tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tikaskaarteenvuoren kalliomaalaus

Tikaskaarteenvuoren kalliomaalaus sijaitsee Saimaan Luonterissa Mikkelissa Etelä-Savossa. Kalliomaalauksen löysivät Juhani Grönhagen ja Leena Lehtinen vuonna 1988 tehdyn kalliomaalausten etsintähankkeen aikana. Vuokko Ikonen löysi sieltä vielä maalauskentän alaosan kuviot 2000-luvun alussa. Maalaus on ajoitettu kuvion tyyliä vertaamalla väljästi kivikautiseksi. 
Kallio ja sen sijainti.
Paikka sijaitsee Anttolan kirkolta 11,2 km koilliseen Saimaan Luonterin Siikaveden itärannalla, jossa on Pihlajasalon saari. Saaren lounaisosassa oleva jyrkkä ja korkea kallioinen vuori hallitsee ympäristöään. Kalliojyrkänne, jossa maalauken kuviot ovat 10 metrin korkeudella, aukeaa länsilounaaseen ja on järveltä piilossa metsäisen terassin takana. Itse maalaus sijaitsee varsin korkealla ja sen äärelle pääsee vain tikkailla, joilla kiivetään kalliolla olevan terassin päälle. 
Kohde sijaitsee yksityisen maanomistajan maalla, ja sinne on opaste, jonka teki vuoden 1995 "Muinaisen ihmisen jäljillä" -hanke. Myös maalauskallion luonna on samasta syystä opastaulu. Opastus ohjaa kulkemaan mökille johtavaa hiekkatietä pitkin, joka ohittaa maalauskallion rannan puolelta.
Maalaus.
Maalaus on kaksiosainen. Ylin osa sijaitsee 10 metrin korkeudella vedenpinnasta. Se alla on toinen kuvakenttä, jonka kuvia ei ilmeisesti ole esitelty missään julkaisussa. Maalattu yläalue on 3,7 metriä leveä, mutta suurin osa sen kuvioista ovat suttaantuneet punaväriläskiksi. Vasemmalla puolella näkyy 60 senttimetriä korkea kuvio, joka esittää käsiään ylhäällä pitävää ihmistä. Sen vieressä on epäselvä kuvio, joka esittää ilmeisesti hirveä, ja vielä varsin selkeä venekuvio, jonka peräosa on tuhoutunut. Hirven jäljelle jäänyt osa on 27 senttimetriä pitkä.
Kalliosta erottuu lippa, joka suojaa sen alle maalattuja kuvioita. Siitä erottuu 27 senttimetriä korkea ihmishahmo, joka on maalattu leveällä viivalla. Toinen ihminen on koukkupolvinen ja se on maalattu kapella viivalla. Sen pituus on 30 senttimetriä. Kuvakentän oikealla puolella on vielä kuvioita, joista useimmat ovat katkelmallisia ja tulkitsematta. Ainoastaan venekuvion piirteet erottuvat yhdestä kohtaa. Venekuvion pituus on 31 senttimetriä.
Yleensä ajatellaan, että Suomen kalliomaalaukset on maalattu veneessä istuen tai jään päällä seisten silloin, kun muita vaihtoehtoja ei ole ollut tarjolla. Täällä kallion terassin korkeus mahdollistaa maalaamisen sen päällä seisten, joten näiden kuvioiden ajoittaminen muinaisen Saimaan vedenpinnan korkeuden avulla ei vakuuta kaikkia. Kalliossa on kuitenkin yksi kuvio, jota ei ole voitu maalata terassilta seisten, vaan sen tekemiseen on tarvittu korkeampaa vedenpintaa.
Anttoni Tapio

Anttoni Tapio (s. 23. kesäkuuta 1992 Ylämaa) on suomalainen koripalloilija, joka edustaa Lappeenrannan NMKY:ta. Hän on pelannut urallaan kuusi nuorten maaottelua.
Ura.
Tapio on Lappeenrannan NMKY:n kasvatti ja hän debytoi seuran edustusjoukkueessa jo kaudella 2007–2008, jolloin hän pelasi kauden aikana kolme ottelua. Kauden päätteeksi joukkue voitti SM-pronssia.
Hänen peliminuuttinsa nousivat merkittävästi kaudella 2010–2011, jolloin hän teki keskimäärin 4,1 pistettä ottelua kohden ja pelasi 29 ottelua.
North American F-82 Twin Mustang

North American F-82 Twin Mustang (myös P-82) on yhdysvaltalainen potkurikäyttöinen hävittäjälentokone. Tyyppi kehitettiin P-51 Mustangista. P-82 Twin Mustang valmistui liian myöhään ehtiäkseen osallistumaan toiseen maailmansotaan. Lentokonetta käytettiin kuitenkin Korean sodassa, jossa se saavutti rajoitettua menestystä suihkukoneaikakauden kynnyksellä. Ensilentonsa 6. heinäkuuta 1945 lentänyt konetyyppi vedettiin pois ensilinjan aktiivipalveluksesta helmikuussa 1952. P-82:n valmistusmäärä oli tuotannon päättyessä 272 koneyksilöä. P-82 nimettiin uudelleen vuonna 1948 F-82 Twin Mustangiksi uuden nimeämiskäytännön mukaisesti (P=Pursuit, F=Fighter).
Rakenteellisilta ratkaisuiltaan Twin Mustang oli erikoinen kone, sillä kone oli rakennettu yhdistämällä kaksi runkoa ohjaamoineen välisiivellä. Koneen kaksi 12-sylinteristä V-moottoria sijaitsivat kummankin rungon keulalla. Toisessa täyspitkässä rungossa sijaitsi koneen lentäjä, ja toisessa sen suunnistaja/ase- ja tutkaupseeri. Potkurit pyörivät vastakkaisiin suuntiin niiden aiheuttaman kiertomomentin eli sivuttaisväännön kumoamiseksi. Korkeusvakain sijaitsi koneen runkojen välissä. Moottorityyppi ei ollut P-51 -koneissa käytetty Rolls-Royce Merlin, vaan 1 600 hevosvoiman tehoinen Allison V-1710-143/145, jota käytettiin esimerkiksi Bell P-39 Airacobra ja Bell P-63 Kingcobra -hävittäjätyypeissä. F-82 Twin Mustang jäi viimeiseksi USAAF:n käyttämäksi mäntämoottorihävittäjäksi. Se oli kehitetty alun alkujaan pitkän matkan pommituskoneitten saattohävittäjäksi, mutta konetyyppiä käytettiin lopulta paljolti yöhävittäjänä.
Koneita on säilynyt tiettävästi viisi yksilöä.
Phoneutria nigriventer

Phoneutria nigriventer on brasilianvaeltajahämähäkkeihin kuuluva hämähäkkilaji. Se on suvun lajeista laajimmalle levinnyt ja sitä tavataan Kaakkois-Brasiliasta etelään Pohjois-Argentiinaan ja Paraguayhin. "Phoneutria nigriventer" on yleinen banaaniviljelyksillä. Laji voi tulla myös ihmisasumuksiin, joissa on pimeitä ja kosteita paikkoja.
Tämä hämähäkkilaji on väriltään harmaa tai tummanruskea. Aikuisena se voi olla jopa 17 cm pitkä (jolloin koossa on mukana myös jalat). Naaraan vartalo on 3–5 cm, koiraan 3–4 cm pitkä.
North American AJ Savage

