tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jack Cummings

Jack Cummings (1905 New Brunswick, Kanada – 28. huhtikuuta 1989 Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja. Hän oli Louis B. Mayerin sisarenpoika ja työskenteli suurimman osan urastaan Metro-Goldwyn-Mayerilla, jossa hän aloitti juoksupoikana. Myöhemmin Cummings ohjasi ja käsikirjoitti MGM:n lyhytelokuvia, kunnes vuonna 1934 hän eteni tuottajaksi. Asemansa tuottajana hän vahvisti Cole Porter musikaalin "Tanssijattareksi syntynyt" (1936) avulla. Cummingsin myöhemmin tuottamia elokuvia ovat muun muassa "Miehen voitto" (1949), "Muistojen Pariisi" (1954) ja "Seitsemän veljeksen morsiamet" (1954). Hän jäi eläkkeelle vuonna 1964 tuotettuaan juuri sitä ennen Elvis-elokuvan "Viva Las Vegas!".
Saint Vincent (Kalifornia)

Saint Vincent (aik. Saint Vincent Station) on kunnallishallinnoton alue Marinin piirikunnassa Kaliforniassa. Se sijaitsee Northwestern Pacific Railroadin varrella 12 metrin korkeudessa puolitoista kilometriä Gallinasista pohjois-koilliseen.
Saint Vincentissä oli vuosina 1896–1922 postitoimisto. Paikkakunta on saanut nimensä Pyhän Vincentiuksen poikakoulun ("Saint Vincent School for Boys") mukaan. Koulun rakennutti sinne 1855 Saint Vincent de Paulin laupeuden tyttäret -niminen järjestö.
Per Oscarsson

Per Oscar Heinrich Oscarsson (28. tammikuuta 1927 Tukholma – 30. joulukuuta 2010 Skara) oli ruotsalainen näyttelijä.
Elämäkerta.
Oscarsson opiskeli näyttelemistä Gösta Terseruksen oppilaana ja väärensi äitipuolensa nimikirjoituksen päästäkseen Dramatenin oppilaskouluun 1944. Valmistuttuaan 1947 hän sai suuren läpimurtoroolinsa Stig Dagermanin näytelmässä "Skuggan av Mart" (1948). Työskenneltyään muutaman vuoden Dramatenissa hän sai kiinnityksen Göteborgin kaupunginteatteriin 1953–1959, jossa hän muun muassa teki huomiota herättäneen roolitulkinnan "Hamletista". Kesken "Hamlet"-menestyksen hän irtisanoitui teatterista ja lähti jalkaisin Pariisiin.
Oscarsson poti 1960-luvulla esiintymisjännitystä ja kirjoitti kirjan "Nattens färger" teatterista, kauhusta ja pelosta. Jouluna 1966 hänen nimensä nousi otsikoihin, kun hän riisuutui televisio-ohjelmassa "Hylands hörna". Ramppikuumeen vuoksi hän lopetti näyttämöesiintymiset 1970-luvun ajaksi ja keskittyi kanankasvatukseen. Hän palasi näyttämölle 1989 "Kauppamatkustajan kuolemassa" Göteborgissa Angereds teaterissa.
Oscarsson on työskennellyt koko ajan elokuvan parissa sekä Ruotsissa että ulkomailla. Hänen varhaisia elokuvaroolejaan oli pääosa Henning Carlsenin ohjaamassa elokuvassa "Nälkä" (1966), josta hänet palkittiin Cannesissa. Hän ohjasi omia elokuvia, kuten "Ebon Lundin" ja "Sverige åt svenskarna". Suosituimpia Oscarssonin roolihahmoja on poliisipäällikkö Gustav Jörgenson rikossarjassa "Polisen i Strömstad", jonka Ruotsin televisio on esittänyt vuodesta 1982 lähtien viisi kertaa. Hän on ollut mukana useissa Ruotsin television joulukalentereissa, muun muassa "Håll huvet kallt" (1994) ja "Kaspar i Nudådalen" (2001). Myös lyhytfilmi "Kan du vissla Johanna?" on esitetty SVT:llä useina jouluaattoina, nimellä "Vaari" myös Suomen televisiossa. Tuorein on ollut Holger Palmgrenin rooli kolmessa Stieg Larssonin Millennium-trilogiaan pohjautuvassa Millennium-elokuvassa. 
Oscarsson avioitui 1954 näyttelijä Gerd Hegnellin kanssa. Toisen puolisonsa kanssa hänellä on poika Boman Oscarsson. Hänen kolmas puolisonsa oli näyttelijä Kia Östling, joka työskenteli apunaisohjaajana elokuvassa "Sverige åt svenskarna".
Per Oscarssonin ja Kia Östlingin talo paloi uudenvuodenaaton 2010 vastaisena yönä, ja he molemmat saivat surmansa.
Gerhard

