Helsingin kuninkaankartano

Helsingin kuninkaankartano oli kuninkaankartano, jonka Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa perusti Vantaanjoen suulla olevien koskien väliselle saarelle, jota nykyään kutsutaan Kuninkaankartanonsaareksi. Kuninkaankartanon rakentaminen alkoi vuonna 1550, samana vuonna kuin Helsingin kaupungin. Kartano oli kruunun hallinto- ja talouskeskus, sotilaallinen huoltokeskus ja maatalouden mallitila. Kuninkaankartano oli välimuoto Helsingin kaupungin tueksi suunnitellusta keskiaikaisesta linnasta ja vuosina 1556–1557 perustetuista varsinaisista kuninkaankartanoista. Helsingin kaupungin ensimmäisinä vuosina itse kaupungin asema oli varsin syrjäinen kuninkaankartanon rinnalla. Kuninkaankartano kukoisti kuitenkin vain noin toistakymmentä vuotta.
Perustaminen.
Erik Spåre määrättiin Helsingin kuninkaankartanon ensimmäiseksi voudiksi ja hän sai palkaksi oikeuden Tuuloksen pitäjän Kouvolan neljänneksen verotuloihin. Spåren asema oli keskeinen Helsingin kaupungin perustamishankkeissa. 
Kuninkaankartano oli vahvasti aseistettu ja luonnollisten esteiden, kuten koskien ja sokkeloisen saariston suojaama. Ensimmäinen päärakennus valmistui vuonna 1551. Ensimmäisinä vuosina rakennettiin keittotupa, kaksi saunaa, laituri, laivurin tupa, ruoka-aitta, talli, kolme navettaa, sikala, karjasuoja, lohipato sekä silta saarelta mannermaalle. Vuosina 1553–1555 rakennettiin jauho- ja vanutusmyllyt sekä Suomen ensimmäisiin kuulunut vesisaha ilmeisesti länsikoskeen. Vanhoja kuninkaankartanoita kaksi kertaa suurempi päärakennus valmistui vuonna 1558. Kaupungin perustanut kuningas Kustaa Vaasa vieraili Helsingissä ensimmäisen kerran syksyllä 1555 ja yöpyi kuninkaankartanossa; saman syksyn aikana hän vieraili kaupungissa vielä toistekin muttei tämän jälkeen enää palannut. Vierailunsa aikana hän vahvisti kuninkaankartanon verotusoikeutta ja laajensi tilan maanomistuksia.
Kuninkaankartanonsaarta asutti noin 200 ihmistä ja iso määrä eläimiä. Kuninkaankartanon alaisuuteen erotettiin Helsingin pitäjän, Västervikin, Östervikin ja Koskelan kylien maita. Talonpojille kuulunut Helsingin kosken kalastusoikeus siirrettiin kartanolle. Kalastuksesta tuli kuninkaankartanon tärkein tuotantohaara. 
Itäisen sodanuhkan myötä kartanolle siirrettiin myös tärkeitä sotilaallisia tehtäviä. Itään marssitettavien joukkojen vakinaisena levähdyspaikkana Helsingin kuninkaankartano tuli vilkkaaksi etapiksi. Helsingin kuninkaankartano poikkesi muista Suomen kuninkaankartanoista, koska taloudenpito, hallinto ja rakennuksia suojanneet maavalli ja puupalisadit olivat linnojen kaltaisia. Kartanoon oli sijoitettu 12 tykkiä ja 10 hakapyssyä. Kuninkaankartanon tykistön tulivoima oli suurempi kuin Gripsholman kuninkaanlinnan.
Kuninkaankartanojärjestelmän purku.
Kuninkaankartanojärjestelmää alettiin purkaa 1560-luvulla. Vantaanjoen saari kävi ahtaaksi ja talousrakennuksia siirrettiin mantereelle Itä-Viikkiin perustettuun Viikin latokartanoon vuonna 1555. Venäläiset tuhosivat kuninkaankartanon, ja vuonna 1572 kartanon hallinto siirrettiin Espooseen. Alueella ei ollut enää rakennuksia vuonna 1631 tai ne olivat käyttökelvottomia.
Saari nimettiin Kuninkaankartanonsaareksi vuonna 1969.
Vuonna 1908 saarelta löytyi rakennustöiden yhteydessä joitakin esineitä. Osa kuninkaankartanon rakennuksen suuresta muuratusta kellarista löytyi vuonna 1913 vesilaitoksen pohjoisimman suodatinrakennuksen koillispään laajennustöiden yhteydessä. Vuonna 1971 löytyi katkelma muurista.