tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
The Godfather II

The Godfather 2 on EA Redwood Shoresin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin huhtikuussa 2009 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Peli on jatkoa "The Godfatherille".
Pelaaminen.
Peli on "Grand Theft Auto" -tyylinen avoimeen pelimaailmaan sijoittuva 
peli. Pelaaja voi liikkua vapaasti ympäri pelimaailmaa ja tehdä tehtävät milloin itse haluaa. Pelissä on kolme kaupunkia: New York, Miami ja Havana.
Peli eroaa edellisestä osasta siten, että pelaajan ei enää tarvitse tehdä kaikkea itse, vaan käytössä on omia sotilaita. Apulaisia voi palkata omista yrityksistä. Kaikilla apulaisilla on omia erikoiskykyjä. Joku on esimerkiksi tiirikoija, joka osaa murtaa joitain tiettyjä ovia ja kassakaappeja, ettei tarvitse enää käyttää dynamiittia, kuten ensimmäisessä osassa. Myös vaatevalikoima on edellistä peliä suurempi.
Taidot.
Kun pelaaja on vallannut yrityksiä itselleen, hän voi löytää niistä tai perheen päämajasta () ihmisiä, joita voi ottaa mukaan perheeseen. Jokaisella perheenjäsenellä on omat taitonsa, ja jos pelaaja ylentää jonkun perheensä sotilaan, tämä voi saada toisen ja kolmannenkin taidon.
Taitoja on yhteensä kuusi:
Apuvälineet.
Kun pelaaja on vallannut yhden rikoskierteen itselleen, hän saa itselleen ja ryhmälleen uuden apuvälineen. Apuvälineitä on neljä:
Juoni.
Peli alkaa uudenvuoden aattona, Hyman Rothin syntymäpäivillä Kuubassa vuonna 1959. Kuuban presidentti julistaa lopettavansa viransa lopettaakseen vallankumouksen ja verenvuodatuksen. Kaduilla puhkeaa mellakka, ja Dominicin pitää auttaa Michael, Fredo sekä hänen pomonsa, ensimmäisen pelin päähahmo Aldo lentokentälle, jotta he pääsisivät takaisin New Yorkiin. Lennonjohtotornin päällä oleva tarkka-ampuja ampuu Aldon, ja muut pakenevat lentokoneeseen. Michael pahoittelee Aldoa Dominicille, ja sanoo että Dominic saa perustaa oman perheensä New Yorkiin.
Kuusi viikkoa myöhemmin Corleonen perheen päämajalla Michael sanoo Dominicille, että Aldon kuoltua hänen perheensä hajosi, ja hänen caporegimensa aloittivat omat perheet. Dominicin on eliminoitava uudet perheet päästäkseen New Yorkin alamaailman johtajaksi. Dominic aloittaa valtaamalla muutamia pienyrityksiä, ja pian hän saa soiton vihollisperheen johtajalta, Carmine Rosatolta, joka haluaa tehdä rauhan Dominicin kanssa. He tapaavat pienessä baarissa, ja Dominicilla on mukanaan ystävänsä Frank Petangieli. Kolmikko aloittaa keskustelun, mutta Rosaton miehet kuristavat Frankin ja yrittivät tappaa Dominicin. Dominic pakenee paikalta ja haluaa kostaa Frankin kuoleman hyökkäämällä Rosaton perheen päämajaan. Dominic tappaa Rosaton ja räjäyttää tämän kodin. Hän saa soiton Hyman Rothilta, joka haluaa tavata Dominicin Floridassa.
Danko Cvjetičanin

Danko Cvjetičanin (s. 16. lokakuuta 1963 Zagreb, Jugoslavia) on kroatialainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Cvjetičanin aloitti ammattilaiskoripallon jugoslavialaisessa KK Partizanissa, jonka lisäksi hän edusti urallaan myös samassa maassa KK Cibonaa. Ulkomailla hän pelasi Estudiantesissa ja Reggianassa. Hän voitti seurajoukkueissa muun muassa Euroopan cupin kaudella 1985–1986 ja Saporta Cupin kaudella 1986–1987. Lisäksi Cvjetičanin voitti Jugoslavian cupin kaudella 1987–1988 sekä Kroatian-mestaruuden kaudella 1991–1992. Hän lopetti ammattilaiskoripallon vuonna 1998.
Maajoukkuetasolla Cvjetičanin edusti Jugoslavian nuorisomaajoukkueita ja myöhemmin Jugoslavian maajoukkuetta. Hän saavutti muun muassa olympiahopeaa Soulin olympialaisista. Kroatian itsenäistymisen jälkeen Cvjetičanin edusti Kroatiaa, jonka paidassa hän voitti muun muassa olympiahopeaa vuonna 1992.
Pelaajauransa jälkeen Cvjetičanin on toiminut muun muassa Philadelphia 76ersin ja New Jersey Netsin Euroopan kykyjenetsijänä.
Egyptin presidentinvaali 2012

Egyptin presidentinvaali 2012 käytiin Egyptissä vuonna 2012. Vaalin ensimmäinen kierros järjestettiin 23.–24. toukokuuta 2012. Siinä voittajiksi selvisivät Muslimiveljeskunnan Muhammad Mursi sekä Hosni Mubarakin aikainen ministeri Ahmad Shafiq. Vaalin toinen kierros järjestettiin 16.–17. kesäkuuta, ja Egyptin presidentiksi valittiin Muhammad Mursi. Kyseessä oli Egyptin historian toinen yli yhden ehdokkaan presidentinvaali, ja ensimmäinen presidentinvaali vuoden 2011 vallankumouksen jälkeen.
Ehdokasasettelu.
Vaalin ehdokasasettelussa oli ongelmia ja useita ehdokkaita evättiin erinäisten syiden takia. Presidentinvaalien ehdokkaaksi haki yhteensä yli 20 henkilöä, joista 13 ilmoittautuneen ehdokkuus hyväksyttiin. Näihin kuuluvat muun muassa maltillinen islamisti Abdel-Moneim Ablofoth, muslimiveljeskunnan Muhammad Mursi, entinen pääministeri Ahmad Shafiq sekä Mubarakin entinen ulkoministeri ja entinen Arabiliiton johtaja Amr Moussa.
Tuomioistuin hyllytti maallista liberaalipuoluetta edustaneen Ayman Nourin, koska tämä oli istunut viisi vuotta vankilassa petoksesta ja asiakirjojen väärentämisestä. Nour oli ollut vuoden 2005 vaaleissa Mubarakin vastaehdokas, ja tuli vaaleissa toiseksi 7,6 prosentin osuudella. Nourin epäämisen myötä myös Muslimiveljeskunnan alkuperäisen ehdokkaan, puolueen varapuheenjohtaja Khairat al-Shaterin, asema kyseenalaistettiin ja lopulta hänet hylättiin. Al-Shater istui seitsemän vuotta vankilassa tuomittuna terrorismista ja rahanpesusta. Ehdokkaansa epävarman aseman johdosta puolue nimesi varaehdokkaakseen puolueen johtajan Muhammad Mursin. 
Lisäksi äärivanhoillisten salafistien ehdokkaan Hazem Abu Ismailin kelpoisuudesta ei ollut varmuutta, sillä tämän äidin sanottiin olevan kaksoiskansalainen. Lain mukaan ehdokkaiden vanhemmilla saa olla vain Egyptin kansalaisuus. Abu Ismail kiisti väitteen, ja piti ehdokkuuden kyseenalaistusta salajuonena häntä vastaan. Vaalilautakunta päätyi lopulta hylkäämään Abu Ismailin ehdokkuuden. Abu Ismailin asianajaja tuomitsi päätöksen välittömästi, ja uskoi vaalikomitean saaneen hylkäämispäätöksen käskynä Egyptiä johtavalta sotilasneuvostolta.
Huhtikuussa 2012 Egyptissä hyväksyttiin laki, joka kielsi presidenttiehdokkuuden niiltä, jotka toimivat pääministerinä, varapresidenttinä, presidenttinä tai puoluejohdossa Hosni Mubarakin valtakauden viimeisenä vuosikymmenenä. Tämän myötä yhtenä kärkiehdokkaista pidetyn entisen pääministeri Ahmed Shafiqin ehdokkuus hylättiin. Shafiq valitti päätöksestä ylimpään vaalilautakuntaan, joka hyväksyi valituksen ja palautti Shafiqin ehdokkuuden, koska tämä oli ilmoittautunut ehdokkaaksi ennen lain voimaan astumista. Ehdokkaista hylättiin myös viimeisimpänä presidenttikisaan ilmoittautunut Mubarakin aikainen tiedustelupäällikkö ja varapresidentti Omar Suleiman, joka keräsi vaaditut 30 000 allekirjoitusta muutamassa päivässä. Suleiman hylättiin, koska hän ei saanut tarpeeksi tukea riittävän monesta maakunnasta.
Tulokset.
&lt;noinclude&gt;
Mike Wallace

