tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mahaviran lause

Mahaviran lause on jännenelikulmioon liittyvä tulos Euklidisessa geometriassa. Jos jännenelikulmion sivujen pituudet ovat 
formula_1 ja
formula_2 sekä lävistäjien pituudet formula_3 ja formula_4, on formula_5 ja formula_6 Mahaviran lause seuraa Ptolemaioksen lauseesta.
Gorkin puisto

Gorkin puisto voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
"Keskuspuistoa" (), jossa tavallisesti on jotain kulttuuritoimintoja:
Martin Cruz Smithin kirjoittama "rikosromaani" Gorkin puisto (1981) tai&lt;br&gt;
kirjaan pohjautuva, Michael Aptedin ohjaama "elokuva" Gorkin puisto (1983).&lt;br&gt;
Venäläistä rockyhtyettä Gorky Park (suom. Gorkin puisto).
Paavo Vihervä

Paavo Sakari Vihervä (24. marraskuuta 1903 Kiikala – 27. marraskuuta 1989 Turku) oli suomalainen radiokuunnelmien ja televisiosarjojen käsikirjoittaja, joka käytti nimimerkkiä "Pavi".
Vihervä oli käsikirjoittajana vuonna 1958 radiossa alkaneessa kuunnelmasarjassa "Hilma ja Akseli", jossa pääosia näyttelivät Senni Nieminen ja Hemmo Airamo. Sarja siirtyi vuonna 1961 televisioon ja jatkui Akselia näytelleen Airamon kuoltua "Hilma"-nimisenä 1967–1970.
Vihervän vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Johan Alfred Vihervä ja Ida Ingeborg (o.s. Groundstroem). Vihervän puoliso oli Elli Maria (o.s. Hongisto) vuodesta 1941. Vihervä kävi viisi luokkaa yhteiskoulua. Hän toimi konttoripäällikkönä Valion Turun konttorissa.
Bolšoi Dvor

Bolšoi Dvor () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Boksitogorskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Tihvinänjoen sivujoen Rjadanin varrella 28 kilometriä Boksitogorskista pohjoiseen. Kylässä on 1 100 ja kunnassa 1 800 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus.
Bolšoi Dvorin kunnan pinta-ala on 650,25 neliökilometriä. Se rajoittuu Boksitogorskin piirin Borin, Boksitogorskin, Pikaljovon ja Samoilovon kuntiin sekä Leningradin alueen Tihvinän piiriin. Pinta-alasta 89,0 % on metsää, 8,4 % maatalousmaata ja 1,4 % asuinaluetta.
Pinnanmuodostukseltaan seutu on kumpuilevaa tasankoa, jolla kohoaa Tihvinän selänne. Tärkein joki on Säsjokeen laskeva Tihvinänjoki ja suurin järvi Dymskoje. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve, kalkkikivi, hiekka, sora ja savi.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 48 kylää tai muuta asutuskeskusta: Astratšin kylä ja asemataajama, Balamutovo, Belyi Bor, Berednikovo, Bolšoi Dvorin asemataajama, Borisovo, Borki, Burkovo, Dereva, Dymin kylä ja asemataajama, Galitšno, Goreluha, Goruška, Hitinitši, Jakovlevo, Krasnyi Bronevik, Leningradski Šljuz, Malyi Rutšei, Masljanaja Gora, Mihailovskije Kontsy, Minetskoje, Muljovo, Novinka, Olonetski Šljuz, Orlovski Šljuz, Ostrov, Padihino, Pavlovskije Kontsy, Porog, Rybežka, Selištše, Sinjonka, Starina, Trufanovo, Tšernitsy, Turkovo, Turlinski lesopunkt, Uljanovštšina, Usadištše-Dymi, Vasiljovo, Veliki Dvor, Veretje, Vratšovo, Zapolje, Zaretšje ja Zinovja Gora. Toiseksi suurin asutuskeskus on lähes 200 asukkaan Dymi. Seitsemällä paikkakunnalla ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Historia.
Kunnan alue kuului keskiajalla Novgorodin Äänisen viidennekseen ja myöhemmin Novgorodin läänin Tihvinän kihlakuntaan. Vanhin kylä on vuonna 1242 mainittu Dymin pogosta. 1800-luvun alussa rakennettiin seudun läpi kulkenut Tihvinän kanavajärjestelmä. Toisen maailmansodan aikana saksalaisten hyökkäys pysäytettiin Astratšin kylän luona.
Liikenne, talous ja palvelut.
Kunnan läpi kulkee Uuden Laatokankaupungin ja Vologdan välinen maantie A114 sekä Olhavan ja Vologdan välinen rautatie, jolla on Astratšin, Bolšoi Dvorin ja Dymin asemat. Kylistä on linja-autoyhteydet Pikaljovoon, Tihvinään ja Boksitogorskiin. Bolšoi Dvorin asemalla pysähtyvät ainoastaan Pietarin ja Babajevon väliset paikallisjunat.
Paikallisia elinkeinoja ovat puunhankinta ja pienimuotoinen puunjalostus, maatalous ja erilaiset palvelut. Maataloutta edustaa kaksi maatalousyritystä, joukko yksityistiloja ja asukkaiden palstaviljelmät. Suurin osa työvoimasta työskentelee Pikaljovossa, Tihvinässä, Boksitogorskissa tai Pietarissa.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuurikeskus, kirjasto, lääkintäasema, yleinen sauna ja kauppa. Astratšissa ja Dymissa on kahvilat ja Zinovja Gorassa huoltoasema kahviloineen.
Nähtävyydet ja matkailu.
Nähtävyyksiä ovat vuonna 1769 rakennettu Usadištše-Dymin kirkko, Krasnyi Bronevikissa sijaitsevat Antonijevo-Dymskin luostarin rakennukset, Galitšnon kartano ja toisen maailmansodan muistomerkit. Matkailupalveluja ei ole. Seudulla on pietarilaisten ja tihvinäläisten kesäasutusta.
David McDuff

David McDuff (s. 1945 Sale, Cheshire) on brittiläinen kääntäjä, toimittaja ja kirjallisuuskriitikko.
Elämäkerta.
McDuff opiskeli Edinburghin yliopistossa venäjää ja saksaa. Hän asui joitakin aikoja Neuvostoliitossa, Tanskassa, Islannissa ja Yhdysvalloissa ja asettui sitten Britanniaan, jossa hän työskenteli useita vuosia kirjallisuuslehdessä "Stand" toimittajana ja kriitikkona. Hän muutti sitten Lontooseen, jossa hän aloitti uransa kirjallisuuden kääntäjänä. 
McDuff asuu nyt Kentissä. Hän on opiskellut suomea Lontoon ja Helsingin yliopistoissa.
McDuff on kääntänyt runoja ja proosaa, muun muassa Joseph Brodskyn ja Tomas Venclovan runoja sekä romaaneja, muun muassa Fjodor Dostojevskin teokset "Rikos ja rangaistus", "Karamazovin veljekset" ja "Idiootti". Bloodaxe Books on julkaissut hänen käännöksen Edith Södergranin kootuista runoista nimellä "Complete Poems" (1984, 1992) ja Karin Boye kootuista runoista nimellä "Complete Poems" (1994).
Kirjallisuuspalkintojen lisäksi McDuff on saanut vuonna 1994 TLS/George Bernard Shaw -kääntäjäpalkinnon Gösta Ågrenin runojen käännöksestä "A Valley In The Midst of Violence", jonka on julkaissut Bloodaxe, ja vuoden 2006 Suomenruotsalaisen kirjailijaliiton Stora Pris -palkinnon. 
Vuosina 2007–2010 McDuff työskenteli toimittajana ja kääntäjänä Prahassa toimivassa järjestössä Prague Watchdogissa, joka seuraa Tšetšenian ja Pohjois-Kaukasian ihmisoikeustilannetta.
Vuonna 2013 McDuff sai Suomen valtion ulkomaisen kääntäjäpalkinnon. Hän on kääntänyt Ågrenin ja Södergranin lisäksi myös viisi Bo Carpelanin teosta sekä Tua Forsströmin lyriikkaa. Äskettäin ilmestyi hänen käännöksensä Tuomas Kyrön romaanista "Kerjäläinen ja jänis".
Somino