North American AJ Savage (myöhempänä A-2 Savage) on Yhdysvaltain laivaston raskas pommituskone. Koneen suunnittelija ja valmistaja oli North American Aviation. Ensilento tapahtui vuonna 1948.
Konetyyppi oli käytössä Yhdysvaltain laivastossa vuosina 1950–1960. Historiallisessa mielessä mainittuna, AJ Savage lienee ensimmäinen laivastopommittaja, joka kykeni kuljettamaan yhden ydinpommin. Konetyypin seuraaja oli Douglas A-3 Skywarrior. Savagella ei ollut suoranaisia edeltäjiä B-25 Mitchelliä lukuun ottamatta. Tyypillä osoitettiin ensi kerran, että lentotukialuksia käyttävä raskas lentokone kykeni tehokkaaseen pommitukseen. Koneen miehistön määrä oli 3 henkeä.
Konetyyppi oli rakenneratkaisultaan trapetsisiipinen ylätaso, ja peräsin oli rakenteeltaan perinteinen. Jokseenkin harvinainen sekamoottorinen voimalaitejärjestely kuvaa hyvin kehitysaikakauden murroskautta. Kone oli kolmimoottorinen: siinä oli kaksi mäntämoottoria ja yksi suihkumoottori. Molemmat 2 400 hevosvoiman tehoista, turboahdettua Pratt &amp; Whitney R-2800 -tähtimoottoria, jotka kaksirivisiä ja 18-sylinterisiä, sijaitsivat koneen siivissä. Allison J-33 -suihkumoottori sijaitsi koneen perärungossa. Näiden avulla kone kykeni saavuttamaan 760 km/h huippunopeuden. Se saavutettiin vasta pommituskohteen lähestyessä. Omalle aikakaudelleen sovellettuna, tuo saavutus oli varsin hyvää tasoa.
Savagen ainoa aseistus oli sen 5 400 kilogramman pommikuorma. Yksi ydinpommi oli mahdollista kuljettaa. Konetyyppiä käytettiin myös tiedustelukoneena sekä ilmatankkaukseen. Kone osallistui Korean sotaan.
Lynkkysuoli

Lynkkysuoli (nykyinen termi koolon) on paksusuolen osa, joka alkaa umpisuolesta ja päättyy peräsuoleen. Lynkkysuoli jaetaan neljään osaan. Kohoava lynkkysuoli alkaa oikeasta suolikuopasta ("fossa iliaca"), josta se kulkee vatsontelon takaseinään kiinnittyneenä ylös oikeanpuoleisen munuaisen kohdalle. Sen ja maksan välissä lynkkysuoli kääntyy vasemmalle jatkuen poikittaisena lynkkysuolena. Se kulkee jokseenkin vaakasuorassa tai pienessä alassuuntaisessa kaaressa mahalaukun ison kaarroksen alitse suunnilleen vasemman munuaisen paikkeille. Siitä se kääntyy alaspäin ja jatkuu laskevana lynkkysuolena. Se kulkee vatsaontelon seinään kiinnikasvaneena vasempaan suolikuoppaan, jossa se irtaantuu vatsaontelon seinästä. Siitä se jatkuu s-kirjaimen muotoisena mutkana pikkulantioon. Siellä sijaitsevaa suolen jatkoa kutsutaan peräsuoleksi.
Leonid Tsypkin

Leonid Tsypkin (1926–1982) oli venäjänjuutalainen lääketieteen tutkija, jonka merkitys on ensisijaisesti siinä, että hän on kirjoittanut Dostojevski-aiheisen romaanin "Kesä Baden-Badenissa" (suom. Marja-Leena Jaakkola, Tammi, 2003). Aino Rajalan mukaan "koskettava teos on sekä syntyhistoriansa, syvyytensä että kirjallisen loistonsa puolesta ainutlaatuinen ilmiö".
Tsypkin oli menestynyt lääketieteen tutkija Neuvostoliitossa. Hänen äitinsä kuoli Minskissä natsien vainoissa. Hänen isänsä joutui vankilaan Stalinin vainojen aikana ja yritti itsemurhaa.
Tsypkin ei saanut teostaan elinaikanaan Neuvostoliitossa julki. Hän joutui vaikeuksiin, kun hänen poikansa emigroitui Yhdysvaltoihin 1977. Tsypkin menetti työpaikkansa ja sai matkustuskiellon. Hänen tuttavansa salakuljettivat käsikirjoituksen Yhdysvaltoihin, jossa se julkaistiin emigranttilehdessä viikkoa ennen hänen kuolemaansa. Teos julkaistiin kahtena käännöksenä jo 1980-luvulla mutta jäi vaille huomiota. Kun Susan Sontag törmäsi teokseen, hän kirjoitti esipuheen sen uuteen painokseen 2001, jolloin teos sai enemmän julkisuutta. Vappu Orlovin suomentama esipuhe on mukana suomennoksessa.
Aegis (kuu)

Aegis on päävyöhykkeen asteroideihin kuuluvan pikkuplaneetta Minervan suurempi ja ulompi kuu, jonka läpimitta on noin 4 km. Kuu sai nimensä roomalaisen mytologian jumalatar Minervan (kreikkalaisittain Athene) käyttämän maagisen kilven Aigisin mukaan, joka pystyi lamauttamaan siihen katsovat viholliset. Ennen nimeämistään se tunnettiin tunnuksella S/2009 (93) 1. Aegiksen löysivät F. Marchis, P. Descamps, J. Berthier ja F. Vachier Mauna Kealla 16. elokuuta vuonna 2009. Toinen Minervan kuista on nimeltään Gorgoneion.
Diego Ifrán

Diego Ifrán Sala (s. 8. kesäkuuta 1987 Cerro Chato) on uruguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi kotimaansa lisäksi viisi kautta Espanjassa ja viimeisen kautensa 2016–2017 Perussa.
Kärkihyökkääjänä pelaava Ifrán aloitti uransa montevideolaisessa Fénixissä, josta tie kävi Uruguayn suurseuraan Danubioon vuonna 2008. Kahden Danubio-kauden jälkeen Ifrán siirtyi Eurooppaan Real Sociedadiin, josta hän lähti lainalle La Coruñaan vuonna 2014. Hän palasi takaisin Sociedadiin kesällä 2014, mutta siirtyi heti lainalle Segunda Divisiónin CD Tenerifeen, jossa hän teki kauden 2014–2015 aikana 28 ottelussa 11 maalia.
Gorgoneion (kuu)

Gorgoneion on päävyöhykkeen asteroideihin kuuluvan pikkuplaneetta Minervan pienempi ja sisempi kuu. Sen löysivät F. Marchis, P. Descamps, J. Berthier ja F. Vachier Mauna Kealla 16. elokuuta vuonna 2009. Kuu nimettiin roomalaisen mytologian jumalatar Minervan (kreikkalaisittain Athene) käyttämän maagisen gorgonpäisen amuletin, Gorgoneionin, mukaan. Kuu tunnettiin aikaisemmin väliaikaisella tunnuksella S/2009 (93) 2. Kuun läpimitta on noin 3 km. Toinen Minervan kuista on nimeltään Aegis
Jakke Valakivi

Jakke Raimo Milagro Valakivi Álvarez (s. 1963 Peru) on perulainen ekonomisti. Valakivi toimi Perun puolustusministerinä huhtikuusta 2015 heinäkuuhun 2016 presidentti Ollanta Humalan hallituksessa. Tätä ennen hän toimi elokuusta 2012 Perun varapuolustustusministerinä. Ennen ministerintehtäviä hän toimi finanssialalla. 
Valakivellä on suomalaista sukutaustaa. Hänen isoisänsä oli myös nuortenkirjailijana tunnetuksi tullut jääkärieverstiluutnantti Lahja Valakivi. Valakiven isä Raimo Valakivi oli jatkosodassa pommikoneita lentänyt sotilaslentäjä, joka siirtyi Etelä-Amerikkaan vuonna 1946 todettuaan ettei siviililentäjille ollut kotimaassa työtilaisuuksia valvontakomission kieltäessä siviili-ilmailun Suomessa vuosina 1945–1946. 
Keväällä 2014 Jakke Valakivi teki varapuolustusministerinä työvierailun Suomeen ja tapasi Suomen puolustusministeri Carl Haglundin.
Aiheesta muualla.
Jalmari Kauppala

