tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Magenta (Italia)

Magenta on kaupunki ja kunta Lombardiassa Pohjois-Italiassa. Se on kuuluisa alueella 4. kesäkuuta 1859 käydystä Magentan taistelusta. Väri magenta on nimetty taistelun perusteella ja sillä viitattiin todennäköisesti ranskalaisten joukkojen käyttämän univormun väriin. Magenta on myös pyhimys Gianna Beretta Mollan syntymäpaikka. 
Historia.
Magenta oli aluksi ilmeisestikin insubrien asuttama noin 500 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Roomalaiset valloittivat alueen 222 eaa. Länsi-Rooman valtakunnan hajottua aluetta hallitsivat langobardit.
Keskiajalla kaupunki hävitettiin kahdesti: vuonna 1162 Fredrik I Barbarossa hyökkäsi kaupunkiin ja vuonna 1356 sen hävittivät Viscontien hallintoa vastustaneet joukot. Tarinan mukaan keisari Henri VII yöpyi kaupungissa jouduttuaan lumimyrskyyn ollessaan matkalla Milanoon. Vuonna 1398 Gian Galeazzo Visconti lahjoitti kaupungin alueet Certosa di Pavian munkeille. 
4. kesäkuuta 1859 kaupunki oli Italian toisen itsenäisyyssodan merkittävän taistelun tapahtumapaikkana. Ranskalaisten joukkojen voitto mahdollisti Itävallan keisarikunnan siihen saakka hallitseman Lombardian valloittamisen.
Magenta sai Italian presidentin myöntämän kunniamaininnan 25. toukokuuta 1947.
Gary Williams

Gary Williams (s. 7. joulukuuta 1977) on englantilainen jalkapallovalmentaja. Hän on valmentanut Naisten Liigassa Helsingin Jalkapalloklubia vajaan kahden kauden ajan ja marraskuusta 2012 alkaen Åland Unitedia. Hän aloitti elokuussa 2024 miesten Veikkausliigassa pelaavan IFK Mariehamnin päävalmentajana työskenneltyään aiemmin saman seuran nuorisojalkapallon urheilupäällikkönä ja solmi marraskuussa jatkosopimuksen kaudeksi 2025.
Williams vaikutti Suomessa jo ennen nimitystään HJK:n päävalmentajaksi elokuussa 2008. Hän toimi vuodesta 2007 lähtien seuran juniorijoukkueiden parissa. Naisten liigajoukkueen valmennustehtävät jätettyään Williams valmensi PK-35:n junioreita sekä toimi SPL:n Helsingin piirijoukkueen valmentajana. Hän on aikaisemmin valmentanut myös Yhdysvalloissa neljän vuoden ajan Lindsey Wilson Collegen yliopistojoukkueita. Miesten joukkueen valmentajana hän toimi vuonna 2001 ja naisten vuosina 2004–2006. Omaa pelaajakokemusta Williamsilla on muun muassa Chelsean sekä AFC Bournemouthin junioriakatemioista.
Puikkokuoreet

Puikkokuoreet (Microstomatidae) on hopeakuorekalojen lahkoon kuuluva heimo. Eräissä lähteissä heimo luokitellaan kuuluvaksi kuorekaloihin. Puikkokuorelajeja tavataan kaikista valtameristä trooppisilta ja subtrooppisilta alueilta.
Lajit ja anatomia.
Puikkokuoreiden heimoon kuuluu 3 sukua ja noin 19 lajia. Heimon lajit ovat pienehköjä kaloja, jotka kasvavat noin 10–21 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia ja solakoita. Puikkokuorelajien tyypillisiä piirteitä ovat lyhyehkö kuono, hyvin suuret silmät sekä kylkiviivan ja suomujen jatkuminen pyrstöevään. Selkäevä sijaitsee ruumiin keskikohdan takana ja osalla puikkokuoreiden heimon kaloista on rasvaevä. Väriltään puikkokuoreet ovat hopeanharmaita ja väritys tummenee pyrstöä kohden.
Levinneisyys.
Puikkokuorelajeja tavataan trooppisilta ja subtrooppisilta alueilta Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne ovat syvän veden kaloja, joita on tavattu aina 2 750 metrin syvyydestä. Ne elävät yksittäin ja niiden ravinto koostuu eläinplanktonista.
Viljo Mikkola

Juho Viljo Mikkola (21. joulukuuta 1871 Kälviä – 5. heinäkuuta 1960 Turku) oli suomalainen säveltäjä ja kirkkomuusikko. 
Henkilöhistoria.
Mikkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Erik Mikkola ja Maria Mikkola ja puoliso vuodesta 1903 Anna Rauha Dargmar Erlund. Heidän tyttärensä oli laulajatar Aulikki Mikkola-Meurman. Mikkola kävi Turun lukkari- ja urkurikoulun 1895 ja opiskeli Helsingin musiikkiopistossa 1897–1899. Pariisissa Mikkola opiskeli laulua ja urkujen soittoa 1900–1901 ja teki opintomatkat Saksaan 1920 ja 1929 ja Italiaan 1929. Mikkola oli Turun tuomiokirkon kanttori 1901–1907 ja Turun Mikaelin kirkon urkuri 1908–1950. Hän toimi myös pedagogina ja musiikkialan luottamustehtävissä. Hänellä oli vuodesta 1905 piano- ja harmoniliike Turussa ja Helsingissä 1912–1932. "Turun Sanomien" musiikkikriitikkona Mikkola työskenteli 1903–1912. Hänelle myönnettiin Director musices -arvonimi vuonna 1919.
Taiteellinen tuotanto.
Mikkola sävelsi oratorion "Kristus" sekä kirkkomusiikkia, orkesteriteoksia ja lauluja. Hänen sävellyksiään ovayt muun muassa:
Mikkola konsertoi Turussa ja Helsingissä, pitäen muun muassa yli sata kirkkokonserttia, ja toimi orkesterinjohtajana, urkurina ja säestäjäpianistina.
Majnoon

Majnoon on valtava öljykenttä Irakin eteläosassa. Se on yksi Irakin neljästä todella suuresta öljykentästä. Vuonna 2009 siellä arvioitiin olevan 13 miljardia barrelia öljyä. Silloin Shella ja Petronas voittivat tarjouskilpailun ja saivat oikeuden hyödyntää tätä öljykenttää.
Majnoon sijaitsee Tigris-joen itäpuolella Basran maakunnassa. Se on Haziwahin suoalueella, pääosin täyttömaasta tehdyn Majnoonin saaren alla. Aulu ulottuu rannikolta 60 km sisämaahan.
Coleridge Goode

Coleridge George Emerson Goode (29. marraskuuta 1914 Kingston, Jamaika – 2. lokakuuta 2015) oli jazzia soittava kontrabasisti. Hänen isänsä oli urkuri ja kuoromestari, ja hänen äitinsä lauloi kuorossa. Goode opiskeli Glasgow’n yliopistossa ja muutti pysyvästi Lontooseen vuonna 1941. Hän levytti 1940-luvulla Django Reinhardtin ja Stephane Grappellin kanssa. Lisäksi hän muun muassa soitti Joe Harriottin kvinteteissä vuosina 1958–1967 ja teki yhteistyötä Michael Garrickin kanssa.
Goode johti omiakin yhtyeitään ja yhdisteli jazziin intialaisen musiikin vaikutteita. Goode kirjoitti omaelämäkerran "Bass Lines, A Life in Jazz".
Auli Mikkola-Meurman

Milja Anna Aulikki (Auli) Mikkola-Meurman (19. toukokuuta 1906 Turku – 1993) oli suomalainen pianisti ja oopperalaulaja (sopraano). Hänen isänsä oli säveltäjä, kirkkomuusikko Viljo Mikkola.
Mikkola-Meurman opiskeli Helsingin konservatoriossa laulua Anna Hagelstamin ja pianonsoittoa Ernst Lingon johdolla. Ensikonserttinsa hän piti vuonna 1928. Sittemmin hän konsertoi sekä kotimaassa että Skandinavian maissa ja Italiassa. Hänellä oli huomattavia rooleja useissa italialaisissa oopperoissa, kuten Giuseppe Verdin "Aidassa", Vincenzo Bellinin "Normassa" sekä Giacomo Puccinin "Tosca"ssa.
Mikkola-Meurmanin puoliso oli vuodesta 1935 SMK:n toimitusjohtaja Jaakko Meurman, ja heillä oli viisi lasta.
Katumuoti

