tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Martin Seligman

Martin E. P. ”Marty” Seligman (s. 12. elokuuta 1942 Albany, New York) on yhdysvaltalainen psykologi, kouluttaja ja kirjailija.
Hänen teoriansa opitusta avuttomuudesta oli arvostettu tutkijoiden ja kliinisen psykologian keskuudessa. Seligmanin ja kumppaninsa pohjasivat löydöksensä opitusta avuttomuudesta muun muassa koirilla vuonna 1965 tekemiinsä klassisen ehdollistamisen eläinkokeisiin opitun avuttomuuden kehittymisestä. Sittemmin Seligman joutui kuitenkin hylkäämään 1970-luvun lopulla osan eläinkokeisiin liittämästään ja ihmisiin yleistämästään masennuksen ja opitun avuttomuuden mallista. Tilalle otettiin psykiatri Aaron T. Beckin kognitiivisen mallin kaltainen lähestyminen. Seligman siirtyi täysin ihmisillä tehtyihin koejärjestelyihin. Alkuperäinen näkemys opitusta avuttomuudesta on myöhemmin muun muassa biologisen näytön seurauksena jouduttu hylkäämään virheellisenä. Eläinten havaittiinkin oppivan alkuperäisissä ehdollistamiskokeessa hallitsemaan kipua eikä oppivan avuttomuutta.
Seligman kuuluu positiivisen psykologian tunnetuimpiin edustajiin.
Haggbloomin Amerikan psykologiyhdistyksen (APA) jäsenkyselyyn pohjautuva ja siten yhdysvaltalaista näkökulmaa esilletuova tutkimus tunnetuista psykologeista 1900-luvulla nimesi Seligmanin 13:nneksi useimmin lainatuksi psykologiksi amerikkalaisissa psykologian oppikirjoissa ja kaiken kaikkiaan 31. ansioituneimmaksi psykologiksi tässä viiteryhmässä.
Seligman on psykologian professori Pennsylvanian yliopiston psykologian laitoksella. Hän oli aiemmin laitoksen kliinisen koulutusohjelman johtaja ja nykyään yliopiston positiivisen psykologian keskuksen johtaja. Seligman valittiin Yhdysvaltain psykologisen liiton (APA:n) presidentiksi vuonna 1998. Hän on APA:n eletronisen "Ehkäisy ja hoito" -julkaisun perustajajäsen sekä päätoimittaja.
Martin Seligmanilta on suomennettu teokset "Optimistin käsikirja" ja "Aito onnellisuus: Positiivisen psykologian keinoin täyteen elämään".
Raoul Paoli

Raoul Lucien Paoli (24. marraskuuta 1887 Courtalain – 23. maaliskuuta 1960 Pariisi) oli ranskalainen soudun olympiamitalisti, yleisurheilija ja painija. Hän voitti myös kansalliset mestaruudet nyrkkeilyssä ja rugbyssa.
Vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa Paoli oli mukana saamassa pronssia perämiehellisessä kaksikossa. Vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa hän kilpaili raskaansarjan kreikkalais-roomalaisessa painissa ja kuulantyönnössä, ja sekä Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920 että Pariisin kesäolympialaisissa 1924 hän osallistui pelkkään kuulantyöntöön. Vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa Paoli kilpaili kuulantyönnössä ja kiekonheitossa.
Siperianlepinkäinen

 
Siperianlepinkäinen ("Lanius cristatus") on aasialainen lepinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu, joka risteytyy joskus pikkulepinkäisen kanssa.
Tuntomerkit.
Siperianlepinkäinen on 17,5–20 cm pitkä. Koiraalla on punaruskea selkäpuoli, musta naamari, leveä valkoinen silmäkulmanjuova ja valkoinen kurkku. Vatsapuoli on syvän kellanruskea. Sukupuolet ovat lähes samannäköiset, mutta koiraan naamari on mustempi ja naaraan rinnassa on aina heikkoa poikkijuovitusta.
Levinneisyys.
Siperianlepinkäinen pesii Itä- ja Pohjois-Aasiassa ja talvehtii Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Euroopassa laji on harvinainen harhailija. Esiintyy harvoin Länsi- ja Etelä-Alaskassa sekä on harhaillut Kaliforniaan asti. Lajin kokonaispopulaatiota ei tiedetä, mutta laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Suomessa havaittiin syksyllä 2021 yksittäinen siperianlepinkäisharhailija.
Elinympäristö.
Siperianlepinkäinen pesii soilla, metsäaukioilla ja metsäaroilla.
Leopold Wohlrab

Leopold ”Poldl” Wohlrab (22. maaliskuuta 1912 – 5. tammikuuta 1981) oli itävaltalainen käsipalloilija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä ja kuului siellä lajissa hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Friedrich Wurmböck

Friedrich ”Fritz” Wurmböck (2. elokuuta 1903 – 26. marraskuuta 1987) oli itävaltalainen käsipalloilija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä ja kuului siellä lajissa hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Kaija Vähätupa

Kaija Lahtinen (o.s. Vähätupa, s. 28. maaliskuuta 1943 Tampere) on suomalainen kilpauransa lopettanut koripalloilija.
Vähätupa edusti Tampereen Pyrintöä naisten SM-sarjassa. Hän kuului Suomen maajoukkueen kokoonpanoon vuonna 1964 ottelussa Ruotsia vastaan muttei tehnyt pisteitä.
Vähätupa pelasi pesäpalloa SM-sarjassa vuosina 1959–1960. Hän työskenteli liikuntaneuvojana.
Marja-Liisa Vähätupa

Marja-Liisa Jalli (o.s. Vähätupa; 13. marraskuuta 1941 Sodankylä – 7. huhtikuuta 1989) oli suomalainen koripalloilija.
Vähätupa oli Tampereen Pyrinnön kasvatti ja edusti seuraa naisten SM-sarjassa. Hän kuului Suomen maajoukkueen kokoonpanoon vuonna 1960 ottelussa Ruotsia vastaan, muttei tehnyt pisteitä.
Vähätupa pelasi pesäpalloa SM-sarjassa vuonna 1962 Tampereen Pyrinnön joukkueessa. Hän kuului vuonna 1965 Pyrinnön pesäpallojaoston johtokuntaan. Vähätupa oli ammatiltaan opettaja ja hänen kotikuntansa oli Koski Tl.
Léon Lécuyer

Léon Alfred Lécuyer (8. huhtikuuta 1855 Pariisi – marraskuu 1915) oli ranskalainen ampuja ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän oli mukana saamassa joukkueen jäsenenä pronssia 50 ja 100 jaardin pienoiskiväärin makuukilpailussa. Samoissa kisoissa hän jäi 50 jaardin vapaapistoolissa yksilökilpailijana 30. sijalle.
Lécuyer osallistui myös miekkailijana säilän yksilökilpailuun Pariisin vuoden 1900 kesäolympialaisissa.
Satu Saarteinen

Satu Saarteinen (s. 15. toukokuuta 1962 São Paulo, Brasilia) on suomalainen kilpauransa lopettanut koripalloilija.
Nokian Urheilijoiden kasvatti Saarteinen pelasi seuraurallaan NoU:n lisäksi Tampereen Pyrinnössä.
Suomen naisten maajoukkueessa Saarteinen pelasi vuosina 1980–1983 67 ottelua 9,7 pisteen keskiarvolla. Hän kuului Suomen joukkueeseen vuosien 1980 ja 1981 EM-kilpailuissa.
Valmentaja Rauno Mäkelän mukaan Saarteinen oli puolustustaidoiltaan ja asenteeltaan erinomainen sentteri. Huippuhetkenä Mäkelä muisti Torinossa pelatun maaottelun, jossa Saarteinen puolusti Italian tähtipelaajan heikkoon esitykseen.
Władysław Szuszkiewicz

