryhmään kuuluville vanhemmille. Hänen isänsä oli djalonkeheimopäällikkö. Manga Sewan isällä oli useita vaimoja ja tusinoittain lapsia. 
Tourén vuoden 1884 hyökkäys.
Vuonna 1884 mandinkahallitsija Samori Touré hyökkäsi tuolloin Manga Sewan hallitsemaan Solimanaan yhdessä kuningas Kalieren kanssa. Tourén kenraalin N’fa Alin tuhotessa useita Falaban ympäröimiä kyliä, mandinkajoukot aloittivat viisi kuukautta kestävän Falaban piirityksen. Kaupunkinsa asukkaiden miltei kuollessa nälkään Manga Sewa kokosi perheensä Falaban ammusvarastoon ja sytytti soihdun, tappaen itsensä ja samalla murtaen Falaban linnoituksen muurit.
Time Out

Time Out on yhdysvaltalaisen jazzyhtyeen The Dave Brubeck Quartetin studioalbumi, jonka Columbia Records julkaisi vuonna 1959. Albumin kappaleissa käytettiin jazzille epätavallisia tahtilajeja, kuten 9/8, 6/4 ja 5/4. Albumia pidetään cool jazzin ja West Coast -jazzin hienoimpana sekoituksena. "Time Out" sijoittui "Billboardin" popalbumien listan kakkossijalle.
Vuonna 2005 "Time Out" otettiin säilytettäväksi kulttuurisesti, historiallisesti ja taiteellisesti merkittävänä äänitteenä Kongressin kirjaston ylläpitämään National Recording Registry -rekisteriin. Rekisterin tarkoitus on lisätä tietoisuutta yhdysvaltalaisen ääniteperinnön säilyttämiseksi. Samana vuonna albumi valittiin hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt Dave Brubeck paitsi kappaleen ”Take Five”, jonka on säveltänyt Paul Desmond.
Keljon kirkko

Keljon kirkko oli Jyväskylässä sijainnut kirkko ja seurakuntakeskus, jonka suunnitteli Erkki Kantonen. Kirkko rakennettiin vaaleasta peittämättömästä tiilestä ja teräsbetonista ja se valmistui vuonna 1979. Kirkkosalin pohjan muoto on likimain neliö ja pääosin tasakattoisen rakennuksen katto kohoaa kirkkosalin kohdalla kohti alttaria. Rakennuksen yläpuolelle kohoaa kellotorni. Kirkkosalin katto on vuorattu akustiikan vuoksi puurimoin. Monitoimikeskuksena toimivan rakennuksen kirkkosali ja seurakuntasali voidaan tarvittaessa yhdistää. Rakennuksen kerrospinta-ala on 768 m2 ja siellä on istumapaikkoja 250 hengelle.
Kirkon kahdeksan äänikertaiset mekaaniset urut ovat Hans Heinrichin rakentamat vuodelta 1979. Niiden julkisivun on suunnitellut Matti Vainio.
Kirkon alttarilla on Onni Kososen maalaama alttaritaulu "Hän on keskellämme"
Vuonna 2012 Jyväskylän seurakunta lopetti Keljon kirkon toiminnan kirkkona ja myi kiinteistön.
Keljon kirkko purettiin vuosina 2020-2021.
Juna Kainuuseen

