tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Prince Amartey

Prince Amartey (25. kesäkuuta 1944 Ho – 23. syyskuuta 2022 Ho) oli ghanalainen nyrkkeilijä. Hän saavutti pronssia keskisarjassa vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä. Lisäksi hän osallistui vuoden 1968 kesäolympialaisiin Méxicossa kevyessä keskisarjassa.
Dai ni Teibō

Dai ni Teibō () oli vuonna 1866 vesillelaskettu parkkitakiloitu puurunkoinen tykkivene, joka oli alun perin vuonna 1867 valmistunut kauppalaivaksi "SS Assunta". Chōshūn han osti aluksen vuonna 1868, jolloin se sai nimen "Teibōmaru No 2". Alus luovutettiin vuonna 1870 sisaraluksensa "Dai Ichi Teibōn" kanssa keisarillisen Japanin laivastolle, joka nimesi sen "Dai ni Teibōksi".
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1885, ja se haaksirikkoutui vielä samana vuonna 2. huhtikuuta Anorinniemellä Shimane Kenissä.
Edith Mathis

Edith Mathis (11. helmikuuta 1938 Luzern – 9. helmikuuta 2025) oli sveitsiläinen sopraano. Hän esiintyi muun muassa Deutsche Oper Berlinissä, Covent Gardenissa, Baijerin valtionoopperassa, Wienin valtionoopperassa, Metropolitan-oopperassa ja Pariisin oopperassa. Hänen rooleihinsa kuuluivat Zerlina, Marzelline, Mélisande, Pamina ja Sophie. Mathias sai Bayerische Kammersängerin -arvonimen vuonna 1979.
Oopperan lisäksi Mathis lauloi liedejä ja oratorioita. Hän opetti Wienin musiikkiyliopistossa, piti mestarikursseja ja toimi kansainvälisten laulukilpailujen tuomaristoissa.
Reri Grist

Reri Grist (s. 29. tammikuuta 1932 New York) on yhdysvaltalainen sopraano. Jo lapsena hän lauloi ja tanssi Broadwaylla.
Grist teki oopperadebyyttinsä vuonna 1959 Santa Fen oopperassa, jossa hän esiintyi Adelen ja Blonden rooleissa. Euroopan-ensiesiintymisensä hän teki vuonna 1960 Yön kuningattarena Kölnin oopperassa. Hän esiintyi myös Zürichin oopperassa (1961–1964), Covent Gardenissa, Wienin valtionoopperassa, Baijerin valtionoopperassa, Wiener Festwochenilla ja Salzburger Festspielellä.
Vuonna 1966 Grist esiintyi ensimmäistä kertaa New Yorkin Metropolitan-oopperassa Rosinan osassa. Hänen muihin rooleihinsa ovat lukeutuneet Despina, Adina ja Gilda. Konserttilaulajana hän on esittänyt ohjelmistoa barokkimusiikista Bergiin ja Weberniin. Varhaisella urallaan hän esiintyi Bernsteinin johtamalla Gustav Mahlerin neljännen sinfonian levytyksellä. Grist avioitui musiikkitieteilijä Ulf Thompsonin kanssa. Hän on opettanut Yhdysvalloissa ja Saksassa.
Camilla Luddington

Camilla Anne Luddington (s. 15. joulukuuta 1983 Ascot, Englanti) on brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa roolistaan lääkäri Jo Wilsonina ABC:n sairaalamaailmaan sijoittuvassa televisiosarjassa "Greyn anatomia".
Luddington ääninäytteli Lara Croftia ensi kerran vuoden 2013 "Tomb Raider" videopelissä. Hän jatkoi roolissa vuoden 2015 "Rise of the Tomb Raider" pelissä ja toisti roolinsa vuoden 2018 "Shadow of the Tomb Raider" -pelissä. Hän voitti DICE Awards -palkinnon "Outstanding Character Performance" kategoriassa suorituksestaan "Rise" pelissä.
New Way Home

New Way Home on suomalaisen laulajan Isac Elliotin ensimmäinen single hänen debyyttialbumiltaan "Wake Up World". Single julkaistiin digitaalisesti 14. helmikuuta 2013. Singlestä julkaistiin myös fyysinen versio 19. huhtikuuta, joka sisältää ”New Way Home” -kappaleen lisäksi myös sen karaokeversion.
Kappaleen ovat säveltäneet Alexander Austheim, Joonas Angeria ja Ilan Kidron. Sanoituksesta vastaavat Angeria, Kidron sekä Axel Ehnström.
Singlejulkaisun yhteydessä 14. helmikuuta julkaistiin myös kappaleen lyriikkavideo. Virallinen musiikkivideo kuvattiin helmikuussa Miamissa, ja se julkaistiin 5. huhtikuuta.
Listasijoitukset.
Suomessa ”New Way Home” nousi parhaimmillaan singlelistan ensimmäiselle sijalle ja latauslistan neljänneksi. Single on ollut suomalaisten radiokanavien 14. soitetuin kappale. 
Kappale lisättiin myös norjalaisen mP3-radiokanavan soittolistalle ja se sai soittoa myös ruotsalaisilla asemilla. Huhtikuussa 2013 ”New Way Home” nousi singaporelaisen Hot FM 91.3 -radioaseman 22. soitetuimmaksi kappaleeksi.
Kwan Chia

Kwan Chia () oli Kiinan Qing-dynastian Kwangtungin laivaston komposiittirunkoinen (kaaret terästä, muuten puuta) yhteysalus.
Valmistus.
Alus tilattiin Foochowin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin joulukuussa 1885. Alus laskettiin vesille vuonna 1887 ja se otettiin palvelukseen toukokuussa 1888.
Palvelus.
Alus vaurioitui pahoin Jalujoen taistelussa 17. syyskuuta 1894 ja se jouduttiin ajamaan matalikolle lähellä Port Arthuria uppoamisen estämiseksi. Tällöin alus tuhoutui täysin.
Norra Vin kirkko

Norra Vin kirkko () on Ruotsissa Ydren kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Paikalla on sijainnut puukirkko jo 1300-luvulla, mutta se korvattiin 1440-luvulla kivikirkolla, josta on osia myös nykyisessä kirkossa. Kun tämä kirkko kävi sittemmin pieneksi, sitä laajennettiin vuonna 1771 ja se vihittiin käyttöön 1775.
Kirkossa on Axel von Schaarin hautakuori on vanhan kirkon vanhan kirkon ajalta, samoin kuin eteläinen seinä.
Tsao Kiang

Tsao Kiang () oli Kiinan Qing-dynastian 640 tonnin komposiittirunkoinen (teräskaaret ja puuverhoilu) täystakiloitu Nanyangin laivaston tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin Jiangnanin telakalta Shanghaista, ja se laskettiin vesille vuonna 1869.
Palvelus.
Li Hongzhang lunasti aluksen Zhilin maakunnalle vuonna 1872, ja se sijoitettiin Beiyangin laivastoon kuvernöörin jahdiksi. 
Ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan aloittaneessa Pungdon taistelussa 25. heinäkuuta 1894 ja jo ennen virallista sodanjulistusta keisarillisen Japanin laivaston risteilijä "Akitsushima" valtasi aluksen.
Vallattu alus liitettiin Japanin laivastoon 21. syyskuuta partioveneenä nimettynä "Sōkōksi" valvomaan Korean rannikkoa. Alus luokiteltiin uudelleen 21. maaliskuuta 1898 toisen luokan tykkiveneeksi, minkä jälkeen sitä käytettiin Kuriilien tutkimiseen. Alus ajoi karille 22. toukokuuta 1903 Muroran satamassa ja se nostettiin 9. heinäkuuta. Alus siirrettiin 26. lokakuuta Japanin sisäministeriölle, joka käytti sitä Kōben satama-alueen valvontaan.
Alus myytiin vuonna 1924 Nishinomiyaan Hyogoon, ja se jatkoi kuljetusaluksena nimettynä "Sōkōmaruksi" aina vuoteen 1964.
Lähetystöneuvos