Gerhard on pääasiassa Saksassa, Alankomaissa ja Ruotsissa esiintyvä miehen etunimi. Nimi esiintyy myös muodossa "Gerard". Se on muodostettu germaanisten kielten miekkaa tarkoittavasta sanasta "ger" sekä rohkeaa tarkoittavasta sanasta "hard".
Suomessa nimi Gerhard on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1 004 henkilölle. Suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Gerhardin nimipäivä on 2. tammikuuta.
Pekka Mattila (professori)

Pekka Juhani Mattila (17. kesäkuuta 1978 Helsinki – 23. tammikuuta 2024 Helsinki) oli Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun markkinoinnin professori, kouluttaja, neuvonantaja ja kirjoittaja. Toukokuusta 2011 joulukuuhun 2021 Mattila työskenteli Aalto University Executive Education -yhtiön toimitusjohtajana.
Ura.
Mattila valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteiden maisteriksi vuonna 2003 pääaineinaan sosiologia. Hän väitteli valtiotieteiden tohtoriksi vuonna 2006 aiheenaan muutoksen johtamisen ja muutosvastarinnan käytänteet. Tämän jälkeen hän suoritti liikkeenjohdon Executive MBA -tutkinnon London Business Schoolissa (2010) ja opiskeli New Yorkin Columbia Business Schoolissa. Mattila on julkaissut erityisesti strategisen johtajuuden, johtoryhmätyöskentelyn, kuluttajakäyttäytymisen, markkinoinnin ja myynnin johtamisen sekä muutoksen johtamisen ja esimiestyön teemoista muun muassa Talentumin ja "Kauppalehden" kustantamana.
Elokuusta 2010 alkaen Mattila toimi Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulussa ensin markkinoinnin vierailevana opettajana ("visiting professor", 2010–2013) ja elokuusta 2013 helmikuuhun 2023 työelämäprofessorina ("Professor of Practice"). Helmikuusta 2023 alkaen Mattila toimi Aalto-yliopistossa markkinoinnin apulaisprofessorina.
Ennen yliopistotehtäviä Mattila toimi yli kymmenen vuotta finanssialan kehitys- ja johtotehtävissä sekä markkinointiviestintäyrityksen divisioonanjohtajana. Talvella 2010 Mattila oli perustamassa yritysmarkkinoinnin ja myynnin ratkaisuihin keskittyvää Funnel-ryhmää, jonka hallituksen puheenjohtajana hän toimi kevääseen 2016, Vuosina 2012-2014 hän toimi Helsingin OP Pankki Oyj:n hallituksen jäsenenä. Mattila toimi myös A-lehdet Oy:n, Aro Systems Oy:n, Greenlux Finland Oy:n, FMA Creations Oy:n ja Verso Food Oy:n hallitusten jäsenenä, Nordic Institute of Business and Society (NIBS) -ajatushautomon perustajajäsenenä sekä Helsinki Advanced Interaction Studies Instituten hallituksen puheenjohtajana. Hän oli myös Suomen Taideteollisuusyhdistyksen (Design Forum Finland) hallituksen jäsen, ja lisäksi Mattila nimitettiin vuonna 2017 Kansallisgallerian hallitukseen.
Mattila oli entinen kokoomuslainen ja oli muun muassa vuodesta 2009 Helsingin juhlaviikoista vastaavan säätiön hallituksen puheenjohtajana sekä Helsingin kaupunginvaltuuston varajäsenenä vuoteen 2017 saakka. Mattila kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen tammikuussa 2024.
Yksityiselämä.
Pekka Mattilan aviopuoliso oli kapellimestari Hannu Lintu. He erosivat vuonna 2023.
Mark Fistric

Mark Fistric (s. 1. kesäkuuta 1986 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Isokokoinen Fistric oli maalinedustapelaaja, joka taklasi kovaa ja oli hyvä kaksinkamppailuissa. Fistric pelasi urallaan kahdeksan kautta NHL-liigassa edustaen Dallas Starsia, Edmonton Oilersia ja Anaheim Ducksia.
Ura.
Fistric pelasi kauteen asti 2001–2002 Edmonton MLACissa. Tuon kyseisen kauden päätteeksi hänet valittiin AMHL:n parhaaksi puolustajaksi ja palkittiin Brian Benning Trophylla. Samalla kaudella Fistric pelasi myös neljä ottelua WHL-joukkue Vancouver Giantsissa tehden kaksi syöttöpistettä, mutta hän pelasi siellä pääosin vuodet 2002–2006. Fistric teki siellä parhaimmillaan 29 pistettä kaudella 2005–2006, joka päättyi WHL:n mestaruuteen, Ed Chynoweth Cupiin. Dallas Stars varasi Fistricin ensimmäisellä kierroksella 28. pelaajana .
Kaudeksi 2006–2007 Fistric siirtyi kolmivuotisella tulokassopimuksella Dallas Starsin organisaatioon. Hän pelasi ensimmäisen sopimuskautensa vielä kokonaan farmijoukkue Iowa Starsissa, AHL:ssä. Kaudella 2007–2008 Fistric teki NHL-debyyttinsä ja murtautui samalla Starsin NHL-miehistöön. Hän pelasi syyskauden pääosin farmissa, mutta NHL:n puolella Fistric pelasi yhteensä 37 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä sekä yhdeksän playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 2008–2009 hän pelasi 36 runkosarjaottelua tehden neljä syöttöpistettä. Fistric pelasi noin puolet kaudesta farmijoukkue Manitoba Moosessa, jota hän vahvisti myös AHL:n pudotuspeleissä keväällä 2009.
Heinäkuussa 2009 Fistric teki Starsin kanssa kolmivuotisen ja kolmen miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Hän pelasi kauden 2009–2010 kokonaan NHL:ssä ja teki 69 ottelussa tehot 1+9=10. Kaudella 2010–2011, joulukuussa 2010 Fistric pelasi myös kolme ottelua farmijoukkue Texas Starsissa marraskuussa tulleen alavartalovamman takia. Fistric pelasi Dallas Starsissa kauteen 2011–2012 asti. Tammikuussa 2013, muutama päivä ennen työsulun lyhentämän kauden 2012–2013 alkua, hän siirtyi Edmonton Oilersiin. Stars sai vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoron .
Elokuussa 2013 Fistric siirtyi Anaheim Ducksiin vuoden sopimuksella.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1957

Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1957 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 26. kausi. Kaudella 1957 Mestaruussarja pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti HPS, joka varmisti yhdeksännen mestaruutensa viimeisellä kierroksella 6. lokakuuta, kun se voitti VPS:n Kalevi Malmströmin, Leo Mikanderin, Raimo Niemisen (2) ja Osvald Eldsbackan maaleilla 5–3. Viimeisiksi sijoittuneet KIF ja Reipas putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1957 voitti TPS:n Matti Sundelin 21 maalilla. Palloliitto valitsi vuoden 1957 jalkapalloilijaksi Mestaruussarjassa pelanneen HPS:n Alpo Lintamon. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1957 oli yhteensä 157 675 henkeä eli keskimäärin 1 752 katsojaa ottelua kohti. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 30. kesäkuuta Vaasassa Hietalahden urheilukentällä pelatussa ottelussa VPS–KIF, kun ottelua saapui seuraamaan 4 327 katsojaa. 
Joukkueet.
Mestaruussarjaan osallistui 10 joukkuetta, joista kahdeksan kaudelta 1956 ja kaksi nousijaa kauden 1956 Suomensarjasta. Suomensarjan Länsilohkon voittaja TPS ja Itälohkon voittaja Reipas nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeisiksi jääneet VIFK:n ja Pyrkivän.
Tulokset.
Jalkapallon cup-kilpailu 1940

Jalkapallon cup-kilpailu 1940 järjestettiin ylimääräisenä cup-kilpailuna kesä-heinäkuussa 1940 ennen Mestaruussarjan kauden 1940–41 alkua, kun Palloliiton edustajakokous päätti 28. huhtikuuta 1940 siirtää sarjojen alkamisajankohtaa toukokuun alusta elokuun alkuun. Kilpailu oli avoin liiton sarjaseuroille ja siihen ilmoittautui 18 seuraa. Kun kilpailusta päätettäessä ei ollut tietoa osanottajien määrästä, Palloliitto päätti, että cup ei ole virallinen kilpailu Suomen mestaruudesta. 
Cup-kilpailun voitti Sudet, kun se löi loppuottelussa TPS:n Leo Turusen ja Arvo Hyyrysen maaleilla 2–0. Susia on myöhemmin pidetty epävirallisena vuoden 1940 Suomen mestarina. SPL on listannut myöhemmin 1940 cup-kilpailun Susien voiton Suomen mestaruudeksi ilman mainintoja kilpailun ylimääräisyydestä tai voitetun SM:n epävirallisuudesta. Noin esitetään jalkapallokirjojen Suomen mestarit listauksissa ensimmäisen kerran 1989, samoin esittää myös viimeisin listaus vuodelta 2015,
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1942

Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1942 järjestettiin korvaamaan Mestaruussarjan kausi 1942–43 sen jälkeen kun Palloliitto katsoi, ettei sillä ollut jatkosodan vuoksi mahdollisuuksia käynnistää jalkapallosarjoja elokuun alussa 1942. Kilpailu järjestettiin cup-muotoisena ja Palloliitto kutsui ensimmäistä kertaa myös Työväen Urheiluliiton (TUL) seurat suomenmestaruuskilpailuihin. Cupiin ilmoittautui 15 seuraa, joista Helsingin Kullervo TUL:sta.
Cupin ja Suomen mestaruuden voitti Toverit, joka varmisti ensimmäisen mestaruutensa 4. lokakuuta, kun se voitti loppuottelussa Sudet Lasse Salon (3), Harry Henellin (2) ja Verner Peltosen maaleilla 6–4.
Tulokset.
Neljännesvälierät.
"TPS eteni suoraan puolivälieriin."
Välierät.
"HPS ei saanut sotilasotteluiden vuoksi joukkuetta Viipuriin pelaamaan cupin välierää Susia vastaan, joten Sudet eteni luovutusvoitolla loppuotteluun."
Trevor Daley