Juna Kainuuseen on Litku Klemetin ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin 13. tammikuuta 2017 levymerkillä Luova Records. Levyllä soittava kokoonpano on sama kuin Litku Klemetti &amp; Tuntematon numero -nimellä julkaistulla Horror ’15 -albumilla.
Albumin kansikuva on ennalta suunnittelematon otos Kajaanin linja-autoasemalta.
Rockmusiikkilehti "Soundin" toimittajat valitsivat albumin vuoden 2017 parhaaksi kotimaiseksi albumiksi. "Juna Kainuuseen" nousi poikkeuksellisesti viikoksi Suomen viralliselle listalle viikolla 1/2018, vuosi alkuperäisen julkaisunsa jälkeen. Helmikuussa 2018 Litku Klemetti sai albumista Kriitikoiden valinta -Emma-palkinnon. Vuonna 2019 levy sijoittui viidenneksi Soundi-lehden 60 musiikkitoimittajan äänestyksessä vuosien 2000–2019 parhaista suomalaisista albumeista.
Vastaanotto.
Albumi sai erinomaisen vastaanoton. "Savon Sanomien" Mikko Siltanen antoi albumille täydet viisi tähteä, ja sanoi albumin olevan 70-lukulaista rock-nostalgiaa tuoreella 2010-luvun otteella, ja kutsui teosta välittömäksi klassikoksi. Hän sanoi Klemetin vakuuttaneen laulunkirjoitustaidoillaan jo Tuntematon numero -orkesterin kanssa tehdyllä "Horror ’15" -albumilla, mutta todellisen taidonnäytteen tulevan toisen, omalla nimellä julkaistun albumin myötä esille. Siltanen totesi raa’an rehellisten kappaleiden olevan enemmänkin hitikkäitä kuin kaupallisia, ja totesi eeppisen lopetuskappaleen ”Juna Kainuuseen” olevan monipuolisten popkappaleiden parhaimmistoa. "Soundin" Mikko Meriläinen ennusti kaikkien tahtovan jäljitellä Klemetin vibratoa hänen noustessaan kuuluisten laulajatähtien joukkoon. Hän kutsui kappaletarjontaa selkeäksi mutta omaperäiseksi kauhalliseksi menneiden vuosikymmenten suomi-iskelmää. Hän koki huumorin palvelevan kokonaisuutta parhaiten hauskoina sanakäänteinä ja vertauskuvina ilman että se vesittäisi itse sanomaa, mutta sanoi huumorinkin luovan ajoittain liian paksun suojakuoren musiikin ylle.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Litku Klemetti.
Pyhän Mikaelin ja kaikkien enkelien kirkko (Felton)

Pyhän Mikaelin ja kaikkien enkelien kirkko () on Northumberlandissa Englannissa sijaitseva kirkkorakennus, joka on rakennettu vuoden 1200 vaiheilla. Epätavallisen kirkosta tekee se, että keskiosa vaikuttaa olevan ilman kattoa. Kirkko on Grade I -luokan suojelukohde.
Kastemalja on peräisin 1300-luvulta. Kirkonkelloja on kaksi kappaletta.
New Yorkin punta

Punta oli New Yorkin provinssin ja New Yorkin osavaltion rahayksikkönä vuoteen 1793 asti. Se korvattiin Yhdysvaltain dollarilla, ja 1 000 New Yorkin puntaa oli 1 Yhdysvaltain dollari.
Ketunputket

Ketunputket ("Silaum") on sarjakukkaiskasvien (Apiaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu kaksi lajia: lännenketunputki ("Silaum silaus") ja idänketunputki ("Silaum alpestre"). Idänketunputki luetaan joskus lännenketunputken alalajiksi tai muunnokseksi, jolloin sukuun kuuluisi vain yksi laji.
Ketunputket ovat monivuotisia ja kaljuja ruohovartisia kasveja, joiden varret ovat pystyjä ja tanakoita. Ketunputkien lehdet ovat kertaalleen tai useampaan kertaan parilehdykkäiset. Kukat ovat sarjoissa. Hedelmä on pituudeltaan reilut kaksi kertaa leveytensä verran.
Libanonin kansalliskirjasto

