tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Soljokasvit

Soljokasvit (Commelinaceae) on yksisirkkaisten Commelinales-lahkoon kuuluva noin 650-lajinen kasviheimo.
Tuntomerkit.
Soljokasvit ovat ruohoja, joiden varsissa on turvonneet nivelet. Lehdet ovat melko pehmeitä ja meheviä, kierteisasentoisia, joskus kahdessa rivissä, ja niissä on vahva keskisuoni sekä umpinainen lehtituppi. Andromonoeekkisyys on soljokasveilla tavallista, so. samassa kasvissa on kaksineuvoisia ja yksineuvoisia hedekukkia. Kukinnot sijaitsevat tavallisesti lehtihangoissa, harvoin terminaalisesti, ja koostuvat tavallisesti monikukkaisista kiemuroista. Toisinaan kukinnossa on huomiota herättävät venemäiset suojuslehdet, jotka voivat sijaita lehtiä vastapäätä. Kukat ovat avoinna vain yhden päivän, ja niissä on tavallisesti verhiöksi ja teriöksi erilaistunut kehä; terälehdet ovat vetistyviä, väriltään tavallisesti sinisiä tai vaaleanpunaisia. Kukat voivat olla vastakohtaisia. Hedelmä on selkäluomainen rakokota. Sirkkalehti on koleoptiilin eli itutupen suojaama.
Kukan symmetria ja rakenne vaihtelee soljokasvien heimossa. Kukka voi olla vastakohtainen teriöltään, jolloin yksi terälehti on hyvin surkastunut (soljot "Commelina"). Vastakohtaisuus voi näkyä myös hetiössä, ja vastakohtaisuuden ilmeneminen voi vaihtua kukan kehityksen aikana. Hovijuorujen ("Dichorisandra") suvussa kukan symmetria-akseli on poikittain, kun taas muissa suvuissa se on vinottain. Alaheimossa Commelinoideae suurin osa kukista on käänteisiä eli niiden perät on kiertyneet. "Cochliostemon"-suvussa on epäsymmetriset kukat. Soljokasveilla esiintyy silloin tällöin myös enantiostyliaa, jolloin vartalot ovat kääntyneet kukinnossa vuoroin vasempaan vuoroin oikeaan. Kukassa voi olla myös erilaistumaton kehä, jolloin heteet sijaitsevat kohdakkain kehälehtien kanssa. Kehälehdet saattavat olla yhteen kasvaneita, kuten suvussa "Weldenia", tai toisiinsa nähden vuorottaiset terälehdet ja heteenpalhot voivat olla yhtyneet torveksi.
Levinneisyys.
Soljokasveja esiintyy kaikkialla maapallon trooppisissa osissa ja osin lauhkeassa eli temperaattisessa vyöhykkeessä, ei kuitenkaan Euroopassa.
Luokittelu.
Soljokasveja tunnetaan 652 lajia, jotka ryhmitellään kahdeksi alaheimoksi ja 39–40 suvuksi. Heimon ikä lienee noin 89 miljoonaa vuotta. Lähin sukulaisheimo on Hanguanaceae.
Suvut.
Soljokasvisukujen tieteelliset nimet, auktorit ja suomenkieliset nimet:
Käyttö.
Joitakin lajeja käytetään huone- ja puutarhakasveina, kuten venhojuoruja ("Tradescantia"), soljoja ("Commelina"), karvajuoruja ("Cyanotis") ja hovijuoruja ("Dichorisandra"). Joidenkin juorujen ja soljojen lehtiä tai juurakoita käytetään satunnaisesti ravinnoksi. Rohtoja saadaan afrikkalaisen "Aneilema beniniense" -siipijuorulajin ja trooppisen Aasian lajin "Floscopa scandens" lehdistä ja varresta.
Tiedeakatemiain neuvottelukunta

Tiedeakatemiain neuvottelukunta (eng. Council of Finnish Academies) oli Suomen neljän tiedeakatemian, (Suomen Tiedeseura, Suomalainen Tiedeakatemia, Teknillisten Tieteiden Akatemia ja Svenska tekniska vetenskapsakademien i Finland) yhteiselin. Tiedeakatemiaa muodostivat 1. tammikuuta 2018 uuden Suomen Tiedeakatemiat -yhteistyöneuvoston, jolle siirtyivät aiemmin Tiedeakatemiain neuvottelukunnalle (TANK) kuuluneet tehtävät. Yhteistyösopimuksen mukainen neuvoston ensimmäinen vastuuakatemia oli Suomalainen Tiedeakatemia. TANKin toiminta päättyi 31. joulukuuta 2017.
Organisaatio.
Tiedeakatemiain neuvottelukuntaan kuului kahdeksan jäsentä, kaksi Suomalaisen Tiedeakatemian nimeämää jäsentä, kaksi Suomen Tiedeseuran nimeämää jäsentä sekä yksi Teknillisten Tieteiden Akatemian ja yksi Svenska Tekniska Vetenskapsakademien i Finlandin nimeämä jäsen. Lisäksi neuvottelukuntaan kuului kaksi jäsentä, jotka nimesi Tieteellisten seurain valtuuskunnan hallitus. Neuvottelukunnan toimikausi oli kolme vuotta. 
Tiedeakatemiain neuvottelukunnan sihteeristö toimi Tieteellisten seurain valtuuskunnan yhteydessä. Neuvottelukunnan toimitilat olivat Helsingissä Snellmaninkadulla.
Historia.
Suomen Tiedeseura ja Suomalainen Tiedeakatemia perustivat Tiedeakatemiain neuvottelukunnan (silloin nimellä Suomen Tiedeakatemiain Valtuuskunta) vuonna 1975 edistämään tiedeakatemioiden yhteistyötä ja tehostamaan tiedeakatemioiden vaikutusta kansallisesti ja kansainvälisesti. Vuosina 2008–2011 se toimi nimellä Tiedeakatemiajaosto. Teknillisten tieteiden akatemia ja Svenska tekniska vetenskapsakademien i Finland tulivat sen jäseniksi vuonna 2003. Valtuuskunnan ensimmäinen puheenjohtaja oli kansleri Mikko Juva.
Eeva Soivio

