tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Krasnyi Borin ongelmajätekaatopaikka

Krasnyi Borin ongelmajätekaatopaikka on Venäjällä Leningradin alueella, 30 km Pietarista kaakkoon, lähellä Punaporua sijaitseva kaatopaikka, joka on perustettu vuonna 1970. Sitä on kuvattu ekologiseksi aikapommiksi. Itämeren suojelukomissio HELCOM on luokitellut sen erityisen saastuneeksi alueeksi, josta aiheutuu merkittävä uhka myös Itämerelle. Laitos kuuluu virallisesti Pietarin kaupungin alaisuuteen.
Krasnyi Borissa on kaksi miljoonaa tonnia jätettä altaissa, jotka ovat osittain kattamattomia. Alue on ympäröity piikkilangalla, mutta aidan ulkopuolella on kanava, johon kerätään sade- ja jätevesiä. Siihen valuu myös myrkkyjä niistä jätealtaista, jotka ovat kattamattomia.
Kaatopaikan vieressä virtaavat Inkereenjoki eli Ižora ja Tusinajoki, jotka laskevat Nevaan, joten jos Krasnyi Borin altaista pääsee valumaan nesteitä pois tai niiden vallit sortuvat, ongelmajätteet päätyvät Suomenlahteen. Maaliskuun alkupuolella 2016 suotoveden läheisestä purosta erottanut pato murtuikin, mutta vuoto huomattiin ja se tukittiin nopeasti.
Laitoksen puhdistuslaitteet ovat vanhoja, tehottomia ja toimivat entisen johtajan Koljadovin mukaan vain, kun lämpötila on plussan puolella. Lisäksi ongelmia aiheuttaa se, että jätteet on kipattu jätealtaisiin ilman minkäänlaista lajittelua.
Vuoden 2016 keväällä Helsingin Sanomat raportoi, että Krasnyi Borin kaatopaikka on kriittisessä tilassa, sillä teollisuusjätteitä sisältävät altaat alkoivat olla täynnä. Tilanne on vaarallinen myös Pietarin kannalta, sillä kaupunki ottaa vesijohtovetensä Nevasta Inkereenjoen laskukohdan alapuolelta.
Helsingin Sanomat otti vesinäytteitä kaatopaikan läheltä maaliskuussa 2016. Kaatopaikan lähellä olevasta ojasta löytyi PCB-yhdisteitä ja kadmiumia, jotka vaarallisia ympäristömyrkkyjä. Alueelta löytyi myös muita raskasmetalleja, syanidia, arsenikkia, samoin löytyi hyönteismyrkky HCH:ta ja merkkejä liuottimista ja torjunta-aineista kuten kasvitorjunta-aine MPCA:sta. Kaatopaikalla väitetään olevan myös radioaktiivisia jätteitä. Pietarin viranomaiset ovat väittäneet, että nämä kaikki ovat perättömiä väitteitä.
Suomen ympäristökeskus SYKEn haitallisten aineitten päällikön Jaakko Mannion mukaan haitta-aineiden löytyminen kaatopaikan ulkopuolelta on merkki vuodosta.
Kaatopaikan ongelmat toi esiin sen johtaja Viktor Koljadov, joka erotettiin viisi kuukautta paljastusten jälkeen. Tämän jälkeen Pietarin kaupunki on uhannut nostaa syytteen häntä vastaan “perättömän tiedon levittämisestä”.
Kaatopaikan toiminnan tutki helmikuussa 2016 Venäjän syyttäjänvirasto. Koljadovin edeltäjää epäillään valtuuksiensa ylittämisestä. Kaatopaikkaan liittyen on myös vireillä oikeusjuttuja Pietarin kaupungin budjettivarojen varastamisesta.
Vuonna 2015 Pietari olisi halunnut rakentaa alueelle jätteenpolttolaitoksen, jonka olisi ollut suomalaisen konsultti- ja suunnitteluyritys Pöyryn venäläisen tytäryhtiön suunnittelema. Leningradin alueen asukkaat ja poliitikot kuitenkin vastustivat ajatusta jätteiden polttamisesta, ja hanke kariutui. Mitään muuta suunnitelmaa jätteiden käsittelystä ei kaupungilla ole.
Inariviikot

Inariviikot on Inarin kunnan suurin kesätapahtumien kokonaisuus. Ohjelmistosta löytyy perinteisiä kyläjuhlia, lastentapahtumia, markkinoita, torihulinaa, konsertteja, pelimannitapahtumia, taidenäyttelyitä, retkeilyä, tanssia, teatteria ja festareita. Tapahtumia järjestetään ympäri laajaa kuntaa. Ohjelma huipentuu perinteisesti WaterCross-kisoihin. 
Yhteistyössä Inariviikkoja ovat toteuttamassa Inarin kunta sekä paikalliset yhdistykset, yritykset sekä yksityiset voimamiehet ja -naiset. 
Kävijämäärät.
Vuonna 2015 Inariviikoilla oli yli 13 000 kävijää. 
Teemat.
Kesällä 2016 Inariviikot järjestetään kahdeksatta kertaa. Tapahtuman teemana on hyvinvointi ja Inariviikot järjestetään 22.–31.7.2016.
Helsingin Kaiku

Helsingin Kaiku oli Helsingissä vuosina 1903–1916 ilmestynyt kuvitettu viikkolehti.
Lehti oli alun perin Eero Erkon hanke, mutta hänen karkotuksensa jälkeen se jäi Emil Vainion vastuulle. "Helsingin Kaiku" julkaisi ajankohtaisia kuva- ja tekstikatsauksia kotimaan ja ulkomaiden poliittiseen ja kulttuurielämään ja toimi siten sanomalehtien uutisosastojen kuvallisena täydentäjänä. Lehteä on luonnehdittu Pekka Brofeldtin "Uuden Kuvalehden" jatkajaksi, mutta edeltäjästään poiketen se julkaisi paljon runsaammin valokuvia. Niitä saatiin omalta valokuvaajalta ja kirjeenvaihtajilta sekä järjestämällä vuosittaisia amatöörivalokuvaajien kilpailuja. Toimittajina työskentelivät aluksi K. A. Petrelius, vuoden 1904 alusta Oskar Liljefors ja vuodesta 1906 Viljo Tarkiainen. Vuodesta 1907 lähtien lehteä toimittivat Toivo Wallenius ja Jalmari Lahdensuo, joiden joukkoon vuonna 1911 liittyi Kaarlo Blomstedt. Avustajina toimi Suomen kulttuurielämän merkittävimpiä nimiä.
"Helsingin Sanomien" kirjapainossa painetun lehden vastaava toimittaja Emil Vainio myi sen julkaisuoikeudet vuonna 1911 Toivo Walleniukselle, josta samalla tuli "Kaiun" vastaava. Lahdensuon ja Blomstedtin eron jälkeen toimittajaksi tuli vuonna 1915 Arttu Brummer (Korvenkontio). Vainion aikana lähes 10 000 kappaleen levikkiin yltänyt "Helsingin Kaiku" joutui ensimmäisen maailmansodan kynnyksellä taloudellisiin vaikeuksiin ja vuoden 1916 lopulla lehti myytiin Otavalle, joka perusti sen tilalle "Suomen Kuvalehden". "Kaiun" taloudenhoitaja H. Ikonen ja Brummer-Korvenkontio puolestaan ryhtyivät tekemään lyhytikäiseksi jäänyttä "Helsingin Kuvalehteä".
Ijahis Idja