Somino () on kylä Leningradin alueen Boksitogorskin piirin Jefimovskin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Tšagodan lisäjoen Sominkan varrella 25 kilometriä Jefimovskin taajamasta kaakkoon. Kylässä on 355 asukasta (vuonna 2010).
Sominon pogosta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1583. 1800-luvulla kylä oli Novgorodin läänin Ustjužnan kihlakuntaan kuuluneen volostin keskus ja tärkeä Tihvinän kanavajärjestelmän tavarasatama. Pietarin ja Vologdan välisen rautatien valmistuttua 1900-luvun alussa se menetti taloudellisen merkityksensä, mutta säilyi pitkään kyläneuvoston keskuksena.
Sominon kautta kulkee Uuden Laatokankaupungin ja Vologdan välinen maantie A114, josta haarautuu tie Zaborjen kautta Olješiin. Kylästä on linja-autoyhteys Jefimovskiin muutaman kerran viikossa. Siellä toimii tielaitos, saha ja Pikaljovon sementtitehtaan lasten kesäleiri. Palveluihin kuuluvat alakoulu, koulun tiloissa toimivat kulttuuritalo ja kirjasto, lääkintäpiste, posti, neljä kauppaa ja kaksi huoltoasemaa kahviloineen. 
Kylän keskustassa on säilynyt vanhoja yksi- ja kaksikerroksisia rakennuksia. Rakennusmuistomerkkejä ovat vuonna 1841 rakennettu puinen Pietari-Paavalin kirkko ja 1800-luvun lopulla pystytetty kartanorakennus. Muita nähtävyyksiä ovat entiset hallinto- ja liikerakennukset sekä kanavasulkujen jäänteet. Lähistöllä sijaitsee kivikautisia arkeologisia kohteita sekä 900–1200-luvulta peräisin oleva kurgaanihauta.
Anisimovo

Anisimovo () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Boksitogorskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Tšagodajoen varrella 65 kilometriä Boksitogorskista kaakkoon. Kylässä on 493 ja kunnassa 580 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus.
Anisimovon kunnan pinta-ala on 499,9 neliökilometriä. Se rajoittuu Boksitogorskin piirin Borin, Samoilovon, Jefimovskin ja Klimovon kuntiin sekä Novgorodin alueen Ljubytinon ja Hvoinajan piireihin. Pinta-alasta 90,0 % on metsää, 6,7 % maatalousmaata ja 2,3 % vesistöjä.
Seutu on pinnanmuodostukseltaan Kaspianmeren ja Itämeren vedenjakajalla sijaitsevaa kumpuilevaa tasankoa. Tärkeimmät joet ovat Tšagoda ja Voložba ja suurimmat järvet Berezoradinskoje, Suhoje, Strugskoje, Ptšelino ja Peruša. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve, sapropeeli, mineraalivärit, kalkkikivi, hiekka ja sora.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 19 kylää: Bolšoi Dvor, Botšatino, Dudinskoje, Falilejevo, Fomkino, Gagrino, Gljadkovo, Golovkovo, Jolzovo, Kalinetskoje, Klimovo, Nekrasovo, Pronino, Spirovo, Strugi, Tarasovo, Tšasovnja, Tšerkasova Gorka ja Tšurilova Gora. Neljässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Historia.
Keskiajalla Tšagoda ja Voložba -jokien välillä sijaitsi itään johtavan kauppareitin vetotaival. Kunnan alue kuului 1700-luvulle saakka Novgorodin Äänisen viidennekseen ja myöhemmin Novgorodin läänin Tihvinän kihlakuntaan. Anisimovon volosti liitettiin vuonna 1918 Tšerepovetsin lääniin ja vuosina 1927–1952 se kuului kyläneuvostona Leningradin alueen Jefimovskin piiriin.
Liikenne, talous ja palvelut.
Kunnan läpi kulkee Pikaljovon, Strugin ja Kolbekin välinen maantie. Strugin ja Pikaljovon välillä on linja-autoyhteys.
Paikallisia elinkeinoja ovat maatalous, hiekan ja soran louhinta sekä erilaiset palvelut. Maataloutta edustavat asukkaiden palstaviljelmät ja yksi lammastila. Kolmasosa työvoimasta työskentelee kaupungeissa.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat peruskoulu, lastenkoti, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja kauppa.
Nähtävyydet ja matkailu.
Kunnan nähtävyyksiä Gagrinon, Kalinetskojen ja Tšerkasova Gorkan kylien tsasounat. Matkailupalveluja ei ole.
Zaborje

Zaborje () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Leningradin alueen Boksitogorskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Lid-joen rannalla 177 kilometriä Boksitogorskista itään. Taajamassa on 1 200 ja kunnassa 1 800 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus.
Zaborjen kunnan pinta-ala on 716,4 neliökilometriä. Se rajoittuu Boksitogorskin piirin Radogoštšin ja Podborovjen kuntiin sekä Vologdan alueen Babajevon piiriin. Pinta-alasta 95,4 % on metsää ja 2,6 % maatalousmaata.
Pinnanmuodostukseltaan seutu on kumpuilevaa tasankoa, jolla virtaavat Tšagodan sivujoki Lid ja Sudan sivujoki Kolp. Suurimmat järvet ovat Olješskoje, Zaozerje ja Lobskoje. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 18 kylää ja asutusta: Golovatšovo, Ivahnovo, Ivanovskoje, Korobištše, Kosoi Uhab, Kosterino, Krutoi Rutšei, Lesnoi, Lid, Listvenka, Lukinskoje, Netšajevskaja, Olješi, Peregoroda, Perun, Utišje, Veliki Dvor ja Vratšovo. Sadan–kahdensadan asukkaan keskuksia ovat Utišje ja Olješi.
Historia.
Zaborje on syntynyt 1900-luvun alussa perustetun rautatieaseman yhteyteen. Neuvostoaikana se oli huomattava metsäteollisuuskeskus. Toisen maailmansodan aikana seudulta alkoi piiritettyyn Leningradiin johtanut Elämän tie.
Liikenne, talous ja palvelut.
Kunnan läpi kulkee Sominon ja Olješin välinen maantie sekä Olhavan ja Vologdan välinen rautatie, jolla on Zaborjen ja Verhnevolskin asemat. Zaborjesta on linja-autoyhteys Jefimovskiin. Taajaman rautatieaseman kautta kulkee kaukojunia sekä paikallisjunia Pietariin, Olhavaan ja Babajevoon. Zaborjen ja Krasnyi Borin välillä on käyttämätön ja osittain purettu kapearaiteinen rautatie.
Talous perustuu puunhankintaan ja pienimuotoiseen puunjalostukseen. Tärkein yritys on Podborovjen metsätalous. Merkittäviä työnantajia ovat myös erilaiset julkiset palvelut. Maataloutta edustavat asukkaiden palstaviljelmät.
Keskustaajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, paikallissairaala, apteekki, posti, kahvila ja joukko kauppoja. Eräitä palveluja on myös Utišjessa, Olješissa ja muissa kylissä. Zaborjessa on vuonna 2006 valmistunut puinen ortodoksikirkko.
Nähtävyydet ja matkailu.
Seudulta on löydetty kolme muinaista asuin- ja hautapaikkaa. Rakennusmuistomerkkehin kuuluvat Lidin ja Listvenkan kylien kirkot, joista jälkimmäinen on valtakunnallinen suojelukohde. Zaborjessa on toisen maailmansodan muistomerkki.
Matkailijoita houkuttelevat seudun luonto sekä kalastus- ja metsästysmahdollisuudet. Sennoje-järven rannalle suunnitellaan lomakylää. Kunnassa on piirin kaupunkilaisten kesäasutusta.
Kananliha