Myron Leon (Mike) Wallace (9. toukokuuta 1918 Brookline, Massachusetts, Yhdysvallat – 7. huhtikuuta 2012 New Haven, Yhdysvallat, Connecticut, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen journalisti, joka toimi 60 Minutes -makasiiniohjelman haastattelijana. Hän oli sen vakituinen toimittaja 1968–2006, mutta teki aika ajoin haastatteluja vielä pari vuotta sen jälkeenkin. Lopullisesti hän vetäytyi julkisuudesta vuonna 2008 ohitusleikkauksen jälkeen. Hän sai parikymmentä Emmy-palkintoa ja muita palkintoja.
Wallacen haastattelutyyli oli suorasukainen. Hän saattoi kysyä esimerkiksi Iranin uskonnolliselta johtajalta Ajatollah Khomeinilta, onko tämä hullu.
Wallacella oli venäjänjuutalainen sukutausta, ja hän piti itseään etnisesti juutalaisena mutta ei erityisen uskovaisena.
Norjan naisten jääkiekkomaajoukkue

Norjan naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Norjaa naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa ja -turnauksissa, muun muassa maailmanmestaruuskilpailuissa. Joukkue toimii Norjan jääkiekkoliiton alaisuudessa. Maajoukkueen paras arvokisasijoitus on Euroopan-mestaruuskilpailujen pronssi vuodelta 1993.
Norjassa oli vuonna 2017 noin 600 naisjääkiekkoilijaa. Vuonna 2021 rekisteröityjen naisjääkiekkoilijoiden määrä oli jo 1 360, kuten myös vuonna 2022. Vuoden 2025 alussa pelaajia oli liki 2 400.
Vuonna 2025 joukkue oli Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa 12. sijalla.
Vuodesta 2015 kauteen 2016–2017 joukkuetta valmensi kanadalainen Laura Rollins. Hänen jälkeensä päävalmentajana on ollut norjalainen Thomas Pettersen. Nykyinen valmentaja on hänen maanmiehensä André Lysenstøen.
Elokuussa 2023 Norja päätti lakkauttaa naisten ja miesten koko maajoukkuetoiminnan loppuvuodeksi 2023 taloudellisten ongelmien vuoksi. Joukkue selvitti kuitenkin tiensä vuoden 2025 maailmanmestaruuskilpailujen pääsarjaan, jossa se on pelannut viimeksi 1990-luvulla.
Teresia ja Rafael Lönnströmin kotimuseo

Teresia ja Rafael Lönnströmin kotimuseo on raumalaisen tehtailijapariskunnan Teresia ja Rafael Lönnströmin edustuskoti taidekokoelmineen. Koti avattiin museona vuonna 1988 teollisuusneuvos Teresia Lönnströmin testamentin mukaisesti. Museokokonaisuuteen kuuluu myös Lönnströmin taidemuseo.
Teresia ja Rafael Lönnströmin kotimuseossa on säilytetty Lönnströmien kodin interiööri huonekaluineen, sekä design- ja taide-esineineen. Museossa on esillä myös vanhempi osa taidekokoelmasta, johon kuuluu suomalaista ja ulkomaista taidetta kultakaudelta tähän päivään. Kokoelman varhaisempia suomalaisia taiteilijoita ovat muun muassa Elin Danielson-Gambogi, Pekka Halonen, Oscar Kleineh, Berndt Lindholm, Hjalmar Munsterhjelm, Victor Westerholm ja Victoria Åberg. Lönnströmien koti valmistui vuonna 1942 Rauman Kaivopuistoon, Syväraumanlahden pohjukkaan. 
Lönnströmien kodin alakerrassa sijaitsevat juhlasali, kahvisalonki, ruokasali, arkiolohuone ja Rafael Lönnströmin työhuone eli Kapteenin huone. Yläkerran huoneita ovat Teresia Lönnströmin makuuhuone, vierashuone, ylähalli ja Elsen huone. Else Beck oli Teresia Lönnströmin sisarentytär, myöhemmin ottotytär, joka asui tätinsä kanssa. Vuonna 1986 Teresia Lönnström laajensi taloa Galleria-siivellä, jossa nykyisin esitellään Lönnströmin taidemuseon nykytaideprojekteja. Kotimuseossa huonekalut, esineet ja taideteokset ovat yhä samoilla paikoilla, joille Teresia Lönnström on ne aikoinaan asettanut. 
Kapteeni Rafael Lönnström perusti Lönnström-yhtiöt 1929 ja laajensi yhtiöiden toimintaa 1930-luvulla. Ennen toista maailmansotaa ja sodan aikana yhtiöt valmistivat pääasiassa sotatarvikkeita. Sotien jälkeen yhtiöt laajenivat monialaiseksi metalliteollisuusyritykseksi. Yhtiöiden päätuotantosuunnat olivat vesihanat sekä kuljetinketjut ja -järjestelmät. Rafael Lönnström menehtyi keuhkotuberkuloosiin vuonna 1943 ja hänen puolisostaan Teresia Lönnströmistä tuli yhtiöiden pääomistaja. 
Teollisuusneuvos Teresia Lönnström johti Lönnström-yhtiöitä 30 vuotta. Taidekokoelmalle Teresia Lönnströmillä oli aikaa erityisesti sen jälkeen, kun hän 1970-luvun alussa päätti myydä Lönnström-yhtiöt Huhtamäki-yhtymälle. Myynnin yhteydessä hän teki huomattavia lahjoituksia yleishyödyllisiin tarkoituksiin, muun muassa Suomen Kulttuurirahastolle.
Teresia Lönnström kuoli vuonna 1986. Hänen testamenttinsa mukaisesti perustettiin Teresia ja Rafael Lönnströmin Säätiö edistämään ja tukemaan kuvataiteita. Säätiö toimii nykyisin nimellä Lönnströmin taidemuseo sr ja se ylläpitää Teresia ja Rafael Lönnströmin kotimuseota sekä Lönnströmin taidemuseota.
Puolan väestö

