tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aleksei Petrovitš

Aleksei Petrovitš (); (28. helmikuuta 1690 Moskova, Moskovan Venäjä – 7. heinäkuuta 1718 Pietari, Moskovan Venäjä) oli Pietari I Suuren ja tämän ensimmäisen puolison Jevdokija Fjodorovna Lopuhinan (1669–1731) vanhin poika sekä Venäjän kruununperillinen. 
Pietari Suuri surmautti salaliitosta syytetyn Aleksein vuonna 1718. Aleksein pojasta tuli myöhemmin hallitsija nimellä Pietari II.
Suku ja koulutus.
Aleksei vietti varhaislapsuutensa isoäitinsä ja äitinsä Jevdokija Lopuhinan luona. Äidin jouduttua miehensä pakottamana luostariin vuonna 1698 poika vietiin isänpuoleisen tätinsä Natalia Aleksejevna Romanovan (1673–1716) luokse Preobraženskojen kylään, jossa hän opiskeli saksalaisten kotiopettajien johdolla, mm. paroni Heinrich von Huyssen. Vaikeiden perhesuhteiden ja ympäristön vaikutuksesta Alekseista tuli heikkoluonteinen, sulkeutunut ja arka. 
Nuoruus.
Vuosina 1705–1706 hänen ympärilleen muodostui Pietarin uudistuksia vastustanut, papeista ja pajareista koostunut oppositio. Suuressa Pohjan sodassa Aleksei kuitenkin osallistui lojaalisti isänsä Pietari Suuren mukana Narvan piiritykseen vuonna 1704 ja johti Moskovan linnoittamista vuonna 1707. Hän opiskeli vuonna 1709 Dresdenissä Saksissa.
Avioliitto, suhteet ja jälkeläiset.
Vuonna 1711 Aleksei avioitui saksalaisen prinsessa Charlotte Christine von Braunschweig-Wolfenbüttelin (1694–1715) kanssa. Ensimmäisen puolen vuoden jälkeen Aleksei alkoi vältellä vaimoaan, jota hän väitti rokonarpiseksi ja liian laihaksi. 
Heille syntyivät lapset:
Ulkomaanmatkojensa jälkeen vähälahjaisena pidetty Aleksei menetti lopullisesti kiinnostuksensa sotilaallisia harrastuksia kohtaan. Hän vastusti isänsä määräyksiä, juopotteli pappien kanssa ja solmi suhteen Natalian syntymän jälkeen vuonna 1714, vangiksi otettuun suomalaiseen maaorja Eufrosyneen. Pietari I vaati Alekseita luopumaan uudistusten vastustuksesta uhkaillen häntä kruununperijän aseman menetyksellä ja luostariin sulkemisella.
Charlotten kuoltua vuonna 1715 poikansa Pjotrin synnytyksen jälkeen Aleksei pakeni vuonna 1716 Eufrosynen kanssa Itävaltaan lankonsa Kaarle VI:n suojiin. Aluksi he asuivat Ehrenbergin linnassa Tirolissa ja myöhemmin Napolissa. Pietari I:n lähettiläät saivat Aleksein palaamaan kotimaahan, jossa hänelle luvattiin mahdollisuus mennä naimisiin Eufrosynen kanssa. Ratkaiseva rooli oli diplomaatti Pjotr Tolstoilla, joka sai suostuteltua Aleksein palaamaan. Eufrosynen huhtikuussa 1717 synnyttämän lapsen kohtalo on tuntematon.
Kruununperijä.
Aleksein saavuttua Venäjälle tammikuussa 1718 Pietari I pakotti hänet luopumaan kruunusta ja ilmiantamaan salaliittolaiset. Kenraalikunnasta, senaattoreista ja synodin jäsenistä koostunut korkein oikeus tuomitsi hänet kesäkuun 24. päivänä kuolemaan.
Viikon ajan kidutettu Aleksei menehtyi ennen tuomion täytäntöönpanoa. Erään tiedon mukaan Pietari I:n lähipiiriin kuuluneet henkilöt kuristivat hänet Pietari-Paavalin linnoituksen vankisellissä. Hänet haudattiin Pietari-Paavalin katedraalin portaikon alle.
Kielen ja ajattelun instituutti

Kielen ja ajattelun instituutti () oli Leningradissa vuosina 1921–1950 toiminut kielitieteellinen tutkimuslaitos.
Laitos sai alkunsa Nikolai Marrin vuonna 1921 perustamasta Jafetidologisesta tutkimusinstituutista. Vuonna 1930 siihen liitettiin Neuvostoliiton tiedeakatemian venäjän kielen lautakunta ja vuonna 1931 se nimettiin Kielen ja ajattelun instituutiksi. Laitoksen johtajana toimi kuolemaansa saakka Nikolai Marr ja vuosina 1934–1950 Ivan Meštšaninov.
Neuvostoliiton tiedeakatemiaan kuulunut instituutti keskittyi 1930-luvulla maan vähemmistökansojen sekä germaanisten ja romaanisten kielien typologisiin tutkimuksiin. Laitoksessa valmisteltiin venäjän kielten akateemista sanakirjaa ja kielioppia, venäjän murrekartastoa sekä muinaisvenäjän sanakirjaa. 1940-luvun lopulla sen työtä vaikeutti paluu aikaisempien vuosien dogmaattiseen marrilaisuuteen. Vuoden 1950 ”kielitieteellisen keskustelun” seurauksena Kielen ja ajattelun instituutti yhdistettiin Moskovassa toimineeseen Venäjän kielen instituuttiin, joiden pohjalta muodostettiin tiedeakatemian kielitieteen instituutti. Vuonna 1956 perustettiin kielitieteen instituutin Leningradin osasto. Nykyään sen toimintaa jatkaa Venäjän tiedeakatemian lingvistinen tutkimusinstituutti.
Ondřej Hyman

Ondřej Hyman (s. 25. helmikuuta 1986 Jablonec nad Nisou, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen ohjaskelkkailija. Hän edustaa seuratasolla TJ Saně Smržovkaa.
Hyman oli vuoden 2007 MM-kilpailuissa 37:s ja sijoittui vastaavissa kisoissa 29:nneksi seuraavana vuonna. Hän oli MM-kisojen henkilökohtaisessa kilpailussa 34:s vuonna 2009 ja vuoden 2010 kisoissa 24:s. Hyman oli 25:s Vancouverin olympiakisoissa 2010. Hän sai kaudella 2011–2012 parhaat sijoituksensa sekä maailmancupista, jonka yhteiskilpailussa hän oli 12:nneksi paras, että MM-kisoista, joissa hän oli vuonna 2012 sijalla 23.
Myös Ondřejin veli Jakub on ohjaskelkkailija.
Aadu Hint

Aadu Hint (oikea nimi "Adolf Edmund Hint", 10. tammikuuta 1910 Muhun saaren Külaseman kylä – 26. lokakuuta 1989 Tallinna) oli virolainen kirjailija.
Aadu Hint syntyi kalastajan perheeseen ja vietti lapsuutensa Saarenmaalla. Hän valmistui Saarenmaan lukiosta, työskenteli opettajana ja toimittajana sekä osallistui toiseen maailmansotaan.
Hintin varhaisia romaaneja ovat "Pidalitõbi" (”Spitaali”, 1934), "Vatku tõbilas" (”Vatkun parantola”, 1936), "Kuldne värav" (”Kultainen portti”, 1937) ja "Tulemees" (”Lämmittäjä”, 1939). Hänen pääteoksensa on neliosainen romaani ”Tuulinen ranta” ("Tuuline rand", 1951–1966), joka kuvaa virolaisen kalastajasuvun kohtaloita 1900-luvun alusta vuoteen 1940 saakka. Sen pohjalta on kuvattu useita elokuvia.
Kirjailija liittyi kommunistipuolueeseen vuonna 1940. Hän toimi Neuvostoliiton ja Viron SNT:n korkeimpien neuvostojen kansanedustajana. Hint sai Viron SNT:n valtionpalkinnon vuosina 1950 ja 1967. Vuonna 1965 hänelle myönnettiin Viron kansankirjailijan arvonimi.
Jakub Hyman