Ijahis Idja () on alkuperäiskansojen musiikkitapahtuma, jota on järjestetty Inarin kirkonkylällä vuodesta 2004 lähtien. Tapahtuma on Suomen ainoa saamelaismusiikkiin keskittyvä festivaali. Ijahis idjan ohjelmaan kuuluu perinteisen saamelaismusiikin esityksiä, nousevien saamelaisartistien konsertteja, lasten ohjelmaa, alkuperäiskansavieraiden musiikkiesityksiä sekä saamelaismusiikkiin keskittyvät klubi-illat. Vuonna 2016 Ijahis idja järjestettiin Saamelaiskulttuurikeskus Sajoksessa 19.–21.8.
Historia.
Ensimmäistä Yöttömän Yön festivaalia juhlittiin kirkonkylällä, silloisen kirjaston pihalla toukokuun viimeisenä päivänä vuonna 2004. Ensimmäisessä tapahtumassa esiintyivät Satu Aikio, Ulla Pirttijärvi, Mikkal Morottaja, Ante Mikkal Gaup, Inarin ala-asteen lapsiesiintyjiä sekä Wimme, joka kiikkui mikkeineen kirjaston katolle. Tapahtuman kaukaisimmat vieraat saapuivat Jakutiasta ja festivaalia juonsi Märistä Säpikkäistäkin tuttu Anne Kirste Aikio. Seuraavana vuonna festivaalialue rakennettiin Inarijärven rannalle, kalasataman alueelle, jossa järveltä puhkuva tuuli äityi tapahtuman aikana välillä niin kovaksi, että kodan muotoon rakennettu festivaaliteltta pysyi vaivoin paikallaan. Vuonna 2012 tapahtuma sai uudeksi kodikseen vasta-avatun Saamelaiskulttuurikeskus Sajoksen ja tarjosi kaksipäiväisen tapahtuman aikana viihdykettä yli kahdelle tuhannelle kuulijalle. Kymmenessä vuodessa Ijahis idja on kasvanut merkittäväksi alkuperäiskansojen musiikkia ja kulttuuria esitteleväksi festivaaliksi.
Teemat.
Tapahtuman teema on vuosittain vaihtuva. Vuonna 2015 teema oli Vilda duoddarat (suom. Villit tunturit). Teemalla tehtiin tunnetuksi Enontekiön ja muun länsipuolen joikuperinnettä sekä uudempaa saamelaismusiikkia. Vuonna 2014 tapahtuman ohjelma nosti esille erityisesti koltta- ja inarinsaamelaista musiikki- ja tanssiperinnettä.
Scoot McNairy

John Marcus "Scoot" McNairy (s. 11. marraskuuta 1977 Dallas, Texas), on yhdysvaltalainen näyttelijä ja tuottaja.
Yksityiselämä.
McNairy meni naimisiin näyttelijäkollegansa Whitney Ablen kanssa kesäkuussa 2010. He tapasivat elokuvan "Monsters" kuvauksissa samana vuonna.
Uusi Kuvalehti (1890–1903)

Uusi Kuvalehti oli Kuopiossa vuosina 1890–1903 ilmestynyt kuvitettu aikakauslehti.
Nuorsuomalaisten kirjalliseksi kuvalehdeksi perustetun "Uuden Kuvalehden" taustalla olivat Pekka ja Kaarlo Brofeldt, Kasper Järnefelt, A. B. Mäkelä ja Juhani Aho. Sen avustajina toimivat muun muassa Minna Canth, J. H. Erkko, Eero Järnefelt, Kauppis-Heikki, Santeri Alkio, Santeri Ingman (Ivalo), Larin-Kyösti, Samuli Paulaharju ja Eino Leino. Lehti pyrki edistämään varsinkin suomalaista kaunokirjallisuutta ja siinä julkaistiin ensimmäisenä esimerkiksi monet Juhani Ahon "lastuista". Artikkeliosastossa pääsivät esille kirjoittajien vapaamieliset aatteet, mutta poliittisesti "Uusi Kuvalehti" oli varovainen. Sitä on luonnehdittu myös Suomen ensimmäiseksi todelliseksi kulttuurikuvalehdeksi, joka julkaisi runsaasti kuvia suomalaisten taiteilijoiden teoksista. Kuvien osuus lehden sisällöstä kasvoi jatkuvasti ja oli jo 1890-luvun puolivälissä lähes puolet.
Pekka Brofeldtin kustantama "Uusi Kuvalehti" siirtyi vuonna 1892 Brofeldtin veljeksistä ja heidän lähipiiristään koostuneen yhtiön haltuun. Sen toimittajina työskentelivät aluksi Kasper Järnefelt ja vuodesta 1894 Pekka Brofeldt Kuopiossa ja Juhani Aho Helsingissä. Taloudesta ja teknisestä toteutuksesta vastasi Emil Vainio. Lehden levikki vaihteli 2 000 ja runsaan 3 000 kappaleen välillä, ja sitä tilattiin paljon varsinkin Helsinkiin. "Uuden Kuvalehden" ilmestyminen päättyi vuonna 1903, kun kenraalikuvernööri Bobrikov karkotti Pekka Brofeldtin Suomesta. Sen seuraajaksi perustettiin "Helsingin Kaiku".
Boban Marjanović

Boban Marjanović (, s. 15. elokuuta 1988 Zaječar, Serbian ST) on serbialainen koripalloilija ja näyttelijä, pelipaikaltaan sentteri. Hän edustaa CBA-liigassa pelaavaa Zheizhang Lionsia.
Marjanović valittiin Serbian koripalloliigan arvokkaimmaksi pelaajaksi kolmena kautena peräkkäin vuosina 2012–2015. Viimeisellä kaudellaan Crvena zvezdassa hänet valittiin myös Euroliigan ykköstähdistöön.
Heinäkuussa 2015 Marjanović allekirjoitti yhden vuoden ja 1,2 miljoonan dollarin sopimuksen NBA-seura San Antonio Spursin kanssa. Ensimmäisellä NBA-kaudellaan Marjanović pelasi yhteensä 54 runkosarjaottelua. San Antonion jälkeen hän on pelannut Detroit Pistonsissa, Los Angeles Clippersissa, helmikuusta 2019 kauden loppuun Philadelphia 76ersissä ja kesästä 2019 alkaen Dallas Mavericksissa, josta hänet kaupattiin kesällä 2022 Houston Rocketsiin.
Serbian miesten maajoukkueessa Marjanović on saavuttanut EM-hopeaa vuonna 2017.
Marjanović on näytellyt elokuvissa , "Kova vääntö" ja "Bicemo prvaci sveta", sekä TV-sarjassa "Državni posao".
Lördagen

Lördagen oli Helsingissä vuosina 1888–1920 ilmestynyt ruotsinkielinen viikkolehti. Vuoteen 1898 sen nimenä oli "Lördagsqvällen".
Viktor Petterssonin kustantama ja toimittama "Lördagsqvällen" oli kaunokirjallisuutta, yleishyödyllisiä artikkeleita, ajankohtaisaineistoa ja viihdettä sisältänyt perhelehti, alaotsikoltaan "Familjeläsning för alla". Lehdestä tuli heti hyvin suosittu, ja sen painos oli jo ensimmäisinä vuosina 3 000 kappaletta. Vuosina 1892–1893 "Lördagsqvällenin" rinnalla yritettiin julkaista myös suomenkielistä "Lauantai"-lehteä. Ilmestymisajan muututtua lauantain aamupäivään lehden nimeksi tuli "Lördagen".
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa "Lördagen" sai perustuslaillista leimaa, ja se joutui usein sensuurin hampaisiin. Myöhemmin lehti oli myös voimakkaan ruotsinmielinen. "Lördagenissa" kirjoitettiin paljon teatterista, urheilusta ja tekniikasta sekä julkaistiin salapoliisitarinoita ja muita viihteellisiä kertomuksia sekä vuodesta 1913 lähtien pilapiirroksia. Kuvia lehdessä oli vain rajoitetusti, ja ruotsinkieliseksi kuvalehdeksi kehittyi sen kilpailija "Veckans Krönika". Viktor Pettersonin kuoltua vuonna 1919 lehteä julkaisi runsaan vuoden ajan hänen poikansa Vicke. Sen eräänlaiseksi jatkajaksi perustettiin vuonna 1921 "Lördagens Krönika", joka käytännössä oli "Veckans Krönikan" lyhytikäiseksi jäänyt liite. Seuraavana vuonna "Lördagenin" yleisöä ryhtyi tavoittelemaan myös tanskalais-ruotsalaisen "Allers Familj-Journalin" suomalainen muunnos "Allas Journal".
Ben Schnetzer