Hjalmar (Jalmari) Kauppala, sukunimi vuoteen 1919 saakka "Wainio" (13. maaliskuuta 1883 Hausjärvi – 23. tammikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen opettaja, helluntaiherätyksen saarnaaja ja uskonnollinen kirjailija.
Henkilötiedot.
Kauppalan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho (Johan) Kauppala ja Loviisa Kauppala. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon yhteiskoulusta 1903 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian preliminääritutkinnon 1906. Kauppala oli naimisissa Henni Paanasen kanssa. Pariskunnan poika, automyyjä Martti Tapani Gabriel (s. 1914), kaatui talvisodassa reservin vänrikkinä Kannaksen Hatjalahden Jääkärikodinniemessä 5. helmikuuta 1940 vihollisen suorasuuntaustykin täysosumasta.
Teddy Biaudet

Teodor (Teddy) August Biaudet (15. toukokuuta 1886 Helsinki – 11. joulukuuta 1967 Kauniainen) oli suomalainen lääkäri ja ruotsin kielellä kirjoittanut muistelmakirjailija.
Henkilöhistoria.
Biaudetin vanhemmat olivat yliopistonlehtori Léon Gabriel Biaudet ja Marie Louise Gerber. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1910 ja lisensiaatiksi 1915. Ensimmäisen maailmansodan aikana Biaudet oli 1916–1917 Nobelin sotasairaalan ylilääkärinä Bakussa. Biaudet toimi Kirkkonummen kunnanlääkärinä 1918–1945 ja Kauniaisten kauppalanlääkärinä 1945–1954.
Biaudetin ensimmäinen puoliso vuodesta 1910 oli Anna Lisa Selin ja toinen vuodesta 1930 Mia Louise Avellan, lääkäri ja kirjailija Herman Wilhelm Avellanin sisar.
Kesä Baden-Badenissa

Kesä Baden-Badenissa ("Лето в Бадене") on venäjänjuutalaisen lääkärin ja kirjailijan Leonid Tsypkinin romaani. Sen aiheena on venäläinen kirjailija Fjodor Dostojevski. Teoksen on suomentanut Marja-Leena Jaakkola, ja suomennoksen on julkaissut Tammi vuonna 2003.
Tsypkin ei saanut teostaan elinaikanaan Neuvostoliitossa julki. Kun hänen poikansa emigroitui Yhdysvaltoihin 1977, hän joutui vaikeuksiin, menetti työpaikkansa ja sai matkustuskiellon. Hän kirjoitti teosta noina vuosina. Hänen tuttavansa salakuljettivat käsikirjoituksen Yhdysvaltoihin, jossa se julkaistiin emigranttilehdessä viikkoa ennen hänen kuolemaansa. Teos julkaistiin kahtena käännöksenä jo 1980-luvulla mutta jäi vaille huomiota. Kun Susan Sontag törmäsi teokseen, hän kirjoitti esipuheen sen uuteen painokseen 2001, jolloin teos sai enemmän julkisuutta. Vappu Orlovin suomentama esipuhe on mukana suomennoksessa.
Arviot.
Aino Rajalan mukaan "koskettava teos on sekä syntyhistoriansa, syvyytensä että kirjallisen loistonsa puolesta ainutlaatuinen ilmiö", ja hän kiittää myös Jaakkolan suomennosta hienoksi.
Äkämäpistiäiset

Äkämäpistiäiset eli äkämäpistiäismäiset (Cynipoidea) on pistiäisten lahkoon ja kapeatyvisten alalahkoon kuuluva yläheimo. Nimi voi myös tarkoittaa siihen kuuluvaa aitoäkämäpistiäisten heimoa.
Ulkonäkö ja koko.
Äkämäpistiäiset ovat pieniä ja yleensä mustia, mutta osa myös kellertäviä tai punaruskeita. Niiden tuntosarvet ovat lyhyehköt ja suorat. Siipisuonitus on epätäydellinen. Takaruumis on sivuilta lytistynyt.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Äkämäpistiäiset elävät joko kasvien tai eläinten loisina. Kasveihin äkämiä muodostavat lajit kuuluvat aitoäkämäpistiäisten ("Cynipidae") heimoon. Suurin osa yläheimon lajeista on kuitenkin kärpäs- ja kovakuoriaistoukkien loisia.
Suomessa yläheimoon kuuluvia lajeja tunnetaan noin 165.
Aitoäkämäpistiäiset.
Nimensä yläheimo saa aitoäkämäpistiäisistä, jotka munivat kasvisolukkoon. Äkämät syntyvät toukkien tai munivan yksilön rauhasistaan erittämän kasvuasäätelevän kemikaalin ja kasvin kemikaalien reagoidessa keskenään. Jokaisen lajin tuottama erite on erilaista ja niiden synnyttämä äkämä on aina tietyn muotoinen ja värinen. Äkämä toimii toukan suojana ja ravintona sen kehittyessä.
Luokitus.
Yläheimo luetaan joskus kuuluvan kätköpistiäisten (Parasitica) luokaan, joka ei kuitenkaan kuulu varsinaiseen taksonomiaan. Äkämäpistiäisiin kuuluvia heimoja ovat:
Head or Heart

Head or Heart on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Christina Perrin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 28. maaliskuuta 2014.
Albumilta on julkaistu kaksi singleä. Ensimmäinen single, "Human"' julkaistiin marraskuussa 2013. Joulukuun 9. päivään mennessä kappale oli myynyt Yhdysvalloissa 43 000 kappaletta. "Burning Gold" on albumin toinen single.
Tuulia Thynell

Tuulia Thynell on Yleisradion uutistoimittaja ja -juontaja. Thynell on työskennellyt Ylessä vuodesta 1994 radion päivittäis- ja ajankohtaisohjelmien sekä uutisten juontajana. Hän on juontanut muun muassa Radio Suomen "Ajantasa"-ohjelmaa, Yle Radio 1:n "Ykkösaamua" ja uransa alussa Ylen maakuntatoimitusta, Radio Länsi-Uusimaata, nykyistä Ylen läntistä. Vuodesta 2010 lähtien Thynell on juontanut Ylen Tv-uutisia. 
Thynell on esiintynyt myös kuunnelmissa, radiodokumenteissa ja kertojana muun muassa Nokian rengastehtaan sulkemisesta kertovasta tv-dokumentissa.
Königsforst

Königsforst on saksalaisen minimal techno -artisti Gasin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1999. Albumin vinyyliversio sisältää kaksi kappaletta, joita ei ole julkaistu CD-versiolla. Kuten kaikissa Gasin studioalbumeissa, myös "Königsforstissa" kappaleet ovat nimettömiä.
Albumi julkaistiin kokonaisuudessaan vuonna 2008 kokoelma-albumilla "Nah und Fern", yhdessä muiden Gasin studioalbumien kanssa.
Lähteet.
GNU Debugger

GNU Debugger eli gdb on GNU-projektin virheenjäljitysohjelma eli debuggeri. Perusmuodossaan sitä käytetään komentoriviltä. Sille on myös runsaasti erilaisia graafisen käyttöliittymän toteuttavia laajennuksia kuten Data Display Debugger (GNU DDD). On myös mahdollista käyttää GDB:tä etänä verkkoyhteyden yli, jolloin käyttöliittymä on työasemalla ja debuggattava ohjelma toisella koneella. Näin voidaan tehdä esimerkiksi sulautetun järjestelmän ("gdbserver") tai käyttöjärjestelmä ytimen (kuten Linux-ytimen "kgdb") debuggaamiseen.
Ohjelmalla pystyy debuggaamaan esimerkiksi Ada, C, C++, Objective-C, Free Pascal, Fortran ja Java-ohjelmia.
Ohjelman kirjoitti alun perin Richard Stallman vuonna 1986. Esikuvana oli dbx-ohjelma, joka toimitettiin BSD-Unixin mukana.
Ohjelman lähdekoodin muunnos C++11-versioon on saatu valmiiksi vuonna 2017.
Nikolaos I Mystikos