Lähetystöneuvos on Suomessa valtionhallinnon virkanimike () tai arvonimi (ruots. "legationsråd").
Lähetystöneuvoksen virkanimi.
Lähetystöneuvos on Suomessa ulkoasiainhallinnon virkamiesten virkanimike. Diplomaatin uralla alkuvirka on usein ulkoasiansihteerin virka. Ulkoasiansihteerit etenevät usein lähetystöneuvoksiksi. Suurlähettilästason virkamiehet ovat ulkoasiainneuvoksia.
Georg Mathesius

Georg Nicolai Mathesius (11. huhtikuuta 1732 Pyhäjoki – 12. heinäkuuta 1816 Uusikaarlepyy) oli suomalainen pappi. Hän toimi kirkkoherrana Uudessakaarlepyyssä ja kirjoitti ruotsinkielisiä taloudellisia ja uskonnollisia kirjoja.
Mathesiuksen vanhemmat olivat Pyhäjoen kirkkoherra Nils Mathesius (1676–1740) ja hänen toinen puolisonsa Maria Niskanen. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1749. Mathesius valmistui filosofian maisteriksi 1757 ja hänet vihittiin samana vuonna papiksi.
Mathesius oli Kruunupyyn vt. kirkkoherrana vuodesta 1757, Teerijärven kappalaisena vuodesta 1759, Sulvan kappalaisena vuodesta 1781 sekä Uudenkaarlepyyn kirkkoherrana vuodesta 1793 astuen tähän virkaan 1795. Mathesius sai rovastin arvon 1807.
Mathesius oli naimisissa 1759–1813 Katarina Brunellin (k. 1813) kanssa. Mathesiuksen veljiä olivat Juhana ja Petter Niklas Mathesius. Hänen poikiaan olivat Pietarsaaren pitäjän kappalainen Lars Mathesius (1760–1830) ja Uudenkaarlepyyn kappalainen Nils Mathesius 1772–1822.
Julkaisuja.
Kansalliskirjaston Fennica-tietokannan mukaan
Berga

Berga voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Suomessa:
Ruotsissa:
Lempi Ahla

Lempi Maria Ahla, o.s. "Eskola", nimimerkki "Kerttu Karmeli" (22. elokuuta 1888 Eura – 1. maaliskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, sukututkija ja suomentaja.
Euran pitäjässä Osman tilalla syntyneen Lempi Ahlan vanhemmat olivat kunnallisneuvos Nestori Leander Eskola ja tämän ensimmäinen vaimo Maria Matilda Soupas. Hän oli naimisissa vuodesta 1912 hallintoneuvos Eino Johannes Ahlan (s. 1888) kanssa. Heidän lapsiaan olivat Valtion terveydenhuolto-opiston rehtori Mervi Ahla (s. 1917) ja Weilin &amp; Göösin myyntipäällikkönä ja Helprint Oy:n toimitusjohtajana toiminut Olavi Ahla (s. 1913). 
Ahla pääsi ylioppilaaksi Helsingin Uudesta Yhteiskoulusta 1908 ja teki opintomatkan Sveitsiin 1908–1909. Ahla kuuluu kotiseutuyhdistys Satakunnan Killan perustajajäseniin ja kuului pitkän ajan sen johtokuntaan Hän julkaisi vuonna 1935 laajan tutkielman äitinsä kotitalon, Souppaan ratsutilan, historiasta ja äitinsä suvusta. Hän julkaisi kolme nidettä maailmankirjallisuudesta koottuja ajatelmia samoin kuin uskonnollishenkisiä suomennoksia.
Ahla keräsi Viron vapaussodassa kaatuneiden suomalaisten taustatietoja ja oli järjestämässä kaatuneiden suomalaisten hautausta kotimaassa. Hänen veljensä Anto Eskola oli I Suomalaisen Vapaajoukon 1. komppanian päällikkö.
Hedelmäpuu

Hedelmäpuu tarkoittaa puuta, joka tuottaa hedelmiä ihmisten ja eläinten syötäväksi. Hortonomiassa hedelmäpuiksi sanotaan vain niitä puita, joiden hedelmiä ihmiset syövät. Hedelmien tieteellistä tutkimusta ja viljelyä kutsutaan pomologiaksi. 
Esimerkiksi sitrushedelmät ovat puussa kasvavia, mutta ne eivät menesty Suomessa avomaalla. Suomessa menestyviä hedelmäpuita ovat esimerkiksi:
Eric Olsoni

Bo Eric Finved Olsoni (14. marraskuuta 1893 Halikko – 25. maaliskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kirjakauppias ja ruotsin kielellä kirjoittanut teatterikriitikko ja näytelmäkirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä "Bo Oscarsson".
Olsoni omisti 1930–1966 helsinkiläisen vuonna 1918 perustetun "Nordiska antikvariska bokhandeln - Pohjoismainen Antikvaarinen kirjakauppa" -kirjakaupan. Hän toimi teatterikriitikkona Arbetarbladet-lehdessä 1923–1927 ja Nya Argus -lehdessä 1928–1953. Olsoni oli myös Nya Arguksen päätoimittajana 1954–1959.
Eric Olsonin tytär Tove Olsoni-Nilsson (1921–2005) omisti isänsä jälkeen "Nordiska antikvariska bokhandeln" -kirjakaupan 1966–2000.Jesper Nilsson omisti 2000-2001.
Impi Sirkka

Impi Sofia Sirkka, o. s. "Wiljander", vuodesta 1906 "Viljatie" (30. syyskuuta 1884 Helsinki – 25. heinäkuuta 1973) oli suomalainen kansanopiston johtaja ja suomentaja.
Sirkan vanhemmat olivat vahtimestari Anton Wiljander (Viljatie) ja Eva Korhonen. Hän oli naimisissa vuodesta 1910 kansanopiston johtaja Otto Vilho Sirkan, vuoteen 1906 saakka Snellman (k. 1949) kanssa.
Impi Sirkka pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1904, opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui opettajaksi Heinolan opettajaseminaarista erivapaudella 1917. Sirkka toimi Tuusulan kansanopiston johtajana 1907–1915, Itä-Hämeen kansanopiston johtajana Hartolassa 1915–1920 sekä viimeksi Suolahdessa Keski-Suomen kansanopiston ja kansankorkeakoulun apulaisjohtajana ja johtajana vuodesta 1920.
Sirkka oli Hartolan kunnanvaltuuston ja Suolahden kauppalanvaltuuston jäsenenä. Hän oli myös kirkolliskokouksen jäsen 1948, 1950 ja 1951. Impi Sirkka oli Suomen Nuorison Liiton keskushallituksen, Naisten Raittiuskeskuksen ja Kansanopistoyhdistyksen johtokunnan jäsenenä ja oli Keski-Suomen Nuorisoseurain Liiton puheenjohtajana. Hän toimi myös suomentajana ja puhujana.
Suomennoksia.
Nimellä "Impi Viljatie":
Nimellä "Impi Sirkka":
Floristiikka

Floristiikka on kukkien tuotannon, kaupan ja käsittelyn ala. Siihen kuuluu kukkien hoitaminen ja käsittely, kukkasidonta ja kukkien markkinoiminen, esillepano ja toimittaminen. Tukkufloristit myyvät sekä kukkaeriä että -tarvikkeita floristiikan alan ammattilaisille. Vähittäiskauppafloristit myyvät tuoreita kukkia ja asiaan liittyviä tarvikkeita kuluttjaille. Suuri osa kukkakaupan raakamateriaalista on peräisin leikkokukka- ja ruukkukasviteollisuudesta. Kukkia myydään eniten kukkakauppojen kautta, mutta myös internetin välityksellä, supermarketeissa, puutarhaliikkeissä ja huoltoasemilla
Nykyään erikoiset harvinaisuudet ovat käyneet entistä harvemmiksi ja kukkatukuissa ja kukkakaupoissa myydään enimmäkseen tunnettuja kukkalajeja. Tukkukaupoissa kukkalajit vaihtelevat ajoittain suurelta osin. On olemassa kausikukkia, joita on saatavana niiden päämyyntiaikana runsaasti. Kukkakaupoissa myytävien kukkien tärkeimpiä ominaisuuksia on kestävyys. Näin ollen useita leikkokukkina käytettyjä kukkalajeja on jalostettu kestävämmiksi. Kun kaupalliseen myyntiin tarkoitettuja kukkia kuljetetaan pitkiä matkoja, niitä ruiskutetaan aineilla, jotka lisäävät kestävyyttä.
Ruotsin valtiopäivävaalien tulokset

