tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yleisurheilun alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut 1999

Yleisurheilun alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut 1999 olivat toiset alle 23-vuotiaiden EM-kilpailut. Ne järjestettiin Ullevin stadonilla Göteborgissa, Ruotsissa 29. heinäkuuta – 1. elokuuta 1999.
Kilpailuihin osallistui 726 urheilijaa 42 eri maasta.
Jahotyn

Jahotyn (; ) on kaupunki ja entinen piirikeskus Ukrainan Kiovan alueen Boryspilin piirissä, rautateitse 101 kilometriä ja maanteitse noin 100 kilometriä maan pääkaupungista Kiovasta itään. Kaupungin eteläosan kautta kulkee rautatie (Jahotynin rautatieasema) ja eteläpuolitse eurooppatie (kansallisesti valtatie M03).
Vuonna 2017 kaupungissa arvioitiin asuvan 19 817 ja silloisessa Jahotynin piirissä 32 665 henkeä. Vuonna 2021 väkiluvuksi arvioitiin 19 270 (2001: 23 659 as.).
Heinäkuussa 2020 Ukrainan aluehallinnon piirijakoa uudistettiin; piirien lukumäärä supistui huomattavasti. Jahotyn ja aiempi Jahotynin piiri liitettiin osina laajempaan Boryspilin piiriin.
Myronivka

Myronivka () on kaupunki ja piirikeskus Ukrainan Kiovan alueen Myronivkan piirissä, maanteitse 102 ja rautateitse 150 kilometriä maan pääkaupungista Kiovasta eteläkaakkoon.
Vuonna 2017 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 11 635 ja koko piirin väkiluvuksi 34 165 henkeä.
Max Greenfield

Max Greenfield (s. 4. syyskuuta 1979 Dobbs Ferry, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Kolme miestä ja tyttö", "Veronica Mars" ja "Ruma Betty". Hän näytteli myös "American Horror Story -"sarjan viidennellä tuotantokaudella.
Hirsilä

Hirsilä on kylä ja taajama Oriveden kaupungissa. Hirsilän postinumero on 35320, ja sen tietojen mukaan kylän ja sen ympäristön alueella asuu n. 600 ihmistä (2019). Sieltä on noin 8 kilometriä Oriveden keskustaan. Hirsilän kyläkoulu lopetti toimintansa vuonna 2022. Koulun tiloissa toimii nykyään Hirsilän seudun kylät ry:n omistama kylätalo. Kylätalo on tapahtuma- ja kokoontumispaikka niin kyläläisille kuin muillekin kaupunkilaisille. Hirsilän rautatieasema lakkautettiin vuonna 1990. Kylässä on jalkapallokenttä, talvella kiekkokaukalo ja kylätalolla jumppasali.
Arturo Dominici

Arturo Dominici (2. tammikuuta 1916 Palermo – 7. syyskuuta 1992 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Vieraita kieliä Palermon yliopistossa lukenut Dominici jätti opinnot kesken ja antautui näyttelijänuralle. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Sisiliassa kuvattu "Il principe ribelle" vuonna 1947. Sen jälkeen Dominici muutti Roomaan, jossa hänestä pian tuli yksi italialaisen elokuvan käytetyimmistä luonnenäyttelijöistä. Dominici esiintyi varsinkin seikkailu-, merirosvo- ja peplumelokuvissa, poliisielokuvissa ja italowesterneissä. Hän työskenteli myös ääninäyttelijänä ja toisinaan televisiossa. Lännenelokuvissa Dominici käytti taiteilijanimeä "Arthur Kent".
Balbaridae

Balbaridae on sukupuuttoon kuollut harvaetuhampaisten lahkoon kuuluva pussieläinheimo, jonka fossiileja on löydetty Australian keski- ja pohjoisosista.
Heimo ilmestyi fossiiliaineistossa myöhäisellä oligoseenilla, ja se hävisi ennen mioseenin loppua. Sukupuuton aiheutti mahdollisesti kilpailu kenguruiden (Macropodidae) kanssa samaan aikaan kun ilmasto viileni ja ympäristö muuttui.
Kuvaus.
Balbaridae-lajeilla oli suurentuneet yläkulmahampaat. Ne olivat melko pieniä; painon on arvioitu vaihdelleen suunnilleen välillä 1–16 kilogrammaa.
Luokittelu.
Balbaridae luokiteltiin alun perin kenguruiden alaheimoksi Balbarinae vuonna 1982. Muiden kenguruiden ajateltiin kehittyneen Balbarinae-alaheimosta. Vuonna 1999 Balbarinae erotettiin omaksi heimokseen Balbaridae, ja sen ehdotettiin olevan kaikkien muiden Macropodiformes-ryhmien sisarryhmä.
Nykyisessä luokittelussa Balbaridae on läheistä sukua myskikengurulle ("Hypsiprymnodon moschatus"). Molekyylianalyysien perusteella myskikengurun kehityslinja erosi kenguruista noin 26,4 miljoonaa vuotta sitten. Myskikenguru ja Propleopinae-alaheimo on siirretty rottakenguruista (Protoroidae) uuteen Hypsiprymnodontidae-heimoon. Propleopinae-alaheimon asema on kuitenkin epäselvä, ja se pitäisi ehkä luokitella Balbaridae-heimon alaheimoksi.
Morris L. West

Morris Langlo West (26. huhtikuuta 1916 St Kilda, Victoria, Australia – 9. lokakuuta 1999 Clareville, Sydney, Australia) oli australialainen kirjailija.
West oli myyntimiehen poika. Suuressa katolisessa perheessä oli taloudellisia vaikeuksia, ja West meni isovanhempiensa kasvatettavaksi. Koulun päätyttyä hän aloitti 1934 työt opettajana ja opiskeli samalla Tasmanian yliopistossa. Opiskeluaikana hän erosi Christian Brothers Orderista, johon hän oli kouluaikana liittynyt. Syynä olivat sen selibaattivaatimus ja katolinen politiikka.
Toisen maailmansodan aikana West oli armeijan palveluksessa. Hän avioitui sodan aikana Biddy Harveyn kanssa, ja he saivat kaksi lasta.
Westin asemapaikaksi määrättiin Gladesville Uudessa-Etelä-Walesissa 1944, jolloin hän oli jo saanut valmiiksi ensimmäisen romaaninsa "Moon in My Pocket". Teos ilmestyi seuraava vuonna. Kansainvälinen menestys sai odottaa kuitenkin kymmenen vuotta. Tuona aikana tuli ero ensimmäisestä puolisosta ja uusi suhde sihteeriin Joyce Lawfordiin. Katolinen kirkko ei suostunut avioliiton mitätöintiin, mikä sai Westin kirjoittamaan kirjan "Scandal in the Assembly" (1970), jossa hän käsittelee aihetta. Kirjasta tuli menestys eri puolilla maalimaa. Sen jälkeen hän keskittyi kirjalliselle uralle.
West asui myöhemmin ulkomailla mutta pysyi kuitenkin uskollisena Australialle. Hän kuoli työpöytänsä ääreen 1999. Keskeneräiseksi jääneen teoksen "The Last Confession" viimeisteli Angelo Loukakis, ja se ilmestyi 2000.
Kaanaan koulu

