tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Antti Heikki Pesonen

Antti Heikki Pesonen (s. 1. maaliskuuta 1982, Vantaa) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, joka on tunnettu erityisesti elokuva- ja televisiotöistään. Pesonen on saanut tunnustusta niin lyhytelokuvistaan, pitkistä elokuvistaan kuin televisiosarjoistaan. Hänet on palkittu Jussi-palkinnolla ja Risto Jarva -palkinnolla. 
Varhainen elämä ja koulutus.
Pesonen syntyi Vantaalla ja kasvoi lähiössä. Hän valmistui elokuvaohjaajaksi Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta loppuvuonna 2012.
Ura lyhytelokuvien parissa.
Pesosen uran alkuvaiheet keskittyivät lyhytelokuviin. Hänen lyhytelokuvansa "Korsoteoria" (2012) oli merkittävä virstanpylväs hänen urallaan. Se voitti useita palkintoja, mukaan lukien parhaan lyhytelokuvan palkinnon muun muassa Filmschoolfest München -festivaalilla, Sehsüchte-lyhytelokuvafestivaaleilla ja yleisöpalkinnon Premier Plans -festivaalilla Ranskassa. Elokuvan käsikirjoitus sai myös tunnustusta, ja se palkittiin parhaasta käsikirjoituksesta Poitiers 35es Rencontres Henri Langlois -elokuvafestivaaleilla. "Korsoteoria" toi Pesoselle lisäksi Risto Jarva -palkinnon Tampereen elokuvajuhlilla. Vuonna 2012 Pesonen sai ensimmäisenä suomalaisena elokuvantekijänä pääpalkinnon Nordic Talents -elokuvaideoiden esittelytapahtumassa, joka on yksi pohjoismaisten uransa alussa olevien elokuvantekijöiden tärkeimmistä kohtaamispaikoista.
Pitkät elokuvat ja televisiotyöt.
Pesosen ensimmäinen pitkä elokuva "Päin seinää" sai ensi-iltansa joulukuussa 2014. Elokuvassa käsitellään nuoren äidin ja tämän tyttären kasvutarinaa ja kamppailua elämässään. Elokuvan käsikirjoitus palkittiin Jussi-palkinnolla parhaana käsikirjoituksena vuonna 2015. Elokuvassa Pesonen käsitteli lähiöelämää ja vaikeita ihmissuhteita. Päin seinää -elokuvan jälkeen Pesonen käsikirjoitti Teppo Airaksisen ohjaaman Antti Heikkisen Juice-elämäkertaan pohjaavan elokuvan, joka sai useita Jussi-ehdokkuuksia ja voitti niistä kolme.
Pesonen on myös ohjannut useita suosittuja televisiosarjoja. Näistä tunnetuimpia ovat mm. Sipoon Herttua ja Downshiftaajat, jotka molemmat saivat kiitosta huumoristaan ja realistisesta otteestaan. Vuonna 2023 Pesonen ohjasi ja käsikirjoitti Kaikki anteeksi, -televisiosarjan, joka perustuu kirjailija Laura Mannisen samannimiseen teokseen. Sarja käsitteli lähisuhdeväkivaltaa. Se sai kiitosta näyttelijäntyöstä, rohkeasta aiheesta ja Pesosen ohjauksesta. Hän sai Kultainen Venla -gaalassa ehdokkuuden parhaasta ohjauksesta. 
Muut palkinnot ja tunnustukset.
Vuonna 2024 Pesonen sai tunnustuksen suomalaisilta elokuvantekijöiltä, kun hänet valittiin Vuoden tv-sarjaohjaajaksi Avate Ry:n vuosijuhlassa. Avate Ry on suomalainen elokuvan ja television ammattilaisjärjestö, ja valinta on tunnustus hänen panokselleen alalla.
Diktaattori (vuoden 2012 elokuva)

Diktaattori on toukokuussa 2012 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen Sacha Baron Cohenin käsikirjoittama komediaelokuva. Baron Cohen näyttelee elokuvan pääosaa, muissa rooleissa näyttelevät muun muassa Ben Kingsley ja Anna Faris. Elokuvan ohjasi Larry Charles, joka ohjasi myös Baron Cohenin pseudodokumentit "Borat" ja "Brüno". Baron Cohen näyttelee kenraaliamiraali Aladeeniä, joka on kuvitteellisen Pohjois-Afrikassa sijaitsevan Wadiyan tasavallan diktaattori.
Vastaanotto.
"Ilta-Sanomien" TV-lehdessä Timo Kuismin kirjoitti Cohenin olevan aivan hukassa tässä surkeassa komediassa. Hän antoi elokuvalle yhden tähden ja valitteli, miten herkullisesta aiheesta on kyhätty kasaan tällainen nolostuttavaa huumoria viljelevä elokuva, jossa ennakkoluuloista ja kulttuurien kohtaamisesta ladataan surkeita vitsejä..
Carlo Costigliolo

Gian Carlo Costigliolo (10. elokuuta 1893 Genova – 16. joulukuuta 1968 Genova) oli italialainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja oli siellä mukana voittamassa kultaa joukkuekilpailussa. Samaan joukkueeseen kuului hänen veljensä Luigi Costigliolo.
Lopetettuaan kilpailun Costigliolo siirtyi valmennustehtäviin ja toimi lisäksi tuomarina kesäolympialaisissa 1932, 1936 ja 1956.
Silvio Baracchini

Silvio Baracchini (s. 28. elokuuta 1950 Genova) on italialainen entinen vesipalloilija.
Baracchini osallistui vuoden 1972 kesäolympialaisiin Münchenissä ja kuului siellä kuudenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen. Hän kilpaili myös vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa saaden joukkueineen hopeaa.
H’K Donbas

H’K Donbas (, ) on ukrainalainen jääkiekkojoukkue Družkivkasta, Donetskin alueelta. Seura pelaa Ukrainan jääkiekkoliigassa. HK Donbass on voittanut Ukrainan mestaruuden kuudesti.
Historia.
H’K Donbas perustettiin Donetskissa vuonna 2005. Se pelasi Ukrainan pääsarjassa Vyštša Lihassa vuosina 2005–2011. Kaudeksi 2011–2012 Donbas Donetskin edustusjoukkue siirtyi VHL-liigaan Venäjän toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, kakkosjoukkueen jatkaessa uudistetussa Ukrainan pääsarjassa PHL:ssä. Kaudeksi 2012–2013 Donbas Donetsk liittyi laajennusjoukkueena KHL-liigaan. Donetskissa sijainneeseen seuran Družba-kotihalliin (suom. Ystävyys) mahtui 4 130 katsojaa. Ensimmäisellä KHL-kaudella Donbas Donetsk pelasi Bobrov-divisioonassa kaudella 2012–2013, toisella Tarasov-divisioonassa.
Ukrainan poliittisen tilanteen vuoksi Donbas Donetsk ei pelannut KHL:ää kaudella 2014–2015, eikä ole sen jälkeen osallistunut sarjaan. Joukkue siirrettiin Družkivkan kaupunkiin vuonna 2015 ja se liittyi kaudella 2015–2016 Ukrainan pääsarjaan.
Joukkue kaudella 2021–2022.
Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Sokol Krasnojarsk

 Sokol Krasnojarsk () on venäläinen jääkiekkojoukkue Krasnojarskista, Krasnojarskin aluepiiristä. Seura pelaa tällä hetkellä maansa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja hokkeinaja ligasa, sen itäisessä divisioonassa. 
Joukkue kaudella 2025-2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Miesten Ykköspesis-kausi 2011