Tämä artikkeli on luettelo Ruotsin valtiopäivävaalien tuloksista. Mukaan on otettu vaalitulokset vuodesta 1911 lähtien. Ruotsin valtiopäivät olivat aiemmin kaksikamariset, joten vuoteen 1968 asti kyseessä ovat valtiopäivien toisen kamarin vaalit (). Vuoden 1970 vaaleista lähtien valtiopäivät ovat olleet yksikamariset. 1920-luvulta lähtien valtiopäivävaalit järjestettiin pääasiassa neljän vuoden välein ja myös nykyään vaalikausi on neljä vuotta. Vuosina 1970–1994 vaalikausi oli kuitenkin kolmivuotinen.
Taulukossa käytetään puolueista seuraavia lyhenteitä:
Merkintä "–" tarkoittaa, että puolue ei ollut mukana vaaleissa. Vaalivuosi-sarake toimii linkkinä kyseisen vuoden valtiopäivävaaleista kertovaan artikkeliin. Taulukkoon on merkitty myös vaalien äänestysprosentit.
Ruotsidemokraattien äänet ovat samassa muiden puolueiden sarakkeessa vuosien 1988 ja 1994 osalta. Maltillinen kokoomus, Keskustapuolue ja Liberaalit olivat osittain vaaliliitossa vuosien 1964 ja 1968 valtiopäivävaaleissa. Näiden vaaliliittojen saamat äänimäärät on merkitty muiden puolueiden sarakkeeseen. Vuoden 1991 vaaleissa valtiopäiville noussut Uusi demokratia on niin ikään muiden puolueiden sarakkeessa.
Silopäät

Silopäät (Alepocephalidae) on silopääkalojen lahkoon kuuluva heimo. Eräissä lähteissä heimo luokitellaan kuuluvaksi kuorekaloihin. Silopäälajeja tavataan kaikista lämpimistä valtameristä. Silopäät jaettiin aiemmin kahteen eri heimoon silokuoreet (Alepocephalidae) ja silopäät (Leptochilichthyidae).
Lajit ja anatomia.
Silopäiden heimoon 19 sukua ja 104 lajia. Silopäät ovat pienehköjä kaloja, jotka voivat saavuttaa suurimmillaan noin 30 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat pitkulainen ja hieman suorakulmainen ruumiinrakenne, suuret suomut, jotka puuttuvat päästä, kieletön suu sekä rasvaevän puuttuminen. Rintaevät sijaitsevat suhteellisen alhaalla ruumiissa.
Levinneisyys.
Silopäälajeja tavataan lämpimistä vesistä Atlantin itäosista, Intian valtameren länsiosista sekä Tyyneltämereltä. Ne ovat syvänveden lajeja, jotka elävät tyypillisesti 800–3 100 metrin syvyydessä.
Wäinö Hirsjärvi

Wäinö Hirsjärvi (18. syyskuuta 1890 Kiikka – 1. joulukuuta 1973) oli suomalainen rehtori, päätoimittaja, kirjailija ja kotiseututyön harrastaja. 
Hirsjärvi pääsi ylioppilaaksi Forssan yhteiskoulusta ja valmistui 1916 filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta. Hän toimi aluksi Jämsän kansanopiston johtajana ja humanististen aineiden opettajana ja sen jälkeen rehtorina ja historian ja uskonnon opettajana Ikaalisten yhteiskoulussa. Viimeksi Hirsjärvi toimi 1921–1954 Lohjan yhteiskoulun rehtorina. Hirsjärvi toimi myös Länsi-Uusimaa-lehden päätoimittajana 1929–1932 ja 1943–1957.
Hirsjärvi osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten joukoissa ja oli mukana muun muassa Tampereen taistelussa.
Hirsjärvi oli Lohjan kauppalanvaltuuston 1. varapuheenjohtaja 1937–1945.
Suurkaupungin tytär

Suurkaupungin tytär () on Robert Z. Leonardin ohjaama yhdysvaltalainen musikaalielokuva vuodelta 1933. Musikaalin pääosissa ovat Joan Crawford ja Clark Gable. Elokuvassa esiintyvät myös Franchot Tone, May Robson ja Fred Astaire, jonka elokuvadebyytti "Suurkaupungin tytär" on. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana. "Suurkaupungin tytär" sijoittuu New Yorkiin, missä musikaalitähti on kahden vaiheilla miljonäärin ja managerin välillä.
Tuotanto.
"Suurkaupungin tytär" perustuu James Warner Bellahin samannimiseen romaaniin, joka julkaistiin vuonna 1932. Elokuva sisältää huomattavan musiikkinumeron "Everything I Have Is Yours", jonka Burton Lane ja Harold Adamson sävelsivät. Kappale julkaistiin samana vuonna.
"Suurkaupungin tytär" -elokuvan kuvaukset alkoivat kesäkuussa 1933 ja kestivät saman vuoden lokakuuhun. Elokuva kuvattiin MGM:n studioilla Kalifornian Culver Cityssä 923 055 dollarin budjetilla.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Suurkaupungin tytär" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 24. marraskuuta vuonna 1933. Suomessa elokuva julkaistiin 15. huhtikuuta vuonna 1934.
"Suurkaupungin tytär" oli ilmestyessään sekä arvostelu- että yleisömenestys. Elokuva tuotti yli 2 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti ja sai kriitikoilta kiitettävän vastaanoton.
Elokuva julkaistiin VHS:lle 22. toukokuuta vuonna 1991 ja DVD:lle 20. kesäkuuta vuonna 2006.
Vesisärötys

Vesisärötys eli hydraulinen murtaminen (engl. "fracking" tai "hydraulic fracturing") on menetelmä, jolla porataan fossiilisia energiavaroja (maakaasua, liuskekaasua, liuskeöljyä) 1–2 kilometrin syvyydessä olevista liuskekivihuokosista, öljyliuskeesta. Vesisärötyksellä voidaan tuottaa myös geotermistä energiaa. Menetelmä vaatii paljon vettä ja kuluttaa paikallisia vesivaroja. Se on aiheuttanut myös pohjavesien pilaantumista. Menetelmässä maahan porataan 1–2 kilometriä syvä pystysuora reikä. Siihen pumpataan suurella paineella vettä, hiekkaa ja kemikaaleja, jolloin kova paine lohkoo huokoista kiveä ja kaasu irtoaa.
Ympäristövaikutukset.
Liuskekaasu- ja liuskeöljyesiintymät ovat olleet tiedossa jo pitkään, mutta niitä on ruvettu hyödyntämään vasta 2000-luvulla. Syynä on teknologian kehittyminen taloudellisesti kannattavaksi. Suuri mullistus on meneillään Yhdysvalloissa, joka on nykyisin kaasun suhteen omavarainen.
EU:n tekemän selvityksen mukaan liuskekaasun hiilidioksidipäästöt ovat tuotettua energiamäärää kohden laskettuna hiukan suuremmat kuin perinteisen maakaasun, mutta jopa puolet pienemmät kuin kivihiilen tuottamat päästöt. Ilmaston kannalta kivihiilen poltto on näin ollen liuske- ja maakaasun polttoa haitallisempaa.
Vesisärötys itsessään tuhoaa luontoa porausalueelta, ja on saattanut jopa aiheuttaa maanjäristyksiä erityisesti johtuen runsaan jäteveden pumppaamisesta huokoisiin kivilajeihin kuten kalkkikiveen. Esimerkiksi Yhdysvaltojen Oklahomasta näyttää tulleen erityinen maanjäristysriskialue. Suurin vaikutus vesisärötyksellä on pohjavedelle. Yhdysvaltojen Wyomingissa pohjavedestä on löytynyt samoja kemikaaleja, joita vesisärötyksessä käytetään, ja osa niistä on myrkyllisiä tai syöpää aiheuttavia. Vaikka Yhdysvallat panostaa menetelmään voimakkaasti, monet maat ja osavaltiot ovat kieltäneet tai keskeyttäneet vesisärötyksen käyttämisen alueellaan.
Megaladapis