Trevor Daley (s. 9. lokakuuta 1983 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Hänen vahvuutensa olivat luistelussa ja alivoimapelaamisessa. Dallas Stars varasi Daleyn toisella kierroksella numerolla 43 .
Ura.
Junioriura.
Daley pelasi vuodet 1999–2003 OHL-joukkue Sault Ste. Marie Greyhoundsissa. Hän teki siellä jo tulokaskaudellaan 1999–2000 hyvät tehot 16+30=46, joilla Daley oli Greyhoundsin tehokkain puolustaja. Hän sijoittui OHL:n puolustajien pistepörssissä yhdeksänneksi. Daley oli joukkueen tehokkain puolustaja myös kevään 2000 pudotuspeleissä tehoilla 3+7=10. Kaudella 2000–2001 hän teki runkosarjassa 41 pistettä, mutta ne riittivät Greyhoundsin sisäisen pistepörssin toiseen sijaan. Daleyn edellä oli vain Jeff Richards. Kaudella 2001–2002 hän teki 47 runkosarjottelussa tehot 9+39=48 ja oli jälleen Greyhoundsin tehokkain puolustaja. Daley oli OHL:n seitsemänneksi tehokkain puolustaja. 
Dallas Stars varasi Daleyn toisella kierroksella 43. pelaajana kesällä 2002. Hän pelasi varauksensa jälkeen vielä kauden 2002–2003 Greyhoundsissa, jossa Daley teki tehoilla 20+33=53 OHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä. Joukkueen kapteenina toiminut Daley oli Greyhoundsin neljänneksi paras pistemies ja OHL:n puolustajien pistepörssin viides.
Ammattilaisura.
Kaudeksi 2003–2004 Daley siirtyi Dallas Starsin organisaatioon. Hän pelasi kauden suurimmaksi osaksi AHL-joukkue Utah Grizzliesissa, jossa 40 ottelussa syntyi tehot 8+6=14. NHL:n puolella Daley pelasi 27 runkosarjaottelua tehoin 1+5=6 sekä yhden playoff-ottelun. hän pelasi AHL:ää Hamilton Bulldogsissa. Daley oli tehoilla 7+27=34 joukkueen tehokkain puolustaja.
Työsulun päätyttyä Daley pelasi seuraavan kauden 2005–2006 kokonaan NHL:n puolella ja hän teki Starsissa 81 ottelussa tehot 3+11=14. Sittemmin Daley on kuulunut Starsin vakiokokoonpanoon. Hän teki toukokuussa 2008 kolmivuotisen ja 6,9 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Daley teki kaudella 2008–2009 yhden kauden piste-ennätyksensä NHL:ssä tehoilla 7+18=25. Hän paransi ennätyksensä kaudella 2010–2011 27 tehopisteeseen (8+19) ja kaudella 2014–2015 38 tehopisteeseen (16+22).
Joulukuussa 2010 Daley jatkoi sopimustaan peräti kuudella vuodella kevääseen 2017 asti. Sopimus on arvoltaan 19,8 miljoonaa dollaria.
Heinäkuussa 2015 Daley siirtyi Chicago Blackhawksiin yhdessä Ryan Garbuttin kanssa. Dallas sai pelaajakaupassa Patrick Sharpin. Joulukuussa 2015, kesken kauden 2015–2016, Daley siirtyi Pittsburgh Penguinsiin. Chicago sai pelaajakaupassa Rob Scuderin.
Heinäkuussa 2017 Daley solmi vapaana agenttina kolmivuotisen sopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa. Sopimuksen arvo on 9,53 miljoonaa dollaria. 
Daley pelasi uransa 1000. runkosarjaottelun 23. joulukuuta 2018. Hänestä tuli NHL-historian 330. pelaaja, joka on pelannut 1000 runkosarjaottelua. 
Maajoukkue.
Daley edusti Kanadaa MM-kilpailuissa vuonna 2006, jolloin joukkue sijoittui neljänneksi.
Uran jälkeen.
Lokakuussa 2020 Daley ilmoitti lopettavansa uransa ja aloitti Penguinsin organisaation neuvonantajana.
Tetraetyleenipentamiini

Tetraetyleenipentamiini (C8H23N5) on alifaattinen polyamiini. Yhdistettä käytetään pääasiassa polymeeri- ja öljynjalostusteollisuudessa. Aineesta käytetään myös nimiä "3,6,9-triatsaundekametyleenidiamiini", "1,11-diamino-3,6,9-triatsaundekaani", "tetreeni" ja "TEPA".
Valmistus.
Tetraetyleenipentamiinia valmistetaan muiden polymamiinien tavoin 2-aminoetanolista ja etyleenidiamiinista kuumentamalla niitä oksidi-, fosfaatti-, tai volframaattikatalyytin läsnä ollessa, josta se voidaan erottaa tislaamalla. Tekninen tuote sisältää usein myös tetraetyleenipentamiinin syklisiä tai haarautuneita isomeerejä.
Tetraetyleenipentamiinia muodostuu myös sivutuotteena valmistettaessa etyleenidiamiinia 1,2-dikloorietaanista ja ammoniakista.
Vuonna 1999 kilo tetraetyleenipentamiinia maksoi 3,90 Yhdysvaltain dollaria.
Käyttö.
Tetraetyleenipentamiinia käytetään liuottamaan rikkiä, väriaineita ja muoveja, kumin ja hartsien valmistuksessa, öljyjen ja polttoaineiden lisäaineena sekä lisäaineiden valmistuksessa ja pinta-aktiivisena aineena.
Myrkyllisyys.
Tetraetyleenipentamiini ärsyttää hengityselimiä ja silmiä. Yhdiste on vahvasti emäksistä, minkä vuoksi se voi aiheuttaa syövytysvammoja joutuessaan kosketuksiin ihon tai silmien kanssa.
Lena Endre

