tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pekka Helo

Pekka Helo (s. 25. helmikuuta 1945 Kajaani) on suomalainen luontovalokuvaaja ja -kirjailija, koulutukseltaan kansakoulunopettaja. Hänen kirjansa "Kotka, lintujen kuningas", valittiin vuoden luontokirjaksi 1981, ja vuonna 1985 hän sai Valtion tiedonjulkistamispalkinnon kirjastaan "Yön linnut". Hän on toimittanut useita luontokirjoja, joilla on monta kirjoittajaa. Helo on kuulunut Vuoden luontokuva -kilpailun palkintotuomaristoon.
John Wilhelmsson

Johannes Hemming Wilhelmsson (26. helmikuuta 1869 Parainen – 13. elokuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen varastonhoitaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija. 
Wilhelmsson julkaisi vuosien 1906–1929 välillä kahdeksan runokokoelmaa nimellä "Allmogemans tankar".
Wilhelmsson työskenteli nuorena merimiehenä, vuoroin lämmittäjänä ja konemiehenä eri aluksilla. Vuodet 1899–1937 hän oli Tieteellisten Seurojen talon vahtimestarina Helsingissä. Ansioistaan Tieteellisten Seurojen talon kirjavaraston hoitajana ja runoilijana Wilhelmssonille myönnettiin Suomen valkoisen ruusun I luokan ansiomitali.
Pohjolan isäntä

Pohjolan isäntä on Suomen kansalliseepoksessa "Kalevalassa" esiintyvä hahmo, huomattavasti vähäpätöisempi kuin puolisonsa Louhi, Pohjolan emäntä. "Kalevalassa" Pohjolan tyttären häihin kuokkavieraana saapunut Lemminkäinen surmaa Pohjolan isännän hääjuhlan aikana.
Arvo E. Korhonen

Eemil Arvid (Arvo Eemeli) Korhonen (19. syyskuuta 1869 Nurmes – 11. elokuuta 1940 Rauma) oli suomalainen lyseon lehtori ja kirjailija.
Korhosen vanhemmat olivat nahkuri, työnjohtaja Juho Korhonen ja Katariina Inkala. Hän pääsi yksityisesti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta lyseosta 1891 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1897.
Korhonen oli oppikoulun opettajana 1898–1902 Sortavalassa ja Raumalla. Hän toimi Viipurin suomalaisen lyseon historian, maantiedon ja suomen kielen nuorempana kollegana ja myöhemmin lehtorina vuosina 1902–1935. Hän jäi eläkkeelle 1935.
Korhonen julkaisi 1895 nimimerkillä "Arvo K." kertomuskokoelman "Veneellä poikki Suomenniemen : seikkailuja Pohjanmaan vesillä ja saloilla". Hän teki kesällä 1895 kahden matkatoverin kanssa venematkan Kemijokivartta Rovaniemelle ja edelleen Auttijokea pitkin vedenjakaja ylittäen Kitkan vesistöön sekä sieltä Kitkajokea ja Oulankajokea pitkin Paanajärvelle. Matkalaiset palasivat takaisin Kuusamon kautta laskien sitten Iijokea pitkin Perämeren rannalle ja edelleen Ouluun. Tätä matkaa Korhonen kuvasi kirjassa.
Arvo Korhonen oli naimisissa vuodesta 1898 Edith Ottilia Roosin kanssa.
Teoksia.
Nimellä "Arvo E. Korhonen":
Nimimerkillä "Arvo K.":
Chelsea (Manhattan)

Chelsea on kaupunginosa () Manhattanilla, New Yorkissa. Se sijaitsee Midtownin länsiosassa, mutta käsitykset alueen rajoista vaihtelevat. Esimerkiksi About.com -sivuston mukaan ne ovat 15th Street etelässä, 34th Street pohjoisessa, Hudson lännessä ja Sixth Avenue idässä. "New York Magazinen" kiinteistönvälityspalstan mukaan Chelsea ulottuu 14th Streetiltä 29th Streetille ja Hudsonista Broadwaylle. Virallisesti on määritelty ainoastaan Chelsean historiallinen alue (), jonka rajat ovat 20th Street, 22nd Street, Tenth Avenue ja Eighth Avenue. Hallinnollisesti Chelsea ja viereinen Clintonin kaupunginosa kuuluvat Manhattanin 4. hallintoalueeseen ().
Chelseassa oli maatila 1750-luvulla. Sen jälkeen se on ollut kaupungin ensimmäinen teatterialue, muodikas asuinalue ja 1920- ja 1930-luvuilla vilkas punaisten lyhtyjen alue. Vielä 1980-luvulla Chelsea oli vähätuloisten asuinalue, joka oli myös seksuaalivähemmistöjen suosiossa, mutta sen jälkeen siitä on tullut taiteilijoiden ja taidegallerioiden keskuspaikka. Hotel Chelsea on boheemien taiteilijoiden maamerkki, missä ovat asuneet muun muassa William S. Burroughs ja Bob Dylan ja missä Sid tappoi Nancyn.
Manhattanin jatkuvasti pohjoiseen suuntautuvassa muuttoliikkeessä Greenwich Villagen korkeat hinnat ajoivat asukkaita 1980-luvun lopussa Chelseaan, josta monet ovat muuttaneet edelleen Hell’s Kitchenin ja Washington Heightsin alueille. Vuokratason noustessa monet toimistorakennukset ja varastot on muutettu osaketaloiksi, ja nykyään Chelseassa on paljon miljoonien dollarien arvoisia rivitaloja ja loft-asuntoja.
Chelsea on silti yhä niitä harvoja paikkoja New Yorkissa, jossa on kaikenlaisia asuntoja, vuokrakerrostaloja, yhden perheen rivitaloja ja uusia lasiseinäisiä osaketaloja, jopa samassa korttelissa. Seventh ja Ninth Avenuen välisellä alueella jotkin vuokra-asunnot ovat Manhattanin halvimpia. Historiallisella alueella on hienoja esimerkkejä 1800-luvun kaupunkiasunnoista pienten puutarhojen ja kukkivien puiden keskellä. High Linen puisto on nostanut lisää kiinteistöjen arvoa, etenkin Tenth Avenuen ja West Streetin välillä, ja West Streetin varrelle on noussut huippuarkkitehtien, kuten Frank Gehryn ja Jean Nouvelin suunnittelemia rakennuksia.
Chelsea on New Yorkin taidekeskus, jossa on satoja gallerioita. Taideyhteisö puhkesi kukkaan, kun Tenth ja Twelfth Avenueiden välisen alueen varikot, tallit ja varastot otettiin uuteen käyttöön. Yksi pioneereista oli taidesäätiö Dia, joka perusti vuonna 1987 näyttelytilan 22nd Streetille. Melkein kaikki tunnustetut ja arvostetut galleriat ovat ottaneet Chelsean tukikohdakseen, ja gallerioita on tiheässä etenkin Länsi-Chelseassa 20th ja 28th Streetin välissä. Tunnettuja ovat muun muassa Gagosianin, Matthew Marksin ja Sonnabendin galleriat.
Salpa (elokuva)

Salpa on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Zagros Manucharin käsikirjoittama ja ohjaama suomalainen draamaelokuva. Elokuva on Irakin kurdeihin kuuluvan Manucharin esikoiselokuva ja ensimmäinen pakolaisen tekemä pitkä elokuva Suomessa. Elokuva kertoo änkytyksestä kärsivän murrosikäisen pojan vaikeuksista. Poikaa esittää Elis Lindfors, ja muissa pääosissa esiintyvät Eero Enqvist ja Elena Leeve.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomissa" Veli-Pekka Lehtonen piti "Salpaa" valmiimpana elokuvana kuin useimmat Suomessa tehdyistä independent-töistä: ”Salpa on minimalistinen elokuva. Tarina ja tunteet ovat pelkistettyjä eikä musiikkia kuulla. Kameraa ja värejä käytetään harkitusti vaikka harjoitustyöstä eräällä tavalla onkin kysymys.” Hänestä elokuva olisi kuitenkin kaivannut tiheämpää leikkausta, koska tarinankerronnan mietiskelevä hitaus voi alkaa jopa pitkästyttää.
ZootFly