Kananliha on kanasta saatavaa lihaa, rasvakudosta ja nahkaa. Kanan liha nautitaan nahkoineen esimerkiksi siivissä. Kanan rasvakudos sijaitsee lähinnä nahassa.
Kananliha on peräisin perinteisistä munituskanoista (keitto- eli haudutuskana) taikka broilerirotuisista syöttökanoista. 
Broilerista on tullut maailman suosituin lihalaji. Broilerirodut on jalostettu isokokoisiksi ja suuret lihakset omaaviksi. 
Hallissa kasvatetun broilerin liha on vaaleampaa kuin keittokanan ja vapaana kasvaneen kananpojan liha. Vaalea väri johtuu siitä, että lihassa on vähemmän myoglobiinia. Myoglobiinin pieni pitoisuus johtuu puolestaan siitä, että halleissa kasvatetut broilerit liikkuvat äärimmäisen vähän. Kasvattamobroilerin lihaa kutsutaan vaaleutensa vuoksi "valkoiseksi lihaks"i. 
Suomalaisia keittokanoja ei enää myydä, koska munituskanat ovat nykyisin liian laihoja. 
Käyttö.
Keittokana.
Keitto- eli haudutuskanan lihaa on käytetty perinteisesti kanakeiton lisäksi esimerkiksi kanaviillokkiin ja -risottoon. Voikana ("butter chicken") kuuluu lisäksi intialaisen keittiön tunnetuimpiin ruokiin. 1950-luvun Delhissä kehitetty ruokalaji koostui alun perin kerma-voi-tomaatti-kastikkeessa uunihaudutetuista pienistä kananpaloista.
Keittokanan liha kypsyy niin hitaasti, että kanakeiton valmistus painekattilassa kestää puoli tuntia.
Broileri.
Broilerin suosiota Suomessa on lisännyt etenkin teollisesti marinoitujen broilersuikaleiden tulo markkinoille vuonna 1992. Broilersuikaleilla alettiin tuolloin korvata jauhelihan käyttöä. 
Broilerin ruhosta käytetään ihmisravinnoksi rintalihakset, koipi eli "nuija", reisi ja siivet sekä maksa.
Kun broilerin reidestä poistetaan luu ja nahka, saadaan broilerpaistia. Kun rintaleikkeestä eli rintalihaksesta poistetaan luu ja nahka, saadaan broilerfileetä, joka on broilerin vähärasvaisin ja murein osa. Broilerin rintalihaksessa on myös pieni, suippomainen lihas, jota kutsutaan broilerin sisäfileeksi. 
Suurin osa Broiler-rotuisten kanojen lihasta nautitaan teollisesti marinoituna valmisruokana. Broilerin suikaleita käytetään kastikkeiden ja keittojen lisäksi esimerkiksi wokkiruokiin. Broilerista tehdään myös vähärasvaista jauhelihaa. Broilerinpaloja käytetään lisäksi salaateissa ja pitaleipien täytteissä. 
Broilerin rintaleike, koipireisi ja siivet kypsennetään tavallisesti uunissa. Broilerin paistia käytetään esim. suikaleina keittoihin ja kastikkeisiin. Rintafilee kypsennetään pihvinä tai suikaloituna ja sisäfilettä käytetään muun muassa piirakoissa. 
Ravintosisältö.
Sata grammaa broilerinlihaa sisältää keskimäärin 166 kaloria, 11 g rasvaa ja 18 g proteiinia. 
Keittokanassa on noin puolta vähemmän rasvaa kuin broilerissa. Keittokana on hyvä raudanlähde, sillä se sisältää 2,8 mg rautaa/100g.. Broilerin liha taas on jalostettu niin vaaleaksi, että sen rautapitoisuus on vain 0,7 mg. 
Terveysvaikutukset.
Kananliha suositellaan paistettavaksi tai muuten korkeassa lämpötilassa käsiteltäväksi, sillä se saattaa sisältää salmonellan kaltaisia taudinaiheuttajabakteereja.
Naudan- ja sianlihan osittaisen korvautumisen broilerilla arvellaan liittyvän raudanpuuteanemian yleistymiseen.
Jacob Young

Jacob Wayne Young (s. 10. syyskuuta 1979 Renton, Washington) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan lähinnä saippuasarjarooleista. 
Ura.
Young aloitti uransa vuonna 1997 sarjassa "Kauniit ja rohkeat", jossa hän näytteli teini-ikäistä Rick Forresteria. Hän lähti sarjasta vuonna 1999. Vuosina 2000–2003 hän näytteli Lucky Spenceriä saippuasarjassa "General Hospital". Rooli toi hänelle Daytime Emmy -palkinnon. Tämän jälkeen hän siirtyi näyttelemään JR Chandleria "All My Childreniin". Sarja lopetettiin vuonna 2011, jonka jälkeen Jacob Young palasi "Kauniisiin ja rohkeisiin" Rick Forresterin rooliin.
Yksityiselämä.
Jacob Young meni naimisiin Christen Stewardin kanssa vuonna 2007. Pariskunnalla on kolme lasta.
Ritarinkannukset

Ritarinkannukset ("Delphinium") on leinikkikasvien (Ranunculaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluvia lajeja on noin 350. Suvun lajeista on muodostettu koristekasvikäyttöön erilaisia risteymiä sekä lajiryhmiä, joista käytetään nimeä jaloritarinkannus ("Delphinium" Belladonna-, Elatum- ja Pacific-Ryhmät) tai ruusuritarinkannus ("Delphinium" Ruysii-Ryhmä). Ritarinkannukset ovat kaikilta osiltaan myrkyllisiä sisältäen alkaloideja, kuten delfiniiniä (C33H45NO9, CAS-numero 561-07-9) ja ajasiinia ("ajacine", C34H48N2O9, CAS-numero 509-17-1).
Ulkonäkö ja koko.
Isoritarinkannus ("Delphinium elatum") ja jaloritarinkannukset ovat noin 2 metriä korkeita. Kukinnot ovat sinisiä, valkoisia tai roosanvärisiä.
Levinneisyys ja historia.
Kiinanritarinkannusta ("Delphinium grandiflorum") tavataan luonnonvaraisena Etelä-Siperiassa ja Länsi-Kiinassa. Sitä on myös viljelty ympäri Eurooppaa 1700-luvulta lähtien. Isoritarinkannus löydettiin Siperiasta 1600-luvulla. Jaloritarinkannusten ensimmäiset risteymät syntyivät Englannissa 1800-luvulla.
Elinympäristö.
Ritarinkannukset menestyvät auringossa. Ne tarvitsevat kuohkean, syvämultaisen ja hyvin ravitun maan.
Velikije Lukin taistelu