Katumuoti tarkoittaa tilanneyhteydestä riippuen hieman toisistaan poikkeavia asioita. Joidenkin mukaan katumuoti on muotitalojen ulkopuolella kehittynyttä, alati muuttuvaa ja uutta muotia, jota massat jäljittelevät. Toinen tulkinta luonnehtii katumuotia antimuodiksi, tyypillisesti vuodesta toiseen vakaana säilyväksi tyyliksi, joka toimii valtamuodin vastavoimana eikä niinkään jäljittelyn esikuvana.
Katumuoti yhdistetään suuriin kaupunkeihin ja nuorisokulttuuriin. Erilaisiin alakulttuureihin kytkeytyy toisistaan eroavia katumuodin tyylejä, kuten hippimuoti, punk-muoti, goottilainen tyyli ja hip hop -muoti. Myös maantieteellisiä eroja on. Esimerkiksi Japanissa on useita omia katumuodin tyylejä, joista osa muistuttaa länsimaisia vastineitaan.
Reportterin urotyö

Reportterin urotyö () on Harry Beaumontin ohjaama yhdysvaltalainen rikosdraamaelokuva vuodelta 1931. "Reportterin urotyön" pääosissa ovat Joan Crawford, Lester Vail ja Clark Gable. "Reportterin urotyö" kertoo reportterista, joka tutkii kollegansa murhaa. Elokuva on Crawfordin ja Gablen ensimmäinen kahdeksasta yhteistyöelokuvasta.
"Reportterin urotyö" kuvattiin tuotantoyhtiönsä Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Kalifornian Culver Cityssä 234 000 dollarin budjetilla. Elokuva sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 7. helmikuuta vuonna 1931. New Yorkin ensi-ilta oli 20. maaliskuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 12. helmikuuta vuonna 1932. "Reportterin urotyö" oli taloudellinen menestys; elokuva tuotti yhteensä 1 268 000 dollaria. Kotimaassaan Yhdysvalloissa "Reportterin urotyö" tuotti 848 000 dollaria.
Yhdysvalloissa "Reportterin urotyö" julkaistiin DVD:lle 23. maaliskuuta vuonna 2009.
"Reportterin urotyö" viittaa juonessaan tositapahtumiin, jotka tapahtuivat Chicagossa. Elokuvassa viitataan "Chicago Tribunen" reportterin Jake Linglen murhaan (1930) ja Ystävänpäivän verilöylyyn (1929).
Pasi Tuutti

Pasi Mikael Tuutti (s. 21. maaliskuuta 1979 Kuopio) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Hän toimi Rovaniemen Palloseuran päävalmentajana noustuaan tehtävään apuvalmentajan paikalta toukokuussa 2019, kun Toni Koskela siirtyi Helsingin Jalkapalloklubin päävalmentajaksi. Vuosina 2020–2022 Tuutti oli Simo Valakarin apuvalmentajana Kuopion Palloseurassa. Valakarin lähdettyä seurasta Tuutti nimettiin KuPS:n päävalmentajaksi kaudeksi 2023. KuPS:n saavutettua ensimmäisestä kolmesta pelistään vain yhden pisteen, Tuutin sopimus purettiin huhtikuussa 2023. Kesällä 2023 Tuutti liittyi Ilveksen valmennustiimiin.
Tuutti on aiemmin toiminut Tampereen Ilveksen päätoimisena juniorivalmentajana, ja hän on myös valmentanut Naisten Liigassa pelaavaa Kuopion Pallokissojen joukkuetta ja toimi myös seuran junioripäällikkönä vuodesta 2010 lähtien. Tuutti on aikaisemmin valmentanut myös Kuopion Kingsin joukkuetta jalkapallon Kakkosessa.
Omalla pelaajaurallaan Tuutti edusti muun muassa Kuopion Palloseuraa, jonka riveissä hän pelasi seitsemän Veikkausliigan ottelua kaudella 2001.
Peitsa Mikola

Peitsa Untama Mikola (vuoteen 1937 Mikkola; 15. lokakuuta 1915 Jyväskylä – 9. toukokuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen metsätieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston metsänhoitaja 1953–1957 ja metsäbiologian ylimääräinen professori vuosina 1957–1978. Hän julkaisi kirjoituksia metsänhoidosta, metsämikrobiologiasta ja luonnonsuojelusta ja osallistui järjestöalan toimintoihin. Hänen ja Hugh E. Wilcoxin mukaan on nimetty mykorritsasieni "Wilcoxina mikolae". Mikola väitteli maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi 4.12.1948. Hän on julkaissut myös useita metsäalan oppi- ja tietokirjoja yksin ja yhdessä muiden kanssa.
Mikola sai vuonna 1983 Suomen Kulttuurirahaston 30 000 markan tunnustuspalkinnon ansioista metsäbiologian tutkimuksessa ja uuden metsänhoitokäsityksen edistämisessä. Mikola oli kolmen sodan veteraani. Hän osallistui Linnan juhliin vuonna 2015.
Mikolan veli oli sotahistorioitsija, eversti Keijo Mikola.
Yngve Bützow

Yngve Bützow (20. joulukuuta 1898 Oulu – 16. elokuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja kilparatsastaja. Hänet ylennettiin majuriksi 11. huhtikuuta 1944.
Bützowin vanhemmat olivat maanmittausinsinööri Birger Bützow ja Anna Dahl ja puoliso Toini Helena Thulin. Metsäneuvos Bjarne Bützow oli hänen veljensä.
Bützowin tunnetuimpia ratsuja oli suomalaissyntyinen Artturi. Ratsukko osallistui muun muassa Aachenin kansainväliseen kilpailuun vuonna 1937. Mukana oli kilpailijoita 17 maasta, ja kilpailut kestivät kymmenen päivää. Bützow voitti Artturilla ”puolivaikean” kouluratsastuksen. Vuotta myöhemmin Aachenissa ratsukko sijoittui vastaavissa luokissa kahdesti neljänneksi. 
Bützow voitti kouluratsastuksen Suomen-mestaruuden vuonna 1948 hevosella Mister X. Hän voitti kouluratsastuksen Suomen-mestaruuden myös seuraavana vuonna. Bützow toimi myös ratsastuksenopettajana ja kirjoitti oppaan "Ratsuhevosen ja ratsastajan koulutus".
Thanaka

Thanaka on vaaleankeltainen kosmeettinen aine, jota saadaan thanaka-puusta ("Linoria acidissima"). Oksan kappaletta hierotaan litteää kiveä vasten ja lisätään vettä, jolloin saadaan kasvoille levitettävää hienoa tahnaa. Thanakan katsotaan supistavan ja viilentävän ihoa ja suojaavan polttavalta auringolta.
Thanakaa käytetään etenkin Myanmarissa, ja vaikka yhä useammalla myanmarilaisella onkin varaa länsimaisiin kosmetiikkatuotteisiin, on thanaka edelleen suosittua. Tähän vaikuttaa etenkin sen halpa hinta ja tehokkuus. Thanakaa myydään eri vahvuisena ja kiinteässä, nestemäisessä sekä jauhomaisessa muodossa.
Keijo Mikola