ZootFly oli vuonna 2002 perustettu slovenialainen videopeliyritys, jonka tuotteet olivat pääasiassa PlayStation 3, Xbox 360, Wii ja PC -alustoille. Yritys työllisti 45 henkilöä.
Vuonna 2013 internetkasinoyritys Interblock osti ZootFlyn. ZootFly lopetti videopelien tekemisen ja siirtyi internetissä pelattaviin kasinopeleihin uudella nimellä, IBzoot.
Kuka sen opettaa (kappale)

”Kuka sen opettaa” on Kaija Koon kappale hänen samannimiseltä kahdenneltatoista studioalbumiltaan. Singlenä kappale julkaistiin 21. helmikuuta 2014. Sen on säveltänyt Jonnaemilia Kärkkäinen ja Mikko Tamminen sekä sanoittanut Paula Vesala.
Kappaleen sanoitus kertoo siitä, miten suhteen ja rakkauden lopettaminen onnistuu. Levy-yhtiön tiedotteessa Kaija Koo kuvaili sitä näin: ”Kappaleen teksti on kuin omasta elämästäni, enhän sitä muuten pystyisi laulamaankaan. Olen käyttänyt tulkinnassa koko tunneskaalaani. Kaikista levyttämistäni kappaleista tämä on ollut haastavin, mutta kuten sanotaan: vaikein lapsi on myös rakkain”. Radio Suomipopin haastattelussa artisti kertoi kappaleen olevan haastava myös laulullisesti.
Laajempi autismin fenotyyppi

Laajemmalla autismin fenotyypillä eli subkliinisellä autismikirjon häiriöllä (, BAP) viitataan niihin autistien tai aspergerien sukulaisiin, joilla esiintyy autismin kirjoon liittyviä piirteitä ja oireita, mutta niin vähäisessä määrin, että se ei riitä autismin kirjon diagnoosiin.
Muutokset yhdysvaltalaisessa DSM-diagnoosiluokituksessa saattavat lisätä laajemman autismin fenotyypin tarvetta, sillä vuonna 2013 julkaistussa DSM-5 luokituksessa esimerkiksi Aspergerin oireyhtymä on vain eräs autismikirjon häiriö ilman omaa nimettyä diagnoosia, mikäli sen kriteerit täyttyvät. Muussa tapauksessa se jää ilman varsinaista diagnoosia. Laaja-alaisiin kehityshäiriöihin on luettu autismi, Aspergerin oireyhtymä ja tarkemmin määrittelemätön laaja-alainen kehityshäiriö tai epätyypillinen autismi. Useat diagnostiset kriteerit, päällekkäisyydet, epätarkkuudet ja monien psykiatristen liitännäishäiriöiden poissulkeminen laaja-alaisissa kehityshäiriöissä ovat aiheuttaneet sekaannuksia. Myös osa niistä, jotka aiemmin olisivat saaneet Aspergerin oireyhtymän diagnoosin siirtynevät autismikirjon häiriön ulkopuolelle laajempaan autismin fenotyyppiin.
Monumenta Germaniae Historica

Monumenta Germaniae Historica (latinaa, ”Saksan historian monumentteja”) on moniosainen lähdejulkaisusarja, joka sisältää Saksan historiaan liittyviä asiakirjoja noin vuosien 500 ja 1500 väliseltä ajalta. Sarjan julkaisu käynnistettiin 1800-luvun alussa saksalaisen kansallistunteen nousun innoittamana, ja se toimi esikuvana vastaaville julkaisusarjoille monissa muissa maissa.
Julkaisusarjan alullepanija oli preussilainen valtiomies Karl vom Stein, joka eläkepäivinään suuntasi huomionsa Saksan historiaan. Hän perusti Frankfurt am Mainissa vuonna 1819 Saksan vanhemman historian seuran ("Gesellschaft für Deutschlands Ältere Geschichtskunde"), joka ryhtyi toimittamaan lähdejulkaisusarjaa. Päätoimittajana oli vuodesta 1823 Georg Heinrich Pertz, jonka kykyjen ansiota hankkeen onnistuminen suurelta osin oli. Sarjan ensimmäinen osa ilmestyi 1826. Pertz jatkoi hankkeen johdossa vuoteen 1874. Häntä seurasivat Georg Waitz (1874–1886), Wilhelm Wattenbach (1886–1888) ja Ernst Dümmler (1888–1902). Pertzin päätoimittajakauden aikana sarjassa julkaistiin 20 osaa, ja vuoteen 1925 mennessä niitä ilmestyi 100 lisää. Julkaisijana alkujaan toiminut seura korvattiin vuonna 1875 keskusjohdolla ja 1935 erityisellä valtakunnaninstituutilla, joka kuitenkin lakkautettiin toisen maailmansodan jälkeen. Vuodesta 1949 alkaen hankkeesta on vastannut Müncheniin sijoitettu instituutti, jolla on julkisyhteisön asema. Sen toimipaikka on vuodesta 1967 alkaen ollut Baijerin valtionkirjaston yhteydessä.
Sarjassa ilmestyneet osat on jaettu viiteen kokonaisuuteen: "Scriptores" (historioita ja kronikoita), "leges" (vanhoja lakeja), "diplomata" (asiakirjoja), "epistolae" (kirjeitä) ja "antiquitates" (muinaismuistoja).
Hitlerin päämajat

Hitlerin päämajat olivat natsi-Saksan johtajan Adolf Hitlerin toisen maailmansodan aikaisia päämajoja, joista hän johti Saksan sodankäyntiä. Hitler perusti päämajojaan eri puolille Eurooppaa sodan aikana. 
Hitlerin päämajoja olivat:
Koirat (lehti)

Koirat (lehden kannessa myös Koirat: Eläinmaailma ja Koirat: koiraihmisten ykköslehti) oli suomalainen koira-aiheinen aikakauslehti, joka ilmestyi vuosina 1995–2000. Lehti ilmestyi kuudesti vuodessa. Vuonna 2000 "Eläinmaailma" ja "Koirat" yhdistettiin ja julkaisu jatkoi nimellä "Lemmikit &amp; eläinmaailma". Jo vuonna 1993 oli julkaistu lehti nimeltä "Eläinmaailma : Lemmikit", jonka teemanumeron aiheena oli ollut koirat.
Le Mansin 24 tunnin ajo 2013

Le Mansin 24 tunnin ajo 2013 () oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 22.–23. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat Allan McNishin, Tom Kristensenin ja Loïc Duvalin autokunta. 
Kilpailussa tanskalainen Allan Simonsen ajoi Tertre Rouge -mutkassa rajusti päin kaidetta, ja kuoli saamiinsa vammoihin samana päivänä. Simonsen ajoi ulos neljännellä kierroksellaan.
Battle Beast (albumi)

Battle Beast on suomalaisen Battle Beast -yhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin toukokuussa 2013 Warner Music Finland- ja Nuclear Blast -levymerkeillä. Levy nousi julkaisuviikollaan Suomen albumilistan viidennelle sijalle, ja viipyi listalla 17 viikkoa.
Ruotsalainen metalliyhtye Sabaton on levyttänyt cover-versionsa kappaleesta "Out of Control" vuoden 2014 "Heroes"-albuminsa bonusraidalle.
Sloane 313

Sloane 313 on suomalaisen deathrock-yhtye Babylon Whoresin ensimmäinen EP-levy. Se julkaistiin vuonna 1995 levymerkillä Sugar Cult.
Albumi äänitettiin ja miksattiin kahdessa päivässä Helsingissä lokakuussa 1994.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Ike Vil.
Deggael