Lena Endre (s. 8. heinäkuuta 1955 Lidingö) on ruotsalainen näyttelijä. Hän on tehnyt pitkän ja moni­puolisen uran teatterissa, elo­kuvissa ja televisio­sarjoissa. Hän on näytellyt televisio­sarjoissa "Öhmanin tavaratalo" ("Varu­huset") ja "Mustamaalattu". Hän on esiintynyt myös syyttäjä Katarina Ahl­sellin roolissa "Wallander-elo­kuvissa".
Gdańsk Lech Wałęsan lentoasema

Gdańsk Lech Wałęsan lentoasema on Puolan Gdańskissa sijaitseva kansainvälinen lentoasema. Se on nimetty Puolan entisen presidentin Lech Wałęsan mukaan. Lentoaseman suurimpia käyttäjiä ovat halpalentoyhtiöt, kuten Ryanair ja Wizz Air.
Lentoasemalta on bussi- ja junayhteydet sekä Gdańskin että Gdynian keskustaan.
Cornell MacNeil

Cornell MacNeil (24. syyskuuta 1922 Minneapolis, Minnesota – 15. heinäkuuta 2011 Charlottesville, Virginia) oli yhdysvaltalainen baritoni. Hänen rooleihinsa lukeutuivat Tonio ("Pajatso"), Amonasro ("Aida"), Rigoletto ("Rigoletto"), Germont ("La Traviata"), Nabucco ("Nabucco") ja Scarpia ("Tosca").
MacNeil opiskeli Friedrich Schorrin johdolla Hartt College of Musicissa. Hän esiintyi aluksi Broadway-musikaaleissa; 1. maaliskuuta 1950 hän loi Philadelphiassa John Sorelin ("Konsuli") roolin. Hän esiintyi ensimmäisen kerran New York City Operassa 1953 "La Traviatan" esityksessä ja pysyi yhtiön leivissä vuoteen 1956. San Franciscon -debyytti tapahtui vuonna 1955 Escamillon ("Carmen") roolissa, ja Chicagossa MacNeil nähtiin 1957 "Manon Lescaut’n" esityksessä.
MacNeil loi merkittävän uran Metropolitan-oopperassa, jossa esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1959 Rigolettona. Samana vuonna hän debytoi Milanon La Scalassa "Ernanin" Carlona. Vuonna 1969 hänestä tuli American Guild of Musical Artistsin puheenjohtaja. Hän kertoi laulamiseen liittyvistä aiheista Jerome Hinesin kirjassa "Great Singers on Great Singing" (1982).
Viimeisen kerran MacNeil esiintyi Metropolitan-oopperassa Rigolettona vuonna 1987. Häntä kuullaan useilla levytyksillä.
Hellblast

Hellblast on puolalaisen black metal -yhtye Hell-Bornin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2001.
Kappaleet 7-10 on otettu yhtyeen EP:ltä Hell-Born.
Luke Adam