Keijo Johannes Mikola, vuoteen 1936 Mikkola (21. marraskuuta 1909 Jyväskylä – 8. kesäkuuta 2001 Helsinki) oli Sotahistoriallisen tutkimuslaitoksen johtaja, rannikkotykistön eversti, yleisesikuntaeversti, filosofian kunniatohtori.
Henkilöhistoria.
Keijo Mikolan vanhemmat olivat kouluneuvos Juho Mikael Mikkola ja Fanny Maria Sirén ja puoliso vuodesta 1934 opettaja Lahja Kaarina Toivonen. Metsätieteilija Peitsa Mikola oli hänen veljensä. Mikola tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1928 ja suoritti rannikkotykistön kadettikurssin 1930, kapteenikurssin 1938 ja Sotakorkeakoulun 1946. Hän toimi rannikkotykistön opetusupseerina ja patterin päällikkönä 1930–1934, merivoimien esikunnan toimisto- ja osastopäällikkönä 1940–1945, Merisotakoulun opettajana 1947, sotakorkeakoulun sotahistorian ja strategian opettajana 1948–1958 sekä koulun johtajan apulaisena 1956–1958, ennen tehtäväänsä Sotahistoriallisen tutkimuslaitoksen johtajana 1958–1969. Sotaylioikeuden jäsen Mikola oli 1942–1945. Hän oli tunnettu paitsi historioitsijana, myös esitelmöitsijänä, radio- ja televisioesiintyjänä sekä monien toimikuntien jäsenenä ja asiantuntijana. Hän oli "Kylkirauta"-lehden päätoimittaja 1958–1960, "Sotilasaikakauslehden" kirjallisuusarvostelija ja Käpylän seurakunnan pitkäaikainen luottamushenkilö. Filosofian kunniatohtoriksi hänen vihittiin Helsingin yliopistossa 1973.
Muita julkaisuja.
Nimellä "K. J. Mikola":
Gandhin kansainvälinen rauhanpalkinto

Gandhin kansainvälinen palkinto () on vuodesta 1995 myönnetty intialainen rauhanpalkinto, joka myönnetään järjestöille tai yksittäisille kansalaisille, jotka ovat tehneet työtä maailmanrauhan ja kehityksen edistämiseksi. Palkinto on noin 10 miljoonaa Intian rupiaa (noin 117 000 euroa). Palkinto on nimetty Mahatma Gandhin mukaan. 
Rauhanpalkinnon myöntää Intian hallitus, jonka nimittämässä juryssä on maan pääministeri, parlamentin ns. virallisen opposition johtaja, Intian korkeimman oikeuden presidentti, Lok Sabhan puhemies ja yksi muu arvovaltainen henkilö.
Allosauridae

Allosauridae (nimen merkitys "puukkohammasliskot") oli heimo keskikokoisia ja suuria lihansyöjädinosauruksia, jotka kuuluivat neoteropod kladiin ja elivät myöhäisjurakaudella. 
Löytöhistoria.
Allosauridae-lajeja on löydetty paljon Afrikasta, Pohjois-Amerikasta, ja Aasiasta. Tämän ryhmän nimesi ensimmäisenä amerikkalainen paleontologi Othniel Charles Marsh vuonna 1878. Ensimmäinen laji, joka löydettiin oli "Carcharodontosaurus", jonka löysi Ernst Stromer vuonna 1920 Egyptistä. Tietämys tästä dinosauruksesta melkein katosi kokonaan, koska Stromer tallensi tietonsa Müncheniin, mutta toisen maailmansodan pommituksissa kaikki piirustukset ja tiedot katosivat. Tämä oli ongelma, koska tämä laji ja esimerkiksi "Spinosaurus" tunnettiin pelkästään näiden piirustuksen avulla. Mutta vuonna 1995 paleontologi Paul Sereno löysi Saharasta, Kaakkois-Marokosta suuren kallon ja osittaisen luurangon ja nämä vastasivat Stromerin tietoja ja piirustuksien kuvausta.
Kuvaus.
Allosauridae-heimon dinosaurukset olivat lihaa syöviä teropodeja. Siihen kuuluivat suvut "Allosaurus", "Saurophaganax" sekä huonosti tunnettu "Epanterias", joka saattoi olla "Allosauruksen" laji. "Allosauridae" heimon lajeilla oli suuret harjaiset kallot ja niin kuin monella muullakin teropodi lajeilla, Allosauridae-heimollakin olivat pitkät kolmisormiset eturaajat. Niiden hännät auttoivat lajeja tasapainottelussa. Allosauridae-heimon lajit olivat noin 8,5–13 metrin pituisia ja painoivat noin 1 700–6 000 kilogrammaa. Monilla lajeilla oli todella kookkaat ja vahvat eturaajat. Niiden hampaat olivat veitsen terävät. "Allosauridae" lajit olivat todennäköisesti vahvoja ja kovia metsästäjiä, jotka pystyivät tarttumaan saaliiseen kynsillään ja repimään suuria lihakimpaleita suurilla leuoillaan.
Balzanin palkinto

Balzanin kansainvälinen palkinto on sveitsiläinen palkinto, joka on myönnetty vuodesta 1961 järjestöille tai yksittäisille kansalaisille, jotka ovat tehneet työtä humaaniselle ja kulttuurilliselle työlle. Palkinnon summa on noin miljoona Sveitsin frangia.
Vuosittain jaetaan kaksi palkintoa kirjallisuudesta, ihmistieteistä ja taiteista sekä kaksi palkintoa matematiikasta ja luonnontieteistä. Tarkempi ala vaihtelee vuosittain. Esimerkiksi vuonna 2018 palkinnot jaetaan sosiaaliantropologiasta, maailmanhistorian tutkimuksesta, virtausdynamiikasta ja kemiallisesta ekologiasta.
Terekille ja takaisin

Terekille ja takaisin on Unto Parvilahden kirjoittama, vuonna 1958 Otavan kustantamana ilmestynyt muistelmateos vapaaehtoisen suomalaisen SS-pataljoonan vaiheista vuosina 1941–1943. Parvilahti oli itse kuulunut vapaaehtoisjoukkoon ja toiminut 1941–1944 suomalaisten SS-vapaaehtoisten yhteystoimiston hoitajana Berliinissä.
Kirjan nimi viittaa Pohjois-Kaukasiassa sijaitsevaan Terek-jokeen, jonne saakka suomalaispataljoona eteni Saksan hyökkäysvaiheen aikana.
Kirjan sisältö.
Kirja koostuu 36:sta luvusta, joissa tarkastellaan suomalaisen vapaaehtoisen Waffen-SS-pataljoonan vaiheita ja toimintaa.
Luvussa "Vapaaehtoisliikkeen synty" kirjoittaja taustoittaa pataljoonan perustamista ja vapaaehtoisten värväystä kuvaten oman värväytymisensä Samfundet Folkgemenskap -yhdistyksen kokouksen yhteydessä.
Luvussa "Lähtö jääkärien jäljille" kerrotaan matkasta Turusta Stralsundiin ja koulutuksen alkuvaiheista. Luvun nimi viittaa siihen, että vapaaehtoisten värväytyminen Saksan armeijaan jatkosodan aikana haluttiin esittää toisintona jääkäriliikkeestä. Pataljoonaan kuului useita jääkärien poikia ja yhdysupseerina toimi entinen jääkäri, kirkkoherra Kalervo Kurkiala. Hänestä kerrotaan luvussa "Kenttäpappimme ja yhteysupseerimme".
Luvussa "Salainen tehtävä 800" kerrotaan pataljoonan 12:n miehen kouluttamisesta ja osallisuudesta Muurmannin radalle suunnattuun kaukopartioon kesällä 1942. Suomessa tämä saksalaisista Lapin joukoista ja suomalaiseen vapaaehtoiseen SS-pataljoonaan kuuluneista muodostetun osaston retki on myöhemmin tunnettu kanoottisissien tekemänä, koska partiolla oli mukanaan apumoottorilla varustettuja kangaskanootteja.
Taistelukuvauksia on esimerkiksi luvuissa "Saksan kesäoffensiivi 1942" ja "Malgobekin lopputaistelut". Luku "Unser General" esittää henkilökuvan Wiking-divisioonaa komentaneesta kenraali Felix Steinerista. Pataljoonan kaatuneista kertoo luku "Niille, jotka eivät palanneet". Lukuun sisältyy luettelot pataljoonan palveluksessa kaatuneista ja myöhemmin Suomessa kaatuneista pataljoonaan kuuluneista.
Logroñon verilöyly