Puolan väestö on etnisesti varsin homogeeninen. Puolalaisten geneettinen tausta on sitä vastoin hyvin heterogeeninen johtuen suuresta vähemmistöjen määrästä ennen toista maailmansotaa ja mongolien hyökkäyksistä (n. 1200-luvulla). Myös monet sodat ovat monipuolistaneet puolalaisten geneettistä taustaa.
Puolan väkiluku on noin 38 miljoonaa. Luku on pysytellyt samana kommunistidiktatuurin luhistumisesta alkaen. Vuonna 1980 väkiluku oli noin 35,7 miljoonaa, vuonna 1960 noin 29,8 miljoonaa ja vuonna 1946 noin 23,6 miljoonaa. Maassa puhutaan lähes yksinomaan puolaa (97,8 %). Pieniä vähemmistöjä ovat saksalaiset, ukrainalaiset, valkovenäläiset ja liettualaiset. Noin 87 prosenttia väestöstä on katolilaisia. Katolisten lisäksi maassa on muiden muassa ortodokseja, uniaatteja eli kreikkalaiskatolilaisia, protestantteja ja juutalaisia.
Ennen toista maailmansotaa Puolassa asui yli kolme miljoonaa juutalaista, runsas miljoona sekä saksalaisia että valkovenäläisiä ja lähes neljä miljoonaa ukrainalaista. Juutalaiset surmattiin toisen maailmansodan aikaisessa, saksalaisten toimeenpanemassa holokaustissa, ja sodanjälkeisessä rajojen siirrossa voittajat suorittivat laajamittaisia joukkosiirtoja. Niissä Neuvostoliittoon jäänyt puolalaisväestö siirrettiin nyky-Puolaan ja nyky-Puolan ukrainalaiset ja valkovenäläiset Neuvostoliittoon.
Vuonna 2012 arvioitu elinajanodote on miehille 72,31 vuotta ja naisille 80,43 vuotta.
Maailman terveysjärjestön vuonna 2004 tekemän selvityksen mukaan alkoholinkäyttö Puolassa on maailman keskitason yläpuolella, puhtaaksi alkoholiksi muunnettuna noin 8,7 litraa aikuista kohti. Tämä on hiukan vähemmän kuin Italiassa ja hiukan enemmän kuin Yhdysvalloissa.
Väestöjakauma.
Puolan kielelliset olosuhteet vuonna 1937.
[[File:Poland1937linguistic.jpg|thumb|center|300px|Seuraavassa on [[Puolan toinen tasavalta|Puolan toisen tasavallan]] aikaista tilannetta kuvaava karttaa kansallisuuksien asuinalueista vuodelta 1937
 
 
 
Koulutus.
Puolan koulujärjestelmä on uudistusten kohteena, koska sitä sopeutetaan eurooppalaisiin järjestelmiin. Nykyisin lapset käyvät yhtenäistä alakoulua 7–13-vuotiaina. Sen jälkeen on erilaisia yläkouluvaihtoehtoja, ja noin 19-vuotiaana ne, jotka haluavat jatkaa yliopistoihin tai muuten korkea-asteelle, suorittavat ylioppilas- eli "matura"-tutkinnon.
Suurimpia kaupunkeja.
Vuonna 2010 Puolassa oli viisi yli puolen miljoonan asukkaan kaupunkia, ja kymmenen yli 300 000 asukkaan kaupunkia (suluissa arvioitu asukasluku vuonna 2010).
Aiheesta muualla.
[[Luokka:Puolan väestö|*]]
Mylopótamos (kunta)

Mylopótamos ( eli Δήμος Μυλοποτάμου, "Dímos Mylopotámou") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Réthymnon alueyksikössä Kreetan alueella. Kunnan pinta-ala on 337,9 neliökilometriä ja väkiluku 14 363 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Pérama.
Mylopótamoksen kunta sijaitsee Kreetan saaren keskiosassa sen pohjoisrannikolla. Se on saanut nimensä sen halki virtaavasta Mylopótamos-joesta. Nykyinen Mylopótamoksen kunta muodostui, kun Geropótamos, Kouloúkonas ja Zonianá yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Chalépan luostari ja Vósakoksen luostari.
Kunnan osat.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Mylopótamoksen kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Tōru Itō

Tōru Itō (; s. 8. huhtikuuta 1966) on japanilainen entinen ohjaskelkkailija.
Sapporon yliopistossa opiskellut Itō oli henkilökohtaisen kilpailun 29. MM-kisoissa 1985 ja sijoittui 26:nneksi Calgaryn olympialaisissa 1988. Hän oli vuoden 1990 MM-kilpailuissa 31. nopein ja seuraavana talvena kisojen 34.
Hallituksen ulko- ja turvallisuuspoliittinen ministerivaliokunta

Hallituksen ulko- ja turvallisuuspoliittinen ministerivaliokunta (lyhennettynä hutva tai utva) on yksi neljästä Suomen valtioneuvoston lakisääteisestä ministerivaliokunnasta. Se perustettiin jatkamaan Suomen puolustusneuvoston tehtäviä perustuslain muutoksen jälkeen vuonna 2000. Valiokunnan tehtävänä on käsitellä ja valmistella ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan ja Suomen muihin ulkosuhteisiin liittyvät tärkeät asiat sekä sisäisen turvallisuuden ja kokonaismaanpuolustuksen asiat silloin kun ne liittyvät ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan.
Ministerivaliokunnan puheenjohtaja on pääministeri. Lisäksi valiokuntaan kuuluvat ulkoministeri, puolustusministeri ja enintään neljä muuta ministeriä, jotka valtioneuvosto valiokuntaan määrää. Ulkoministeriön toimialaan kuuluvia asioita käsittelemään määrätty ministeri (ns. toinen ulkoasiainministeri) kuuluu valiokuntaan, jos hallituksessa on sellainen. Sisäasiainministeri ja muita ministereitä kuuluu edellä mainittujen lisäksi valiokuntaan, jos heidän toimialoihinsa liittyviä kysymyksiä on käsittelyssä.
Tp-utva.
Nykyisin ministerivaliokunta kokoontuu käytännössä yhdessä tasavallan presidentin kanssa, ja tällöin kokousta kutsutaan "ulko- ja turvallisuuspoliittisen ministerivaliokunnan ja tasavallan presidentin yhteiseksi kokoukseksi". Kokouksesta käytetään lyhennettä "tp-utva".
Luis Vanderlei

Luis Vanderlei Cagnoto (s. 7. elokuuta 1978, São Paulo, Brasilia), tunnetumpi nimellä Luis Vanderlei tai lempinimellä Deco, on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttämies. Kauden 2012 Luis Vanderlei pelasi Ykkösen FC Hämeenlinnassa.
Luis Vanderlei tuli Brasilian São Paulon osavaltion Guarulhosiasta Suomeen torniolaiseen ykkösen joukkueeseen Tornion Pallo-47 kaudeksi 2007. Torniolaisjoukkueen valmentajana toimi silloin pitkään Suomessa asunut brasiliainen, entinen pelimies Luiz Antonio. Vasenjalkaisen taiturin pelipaikaksi tuli ns. kymppipaikka. Hän pelasi TP-47:ssä kaksi ykkösen kautta ja 43 ottelua tehden niissä yhdeksän maalia. 
Kaudeksi 2009 Luis Vanderlei siirtyi silloin vielä Kakkosessa pelaavaan Oulun Palloseuraan, joka nousi kyseisellä kaudella Ykköseen. Luis Vanderlei itse teki kaudella 2009 16 maalia. Kaikkiaan Luis Vanderlei pelasi OPS:ssä kolme kautta, joista kaksi viimeistä Ykkösessä. Kaksivuotinen sopimus päättyi syksyllä 2011. 
Pian sen jälkeen Luis Vanderlei solmi sopimuksen Ykkösessä pelaavan FC Hämeenlinnan kanssa, jossa hän aloitti keväällä 2012. 
Luis Vanderlei on pelannut Ykkösessä kaikkiaan viisi kautta, 112 ottelua tehden niissä 29 maalia.
José Sánchez González

José Sánchez González (s. 30. lokakuuta 1934) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 5. huhtikuuta 1958 ja nimitettiin Oviedon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Rubiconin titulaaripiispaksi 15. tammikuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gabino Díaz Merchán, jota avustivat Elías Yanes Alvarez ja Demetrio Mansilla Reoyo.
Sánchez González sai 11. syyskuuta 1991 nimityksen Sigüenza-Guadalajaran hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 2. helmikuuta 2011.
Ryszard Karpiński