Władysław Szuszkiewicz (12. marraskuuta 1938 Vilna – 14. marraskuuta 2007 Szczecin) oli puolalainen meloja ja olympiamitalisti. Hän sai vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä 1 000 metrin kajakkikaksikossa pronssia. 1 000 metrin kajakkiyksikössä hän eteni vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa semifinaaliin ja sijoittui Méxicon kesäolympialaisissa 1968 neljänneksi.
Szuszkiewicz meni naimisiin meloja Izabella Antonowiczin kanssa.
Killing Joke (vuoden 1980 albumi)

Killing Joke on brittiläisen rock-yhtye Killing Joken vuonna 1980 julkaistu debyyttialbumi.
Kappaleet.
B-puoli.
Vuoden 2005 remasteroidun version bonus-kappaleet
Alberto Silvani

Alberto Silvani (s. 6. syyskuuta 1946 Virgoletta di Villafranca) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Pontremolin hiippakuntaan 3. lokakuuta 1970 ja inkardinoitiin yhdistettyyn Massa Carrara-Pontremolin hiippakuntaan 23. helmikuuta 1988. 
Silvani nimitettiin 8. toukokuuta 2007 Volterran piispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 29. kesäkuuta Eugenio Binini, jota avustivat Alessandro Plotti ja Mansueto Bianchi.
Levikset repee

"Levikset repee" on rap-artisti Sini Sabotagen ensimmäinen single hänen debyyttialbumiltaan "22 m²". Kappaleella vierailee JVG -yhtyeestä tuttu VilleGalle, ja sen tuotannosta vastaavat DJPP ja Jaakko Salovaara. "Levikset repee" julkaistiin 19. huhtikuuta 2013, ja sitä varten kuvattiin myös musiikkivideo. Kappale on noussut julkaisunsa jälkeen sekä Suomen virallisen singlelistan että Latauslistan ensimmäiselle sijalle. Se on ollut myös kaupallisten radiokanavien 12. soitetuin kappale. 
Kappale oli ehdolla The Voice -radiokanavan Vuoden 2013 kesähitti -äänestyksessä sijoittuen toiseksi. "Levikset repee" ylitti kultalevyyn oikeuttavan määrän syyskuussa 2013.
Rap-artisti Mäkki julkaisi kappaleesta oman version ja musiikkivideon kesällä 2013.
Eugenio Binini

Eugenio Binini (s. 21. joulukuuta 1934 Traversetolo) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 15. kesäkuuta 1957 ja nimitettiin Sovana-Pitigliano-Orbetellon hiippakunnan johtoon 3. joulukuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1984. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Eduardo Martínez Somalo ja Duraisamy Simon Lourdusamy. 
Binini sai 20. heinäkuuta 1991 nimityksen Massa Carrara-Pontremolin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 19. toukokuuta 2010.
Marcelo Raúl Martorell

Marcelo Raúl Martorell (1. maaliskuuta 1945 Salta – 16. kesäkuuta 2024) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Córdoban arkkihiippakuntaan 29. kesäkuuta 1970 ja nimitettiin Puerto Iguazún hiippakunnan johtoon 3. lokakuuta 2006. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Adriano Bernardini, jota avustivat Domingo Salvador Castagna, Roberto Rodríguez, Fabriciano Sigampa ja Emilio Ogñénovich.
Antonio Buoncristiani

Antonio Buoncristiani (s. 20. joulukuuta 1943 Cerreto di Spoleto) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 13. heinäkuuta 1968 ja nimitettiin Porto-Santa Rufinan hiippakunnan johtoon 21. heinäkuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Agostino Casaroli, jota avustivat Jean-Louis Pierre Tauran ja Giovanni Benedetti. 
23. toukokuuta 2001 Buoncristiani sai nimityksen Siena-Colle di Val d'Elsa-Montalcinon arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 24. kesäkuuta.
Maailmanloppu (albumi)

Maailmanloppu on Kotiteollisuus-yhtyeen kolmastoista studioalbumi. Albumi julkaistiin normaalina CD- sekä LP-painoksena 5. heinäkuuta 2013. Albumi julkaistiin myös rajoitettuna, kahdella bonuskappaleella varustettuna kirjaversiona. Kirjaversion julkaisupäivä tuli olla 2. elokuuta 2013, mutta valmistussyistä tämä viivästyi 14. päivään.
Albumin ensimmäinen single "Yötä vasten" ilmestyi 1. maaliskuuta 2013. Kappaleesta on kuvattu myös musiikkivideo. Toinen single "Maailmanloppu" julkaistiin 31. toukokuuta 2013, jonka musiikkivideo julkaistiin samanaikaisesti albumin kanssa.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 1. Sitä on myyty 13 369 kappaletta, mikä on kultalevyn oikeuttava määrä.
Kappaleet.
Kappaleet on säveltänyt Kotiteollisuus ja sovittanut Kotiteollisuus yhdessä Mikko Karmilan kanssa, ellei toisin mainita. Kaikki sanoitukset on kirjoittanut Jouni Hynynen.
Adriano Bernardini

 
Adriano Bernardini (13. elokuuta 1942 Pian di Meleto – 11. syyskuuta 2025 Rooma) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka loi uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Egidio Vagnozzi vihki hänet papiksi Rooman hiippakuntaan 31. maaliskuuta 1968. Hänet nimitettiin Faleriin titulaariarkkipiispaksi ja apostoliseksi nuntiukseksi Bangladeshiin 20. elokuuta 1992. Piispaksi konsekroinnin suoritti 15. marraskuuta Angelo Sodano, jota avustivat Giuseppe Uhac ja Remigio Ragonesi.
15. kesäkuuta 1996 Bernardini sai nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Madagaskarille, Mauritiukselle ja Seychelleille. 24. heinäkuuta 1999 hänet siirrettiin apostoliseksi nuntiukseksi Thaimaahan, Singaporeen ja Kambodžaan sekä apostoliseksi delegaatiksi Bruneihin, Myanmariin, Malesiaan ja Laosiin. 26. huhtikuuta 2003 Bernardini nimitettiin apostoliseksi nuntiukseksi Argentiinaan ja 15. marraskuuta 2011 Italiaan ja San Marinoon. Työskennellessään Argentiinassa hänen suhteensa kardinaali Jorge Mario Bergoglioon, josta sittemmin tuli paavi Franciscus, oli jännitteinen. Hän sai paavi Benedictus XVI:ltä nimityksen Italian apostoliseksi nuntiukseksi ja toimi virassa vuoteen 2017, jolloin jäi eläkkeelle. Pitkästä diplomaattisesta urastaan huolimatta häntä ei koskaan ylennetty kardinaaliksi, minkä syyksi on arvailtu hänen ja paavi Franciscuksen keskinäisiä kiistoja. Paavi Franciscus nimitti Bernardinin eläköidyttyä hänen seuraajakseen sveitsiläisen Emil Paul Tscherrigin, joka oli aiemmin seurannut häntä Argentiinan apostolisena nuntiuksena.
Samuel Jofré Giraudo

Samuel Jofré Giraudo (s. 8. kesäkuuta 1957 Córdoba) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Córdoban arkkihiippakuntaan Raúl Francisco Primatesta 8. joulukuuta 1983. Hänet nimitettiin Villa Marían hiippakunnan johtoon 28. helmikuuta 2013, jolloin José Ángel Rovai jäi eläkkeelle.
Jofré Giraudo sai piispanvihkimyksensä 5. toukokuuta 2013. Pääkonsekraattorina toimi Rovai, jota avustivat Carlos José Ñáñez ja José María Arancedo.
Ferenc Mohácsi