Eeva Soivio (s. 31. tammikuuta 1976 Seinäjoki) on suomalainen näyttelijä.
Soivio on opiskellut Teatterikorkeakoulussa, josta hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2002. Kristian Smeds kiinnitti Soivion suoraan Teatterikorkeakoulusta näyttelijäksi Kajaanin kaupunginteatteriin, jossa Soivio näytteli vuosina 2002–2005. Vuodesta 2006 alkaen hän on ollut kiinnitettynä vakituisena näyttelijänä helsinkiläisessä KOM-teatterissa.
Roolit teattereissa.
KOM-teatteri, vuodesta 2006
- Vallankumous Ohj. Lauri Maijala Roolit: Rv. Perander, Hellu 2014
- Kolme sisarta Ohj. Lauri Maijala Rooli: Masha 2013
- Karkkipäivä Ohj. Pekka Milonoff Rooli: Katri 2012
- Vadelmavenepakolainen Ohj. Arn-Henrik Blomquist Rooli: Useita 2011
- Kalavale Ohj. Pekka Milonoff Rooli : Saunakukka Parantainen 2009
- Kolmas Ohj. Johanna Freundlich Rooli: Veera 2008
- Kohti Ohj. Pekka Milonoff Rooli: Anna 2008
- Vanja-eno Ohj. Pekka Milonoff Rooli: Jelena 2007
- Pidän Sinusta Huolta Ohj. Tuomo Aitta Rooli: Minna Kurkela 2006
- Täällä Pohjantähden Alla Ohj. Pekka Milonoff Rooli: Elina 2006
Kajaanin Kaupunginteatteri, 2002-2005
- Huhtikuun Noita Ohj. Fiikka Forsman Rooli: Desiree 2005
- Kolme sisarta Ohj. Kristian Smeds Rooli: Olga 2004
- Pirut ja Enkelit Tanssillinen teatteriesitys. Ohj. Samuli Reunanen koreografia Sonja Ryhänen Rooli: Piru-Parka 2004
- Woyzeck Ohj. Kristian Smeds Rooli: Marie 2003
Muita esityksiä
- Kutsumattomia Vieraita Ohj. Reko Lundan Rooli: Netta Kansallisteatteri 2006
- Solveigin Laulu Ohj. Fiikka Forsman Rooli: Solveig Turun Kaupunginteatteri 2005
Elokuva
- Karhuherra Paddington, äidin rooli, Dubbaus Werne 2014
- Miten Meistä Tuli Ystäviä, Emmin rooli Ohj. Jarmo Lampela Kom elokuva 2013
- Joulutarina, Aleksandran rooli, Ohj. Juha Wuolijoki Snapper Films elokuva 2007
- Arvon Veli, bussikuskin rooli, Ohj. Mika Lehtinen YLE TV Elokuva 2004
Televisio
- Punainen Kolmio, Minni Asikaisen rooli, Ohj. Heidi Köngäs YLE TV 2015
- Saapasjalkakissa, Svinksin rooli, Dubbaus Werne 2014 (Netflix)
- Ihan Sama, Anna Oittisen rooli, Ohj. Jarmo Lampela YLE TV 2014
- Toisen Kanssa Johannan rooli, Ohj. Lauri Nurkse 2014
- Napamiehet Ohj. Janne Reinikainen BUFO 2014
- Jumalan Kaikki Oikut, Marjukan rooli, Ohj. Jarmo Lampela 2006
Radio
- Risto Räppääjä Ohj. Tarja Jakunaho YLE Kuunnelma 2012
- Hissitarinoita Ohj. Pekka Kyrö YLE Kuunnelma 2008
- Krokotiili Gena Ohj. Juha Wuolijoki YLE kuunnelma
- Meänkylä Ohj. Tarja Jakunaho YLE Kuunnelma
- Täällä Pohjantähden alla Ohj. Mm. Tarja Jakunaho YLE Kuunnelma
Musiikki
- Kun ei parempaan pysty -musiikkiteatteri Ohj. Heidi Räsänen 2007
- Vanhenisitko Kanssani - musiikkiteatteri 2004
- liman tyttöjä -lauluyhtye 1998 lähtien
Ero-Lohko

Ero-Lohko (1951–1979) oli tummanrautias suomenhevosori, jonka isä oli Lohko, emä Sirkka-Lintu, isänisä Lohdutus ja emänisä Eri-Aaroni. (Hevosen alkuperäinen nimi oli Eri-Lohko, mutta tätä nimeä ei kelpuutettu kantakirjauksen yhteydessä vaan se muutettiin Ero-Lohkoksi.) Ero-Lohko kilpaili menestyksekkäästi ravurina voittaen neljä kertaa ravikuninkuuden vuosina 1958—1961. Se juoksi useita Suomen ennätyksiä, ja sen virallinen ennätys oli 24,8a, epävirallinen 22,2. Vuonna 1959 juostun virallisen ennätyksen alitti vasta Vonkaus vuonna 1973. Ero-Lohko piti samanaikaisesti hallussaan 1000 metrin, mailin ja 2000 metrin Suomen ennätyksiä. 
Ero-Lohkon kasvattaja oli Taavi Helander. Sen omistivat sen kilpailuvuosina Erkki Hakkarainen ja Kaarlo Partanen, joka valmensi ja ohjasti oria. Ori ravasi huippujuoksijaksi (34,9) jo nelivuotiaana ja paransi ennätyksiään tasaisesti. Jalkaongelmien vuoksi se joutui jättämään vuoden 1957 kuninkuusravit kesken, mutta voitti neljät seuraavat kuninkuusravit. Oriin huippuvuosi oli 1959, jolloin se voitti kolmestakymmenestä startistaan 23 ja teki kaikki kolme Suomen ennätystään. Kaikkiaan se starttasi 112 kertaa ja voitti 82,1 % starteistaan. Palkintorahoja se ei ansainnut läheskään yhtä paljon kuin aikalainen Reipas, yhteensä noin 3 370 000 silloista markkaa, koska se starttasi selvästi vähemmän.
Partanen omisti Ero-Lohkon isän Lohkon ja kiinnostui varsasta heti sen hyvän juoksijasuvun vuoksi. Hänen mukaansa Ero-Lohkosta näki jo varsana, että sen etujalat olivat heikot ja se jäisi pienikokoiseksi (oriin säkäkorkeus oli täysikasvuisena 153 cm), mutta sen luonne oli vireä. Kun ori nelivuotiaana kilpauraansa aloittaessaan osoittautui lupaavaksi juoksijaksi, hän osti sen kasvattajalta yhdessä liikemies Erkki Hakkaraisen kanssa. Valmentaessaan oria hän totesi pian, että se rikkoi alkumatkasta helposti askellajin ravista laukaksi tai peitsiksi, mutta kun kunnollinen ravi löytyi, se oli sekä varmaa että tavattoman nopeaa. Heikkojen (kantakirjauksen yhteydessä sapelijalkaisiksi mainittujen) etujalkojen vuoksi ravivarmuutta ei voitu kehittää runsaalla ravaamisella valmennuksessa, ja Ero-Lohko voittikin monet kilpailut jäätyään ensin pitkän matkaa muita jälkeen askellajirikkojen vuoksi. Jalkaongelmat aiheuttivat pitkiäkin kilpailutaukoja (muun muassa vajaan vuoden ennen ensimmäistä ravikuninkuutta) ja johtivat lopulta kilpailemisen lopettamiseen ja hevosen myymiseen siitosoriiksi. 
Ero-Lohko sai siitosoriina yli 400 jälkeläistä. Se kantakirjattiin keväällä 1956 eikä saanut tuolloin mitään palkintoa (tuolloin suomenhevosia ei vielä kantakirjattu erilliselle juoksijasuunnalle, vaan ne arvosteltiin ensisijaisesti työhevosina), mutta se sai myöhemmin jälkeläisnäyttöjen perusteella Valio-palkinnon. Jälkeläisten joukossa on ravikuningatar Aiheen-Ilo.
Ero-Lohko lopetettiin vuonna 1979 iäkkäänä mutta hyväkuntoisena.
Sammakonkitakasvit

Sammakonkitakasvit (Philydraceae) on pieni kasviheimo koppisiemenisten yksisirkkaislahkossa Commelinales.
Tuntomerkit.
Kasvit ovat ruohoja ja usein villakarvaisia. Lehdet sijaitsevat kahdessa rivissä syrjittäin ja ovat miekkamaisia, tai lehdet ovat liereitä suvussa "Philydrella". Kukat sijaitsevat ryhmissä kookkaiden suojuslehtien hangoissa. Kukat ovat avoinna vain päivän ja ovat vastakohtaisia. Kehäkiehkurat ovat erilaistuneet, mutta silti molemmat ovat terälehtimäisiä. Ulkokiehkuran ja sisäkiehkuran varren puoleiset kehälehdet ovat yhdistyneet ja varresta poispäin oleva ulkokiehkuran pariton kehälehti on kookas ja toisista erillinen, sisäkiehkuran vastaava terälehti on pieni ja hetiöön kiinnittynyt, paitsi suvussa "Helmholtzia". Näin kehä näyttää kaksilukuiselta. Heteitä on vain yksi. Kussakin emilehdessä on paljon siemenaiheita. Siemenessä on pitkä alkio ja alkioripustin eli suspensori on tuskin kehittynyt. Kromosomiluku n = 8, 16, 17.
Levinneisyys.
Heimon kasvit kasvavat Länsi-, Itä- ja Pohjois-Australiassa, Uudessa-Guineassa ja Kaakkois-Aasiassa. Sammakonkita ("Philydrum lanuginosum") esiintyy suurimmassa osassa heimon levinneisyysaluetta; muilla lajeilla sitä vastoin on paikallinen levinneisyys Uudessa-Guineassa ja Australiassa.
Luokittelu.
Sammakonkitakasvit (Philydraceae), kenguruntassukasvit (Haemodoraceae) ja vesihyasinttikasvit (Pontederiaceae) muodostavat Commelinales-lahkon evoluutiopuussa kladin, jonka kasvien soluissa ei ole piidioksidikappaleita, mutta oksalaattikiteitä on. Kehälehdissä (tepaaleissa) on tanniinisoluja, istukoissa kivisoluja, ja hedelmä on verhiön suojaama.
Heimossa on neljä sukua ja viisi lajia. Heimon evoluutiopuun haaroittuminen lienee alkanut noin 33 tai toisen arvion mukaan 47 miljoonaa vuotta sitten.
Jepuan kirkko