Ben Schnetzer (s. 8. helmikuuta 1990 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on tunnettu muun muassa roolistaan homoaktivisti Mark Ashtonina vuoden 2014 elokuvassa "Pride".
Schnetzer opiskeli näyttelemistä Guildhall School of Music and Drama -teatterikoulussa.
Ermin Bičakčić

Ermin Bičakčić (s. 24. tammikuuta 1990 Zvornik, Bosnia ja Hertsegovinan ST) on bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Hoffenheimia. Bičakčić on pelipaikaltaan toppari.
Seurajoukkueura.
Bičakčić pelasi VfB Stuttgartissa yhden bundesliigaottelun joulukuussa 2010. Eurooppa-liigassa hän pelasi kaksi ottelua. Stuttgartin kakkosjoukkueessa hän pelasi 22 ottelua 3. Ligassa vuosina 2010–2011. Hän siirtyi Eintracht Braunschweigiin 100 000 eurolla tammikuussa 2012. Hän pelasi 2. Bundesliigassa puolentoista kauden aikana 48 ottelua, joissa teki neljä maalia. Braunschweigin noustua Bundesliigaan hän pelasi 31 Saksan pääsarjaottelua, joissa teki yhden ja syötti kaksi maalia kaudella 2013–2014.
Bičakčić siirtyi Bundesliigan Hoffenheimiin 400 000 eurolla kesällä 2014. Hän on kauden 2019–2020 loppuun mennessä pelannut seurassa 118 Saksan pääsarjaottelua, joissa hän on tehnyt viisi ja syöttänyt neljä maalia. Mestarien liigan kolmessa ottelussa hän on syöttänyt yhden maalin, Eurooppa-liigassa hän on pelannut kaksi ottelua.
Maajoukkueura.
Bičakčić sai Saksan kansalaisuuden vuonna 2008 ja edusti maata yhdessä alle 18-vuotiaiden maaottelussa. A-maajoukkuetasolla hän päätti kuitenkin edustaa synnyinmaataan. Ensimmäisen maaottelunsa Bosnia ja Hertsegovinan joukkueessa hän pelasi Yhdysvaltoja vastaan elokuussa 2013. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän viimeisteli seuraavassa kuussa Slovakiaa vastaan. Hän pelasi vuoden 2014 MM-kisoissa ottelun Argentiinaa vastaan. Hän on toukokuuhun 2020 mennessä pelannut kaikkiaan 34 A-maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia . Hän on pelannut kymmenen MM- ja 13 EM-karsintaottelua.
Daniel Berrigan

Daniel Berrigan (9. toukokuuta 1921 Virginia – 30. huhtikuuta 2016 New York) oli yhdysvaltalainen jesuiittapappi, sodanvastustaja ja runoilija. Hän oli 1960-luvulta lähtien maan huomattavimpia rauhanaktivisteja, joka tunnetaan myös ydinaseita vastustaneen Aurantakojat-järjestön perustajana. Berrigania pidettiin kristillisenä anarkistina.
Berrigan julkaisi yli 50 kirjaa ja vuonna 1986 hänellä oli pieni rooli Roland Joffén elokuvassa "Linnake". Berrigan mainitaan myös useissa musiikkikappaleissa, joista tunnetuin on Paul Simonin vuoden 1972 hitti "Me and Julio Down by the Schoolyard".
FK Čukarički

Fudbalski klub Čukarički () on serbialainen jalkapalloseura Belgradin kaupungista. Se on perustettu vuonna 1926. Čukarički pelaa Serbian korkeimmalla sarjatasolla Serbian Superliigassa. Se on ollut parhaimmillaan toinen, mikä on tapahtunut kahdesti: 2006–2007 ja 2012–2013. Čukarički voitti Serbian cupin kaudella 2014–2015.
Čukarički pääsi ensimmäisen kerran Euroopan sisäisiin turnauksiin kaudella 1996, kun se pääsi Intertoto Cupiin. Joukkue hävisi kaikki neljä otteluaan. Seuraavana vuonna Čukarički voitti kaksi ottelua neljästä Intertoto Cupissa. Eurooppa-liigan kaudella 2014–2015 Čukarički voitti ensimmäisellä karsintakierroksella andorralaisen UE Sant Juliàn yhteismaalein 4–0. Toisella karsintakierroksella itävaltalainen SV Grödig oli parempi yhteismaalein 5–2. Eurooppa-liigan kaudella 2015–2016 Čukarički voitti NK Domžalen 1–0 ensimmäisellä karsintakierroksella. Toisella kierroksella azerbaidžanilainen Qəbələ FK voitti Čukaričkin yhteismaalein 3–0.
Kartanonkosken koulu

Kartanonkosken koulu on Kartanonkoskella, Vantaan Aviapoliksen suuralueen Pakkalan kaupunginosassa sijaitseva noin 850 oppilaan suomenkielinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9). Pääkoulun ohella Kartanonkosken kouluun kuuluu "Tammiston opetuspiste", jossa opetetaan ykkösluokkalaisia (Kaurapellonkatu 3, 01520 Vantaa).
Koulu aloitti toimintansa väliaikaistiloissa vuonna 2005. Uusi koulurakennus saatiin käyttöön tammikuussa 2006. Saman vuoden syksyllä koulu muuttui yhtenäiskouluksi. Vuonna 2014 uutisoitiin koulun sisäilmaongelmista.
Koulu osallistuu muun muassa KiVa-, Comenius- ja Liikkuva koulu -hankkeisiin.
Rajatorpan koulu

Rajatorpan koulu on Vantaan Myyrmäen suuralueen Vapaalan kaupunginosassa sijaitseva, vuonna 1945 kansakouluna toimintansa aloittanut suomenkielinen peruskoulun alakoulu (luokka-asteet 1–6). Koulussa annetaan myös peruskouluun valmistavaa opetusta. Syksyllä 2019 koulua kävi 321 oppilasta.
Rajatorpan koulun nykyinen koulurakennus valmistui vuonna 2019, ja 1960-luvulla rakennettu koulurakennus purettiin vuonna 2020.
Ensimmäinen koulurakennus (Ilpolan koulu) valmistui syksyllä 1948 ja uudempi rakennus marraskuussa 1964. Koulun nimeksi vaihdettiin pian tämän jälkeen Rajatorpan koulu. Tiloja on sittemmin kunnostettu. Muutos kansakoulusta peruskouluksi tapahtui vuonna 1977. Syksyllä 2006 Rajatorpan koulu laajeni, kun aiempi Variston koulu liitettiin Rajatorpan kouluun Variston opetuspisteenä.
Koulu mainitsee painotus- ja vahvuusalueikseen ympäristö- ja ilmaisukasvatuksen sekä tietotekniikan.
&lt;br clear=left&gt;
Vantaan kansainvälinen koulu

Vantaan kansainvälinen koulu () on Vantaan Aviapoliksen suuralueen Pakkalan kaupunginosassa sijaitseva noin 580 oppilaan monikulttuurinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9).
Vantaan kaupunginkirjaston Pointin kirjasto sijaitsee samassa rakennuksessa Vantaan kansainvälisen koulun kanssa. Point on lyhennys sanoista Pakkalan oppimis- ja informaatiotalo.
&lt;br clear=both&gt;
Veromäen koulu

Veromäen koulu on Vantaan Aviapoliksen suuralueen Pakkalan kaupunginosassa sijaitseva noin 900 oppilaan suomenkielinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9).
Koulu perustettiin Pakkalan pienten lasten kouluksi. Koulutyö alkoi 19. marraskuuta 1917.
Ylästön koulu

Ylästön koulu on Vantaan Aviapoliksen suuralueen Ylästön kaupunginosassa sijaitseva noin 880 oppilaan suomenkielinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9).
Koulu laajennettiin yläkoulun sisältäväksi yhtenäiskouluksi vuosina 2018–2019. Laajennus valmistui syksyksi 2019, ja myös koulun piha uusittiin.
Veronica Verho