Ykköspesis-kausi 2011 oli Suomen pesäpallon toiseksi korkeimman sarjatason Ykköspesiksen 31. kausi.
Sarjajärjestelmä.
Runkosarja pelattiin kaksinkertaisena sarjana, jolloin joukkueille kertyi yhteensä 22 runkosarjaottelua.
Runkosarjan päätyttyä kuusi parasta joukkuetta pääsivät pudotuspeleihin: kaksi parasta suoraan välieriin ja loput neljä joukkuetta puolivälieriin, jotka pelattiin otteluparein 3–6 ja 4–5. Puolivälierät ja välierät pelattiin paras kolmesta -järjestelmällä, loppuottelut paras viidestä. Kotietu oli aina runkosarjassa paremmin sijoittuneella. Loppuotteluiden voittaja nousi suoraan Superpesikseen kaudelle 2012.
White River Junction

White River Junction (suomeksi Whitejoen liittymä) on väestönlaskennallinen asuinpaikka ja kunnallishallinnoton kylä Yhdysvaltain Vermontin osavaltiossa. Se on yksi Hartfordin kunnan viidestä kylästä. Kylän asukasluku oli vuonna 2000 2 569. 
Historia.
Kylä oli tunnettu suuresta rautatieasemastaan. Sen rautatieasemalla on edelleen suuri pysäkki Amtrakin Vermonter-junalle. Nykyään kylän läpi menevät osavaltion toiseksi suurimmat autotiet. 
Kulttuuri.
Kylän keskustassa on paljon paikallisia maamerkkejä. Yksi niistä on seinämaalaus joka sanoo vain ”ROOM WITH BATH” (huone kylvyllä). Kylässä on Hotel Coolidge, 26 hengen retkeilymaja. Kylässä on myös kaksivuotinen taidekoulu. Northern Stage on paikallinen teatteri. White River Junctionissa on myös yksi Vermontin kahdesta stripteasepaikasta.
Viipurin ja Savonlinnan lääni

Viipurin ja Savonlinnan lääni () oli vuonna 1634 perustettu lääni, joka käsitti suurin piirtein nykyiset Pohjois-Savon, Etelä-Savon, Etelä-Karjalan ja Kymenlaakson maakunnat sekä Viipurin ympäristön ja Karjalankannaksen länsiosan. Läänin pääkaupunki oli Viipuri. 
Lääni perustettiin alun perin nimellä Karjalan lääni. Vuosina 1641–1650 lääni oli väliaikaisesti jaettuna Viipurin lääniksi ja Savonlinnan lääniksi. Vuonna 1650 nämä yhdistettiin nimellä Viipurin ja Savonlinnan lääni.
Isonvihan päättäneessä Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721 läänin kaakkoisosa luovutettiin Venäjälle suunnilleen nykyisen valtakunnanrajan mukaisesti. Ruotsille jääneistä läänin osista muodostettiin yhdessä Käkisalmen läänin länsi- ja pohjoisosien kanssa Savonlinnan ja Kymenkartanon lääni.
QF 3 naulan Hotchkiss

QF 3 naulan Hotchkiss tai Canon Hotchkiss à tir rapide de 47 mm oli kevyt 47 millimetrin laivatykki, joka esiteltiin 1886 torjumaan keveiden ja nopeiden alusten kuten torpedoveneiden hyökkäykset raskaampia pinta-aluksia vastaan. Myöhemmin tykkiä käytettiin sukellusveneiden torjuntaan. Tykkimallia käytettiin myös rannikkotykkinä ja ensimmäisen maailmansodan lopulla myös ilmatorjunta-aseena.
Yhdistynyt kuningaskunta.
Amiraliteetti tilasi ensimmäiset tykit huhtikuussa 1895 Hotchkissilta. Tykki otettiin laivasto käyttöön 1886 nimettynä Ordnance QF 3 pounder Hotchkissiksi. Elswick Ordnance Company aloitti tykin lisenssivalmistuksen ja yhtiö vastaanotti ensimmäisen tilauksensa Amiraliteetilta tammikuussa 1898.
Tykin Mk I mallia valmistettiin 3133 kappaletta, joista 209 oli alikaliiperisia koulutusaseita. Mk II oli maavoimille tarkoitettu pyörälavetille asennettu malli. Tätä mallia toimitettiin laivastolle 17 kappaletta. Mk III ja Mk IV olivat Japaniin ja Venäjälle toimitettuja aseita.
Ensimmäisessä maailmansodassa tykkimalli oli jo vanhentunut ja pääosin se oli korvattu tehokkaammalla Vickersin suunnittelemalla 3 naulan tykillä. Runsaasti tykkejä kuitenkin palautettiin palvelukseen vielä toisessa maailmansodassa ja ne asennettiin apualuksina käytettyihin kauppalaivoihin. Lisäksi tykkejä asennettiin suojaamaan satamia nopeilta mereltä tulleilta iskuilta ennen uuden 6 naulan 10 cwt tykin käyttöön ottoa. Pieni määrä oli käytössä vielä 1950-luvulla ampumakoulutusaseina.
Venäjän keisarikunta.
Tykkimallia tilattiin ensimmäisen kerran 1888 ja 1. tammikuuta 1901 mennessä laivasto oli vastaanottanut kaikkiaan 963 tykkiä, joista suuri osa oli valmistettu lisenssillä Obuhovin tehtaalla. Jalustana käytettiin Hotchkissin jalustaa ja olkatukea suuntaamiseen. Tykkiä käytettiin Venäjän–Japanin sodassa 1905, jossa se osoittautui tehottomaksi keisarillisen Japanin laivaston torpedoveneiden torjunnassa. Tykki korvattiin Canetin 75 millimetrin M1891 tykillä, joita valmistettiin myös Obuhovin tehtaalla lisenssillä.
Yhdysvallat.
Yhdysvalloilla oli käytössään tykki, joka nimettiin 3 pdr Mk I Mod 1:ksi, joka oli alkuperäinen Hotchkissin toimittama tykkimalli. Sama tykki teräsvalmisteisena sai merkinnän Mod 2. Mod 0 oli koekäytössä ollut tykkimalli. Yhdysvaltain mallinumerointi oli Mk I:stä eteenpäin seuraava:
Kymenkartanon ja Savon lääni

Kymenkartanon ja Savon lääni () oli vuosina 1747–1775 toiminut Suomen entinen lääni, joka käsitti Ruotsille Turun rauhan 1743 jälkeen jääneet osat entisestä Savonlinnan ja Kymenkartanon läänistä. Lääniin liitettiin myös joitakin alueita Uudenmaan ja Hämeen läänistä. Se käsitti suurin piirtein nykyiset Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan maakunnat, suurimman osan nykyistä Etelä-Savon maakuntaa sekä pieniä osia nykyisistä Päijät-Hämeen, Kymenlaakson ja Uudenmaan maakunnista. Läänin hallintopaikkana oli Loviisa. Vuonna 1775 lääni jaettiin Kymenkartanon lääniksi ja Savon ja Karjalan lääniksi.
Paikkakunnat.
Vuoden 1751 henkikirjan mukaan Kymenkartanon ja Savon lääniin kuuluivat seuraavat kihlakunnat ja pitäjät:
Ariommat