Ryszard Karpiński (28. joulukuuta 1935 – 5. tammikuuta 2024) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Lublinin hiippakuntaan Piotr Kałwa 19. huhtikuuta 1959. Hänet nimitettiin Lublinin vihkipiispaksi ja Minerviumin titulaaripiispaksi 19. elokuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Józef Glemp, jota avustivat Bronislaw Dabrowski ja Bolesław Pylak.
Karpiński jäi eläkkeelle 31. joulukuuta 2011.
Maraschinokirsikka

Maraschinokirsikka tai cocktail-kirsikka on säilötty ja makeutettu kirsikka, jota käytetään monien juomien, salaattien, leivonnaisten sekä jäätelön ja erilaisten muiden jälkiruokien valmistukseen ja koristeluun.
Valmistus.
Teollisesti valmistetut maraschinokirsikat ovat nykyisin alun perin luontaisesti makeita ja väriltään vaaleita kirsikoita, Yhdysvalloissa pääsääntöisesti "Napoleon" ja "Royal Anne" -nimisiä lajikkeita. Ne säilötään ensin liemeen, johon on lisätty rikkidioksidia ja kalsiumkloridia. Niiden tehtävä on poistaa luumarjojen luontainen väri ja maku. Tämän jälkeen niistä poistetaan kivet ja upotetaan noin kuukaudeksi liuokseen, jossa on muun muassa yhtä tai usempaa elintarvikeväriä, siirappia, makuaineita, happamuudensäätö- ja säilöntäaineita.
Kuvatulla menetelmällä kirsikoista voidaan valmistaa halutun värisiä. Väreistä yleisin on heleä punainen, mutta myös esimerkiksi vaaleanpunaisia, sinisiä, vihreitä, keltaisia tai oransseja voidaan valmistaa. Makuaineena käytetään usein karvasmanteliöljyä tai muita sitä muistuttavia aineita, kuten kirsikka-aromia. Vihreät cocktailkirsikat voivat olla mintun makuisia.
Nimen alkuperä ja valmistustavan muutos Yhdysvalloissa.
Suomeksi maraschinokirsikoita nimitetään myös cocktailkirsikoiksi. Taustalla on kirsikoiden suuri suosio nimenomaan cocktailien koristeina. Nimi maraschino taas viittaa useiden vuosisatojen ajan Kroatiassa ja Pohjois-Italiassa kasvaneisiin pieniin, tummiin ja happamiin "Marasca"-kirsikoihin ("Prunus cerasus" var. "marasca") ja siitä valmistettuun maraschinolikööriin, johon murskattiin sokerilla makeutettuja kirsikoita. Kokonaisia likööriin säilöttyjä kirsikoita alettiin kutsua maraschinokirsikoiksi. Niistä tuli varakkaiden eurooppalaisten suosimia herkkuja.
1890-luvulla maraschinokirsikoita ja -likööriä ruvettiin viemään Yhdysvaltoihin, jossa niitä tarjoiltiin hienoimmissa ravintoloissa ja hotelleissa. Kirsikat tulivat siellä suosituiksi ja 1896 amerikkalaiset alkoivat kokeilla niiden valmistamista sikäläisillä makeilla lajikkeilla. Suosiotaan kasvattava raittiusliike sai valmistajat vähentämään säilykkeiden alkoholipitoisuutta. Makuaineena käytettiin manteliöljyä. Vuoteen 1920 mennessä luvulla kotimaassa valmistetut maraschinokirsikat olivat jo ylivoimaisen suosittuja tuontituotteisiin verrattuina.
Yhdysvaltain kieltolaki teki 1920-luvusta alkaen alkoholin avulla valmistetuista kirsikoista laittomia. Nykyinen täysin alkoholiton ja luumarjojen rakenteen hyvin säilyttävä teollinen valmistustapa pohjautuu Ernest H. Wiegandin kuusi vuotta kestäneisiin kokeisiin.
Paluu alkuperäiseen.
Huoli elintarvikkeiden lisäaineiden terveysvaikutuksista näkyy tee-se-itse-maraschinokirsikoiden resepteinä. Myös alkuperäiseen tapaan likööriin valmistettuja kirsikoita on saatavana.
Suopursu kukkii

Suopursu kukkii on Toivo Särkän ohjaama elokuva vuodelta 1947. Se perustuu Matti Hällin romaaniin "Suopursu kukkii" (1943).
Tuotanto ja julkaisu.
Elokuva perustuu Matti Hällin menestysromaaniin "Suopursu kukkii" (1943). Matti Hällin kirjasta otettiin ensi-illan jälkeen uusi painos, jossa on elokuvakuvitusta. 
Arviot.
Elokuvan aikalaisvastaanotto oli sekä ilahtunutta että kriittistä. Kiitosta saivat Särkän ohjaus ja Kalle Peronkosken kuvaus. "Uuden Suomen" Raoul af Hällströmin mukaan elokuva oli ”kauttaaltaan aistikasta tekoa”. 
Kari Uusitalo ("Hyvinkään Sanomat" 20.6.1980) arvioi elokuvaa ankarasti tusinatuotteeksi. 
Myöhempi tv-esityksen kriitikko on pitänyt elokuvaa hahmottomana ja raskassoutuisena vaikka toteaakin, että siinä on kiehtovia aineksia. Tunnelma on surumielisen kaihoisa.
Juan María Leonardi Villasmil

Juan María Leonardi Villasmil (11. helmikuuta 1947 Bocono – 7. kesäkuuta 2014 Maracaibo) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 4. elokuuta 1979 ja nimitettiin Méridan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Lesvin titulaaripiispaksi 27. tammikuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Baltazar Enrique Porras Cardozo, jota avustivat Miguel Antonio Salas Salas ja Vicente Ramón Hernández Peña.
Leonardi Villasmil sai 12. heinäkuuta 1997 nimityksen Punto Fijon piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 30. elokuuta.
Pekka Räisänen

Pekka Räisänen (s. 4. marraskuuta 1982 Haukipudas) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavaa Oulun Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Räisäsen pelaajaura aikuisten tasolla alkoi Haukiputaan Pallossa Kolmosessa kaudella 2001. Kaudeksi 2003 hän siirtyi sarjatasoa ylemmäksi Kajaanin Hakaan. KajHasta Räisänen siirtyi kauden 2005 aikana Veikkausliigassa pelanneeseen Tornion Pallo -47:ään. Veikkausliiga-debyyttinsä Räisänen teki 29. kesäkuuta 2005 vierasottelussa FC Lahtea vastaan. Liigaotteluita kertyi kuitenkin vain kahdeksan, kun TP-47 tippui Ykköseen kaudeksi 2006. Torniosta Räisänen siirtyi kaudeksi 2007 Tampereen Pallo-Veikkojen riveihin. Kaudella 2008 Räisänen pelasi myös Kakkosessa FC Blackbirdissä.
Kaudeksi 2009 Räisänen palasi Ykkösessä pelanneen TP-47:n puolustukseen. Seuraavat kaksi kautta hän pelasi HauPassa Kakkosta ja Kolmosta. Räisänen teki yksivuotisen sopimuksen vuoden jatko-optiolla Oulun Palloseuran kanssa tammikuussa 2012. Marraskuussa 2013 Räisänen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella AC Oulun riveihin.
Tamás Kovács

Tamás Kovács (s. 20. maaliskuuta 1943 Budapest) on unkarilainen miekkailija. Hän sai vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa pronssia säilän joukkuekilpailussa ja jäi sen yksilökilpailussa yhdeksännelle sijalle. Vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä hän sai jälleen pronssia säilän joukkuekilpailussa ja sijoittui sen yksilökilpailussa kuudenneksi.
Vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa Kovács sijoittui säilän yksilökilpailussa 17. ja joukkuekilpailussa neljännelle sijalle.
Diego Confalonieri