Kaanaan koulu on Raisiossa Kaanaan kaupunginosassa. Koulun rehtorina toimii Petri Anttila. Katteluksen asuntomessualueella sijaitseva 1.–6. luokkien peruskoulu, jonka yhteydessä toimii Kaanaan kesäkuussa 2015 valmistunut päiväkoti. Koulussa opiskelee noin 190 oppilasta ja yksi esiopetusryhmä Päiväkodissa käy noin 90 lasta.
Ajatus koulun rakentamisesta Kaanaaseen syntyi jo kirkonkokouksessa 5.2.1893, jolloin asetettiin toimikunta harkitsemaan Kaanaan kouluolojen järjestämistä. Toimikunta esitteli seuraavassa kokouksessa ajatuksiaan ja laskelman koulun rakentamisen kustannuksista, mutta aloite pysähtyi: "jos ehkä joskus semmoinen tilaisuus mahdollisesti tulisi". Lopulta Kaanaan koulu valmistui vuonna 1928, mitä ennen Kaanaasta käytiin Tahvion koulua. Ensimmäiset viisi vuotta Kaanaan koulu toimi Tahvion koulun alaisuudessa. Vuonna 1955 valtuusto hyväksyi koulurakennusohjelman Kaanaan koulun lisärakennusta varten, joka valmistui vuonna 1957. Väkiluvun voimakkaan kasvun myötä valmistui vuonna 1963 entistä suurempi lisärakennus (kahdeksan luokkahuonetta). Lisärakennusta on vielä myöhemmin laajennettu lisäosin. Koulua korjattiin asuntomessujen yhteydessä.
Skagafjörður

Skagafjörður on entinen kunta Norðurland vestran alueella Islannissa. Siellä oli 1. tammikuuta 2018 3 955 asukasta ja sen pinta-ala on 4 180 neliökilometriä. Sen kuntakeskus on Sauðárkrókur. Toukokuussa 2022 kunta yhdistettiin Akrahreppurin kanssa.
Annedroidit

Annedroidit ("Annedroids") on kanadalainen lastensarja, jota esitettiin vuosina 2014–2017. Sarja kertoo 11-vuotiaasta lapsinerosta Annesta, joka ratkoo ongelmia yhdessä ystäviensä ja rakentamiensa ihmisrobottien kanssa.
Sarjaa alettiin esittää Suomessa Yle Teema &amp; Fem -kanavalla 6. toukokuuta 2017.
Juoni.
Sarja käynnistyy, kun Nick muuttaa äitinsä kanssa taloon, jota vastapäätä on salaperäinen romuvarasto. Yhdessä naapurintyttö Shanian kanssa Nick alkaa ottaa selvää, mitä romujen keskellä oikein tapahtuu. Heille selviää, että romuvarastolla asuu isänsä kanssa tyttö nimeltä Anne, joka on rakentanut kolme androidia eli ihmisrobottia. He ystävystyvät ja ratkovat yhdessä erilaisia pulmia, jotka liittyvät niin tieteeseen kuin tunteisiinkin.
Ernest Emerson

Ernest R. Emerson (s. 7. maaliskuuta 1955) on yhdysvaltalainen veitsiä tilauksesta valmistava kamppailulajien taitaja ja teräaseiden asiantuntija. Emerson oli alun perin insinööri ja koneistaja ilmailuteollisuuden alalla. Emersonista tuli veitsien valmistaja hänen valmistaessaan veitsiä itämaisia kamppailulajeja varten. Hän valmisti myös taideveitsiä varhaisella urallaan. 1980-luvulla hän tuli tunnetuksi taisteluveitsistään ja Emersonin "Tactical-folder" -taittoveitset keräsivät suosiota.
Salaisuuksia ja valheita (televisiosarja)

Salaisuuksia ja valheita (engl. "Secrets and Lies") on yhdysvaltalainen rikosdraamasarja, jota esitettiin ABC-kanavalla 1. maaliskuuta 2015 – 4. joulukuuta 2016. Sarja perustuu samannimiseen australialaiseen sarjaan.
Sarjan pääosassa on rikostutkija Andrea Cornell (Juliette Lewis). Ensimmäisellä kaudella Ben Crawfordia (Ryan Phillippe) epäillään viisivuotiaan naapurinpojan murhasta. Toisella kaudella Cornell tutkii perheensä pääomasijoitusyhtiön johtoon päässyttä Eric Warneria (Michael Ealy), jonka vaimo Kate on murhattu.
Suomessa MTV3 esitti ensimmäisen tuotantokauden kesällä 2015.
Juoni.
Ensimmäinen kausi.
Ben Crawford on yksityisyrittäjä, joka on naimisissa Christyn kanssa. Heillä on kaksi tytärtä Natalie, 16, ja Abby, 12. Benin paras kaveri Dave asuu heidän takapihansa mökissä. Heidän naapurissaan asuu Jess, joka on asumuserossa miehensä Scottin kanssa. Jessillä ja Scottilla on viisivuotias poika Tom.
Eräänä varhaisena aamuna Ben löytää Tomin ruumiin metsästä. Tom murhattiin kuudella päähän kohdistuneella puukoniskulla.
Rikostutkija Andrea Cornell on vakuuttunut siitä, että Ben murhasi Tomin. Ben ei pysty todistamaan syyttömyyttään ryyppättyään koko yön Daven kanssa. 
Rooleissa.
Ensimmäinen kausi
Toinen kausi
Juhana Yrjö II

Juhana Yrjö II (; 31. toukokuuta 1613 Dresden – 22. elokuuta 1680 Freiberg) oli Saksin vaaliruhtinas vuosina 1656–1680.
Juhana Yrjö II oli vaaliruhtinas Juhana Yrjö I:n vanhin poika ja tuli isänsä seuraajaksi vuonna 1656. Juhana Yrjö I oli testamentissaan määrännyt valtakuntansa jaettavaksi neljän poikansa kesken, ja Juhana Yrjö II solmi vuonna 1657 kolmen veljensä kanssa sopimuksen, jonka oli tarkoitus ennaltaehkäistä mahdolliset kiistat perintömaista. Vuonna 1664 hän solmi ystävälliset suhteet myös Ludvig XIV:n Ranskaan, mutta Saksissa vallinneen ranskalaisvastaisen mielialan vuoksi hän tasapainotteli ulkopolitiikassaan Ranskan ja Habsburg-keisarien välillä. Juhana Yrjö II keskittyi kuitenkin valtakaudellaan ensisijaisesti kulttuurielämän kehittämiseen ja ylellisen hovin ylläpitämiseen. Hän perusti Saksan ensimmäisen teatterin, kutsui hoviinsa ulkomaisia muusikoita, järjesti jatkuvasti erilaisia festivaaleja ja tapahtumia ja rakennutti pääkaupunkiinsa Dresdeniin näyttäviä rakennuksia. Suurten menojensa vuoksi hän joutui vuonna 1661 myöntämään säädyille aimpaa suuremman kontrollin budjettiasioihin, mistä muodostui pohja pysyvälle käytännölle Saksissa.
Juhana Yrjö II:n seuraajaksi tuli hänen ainoa poikansa Juhana Yrjö III.
Melle Mel

Melvin Glover (s. 15. toukokuuta 1961), paremmin tunnettu taiteilijanimillään Melle Mel ja Grandmaster Melle Mel, on yhdysvaltalainen hip hop -artisti. Häntä pidetään eräänä rap-musiikin pioneereista. Glover oli tärkeässä osassa Grandmaster Flash and the Furious Five -ryhmässä.
Tausta.
Glover on kotoisin New Yorkin Bronxista. Hän on perimältään isänsä puolelta afroamerikkalainen ja äitinsä puolelta cherokee.
Juhana Yrjö III