Velikije Lukin taistelu oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu Velikije Lukin kaupungin hallinnasta. Saksalaiset olivat elokuussa 1941 vallanneet kaupungin, minkä jälkeen he olivat linnoittaneet sen. Kaupunki oli merkittävä rautatieliikennepaikkana ja Lovatin ylittävien siltojen takia. Saksalaiset olivat luoneet useita sillanpääasemia kaupungin etelä- ja pohjoispuolelle. Neuvostoliiton 3. isku-armeijan yrittäessä vallata kaupungin takaisin marraskuussa 1942, kaupunkia puolustavilta Saksan 83. jalkaväkidivisioonan, 3. ja 5. vuoristodivisioonan ja myöhemmin LIX armeijakunnan joukoilta. Saksalaiset onnistuivat torjumaan ensimmäisen hyökkäyksen joulukuuhun mennessä. Puna-armeija hyökkäsi uudelleen kaupunkiin 4. tammikuuta 1943 operaatio Totilassa, joka mursi saksalaisten puolustuksen ja kaupunki saatiin vallattua lopullisesti 16. tammikuuta 1943.
Marcus Heimonen

Marcus Heimonen (s. 11. lokakuuta 1993 Vantaa) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa PK-35 Vantaata. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja, mutta pystyy myös pelaamaan oikeana laitapuolustajana. 
Heimonen on Vantaan Jalkapalloseuran kasvatti. Hän siirtyi Honkaan kaudeksi 2013 pelattuaan edellisen kauden Ykköstä HIFK:ssa. Heimonen on pelannut kahdeksantoista liigaottelua. Hän palasi Vantaalle pelaamaan vuonna 2016, nyt PK-35 Vantaa -joukkueen riveihin.
Heimonen on edustanut Suomen alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkuetta.
Dana Murzyn

Dana Trevor Murzyn (s. 9. joulukuuta 1966 Calgary, Alberta) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Ura.
Hartford Whalers varasi Murzynin NHL:ään vuorolla viisi ensimmäisellä kierroksella. Tätä ennen hän oli pelannut kaksi kautta Calgary Wranglersissa juniorisarja WHL:ssä ja valittu kausista jälkimmäisellä WHL:n itäisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Hän aloitti ammattilaisuransa heti varausvuonnaan ja valittiin kauden 1985–1986 päätteeksi NHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. 
Murzyn pelasi Hartfordissa kaksi täyttä kautta ja osan kolmannesta. Tammikuussa 1988 hän siirtyi Calgary Flamesiin osana pelaajakauppaa, jossa Calgary sai hänen lisäkseen hyökkääjä Shane Churlan ja jossa Hartfordiin siirtyivät puolustaja Neil Sheehy, hyökkääjä Carey Wilson ja hyökkääjä Lane MacDonaldin pelaajaoikeudet. Kaudella 1988–1989 Murzyn oli voittamassa NHL:n mestaruutta, Stanley Cupia. Calgary kohtasi loppuotteluissa Montreal Canadiensin ja vei mestaruuden otteluvoitoin 4–2. 
Maaliskuussa 1991 Murzyn siirtyi Vancouver Canucksiin, joka antoi Calgarylle vaihdossa puolustaja Kevan Guyn ja hyökkääjä Ronnie Sternin. Kaudella 1993–1994 Vancouver eteni NHL:n loppuotteluihin, mutta hävisi mestaruuden New York Rangersille otteluvoitoin 3–4. Pudotuspelien avauskierroksella tulleen polvivamman vuoksi Murzyn ei pystynyt pelaamaan vuoden 1994 loppuottelusarjassa yhtään ottelua. Kaudella 1997–1998 Murzyn ehti pelata 31 ottelua ennen kuin kausi päättyi hänen osaltaan joulukuussa 1997 tulleeseen polvivammaan. Hänen viimeiseksi kaudekseen jäi kausi 1998–1999, jolla hän pelasi 12 ottelua Vancouverissa NHL:ssä ja 20 ottelua farmijoukkue Syracuse Crunchissa AHL:ssä. 
Puolustavan puolustajan () roolissa pelannut Murzyn pelasi 14 kautta kestäneellä NHL-urallaan 838 runkosarja- ja 82 pudotuspeliottelua. Hän teki runkosarjassa 204 tehopistettä, 52 maalia ja 152 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä 19 tehopistettä, yhdeksän maalia ja kymmenen syöttöpistettä. Jääkiekkouransa jälkeen hän on työskennellyt liha-alalla.
Walter White

Walter Hartwell ”Walt” White, Sr. on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa "Breaking Bad". Hahmon on luonut Vince Gilligan ja häntä näyttelee Bryan Cranston. 
Hahmo.
Walter Hartwell White, perheen kesken Walt, on New Mexicon albuquerquelaisen yläkoulun kemianopettaja. Sarjan alussa Walt täyttää 50 vuotta, ja pian tämän jälkeen hänellä todetaan parantumaton keuhkosyöpä. Walterin tajutessa, että tällä on korkeintaan kaksi vuotta elinaikaa, hän alkaa valmistaa metamfetamiinia turvatakseen perheensä talouden kuolemansa jälkeen. Hän lyöttäytyy yhteen entisen oppilaansa Jesse Pinkmanin kanssa, joka vastaa aluksi metamfetamiinin jakelusta. Waltin omistautuminen ja tietotaito kemiaa kohtaan tuovat markkinoille puhtainta metamfetamiinia koskaan, joka saa lempinimen "sininen meta" (engl. "Blue Sky", joskus myös "Fring's Blue"). Tuote leviää kulovalkean tavoin, myöhemmin jopa Eurooppaan asti jyräten muut kilpailijat. Walt ottaa itselleen peitenimen, Heisenberg, jonka varjolla hän toimii alamaailmassa.
Sarjan alussa pelokas, ujo ja pompoteltavissa oleva Walt karttaa rikollisuutta ja toimii lain puitteissa. Sarjan edetessä hän joutuu toimimaan moraalisesti arvelluttavasti. Hän tottuu hiljalleen ajatukseen keinojensa tarpeellisuudesta ja alkaa pitää statustaan huumeparonina palkitsevana (mm. kehuen itseään epäsuoraan Hankille) ja alkaa vastustella yhä vähemmän rikoksia. Walt myös toimii lähes aina oman etunsa mukaisesti; hän manipuloi valheilla läheisiään (eritoten Jesseä ja vaimoaan Skyleria) saadakseen nämä puolelleen.
Waltin alamäki ja alamaailman kytkökset vapauttavat hänessä täysin uusia tuntemuksia kuten raivoa, katkeruutta sekä silmitöntä armottomuutta. Kaikki Waltin tekemät valinnat johtavat hänen eristäytymiseensä perheestään ja ystävistään.
Kanneljärven Opisto

Kanneljärven Opisto on Lohjalla Hormajärven rannalla toimiva sitoutumaton kansanopisto. Se järjestää kasvatus- ja ohjausalan ammatillista perustutkintokoulutusta, vapaan sivistystyön koulutusta, aikuisten perusopetusta ja tutkintokoulutukseen valmentavaa koulutusta (tuva) ja opistovuosi-koulutusta. Kuvataidelinja valmentaa sisäänpääsyyn muun muassa muotoilun, valokuvauksen ja muiden visuaalisten alojen oppilaitoksiin. Maahanmuuttajille on oma kotoutumislinja.
Kanneljärven Opisto perustettiin nimellä Uudenkirkon Kansanopisto vuonna 1894 Karjalankannaksella Kanneljärven kylässä. Talvisodan takia opisto siirtyi joulukuussa 1939 Vihtiin Uudellemaalle, josta se siirtyi 1953 nykyiseen paikkaansa, silloiseen Lohjan maalaiskuntaan Hormajärven rannalle.
Kaappi