Deggael (A Rat's God) on suomalaisen deathrock-yhtye Babylon Whoresin järjestyksessään kolmas EP-levy. Se julkaistiin vuonna 1997 levymerkillä Heroine.
EP:n julkaisi uudelleen vuonna 1998 Spinefarm Records. Se sisältää musiikkivideon kappaleesta "In Arcadia Ego"
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Ike Vil.
Astemitsoli

Astemitsoli (C28H31FN4O) on bentsimidatsolijohdannaisiin kuuluva toisen sukupolven antihistamiini. Astemitsolia sisältävät lääkkeet vedettiin markkinoilta vuonna 1999 niiden aiheuttamien sydänoireiden vuoksi.
Toimintamekanismi ja käyttö.
Astemitsoli on histamiini-H1-reseptorien salpaaja ja estää histamiinin sitoutumisen reseptoriin. Täten histamiinin vaikutukset eivät ilmene elimistössä. Astemitsoli on salpaajana voimakas ja pitkäkestoinen. Ihmisen elimistössä se metaboloituu kahdeksi aktiiviseksi metaboliitiksi, "O"-desmetyyliastemitsoliksi ja norastemitsoliksi CYP3A4-entsyymin vaikutuksesta. Yhdistettä käytettiin erityisesti allergisen nuhan ja sidekalvontulehduksen hoitoon. Astemitsoli ei läpäise veri-aivoestettä, minkä vuoksi sillä ei ole samankaltaista väsyttävää vaikutusta, kuin monella ensimmäisen sukupolven antihistamiinilla. Astemitsoli voi pidentää QT-aikaa ja aiheuttaa sydämen rytmihäiriöitä ja tämän vuoksi yhdiste on vedetty pois lääkeainemarkkinoilta. Ruoka-aineista greippimehu haittaa astemitsolin metaboliaa ja voi johtaa lääkeaineen pitoisuuden kasvamiseen elimistössä.
Synteesi.
Astemitsolia voidaan syntetisoida kuusivaiheisella reaktiolla käyttämällä lähtöaineina 2-nitroisotiosyanobentseeniä ja 1-karbetoksi-4-aminopiperidiiniä.
Death of the West

Death of the West on suomalaisen deathrock-yhtye Babylon Whoresin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2002 levymerkillä Spinefarm Records.
Albumin kansikuva on Albrecht Dürerin maalaus "Ritter, Tod und Teufel" (suom. "Ritari, kuolema ja piru").
Pride of the Damned

Pride of the Damned on suomalaisen deathrock-yhtye Babylon Whoresin 6LP-musiikkiboksi, joka sisältää yhtyeen koko tuotannon sekä ennenjulkaisematonta materiaalia. Se julkaistiin tammikuussa 2014 levymerkillä Svart Records.
Albumin kansikuva on Viktor Vasnetsovin maalaus "A Knight at the Crossroads".
Le Mansin 24 tunnin ajo 1953

Le Mansin 24 tunnin ajo 1953 oli Le Mansin 24 tunnin ajo, joka ajettiin 13.–14. kesäkuuta 1953 Circuit de la Sarthen radalla. Kilpailun voittivat Jaguarilla ajaneet Tony Rolt ja Duncan Hamilton.
Janneniska

Janneniska Oy on nostolavoja vuokraava yritys. Janneniska Oy:n perusti Janne Niska vuonna 1996. Vuonna 2017 Janneniska myi 34–80 metriin yltävät koneensa turkulaiselle Jalo &amp; Jalolle.
Janneniskan tytäryhtiö Bladefence Oy on erikoistunut tuulivoimaloiden lapojen huoltoon. Se pyrkii etenkin Kanadan markkinoille.
Perustajan kuoltua 38-vuotiaana ja perheettömänä yrityksen omistus siirtyi yrityksen henkilöstölle testamentin mukaisesti. Enemmistöomistajaksi tuli silloinen toimitusjohtaja Joni Alasaari ja muiksi pääomistajiksi asiakaspalvelupäällikkö Jan Ström ja turvallisuuspäällikkö Saku Nurminen.
Ylä-Satakunnan kihlakunnan tuomiokunta

Ylä-Satakunnan kihlakunnan tuomiokunta oli Turun hovioikeuspiiriin kuulunut kihlakunnantuomarin virka-alue. Tuomiokunta oli perustettu keskiajalla ja se oli toiminnassa 14. joulukuuta 1785 saakka, jolloin siitä muodostettiin kuninkaallisella kirjeellä Ylä-Satakunnan yläosan kihlakunnan tuomiokunta ja Ylä-Satakunnan alaosan kihlakunnan tuomiokunta.
Vuoden 1680 tuomiokirjan mukaan tuomiokuntaan kuuluivat:
16. elokuuta 1693 päivätyn kuninkaallisen kirjeen mukaan tuomiokuntaan kuuluivat seuraavat pitäjät:
Isonvihan (1713–1721) aikana tuomiokunnassa pidettiin viimeiset käräjät ennen keskeytystä kesällä 1713 ja käräjien pito aloitettiin uudelleen helmikuussa 1722.
Vuoden 1776 järjestelyssä tuomiokuntaan määrättiin seuraavat käräjäkunnat:
P2

P2 tai Propaganda Due oli vapaamuurariloosi, joka toimi Italiassa vuosina 1945–1976 tavallisena ja vuosina 1976–1981 salaisena loosina Italian perustuslain kiellettyä salaseurat.
P2-loosi on yhdistetty moniin rikoksiin ja hämäryyksiin kuten Bolognan pommi-iskuun, pääosin Vatikaanin pankin omistamaan Banco Ambrosiano -pankkiin sekä Roberto Calvin ja lehtimies Mino Pecorellin murhiin. P2 paljastui Michele Sindonan talousmahdin romahduksessa.
P2:a on joskus kutsuttu ”valtioksi valtiossa” tai ”varjohallitukseksi”.
Gellin lista.
Vuonna 1981 P2:n perustajalta Licio Gelliltä löydetyn nimilistan on arveltu olevan P2:een liittyvien henkilöiden lista. Listalla ovat muun muassa seuraavat henkilöt:
Mallos (järvi)

Mallos on Etelä-Savossa Kangasniemellä kirkonkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Mallos on 8,1 kilometriä pitkä, 3,1 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 1 016 hehtaaria eli 10,2 neliökilometriä. Siinä on 78 saarta, joiden pinta-ala on 35,26 hehtaaria eli noin noin 3,4 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista 7 on yli hehtaarin suuruisia, 59 yli aarin ja loput 12 ovat alle aarin kokoisia. Suuria saaria ovat esimerkiksi Lehtosaari, Loutesaari, Keskussaari ja Härkösaari.
Järven tilavuudeksi on määritetty 40,55 miljoonaa kuutiometriä eli 0,04055 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 4,0 metriä. Sen syvänteessä on 12,4 metriä syvää ja syvänne sijaitsee itärannan tuntumassa Vihautpurun suun pohjoispuolella . Järven rantaviivan pituus on 52,2 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 16,5 kilometriä.
Luontoarvoja.
Järven ekologinen tila on todettu seurantatutkimuksissa erinomaiseksi, viimeksi vuonna 2009. Käyttö- ja hoitosuunnitelman mukaan järveen istutetaan vuosittain 10 000 kuhaa.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Malloksen valuma-alueeseen (14.927) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 102,4 metriä mpy.
Lievästi tummavetinen Mallos laskee pohjoisesta Vuojakosken kautta Puulaveden itäosaan Vuojaselälle. Mallokseen laskee Tamaranjoki pohjoisesta ja Haarajoki luoteesta päin.
Synsiö