Johann Georg III (20. kesäkuuta 1647 Dresden – 12. syyskuuta 1691 Tübingen) oli Saksin vaaliruhtinas vuosina 1680–1691.
Suku.
Johann Georg III oli vaaliruhtinas Johann Georg II:n ja rajakreivitär Magdalene Sibylle von Brandenburg-Bayreuthin (1612–1687) kolmesta lapsesta ainoa poika ja tuli isänsä seuraajaksi vuonna 1680. 
Vaaliruhtinas.
Hänet tunnettiin isänsä tapaan musiikin suosijana. Juhana Yrjö III perusti vuonna 1682 Saksin historian ensimmäisen vakinaisen armeijan ja liittyi seuraavana vuonna Ranskaa vastaan suunnattuun sotaliittoon. Suuressa Turkin sodassa hän oli yksi syyskuussa 1683 käydyn voitokkaan Wienin taistelun komentajista ja osoitti myös henkilökohtaista rohkeutta johtaessaan keisarillisen armeijan vasenta siipeä hyökkäyksessä turkkilaisia vastaan. 
Hän ei halunnut sen jälkeen osallistua keisari Leopold I:n sotaretkeen, mutta lähetti kuitenkin vuonna 1685 apujoukkoja Leopoldille. Ranskan armeijan hyökättyä yhdeksänvuotisessa sodassa vuonna 1688 Saksan alueelle Johann Georg III:sta tuli yksi Saksan puolustuksen johtajista. 
Hän osallistui Lothringenin herttua Kaarle V:n alaisuudessa vuoden 1689 Mainzin piiritykseen. Vuonna 1691 Johann Georgista tehtiin koko keisarillisen armeijan ylipäällikkö, mutta hän ei ehtinyt saada paljoakaan aikaiseksi ennen kuin kuoli vain 44-vuotiaana syyskuussa 1691 Tübingenissä tautiepidemiaan, joko koleraan tai ruttoon. Hänet haudattiin Freibergin katedraaliin,
Avioliitto ja jälkeläiset.
Johann Georg avioitui 9. lokakuuta 1666 Tanskan prinsessa Anna Sofia (1647–1717) kanssa, joka oli Tanskan kuningas Frederik III:n ja Sofia Amalia von Braunschweig-Lüneburgin tytär. 
Anna Sofian ja Johann Georgin välistä suhdetta ei kuvailla onnelliseksi. Hänen aviomiehellään oli myös avioton poika virallisen rakastajattarensa, venetsialaisen oopperalaulaja Margarita Salicolan kanssa, ja heillä on saattanut olla tytär, Magdalena Sibylla von Neidschutz, Ursula Margarethen von Haugwitzsin kanssa. 
Molemmat hänen poikansa kasvoivat aluksi tanskalaisten hovinaisten luona, jotka hänen äitinsä, kuningatar Sofia Amalia lähetti Dresdeniin. Anna Sofian ja hänen kahden poikansa välistä suhdetta kuvaillaan jokseenkin kireäksi. 
Heidän kahdesta pojastaan tuli kummastakin vuorollaan Saksin vaaliruhtinaita.
Juhana Yrjö IV

Johann Georg IV (18. lokakuuta 1668 Dresden – 27. huhtikuuta 1694 Dresden) oli Saksin vaaliruhtinas vuosina 1691–1694.
Suku.
Johann Georg IV oli vaaliruhtinas Johann Georg III:n ja Tanskan prinsessa Anna Sofian vanhempi poika, joka tuli yllättäen kuolleen isänsä seuraajaksi yhdeksänvuotisen sodan aikana vuonna 1691. Hänen äidinisänsä oli Tanskan kuningas Frederick III. Hänen nuorempi veljensä oli Friedrich August, tuleva August II Väkevä.
Johann Georg IV tukeutui aluksi neuvonantajanaan toimineeseen sotamarsalkka Hans Adam von Schöningiin, joka ehdotti Saksin liittoutumista Brandenburgin kanssa ja itsenäisempää politiikkaa suhteessa keisari Leopold I:een. Tämä kuitenkin johti välirikkoon keisarin kanssa, minkä seurauksena Johann Georg veti Saksin joukot pois keisarillisesta armeijasta ja Leopold vastasi vangituttamalla marsalkka Schöningin vuonna 1692. Seuraavana vuonna leppynyt Johann Georg lähetti armeijansa takaisin.
Avioliitto ja suhteet.
Johann Georg IV avioitui 17. huhtikuuta 1692 Leipzigissa prinsessa Eleonore Erdmuthe Louise von Sachsen-Eisenachin (1662–1696) kanssa, joka oli Sachsen-Eisenachin herttua Johann Georg I:n ja kreivitär Johannetta von Sayn-Wittgensteinin tytär. Hän oli Brandenburg-Ansbachin rajakreivi Johann Friedrichin (k. 1686) leski. 
Eleonorella oli ensimmäisestä liitostaan kaksi lasta: Caroline, avioitui Yrjö II:n kanssa, Ison-Britannian ja Irlannin kuningatar; ja Brandenburg-Ansbachin rajakreivi Wilhelm Friedrich. Toinen liitto oli lapseton. 
Koko avioliittonsa ajan Johann Georg IV halusi epätoivoisesti laillistaa suhteensa rakastajattarensa kanssa ja yritti päästä eroon puolisostaan ​​ja tämän lapsista. Kun Johann Georg yritti lyödä Eleonorea miekalla, hänen nuorempi veljensä, aseeton Friedrich August II Väkevä pysäytti miekan kädellään, joka vahingoittui ja jätti hänelle elinikäisen vamman. Peläten oman ja lastensa hengen puolesta, Eleonore jätti hovin ja asettui Pretzschiin.
Johann Georg eli tosiasiassa avoimesti suhteessa alempisäätyisen rakastajattarensa Magdalene Sibylle 'Billa' von Neidschützin (1675–1694) kanssa, jolle keisari Leopold I vuonna 1693 antoi Rochlitzin valtakunnankreivittären arvon. Billa on saattanut olla Johann Georg III:n ja Ursula Margaretha von Neitschützin avioton lapsi eli Johann Georg IV:n sisarpuoli. Hän oli Saksin vaaliruhtinaan ensimmäinen virallinen rakastajatar (Favoritin).
Heille syntyi avioton tytär:
Perintö.
Johann Georgin kuoltua isorokkoon vain 25-vuotiaana huhtikuussa 1694 ilman laillisia miespuolisia perillisiä, uudeksi vaaliruhtinaaksi tuli hänen nuorempi veljensä Friedrich August.
The Salentino Cuts

The Salentino Cuts on brittiläisen hard rock -yhtye UFOn kahdeskymmenestoinen albumi ja ensimmäinen cover-albumi, joka julkaistiin syyskuussa 2017. Albumilla on lainakappaleita yhtyeen suosikkikappaleista.
Albumi jäi yhtyeen viimeiseksi solisti Phil Moggin ilmoitettua yhtyeen hajoamisesta vuonna 2024.
Fredrik Kristian

Friedrich Christian (5. syyskuuta 1722 Dresden – 17. joulukuuta 1763 Dresden) oli lyhytaikainen Saksin vaaliruhtinas lokakuusta joulukuuhun 1763.
Suku.
Hänen vanhempansa olivat Saksin vaaliruhtinas Friedrich August II, joka oli myös Puolan kuningas nimellä August III ja Itävalllan arkkiherttuatar Maria Josefina. 
Hänellä oli kolmetoista sisarusta, joista hän oli kolmanneksi vanhin poika. Sisarista Maria Amalia, avioitui Espanjan kuningas Kaarle III:n kanssa; Maria Anna (1728–1797) avioitui Baijerin vaaliruhtinas Maksimilian III Joosefin kanssa ja Maria Josefina Karolina (1731–1767) avioitui Ranskan kruununprinssi, dauphin Ludvigin kanssa. Veli Franz Xavier Albert August Ludwig Benno (1730–1806) oli Saksin sijaishallitsija 1763–1768.
Friedrich Christian oli lapsesta alkaen sairaalloinen, joutui käyttämään lapsena pyörätuolia toisen jalkansa halvaantumisen vuoksi, mutta älykäs ja valtiomiestaitoinen. Hän kieltäytyi äitinsä ehdotuksesta luopua kruununperijän asemastaan ja ryhtyä kirkon palvelukseen tai mennä luostariin. 
Vaaliruhtinas.
Hän tuli isänsä kuoltua vaaliruhtinaaksi 5. lokakuuta 1763 ja suunnitteli monenlaisia uudistuksia, mutta kuoli isorokkoon vain 41-vuotiaana pari kuukautta myöhemmin.
Häntä ei ehditty valita Puolan kuninkaaksi ja osin hänen kuolemansa seurauksena Wettinin hallitsijasuku menettikin Puolan valtaistuimen.
Avioliitto ja perilliset.
Friedrich Christian nai vuonna 1747 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle VII:n ja Itävallan arkkiherttuatar Maria Amalian vanhimman tyttären, Baijerin prinsessa Maria Antonia Walpurgis Symphorosan (1724–1780). 
Avioliitto solmittiin ensin välittäjän avulla Münchenissä 13. kesäkuuta 1747 ja he menivät naimisiin henkilökohtaisesti Dresdenissä 20. kesäkuuta 1747. Maria Antonia oli erittäin sivistynyt ja hyvinkoulutettu sekä säveltäjä. Samana vuonna Maria Antoniasta tuli Rooman Accademia dell’Arcadian jäsen, joka oli merkittävä oopperauudistusinstituutio. Samoin puoliso Friedrich Christian oli musiikillisesti poikkeuksellisen lahjakas. 
Heille syntyi yhdeksän lasta, joista seitsemän eli aikuiseksi asti:
Heidän vanhin poikansa Friedrich August III seurasi isäänsä vaaliruhtinaana ja kruunautti itsensä myöhemmin kuninkaaksi. Hänen alaikäisyytensä aikana äiti, leskiherttuatar Maria Antonia ja setä, Saksin prinssi Franz Xavier toimivat sijaishallitsijoina 1763–1768. Myös Friedrich Christianin toinen poika Anton oli myöhemmin Saksin kuninkaana.
Happidifluoridi