Megaladapis (epävirallisesti ”koalamakit”) on sukupuuttoon kuollut puoliapinoiden suku, ja heimon Megaladapidae ainoa suku. Sukuun kuului kolme Madagaskarilla elänyttä lajia: "M.‭ ‬edwardsi",‭ ‬"M.‭ ‬madagascariensis" ja‭ "‬M.‭ ‬grandidieri".
Kuvaus.
"Megaladapiksen" ruumis oli massiivinen ja sillä oli lyhyet raajat. Lajien koko vaihteli 1,3 metrin ja 1,5 metrin välillä, ja ne ovat voineet painaa jopa 50 kiloa. Toisin kuin sen pienemmät sukulaiset, se ei pystynyt hyppimään ja roikkumaan puiden lomassa. Se oli mahdollisesti hidas kiipeilijä, joka kapusi ympäriinsä trooppisessa metsässä etsien lehtiä syötäväksi. Lajit olivat kasvinsyöjiä. "Megaladapis" kuoli lopulta sukupuuttoon luultavasti ihmisen toiminnan takia.
Sonakshi Sinha

Sonakshi Sinha (s. 2. kesäkuuta 1987 Patna, Bihar, Intia) on intialainen näyttelijä, joka työskentelee pääasiassa hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hän on näyttelijä-poliitikkojen Shatrughan Sinhan ja Poonam Sinhan tytär.
Sinha teki näyttelijändebyyttinsä toimintaelokuvassa "Dabangg" (2010), josta tuli vuoden menestynein hindielokuva. Hän voitti useita palkintoja roolistaan, mukaan lukien parhaan naistulokkaan Filmfare Awards -palkinnon. Tämän jälkeen hän näytteli menestyselokuvissa kuten "Rowdy Rathore" (2012), "Son of Sardaar" (2012), "Dabangg 2" (2012) ja "Holiday" (2014). Sinha sai ylistystä kriitikoilta tuberkuloosia sairastavan naisen roolistaan romanttisessa draamassa "Lootera" (2013). Menestyksekkään alun jälkeen hänen seuraavat elokuvansa olivat pettymyksiä ennen draamaa "Mission Mangal" (2019).
Yksityiselämä.
Seitsemän vuoden seurustelun jälkeen Sinha avioitui siviiliseremoniassa näyttelijä Zaheer Iqbalin kanssa 23. kesäkuuta 2024.
Ihana seikkailu (vuoden 1934 elokuva)

Ihana seikkailu () on W. S. Van Dyken ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamakomedia, joka sai ensi-iltansa vuonna 1934. Draamakomedian pääosissa ovat Joan Crawford, Clark Gable ja Robert Montgomery. "Ihana seikkailu" on Crawfordin ja Gablen kuudes kahdeksasta yhteisprojektista. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
Joseph L. Mankiewicz sovitti käsikirjoituksen Frank Cavettin ja Edward Barry Robertsin samannimisen näytelmän pohjalta. Alkuperäinen näytelmä avattiin New Yorkissa 1. maaliskuuta vuonna 1933 ja sitä esitettiin 110 näytöstä. Tallulah Bankhead näytteli Mary Clayn roolin. "Ihanan seikkailun" elokuvaversion roolit olivat alun perin laadittu Loretta Youngille, George Brentille ja Joel McCrealle, mutta roolit annettiinkin myöhemmin Crawfordille, Gablelle ja Montgomerylle.
"Ihanan seikkailun" tuotanto alkoi 25. syyskuuta 1934 ja loppui joulukuussa. Kuvaukset päättyivät jo 22. lokakuuta, mutta marraskuusta joulukuuhun otettiin uusintaottoja. Elokuvaa kuvattiin pääasiassa Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Kalifornian Culver Cityssä 392 000 dollarin budjetilla.
"Ihana seikkailu" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 23. joulukuuta vuonna 1934. Suomessa elokuva julkaistiin 25. elokuuta vuonna 1935. "Ihana seikkailu" oli ilmestyessään taloudellinen että kriittinen menestys. Elokuva tuotti yhteensä 2 199 000 dollaria, joista 1 399 000 dollaria Yhdysvalloissa ja loput ulkomailla. Elokuva sai ilmestyessään hyvän vastaanoton kriitikoilta; varsinkin Crawfordin roolisuoritusta kehuttiin.
"Ihana seikkailu" julkaistiin DVD:lle 23. maaliskuuta vuonna 2009.
Juoni.
Jeff Williams (Clark Gable) on jo kahdenkymmenen vuoden ajan lapsesta asti rakastanut Mary Clayta (Joan Crawford), ja kun Williams palaa Espanjan Madridista, hän haluaa kosia Marya heti ensi kädessä. Kuitenkin Jeffin suunnitelma kohtaa äkkilopun, kun hän saa selville, että Mary on menossa naimisiin Dillon "Dill" Toddin (Robert Montgomery) kanssa ihan pian, joten Jeff tyytyy vain toivottamaan onnea tulevalle avioparille. Hääpäivänä Dill jättää Maryn alttarille ja karkaa rakastajattarensa Connien (Frances Drake) kanssa. Vaikka Dill teki kauhean tempun Marylle, hänellä on kuitenkin vielä tunteita Dilliä kohtaan. Maryn ollessa vapaana, Jeff yrittää voittaa hänet itselleen ennen kuin on taas liian myöhäistä.
Alex Mattson

Aleksi Matias Kaunisvesi (s. 1. marraskuuta 1997), paremmin tunnettu taiteilijanimeltään Alex Mattson, on suomalainen muusikko, säveltäjä, musiikkituottaja ja DJ. Kaunisvesi on myös osa Blind Channel -yhtyettä.
Kaunisveden debyyttisingle ”UFO feat. Solamay” julkaistiin kansainvälisesti 19. helmikuuta 2016. Kappaleen solisti Solamay on aiemmin ollut mukana ”Robin Schulz &amp; Moguai – Save Tonight” -kappaleella. ”UFO feat. Solamay” nousi nopeasti Suomen Spotifyn soitetuimpien kappaleiden joukkoon ja kappale myi kultaa huhtikuussa 2016 sekä platinaa saman vuoden heinäkuussa. Kaunisveden toinen single ”Forget You” julkaistiin kansainvälisesti 10. kesäkuuta 2016. Kyseinen kappale myi kultaa elokuussa 2016. Kolmas single ”Good Kids” julkaistiin 2. kesäkuuta 2017 ja neljäs single ”All About You” 26.10.2017. Kappaleella vierailee yhdysvaltalaisen laulajan Richard Marxin poika Lucas Marx. 
Kaunisvesi toimi keväällä 2018 Antti Tuiskun “Mun On Pakko Twerkkaa“ -areenakiertueen lämmittelyartistina. Kiertueen jälkeen Kaunisvesi julkaisi debyytti-EP:nsä "Eleven" 25. toukokuuta 2018.
Kaunisvesi on tuottanut ja säveltänyt kappaleita myös monille muille eri artisteille. Hän aloitti yhteistyön musiikkikustannusyhtiö Nordic Music Partnersin (ent. Fried Publishing) kanssa syksyllä 2019. 
Lokakuussa 2020 oululainen Blind Channel kertoi Kaunisveden liittyneen yhtyeen viralliseksi jäseneksi. Yhtyeessä Kaunisvesi soittaa sampleja sekä perkussioita. Yhtyeen ensimmäinen kappale uudella kokoonpanolla julkaistiin 21. tammikuuta 2021. Kappaleen nimi on Dark Side, ja se valittiin helmikuussa 2021 Suomen edustuskappaleeksi vuoden 2021 Euroviisuihin. Blind Channel sijoittui kilpailun finaalissa kuudenneksi, mikä on Suomen viisuhistoriassa kolmanneksi paras sijoitus.
Lapsuudessaan Kaunisvesi soitti metalliyhtyeessä rumpuja mutta löysi elektronisen musiikin 14-vuotiaana. Hän lähti vuonna 2014 opiskelemaan elektronisen musiikin tuottamista Amsterdamiin. Opiskeluiden aikana hän löysi oman soundinsa, jossa on vivahteita deep housesta sekä moombahtonista. Kaunisvesi valmistui koulusta elektronisen musiikin tuottajaksi.
Ferrara Candy Company