Synsiö eli Synsiä on Etelä-Savossa Kangasniemellä Synsiön lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Synsiö on 9,1 kilometriä pitkä, 5,7 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 1 942 hehtaaria eli 19,4 neliökilometriä. Synsiö on Puulan kalastusalueen pohjoisosassa sijaitseva lievästi tummavetinen, karu ja matala järvi. Synsiönjärvi on moreenipohjainen. Se jakautuu kahteen järvialtaaseen: Haahkalanselkään ja Synsiään.
Siinä on 96 saarta, joiden pinta-ala on 86,94 hehtaaria eli noin noin 4,3 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista 9 on yli hehtaarin suuruisia, 59 yli aarin ja loput 28 ovat alle aarin kokoisia. Suurin saari on Orastensaari ja seuraavaksi suurin on suojeltu Hänninsaari. Muita saaria ovat esimerkiksi Rahuaari, Vuorisensaari, Lehtisensaari, Lamposaari, Hirvisaari ja Jokilahdensaari.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 59,76 miljoonaa kuutiometriä eli 0,05976 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 3,1 metriä. Sen syvänteessä on 17,3 metriä syvää. Järven rantaviivan pituus on 82,6 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 21,1 kilometriä.
Luontoarvoja.
Järvireitillä on runsaasti järvitaimenen lisääntymiseen soveltuvia virtavesiä.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Synsiäjärven valuma-alueeseen (14.926) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 110,4 metriä mpy.
Synsiöstä vedet laskevat Kokkoniemenjokea Iso-Kaihlaseen ja siitä edelleen Puulan luoteisosaan, Sätkynselälle. Synsiään laskevat järvet ovat Iso-Siikajärvi ja Ylänne, jotka ovat karuja ja tummavetisiä.
Mile Jedinak

Michael John ”Mile” Jedinak (s. 3. elokuuta 1984) on australialainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Aston Villa FC:tä. Puolustavan keskikentän paikalla pelaava Jedinak tunnetaan voimakkaista taklauksistaan sekä johtajuudestaan kentällä. Australian maajoukkueessa Jedinak on esiintynyt lähes 80 kertaa.
Seurajoukkueura.
Sydneyssä syntynyt Jedinak aloitti uransa paikallisessa Sydney Unitedissa, jossa hän pelasi vuodesta 2001 vuoteen 2006. Hän kävi välillä lainalla myös kroatialaisessa NK Varteksissa sekä South Coast Unitedissa. Sydney Unitedin vuosina Jedinak pelasi 82 peliä, joissa hän onnistui maalinteossa 12 kertaa. Vuonna 2006 hän siirtyi toiseen australialaisjoukkueeseen, Central Coast Marinersiin. Marinersin riveissä Jedinak voitti A-Leaguen mestaruuden kaudella 2007–2008. Hän iski kauden aikana monia hienoja osumia, kuten vapaapotkumaalin 25 metristä Sydney FC:tä vastaan. Talvella 2009 Jedinak siirtyi Turkkiin, Gençlerbirliği S.K.:n riveihin. Osan Gençlerbirliği-ajastaan hän vietti lainalla toisessa turkkilaisseurassa Antalyasporissa. Vuonna 2011 Jedinak siirtyi Englannin mestaruussarjassa pelaavaan Crystal Palaceen. Hän nousi Selhurst Parkin fanisuosikiksi kaudella 2012–2013, joka päättyi Palacen nousujuhliin. Kyseisellä kaudella Jedinak peri Palacen kapteeninnauhan Paddy McCarthyltä. Hänet valittiin joukkueensa kauden pelaajaksi. Kaudella 2013–2014 Jedinak pelasi Englannin valioliigaa Palacen riveissä.
Maajoukkueura.
Nuorten maajoukkue.
Mile Jedinak edusti Australian alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta vuoden 2003 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Arabiemiraateissa. Hän pääsi kentälle Tšekki, Kanadaa ja isäntämaata vastaan.
A-maajoukkue.
Jedinak teki debyyttinsä maajoukkueessa Singaporea vastaan 2008 ja oli tärkeä osa Pim Verbeekin valmentamassa joukkueessa, kun se selvitti tiensä vuoden 2010 MM-kisoihin. Itse kisoissa hän ei päässyt kentälle kuin avausottelussa Saksaa vastaan. Jedinak teki ensimmäisen maaottelumaalinsa Etelä-Koreaa vastaan vuoden 2011 Aasian-mestaruuskilpailuissa Qatarissa. Hän teki turnauksessa myöhemmin myös toisen maalin. Jedinak edusti Australiaa myös vuoden 2014 MM-kisoissa Brasiliassa ja teki turnauksessa yhden maalin, rangaistuspotkusta Alankomaita vastaan. Hän pelasi Australian jokaisessa pelissä.
Suchitra Sen

Suchitra Sen (oik. Roma Dasgupta, 6. huhtikuuta 1931 Pabna – 17. tammikuuta 2014 Kalkutta) oli intialainen näyttelijä, joka työskenteli monissa bengalinkielisissä elokuvissa ja muutamissa hindinkielisissä elokuvissa. Hän näytteli monissa klassikoiksi muodostuneissa bengalielokuvissaan Uttam Kumarin kanssa.
Sen sai ensimmäisenä intialaisena naisnäyttelijänä kansainvälisen palkinnon voittaessaan parhaan naispääosan palkinnon elokuvasta "Saptapadi" Moskovan elokuvajuhlilla vuonna 1963. Intian hallitus myönsi hänelle Padma Shrin vuonna 1972.
Lopetettuaan uransa vuonna 1978 Sen vältteli julkisuutta loppuelämänsä, minkä vuoksi häntä on usein verrattu Greta Garboon. Sen kuoli sydäninfarktiin 82-vuotiaana.
Vuonna 2014 Senille myönnettiin postuumisti Filmfare Awards East -elämäntyöpalkinto.
Perhe.
Suchitra Sen oli näyttelijä Moon Moon Senin äiti sekä Raima Senin ja Riya Senin isoäiti.
Sam Smith

Samuel Frederick ”Sam” Smith (s. 19. toukokuuta 1992 Lontoo, Englanti) on brittiläinen Grammy-palkittu laulaja ja lauluntekijä.
Nuoruus.
Samuel Frederick Smith syntyi 19. toukokuuta 1992 Lontoossa Frederick Smithille ja Kate Cassidylle. Smith on kertonut tulleensa kiusatuksi lapsena sen takia, että hänelle kasvoi rinnat, jotka poistettiin rasvaimulla hänen ollessaan 12-vuotias. Hän oli mukana Youth Music Theatre UK -nimisessä teatteriseuruessa. Vuonna 2007 hän näytteli teatteriseurueen "Oh! Carol" -esityksissä. Ennen musiikkiteatteria Smith oli esiintynyt eri jazz-yhtyeissä. Smith kävi katolista St. Mary’s Schoolia Bishop's Stortfordissa. Hän opiskeli laulua ja lauluntekoa jazzpianisti Joanna Edenin johdolla.
Ura.
Smith nousi ihmisten tietoisuuteen vuonna 2012 laulettuaan vierailevana artistina Disclosuren ”Latch”-kappaleella, joka nousi sijalle 11 Britannian singlelistalla. Helmikuussa 2013 hän julkaisi ensimmäisen soolosinglensä, ”Lay Me Down”. Samana vuonna Smith oli mukana Naughty Boyn ”La La La” -kappaleella, joka sijoittui Britannian singlelistan ykkössijalle toukokuussa 2013. Tämä oli Smithin ensimmäinen ykkössija. 
Joulukuussa 2013 hän oli ehdolla 2014 Brit Awardsien ”kriitikoiden valinta” -palkinnon saajaksi ja BBC:n "Sound of 2014" -listan voittajaehdokkaana. Hän voitti ”kriitikoiden valinta” -palkinnon, ja hänet valittiin "Sound of 2014" -listan ykköseksi.
Vuonna 2014 hän julkaisi toisen soolosinglensä, ”Money on My Mind”, joka sijoittui myös Britannian singlelistan ykkössijalle. Debyyttialbuminsa, "In the Lonely Hour", Smith julkaisi toukokuussa 2014.
Vuonna 2015 Smith palkittiin neljällä Grammyllä kategorioissa paras uusi artisti, vuoden levytys (”Stay with Me”), vuoden kappale (”Stay with Me”) ja paras pop-albumi "(In the Lonely Hour)".
Smith esittää vuoden 2015 lokakuussa ensi-iltansa saaneen James Bond -elokuvan "Spectre" tunnussävelmän ”Writing’s on the Wall”.
Smithin musiikillisia esikuvia ovat esimerkiksi Lady Gaga, Adele, Beyoncé Knowles, Amy Winehouse, Whitney Houston ja Mariah Carey.
Yksityiselämä.
Vuonna 2014 Smith tunnustautui julkisesti homoksi. Hän myönsi suhteensa näyttelijä-malli Jonathan Zeizeliin suhteen jo päätyttyä. Kun ”Stay with Me” voitti vuoden kappaleen Grammyn, Smith sanoi: ”Haluan kiittää miestä josta kappale kertoi, johon rakastuin viime vuonna. Kiitos, että särjit sydämeni, koska annoit minulle neljä Grammya!”
Smith on sittemmin seurustellut näyttelijä Brandon Flynnin kanssa. He erosivat yhdeksän kuukauden seurustelun jälkeen kesäkuussa 2018.
Smith on ollut haastatteluissa avoin ongelmista kehonkuvansa kanssa, joista on kärsinyt koko ikänsä. Maaliskuussa 2019 hän kertoi olevansa muunsukupuolinen. 
Smith on etäisesti sukua Lily ja Alfie Allenille.
Kosmidionin taistelu