Happidifluoridi (OF2) on hapen ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä on tutkittu käytettäväksi rakettien ja ohjusten polttoaineseoksissa hapettimena.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa happidifluoridi on väritön kaasu. Se voidaan nesteyttää ja nesteenä se on väriltään keltaista. Happidifluoridi on sikäli poikkeuksellinen yhdiste, että happi esiintyy siinä hapetusluvulla +II tavanomaisen hapetusluvun -II sijaan. Tämän vuoksi yhdiste on erittäin voimakas hapetin. Yhdiste liukenee hieman veteen, mutta myös reagoi veden kanssa, jolloin muodostuu happea ja vetyfluoridia. Happidifluoridi reagoi monien metallien ja epämetallien, jopa ksenonin, kanssa muodostaen niiden oksidien ja fluoridien seoksen. Happidifluoridi on voimakkaasti myrkyllinen yhdiste ja se ärsyttää silmiä ja hengitysteitä.
OF2 + H2O → O2 + 2 HF
Valmistus ja käyttö.
Ensimmäisen kerran happidifluoridia valmistivat Paul Lebeau ja A. Damiens vuonna 1927 elektrolysoimalla hieman kosteaa kaliumfluoridia. Nykyään yhdistettä valmistetaan tyypillisimmin johtamalla fluoria 2% natriumhydroksidiliuokseen. Emäsliuos ei voi olla väkevämpi tuotteen hydrolyysin ehkäisemiseksi. 
2 F2 + 2 NaOH → OF2 + 2 NaF + H2O
Happidifluoridia käytetään pääasiassa laboratoriotutkimuksissa reagenssina. Sitä voidaan käyttää hapettimena rakettien ja ohjusten polttoaineseoksissa.
Anton (Saksi)

Anton (27. joulukuuta 1755 – 6. kesäkuuta 1836) oli Saksin kuningas vuosina 1827–1836.
Suku.
Anton oli Saksin vaaliruhtinas Friedrich Cristianin ja Baijerin prinsessa Maria Antonian nuorempi poika. Koska hänen veljensä, Saksin kuningaskunnaksi korottanut Friedrich August I ei saanut perillistä, tämän kuoltua 71-vuotiaana Antonista tuli hallitsija. 
Kuningas.
Kuningas Anton oli maltillinen, mutta uskonnolliseen mystiikkaan ja katolilaisuuteen kallistunut kuningas, jonka hallinnon teki epäsuosituksi varsinkin vallan keskittyminen taantumukselliselle ministeri Detlev von Einsiedelille. Kun europpalaisen vallankumousvuoden aikana myös Leipzigissa ja Dresdenissä puhkesi syyskuussa 1830 mellakoita, Anton päätti lepytellä alamaisiaan erottamalla Einsiedelin ja ottamalla veljenpoikansa Friedrich August II:n kanssahallitsijakseen. Friedrich Augustin johdolla laadittiin vuoden 1831 perustuslaki.
Avioliitot ja lapset.
Antonin ensimmäinen puoliso vuonna 1781 oli Savoijin prinsessa Maria Carolina (1764–1782), joka oli kuningas Viktor Amadeus III:n ja Espanjan infanta Maria Antonia Fernandan (1729–1785) nuorin tytär. Hänen äidinisänsä oli kuningas Filip V ja äidinäitinsä kuningatar Elisabet Farnese. Maria Carolina kuoli jo vuosi avioliiton solmimisen jälkeen. 
Anton meni vuonna 1787 uudelleen naimisiin Toscanan suurherttua Leopold I:n (myöhempi keisari Leopold II) ja Espanjan kruununprinsessa, infanta Maria Luisan vanhimman tyttären Maria Teresan (1767–1827) kanssa. Heidän neljästä lapsestaan kukaan ei elänyt aikuiseksi asti. 
Perintö.
Kuningas Antonin kuoltua lapsettomana vuonna 1836 kruunu periytyi veljenpoika Friedrich August II:lle.
Solmukit

Solmukit ("Spergularia") on kohokkikasvien (Caryophyllaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Siihen luetaan kuuluvaksi 50 lajia, joiden lisäksi sukuun on kuvattu 160 muutakin lajia, mutta niiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä. Solmukit muistuttavat paljolti hatikoita ("Spergula") ja ne ovat aiemmin myös sisällytetty hatikoiden sukuun kuuluviksi. Solmukkien tieteellinen nimikin ("Spergularia") tarkoittaa ""Spergula"nkaltaista" eli hatikankaltaista. Solmukit eroavat hatikoista emien vartaloiden lukumäärän perusteella; solmukeilla emit ovat kolmivartaloisia ja hatikoilla viisivartaloisia.
Solmukit ovat yksi-, kaksi- tai monivuotisia ruohovartisia kasveja, jotka voivat olla kaljuja tai karvallisia. Solmukkien varsi on maanmyötäinen, rento ja haarova. Lehdet ovat kapeita sekä hieman möyheitä ja korvakkeet ovat yleensä pienet, joskus yhteenkasvaneet. Solmukkien kukat ovat viisilukuisia. Kukkien verholehdet kalvolaitaisia, terälehdet yleensä vaaleanpunaisia ja emit kolmivartaloisia. Solmukkien hedelmä on munanmuotoinen, hammasluomainen kota.
Suomessa ja Ruotsissa tavataan kolmea solmukkilajia. Niistä Suomessa punasolmukki ("Spergularia rubra") on selvästi yleisin ja merisolmukki ("Spergularia media") harvinaisin.
Luettelo Yhdysvaltain presidenttiehdokkaiden nimeämiskokouksista

Yhdysvaltain presidenttiehdokkaan nimittämiskokous on poliittinen yleiskokous, joka pidetään joka neljäs vuosi Yhdysvalloissa useimmilla poliittisilla puolueilla, jotka asettavat ehdokkaan tulevissa Yhdysvaltain presidentinvaaleissa. Tällaisen yleiskokouksen muodollinen tavoite on valita puolueen ehdokas presidentiksi sekä hyväksyä puoluepoliittisia periaatteita ja tavoitteita ja hyväksyä säännöt puolueen toiminnalle, mukaan lukien presidentin nimitysprosessi seuraaville vaaleille.
Nykyaikaisessa Yhdysvaltain presidentinvaaliprosessissa presidentin esivaaleihin osallistuvat äänestäjät, jotka valitsevat yleiskokouksiin edustajat, jotka sitten puolestaan ovat sitoutuneet valitsemaan tulevan presidentinvaaliehdokkaan. Muita valtuutettuja näissä yleiskokouksissa ovat poliittisten puolueiden jäsenet, jotka istuvat yleiskokouksissa automaattisesti, ja heitä kutsutaan "kiistattomiksi valtuutetuiksi" (engl. "Superdelegate"), koska he voivat itse valita, ketä he äänestävät presidenttiehdokkaksi.
Luettelossa ei ole pienpuolueita. Luettelossa on kaksi vanhaa isoa puoluetta jotka ovat jo hajonneet; Kansallinen Republikaaninen puolue ja Whig-puolue.
Presidentinvaalin voittaja on lihavoituna.
Isomuurahaiskuoriainen