Logroñon verilöyly tapahtui Ecuadorissa vuonna 1599. Aluetta asuttaneet shuarit eli jivarot nousivat tällöin kapinaan heitä hallinneita espanjalaisia vastaan Logroñon ja Sevilla de Oron kaupungeissa. Verilöylyssä sai surmansa 1500-luvun historioitsijan mukaan ainakin 15 000 espanjalaista. Nykyaikainen tutkimus pitää uhrien lukumäärää liioiteltuna.
Kultaa espanjalaisille.
Espanjalaiset konkistadorit tulivat alueelle vuonna 1532. Francisco Pizarro kukisti inkat ja vangitsi heidän johtajansa Atahualpan. Espanjalaiset havaitsivat, että alkuasukkailla oli runsaasti kultaa. Shuarien maahan tunkeutui ensimmäisenä kapteeni Hernando de Benaventen johtama joukko vuonna 1549. Vuonna 1552 espanjalaiset perustivat viidakkoon Logroñon ja Sevilla de Oron kaupungit kootakseen shuareilta kultaa. Perustettiin myös kultakaivoksia, joihin shuareja otettiin pakkotyöhön. Heimo ei ollut kuitenkaan tottunut määräilyyn. Vuonna 1582 espanjalainen Juan Aldrete kirjoitti shuareista: ""He ovat hyvin sotaisaa kansaa. Jivarot ovat surmanneet joukoittain espanjalaisia ja surmaavat yhä joka päivä." Vuonna 1599 ilmoitetut entistä suuremmat kultavaatimukset johtivat siihen, että heimon johtaja Quiruba (Quirruba) aloitti kapinan valmistelut. Päätettiin, että intiaanit iskevät samalla hetkellä eri espanjalaiskaupunkeihin ja tuhoavat ne. Oli tärkeää, että espanjalaiskuvernööri itse olisi paikalla. Kapinaan osallistuisi 20 000 intiaanisoturia.
Verilöyly.
Yllätyshyökkäys tapahtui Logroñossa sovittuna yönä vuonna 1599. Espanjalainen historioitsija Juan de Velasco kuvaili sitä: "He surmasivat talossa kaikki lukuun ottamatta kuvernööriä, joka hyökkäyksen yllättämänä ei ollut ehtinyt edes pukeutua. Intiaanit sanoivat, että hänen oli aika ottaa vastaan aarre, jonka hän oli heiltä tilannut." Tämän jälkeen kapinalliset sulattivat kultaa ja kaatoivat sitä kuvernöörin suuhun surmaten tämän. Muualla kaupungissa nuoret naiset otettiin vangeiksi ja orjiksi, mutta muut asukkaat surmattiin ja talot poltettiin.
Muissa kaupungeissa verilöyly ei mennyt suunnitelman mukaan. Quiruba sai selville, että Sevilla de Oroon ja Huamboyaan ei ollutkaan hyökätty. Osa kapinallisista oli häipynyt, ja kapinajohtajan oli itse lähdettävä jatkamaan teurastusta. Kaupunkilaiset tiesivät varautua hyökkäykseen ja linnoittautuivat. Lopulta hyökkääjät murtautuivat sisälle Sevillaan: "Verilöyly jatkui kaupungin kaduilla ja aukioilla, kunnes yö koitti ja raakalaiset olivat saaneet kyllikseen. Lopulta he sytyttivät kaupungin tuleen ja vetäytyivät."" de Velascon mukaan Vain neljäsosa Sevillan 25 000 asukkaasta selviytyi hyökkäyksestä.
Nykyajan tutkimuksessa ei pidetä uhrien määrää näin suurena, mutta kaupunkien autioituminen on tosiasia.
Seuraukset.
Espanjalaiset vetäytyivät verilöylyn jälkeen alueelta eivätkä uskaltautuneet viidakkoon. Myös shuarit vetäytyivät ja eristäytyivät muusta maailmasta satojen vuosien ajaksi. Vasta 1800-luvun puolivälissä he alkoivat käydä vaihtokauppaa. Vaihtoesineiden mukana tuli esille heidän tekemiään kutistettuja ihmispäitä (tsantsa), jotka vain lisäsivät heidän sotaista mainettaan.
KK Igokea

Košarkaški klub Igokea on bosnialainen koripallojoukkue Aleksandrovacista, Laktašista.
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1973. Joukkue voitti ensimmäisen Bosnian-mestaruutensa kaudella 2000–2001. Ensimmäisen cup-mestaruuden Igokea voitti vuonna 2007. Kaudella 2010–2011 seura osallistui ensimmäistä kertaa Adrianmeren liigaan. Vuonna 2013 seura voitti toisen cup-mestaruutensa.
Jakob Flachsenius

Jakob Flachsenius (1633 Vehmaa – 18. helmikuuta 1694 Turku) oli filosofi, professori ja Turun akatemian rehtori 1673–1674 sekä 1682–1683.
Flachseniuksen vanhemmat olivat Länsi-Götanmaalla syntynyt ratsutilallinen Henrik Henrikinpoika ja Margareta Jaakontytär ja hänen veljensä Turun akatemian professori ja rehtori Johan Flachsenius. Hän opiskeli Turussa ja Uppsalassa, valmistuen maisteriksi 1656. Turun akatemian eli yliopiston sihteeri hänestä tuli 1658, logiikan ja metafysiikan professori 1665. Teologisen tiedekunnan professoriksi hän siirtyi 1679 ja teologian tohtoriksi hänet vihittiin 1689. Flachseniuksen huomattavin teos oli yhteensä 37 väitöskirjana ilmestynyt ja 1678 lopullisesti valmistunut "Collegium logicum", joka kuului aristotelelais-skolastiseen filosofiseen koulukuntaan ja jossa hän hylkää kartesiolaisen filosofian ja polemisoi ramismia vastaan. Teologina Flachseniusta pidettiin jyrkän puhdasoppisena. Palkkapitäjänsä Liedon kirkkoherra hän oli 1679, Maarian kirkkoherra 1684, Turun tuomiokirkkoseurakunnan ja Kaarinan kirkkoherra sekä tuomiorovasti 1687.
Flachseniuksen puoliso vuodesta 1668 oli Susanna Meisner.
Tsantsa

Tsantsa eli tzantza on kutistettu ihmispää. Ecuadorin alueella asuva shuarien heimo teki tsantsoja surmaamistaan vihollisista rituaalejaan varten. Ruumiista irrotetusta päästä poistettiin pääkallo ja jäljelle jäänyttä ihoa ja tukkaa keitettiin ja kuumennettiin, kunnes se oli kutistunut kolmasosaan oikeasta koosta. Shuarien käsityksen mukaan kutistettuun päähän jäi asumaan vihollisen henki. Sen uskottiin auttavan miestä pitämään vaimonsa kurissa ja takaamaan, että tämä teki ahkerasti töitä.
Kutistettuja päitä tuli nähtäville ulkomaailmaan vasta 1800-luvun puolivälissä, koska siihen asti shuarit elivät eristäytynyttä elämää. Päät herättivät suurta huomiota ja niitä asetettiin näytteille eri puolilla maailmaa. Esimerkiksi sarjakuvasankari Tintti kohtaa 1930-luvun tarinassa "Särkynyt korva" intiaaneja, jotka kutistavat päitä. Shuarit saivat maineen sotahulluina raakalaisina.
Topi Saha