Luke Adam (s. 18. kesäkuuta 1990 St. John's, Newfoundland ja Labrador, Kanada) on kanadalainen jääkiekkohyökkääjä. Buffalo Sabres varasi hänet toisella kierroksella 44. pelaajana .
Ura.
Seuraura.
Isokokoinen Adam edusti vuosina 2006–2010 QMJHL:ssä St. John's Fog Devilsia, Montréal Juniorsia ja Cape Breton Screaming Eaglesia. Hän teki ensimmäisellä kaudellaan Fog Devilsissä 63 ottelussa tehot 6+9=15, mutta seuraava kausi 2007–2008 oli läpimurto Adamin tehdessä 70 runkosarjaottelussa tehot 36+30=66. Hän voitti Fog Devilsin sisäisen piste- ja maalipörssin. Kesällä 2008 Adam varattiin Buffalo Sabresiin varaustilaisuuden 44. pelaajana.
Kaudeksi 2008–2009 Adam vaihtoi QMJHL-seuraansa ja siirtyi Montréal Juniorsiin. Hän oli tehoilla 22+27=49 joukkueen toiseksi paras pistemies Nick Laytonin jälkeen. Kaudeksi 2009–2010 Adam siirtyi kolmanteen QMJHL-seuraansa Cape Breton Screaming Eaglesiin, jossa hän teki sarjan henkilökohtaisen piste-ennätyksensä tehoilla 49+41=90. Adam oli koko QMJHL:n toiseksi paras maalintekijä Gabriel Dumontin jälkeen ja hän sijoittui runkosarjan pistepörssissä viidenneksi. Kauden päätteeksi Adam valittiin QMJHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Adam teki huhtikuussa 2010 kolmivuotisen tulokassopimuksen Buffalo Sabresin kanssa. Hän pelasi kaudella 2010–2011 enimmäkseen farmijoukkue Portland Piratesissa, AHL:ssä, mutta peliaikaa on tullut NHL:stäkin. Adam debytoi NHL:ssä 26. lokakuuta 2010 vieraissa Philadelphia Flyersiä vastaan ja hän teki NHL-uransa ensimmäisen maalin 7. joulukuuta 2010 vieraissa Boston Bruinsia vastaan. Yhteensä Adam teki NHL:ssä 19 runkosarjaottelussa tehot 3+1=4. AHL:n puolella hän teki 57 runkosarjaottelussa tehot 29+33=62, joilla Adam oli Piratesin toiseksi paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä. Hän voitti myös liigan tulokkaiden pistepörssin. Adam palkittiin kauden päätteeksi AHL:n parhaana tulokkaana Dudley "Red" Garrett Memorial Awardilla ja valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen. Hän pelasi myös ssa.
Harjoitusleirin 2011 päätteeksi Adam pääsi aloittamaan kauden 2011–2012 ylhäällä Sabresissa.
Maajoukkueura.
Adam voitti alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2010.
Muuta.
Adam on toisen polven NHL-pelaaja, sillä hänen isänsä Russ edusti Toronto Maple Leafsia kahdeksan ottelun verran kaudella 1982–1983.
On the Rebound

On the Rebound on Russ Ballardin vuonna 1980 singlenä julkaisema kappale. Uriah Heep -yhtye teki siitä cover-version vuonna 1982. "Abominog"-albumilla julkaistu kappale julkaistiin myös singlenä.
Uriah Heepin levy-yhtiö Bronze Records päätti julkaista kappaleen singlenä, vastoin yhtyeen jäsenten toiveita. Single ei menestynyt eikä yltänyt listoille. B-puolena toimivat kappaleet ”Tin Soldier” ja ”Son of a Bitch”. Näistä kumpikaan ei kuulu "Abominogille".
Freddy Meyer

Freddy Meyer (s. 4. tammikuuta 1980 Sanbornville, New Hampshire, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka lopetti uransa vuonna 2012. Hän pelasi puolustajana NHL:ssä, AHL:ssä ja Elitserienissä. Hän voitti urallaan AHL:n Calder Cupin. Meyer aloitti vuonna 2012 AHL-joukkue Manchester Monarchsin valmennustiimissä.
Pelaajaura.
Seurajoukkueissa.
Meyer pelasi juniorina Yhdysvaltain maajoukkueissa. Kaudella 1999–2000 hän pelasi Bostonin yliopistojoukkueessa NCAA-sarjassa. Hän pelasi seurassa kauteen 2002–2003 asti. Toukokuussa 2003 Meyer teki varaamattomana pelaajan tulokassopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa. Kaudella 2003–2004 hän pelasi ensimmäisen kerran NHL:ssä, yhden ottelun verran. Pääosa kului AHL:ssä farmiseura Philadelphia Phantomsissa, jossa hän teki 59 ottelussa tehot 14+14=28. NHL:n työsulkukauden 2004–2005 aikana Meyer pelasi Phantomsissa, jossa hän voitti Calder Cupin.
Kaudella 2005–2006 NHL:n työsulku oli ohi, ja Meyer vakiinnutti paikkansa Flyersin kokoonpanossa. Hän pelasi kaudella 57 NHL-ottelua tehoin 6+21=27 ja oli Flyersin toiseksi tehokkain puolustaja Joni Pitkäsen jälkeen. Kaudella 2006–2007 hän pelasi Flyersissa 35 ottelua, jonka jälkeen hänet kaupattiin joulukuussa 2006 kolmannen kierroksen varausvuoron kanssa New York Islandersiin vaihdossa Aleksei Žitnikiin. Hän pelasi loppukaudella 35 ottelua, ja Islanders asetti hänet kauden päätteeksi waivers-listalle.
Phoenix Coyotes poimi hänet lokakuussa 2007. Hän pelasi kauden alkupuolella viisi ottelua, jonka jälkeen Coyotes pani hänet waivers-listalle. Meyerille ei löytynyt lopulta ottajaa NHL:stä, joten hänet lähetettiin farmiin San Antonio Rampageen. Sitten New York Islanders osti Meyerin takaisin, ja hän teki loppukaudella 52 ottelussa tehot 3+9=12. Hän jatkoi seurassa kaudella 2008–2009, joka oli loukkaantumisten sävyttämä. Hän pelasi runkosarjassa vain 27 ottelua. Kaudella 2009–2010 hän pelasi 64 ottelua tehoin 4+11=15, ja hänestä tuli rajoittamaton vapaa pelaaja. Elokuussa 2010 Meyer teki sopimuksen Atlanta Thrashersin kanssa. Kauden 2010–2011 aikana hän pelasi Thrashersissa vain 15 ottelua vammojen takia. Kauden viimeisen ottelunsa hän pelasi helmikuussa Calgary Flamesia vastaan. Meyerin tasapaino alkoi yhtäkkiä pettää, ja hän kaatui kesken ottelun liikkumattomana jäähän. Kaatumisen syynä oli aiempi aivotärähdys. Kauden jälkeen hän teki sopimuksen Ruotsin Elitserienissä pelaavan MODO Hockeyn kanssa. MODOssa Meyer pelasi yhden kauden ja teki sen aikana 12 pistettä 31 ottelussa.
Maajoukkueessa.
Meyer edusti Yhdysvaltoja kerran aikuisten MM-kilpailuissa keväällä 2006. Hän edusti maata myös kerran nuorten MM-kisoissa ja kerran alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa.
Valmennusura.
Meyer lopetti uransa kauden 2011–2012 jälkeen, mutta jatkoi jääkiekon parissa valmentajana. AHL-joukkue Manchester Monarchs nimesi hänet elokuussa 2012 apulaisvalmentajakseen.
Jim Slater