Nikolaos I Mystikos (852-925) oli Konstantinopolin patriarkka vuosina 901–907 sekä 912–925. Hän työskenteli uutterasti saadakseen idän ja lännen kirkot yhdistymään uudelleen. Hän otti myös kantaa siihen, saako leski mennä naimisiin neljännen kerran.
Nikolaos oli Fotioksen läheinen työtoveri ja aloitti uransa virkamiehenä mutta ryhtyi munkiksi Fotioksen syrjäyttämisen jälkeen vuonna 886. Leo VI nimitti hänet korkeaan neuvonantajan virkaan ("mystikos"), ja hänestä tuli patriarkka vuonna 901. Kun keisari halusi mennä neljännen kerran naimisiin kolmannen vaimonsa kuoltua, Nikolaos kieltäytyi siunaamasta avioliittoa tai neuvottelemasta siitä paavin kanssa. Nikolaos karkotettiin luostariin Konstantinopolin ulkopuolelle. Leon kuolinvuonna hänet kutsuttiin takaisin pääkaupunkiin toimimaan Konstantinos VII:n sijaishallitsijana.
Vuoden 920 kirkolliskokous päätti, että tavalliset ortodoksit eivät vieläkään voi mennä neljättä kertaa naimisiin, mutta keisarille se on sallittua, jos se on välttämätöntä kruununperillisen varmistamiseksi.
Nikolaoksen neuvottelut paavi Johannes X:n kanssa johtivat kirkkojen lähentymiseen. Hän osallistui myös moniin ulkopoliittisiin neuvotteluihin.
Ilmarë (kuu)

Ilmarë on transneptunisen pikkuplaneetan Vardan kuu. Sen löysi K. S. Nollin johtama tutkijaryhmä Hubble-avaruusteleskoopilla vuonna 2009. Kuu on nimetty vuonna 2014 J. R. R. Tolkienin kirjoejn kuvitteellisen Varda-jumalattaren palvelijattaren, Ilmarën, mukaan.
Kohteen halkaisijaksi on arvioitu kilometriä, mutta uudemmissa tuloksissa läpimitta on kilometriä ja geometrinen albedo on .
Reichenbachin putoukset

Reichenbachin putoukset ( tai "Rychenbachfall") on Keski-Sveitsissä, Meiringenin eteläpuolella, Schattenhalbin kunnassa sijaitseva vesiputousketju. Putoukset sijaitsevat Reichenbach- eli Rychen Bach -purossa, joka laskee noin kilometrin matkalla 400 metriä ennen yhdistymistään Aarejokeen. 
Matkailunähtävävyys.
Erityisesti Reichenbachin putoukset ovat tulleet kuuluisaksi Arthur Conan Doylen Sherlock Holmes -tarinoista. Suurin putouksista on 120-metrinen matkailunähtävyys, jonne on funikulaariyhteys laaksosta. 
Vesivoima.
Reichenbachin vedet käytetään suurelta osin hyödyksi kahdessa EWR Energie AG:n vesivoimalaitoksessa:
Putousten juoksutusta säännöstellään ottaen huomioon matkailun tarpeet. Kesäpäivisin vettä juoksutetaan putouksista 850 litraa sekunnissa, öisin 150 litraa. Talvisin putousten kautta ei kulje lainkaan vettä.
Ivanoe Bonomi

Ivanoe Bonomi (18. lokakuuta 1873 Mantova – 20. huhtikuuta 1951 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1921–1922 ja uudelleen toisen maailmansodan loppuvaiheessa 1944–1945.
Bonomilla oli luonnontieteellinen ja oikeustieteellinen koulutus. Hän kuului aluksi sosialisteihin ja hän toimi vuosina 1898–1903 Italian sosialistisen puolueen (PSI) pää-äänenkannattajan, "Avantin!", päätoimittajana. Myöhemmin hän oli Milanossa ilmestyneen "Tempo"-lehden sekä aikakauslehti "Critica Socialen" päätoimittaja. Bonomi valittiin parlamenttiin sosialistien edustajana vuonna 1909 Mantovasta. Hän kuului puolueessaan Leonida Bissolatin johtamaan maltillisten reformisosialistien ryhmään, jotka erotettiin vuonna 1912 PSI:stä maltillisuutensa sekä Italian–Turkin sodan kannattamisen vuoksi, ja jotka perustivat sen jälkeen reformistisen sosialistipuolueen (PSRI). Bonomi tuki Italian osallistumista ensimmäiseen maailmansotaan ja hän toimi 1916–1917 yleisten töiden ministerinä Paolo Bosellin hallituksessa. Maaliskuusta 1920 heinäkuuhun 1921 hän oli sotaministerinä Francesco Saverio Nittin ja Giovanni Giolittin hallituksissa, missä ominaisuudessa hän osallistui neuvotteluihin Jugoslavian kanssa solmitusta Rapallon sopimuksesta. Giolittin väistyttyä Bonomi tuli itse pää- ja sisäministeriksi heinäkuussa 1921, mutta hänen hallituksensa tuki parlamentissa oli heikko, eikä se kyennyt hillitsemään fasistien ja kommunistien keskinäisiä väkivaltaisuuksia. Bonomi erosi helmikuussa 1922 ja hänen seuraajakseen tuli Luigi Facta.
Benito Mussolinin noustua valtaan Bonomi vetäytyi politiikasta. Hän liittyi vuonna 1940 antifasistiseen liikkeeseen ja kohosi 1942 sen johtajaksi Italiassa. Heinäkuussa 1943 tapahtuneen Mussolinin syrjäyttämisen jälkeen Bonomi johti antifasististen ryhmien kansallista komiteaa ja liittoutuneiden vallattua Rooman kesäkuussa 1944 Kansallisen vapautuksen komitea nimesi hänet uudeksi pääministeriksi. Jouduttuaan erimielisyyksiin mainitun komitean kanssa Bonomi jätti eronpyyntönsä 26. marraskuuta samana vuonna, mutta brittien väliintulon seurauksena hänen eronsa peruttiin. Bonomin toinen hallitus loi pohjan Italian talouden ja hallinnon uudelleenrakentamiselle sodan jälkeen. Bonomi jätti pääministerin tehtävät 12. kesäkuuta 1945. Hänet valittiin perustuslakia säätävän kansalliskokouksen rauhansopimuskomitean puheenjohtajaksi, missä ominaisuudessa hän edusti Italiaa Euroopan ulkoministereiden tapaamisessa Pariisissa 1946. Vuodesta 1948 Bonomi oli Italian senaatin puhemiehenä. Viimeisinä vuosinaan hän kuului Italian demokraattiseen sosialistipuolueeseen (PSDI).
Ampiaispuupistiäinen