Kosmidionin taistelu käytiin kahden vallasta Osmanien valtakunnassa taistelleen veljeksen ja prinssin Süleyman ja Musa Çelebin joukkojen välillä aivan Konstantinopolin muurien edustalla 15. kesäkuuta 1410. 
Tausta.
Sulttaani Bayezid I hävisi Ankaran taistelun Timur Lenkille 1402 ja joutui Timuridien dynastian vangiksi. Bayezidin neljä poikaa aloittivat kamppailun vallasta ja kymmenen vuotta kestänyt Osmanien interregnumina tunnettu sisällissota puhkesi veljesten välille 1403. Alun yhteenottojen jälkeen Anatoliassa vallitsi pattitilanne, joka kesti 1405–1410. Valittu sulttaani Mehmed lähetti Musan pienen armeijan kanssa Mustanmeren kautta Traakiaan, josta tämä saattoi hyökätä Süleymanin alueille kaakkois-Euroopassa. Süleyman marssi joukkoineen Traakiaan kohtaamaan Musan. Seurasi lyhyt mutta verinen yhteenotto, jossa Süleymanilla oli alkuun etulyöntiasema. 
Taistelu mainitaan kolmessa Bysantin lyhytkronikassa. Bulgarialainen kronikoitsija Konstantin Kostenetsilainen ja Bysantin kreikkalainen Khalkokondyles kertovat taistelusta yksityiskohtaisemmin, kun taas Mehmed Çelebin teoista veljesten sisällissodassa yleensä värikkäästi kuvaileva turkkilainen aikalaiskronikka "Ahval" kertoo Kosmidionin tapahtumista niukemmin. 1900-luvun italialainen historioitsija Elpidio Mioni esittää, että taistelu olisi tapahtunut tarkalleen Kaligarian portin () edessä.
Taistelu.
Ennen taistelua käytiin juonitteluja. Bysantin keisari Manuel II Palaiologos tuki Süleymania ja yritti houkutella veljesten setäpuolia Stefan ja Vuk Lazarevićia loikkaamaan Süleymanin puolelle. Vuk Lazarević vaihtoikin leiriä taistelun aattona, mutta Serbian despootti Stefan Lazarević jäi ilmeisesti Musan puolelle. 
Bysantilla oli suuri vaikutus taistelun ratkeamiseen, sillä taistelu käytiin Kosmidionin esikaupunkialueella Kultaisen sarven lähellä aivan Konstantinopolin muurien edustalla. Paikasta oli näköetäisyys Blakhernain keisarilliseen palatsiin. Konstantin Kostenetsilaisen mukaan Süleymanin joukot vyöryivät muurien porteista Musan kimppuun. Alkuun Musan joukot aiheuttivat raskaita tappioita Süleymanille, mutta taistelu kääntyi, kun Süleyman lähetti muutaman sadan miehen vahvuisen osaston iskemään Musan leiriin. Taistelu oli hyvin verinen ja jätti ruumiita kasoittain lojumaan Konstantinopolin edustan kentille ja rannoille. Raskas taistelu päättyi viimein Süleymanin voittoon. Konstantin Kostenetsilaisen mukaan ratkaisevin tekijä oli se, että taistelun aikana moni Musan vasalleista loikkasi vastustajan puolelle. Pettynyt Musa vannoi vielä tappavansa Vuk Lazarevićin ja antavansa tämän maat Stefanille.
Taistelun jälkeen Musa pakeni Bulgariaan, jossa hän sai tukea yhä uskollisilta valakialaisilta liittolaisiltaan. Hän keräsi uuden armeijan ympärilleen samaan aikaan kun Süleyman otti Edirnen uudelleen haltuunsa. Seuranneiden kuukausien aikana Süleymanin ja Musan armeijat ottivat yhteen useita kertoja taisteluissa Serbian ja Bulgarian hallinnasta.
Kuningas Litmanen

Kuningas Litmanen on vuonna 2012 valmistunut Arto Koskisen ohjaama dokumenttielokuva, joka kertoo jalkapalloilija Jari Litmasesta. Nimensä se on saanut suomalaisten jalkapallofanien Litmasesta käyttämästä "Kuningas"-lempinimestä. Syyskuussa 2012 ensi-iltaansa tullut dokumentti keräsi elokuvateattereissa yhteensä noin 30 000 katsojaa.
Jalkapallo-ottelun tavoin myös "Kuningas Litmanen" jakaantuu kahteen jaksoon. "Ensimmäinen puoliaika" kertaa Litmasen uran huippuhetkiä kuten Mestareiden liigan voittoa Ajax Amsterdamin riveissä. "Toinen puoliaika" taas kuvaa häntä ihmisenä ja käsittelee Litmasen peliuran käännekohtia, muun muassa lukuisia loukkaantumisia.
Mika Kaurismäen tuottamaa elokuvaa on kuvattu Lahden ja Helsingin lisäksi Amsterdamissa, Barcelonassa ja Liverpoolissa. Kuvaukset aloitettiin syksyllä 2010, jolloin Litmanen pelasi FC Lahdessa. Hänen entisistä joukkuetovereista haastateltujen joukossa ovat muun muassa Danny Blind, Frank ja Ronald de Boer, Xavi Hernández, Sami Hyypiä, Carles Puyol, Edwin van der Sar ja Marc Overmars. Valmentajista "Kuningas Litmasessa" esiintyy muun muassa Louis van Gaal. Alun perin Kaurismäen piti ohjata elokuva itse, mutta muiden työkiireidensä vuoksi hän valitsi ohjaajaksi Arto Koskisen.
"Kuningas Litmanen" on myyty useisiin eri maihin. Marraskuussa 2012 se sai Hollannin ensi-iltansa Amsterdamin IDFA-elokuvafestivaaleilla, jota pidetään maailman arvostetuimpana dokumenttielokuvafestivaalina. Jari Litmanen oli paikalla ensi-esityksessä.
Rebecca Ferguson (laulaja)