Topi Saha (s. 1987 Kaustinen) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Hän asuu nykyään Helsingissä. Saha on julkaissut kolme sooloalbumia sekä tehnyt kappaleita myös Pete Parkkoselle, Lassi Valtoselle ja Aili Järvelälle.
Saha on tehnyt soolotuotannon kappaleista suurimman osan itse. Hän on kertonut hakevansa ideoita kappaleisiinsa myös vanhoista tarinoista, kansanrunoista ja arkkiveisuista.
Ura.
Saha julkaisi ensimmäisen albuminsa "Verta ja lihaa" vuonna 2010 pienen Ei-No Records -levy-yhtiön kautta. Helsingin Sanomat valitsi albumin yhdeksi vuoden parhaista.
Esikoisalbumin jälkeen Warner Music Finland kiinnitti Sahan ja yhtiö julkaisi hänen toisen studioalbuminsa maaliskuussa 2013. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Se joka karkuun pääs” sekä ”Pappi, lukkari, talonpoika, kuppari”. Jälkimmäisellä hän osallistui syksyllä 2012 "Syksyn sävel" -kilpailuun.
Kolmannen albuminsa "Nykyaika" hän julkaisi 15. toukokuuta 2015. Saha on kertonut kolmannen albumin poikkeavan hänen aiemmista albumeistaan kuvaillen sen tunnelmaa muun muassa ”aamuöiseksi” sekä ”urbaaniksi”. Albumi on kuitenkin edelleen akustisvoittoinen.
Pienen julkaisutauon jälkeen Saha julkaisi neljännen albuminsa "Lopunajan rakastavaiset" 16.3.2018. Levy sisältää kymmenen uutta laulua, joista yksi on Anna Puun kanssa duettona julkaistu Pirun ikävä.
Topi Saha julkaisi tuplasinglen "Neuvonantaja / Iso kirkko palaa (feat. Ylva Haru) 18.10.2024, Topilta ilmestyy Öitä-niminen uutuusalbumi vuoden 2025 alussa. Samalla vaihtui levy-yhtiö.
Laughing Sinners

Laughing Sinners on vuonna 1931 ensi-iltansa saanut Harry Beaumontin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Joan Crawford, Neil Hamilton ja Clark Gable. "Laughing Sinners" on Crawfordin ja Gablen toinen kahdeksasta yhteistyöelokuvasta. Elokuva kertoo Pelastusarmeijan saarnaajasta, joka pelastaa ongelmaisen tytön itsemurhalta.
"Laughing Sinners" perustuu Kenyon Nicholsonin näytelmään "Torch Song", jonka pohjalta Bess Meredyth, Edith Fitzgerald ja Martin Flavin laativat käsikirjoituksen. Nicholsonin "Torch Song" -näytelmä avattiin New Yorkin Broadwaylla 27. elokuuta vuonna 1930. Elokuvaa kuvattiin työnimillä "The Torch Song" ja "Complete Surrender" elokuvan tuotantoyhtiön Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Culver Cityssä Kaliforniassa 338 000 dollarin budjetilla. John Mack Brown oli alun perin Carl Loomisin roolissa, kunnes Clark Gable otti hänen paikkansa.
"Laughing Sinners" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 30. toukokuuta vuonna 1931. Elokuva menestyi hyvin taloudellisesti. "Laughing Sinners" julkaistiin DVD:lle 23. maaliskuuta vuonna 2009.
Adolf Moberg

Adolf Moberg (5. syyskuuta 1813 Kemiö – 30. huhtikuuta 1895 Helsinki) oli suomalainen kemisti ja fyysikko, vuodesta 1875 valtioneuvos. Hän oli Helsingin yliopiston kemian apulainen 1843, hoiti kemian professuuria 1838–1847, fysiikan professori 1849–1875, yliopiston rehtori 1872–1875. Hän oli kirkolliskokousedustaja 1876–1886 ja oli Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen johtokunnan puheenjohtaja 1873–1895. Vuonna 1848 hänet kutsuttiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi. Hän julkaisi ilmastohavaintoja Suomesta. Hänen omaelämäkertansa ilmestyi postuumisti 1927, suomennettu nimellä "Hyvä taival".
Teräskannus

Teräskannus (myös Hopeakannus; ) on Anthony Mannin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1953. Elokuvan pääosissa ovat James Stewart, Janet Leigh ja Robert Ryan. "Teräskannus" kertoo palkkionmetsästäjästä, joka jahtaa etsintäkuulutettua Coloradossa. Hän saa kaksi palkkion jakamisesta kiinnostunutta apulaista, ja vangiksi saatu rikollinen käyttää miesten keskinäisiä ristiriitoja häikäilemättömästi hyväkseen.
"Teräskannus" oli ehdokkaana vuonna 1954 parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkintoon, mikä on harvinainen kunnia lännenelokuvalle. "Teräskannus" on myös Anthony Mannin ja James Stewartin kolmas yhteinen western-elokuva.
Tuotanto.
"Teräskannuksen" käsikirjoituksen laativat Sam Rolfe ja Harold Jack Bloom. Bronisław Kaper sävelsi elokuvan musiikin ja William C. Mellor toimi kuvaajana. "Teräskannus" kuvattiin Technicolor-menetelmällä Coloradon Kalliovuorilla, San Juan Mountainsilla ja Durangon kaupungissa sekä Kalifornian Lone Pinessa vuonna 1952.
50-vuotias Millard Mitchell kuoli keuhkosyöpään lokakuussa 1953 pian elokuvan jälkeen. "Teräskannus" jäi hänen toiseksi viimeiseksi elokuvaksi.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Teräskannus" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 1. helmikuuta vuonna 1953. Coloradon Denverissä elokuva sai ensi-illan 6. helmikuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 1. tammikuuta vuonna 1954. Tuotantoyhtiönä toiminut Metro-Goldwyn-Mayer jakeli myös elokuvan.
"Teräskannus" oli ilmestyessään erittäin tuottoisa lippuluukuilla. Elokuva oli sekä taloudellinen että kriittinen menestys. Käsikirjoittajat Sam Rolfe ja Harold Jack Bloom olivat ehdokkaina parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkintoon vuonna 1954. Vielä vuosia julkaisunsa jälkeen "Teräskannus" on saavuttanut jatkuvaa menestystä ja ylistystä kriitikoilta. Leonard Maltin on ylistänyt "Teräskannusta" "yhdeksi parhaimmista westerneistä mitä on koskaan tehty."
Vuonna 1997 "Teräskannus" valittiin "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä" elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 100 prosentin "tuore" arvosana, joka perustuu 11:een arvosteluun.
"Teräskannus" julkaistiin DVD:lle Yhdysvalloissa 15. elokuuta vuonna 2006.
Aiheesta muualla.
Veruschka von Lehndorff

Vera Gottliebe Anna von Lehndorff-Steinort, taiteilijanimeltään Veruschka, (s. 14. toukokuuta 1939 Königsberg) on saksalainen malli, näyttelijä ja valokuvataiteilija. Hän kuuluu itäpreussilaiseen aatelissukuun ja on myös Lehndorff-Steinortin kreivitär. 
Lapsuus ja perhe.
Veruschkan isä oli kreivi Heinrich von Lehndorff-Steinort, joka palveli toisen maailmansodan aikana Wehrmachtin yliluutnanttina. Lehndorff-Steinort oli mukana Hitlerin murhaamista suunnitelleessa heinäkuun 20. päivän salaliitossa, minkä vuoksi hänet teloitettiin syyskuussa 1944. Isänsä kuoleman jälkeen Veruschka oli perheineen sodan loppuun saakka vangittuna eri keskitysleireillä.
Mallivuodet.
1950-luvulla Veruschka opiskeli muotoilua ja muutti vuosikymmenen loppupuolella Firenzeen, jossa hän ryhtyi 20-vuotiaana ammattimalliksi. Veruschka työskenteli lyhyen aikaa myös Pariisissa ja New Yorkissa, kunnes asettui vuonna 1961 Müncheniin. Vuonna 1966 hän esiintyi Michelangelo Antonionin kulttimaineeseen nousseessa elokuvassa "Blow-Up – erään suudelman jälkeen". Veruschka nousi 1960-luvulla yhdeksi aikakauden parhaiten palkatuista malleista, jonka kerrottiin ansainneen jopa 10 000 dollaria päivässä. Hän vieraili 1970-luvun alussa myös Suomessa ja toimi Friitala Oy:n mallina.
Veruschka lopetti mallintyöt vuonna 1975 riitauduttuaan "Vogue"-lehden päätoimittajan kanssa. Hän on myöhemmin näytellyt pieniä rooleja useissa elokuvissa aina 2000-luvulle saakka. Tunnetuimpia niistä ovat Frankenstein-filmatisointi "Hirviölle morsian" (2005) sekä James Bond -elokuva "Casino Royale" (2006), jossa hänellä on cameorooli. 2000-luvulla Veruschka on jälleen palannut lavoille, esiintyen muun muassa Lontoossa vuonna 2010 järjestetyssä muotinäytöksessä.
Luettelo naispuolisista Formula 1 -kuljettajista