Jakub Hyman (s. 16. huhtikuuta 1984 Jablonec nad Nisou, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen ohjaskelkkailija. Hän edustaa seuratasolla Dukla Libereciä.
Hyman nousi Tšekin maajoukkueeseen vuonna 2003 ja osallistui vuonna 2006 ensimmäisiin olympialaisiinsa, joissa hän oli henkilökohtaisen kilpailun 27:s. Hän oli MM-kilpailuissa 31:nen vuonna 2007 ja vuonna 2008 30:s. Hyman oli Vancouverin olympialaisissa 2010 28:s. ja maailmanmestaruuskilpailuissa 2012 30:s.
Myös Jakubin pikkuveli Ondřej on ohjaskelkkailija. Jakub harrastaa vapaa-ajalla jalkapalloa ja moottoriurheilua.
César Chávez

César Estrada Chávez (31. maaliskuuta 1927 Yuma, Arizona – 23. huhtikuuta 1993 San Luis, Arizona) oli yhdysvaltalainen maatyöläinen, joka tuli tunnetuksi ulkomaalaisten maatyöläisten kansalaisoikeuksien puolestapuhujana. Hän oli yksi National Farm Workers Association -ammattiliiton (nykyinen United Farm Workers) perustajajäsenistä. National Farm Workers Association onnistui vuosia kestäneiden lakkojen ja mielenosoitusten jälkeen parantamaan huomattavasti ulkomaalaisten maatyöläisten asemaa Yhdysvalloissa.
César Chávezin syntymäpäivä 31. maaliskuuta on yleinen vapaapäivä kolmessa Yhdysvaltain osavaltiossa. Hänen mukaansa on nimetty Yhdysvalloissa useita katuja, julkisia rakennuksia ja kaupunkeja.
Tony Plourde

Anthony "Tony" Plourde (s. 25. helmikuuta 1966 Chibougamau) on kanadalainen entinen miekkailija.
Plourde osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Soulissa 1988. Hän oli tuolloin mukana säilän joukkuekilpailussa, jossa Kanada oli yhdeksäs. Plourde sai samasta lajista pronssia vuoden 1991 Pan-Amerikan kisoista, mutta Kanada oli säilän joukkuekisassa vasta kymmenes Barcelonan olympialaisissa 1992. Hän oli kyseisissä olympialaisissa henkilökohtaisen kilpailun 35.
Plourde sai vuonna 1995 toistamiseen Pan-Amerikan kisojen pronssimitalin säilän joukkuekilpailusta ja Kanada sijoittui seuraavan vuoden olympialaisissa kymmenenneksi. Plourde oli Atlantassa pidetyissä kisoissa säiläturnauksen kolmaskymmenes.
Lara Arruabarrena

Lara Arruabarrena Vecino (s. 20. maaliskuuta 1992 San Sebastián) on espanjalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 52 heinäkuussa 2017 ja nelinpelissä sijalla 28 helmikuussa 2016. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnasta kaksinpelissä ja seitsemän nelinpelissä.
Tennisura.
Helmikuussa 2012 Arruabarrena voitti Bogotássa pelatun WTA-turnauksen. Turnauksen loppuottelussa hän päihitti Aleksandra Panovan. Arruabarrena lähti turnaukseen maailmanlistan sijalta 174, eikä hän kuulunut turnauksen voittajasuosikeihin. Ranskan avoimissa Arruabarrena hävisi ensimmäisellä kierroksella Ana Ivanovićille. Yhdysvaltain avoimissa hän pääsi toiselle kierrokselle voitettuaan Shahar Pe'erin.
Ohjelmointiparadigma

Ohjelmointiparadigma on ohjelmointikielen taustalla oleva perustavanlaatuinen tapa ajatella ja mallintaa ohjelmointitehtävän ratkaisu. 
Paradigma on tyyli tai tapa toteuttaa tietokoneohjelma. Paradigmat eivät ole toisiaan pois sulkevia: yksittäinen ohjelma voi käyttää useita paradigmoja.
Ohjelmointiparadigmat eroavat toisistaan siinä, millaisista eri osista ohjelma rakentuu (esim. olioista, funktioista, muuttujista jne.) ja miten kontrollin ja laskennan eteneminen esitetään. 
Jotkin ohjelmointikielet voivat tehdä tietyillä paradigmoilla ohjelmoinnista helppoa mutta ei toisilla. Kieli voi tukea useitakin paradigmoja, jolloin sen sanotaan olevan "moniparadigmainen".
Paradigmat.
Tärkeimpiä ohjelmointiparadigmoja ovat:
Paradigmat voidaan hahmottaa myös lajikkeina:
Muita paradigmoja:
Juha Tapion diskografia

Suomalaisen laulaja-lauluntekijän Juha Tapion diskografia koostuu 13 studioalbumista, neljästä kokoelmalevystä, yhdestä EP:stä, 55 singlestä ja yhdeksästä musiikkivideosta. Tämän lisäksi hän on vieraillut muiden artistien kappaleilla ja esiintynyt useilla eri julkaisuilla.
Jussi Moila

Jussi Moila (s. 1981) on helsinkiläinen näytelmäkirjailija. Hänen teoksiaan ovat muun muassa "Veitset leikkaa ilman" (2006), "Paratiisi" (2010), "Neuvostoliitto" (2012) ja "Suomi – uuteen nousuun" (2012). Näytelmätuotantonsa ohessa Moila on sanoittanut Minä ja Ville Ahonen -yhtyeen kappaleita ja julkaissut omakohtaisen romaanin "Tuntematon" (Gummerus 2022). Moila on palkittu Jussi Kylätasku -palkinnolla .
Elämä.
Moila varttui Joensuussa. Ensimmäiset romaanikokeilut pöytälaatikkoon hän teki 13-vuotiaana. Lukion jälkeen Moila opiskeli psykologiaa Joensuun yliopistossa, mistä siirtyi vuonna 2003 Teatterikorkeakoulun dramaturgian koulutusohjelmaan. Vuonna 2008 Moila perusti ohjaaja Sini Pesosen ja Teatterikorkeakoulun opiskelijoiden kanssa vapaan teatteriryhmän Teatteri Nirvanan. Teatteri Nirvanan taiteellisena johtajana Moila toimi 2008 - 2012. Samaan aikaan yhteistyönä Ville Ahosen kanssa syntyivät myös laulutekstit Minä ja Ville Ahonen -yhtyeen esikoislevylle. Vuonna 2010 Moila työskenteli vuoden Helsingin vastaanottokeskuksessa ja kirjoitti näiden kokemusten innoittaman pakolaisuutta käsittelevän näytelmän Paratiisi . Vuonna 2013 hän aloitti työnsä Kokkolan kaupunginteatterin puolipäiväsenä dramaturgi-ohjaajana.
Tuotannosta.
Moilan teksteissä usein toistuva aihe on syrjäytyminen. Sitä käsittelevät eri näkökulmista esimerkiksi hänen näytelmänsä "Veitset leikkaa ilman" ja "Paratiisi". "Veitset leikkaa ilman" kuvaa itäsuomalaisen perheen syrjäytymistä ja "Paratiisi" afrikkalaisen pakolaisen ulkopuolisuutta Suomessa. Moilan mukaan hänen näytelmänsä ”ovat usein eettisiä puheenvuoroja siitä miten ihmiset joutuvat syrjäytetyiksi”.
Moilan kirjoittama ja ohjaama "Veitset leikkaa ilman" sai juryn erikoispalkinnolla kansainvälisillä FIST-teatterifestivaaleilla Belgradissa 2007. Sini Pesosen ohjaaman "Paratiisi"-näytelmän kantaesitys palkittiin Thalia-palkintoraadin erityismaininnalla vuonna 2012. Lisäksi Moilan Madonna -teos oli ehdolla vuoden parhaalle näytelmälle jaettavan Lea -palkinnn saajaksi vuonna 2016 .
Moilan näytelmiä on Suomen lisäksi esitetty mm. Serbiassa, Monte Negrossa, Chicagossa, Budapestissa ja Firenzessä. Näytelmistä on julkaistu "Veitset leikkaa ilman" (Kirja kerrallaan 2007) ja "Nevermind – tarinoita nuoruudessa" (Kirja kerrallaan 2008). Lisäksi "Nainen, joka rinnastui auringonkukkiin" on julkaistu Gummeruksen suuren runokilpailun antologiassa (Gummerus 2007).
Vuonna 2014 Moila dramatisoi Väinö Linnan "Tuntemattomaan sotilaseen" pohjautuvan kuunnelman "Tuntematon sotilas – Vuoropuhelu Linnan romaanin kanssa" Radioteatterille. . Hänet palkittiin teoksesta sekä Koura- että Jussi Kylätasku -palkinnolla. Moilan esikoisromaani "Tuntematon" käsittelee fiktiivisessä muodossa kuunnelman tekoprosessia. Siinä Moilaa muistuttava henkilö tulee hulluksi dramatisoidessaan Väinö Linnan romaania.
Pernilla Karlsson