Rebecca Caroline Ferguson (s. 21. kesäkuuta 1986 Liverpool, Iso-Britannia) on englantilainen laulaja-lauluntekijä. Hän nousi kuuluisuuteen sijoituttuaan toiseksi brittiläisessä "The X Factor" -kykyjenetsintäohjelmassa vuonna 2010. Ohjelman jälkeen hän solmi levytyssopimuksen Syco Musicin ja Epic Recordsin kanssa Isossa-Britanniassa. Yhdysvalloissa Fergusonilla on levytyssopimus Columbia Recordsin kanssa.
Fergusonin esikoisalbumi, "Heaven", julkaistiin joulukuussa 2011. Toinen studioalbumi, "Freedom", julkaistiin joulukuussa 2013. Artisti on kertonut saaneensa musiikkiinsa vaikutteita Aretha Franklinilta, Kings of Leonilta, Christina Aguileralta ja Amy Winehouselta. 
Nuoruus.
Ferguson syntyi heinäkuussa 1986 Mill Roadin sairaalassa, Liverpoolissa. Hän vietti elämänsä kaksi ensimmäistä vuotta Huytonissa. Hänellä on yksi nuorempi veli, Sam. Artisti on myöhemmin kertonut, että häntä kiusattiin koulussa hänen perheensä köyhyyden vuoksi. Ferguson sai ensimmäisen lapsensa teini-ikäisenä muutettuaan Anfieldiin. Nykyään hänellä on kolme lasta, joista nuorin syntyi syksyllä 2014. Ennen laulu-uraansa Ferguson kouluttautui sihteeriksi. 
Ura.
X Factorin tultua päätökseen Ferguson alkoi työstää ensimmäistä studioalbumiaan, "Heavenia". Se julkaistiin joulukuussa 2011 ja ylsi Ison-Britannian albumilistalla kolmanneksi. Se sai kaksinkertaisen platinalevyn Isossa-Britanniassa ja platinalevyn Irlannissa. Albumilta julkaistiin yhteensä 6 singleä, joista "Nothing's Real but Love" menestyi parhaiten sijoittuen kymmenenneksi Ison-Britannian singlelistalla. 
Toinen studioalbumi, "Freedom", julkaistiin joulukuussa 2013. Ensimmäisen albumin tapaan myös se sai kriitikoilta positiivista palautetta. "Freedom" sijoittui Isossa-Britanniassa kuudenneksi ja sai kultalevyn. Albumilta on julkaistu kolme singleä, joista pääsingle "I Hope" on menestynyt parhaiten.
Vuoden 2015 maaliskuussa Ferguson julkaisee kolmannen studioalbuminsa, "Lady Sings the Blues", jolla on hän tulkitsee uudelleen Billie Holidayn kappaleita. Sen ensimmäinen single on nimeltään "Get Happy".
Urbano Rattazzi

Urbano Rattazzi (20. kesäkuuta 1808 Alessandria – 5. kesäkuuta 1873 Frosinone) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä 1862 ja 1867.
Elämäkerta.
Rattazzi oli alkuperäiseltä ammatiltaan asianajaja. Hänet valittiin vuonna 1848 Sardinian kuningaskunnan edustajainhuoneeseen ja tuosta vuodesta alkaen hän oli lähes yhtäjaksoisesti Sardinian hallituksessa eri ministerintehtävissä. Vuonna 1852 Rattazzin keskustavasemmisto liittoutui Camillo Cavourin keskustaoikeiston kanssa. Rattazzi toimi sen jälkeen aluksi edustajainkamarin puhemiehenä ja sitten Cavourin hallituksen oikeusministerinä 1853–1854 sekä sisäministerinä 1854–1858. Hän erosi tammikuussa 1858 hallituksesta, koska ei hyväksynyt Cavourin ajamaa liittolaisuutta Ranskan kanssa. Molemmat miehet kuitenkin kannattivat Italian yhdistymiseen tähtäävää politiikkaa. Rattazzi palasi sisäministeriksi Alfonso La Marmoran hallitukseen 1859–1860. Italian yhdistyttyä 1861 hänestä tuli uuden edustajainkamarin ensimmäinen puhemies.
Rattazzista tuli yhdistyneen Italian pääministeri Bettino Ricasolin jälkeen maaliskuussa 1862. Pian sen jälkeen Italian yhdistymiseen osallistunut vapaustaistelija Giuseppe Garibaldi tarjoutui valtaamaan vapaaehtoisineen Rooman, joka oli jäänyt vielä yhdistyneen Italian ulkopuolelle ja jota Ranskan joukot miehittivät. Rattazzi antoi aluksi hyväksyntänsä Garibaldin hankkeelle, mutta muuttikin sitten mielensä, ja lähetti joukkoja pysäyttämään Garibaldin. Kun kansallissankarina pidetty Garibaldi haavoittui Rattazzin lähettämiä joukkoja vastaan käymässään Aspromonten taistelussa, Rattazzin kansansuosio romahti. Hän joutui tämän seurauksena eroamaan joulukuussa 1862. Hän pääsi palaamaan pääministeriksi huhtikuussa 1867, mutta viiden vuoden takainen näytelmä toistui, kun Garibaldi lähti jälleen yrittämään Rooman valtausta. Rattazzi pelkäsi tämän johtavan sotaan Ranskaa vastaan, mutta koska hän ei kansalaismielipiteen vuoksi uskaltanut lähteä uudelleen pysäyttämään Garibaldin joukkoja, hän erosi oma-aloitteisesti pääministerin paikalta saman vuoden lokakuussa. Hän oli kuitenkin Italian vasemmiston johtaja kuolemaansa asti.
Alfonso La Marmora

Alfonso Ferrero La Marmora (18. marraskuuta 1804 Torino – 5. tammikuuta 1878 Firenze) oli italialainen kenraali ja poliitikko. Hän toimi Italian pääministerinä 1864–1866.
Elämäkerta.
La Marmora kävi Torinon sotilasakatemian ja aloitti sotilasuransa 1823 luutnanttina Sardinian kuningaskunnan asevoimien tykistössä. Hän yleni 1845 majuriksi ja osallistui 1848–1849 Sardinian sotiin Itävaltaa vastaan. Hän kunnostautui varsinkin Pastrengon ja Peschieran taisteluissa huhti–toukokuussa 1848 sekä pelasti 5. elokuuta kuningas Kaarle Albertin milanolaisilta vallankumouksellisilta. La Marmora ylennettiin lokakuussa 1848 prikaatinkenraaliksi ja seuraavana vuonna kenraaliluutnantiksi. Huhtikuun 1849 alussa hän kukisti kansannousun Genovassa. La Marmora toimi Sardinian sotaministerinä 1849–1860, joskin välillä hän komensi Krimin sotaan 1855–1856 osallistuneita sardinialaisia joukkoja. Hän osallistui myös vuonna 1859 käytyyn sotaan Itävaltaa vastaan. Camillo Cavourin jouduttua tilapäisesti väistymään La Marmora toimi Sardinian pääministerinä heinäkuusta 1859 tammikuuhun 1860. Vuoden 1861 alussa hän oli hetken yhdistyneen Italian lähettiläänä Berliinissä ja Pietarissa, ja sen jälkeen Milanon sotilaskuvernöörinä sekä lokakuusta alkaen Napolin prefektinä.
La Marmora nimitettiin Italian pää- ja ulkoministeriksi syyskuussa 1864. Hän otti tavoitteekseen liittää Italiaan Itävallalle jääneen Venetian alueen, ja solmi sitä varten sotaliiton Preussin kanssa huhtikuussa 1866. Pian syttyneessä sodassa Itävaltaa vastaan hän toimi Italian armeijan esikuntapäällikkönä, ja erosi siksi pääministerin paikalta kesäkuussa. Italialaiset kärsivät ratkaisevan tappion Custozzan taistelussa 24. kesäkuuta, mutta Preussin voiton ansiosta Italia sai siitä huolimatta Venetian Itävallalta. La Marmora kuitenkin vetäytyi tämän sodan jälkeen julkisesta elämästä. Hän hoiti vielä erään diplomaattisen komennuksen vuonna 1867 ja toimi Italiaan liitetyn Rooman käskynhaltijana lokakuusta 1870 tammikuuhun 1871. Puolustaakseen Custozzan tappion tahraamaa mainettaan hän julkaisi 1873 muistelmakirjan "Un po’ più di luce sugli eventi politici e militari dell’anno 1866" (”Hieman lisävaloa vuoden 1866 poliittisiin ja sotilaallisiin tapahtumiin”).
Christian Ludvig Hjelt