Diego Confalonieri (s. 11. huhtikuuta 1979 Milano) on italialainen miekkailija. Hän kilpaili vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä ja sai siellä pronssia kalvan joukkuekilpailussa. Sen yksilökilpailussa hän jäi seitsemännelle sijalle.
Veit Harlan

Veit Harlan (22. syyskuuta 1899 – 13. huhtikuuta 1964) oli saksalainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Harlan työskenteli Kolmannen valtakunnan propagandaosaston palveluksessa. Ohjaamansa antisemitistisen propagandaelokuvan "Jud Süss" (1940, Suomessa "Vallanhimo") vuoksi hän joutui toisen maailmansodan päätyttyä oikeuteen syytettynä rikoksesta ihmisyyttä vastaan. Harlan vapautettiin mutta elokuva kiellettiin.
Harlan sai työkiellon yhdessä ruotsalaissyntyisen vaimonsa, näyttelijä Kristina Söderbaumin kanssa. Kiellon päätyttyä kumpikin jatkoi elokuva-alalla. Harlan ohjasi muun muassa homouden vastaisen elokuvan "Kolmas sukupuoli" (1957). Suomalaisista kriitikoista Raoul af Hällström totesi Elokuva-Aitassa, että elokuvassa ”lietsotaan vihaa tätä luihua tyyppiä vastaan aivan pirullisen tarttuvasti”.
Perhe.
Harlanin veljentytär on näyttelijä Christiane Kubrick, ohjaaja Stanley Kubrickin leski.
Felix Moellerin dokumenttielokuva "Veit Harlan ja Jud Süssin varjo" (2008) käsittelee Harlania sekä hänen lastensa ja lastenlastensa suhdetta taiteilijan jälkimaineeseen.
Rafael Llano Cifuentes

Rafael Llano Cifuentes (18. helmikuuta 1933 México – 28. marraskuuta 2017 Rio de Janeiro, Brasilia) oli meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Opus Dein papiksi 20. joulukuuta 1959 ja nimitettiin São Sebastião do Rio de Janeiron arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Madeksen titulaaripiispaksi 4. huhtikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Eugênio de Araújo Sales, jota avustivat José Gonçalves da Costa ja José Fernandes Veloso.
Llano Cifuentes sai 12. toukokuuta 2004 nimityksen Nova Friburgon piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 20. kesäkuuta.
Llano Cifuentes jäi eläkkeelle 20. tammikuuta 2010.
Oskui

Oskui () on kylä Venäjällä Novgorodin alueen Tšudovon piirin Gruzinon kunnassa. Se sijaitsee Oskujajoen varrella 22 kilometriä kunnan keskuksesta Krasnofarfornyista koilliseen. Kylässä on 500 asukasta (vuonna 2009).
Oskui on entinen volostin ja kyläneuvostoalueen keskus, joka liitettiin Gruzinon kuntaan vuonna 2006. Keskiajalla sen kautta kulki vesireitti Novgorodista Tihvinään. 1800-luvulla kylässä asui kreivi Aleksei Araktšejevin entinen maaorja, sittemmin rikas kauppias, tiedemies ja yhteiskunnallinen vaikuttaja Sergei Ljubištšev. Hänen aloitteestaan sinne rakennettiin vuonna 1812 klassistinen Neitsyt Marian syntymän kirkko.
Nykyään yli puolet Oskuin asukkaista on eläkeläisiä. Sen kautta kulkee erittäin huonokuntoinen Gruzinon ja Budogoštšin välinen tie, jota pitkin on linja-autoyhteys Tšudovoon. Kylässä toimii entisen sovhoosin pohjalta muodostettu maatalousyritys Muratovo sekä yksityinen sahalaitos. Palveluihin kuuluvat peruskoulu, kerhotalo, kirjasto, ensiapuasema ja posti. Kylän nähtävyyksiä ovat Ljubištševien kartanon ja vuonna 1939 suljetun kirkon rauniot sekä uudelleen pystytetty Ljubištševien hautamuistomerkki.
Juan Odilón Martínez García

Juan Odilón Martínez García (s. 29. huhtikuuta 1949) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. 
Hänet vihki papiksi Tolucan hiippakuntaan Arturo Vélez Martínez 29. kesäkuuta 1974. 
Hänet nimitettiin Atlacomulcon piispaksi 30. huhtikuuta 2010, ja piispaksi vihkiminen seurasi 28. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Francisco Robles Ortega, jota avustivat Norberto Rivera Carrera ja Christophe Pierre.
Francisco Javier Chavolla Ramos

Francisco Javier Chavolla Ramos (s. 3. kesäkuuta 1946) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Tijuanan hiippakuntaan 10. joulukuuta 1972 ja nimitettiin Matamorosin piispaksi 1. kesäkuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Girolamo Prigione, jota avustivat Adolfo Antonio Suárez Rivera ja Emilio Carlos Berlie Belaunzarán.
Chavolla Ramos sai 27. joulukuuta 2003 nimityksen Tolucan piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 12. helmikuuta 2004.
Ramón Castro Castro

Ramón Castro Castro (s. 27. tammikuuta 1956) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Tijuanan hiippakuntaan 13. toukokuuta 1982 ja nimitettiin Yucatánin vihkipiispaksi sekä Suellin titulaaripiispaksi 2. huhtikuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Emilio Carlos Berlie Belaunzarán, jota avustivat Giuseppe Bertello ja Rafael Romo Muñoz.
8. huhtikuuta 2006 Castro Castro sai nimityksen Campechen piispaksi. Hänet nimitettiin 15. toukokuuta 2013 Cuernavacan piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 10. heinäkuuta
Harry Carroll

Harry Carroll (28. marraskuuta 1892 – 26. joulukuuta 1962) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, pianisti ja vaudeville-esiintyjä.
Atlantic Cityssä syntynyt Carroll aloitti muusikon uran jo nuorena soittamalla pianoa New Yorkin elokuvateattereissa. Vuonna 1912 hänet palkattiin kirjoittamaan lauluja Lee ja Jacob Shubertin tuottamiin Broadway-näytelmiin, joista ensimmäinen oli "On the Mississippi". Carroll teki musikaalissa yhteistyötä Arthur Fieldsin ja Ballard MacDonaldin kanssa.
Vuonna 1914 ilmestyi yksi Carrollin menestyneimmistä kappaleista, Harold Atteridgen kanssa kirjoitettu ”By the Beautiful Sea”. Vuonna 1918 Joseph McCarthy sanoitti Carrollin Frédéric Chopinin melodian pohjalta tekemän kappaleen ”I’m Always Chasing Rainbows”. Laulua myytiin yli miljoona kopiota. Perry Como teki siitä menestyksekkään uusintaversion vuonna 1946.
Carroll teki yhteistyössä Sigmund Rombergin kanssa musiikin näytelmiin "The Passing Show of 1914", "Dancing Around" (1914) ja "Maid in America" (1915). Hänen musiikkiaan käytettiin vuosittaisen "Ziegfeld Follies" -musikaalisarjan vuosien 1920 ja 1921 esityksissä. Muita Broadway-näytelmiä, joiden kirjoittamiseen hän osallistui, olivat "The Little Blue Devil" ja "Greenwich Village Follies".
Carroll esiintyi useita vuosia vaudevillessä vaimonsa Anna Wheatonin kanssa.
Harry Carroll kuoli vuonna 1962 Mount Carmelissa, Pennsylvaniassa.
Halikon aarre