Maria Veronica Verho (s. 20. huhtikuuta 1996 Turku) on suomalainen palkittu televisio- ja radiojuontaja sekä videobloggaaja. Hän työskenteli NRJ:n illassa omassa ohjelmassaan "The Verho Show". 22. helmikuuta 2022 Verho kuitenkin ilmoitti Instagramissa seuraajilleen jättäytyvänsä NRJ:ltä ja radiotyöstä. "The Verho Show'n" viimeinen lähetys esitettiin 24. helmikuuta 2022. Aiemmin hän on työskennellyt "NRJ Aamun" radiojuontajana ja Radio Helsingissä. Verho jatkaa NRJ:n juontajana 19. toukokuuta 2025. Koulutukseltaan hän on media-assistentti. 
Ura.
Verho aloitti televisiojuontajan työnsä saatuaan pestin yhtenä "Posse"-viihdeohjelman keväällä 2020 esitetyn seitsemännen tuotantokauden juontajista, ja jatkoi juontajana kausilla 2021 ja 2022. Veronica Verho on vieraillut useissa television ja radion ajankohtais- ja viihdeohjelmissa, ja hän oli mukana "Selviytyjät Suomen" toisella tuotantokaudella. Verho osallistui "Tanssii tähtien kanssa" -tv-ohjelmaan syksyllä 2019. Verho juonsi "Love Island Suomi" -tositelevisio-ohjelman kolmannen kauden, joka esitettiin elokuussa 2021 MTV3-kanavalla. Verho juonsi Huippumalli haussa -ohjelman MTV3:lle 2022. Hän teki POKS-nimistä podcastia yhdessä videobloggaaja Sita Salmisen kanssa. 
Verho on toiminut useiden tapahtumien juontajana, muun muassa suorana televisioidussa Blog Awards -gaalassa 2017. Vuonna 2022 hän juonsi suoraan televisioidun Kultainen Venla -gaalan Jaakko Saariluoman kanssa. Samana vuonna hän juonsi myös Tubecon Awards -gaalan.
YouTubessa Verhon kanavan nimi on "Mariieveronica". Hän aloitti vloggaamisen vuonna 2012 ensimmäisten suomalaisten tubettajien joukossa. Hänen kanavallaan on YouTubessa 225 000 tilaajaa, ja hänen videoitaan on katsottu 66 miljoonaa kertaa. Tubettajana hänen taustayhtiönsä on "Troot Network" ("Töttöröö"). Verhon kanavaa tilaavat etenkin 13–24-vuotiaat naiset ja tytöt. Instagramissa hänellä on 266 000 seuraajaa. Hän on perustajajäsenenä tubettajien yhdistyksessä, johon siirtyi Tubeconin osakekantaa ja valtaa sisällöntuottamiseen.
Taloustutkimuksen vuonna 2016 teettämässä kyselyssä 13–17-vuotiaille nuorille Verho oli kolmanneksi vaikuttavin mediapersoona tässä ikäryhmässä. Hän oli vaikuttavin Tubeconin teettämässä tutkimuksessa 16–19-vuotiaiden nuorten keskuudessa vuonna 2017.
Yksityiselämä.
Verho seurusteli Juhani Koskisen kanssa vuodesta 2020 alkaen, vuoden 2021 tammikuussa he kihlautuivat ja erosivat vuonna 2024. Verho on julkisesti kertonut, että hänelle on lääketieteellisestä syystä vaikea saada lasta.
Seutulan koulu

Seutulan koulu on Vantaan Kivistön suuralueen Seutulan kaupunginosassa sijaitseva pieni, noin 150 oppilaan suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6).
Koulun naapurustossa sijaitsevat Katriinan sairaala ja Tammirinteen vastaanottokoti lapsille.
Natalia Giloeva

Natalia Giloeva (karjalaisittain Hiloin Natoi, s. 1974 Tuuksi, Aunuksen piiri, Karjalan tasavalta, Venäjä) on karjalainen toimittaja, opettaja sekä karjalan kielen asiantuntija ja tutkija. Hän toimii myös karjalan kielen elvyttämiseksi.
Kieli.
Giloevan äidinkielet ovat karjala ja venäjä. Hänen puhumansa karjalan murre on livvinkarjalaa. Kieltä hän oppi karjalaiselta mummoltaan, jolle livvinkarjala oli vahvempi kieli kuin venäjä. 
Työura.
Giloeva valmistui vuonna 1996 suomen- ja karjalankielen kääntäjäksi Petroskoin valtionyliopistosta. Filologian kandidaatiksi hän valmistui Petroskoissa vuonna 2004.
Livvinkarjalaa hän on opettanut ja tutkinut sekä Suomessa että Venäjällä. Vuonna 2015 hän oli Suomessa työskennellessään virkavapaalla Petroskoin valtionyliopiston karjalan kielen opettajan työstä. 
Giloeva on Itä-Suomen yliopiston tutkija. Hänen tekeillä olevan väitöskirjansa aiheena ovat Raja-Karjalan murteet. Hän on toiminut vuodesta 2015 alkaen Yleisradion karjalankielisten uutisten kääntäjänä ja lukijana. Giloeva toimittaa ne nimellä Hiloin Natoi, joka on hänen karjalainen nimensä. Hän on myös kirjoittanut karjalan kielen oppikirjoja sekä toimii karjalan kielen elvyttämiseksi muun muassa Itä-Suomen yliopiston hankkeessa. Hän on ollut tekemässä ensimmäistä Suomessa julkaistua livvinkarjalan oppikirjaa, jonka julkaisi vuonna 2015 Karjalan Kielen Seura.
Vesa Törnroos

Vesa Petteri Törnroos (2. syyskuuta 1982 Pertunmaa – 15. huhtikuuta 2020 Pertunmaa) oli suomalainen trap-ampuja. Törnroos edusti Lahden Ampumaseuraa, ja hänen valmentajanaan toimi haulikkoammunnan maailmanmestari Satu Pusila. Törnroos oli 174 senttimetriä pitkä.
Törnroos osallistui kaksiin MM-kilpailuihin, vuosina 2014 ja 2015. Toukokuussa 2015 hän sijoittui maailmancupin osakilpailussa Larnakassa neljänneksi omilla ennätyspisteillään ja varmisti Suomelle olympiapaikan. Huhtikuussa 2016 Törnroos valittiin Suomen joukkueeseen saman kesän olympialaisiin. Olympialaisissa hän sijoittui 11:nneksi.
Törnroos oli naimisissa, ja hänellä on yksi lapsi. Hän kuoli syöpään.
Etyylipyruvaatti

Etyylipyruvaatti (C5H8O3) on etanolin ja palorypälehapon esteri. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa etyylipyruvaatti on väritöntä nestettä. Se liukenee hieman veteen ja hyvin muun muassa etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin.
Etyylipyruvaatilla on useita farmakologisia vaikutuksia. Sen on todettu muun muassa heikentävän elimistön hapetus- ja tulehdusstressiä, ehkäisevän riskiä verenvuotoshokkiin rotta- ja sikakokeissa, vähentävän vapaiden radikaalien määrää ja ylläpitää solujen ATP:n tuotantoa. Tarkkaa etyylipyruvaatin sytoprotektiivisen vaikutuksen mekanismia ei tunneta.
Valmistus ja käyttö.
Etyylipyruvaattia voidaan valmistaa hapettamalla etyylilaktaattia kaliumpermanganaatilla. Muita tapoja ovat etyylimetakrylaatin hapetus otsonilla ja etanolin ja palorypälehapon välinen esteröintireaktio.
Etyylipyruvaattia voidaan käyttää muiden yhdisteiden kuten klotsolinaatin valmistukseen. Sitä voidaan käyttää myös elektroniikkateollisuudessa puhdistusaineena.
Panu Jansson