Ariommat (Ariommatidae) on makrillikalojen lahkoon kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä valtameristä.
Lajit ja anatomia.
Ariommien heimossa on vain yksi suku ("Ariomma") ja siinä seitsemän lajia, muiden muassa ariomma ("Ariomma bondi"), ruskoariomma ("Ariomma melanurus") ja täpläariomma ("Ariomma regulus"). Ariommat ovat pienikokoisia kaloja ja kasvavat yleensä noin 20 cm:n pituisiksi. Ruumiinmuoto on soikeahko. Kaloilla on kaksi selkäevää, jotka ovat vain hieman erillään toisistaan. Etumainen selkäevä on piikikäs. Kalojen pyrstöevä on selkeästi haarautunut ja pyrstön varressa on kaksi kölimäistä uloketta. Suu ja hampaat ovat pienet. Suomut ovat suurikokoiset ja tyypillisesti väriltään harmaat. Ruumiissa voi olla myös tummempia täpliä ja poikasilla on kolme pystyraitaa.
Levinneisyys ja elintavat.
Ariommalajeja tavataan trooppisista ja subtrooppisista vesistä Yhdysvaltain ja Etelä-Amerikan länsi- ja itärannikolta, Afrikan ja Aasian rannikkoalueilta ja Tyynestämerestä. Ne ovat parvissa eläviä kaloja, jotka liikkuvat yleensä lähellä mutapohjaa mannerjalustoilla ja avomerellä. Nuoret kalat liikkuvat tyypillisesta aikuisia ariommia matalammissa vesissä. Monet ariommalajit ovat rasvaisia ja hyviä ruokakaloja.
Otto Ernst Boije

Otto Ernst Boije af Gennäs (4. joulukuuta 1719 – 12. tammikuuta 1781 Kuopio) oli suomalainen tehtailija, sotaneuvos, valtiopäivämies ja Savon ja Karjalan läänin ensimmäinen maaherra.
Boijen vanhemmat olivat majuri Hans Boije af Gennäs ja Gertrud Helena Bergk. Hänen puolisonsa oli 1749–1752 Jaquette Margareta Falkenberg. Boije tuli vapaaehtoiseksi tykistössä 1734. Hänet ylennettiin konstaapeliksi 1738, kersantiksi 1740 ja hattujen sodan alussa 1741 aliluutnantiksi. Uudenmaan ja Hämeen läänin rakuunarykmentin luutnantiksi hänet ylennettiin 12.11.1744 ja kapteeniksi 24.9.1750. Maaliskuussa 1763 hän erosi armeijasta ja sai talonpoikaissäädyn ehdotuksesta sotaneuvoksen arvonimen.
Boije oli Ruotsin säätyvaltiopäiville 1756–1757 Suomen asiain valmistelukunnan puheenjohtaja. Seuraavilla valtiopäivillä 1760–1762 Suomen asiain valmistelukunnan puheenjohtajaksi valittiin Otto Ernst Boijen isän pikkuserkku Hans Henrik Boije. Otto Ernst Boije nousi valtiopäivillä valmistelukunnan jäseneksi. Valmistelukunnan tärkeimpiä saavutuksia oli Suomea koskevan vuoden 1762 isojakoasetuksen laatiminen.
Boije toimi Savon ja Karjalan läänin maaherrana 1775-1781. 
Boije omisti Tyrvännöllä Lahdentaan kartanon. Hän harjoitti puutarhanhoitoa, perunanviljelyä ja lammastarhausta. Hän perusti Lahdentakaan ja Mäenpäähän kehruukoulun ja 1762 Hämeenlinnaan pellavatehtaan. Vuosina 1766-1767 tehtaassa oli 40 työntekijää ja kangaspuita oli käytössä 20. Tehtaan ansiosta pellavanviljely kasvoi Hämeenlinnan ympäristössä laajaksi. Maaherraksi Kuopioon asetuttuaan Boije myi Lahdentaan vävylleen vapaaherra Bengt Axel Boijelle. Pellavatehtaan toiminta loppui 1774 mutta pellavan kudontaa jatkui Hämeenlinnassa sen jälkeenkin.
Minotaur-luokka (risteilijä, 1906)

Minotaur-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmen aluksen muodostama panssariristeilijäluokka. Luokan alukset valmistettiin 1905-1909. Ne palvelivat ensimmäisessä maailmansodassa kaikkien osallistuessa Skagerrakin taisteluun, jossa "HMS Defence" upposi. Jäljelle jääneet alukset romutettiin pian sodan päätyttyä.
Luokka oli viimeinen kuninkaalliselle laivastolle valmistettu ensiluokan panssariristeilijäluokka. Niiden aseistuksena oli vähemmän 9,2 tuuman tykkejä kuin edeltäneen Warrior-luokan aluksissa, mutta ne oli asennettu kahteen keskelle laivaa asennettuun torniin pareittain. Tämä mahdollisti yhtä suuren täyslaidallisen kuin aiemmin. Apuaseina olleet 7,5 tuuman tykit olivat raskaampia kuin aiemmin ja ne oli asennettu viiteen yksiputkiseen torniin kummallekin laidalle.
Panssarointia oli kevennetty aiempaan luokkaan verrattuna. Kannen panssarointia oli kevennetty tuumalla sen ollessa vain 0,75 tuumaa. Ylempi vyö oli poistettu tarpeettomana.
Pohjanmaan lääni

Pohjanmaan lääni () oli vuonna 1634 perustettu Ruotsin lääni, joka käsitti Pohjanmaan historiallisen maakunnan. Lääni jaettiin väliaikaisesti eteläiseen Vaasan lääniin ja pohjoiseen Oulun lääniin vuosiksi 1642–1648. Vuosina 1654–1668 ja 1669–1674 lääni oli osa Ruotsin Uumajasta hallinnoitua Västerbottenin ja Pohjanmaan lääniä. Lääni jaettiin uudelleen ja tällä kertaa lopullisesti Vaasan lääniksi ja Oulun lääniksi vuonna 1775 ja samalla Vaasan lääniin siirrettiin Uudenmaan ja Hämeen läänin pohjoisosa ja Turun ja Porin läänin koillisosa.
Historia.
Pohjanmaan lääni oli entinen Korsholman linnalääni. Nuijasodan jälkeen vuonna 1606 perustettu Vaasa vakiintui läänin pääkaupungiksi. Kauppaa rajoittavien säännösten vuoksi kehittyi kaupunkina hitaasti, kunnes se sai vuonna 1765 tapulikaupungin oikeudet. Vuonna 1776 Pohjanmaan lääni jaettiin Vaasan lääniin ja Oulun lääniin, niin että raja kulki Piippolasta Kalajoelle kulkevaa linjaa pitkin.
Pohjanmaa kuului ns. kiellettyihin alueisiin, joilta läänityksiä ei sopinut antaa, sillä maakunnan verot oli osoitettu sotalaivaston tarpeisiin. Vuonna 1644 valtaa valtaan noussut Kristiina kuitenkin palkitsi ansioituneita ylimyksiään myös Pohjanmaalta. Läänityksen saajalle annettiin valtuudet järjestellä lääninsä oloja ja lupa kantaa veroja. Talonpoikien perintöoikeutta ei saanut rajoittaa eikä veroja korottaa. Lyhyt läänitysaika ei sujunut rauhallisesti ja erityisesti Kaarleporin kreivikunnassa suoritettiin puolueeton yleistarkastus.
Läänitysaikana Kaarleporin kreivikunnassa autiotiloja asutettiin etenkin tervanpolttoalueilla. Vaasan kreivikunta kunnostautui karjanhoidossa ja hevosjalostuksessa. Korsholman ja Vaasan kreivikunnassa yritettiin maakunnalle myöhemmin tärkeää salpietarin ja ruudin valmistusta. Läänitysaikana suosi aluetta myös kulttuurihistoriallisesti ja aatelisten suosima renessanssityyli tuli ilmi erityisesti kirkkoarkkitehtuurissa sekä kaupunkien ruutuasemakaavoissa. Kreivit tekivät myös huomattavia lahjoituksia kirkolle.
Kuninkaan edustajina Pohjanmaan maaherroilla oli varsinkin 1700-luvulla suuri merkitys lääninsä kehitykseen.
Hallinto.
Voutihallinto.
Laaja Pohjanmaa jakautui edelleen voutikuntiin. Aluksi jako noudatti kirkollista rovastikuntajakoa, jolloin voutikuntia oli vain kaksi. Hallinnon kehittyessä voutikuntien määrää lisättiin. Voutikunnat jakautuivat edelleen hallintopitäjiin. Talonpoikaisen itsehallinnon tärkeänä tunnusmerkkinä Pohjanmaalla oli kunkin pitäjän omat sinetit, joilla tärkeät yhteiset asiat vahvistettiin.
BL 9,2 tuuman Mk XI -laivatykki