Pernilla Karlsson (s. 11. kesäkuuta 1990) on suomenruotsalainen, Siuntiosta kotoisin oleva laulaja, joka voitti Yleisradion ensimmäistä kertaa järjestämän Uuden Musiikin Kilpailun 25. helmikuuta 2012. Näin ollen hän edusti Suomea vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”När jag blundar”. Hän ei kuitenkaan päässyt jatkoon ensimmäisestä semifinaalista. Edustuskappaleen on säveltänyt ja sanoittanut hänen veljensä Jonas Karlsson alun perin heidän äitinsä 50-vuotisjuhlia varten.
Karlsson on SM-sarjatason käsipalloilija, joka on pelannut pitkään Sjundeå IF:ssä. Kauden 2012–2013 hän pelasi helsinkiläisseura Dickenissä.
När jag blundar

”När jag blundar” () on Pernilla Karlssonin esittämä kappale, jolla hän voitti helmikuussa 2012 Yleisradion järjestämän Uuden musiikin kilpailun, ja tuli samalla valituksi edustamaan Suomea vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa Azerbaidžanissa. Kappale tuli valituksi kolmen parhaan joukkoon, niin sanottuun superfinaaliin 30 prosentin äänimäärällä, ja voitti siellä 53 prosentin äänimäärällä. Ruotsinkielisen kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut laulajan veli Jonas Karlsson alun perin 50-vuotislahjaksi heidän äidilleen. Suomen edustuskappale on ollut ruotsinkielinen kerran aiemmin vuonna 1990. Kappale ei päässyt mukaan finaaliin.
”När jag blundarin” on katsottu muistuttavan huomattavasti Yonan kappaletta ”Pilvet liikkuu, minä en” hänen samannimiseltä albumiltaan vuodelta 2010.
Nomifensiini

Nomifensiini eli nomifenisiini ("Merital", "Alival") on käytöstä poistettu masennuslääke. Se oli dopamiinienerginen, eli se lisäsi mielihyvää tuottavan hormonin, dopamiinin tuotantoa. Dopamiinin ohella nomifensiini vaikutti noradrenaliinin tuotantoon taikka takaisinottoon synaptisissa hermopäätteissä.
Nomifensiinin kehitti vuonna 1976, Hoechst-yhtymä. Käytöstäpoisto tapahtui luultavasti suunnilleen samaan aikaan kuin maprotiliini poistettiin. Nomifensiini lienee ollut kaikkein ensimmäisiä niin sanottuja SNRI-lääkkeitä, kun taas maprotiliini oli tetrasyklinen.
Lääkeaine poistettiin käytöstä sen aiheuttamien haittavaikutusten vuoksi. Nomifensiinillä oli taipumusta aiheuttaa lääkekuumetta sekä hemolyyttistä anemiaa, joskin jälkimmäistä harvemmin.
Lähdeteoksessa lääkeaine luokitellaan kohtaan "muut antidepressiivat". Sen vaikutus niin sanottuihin 5-HT-reseptoreihin oli heikohko, sitä pidettiin mahdollisesti nykyisten niin sanottujen AD/HD-lääkkeiden edeltäjänä. Näistä on osaa käytetty myös tupakoinnin lopettamisessa.
Abdelilah Saber

Abdelilah Saber (, s. 21. huhtikuuta 1974 Casablanca, Marokko) on marokkolainen entinen jalkapalloilija. Laitapuolustajana pelannut Saber aloitti uransa kotimaassaan Marokossa, jossa hän edusti kolme ja puoli kautta Wydad Casablancaa. Sittemmin hän pelasi Euroopassa edustaen Sporting Lissabonia, Napolia ja Torinoa.
Saber edusti myös Marokon maajoukkuetta vuoden 1998 MM-kisoissa, sekä 1998 ja 2000 Afrikan-mestaruuskisoissa.
Saber saavutti menestystä niin kotimaassaan, kuin Euroopassa. Hän voitti Wydad Casablancan riveissä Marokon cupin ja Afro-Asian Club Championshipin vuonna 1994. Siirryttyään Portugaliin Saber voitti Sporting Lissabonin riveissä Portugalin mestaruuden vuonna 2000.
Saïd Chiba

Saïd Chiba (, s. 28. syyskuuta 1970 Casablanca, Marokko) on marokkolainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Hän on valmentanut elokuusta 2011 lähtien qatarilaista Qatar SC:tä.
Pelaajaura.
Keskikentällä pelannut Chiba aloitti uransa kotimaassaan Marokossa, jossa hän edusti kuusi kautta FUS de Rabatia. Sittemmin hän siirtyi saudiarabialaiseen Al-Hilaliin, jossa Chiba pelasi kaksi kautta, voittaen jälkimmäisellä kaudellaan Saudi-Arabian valioliigan vuonna 1996. Mestaruuden jälkeen hän siirtyi Eurooppaan ja aluksi Espanjaan Compostelaan. Sittemmin matka jatkui vuonna 1999 Ranskaan Nancyyn, jossa Chiba pelasi kaksi kautta. Hän kävi samalla pelaamassa lainalla Skotlannin Motherwellissa. Chiba pelasi vielä yhden kauden Arisissa, kunnes päätti siirtyä vuonna 2002 Lähi-itään. Chiba edusti aluksi Qatarissa Qatar SC:tä vuosina 2002–2004 ja sittemmin vuodet 2004–2007 Arabiemiirikunnissa, jossa hän edusti Al-Khaleejia ja Al-Sharjahia.
Chiba pelasi myös Marokon maajoukkueessa vuosina 1995–2001. Hän edusti Marokkoa vuoden 1998 MM-kisoissa, sekä 1998 ja 2000 Afrikan-mestaruuskisoissa.
Valmennusura.
Chiba siirtyi valmentajaksi heti pelaajauransa päätyttyä ja toimi Qatar SC:n apuvalmentajana vuosina 2007–2011. Tuona aikana joukkue saavutti Qatarin kruununprinssi cupin vuonna 2009. Chiba nousi elokuussa 2011 Qatar SC:n uudeksi valmentajaksi Sebastião Lazaronin tilalle.
Inger Lise Hansen

Inger Lise Hansen (s. 1. syyskuuta 1981 Åsgårdstrand) on norjalainen kristillisen kansanpuolueen poliitikko. Hän toimi puolueensa nuorisojärjestön johdossa vuosina 2005–2007 ja oli puolueen toisena varajohtajana 2007–2011.
Hansen syntyi Åsgårdstrandissa, Vestfoldin läänissä, ja muutti myöhemmin Osloon. Hän valmistui Oslon yliopistosta, jossa hän oli opiskellut uskonto- ja kulttuurihistoriaa. Hän on naimisissa toisen kristillisdemokraattivaikuttajan, David Hansenin kanssa.
Hansen on ollut kiistelty poliitikko, sillä hän on julkisuudessa ajanut puolueensa voimakasta liberalisoimista. Hän on puolustanut samaa sukupuolta olevien avioliittoja ja homoadoptiota. Hän on myös Norjan EU-jäsenyyden kannalla ja on suhtautunut puolueensa yleistä linjaa kriittisemmin Israeliin. Hansen on tunnustuskunnaltaan helluntailainen. Hän ei kannata eutanasiaa eikä aborttia lukuun ottamatta poikkeustapauksia.
Hansen on saanut voimakasta kritiikkiä puolueensa johdolta, mutta hänet on myös nähty uutta ja nykyaikaista kristillisdemokraattipuoluetta tavoittelevan liberaalisiiven johtavana edustajana. Hansenia on kosiskeltu eräiden konservatiivipuolueen vaikuttajien taholta.
Chloe Smith