Isomuurahaiskuoriainen eli muurahaiskuoriainen ("Thanasimus formicarius") on kirjokuoriaisten heimoon kuuluva laji. Se on 7-10 mm:n pituinen ja tummissa peitinsiivissä on yksi tai kaksi mutkittelevaa vaaleaa raitaa, keskiruumis on rusehtavan punainen ja pää on musta. Muurahaiskuoriainen muistuttaa hieman väritykseltään ja käyttäytymiseltään muurahaista. Punertavat toukat elävät petoina kaarnakuoriaisten käytävissä. Isomuurahaiskuoriaista esiintyy pääasiassa Euroopassa. Suomessa laji on luokiteltu elinvoimaiseksi ja sitä esiintyy lähes koko maan alueella pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta.
Isomuurahaiskuoriainen on metsänomistajalle hyödyllinen apu tuhohyönteisteisten torjunnassa. Se saalistaa ainakin seuraavia lajeja: kuusentähtikirjaajaa ("Pityogenes chalcographus"), taimipikikärsäkästä ("Pissodes castaneus"), pystynävertäjää ("Tomicus piniperda"), sarvijaakkoa ("Acanthocinus aedilis"), vaakanävertäjää ("Tomicus minor"), ukkoniluria ("Dendroctonus micans"), pikakirjoittajaa ("Ips sexdentatus"), kirjanpainajaa ("Ips typographus"), "Pityokteines curvidens", "Hylurgus ligniperda", havutikaskuoriaista ("Trypodendron lineatum"), pikkukirjanpainajaa ("Ips duplicatus") ja mustaniluria ("Hylastes ater").
The Addams Family (musikaali)

The Addams Family on yhdysvaltalainen musikaali, jonka on musiikin ja sanoituksen on tuottanut Andrew Lippa. Musikaalin käsikirjoituksen ovat tehneet Marshall Brickman ja Rick Elice, joka perustuu Charles Addamsin sarjakuviensa pohjalta luomaan The Addams Family perheeseen. Musikaali sai ensi-esityksensä kokeiluna Chicagossa vuonna 2009. Vuotta myöhemmin musikaalin ensi-ilta oli New Yorkin Broadwayllä huhtikuussa 2010.
Musikaalikomedia on ensimmäinen teatterinäytelmäksi tuotettu The Addams Family-näytös, vaikka Addamsin perheestä on tehty jo useita televisio- ja elokuvasovituksia. 
Musikaali Suomessa.
Suomessa musikaalin kantaesitys oli Tampereen Työväen Teatterissa, jossa ensi-ilta oli 4. lokakuuta 2013.
Oulun kaupunginteatterissa musikaalin ensi-ilta oli 17. tammikuuta 2015 jatkuen aina 19. joulukuuta 2015 saakka musikaalin ollessa suuri menestys näytöksien ollessa aina loppuunmyyty, saaden kaiken kaikkiaan yli 25 000 katsojaa.
Näyttelijät.
Broadwayn, Tampereen ja Oulun "The Addams Family"-musikaalin näyttelijät.
90 Minutes in Heaven

90 Minutes in Heaven on yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 2015. Elokuva kertoo nuoresta pastorista, joka julistetaan auto-onnettomuuden jälkeen kuolleeksi mutta herää uudelleen henkiin ja väittää käyneensä taivaassa. Elokuva perustuu Don Piperin omaelämäkerralliseen kirjaan.
Juoni.
Tammikuussa 1989 pastori Don Piper (Hayden Christensen) joutuu vakavaan auto-onnettomuuteen ja hänet todetaan kuolleeksi. Seuraavat puolitoista tuntia hänen ruumiinsa makaa pressulla peitettynä sillä välin kun hänen sielunsa kokee taivaan valtakunnan ihanuuden. Papin rukoukset auttavat hänet kuin ihmeen kaupalla takaisin elävien kirjoihin, mutta sitä ihmettä Don ei olisi halunnut kokea, sillä hänen vammansa aiheuttavat pahoja kipuja ja henkistä kärsimystä. Vaimonsa Evan (Kate Bosworth), kolmen lapsensa sekä läheisten ja kaukaisten ystävien tukemana Don yrittää saada otteen entisestä elämästään.
Hangon Itäsatama

Hangon Itäsatama on huvivenesatama Hangon Itälahdessa. Sitä ylläpitää pursiseura Hangö Segelföreningen. Satama rakennettiin heti Hangon kaupungin perustamisen jälkeen, ja laituri valmistui 1879 ja venesatama 1880. Sen pohjoispuolella on satamamakasiineja. Alue on valittu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Kuvaus.
Itäsatama sijaitsee suojaisessa Itälahdessa. Se on Suomenlahden merkittävimpiä huvivenesatamia. Sen rannalla ovat muun muassa Hangö Segelföreningenin rakennuttama funktionalismia edustava paviljonkinrakennus ja Granitin entinen kivihiomo.
Satamaa ylläpitää pursiseura Hangö Segelföreningen. Siellä käy satamakapteeni Jan Sonntagin vuoden 2011 arvion mukaan 6 000 – 7 000 venettä vuosittain. Niistä noin kymmenesosa on ulkomaalaisia. Satamassa on 220 venepaikkaa.
Historia.
Itälahdella sijaitsi 1800-luvulla pieni kalasatama. Itäsatamaa alettiin rakentaa tuolle paikalle heti kaupungin perustamisen jälkeen 1874. Ratainsinööri P. E. Böcker teki 1875 rakennussuunnitelman, ja valtio rakennutti 1879 Telakanniemen laitaan Böckerin suunnitteleman laiturin ja vuonna 1880 venesataman. Rantamakasiinit asetettiin kahteen suoraan riviin ja niiden väliin jätettiin palokuja.
Hangö Segelföreningenin paviljonki valmistui 1938. Sen oli suunnitellut arkkitehti Bertel Liljeqvist, ja sen rakentaminen onnistui pitkälti alueen yrityksiltä ja yksityishenkilöiltä saatujen lahjoitusten ansiosta.
Itälahti listattiin vuonna 2009 tehdyssä inventoinnissa valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen joukkoon.
Uskelan auto-onnettomuus

Uskelan auto-onnettomuus tapahtui illalla 1. lokakuuta 1937, kun Salon markkinoilta tulossa ollut Chevrolet-merkkinen kuorma-auto, jonka kyydissä oli 24 Ypäjän Palikkalan kylän nuorta, suistui jyrkässä alamäessä tieltä ja syöksyi rotkoon Uskelan Isokylässä niin sanotun Uskelan vanhan kirkon mäen luona. Auto kaatui ylösalaisin Uskelanjokeen paikalla yhtyvään Myllyojaan, jossa oli toista metriä vettä. Viisitoista autossa ollutta joutui veden varaan, ja kahdeksan heistä hukkui. Onnettomuusauton kuljettaja oli vahvassa humalatilassa. Uskelan onnettomuus oli Suomen suurin ennen sotia tapahtunut auto-onnettomuus.
Onnettomuuden kahdeksan uhria siunattiin 17. lokakuuta 1937 yhteishautaan Ypäjän hautausmaalle. Haudalla oleva muistopatsas paljastettiin juhannuksena 1938.
Korkein oikeus vahvisti maaliskuussa 1939 Halikon kihlakunnanoikeuden lokakuussa 1937 onnettomuusautoa kuljettaneelle Markus Ojalalle kuolemantuottamuksesta y.m. langettaman 3 vuoden 8 kuukauden vankeustuomion.
Aiheesta muualla.
Lehtiuutisia Uskelan onnettomuudesta:
Vaasanpuistikko (Vaasa)