9,2 tuuman BL Mk XI -laivatykki oli brittiläinen 50 pituuskaliiperin laivatykki, joka oli palveluskäytössä ensimmäisessä maailmansodassa. Se oli asennettuna panssariristeilijöille pääaseiksi ja varhaisille taistelulaivoille apuaseiksi. Tykin putken pidentämisellä aiempaan versioon verrattuna pyrittiin nostamaan lähtönopeutta ja siten lisäämään kantamaa tai kranaatin läpäisykykyä. Malli oli viimeinen kuninkaallisen laivaston 9.2 tuuman tykki.
Suunnittelu ja valmistus.
Vuonna 1902 Ordnance Board esitti panoksen kasvattamista, jotta putkipaine nousisi ja lähtönopeus kasvaisi. Tammikuussa 1903 annettiin määräys asian tutkimisesta ja suunnittelun tuloksena oleva Mk X tykki ei juurikaan poikennut edeltäjistään. Vickers kuitenkin jatkoi omin päin tutkimusta, minkä perustana käytettiin Amiraliteetin kanssa käytyjä keskusteluja Lord Nelson -luokan aseistamisesta. Vickersin malli kilpaili Ordnance Boardin suunnittelun pohjalta tehdyn aseen kanssa menestyksekkäästi tullen valituksi.
Amiraalineuvosto hyväksyi uuden mallin alkuvuodesta 1905 Lord Nelson - ja Minotaur-luokkien aseistamiseksi. Ensimmäiset kaksi tykkiä valmistuivat vielä vuonna 1905. Niiden suunniteltu kestoikä oli 300 laukausta ammuttaessa kordiittitäytteisiä MD kranaatteja.
Asennus.
Tykkien kaksiputkinen Mk VII ja yksiputkinen MK VIII asennus mahdollistivat +15 - -15 asteen korkeuskulman muutoksen ja sekä sivu- että korkeussuuntaus tapahtui hydraulisesti. Tykit voitiin ladata 6,5 - -5 asteen korkeuskulmilla. Kaksiputkinen asennus mahdollisti jopa neljän laukauksen minuuttinopeuden tykkiä kohden. Tornin etu- ja takaseinän panssaroinnin paksuus oli kahdeksan tuumaa ja sivujen tuuman vähemmän.
Tykit asennettiin seuraaviin aluksiin:
HMS Dove (1898)

HMS Dove oli Britannian kuninkaallisen laivaston Bullfinch-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Earle's Shipbuildingilta Hullista, missä köli laskettiin 17. syyskuuta 1896 telakkanumerolla 414. Alus laskettiin vesille 21. maaliskuuta 1898 ja valmistui heinäkuussa 1901.
Palvelus.
"Dove" palveli Britteinsaarilla ja alus myytiin 1920 romutettavaksi.
Ron Tugnutt

Ron Tugnutt (synt. 22. lokakuuta 1967 Scarborough, Ontario) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkomaalivahti. Tugnutt pelasi aktiiviurallaan 16 kautta NHL:ssä, minkä jälkeen hän siirtyi valmentajaksi.
Pelaajaura.
Tugnutt pelasi junioriuransa aikana ensin Toronton alueen MTHL-junnuliigan joukkueessa Toronto Red Wings, OJHL-liigan joukkueessa Weston Dukes ja kolme vuotta junioroiden pääsarjan OHL-liigan Petersborough Petesissä. Toisen OHL-kautensa päätteeksi Quebec Nordiques varasi hänet NHL:n varaustilaisuuden neljännellä kierroksella.
Tugnutt siirtyi Quebecin organisaatioon kaudeksi . Ensimmäisenä kahtena kautena Tugnutt pelasi suurilta osin Quebecin farmijoukkueessa AHL-liigassa. Hän vakiinnutti paikkansa Quebecissa kaudella ja seuraavana vuonna hänestä tuli seuran aloittava maalivahti. Quebec myi Tugnuttin kaudella farmipelaaja Brad Zavishan kanssa Edmonton Oilersiin vaihdossa Martin Ručínskýyn.
Edmontonissa Tugnutt pelasi Bill Ranfordin varamaalivahtina kaksi kautta. Kauden alussa tehdyssä laajennusvarauksessa Tugnutt siirtyi Mighty Ducks of Anaheimiin, jossa hän ehti pelata 28 ottelua ennen kuin Montreal Canadiens hankki hänet pelaajakaupassa, jossa Stéphan Lebeau matkasi Anaheimiin.
Montrealissa Tugnutt ei saanut paljoa peliaikaa Patrick Roy'n varamaalivahtina, eikä hän jatkanut Montrealissa hänen sopimuksensa päätyttyä. Kaudeksi Tugnutt teki vuoden mittaisen sopimuksen Washington Capitalsin kanssa, mutta vietti koko kauden farmijoukkueessa Portland Piratesissa.
Kaudeksi Tugnutt teki sopimuksen Ottawa Senatorsin kanssa ja hän jakoi peliajan Damian Rhodesin kanssa. Ottawa saavutti pudotuspelit kahtena seuraavana vuonna ja kaudella Tugnutt valittiin un liigan pienimmän päästettyjen maalien keskiarvon ansiosta. Kesken kauden otteitaan heikentänyt Tugnutt myytiin Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa Tom Barrassoon.
Tugnutt ei kuitenkaan jäänyt Pittsburghiin vaan hän siirtyi urallaan toistamiseen laajennusvarauksessa uuteen joukkueeseen ja aloitti kauden Columbus Blue Jacketsissa. Hän oli joukkueen selvä ykkösmaalivahti kahden seuraavan kauden ajan.
Kesällä 2002 Tugnutt myytiin Dallas Starsiin vaihdossa tulevan varaustilaisuuden varausvuoroihin. Dallasissa hän pelasi kaksi kautta, edustaen välillä myös joukkueen farmiseuraa Utah Grizzliesiä. 2004–2005 jälkeen Tugnutt ei saanut enää sopimusta yhdenkään joukkueen kanssa ja hän lopetti pelaajauransa.
Tamás Faragó

Tamás Faragó (s. 5. elokuuta 1952 Budapest) on unkarilainen vesipalloilija. Hän voitti joukkueineen kultaa vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa. Lisäksi hän kuului joukkueisiin, jotka saivat hopeaa vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä ja pronssia vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa.
Antiautoritarismi

Antiautoritarismi on autoritarismin vastakohta: haluttomuus alistua auktoriteettien valtaan. Siihen liittyvät myös ajatukset ihmisten täydellisestä tasavertaisuudesta lain edessä ja vahvat kansalaisoikeudet. Usein termiä käytetään liki synonyymina anarkismille, joka kieltää valtion ja muiden hierarkkisten valtarakenteiden oikeuden olemassaoloon. 
Toisen maailmansodan jälkeen Euroopassa vallitsi voimakas antiautoritaarinen mieliala, joka oli sidoksissa antifasismin ja antinatsimin suosioon sekä suurvaltojen välisen kylmän sodan nousuun. Antiautoritarismia on esiintynyt usein nuorisoliikkeissä: muun muassa 1960- ja 70-luvuilla osana hippiliikkeen aatteellista perustaa; 1970-luvun puolivälistä alkaen sen nimeen vannoi myös punk-liike.
Craig Lincoln