Libanonin kansalliskirjasto () on vuonna 1921 perustettu Libanonin kansalliskirjasto, joka toimii Beirutissa. Kirjaston toiminta kärsi merkittävästi vuosien 1975–1991 sotatoimista Libanonissa. Kirjasto suljettiin vuonna 1979 Libanonin hallituksen päätöksellä ja muutamaa vuotta myöhemmin kokoelmat varastoitiin. Vuonna 1999 käynnistettiin jälleenrakennus- ja kunnostushanke, jonka tarkoituksena on ollut palauttaa kansalliskirjasto kansakuntaa palvelevaksi kulttuurilaitokseksi.
Kansalliskirjaston käyttöön osoitettiin vuonna 1999 aiempi Libanonin yliopiston lakitieteen ja poliittisten tieteiden tiedekunnan rakennus, joka alkujaan valmistui vuonna 1907. Kansalliskirjaston oli tarkoitus muuttaa vuodesta 2010 lähtien kunnostettuun rakennukseen vuonna 2014. Kirjasto kuitenkin ilmoitti vielä elokuussa 2017 verkkosivullaan yhteysosoitteekseen Beirutin sataman alueelle sijoittuvan osoitteen, joista kansalliskirjasto sai vuonna 2002 valmistuneita tilapäistiloja ja jossa se on toiminut useita vuosia.
Jaakko Rosendahl

Jaakko Rosendahl (s. 23. helmikuuta 1983 Noormarkku) on Porin Ässien maalivahtivalmentaja. Rosendahl liittyi Ässien edustusjoukkueen valmennusryhmään kaudelle 2012–2013 korvaamaan HPK:hon siirtynyttä Kari Lehtosta. Tätä ennen Rosendahl toimi Ässien junioriorganisaatiossa samoissa tehtävissä neljän kauden ajan. Edustusjoukkueen ohella Rosendahl vastaa myös A-junioreiden maalivahtivalmennuksesta. Rosendahl toimi kaudella 2016–2017 oman toimen ohessa myös Italian maajoukkueen maalivahtivalmentajana olympiakarsinnoissa sekä kevään MM-turnauksessa. Kytkös Italian maajoukkueeseen tuli Ässien ja Italian maajoukkueen maalivahdin Andreas Bernardin kautta.
Rosendahlilla ei ole merkittävää pelaajataustaa.
Schmalkaldenin opinkohdat

Schmalkaldenin opinkohdat eli artiklat eli kappaleet (latinaksi "Articuli Smalcaldici", saksaksi "Die Schmalkaldischen Artikel") ovat yksi luterilaisen kirkon tunnustuskirjoista. Ne on kirjoittanut Martti Luther vuonna 1537.
Ne ovat Lutherin Mantovaan kokoon kutsuttua yleistä kirkolliskokousta varten kirjoittama evankelisen opin esitys, jonka eräät teologit allekirjoittivat Schmalkaldenissa 1537. Paavin valtaa ja ehtoollista koskevissa opinkohdissa esiintyvän sävyn vuoksi evankeliset ruhtinaat eivät omaksuneet sitä, mutta sen merkitys laajeni vähitellen, kunnes siitä 1580 julkaistuun Sovinnonkirjaan otettuna tuli luterilaisen kirkon tunnustuskirja.
Tausta.
Paavi Paavali III esitti vuonna 1537 kutsun kirkolliskokoukseen, joka oli tarkoitus pitää seuraavan vuoden keväällä. Tällöin Saksin vaaliruhtinas Juhana Fredrik pyysi Lutheria kirjoittamaan opinkohdista sellaisen selvityksen, jota voitaisiin käyttää joko paavin kokoonkutsumassa kirkolliskokouksessa tai mahdollisessa vastakirkolliskokouksessa. Selvityksessä oli eriteltävä, mistä opinkohdista oltiin katolisen kirkon kanssa samaa mieltä, mistä asioista luterilaiset eivät voisi luopua, sekä ne asiat, joista olisi mahdollista neuvotella ja joustaa ykseyden saavuttamiseksi. Lutherin laatimaa tekstiä olivat tarkastamassa johtavat luterilaiset teologit.
Merkitys.
Schmalkaldenissa vuoden 1537 pidetty liittokokous ei tehnyt virallista päätöstä opinkohtien hyväksymisestä, ja lisäksi se päätti torjua paavin kutsumisen kirkolliskokoukseen. Kirkolliskokous pidettiinkin lopulta vasta vuonna 1545 Trentossa. Juhana Fredrik yritti ilmeisesti saada opinkohdat liittokokouksen virallisesti hyväksymiksi, mutta asia jäi kesken, osin myös siksi, että Luther joutui sairastelun vuoksi jättämään kokouksen kesken. Kokouksen jälkeen siihen osallistuneet teologit kuitenkin kokoontuivat allekirjoittamaan opinkohdat.
Luther painatti kirjoittamansa opinkohdat vuonna 1538 ja totesi ne tarkoitetun Mantovassa pidettävää kirkolliskokousta varten. Vähitellen opinkohtien arvostus luterilaisten piirissä alkoi kasvaa. Magdeburgissa julkaistiin 1553 laitos, jossa niiden sanotaan olevan monien ruhtinaskuntien ja kaupunkien teologien allekirjoittamia. Tunnustuskirjan asemaan ne nostettiin ensimmäiseksi Thüringenissä, ja vuoden 1563 jälkeen sama tapahtui useissa luterilaisissa ruhtinaskunnissa ja kaupungeissa. Vuonna 1580 ne otettiin mukaan luterilaisen kirkon tunnustuskirjojen kokoelmaan.
Tidens Krav