Kaappi on laatikonmuotoinen, tavaroiden säilytykseen tarkoitettu tila, joka koostuu kolmesta seinästä ja yhdestä ovesta. Kaappi voi olla joko lattialla seisova pöytäkaappi, sitä korkeampi komero tai seinälle ripustettu seinäkaappi.
Kaapeissa on säilytettävistä tavaroista riippuen usein myös hyllyjä, joko kiinteitä tai irrotettavia ja korkeudeltaan säädettäviä. Muita kaappien sisusteita ovat ripustuskoukut, vaatetangot ja esiin vedettävät laatikostot tai ritiläkorit.
Kaappien valmistusmateriaali riippuu niiden käyttöalueesta ja tarkoituksesta. Esimerkiksi lokeroiksi kutsuttavat julkisessa käytössä olevat lukolliset kaapit on valmistettu metallipellistä, kun taas esimerkiksi kotitalouksissa olevat irtaimet ja kiinteät kaapit on valmistettu puusta tai kalustelevystä, kuten MDF:stä tai lastulevystä. Muita materiaaleja voivat olla muovi ja erilaiset komposiitti- eli yhdistelmämateriaalit.
Joissakin kaapeissa, kuten vaatekaapeissa sekä kylpyhuoneiden kaapistoissa käytetään liukuovia, jotka eivät avautuessaan vie tilaa. Myös kirjahyllyissä voi olla erillisiä suljettavia kaappeja. 
Eräs historian tunnetuimmista kaapinvalmistajista oli Thomas Chippendale (1718–1779).
Mikael Hidén

Mikael Juhana Vilhelm Hidén (s. 7. joulukuuta 1939 Vihti) on suomalainen oikeustieteilijä ja emeritusprofessori. Hän oli Helsingin yliopiston valtiosääntöoikeuden ja kansainvälisen oikeuden professori vuodet 1976–2007, joista vuodet 1984–1998 myös Helsingin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina. Tätä ennen hän toimi Turun yliopiston julkisoikeuden apulaisprofessorina 1973–1976.
Hidén valmistui lainopin kandidaatiksi 1962, lisensiaatiksi 1963 ja tohtoriksi 1970. Hänen väitöskirjansa (1970) aiheena oli eduskunnan oikeusasiamies. Varatuomarin arvon hän sai 1972. Hän teki opintomatkan Yhdysvaltoihin 1965–1966 ja valmistui Chicagon yliopistosta maisteriksi (Master of Comparative Law) 1966.
Hidén valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1991.
Hidén on ollut perustuslakivaliokunnan käytetyin valtiosääntöasiantuntija. Valtiopäivien 1945–2002 osalta Hidén antoi valiokunnalle yhteensä 487 asiantuntijalausuntoa, mikä oli 9,3 % kaikista annetuista lausunnoista. Valtiopäivien 2003–2014 osalta Hidén antoi 307 lausuntoa ja 2015–2019 92 lausuntoa. Kaiken kaikkiaan Hidén on siis antanut lähes 900 asiantuntijalausuntoa perustuslakivaliokunnalle.
Hidénin puoliso on entinen korkeimman oikeuden jäsen Kati Hidén, jonka isä Risto Leskinen toimi eduskunnan oikeusasiamiehenä ja oikeuskanslerina. Hidén ja Leskinen asettuivat vuonna 1983 eri tulkintalinjoille ns. jalasmökkikohun osalta.
Jääpallon Elitserien-kausi 2012–2013

Ruotsin jääpallon Elitserien pelattiin kaudella 2012-2013 neljäntoista joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Kahdeksan parasta joukkuetta selviytyivät pudotuspeleihin ja sijoille 11-14 sijoittuneet joukkueet joutuivat karsimaan sarjapaikastaan.
Uusina joukkueina sarjaan olivat nousseet Allsvenskanista IFK Motala ja Ljusdals BK, jotka korvasivat edellisenä kautena sarjasta pudonneet Kalixin ja Tillbergan.
Loppuotteluun selvisivät edellisen kauden mestari Sandviken ja Hammarby. Friends Arenalla pelatun loppuottelun voitti Hammarby maalein 9-4. Ottelua seurasi 38 474 katsojaa, mikä oli Ruotsin jääpallofinaalien uusi ennätys.
Sarjataulukko.
Kahdeksan parasta pudotuspeleihin, neljä viimeistä putoamiskarsintaan.
Pudotuspelit.
Puolivälierät ja välierät pelattiin paras viidestä -systeemillä siten, että toinen, kolmas ja tarvittaessa viides ottelu käytiin paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Loppuottelu.
17.3.2013 Friends Arena, Solna Yleisöä: 38 474
Karsinnat.
Karsinnat pelattiin kahdessa neljän joukkueen lohkossa. Karsinnoissa pelasivat Elitserienin neljä heikointa ja Allsvenskanin neljä parasta joukkuetta. Molempien lohkojen kaksi parasta joukkuetta selviytyivät seuraavaksi kaudeksi Elitserieniin.
Vuorotteleva sarja

Vuorotteleva sarja tarkoittaa matematiikassa sellaista sarjaa, jonka termit ovat vuorotellen positiivisia ja negatiivisia. Täsmällisemmin määriteltynä vuorotteleva sarja on muotoa
formula_1 
oleva sarja, missä formula_2 jokaisella formula_3
Vuorotteleva sarja suppenee, jos sen osasummien 
formula_4 
muodostama jono formula_5 suppenee.
Leibnizin kriteerio.
 Leibnizin kriteerio, toiselta nimeltään Leibnizin testi vuorotteleville sarjoille, antaa riittävän ehdon vuorottelevan sarjan suppenemiselle. Sen ehdot ovat yksinkertaiset eikä niiden tarkasteleminen vaadi osasummien laskemista.
Lause: Sarja
formula_6
jonka termit ovat vuorotellen positiivisia ja negatiivisia, on varmasti suppeneva jos termien itseisarvot lakkaamatta pienenevät ja niiden raja-arvona on 0, siis
formula_7
Todistus: Oletetaan, että positiiviterminen jono formula_8 suppenee monotonisesti kohti lukua 0. Jos yhdistämme sarjan formula_9 termit kaksittain
formula_10
niin kaikki suluissa olevat summat ovat positiivisia ja saamme osasummille epäyhtälöketjun
formula_11
Jos taasen yhdistämme sarjan termit toisella tavalla, saamme 
formula_12
Jälleen suluissa olevat summat ovat positiivisia ja päädymme tulokseen
formula_13
Yhtälöstä
formula_14 
seuraa edelleen, että 
formula_15 
oli summausindeksi formula_16 mikä hyvänsä. 
Lopulta, koska oletimme ehdon formula_17 olevan voimassa, saamme
formula_18
Näin ollen meillä on kasvava lukujono ja vähenevä lukujono, joista toinen on aina toista suurempi ja joiden yleisten termien raja-arvon erotus lähenee lukua 0, joten lukujonot suppenevat kohti yhteistä raja-arvoa formula_9. Alun oletuksilla siis osasummien muodostama lukujono formula_20 suppenee ja
formula_21
Sarjan summan arvioiminen.
Vuorottelevan sarjan summaa formula_9 voidaan arvioida laskemalla sarjan osasummia formula_20. Jos sarjan termit ovat monotonisesti väheneviä, voidaan virhetermin suuruutta arvioida ensimmäisestä summasta poisjätetystä termistä, sillä
formula_24
ja näin saadaan virhetermille arvio
formula_25
Itseisesti suppeneva sarja.
Sarja formula_26 on itseisesti suppeneva, jos sarja formula_27 suppenee.
Lause: Itseisesti suppeneva sarja suppenee myös tavallisessa mielessä.
Todistus:
Oletetaan, että sarja formula_26 suppenee itseisesti. Tällöin sarjat formula_29 ja formula_30 suppenevat. 
Koska epäyhtälöt
formula_31 
ovat aina voimassa, niin majoranttiperiaatteen mukaan myös sarja formula_32 suppenee. 
Näin ollen formula_33 suppenee kahden suppenevan sarjan erotuksena, sillä 
formula_34
Itseisesti suppenevan sarjan termit voidaan järjestään uudelleen, jolloin sarja pysyy suppenevana ja summa muuttumattomana.
Ehdollinen suppeneminen.
Sarja suppenee ehdollisesti, jos se suppenee, mutta ei suppene itseisesti. Esimerkiksi sarja
formula_35
suppenee Leibnizin kriteerion perusteella, mutta ei suppene itseisesti, sillä harmoninen sarja formula_36 hajaantuu.
Ehdollisesti suppenevan sarjan termien järjestystä ei voi muuttaa, minkä näkee seuraavasta esimerkistä.
formula_37
Järjestetään termit uudelleen seuraavasti:
formula_38
jolloin päädyttäisiin tulokseen 
formula_39
mikä luonnollisestikaan ei pidä paikkaansa.
Lokakuun aukio (Minsk)