Ampiaispuupistiäinen ("Tremex fuscicornis") on puupistiäisten heimoon kuuluva, Suomessa melko harvinainen hyönteinen. Vaikka ampiaispuupistiäinen munii pääasiassa sairaisiin ja jo heikentyneisiin puihin, sen on todettu joskus tuhoavan myös terveitä puita mahdollisesti luonnollisten petojen puuttuessa ja siten sitä joillakin alueilla pidetään tuhoeläimenä.
Ulkonäkö ja koko.
Täysikasvuiset yksilöt ovat tyypillisesti yli 2 cm:n pituisia. Naaraat ovat kookkaampia kuin koiraat. Jotkut naarat voivat olla munanasetin mukaan luettuna 4,5 cm:n pituisiakin. Eläinten vyötärö on leveä. Munanasettimet ovat pitkiä. Urokset ovat ruumiiltaan mustia ja niiden siivet ovat ruskeat. Naaraiden siipien väri on vaaleampi ja niiden ruumis on oranssinkeltainen ja tummaraitainen.
Munat ovat luonnonvalkoisia. Toukkien pituus voi olla 3–4 cm ja luonnonvalkoisia. Niiden tuntosarvet ovat lyhyet ja abdomenin takaosassa on piikki. Kotelot ovat n. 3 cm:n pituisia ja vaalean kellanruskeita muuttuen kehittyessään tummemmiksi. Ulostuloaukot ovat pyöreitä ja läpimitaltaan 5–6 mm.
"Tremex"-suvun lajit voi erottaa muista puupistiäisistä niiden isäntälajin mukaan. Muista puupistiäisistä lajin erottaa lyhyemmistä tuntosarvista, jossa "Tremex"eillä on 14-15. Niiden ruumiista puuttuvat myös pitkät keltaiset karvat.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lajin luonnollinen levinneisyysalue on Euraasia, mutta sittemmin laji on levinnyt myös Australiaan ja Chileen, jonne sen uskotaan levinneen puutavaran mukana. Suomessa laji on melko harvinainen.
Ampiaispuupistiäinen munii munansa kesävihantiin lehtipuihin. Pääasiassa poppeleihin ("Populus") ja pajuihin ("Salix"). Muita lajin suosimia sukuja ovat omenapuut ("Malus"), päärynät ("Pyrus"), pyökit ("Fagus") ja vaahterat ("Acer"). Yleensä puut ovat kuolleita tai sairaita, mutta lajin on todettu munivan myös eläviin poppeleihin ("Populus"), jonka takia eläintä pidetään tuhoeläimenä.
Ampiaispuupistiäinen elää symbioosissa "Cerrena unicolor"-sienen kanssa, joka toimii sen toukkien ravintona. Pistiäiset kantavat sienen itiöitä takaruumiin rauhasissa, josta ne siirtyvät munan kanssa puuhun. Sieni tuhoaa puusolukkoa, johon toukka voi kaivaa tunneleita ja käyttää sienirihmastoa ravintonaan.
Elämänkierto.
Ampiaispuupistiäisten kehitysvaiheiden määrää, kehityskauden pituutta ja sukupolvien määrää vuodessa ei tunneta.
Pistiäinen munii munansa, ja samalla symbioottisen sienen itiöt, puun jälsikerrokseen. Toukka kaivautuu syvemmälle puuhun ja elää sienirihmalla. Sen kaivamat käytävät voivat saavuttaa metrin pituuden. Toukka koteloituu käytäviin, muutaman senttimetrin päähän puun pinnasta. Kuoriuduttuaan täysikasvuiset yksilöt kaivavat tiensä leuoillaan ulos puusta.
Toisten puupistiäisten perusteella oletetaan, että täysikasvuiset ampiaispuupistiäiset eivät koskaan syö ja elävät vain sen aikaa, että ehtivät paritella ja munia. Suurimman osan elämästään ampiaispuupistiäiset elävät siten puun sisällä. Aikuisten ilmaantuminen jatkuu kesästä syksyyn.
Koiraat kuoriutuvat naaraita aiemmin ja parveilevat puun yllä. Parittelu tapahtuu puun yläosissa. Aikuisten ilmaantuminen jatkuu kesästä syksyyn.
Aareschlucht

Aareschlucht on Aarejoen kanjoni, Keski-Sveitsissä, Meiringenin eteläpuolella. Kanjoni on noin 1 400 metriä pitkä, korkeimmillaan lähes 200 metriä korkea ja kapeimmillaan muutaman metrin leveä.
Aareschucht on ollut nähtävyys 1800-luvulta alkaen: kanjonin läpi rakennettiin kulkureitti matkailijoita varten vuonna 1888. Kanjoni on avoinna matkailijoille huhtikuulta marraskuulle. 
Kanjonin ohitse tunnelissa kulkee Kraftwerke Oberhasli AG:n rautatie, jolla on seisakkeet kanjonin molemmissa päissä (Aareschlucht West ja Aareschlucht Ost). Kanjonissa ei ole tietä, vaan sen ohi kulkee tie noin 120 metriä kanjonia ylempänä.
Anthony Dafaa

Anthony Clement Dafaa (s. 26. kesäkuuta 1988 Mombasa, Kenia) on kenialainen jalkapalloilija. Kaudella 2016 hän oli voittamassa Suomen mestaruutta IFK Mariehamnin joukkueessa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Dafaa on aikaisemmin pelannut kotimaansa pääsarjan lisäksi kahden kauden ajan Ruotsin aladivisioonissa. Kaikkiaan pääsarjaotteluita VPS:n ja IFK Mariehamnin riveissä Dafaa on pelannut viiden kauden aikana 117 ottelua.
Heptanaali

Heptanaali eli n-heptanaali on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on epämiellyttävä haju. Sen kemiallinen kaava on C7H14O ja rakennekaava CH3(CH2)5CHO. Heptanaalista käytetään myös nimeä "heptaldehydi". 
Heptanaalin moolimassa on 114,185 g/mol, sulamispiste –42 °C, kiehumispiste 150 °C, tiheys 0,82 g/cm3, leimahduspiste 48 °C (c.c.), taitekerroin 1,4115–771,4135 ja CAS-numero 111-71-7.
Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Heptanaalia valmistetaan kuumentamalla risiiniöljyhapon estereitä alennetussa paineessa. Toinen tapa on hekseenin hydroformylointireaktio. Yhdistettä käytetään esimerkiksi amyylikanelialdehydin, heptaanihapon ja lääkeaineiden valmistamiseen.
Vanikoronmonarkki

Vanikoronmonarkki ("Mayrornis schistaceus") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Vanikoronmonarkkia tavataan Salomonsaariin kuuluvilla Vanikoron ja Buman saarilla. Lajin populaatioksi arvioidaan noin 5 000 yksilöä. Sen arvellaan olevan vähenemässä hitaasti elinympäristöjen tuhoutumisen takia, ja laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Gianluca Bezzina

Gianluca Bezzina, tunnetaan myös taiteilijanimellä Gianluca, (s. 9. marraskuuta 1989) on maltalainen lääkäri ja laulaja. Hän edusti Maltaa Eurovision laulukilpailussa 2013 kappaleella ”Tomorrow” ja sijoittui finaalissa kahdeksanneksi 120 pisteellä.
Ogealevunmonarkki

Ogealevunmonarkki ("Mayrornis versicolor") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ogealevunmonarkkia tavataan Fidžiin kuuluvilla Ogea Levun ja Ogea Drikin saarilla. Lajin populaatioksi arvioidaan 2 000–3 000 yksilöä. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen levinneisyysalue on hyvin pieni. Sitä saattavat uhata myös syklonit ja eksoottiset saalistajat.
Fidžinmonarkki

Fidžinmonarkki ("Mayrornis lessoni") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Fidžinmonarkkia tavataan Fidžissä. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vanuatunmonarkki

Vanuatunmonarkki ("Neolalage banksiana") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Vanuatunmonarkkia tavataan Vanuatussa. Laji on huonosti tunnettu, mutta se on ilmeisesti melko yleinen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Uudenkaledonianlepinkäismonarkki

Uudenkaledonianlepinkäismonarkki ("Clytorhynchus pachycephaloides") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Uudenkaledonianlepinkäismonarkki ja amiraliteettienkaskaskäpinkäinen ovat pisimmät suomenkieliset linnunnimet, kummassakin 32 kirjainta.
Levinneisyys.
Uudenkaledonianlepinkäismonarkkia tavataan Uudessa-Kaledoniassa ja Vanuatussa. Laji on huonosti tunnettu, mutta se on ilmeisesti melko yleinen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lepinkäismonarkki