Ferenc Mohácsi (25. lokakuuta 1929 Budapest – 29. huhtikuuta 2025 Budapest) oli unkarilainen meloja ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa ja sai siellä pronssia 1 000 metrin kanadalaiskaksikossa.
János Urányi

János Urányi (24. kesäkuuta 1924 Balatonboglár – 23. toukokuuta 1964 Budapest) oli unkarilainen meloja, maailmanmestari ja olympiavoittaja. Hän voitti 10 000 metrin kajakkikaksikossa kultaa vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa. Hän kilpaili myös kesäolympialaisissa 1948 Lontoossa ja 1952 Helsingissä.
Ratamelonnan maailmanmestaruuskilpailuissa Urányi voitti 10 000 metrin kajakkikaksikossa kultaa 1958 ja sai lisäksi 10 000 metrin kajakkinelikossa pronssia 1954.
Janne Harju (valmentaja)

Janne Harju on suomalainen lentopallovalmentaja ja entinen lentopalloilija. 
Pelaajaura.
Harju on lähtöisin Nurmosta ja hän on pelannut lyhyeksi jääneellä pelaajaurallaan Nurmon Jymyssä, Tornion Lentis-88:ssa, Pyhäjärvi-Teamissa, Kaarinan Urassa sekä Piikkiön Karhussa.
Harju valmentajana.
Harju on työskennellyt juniorivalmennusuran jälkeen miesten 2- ja 3- sarjavalmentajana Turun seudulla eri joukkueissa. 
Kaudella 2009-2010 hän toimi lentopallon Mestaruusliigassa Raision Loimun apuvalmentajana. Joukkue voitti Kai Steniuksen ja Harjun valmennuksessa SM-pronssia. Seuraavaksi kaudeksi 2010-2011 Harju siirtyi ykkössarjaan Seinäjoen Kuutoset Volleyn päävalmentajaksi. Joukkue sijoittui runkosarjassa toiseksi, mutta putosi pudotuspeleissä Vihdin Lentopalloa vastaan. 
Harju siirtyi keväällä 2011 naisten Mestaruusliigan LP Kangasalan valmentajaksi, mutta jätti tehtävänsä ennen vuodenvaihdetta. Joukkue voitti lopulta Ismo Tahvanaisen komennossa SM-pronssia.
Kaudella 2012-2013 Harju toimi Raision Urheilijoiden naisten 1-sarjajoukkueen apuvalmentajana. Joukkue sijoittui sarjassaan viidenneksi. Päävalmentaja Teemu Oksasen siirryttyä naisten Mestaruusliigajoukkue Pislaplokin päävalmentajaksi, Harju otti Raision Urheilijoiden naisten 1-sarjajoukkueen valmennettavaksi kaudelle 2013-2014.
Kaudella 2014-2015 Harju valmentaa naisten Mestaruusliigassa pelaavaa LP Vampula Huittinen -joukkuetta.
All for Leyna

All for Leyna on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Billy Joelin singlejulkaisu vuodelta 1980.
Vinyylisinglen luettelotunnus on CBS 8325 ja niitä on valmistettu Hollannissa. 
Tuottajana on toiminut Phil Ramone. 
Singlen molemmat kappaleet ovat Joelin tekemiä ja ne ovat hänen albumiltaan "Glass Houses" (CBS 86108). Albumi sisältää kappaleet All for Leyna – You May Be Right – Sometimes a Fantasy – Don't Ask Me Why – It's Still Rock and Roll to Me – I Don't Want to Be Alone – Sleeping with the Television on – C'etat toi (You Were the One) – Close to the Borderline – Through the Long Night.
Singlen kappaleet.
Kaikki kappaleet säv. ja san. B. Joel.
O mie

O Mie () on Aliona Moonin esittämä musiikkikappale, joka edusti Moldovaa vuoden 2013 Eurovision laulukilpailussa. Kappaleen on säveltänyt Moldovan vuoden 2012 edustaja Pasha Parfeny.
Kappale kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui neljänneksi ja selviytyi finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui 26. maan joukosta 11. sijalle.
Nicolás Cotugno Fanizzi

Nicolás Cotugno Fanizzi (s. 21. syyskuuta 1938 Sesto San Giovanni) on italialaissyntyinen, Uruguayssa uransa luonut roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän liittyi salesiaaneihin vuonna 1962 ja sai pappisvihkimyksensä 26. heinäkuuta 1967. Hänet nimitettiin Melon hiippakunnan johtoon 13. kesäkuuta 1996, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 28. heinäkuuta Francesco De Nittis, jota avustivat José Gottardi Cristelli ja Roberto Reinaldo Cáceres González.
Cotugno Fanizzi sai 4. joulukuuta 1998 nimityksen Montevideon arkkipiispaksi.
Cotugno Fanizzi jäi eläkkeelle 11. helmikuuta 2014.
Heriberto Andrés Bodeant Fernández

Heriberto Andrés Bodeant Fernández (s. 15. kesäkuuta 1955) on uruguaylainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Salton hiippakuntaan 27. syyskuuta 1986 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Amporan titulaaripiispaksi 28. kesäkuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Daniel Gil Zorrilla, jota avustivat Marcelo Mendiharat Pommies ja Carlos María Collazzi Irazábal.
13. kesäkuuta 2009 Bodeant Fernández sai nimityksen Melon piispaksi.
Pablo Jaime Galimberti di Vietri

Pablo Jaime Galimberti di Vietri (s. 8. toukokuuta 1941 Montevideo) on uruguaylainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. toukokuuta 1971 ja nimitettiin San José de Mayon hiippakunnan johtoon 12. joulukuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. maaliskuuta 1984. Pääkonsekraattorina toimi Franco Brambilla, jota avustivat Carlos Parteli Keller ja Raúl Horacio Scarrone Carrero.
16. toukokuuta 2006 Galimberti di Vietri sai nimityksen Salton piispaksi.
Juuso Hämäläinen

Juuso Hämäläinen (s. 8. joulukuuta 1993 Raisio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Interiä. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Hämäläinen siirtyi FC Interiin ensimmäistä kertaa 11-vuotiaana. Hän siirtyi kuitenkin kahden vuoden jälkeen takaisin kotikaupunkinsa Raisio Futikseen ja palasi FC Interin A-juniorijoukkueeseen vuonna 2012. Hämäläinen teki Veikkausliiga-debyyttinsä kaudella 2013 FF Jaroa vastaan 29. huhtikuuta pelatussa ottelussa. Tulokaskaudellaan hän esiintyi yhteensä 26 ottelussa, joissa teki yhden maalin. Hämäläisen hyvät otteet johtivat myös kutsuun nuorten maajoukkueeseen.
Maajoukkueessa Hämäläinen teki ensiesiintymisensä alle 20-vuotiaiden joukkueessa 9. lokakuuta Ruotsia vastaan pelatussa ottelussa. Hän on pelannut kahdesti U20-joukkueessa ja kerran nuorten maajoukkueessa, kun hän tuli vaihdosta kentälle EM-karsintaottelussa Englantia vastaan.
Stephen Gionta

Stephen Gionta (s. 9. lokakuuta 1983 Rochester, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut jääkiekkohyökkääjä. Hänen isoveljensä Brian Gionta on myös jääkiekkoilija.
Sveitsin alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

Sveitsin alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Sveitsiä jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Tätä ennen joukkue pelasi alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa.
EC Bad Nauheim