Craig Howard Lincoln (s. 7. lokakuuta 1950 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen entinen uimahyppääjä. Hän sai vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä pronssia kolmen metrin ponnahduslaudalla. Hän opiskeli psykologiaa Minnesotan yliopistossa.
Marina Janicke

Marina Janicke (s. 19. kesäkuuta 1954 Berliini) on Itä-Saksaa edustanut uimahyppääjä. Hän sai vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä pronssia sekä kolmen metrin ponnahduslaudalla että kymmenen metrin kerroshypyissä.
Janicke otti naimisiin mentyään käyttöön sukunimen Höhne. Hänestä tuli biologi.
Carol Sobieski

Carol Sobieski (o.s. O'Brien, 16. maaliskuuta 1939 Chicago, Illinois – 4. marraskuuta 1990 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvakäsikirjoittaja.
Hänen isänsä oli asianajaja ja äiti opettaja ja poliitikko. Sobieski syntyi Chicagossa ja kasvoi Amarillossa, Texasissa. Hän muutti Los Angelesiin vuonna 1964. Samana vuonna Metro-Goldwyn-Mayer palkkasi hänet käsikirjoittajaksi televisiosarjaan "Mr. Novak". Hän käsikirjoitti myös "The Mod Squadia" ja "Peyton Placea". Sobieski tuli tunnetuksi 1980-luvulla elokuvakäsikirjoituksistaan, joihin lukeutuivat "Annie" ja "Honeysuckle Rose". Hänen viimeinen työnsä oli "Paistetut vihreät tomaatit (1991)". Kuolemansa jälkeen Sobieski oli ehdolla vuoden 1992 Oscar-gaalassa parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta yhdessä Fannie Flaggin kanssa elokuvasta "Paistetut vihreät tomaatit".
Sobieski avioitui vuonna 1964 asianajaja James Sobieskin kanssa ja heille syntyi kolme lasta, tyttäret Emmy ja Mona ja poika Jamie. Hän sairasti amyloidoosia ja kuoli marraskuussa 1990 51-vuotiaana.
HMS Desperate (1896)

HMS Desperate oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1897 valmistunut Desperate-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 10. toukokuuta 1895 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä osana vuosien 1894-1895 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 1. heinäkuuta 1895 telakkanumerolla 305. Alus laskettiin vesille 15. helmikuuta 1896 ja se valmistui helmikuussa 1897.
Palvelus.
"HMS Desperate" palveli vuodesta 1900 alkaen aina vuoteen 1913 Välimerellä. Alus myytiin 20. toukokuuta 1920 romutettavaksi Ward and Companylle MIlford Haveniin.
HMS Fame (1896)

HMS Fame oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1897 valmistunut Desperate-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 10. toukokuuta 1895 vuosien 1894-1895 laivasto-ohjelmassa Chiswickistä John I. Thornycroft and Companyltä, missä köli laskettiin 4. heinäkuuta 1895 telakkanumerolla 306. Alus laskettiin vesille 15. huhtikuuta 1896 ja valmistui kesäkuussa 1897.
Palvelus.
Alus siirrettiin 1897 Kiinan asemalle. Se myytiin 31. elokuuta 1921 romutettavaksi Hongkongissa.
HMS Foam (1896)

HMS Foam oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1896 valmistunut Desperate-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 10. toukokuuta 1895 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä osana vuosien 1894-1895 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 16. heinäkuuta 1895 telakkanumerolla 307. Alus laskettiin vesille 8. lokakuuta 1896 ja se valmistui heinäkuussa 1897.
Palvelus.
"HMS Foam" palveli 1897 - 1913 Välimerellä. Alus myytiin 26. toukokuuta 1914 romutettavaksi Chathamissa ja se romutettiin Norjassa.
HMS Mallard (1896)

HMS Mallard oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1897 valmistunut Desperate-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 10. toukokuuta 1895 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä osana vuosien 1894-1895 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 13. syyskuuta 1895 telakkanumerolla 308. Alus laskettiin vesille 19. marraskuuta 1896 ja se valmistui lokakuussa 1897.
Palvelus.
"HMS Mallard" palveli 1902-1913 Välimerellä. Alus myytiin 10. helmikuuta 1920 romutettavaksi South Alloa Ship Breaking Companylle.
HMS Coquette (1897)

HMS Coquette oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Coquette-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 21. huhtikuuta 1896 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä osana vuosien 1896-1897 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 8. kesäkuuta 1896 telakkanumerolla 319. Alus laskettiin vesille 25. marraskuuta 1897 ja se valmistui tammikuussa 1899.
Palvelus.
"HMS Coquette" osui 7. maaliskuuta 1916 miinaan Britteinsaarten itärannikolla, minkä seurauksena alus upposi.
HMS Cygnet (1898)

HMS Cygnet oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1900 valmistunut Coquette-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 21. huhtikuuta 1896 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä osana vuosien 1896-1897 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 25. syyskuuta 1896 telakkanumerolla 320. Alus laskettiin vesille 3. syyskuuta 1898 ja se valmistui helmikuussa 1900.
Palvelus.
"HMS Cygnet" myytiin 29. huhtikuuta 1920 romutettavaksi Wardille Rainhamiin.
HMS Cynthia (1898)

HMS Cynthia oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1899 valmistunut Coquette-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 21. huhtikuuta 1896 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä osana vuosien 1896-1897 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 16. heinäkuuta 1896 telakkanumerolla 321. Alus laskettiin vesille 8. tammikuuta 1898 ja se valmistui kesäkuussa 1899.
Palvelus.
"HMS Cynthia" myytiin 29. huhtikuuta 1920 romutettavaksi Wardille Rainhamiin.
Roberto Larraz

Roberto Larraz (20. elokuuta 1898 Buenos Aires, Argentiina – 27. marraskuuta 1978 Buenos Aires, Argentiina) oli argentiinalainen miekkailija. Hän kilpaili neljissä kesäolympialaisissa vuosina 1924–1936. Larraz sai mitalin Amsterdamin olympialaisissa 1928, kun hän oli mukana floretin joukkuekilpailussa pronssia saaneessa joukkueessa.
Luis Lucchetti

Luis Alberto Lucchetti (18. marraskuuta 1902 La Plata, Argentiina – 6. elokuuta 1990 Buenos Aires, Argentiina) oli argentiinalainen miekkailija. Hän oli mukana saamassa pronssia floretin joukkuekilpailussa vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa. Hän kilpaili vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa floretin joukkuekilpailussa sekä kalvan yksilö- ja joukkuekilpailuissa. Hän osallistui myös vuoden 1936 kesäolympialaisiin Berliinissä ja kilpaili floretin ja kalvan joukkuekilpailuissa.
Héctor Lucchetti

Héctor Pablo Lucchetti (9. maaliskuuta 1905 La Plata, Argentiina – ?) oli argentiinalainen miekkailija. Hän oli mukana saamassa pronssia floretin joukkuekilpailussa vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa. Hän kilpaili vielä vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä floretin ja kalvan joukkuekilpailuissa.
Suez Environnement