Jepuan kirkko on nykyisin Uuteenkaarlepyyhyn kuuluvan entisen Jepuan seurakunnan kirkko. Kirkko rakennettiin puusta vuonna 1861 ja vastaavana mestarina toimi Johan Erik Romar.
Kirkko on tasavartinen ristikirkko, jossa oli alun perin ristikeskustasta kohoava keskustorni. Tämä jouduttiin kuitenkin rakenteellisista syistä purkamaan ja uusi kellotapulinakin toimiva torni rakennettiin alttarilta katsottuna vastakkaisen sakaran päähän vuonna 1876. Kolmiosaisen tornin alin osa on nelikulmainen ja ylin lyhty kahdeksankulmainen. Tornin rakensi Lars Petter Kjäldström. Kirkon sisäkatteena on lautaholvaus.
Kirkkoa on remontoitu ainakin vuosina 1880, 1884, 1908, 1927 1951 ja 1967. Nykyisellään kirkossa on istumapaikkoja 600 ihmiselle. Kirkossa on kahdet urut, joista uudemmat ovat vuodelta 1963. Ne ovat 2-sormioiset ja 14-äänikertaiset. Urut on rakentanut saksalainen Gebr. Jehmlich GmbH. Vanhat, 6-äänikertaiset urut ovat peräisin Pietarsaaren maaseurakunnan kirkosta, josta ne siirrettiin Jepualle jo vuonna 1888. Urkujen alkuperä ja ikä ei ole tarkkaan tiedossa, mutta niiden otaksutaan olevan Henrik Kahelinin rakentamat vuonna 1774.
Kirkon alttaritalu on nimeltään ”Jeesus ja Maria Magdaleena ylösnousseen Vapahtajan haudalla” ja sen on maalannut Alexandra Frosterus-Såltin vuonna 1906. Kirkossa säilytetään myös vanhaa keskiajalta peräisin olevaa Pyhän Olavin puuveistosta, joka kuningas Davidiksi muutettuna oli alun perin kiinnitetty vanhojen urkujen fasadiin.
Silje Øyre Slind

Silje Øyre Slind (s. 9. helmikuuta 1988) on norjalainen maastohiihtäjä, joka edustaa Oppdal IL -seuraa. Hänen kaksoissiskonsa Astrid Øyre Slind ja pikkusiskonsa Kari Øyre Slind ovat myös maastohiihtäjiä.
Maastohiihdon maailmancupissa Slind kilpaili ensimmäisen kerran Sjusjøenissä marraskuussa 2011 sijoittuen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 32:nneksi. Joulukuussa 2014 Slind sijoittui Lillehammerin kolmen päivän kiertueella vapaan hiihtotavan sprintissä 15:nneksi saavuttaen ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Maailmancupissa Slind on ollut palkintokorokkeella kerran sijoittuen toiseksi perinteisen hiihtotavan sprintissä Pyeongchangissa vuonna 2017.
Kenguruntassukasvit

Kenguruntassukasvit (Haemodoraceae) on pieni kasviheimo yksisirkkaisten Commelinales-lahkossa.
Tuntomerkit.
Joskus kasvit ovat tyvimukulallisia. Sekundaarisia aineenvaihduntatuotteita ovat muun muassa fruktaanit ja flavonit. Lehdet sijaitsevat kahdessa rivissä ja ovat syrjittäisiä kasvin varteen nähden. Kukinto on viuhko ja tavallisesti kaksihaarainen. Kukat ovat tavallisesti pieniä ja enemmän tai vähemmän säteittäisiä. Kehä on yhdislehtinen ja sikiäin kehänalainen. Viimeksi mainittu sisältää turvonneet istukat, joihin kiinnittyy yksi tai useampia siemenaiheita kutakin emilehteä kohden. Siemenessä on pieni tai vähäpätöinen alkio.
Levinneisyys.
Kenguruntassukasveja tapaa Amerikan trooppisen ja lämpimänlauhkeiden seutujen, Etelä-Afrikan ja Australian eräiden osien luonnossa; levinneisyyskuva on hajanainen.
Luokittelu.
Kenguruntassukasvien läheisin sukulaisheimo on vesihyasinttikasvit (Pontederiaceae); ne muodostavat sisarusparin Commelinales-lahkon evoluutiopuussa. Kenguruntassukasvien omassa evoluutiopuussa haarautuminen alkoi noin 81 miljoonaa vuotta sitten. Heimossa on nykyään 14 sukua ja 116 lajia, jotka muodostavat kaksi alaheimoa.
Kenguruntassukasvien suvut:
Käyttö.
Kenguruntassuja kasvatetaan koristekasveiksi, huonekasveiksi kylmillä seuduilla.
Andrei Larkov

Andrei Larkov (s. 25. marraskuuta 1989) on venäläinen maastohiihtäjä. Hän on olympia- ja MM-mitalisti.
Arvokilpailut.
Larkov osallistui alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuihin Otepäässä 2011. Hän oli parhaimmillaan 30 kilometrin kilpailussa neljäs. Larkov saavutti vuoden 2015 talviuniversiadeista Štrbské Plesosta kultaa sprintistä, 30 kilometriltä ja viestistä. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa viidenneksi ja yhdistelmäkilpailussa kahdeksanneksi. Samoissa kisoissa hän oli mukana voittamassa Venäjälle viestihopeaa, ja niin ollen sai ensimmäisen MM-mitalinsa.
Larkov saavutti Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hopeaa 4 × 10 kilometrin viestissä ja pronssia 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa.
Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Larkov voitti hopeaa viestissä ja oli neljäs 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa.
Maailmancup.
Larkov debytoi maastohiihdon maailmancupin henkilökohtaisissa kilpailuissa joulukuussa 2012 Canmoressa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa saavuttaen heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä sijalla seitsemän. Larkov debytoi maailmancupin viesteissä jo lähes kaksi vuotta aiemmin, tammikuussa 2011 Rybinskissä. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti Tour de Skihin kuuluneessa Val di Fiemmen perinteisen hiihtotavan 15 kilometrin yhteislähtökilpailussa, jossa oli toinen tammikuussa 2018. Yksittäisessä maailmancupin kilpailussa hän sijoittui kärkikolmikkoon ensimmäisen kerran oltuaan kolmas Oslon 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa maaliskuussa 2019.
Harri Haapaniemi (jalkapalloilija)

Harri Haapaniemi (s. 1. huhtikuuta 1981 Pori) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan Haapaniemi oli oikea laitapuolustaja.
Hänen kasvattajaseuransa on Toejoen Veikot. FC Jazzissa Haapaniemi teki Veikkausliiga-debyyttinsä toukokuussa 2000 Tampere Unitedia vastaan. Tuo oli Haapaniemen kauden 2000 ainoa peli Veikkausliigassa. Kaudella 2001 hän pelasi Atlantis FC:ssä 15 ottelua Veikkausliigassa ja oli mukana voittamassa Suomen Cupia. Kausina 2002–2003 Haapaniemi pelasi AC Allianssissa 27 ottelua. Pääsarjatasolla hän pelasi yhteensä 42 ottelua jääden maaleitta.
Haapaniemi oli myös mukana alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2001 Argentiinassa. Hän oli avauskokoonpanossa jokaisessa ottelussa, kun Suomi putosi alkulohkojen jälkeen voitettuaan vain Jamaikan.
Harri Haapaniemi (jääkiekkoilija)