Lepinkäismonarkki ("Clytorhynchus vitiensis") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Lepinkäismonarkkia tavataan Amerikan Samoassa, Fidžissä ja Tongassa. Lajin yleisyys vaihtelee levinneisyysalueen eri osissa, ja lajia on kuvattu harvinaisesta yleiseksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Fidžinlepinkäismonarkki

Fidžinlepinkäismonarkki ("Clytorhynchus nigrogularis") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Fidžinlepinkäismonarkkia tavataan Fidžissä. Lajin populaatioksi on arvioitu 3 500–15 000 yksilöä. Sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja laji on luoiteltu silmälläpidettäväksi.
Rennellinmonarkki

Rennellinmonarkki ("Clytorhynchus hamlini") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Rennellinmonarkkia tavataan Salomonsaarilla. Lajin on kuvattu olevan yleinen hyvin pienellä levinneisyysalueellaan, mutta sen kannankehitys on laskeva. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Maciste contro i mostri

Maciste contro i mostri (”Maciste vastaan hirviöt”) on vuonna 1962 valmistunut italialais-jugoslavialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Guido Malatesta. Sen sankaria Macistea esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Reg Lewis. Elokuva on poikkeuksellisen heikko jopa oman tyylilajinsa edustajaksi, mutta se menestyi hyvin elokuvateattereissa.
Juoni.
”Miljoona vuotta ennen Kristuksen syntymää” kivikautinen heimo pakenee jääkautta hedelmälliseen Auringon Laaksoon. Siellä elää dinosaurus, jonka voimamies Maciste tappaa pelastaen samalla heimon päällikön pojan Aidarin. Luolissa asuva naapuriheimo hyökkää Aidarin heimon kimppuun ja ryöstää heidän naisensa, jotka he aikovat uhrata jumalilleen. Maciste ja Aidar pelastavat naiset, mutta Maciste jää vangiksi. Maciste ja häntä auttanut heimopäällikkö Fuanin jalkavaimo Moha tuomitaan kuolemaan, mutta äkillinen maanjäristys auttaa heidät pakoon. Fuanin heimo ja heihin liittynyt ulma-heimo hyökkäävät Aidarin kylään, mutta paikalle saapuva Maciste auttaa torjumaan heidät. Maciste ja Moha lähtevät yhdessä etsimään uusia seikkailuja.
Tuotanto ja vastaanotto.
"Maciste contro i mostri" on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä. Sen sisäkuvat on tehty Grottaferratan Interstudiolla ja ulkokuvaukset Jugoslaviassa sekä osittain Grotte di Solonen luolissa Rooman Tiburtinossa. Kiireessä kyhätyn elokuvan tarkoitus oli kerätä rahaa tuottaja Giorgio Marzellin toiseen meneillä olleeseen hankkeeseen.
Elokuva on poikkeuksellisen heikko jopa oman tyylilajinsa edustajaksi. Sen juoni on täynnä aukkoja ja vuoropuhelu täysin satunnaista. Kehonrakennuslehden sivuilta löydetty Reg Lewis harhailee eksyneenä kameran edessä ja lausuu vuorosanansa alentuvasti virnuillen. Hän työskenteli ilmaiseksi vastineena kahden elokuvan kuvaussopimuksesta, joka sittemmin raukesi. Mohaa esittää ensimmäisessä italialaiselokuvassaan englantilainen Margaret Lee. Naurettavat hirviöt on merkitty erikoistehostemestari Carlo Rambaldin nimiin, mutta Rambaldi itse on kieltänyt olevansa niiden tekijä.
Naiivin mielikuvituksen ja huvittavan kitschin yhdistelmä vetosi katsojiin melko hyvin ja tuotti Italiassa kohtalaiset 257 miljoonan liiran kassatulot (elokuvan budjetti oli sata miljoonaa). Espanjassa sen näki lähes 750 000 ja Ranskassa yli 550 000 katsojaa. 1970-luvulla "Maciste contro i mostri" muokattiin Ranskassa pornoelokuvaksi, joka julkaistiin nimellä "Esclaves nues pour des monstres" (”Alastomia orjia hirviöille”). Elokuvan yhdysvaltalainen versio "Fire Monsters against the Son of Hercules" (”Tulihirviöt vastaan Herkuleen poika”; myös "Colossus of the Stone Age", ”Kivikauden jättiläinen”) on kuuluisa poikkeuksellisen huonosta jälkiäänityksestään: Maciste on jossain vaiheessa muutettu Maxukseksi, ja joka kerta kun nimi mainitaan, kokonaan toinen ääni lausuu sen kohdalla ”Maxus”.
DVD-julkaisut.
Elokuva on saatavilla saksalaisen Savoy Filmin laadultaan kohtalaisena DVD-julkaisuna, joka sisältää saksan-, italian- ja englanninkieliset ääniraidat. Yhdysvaltalaiset julkaisut ovat tv-kopioita.
Boniface de Montferrat

Boniface de Montferrat (myös Montferratin Bonifacius) (; , "Vonifatios Momferratikos") (noin 1150 – 4. syyskuuta 1207) oli italialainen ylimys, Montferrat’n markiisi ja neljännen ristiretken johtaja. Valloitettuaan Konstantinopolin vuonna 1204 hän perusti Thessalonikan kuningaskunnan ja toimi sen kuninkaana. Tosin hän oli vuonna 1204 pyrkinyt korkeampaan tehtävään, Latinalaisen keisarikunnan keisariksi, mutta hänen sijastaan tehtävään valittiin Flanderin kreivi Balduin I.
Boniface de Montferrat’n isä oli William V, joka osallistui toiseen ristiretkeen.
Thessalonikan kuningaskunta oli lyhytikäinen ristiretkivaltio. Se sijaitsi nykyisten Kreikan ja Turkin alueella, vaikkakaan kuningaskunnan rajoja ei koskaan tarkkaan määritelty jatkuvien sotien vuoksi. Kuningaskunta sai nimensä kreikkalaisesta Thessalonikin kaupungista. Kuningaskunnan olemassaolo päättyi vuonna 1224, jolloin Epeiroksen despotaatti valloitti sen ja liitti itseensä.
Boniface de Montferrat sai surmansa vuonna 1207 Bulgarian ja ristiretkeläisten välisessä kahakassa Makedoniassa. Bulgarian hyökkäystä johti tsaari Kaloyan, joka pian tämän jälkeen alkoi piirittää Thessalonikaa.
Mika Rinne

Mika Rinne (s. 15. maaliskuuta 1970 Kauhajoki) on suomalainen entinen koripalloilija ja nykyinen valmentaja.
Ura.
Rinne pelasi urallaan seitsemän kautta koripallon SM-sarjassa edustaen UU-Korihaita. Korihaissa hän voitti SM-hopeaa kaudelta 1994−1995 ja SM-pronssia kaudelta 1991−1992.
Seitsemän SM-sarjakauden jälkeen Rinne palasi takaisin kotipaikkakunnalleen Kauhajoelle ja II-divisioonassa pelanneeseen kasvattajaseuraansa Kauhajoen Pesukarhuihin, jonka tavoitteena oli saavuttaa paikka sarjatasoa ylempää, koripallon I-divisioonasta.
Kaudella 1998−1999 Pesukarhut voitti jo II-divisioonan lohkonsa runkosarjan, mutta I-divisioonan karsinnoissa ristiin pelattujen ottelujen vuoksi sarjanousu jäi kiinni lopulta ainoastaan kuudesta tehdystä pisteestä. Pesukarhujen nousu valtakunnalliseen I-divisioonaan tapahtui seuraavan kauden (1999−2000) päätteeksi. Nousu varmistui Tampereella pelatussa toisessa karsintaturnauksessa, jossa Rinne oli Pesukarhujen amerikkalaisvahvistusten lisäksi joukkueensa tukipilareita tehden nousun varmistaneissa kahdessa ensimmäisessä ottelussa 28 ja 24 pistettä.
Sarjanousun jälkeen edustusjoukkueen nimi muuttui pääseuran mukaan Kauhajoen Karhuksi. Kausien 2000−2004 aikana Rinne oli tärkeä osa joukkuettaan ja etenkin kolmen pisteen heittäjänä sarjan suomalaista parhaimmistoa.
Kaudeksi 2004−2005 Rinne siirtyi Karhun kakkosvalmentajaksi päävalmentaja Greg Gibsonin avuksi. Rinne kuitenkin harjoitteli yhä aktiivisesti ja kauden seitsemänteen otteluun hän tekikin paluun pelaavaan kokoonpanoon. Rinne pelasi viimeiseksi jäänellä I-divisioonakaudellaan kakkosvalmentajan pestinsä ohella lopulta yhteensä 15 ottelussa, mutta sai aiempiin kausiin nähden selvästi vähemmän peliaikaa.
Rinne jatkoi Karhussa Gibsonin kakkosvalmentajana kaudelle 2009−2010 saakka. Tämän jälkeen hän valmensi Karhun juniorijoukkueita, kunnes palasi edustusjoukkueen apuvalmentajaksi elokuussa 2015.
Charlotte Lilius