Suez Environnement on vesi- ja jätehuoltoalalla kansainvälisesti toimiva ranskalainen konserni. SITA -yhtiöt kuuluvat siihen tytäryhtiöinä ja Suez Environnement itse on osa GDF Suez -ryhmää. 2011 konserni työllisti 80 000 ihmistä 70 maassa ja sen liikevaihto oli 14,8 mrd euroa.
Hallituksen puheenjohtajana toimii GDF Suezin hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja Gérard Mestrallet ja toimitusjohtajana Jean-Louis Chaussade. GDF Suez on konsernin suurin omistaja 35,4% osuudella. 
Historia.
Yhtiön historian katsotaan alkaneen 1858, kun ranskalainen diplomaatti ja insinööri Ferdinand de Lesseps perusti yhtiön "Compagnie universelle du canal de Suez" Suezin kanavan rahoittamiseksi. Lukuisten käänteiden jälkeen viimeisimpänä 2008 Suez -yhtiö ja energiayhtiö Gas de France yhdistyivät GDF Suez -nimen alle, ja siitä eriytettiin vesi- ja jätehuoltoon keskittyvä, 2002 perustettu Suez Environnement.
SITA.
SITA () on joukko Suez Environnement -konserniin kuuluvia, SITA-nimen alla pääasiassa Euroopassa toimivia jätehuoltoyrityksiä. Alkuperäinen SITA perustettiin 1919 pariisilaiseksi jätehuoltoyritykseksi.
SITA Finland Oy.
Remeon edeltäjä SUEZ Suomi syntyi vuonna 1998 nimellä SITA Finland, kun yhdysvaltalainen BFI myi jätehuoltoyritys SOHU:n ranskalaiselle SITA:lle. Vuonna 2003 SITA Suomesta tuli SITA Sverigen tytäryhtiö. Vuonna 2007 yritys osti SOL Ympäristöpalvelut Oy:n. Yrityksen liikevaihto oli 2011 noin 79 miljoonaa euroa; työntekijöitä yritys työllisti Suomessa noin 350. Yrityksen pääkonttori on Vantaalla ja sen toimitusjohtajana vuodesta 2006 lähtien on ollut Jorma Kangas. Vuodesta 2017 Remeo (entinen Suez Suomi) on ollut suomalaisen sijoitusyhtiö Hartwall Capitalin omistuksessa.
Jorge de Paiva

Jorge de Paiva (13. toukokuuta 1887 – 12. toukokuuta 1937) oli portugalilainen miekkailija. Hän oli mukana saamassa pronssia kalvan joukkuekilpailussa vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa.
De Paiva sijoittui vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä kalvan joukkuekilpailussa neljänneksi ja yksilökilpailussa kahdenneksitoista. Vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa hän sijoittui jälleen kalvassa joukkueen kanssa neljänneksi.
Bernard Schmetz

Bernard Jules Robert Schmetz (21. huhtikuuta 1904 Orléans – 11. kesäkuuta 1966 Pariisi) oli ranskalainen miekkailija. Hän oli vuoden 1932 kesäolympialaisissa Los Angelesissa mukana voittamassa kultaa kalvan joukkuekilpailussa. Lisäksi hän sijoittui samoissa kisoissa kalvan yksilökilpailussa viidenneksi.
Vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa Schmetz sai kalvan joukkuekilpailussa hopeaa ja vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä pronssia.
Louis Bastien

Louis Bastien (26. lokakuuta 1881 Pariisi – 13. elokuuta 1963) oli ranskalainen pyöräilijä. Hän voitti kultaa 25 kilometrin ajossa vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa. On mahdollista, että hän kilpaili kisoissa myös miekkailijana.
Bastien voitti vuoden 1900 Pariisin ratapyöräilyn MM-kisoissa kultaa amatöörien edeltäjäajossa ajalla 2.05.36.
Euroopan unionin rautatievirasto

Euroopan unionin rautatievirasto (ERA) on Euroopan unionin erillisvirasto, jonka tehtävänä on edistää Euroopan rautatiejärjestelmien yhtenäistämistä. Tavoitteina ovat myös junaturvallisuuden parantaminen sekä kehittäminen siten, että liikennöinti maasta toiseen pysähtymättä on mahdollista.
Vuonna 2019 viraston tehtävät ja toimivalta lisääntyvät Unionin neljännen rautatiepaketin tullessa voimaan.
Virasto työllistää hieman yli 100 henkilöä, ja sen päätoimipaikat sijaitsevat Lillessä ja Valenciennesissa Pohjois-Ranskassa. Virasto on perustettu vuonna 2006.
Pornchai Thongburan

Pornchai Thongburan (; s. 1. heinäkuuta 1974) on thaimaalainen entinen nyrkkeilijä. Hän sai vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä pronssia kevyessä keskisarjassa.
Thongburan sai vuonna 1994 pronssimitalin Aasian kisoissa.
Thomas Battersby

Thomas Sydney Battersby (18. marraskuuta 1887 Platt Bridge – 3. syyskuuta 1974 Sydney, Australia) oli brittiläinen uimari, joka sai vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa hopeaa 1 500 metrin vapaauinnissa ajalla 22.51,2. Lisäksi hän sai vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä.
Battersby teki vuonna 1908 maailmanennätyksen 440 jaardin vapaauinnissa ajalla 5.26,4. Frank Beaurepaire rikkoi ennätyksen kaksi vuotta myöhemmin. Vuonna 1909 Battersby rikkoi Otto Scheffin mailin vapaauinnin maailmanennätyksen. Hänen aikansa 24.01,4 oli minuutin ja 23 sekuntia parempi kuin Scheffin vanha aika. George Hodson rikkoi ennätyksen lopulta vuonna 1912. Battersby paransi myös vuonna 1911 Henry Taylorin 400 metrin vapaauinnin maailmanennätystä 10,4 sekunnilla aikaan 5.26,4. Ennätys rikottiin heti seuraavana vuonna, kun John Hatfield ui 5.21,6.
Gérard Mestrallet

Gérard Mestrallet (s. 1. huhtikuuta 1949 Pariisi) on GDF Suezin toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja.
Gérard Mestrallet syntyi 1. huhtikuuta 1949. Hän on valmistunut Pariisin École polytechniquesta sekä École nationale de l'aviation civilesta ja École nationale d'administrationista. Vuonna 1984 hän aloitti Suez-yhtiön palveluksessa projektipäällikkönä ja oli Suezin toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2001 vuoteen 2008, jolloin Suez ja Gas de France yhdistyivät GDF Sueziksi. Mestrallet jatkoi molemmissa asemissa myös uuden yhtiön johdossa. 
Mestrallet toimii myös Pariisin finanssimarkkinoita promotoivan "Paris Europlacen" puheenjohtajana
Nemeton

Nemeton (yks.), Nemeta (mon.), oli kelttiläisen uskonnon pyhä paikka. ’’Nemeta’’ sijaitsivat luonnollisilla paikoilla, joissa puita käytettiin uskonnollisissa tarkoituksissa, uhripuina. Näin Nemeta voidaan kääntää pyhäksi lehdoksi tai uhrilehdoksi. Nimi viittaa myös rakennettuihin rituaalipaikkoihin, kuten pyhäkköihin ja temppeleihin, jotka alkoivat yleistyä roomalaisajoilla.
Todisteet muinaisista nemeton-uhrilehdoista ovat pääasiassa kuvauksia sekä heimojen ja paikkojen nimiä, joita esiintyy ympäri muinaista kelttiläistä maailmaa Iberian niemimaalta Anatoliaan ja Alppien ympäristöstä Gallian kautta Brittein saarille Skotlantia ja Irlantia myöten.
Aikalaiskuvauksia.
Plinius ja Lucanus kirjoittivat, että druidit eivät kokoontuneet temppeleissä tai muissa rakennuksissa vaan puiden muodostamissa lehdoissa. 
Lucanus kuvaa teoksessaan Pharsalia lehtoa, joka sijaitsi sekä Marseillen (Massalia) että Nîmesin lähellä:
Raketti (lehti)