Maajoukkueura.
Harri Haapaniemi (s. 2. kesäkuuta 1960 Kouvola) on suomalainen uransa jo päättänyt jääkiekkoilija. Hänen kasvattajaseuransa on KooKoo, jota hän edusti vuodet 1976-1978 I-divisioonassa ja vuodet 1982-1989 I-divisioonassa ja SM-liigassa. Vuodet 1980-1982 Haapaniemi edusti tuolloin SM-liigassa pelannutta Kiekkoreipasta. Hän pelasi vuodesta 1976 vuoteen 1989 kestäneen uransa aikana 184 peliä SM-liigassa tehden tehot 49+53=102.
Haapaniemi kuului Suomen joukkueeseen alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 1980. Hän pelasi noissa kisoissa viisi ottelua tehopisteittä.
Agneta Enckell

Agneta Birgitta Enckell (s. 26. joulukuuta 1957 Helsinki) on suomenruotsalainen runoilija. Koulutukseltaan hän on humanististen tieteiden kandidaatti.
Ura.
Agneta Enckellin esikoisteos oli runokokoelma "Förvandlingar mot morgonen" vuonna 1983. Sitä seurasivat kokoelmat "Rum: Berättelser" vuonna 1987 ja "Falla (Eurydike)" vuonna 1991; viimeksi mainittu teos oli Finlandia-palkintoehdokkaana. Enckell käsittelee teoksissaan miehisen ja naisellisen kielen suhdetta sekä puhumisen ja vaikenemisen vastakohtaisuutta.
Vuonna 1993 Enckell sai Ruotsin Akatemian myöntämän Lydia ja Herman Erikssonin stipendin ja vuonna 2011 Gerard Bonnierin runouspalkinnon. Svenska Litteratursällskapet on palkinnut hänet vuosina 1988, 1992 ja 2006. Hän on myös ollut ehdolla Yleisradion Tanssiva karhu -palkinnon saajaksi 1999, 2006 ja 2011. Vuonna 2023 hän sai Ruotsin Akatemian Bellman-palkinnon. Hänen runojaan on käännetty muun muassa suomeksi ja unkariksi.
Agneta Enckellin isä on Mikael Enckell ja veli Henrik Enckell. Hänen puolisonsa on säveltäjä Patrick Kosk.
Ateenan maatalousyliopisto

Ateenan maatalousyliopisto () on yliopisto, joka toimii Ateenassa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 1920. Yliopisto on keskittynyt maataloustieteeseen.
Yliopisto toimii Ateenan keskustan luoteispuolella paikalla, jossa aiemmin sijaitsi Triantafyllides-säätiön vuonna 1888 perustettu maatalouskoulu. Yliopistossa on seitsemän laitosta.
Laitokset.
Yliopiston laitokset ovat:
Ateenan taidekorkeakoulu

Ateenan taidekorkeakoulu () on yliopisto, joka toimii Ateenassa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 1837 ja nykyisessä muodossaan itsenäisenä korkeakouluna se on toiminut vuodesta 1930.
Taidekorkeakoulussa on kaksi laitosta, jotka ovat kuvataiteiden laitos sekä taiteenteorian ja taidehistorian laitos. Korkeakoulu toimii kahdessa osoitteessa Ateenassa.
Kreikan avoin yliopisto

Kreikan avoin yliopisto () on yliopisto, joka toimii Patraksessa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 1992 ja aloitti toimintansa vuonna 1999. Yliopisto tarjoaa lähes pelkästään etäopetusta sekä perus- että jatko-opintojen tasolla.
Yliopistossa on neljä tiedekuntaa. Niissä on yhteensä 33 940 opiskelijaa, joista 15 250 on jatko-opiskelijoita. Henkilökunnan määrä on 294, joista 48 on akateemista tutkimushenkilökuntaa. Lisäksi toiminnassa on mukana noin 1 300 apuopettajaa.
Tiedekunnat.
Yliopiston tiedekunnat ovat:
Thomas Bormolini

Thomas Bormolini (s. 29. elokuuta 1991 Sondalo) on italialainen ampumahiihtäjä, joka edustaa CS Esercito -seuraa. Bormolini debytoi ampumahiihdon maailmancupissa joulukuussa 2014 Östersundissa ollen henkilökohtaisessa debyyttikilpailussaan 19. eli heti maailmancupin pisteillä. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 13:nneksi Östersundin pikakilpailussa kaudella 2019–2020. Viestin maailmancupkisoissa hän on sijoittunut kerran toiseksi ja kaksi kertaa kolmanneksi.
Bormolini on osallistunut kaksiin nuorten MM-kisoihin, joissa hänen paras sijoituksensa on 26. vuodelta 2012 Kontiolahdelta. Aikuisten arvokilpailuihin hän on osallistunut vuoden 2015 MM-kilpailuista Kontiolahdelta alkaen. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 27:nneksi Östersundin MM-kilpailujen 2019 takaa-ajokilpailussa.
Arvo Kananen

Arvo Albert Kananen (30. kesäkuuta 1916 Viitasaari – 9. marraskuuta 2014 Viitasaari) oli suomalainen maanviljelijä, pankinjohtaja ja taidemesenaatti, koulutukseltaan agrologi.
Arvo Kananen syntyi Viitasaaren Pasalassa maanviljelijäperheeseen. Hän kävi kansakoulun ja kirjeopistossa keskikoulua. Sotien aikana hän palveli armeijassa, muun muassa puolustusministeriössä. Hän valmistui agronomiksi Mustialan maamiesopistosta vuonna 1946 ja toimi maanviljelijänä Viitasaarella ja Pihtiputaalla vuoteen 1958 asti. Sen jälkeen hän työskenteli parikymmentä vuotta pankinjohtajana Pihtiputaalla ja jäi eläkkeelle vuonna 1979.
Kananen harrasti itse maalaamista, ja hän halusi ryhtyä tukemaan ja edistämään kuvataidetta. Vuosina 1986–1987 hän rakennutti lapsuuskotinsa maisemiin Ateljeetalo Tuulensuun, johon liittyy veistospuisto. Taloa vuokrataan työskentelytilaksi taiteilijoille, ja he maksavat vuokransa näyttelytasoisina teoksina. Ateljeetalon taidekokoelmiin on näin karttunut runsaasti teoksia suomalaisilta ja ulkomaalaisilta tekijöiltä, ja Kananen hankki teoksia myös itse. Ateljeetalon toiminnan turvaamiseksi Kananen perusti vuonna 2000 säätiön. Hänen kuolemansa aikoihin taidekokoelma käsitti noin 300 teosta. — Vuonna 2016 vuokrausperiaate muuttui siten, että vuokra maksetaan rahana.
Veistospuistossa on kuuden taiteilijan teoksia: Hannu Siren, Carolus Enckell, Veikko Hirvimäki, Martti Aiha, Pekka Jylhä, Radoslaw Gryta.
Nils Jakob Hoff

Nils Jakob Skulstad Hoff (s. 5. helmikuuta 1985 Bergen) on norjalainen soutaja, joka edustaa Fana RK-seuraa. Hän voitti vuonna 2013 pariairokaksikon maailmanmestaruuden Kjetil Borchin parina Chungjussa Etelä-Koreassa. Hoff edusti maataan vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän sijoittui pariairokaksikossa seitsemänneksi, sekä vuoden 2016 kesäolympialaisissa Rio de Janeirossa, jossa hän sijoittui yksikössä 11:nneksi. Hoff on 198 senttimetriä pitkä ja painaa 95 kiloa. Hänellä on kaksi EM-pronssia pariairokaksikosta vuosilta 2012 ja 2013.
Hoff on vuodesta 2014 seurustellut maastohiihdon olympiavoittajan Therese Johaugin kanssa. He kihlautuivat vuoden 2021 lopulla ja avioituivat vuonna 2023. Heillä on vuonna 2023 syntynyt tytär.
Kévin Anin