Eva Charlotte Edelhofer-Lilius (o.s. Lilius; s. 14. kesäkuuta 1899 Pietari) oli suomalainen ruotsin, saksan ja ranskan kielellä kirjoittanut kirjailija, lausujatar ja kääntäjä.
Charlotte Liliuksen vanhemmat olivat ratainsinööri Karl Albert Lilius (1869–1935) ja sveitsiläinen Leonore Charlotte Brack (s. 1872).
Lilius pääsi ylioppilaaksi 1917 ja suoritti ranskan, saksan ja englannin kielen kääntäjätutkinnon 1922. Hän kirjoitti matkakuvauksia, esseitä, novelleja, runoja ja arvosteluja sekä piti esitelmiä ja lausuntailtoja Suomessa, Virossa, Puolassa, Italiassa, Ranskassa, Sveitsissä ja Belgiassa. Lilius toimi myös "Barnens Dagblad" -lehden päätoimittajana.
Charlotte Lilius käänsi 1930-luvulla ranskan ja saksan kielelle Larin-Kyöstin teoksia, ja vuonna 1952 hän saksansi Mika Waltarin romaanin "Sinuhe egyptiläinen".
Lilius avioitui vuonna 1944 sveitsiläisen maalarin Heinrich (Rico) Edelhoferin (1892–1987) kanssa, ja he asettuivat Luganoon. Charlotte Lilius oli pormestari Theodor Werner Liliuksen veljentytär.
Italian demokraattinen sosialistipuolue

Italian demokraattinen sosialistipuolue ("Partito Socialista Democratico Italiano", PSDI) oli Italiassa vuosina 1947–1998 toiminut sosiaalidemokraattinen puolue. Sen perustivat Italian sosialistisesta puolueesta (PSI) eronneet jäsenet, jotka eivät hyväksyneet sosialistien yhteistyötä kommunistien kanssa. PSDI oli kylmän sodan aikana Italian kristillisdemokraattien (DC) tärkeä tukipuolue. Puolueen merkittävin johtaja oli Giuseppe Saragat, joka toimi Italian presidenttinä vuosina 1964–1971.
Historia.
Vuoden 1947 alussa PSI:n antikommunistiset jäsenet, jotka eivät halunneet jatkaa yhteistyötä kommunistisen puolueen (PCI) kanssa, perustivat oman puolueen nimellä Italian työväen sosialistinen puolue ("Partito Socialista dei Lavoratori Italiani", PSLI). Muutamaa kuukautta myöhemmin kristillisdemokraatteja edustanut pääministeri Alcide De Gasperi erotti PCI:n ja PSI:n hallituksestaan, jolloin PSLI jäi tukemaan De Gasperin hallitusta vahvistaen siten sen enemmistöä. Puolue otti vuonna 1952 nimekseen Italian demokraattinen sosialistipuolue samalla kun siihen liittyi eräitä muita PSI:n ulkopuolisia sosialistiryhmiä. PSDI osallistui vuodesta 1954 alkaen kristillisdemokraattien johtamiin keskustahallituksiin. Puolue kannatti joidenkin teollisuudenalojen kansallistamista, mutta sijoittui lähinnä poliittiseen keskustaan ja saattoi siten osallistua hyvin moniin koalitiohallituksiin seuraavina vuosikymmeninä.
PSDI oli mukana Italian hallituksessa vuosina 1947–1951, 1954–1957, 1958–1959, 1962–1963, 1963–1968, 1968–1969, 1970–1972, 1972–1974, 1979–1987 sekä 1987–1994. Puolueen vaa’ankieliasema tarjosi sille kokoaan vahvemman aseman, vaikka sen kannatus 1950–1970-lukujen vaaleissa oli pääosin vain 4–5 prosenttia.
Sosialistinen puolue lopetti 1950-luvun puolivälissä yhteistyön kommunistien kanssa, minkä jälkeen sen linja läheni PSDI:tä, ja vuodesta 1963 alkaen myös PSI osallistui kristillisdemokraattien johtamiin hallituksiin. PSI ja PSDI yhdistettiin heinäkuussa 1966, mutta liitto jäi lyhytikäiseksi. Kommunistien menestyttyä vuoden 1968 vaaleissa nousi esiin kysymys kommunistien mahdollisesta osallistumisesta tulevaan hallitukseen. PSDI:n entiset jäsenet eivät edelleenkään hyväksyneet yhteistyötä kommunistien kanssa ja erosivat siksi uudelleen PSI:stä heinäkuussa 1969 muodostaen Yhtenäisen sosialistipuolueen (PSU), joka otti seuraavana vuonna käyttöön PSDI:n vanhan nimen. PSDI säilyi 1980-luvulle saakka suhteellisen pienestä koostaan huolimatta vaikutusvaltaisena puolueena, joka piti usein hallussaan merkittäviä asemia Italian hallituksessa.
Monien muiden Italian puolueiden tavoin myös PSDI kärsi vuonna 1992 paljastuneessa "tangentopoli"-korruptioskandaalissa, joka johti puolueen kannatuksen romahtamiseen. Suuri osa puolueen johtajista siirtyi 1994 muihin puolueisiin. PSDI liittyi vuonna 1998 PSI:n seuraajapuolueen SI:n kanssa Italian demokraattisiin sosialisteihin (SDI). PSDI perustettiin uudelleen alkuperäisellä nimellään vuonna 2004, mutta sen kannatus on jäänyt mitättömän pieneksi.
Johan Erik Keto

Johan Erik Keto (1. tammikuuta 1826 Mustasaari – 7. lokakuuta 1882 Mustasaari) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies. 
Kedon vanhemmat olivat herastuomari Mickel Keto ja Maria Herrgård ja puoliso Maria Kristina Martola (k. 1897). Keto, jonka äidinkieli oli ruotsi, oli paitsi taitava maanviljelijä, myös innokas valistusmies. Hän oli Tammikuun valiokunnan jäsen 1862 ja edusti talonpoikaissäädyssä Korsholman tuomiokuntaa valtiopäivillä 1863, 1867, 1877–1878 ja 1882. Keto toimi useissa useissa eri valtiopäivien valiokunnissa ja paneutui erityisesti maataloutta koskeviin kysymyksiin. Vuonna 1867 talonpoikaissääty merkitsi hänen lausuntonsa perusteella pöytäkirjaan kiitollisuutensa keisarille uutta valtiopäiväjärjestystä koskevasta esityksestä.
Lorenzo Kihlman