Ferrara Candy Company (virallisesti Ferrara Pan Candy Company) on makeisyritys, joka tekee erilaisia karkkeja. Sen valikoimaan kuuluu Lemonheadit, Jaw Bustersit ("The Original Jaw Breakers"), Atomic Fireballit, Chewy Fireballit, Original Boston Baked Beansit, Grapeheadit (ennen Alexander the Grape), Apple Headit, Punch Headit, Orange Headit, Cherry Headit, Chewy Lemon Heads &amp; Friendsit, Tropical Chewy Lemon Heads &amp; Friendsit ja Red Hotsit.
Ferrara Candy Companyn nettisivujen mukaan yrityksen perustivat Salvatore Ferrara, Salvatore Buffardi ja Anello Pagano vuonna 1908. Yritys sijaitsee Chicagon laitamilla osoitteessa 7301 W. Harrison St., Forest Park, Illinois. Yritys on edelleen Ferraran, Buffardin ja Paganon sukujen jäsenien omistuksen alaisena. Ferrara Pan alun perin kehitti ja myi sokerikuorrutettuja manteleita tai konfetteja, joina ne tunnetaan Italiassa. Alkuperäinen, osoitteessa 2200 W. Taylor Street sijainnut tuotantolaitos on nykyään Ferrara Bakeryn leipomo.
Vuonna 2012 Ferrara Pan yhdistyi Farley's &amp; Sathers Candy Companyn kanssa muodostuen Ferrara Candy Companyksi.
Walther Darré

Richard Walther Darré (14. kesäkuuta 1895 Buenos Aires, Argentiina – 5. syyskuuta 1953 München, Länsi-Saksa) oli saksalainen maatalouspoliitikko ja SS-johtaja, joka toimi natsi-Saksan maatalousministerinä vuosina 1933–1942. 
Darré osallistui kansallissosialistien niin sanotun Blut und Boden -ideologian kehittelyyn ja käytti sanontaa teoksessa "Neuadel aus Blut und Boden" (1930).
Darré syntyi Argentiinassa, ja hänen isänsä oli saksalainen kauppias. Hän opiskeli Saksassa ja osallistui vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan. Hän sai toisen luokan rautaristin Sommen taistelun jälkeen. Sodan jälkeen Darré valmistui agronomiksi ja liittyi Artaman-liittoon, joka oli kansallismielistä völkisch-ideologiaa kannattanut maanviljelyn edistämisjärjestö. 
Darré liittyi vuonna 1930 Natsipuolueeseen (NSDAP) ja SS:ään, ja hänestä tuli puolueen maatalousosaston johtaja. Darré toimi vuosina 1931–1938 myös SS-Rasse- und Siedlungshauptamtin (”SS:n rotu- ja asutuspäätoimisto”) ensimmäisenä johtajana ja sai SS:ssä Obergruppenführerin arvon. 
Hitlerin ja natsien noustua valtaan vuonna 1933 Darrésta tuli Saksan maatalousministeri. Hän oli myös ruoantuotantoa säädelleen Reichsnährstandin johtaja. Hänet syrjäytettiin hallituksesta toisen maailmansodan aikana vuonna 1942.
Darré pidätettiin sodan jälkeen ja vuosina 1948–1949 Nürnbergissä pidetyssä oikeudenkäynnissä hänet tuomittiin seitsemäksi vuodeksi vankeuteen. Hänet vapautettiin kuitenkin jo vuonna 1950.
What About Now

What About Now on yhdysvaltalaisen rockmusiikkia esittävän Bon Jovin kahdestoista studioalbumi. Albumi julkaistiin vuoden 2013 maaliskuussa ja sen tuottivat John Shanks, yhtyeen laulaja Jon Bon Jovi ja kitaristi Richie Sambora. 
"What About Now" sijoittui Suomessa Suomen albumilistan kolmanneksi ja yhtyeen kotimaassa Yhdysvalloissa Billboard 200-listan ensimmäiseksi. "What About Now" oli kolmas perättäinen Billboardin listan kärkeen noussut Bon Jovin albumi ja yhtyeen uran viides albumi, joka on noussut listakärjeksi Yhdysvalloissa. Aiemmin samaan olivat yltäneet "Slippery When Wet" vuonna 1986, "New Jersey" vuonna 1988, "Lost Highway" vuonna 2007 ja "The Circle" vuonna 2009. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet "Because We Can" ja "What About Now", joista yhtye julkaisi myös musiikkivideot.
Albumin julkaisua seurasi Because We Can – The Tour-maailmankiertue.
Robert Mattson

Robert Emanuel Mattson (16. toukokuuta 1851 Vårdö – 10. toukokuuta 1935 Helsinki) oli ahvenanmaalainen laivanvarustaja ja kauppaneuvos. 
Mattson omisti Maarianhaminassa laivanvarustus- ja kauppatoimintaa harjoittavan liikkeen 1878–1916, Helsingissä laivanvarustusliikkeen Ab Naxos Prince 1925–1935 ja osake-enemmistön Kone- ja Siltarakennus Oy:ssä 1916–1935. Hänen lahjoitusvaroillaan perustettiin Åbo Akademihin musiikkitieteen ja kansanrunouden tutkimuksen professuuri.
Mattsonin isällä laivanvarustaja Mats Mattsonilla oli 1800-luvulla useita purjealuksia. Robert Mattsson lähti merille 16-vuotiaana ja vuodesta 1878 hän toimi kauppiaana Maarianhaminassa. Mattson alkoi hankkia vähemmistöosuuksia useissa ahvananmaalaisissa purjelaivoissa ja vuoteen 1925 mennessä hän ehti olla 24 purjelaivan omistajana, näistä 14 hän omisti yksin. Mattson myi viimeisen omistamansa purjelaivan, rautaparkki Marlborough Hillin vuonna 1925. Hän hankki tämän jälkeen perustamalleen "A/B Naxos Prince"-varustamolle useita höyryaluksia (S/S Naxos, S/S Bomarsund, S/S Hogland, S/S Kastelholm).
Mattson muutti Ahvenanmaalta Helsinkiin 1916 ja hän sai kauppaneuvoksen arvon 1919. Kone- ja Siltarakennus Oy:n lisäksi Mattson hankki omistukseensa 1926 Hietalahden Laivatelakka ja Konepaja Oy:n ja vähän myöhemmin turkulaisen Ab Crichton-Vulcan Oy:n. Mattsonin kuoltua yrityskauppojen rahoittajana toiminut Pohjoismaiden Yhdyspankki myi Mattsonin hankkimien telakka- ja konepajayhtiöiden osakkeet Wärtsilä Oy:lle. 
Robert Mattsonin poika Curt Mattson (1900-1965) oli myös laivanvarustaja jolla oli lippuvarustamona vuonna 1934 perustettu "Curt Mattson Rederi Ab". Curt Mattsson myi viimeiset laivansa 1958.
Sinebrychoffin pokaali