EC Bad Nauheim on saksalainen jääkiekkojoukkue Bad Nauheimin kaupungista. Joukkue pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-liigassa. Joukkue on perustettu vuonna 2004 ja joukkue on pelannut suuremman osan peleistään Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla.
Pelaajat.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Kim Cesarion

Kim Cesarion (s. 10. heinäkuuta 1990 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä. Hänellä on kreikkalaisia ja guadeloupelaisia sukujuuria. Vuonna 2011 hän solmi levytyssopimuksen Aristotracksin kanssa (ja Sony Music Swedenin kanssa Ruotsissa, RCA UK:n kanssa Isossa-Britanniassa ja Columbian kanssa Yhdysvalloissa).
Hänen 22. maaliskuuta 2013 julkaistu kappaleensa ”Undressed” on ollut menestys Ruotsissa, Tanskassa ja Suomessa.
Claudio Silvero Acosta

Claudio Silvero Acosta SCI di Béth (s. 30. lokakuuta 1935 Iturbe) on paraguaylainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 16. joulukuuta 1962 ja nimitettiin Coronel Oviedon hiippakunnan johtoon 15. maaliskuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Mees, jota avustivat Ismael Blas Rolón Silvero ja Jerome Arthur Pechillo. 
26. maaliskuuta 1998 Silvero Acosta sai nimityksen Encarnaciónin vihkipiispaksi ja Curubiksen titulaaripiispaksi.
Julija Beihelzymer

Julija Beihelzymer (, s. 20. lokakuuta 1983 Donetsk) on ukrainalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 83 syyskuussa 2006. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta nelinpelissä.
Grand Slam -turnauksissa Beihelzymer on jäänyt aina avauskierrokselle.
Wolfgang Gunkel

Wolfgang Gunkel (15. tammikuuta 1948 Berliini – 20. toukokuuta 2020) oli Itä-Saksaa edustanut soutaja, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Gunkel kilpaili Münchenin kesäolympialaisissa 1972 voittaen kultaa perämiehellisessä kaksikossa. Hän oli jo aiemmin osallistunut Méxicon kesäolympialaisiin 1968 ja sijoittunut siellä perämiehellisessä kaksikossa neljänneksi.
Gunkel voitti urallaan myös maailman- ja euroopanmestaruuksia sekä muita himmeämpiä MM- ja EM-mitaleita. Hän kuoli 72-vuotiaana 20. toukokuuta 2020.
Jean-Pierre Thiollet

Jean-Pierre Thiollet (s. 9. joulukuuta 1956 Poitiers, Ranska) on ranskalainen kirjailija.
Vuosina 1988–1994 Thiollet oli "Le Quotidien de Paris" -lehden päätoimittaja. 1990-luvun alussa hän oli yhdessä Gilbert Prouteaun kanssa yksi ranskalaisen "L'Amateur d'Art" -lehden näkyvistä kirjailijoista ja taidekriitikoista.
Tallink Hotels

Tallink Hotels on Tallink Gruppin hotelliketju, johon kuuluu neljä hotellia Tallinnassa ja yksi Riiassa. 
Liiketoiminta.
Tallink on hotellitoiminnan harjoittaja eikä omista hotelleja. Hotellitoiminnan liikevaihto oli vuonna 2014 noin 19,0 milj. euroa eli noin 2,1 % koko Tallink Grupp -konsernin liikevaihdosta. Toiminta työllisti 31.12.2014 yhteensä 608 henkilöä.
Hotellit.
Tallink City Hotel, Tallinna.
Tallink City Hotel on nykyaikainen hotelli Tallinnan ydinkeskustassa. Hotellissa on 332 hotellihuonetta, kokouskeskus, yökerho, ravintola ja saunaosasto .
Tallink Spa &amp; Conference Hotel, Tallinna.
Tallink Spa &amp; Conference Hotel valmistui vuonna 2007, ja se sijaitsee lähellä Tallinnan satamaa. Hotellissa on 275 huonetta, kokouskeskus, sikaribaari, ravintola, tilaussauna ja kauneuskeskus . Hotellin yhteydessä toimii myös Aqua Spa -kylpylä, jossa on erilaisia saunoja ja altaita .
Tallink Express Hotel, Tallinna.
Tallink Express Hotel on budget-hotelli Tallinnan Vanhankaupungin lähellä. Hotellissa on 163 huonetta, kahvila-ravintola ja kokoushuone .
Tallink Hotel Riga, Riika.
Tallink Hotel Riga sijaitsee Latvian Riiassa, 5 minuutin kävelymatkan päässä Riian Vanhastakaupungista. Hotellissa on 256 huonetta, ravintola, kahvila, kokouskeskus, saunaosasto ja kauneuskeskus .
Entiset hotellit.
Pirita TOP Spa Hotel.
Tallink-hotelleihin kuulunut Pirita Spa -hotelli siirtyi Tallink-ketjusta BRE Hotels -ketjuun loppuvuodesta 2018.
Hehkuva nuoruus

Hehkuva nuoruus () on Dallas M. Fitzgeraldin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen mykkäelokuva vuodelta 1925. Elokuva on genreltään melodraama, ja sen pääosissa ovat Clara Bow, Donald Keith, Carmelita Geraghty ja Lee Moran.
"Hehkuva nuoruus" perustuu Edgar Franklinin tarinaan "Protecting Prue", jonka pohjalta Doris Schroeder laati käsikirjoituksen. Elokuva sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa joulukuussa 1925. Suomessa elokuva tuli ensi-iltaan 29. lokakuuta vuonna 1928. Dallas M. Fitzgerald Productions toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja Arrow Film Corporation levittäjänä.
"Hehkuva nuoruus" julkaistiin alun perin 7-kelaisena (noin 70-minuuttinen), mutta lyhennetty viiden kelan Kodascope-elokuvaversio on säilynyt tähän päivään mennessä. Elokuvaa säilytetään UCLA Film and Television Archive -arkistossa. "Hehkuva nuoruus" on julkaistu myös VHS:lle ja DVD:lle.
Auditorio de Tenerife

Auditorio de Tenerife ”Adán Martín” on oopperatalo Santa Cruz de Tenerifen kaupungissa Teneriffalla Kanariansaarilla. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Santiago Calatrava, ja se rakennettiin vuosien 1997–2003 aikana. Sen vihki käyttöön prinssi Felipe de Borbón 26. syyskuuta 2003.
Sijainti.
Oopperatalo sijaitsee Santa Cruzin keskustassa. Lähistöllä on raitiovaunuasema. Rakennuksen vieressä on Torres de Santa Cruz, jotka ovat korkeimmat pilvenpiirtäjät Kanariansaarilla ja korkeimmat kaksoistornit Espanjassa.
Historia.
Oopperatalohanke sai alkunsa vuonna 1970. Projekti hyväksyttiin, mutta talon sijainnin ja arkkitehdin valinta oli vaikeaa. Vuonna 1996 Santiago Calatrava nimettiin rakennuksen arkkitehdiksi.
Oopperatalo rakennettiin vuosien 1997–2003 aikana. Rakennuksen avasi virallisesti 26. syyskuuta 2003 Espanjan kruununprinssi Felipe de Borbón. Vuonna 2011 rakennus nimettiin nykyiselle nimelleen "Auditorio de Tenerife Adán Martín" Kanariansaarten presidentin Adán Martín Menisin muistoksi. Arkikielessä talo tunnetaan yksinkertaisesti nimellä "Auditorio de Tenerife". Vuonna 2011 talo oli mukana viiden euron juhlarahoissa, joissa näkyy Espanjan kaupunkien tunnetuimpia symboleita.
Iddarammayilatho