Chloe Rebecca Smith (s. 17. toukokuuta 1982 Ashford, Kent) on brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko, joka on toiminut työ-ja eläkeministerinä syyskuuta 2022 lähtien. Hänet valittiin Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneeseen Norwich Northin vaalipiiristä vuonna 2009 Ian Gibsonin erottua parlamentin kuluskandaalin takia. Hänet nimitettiin vuonna 2011 ministeriksi valtiovarainministeriöön.
Smith on työskennellyt Gillian Shephardille ja Bernard Jenkinille. Opiskeltuaan Yorkin yliopistossa englanninkielistä kirjallisuutta hän liittyi Deloitten palvelukseen.
Smith on vastustanut muun muassa Lissabonin sopimusta, ajanut matalampaa verotusta ja osoittanut kannatuksensa samaa sukupuolta olevien avioliittojen tunnustamiselle. Hän on tehnyt vapaaehtoistyötä muun muassa Cancer Research UK:lle ja Sport Reliefille. Hän on ateisti.
Sheila Mercier

Sheila Betty Mercier (o.s. "Rix", 1. tammikuuta 1919 Kingston upon Hull, Britannia – 4. joulukuuta 2019 Kent, Britannia) oli englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa matriarkka Annie Sugdenin roolissa saippuasarjassa "Emmerdale".
Nuoruus.
Mercier syntyi Hullissa uudenvuodenpäivänä 1919. Hänen isänsä Herbert Rix oli osakkaana J. R. Rix &amp; Sons Ltd -laivayhtiössä, ja äiti Fanny oli harrastajanäyttelijä ja -laulaja. Hänellä oli kolme sisarusta, joista yksi oli näyttelijä Brian Rix (1924–2016). Käydessään koulua St Ethelburgassa Hornseassa Mercier alkoi näytellä koulunäytelmissä ja esiintyä konserteissa. Koulun päätyttyä Mercier lähti opiskelemaan näyttelemistä Stradford-upon-Avonin College of Dramassa. Toisen maailmansodan aikana Mercier palveli Women's Auxiliary Air Forcessa.
Ura.
Mercier aloitti ammatillisen uransa 1930-luvulla. 18-vuotiaana hän esiintyi Hull Little -teatterissa yhdessä Croydonin repertoaariryhmän kanssa. Hän kiersi Donald Wolfitin Shakespeare-yhtiön kanssa vuonna 1939. Sodan jälkeen Mercier esiintyi useissa veljensä Brianin tuottamissa näytelmissä, kuten näytelmässä "Kaksoikotka", jossa hän esitti kuningatarta.
Työskennellessään veljensä kanssa Viking -teatteriyhtiössä vuonna 1949 Mercier tapasi näyttelijä Peter Mercierin, josta tuli myöhemmin hänen aviomiehensä. Pariskunta esiintyi yhdessä useissa Brianin kirjoittamissa farsseissa Lontoon Whitehall-teatterissa 1950- ja 1960-luvuilla. Mercier teki ensiesiintymisensä televisiossa vuonna 1946, minkä jälkeen hän esiintyi veljensä tuottamissa televisionäytelmissä vuoteen 1972 asti.
Vuonna 1972 Mercier aloitti tunnetuimmassa roolissaan "Emmerdale" -sarjan Annie Sugdenina. Mercier oli yksi sarjan alkuperäisnäyttelijöistä. Hän oli mukana sarjassa vakituisesti vuoteen 1994 asti, mutta vieraili sarjassa vielä vuosina 1995 ja 1996, minkä jälkeen hän jäi eläkkeelle. Vuonna 2009 Mercier palasi Annien rooliin vielä kerran, kunnianosoituksena edellisenä vuonna kuolleelle kollegalleen Clive Hornbylle, joka näytteli sarjassa Annien vanhinta poikaa Jackia.
Yksityiselämä.
Mercier oli naimisissa näyttelijä Peter Mercierin kanssa 42 vuotta, kunnes tämä kuoli vuonna 1993. Parin poika Nigel (1954–2017) työskenteli itse televisioalalla. Vuonna 1994 julkaistiin Mercierin omaelämäkerta "Annie's Song: My Life &amp; Emmerdale", jonka kirjoittamiseen oli osallistunut myös Anthony Hayward. Omaelämäkerrassaan hän kertoi joutuneensa eteläafrikkalaisen upseerin raiskaamaksi toisen maailmansodan aikana. Mercier tuli raskaaksi, mutta antoi tyttärensä adoptioon vanhempiensa painostamana. Tytär otti häneen yhteyttä vuonna 1969.
Mercier kuoli satavuotiaana 4. joulukuuta 2019.
James Pierpont

James Pierpont (25. huhtikuuta 1822 – 5. elokuuta 1893) oli yhdysvaltalainen urkuri ja kuoronjohtaja. Hän sävelsi ja sanoitti ”The One Horse Open Sleigh” -laulun (1857), joka tarkoitettiin alun perin kiitospäiväksi. Esitys kirkossa Savannahissa, Georgiassa sai niin hyvän vastaanoton, että se päätettiin toistaa jouluna, ja kappale vakiintuikin joululauluksi nimellä ”Kulkuset”. Se julkaistiin tällä uudella nimellä vuonna 1859.
Pierpont oli alun perin Massachusettsista kotoisin. Hän palveli Konfederaation armeijassa Yhdysvaltain sisällissodassa ja oli kahdesti naimisissa. Hän kuoli Floridassa.
Matti T. Tuominen

Matti Tapio Tuominen (16. joulukuuta 1947 Pori – 1999) oli suomalainen muusikko, säveltäjä ja sanoittaja. Matti T. Tuominen oli 1970-luvulla porilaisen Purema-lauluyhtyeen keulahahmo. Yhtyeen hajoamisen jälkeen Tuominen jatkoi soolouralla, julkaisten yhden sooloalbumin ja useita singlejä. 
Matti T. Tuominen teki kappaleita myös muille artisteille, kuten Lea Laven, Lasse Mårtenson ja Pasi Kaunisto. Lisäksi hän sävelsi musiikkia kahteen Visa Mäkisen elokuvaan. 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa Tuominen ohjasi muutamia lyhyitä opetuselokuvia Valtion AV-keskukselle.
Tuominen kuoli vuonna 1999 ja hänet on haudattu Porissa Käppärän hautausmaalle.
Valtion audiovisuaalinen keskus