Christian Ludvig Hjelt (20. heinäkuuta 1786 Turku – 23. elokuuta 1849 Turku) oli suomalainen kirjanpainaja, kustantaja ja kirjakauppias.
Hjeltin vanhemmat olivat dosentti, tuomiokirkon taloudenhoitaja Niklas Hjelt ja Margareta Johanna Caloander. Hän tuli filosofian tohtoriksi (maisteriksi) 1810 ja julkaisi väitöskirjan teologian kandidaatin tutkintoa varten, mutta keskeytti opinnot ja ryhtyi viljelemään useita maatilojaan. 1823 hänestä tuli "Turun Wiikko-Sanomat" -lehden kustantaja ja seuraavan vuoden alusta perustamansa "Åbo Underrättelser" -lehden toimittaja. Lehteä hän painatti vuokraamassaan Suomen Pipliaseuran kirjapainossa, jonka hän osti omistukseensa 1826. Hjelt harjoitti varsin laajaa suomen- ja ruotsinkielistä kustannustoimintaa, julkaisten muun muassa kansankirjasia ja oppikirjoja. 1829–1835 hän omisti kirjapainon myös Porvoossa. Turun palossa 1827 hän menetti kirjapainonsa ja -varastonsa, mutta sai liiketoiminnan varsin pian uudestaan käyntiin ja perusti kirjapainonsa lisäksi myös kirjakaupan Turkuun 1829. Jo aiemmin eli 1823 hän oli ollut mukana Littoisiin perustetussa verkatehtaassa.
Hjeltin puoliso vuodesta 1811 oli Hedvig Lovisa Chytraeus (k. 1839). Lääkäri, professori ja arkkiatri Otto E. A. Hjelt (1823–1913) oli heidän poikansa.
Suuri-Onkamo

Suuri-Onkamo on Pohjois-Karjalassa Rääkkylässä ja Tohmajärvellä Onkamossa sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 3 200 hehtaaria eli 32 km². Se on 10,2 kilometriä pitkä ja 5,1 kilometriä leveä. Sen erottaa idässä Särkijärvestä kilometrin levyinen pitkä kannas ja Pieni-Onkamosta Pyhäselän ylittävä ja Kostamoon kulkeva pitkä harjujakso. Järvellä on kaksi järviallasta, jotka jäävät Piransärkkinä alkavan, Allinsaarena jatkavan ja Pihjalaniemenä loppuvan harjujakson eri puolille. Järven lounaista osaa kutsutaan Hasonseläksi ja se on 4,4 kilometriä pitkä ja 2,8 kilometriä leveä.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 114 miljoonaa m³ eli 0,114 km³. Järven keskisyvyys on 3,6 metriä ja suurin syvyys on 9,4 metriä.
Järvessä on laskettu olevan 125 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 57 ha, mikä on noin 1,8 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista 9 yli hehtaarin suurisia, 95 yli aarin ja loput 21 ovat alle aarin kokoisia. Yksikään saari ei ylitä neliökilometriä. Suurimpia saaria ovat Suurisaari ja Heinäsaari, jotka sijaitsevat Hasonselällä, ja Rikinsaari, joka sijaitsee Pihjalaniemen itäpuolella. Pisin saari on harjumainen Allinsaari, jonka pituus on 1,3 kilometriä ja suurin leveys on yli 70 metriä. Järvenselällä sijaitsee pieniä saaria, joista suurin on Pyhäsaari.
Järven rantaviivan pituus on 88 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 21 kilometriä. Järvenselältä suojassa sijaitsee pohjoispään Särkilahti ja eteläpään Etronlahti ja Ylipäänlahti. Suuri-Onkamo on luonnoltaan monipuolinen ja sen eliöstö on ainutlaatuista. Sanotaan, että sinne ulottuu Laatokan lämmittävä vaikutus, jolloin ilmasto on mantereisempi kuin muualla Suomessa. Järven rannoilla oleva kiinteä asutus on haja-asutusta. Pienistä kylistä voidaan mainita esimerkiksi luoteispään Sintsi, itärannan Kannas ja kaakkoinen Säkäniemi. Järven rannoille johtaa tiet valtatieltä 6 ja seututieltä 484 haarautuvilta yhdysteiltä. Järvi kuuluu suurimmalta osin Rääkkylään. Tohmajärven raja kulkee etelässä Hasonselän poikki itä-länsi-suuntaisena Allinsaaren eteläpuolelta Allinsalmesta ja se kääntyy siitä heti pohjois-luoteeseen Särkilahden poikki.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Oriveden-Pyhäselän alueen (04.3) Onkamojärven valuma-alueella (04.37), jonka Suuri-Onkamon valuma-alueeseen (04.372) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 77,0 metriä mpy.
Valuma-alue saa pääosan vedestänsä omasta valuma-alueestaan, joka on järven pinta-alaan nähden pieni. Suuri-Onkamo laskee Pieni-Onkamoon Sintsissä sijaitsevan alle 20 metriä leveän salmen kautta. Pieni-Onkamo puolestaan laskee Saimaaseen luettavaan Pyhäselkään. Järvien vedenpinnat ovat samalla korkeudella.
Suuri-Onkamon valuma-alueella on neljä yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Ne ovat alle kuuden hehtaarin kokoisia suppia, mutta piskuinen Kuikkalampi on ojitetun suon keskellä sijaitseva suolampi.
Inna Koskenniemi

Inna Katharina Koskenniemi (24. tammikuuta 1923 Turku – 22. tammikuuta 1995) oli suomalainen kielen- ja kirjallisuudentutkija ja Turun yliopiston englantilaisen filologian professori vuosina 1969–1988. Hän tutki Englannin renessanssin ja keskiajan kieltä ja kirjallisuutta.
Koskenniemi kirjoitti ylioppilaaksi 1941, valmistui filosofian kandidaatiksi 1948, maisteriksi 1950 ja lisensiaatiksi 1957 ja väitteli tohtoriksi 1965. Hän työskenteli Turun suomalaisen yhteiskoulun kieltenopettajana vuosina 1951–1954 ja toimi Turun yliopiston englantilaisen filologian assistenttina 1957–1967, dosenttina 1964–1967, apulaisprofessorina 1967–1969 ja professorina vuodesta 1969. 
Koskenniemen professorikautena englantilaisen filosofian laitoksesta tuli humanistisen tiedekunnan suurimpia yksiköitä. Hän tutki itse muun muassa renessanssiajan englantilaisen draaman kieltä ja osallistui kansainvälisiin Shakespeare-kongresseihin Stratford-upon-Avonissa Englannissa. Koskenniemen noin 1 500 nidettä käsittävä kirjasto lahjoitettiin vuonna 1995 englantilaisen filologian laitokselle.
Inna Koskenniemi oli Perustuslaillisen kansanpuolueen kannattaja ja aktiivinen politiikassa 1970-luvulla. Vuoden 1979 eduskuntavaaleissa hän sai 1 646 ääntä Turun läänin eteläisessä vaalipiirissä ja ylsi vaaliliiton toiselle varasijalle. 
Inna Koskenniemen isä oli professori V. A. Koskenniemi.
MKTO (albumi)