Tämä on luettelo naispuolisista moottoriurheilukilpailijoista, jotka ovat osallistuneet Formula 1 -sarjaan.
Viisi naiskuljettajaa on osallistunut vähintään yhteen GP-kilpailuun, mutta ainoastaan kaksi heistä ei ole karsiutunut aika-ajossa ja ajanut itse kilpailussa. Ainoa MM-pisteitä kerännyt kuljettaja on Lella Lombardi, joka ajoi kuudenneksi kaudella Espanjan osakilpailussa (kilpailun pisteet kuitenkin puolitettiin, koska kilpailu keskeytettiin ja täysiin pisteisiin vaadittua kisapituutta ei ajettu).
Testikuljettajat.
Muutamat naisautourheilijat ovat testanneet Formula 1 -autoilla. IndyCar-ajaja Sarah Fisher ajoi McLarenia Yhdysvaltain Grand Prix’ssä vuonna 2002. Katherine Legge testasi Minardia Vallelungan radalla vuonna 2005. Susie Wolff oli Williamsin kehityskuljettaja vuosina 2012–2015. María de Villota testasi Marussiaa vuonna 2012. Simona de Silvestro oli Sauberin testikuljettaja vuonna 2014, ja Carmen Jordá Lotus F1:n vuonna 2015. Vuodesta 2017 lähtien Tatiana Calderón on toiminut Sauberin testikuljettajana.
Ida Moberg

Ida Georgina Moberg (13. helmikuuta 1859 Helsinki – 2. elokuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja musiikinopettaja. Hän on tiettävästi ensimmäinen sinfonian säveltänyt suomalainen nainen.
Henkilöhistoria.
Ida Mobergin vanhemmat olivat soitinrakentaja Alexander Moberg ja Anna Helena Lindqvist. Hän kävi Meurmanin valmistavan koulun ja Helsingin Ruotsalaisen tyttökoulun, opiskeli Pietarin konservatoriossa laulua ja pianonsoittoa 1883–1884, Helsingin orkesterikoulussa laulua ja sävellystä tuntemattomana ajankohtana 1880- tai 1890-luvulla, Dresdenin Kuninkaallisessa konservatoriossa sävellystä 1901–1905, Berliinissä muun muassa improvisointia 1911–1912 ja Helleraun Dalcroze-instituutissa pedagogiikkaa ja voimistelua.
Mobergin ura lähti nousuun Dresdenissä, jossa hän opiskeli Felix Draeseken johtamana, sillä hänen oppilastyönä tekemänsä a-molli-alkusoitto sai kiittäviä arviointeja. Tähän aikaan hän seurasi myös teosofi Rudolf Steinerin luentoja ja kiinnostui antroposofiasta.
Suomeen palattuaan Moberg saattoi pitää Helsingissä helmikuussa 1906 oman sävellyskonsertin, johon sisältyi edellisenä vuonna valmistunut sinfonia muita orkesteriteoksia. Moberg johti itse orkesteria konsertissa. Konsertin arvostelut olivat vaihtelevia; Oskar Merikannon mukaan sinfonia oli muodoltaan hyvä ja tunnelmaltaan sentimentaalisuutta välttelevä.
Suomessa Moberg jatkoi säveltämistä, mutta suuntautui myös opettamiseen, jonka katsottiin olevan naisille sopivampaa. Hän oli Helsingin musiikkiopiston säveltapailun opettaja 1915, Helsingin ruotsalaisen valmistavan koulun ja pikkukouluseminaarin laulun- ja soitonopettaja 1915–1926. Vuodesta 1879 hän toimi Helsingissä yksityisenä musiikinopettajana. Opettajana Moberg pyrki hyödyntämään liikunnan ja musiikin yhdistämiseen perustunutta Dalcroze-rytmiikkaa. Siihen perustui myös hänen sävellyksistään koostunut lastenlaulukirja "Barnens sångbok" (1931).
Tuotanto.
Moberg oli Suomen ensimmäinen naissäveltäjä, Oskar Merikannon sanoin ”reipas nainen – mutta sittenkin nainen”. Pääosa Mobergin tuotannosta on yksinlauluja ja kuoroteoksia. Hän sävelsi myös yhden sinfonian, muutamia suurimuotoisia orkesteriteoksia sekä Viktor Rydbergin ruotsinnokseen Sir Edwin Arnoldin Light of Asia runoelmaan Gautaman Buddhan elämästä ja opista perustuneen keskeneräiseksi jääneen oopperan "Asiens ljus" ("Aasian valo"), joka käsitteli buddhalaisuutta. Yhteensä hänen tuotantonsa käsittää yli 80 teosta. J. J. Wecksellin tekstiin kuorolle ja orkesterille sävelletty "Tyrannens natt" voitti vuonna 1909 Muntra Musikanter -kuoron järjestämän sävellyskilpailun. Mobergin sävellyskäsikirjoituksia säilytetään nykyisin Kansalliskirjaston käsikirjoituskokoelmassa sekä Taideyliopiston kirjaston käsikirjoituskokoelmassa (Sibelius-Akatemia). Mobergin sävellyksiä ovat muun muassa:
Mobergin teoksia ei ole hänen kuolemansa jälkeen esitetty juuri lainkaan, koska niistä ei ole julkaistu painettuja nuotteja. Oopperaa "Aasian valo" ryhdyttiin valmistelemaan esityskuntoon 2010–2020-luvun vaihteessa.
Game Informer

Game Informer on yhdysvaltalainen videopelilehti, joka sisältää artikkeleita, uutisia, strategiaa sekä arvosteluja videopeleistä ja niiden konsoleista. Kesäkuussa 2012 lehteä oli myyty kuukausimyyntinä yhteensä 8 miljoonaa kappaletta, joka teki siitä levikiltään kolmanneksi laajimman aikakauslehden Yhdysvalloissa.
"Game Informer" aloitti julkaisun vuonna 1991, jolloin videopelien jälleenmyyjä Funcoland aloitti julkaisun. Vuonna 2000 GameStop osti FuncoLandin ja sen myötä lehden. GameStop myi lehteä myymälöissään. Ostamalla lehden tilaaja sai myös oikeuden käyttää erityistä sisältöä Game Informerin nettisivuilla. "Game Informer" uudisti täysin lehden ja nettisivunsa marraskuussa 2009.
Vuonna 2011 lehti oli kolmanneksi suurin Yhdysvalloissa ja levikki oli kahdeksan miljoonaa kappaletta. Vuonna 2017 levikki oli seitsemän miljoonaa. Vuonna 2019 GameStop irtisanoi puolet lehden työntekijöistä.
Elokuussa 2024 kerrottiin, että lehden omistava GameStop lopettaa sen. Kesäkuussa 2024 julkaistu lehden viimeinen numero oli järjestyksessä lehden 367. numero.
Maaliskuussa 2025 ilmoitettiin "Game Informerin" jatkamisesta, koska Gunzilla Games -yhtiö hankki oikeudet siihen.
Gunnar Modeen