Lokakuun aukio (, ) on Valko-Venäjän pääkaupunki Minskin keskustasta koilliseen johtavan Itsenäisyyden valtakadun () varrella kantakaupungissa sijaitseva suuri aukio. Se on yhdessä aukiolla sijaitsevan, kongresseihin, vastaanottoihin, teatteri- ja musiikkiesityksiin käytetyn Tasavallan palatsin kanssa keskeinen areena Valko-Venäjän tasavallan seremoniallisissa ja kansalaisilleen järjestämissä tapahtumissa. Aukiolle sijoitetaan talvisin tasavallan virallinen Uudenvuoden kuusi. Aukion laidalla sijaitsee Valko-Venäjän Suuren isänmaallisen sodan historian valtionmuseo. 
Aukion lähitienoot tunnettiin jo 1800-luvulla nimellä "Uusi paikka" ("Uusi kaupunki"). Alueen keskellä, silloiseen keskuspuiston alueella toimi kauppatori. Kauppatori siirrettiin kuitenkin jo 1800-luvun puolivälissä toisaalle. 1800-luvun lopulla keskuspuistoon rakennettiin kaupungin teatteri (nykynimeltään "Kansallinen akateeminen Janka Kupalan teatteri"). Tämä pieneksi kutistunut puisto ja siellä sijaitseva teatteri on nykyään aivan Lokakuun aukion eteläpuolella, Itsenäisyyden valtakatun toisella puolella. Lokakuun aukion nykymuoto alkoi hahmottua toisen maailmansodan jälkeen. Tuolloin aukiota kutsuttiin Keskusaukioksi (Tserntralnaja). 1950–1970-luvuilla se oli sotilasparaatien ja mielenosoitusten tapahtumapaikkana. Puiston laidalla oli hallitukselle aidattu katsomo. Vuonna 1984 aukio sai nimen "Lokakuun aukio". Vuonna 2001 aukiolle valmistui arkkitehti M. Pirogovin johdolla suunniteltu Tasavallan palatsi, ja aukio sai nykyisen perusrakenteensa. 
Lokakuun aukion etelälaidalla lähellä Itsenäisyyden valtakatua on "Valko-Venäjän etäisyyksien nollapiste". Se toimii esimerkiksi maantiekartan etäisyyksien lähtöpisteenä Valko-Venäjällä. Monumentin suunnittelivat arkkitehti A. Sardanov, kuvanveistäjä Aljaksandr Finsk ja metallitaiteilija V. Zavedejevin ja se paljastettiin vuonna 1998.
Lokakuun aukion etelälaidalla on Minskin metron vilkkaimpiin kuuluva Kastrytšnitskajan metroasema (suom. Lokakuun (aukion) metroasema), joka samalla toimii risteysasemana toiselle metrolinjalle.
Aiheesta muualla.
 (Huom. Osa uudehkoja teoksia ja siksi ei-vapaan panoraaman piirissä)
Hautvuori

Hautvuori eli Haukvuori on Varsinais-Suomessa Laitilan Pirttikylässä sijaitseva louhikkoinen kalliomäki, jossa on muinaislinnan rakenteita. Kaivauksissa tehdyt löydöt ajoitetaan pronssikaudelle. Linnalle on läheiseltä tieltä merkitty polku ja pystytetty opastaulu.
Muinaislinna.
Linnavuori sijaitsee Laitilan kirkosta 4,9 kilometriä itäkaakkoon Pirttikylässä. Paikka on yleisesti kivistä, mutta mäen juurelle asti on raivattu peltomaata. Hautvuori kohoaa 20–30 metriä ympäristöään korkeammalle. Kalliossa on pitkiä halkeamia, joiden välissä on luolia. Loivassa rinteessä, joka viettää länteen ja lounaaseen, löytyy epäyhtenäinen 22 metriä pitkä kivivalli. Muut rinteet ovat hyvin jyrkkiä eikä niitä ole tarvinnut suojata varustuksella. Mikäli ajoitus varhaismetallikaudelle pitää paikkansa, on meri ulottunut alueille, joiden korkeus merenpinnasta on nykyään noin 10 metriä. Linnan ympäristö on nykyään yli 20 metriä merenpinnan yläpuolella.
Löytöjä.
Kaivauksissa, joita tehtiin vuosina 1886 ja 1903, löytyi pääasiassa keramiikkaa. Se oli tekstiilipainanteisesta, johon oli tikulla painettu kuoppia ja hammastetulla leimaisimella painettu kulmanauha- ja kuusenhavukuvioita. Näin valmistettua keramiikkaa esiintyi pääasiassa varhaismetallikaudella eli pronssikaudella. Lokakuussa 2015 tarkastettiin kallion luolan perältä löytyneen hioimen löytöpaikka. Hioimen tarkka ajoitus on vielä auki, mutta se on kuitenkin esihistoriallinen.
Hoito ja opastus.
Museovirasto on karsinut puustoa ja hoitanut linnan aluetta vuonna 1994 Teija Tiitinen johdolla. Läheiseltä autotieltä on mäelle merkitty polku.
Tutkimuksia.
Paikka on ollut tunnettu jo 1800-luvulta lähtien. Siellä suoritti ensimmäisenä arkeologisia kaivauksia Hjalmar Appelgren vuonna 1886 ja toisena Julius Ailio vuonna 1903. Kaivauksissa on löydetty tekstiilikeramiikkaa ja Morbyn keramiikkaa, jonka perusteella paikka on ollut käytössä jo varhaismetallikaudella. Tästä tehtiin myös se päätelmä, että se oli jo silloin linnavuorena. Täman jälkeen paikalla on ainoastaan käyty tarkastamassa kohteen kunto. Näin ovat tehneet Anna-Liisa Hirviluoto (inventointi vuonna 1955), Jussi-Pekka Taavitsainen ja Jyri Saukkonen (tarkastus, 1986), Tryggve Gestrin, Hanna Kääriäinen ja Jyri Saukkonen (tarkastus, 1989), Sirkku Pihlman (inventointi, 1994) ja Kaisa Lehtonen (tarkastus, 2015).
Heather Tom

Heather Marie Tom (s. 4. marraskuuta 1975 Hinsdale, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Suomessa etenkin rooleistaan televisiosarjoissa "Tunteita ja tuoksuja" ja "Kauniit ja rohkeat".
Ura.
Heather Tom aloitti uransa 1980-luvun lopussa. Vuonna 1991 hän sai Victoria Newmanin roolin saippuasarjasta "Tunteita ja tuoksuja". Hän näytteli sarjassa kahdentoista vuoden ajan, kunnes jätti sen vuoden 2003 lopussa. Heti tämän jälkeen hän siirtyi näyttelemään "One Life to Live" -nimiseen televisiosarjaan, jossa hän näytteli kolme vuotta Kelly Crameria. Hahmo vieraili myös "All My Children" -nimisessä saippuasarjassa. Vuodesta 2007 lähtien Tom on näytellyt Katie Logania saippuasarjassa "Kauniit ja rohkeat". Hän on voittanut urallaan lukuisia Daytime Emmy -palkintoja niin "Tunteista ja tuoksuista" kuin "Kauniista ja rohkeistakin".
Yksityiselämä.
Tom on ollut vuodesta 2011 lähtien naimisissa James Achorin kanssa. Heidän esikoisensa syntyi vuonna 2012.
Don Diamont