Valtion audiovisuaalinen keskus (valtion av-keskus, VAVK) oli vuosina 1976–1994 toiminut Suomen valtion laitos. Sen tehtävänä oli yhdessä kouluviranomaisten kanssa hoitaa audiovisuaalisen oppimateriaalin levitystä, tuotantoa ja valmistusta.
VAVK perustettiin vuonna 1976 jatkamaan valtion opetuselokuvatoimikunnan tehtäviä. Tuotanto- ja jakelujärjestelmän avulla pyrittiin takaamaan oppilaitosten audiovisuaalisen opetusmateriaalin saatavuus tasapuolisesti maan eri osissa sekä lisäämään tuolloin riittämättömäksi todettua esitysmateriaalia. Omatuotannon ohella VAVK maahantoi ja lokalisoi ulkomaisia opetus- ja lastenelokuvia. Keskus julkaisi "Oppima–LärMed"-nimistä opetuselokuviin ja viestintäkasvatukseen keskittynyttä julkaisua. Lisäksi VAVK tarkasti ja hyväksyi opetuskäyttöön tarkoitetut elokuvat.
1990-luvulle tultaessa VAVK tuotti, maahantoi, myi ja lainasi elokuvia, videoita ja Yleisradion videonauhoitteita oppilaitoksille. Oma tuotanto oli niukkaa - opetusohjelmien tuotanto oli keskittynyt Yleisradiolle sekä yksityisille tuotantoyhtiöille, joilta levitettävät ohjelmat hankittiin. Viimeisenä toimintavuonna julkaistiin ensimmäinen multimedia-cd viestintäkasvatuksesta. 
Valtion audiovisuaalinen keskus lakkautettiin eduskunnan päätöksellä 1. maaliskuuta 1994 ja sen tehtävät siirrettiin opetushallitukselle. VAVK tuotti tai lokalisoi toimintansa aikana yli 500 eri elokuvaa, minkä lisäksi se levitti Yleisradion opetusohjelmia ja yksityisten tuotantoyhtiöiden tuotantoa. Keskuksen lakkautuksen jälkeen Yleisradio otti itse hoitaakseen opetusohjelmiensa jakelun. Opetushallituksessa julkaisutuotanto jatkui yhdistämällä VAVK:n "Oppima–LärMed" ja opetushallituksen tietokoneohjelmiin erikoistunut "Valikko"-julkaisu uudeksi "OTE – Opetus &amp; Teknologia" -lehdeksi, jonka teemoina jatkuivat viestintäkasvatus ja tietoteknologian opetuskäyttö.
Barney Rosset

Barnet Lee "Barney" Rosset, Jr. (28. toukokuuta 1922 – 21. helmikuuta 2012 Manhattan, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalaisen kustantamon Grove Pressin entinen omistaja ja hän toimi Evergreen Review -lehden kustantajana ja päätoimittajana. Hän voitti oikeudenkäynnin, jossa oli kysymys D. H. Lawrencen romaanin "Lady Chatterleyn rakastaja" sensuroimattoman version julkaisusta. Myöhemmin hän oli Henry Millerin kiistellyn romaanin "Kravun kääntöpiiri" yhdysvaltalainen kustantaja. Oikeuden Millerin romaanin julkaisemiseen ja levittämiseen vahvisti Yhdysvaltain korkein oikeus 1964, ja kyse oli virstanpylväästä Yhdysvaltain oikeudenkäytössä.
Rosset ei ole erityisen tunnettu esimerkiksi Suomessa, mutta hänen merkityksensä Yhdysvaltojen kustannusmaailmassa oli suuri. Oikeudenkäyntien lisäksi hän oli merkittävä sikäli, että hän toi Yhdysvaltojen lukevalle yleisölle useita merkittäviä kirjailijoita, kuten Samuel Beckettin, Eugène Ionescon, Jean Genet'n, Che Guevaran ja Ho Tši Minhin.
TUL Cup 1953

Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailuihin 1953 ilmoittautui 17 joukkuetta. Mestaruuden voitti Turun Pyrkivä. Osallistumisoikeus oli kaikilla Yhteisten sarjojen joukkueilla sekä suursarjan kevätkierroksen lohkovoittajilla.
Pudotuspelit.
1.kierros: Oulun Työväen Palloilijat - Kokkolan Jymy 1-3, Turun Veikot - Turun Teräs 2-1, Turun Toverit - Turun Kisa-Veikot 3-4.
Mestarijoukkue: Erik Roos, Jukka Leino, Juho Paatelo, Reino Suojanen, Rainer Suojanen, Risto Vuorio, Matti Hurme, Kalevi Rantanen, Kalevi Lehtovirta, Pertti Laaksonen ja Aulis Lähtinen.
Heikki Toivola

Heikki ”Heka” Toivola (2. kesäkuuta 1940 Kotka – 15. lokakuuta 2009 Valkeakoski) oli suomalainen mainosgraafikko, joka sai Rudolf Koivu -palkinnon vuonna 1971 lastenkirjallaan "The Hole Story".
Toivola kävi koulunsa Virojoella ja Järvenpäässä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1959 ja opiskeli mainosgrafiikkaa Kunstschule Alsterdammissa Hampurissa.
Toivola työskenteli mainos- ja pakkausgraafikkona Tampellan Tambox-tehtailla Inkeroisissa 1966–1970, sitten Yhtyneiden paperitehtaiden keskushallinnossa ja tytäryrityksessä Paperituote ja lopuksi UPM-Kymmenessä.
Toivola suunnitteli myös monia liikemerkkejä ja logoja, kuten Kansallis-Osake-Pankin vuonna 1974 käyttöön otetun sinisen oravatunnuksen. 
Hän oli Lotta-Sofia Saahkon äidinpuoleinen isoisä.
Paula Ormaechea

Paula Ormaechea (s. 28. syyskuuta 1992 Sunchales) on argentiinalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut WTA-listan sijalla 59 lokakuussa 2013. Hän on voittanut urallaan yhdeksän ITF-turnausta kaksinpelissä.
Tennisura.
Vuonna 2012 Ormaechea pääsi ensimmäistä kertaa Grand Slam -turnauksen pääsarjaan, kun hän voitti karsintapelinsä Australian avoimissa. Pääsarjan ensimmäisellä kierroksella hän voitti maailmanlistan sijalla 50 olleen Simona Halepin. Toisella kierroksella Ormaechea hävisi kahdeksanneksi sijoitetulle Agnieszka Radwańskalle. Helmikuussa hän pääsi puolivälieriin Bogotán WTA-turnauksessa. Ranskan avoimissa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Venus Williamsille kolmessa erässä.
Ryūe Nishizawa

Ryūe Nishizawa (, s. 7. helmikuuta 1966 Kanagawan prefektuuri) on palkittu japanilainen arkkitehti. Hänet tunnetaan erityisesti Kazuyo Sejiman kumppanina SANAA-arkkitehtitoimistossa (”Sejima and Nishizawa and Associates”), joka sai Pritzker-palkinnon vuonna 2010. Hänellä on kuitenkin ollut myös oma toimisto vuodesta 1997 lähtien. Nishizawa valmistui Jokohaman kansallisesta yliopistosta vuonna 1990 ja toimii nykyään yliopiston professorina.
Sejima valmistui Nishizawaa aiemmin ja perusti oman toimistonsa ”Kazuyo Sejima and Associates” vuonna 1987 työskenneltyään ensin Toyō Itōlle. Myös Itōlle töitä tehnyt Nishizawa, siihen aikaan vielä opiskelija, oli yksi ensimmäisistä hänen palkkaamistaan henkilöistä. Toimisto sai vähitellen mainetta. Nishizawa halusi perustaa oman yrityksensä, mutta pari päättikin muodostaa vuonna 1995 yhteisen SANAA-toimiston. Kaksikon omat toimistot ovat keskittyneet sen jälkeen lähinnä pienimuotoisiin hankkeisiin.
SANAA-toimisto tunnetaan ”hienostuneen yksinkertaisesta arkkitehtuurista, virtaavista tiloista ja rakennusten harkitusta sopeuttamisesta ympäristöönsä”. Nishizawan yhdessä Sejiman kanssa suunnittelemista rakennuksista merkittävimpiin kuuluvat esimerkiksi Kanawazan nykytaiteen museo, O-Museum Naganon prefektuurissa, Toledon taidemuseon lasipaviljonki, New Museum New Yorkissa ja Rolex Learning Centre Lausannessa. Suurin osa toimiston töistä on rakennettu Japaniin, mutta pari on työskennellyt 2000-luvulta lähtien myös kansainvälisten hankkeiden parissa Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Merkittävästä yhteisestä urasta huolimatta molemmilla arkkitehdeilla on ollut myös laaja kirjo itsenäisiä hankkeita. Nishizawan omiin projekteihin lukeutuvat muun muassa Tokion Moriyama House ja Towadan kaupungin taidekeskus Towada Art Center. Sekä asuintalon että taidemuseon toiminnot on niissä hajautettu erikokoisiin kuutiomaisiin tiloihin. Vuonna 2010 valmistui vuorostaan Seton sisämeren Teshiman saarelle Nishizawan yhdessä taiteilija Rei Naitōn kanssa suunnittelema Teshiman taidemuseo. Museo koostuu pelkistetyn yksinkertaisesta luonnonvoimille avoimesta galleriatilasta, jota suojaa kahdella ellipsin muotoisella aukolla puhkottu betonikuori.
TUL Cup 1952

Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailuihin 1952 ilmoittautui 17 joukkuetta. Mestaruuden voitti Kotkan Työväen Palloilijat. Osallistumisoikeus oli kaikilla yhteisten sarjojen joukkueilla sekä suursarjan kevätkierroksen lohkovoittajilla. Välierä JBK-KTP ja loppuottelu pelattiin vasta 1953, kun aikainen talvi pääsi yllättämään.
Pudotuspelit.
1.kierros: Helsingin Jyry - Tampereen Peli-Toverit 6-2, Oulunkylän Työväen Urheilijat - Turun Teräs 2-7, Oulun Työväen Palloilijat - Ykspihlajan Reima 6-0, Kuopion Elo - Kotkan Reipas 3-2.
Mestarijoukkue: Pentti Tähtinen, Pertti Koivisto, Pauli Imeläinen, Sulo Parkkinen, Kaarlo Kalavainen, Aimo Sommarberg, Mattl Salmelainen, Pertti Vanhanen, Mauri Vanhanen, Kauko Hakala ja Esko Glumerus.
Thomas Mermillod Blondin

Thomas Mermillod Blondin (s. 3. tammikuuta 1984 Annecy) on ranskalainen alppihiihtäjä.
Mermillod Blondinin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Adelbodenin suurpujottelussa 6. tammikuuta 2007. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti Adelbodenissa vuotta myöhemmin oltuaan suurpujottelussa yhdestoista. Ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa Mermillod Blondin saavutti helmikuussa 2011 oltuaan kolmas Banskon superalppiyhdistetyssä. Hän sijoittui kolmanneksi myös helmikuussa 2012 Sotšin superalppiyhdistetyssä ja tammikuussa 2013 Kitzbühelin alppiyhdistetyssä. Hän oli kolmas alppiyhdistetyn cupissa kaudella 2012–2013. Hän sijoittui toiseksi Lenzerheiden supersuurpujottelussa maaliskuussa 2014. Alppiyhdistetyn cupissa hän oli kaudella 2013–2014 jälleen kolmas. Hän sijoittui kaudella 2015–2016 kolmanneksi Kitzbühelin ja Chamonix'n alppiyhdistetyissä. Alppiyhdistetyn cupissa hän oli toinen.
Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 Mermillod Blondin oli superalppiyhdistetyssä kuudes. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui superalppiyhdistetyssä 19:nneksi ja pujottelussa 21:nneksi. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän oli supersuurpujottelussa 21:s ja Sotšin olympialaisissa 2014 samassa lajissa 15:s. Beaver Creekin / Vailin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui superalppiyhdistetyssä yhdeksänneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli alppiyhdistetyssä kuudes.
TUL Cup 1955

Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruus 1955 ratkaistiin 3 miinuksen sulkemisjärjestelmää noudattaen.
Kilpailuun osallistui kaikkiaan 35 joukkuetta ja otteluja suoritettiin 62, joista 2 luovutusta. Kun jäljellä oli enää kolme joukkuetta, pelasivat nämä mestaruudesta sarjamuotoisesti.
Karihaaran Tenho ja Turun Kisa-Veikot selvittivät tiensä loppusarjaan miinuksitta, kun taas Tahmelan Vesa pelasi ensimmäisessä ottelussaan Koskenpoikien kanssa 4-4 tasapelin saaden tililleen yhden miinuksen. Voittamalla neljä muuta vastustajaansa joukkue kuitenkin selvisi mitaliotteluihin.
Loppusarja.
Mestarijoukkue: Reino Nousiainen, Ensio Ohtonen, Pentti Miettinen, Veikko Järnberg, Hugo Siekkinen, Kauko Parviainen, Erkki Jauhiainen, Veijo Somppi, Pentti Lukkarila, Jorma Jokinen ja Tenho Somppi.
Stávros Niárchos

Stávros Niárchos (, 3. heinäkuuta 1909 Ateena, Kreikka – 15. huhtikuuta 1996 Zürich, Sveitsi) oli kreikkalainen laivanvarustaja. Hän rakensi ensimmäisen niin sanotun supertankkerin ja kokosi öljynkuljetuksella valtavan omaisuuden. Hän myös perusti Hellenic Shipyards -telakan. Niárchoksen maine perustui omaisuuteen, lukuisiin avioliittoihin ja kilpailuasetelmaan Aristotélis Onásiksen kanssa.
Niárchoksen mukaan on nimetty Stávros Niárchoksen kulttuurikeskus Ateenan metropolialueella.
Perhe.
Niárchos oli naimisissa useita kertoja. Ensimmäinen puoliso oli Eléni Sporídi (1946–1960), toinen Melpoméni Káppari (Melpomene Capparis, 1939–1947), kolmas Efgenía Livanoú (1947–1965), neljäs Charlotte Ford (1965–1967) ja viides Athiná ”Tína” Livanoú (1971–1974).
Niárchoksella oli viisi lasta, María Niárchou, Fílippos Niárchos, Spýros Niárchos, Konstantínos Niarchos ja Élena Niárchou (myöh. Elena Ford).
Sulatusuunin kääpiögalaksi

Sulatusuunin kääpiögalaksi on kääpiöellipsigalaksi Sulatusuunin tähdistössä. Sen löysi Harlow Shapley vuonna 1938. Se kuuluu Paikalliseen ryhmään ja on Linnunradan satelliittigalaksi. Galaksi koostuu kuudesta pallomaisesta tähtijoukosta, joista suurin löydettiin ennen galaksia itseään. Galaksin liikkumissuunta on poispäin Linnunradasta.
Tietoa.
Sulatusuunin kääpiögalaksi on pieni galaksi, jonka tähdet ovat pääasiassa vanhoja tähtiä. Näillä tähdillä on alhainen metallipitoisuus. Ne ovat ryhmittyneet pallomaisiin tähtijoukkoihin, jotka antavat galaksille sille ominaisen, elliptisen muodon. Itse galaksi on noin 50 kertaa suurempi kuin suurin sen tähtijoukoista, mutta kokonaisuuden tiheys on huomattavasti alhaisempi.
Satelliittigalaksi

Satelliittigalaksi on pienempi galaksi, joka kiertää suurempaa galaksia tämän vetovoiman vaikutuksesta. Vaikka galaksit koostuvatkin monista kohteista (kuten tähdistä, planeetoista ja tähtisumuista), jotka eivät ole yhteydessä toisiinsa, niillä on silti yhteinen painopiste.
Kahden galaksin kiertäessä toisiaan pienempi galaksi luokitellaan aina satelliittigalaksiksi. Mikäli galaksit ovat samaa kokoluokkaa, niitä kutsutaan galaksipariksi.
Linnunradalla on 13 varmistettua satelliittigalaksia ja 12 mahdollista satelliittigalaksia. Andromedan galaksilla puolestaan on 14 varmistettua satelliittigalaksia.
Gabonin vaakuna

Gabonin vaakuna on Gabonin tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Sen on suunnitellut sveitsiläinen heraldikko Louis Mühlemann.
Kilvessä on laiva, jonka perässä on Gabonin lippu. Se kuvaa maan kehitystä ja merenkulun taloudellista merkitystä Gabonille. Kilven yläosassa on kolme kultaista palloa, jotka kuvaavat kaivostoimintaa. Vaakunan okumé-puu kuvaa metsiä. Kilvenkannattajina on kaksi mustaa pantteria kuvaamassa maan väestöä.
Vaakunassa on kaksi mottoa, "Uniti progrediemur" ja "Union, Travail, Justice" suomeksi "Yhdessä pääsemme eteenpäin" ja "Yhtenäisyys, työ, oikeudenmukaisuus".
Olga Viluhina