Panu Jansson (s. 14. lokakuuta 1981) on suomalainen toimittaja. Jansson työskentelee Helsingin Sanomien Lasten uutisissa, missä hän oli mukana perustamassa Lasten uutiset -sanomalehteä kesällä 2020. Hän on ollut voittamassa kolme kertaa parhaan lasten- ja nuortenohjelman Venla-palkintoa. 
Vuosina 2012-20 hän toimi kaupunkimedia City-lehden päätoimittajana. Hän aloitti Cityssä vuonna 2011 verkon vastaavana toimittajana ja eteni päätoimittajaksi, kun vanhanmallinen, kaupungin jakelupisteissä jaeltu City-lehti lopetettiin syksyllä 2012. Jansson rakensi yhdessä Cityn uuden omistajan Ilkka O. Lavaksen kanssa Citystä digitaalista mediaa ja luotsasi kaupunkimediaa läpi mediamurroksen, joka vaikutti lehden teon edellytyksiin myös Cityssä.
Jansson on ennen Cityä tehnyt toimittajan töitä Kauppalehdessä, Keskisuomalaisessa, Kymen Sanomissa, asiakaslehdissä sekä freelancerina. Hän on opiskellut journalistiikkaa Jyväskylän yliopistossa ja on tutkinnoltaan humanististen tieteiden kandi. Lisäksi hän on käynyt Taideteollisen Korkeakoulun Aikakauslehtijournalismin sivuaineohjelman.
Sporten

Sporten oli Helsingissä vuosina 1881–1895 ilmestynyt ruotsinkielinen urheilulehti.
Alaotsikolla "Tidning för manlig idrott" ilmestynyt "Sporten" oli Suomen ensimmäinen urheilulehti. Ruotsinkieliselle sivistyneistölle tarkoitettu julkaisu keskittyi varsinkin metsästykseen, kalastukseen, purjehdukseen, voimisteluun ja hevosurheiluun. Tulosten ja suoritustapojen lisäksi "Sporten" esitteli kilpailuvälineitä sekä julkaisi kuvia ja ilmoituksia. Lehden toimittajina työskentelivät aluksi M. B. Mexmontan ja sittemmin Alexander Hintze, jota seurasi vuonna 1893 John Linsén. Levikki kohosi noin 800 kappaleeseen, mutta laski sitten nopeasti Linsénin vähennettyä metsästyksen ja purjehduksen osuutta. Aluksi kerran ja Linsénin aikana kahdesti kuukaudessa ilmestynyt lehti jouduttiin lopettamaan taloudellisista syistä keväällä 1895. Osasyynä sen vaikeuksiin oli ruotsalaisen "Tidning för idrott" -lehden leviäminen Suomeen.
Khaled al-Asaad

Khaled al-Asaad (1934 – 18. elokuuta 2015) oli syyrialainen arkeologi, joka tunnettiin etenkin työstään museoviraston johtajana Syyriassa sijaitsevassa Palmyran rauniokaupungissa. Ääri-islamilaisen Isis-järjestön taistelijat teloittivat hänet vuonna 2015.
Elämäkerta.
Al-Asaad syntyi Tadmurin kaupungissa Syyriassa, jonka kupeessa Palmyran rauniot sijaitsevat. Hän lähti kotikaupungistaan maan pääkaupunki Damaskokseen, jossa hän opiskeli historiaa ja opetustiedettä Damaskoksen yliopistossa. Al-Asaadilla ei ollut varsinaista arkeologin koulutusta, vaan hän oppi sittemmin siihen liittyvät taidot paikan päällä töissä. Vuonna 1963 al-Asaadista tuli museoviraston johtaja Palmyrassa ja hän toimi tehtävässään aina eläkkeelle siirtymiseensä saakka vuonna 2003. Kollegat kuvailivat al-Asaadia itseoppineeksi asiantuntijaksi, jota kiehtoi hänen kotikaupunkinsa historia. Hänen paikallisen tuntemuksensa takia monet Palmyran ulkomaalaisista tutkijoista työskentelivät hänen avullaan. Hänet tunnettiinkin myös lempinimellä "Mr. Palmyra". Al-Asaadilla oli myös tärkeä osa Palmyran luetteloinnissa osaksi Unescon maailmanperintöluetteloa. Monien muiden syyrialaisten vastaavissa asemissa toimineiden henkilöiden tapaan al-Asaad oli Syyrian Baath-puolueen jäsen. Hänen ei kuitenkaan tiedetä olleen hallinnon aktiivinen tukija. Hänen jäädessään eläkkeelle hänen toimintaansa Palmyrassa jatkoi hänen poikansa Walid.
Ääri-islamilaisen Isis-järjestön uhatessa kaupunkia al-Asaad oli kieltäytynyt jättämästä Palmyraa uskoen, ettei järjestö uhkaisi vanhaa eläkkeelle jäänyttä virkamiestä. Ennen kuin Isis valtasi kaupungin, museon työntekijät olivat siirtäneet monia löydöksiä Syyrian turvallisemmille alueille. Joidenkin tietojen mukaan Isisin jäsenet yrittivät saada al-Asaadilta tietoonsa näiden esineiden piilopaikkoja ja hänet päätettiin teloittaa kun hän ei suostunut niitä paljastamaan. Al-Asaad oli kaksi kertaa Isisin pidättämänä, kunnes 18. elokuuta 2015 järjestön jäsenet raahasivat hänet julkiselle aukiolle ja mestasivat hänet.
Khaled al-Asaadin ruumis löydettiin Kahloulista Palmyran itäpuolelta helmikuussa 2021.
FK Rudar Pljevlja

Fudbalski klub Rudar Pljevlja on jalkapalloseura Pljevljan kaupungista Pohjois-Montenegrosta. Seura pelaa Montenegron korkeimmalla sarjatasolla Montenegron jalkapalloliigassa. Montenegron mestaruuden seura on voittanut kahdesti: 2009–2010 ja 2014–2015. Montenegron cupin Pljevlja on voittanut kolmesti: 2006–2007, 2009–2010, 2010–2011.
Pljevlja on osallistunut useana vuonna Euroopan sisäisiin jalkapalloturnauksiin. Ensimmäisen kerran se pelasi Eurooppa-liigan edeltäjässä UEFA Cupissa kaudella 2007–2008, jolloin se hävisi ensimmäisellä karsintakierroksella kyproslaiselle Omonialle kummatkin osaottelut 2–0. Pljevlja pääsi mestaruusvuotensa jälkeen pelaamaan Mestarien liigassa kaudella 2010–2011. Ensimmäisellä kierroksella montenegrolaiset voittivat sanmarinolaisen Tre Fiorin 7–1, mutta toisella kierroksella bulgarialainen Liteks Lovetš oli parempi maalein 5–0. Pljevlja pelasi jälleen Eurooppa–liigassa kaudella 2011–2012, mutta hävisi toisella kierroksella itävaltalaiselle Austria Wienille yhteismaalein 5–0. Kaudella 2012–2013 Pljevlja hävisi armenialaiselle Shirakille Eurooppa–liigan ensimmäisellä karsintakierroksella 2–1. Seuraavana kaudella Pljevlja voitti ensimmäisellä karsintakierroksella armenialaisen FC Mikan 2–1, mutta hävisi seuraavalla karsintakierroksella puolalaiselle Śląsk Wrocław 6–2. Voitettuaan Montenegron mestaruuden vuonna 2015 pääsi se jälleen seuraavalla kaudella Mestarien liigaan, jossa Pljevlja hävisi toisella karsintakierroksella azerbaidžanilaiselle Karabahille 1–0.
Väinö Valorinta

Väinö Valorinta (vuoteen 1906 Olander, 4. syyskuuta 1885 Hausjärvi – 13. heinäkuuta 1966) oli suomalainen kansakouluntarkastaja ja toimittaja.
Valorinnan vanhemmat olivat rakennusmestari Vihtori Olander ja Maria Gustaava Tilander. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1909 ja toimi opettajana Janakkalassa, Hausjärvellä ja Hyvinkäällä 1909–1925 sekä oli Jyväskylän opettajaseminaarin piirustuksen ja käsitöiden vt. lehtorina 1911–1912. Valorinta oli sitten Kainuun piirin kansakouluntarkastajana 1926–1930 ja Jyväskylän piirin kansakouluntarkastajana vuodesta 1930 alkaen. Valorinta sai 1954 ylitarkastajan arvonimen.
Valorinta oli Työkoulu-lehden toimittajana 1914–1917, Riihimäen Sanomain toimittajana 1919, Hyvinkään Sanomain toimittajana 1925–1926 ja Sisä-Suomi-lehden vastaavana toimittajana 1931–1932. Hän toimi Jyväskylän sotilaspiirin esikunnan valistustoimiston päällikkönä sotavuosina ja oli Hyvinkään kauppalan valtuuston jäsenenä 1924–1926.
Valorinta oli naimisissa vuodesta 1913 Niini Marjatta Oksasen kanssa. Heidän poikansa oli tekniikan tohtori Veikko Valorinta (1918–2017) joka toimi Tampereen teknillisen opiston rehtorina 1966–1981. 
Teoksia.
Nimellä "Väinö Valorinta":
Nimellä "Väinö Walorinta":
Long Road Out of Eden