Vaasanpuistikko () on yksi Vaasan ydinkeskustan leveistä puistokaduista. Runsaan kilometrin mittainen katu kulkee länsilounaasta itäkoilliseen Vaskiluodon sillalta kauppatorin eteläpuolitse rautatien ylittävälle maasillalle, jossa se jatkuu koilliseen Sepänkyläntienä.
Vaasanpuistikon poikkikadut lännestä itään ovat Rantakatu, Koulukatu, Lyseonkatu, Kirkkopuistikko, Senaatinkatu, Raastuvankatu, Ylätori, Kauppapuistikko, Alatori, Pitkäkatu ja Asemakatu. Vaasanpuistikon kanssa samansuuntainen katu on torin pohjoislaitaa kulkeva Hovioikeudenpuistikko.
Vaasan kaupunginarkkitehti Carl Axel Setterbergin vuoden 1855 asemakaavaan suunnittelema viiden puistokadun kokonaisuus – Hovioikeudenpuistikko, Kauppapuistikko, Kirkkopuistikko, Korsholmanpuistikko ja Vaasanpuistikko – kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Merkittäviä rakennuksia.
Vaasanpuistikon varrella sijaitsevat muun muassa Vaasan kirkko ja Kirkkopuisto sekä kaupungintalo ja Kaupungintalonpuisto. Muita merkittäviä rakennuksia ovat numero 3:n kerrostalo (Matti Visanti 1932), numero 6:n kerrostalo (Viljo Revell 1954), Vaasan lyseon lukio (numero 8, Johan Jacob Ahrenberg 1898), Moen talo (numero 12, 1861), Ylätorin kulman Rewell Center (Viljo Revell 1963) ja numero 18:n Vaasan kauppahalli (Alfred Wilhelm Stenfors 1939). Raastuvankadun kulman Wasaborg eli Sjöblomin talo oli valmistuessaan vuonna 1912 kaupungin suurin talo. Sen itäsiiven ovat suunnitelleet J. E. Bruun ja Carl Schoultz ja länsisiiven Arthur Rudolf Gauffin.
Pitkänkadun kulman Centrumin talo (Vaasanpuistikko 22) on tunnettu vuosien myötä vaihtuvista ravintoloistaan. Siinä toimi 1970-luvulla tanssiravintola Centrum, 1980-luvulla diskoteekki Caribbean People. Sitä seurasivat tanssiravintolat Valentino ja Tähtitaivas sekä yökerhot Apache Inn ja Party House 22. Ketjuravintoloista talossa toimi aiemmin Restelin Martina ja nykyisin Pancho Villa.
Bleasbyn rautatieasema

Bleasbyn rautatieasema on rautatieasema Bleasbyn kylässä Nottinghamshiressä. Se sijaitsee Nottingham–Lincoln-radan varrella.
Asema avattiin joulukuussa 1848 nimellä Bleasby Gate. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1889. Asemaa käytti 8 014 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Kirjokuoriaiset

Kirjokuoriaiset (Cleridae) on erilaisruokaisten alalahkoon kuuluva kovakuoriaisheimo. Useimmilla lajeilla on harjaksinen ruumis ja ne ovat usein kirkkaanvärisiä. Lajeja tunnetaan maailmasta noin 3 500.
Albert Dewandre

Albert Barthélemy Franz Marie Joseph Dewandre (20. maaliskuuta 1884 Monceau-sur-Sambre – 25. toukokuuta 1964 Liège) oli belgialainen insinööri, keksijä ja teollisuusjohtaja.
Perhetausta.
Albert Dewandren isä Georges (1853–1932) oli myös insinööri ja AILg:n ("Association des Ingénieurs diplômés de L`Université de Liège") jäsen, ja hänen äitinsä oli Sophie o.s. Minette (1855–1924). Albert oli kuuluisan belgialaisen lakimies-poliitikon, senaattori Barthel Dewandren (1822–1893) lapsenlapsi. Albert Dewandren lapsenlapsi Brigitte Neven o.s. Wauters on elektromekaniikan insinööri, ja myös AILg:n jäsen.
Keksintöjä.
Hänen merkittävin keksintönsä oli polttomoottorin imutiehyiden alipainetta hyödyntävä jarrutehostin. Saksalainen Robert Bosch GmbH kaupallisti sen, ja se tuli ensi kertaa käyttöön eräissä Mercedes-Benzin kuorma-automalleissa vuonna 1927, seuraavana vuonna myös henkilöautoissa.
Vuonna 1933 hän esitteli etuvetoisen johdinauton, "trolleybus Dewandre":n, jossa niin ohjaus kuin jarrutkin olivat tehostettuja. Sen käyttöönoton 1935 jälkeen Dewandren ratkaisun haittapuolet paljastuivat, sillä ohjausjärjestelmän tuntuma oli vielä kehno: johdinautoa oli vaikeaa pitää vakaasti suunnassaan käytetyn ohjaustekniikan puutteellisuuksien vuoksi. Jatkokehittelyn jälkeen ohjaus- ja jarrutehostuksella varustetut, brittiläisen Clayton-Dewandre-yhtiön alaisuudessa valmistetut ajoneuvot tuottivat keksijälle kuitenkin sievoisia tuloja.
Dewandre suunnitteli ja toteutti myös suihkulähteen vuoden 1939 Liègen Expo de l’Eau -näyttelyyn. Sadan metrin korkeuden saavuttanut vesisuihku oli toteutushetkellä lajinsa korkein maailmassa.
Johtotehtävät ja kunnianosoitukset.
Albert Dewandre toimi Compagnie des Pieux Frankl-yrityksen (nykyisin Thales-konserniin kuuluva Forges de Zeebrugge) johtajana, Fabrique Nationale de Herstalin varapääjohtajana, Liègen yliopiston administraattorina, ja sen diplomi-insinööriseura AILg:n puheenjohtajana. Hän oli toisen maailmansodan päätyttyä myös perustajajäsen CEEES (Confederation of European Environmental Engineering Societies) -kattojärjestöön nykyisin kuuluvassa BSMEE:ssä [Belgian Society of Mechanical and Environmental Engineering). Hänelle myönnettiin "Legion d`Honneur" (kunnialegioonan) upseerin arvo, sekä komentajan arvo Belgian toiseksi korkeimmassa "Ordre de la Couronne" -ritarikunnassa.
Hovioikeudenpuistikko