Iddarammayilatho (, ) on vuonna 2013 ilmestynyt Puri Jagannadhin ohjaama ja käsikirjoittama intialainen, telugunkielinen elokuva. Elokuvan pääosarooleissa esiintyvät Allu Arjun, Amala Paul ja Catherine Tresa.
Elokuva on julkaistu myös malajalamiksi dubattuna nimellä "Romeo and Juliets".
Juoni.
Akanksha-niminen tyttö (Catherine Tresa) muuttaa Barcelonaan ja löytää asunnostaan edellisen vuokralaisen Komalin (Amala Paul) päiväkirjan. Komali on rakastunut tyylikkääseen katusoittajaan Sanjuun (Allu Arjun), ja elokuva kertoo kuinka Akanksha sotkeutuu heidän rakkauselämäänsä.
Vastaanotto.
Elokuva keräsi ensi-iltapäivänään 120 miljoonan rupian tuoton, josta 105 miljoonaa Andhra Pradeshissa, mikä on Allu Arjunin ennätys.
Elokuvan hauskoiksi tarkoitetut komediaosuudet saivat niin huonon vastaanoton, että Tollywoodin tunnettujen koomikkonäyttelijöiden Alin ja Brahmanandamin väliset kohtaukset päätettiin leikata elokuvasta toisena päivänä ensi-illan jälkeen.
Osa Tollywood-näyttelijä Pawan Kalyanin faneista loukkaantui elokuvassa käytetystä dialogista, jossa vitsailtiin heidän kustannuksellaan.
Palkinnot.
"Iddarammayilathossa" työskennellyt koreografi V. J. Sekar voitti Filmfare Awards South 2013 -gaalassa vuoden parhaan koreografin Filmfare Awards South -palkinnon kappaleesta ”Top Lechipoddi”.
Musiikki.
"Iddarammayilathon" soundtrack julkaistiin Hyderabadissa 28. huhtikuuta 2013. Musiikin sävelsi Allu Arjunin elokuvissa useasti aiemminkin säveltäjänä työskennellyt Devi Sri Prasad. Elokuvassa esiintyi myös kansainvälisesti tunnettu reggaemuusikko Apache Indian, joka lauloi ensimmäistä kertaa teluguksi.
Kimiya Satō

Kimiya Satō (, s. 5. lokakuuta 1989 Kōbe, Hyōgo) on japanilainen moottoriurheilija. Vuonna 2013 Satō testasi Sauberin F1-autoa Silverstonen nuorten kuljettajien testeissä. Hän ei ole sukua entiselle F1-kuljettajalle Takuma Satōlle.
Satō aloitti uransa Karting-sarjoissa. Vuonna 2006 Satō kilpaili Formula BMW UK -sarjassa, jossa hän sijoittui sarjan kymmenneksi. Vuonna 2007 Satō jatkoi sarjassa voittaen yhden kilpailun sijoittuen loppupisteissä neljänneksi. Vuonna 2008 Satō ajoi Formula Challenge Japan -sarjassa sijoittuen sarjan toiseksi. Samana vuonna hän ajoi yhden kilpailun Formula BMW Pacific -sarjassa. Vuonna Satō ajoi Japanin Formula 3 -sarjassa, jossa hän oli National Class -luokassa sarjan toinen. Vuonna 2010 hän jatkoi sarjassa ollen neljäs. Vuonna 2011 Satō siirtyi Formula 3 Euroseries -sarjaan voittaen yhden kilpailun sijoittuen sarjan kymmenneksi. Vuonna 2012 Satō siirtyi Saksan Formula 3 -sarjaan sijoittuen loppupisteissä kolmanneksi voittaen kauden aikana neljä kilpailua. Vuonna 2013 Satō kilpaili Auto GP World Series -sarjassa. Hän voitti kauden aikana viisi kilpailua sijoittuen sarjan toiseksi. Samana vuonna hän ajoi Sauberin nuorten kuljettajien testeissä Silverstonessa ja toimi tallin vara ja -kolmoskuljettajana Japanin GP:n ajan. Vuonna 2014 Satō kilpaili GP2-sarjassa Campos Racing-tallissa saavuttaen kaksi pistettä. Samana vuonna hän jatkoi Auto GP -sarjassa voittaen sarjan mestaruuden.
Sweeney Todd (legenda)

Sweeney Todd on vanhaan englantilaiseen legendaan perustuva parturi ja sarjamurhaaja, joka piti Lontoossa liikettään tappaen – yleensä partaansa ajamaan tulleet – asiakkaansa viiltämällä heidän kurkkunsa partaveitsellään auki sekä pudottamalla heidät sitten lattialuukun kautta kellariin. Siellä hänen apulaisensa rouva Lovett teki ruumiista lihapiirakoita ja myi niitä asiakkaille.
Versioita.
Tarinasta on tehty lukuisia elokuvia, näytelmiä, kirjoja sekä baletti. Vuonna 1979 Stephen Sondheim sävelsi ja sanoitti aiheesta musikaalin, joka voitti muun muassa parhaan musikaalin Tony-palkinnon. Vuonna 2007 Tim Burton ohjasi musikaalista , jossa esiintyvät muun muassa Johnny Depp, Helena Bonham Carter ja Alan Rickman.
Jules Guesde

Jules Guesde (oik. Jules Basile; 11. marraskuuta 1845 Pariisi – 28. heinäkuuta 1922 Saint-Mandé) oli ranskalainen sosialistinen poliitikko. Hän oli Ranskan työväenliikkeen ensimmäisiä marxilaisia johtajia.
Guesde aloitti uransa radikaalina lehtimiehenä. Kirjoitustensa vuoksi hänet tuomittiin kesällä 1870 kuudeksi kuukaudeksi vankeuteen. Seuraavana vuonna hän sai viiden vuoden tuomion puolustettuaan artikkeleissaan Pariisin kommuunia. Välttääkseen vankeuden hän pakeni Sveitsiin ja edelleen Italiaan, josta hänet karkotettiin. Hän palasi Ranskaan vuonna 1876. Ulkomailla asuessaan hän tutustui Karl Marxin teoksiin ja palatessaan Ranskaan hänestä oli tullut marxilaisuuden kannattaja.
Guesde perusti vuonna 1877 "L’Égalité" (”Tasa-arvo”) -nimisen sosialistisen viikkolehden. Hän laati vuonna 1880 perustetun Ranskan ensimmäisen marxilaisen puolueen, Ranskan työväenpuolueen ("Parti Ouvrier Français", POF) ohjelman neuvoteltuaan ensin Marxin sekä tämän vävyn Paul Lafarguen kanssa. Ohjelman mukaan työläisten tulisi valita vaaleissa edustajikseen vain sellaisia henkilöitä, jotka olivat sitoutuneet luokkataisteluun ja sosialismiin. Guesde vastusti possibilismiksi kutsuttua reformistista suuntausta, jonka mukaan työväenliikkeen pitäisi tavoitella eturyhmätoiminnalla saavutettavissa olevia pieniä parannuksia työläisten oloihin. Guesden ja possibilistien kiistat jatkuivat vuosikymmeniä ja hajottivat Ranskan työväenliikettä. Myös Ranskan työväenpuolue ajautui pian hajaannukseen. 1900-luvun alussa Guesde perusti Édouard Vaillantin kanssa uuden ministerisosialismia vastustaneen sosialistisen puolueen ("Parti Socialiste de France"), joka vuonna 1905 sulautui osaksi SFIO:a.
Guesde tuomittiin vuonna 1882 jälleen vankeuteen kumouksellisen kirjoittelunsa vuoksi. Vapauduttuaan hän toimi "Citoyen"- ja "Cri du peuple" -nimisten ehtien toimittajana. Guesde kuului Ranskan edustajainkamariin vuosina 1893–1898 sekä vuodesta 1906 kuolemaansa saakka. Ensimmäisen maailmansodan syttyminen sai Guesden tinkimään jyrkistä hallitukseen osallistumista vastustavista periaatteistaan ja hän toimi salkuttomana ministerinä René Vivianin hallituksessa 1914–1915. Viimeisinä vuosinaan hän arvosteli bolševikkien politiikkaa, mutta säilytti marxilaisen katsomuksensa.
Sweeney Todd (vuoden 2006 elokuva)