Kévin Anin (s. 5. heinäkuuta 1986 Le Havre) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ligue 1:ssa pelaavaa OGC Niceä. Oikeajalkaisen Aninin pelipaikka on keskikenttäpelaaja. Hän ei ole pelannut yhtään ottelua loukkaannuttuaan kesällä 2013 auto-onnettomuudessa.
Seurajoukkueura.
Aninin kasvattajaseura on Le Havre AC, jota Anin edusti aikuisten tasolla vuodet 2006-2010. Kaudella 2007-2008 hän voitti Le Havren kanssa Ligue 2:n ja Anin debytoi seuraavalla kaudella Ligue 1:ssä. Kesällä 2010 Anin siirtyi Ligue 1 -seura FC Sochauxiin. jota hän edusti puolentoista vuoden ajan pelaten 38 liigapeliä ilman osumia. Tammikuussa 2012 Anin siirtyi niin ikään Ligue 1:ssä pelanneeseen OGC Niceen, jossa hän sai hyvin vastuuta. Loukkaannuttuaan kesällä 2013 auto-onnettomuudessa Anin ei ole pelannut yhtään peliä Nicen paidassa, vaikka hän on yhä joukkueessa.
Auto-onnettomuus.
Kévin Anin loukkaantui vakavasti 4. kesäkuuta 2013 auto-onnettomuudessa 60 kilometriä Rouenista koilliseen. Hän nukkui takapenkillä, kun auton kuljettaja menetti autonsa hallinnan. Pahoja käsi- ja selkäydinvammoja kärsinyt Anin vaivutettiin koomaan, jossa hänet pidettiin viikon ajan. Kuukauden kuluttua onnettomuudesta Anin pääsi kotiin. Hän ei ole pelannut virallisia otteluita onnettomuuden jälkeen. Tällä hetkellä hän pitää taukoa, mutta kuuluu silti yhä Nicen joukkueeseen. On mahdollista, että Anin vielä jonain päivänä palaa ammattilaisjalkapallon pariin.
Suviranta (Järvenpää)

Suviranta on taiteilija Eero Järnefeltin talo Järvenpäässä, Tuusulanjärven rannassa. Talo on rakennettu vuonna 1901 ja talon suunnitteli Järnefeltin ystävä, arkkitehti Usko Nyström. Järnefelt asui perheineen talossa vuoteen 1917, jonka jälkeen he muuttivat Helsinkiin. Myös F. E. Sillanpää on oleillut talossa. Eero Järnefeltin tytär, taidemaalari Laura Järnefelt muutti taloon vuonna 1933, ja asui talossa kuolemaansa, vuoteen 1985 saakka.
Päärakennus on pinta-alaltaan noin 450 kerrosneliömetriä. Tontissa on maata kaksi hehtaaria ja vettä noin kaksi hehtaaria. Kiinteistöön kuuluu päärakennuksen lisäksi talousrakennus ja rantasauna. Yleiskaavassa alueella on SR-määräys, eli se on suojeltava alue.
Järvenpään kaupunki osti tammikuussa 2018 Suvirannan sen omistajalta 775 000 eurolla ja talossa asuvalta Järnefeltin tyttärenpojalta Juhani Kolehmaiselta, jolle jäi elinikäinen asumisoikeus taloon. Kauppaan kuuluu myös talon irtaimistoa noin 75 000 euron arvosta. Talosta on tarkoitus aikanaan tehdä Järnefelt-museo. 
Suvirantaan pääsee tutustumaan varaamalla ajan etukäteen.
Frillesås BK

Frillesås Bandy eli virallisemmin Frillesås Bandyklubb (BK) on vuonna 1960 perustettu Ruotsin järvialueen maakunnan Hallandin Kungsbackan kunnan jääpalloseura. Seuran edustusjoukkue pelaa Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla Elitserienissä.
Kuvatarkkaamo

Kuvatarkkaamo () on televisiotuotantotilojen, televisiostudion tai ulkotuotantoauton yksikkö, missä säädetään televisiokuvaa. Kuvatarkkaamo kuuluu monikameratuotantoon. Kuvatarkkaamossa sijaitsevat kunkin televisiokameran tarkkailuyksiköt. Niissä säädetään kameran kuvan laatua, mm. valkoisen tasoa, mustan tasoa, keskialuetta eli gammaa ja värien sävyjä. Kamerat myös säädetään teknisesti sellaisiksi, että eri kameroitten kuvia voidaan leikata keskenään. Tämä leikkaustoiminta tapahtuu televisio-ohjaamossa. Kuvatarkkaamossa työskentelee kuvatarkkailija, ja videokuvia leikkaa mikseri eli videomiksaaja. .
Monikameratuotannon kuvatarkkaamo on yleensä valaistustarkkaamon yhteydessä, koska valaistuksen oikea säätäminen on hyvän kuvatarkkailun edellytys. Näin valaistuksesta vastaava kuvaaja, valaistusmestari tai valaisija sekä kuvatarkkailija työskentelevät tiiviissä yhteistyössä.
Ykkösen kausi 2015

Ykkösen kausi 2015 on Suomen jalkapallon toiseksi korkeimman sarjatason Ykkösen 43. kausi. Kausi pelattiin kymmenen joukkueen kolminkertaisena sarjana. Ykkösen voittaja nousi seuraavaksi kaudeksi Veikkausliigaan ja toiseksi sijoittunut karsi liigapaikasta Veikkausliigan toiseksi viimeisen kanssa. Kaksi huonoiten sijoittunutta joukkuetta putosi Kakkoseen.
Nousukarsinta Veikkausliigaan.
PK-35 Vantaa karsi liigapaikasta FC KTP:n kanssa.
Tilastot.
Paras pelaaja.
Jalkapallon Pelaajayhdistys valitsi vuoden 2015 Ykkösen parhaan pelaajan pelaajien oman äänestyksen perusteella: Billy Ions (PS Kemi Kings)
Jääpallon Allsvenskan-kausi 2008–2009

Ruotsin jääpallon Allsvenskan pelattiin kaudella 2008–2009 kolmessa kymmenen joukkueen lohkossa, joissa pelattiin kaksinkertainen sarja. Lohkojen kaksi parasta joukkuetta selviytyivät Elitserienin karsintoihin. Koska Allsvenskan muuttui kaksilohkoiseksi 12 joukkueen sarjaksi, joka lohkon kaksi viimeistä putosi suoraan 1. Divisioonaan. Lisäksi 3. viimeiset karsivat 1. Divisioonan joukkueiden kanssa Allsvenskan-paikastaan. Ennen kauden 2008 alkua Linköpingin BK Derby luopui Etelälohkon sarjapaikastaan pelaajapulaan vedoten ja tilalle nousi Tranås BoIS.
Elitserien-karsinnat.
Karsinnat pelattiin kahdessa neljän joukkueen lohkossa. Karsinnoissa pelasivat Elitserienin neljä heikointa ja Allsvenskanin neljä parasta joukkuetta. Molempien lohkojen kaksi parasta joukkuetta selviytyivät seuraavaksi kaudeksi Elitserieniin.
Pohjoislohko.
HaparandaTornio Bandy nousi Elitserieniin.
Etelälohko.
IFK Kungälv nousi säilyi Elitserienissä.
Allsvenskan-karsinnat.
Jönköping ja Gustavsberg säilyttivät Allsvenskan-paikkansa - Rättvik nousi Allsvenskaniin
Vesihyasinttikasvit