'Long Road Out of Eden on yhdysvaltalaisen rockyhtye Eaglesin seitsemäs ja uusin studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2007. Albumia tehtiin yli kuusi vuotta ja se julkaistiin 27 vuotta yhtyeen edellisen "The Long Run" studioalbumin jälkeen. Se on myös yhtyeen viimeinen albumi Glenn Freyn kanssa, sillä Frey kuoli vuonna 2016. Levyllä ei enää ollut mukana myöskään Don Felder, joka erosi yhtyeestä vuonna 2001.
Albumi myi moninkertaista platinaa Australiassa, Tanskassa, Uudessa-Seelannissa, Britanniassa ja peräti seitsenkertaista platinaa Yhdysvalloissa. Albumi sai myös hyvän vastaanoton kriitikoilta.
Gibanica

Gibanica on serbialainen leivonnainen, joka on suosittu laajalti Balkanin alueella. Gibanicat ovat Filo-taikinasta valmistettuja juustolla täytettyjä kääröjä. Gibanicat voivat olla suolaisia tai makeita, yksinkertaisia tai hyvinkin juhlallisia rakenteeltaan.
Historia.
Ensimmäiset havainnot sanasta "gibanica" ovat 1600-luvulta. Tuolloin sitä käytettiin suku- tai lempinimenä. Filologi ja kielitieteilijä Vuk Stefanović Karadžić lisäsi sanan gìbanica/гѝбаница laatimaansa serbian sanakirjaan vuonna 1818. Karadžić matkusteli laajalti Balkanilla ja keräsi havaintojaan serbialaisesta kulttuurista ja tavoista.
Toisen maailmansodan aikana serbialaiset Četnikit valmistivat maanviljelijöiltä saamistaan raaka-aineista "Četnikkien gibanicoja". Jugoslavian partisaanien komentajan Josip Broz Titon ja Četnikkien johtajan Draža Mihailovićin tavatessa Ravna Gorassa vuonna 1941, he nauttivat muun muassa gibanicoja.
Moritz Böhringer

Moritz Böhringer (s. 16. lokakuuta 1993 Stuttgart, Saksa) on saksalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, joka oletettavasti edustaa kaudella 2016 NFL-seura Minnesota Vikingsia. Böhringer on ensimmäinen NFL-liigaan varattu pelaaja, joka on pelannut ainoastaan Euroopassa ennen varatuksi tulemistaan. Pelipaikaltaan Böhringer on laitahyökkääjä.
Böhringer pelasi juniorina jalkapalloa, mutta vaihtoi 17-vuotiaana amerikkalaiseen jalkapalloon nähtyään koostevideoita NFL:stä. Hän liittyi Saksan läheisen Crailsheim Titansin juniorijoukkueeseen, ja pelasi Titansissa Saksan neljännellä sarjatasolla Oberligassa kaudet 2013 ja 2014. Böhringer siirtyi maan pääsarjaan GFL-liigan Schwäbisch Hall Unicornsiin kaudeksi 2015, ja voitti kauden päätteeksi vuoden tulokkaan palkinnon.
Englannin mestaruussarjan kausi 2015–2016

Englannin Mestaruussarjan kausi 2015–2016 on englantilaisen seurajalkapalloilun toiseksi korkeimman sarjatason Mestaruussarjan 12. kausi. Kausi alkoi 7. elokuuta 2015 päättyi 7. toukokuuta 2016.
Sarjataulukko.
Sijoituksen määrittäminen: 1) Pisteet; 2) Maaliero; 3) Tehdyt maalit.
(M) Mestari; (N) Noussut; (O) Nousukarsinnan voittanut; (P) Pudonnut.
Ivana Maksimović

Ivana Maksimović (s. 2. toukokuuta 1990 Belgrad, Jugoslavia, nyk. Serbia) on serbialainen ampuja ja olympiamitalisti. Hän saavutti hopeaa olympiakisoissa 2012 Lontoossa 50 metrin asentokilpailusta. Samoissa kisoissa Maksimović oli 10 metrin ilmakiväärissä sijalla 37.
Hänen isänsä on ammunan olympiavoittaja ja viisinkertainen MM-mitalisti Goran Maksimović.
Edvin Hämäläinen

Matti Edvin Hämäläinen (31. tammikuuta 1877 Jyväskylä – 5. huhtikuuta 1948) oli suomalainen kansakoulunopettaja, suojeluskuntajärjestön palveluksessa ollut everstiluutnantti, taidemaalari ja toimittaja.
Hämäläinen palveli vuosina 1895–1897 vapaaehtoisena Hämeenlinnan tarkk’ampujapataljoonassa. Hän kävi neljä luokkaa Jyväskylän lyseota ja valmistui vuonna 1902 kansakoulunopettajaksi Jyväskylän opettajaseminaarista. Hän opiskeli kuvataidetta Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1902 ja 1906. Hämäläinen sai vaikutteita seminaarissa lehtorina toimineelta arkkitehti Yrjö Blomstedtilta. Hän otti osaa Jyväskylän Seminaarin museon perustamiseen ja museon kokoelmien keruuseen ja järjestämiseen. Hämäläinen maalasi muun muassa maisema-akvarelleja Toivakan erämaista.
Hämäläinen oli kansakoulunopettajana Luhangassa 1903–1904, Virolahdella 1904–1914 ja Jyväskylässä 1914–1918. Hän opetti Jyväskylässä järjestetyillä piirustuskursseilla 1909 sekä piirustus- ja käsityökursseilla 1911–1912. Hän oli myös Blomstedtin sijaisena piirustuksen ja käsityön opettajana Jyväskylän lyseossa ja opettajaseminaarissa. Lisäksi Hämäläinen oli toimittajana "Kotitaide"- ja "Sana ja Miekka" -lehdissä.
Hämäläinen osallistui vuonna 1917 suojeluskuntien perustamiseen Keski-Suomessa ja oli sisällissodan puhjetessa upseerina Jyväskylän suojeluskuntapiirin esikunnassa. Sodan aikana hänet siirrettiin Karjalan II rykmentin XI pataljoonaan, jonka mukana hän osallistui Antrean taisteluihin Hannilassa ja Viipurin vapautukseen. Hämäläinen toimi Jyväskylän suojeluskuntapiirin päällikkönä 1919–1932. Hänen sotilasarvonsa oli vuonna 1928 majuri. Vuoden 1932 Mäntsälän kapinan yhteydessä Hämäläistä epäiltiin virkavelvollisuuden laiminlyönnistä, sillä hän ei ollut estänyt kapinallisia kokoontumasta Jyväskylän asemalle. Syytettä ei kuitenkaan nostettu.
Perhe.
Hämäläisen vanhemmat olivat vaskiseppä Matti Hämäläinen ja Eeva Lovisa Manninen. Edvin Hämäläisen poika oli arkkitehti Aulis E. Hämäläinen.
Sai Jinhua