Jim Slater (s. 9. joulukuuta 1982 Petoskey, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi urallaan kymmenen kautta NHL-liigassa ja neljä kautta Sveitsissä.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1952 – miesten 400 m

Helsingin olympiakisojen miesten 400 metrin juoksuun osallistui 71 urheilijaa edustaen 35 kansallisuutta. Kilpailupäivät olivat 24.–25. heinäkuuta. Virallisissa tuloksissa käytettiin käsiaikaa.
Ensimmäiset alkuerät.
Jokaisesta erästä kaksi nopeinta jatkoon.
1. erä
2. erä
3. erä
4. erä
5. erä
6. erä
7. erä
8. erä
9. erä
10. erä
11. erä
12. erä
Toiset alkuerät.
Jokaisesta erästä kolme nopeinta jatkoon.
1. erä
2. erä
3. erä
4. erä
Välierät.
Kummastakin erästä kolme nopeinta loppukilpailuun.
1. erä
2. erä
Marco Pezzaiuoli

Marco Pezzaiuoli (s. 16. marraskuuta 1968) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Lokakuusta 2014 lähtien hän on toiminut Guangzhou Evergranden junioritoiminnan johtajana.
Ura.
Pezzaiuolin pelaajaura jäi lyhyeksi ja hän lopetti uransa vain 23-vuotiaana siirtyen valmennuspuolelle. Pezzaiuoli hankki valmennusoppinsa Karlsruher SC:n organisaatiossa, jossa aloitti juniorivalmentajana 1991. Hän toimi seuran juniorivalmennuksessa yhdeksän vuoden ajan ensin valmentajana ja 1999–2000 nuorisovalmennuksen koordinaattorina. Joachim Löwin saatua potkut huhtikuussa 2000 Pezzaiuoli nousi seuran väliaikaiseksi päävalmentajaksi kunnes Stefan Kuntz otti heinäkuun alussa tehtävät hoitaakseen. Kuntzin saatua potkut syyskuussa 2002 Pezzaiuoli toimi yhden ottelun ajan joukkueen päävalmentajana. 
Pezzaiuoli jätti Karlsruhen kesällä 2003 ja jatkoi lokakuussa uraansa korealaisen Suwon Samsung Bluewingsin apuvalmentajana. Hän työskenteli Koreassa aina syksyyn 2006 saakka, kunnes Eintracht Trier palkkasi hänet uudeksi päävalmentajakseen. Pesti päättyi kuitenkin lyhyeen hänen saatuaan potkut jo lokakuussa viiden ottelun jälkeen. 
Heinäkuussa 2007 Pezzaiuoli siirtyi Saksan jalkapalloliiton palvelukseen alle 16-vuotiaiden maajoukkuevalmentajaksi. Elokuussa 2008 hän siirtyi U15- ja U17-joukkueiden valmentajaksi. Toukokuussa 2009 hän luotsasi U17-joukkueen ikäluokan Euroopan mestaruuteen. Menestyksen myötä hän nousi kesällä 2009 U18-joukkueen päävalmentajaksi.
Kesällä 2010 Pezzaiuoli jätti Saksan jalkapalloliiton kolmen vuoden palveluksen jälkeen siirtyen Ralf Rangnickin apulaisvalmentajaksi TSG 1899 Hoffenheimiin. Rangnickin erottua tammikuun alussa 2011 Pezzaiuolista tuli seuran uusi päävalmentaja kesään 2014 ulottuvalla sopimuksella. Pezzaiuoli ei saanut TSG:n tuloksia kehittymään riittävällä tavalla ja huhtikuussa 2011 seura ilmoitti Pezzaiuolin lähtevän seurasta kauden jälkeen. 
Kesällä 2014 Pezzaiuolista tuli japanilaisseura Cerezo Osakan päävalmentaja. Joukkue pelasi kuitenkin heikosti Pezzaiuolin alaisuudessa eikä voittanut yhtään J. Leaguen ottelua. Kun Cereza lisäksi putosi Japanin cupin puolivälierissä, sai Pezzaiuoli potkut jo syyskuussa 2014. 
Lokakuussa 2014 Pezzaiuolista tuli kiinalaisseura Guangzhou Evergranden junioritoiminnan johtaja. 
Perhe.
Pezzaiuoli syntyi ja varttui Saksassa, mutta hänen isänsä on italialainen ja äitinsä alankomaalainen. Pezzaiuoli on naimisissa korealaisen muotisuunnittelija Je Wonin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Vesa Tapio Valo