Olga Gennadievna Viluhina (; s. 22. maaliskuuta 1988 Mežgorie) on venäläinen ampumahiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla TsSKA:ta.
Viluhina voitti vuosina 2006–2009 nuorten maailmanmestaruuskilpailuista yhteensä kuusi mitalia, joista kaksi henkilökohtaisia. Hän on myös voittanut EM-kisoista kuusi kultaista ja yhden pronssisen mitalin. Hän nousi aikuisten maajoukkueeseen vuonna 2009 ja oli samalla kaudella maailmancupin 65:s.
Viluhina teki läpimurtonsa kaudella 2011–2012, jolloin hän sijoittui useissa osakilpailuissa kymmenen parhaan joukkoon ja päätyi kokonaiskilpailun 11:nneksi. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän nousi sprintin jälkeiseltä kahdeksannelta sijalta takaa-ajossa pronssille. Se oli samalla hänen ensimmäinen palkintosijansa maailmancupissa. Myös normaalimatkalla hän oli kahdeksas.
Viluhina sijoittui kaudella 2012–2013 kolmanneksi Östersundin sprintissä ja toiseksi Hanty-Mansijskin takaa-ajokilpailussa. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 hän oli sprintissä viides ja normaalimatkalla kymmenes.
Sotšin olympialaisissa 2014 Viluhina oli 7,5 kilometrin sprintissä toinen ja mukana Venäjän hopeaa saavuttaneessa naisten viestijoukkueessa. Takaa-ajokilpailussa hän oli seitsemäs. Viluhina kärysi kuitenkin dopingin käytöstä, joka johti suoritusten mitätöintiin ja kilpailukieltoon olympialaisissa. Maailmancup-kaudella 2013–2014 hän sijoittui kolmanneksi Oslon takaa-ajokilpailussa sekä viidenneksi maailmancupin kokonaiskilpailussa. Lisäksi hän oli neljäs sprintin ja takaa-ajon cupeissa sekä viides yhteislähtöcupissa.
Uusi antiikin historia

Uusi antiikin historia on Paavo Castrénin kirjoittama antiikin aikakautta käsittelevä tietokirja vuodelta 2011. Kirjoittaja on alan asiantuntija, klassisen filologian emeritusprofessori ja kansainvälisestikin merkittävä Pompejin tuntija. Kyseessä on ensimmäinen suomeksi kirjoitettu kreikkalais-roomalaisen antiikin historian kokonaisesitys. Castrénin vuonna 2000 Leena Pietilä-Castrénin kanssa julkaisema "Antiikin käsikirja" on hakuteos, kun taas "Uusi antiikin historia" on monografinen esitys.
Teos esittelee antiikin yhteiskunnat monipuolisesti. Teoksen rakenteessa on otettu huomioon, että Kreikka ja Rooma olivat samanaikaisesti kehittyviä ja toisiinsa vaikuttavia kulttuureja. Niinpä ne esitetään limittäin, mutta kumpikin omina lukuinaan: Italian rautakaudesta (1000–725 eaa.) siirrytään Kreikan geometriseen aikaan (900–725 eaa.) ja edelleen Rooman varhaishistoriaan (753–730 eaa.). Castrén perustelee teoksen nimessä olevaa "uusi"-sanaa kolmella seikalla: se on ensimmäinen suomenkielinen alan teos, siinä on poliittis-taloudellisen historian lisäksi kuvattu kunkin ajan ajatusmaailmaa ja asiat on esitetty kronologisesti oikeassa yhteydessään erottamatta toisistaan etruskikulttuuria, kreikkalaisuutta ja roomalaisuutta.
Kriitikot ovat arvioineet, että Castrénin kirja on hyvää historian popularisointia tieteellisyyden siitä kärsimättä. Kansanomaista otetta kuvaa esimerkiksi se, että teos esittelee monia antiikin tapoja ja sanontoja, jotka ovat edelleenkin käytössä. Useista teemoista on erillisiä tietolaatikoita, esimerkiksi Rooman jumalista (s. 105–108), etruskin kielestä (s. 125–126), Ateenan agorasta (s. 174), Kahdentoista taulun laeista (s. 214–216) ja suomalaisten papyrus-tutkimuksesta (s. 248–249).
Jan Paulsen

Jan Paulsen (s. 5. tammikuuta 1935 Narvik, Norja) on adventistinen teologi, joka toimi kirkkonsa pääkonferenssin puheenjohtajana. Hänet valittiin tehtävään 1. maaliskuuta 1999, ja kesäkuussa 2010 hänen seuraajakseen valittiin Ted N. C. Wilson. Ennen nimitystään Paulsen oli toiminut pääkonferenssin varapuheenjohtajana vuodesta 1995, ja tätä aiemmin hän oli toiminut sen transeurooppalaisen jaoksen johdossa vuodesta 1983.
Paulsen syntyi adventistivanhemmille ja sai kasteen 14-vuotiaana. Hän meni vuonna 1955 naimisiin Kari Trykkerudin kanssa. Parille syntyi kolme lasta (s. 1961, 1963 ja 1970). 
Paulsen opiskeli Andrewsin yliopistossa, Potomacin yliopistossa ja Tübingenin yliopistossa. Hän sai viimeksi mainitusta tohtorin arvon. Helmikuussa 2012 hänen uutisoitiin tulleen nimitetyksi Kuninkaallisen norjalaisen ansioritarikunnan komentajaksi.
Teatteri Nirvana

Teatteri Nirvana on vapaamuotoinen helsinkiläinen teatteriryhmä. Sen taiteelliset johtajat ovat Sini Pesonen ja Jussi Moila. Ryhmän muut jäsenet ovat näyttelijöitä, muusikoita ja taiteellisia suunnittelijoita. Teatteri Nirvanan tuotantoja ovat muun muassa "Veitset leikkaa ilman" sekä Teatteri Takomon kanssa yhdessä tuotettu "Paratiisi".
Teatteri Nirvanan perustivat vuonna 2008 Teatterikorkeakoulun ja Taideteollisen korkeakoulun opiskelijat. Ryhmän jäseniä ovat muun muassa näyttelijät Ulla Raitio, Annika Poijärvi, Joonas Saartamo, Olavi Uusivirta, Riku Nieminen, Ágnes Kaszás, Minka Kuustonen, Saara Kotkaniemi, Ylermi Rajamaa, Wintom Ghebreselassie, Kaisa Leppänen ja Kai Vaine, suunnittelijat Pauli Riikonen, Henna-Riikka Taskinen ja Laura Dammert sekä koreografi Sonya Lindfors.
Felix Cavaliere