Sinebrychoffin pokaali (virallisesti "Kommodori Nicolas Sinebrychoffin Challengepokaali") on purjehduspalkinto, jonka Nyländska Jaktklubbenin kommodori Nicolas Sinebrychoff lahjoitti seuran 25-vuotisjuhlallisuuksiin vuonna 1886. Se on pääpalkintona 4–10-tonnisille veneille tarkoitetussa purjehduskilpailussa, joka järjestetään edelleen vuosittain Itämeren pursiseurojen välillä. Pokaali on jatkuva kiertopalkinto ja se on purjehdusurheilun toiseksi vanhin palkinto Americas Cup -palkinnon jälkeen Aikansa mittapuulla kalliin ja hienon Pietarissa teetetyn pokaalin on suunnitellut merimaalari Oscar Kleineh.
Kilpailu purjehdittiin vuosina 1888–1909 ns. valööriveneillä ja vuosina 1911–1961 8mR-veneillä. Vuosina 1964–1998 purjehdittiin avomeripursilla IOR-säännön mukaan ja kahden veneen seurajoukkueilla Americas Cupin esikuvan mukaan. Vuodesta 2004 kilpailu on purjehdittu klassisten 6mR-veneiden luokassa, Americas Cupia muistuttaen. Kilpailu tunnetaan nykyään nimellä Nicolas Sinebrychoff Challenge.
Väinö Maukonen

Usko Väinö Maukonen (5. huhtikuuta 1877 Liperi – 4. lokakuuta 1929 New York) oli suomalainen kelloseppä. 
Väinö Maukosen vanhemmat olivat opettaja Johannes Maukonen ja Maria Lovisa Auranen ja puoliso vuodesta 1907 Fanny Fribom. Maukonen alkoi kellosepän oppiin jo 12-vuotiaana Turussa. Sieltä hän siirtyi Loimaalle ja myöhemmin Tampereelle ja edelleen Helsinkiin. Ensimmäisen kerran Maukonen sai palkinnon valmistamastaan kellosta Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1900. Hän siirtyi 1905 työskentelmään Hampuriin W. Bröckingin liikkeeseen, teki opintomatkan Lontooseen ja oltuaan vielä töissä Pariisissa ja Berliinissä palasi Helsinkiin K. Kallion kelloliikkeeseen 1906. Kokeiltuaan lyhyen aikaa oman kelloliikkeen pitämistä Maukonen meni Pietariin August Erikssonin palvelukseen. Maukonen asui ja työskenteli vuodesta 1916 pääasiassa Yhdysvalloissa. Hän lahjoitti 1927 tasavallan presidentin linnaan laivakronometrin, jonka hän oli valmistanut.
Kahleet murtuvat

Kahleet murtuvat () on vuonna 1940 ensi-iltansa saanut Frank Borzagen ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Joan Crawford ja Clark Gable heidän kahdeksannessa ja viimeisessä yhteistyöelokuvassaan. Loew's ja Metro-Goldwyn-Mayer toimivat elokuvan tuotantoyhtiöinä. Elokuvan jakelijana toimi Metro-Goldwyn-Mayer. "Kahleet murtuvat" kertoo etsintäkuulutetuista vangeista ranskalaiselta vankileiriltä.
"Kahleet murtuvat" perustuu Richard Salen romaaniin "Not Too Narrow, Not Too Deep" (1936), jonka pohjalta Lawrence Hazard laati käsikirjoituksen. Ohjaaja Borzage ja Joseph L. Mankiewicz tuottivat elokuvan.
Tuotanto.
"Kahleet murtuvat" -elokuvan tuotanto alkoi 17. lokakuuta 1939 ja päättyi 28. joulukuuta 1939. Uusintaotot kuvattiin tammikuussa 1940. "Kahleet murtuvat" kuvattiin Kalifornian Montebellossa, Pismo Beachilla, Lagunassa ja MGM:n studioilla Kalifornian Culver Cityssä 1 252 000 dollarin budjetilla.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Kahleet murtuvat" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 1. maaliskuuta vuonna 1940. Suomessa elokuva sai ensi-illan 26. marraskuuta vuonna 1948. "Kahleet murtuvat" oli vuoden 1940 taloudellisesti menestyneimpiä elokuvia. Elokuva sai myös hyvän vastaanoton kriitikoilta.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 75 prosentin "tuore" arvosana, joka perustuu kahdeksaan arvosteluun.
Jääpallon Elitserien-kausi 2011–2012

Ruotsin jääpallon Elitserien pelattiin kaudella 2011-2012 neljäntoista joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Kahdeksan parasta joukkuetta selviytyivät pudotuspeleihin, sijoille 11-12 sijoittuneet joukkueet joutuivat karsimaan sarjapaikastaan ja sijoille 13-14 sijoittuneet putosivat Allsvenskaniin.
Uusina joukkueina sarjaan olivat nousseet Allsvenskanista Kalix ja GAIS. GAIS teki ruotsalaista jääpallohistoriaa, sillä se oli ensimmäinen Göteborglainen seura pääsarjassa. Samalla siitä tuli kahdeksas seura, joka on pelannut Ruotsin kolmen suurimman lajin jääpallon, jääkiekon ja jalkapallon pääsarjassa. Muut seurat ovat AIK, Djurgårdens IF, Hammarby IF, Örebro SK, Västerås SK, IFK Norrköping ja Reymersholms IK.
Loppuotteluun selvisivät edellisen kauden mestari Sandviken ja Villa. Villa oli viimeksi selviytynyt loppuotteluun asti vuonna 1983. Sandviken voitti Uppsalassa pelatun loppuottelun 6-5. Mestaruus oli SAIK:n toinen perättäinen, ja kaikkiaan kahdeksas Ruotsin jääpallomestaruus.
Sarjataulukko.
Kalix ja Tillberga putosivat sarjasta. Tilalle nousivat Ljusdals BK ja IFK Motala.
Pudotuspelit.
Puolivälierät ja välierät pelattiin paras viidestä -systeemillä siten, että toinen, kolmas ja tarvittaessa viides ottelu käytiin paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Loppuottelu.
25.3.2011 Studenternas IP, Uppsala Yleisöä: 19 646
Karsinnat.
Karsinnat pelattiin kaksiosaisina, ja ne aloitettiin Allsvenskan-seuran kotikentällä.
Sirius ja Vetlanda säilyivät Elitserienissä.
Pewit

Pewit on Pekka Pohjolan yhdestoista studioalbumi, joka ilmestyi vuonna 1997. 
Levyllä soittaa Pekka Pohjolan pitkäaikaisin yhtye, jossa olivat Pohjolan lisäksi mukana Markku Kanerva (kitara), Seppo Kantonen (koskettimet) ja Anssi Nykänen (rummut). Yhtye toimi 1992-2002, ja Pohjolan levytetyssä tuotannossa sillä on merkittävin rooli juuri "Pewitillä". Levyllä soittaa myös monia muita keskeisiä suomalaisia muusikoita.
Levyn kappalemateriaali on melko vaihtelevaa. Kolme ensimmäistä kappaletta ovat ehkä levyn painavimmat sävellykset. Niiden jälkeen seuraavat mm. "Toy Rockin" rock'n'roll leikittelyä ja kirkkomusiikkivaikutteita ja aleatorisia kokeiluja sisältävä "Ordinary Music". Tässä kappaleessa muusikot saivat valita sattumanvaraisesti erilaisista musiikillisista vaihtoehdoista toisistaan tietämättä.
"Pewit"-levyä äänitettäessä tai miksattaessa ei käytetty ollenkaan kompressointia (Pohjola 2002). Tästä seuraa, että hiljaiset kohdat ovat todella hiljaisia ja toisaalta äänenvoimakkuudeltaan suuret tehot todella tuntuvat.
Turun Sanomien kriitikko Jarmo Wallenius kirjoittaa "Pewit"-levystä näin: ”Pekka Pohjola luottaa "Pewitilläkin" pitkiin sävelkaariin. Melodiat menevät eteenpäin pienin variaatioin hieman minimalistien ja ambientikkojen tyyliin. Pohjolan tavaramerkki on kuitenkin maisemallinen jylhyys. Musiikki ei nouse trendien hissistä tai usvaisesta kuulaudesta. Sen sijaan Pohjolassa tuulee. Aina.”
Albumi julkaistiin CD-levynä Pohjola Records -levymerkillä vuonna 1997. Albumi julkaistiin seuraavana vuonna 1998 Japanissa Avalonin toimesta. Vuonna 2018 Svart Recordsin toimesta julkaistiin ensimmäiset kaksi vinyylipainosta: 300 kappaleen rajoitetun painoksen tavallisilla, mustilla vinyylilevyillä ja 200 kappaleen rajoitetun painoksen keltaisilla vinyylilevyillä.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Pekka Pohjola.
Iloisia veijareita