Tidens Krav on norjalainen paikallislehti, joka ilmestyy Kristiansundissa Møren ja Romsdalin läänissä. Lehden levikkialuetta on ensisijaisesti Nordmøren alue, johon kuuluu 12 kuntaa. Lehden kilpailija oli aiemmin Nordmørsposten. Tidens krav alkoi ilmestyä 1906.
Tidens Kravin päätoimittaja on ollut vuodesta 2016 Ole Knut Alnæs.
Lehden levikki kasvoi vuonna 2016 ensimmäisen kerran kymmeneen vuoteen.
Levikin kehitys.
Vahvistetut nettolevikit]:
Haapaniemenkatu (Helsinki)

Haapaniemenkatu () on katu Helsingin Sörnäisissä. Se kulkee Hämeentieltä Sörnäisten rantatien yli Merihakaan. Sen alkupäässä on Väinö Tannerin kenttä, jonka varhaisempi nimi oli Haapaniemen urheilukenttä. Kentän ja kadun nimi on vuonna 1928 käyttöön otettu suomennos Aspnäsistä, joka on vanha paikannimi. Kadun nimeksi otettiin vuonna 1893 Aspnäsgatan, joka johtuu vanhasta vuokra-alueen nimestä Aspnäs. Ehdotettiin myös nimeä Aspnäs allen. Suomenkieliseksi nimeksi tuli vuonna 1909 Aspnäsinkatu ja 1928 siis Haapaniemenkatu, jota ehdotettiin jo 1908.
Aiemmin Hämeentien toisella puolella oli Haapaniemenkuja, jonka nimi vuonna 1969 muutettiin Ässärinteeksi. Uusi nimi annettiin sotien aikaisen Ässärykmentin mukaan.
Haapaniemenkatu 4:ään, Väinö Tannerin kentän itälaidalle, valmistui vuonna 1974 niin sanottu Elinkeinohallituksen talo, valtava toimistokolossi, jonka suunnitteli arkkitehti Kaj Salenius. Elinkeinohallituksen ja sen seuraajien (Kilpailuvirasto, Kuluttajavirasto, sitten Kilpailu- ja kuluttajavirasto) lisäksi rakennuksessa toimi pitkään myös työvoimatoimisto. Rakennus purettiin 2010-luvun lopulla lukuun ottamatta Kaikukadun puoleista osaa. Senaatti-kiinteistöt kaavaili paikalle uutta valtion virastotaloa, jossa olisi myös hotelli ja asuntoja, mutta vetäytyi hankkeesta toistaiseksi niin, että tontti on ollut tyhjänä vuodesta 2017.
Kadun varrella numerossa 5 on entinen Wärtsilä yhtymä Oy Kone ja Sillan separaattoritehdas, joka on nykyisin toimistotalo. Separaattoritehdas on Näkinpuiston asuinalueeksi muutetun tehdaskorttelin ainoa jäljelle jäänyt teollisuusrakennus. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Armas Lindgren ja Bertel Liljequist.
Entisessä Kokos-saippuatehtaassa Haapaniemenkatu 6:ssa on vuodesta 2000 toiminut Taideyliopiston Teatterikorkeakoulu.
Haapaniemenkadun Merihaassa oleva osuus Sörnäisten rantatien ja Hakaniemenrannan välillä kulkee katetussa tunnelissa, jonka yläpuolella betonikannella on jalankulkutaso. Tunnelin kautta on ajoyhteys kannen alla oleville pysäköintipaikoille.
Monet pitävät Haapaniemenkatua yhtenä Helsingin rumimmista kaduista. Erityisesti tunneliin sijoittuvaa osuutta kadusta pidetään vastenmielisenä.
Puolangan seurakunta