Gunnar Maximilian Modeen (19. kesäkuuta 1895 Kuopio – 30. maaliskuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen tilastotieteilijä ja sosiaalipoliitikko. Hän oli vuodesta 1920 Tilastollisessa päätoimistossa, sai 1944 kanslianeuvoksen arvon ja toimi vuosina 1936–1961 sosiaaliministeriön sosiaalisen tutkimustoimiston päällikkönä.
Modeen esitti 1934 huomiota herättäneen väestöennusteen, jossa hän ennakoi, ettei Suomen väestömäärä koskaan ylittäisi neljää miljoonaa. Ennusteen mukaan väestönkasvu tulisi silloisten syntyvyys- ja kuolevuuslukujen valossa pysähtymään 1970-luvulla. Vasta siinä vaiheessa alkoi Suomessa julkinen keskustelu väestöpolitiikasta. Modeenin ennuste johti välillisesti siihen, että vuonna 1935 säädettiin lait aviopuolisoiden verottamisesta erikseen, niin kutsutusta poikamiesverosta ja lapsivähennysten korottamisesta sekä vuonna 1937 vähävaraisille naisille myönnettävästä äitiysavustuksesta.
Salohapero

Salohapero ("Russula graminea") on Ruotsissa, Suomessa ja Norjassa sekä epäilemättä Venäjälläkin kasvava suurikokoinen vihreälakkinen haperolaji. Se on keskittynyt kosteihin vanhoihin kuusikkoihin. Suomessa laji vaikuttaa pohjoispainotteiselta, Ruotsissa havaitut esiintymät ovat Pohjanlahden rannikolla erityisesti Ångermanlandissa ja Norjassa sitä on ainakin Oslon ja Trondheimin seuduilla. Se muistuttaa väriltään paljon koivuhaperoa, muilta ominaisuuksiltaan isohaperoa. Laji on julkaistu tieteelle uutena vasta vuonna 2012. Museonäytteitä on kuitenkin kymmeniä, ja lajin olemassaolo on varmistettu mikroskooppitutkimuksin sekä DNA-analyysein ja kermanväristen itiöiden mykologisella värivertailulla. Kyseessä on ilmeisesti kuusen juurisieni. Laji on määritelty uhanalaisuusluokituksessa silmälläpidettäväksi (NT). Myrkylliseksi sitä ei ole havaittu.
Sienen lakki on aluksi puolipallomainen, sittemmin laakea ja lopulta kuopalla. Heltat ovat kolotyviset, malto valkeaa. Itiöpöly tummentaa helttoja vanhetessaan. Sienellä ei ole erityistä hajua, maku on nuoressa itiöemässä hieman kirpakka, myöhemmin mieto. Lakki on selkeästi vihreä pintakelmultaan, mutta siinä on ainakin Skandinaviassa havaittu myös punertavan tai okran sävyjä. Lakin läpimitta voi olla jopa 15 cm. Jalka on täyteinen.
Dulsiini

Dulsiini on keinotekoinen makeutusaine, jonka kehitti Joseph Berlinerbau vuonna 1884. Dulsiinin kemiallinen kaava on C9H12N2O2, moolimassa 180,204 g/mol, tiheys 1,199 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), sulamispiste 173–174 °C ja CAS-numero 150-69-6. Dulsiinia on käytetty sokerin korvikkeena ja se on noin 250 kertaa makeampaa kuin sakkaroosi. Dulsiini on hajutonta ja rakenteeltaan väritöntä tai valkoisia kiteitä. Suomessa Orion on valmistanut dulsiinia.
Mars One

Mars One oli alankomaalaisen yrittäjän, Bas Lansdorpin alulle panema hanke asuttaa Mars. Marsiin lähetetyt astronautit olisivat asuneet siellä elämänsä loppuun asti. Ensimmäisen rahtilennon Marsiin oli määrä tapahtua vuonna 2024, ja ensimmäisen miehitetyn lennon 2031. Projekti ajautui konkurssiin helmikuussa 2019.
Projektia tuki muun muassa fysiikasta Nobel-palkittu Gerardus 't Hooft. Hanke oli tarkoitus rahoittaa sponsoreilla, lahjoituksilla sekä järjestämällä sen ympärille tositelevisio-ohjelma. Mars One arvioi, että ensimmäisten neljän ihmisen lähettäminen Marsiin olisi maksanut noin kuusi miljardia Yhdysvaltain dollaria. Ensimmäisen astronauttijoukon jälkeen neljän astronautin joukon lähettäminen olisi vaatinut enää neljä miljardia dollaria.
Mars Onesta tuli voittoa tavoittelematon järjestö ("stichting" Alankomaiden laissa) lokakuun 2012 alussa.
Hanke lähti markkinoinnista huolimatta liikkeelle hyvin hitaasti, ja suunnitelmia jouduttiin lykkäämään useaan kertaan. Alkuperäisen ja viimeisimmäksi jääneen aikataulun vuosiluvuilla olikin eroa lähes kymmenen vuotta. Hankkeella oli paljon epäilijöitä ja viivästysten myötä sen onnistumista pidettiin epätodennäköisenä, joka arvio sitten osoittautui oikeaksi, kun hanke ajautui konkurssiin helmikuussa 2019.
Astronautit.
Koulutuksen piti olla.
Lennolle valituille järjestetään kolmentoista vuoden koulutus, johon sisältyy lääketieteen ja insinööritaitojen opiskelua. Heidät koulutetaan viljelemään oma ruokansa, sillä ruokatoimitukset Maasta Marsiin tulisivat liian kalliiksi. Koulutus alkaa valittujen astronauttikokelaiden osalta vuonna 2017 ja jatkuu aina vuoteen 2031, jolloin ensimmäinen miehitetty lento laukaistaan.
Lennot Marsiin.
Suunnitelmana oli lähettää Marsiin laskeutumisluotaimen sisältävä demonstraatiolento, jolla olisi testatattu hankkeessa tarvittavia teknologioita, vuonna 2022. Marsin kiertoradalle oli tarkoitus lähettää tietoliikennesatelliitti vuonna 2024. Pintamönkijä oli tarkoitus lähettää vuonna 2026 etsimään sopivaa sijaintia siirtokunnalle, josta olisi alkanut astronauttien tulevaisuus uudella planeetalla. Samalla lennolla olisi kiertoradalle viety toinenkin satelliitti mahdollisimman kattavien ja varmojen yhteyksien aikaansaamiseksi siirtokuntaan. Vuonna 2029 oli tarkoitus lähettää asuinyksiköitä, elossapitojärjestelmiä, mönkijöitä ja lisävarusteita kuudella erillisellä lennolla. Mönkijöiden oli tarkoitus valmistella siirtokunnan ihmisten saapumista vuoteen 2030 mennessä. Lopulta vuonna 2031 Marsiin olisi lähetetty neljä ihmistä. Ja jatkossa neljä uutta astronauttia oli tarkoitus lähettää Marsiin kahden vuoden välein. Noin 210 päivää kestävällä Mars-lennolla neljän hengen miehistöllä olisi ollut vain 20 m3 elintilaa miehistönjäsentä kohti.
Elämä Marsissa.
Ensimmäiset neljä astronauttia olisivat asuneet Marsissa 1 000 m3 tukikohdassa, joka vastaa 250 m3 omaa tilaa astronauttia kohti.
Arthur Hellman