MKTO on amerikkalaisen popduon MKTO:n ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin 30. tammikuuta 2014 Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Albumi julkaistiin Pohjois-Amerikassa 1. huhtikuuta 2014. Heti julkaisunsa jälkeen levy pääsi Australian albumilistan kärkeen. 
Albumilla vierailee Ne-Yo ja Jessica Ashley. Duon jäsenet Malcolm David Kelley ja Tony Oller ovat tehneet kaikki kappaleet. Albumilta on julkaistu neljä singleä, joista "Thank You" on menestynyt parhaiten.
Mario Paint

Mario Paint on Nintendon luoma videopeli SNES-konsolille. Pelin mukana julkaistiin SNES-hiiri jota käytettiin Mario Paintin ohjaimena.
Pelaaminen.
Pelin päätarkoitus on piirtäminen, mutta pelissä on muutakin tekemistä kuten:
Alkuruutu.
Pelin alkuruudussa on kikka, jos pelaaja painaa tiettyjä kirjaimia ja jotain tapahtuu. Jotkut kirjaimet muuttavat musiikkia, yhdestä kirjaimesta tulee Yoshi esiin ja alkaa juoksentelemaan ympäri alkuruutua, joistakin kirjaimista Mario pienenee ja joistakin kasvaa ja yhdestä pystyi jopa piirtämään alkuruudun taustaa. Välillä alkuruudulla vilahtaa tähti, ja jos tähteä ehtii painamaan ennen kuin se katoaa, rupeaa satamaan lisää tähtiä ja musiikki muuttuu.
Tony Oller

Tony Oller (s. 25. helmikuuta 1991) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja-lauluntekijä. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan televisiosarjoissa "Gigantic" ja "Tavataan välkkärillä". Hän on myös näytellyt muun muassa vuonna 2013 ilmestyneessä elokuvassa "Puhdistuksen yö". 
Vuonna 2012 Oller ja hänen entinen näyttelijäkollegansa Malcolm David Kelley perustivat popduo MKTO:n. He saivat levytyssopimuksen Columbia Recordsilta ja vuoden 2014 tammikuussa julkaistiin duon nimeä kantava esikoisalbumi "MKTO".
Haavipallon maailmanmestaruuskilpailut 2014

Haavipallon maailmanmestaruuskilpailut 2014 pelattiin 10.–19. heinäkuuta Denverissä, Coloradossa. Turnaukseen osallistui yhteensä 38 joukkuetta, jotka oli jaettu seitsemään lohkoon. Kyseessä oli joukkuemäärässä mitattuna haavipallon historian suurimmat maailmanmestaruuskilpailut.
Joukkueet.
Turnaukseen osallistuvista joukkueista ensimmäistä kertaa MM-kisoissa pelasivat Belgia, Costa Rica, Israel, Kiina, Kolumbia, Thaimaa, Turkki, Uganda sekä Venäjä. Uganda oli myös ensimmäinen Afrikan valtio, joka pelasi Kansainvälisen lacrosseliiton järjestämässä turnauksessa. Seuraavassa on lista kaikista osallistujamaista:
Jatko-ottelut.
Jatko-otteluissa ratkottiin joukkueiden paikat pudotuspeleihin. Jatko-otteluihin osallistuivat kaikkien lohkojen joukkueet, pois lukien Sinisen lohkon joukkueet. Joukkueiden perässä oleva tunnus (esimerkiksi A1) tarkoittaa joukkueiden tunnusta pudotuspelikaavioissa.
Filmfare Awards South 2001

Filmfare Awards South 2001 oli 20. huhtikuuta 2002 Chennaissa pidetty tilaisuus, jossa palkittiin vuoden 2001 parhaat eteläintialaiset elokuvat. Se oli 49:s Filmfare Awards South -tilaisuus. Palkinnot jaettiin kieliryhmittäin erikseen kannadan-, malajalamin-, tamilin- ja telugunkielisille elokuville ja niiden tekijöille.
Maradona (elokuva)

Maradona (myös Kusturican Maradona, ) on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut serbialaisen Emir Kusturican ohjaama dokumenttielokuva. Se kertoo maailman kaikkien aikojen parhaimpiin ja legendaarisimpiin jalkapalloilijoihin lukeutuvan argentiinalaisen Diego Maradonan elämäntarinan. Ensi-esityksensä dokumentti sai Cannesin elokuvajuhlilla. 
Elokuva ei pyri olemaan objektiivinen kertomus Maradonan elämästä, vaan alkuperäisen nimensä mukaisesti se on hänen ystävänsä Emir Kusturican näkemys. Dokumentissa ei esimerkiksi ole lainkaan ulkopuolisten ihmisten näkökulmia Maradonan uraan liittyviin värikkäisiin vaiheisiin ja skandaaleihin.
Diego Maradonan ja Emir Kusturican lisäksi elokuvassa esiintyy muun muassa Maradonan tuttavapiiriin kuuluvia valtiomiehiä kuten Kuuban johtaja Fidel Castro ja Venezuelan presidentti Hugo Chávez.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskulan mielestä dokumentti on ”ohjaajalleen tyypillinen mielipuolinen sirkus estradilla pöyhistelevästä pyhimyksestä, jonka varauksettomat kannattajat kuuluvat jumalansa mukaan ristittyyn Maradonan kirkkoon ja noudattavat uskonlahkossaan hullunhauskoja seremonioita”. Film-O-Holic-elokuvasivuston Toni Puurtisen mielestä dokumentti kertoo yhtä paljon Kusturicasta kuin Maradonasta, ja on lopulta lähinnä vain ammattitaitoisen ja mielenkiintoisen elokuvaohjaajan vapaa-ajan välityö.
Andrei Hotejev

Andrei Hotejev ( (2. joulukuuta 1946 Leningrad, Neuvostoliitto – 28. marraskuuta 2021) oli venäläinen pianisti. Hän asui Saksassa. Hotejev tunnetaan esimerkiksi Tšaikovskin pianokonserttojen, mutta myös muiden säveltäjien, kuten Prokofjevin, Musorgskin ja Rahmaninovin levytyksistä.
Hotejev valmistui Moskovan konservatoriosta, jossa hänen opettajanaan toimi Lev Naumov. Hän soitti eri orkestereiden kanssa, kuten Hampurin sinfoniaorkesteri, Pietarin filharmoninen orkesteri, Orchestre national du Capitole de Toulouse, Orchestre Lamoureux Paris, Tšaikovski sinfoniaorkesteri Moscow, Netherlands Radio Symphony, Orchestre National de Montpellier Languedoc-Roussillon ja Pietarin Academic Sinfoniaorkesteri.
Hotejev oli naimisissa pianisti Olga Hoteevan kanssa.
Hotejev kuoli vakavaan sairauteen 28. marraskuuta 2021. Hän oli 74-vuotias.
La Giralda

La Giralda on Sevillan katedraalin 104 metriä korkea kellotorni ja yksi tunnetuimpia maamerkkejä Espanjan Sevillassa. Vuosina 1184–96 pystytetty "La Giralda" rakennettiin alun perin viereisen moskeijan minareetiksi ja vartiotorniksi. Se edusti almohadien arkkitehtuuria. Kristityt valloittivat kuningas Alfonso X:n johdolla Sevillan takaisin muslimeilta vuonna 1248. Moskeija purettiin ja sen paikalle rakennettiin katedraali. Minareetti muutettiin sen kellotorniksi.
Vuonna 1356 tornia ravisteli voimakas maanjäristys, joka tuhosi tornin kuparikupolit. Tornia uudistettiin vuosina 1560–1568, jolloin sitä muun muassa korotettiin neljällä kerroksella. Kupolien tilalle pystytettiin italialainen "Faith"-pronssipatsas.
La Giralda lisättiin yhdessä Sevillan katedraalin kanssa UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1987.