Vesihyasinttikasvit (Pontederiaceae) on koppisiemenisten yksisirkkaisiin kuuluva kasviheimo.
Tuntomerkit.
Vesihyasinttikasvit ovat vesi- tai suokasveja, tavallisesti monivuotisruohoja, joiden soluissa on oksalaattikiteitä. Lehtiasento on kierteinen tai kierteisesti kaksirivinen eli distikkinen, harvoin kiehkurainen. Lehtilapa on leveä, ja aluksi se ympäröi vanhemman lehden ruotimaisen osan; joskus lapa on tasasoukka. Sivusuonet ovat poikittaisia lavan pituusakseliin nähden, ja tuppi on avonainen tai umpinainen, ja siinä on usein pitkä kieleke. Lehdessä on erityskarvoja. Kukinnossa on kaksi suojuslehteä. Kukat ovat avoinna vain yhden päivän, ja niissä esiintyy yleisesti kolmevartaloisuutta (tristylia), vinovartaloisuutta (enantiostylia) ja vastakohtaisuutta (monosymmetria). Kehälehdet ovat toisinaan kookkaat, vetistyvät ja enimmäkseen siniset tai keltaiset sekä enemmän tai vähemmän yhtyneet. Heteet kiinnittyvät kehälehtiin ja ovat keskenään eripituisia; joskus kukassa on kaksi joutohedettä. Palhot ovat karvaisia, joskus siipipalteisia. Sikiäimessä on tavallisesti mesirauhasia (nektarioita). Hedelmä on kota, harvoin pähkylä. Kromosomiluku n = (7) 8(–13).
Levinneisyys.
Vesihyasinttikasvien levinneisyys on pääasiassa trooppinen ja keskittyy trooppiseen Amerikkaan; Euroopasta ne kokonaan puuttuvat.
Luokittelu.
Vesihyasinttikasveihin kuuluu yhdeksän sukua ja 33 lajia. Runsaslajisin on karttulehtien ("Heteranthera") suku 11 lajillaan. Läheisin sukulainen on kenguruntassukasvien (Haemodoraceae) heimo.
Suvut.
Suvut ovat:
Käyttö.
Koristekasveina lammissa ja kasvihuonealtaissa viljellään vesihyasinttia ("Eichhornia crassipes") ja herttasoikkoa ("Pontederia cordata"). Monet lajit tuottavat taloudellisia tappioita rikkakasveina tukkiessaan kastelukanavia ja jopa laivaväyliä. Ongelmallisin on em. vesihyasintti, joka on levinnyt hyvin laajalle tropiikissa. Riisipeltojen rikkakasveja ovat "Heteranthera limosa" ja "H. reniformis" Yhdysvalloissa, "Pontederia rotundifolia" (syn. "Reussia rotundifolia") ja herttasoikko Etelä-Amerikassa, "Eichhornia natans" Afrikassa ja "Monochoria vaginalis" Aasiassa. "Monochoria"-lajien lehtiä käytetään myös vihanneksina Aasiassa.
Henry Goodman

Henry Goodman (s. 23. huhtikuuta 1950) on brittiläinen näyttelijä, joka on esiintynyt sekä teatterissa että elokuvissa ja televisiossa.
Goodman kasvoi Lontoon East Endissä juutalaisessa perheessä. Hän innostui näyttelemisestä kymmenvuotiaana päästyään kaksosveljensä kanssa esiintymään elokuvaan "Sinetöidyt huulet" (1960). Vuonna 1969 hänet hyväksyttiin opiskelijaksi Royal Academy of Dramatic Artiin.
RADAsta valmistumisensa jälkeen Goodman muutti Kapkaupunkiin, Etelä-Afrikkaan, jossa hän asui vuodet 1973–1981. Palattuaan Englantiin hän pääsi Royal Shakespeare Companyn jäseneksi. Goodman on saanut urallaan kaksi Laurence Olivier -palkintoa, ensimmäisen "Musical for Assassins" -näytelmästä 1993 ja toisen roolistaan Shylockina "Venetsian kauppiaassa" 2000.
Goodman meni 1970-luvun alulla naimisiin tanssinopettaja Sue Parkerin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Ritva-Liisa Sumu

Ritva-Liisa Sumu, sukunimi vuoteen 1967 "Ahmavaara" (15. joulukuuta 1945 – 15. tammikuuta 1975) oli suomalainen toimittaja.
Sumu valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1970. Hän oli toimittajana Maakansa-lehdessä ja HISC–Magazinen päätoimittajana. Sumu oli Ylioppilaslehdessä toimittajana 1966–1967, toimitussihteerinä 1968–1969 ja 1970 sekä vt. päätoimittajana 1970. Hän toimi sen jälkeen freelance–toimittajana Mainos–TV:ssä 1969–1972.
Sumu kirjoitti 1974 elämäkertateoksen "Sunkku, Lapin keisari" isoisästään Kemi-yhtiön metsäpäällikkönä toimineesta Jarl Sundqvistista.
Sumu oli naimisissa Ilkka Sumun kanssa.
Miljoonamasurkka

Miljoonamasurkka eli "Tanssiinkutsu" on muun muassa Viljo Vesterisen soittama masurkka. Sen on säveltänyt D. Djukomen. Sen sävellaji on Es-duuri ja siinä on neljä erilaista teemaa, jotka muodostavat 11 osan kokonaisuuden kaavalla A-B-A-C-D-C-A-B-A-C-A. Osien sävellajeissa on säännönmukaisuus. A-osa on pääsävellajissa, Es-duurissa ja B-osa on rinnakkaissävellajissa, c-mollissa. C-osan alettua kappale siirtyy subdominanttisävellajiin, As-duuriin ja D-osa on sille rinnakkaisessa sävellajissa, f-mollissa. Kappale palaa Es-duuriin, käy kerran As-duurissa ja palaa lopulta takaisin Es-duuriin. Miljoonamasurkka on tehty yhteistyössä Dallapé-orkesterin kanssa vuonna 1937.
Joseph Greenberg

Joseph Harold Greenberg (28. toukokuuta 1915 Brooklyn, New York, Yhdysvallat – 7. maaliskuuta 2001 Stanford, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen antropologi ja kielitieteilijä. Hän tuli tunnetuksi 1950- ja 1960-luvuilla luomastaan afrikkalaisten kielten luokituksesta neljään kieliperheeseen sekä yleisesti ottaen kielen rakenteita ja eri kielten samankaltaisuuksia koskeneesta tutkimuksestaan.
Greenberg kehitteli teoriaa kielten yhteisestä alkuperästä ja alkoi tutkimuksensa antropologina jo tutuksi tulleelta Afrikan mantereelta. Hän julkaisi teoksen "Languages of Africa" vuonna 1963 ja lukuisat tieteilijät hyväksyivät teoksessa esitetyn jaottelun afrikkalaisten kielten neljästä kieliperheestä. Myöhemmin Greenberg teki samankaltaisen tutkimuksen Amerikassa, johon useat aikalaistieteilijät suhtautuivat puolestaan hyvinkin kriittisesti teoksen "Language in the Americas" ilmestyttyä. Myöhemmin esimerkiksi Stanfordin yliopiston geneetikko Luigi Cavalli-Sforza löysi Greenbergin teoriaa kolmesta amerikkalaisten alkuperäiskansojen kieliryhmästä tukevia todisteita. Hänen tutkimusryhmänsä totesi, että tiettyjen geenien samankaltaisuus heijasti myös kansanryhmien yhtenäisyyttä. Myöhemmin Greenberg työskenteli edelleen todistaakseen että kielet, joita hän kutsui euraasialaisiksi kieliksi englannista korean kieleen sisälsivät samankaltaisia juonteita.
Greenberg opiskeli antropologiaa Northwestern Universityssa, missä hän suoritti tohtoritutkinnon 1940. Sotien jälkeen hän opetti lyhyen aikaa Minnesotan yliopistossa, kunnes hänet nimitettiin professoriksi Columbian yliopiston. Stanfordin yliopisto palkkasi Greenbergin professoriksi vuonna 1962 ja hän toimi antropologian laitoksen johtajana 1971–1974. Greenberg nimitettiin Linguistic Society of American johtajaksi 1976. Hän sai useita tieteellisiä palkintoja ja tunnustuksia.
Yksityiselämä.
Etniseltä taustaltaan Greenberg oli juutalainen.
Jaakko Surakka

