Venäjän keisarikunnan laivasto

Venäjän keisarikunnnan laivasto oli Venäjän tsaarien laivasto, joka lakkautettiin vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen.
Historia.
Kasakat sotivat 1500- ja 1600-luvuilla tataareja ja turkkilaisia vastaan käyttäen purje- ja soutulaivoja. Zaporožjen kasakat kutsuivat näitä "tšaikoiksi" tai "tšelneiksi" (), Donin kasakat puolestaan "strugeiksi" (). Näissä oli yleensä 80 miestä. Laivueessa oli kahdeksastakymmenestä sataan alusta. 
Venäjä on taistellut 1600-luvulta reiteistä Itämerelle, Mustallemerelle ja Asovanmerelle. Vuosisadan lopussa venäläiset olivat saaneet arvokasta kokemusta jokilauttojen käyttämisestä maajoukkojen rinnalla. 1667–1669 venäläiset yrittivät rakentaa laivastoa Dedinovon kylään Okajoen rannalle suojellakseen Volgan kauppareittejä, jotka johtivat Kaspianmerelle.
Pietari Suuri.
Pietari Suuri perusti Venäjän keisarillisen laivaston vuonna 1696. Suuressa Pohjan sodassa 1700–1721 Venäjä loi Itämeren laivaston. Kaleerilaivueen rakentaminen vei paikan 1702–1704 monissa satamissa. Jotta pystyisivät puolustamaan valloitettua rantaa ja hyökkäämään vihollisen meren yli kulkevia reittejä vastaan, venäläiset rakensivat purjelaivaston ulkomaisista ja Venäjällä valmistetuista aluksista. 
Itämeren laivaston tukikohtana oli 1703–1723 Pietari, mistä se siirrettiin Kronstadtiin. Aluksi Vladimirski Prikaz oli laivanvalmistuksen johdossa. Myöhemmin tehtävä annettiin Admiralteiski Prikazille. 
Laivaston upseerit otettiin värvättyjen joukosta. Palvelus laivastossa oli eliniän mittainen. Aatelisten lapset koulutettiin matematiikan ja navigoinnin tieteiden koulussa, joka oli perustettu 1701. Oppilaat koulutettiin usein ulkomaisissa laivastoissa. Oli myös tavallista värvätä ulkomaalaisia Venäjän laivastoon. Vuonna 1718 perustettiin korkein laivastoelin, amiraliteetti (). 
Vuonna 1722 laivastossa oli 130 alusta: 36 linjalaivaa, yhdeksän fregattia, kolme šnjavaa (, kevyt kaksimastoinen tiedustelualus), viisi mörssärialusta ja 77 avustavaa alusta. Kaleerilaivastossa oli 396 alusta: 253 kaleeria ja puolikaleeria ( kevyt, nopea kaleeri) ja 143 prikiä. 
Laivoja rakennettiin 24 satamassa, muun muassa Voronežin, Kazanin, Perejaslavin, Arkangelin, Aunuksen, Pietarin ja Astrahanin satamissa.
Pietari Suuren kuoleman jälkeen Venäjän sotalaivasto pääsi rappeutumaan.
1700-luku.
1700-luvun jälkipuoliskolla laivasto kasvoi Venäjän yhä aktiivisemman ulkopolitiikan ja Turkin sodan vuoksi. Ensimmäistä kertaa Venäjä lähetti aluksia kaukaisille rintamille Mustaltamereltä. Amiraali Spiridovin laivue sai Egeanmerellä ylivallan kukistettuaan turkkilaiset 1770. Vuonna 1771 Venäjän armeija valloitti Kertšinsalmen ja Kertšin ja Jenikalen linnakkeet. Edettyään Tonavalle venäläiset loivat Tonavan laivaston suojellakseen Tonavan deltaa. Vuonna 1773 sota Turkkia vastaan päättyi voittoon, jolloin Venäjä sai alueita Asovan- ja Mustanmeren rannikolta. Krim julistautui itsenäiseksi Venäjän protektoraattina ja liittyi itse Venäjään 1783. Vuonna 1778 H’ersonin satama sai alkunsa. Saimaalla toimi Venäjän Saimaan laivasto.
1800-luvulta vuoteen 1917.
1700-luvun loppupuolelta 1800-luvun alkuun Venäjällä oli maailman kolmanneksi suurin laivasto Ison-Britannian ja Ranskan jälkeen. 1800-luvun alussa Venäjän laivasto muodostui Itä- ja Mustanmeren laivastoista sekä Kaspian, Vienanmeren ja Ohotanmeren laivueista. Vuonna 1802 perustettiin Merisotavoimien ministeriö, joka nimettiin 1815 meriministeriöksi. Mustanmeren laivastossa oli 1787 viisi linjalaivaa ja 19 fregattia. Vuonna 1788 Itämeren-laivastossa oli 23 linjalaivaa ja 130 fregattia. 
Vuonna 1826 venäläiset valmistivat ensimmäisen aseistetun höyrylaivansa kahdeksantykkisen "Ižoran". Vuonna 1836 he rakensivat ensimmäisen siipiratashöyryfregatin 28-tykkisen "Bogatyrin". 1803–1855 venäläiset aloittivat yli 40 maailmanympäripurjehdusta ja pitkää matkaa, jolla oli tärkeä rooli Kaukoidän tutkimuksessa, eri valtamerillä ja Tyynenmeren operaatioissa. 
Krimin sodassa Venäjällä oli Itämeren ja Mustanmeren laivastot sekä Arkangelin, Kaspian ja Kamtšatkan laivueet. Vuonna 1853 Venäjällä oli yhteensä 40 linjalaivaa, 15 fregattia, 24 korvettia ja rikiä jne. Venäjän laivasto teki useita laivastovierailuja eri maihin, muun muassa Ranskaan ja Itä-Aasiaan 1800-luvun lopulla.
Venäjän laivaston osasto lähti 1863 sisällissotaa käyviin Yhdysvaltoihin kontra-amiraali Andrei Aleksandrovitš Popovin johdolla. Joukossa oli Kalevala-luokan korvetti. Pohjoisvaltojen luvalla osasto viipyi San Franciscossa turvaamassa Venäjän strategisia etuja: Euroopan suurvaltojen välit olivat kireät Puolan kysymyksen takia. Osasto lähti takaisin Venäjälle elokuussa 1864 ja palasi Itämerelle Kronstadtiin vuonna 1865. 
Purjealuksista siirryttiin höyrylaivoihin 1860- ja 1870-lukujen aikana. Tärkeimmiksi toiminta-alueiksi muodostuivat Itämeri, Jäämeri, Mustameri ja Tyyni valtameri. 
Ensimmäinen jäänmurtaja "Jermak" rakennettiin. Venäjän laivasto kärsi suuria tappioita Venäjän–Japanin sodassa vuosina 1904–1905. Venäjän laivastossa tapahtui vallankumouksellista toimintaa muun muassa taistelulaiva "Potemkinilla" Mustallamerellä ja Viaporissa vuosina 1905–1906. Venäjän laivastoa rakennettiin voimakkaasti 1900-luvun alkupuolella. Suuria taistelulaivoja, ns. dreadnought-tyyppisiä taistelulaivoja valmistui. Bolševikkivallankaappauksen jälkeen laivaston nimeksi tuli 1918 Työläisten ja talonpoikien punainen laivasto.
Suomalaisia palveli keisarillisessa sotalaivastossa kaikkiaan 339 meriupseeria.