Puolangan seurakunta on Kuopion hiippakuntaan ja Kajaanin rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Puolangan kunnan alueella.
Historia.
Vuoteen 1786 asti Puolangan alue oli osa Paltamon seurakuntaa, johon kuului koko Kainuun maakunnan alue. Vuonna 1786 Puolangan alueesta tuli Hyrynsalmen seurakunnan kappeliseurakunta. Itsenäinen seurakunta Puolangasta tuli vuonna 1867.
Toimipaikat.
Seurakunnan nykyinen kirkko on valmistunut vuonna 1954. Seurakunnalla on lisäksi seurakuntakeskus sekä viisi hautausmaata, joista Huosiusniemen hautausmaa sijaitsee kirkonkylässä ja jossa on myös siunauskappeli. Muut neljä hautausmaata sijaitsevat Suolijärven, Lylykylän, Latvan sekä Törmänmäen kylissä.
Herätysliikkeet.
Puolangan seurakunta kuuluu Kainuun länsiosien tavoin yhtenäiseen vanhoillislestadiolaisuuden kannatusalueeseen. Vanhoillislestadiolaisuus vaikuttaa paikkakunnalla kohtalaisesti. Muulle Kainuulle tyypillisesti Puolangalla vaikuttaa pohjavireenä myös herännäisyys, mutta erillisenä liikkeenä se ei ole kovin voimakas.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Puolangan seurakunnan kirkkoherroina:
Hyrynsalmen seurakunta

Hyrynsalmen seurakunta on Kuopion hiippakuntaan ja Kajaanin rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Hyrynsalmen kunnan alueella.
Historia.
Ennen vuotta 1786 Hyrynsalmen seurakunta oli osa Paltamon seurakuntaa. Tuona vuonna seurakunta itsenäistyi ja samana vuonna rakennettiin seurakunnan kirkko. Seurakunta oli alkuun Ylä-Kainuun emäseurakunta ja siihen kuuluivat Suomussalmi, Puolanka sekä Ristijärvi, jotka ovat myöhemmin itsenäistyneet omiksi seurakunnikseen.
Herätysliikkeet.
Hyrynsalmen seurakunta kuuluu Kainuulle tyypilliseen herännäisvaikutteiseen alueeseen. Liikkeellä ei kuitenkaan ole Hyrynsalmella erityistä kannatusta. Jossain määrin Hyrynsalmella vaikuttaa kansanlähetys.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Hyrynsalmen seurakunnan kirkkoherroina:
Partavero