Sai Jinhua (1874–1936) oli yksi kuuluisimmista kiinalaisista kurtisaaneista. Sain vaiheikkaan uran aikana hänellä oli suhteita useisiin korkea arvoisiin kiinalaisiin virkamiehiin ja väitetysti myös ulkomaalaisia joukkoja Bokserikapinan aikana komentaneeseen Alfred Walderseen kanssa. Sain ura innoitti useita näytelmäkirjailijoita, mutta Sai itse kuoli lopulta köyhänä ja oopiumiriippuvaisena.
Elämäkerta.
Sai Jinhuasta tehtyjen lukuisten fiktiivisten tarinoiden takia totuuden ja legendan erottaminen hänen elämänsä vaiheiden aikana on vaikeaa. Hän syntyi Suzhoussa köyhään kauppiasperheeseen ja aloitti uransa prostituoituna jo varhaisessa teini-iässä. Töihin hänet houkutteli perheen sukulainen keinona perheen taloustilanteen parantamiseksi. 12-vuotiaana hänestä tuli häntä paljon vanhemman diplomaatti Hong Junin kolmas jalkavaimo. Hongin mukana Sai oleskeli kolme vuotta Euroopassa, jossa hän matkusti Berlinin ja Pietarin välillä synnyttäen tänä aikana tyttären. Kun Hong kuoli vuonna 1893 Hongin perhe karkotti Sain, joka joutui jättämään tyttärensä Hongin suvulle palaten sittemmin vanhan ammattinsa pariin käyttäen nimeä Cao Meng. Käyttäen hyväksi Hongin kanssa asuessaan luomiaan suhteita korkea arvoisiin virkamiehiin Saista tuli yksi Kiinan suosituimmista kurtisaaneista ja hän työskenteli Pekingissä, Shanghaissa ja Tianjinissa.
Bokserikapinan aikana vuonna 1900 Sai pakeni Tianjinista Pekingiin, jossa hänellä oli väitetysti suhde kapinaa kukistamaan lähetettyjen ulkomaalaisten joukkojen komentaja Alfred Walderseen kanssa. Väitetysti hänellä oli myös merkittävä osa avun tuomisessa Pekingin asukkaille ja sittemmissä rauhanneuvotteluissa. Näihin aikoihin Sai pyöritti myös prostituoitujen rinkiä ja vuonna 1905 hänet pidätettiin sen jälkeen, kun yksi hänen työläisistään teki itsemurhan. Sain väitettiin ajaneen työntekijänsä tähän tekoon. Sai karkotettiin Suzhouhun ja vuosien 1906 ja 1922 välillä hän avioitui ja erosi kaksi kertaa. Myöhemmän elämänsä aikana Saista tuli oopiumiriippuvainen ja hän eli äärimmäisessä köyhyydessä ainoana tulonlähteenään eräät vanhat lahjoittajat ja journalistit, joille hän myi tarinoitaan. Sai kuoli Pekingissä vuonna 1936.
Vaiheikkaan uransa takia Sain tarina kiinnosti niin Kiinassa kuin ulkomaillakin. Qing-dynastian ja tasavallan ajan kiinalaisia näytelmäkirjailijoita Sain tarina kiinnosti helppona tapana nostattaa nostalgisia tunteita menneen keisarillisen ajan kurtisaanikulttuurista ja toisaalta kuvata Kiinan ja lännen kulttuurien yhteenotosta ja Kiinan muuttuvista sukupuolirooleista.
Fernando de Herrera

Fernando de Herrera,"el divino" eli 'jumalainen', (noin 1534 Sevilla, Espanja – 1597), oli Espanjan suuruudenaikainen runoilija ja oppinut, joka kirjoitti Petrarcan tyylisiä rakkaussonetteja. Tiedot hänestä ovat pääasiassa peräisin Francisco Pachecon teoksesta "Libro de descripción de verdaderos retratos de illustres y memorables varones" (1599 'Kuuluisien ja muistettavien miesten muotokuvien kuvauksia').
Herreran runosta "Laulu Lepanton taistelusta" on julkaistu ote Otto Mannisen suomennoksena teoksessa "Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 7: Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja".
Nolan Patrick

Nolan Patrick (s. 19. syyskuuta 1998 Winnipeg, Manitoba, Kanada) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Philadelphia Flyers varasi hänet toisena pelaajana vuonna .
Hän pelasi kolme kautta, 2018–2019, 2019–2020 ja 2020–2021 Philadelphia Flyersissa ja yhden, 2021–2022 Vegas Golden Knightissa. Saldona 222 ottelua, joissa tehopisteitä 32+45=77. Hän joutui lopettamaan peliuransa vaikean migreenin vuoksi. Hän alkaa työskennellä uransa jälkeen taito- ja videovalmentajana.
Ernesti Suolahti

Karl Edvard Ernst (Ernesti) Suolahti (sukunimi alk. Palander; 24. lokakuuta 1873 Helsinki – 17. lokakuuta 1947 Hämeenlinna) oli suomalainen lyseon lehtori ja suojeluskuntajärjestön palveluksessa ollut everstiluutnantti.
Suolahden vanhemmat olivat lehtori Edvard Wilhelm Palander ja Ottilia Aurora Kockström. Hän pääsi vuonna 1894 ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta ja valmistui vuonna 1896 voimistelunopettajaksi.
Suolahti oli Hämeenlinnan klassillisen lyseon voimistelun ym. aineiden kollegana ja lehtorina vuosina 1898–1919 ja Hämeenlinnan suomalaisen yhteiskoulun opettajana vuosina 1919–1924. Hän toimi Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin päällikkönä vuosina 1919–1932 ja oli sen kuukausijulkaisun "Hämeen Ilveksen" päätoimittaja. Hän suoritti aktiiviupseerin tutkinnon 1927 ja sai everstiluutnantin arvon 1931.
Suolahti oli Isänmaallista kansanliikettä edustaneena presidentin valitsijamiehenä vuosina 1940 ja 1943. Hänet oli valittu jo vuoden 1937 vaaleissa, mutta hän oli silloin sairauden vuoksi estynyt osallistumasta itse presidentinvaaliin.
Suolahti oli naimisissa vuodesta 1903 Aino Heleniuksen kanssa.
Puuvillaloukku

Puuvillaloukku () on laite, jolla erotellaan (loukutetaan) puuvillan kuidut ja siemenet. Puhdistuksen jälkeen raakapumpuli paalataan kuljetusta varten. Puuvillakehräämössä paalit avataan, puuvilla puhdistetaan raastinkoneessa ja sitten se karstataan kuitujen saamiseksi saman suuntaiseksi ennen kehruuta.
Eli Whitney sai Yhdysvalloissa kasvatetun lyhytkuituisen puuvillan käsittelyyn tarkoitetulle loukulle patentin vuonna 1794. Tämä keksintö vaikutti suuresti Yhdysvaltojen Etelävaltioiden kehitykseen 1800-luvulla, ja Yhdysvallat nousi 1800-luvulla maailman suurimmaksi puuvillan tuottajaksi. Jo viljelmillä tehtävässä puhdistuksessa puuvillakuitu erotetaan kodista ja siemenistä. Siemeniä voi olla lyhytkuituisessa lajissa kolme kiloa yhtä kuitukiloa kohden.
Myrkytystietokeskus