Sweeney Todd on vuonna 2006 ilmestynyt David Mooren ohjaama televisioelokuva legendaan perustuvasta sarjamurhaajaparturi Sweeney Toddista, jota esittää näyttelijä Ray Winstone.
Juoni.
Sweeney Todd on parturi lähellä Newgaten vankilaa Lontoossa. Elämä on vuonna 1765 kovaa Lontoossa ja vaatii kovaa luontoa. Hän tekee parturoinnin ohessa myös välskärin töitä kuten ompelee haavoja, hoitaa ampumahaavoja ja tekee abortteja. Kaikki Toddin parturiin tulevat eivät kuitenkaan lähde koskaan sieltä pois.
Kun Todd näkee ensimmäisen kerran naapurinsa rouva Lovettin hän rakastuu tähän ensi silmäyksellä. Rouva Lovettista tulee kuitenkin prostituoitu. Todd seuraa seinässä olevan reiän kautta kun rouva Lovett ottaa asiakkaita vastaan ja alkaa tappamaan heitä. Todd tunnustaa tekonsa rouva Lovettille ja he päättävät aloittaa liiketominnan, jossa rouva Lovett tekee lihapiirakoita Toddin tappamien miesten lihasta.
Näyttelijät.
Lähteet:
Polyarkia

Polyarkian esitteli modernin poliittisen tieteen terminä Robert A. Dahl pyrkimyksenään kuvata hallintomuotoa jossa valta on uskottu kolmelle tai useammalle. Tämän hallintomallin käyttäjistä ensimmäisiä oli Yhdysvallat, mutta se asteittain otettiin käyttöön myös monissa muissa maissa.
Dahlin mukaan kollektiivisten päätösten yhteydessä on perimmäisen demokraattisen periaatteen mukaista antaa kullekin poliittisen yhteisön jäsenelle tasapuolinen intressien harkintamahdollisuus. Polyarkian mukaisessa kansallisvaltiossa on tiettyjä proseduureja tämän demokraattisen periaatteen toteuttamiseksi.
Turun Yliopiston Yleisen valtio-opin professori Maija Setälä esittää Dahlin polyarkian kriteerit, jotka mm. kuvaavat hallintoa, vaaleja, sananvapautta sekä järjestöjä. Edelleen Setälä esittää, että Dahlin polyarkia edustaa tietynlaista poliittisen tasa-arvon yksinkertaista käsitystä, ja että siihen on kohdistettu kritiikkiä sen vuoksi ettei se rajaa tasa-arvovaatimuksen mukanaan tuomia vaihtoehtoja sisällöllisesti eikä toisaalta ota huomioon muita oleellisia osallistumisen muotoja. Tämän kritiikin pohjalta on Charles Beitz kehittänyt edelleen nimenomaisen monimutkaisen proseduralismin teorian.
Édouard Vaillant

Édouard-Marie Vaillant (28. tammikuuta 1840 Vierzon – 18. joulukuuta 1915 
Pariisi) oli ranskalainen sosialistinen poliitikko.
Vaillant kouluttautui ensin insinööriksi ja opiskeli sen jälkeen lääketiedettä Pariisissa, Heidelbergissä, Tübingenissa ja Wienissä. Palattuaan Ranskaan hän ystävystyi vallankumouksellisen sosialistin Auguste Blanquin kanssa. Ranskan–Saksan sotaan kuuluneen Pariisin piirityksen aikana (1870–1871) Vaillant julkaisi Blanquin ajatuksia tukeneita kumouksellisia artikkeleita. Vaillant osallistui Pariisissa maaliskuussa 1871 käynnistyneeseen kapinaan ja hänet valittiin Pariisin kommuunin edustajistoon. Hänestä tuli 30. maaliskuuta kommuunin toimeenpanevan komitean jäsen ja 21. huhtikuuta kommuunin opetusministeri. Kommuunin kukistamisen jälkeen hän pakeni Englantiin. Siellä hän tutustui Karl Marxiin ja toimi syyskuussa 1871 ensimmäisen internationaalin yleisneuvoston jäsenenä. Vaillant ja muut blanquistit kuitenkin vetäytyivät internationaalista jo seuraavana vuonna.
Vaillant tuomittiin Ranskassa heinäkuussa 1872 poissaolevana kuolemaan. Hän palasi kotimaahansa vasta vuonna 1880 annetun yleisen armahduksen jälkeen ja jatkoi toimintaa sosialistisessa liikkeessä. Hänet valittiin vuonna 1884 Pariisin kaupunginvaltuustoon ja vuonna 1893 Pariisin edustajana Ranskan edustajainkamariin, jonka jäsenenä hän jatkoi kuolemaansa asti. Parlamentissa Vaillant ajoi innokkaasti kahdeksantuntista työpäivää ja yleistä sosiaaliturvaa. Aiemmasta linjastaan poiketen hän esiintyi edustajana melko maltillisesti ja keskittyi käytännön asioihin. Vuosina 1898–1901 hän johti Sosialistinen vallankumouspuolue ("Parti socialiste révolutionnaire") -nimistä blanquistista puoluetta, joka yhdistyi vuonna 1902 Jules Guesden johtaman marxilaisen Ranskan työväenpuolueen kanssa uudeksi sosialistiseksi puolueeksi ("Parti Socialiste de France", PSdF).
Vuonna 1905 PSdF yhdisti voimansa kilpailevan maltillisemman sosialistipuolueen kanssa muodostaen näin Työväeninternationaalin ranskalainen osaston eli SFIO:n. SFIO:ssa Vaillantista tuli Jean Jaurès’n ystävä ja yhteistyökumppani. Vaillant luopui aiemmasta pasifistisesta kannastaan ensimmäisen maailmansodan syttyessä ja vaati sosialisteja tukemaan Ranskan sodankäyntiä. Parlamentin vanhimpana sosialistina Vaillant oli useasti puolueensa ehdokkaana edustajainkamarin puhemieheksi sekä tasavallan presidentiksi. Vuoden 1913 presidentinvaaleissa hän sai toisella kierroksella 8 prosenttia äänistä.
AZ Havířov

AZ Havířov on tšekkiläinen jääkiekkoseura Havířovin kaupungista. Seura on perustettu vuonna 1928 ja se pelaa Tšekin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 2. česká hokejová ligassa. 
Joukkue kaudella 2025–2026.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Tinianin taistelu

Tinianin taistelu oli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain ja Japanin välinen taistelu Tinianin saaresta Mariaaneilla. Taistelu oli osa suurempaa Operaatio Forageria. Taistelu alkoi 24. heinäkuuta 1944 ja päättyi Yhdysvaltain voittoon 1. elokuuta 1944. Taistelussa kaatui melkein kaikki saarta puolustaneet japanilaisjoukot, mukaan lukien kolme joukkojen komentajaa. Vain 313 japanilaissotilasta selvisivät hengissä ja joutuivat vangiksi. Taistelu oli myös ensimmäinen Tyynenmeren sodassa, jossa käytettiin napalmia hyökkäyspommituksissa. Taistelun jälkeen saarelle rakennettiin lentokenttä ja koulutuspaikka Seabee-joukoille. Saarelta käsin pystyttiin pommittamaan Filippiinejä ja Ryūkyūsaaria. Hiroshiman atomipommia kuljettanut lentokone "Enola Gay" lähti juuri Tinianin saarelta. Saaren lähistöllä olevalla Aguijaninsaarella oleva japanilaisten linnoitus, jota komensi luutnantti Kinichi Yamada, kesti sodan loppuun asti. Viimeinen Tiniania miehittänyt japanilaissotilas Murata Susumu antautui vasta vuonna 1953.
Possibilismi