Jaakko Surakka (s. 18. heinäkuuta 1934 Nivala) on suomalainen Kouvolassa asuva kirjailija.
Surakka suoritti ylioppilastutkinnon ja opiskeli tietotekniikkaa Jyväskylän yliopistossa. Hän on toiminut työnjohtajana puuyrityksessä 1955–1961, toimistotyönjohtajana Juvalla 1961–1968 sekä vuosina 1968–1975 Kouvolassa atk-operaattorina, atk-yhdysmiehenä, ohjelmoijana ja suunnittelijana.
Surakka aloitti kirjoittamalla pakinoita ja novelleja lehtiin sekä osallistumalla runoantologioihin. Hänen esikoisteoksensa runokokoelma "Ollako toisin" ilmestyi 1992. Surakan romaanit "Kämppien kasvatti" ja "Rautaköysi" sijoittuvat Pohjois-Suomen metsätyömaille ja rakennustyömaille ja häntä onkin pidetty Kalle Päätalon perinteiden jatkajana. Hän on kirjoittanut myös fantasiaromaanin "Aikamoduli" ja yhteiskunnallisen romaanin "Silmäänkusijat".
Finspångs AIK Bandy

Finspångs AIK Bandy on jääpalloseura Finspångin kunnasta Itä-Göötanmaalta. Seuran edustusjoukkue pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa.
Historia.
Seura aloitti jääpalloilun jo 1919 edeltäjäseuran Finspångs Idrottsföreningin nimissä. AIK pohjainen seura syntyi fuusiona Finspångs Idrottsförening- ja Finspångs Arbetares Idrottsförening-seuroista. Jääpallo oli yksi jaosto lukuisista muista jaostoista, kuten yleisurheilu, jalkapallo, hiihto. Jääpallojaosto itsenäistyi emäseura Finspångs AIK:sta 2013, jolloin jääpallo muodosti oman seuransa.
Finspång AIK nousi kaudeksi 2001-2002 toiseksi korkeimmalle sarjatasolle eli silloiseen 1. Divisioonaan. Myöhemmin tähän asti parhaimmaksi kaudeksi on muodostunut kausi 2004-2005, jolloin seura pelasi silloisen ylimmän sarjatason eli Allsvenskanin karsintoja.
Olli Jokinen (jääkiekkoilija, 1990)

 
Olli Jokinen (s. 26. toukokuuta 1990 Joutseno) on suomalainen entinen jääkiekkoilija jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Jokinen pelasi urallaan yhden SM-liigan ottelun SaiPassa kaudella 2008–2009 ja yhden kauden Ranskan pääsarjassa. Muuten hän edusti pelaajaurallaan lähinnä Imatran Ketterää Suomi-sarjassa.
Ura.
Seuraura.
Jokinen on Imatran Ketterän oma kasvatti. Hän toimi kaudella 2005–2006 seuran C-nuorten kapteenina ja oli Ketterän paras pistemies ja maalintekijä sekä I-divisioonan runkosarjassa tehoilla 19+13=32 että SM-karsinnoissa tehoilla 12+5=17. Jokinen sijoittui runkosarjan maalipörssissä toiseksi ja pistepörssissä kolmanneksi. Kaudella 2006–2007 hän kuului myös Ketterän B-nuorten kapteenistoon. Jokinen pelasi myös ensimmäiset miesten pelinsä vain 16-vuotiaana seuran Suomi-sarjajoukkueessa, jossa hän sai tililleen kahdeksan ottelua tehopistein 3+1=4.
Kaudeksi 2007–2008 Jokinen siirtyi Saimaan Palloon. Kaudella 2008–2009 hän pelasi seurassa ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan SM-liigaottelunsa 25. marraskuuta 2008 Oulun Kärppiä vastaan. Kaikkiaan Jokinen pelasi SaiPan A-nuorissa neljänä kautensa, joista viimeisellä kaudellaan 2010–2011 hän toimi joukkueen varakapteenina ja oli SaiPan paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Miika Kivirannan jälkeen tehoilla 15+19=34.
Jokinen palasi kaudeksi 2011–2012 Ketterään, jossa hän pelasi ensimmäisen kokonaisen kautensa miesten sarjoissa tehden 21 ottelussa tehot 12+18=30. Kaudeksi 2012–2013 Jokinen siirtyi Ranskan pääsarja Ligue Magnusiin Diables Rouges de Briançonin riveihin. Hänen ensimmäinen kokonainen ammattilaiskautensa toi 23 runkosarjaottelussa tehot 4+4=8 sekä kahdeksassa playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Ranskan liigacupissa Jokinen teki yhteensä kymmenessä ottelussa tehot 5+3=8. Turnaus päättyi Briançonin voittoon.
Kaudeksi 2013–2014 Jokinen palasi taas Ketterään, jonka kapteeniksi hän nousi. Jokinen oli joukkueen paras maalintekijä 21 osumallaan, joilla hän jakoi koko Suomi-sarjan maalipörssin viidennen sijan S-Kiekon Olli Aallon ja Roope Elosen kanssa. Kauden 2015–2016 päätteeksi Jokinen voitti Suomi-sarjan hopeaa.
Maajoukkueura.
Jokinen pelasi alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2007, jolloin hän voitti hopeaa.
Bernhard Grzimek

Bernhard Klemens Maria Grzimek (24. huhtikuuta 1909 Neisse, Saksa – 13. maaliskuuta 1987 Frankfurt am Main, Saksa) oli saksalainen eläintieteilijä ja eläinlääkäri. Hän oli Frankfurtin eläintarhan johtaja vuodesta 1945 lähtien ja maailman tunnetuimpia luonnonsuojelijoita. Hänen tuotannostaan on suomennettu muun muassa kirja "Serengeti ei saa kuolla" (suom. 1960).
Grzimek syntyi aikanaan Saksan Sleesiaan kuuluneessa Neissessä (nyk. Nysa Puolassa). Hänen isänsä oli ammatiltaan poliisituomari. Hän opiskeli eläinlääkäriksi suorittaen tohtoritutkinnon Berliinin yliopistossa vuonna 1932. Grzimek palveli eläinlääkintäupseerina toisessa maalimansodassa.
Grzimekin ura alkoi toden teolla sodan jälkeen. Hän nosti sodassa pahoin vaurioituneen Frankfurtin eläintarhan uuteen kukoistukseen. Eläintarhassa oli hänen aloittaessaan jäljellä enää kaksitoista eläintä ja sen rakennukset olivat palaneet lähes poroksi. Grzimekin varainhankintakeinot tunnettiin epätavanomaisina; hän järjesti urheilufestivaaleja ja juhlia eläintarhan alueella. Hänen johdollaan perustettiin myös eräs maailman johtavia zoologisia puutarhoja ja eläintarha tuli tunnetuksi myös eläinten siemennys- ja kasvatustoiminnastaan. Hän jäi eläkkeelle johtajan toimesta vuonna 1974. Grzimek tunnettiin myös televisiosta, jossa hän isännöi luonto-ohjelmia vuodesta 1956 lähtien. Saksan liittokansleri Willy Brandt nimitti Grzimekin valtakunnalliseen ympäristönsuojeluasioiden asiantuntijavirkaan, josta hän erosi 1977 vastalauseena valtion puutteellisina pitämilleen toimenpiteille luonnonsuojelun suhteen.
Grzimek ohjasi luontodokumenttielokuvan "Serengeti ei saa kuolla" vuonna 1959, jonka kuvausten aikana hän menetti poikansa Michaelin lento-onnettomuudessa. Elokuva voitti parhaan dokumenttielokuvan Oscar-palkinnon 1960. Hän kuoli sydänkohtaukseen seuratessaan sirkusesitystä Frankfurtissa.
Matti Hako