Halikon aarre on historiallinen hopea-aarre, joka löytyi vuonna 1887 Joensuun kartanon mailta Rikalan kylästä Halikosta. Aarre on ajoitettu 1100-luvulle. Halikon aarre on Suomen arvokkain aarrekätkö ja myös Pohjoismaiden huomattavimpia. Korujen nykyinen säilytyspaikka on Kansallismuseo. Kalevalakoru on tehnyt korujen pohjalta omia mallejaan.
Löytyminen.
Aarteen löysi halikkolainen torppari Karl Ollikkala syksyllä 1887 maatöiden yhteydessä Majalan keskiaikaisen krouvin lähettyviltä. Hopeaesineet olivat saviastiassa noin 60 cm:n syvyydessä. Ollikkalalle maksettiin esineistä 200 markan korvaus. Löytöpaikka sijaitsee nykyisessä Salon kaupungissa seututie 110:n ja Nokian tehtaiden välissä, Nakolinnan luontopolun varrella. Alueella on myös rautakautinen kalmisto ja Rikalan linnavuori.
Aarteen sisältö.
Saviastian sisällä oli kullattu hopeinen krusifiksi ketjuineen, 2 hopeista papinristiä ja 36:n filigraanikoristeisen helmen kaulaketju. Aarre painoi noin 1,8 kg. Kullattu risti on ilmeisesti keskieurooppalaista alkuperää. Siinä ovat kuvattuna ristiinnaulittu Jeesus sekä ristin juurella Neitsyt Maria ja apostoli Johannes. Ristin taakse on kaiverrettu latinankielinen teksti "In cruce morte sva sibi vindicat omnia Christus (Ristillä Kristus kuolemallaan lunasti kaiken itselleen)". Hopearistit on valmistettu Skandinaviassa. Ne ovat onttoja, joten niitä on todennäköisesti käytetty pyhäinjäännösten säilyttämiseen. Filigraanihelmien kuviointi viittaa itään, Itämeren eteläosien slaavilaisille alueille tai Bysanttiin.
Alkuperäinen omistaja.
Esineiden alkuperäinen omistaja ja kätkijä ovat tuntemattomia. Koruiksi ne ovat raskaita ja epätavallisia, siksi niiden on päätelty kuuluneen piispan liturgisiin asuihin. Iän perusteella omistajan on arveltu olleen joko Piispa Henrik tai Rodolfus-piispa. Korujen omistaja on ehkä kätkenyt ne vaaran uhatessa tai aarre on tullut Suomeen ryöstöretken seurauksena. Mahdollista on myös, että ne olisi ryöstetty Suomeen tulleelta kirkonmieheltä ja unohdettu kätköönsä.
Ulvilan raha-aarre

Ulvilan raha-aarre on satakuntalaisen Ulvilan kirkon vierestä löydetty keskiaikaisista hopearahoista koostuva rahakätkö. Se löydettiin lokakuussa 2004 kirkon pohjoisseinustalta viemäröintitöiden yhteydessä. Kyseessä on kaikkien aikojen suurin Suomesta löydetty keskiaikainen aarre.
Raha-aarre käsittää kaikkiaan 1 474 ulkomaalaista kolikkoa, jotka edustavat 11 keskiaikaista rahatyyppiä. Kolikot olivat nahkaisessa pussissa, joka puolestaan oli laitettu kannella varustettuun kookkaaseen tinatuoppiin. Pussi painoi lähes 1,2 kiloa. Samassa yhteydessä löydettiin myös lapsen hauta, mutta löydöt eivät todennäköisesti liity toisiinsa. Kätkö on ilmeisesti tehty 1390-luvulla, koska löydetyistä rahoista uusin on vuodelta 1390.
Suurin osa pussissa olleista rahoista oli ruotsalaisia. Mukana oli myös Gotlannissa, Tallinnassa, Tartossa, Norjassa ja Hampurissa lyötyjä kolikoita. Kansallismuseon rahakammion johtajan Tuukka Talvion mukaan niiden arvo on ollut noin 28 silloista Ruotsin valtakunnan markkaa. Summa on ollut suuri, esimerkiksi Ulvilan kaupunki maksoi samoihin aikoihin kuninkaalle veroa vain 20 markkaa vuodessa. Rahojen kätkijää ei tunneta. Erään teorian mukaan ne on saatettu piilottaa Itämerellä tuohon aikaan vaikuttaneilta merirosvoilta, Vitaaliveljiltä.
Noin 70 kolikkoa, nahkapussi ja tinakannu olivat esillä Porissa Satakunnan museon perusnäyttelyssä vuosina 2006–2016. Raha-aarre konservoitiin kulttuurikummiprojektissa Suomen Monetan tuella, ja se on esillä Kansallismuseossa 20. helmikuuta 2019 alkaen kesäkuun alkuun.
Tuukka Talvio

Pauli Tuukka Talvio (s. 1. lokakuuta 1948 Helsinki) on suomalainen arkeologi, numismaatikko ja filosofian tohtori. Talvio on työskennellyt Kansallismuseossa vuodesta 1971 lähtien, ja vuonna 2001 hänet nimitettiin Kansallismuseon rahakammion johtajaksi. Talvion väitöskirja vuonna 2002 käsitteli vuosiin 800–1200 ajoittuvia Suomen rahalöytöjä.
Hänen kirjallinen tuotantonsa käsittää useita teoksia, muun muassa Suomen Rahapajan 125-vuotishistoriikin, Suomen Numismaattisen yhdistyksen 75- ja 90-vuotishistoriikit sekä Suomen rahahistoriaa käsittelevän "Suomen rahat".
Sébastien Turgot

Sébastien Turgot (s. 11. huhtikuuta 1984 Limoges) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Bouygues Télécom -joukkueessa 2008 ja edusti samaa tallia, myöhemmältä nimeltään Team Europcar, kunnes siirtyi Ag2r-La Mondialeen 2014. Hän lopetti ammattilaisuransa 2016
Turgot sijoittui Philippe Gilbertin ja Jan Kuyckxin jälkeen kolmanneksi Pariisi–Tours-ajossa 2008. Vuoden 2012 Pariisi–Roubaix-klassikossa hän oli toinen kukistettuaan maalikuvatarkastuksen jälkeen Alessandro Ballanin. Kilpailun voittaneelle Tom Boonenille hän hävisi yli puolitoista minuuttia.
Saavutuksia.
Lähteet: Cycling Archives, Cyclingbase
Les 3 Jours de Vaucluse, kokonaiskilpailun voitto
Tour de Bretagne, 4. etapin voitto
Tour ivoirien de la Paix, 1. etapin voitto
Ratapyöräilyn Ranskan-mestaruuskilpailut, pariajossa kultaa
Pariisi–Tours, kolmas
De Pannen kolmen päivän ajo, 2. etapin voitto
Boucles de la Mayenne, prologin voitto
Pariisi–Roubaix, toinen
Flanderin ympäriajo, kahdeksas
Christchurchin maanjäristys kesäkuu 2011

Christchurchin maanjäristys kesäkuussa 2011 oli 6,3 momenttimagnitudin maanjäristys, joka tapahtui 13. kesäkuuta 2011 klo 14:20 paikallista aikaa (02:20 UTC). Sen keskus oli noin 10 kilometrin päässä Christchurchistä noin 6 kilometrin syvyydessä. Alueella oli tapahtunut helmikuussa toinen 6,3 momenttimagnitudin maanjäristys. Kesäkuun maanjäristystä edelsi 5,9 momenttimagnitudin järistys, joka tapahtui noin 8,9 kilometrin syvyydessä. Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskus raportoi noin 9 kilometrin syvyydessä tapahtuneesta 6,0 momenttimagnitudin järistyksestä.
Järistys aiheutti Christchurchin kaupungissa ja sen lähistöllä voimakasta värähtelyä. Värähtelyn voimakkuus oli Mercallin asteikolla VIII. Järistyksessä tuhoutui joitakin rakennuksia, ja se aiheutti lisävahinkoja aiemmissa järistyksissä vahingoittuneille rakennuksille. Järistys vahingoitti puhelinlinjoja ja aiheutti laajoja katkoksia. Arviolta noin 54 000 taloutta jäi ilman sähköä. Järistyksen jälkeisten korjaustöiden kustannukset kasvoivat kuuteen miljardiin Uuden-Seelannin dollariin (4,8 miljardia Yhdysvaltain dollaria). 46 henkilöä sai vammoja, ja yksi vanha mies kuoli sen jälkeen, kun hän oli järistyksen johdosta joutunut tajuttomaksi.
Gamereactor