Arthur Hellman (20. heinäkuuta 1874 Huittinen – 24. maaliskuuta 1937 Kokemäki) oli suomalainen liikemies, joka tunnetaan Friitala Oy:n perustajana.
Elämä ja ura.
Hellman toimi nuoruudessaan useita vuosia isäpuolensa Karl Fredrik Tuomisen oppipoikana äitinsä Justiina Hellman-Tuomisen omistamassa nahkurinliikkeessä Huittisissa. Hellmanin työhön kuului lisäksi valmiiden tuotteiden myyntiä Porin ja Turun kauppatoreilla. Vuonna 1892 hän perusti oman nahkurinverstaan Ulvilan Friitalaan. Neljä vuotta myöhemmin aloitti toimintansa verstaan viereen rakennettu koneistettu nahkatehdas. Vuonna 1917 Hellman muodosti käsityöliikkeestään osakeyhtiön, josta kasvoi vuosikymmenten kuluessa Pohjoismaiden suurin nahkatehdas ja Suomen tunnetuin nahkapukineiden valmistaja. 1930-luvun alussa Hellman jätti tehtaansa johdon nuorempiin käsiin ja siirtyi maanviljelijäksi tilalleen Kokemäen Hiivolaan. Hellman perusti myös Porin Nahkateollisuus Oy:n, myöhemmin Porin Halli Oy, ja oli tämän yhtiön toimitusjohtajana.
Arthur Hellman kuoli omistamallaan Hiivolan tilalla Kokemäen Kuurolassa 63-vuotiaana vuonna 1937. Hellmanin jälkeen Friitala Oy:n johtoon nousivat hänen poikansa Artturi Hellemaa ja Arvi Helleranta. Hellmanin kolmas poika Aarne Hellemaa toimi vuodesta 1932 lähtien Satanahka Oy:n pääomistajana ja johtajana.
Kauriin merkeissä

Kauriin merkeissä ("Under Capricorn") on Alfred Hitchcockn ohjaama elokuva vuodelta 1949. Se perustuu Helen Simpsoniin romaaniin "Under Capricorn" (1937). Elokuva kuuluu Hitchcockin erikoisuuksiin, sillä se on epookkielokuva. Tapahtumien aikakausi on 1830-luku ja paikka Australia. 
Juoni.
Australiaan karkotetuista entisistä vangeista on kehkeytynyt kunniallisia kansalaisia. Mantereelle asettunut varaton brittiläinen aatelinen Charles Adare tapaa vankilasta vapautuneen maanmiehensä Sam Fluskyn. Fluskyn vaimo on aatelinen alkoholisoitunut Henrietta. Rikastunut alempi sääty ei pääse vanhan kotimaan luokkajaosta, joka herättää ristiriidat tallirengistä tilalliseksi nousseen Samin ja tämän vaimon välille.
Vastaanotto.
Kritiikissä elokuvaa on pidetty puisevana, koska Hitchcock ei kykene luomaan siihen samaa jännitettä kuin jännityselokuvissaan. Näyttelijät ovat kuitenkin saaneet kiitosta.
Swedish Fish

Swedish Fish on sitkeä kalanmuotoinen makeinen. Sitä kehitti alun perin ruotsalainen makeisyritys Malaco eri makuisina ja erityisesti Pohjois-Amerikan markkinoille, mutta nykyään sitä kehittää Pohjois-Amerikassa sijaitseva Cadbury.
Historia.
Vuonna 1968 Malaco, ruotsalainen makeisvalmistaja, laajensi toimintaansa viemällä muutamia tuotteitaan Pohjois-Amerikkaan. Erilaiset lakritsinauhat ja lakritsikarkit olivat ensimmäisiä vietyjä tuotteita. Malacon toimitusjohtaja Thor Fjørgerson kutsui tätä liikettä "Ruotsin/Yhdysvaltojen suhteiden maamerkkipäiväksi". Kansainväliset kauppa-asiantuntijat ylistivät liikettä, koska se antoi Malacolle mahdollisuuden laajentaa brändiään Skandinavian niemimaan ulkopuolelle.
Malacon vientikauppa kasvoi, ja 1960- ja 1970-luvun vaihteessa Swedish Fishiä ja Swedish Berriesiä kehitettiin erityisesti Pohjois-Amerikan markkinoille. Leaf International osti kuitenkin lopulta Malacon.
1960-luvun aikana kehitettiin Swedish Shells -makeisia. Nämä olivat identtisiä Swedish Fishin kanssa koostumukseltaan, maultaan ja väriltään mutta olivat muodoiltaan pyällettyjä simpukankuoria, ja niitä valmistettiin punaisina (kirsikka), keltaisina (sitruuna), oransseina (appelsiini) ja vihreänä (lime). Swedish Shellsit olivat ensimmäinen väri-/muotolaajennus Swedish Fishin tuotelinjalle. Niitä myytiin Broadway Department Store -ketjun myymälöissä 1960-luvulta pitkälle 1970-luvulle. 1970-luvun lopulta aina 1990-luvun alussa tapahtuneeseen valmistuksen lopettamiseen asti niitä valmistettiin ja myytiin irtokarkkeina karkkikaupoissa ja karkkien erikoisliikkeissä.
Nykyään Swedish Fishiä valmistaa Pohjois-Amerikassa, Kanadan Hamiltonissa Cadbury Adamsin yritys, joka osti tuotemerkin Leafiltä vuonna 2006, ja nykyään Swedish Fishiä viedään myös moniin muihin maihin.
Swedish Berries

Swedish Berries on kokoelma punaisia (joskus myös sinisiä ja vihreitä) marjanmuotoisia ja pehmeitä karkkeja, joita valmistaa Maynards. Swedish Berries -makeisia markkinoi Vanderlei Candy. Swedish Berriesit sisältävät sokeria, glukoosisiirappia, muunneltua maissitärkkelystä, sitruunahappoa, keinotekoisia makeutusaineita, mineraaliöljyä, karnaubavahaa, väriaineita ja tiivistettyä päärynämehua.
Swedish Berriesit ovat maultaan ja koostumukseltaan identtisiä Swedish Fish -makeisten kanssa. Swedish Berries -makeisten valmistus ja myynti on lopetettu Yhdysvalloissa, mutta niitä on saatavilla Kanadassa ja monissa muissa valtioissa.
Eurooppalainen Latsis-palkinto

Eurooppalainen Latsis-palkinto on Euroopan tiedesäätiön myöntämä innovaatiopalkinto, jonka arvo on noin 100 000 Sveitsin frangia. Palkinnon myöntää geneveläinen Latsis säätiö.
Edouard Mény de Marangue

Edouard Marie Marc Mény de Marangue (30. marraskuuta 1882 Pariisi, Ranska – 23. tammikuuta 1960 Beaulieu-sur-Mer, Alpes-Maritimes, Ranska) oli ranskalainen tennispelaaja.
Mény de Marangue saavutti Tukholman olympialaisissa 1912 pronssia nelinpelissä Albert Canet'n parina.
Mamoru Shiragami

Mamoru Shiragami (; 28. helmikuuta 1944 Taiwan – maaliskuu 2014) oli japanilainen lentopalloilija. Hän kuului lajissa hopeaa saaneeseen Japanin miesten joukkueeseen vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa.
Undekyleenihappo

Undekyleenihappo eli undekeenihappo (C11H20O2) on rasvahappoihin kuuluva tyydyttymätön karboksyylihappo. Yhdistettä käytetään sienitautien hoidossa ja muun muassa hajusteina käytettävien kemikaalien valmistamiseen.
Valmistus.
Undekyleenihappoa valmistetaan risiiniöljystä. Risiiniöljyn sisältämä rasvahappo risiiniöljyhappo ja sen metyyliesteri metyylirisinoleaatti pyrolysoidaan 300–460 °C:n lämpötilassa, jolloin se hajoaa muodostaen undekyleenihappoa ja heptaldehydiä.
Käyttö.
Undekyleenihappoa ja eräitä sen suoloja, kuten sinkkiundekylenaattia (C22H38O4Zn) ja kupariundekylenaattia käytetään eräiden sieni-infektioiden, kuten jalkasilsan hoitoon. Se ei ole kuitenkaan aivan yhtä tehokas kuin monet muut ihon sieni-infektioiden hoitamiseen käytetyt yhdisteet. Tähän tarkoitukseen undekyleenihappoa ja sen suoloja käytetään jauheina tai voiteina. Undekyleenihaposta valmistetaan useita hajusteteollisuuden raaka-aineita, kuten undekenaalia ja undekanaalia. Lisäksi undekyleenihaposta valmistetaan 12-oksaheksadekanolidia, joka on myskinkaltainen tuoksu. Undekyleenihaposta voidaan valmistaa myös 11-aminoundekaanihappoa ja Nylon 11:tä.