Matti Juhani Hako, sukunimi vuoteen 1935 "Flinck" (24. joulukuuta 1927 Pori – 29. heinäkuuta 2014 Vantaa) oli suomalainen filosofian tohtori, lehtori ja suomen kielestä ja kansankulttuurista kirjoittanut tietokirjailija.
Hako oli vuosina 1953–1957 Helsingin yliopistossa professori Martti Haavion assistenttina. Hänen vuonna 1956 valmistuneen saksankielisen tohtorinväitöskirjansa aiheena olivat lumikolle luettavat syntyloitsut.
Hako toimi suomen kielen lehtorina ensin ssa ja sitten Helsingin teknillisessä oppilaitoksessa. Hän jäi eläkkeelle 1990. Hako oli myös suomalaisen ja vertailevan kansanrunoudentutkimuksen dosenttina Helsingin yliopistossa, Työväen muistitietotoimikunnan puheenjohtajana vuodesta 1960 ja ylioppilastutkintolautakunnan jäsenenä 1970–1995. Hako laati piilosanoja Suomen Kuvalehteen nimimerkillä "Ilpo I. Ansa" vuosina 1976–2001.
Tietokirjojen lisäksi Hako julkaisi 1954 uittoaiheisen novellikokoelman "Erottelijat", joka perustui hänen omiin kokemuksiinsa.
Matti Hakon vanhemmat olivat näyttelijä-ohjaaja-järjestäjä Hannes Hako ja näyttelijä Maikki Sälehovi. Hänen poikansa on käsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja Pekka Hako (s. 1957).
Paul Héroult

Paul-Louis-Toussaint Héroult (10. huhtikuuta 1863 Thury-Harcourt, Ranska — 9. toukokuuta 1914 Antibesin lähistöllä) oli ranskalainen kemisti. Héroult keksi alumiinin sähkömetallurgisen valmistamismenetelmän sekä kehitti valokaariuunin, jota tarvitaan teräksen valmistukseen. Uusi alumiinin valmistusmenetelmä, joka tunnetaan nimellä Hall–Héroult-menetelmä, alensi metallin hintaa ja mahdollisti halvan alumiinin ja sen johdannaisten laajamittaisen hyödyntämisen.
Alikulku

Alikulku on tunnelimainen tien tai kadun osuus, joka alittaa toisen väylän. Myös rautatien alittavaa tunnelia voidaan kutsua alikuluksi, alikulkutunneliksi tai -käytäväksi. Alikulkuja rakennetaan esimerkiksi jalankulkijoille tai pyöräilijöille liikenneturvallisuuden parantamiseksi. Myös hiihtolatuja varten rakennetaan alikulkuja.
Alikulku toteutetaan risteyssillan avulla huomioiden vaadittava alikulkukorkeus. Jalankulku- ja pyöräilyväylien mitoittava alikulkukorkeus on yleensä väylällä käytettävän kunnossapitokaluston vaatima tila. Jos taas alikulun alittava liikenne on monikaistainen katu, valtatie tai moottoritie, alikulkukorkeus on oltava suurempi.
Alikulut ovat usein luonteeltaan ympäristöönsä verrattuna matalalla sijaitsevia väyliä eli pintavedet valuvat alikulkuun ja alikulun yhteyteen rakennetaan aina joko painovoimainen tai pumppaamollinen kuivatusjärjestelmä varmistamaan hulevesien poistuminen väylältä normaalioloissa. Kustannussyistä hyväksytään alikulun tulviminen poikkeuksellisten kovien sateiden aikana. Alikulkuja rakennettaessa saatetaan joutua muuttamaan vesiverkostojen kulkua. Tämän huomioiminen on osa alikulkurakentamisen suunnittelua.
Alikulut parantavat risteämisen turvallisuutta, mutta voivat lisätä huonosti suunniteltuina alikulun käyttäjien riskejä. Alikulun valaisun tarve selvitetään, sillä erityisesti pitkät valaisemattomat alikulut ovat hämäriä jopa keskellä päivää ja kirkkaasta päivänvalosta alikulkuun siirryttäessä voi näkyvyys olla heikko. Toinen riskitekijä ovat alikulun sillan rakenteet, jotka muodostavat näkemäesteen sivuille eikä esimerkiksi alikulkua kohti ylittävän väylän tasolta laskeutuva pyöräilijä näe alikulusta tulijaa ajoissa. Alikulkujen valaistuksessa käytetään nykyisin joskus led-valoja.
Alikulkuja rakennetaan paitsi ihmisten myös villieläinten käyttöön. Villieläimille tarkoitetut alikulut sijoitetaan selvästi erilleen ihmisten käyttämistä väylistä, jotta eläimet eivät hyljeksi alikulkua. Alikululle voi syntyä tarve esimerkiksi leveän väylän halkaistessa jonkin lajin asuinalueen kahtia. Erityisesti isojen eläinten ohjaaminen eri tasossa leveiden väylien toiselle puolelle parantaa sekä eläinten elinolosuhteita että liikenneturvallisuutta.
Nordic Futsal Cup

Nordic Futsal Cup on UEFA:n alainen futsalin maaotteluturnaus, jonka voittaja julistetaan Pohjoismaiden mestariksi. Vuoden 2018 turnaus järjestettiin joulukuussa Rinkøbing-Skjernissä Tanskassa ja voittajaksi selviytyi neljännen kerran perättäin Suomi. 
Nordic Cup järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2013. Suomi, Ruotsi, Tanska ja Norja ovat osallistuneet kaikkiin neljään turnaukseen. Grönlanti liittyi ensimmäistä kertaa mukaan vuonna 2016 . Grönlannin pelaamia otteluita ei tilastoida virallisiksi maaotteluiksi vaan ystävyysotteluiksi, koska Grönlannilla ei ole UEFA:n virallista maajoukkuestatusta. 
Turnauksen kautta-aikain tehokkain maalintekijä on Miika Hosio 12 maalillaan. Hosio on myös ollut kahdesti yksittäisen turnauksen tehokkain maalintekijä (2017 ja 2016). Yksittäisessä turnauksessa eniten maaleja (6) on tehnyt Tanskan Kevin Jørgesen (2013).
Matka Italiassa

Matka Italiassa ("Viaggio in Italia", rinnakkaisnimi Matka Italiaan) on vuonna 1954 ensi-iltansa saanut Roberto Rossellinin ohjaama neorealistinen elokuva, jonka pääosia esittävät Ingrid Bergman ja George Sanders. Melankolinen elokuva kertoo Napolissa vierailevasta englantilaispariskunnasta, jonka avioliitto on ajautumassa kriisiin. Hiipuvan parisuhteen ohella teemoiksi nousevat ihmisen tunne-elämä ja henkisyys sekä erot pohjois- ja eteläeurooppalaisten kulttuurien välillä. Rossellinilla ja Bergmanilla oli ongelmia omassa avioliitossaan elokuvan kuvausten aikana ja he päätyivät lopulta avioeroon vuonna 1957.
Tunnettu elokuva-alan lehti "Cahiers du cinéma" ylisti elokuvaa modernismin merkkiteokseksi. Sen uskotaan viitoittaneen suuntaa Michelangelo Antonionin eksistentialistisille elokuville.
Juoni.
Toisistaan vieraantunut englantilainen aviopari Katherine (Ingrid Bergman) ja Alex Joyce (George Sanders) ovat tulleet Italiaan myydäkseen huvilan, jonka Alex on perinyt äskettäin kuolleelta Homer-sedältään. He yöpyvät napolilaisessa hotellissa, jossa kohtaavat englantilaisia ystäviään. Seuraavana päivänä Homer-sedän hyvä ystävä Tony Burton (Anthony La Penna) vie heidät huvilalle, jonne he majoittuvat väliaikaisesti Tonyn ja tämän vaimon vieraina.
Odotellessaan ostotarjousta huvilasta Joycet tutustuvat seudun nähtävyyksiin kumpikin omalla tahollaan. He yrittävät setviä tulehtuneita välejään mutta ajautuvat lopulta avioeron partaalle. Burtonin ehdotuksesta he tekevät retken Pompejin arkeologisille kaivauksille, jossa Katherine joutuu tunnekuohun valtaan nähtyään kipsivaloksen tuhkaan hautautuneesta pariskunnasta. Paluumatkalla Napoliin pariskunnan auto juuttuu uskonnolliseen kulkueeseen ja kuin ihmeen kaupalla he löytävät toisensa uudelleen.