Possibilismi () oli Ranskan sosialistisessa liikkeessä vuosina 1882–1905 vaikuttanut Paul Broussen johtama suuntaus, jonka mukaan oli torjuttava radikaalit tavoitteet ja keskityttävä ajamaan mahdollisuuksien rajoissa olleita yhteiskunnallisia uudistuksia. Possibilistit jakautuivat vuonna 1890 kahteen ryhmään, Broussen johtamiin broussisteihin ja Jean Allemanen johtamiin allemanisteihin.
Broussen johtamat possibilistit erosivat vuonna 1882 marxilaisesta Ranskan työväenpuolueesta (POF) ja siirtyivät toimimaan vuonna 1878 perustetussa Sosialististen työläisten liitossa (FTSF). Allemanen kannattajat perustivat 1890 Vallankumouksellisen sosialistisen työväenpuolueen (POSR). Myöhemmin possibilistit päätyivät mukaan vuonna 1905 perustettuun Työväeninternationaalin ranskalaiseen osastoon (SFIO), joka kokosi yhteen Ranskan sosialistiset ryhmät.
Lättäkalat

Lättäkalat (Sternoptychidae) on sukasuukaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä.
Lajit ja anatomia.
Lättäkalojen heimoon kuuluu 10 sukua ja 49–75 lajia. Kooltaan ne ovat pienikokoisia ja saavuttavat maksimissaan noin 10 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat korkeita ja hyvin litteitä kaloja. Tyypillisiä piirteitä ovat suuret, eräillä lajeilla teleskooppimaiset, silmät ja kookas suu, pään ja vatsan luminoivat valoelimet, lyhyt selkäevä ja eräillä lättäkalaljeilla on rasvaevä. Vöriltään heimon kalat ovat sivuiltaan hopeanharmaita ja vatsastaan tummempia.
Levinneisyys ja elintavat.
Lättäkalalajeja tavataan kaikista lämpimistä ja lauhkeista vesistä. Tyypillisesti ne elävät 100–4 000 metrin syvyydessä ja elävät öisin lähempänä pintaa kuin päivisin. Heimon kalojen ravintoa ovat pienet planktonäyriäiset, kuten hankajalkaiset.
Peter Bolliger

Peter Bolliger (18. toukokuuta 1937 Basel – 18. maaliskuuta 2024) oli sveitsiläinen soutaja ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa ja sijoittui seitsemänneksi perämiehettömässä kaksikossa. Hän osallistui myös vuoden 1968 kesäolympialaisiin Méxicossa ja sai siellä pronssia perämiehellisessä nelikossa.
Józef Rozwadowski

Józef Rozwadowski (19. maaliskuuta 1909 Krakova – 3. elokuuta 1996) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 11. lokakuuta 1931 ja nimitettiin Łódźin hiippakunnan (nykyään arkkihiippakunta) johtoon 29. lokakuuta 1968. Piispaksi vihkimisen suoritti 24. marraskuuta Karol Józef Wojtyła eli tuleva paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Jerzy Stroba ja Jan-Wawrzyniec Kulik. 
Rozwadowski jäi eläkkeelle 24. tammikuuta 1986.
Mario Epifanio Abdallah Mgulunde

Mario Epifanio Abdallah Mgulunde (1931 Kalenga – 14. maaliskuuta 2006) oli tansanialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Iringan hiippakuntaan 8. huhtikuuta 1962 ja nimitettiin sen johtoon 23. lokakuuta 1969. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. helmikuuta 1970. Pääkonsekraattorina toimi James Dominic Sangu, jota avustivat James Joseph Komba ja Adriani Mkoba. 
Mgulunde sai 9. maaliskuuta 1985 nimityksen Taboran arkkipiispaksi, jonka tehtävissä hän toimi, kunnes kuoli virassa.
Pesäpallon suomensarja 1957

Pesäpallon suomensarja pelattiin kolmannentoista kerran kaudella 1957. Sarja pelattiin neljässä lohkossa ja lohkovoittajat Keuruun Kisailijat, Lahden Mailaveikot, Seinäjoen Maila-Jussit ja Sotkamon Jymy nousivat suoraan mestaruussarjaan kaudeksi 1958. Mestaruussarjasta pudonnut Kuusankosken Puhti ei osallistunut suomensarjaan, vaan siirtyi uudelleen perustettuun .
Suomensarja.
Itälohko.
Itälohkossa pelasi uusina joukkueina Puurtilan Kisa-Pojat, Keuruun Kisailijat ja Kesälahden Urheilijat, jotka kaikki nousivat edellisenä kautena maakuntasarjasta. SM-sarjasta ei itälohkoon pudonnut yhtään joukkuetta.
Etelälohko.
Etelälohkossa pelasi uusina joukkueina SM-sarjasta pudonnut Lahden Mailaveikot sekä maakuntasarjasta nousseet Lappeenrannan Urheilu-Miehet, Heinolan Palloilijat -47 ja Korian Ponsi. Sarjapaikastaan luopui Lahden Pesä-Toverit. HP-47 varmisti sarjapaikan vasta keväällä voittaessaan karsintattelussa paikalliskilpailija Heinolan Iskun 5-4.
Länsilohko.
Länsilohkossa pelasivat uusina mestaruussajasta pudonneet Tampereen Pyrintö ja Rauman Urheilijat sekä maakuntasarjasta noussut Porin Veto. Loimaan Leisku jäi pois sarjasta ja siirtyi TUL:n mestaruussarjaan.
Pohjoislohko.
Pohjoislohkossa uusina joukkueina olivat nousijat Sotkamon Jymy-Veljet ja Sievin Sisu. Sotkamon paikalliskamppailussa paukuteltiin ennätysmäiset 87 juoksua.
Alberto Demiddi

Alberto Demiddi (11. huhtikuuta 1944 Buenos Aires, Argentiina – 25. lokakuuta 2000 San Fernando, Argentiina) oli argentiinalainen soutaja ja kaksinkertainen olympiamitalisti. Hän oli aluksi uimari, mutta aloitti soudun 16-vuotiaana, ja hän kehittyi yhdeksi maailman parhaista yksikkösoutajista. Demiddi voitti muun muassa soudun maailmanmestaruuden vuonna 1970 ja kultaa Pan-Amerikan kisoissa vuonna 1968.
Olympialaisissa Demiddi sijoittui yksikössä neljänneksi Tokiossa 1964, sai siinä pronssia Méxicossa 1968 ja sai vielä hopeamitalin Münchenissä 1972. Sittemmin Demiddi on toiminut valmentajana. Hän sai lempinimen "La Máquina".
Demiddi kuoli lokakuussa 2000 ollessaan 56-vuotias.
Frank Forberger

Frank Forberger (5. maaliskuuta 1943 Meißen – 30. syyskuuta 1998 Meißen) oli Itä-Saksaa edustanut soutaja ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän kuului Frank Rühlen, Dieter Grahnin ja Dieter Schubertin kanssa Einheit Dresden -joukkueeseen, joka voitti perämiehettömässä nelikossa kultaa vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa ja vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä. 
Forberger oli mukana voittamassa soudun maailmanmestaruutta 1966 ja 1970. Lisäksi hän voitti joukkueineen Euroopan-mestaruudet 1967 ja 1971.
Angaurin taistelu