Don Diamont (s. Donald Feinberg; 31. joulukuuta 1962 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Suomessa parhaiten rooleistaan televisiosarjoista "Tunteita ja tuoksuja" ja "Kauniit ja rohkeat".
Ura.
Don Diamont aloitti uransa 1980-luvun puolessa välissä, jolloin hänellä oli muun muassa pikku rooli sarjassa "Päivien viemää". Vuonna 1985 hän sai Brad Carltonin roolin saippuasarjasta "Tunteita ja tuoksuja". Hänen hahmostaan tuli erittäin suosittu ja hän näytteli sarjassa aina vuoteen 1996 asti, jolloin hän päätti pitää pienen tauon. Hän palasi kuitenkin sarjaan takaisin jo vuonna 1998 ja näytteli Brad Carltonin roolia aina vuoteen 2009 asti, jolloin hahmo tapettiin pois sarjasta. Vuodesta 2009 lähtien hän on näytellyt sarjassa "Kauniit ja rohkeat" Bill Spencerin roolia. 
Yksityiselämä.
Don Diamont on juutalainen. Hän meni naimisiin Rachel Braunin kanssa 1994 ja pariskunta sai neljä lasta. Avioliitto päättyi kuitenkin avioeroon vuonna 2002. Vuonna 2012 hän meni naimisiin Cindy Ambuehlin kanssa, jonka kanssa hänellä on vuonna 2003 syntyneet kaksoset.
Juhana Uusikartano

Juhana ”Juho” Uusikartano (18. joulukuuta 1772 Honkilahti – 15. maaliskuuta 1835 Honkilahti) oli suomalainen maallikkosaarnaaja, joka oli Satakunnassa 1800-luvun alkupuolella vaikuttaneen hyppyherätyksen alullepanija ja ensimmäisenä johtaja. Ammatiltaan hän oli seppä. Osa tutkijoista pitää Uusikartanon luomaa hyppyherätystä nykyisen kaltaisen rukoilevaisliikkeen alkuna, mutta rukoilevaiset katsovat liikkeensä syntyneen jo 1700-luvun puolivälin kansanherätyksen myötä. 
Elämä.
Kotipaikkansa Honkilahden Auvaisten kylän mukaan lempi- tai pilkkanimensä ”Auvaisten paavi” saanut Uusikartano koki uskonnollisen herätyksen vuonna 1817. Rukoilevaisissa toimineen vaikuttajan Matti Paavolan mukaan Uusikartano oli alkoholisoitunut ja sai voimakkaita hengellisiä kokemuksia, jotka hän tulkitsi Jumalan viesteiksi. Hän järjesti kotitalossaan seuroja, joissa osallistujat kiitosvirsiä veisatessaan alkoivat hyppimään ja taputtamaan. Liikkeeseen kuuluivat myös profetiat, ilmestykset ja askeesi. Uusikartanon synnyttämä herätysliike levisi nopeasti vanhoille rukoilevaisten alueille eri puolille eteläistä Satakuntaa ja maakunnan rannikkoseutua sekä myös Vakka-Suomen puolelle muun muassa Laitilaan. Toinen ja laajempi hyppyherätyksen aalto lähti leviämään vuonna 1827. Uusikartano jättäytyi pois liikkeestä 1820- ja 1830-lukujen vaihteessa ja hänen tilalleen nousivat Eurajoelta kotoisin ollut Johan Dahlberg sekä tältä oppia saanut luvialainen Mikael Rostedt.
Vanha rukoilevaisherätys luotti Raamattuun ainoana Jumalan ilmoituksen lähteenä, mutta Uusikartano korosti sen sijaan ihmisen omassa mielessään kokemaa ”sisäistä ilmoitusta”. Tämä johti Raamatun merkityksen vähenemiseen, joka herätti suurta vastustusta sekä luterilaisen kirkon papistossa, että rukoilevaisten johtohahmoissa. Hämmennystä herätti myös Uusikartanon väite, että hän pystyi ihmistä silmiin katsomalla kertomaan, joutuuko tämä kuoltuaan taivaaseen vai helvettiin. Uusikartanon vastustajat kuvailivat häntä usein ylimieliseksi ja ylpeäksi.
Nick Fairley

Nicholas Lachester "Nick" Fairley (s. 23. tammikuuta 1988 Mobile, Alabama) on yhdysvaltalainen uransa päättänyt amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan sisempi puolustuksen linjamies. Hän edusti urallaan NFL-liigan New Orleans Saintsia (2016–2017), St. Louis Ramsia (2015–2016) ja Detroit Lionsia (2011–2015). Sitä ennen hän pelasi yliopistojalkapalloa Auburnin yliopiston joukkueessa.
Lions varasi Fairleyn vuoden 2011 NFL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella, tilaisuuden 13. pelaajana. Hän teki seuran kanssa nelivuotisen sopimuksen, jonka arvo allekirjoitusbonuksineen oli yhteensä 15,7 miljoonaa dollaria.
Lardarius Webb

Lardarius Webb (s. 12. lokakuuta 1985 Opelika, Alabama) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan kulmapuolustaja. Hän pelasi yhdeksän kautta NFL-liigan Baltimore Ravensissa vuosina 2009–2017.
Webb voitti kaudella 2012 Ravensin riveissä Super Bowlin, joskin oli itse loukkaantuneena koko pudotuspelien ajan.
In His Prime 1927–1928

In His Prime 1927–1928 on kokoelma-albumi yhdysvaltalaisen blueslaulaja, lauluntekijä ja kitaristi Furry Lewisin varhaisimmasta tuotannosta.
Levy-yhtiö on yhdysvaltalainen Yazoo Records, joka on toiminut osoitteessa Newton, NJ 07860.
Esittelytekstin Furry Lewisin urasta ja levyllä olevista kappaleista on kirjoittanut Stephen Calt. Masteroinnin on tehnyt Nick Perls. Kansitaiteesta vastaa levy-yhtiö. 
Levyjulkaisua varten on saatu lainaksi harvinaisia alkuperäisiä äänitteitä seuraavilta henkilöiltä: Bob Graf, Don Kent, Bernard Klatzko ja Nick Perls. Erityiskiitoksissa on mainittu Steve LaVere, jolta on saatu Lewisia koskevaa aineistoa.
Kappaleet.
Kappaleella "Everybody's Blues" mandoliinia soittaa Charlie Jackson.
Vladimir Denisov

Vladimir Denisov () -nimisiä henkilöitä ovat:
Herättäjä (lehti)