Felix Cavaliere (s. 29. marraskuuta 1944 Pelham) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan popyhtye The Young Rascalsin (myöhemmin The Rascals) laulajana ja urkurina. Hän toimi Eddie Brigatin ohella yhtyeen pääasiallisena laulunkirjoittajana. Cavaliere on yhtyeen hajoamisen jälkeen nauhoittanut myös sooloartistina ja työskennellyt musiikkituottajana. Hänet on valittu Rock and Roll Hall of Fameen ja Songwriters Hall of Fameen.
Elämä ja ura.
Cavaliere syntyi Pelhamissa, New Yorkin osavaltiossa vuonna 1944. Hän sai nuoruudessaan oppitunteja klassiseen pianonsoittoon ja säveltämiseen Allaire School of Music -oppilaitoksessa. Hänen ensimmäisiä yhtyeitään olivat The Stereos sekä The Escorts, jonka hän perusti opiskellessaan Syracusen yliopistossa. Hän julkaisi yliopistoaikanaan paikallisella levy-yhtiöllä singlen ”The Syracuse”, josta tuli suosittu yliopistossa.
Ammattilaisuransa Cavaliere aloitti New Yorkissa Sandy Scottin taustamuusikkona. Pian hänet otettiin soittajaksi Joey Dee &amp; The Starliters -yhtyeeseen, jonka jäseniä olivat myös laulaja Eddie Brigati ja kitaristi Gene Cornish.
Vuonna 1964 Cavaliere, Brigati ja Cornish perustivat yhdessä rumpali Dino Danellin kanssa oman yhtyeensä, jonka nimeksi tuli The Young Rascals. Danelli oli soittanut aiemmin muun muassa Lionel Hamptonin ja Little Willie Johnin yhtyeissä. Cavaliere ja Brigati toimivat yhtyeen laulajina ja pääasiallisina laulunkirjoittajina ja yhtye sai levytyssopimuksen Atlantic Recordsilta.
Vuonna 1967 The Young Rascals julkaisi Cavalieren ja Brigatin säveltämät singlet ”Groovin’” ja ”How Can I Be Sure?”. Jälkimmäinen kappale nousi Ison-Britannian singlelistan kärkeen vuonna 1972. Yhtyeen nimi lyhennettiin vuonna 1968 muotoon The Rascals. Myöhempiä hittejä olivat ”A Beautiful Morning”, ”People Got to Be Free”, ”See” ja ”Carry Me Back”.
The Rascalsin hajottua vuonna 1972 Cavaliere aloitti soolouran. Hän on myös toiminut tuottajana muun muassa Laura Nyrolle, Jimmy Spheerisille ja The Deadly Nightshadelle. Cavaliere valittiin The Rascalsin jäsenenä Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1997. Vuonna 2009 hänet valittiin Brigatin ohella Songwriters Hall of Fameen.
Martins Dukurs

Martins Dukurs (s. 31. maaliskuuta 1984 Riika) on latvialainen skeletonkelkkailija ja olympiamitalisti.
Dukurs osallistui MM-kisoihin ensimmäistä kertaa jo vuonna 2001, jolloin hän oli kilpailun 28. Hän sijoittui vuoden 2006 kisoissa jo kuudenneksi ja oli saman vuoden olympialaisissa seitsemäs. Dukurs voitti kultaa EM-kisoista 2010 ja sai vuonna Vancouverin olympialaisista hopeaa jäätyään vain seitsemän sekunnin sadasosan päähän voittaja Jon Montgomerystä. Hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kausilla 2009–2010 ja 2010–2011. Vuosina 2011 ja 2012 Dukurs voitti kultaa sekä MM- että EM-kilpailuista.
Dukurs on valittu Latvian vuoden miesurheilijaksi vuosina 2010 ja 2011. Myös Martinsin veli Tomass on skeletonkelkkailija.
Kankaanpään Pallo

Kankaanpään Pallo on kankaanpääläinen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1961. Kaudella 2012 KaPa pelasi Vitosessa.
Edustusjoukkue.
Kankaanpään Pallo on perinteikäs alasarjajoukkue Pohjois-Satakunnasta. 2000-luvun paras sijoitus on vuodelta 2003, Satakunnan Kolmosen neljäs. Kaudella 2012 KaPa sijoittui toiseksi Satakunnan Vitosessa ja nousi Neloseen.
Tulikuusio

Tulikuusio ("Pedicularis flammea") on Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa arktisilla alueilla kasvava näivekasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Tulikuusio kasvaa 2–10 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on karvaton ja punaruskea. Lehdet ovat pariliuskaiset, tyvilehdet ovat suhteellisen suuret, varsilehdet pienet. Tulikuusion kukinto on tähkä, joka on kapea ja vähäkukkainen. Kukkien teriö on 10–12 millimetriä pitkä, väriltään keltainen, ylähuulesta ruskeanvioletti. 
Levinneisyys.
Tulikuusiota esiintyy Pohjois-Kanadassa, Grönlannin rannikoilla, Pohjoismaissa Islannissa ja harvinaisena Skandien pohjoisosassa Ruotsissa ja Norjassa. Sitä ei tunneta Suomesta, lajia kasvaa silti Enontekiön Kilpisjärveltä katsottuna lähimmillä Norjan tuntureilla.
Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design

Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design eli Nasjonalmuseet on Norjan kansallismuseo, joka sijaitsee Oslossa. Se koostuu aiemmin itsenäisistä museoista Arkitekturmuseet, Kunstindustrimuseet, Museet for samtidskunst, Nasjonalgalleriet ja Riksutstillinger. Museossa esitellään norjalaista taidetta, arkkitehtuuria ja muotoilua. Museon uusi päärakennus Pipervikan länsirannalla valmistui kesällä 2022.
Museolla on pysyvät näyttelyt, ja lisäksi sillä on vaihtuvia näyttelyitä joissa esitellään muualta lainattuja teoksia.
Museon johtaja on Ingrid Røynesdal, joka aloitti tehtävässä vuonna 2023.
Uusi museorakennus.
Vuonna 2022 valmistuneen suunnitellun rakennuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Kleihues + Schuwerk. Siihen siirtyivät kaikki aiemmin omissa rakennuksissaan toimineet museot.
Marty Walsh

Martin J. Walsh (16. lokakuuta 1883 – 27. maaliskuuta 1915) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka aloitti uransa amatöörinä ja päätti sen ammattilaisena. Hyökkääjänä pelannut, Ottawa Senators -seuraa edustanut Walsh voitti kolmesti Stanley Cupin ja kuuluu Hockey Hall of Fameen. Kiekkouran jälkeen Marty Walsh muutti työn perässä Edmontoniin vuonna 1914, sairastui ja kuoli Muskokan parantolassa.
Pelaajaura.
Marty Walsh edusti Queen's University -yliopistoa vuosina 1902–1906 ja saavutti vuonna 1905 mestaruuden joukkueen riveissä. Ammattilaisuransa hän aloitti kaudella 1906–07 Canadian Soo -seurassa, joka pelasi International Professional Hockey Leaguessa (IPHL). Loukkaantumisten takia hän pääsi kentälle vain seitsemässä ottelussa.
Vuonna 1907 hän vaihtoi seuraa Ottawa Senatorsiin ja pelasi siellä viisi kautta, joihin mahtui kolme Stanley Cupia (1909, 1910, 1911). Armoitettuna maalintekijänä tunnettu Walsh teki vuoden 1909 kaudella 42 maalia 12 pelissä. Vuonna 1911 hän teki 10 maalia Stanley Cup -haasteottelussa Port Arthuria vastaan; enempään on pystynyt vain Frank McGee 14 osumallaan yhdessä ottelussa. Marty Walsh kelpuutettiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1963.
Adolf Schirmer

Adolf Schirmer (1. lokakuuta 1850 – 11. elokuuta 1930) oli norjalainen arkkitehti, joka on suunnitellut muun muassa Nasjonalgallerietin rakennuksen Osloon.
Schirmerin isä oli Heinrich Ernst Schirmer ja veli Herman Major Schirmer. Hän opiskeli ensin isänsä johdolla ja sitten ulkomailla Berliinissä ja Pariisissa. Hän toimi yksityisenä arkkitehtina vuosina 1874–1886. Norjan valtion rakennustarkastaja hänestä tuli vuonna 1887.
Addams Family II

Addams Family II () on vuonna 1993 julkaistu musta komediaelokuva ja jatko-osa elokuvalle "The Addams Family – Perhe Addams". Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Raúl Juliá, Anjelica Huston, Christopher Lloyd, Christina Ricci, Christopher Hart, Carel Struycken, Jimmy Workman, John Franklin, Dana Ivey, Carol Kane ja Joan Cusack. Elokuvan on ohjannut Barry Sonnenfeld, joka itse tekee elokuvassa cameoroolin. Elokuva ei ollut yhtä suuri taloudellinen menestys kuin edeltäjänsä, mutta sai hyvät arvostelut kriitikoilta ja oli ehdolla Oscar- ja Golden Globe -palkinnolle. Elokuva voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta laulusta. Vuonna 1998 julkaistiin "Addams Family – Sukukokous" elokuva, joka ei ole suora jatko-osa kahdelle Paramount Picturesin tuottamille Addams Family -elokuville.