Raketti oli vuosina 1962-1989 ilmestynyt Suomen Demokratian Pioneerien Liiton julkaisema vasemmistolainen lasten- ja nuortenlehti. Lehti perustettiin vuonna 1946 Kiuru-nimisenä, jolla se ilmestyi vuoteen 1961 saakka. Raketin päätoimittajana on ollut muun muassa Asunnottomien yö -kansalaisliikkeen perustajiin kuuluva sosiaalineuvos Antti Honkonen.
Lehti sisälsi useita muuten vähän tunnettuja sarjakuvia, jotka olivat peräisin ranskalaisesta vasemmistolehdestä Pif Gadget. Niihin lukeutuivat muun muassa Pif ja Herkules sekä Urho Tulitukka eli Rahan.
Luettelo valtioista valuuttavarannon koon mukaan

Tämä on luettelo valtioista niiden valuuttavarannon suuruuden mukaan. Alla olevassa luettelossa se sisältää myös kultavarannot erityiset nosto-oikeudet.
Paljakkajuuriperhonen

Paljakkajuuriperhonen ("Hepialus fuscoargenteus") on tunturiseutujen harvinainen, alkeelliseen juuriperhosten heimoon kuuluva perhoslaji. Lajin siivissä on yksilöllinen hopeanvalkoinen kuviointi. Sitä tavataan arktisilta alueilta Norjasta Venäjän Sahalinille saakka. Lajin elinympäristöt vaihtelevat, mutta ne ovat vaivaiskoivuvaltaisia.
Koko ja ulkonäkö.
Etusiipien pohjaväri on ruskea, naaraalla vaaleampi. Siivissä on yksilöittäin vaihteleva hopeanvalkoinen kuviointi, joka muodostaa epäsäännöllisiä juovia tai erillisiä laikkuja. Takasiivet ovat vaalean ruskeanharmaat. Siipiväli on koiraalla 37–42 mm ja naaraalla 39–50 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Paljakkajuuriperhosella on arktinen levinneisyys ja sitä tavataan Norjan ja Ruotsin pohjoisimmista osista Venäjän pohjoisosien kautta Sahalinille. Suomessa sitä on tavattu ainoastaan Enontekiön pohjoisosissa, Kilpisjärven takatuntureilla, mutta levinneisyys saattaa olla laajempikin. Lajia on parveiluhavaintojen lisäksi tavattu lähinnä yksitellen. Perhoset lentävät lyhyen aikaa heinäkuun lopulta elokuun puoliväliin.
Elinympäristö ja elintavat.
Paljakkajuuriperhosen elinympäristöt vaihtelevat kuivista kosteisiin, mutta niillä kasvaa aina runsaasti vaivaiskoivua. Ruotsissa runsaimmat esiintyvät ovat luoteenpuoleisilla rinteillä, joita ilta-aurinko lämmittää. Perhosten lento alkaa iltapäivällä ja vilkastuu iltaa kohti. Vilkkaimmillaan se on auringonlaskun aikoihin noin puolen tunnin ajan. Lentoaktiivisuus kuitenkin vaihtelee eri iltoina. Koiraat lentävät vajaan metrin korkeudessa mutkittelevaa lentoa vastatuuleen. Naaras oleskelee kasvillisuudessa ja levittää feromonia ilmaan siipiään värisyttäen. Parittelu kestää ainakin viisi tuntia, ja naaras tuottaa noin 300 munaa. Naaras pudottelee munia maahan yleensä varvikossa istuen, joskus lennosta. Toukat elävät käytävissä 10–20 cm:n syvyydessä maan alla, ja toukkakehitys kestää kahdesta kolmeen vuotta. Ennen koteloitumista toukka tekee käytävän maan pinnalle ja koteloituu sen perälle. Kuoriutuva kotelo ryömii käytävää pitkin osittain maan pinnan yläpuolelle.
Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).
Ravintokasvi.
Toukka on syönyt kasvatuksessa vaivaiskoivun ("Betula nana") juuria, mutta lienee luonnossa useiden kasvilajien juuria syövä polyfagi.
Rudolf Friml

Rudolf Friml (7. joulukuuta 1879 Praha – 12. marraskuuta 1972 Hollywood) oli tšekkiläissyntyinen säveltäjä, joka otettiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1971. Hän oli ASCAP:n alkuperäisjäsen.
Friml opiskeli Prahan konservatoriossa ja kierteli parikymppisenä kansainvälisesti pianistina Jan Kubelíkin seurassa. Hänen opettajiinsa kuului Antonín Dvořák. Viimeisen Yhdysvaltain-kiertueensa jälkeen (1906) Friml muutti pian New Yorkiin. Hän korvasi vuonna 1912 Victor Herbertin Broadway-musikaali "The Fireflyn" säveltäjänä. Hänen muita töitään ovat "Rose-Marie" ja "The Vagabond King". Vuonna 1934 Friml siirtyi Hollywoodiin, jossa hän työskenteli musikaalielokuvissa.
Friml teki sävellyksensä useimmiten yksin, mutta hän teki myös yhteistyötä monien merkittävien sanoittajien, kuten Otto Harbachin, P. G. Wodehousen, Rida Johnson Youngin, Oscar Hammerstein II:n, Brian Hookerin, Cliff Greyn ja Harold Atteridgen kanssa.
Vanuatun vaakuna

Vanuatun vaakuna on Vanuatun tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella.
Vaakunassa on vuoren edessä seisova melanesialainen sotilas perinteisessä asussaan. Sotilaan harteilla on myös lipussa esiintyvä kansallistunnus, jossa on villisian torahammas ja kaksi ristikkäistä "namele"-saniaisen lehteä. Torahammas symboloi maan rikkauksia ja lehdet alkuperäisväestön perinteistä elämäntapaa. Alhaalla on valtion motto "Long God Yumi Stanap", suomeksi "Me olemme Jumalan puolella".
Kuusamaviuhkanen

Kuusamaviuhkanen ("Pterotopteryx dodecadactyla") on pieni, viuhkaperhosiin kuuluva perhoslaji. Suomen lajiston kansallisessa uhanalaisarvioinnissa se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Koko ja ulkonäkö.
Heimon muiden lajien tapaan siivet ovat jakautuneet sulkamaisiksi liuskoiksi, joita kuusamaviuhkasella on kaksitoista. Etusiivet ovat kellanruskeat, ja niissä on kaksi harmaata poikkijuovaa, joilla on ohuet valkoiset reunat. Etummaisen siipiliuskan etureunassa, harmaiden vöiden välissä, on pieni musta täplä ja kolmannessa liuskassa harmaat vyöt yhtyvät. Etusiipien poikkivyökuvio jatkuu selvästi erottuvana myös takasiivissä. Siipiväli on 11–14 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Kuusamaviuhkasta tavataan paitsi suurimmassa osassa Etelä- ja Keski-Eurooppaa, myös trooppisessa Afrikassa. Suomessa laji on eteläinen ja harvinainen. Sen levinneisyys rajoittuu Varsinais-Suomen ja läntisen Uudenmaan rannikolle, saaristoon sekä Ahvenanmaalle. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena elokuussa.
Elinympäristö ja elintavat.
Kuusamaviuhkanen on erilaisten tammimetsien ja metsänreunojen laji, jonka elintavat tunnetaan huonosti. Toukka elää ravintokasvin oksien sisällä. Oksassa on nähtävissä toukan sisäänmenoaukko ja paksuuntuma toukan kohdalla. Koteloituminen tapahtuu kotelokopan sisälle maahan.
Ravintokasvi.
Toukka elää lehtokuusamalla ("Lonicera xylosteum") sekä tuoksuköynnöskuusamalla ("Lonicera caprifolium").
AXA