Myrkytystietokeskus on valtakunnallinen toimija, joka vuodesta 2015 lähtien on kuulunut hallinnollisesti HUS:n sisällä HYKS Akuuttiin. Myrkytystietokeskus sijaitsee Helsingissä Meilahden sairaala-alueen vieressä, Tukholmankadun varrella. Keskus palvelee koko maata puhelimitse. Neuvontaa annetaan yleisölle ja terveydenhuollon ammattihenkilöstölle. Lisäksi keskus toimii tarvittaessa tietolähteenä viranomaisille ja tiedotusvälineille. Myrkytystietokeskuksessa ei hoideta potilaita eikä tehdä myrkkymäärityksiä.
Historia.
Myrkytystietokeskuksen toiminta käynnistyi syksyllä 1961 Helsingin yliopistollisen keskussairaalan lastenklinikalla. Päärahoittajana toimi 1961–1974 Mannerheimin Lastensuojeluliitto. Myrkytystietokeskuksen rahoituksesta siirtyi vuoden 1970 alusta Helsingin yliopistolliselle keskussairaalalle (HYKS), joka sai valtiolta täyden korvauksen Myrkytystietokeskukseen perustetuista viroista. Valtio rahoitti Myrkytystietokeskusta vuoteen 1983, minkä jälkeen rahoitusvastuu siirrettiin HYKSin kunnille. Keskus toimi tällöin HYKSin kliinisen farmakologian osana sekä Laboratoriodiagnostiikan tulosyksikössä 1984–1992. Nykyisin rahoitusvastuu on jaettu maan kaikille sairaanhoitopiireille. Ne kattavat keskuksen käyttökustannukset alueeseensa kuuluvan väestön lukumäärän suhteessa.
Toiminta nykyään.
Myrkytystietokeskus vastaa kaikkina viikonpäivinä, ympäri vuorokauden äkillisten myrkytysten ehkäisyyn ja hoitoon liittyviin kysymyksiin.
Puheluihin vastaa ensisijaisesti tehtävään erikoiskoulutettu farmaseutti, virka-aikaan tarvittaessa myös lääkäri. Työvuorossa on puhelinpalvelussa kaksi farmaseuttia, yö- ja viikonloppuvuoroissa yksi.
Myrkytystietokeskuksen tehtäviin kuuluu äkillisten myrkytysten hoidossa tarvittavan kliinisen toksikologian tiedon hankkiminen, käsittely ja välittäminen eteenpäin ovat Myrkytystietokeskuksen toiminnan perusta. Tärkeimmät tiedon lähteet ovat tietokannat, kirjat ja lehtisarjat, alan kansainväliset kokoukset ja omasta toiminnasta kertyvä tieto. Saatu tieto arvioidaan ja muokataan omiin tiedostoihin, jotka muodostavat puheluihin vastaamisen perustan. Keskuksen henkilökunta huolehtii puheluihin vastaamisen lisäksi sähköisen tietokannan (n. 1 300 hoitokorttia) ja varajärjestelmänä toimivan ja vanhojen aineiden tietoja sisältävän paperikorttitiedoston (sisältää n. 40 000 korttia) ylläpidosta ja täydentämisestä. Suomen Myrkytystietokeskus tekee yhteistyötä muiden Pohjoismaiden sekä Viron vastaavien laitosten kanssa.
Steven Santini

Steven Michael Santini (s. 7. maaliskuuta 1995 Mahopac, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue St. Louis Bluesin organisaatiossa. "The Sports Forecaster" -sivuston mukaan hänellä on optimaalinen koko NHL-tasolle. Santini pelaa myös varsin röyhkeästi ja hän pelaa hyvää kahden suunnan peliä. Santinin hyökkäyspään taidot eivät kuitenkaan riitä kovin suureen rooliin NHL-tasolla. Hän laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Santini pelasi juniorina kauden 2009–2010 EmJHL-junioriliigaa Brewster Bulldogsissa ja kauden 2010–2011 EJHL-junioriliigaa New York Apple Coressa. OHL-joukkue Peterborough Petes varasi hänet 104. pelaajana kesällä 2011, mutta Santini ei kuitenkaan koskaan siirtynyt CHL:ään pelatakseen Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Hän vietti vuodet 2011–2013 Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana pelaten mm. USHL-junioriliigaa. Santini pelasi kaudella 2012–2013 myös CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
New Jersey Devils varasi Santinin toisella kierroksella 42. pelaajana . Vuosina 2013–2016 hän pelasi Boston Collegen yliopistojoukkueessa. "Freshman"-kaudellaan 2013–2014 Santini voitti joukkueen kanssa Hockey Eastin runkosarjan ja hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan tulokkaiden tähdistökentälliseen. Santinin toinen yliopistokausi 2014–2015 jäi vain 22 ottelun mittaiseksi neljän ottelun jälkeen tulleen rannevamman vuoksi. Kaudella 2015–2016 hän nousi BC:n varakapteeniksi ja Santini valittiin kauden päätteeksi Hockey Eastin parhaaksi puolustavaksi puolustajaksi. 
Huhtikuussa 2016 Santini teki kolmivuotisen tulokassopimuksen New Jersey Devilsin kanssa. Hän siirtyi seuran NHL-vahvuuteen heti sopimuksen tehtyään. Santini teki NHL-debyyttinsä runkosarjan 2015–2016 päätöskierroksella 9. huhtikuuta 2016 Toronto Maple Leafsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 14.35 minuuttia. Santini keräsi myös yhden kahden minuutin jäähyn väkivaltaisuudesta. Syksyn 2016 harjoitusleirin päätteeksi hänet lähetettiin AHL-joukkue Albany Devilsin vahvuuteen, mutta Santini nostettiin heti seuraavana päivänä kuitenkin takaisin NHL:ään, josta hänet ennen ensimmäistäkään ottelua lähetettiin pian takaisin farmiin. Santini pelasi kauden aikana AHL:ssä 20 runkosarja- ja neljä playoff-ottelua tehden yhteensä neljä syöttöpistettä. Hän pelasi kauden ensimmäisen NHL-ottelunsa tammikuussa 2017. Santini pelasi lopulta lähes koko kevätkauden New Jerseyssä tehden 38 runkosarjaottelussa tehot 2+5=7. Hän teki NHL-uransa avausmaalin 12. tammikuuta 2017 vieraissa Edmonton Oilersia vastaan.
Maajoukkueura.
Santini edusti Yhdysvaltoja MM-kilpailuissa vuonna 2016. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014. Vuoden 2015 turnaus Santinilta jäi väliin rannevamman vuoksi. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin Santini voitti hopeaa. Hän voitti Yhdysvaltain sisäisen tehotilaston lukemalla +8, valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi sekä joukkueensa yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta.
Santini pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2012, jolloin hän voitti hopeaa.
Muuta.
Santinin isä Steve Sr. on entinen Mainen yliopistokiekkoilija.
Politico (Eurooppa)

Politico on paperilehtenä ja verkkojulkaisuna Politico.eu Brysselissä pääpaikkaansa pitävä lehti. Verkkojulkaisu aloitti toimintansa 21. huhtikuuta 2015. Sen päätoimittaja on Matthew Kaminski. Lehti käsittelee Eurooppaan ja Euroopan unioniin liittyviä aiheita. Sillä on Brysselin, Berliinin, Lontoon ja Pariisin toimituksissa 50 toimittajaa, joista 40 on Brysselissä. Se käsittelee samoja aiheita kuin "Financial Times", jota se pitää kilpailijanaan joskin EU-asioissa itseään myötäsukaisempana.
Politicon perusti yhdessä saksalaisen Axel Springer -konsernin kanssa yhdysvaltalainen Robert L. Allbittron, joka perusti vuonna 2007 yhdysvaltalaisen "Politicon".
Uljas (urheilulehti)

Uljas oli Helsingissä vuosina 1886–1887 ilmestynyt urheilulehti.
Alaotsikolla "Urheuden ja reippauden edustaja" ilmestynyt "Uljas" oli ensimmäinen suomenkielinen urheilulehti, tosin sanaa "urheilu" ei tuolloin vielä käytetty. Sen julkaisija ja toimittaja Onni Ruuth näki urheilussa varsinkin nuorison terveyden kohentajan. Ruotsinkielisen "Sportenin" tavoin lehti keskittyi metsästykseen, purjehdukseen, soutuun, voimisteluun ja talviurheiluun sekä esitteli tunnettujen urheilijoiden elämäkertoja. Avustajiksi olivat lupautuneet muun muassa Berndt Höök, Onni Wetterhoff, Ernst Bonsdorff, Viktor Heikel, Ivar Wilskman, Anton Moberg, Karl Gustaf Ekebom ja Viktor Bergman. Julkaisu maksoi ainoastaan 3,60 markkaa vuodelta, jotta vähätuloisemmillakin olisi mahdollisuus tilata lehteä.
Kerran kuukaudessa ilmestynyt "Uljas" sai ensimmäisenä vuonnaan lähes 800 tilaajaa, mutta sen jälkeen määrä laski alle 500:n. Lehti lakkasi avustajien puutteeseen, toimittajan kiireisiin ja levikin vähäisyyteen. Urheilun edistäjäksi lupautui tuolloin sanomalehti "Uusi Suometar".