Angaurin taistelu oli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain ja Japanin välinen taistelu Angaurin saaren hallinnasta Palaussa, Mariaanien lähistöllä. Taistelu oli osa suurempaa operaatio Forageria. Se alkoi 17. syyskuuta 1944 ja päättyi Yhdysvaltain voittoon 22. lokakuuta. Taistelussa lähes kaikki saarta puolustaneet japanilaissotilaat kaatuivat, mukaan lukien japanilaisjoukkojen komentaja Ushio Goto. Vain 59 japanilaissotilasta selvisi hengissä, joutuen sotavangeiksi.
Tausta.
Angaur on pieni kalkkikivisaari, jolla oli 1 400 japanilaissotilasta. Saaren heikko puolustus ja mahdollisuus lentokentän rakentamisesta saarelle teki siitä houkuttelevan kohteen yhdysvaltalaisille.
Sotatapahtumat.
Yhdysvallat pommitti saarta 11. syyskuuta 1944 taistelulaivoista käsin. Kuusi päivää myöhemmin 81:een jalkaväkidivisioonaan kuuluneet yhdysvaltalaissotilaat rantautuivat saaren koillis- ja kaakkoisosiin. Miinoitettu ranta ja sotilaiden ruuhka aiheuttivat yhdysvaltalaisjoukoille enemmän ongelmia kuin itse japanilaisjoukot. Saaren kaakkoisosassa ollut 400:n japanilaissotilaan puolustusasema neutraloitiin 20. syyskuuta mennessä, aiheuttaen 300:n yhdysvaltalaisen kaatumisen. Vastustus koveni yhdysvaltalaisjoukkojen lähestyessä ”kulhoa”, kukkulaa lähellä Salomejärveä saaren luoteisosassa. Kulhon alueella oli 750 japanilaissotilasta, jotka puolustautuivat hyökkääjiä vastaan tykistön, kranaattien ja konekiväärien avulla. 20-–25. syyskuuta välillä tapahtuneiden jatkuvien hyökkäyksien ansiosta yhdysvaltalaissotilaat onnistuivat murtamaan puolustuksen.
Saaren sanottiin olevan turvallinen jo 30. syyskuuta, vaikka kulhon alueella ja ympäristössä oli vielä noin 300 japanilaissotilasta, jotka kestivät vielä lähes neljä viikkoa. Lokakuun alussa sotatoimet kutistuivat pienimuotoiseksi tiedusteluksi, väijytyksiksi, sudenkuoppien tekemiseksi ja tarkka-ampumiseksi. Saaren puolustusta johtanut Goto kaatui 18. lokakuuta.
36 päivää kestäneet sotatoimet räjähteiden, tykistön, tankkien ja liekinheittimien avulla japanilaispuolustusta vastaan loppuivat 22. lokakuuta. Angaurin taistelu oli harvinainen, sillä kaatuneiden ja loukkaantuneiden yhdysvaltalaissotilaiden määrä ylitti japanilaissotilaiden vastaavat määrät.
Jälkitapahtumat.
Lentokentän rakentaminen aloitettiin taisteluiden vielä ollessa käynnissä, mutta viivästysten vuoksi se ei valmistunut ajallaan Filippiinien taisteluita ajatellen. Saarella olleet yhdysvaltalaissotilaat siirtyivät suoraan Peleliun taisteluihin.
Ola Johansson (näyttelijä)

Aarne Olavi "Ola" Johansson (3. kesäkuuta 1922 Helsinki – 6. tammikuuta 2004 Lahti) oli suomalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin erityisesti pitkäaikaisena Lahden kaupunginteatterin näyttelijänä, mutta Johansson teki myös useita elokuvarooleja.
Ola Johansson aloitti näyttelemisen Äänislinnan Teatterissa vuonna 1944 ja oli sodan jälkeen kiinnitettynä Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin. Vuonna 1949 Johansson siirtyi Lahden kaupunginteatteriin, jossa hän esiintyi eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1985 saakka. 
Johanssonin merkittävin elokuvarooli oli pääosa Matti Kassilan komediassa "Natalia" (1979). Hänet muistetaan myös Havukka-ahon ajattelijan Mooses Pessinä sekä eläinkaupan myyjänä elokuvassa "Täältä tullaan elämä!".
James Romen Boiragi

James Romen Boiragi (s. 3. toukokuuta 1955) on bangladeshilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Khulnan hiippakuntaan 13. tammikuuta 1985 ja nimitettiin saman hiippakunnan johtoon 4. toukokuuta 2012. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Patrick D'Rozario, jota avustivat Joseph Salvador Marino ja Moses M. Costa.
Boiragin edeltäjä Khulnan piispana oli ollut Bejoy Nicephorus D'Cruze.
Pascal Boucherit

Pascal Boucherit (s. 7. elokuuta 1959 Angers) on ranskalainen entinen meloja, kolminkertainen maailmanmestari ja olympiamitalisti. Hän sai 1 000 metrin kajakkinelikossa pronssia vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja osallistui myös kesäolympialaisiin 1988 Soulissa ja 1992 Barcelonassa.
Ratamelonnan maailmanmestaruuskilpailuissa Boucherit saavutti kolmesti kultaa (1985, 1987, 1991) ja kerran hopeaa (1987). Välimeren kilpailuissa hän voitti yhden pronssimitalin Ateenassa 1991.
Hula (elokuva)

Hula () on vuonna 1927 ensi-iltansa saanut Victor Flemingin ohjaama yhdysvaltalainen mykkäelokuva, jonka nimiroolissa on Clara Bow. "Hula" on genreltään romanttinen komedia, ja sen tuotti ja levitti Paramount Pictures.
"Hula" perustuu Armene von Tempskin romaaniin "Hula, a Romance of Hawaii", jonka pohjalta Ethel Doherty ja Frederica Sagor laativat käsikirjoituksen. Doris Anderson oli toiminut käsikirjoituksen sovittajana. Välitekstit elokuvaan oli laatinut George Marion Jr.. Elokuvan tuotanto alkoi 9. kesäkuuta 1927 ja päättyi 8. heinäkuuta 1927. Flemingin apulaisohjaajana toimi Henry Hathaway.
"Hula" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 28. elokuuta vuonna 1927 ja Suomessa 9. syyskuuta vuonna 1928. Ilmestyessään "Hula" sai erinomaisen vastaanoton. Elokuva oli vuoden 1927 taloudellisesti menestyneimpiä elokuvia. "Hula" on julkaistu VHS:lle ja DVD:lle. "Hulan" DVD-julkaisu julkaistiin vuonna 2004.
Juoni.
"Hula" sijoittuu Havaijiin, missä Hula Calhoun (Clara Bow) on varttunut suurella tilalla isänsä Billin (Albert Gran) huomassa. Hulan on kuitenkin kasvattanut Edwin (Agostino Borgato) havaijilaisilla kasvatusmenetelmillä. Hula onkin "villi lapsi", joka ratsastaa ja käyttää housuja. Hula on tottunut saamaan aina tahtonsa läpi. Saarelle saapuu brittiläinen insinööri Anthony Haldane (Clive Brook), jonka kanssa Hulalle syntyy romanssi. Kyyhkyläisten onnen tiellä on kuitenkin Anthonyn avioliitto Margaretin kanssa (Patricia Dupont). Myöhemmin Margaret saapuu saarelle. Margaret ei halua antaa miehelleen avioeroa. Hula ei aio kuitenkaan luopua onnestaan helposti, vaan päättää voittaa miehen itselleen.