Mauritz Lorenzo Kihlman (11. helmikuuta 1861 Pietarsaari – 15. toukokuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi Suomen prokuraattorina sekä Suomen itsenäistymisen jälkeen diplomaattina ja korkeimman hallinto-oikeuden jäsenenä.
Kihlmanin vanhemmat olivat professori Alfred Kihlman ja Hilda Wilhelmina Augusta Forssell. Hän tuli hovioikeuden auskultantiksi 1885 ja palveli 1885–1887 Turun hovioikeudessa ja vuodesta 1888 Vaasan hovioikeudessa, mistä virasta hänet erotettiin 1904. Asianajajana Helsingissä Kihlman toimi 1904–1905, vuoden 1905 suurlakon jälkeen hänestä tuli 1906 prokuraattorin apulainen ja 1908 prokuraattori. Erottuaan prokuraattorin virasta 1909 Kihlman toimi taas asianajajana 1910–1917. Suomen itsenäistyttyä hän oli lähettiläänä Pariisissa ja Madridissa 1918 ja sitten korkeimman hallinto-oikeuden jäsenenä 1919–1931. Kihlman otti osaa hengelliseen työhön muun muassa Helsingin ruotsalaisen NMKY:n puheenjohtajana 1927–1929, "Förbundet för svenskt församlingsarbete i Finland" -järjestön johtokunnan jäsenenä sekä Helsingin Diakonissalaitoksen johtokunnan varapuheenjohtajana 1929–1943. Hän toimi myös vanhainkotien perustamisen hyväksi.
Kihlmanin puoliso vuodesta 1889 oli Ida Mathilda Ekström (k. 1932). Kirjallisuudentutkija Erik Kihlman (1895–1933) ja kirjailija Bertel Kihlman (1898–1977) olivat heidän lapsiaan.
Kihlmanin kesähuvila, Villa Rulludd, on museona Espoossa.
Guido Malatesta

Guido Malatesta (2. lokakuuta 1918 Gallarate – 14. kesäkuuta 1970 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Malatesta työskenteli aluksi toimittajana. Muutettuaan Roomaan hän siirtyi elokuva-alalle toimien käsikirjoittajana ja apulaisohjaajana. Hänen ensimmäinen itsenäinen ohjaustyönsä oli "I miliardari" (”Miljonäärit”) vuonna 1956. Myöhemmin Malatesta ohjasi muun muassa peplum-elokuvia ja spagettiwesternejä. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä "James Reed".
Reg Lewis

Reg Lewis (23. tammikuuta 1936 Niles, Kalifornia – 11. helmikuuta 2021 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kehonrakentaja, joka esiintyi myös elokuvissa.
Kehonrakennusta nuoresta saakka harrastanut Lewis osallistui 1950-luvulla Mae Westin showkiertueeseen ja voitti IFBB:n Mr America -kilpailun vuonna 1963. Hän pyrki elokuvauralle vuonna 1962 valmistuneessa italialaisessa peplum-filmissä "Maciste contro i mostri", mutta palasi epäonnistuneen kokeilun jälkeen pian takaisin Amerikkaan. Myöhemmin Lewis jatkoi kehonrakennusuraansa ja esiintyi komediassa "Don’t Make Waves" (1967) ja Mae Westin kanssa elokuvassa "Sextette" (1978).
Helena Dragaš

Helena Dragaš (n. 1372-1450) oli Bysantin keisari Manuel II Palaiologosin puoliso.
Helena Dragaš syntyi Serbiassa Dejanovićin aatelissukuun. Hänen isänsä Constantine Dragaš hallitsi yhtä pienistä ruhtinaskunnista, jotka syntyivät Serbian keisarikunnan hajottua 1371.
Helena ja Manuel II Palaiologos menivät naimisiin vuonna 1392, pian Manuelin isän kuoleman jälkeen. Patriarkka Antonius IV kruunasi heidät molemmat juhlavassa seremoniassa.
Heille syntyi seitsemän poikaa ja kolme tytärtä.
Italian kansanpuolue (1919)

Italian kansanpuolue ("Partito Popolare Italiano", PPI) oli Italiassa vuosina 1919–1926 toiminut puolue, jota on pidetty toisen maailmansodan jälkeen perustetun kristillisdemokraattisen puolueen edeltäjänä.
Historia.
Puolueen perusti tammikuussa 1919 sisilialainen pappi Luigi Sturzo. Italian kansapuolue perustui poliittiselle ja sosiaaliselle katolisuudelle. Katoliseen yhteiskuntaoppiin sitoutunut puolue kannatti demokraattisia uudistuksia, muun muassa naisten äänioikeutta, ja keräsi jäseniä ja äänestäjiä kaikista yhteiskuntaluokista. 
Puolue sai marraskuun 1919 vaaleissa noin 20 prosentin kannatuksen ja Italian edustajainhuoneeseen 101 paikkaa 508:sta. Jo seuraavana vuonna se otettiin mukaan Giovanni Giolittin hallitukseen. PPI osallistui 1920-luvun alussa useisiin Italian hallituksiin, jopa Benito Mussolinin ensimmäiseen hallitukseen lokakuusta 1922 huhtikuuhun 1923. Sitten se kuitenkin siirtyi oppositioon fasistipuolueen valtaa vastaan. Vatikaani veti aiemman tukensa pois kansanpuolueelta ja Sturzolta. Fasistit lakkauttivat vuonna 1926 kaikki kilpailevat puolueet, jolloin PPI:n johtajat joutuivat lähtemään maanpakoon. Parlamentaarisen demokratian kannattajien ja vastustajien välisissä konflikteissa Italian kansanpuolue asettui demokraattisten puolueiden puolelle. Vuonna 1926 Mussolini hajotti Italian kansanpuolueen, ja pääsihteeri Alcide de Gasperi pidätettiin. De Gasperi toimi puolueen viimeisenä puoluesihteerinä.
Kristillisdemokraattisen puolueen (DC) perustivat vuonna 1943 PPI:n entiset johtajat eräiden muiden katolisten järjestöjen tuella.
Maijaliisa Auterinen

Maijaliisa Auterinen (18. toukokuuta 1909 Helsinki – 13. elokuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen kustannustoimittaja ja kääntäjä.
Ura.
Maijaliisa Auterinen pääsi ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta yhteiskoulusta 1927 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1934. Hän opiskeli germaanista ja romaanista filologiaa, mutta myös sanskritia ja vertailevaa indoeurooppalaista kielitiedettä ja Rooman kirjallisuutta. Hän toimi vuodesta 1935 lähtien Kustannus Oy Otavassa kielentarkastajana, korrehtuurinvalvojana ja kustannusvirkailijana. Hän arvosti käsikirjoitusten laatua ja kirjapainotekniikkaa.
Sota-aikana hän valvoi Otavan tuotantoprosessia.
Auterinen suomensi muun muassa Margaret Mitchellin romaanin "Tuulen viemää" ja Albert Camus'n romaanin "Putoaminen", Jean-Paul Sartren "Muuri"( sekä kaksi Georges Simenonin Maigret-kirjaa. 
Hän suomensi ranskalaisia, ruotsalaisia ja saksalaisia kirjoja.
Viimeisten viiden työvuotensa aikana hän kokosi Otavan historiallisen aineiston arkistoksi.
Yksityiselämä.
Auterisen vanhemmat olivat ensyklopedisti Lauri Hendell-Auterinen (1878–1938) ja Mathilda Louise (Liisi) Donner (1885–1923). Auterisen äiti kuoli, kun hän 14-vuotias ja perheensä vanhimpana tyttärenä hän joutui huolehtimaan viidestä nuoremmasta sisaruksestaan.
Auterinen teki testamenttilahjoituksen, jonka turvin on perustettu hänen ja hänen siskonsa nimeä kantava Elli ja Maijaliisa Auterisen rahasto, joka edistää suomen kielen käyttöä, kirjoittamista ja opetusta.