AXA tai AXA Group on ranskalainen, maailman suurimpien joukkoon lukeutuva vakuutusyhtiö. Nimellä AXA yhtiö on toiminut vuodesta 1985, kun silloinen Mutuelles Unie osti Drouot'n ja syntynyt yhtiö etsi uuden nimen. 
Talousjulkaisu "Forbesin" maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla AXA Group oli vuonna 2016 sijalla 26; vakuutusyhtiö katsottiin samalla "Forbesin" usean muuttujan luokittelulla Ranskan toiseksi suurimmaksi pörssiyhtiöksi. Yrityksen markkina-arvon "Forbes" raportoi olevan 61,9 miljardia Yhdysvaltain dollaria (toukokuussa 2016) ja liikevaihdon 129,81 miljardia dollaria (2015). Vakuutuskonsernin palveluksessa oli yhteensä 98 279 henkilöä.
Henri de Castries

Henri de Castries (s. 15. elokuuta 1954) on vakuutusyhtiö AXA:n toimitusjohtaja vuodesta 2000 sekä hallituksen puheenjohtaja kaudella 2010–2014.
De Castries aloitti uransa Ranskan valtion palveluksessa, työskennellen muun muassa valtionvarainministeriössä. Vuonna 1989 hän siirtyi AXA:aan, jossa hän kohosi lopulta 2000 hallituksen puheenjohtajaksi ja vuonna 2010 tapahtuneen uudelleenjärjestelyn myötä myös yhtiön toimitusjohtajaksi. De Castries on valmistunut Pariisin École des hautes études commercialesista ja hän on opiskellut myös École nationale d'administrationissa. Hänellä on BA-tasoinen oppiarvo lakitieteessä.
De Castries on ollut Bilderberg-ryhmän puheenjohtajana 2010-luvulla.
Tempo (shakki)

Tempo on shakissa yhteen siirtoon käytetty vuoro. Tempoista puhutaan "tempovoittojen" tai "tempohäviöiden" yhteydessä. Pelaaja häviää tempon, jos hän esimerkiksi joutuu kuluttamaan yhden sijasta kaksi siirtoa saavuttaakseen tavoitteensa, tai jos hän joutuu tekemään muuten hyödyttömän siirron puolustautuakseen uhkausta vastaan, jolla vastustaja saa samalla oman nappulansa parempaan ruutuun.
Avauksessa liian aikainen kuningattaren esiin tuominen tai pelkkä sotilaiden siirtely johtaa helposti vastapuolen tempovoittoihin, minkä seurauksena hän saa "kehitysetua" eli nappulansa vastustajaansa nopeammin peliin. Joskus toinen pelaaja pelaa avauksessa sotilaanuhrauksen eli gambiitin voittaakseen tempoja.
Ylijännitesuoja

Ylijännitesuojat ovat elektroniikan komponentteja, jotka suojaavat elektronisia laitteita ja piirejä suurilta ja tuhoavilta jännitteiltä. Ylijännitesuojia kutsutaan myös lyhenteellä TVS, joka tulee englannin sanoista "Transient Voltage Suppressor".
Tyypillisiä ylijännitesuojakomponentteja ovat:
Ylijännitesuoja voi olla myös laajempi kytkentä tai laite, joka suojaa korkeilta jännitteiltä; tai pelkästään kipinäväli.
Hjördis Nordin

Hjördis Margareta Nordin (myöh. Hallqvist, s. 2. elokuuta 1932 Lund) on ruotsalainen kilpauransa päättänyt telinevoimistelija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Nordin kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952 ja oli mukana voittamassa naisten yhteisvoimistelussa kultaa.
Melitta Brunner

Melitta Kreckow Brunner (28. tammikuuta 1907 Wien – 26. toukokuuta 2003 Philadelphia, Yhdysvallat) oli itävaltalainen taitoluistelija ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli wieniläinen WEV.
Brunner kilpaili Sankt Moritzin olympialaisissa 1928 yksinluistelussa, jossa hän oli seitsemäs, ja pariluistelussa, jossa hän voitti pronssia Ludwig Wreden kanssa. Hän voitti 1928 Wreden kanssa pariluistelupronssia myös Lontoossa pidetyissä MM-kilpailuissa. Brunner oli seuraavan vuoden MM-kisoissa yksinluistelussa kolmas ja sai pariluistelusta hopeaa toistaen hopeamitalin myös vuoden 1930 kilpailuissa.
Brunner opetti uransa jälkeen luistelua Sveitsissä ja Isossa-Britanniassa. Lopulta hän muutti toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltoihin, jossa jatkoi luistelemista ja sen opettamista kuolemaansa saakka.
Romantic Warriors

Romantic Warriors on Modern Talkingin viides studioalbumi vuodelta 1987. Albumin kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Dieter Bohlen. Romantic Warriors pysyi Saksan TOP-10 listalla neljä viikkoa ja oli korkeimmillaan sijalla 3.
Gyula Márfi

Gyula Márfi (s. 17. joulukuuta 1943 Pördefölde) on unkarilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 18. kesäkuuta 1967 ja nimitettiin Egerin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Amantian titulaaripiispaksi 11. marraskuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. joulukuuta; pääkonsekraattorina toimi László Paskai, jota avustivat István Seregély ja István Konkoly.
Márfi sai 14. elokuuta 1997 nimityksen Veszprémin arkkipiispaksi.
Heinz Schmalix

Heinrich ”Heinz” Schmalix (24. heinäkuuta 1910 – 1975) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Schmalix pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1935–1941 yhteensä 28 ottelua. Hän kuului Saksan olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Berliinissä 1936, missä hän pelasi kolmessa ottelussa. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
De Havilland D.H.110 Sea Vixen

de Havilland D.H.110 Sea Vixen (suomeksi vapaasti käännettynä "merikettu") oli Yhdistyneessä kuningaskunnassa valmistettu, kaksipaikkainen kahdella suihkumoottorilla varustettu jokasään tukialushävittäjä. Se oli käytössä vuosien 1959–1972 välillä.
Sea Vixenille Farnborough'n ilmailunäyttelyssä vuonna 1952 tapahtunut onnettomuus viivytti koneen kehitystyötä. Ensilento oli 26. syyskuuta 1951.
Konetyyppi hävisi kilpailun Gloster Javelinille Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien käyttöä varten, mutta Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimat (käytännössä Ison-Britannian laivaston ilmavoimat) omasi kokemusta de Havillandin aiempien konetyyppien sotilaallisesta käytöstä, kuten Sea Venom -tyypistä. Niinpä se valittiin tukialusten taistelukonetyypiksi.
De Havilland Sea Vixen kehiteltiin aikakautena, jolloin sotilasilmailu oli kokonaisuudessaan hyvin ripeästi kehittyvä ala. Erilaisia ilmailuun liittyviä ennätyksiä rikottiin joskus hyvinkin kiivaaseen tahtiin. Myös eri lentokonevalmistajien välinen kilpailu oli kovaa. Tämä kehitys vaikutti myös siipien konstruointiin. DH.110 Sea Vixen sai nuolimuotoiset siivet ja sen kaksipuominen runkorakenne pysyi edeltäjilleen (muiden muassa de Havilland Vampire) uskollisena. Siivet olivat taitettavaa tyyppiä, ja niiden alle voitiin liittää lisäpolttoainesäiliöt. Sea Vixen sai myös niin kutsutun ”kyynelmäisen ohjaamokuomun” sekä terävän keulakartion, jonka sisällä tutkalaitteet olivat. Päätyypit olivat FAW.Mk1 sekä FAW.Mk2.
Sea Vixenin aseistus käsitti 28 × 2" (51 mm) ohjaamattomia raketteja. Ilmataisteluohjukset olivat tyyppejä "Red Top" sekä "Firestreak". Muu siipiripustuksiin asennettava aseistus saattoi käsittää 2 × 227 kg (500 lb) pommeja. Ripustuspisteitä Sea Vixenissä oli kuusi kappaletta.