Partavero tarkoittaa parrasta perittävää veroa.
Partoja on verotettu historian aikana eri puolilla maailmaa. Lyykiassa partoja verotettiin jo antiikin aikana. Kiinan keisari Ming-Taizu Hongwu otti partaveron käyttöön 1300-luvulla rahoittaakseen kesäpalatsinsa uudistusta. Englannin kuningas Henrik VIII sääti partaveron vuonna 1535 ja hänen tyttärensä Elisabet I vaati kaksi viikkoa vanhemmista parroista veron. Myös Ranskan kuningas Frans I verotti parrakkaita kirkonmiehiä 1500-luvulla.
Venäjällä säädettiin partavero 1698. Parta oli Venäjällä 1600-luvulla muotia, kun länsimaissa suosittiin jo sileää leukaa. Pietari Suuri halusi länsimaistaa Venäjää ja kielsi alamaisiltaan parran käytön. Kielto aiheutti nurinaa ja se kumottiin pian. Tilalle tuli partavero. Köyhiltä vero oli kopeekan tai pari, rikkailta tukku ruplia. Kirkonmiehet oli vapautettu verosta. Veronmaksusta sai kuitiksi kuparisen, pronssisen tai hopeisen poletin. Tarvittaessa poletti tuli näyttää "partaverotarkastajalle". Partaveron käytön syy oli Suuren Pohjan sodan rahoittaminen. Polettien valmistus loppui 1725, mutta partavero oli voimassa vuoteen 1772 asti. Jos joku halusi pitää partansa, mutta ei pystynyt maksamaan siitä veroa, hänet karkotettiin pakkotyöhön.
Venäläinen partaveropoletti on numismaattinen keräilykohde. Monet markkinoilla liikkuvista poleteista ovat uudislyöntejä, joita Venäjän rahapaja valmisti keräilijöitä varten aina 1900-luvun alkuun asti. Uudislyönneistä käytetään nimeä "novodel". Aidot partaveropoletit ovat harvinaisia.
Alfretonin rautatieasema

Alfretonin rautatieasema on rautatieasema Alfretonin kaupungissa Derbyshiressä. Se sijaitsee Erewash Valley Linen varrella.
Asema avattiin 1. toukokuuta 1862. Se sai uuden nimen Alfreton and South Normanton 7. marraskuuta 1891. Sitä ehdotettiin suljettavaksi vuoden 1963 Beechingin leikkausten ensimmäisessä raportissa, ja se suljettiin 2. tammikuuta 1967. Se avattiin uudelleen 7. toukokuuta 1973 nimellä Alfreton and Mansfield Parkway. Takaisin alkuperäiseen nimeen palattiin vuonna 1995, josta lähtien asema on taas ollut nimeltään Alfreton.
Asemaa käytti 297 890 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Suomen nyrkkeilymuseo

Suomen nyrkkeilymuseo on Tampereella sijaitseva museo, joka kerää, tallentaa ja esittelee nyrkkeilyyn liittyvää aineistoa. Museo on avattu vuonna 1991, ja sitä ylläpitää vapaaehtoisvoimin Suomen nyrkkeilymuseoyhdistys. Museo on auki vain sopimuksesta, erityisistä avoinnaolopäivistä ilmoitetaan yhdistyksen fb-sivuilla kuin myös Suomen Nyrkkeilyliiton verkkosivuilla.
Nyrkkeilymuseon perustajia olivat liikuntaneuvos Tauno Salminen ja nyrkkeilytuomari Olavi Bäckström. Museo aloitti toimintansa Aleksanterinkatu 26:ssa vuonna 1991. Se sijaitsi yli kolmenkymmenen vuoden ajan Ososen talon kellarissa Verkatehtaankadulla, johon kuljettiin porttikongin ja sisäpihan kautta. Vuonna 2023 museo hankki uuden, entistä näkyvämmän ja helpommin saavutettavan toimitilan Tampereen Työväen Teatterin läheltä Hämeenpuistosta, osoitteessa Hämeenpuisto 39. Uudistuneen museo avattiin uudestaan vuonna 2023.
Kokoelma.
Museon kokoelma koostuu noin kahdestakymmenestätuhannesta esineestä, jotka ovat yksityishenkilöiltä ja yhteisöiltä saatuja lahjoituksia ja lainatavaroita. Vanhimmat esineet ovat nyrkkeilyä kuvaavia Ateenan olympialaisten postimerkkejä vuodelta 1896. Suurikokoisin esine on pronssipatsas, joka esittää nyrkkeilyn suomalaista olympiavoittajaa Pentti Hämäläistä. Kokoelmaan kuuluu myös nyrkkeilyhanskoja ja -tossuja, palkintopokaaleja, mitaleita ja muistopinssejä sekä nyrkkeilyaiheisia kirjoja, lehtiä, valokuvia ja julisteita.
Hiroshi Sakurazaka