Herättäjä oli vuosina 1909–1985 ilmestynyt kirkollinen lehti. Lehden perustivat Oskari Vihantola ja kansanedustaja K. R. Kares . K. R. Kares toimi lehden toimittajana vuoteen 1942 asti. Herättäjä luonnehti itseään kirkollis-yhteiskunnalliseksi lehdeksi. Herättäjä oli erityisesti heränneiden ja konservatiivisten piirien lehti.
Historia.
Herättäjä perustettiin ja ilmestyi Turussa, jossa sen perustamisen aikaan oli myös kristillisen työväenliiton äänenkannattaja "Tähti". Tämän puolueen piirissä toimineita konservatiiveja oli mukana perustamassa Herättäjää. Lehden konservatiivisuutta korostaa myös se, että alusta asti aina vuoteen 1935 lehden päätoimittajana oli K. R. Kares. Lehteä voitiin kutsua jopa hänen henkilökohtaiseksi äänenkannattajakseen.
Toinen lehteä lähellä ollut konservatiivi oli arkkipiispa Gustaf Johansson. Maailmansotien välisenä aikaan kirkon piirissä olivat käytössä "turkulaisuus" ja "helsinkiläisyys", joista edellinen keskittyi Johanssonin ympärille. Herättäjä olikin monesssa asiassa eri mieltä kuin nuorkirkollinen "Kotimaa".
Lehden konservatiivisuus näkyi mm. uskonnonvapauden ja kirkon yhteiskunnan muutokseen mukautumisen vastustamisena. Kareksen poliittiset harrastukset ja niitä heijastaneen kirjoittelun myötä lehteä leimattiin äärioikeistolaiseksi.
1960- ja 1970-luvulla lehti oli taloudellisisssa vaikeuksissa, joista sen hetkeksi pelasti sen kustantajan, Kirkollinen Kustannus Oy:n osake-enemmistön siirtyminen "Turun Sanomien" yhtiön haltuun. Muina osakkaina olivat Turun ev. lut. seurakunnat ja Suomen Liikemiesten Lähetysliitto. Vuoden 1985 lopussa kustantaja lopetti lehden kannattamattomana.
Päätoimittajat.
Seuraaavat henkilöt ovat toimineet "Herättäjä"-lehden päätoimittajina:
Coloradon tulvat 2013

Yhdysvaltain Coloradossa koettiin syksyllä 2013 suuria tulvia, jotka surmasivat yhdeksän ihmistä. Tulvat katkaisivat puhelin- ja sähkölinjoja sekä teitä.
Boulderista evakuoitiin tulvien aikana 4 000 ihmistä. St. Vrain -joen tulvinta ajoi taas 7 000 Longmountin asukasta pois kodeistaan.
Tulvien yhteenlasketuksi taloudelliseksi vahingoksi on myöhemmin arvioitu noin neljä miljardia Yhdysvaltain dollaria. Tulvien vuoksi tuhoutui yhteensä lähes 1 900 asuinrakennusta.
Ryhmän rankki

Algebrassa ryhmän G rankki, jota merkitään rank("G"), on pienin "G":n virittävän joukon mahtavuus. Formaalisti, 
formula_1
Jos "p" on alkuluku, sanotaan G:n "p"-rankiksi suurinta elementaarisen Abelin "p"-aliryhmän rankkia.
Elementaarinen Abelin ryhmä

Ryhmäteoriassa elementaarinen Abelin ryhmä on äärellinen Abelin ryhmä, jonka jokaisen alkion kertaluku jakaa alkuluvun "p". Erityisesti tällainen ryhmä on "p"-ryhmä. Äärellisviritteisten Abelin ryhmien luokittelulauseen mukaan elementaarinen Abelin ryhmä on muotoa
formula_1 
jollain epänegatiivisella kokonaisluvulla "n". Tässä formula_2 tarkoittaa kertalukua p olevaa syklistä ryhmää, ja näistä on otettu "n"-kertainen karteesinen tulo.
Tasavallan palatsi (Minsk)

Tasavallan palatsi (, ) on Valko-Venäjän pääkaupunki Minskin keskustassa Lokakuun aukiolla sijaitseva kongressi- ja kulttuuritalo, joka tunnetaan esimerkiksi virallisten vastaanottojen, konsertti- ja teatteriesityksien tapahtumapaikkana. Se on yhdessä ympäröivän aukion kanssa usein keskeinen tila Valko-Venäjän tasavallan seremoniallisten ja suurten julkisten tapahtumien järjestelyissä.
Ajatus tasavallan kulttuuripalatsista lähti liikkeelle 1980-luvulle tultaessa ja Valko-Venäjän SNL:n silloinen johtaja eli maan kommunistisen puolueen keskuskomitean ensimmäinen sihteeri Pjotr Mašerov ryhtyi ajamaan sitä. Vuonna 1982 järjestettiin suunnittelukilpailu Tasavallan palatsista; kisan voitti valtiollinen Belgosprojekt. Vuonna 1984 aloitettiin tarkempi kulttuuripalatsin ja ympäröivän Lokakuun aukion arkkitehtoninen suunnittelu arkkitehti M. Pirogovin johdolla apunaan arkkitehdit V. Danilov, L. Zdanevitš, L. Moskalevitš, V. Novikov, N. Turljuk, V. Usimov ja A. Šabalin. Palatsin rakennustyöt käynnistyivät 1985, mutta ne keskeytyivät useaksi vuodeksi Neuvostoliiton romahtamisen ja taloustilanteen kurjistumisen seurauksena. Töitä jatkettiin uudelleen vuonna 1995. Rakennus otettiin osittaiseen käyttöön 3. lokakuuta 1997 ja se valmistui kokonaisuudessaan 31. joulukuuta 2001.
Tasavallan palatsissa on suuressa salissa on istuinpaikka 2 700 katsojalle. Pienestä salista löytyvät tilat 470 hengelle ja konferenssihuoneesta 70 hengelle. Rakennuksen lehdistökeskukseen on varattu työpöytä 30 toimittajalle. Rakennuksessa on myös kahvio, ravintola (baari) ja erilaisia aula- ja näyttelytiloja. Tasavallan palatsin tapahtumien lipunmyynti on avoinna päivittäin kello 9–21.45, kahvila ja ravintola kello 12–24. Tapahtumiin voi ostaa pääsylippuja myös netin välityksellä. 
Aiheesta muualla.
 (Huom. uudehko, ei-vapaan panoraaman teos)
Hilde Fenne

Hilde Fenne (s. 12. toukokuuta 1993) on norjalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä.
Nuorten MM-kilpailuissa Kontiolahdella 2012 Fenne saavutti kultaa pikakilpailussa ja viestissä sekä pronssia normaalimatkalla. Nové Měston MM-kisoissa 2013 Fenne hiihti avausosuuden Norjan kultaa voittaneessa viestijoukkueessa. EM-kilpailuissa hän sai viestipronssia 2014.
Ampumahiihdon maailmancupissa Fenne debytoi Östersundissa kaudella 2012–2013 saavuttaen samalla ensimmäiset maailmancup-pisteensä oltuaan 30:s pikakilpailussa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran kaudella 2015–2016 oltuaan kahdeksas Pokljukan takaa-ajokilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän on ollut parhaimmillaan 55:s kaudella 2015–2016.
Fenne lopetti uransa ampumahiihtäjänä keväällä 2018.
Elämysseikkailu (kirja)

Elämysseikkailu on Kari Sotamaan ja Riikka Ojanperän kirjoittama kirja, joka ilmestyi vuonna 2008 Readme.fi:n kustantamana. Kirja kertoo Sotamaan ja Ojanperän vuosina 2006-2007 tekemästä maailmanympärimatkasta. Kirja perustuu lähes kokonaan heidän matkan aikana kirjoittamaansa internet-blogiin, vaikkakin kirjoituksia on myöhemmin muokattu Suomessa.
Sisältö.
Sotamaa ja Ojanperä kertovat kirjassa seitsemän ja puoli kuukautta (toukokuusta 2006 tammikuuhun 2007) kestäneestä maailmanympärimatkastaan, jonka aikana he vierailivat New Yorkissa ja Havaijilla Yhdysvalloissa, Fidžillä, Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Thaimaassa, Laosissa, Vietnamissa ja Kambodžassa. Kirjan alussa olevan johdannon mukaan he lähtivät matkalle saadakseen aikaa miettiä, mitä tehdä elämässään. Heidän mukaansa kirja kertoo, miten matka voi muuttaa ihmistä, ja mitä kaikkea maailmanympärimatkalla voi nähdä, tehdä ja kokea.