Iloisia veijareita () on vuonna 1936 julkaistu W. S. Van Dyken ohjaama romanttinen komedia, jonka pääosissa ovat Joan Crawford, Clark Gable ja Franchot Tone. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
"Iloisia veijareita" -elokuvan käsikirjoituksen sovittivat John Lee Mahin, Manuel Seff ja Gladys Hurlbut Alan Greenin ja Julian Brodien tarinan pohjalta. Ohjaaja Van Dyke ja Joseph L. Mankiewicz tuottivat elokuvan. "Iloisia veijareita" on Crawfordin ja Gablen seitsemäs kahdeksasta yhteistyöelokuvasta.
"Iloisia veijareita" -elokuvan tuotanto alkoi 19. elokuuta 1936 ja päättyi 12. syyskuuta 1936. Elokuva kuvattiin Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Kalifornian Culver Cityssä 578 000 dollarin budjetilla. "Iloisia veijareita" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 20. marraskuuta vuonna 1936 ja Suomessa 19. maaliskuuta vuonna 1937. Ilmestyessään elokuva oli taloudellinen menestys; elokuva tuotti ilmestymisvuonnaan 1 860 000 dollaria. "Iloisia veijareita" julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:lle 23. maaliskuuta vuonna 2009.
Medica

Medica ("Oy Medica Ab", myöhemmin "Medica-Yhtymä Oy") oli 1911 perustettu helsinkiläinen lääketehdas. 
Historia.
Lääketehdas aloitti aloitti toimintansa nimellä "Helsingin Apteekkarien Keskus-Laboratorio Oy". Nimi vaihdettiin kuitenkin jo seuraavana vuonna Medicaksi.
Medican synteettis-kemiallinen toiminta alkoi 1924. Medica oli aikoinaan insuliinin ainoa valmistaja Suomessa. Lisäksi sen valikoimiin kuuluivat maksalääkkeet, vitamiinivalmisteet, penisilliinivalmisteet ja matolääkkeet. 1900-luvun alkupuolella yritysten perustamiseen vaikutti kielipolitiikka, Medican kohdalla siten, että kun Medican palveluksessa olleet suomenkieliset proviisorit eivät päässeet etenemään ruotsinkielisessä ja -mielisessä yrityksessä, he perustivat Orionin 1917.
Vuonna 1952 perustettu "Oy Hesperus Ab" tuli yrityksen holdingyhtiöksi. Hesperus omisti jo aiemmin Medican kiinteistön sekä erilaisia muita yrityksiä. Holdingyhtiörakenteen tarkoitus oli estää yrityksen sosialisointi. 1950-luvun alussa käytiin keskustelua lääketeollisuuden sosialisoinnista. Jos Medican lääketehdas sosialisoitaisiin, konsernin muu omaisuus jäisi vielä jäljelle.
Vuonna 1961 Medican liikevaihto oli 927,7 miljoonaa markkaa ja henkilökuntaa sillä oli 280.
Hesperus-yhtymän nimi muutettiin 1974 "Medica-Yhtymä Oy":ksi nimen tunnettuuden vuoksi. Medica-Yhtymä listautui Helsingin pörssiin vuonna 1974.
Siitä tuli 1985 Huhtamäki Oy:n tytäryhtiö, ja 1987 se sulautui Huhtamäkeen. Medica yhdistettiin Huhtamäen omistamaan Leirakseen vuonna 1988. Tuolloin Medica oli Suomen vanhin täysin oikeuksin toiminut lääketehdas.
Toimitusjohtajia.
Medican sotienjälkeisiä toimitusjohtajia olivat filosofian tohtori C. W. Chydenius 1945–, proviisori Erik Borg 1962–1975 ja kauppatieteiden maisteri Asko Sahrakorpi 1975–1985.
Rostislav (1896)

Rostislav () oli vuonna 1900 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston pre-dreadnought-taistelulaiva. Miehistö upotti aluksensa marraskuussa 1920.
Valmistus.
Alus tilattiin Nikolajevin telakalta, missä köli laskettiin 30. tammikuuta 1894. Alus laskettiin vesille 2. syyskuuta 1896 ja valmistui maaliskuussa 1900.
Aluksen kymmentuumaiset pääaseet oli sijoitettu ranskalaistyyppisiin torneihin ja apuaseina olleet kuusituumaiset oli sijoitettu torneihin kummallekin kyljelle. Panssarivyön pituus oli etriä ja sen korkeus etriä. Vyön paksuus oli vesirajassa 14–10 tuumaa ja alalaidassa 8–6 tuumaa. Laipiot olivat liitettyjä eivätkä Harvey-terästä ja niiden paksuus oli yhdeksästä viiteen tuumaan. Ylempi viisituumainen panssarivyö oli pituudeltaan etriä ja korkeudeltaan etriä. Panssarikannen paksuus oli kaksi tuumaa panssarikannen yläpuolella ja muuten kolme tuumaa. Tornien seinämät olivat 2,5 tuumaiset.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus määrättiin Venäjän Mustanmeren laivastoon, jonka mukana se otti osaa useisiin operaatioihin ensimmäisessä maailmansodassa. Miehistö upotti aluksensa matalikolle marraskuussa 1920.
Stadin laivatunneli

Stadin laivatunneli () on suunnitteilla oleva kanava ja tunneli, joka läpäisisi Stadin niemen Seljessä, Norjan länsirannikolla. Laivatunnelin rakentamista on ehdotettu, koska alueella on voimakkaita virtauksia ja kovia tuulia, jotka vaikeuttavat merenkulkua. Tunnelin pituus tulee olemaan noin 1,8 kilometriä.
Ensimmäiset suunnitelmat tunnelin rakentamisesta tehtiin jo 1870-luvulla, mutta ajankohtaiseksi asia tuli uudelleen vuonna 2007. Maaliskuussa 2013 Norjan hallitus lupasi miljardin kruunun avustuksen hankkeelle. Vuonna 2021 Norjan rannikkohallinto sai Norjan liikenneministeriöltä luvan aloittaa Stadin laivatunnelin rakentamisen valmistelut. Tunneli valmistuu aikaisintaan vuonna 2025.
Mihail Pletnjov