Gamereactor on tanskalainen lehti, joka julkaistaan 10 kertaa vuodessa. "Gamereactor"-lehdissä arvostellaan aina videopelejä, pelilaitteita sekä ajoittain elokuvia. "Gamereactor" toimii yhteensä kymmenessä maassa, Tanskassa, Ruotsissa, Norjassa, Suomessa, Saksassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Italiassa, Espanjassa, Ranskassa ja Portugalissa. 
"Gamereactorin" ensimmäinen painos julkaistiin Tanskassa maaliskuussa 1998, jonka jälkeen lehti on hakeutunut uusille markkinointialueille lähes vuosittain. Suomen ensimmäinen "Gamereactor" ilmestyi marraskuussa 2007. "Gamereactor" käyttää omissa lehdissään arvosteluasteikkoa 1–10, jossa 10 vastaa ”täydellistä peliä”. Vuonna 2009 lehtien arvostelutaulukot muuttuivat niin, että arvion loppuun ei enää jaoteltu erikseen hyviä ja huonoja puolia omille alueilleen, vaan molemmat asiat kerrottiin tiivistettyinä itse tekstiin.
Nurmijärven vesitorni

Nurmijärven vesitorni on Nurmijärven kirkonkylässä sijaitseva vesitorni, joka on valmistunut vuonna 1972 ja on vesitilavuudeltaan 1 000 m3. Sen korkeus on noin 22 metriä. 
Nurmijärvellä on vesitornit myös Klaukkalassa ja Rajamäellä.
Vesitornin varsi ja sylinterinmuotoinen säiliöosa on rakennettu kokonaan elementtitekniikalla. Säiliön pohjan osat on jälkijännitetty. Tornin valmistustekniikan kehitti diplomi-insinööri Matti Janhunen. Nurmijärven vesitorni on Suomen ensimmäinen "MJ-torni", joita on myöhemmin rakennettu Suomeen 18 muuta, esimerkiksi Vantaan Korson vesitorni on neljän MJ-tornin ryhmä. 
Nurmijärven vesitornin suunnittelijoille myönnettiin Vuoden betonirakenne -palkinto vuonna 1972. Palkitut ovat arkkitehti Michele Merckling, diplomi-insinöörit Matti, Henri ja Petri Janhunen sekä Matti Ollila.
Ӂ

Ӂ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy moldavian ja gagauzin kyrillisiin aakkosiin. Se on muodostettu kyrillisestä kirjaimesta ж lisäämällä siihen lyhyysmerkki eli breve. Kirjaimen loivat neuvostoliittolaiset kielitieteilijät ei-slaavilaisten kielten kirjoittamiseksi kyrillisin aakkosin. Kirjainta käytetään yhä virallisesti Transnistriassa moldavian kielen kirjoittamiseen.
Ääntäminen.
Ӂ on sekä moldaviassa että gagauzissa soinnillisen postalveolaarisen affrikaatan [] merkki.
Oskuja

Oskuja ( tai myös Oskui, Оскуй) on Venäjällä Novgorodin alueella Malaja Višeran ja Tšudovon piireissä virtaava Olhavanjoen sivujoki, joka yhtyy Olhavanjokeen Gruzinossa. Joki on 114 kilometriä pitkä.
Joen kulku.
Oskuja alkaa suuren Spasskojen (Спасское) tai Amelnikovskin (Амельниковский) suoalueen pohjoispuolelta Malaja Višeran piirissä. Sen latvauomat sijaitsevat Valdain ylängön länsirinteillä, josta ne siirtyvät Tšudovon piiriin. Joki virtaa noin 35 kilometriä länteen päin, jolloin se saapuu pohjois-etelä- suuntaiseen laaksoon. Sitä Oskuja seuraa lähes 30 kilometriä pohjoiseen, kunnes se saapuu Oskuin kylään. Kylässä joki kääntyy kohti länttä. Se yhtyy 13 kilometrin päässä Olhavanjokeen noin 118 kilometriä Laatokasta. Joki on alajuoksultaan purjehduskelpoinen ja noin 100 levyisen joen rantoja reunustavat tammilehdot.
Historiaa.
Oskujaa käytettiin aiemmin puutavaran uittoon.
Oskujan valuma-alue.
Yleistä.
Oskuja kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Olhavanjoen valuma-alueeseen, jonka Oskujan valuma-alueessa se sijaitsee. Oskujan valuma-alueen laajuus 1 470 neliökilometriä ja sen pääuoman muodostuu vain Oskujasta.
Sivu-uomia.
Alla olevaan taulukkoon on koottu Oskujan suurimpia sivu-uomia. Taulukon tiedot on lueteltu taulukon alla ja niitä on eritelty kullekin joelle taulukon oikeassa sarakkeessa.
Lähteet: 1 = luettu Wikipedian suomenkielisestä artikkelista, 2 = luettu kunkin sivu-uoman lähteestä (), 3 = luettu venäjänkielisestä Wikipediasta, 4 = katsottu tai mitattu Internetin karttapalvelusta kuten esimerkiksi Google Maps tai ACME
Järviä.
Oskujan valuma-alueella on vain vähän järviä, koska se sijaitsee Valdain rinteillä. Komarihan latvoilla on suoalue, jossa esiintyy suojärviä. Sellaisia ovat esimerkiksi Spasskoje (Спасское) ja Permskoje (Пермское).
Niobiumpentakloridi

Niobiumpentakloridi eli niobium(V)kloridi (NbCl5) on niobium- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Ainetta käytetään niobiummetallin ja muiden niobiumyhdisteiden valmistuksessa ja orgaanisessa synteesissä.
Rakenne ja ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa niobiumpentakloridi muodostaa kirkkaan keltaisia kiteitä, jotka ovat hyvin hygroskooppisia. Se hydrolysoituu vedessä muodostaen vetykloridia, niobiumoksikloridia ja vedellistä niobiumpentoksidia, jota kutsutaan niobiumhapoksi. Yhdiste liukenee rikkihappoon ja orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, bentseeniin ja tetrahydrofuraaniin. Niobiumpentakloridi sulaa noin 250 °C:n lämpötilassa punaoranssiksi nesteeksi.
Kaasufaasissa niobiumpentakloridi esiintyy monomeerinä, mutta nesteessä ja kiinteässä olomuodossa se on dimeeri, jonka niobiumionit ovat yhteydessä toisiinsa kahden kloridi-ionin välityksellä. Rakenne on analoginen tantaalipentakloridin kanssa. Yhdiste on Lewis-happo ja muodostaa komplekseja Lewis-emästen kanssa.
Valmistus ja käyttö.
Yleisin tapa valmistaa niobiumpentakloridia teollisesti on niobiummetallin tai ferroniobiumin käsittely kloorikaasulla 300–350 °C:n lämpötilassa. Myös niobiumpentoksidin ja hiilen seosta voidaan kloorata, mutta tällöin muodostuu niobiumpentakloridin lisäksi usein myös niobiumoksikloridia. 
2 Nb + 5 Cl2 → 2 NbCl5
Erittäin puhdasta niobiummetallia valmistetaan niobiumpentakloridista pelkistämällä vedyn avulla ja tämä on yhdisteen tärkein käyttö. Siitä valmistetaan myös muita niobiumyhdisteitä, kuten niobiumpentaeroksidia ja muita alkoksideja, joita hyödynnetään niobiumpentoksidin valmistuksessa. Sitä käytetään myös Diels–Alder-reaktioissa, joissa se aktivoi alkeeneja ja katalyyttinä Friedel–Crafts-reaktioissa.
Henrik Johannes Boström