Hiroshi Sakurazaka (, s. 1970) on japanilainen tieteiskirjailija. Hän on työskennellyt IT-alalla ennen uraansa kirjailijana.
Sakurazakan tunnetuimpia teoksia länsimaissa on "All You Need Is Kill", johon perustuen on tehty elokuva "Edge of Tomorrow". Kirja oli ehdolla Seiun-palkinnolle.
Suomen hauskin tavis

Suomen hauskin tavis on maaliskuussa 2017 alkanut suomalainen komediaohjelma, jota esitettiin Nelonen-kanavalla.
Ohjelmassa kilpailijat yrittivät saada tuomarit nauramaan minuutissa. Kilpailijalla oli mahdollisuus saada rahaa joka kerta kun tuomarit nauravat. Summia käytettiin 100 €, 500 €, 1 000 €, 2 000 € ja 5 000 €. Kauden pääpalkinto oli 7 000 €, jonka päätösjaksossa valittiin Suomen hauskin tavis. Parhaimmillaan hauskuuttajalla oli mahdollisuus tienata itselleen yhdessä illassa 5 000 euroa. Ohjelman juonsi Elina Kottonen, sekä tuomareina toimivat Riku Nieminen ja Krisse Salminen. 
Ohjelman ensimmäinen tuotantokausi alkoi 30. maaliskuuta 2017. Kauden päätösjakso esitettiin 1. kesäkuuta 2017. Nelonen tiedotti elokuussa 2017, että Suomen Hauskin Tavis saa jatkoa toiselle tuotantokaudelle keväällä 2018.
Koordinaatiokehä

Koordinaatiokehä on kompleksiyhdisteissä keskusioniin sitoutuneista ligandeista ja niiden kanssa vuorovaikuttavista molekyyleistä tai ioneista muodostuva ympäristö. Koordinaatiokehä voidaan jakaa sisä- ja ulkokehiin riippuen siitä, miten ne vuorovaikuttavat keskusionin kanssa.
Sisä- ja ulkokehä.
Koordinaatiokehän teorian esitti Alfred Werner. Werner ehdotti vuonna 1912, että kompleksiyhdisteissä metalli-ioniin on kahdenlaisia vuorovaikutuksia. Ligandit, jotka ovat suoraan sitoutuneet keskusioniin muodostavat niin sanotun sisäkehän eli primäärisen koordinaatiokehän ja vastaionit ja liuottimet, jotka eivät muodosta varsinaista kompleksia, mutta toimivat sähköisen tasapainon ylläpitämisessä muodostavat ulkokehän eli sekundäärisen koordinaatiokehän. Ulkokehään kuuluvat ligandit vuorovaikuttavat kompleksi-ionin kanssa ionisin vuorovaikutuksin tai vetysidoksin, mutta eivät muodosta suoraa sidosta keskusionin kanssa. Tätä määritelmää käytetään nykyäänkin. Esimerkiksi kompleksi-ionissa [CoCl2(NH3)4]Cl keskusionina on koboltti-ioni ja sisäkehän muodostavat neljä ammoniakkimolekyyliä ja yksi kloridi-ioni. Ulkokehän muodostaa vastaionina toimiva kloridi-ioni. Kirjoitettaessa kompleksiyhdisteiden kaavoja keskusioni ja sisäkehän ligandit sijoitetaan hakasulkeiden sisään.
Koordinaatiokehistä sisäkehään sitoutuneet ligandit ovat sitoutuneet voimakkaammin keskusioniin kuin ulkokehän ligandit. Sisemmässä koordinaatiokehässä tapahtuvia reaktioita ovat muun muassa ligandienvaihtoreaktiot sekä koordinaatioluvun muutokset. Vaikka monet tärkeät reaktiot koordinaatioyhdisteissä tapahtuvat sisäkehällä on myös ulkokehän ligandeilla vaikutusta niihen. Ulkokehän ligandeilla on vaikutusta erityisesti elektroninsiirtoreaktioissa sekä substraatin aktivoinnissa ja niillä on katalyyttistä merkitystä esimerkiksi monissa entsyymien katalysoimissa reaktioissa.