 
Mihail Vasiljevitš Pletnjov (; s. 1957 Arkangeli) on venäläinen pianisti, kapellimestari ja säveltäjä. Hän syntyi muusikkoperheeseen ja opiskeli 13-vuotiaasta lähtien pianonsoittoa Moskovan konservatoriossa Jakov Flijerin ja Lev Vlasenkon johdolla. Hän voitti vuonna 1978 kansainvälisen Tšaikovski-kilpailun ja pääsi tämän mahdollistamana esiintymään lukuisiin länsimaihin. Hän teki ensiesiintymisensä kapellimestarina vuonna 1980.
Vuonna 1989 Pletnjov perusti Venäjän kansallisorkesterin, joka saavutti hänen johtamanaan kansainvälistä tunnustusta. Hän esiintyi myös useiden ulkomaalaisten orkesterien vierailevana kapellimestarina. Hän on levyttänyt sekä pianosolistina että kapellimestarina. Hän on menestynyt säveltäjänä muun muassa konsertollaan alttoviululle. Tämän teoksen kantaesitti vuonna 1998 Moskovassa Juri Bašmet Pletnjovin itsensä johtaman Venäjän kansallisorkesterin kanssa.
Pletnjov levytti Venäjän kansallisorkesterin kanssa muun muassa palkitusti Tšaikovskin kuusi sinfoniaa. Vuonna 2005 Pletnjov sai Grammyn levytyksestä, jolla hän soittaa itse sovittamansa "Tuhkimon" kahdella pianolla Martha Argerichin kanssa.
Kesäkuussa 2010, Pletnev oli lomailemassa Thaimaassa ja hänet pidätettiin poliisin toimesta ja epäiltiin 14-vuotiaan thaimaalaisen pojan raiskauksesta. Tapauksella epäiltiin myös olevan yhteyksiä kansainväliseen ihmiskauppaan. Tämä johti aina siihen, että Pletnjovin esiintymiset peruutettiin Edinburgin kansainvälisillä festivaaleilla. Mutta lopulta 28. syyskuuta 2010 kaikki Pletnjoviin kohdistuneet syytteet peruttiin.
Óliver Torres

Óliver Torres Muñoz, yleensä vain Óliver (s. 10. marraskuuta 1994 Navalmoral de la Mata, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Torres liittyi Atlético Madridin junioriakatemiaan vuonna 2008 ollessaan 13-vuotias. Hän pelasi ja kehittyi neljän vuoden ajan madridilaisseuran junioreissa, kunnes silloinen edustusjoukkueen päävalmentaja Diego Simeone nosti hänet edustusjoukkueen mukaan.
Huhtikuussa 2012 Torres oli ensimmäistä kertaa edustusjoukkueen kokoonpanossa ottelussa Real Betisiä vastaan, ilman että hän oli pelannut ainuttakaan ottelua vielä edes seuran reservijoukkueessa. Virallisen ensiesiitymisensä edustusjoukkueessa hän teki kauden 2012–2013 avausottelussa Levantea vastaan tultuaan vaihdosta kentälle 64. peliminuutilla.
Peresvet-luokka

Peresvet-luokka oli Venäjän keisarikunnan laivaston kolmen pre-dreadnought-taistelulaivan muodostama alusluokka. Luokan alukset valmistettiin 19. ja 20. vuosisatojen vaihteessa Itämeren alueen telakoilla.
Augusto Palacios

Augusto Palacios (s. 23. joulukuuta 1951) on perulainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän on viimeksi toiminut eteläafrikkalaisen Orlando Pirates -seuran päävalmentajana Premier Soccer Leaguessa kaudella 2011–2012.
Pelaajaurallaan Palacios edusti useita eri seuroja neljällä eri mantereella. Suomessa hän pelasi Kotkan Työväen Palloilijoiden riveissä vuonna 1982. Palacios teki pelaamissaan 29:ssä SM-sarjan ottelussa yhdeksän maalia. KTP:n lisäksi hän on edustanyt muun muassa Bundesliigan Kickers Offenbachin joukkuetta.
Palacios on toiminut useiden eteläafrikkalaisten seurajoukkueiden valmentajana. Lisäksi hän on valmentanut muun muassa Turkin Superliigassa pelaavaa Gençlerbirliğiliä. Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana Palacios työskenteli vuosina 1992–1994. Hän valmensi myös Hongkongin naisten jalkapallomaajoukkuetta 1980-luvun alussa.
Perun A-maajoukkueessa Augusto Palacios esiintyi 1970- ja 1980-luvuilla kuusi kertaa. Vuonna 1978 hän putosi Perun MM-kisajoukkueesta loukkaantumisen vuoksi.
Petropavlovsk (1894)

Petropavlovsk () oli vuonna 1899 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston Petropavlovsk-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva. Alus upposi Venäjän–Japanin sodan aikana osuttuaan miinaan Port Arthurin edustalla 13. huhtikuuta 1904.
Valmistus.
Alus tilattiin Kaleeritelakalta Pietarista ja sen köli laskettiin 19. toukokuuta 1892. Alus laskettiin vesille 1. marraskuuta 1894 ja se valmistui 1899.
Palvelus.
"Petropavlovsk" lähti lokakuussa 1897 Pietarista Kronstadtiin varustettavaksi. Aluksen tykit asennettiin 1898 ja se siirrettiin edelleen Liepājaan, mistä se palasi Kronstadtiin 1899. Alus määrättiin 5. lokakuuta Kauko-Itään Itä-Aasian laivueeseen ja se saapui 28. huhtikuuta 1900 Port Arthuriin, jossa aluksesta tehtiin Itä-Aasian laivueen komentajan vara-amiraali Skrydlovin lippulaiva.
Vuonna 1900 alus osallistui Kiinan boksarikapinan kukistamiseen ja lokakuussa 1902 kontra-amiraali Oskar Stark vastaanotti laivueenkomentajan tehtävät nostaen lippunsa "Petropavlovskille".
Uppoaminen.
Helmikuun alussa 1904 keisarillisen Japanin laivasto teki yllätyshyökkäyksen Port Arthuriin. "Petropavlovsk" ei vaurioitunut yöllisessä torpedohyökkäyksessä, mutta seuraavana päivänä kohdatessaan Japanin laivaston se kärsi lieviä vaurioita. Alukseen osuneet kaksi 12 tuuman ja yksi kuuden tuuman kranaatti surmasivat yhden ja haavoittivat neljää miehistönjäsentä. Alus ampui kaksikymmentä 12 tuuman ja 68 kuuden tuuman kranaattia osumatta japanilaisiin.
Japanilaisten yrityksen sulkea Port Arthurin sataman suu sulkulaivoilla epäonnistuttua amiraali Heihachiro Togo teki uuden suunnitelman. Sataman suu määrättiin miinoitettavaksi ja siten ulos pyrkivät alukset tuhoutuisivat. Neljän torpedovenehävittäjän suojaamaan miinalaiva "Korumaru" laski 31. maaliskuuta miinoituksen satamansuulle. Venäläisten komentaja amiraali Stepan Makarov sai tiedon miinanlaskusta, mutta hän uskoi alusten olevan alueella partioivia venäläisiä aluksia. Venäjän laivaston hävittäjä "Strashnii" kohtasi 13. huhtikuuta japanilaisten hävittäjäosaston, mistä seurasi kahakka. Makarov lähetti risteilijä "Bayanin" hävittäjän avuksi ja risteilijän ilmoitettua havainneensa japanilaisia risteilijöitä Makarov päätti lähteä laivaston päävoimien kanssa merelle.
Makarovin osastoon kuuluivat taistelulaivat "Petropavlovsk" ja "Poltava", neljä risteilijää sekä niitä suojanneet hävittäjät. Japanilaiset kuitenkin vetäytyivät rannikkolinnakkeiden tykkien kantaman ulkopuolelle saaden samalla tuekseen kuusi taistelulaivaa. Makarov joutui siten kääntymään takaisin kohdatakseen satamasta saapuvat kolme taistelulaivaa. Yhdistynyt osasto kääntyi kohti japanilaisia ja noin kaksi mailia rannikosta "Petropavlovsk" osui miinaan. Alus vei upotessaan mukanaan 27 upseeria ja 652 miestä, joiden mukana amiraali Makarovin. Myös tunnettu venäläinen taidemaalari Vasili Vereštšagin sattui olemaan laivalla ja hukkui sen upotessa.
Jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailut 1927

Vuoden 1927 jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailujen loppuottelussa kohtasivat IK Göta ja Västerås SK.
1. kierros.
2. tammikuuta
6. tammikuuta
2. kierros.
9. tammikuuta
14. tammikuuta
Neljännesvälierät.
16. tammikuuta
Puolivälierät.
30. tammikuuta
6. helmikuuta
Välierät.
13. helmikuuta
Loppuottelu.
27. helmikuuta 1927 Tukholmassa. Yleisöä 8856