Hovioikeudenpuistikko () on yksi Vaasan ydinkeskustan puistokaduista. Noin kilometrin mittainen katu alkaa lännessä Rantakadulta Vaasan hovioikeuden edustalta, kulkee kauppatorin pohjoisreunaa ja päättyy Rautatienkatuun Vaasan rautatieaseman edustalle. Seuraava samansuuntainen katu etelään päin on Vaasanpuistikko.
Kauppatorin kohdalla, Raastuvankadun kulmasta Alatorille Hovioikeudenpuistikko on kävelykatua. Kävelyaluetta suunnitellaan jatkettavaksi kadun loppupäähän, rautatieasemalle asti, ja siitä edelleen kaavaillaan jalankulkuyhteyttä ratapihan yli tai ali Wasa Stationiin ja Klemettilän uudelle kauppakeskusalueelle.
Historiaa.
Vaasan kaupunginarkkitehti Carl Axel Setterbergin vuoden 1855 asemakaavaan suunnittelema viiden puistokadun kokonaisuus – Hovioikeudenpuistikko, Kauppapuistikko, Kirkkopuistikko, Korsholmanpuistikko ja Vaasanpuistikko – kuuluvat Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Merkittäviä rakennuksia.
Hovioikeudenpuistikko alkaa Setterbergin suunnittelemaa Vaasan hovioikeuden rakennusta (1862) vastapäätä. Setterbergin piirtämiä ovat myös kadun varrella oleva Vaasan kirkko sekä apteekkirakennus Kirkkopuistikon kulmassa.
Eduskuntatalon suunnittelijana tunnetun J. S. Sirénin piirtämiä rakennuksia Hovioikeudenpuistikon varrella ovat Lassila &amp; Tikanojan liikerakennus (1937) numerossa 19, KOP:n talo (1939–1941) Hovioikeudenpuistikko 13:ssa sekä ja Suomen Pankin talo eli Ritzin talo (1949–1952) Kirkkopuistikon kulmassa. Suomen Pankin talon edessä kadun keskellä on vanhan katukaivon puukatos.
Muita merkittäviä rakennuksia Hovioikeudenpuistikon varrella ovat Keijo Petäjän suunnittelema, vuonna 1964 valmistunut as.oy Paratiisi Rantakadun kulmassa, Tikanojan taidekoti numero 4:ssä, Kipinän talo numero 5:ssä (Alfred Wilhelm Stenfors 1907), Vaasan kauneimmaksi taloksi äänestetty Vaasan Osake-Pankin jugendlinna eli Kurtenia numero 11:ssä (Fredrik Thesleff 1905), Vaasan kaupungintalo, Rewell Center Ylätorilla, torinlaidan Hartmanin talo (Kauno S. Kallio 1913) sekä hotelli Centralin talo Pitkänkadun kulmassa (A. E. Hämäläinen 1941).
Hovioikeudenpuistikon varrella toimivat muun muassa Vaasan pääposti, kauppakeskus Espen, Sokos Hotel Royal ja Vaasan Omenahotelli.
Taideteoksia.
Hovioikeudenpuistikon varrella on monia julkisia veistoksia ja korkokuvia, keskeisimpänä torinlaidan "Suomen Vapaudenpatsas". Kävelykatuosuudelle on vuosina 2005–2006 pystytetty myös Erkki Kannoston teokset "Matkakuume", "Syvä jano" ja "Varjoja metsässä". Hartmanin talon fasadia komistavat John Munsterhjelmin graniittifiguurit "Seppä" ja "Puutarhassa työskentelevä nainen". Rewell Centerin päädyssä on Jaakko Niemelän "Gridlock", Kaupungintalon puistossa ovat Joachim Kurtenia, P. E. Svinhufvudia ja marsalkka Mannerheimia esittävät korkokuvat (Emil Wikström ja John Munsterhjelm). Suomen Pankin rakennuksen seinässä ovat Emil Filénin ja Yrjö Rosolan tekemät reliefit. Kirkkopuistikon kulmassa on Emil Wikströmin tekemä Zachris Topeliuksen patsas.
Olli Kärkkäinen

Olli Kärkkäinen on suomalainen taloustieteilijä. Hän on työskennellyt valtiovarainministeriössä johtavana erityisasiantuntijana budjettiosaston rakenneyksikössä vuoden 2020 alusta. 
Tätä ennen hän työskenteli kaksi vuotta Nordeassa yksityistalouden ekonomistina.
Aiemmin hän on työskennellyt eduskunnan tietopalveluissa tutkijana ja väitöskirjatutkijana Tampereen yliopistossa. Kärkkäinen on tutkinut muun muassa kannustinloukkuja sekä perustuloa.
Focke-Achgelis Fa 283

Focke-Achgelis Fa 283 Kampfhubschrauber oli saksalainen suunniteltu rynnäkköhelikopteri. Vuonna 1942 käynnissä olleesta projektista on jäänyt varsin vähän materiaalia jäljelle, eikä konetyyppi edennyt missään vaiheessa suunnittelupöytiä pidemmälle. Kopteri olisi ollut konfiguraatioltaan yksiroottorinen, ja rakenteidensa osalta panssaroitu. Laskutelineestä suunniteltiin sisäänvedettävää. Kopterin sivuttaisohjaus kaavailtiin toteutettavaksi vaihtoehtoisesti perään V-muotoon asennetuilla kahdella roottorilla, tai ohjaamalla moottorin pakokaasut sivusuuntaisesti ulos rungon sivulta. Voimalaitteena oli tarkoitus käyttää 1 323 kilowatin (1 800 hv) 14-sylinteristä BMW 801D -tähtimoottoria.
Jack Taylor (televisiosarja)

Jack Taylor on vuonna 2010 alkanut irlantilainen rikosdraamasarja, joka perustuu Ken Bruenin romaaneihin. Sarja sijoittuu Galwayhin. Pääosassa on entinen poliisi Jack Taylor (Iain Glen), joka on ryhtynyt yksityisetsiväksi saatuaan potkut poliisista.
Sarja alkoi elokuussa 2010 Irlannin TV3-kanavalla. Suomessa Yle TV1 aloitti sarjan esittämisen 1. lokakuuta 2017.
Kitbuqa

Kitbuqa (myös Ked-Buqa tai Ketbugha, k. 1260) oli naimanien heimoon kuulunut mongolikomentaja, joka sai surmansa Egyptiä hallinneita mamelukkeja vastaan käydyssä Ain Jalutin taistelussa vuonna 1260.
Elämäkerta.
Kitbuqa oli virkamies naiman-heimosta, joka vuonna 1252 lähetettiin valtaamaan assasiinien (ismailiittien lahko) hallitsemaa Girdkuhin linnoitusta ja muita assasiinien hallussaan pitämiä tukikohtia Quhistanissa nykyisessä Iranissa. Kitbuqan johtamat 5 000 miestä hyökkäsivät useita linnoituksia vastaan toukokuun 1253 ja marraskuun 1254 välillä, mutta heidän ei onnistunut valalta piirittämäänsä Girdkuhia ja lopullinen voitto assasiineista jäi saavuttamatta. Hülegü-kaanin johtaessa alueelle suuremman mongoliarmeijan toukokuussa 1256 Kitbuqa hävitti ismailittien Tunin kaupungin Qayenin ja Tabasin välillä, edeten tämän jälkeen Hülegün armeijan vasemman siiven muodostaen ismailiittien sydänmaille Elbursvuoristoon syys-marraskuussa 1256. Kitbuqa jatkoi Hülegün vasemman siiven komentamista Hülegün hyökätessä kohti Bagdadia. Kitbuqa hävitti vihollisen tukikohtia Khūzestānissa ja Luristanissa, ennen kuin joukot yhdistyivät Bagdadissa.
Hülegü jatkoi edelleen hyökkäystään kohti Syyriaa ja Kitbuqa toimi takajoukkona komennossaan 10 000 mongolia, sekä 500 armenialaista ja georgialaista sotilasta. Damaskos antautui 14. huhtikuuta 1260 ja Kitbuqa jatkoi linnoitusten kukistamista Libanonin ja Jordanian alueilla. Uskonnoltaan Kitbuqa oli kristitty ja hän tuki valloitettujen alueiden kristittyjen etuja. 3. syyskuuta 1260 Kitbuqa johti mongoleja Egyptin sulttaani Qutuzia vastaan Ain Jalutin taistelussa. Vihollisarmeijaa pienempää joukkoa johtanut Kitbuqa ei suostunut perääntymään, vaan jäi taistelun hävittyään vangiksi ja teloitettiin. Qutuz eteni Libanoniin, jossa vangeiksi jäi myös osa Kitbuqan perheestä. Kitbuqan uhmakkuutta ihaillut Hülegü palkitsi sittemmin Kitbuqan hengissä selvinneet sukulaiset.
Berezan

Berezan () on kaupunki Ukrainan Kiovan alueella, linnuntietä 68 kilometriä maan pääkaupunki Kiovan keskustasta itään. Berezan muutettiin kaupungiksi vuonna 1981 ja on ollut hallinnollisesti suoraan Kiovan alueen alainen kuntatason yksikkö vuodesta 1993. Vuonna 2017 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 16 452.
Kaupunki sijaitsee Kiovasta itään kohti Harkovaa johtavan valtatien M03 varrella (osa eurooppatietä ).
Kool G Rap