Henrik Johannes Boström (27. tammikuuta 1876 Tornio – 26. joulukuuta 1930) oli suomalainen asianajaja, historiantutkija, numismaatikko ja tietokirjailija. 
Elämä.
Boströmin vanhemmat olivat Närpiön tuomiokunnan tuomari Karl Johan Boström ja tämän vaimo Johanna Helena Åström. Tultuaan ylioppilaaksi 1897, suoritettuaan oikeustutkinnon 1900 ja saatuaan varatuomarin arvon 1903 hän palveli Vaasan hovioikeudessa 1910–1912. Sen jälkeen hän toimi asianajajana Vaasassa vuoteen 1927. Hän sai kanslianeuvoksen arvon 1926..
Boström toimi myös Helsingin kaupungin viskaalina ja määrättiin 1929 rahatoimikamarin vt. asiamieheksi. Virkatehtäviensä ohella hän toimi esimerkiksi Vaasan läänin eteläisen vaalipiirin keskuslautakunnan sihteerinä ja sen elintarvelautakunnan puheenjohtajana. Sisällissodan aikana hän työskenteli Vaasan hallituksen esittelijänä.
Tuotanto.
Hänen kirjallisena pääteoksenaan voidaan pitää teosta "Sankarien muisto", joka ilmestyi 1927 Suomen Sukututkimusseuran kustantamana. Seura oli vuosikirjassaan III-IV pyytänyt kiertokirjeellä asianomaisilta henkilötietoja teosta varten. Julkaisu käsittää noin 5 200 elämäkertaa ja runsaasti muotokuvia niistä kansalaisista, jotka uhrasivat henkensä isänmaan vapauden puolesta. Postuumisti julkaistiin alan perusteokseksi noussut tietoteos suomalaisista muistomitaleista "Suomalaiset muistorahat 1-2", joka perustuu Boströmin itse keräämään aineistoon.
Harry Joseph Flynn

Harry Joseph Flynn (2. toukokuuta 1933 Schenectady, New York – 22. syyskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Albanyn hiippakuntaan 28. toukokuuta 1960 ja nimitettiin Lafayetten hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 19. huhtikuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Howard James Hubbard, jota avustivat Philip Matthew Hannan ja Gerard Louis Frey.
Flynnista tuli 15. toukokuuta 1989 Lafayetten piispa. Hän sai 24. helmikuuta 1994 nimityksen Saint Paulin ja Minneapolisin arkkihiippakunnan koadjuuttoriarkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 24. huhtikuuta. Hänestä tuli 8. syyskuuta 1995 Saint Paul and Minneapolisin arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 2. toukokuuta 2008.
Brad Mills

Bradley "Brad" Mills (s. 3. toukokuuta 1983 Terrace, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija.
Ura.
16. marraskuuta 2007 Mills teki New Jersey Devilsin kanssa kahden vuoden tulokassopimuksen. Mills teki ensimmäisen maalinsa NHL:ssä 3. marraskuuta 2010 Chicago Blackhawksia vastaan. Hän edusti tuolloin New Jersey Devilsiä. 
NHL:ssä kaudella 2012-2013 olleen työsulun vuoksi Millsistä tuli vapaa pelaaja, ja hän allekirjoitti sopimuksen ECHL-joukkue Utah Grizzliesin kanssa 3. lokakuuta 2012. Hän teki 27 ottelussa 35 pistettä Grizzliesissä ennen kuin hänet lainattiin Rockford IceHogsiin 31. tammikuuta 2013.
25. lokakuuta 2013 IceHogsin NHL-yhteistyöseura Chicago Blackhawks teki Millsin kanssa sopimuksen loppukaudesta. Chicago kuitenkin kutsui Millsin heti ylös.
Kauden 2014–2015 Mills pelasi Ottawa Senatorsin organisaatiossa, mutta sai peliaikaa vain farmijoukkue Binghamton Senatorsissa.
Yö Rovaniemellä

Yö Rovaniemellä on lappilaislähtöisen Jaakko Laitinen &amp; Väärä Raha -yhtyeen toinen studioalbumi.
Levyarvosteluja.
Ahkerasti keikoilla viihtyneen bändin soitto on entistäkin musikaalisempaa ja kulmikkaasti polveilevat rytmit tiukasti hallinnassa. Myös Laitinen on saanut tulkintaansa lisää voimaa ja uskottavuutta. Laulaja heittäytyy äärimmäisten tunteiden hengästyttävään paatokseen ja maljoja kallistelleen kulkumiehen rooliin ilahduttavan vilpittömän tuntuisesti, yhä lähempänä itseään.
4/5 Keskisuomalainen
Tämä ei ole kiiltokuvamusiikkia, vaan tanssilavojen värivalojen alla kesäyössä hikoilevien miesten syvimpiä tuntoja ja kylänraitilta kerättyjen kolhujen kertausta, josta ei puutu huumoria, rakkautta ja tekemisen iloa. Viina virtaa, torvet soivat ja kaikki on kovin kaihoisaa.
85 / 100
NRGM.fi
...yhtye soittaa tiukemmin yhteen kuin koskaan, ja sovituksissa on uudenlaista, livetilanteen tuolle puolen kurkottavaa dynamiikkaa. Mahtipontiset tehot otetaan irti siellä, missä niitä kaivataan.
Lapin Kansa
Jaakko Laitinen &amp; Väärä Raha (albumi)

Jaakko Laitinen &amp; Väärä Raha on Jaakko Laitinen &amp; Väärä Raha -yhtyeen ensimmäinen studioalbumi.
Sam Gallip Jacobs

Sam Gallip Jacobs (s. 4. maaliskuuta 1938) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Lafayetten hiippakuntaan 6. kesäkuuta 1964 ja inkardinoitiin Lake Charlesin hiippakuntaan 29. tammikuuta 1980.
Jacobs sai 1. heinäkuuta 1989 nimityksen Alexandrian piispaksi, ja piispaksi vihkiminen seurasi 24. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Francis Bible Schulte, jota avustivat Warren Louis Boudreaux ja Jude Speyrer.
Jacobs sai 1. elokuuta 2003 nimityksen Houma-Thibodaux'n piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 10. lokakuuta.
Hänestä tuli katolisen karismaattisen uudistusliikkeen kansallisen palvelukomitean jäsen vuonna 1982 ja puheenjohtaja vuonna 1987, ja hän toimi tehtävässä eroamiseensa asti vuonna 1993. Tammikuussa 2014 hänet valittiin uudelleen kansalliseen palvelukomiteaan.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1986–1987

Kausi 1986–1987 oli 47. kausi, jolloin pelattiin koripallon miesten Suomen mestaruudesta. SM-Koriksen mestaruuden voitti Helsingin NMKY. Kotkan Työväen Palloilijat voitti hopeaa ja Uudenkaupungin Urheilijat pronssia. Runkosarjan voitti Kotkan Työväen Palloilijat.
Pudotuspelit.
Loppuottelut.
HNMKY:n joukkue: Jonathan Moore, Antti Isomäki, Pekka Markkanen, Pekka Lähdetniemi, Sakari Pehkonen, Markus Stedt, Kari Luoto, Mikael Salmi, Kari Linna, Jouni Haikonen, Tomi Kaminen, Mikko Huttunen, Mikko Tanner, Pekka Harju, Pekka Salminen. Valmentaja Henrik Dettmann.