Nathaniel Thomas Wilson (s. 20. heinäkuuta 1968), paremmin tunnettu taiteilijanimellään Kool G Rap, on yhdysvaltalainen rap-artisti. Hän aloitti uransa Kool G Rap &amp; DJ Polo -duossa ja Juice Crew -kollektiivin jäsenenä. Wilsonia pidetään mafioso rap -alalajin pioneerina ja hän on saanut myös tunnustusta teknisistä riimittelytaidoistaan.
Wilson on kotoisin New Yorkin Queensin Coronasta.
Queensbridge

Queensbridge on vuonna 1939 avattu asuntoalue New Yorkin Queensin Long Island Cityssä. Alueen vuokratalot on suunnattu vähävaraisille, ja talot omistaa New York City Housing Authority. Queensbridgen 96 taloa jaetaan kahteen eri kompleksiin, ja asukkaita on koko alueella yhteensä vajaa 7 000.
Queensbridge on kärsinyt huonosta maineesta, ja alueella on ilmennyt paljon rikollisuutta 1960-luvulta lähtien, mikä lisääntyi vielä 1980-luvun crack-epidemian myötä. 2010-luvulla rikollisuus on kuitenkin vähentynyt merkittävästi.
Queensbridge sai huomiota kun alueelta kotoisin oleva rap-artisti Nas julkaisi vuonna 1994 "Illmatic" -esikoisalbuminsa, jonka sanoituksissa hän käsitteli Queensbridgessä varttumista.
Kauko Vainio (professori)

Kauko Juhani Vainio (1. toukokuuta 1913 Sääminki – 17. tammikuuta 1989 Heinola) oli suomalainen ortopedi, joka sai professorin arvonimen. 
Vainion vanhemmat olivat diplomi-insinööri Viljo Vainio ja Ester Johanna Koskinen ja puoliso vuodesta 1937 Vieno Sanelma Hyvärinen. Hän tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1930 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1939. Tohtoriksi hän väitteli 1956 ja sai sekä kirurgian että ortopedian erikoislääkärin pätevyyden 1951. Vainio oli Helsingin yliopiston ortopedisen kirurgian dosentti vuodesta 1956 vuoteen 1962. Hän työskenteli valmistuttuaan useissa eri sairaaloissa sekä Pohjois- että Etelä-Suomessa, Reumasäätiön sairaalan ortopedian ylilääkäri hänestä tuli vuonna 1952. Vainio, joka oli ortopedisen kirurgian uranuurtajia Suomessa, tutustui alaan jo 1950-luvun vaihteessa Yhdysvalloissa ja loi merkittävän kansainvälisen yhteistyöverkoston. Hänen sanotaan perehdyttäneen tuhat henkilöä eri puolilta maailmaa ortopediseen kirurgiaan ennen eläköitymistään vuonna 1975. Vainiolle myönnettiin ansioistaan professorin arvonimi vuonna 1970. Matti Äyräpään palkinnon hän sai myös vuonna 1970. Sotilasarvoltaan Vainio oli lääkintämajuri (1944).
Gunnar Sommerfeldt

Gunnar Ternstrøm Sommerfeldt (4. syyskuuta 1890 Kööpenhamina – 30. elokuuta 1947) oli tanskalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. 
Gunnar Sommerfeldt kasvoi kansakoulunopettajan ottolapsena. Hän työskenteli Aarhusin teatterissa vuosina 1911–1915 ja aloitti elokuvauransa Nordisk Filmillä vuonna 1914. Sommerfeldtistä tuli pian yksi yhtiön päänäyttelijöistä ja hän myös ohjasi muutamia elokuvia.
1920-luvulla Sommerfeldt teki muutamia dokumenttielokuvia ja työskenteli jonkin aikaa elokuvateatterin johtajana. Hän vietti myöhemmin vaihtelevaa elämää ja kuoli vankilassa pidätettynä hotellipetoksesta.
Christel Holch

Christel Julie Emmanuela Holch Jacobsen (2. huhtikuuta 1886 Aalborg – 8. maaliskuuta 1969 Skagen) oli tanskalainen näyttelijä.
Kauppiaan perheeseen syntynyt Christel Frost valmistui Kuninkaallisen teatterin näyttelijäkoulusta ja työskenteli ensimmäisen aviomiehensä Jens Holchin kuoltua Aarhusin teatterissa vuosina 1908–1913. Vuonna 1911 hän meni naimisiin teatteriohjaaja Jacob Jacobsenin kanssa. Holch Jacobsenin ensimmäinen elokuva oli "Den lille hornblæser" vuonna 1909. Hän työskenteli Nordisk Filmillä vuosina 1912–1915 esiintyen muun muassa Valdemar Psilanderin vastanäyttelijänä. Hänen viimeinen elokuvansa oli "Den ny husassistent" vuonna 1933.
Holch Jacobsen oli näyttelijä Annelise Jacobsenin ja elokuvaohjaaja Johan Jacobsenin äiti. Hänen sisarensa Ellen Rassow oli myös näyttelijä.
Folke Rabe

Folke Rabe (28. lokakuuta 1935 Tukholma, Ruotsi – 25. syyskuuta 2017) oli ruotsalainen säveltäjä ja jazz- ja kamarimuusikko, jonka pääsoitin oli pasuuna. Hänen isänsä oli Harald Rabe.
Elämäkerta.
Rabe opiskeli sävellystä Tukholmassa ja Darmstadtissa opettajinaan muun muassa Karl-Birger Blomdahl, György Ligeti, Witold Lutosławski ja Ingvar Lidholm. Modernin taidemusiikin alalla Rabe oli uranuurtaja improvisaatiomusiikin ja graafisen nuotintamisen alalla. Myöhemmin hänen teosluettelonsa huomattavan osan muodosti messinkipuhaltimille sävelletty musiikki, muun muassa "Basta" soolopasuunalle sekä solokonsertot trumpetille, pasuunalle ja käyrätorvelle. Rabe sävelsi myös arvostettua kuoromusiikkia, muuna muassa "Rondes" ja "to love", sekä elektroakustista musiikkia, kuten "VA??". Rabe valittiin Föreningen svenska tonsättaren jäseneksi 1965.
Jazzmuusikkona Rabe soitti muun muassa Arne Domnéruksen orkesterissa ja Harry Arnoldin radioyhtyeessä. Hän soitti useita vuosia Jack Lidströmin Hep Catsissa ja Lasse Törnqvistin Blue Starsissa. Rabe työskenteli myös Sveriges Radio P2:ssa.
Svend Aggerholm

Svend Aage Alexander Reumert Aggerholm (19. tammikuuta 1875 Århus – 12. helmikuuta 1940 Kööpenhamina) oli tanskalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Tukkukauppiaan perheeseen syntynyt Svend Aggerholm aloitti näyttelijänuransa Dagmar-teatterissa vuonna 1898. Hän siirtyi Folketeatretiin vuonna 1902 ja Det Ny Teateriin vuonna 1908. Vuodesta 1910 lähtien Aggerholm matkusteli ja työskenteli Englannissa. Palattuaan Tanskaan vuonna 1914 hän perusti oman teatteriseurueen. Aggerholm toimi Odensen teatterin johtajana vuosina 1917–1921 ja 1935–1936. Hän esiintyi Nordisk Filmin mykkäelokuvissa vuosina 1910–1914 ja teki ennen kuolemaansa myös yhden äänielokuvan. Aggerholm oli naimisissa näyttelijä Ellen Aggerholmin kanssa.
Bloxwichin rautatieasema

Bloxwichin rautatieasema on rautatieasema Bloxwichin kaupungissa Länsi-Midlandsissa. Se sijaitsee Chase Linen varrella.
Ensimmäinen Bloxwichin asema avattiin 1. helmikuuta 1858. Sitä ehdotettiin suljettavaksi vuoden 1963 Beechingin leikkausten ensimmäisessä raportissa, ja se suljettiin lopulta 18. tammikuuta 1865. Sen tilalle avattiin kuitenkin uusi asema 15. toukokuuta 1989.
Asemaa käytti 44 198 matkustajaa kaudella 2017–2018.