Vesa Tapio Valo (s. 16. helmikuuta 1951 Halsua) on suomalainen dramaturgi. Valo työskenteli vuosina 2009–2015 Seinäjoen kaupunginteatterin johtajana.
Valo aloitti opinnot Teatterikoulussa 1979 ja valmistui dramaturgiksi 1983 ja teatteritaiteen maisteriksi 2000. Hän on työskennellyt dramaturgina Saksassa, Bonnissa. Valo on ollut kiinnitettynä dramaturgina Vaasan ja Oulun kaupunginteattereissa sekä läpi 1990-luvun Helsingin kaupunginteatterissa, ensin dramaturgina ja sitten ohjaaja-dramaturgina.
Valo on suomentanut saksalaisia näytelmiä, muun muassa Friedrich Hollaenderin "Laitakujan leidit", jonka hän on ohjannut Seinäjoen teatterille. Hän on myös kirjoittanut näytelmiä, muun muassa "Seitsemän huvila", "Pojat", "Maria Silfvan", "Lähtekäätte Ameriikhan!" ja siitä uudistetun version "Aava meri".
Vesa Tapio Valo oli perustamassa Setaa vuonna 1974 ja toimi "Seta-lehden" päätoimittajana 1978–1980.
Valolle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2017.
Jesse Johnsson

Jesse Johnsson (s. 3. kesäkuuta 1991) on suomalainen salibandymaalivahti, joka edustaa Divarissa pelaavaa Porvoon Salibandyseuraa. Johnsson teki debyyttinsä Salibandyliigassa vuonna 2010 edustaessaan SSV:tä.
Ura ja saavutukset.
Johnsson on edustanut aiemmin urallaan Suomessa Kirkkonummi Rangersia, Vihdin Salisusia ja Lohjan Salibandyä. Lisäksi hän on pelannut Saksan liigan Red Devils Wernigerodessa, jossa hän voitti liigapronssia.
Maajoukkue.
Johnsson on valittu U19-maajoukkueen leireille, muttei ole vielä pelannut maaotteluita.
K'iche-valtakunta

Q'umarkaj'n k'iche-valtakunta oli nykyisen Guatemalan ylänköalueilla sijainnut valtio. Maya-intiaaneihin kuuluneet k'iche-intiaanit perustivat valtion 1200-luvulla ja se laajeni 1400-luvulle saakka. Pedro de Alvaradon johtamat espanjalaiset ja nahualaiset joukot valloittivat valtion vuonna 1524. 
K'iche-valtakunta saavutti huippunsa kuningas K'iq'abin aikana. K'iq'ab hallitsi valtiota Q'umarkajin linnoituskaupungista, nykyisen Santa Cruz del Quichén lähellä. K'ichet hallitsivat aluetta, joka ulottui nykyisen Meksikon alueelle ja he alistivat useita alueen alkuperäisheimoja, kuten tz'utujilit, kaqchikelit ja mamit.
Marvel Super Heroes vs. Street Fighter

Marvel Super Heroes vs. Street Fighter on Capcomin kehittämä ja julkaisema "Marvel vs. Capcom" -pelisarjaan kuuluva taistelupeli. Peli julkaistiin alun perin kolikkopelinä vuonna 1997. Seuraavana vuonna peli julkaistiin Sega Saturnille ja vuonna 1999 PlayStationille.
Pelaaminen.
Pelissä käytetään edellisen osan tavoin kahden hahmon joukkueita yksi vastaan yksi tappelussa. Pelin aikana voi kuitenkin tällä kertaa vaihtaa toiseen valitsemaansa hahmoon tai vain tehdä varalla olevan hahmon erikoisliikkeen vaihtamatta kehässä olevaa hahmoa pois.
Konsoliversioissa on otettu mukaan muita pelimoodeja, kuten harjoittelu ja ”Crossover Mode”, jossa pelaaja voi käyttää valitsemansa hahmon lisäksi yhtä samaa hahmoa, joka on myös vastustajalla. Voitettuaan omalla parijoukkueella kaiken vastuksen pelaaja saa vastaansa lopuksi kaksi vastaan yksi ottelussa kyborgi version Akumasta, jonka jälkeen pelaaja pääsee ottelemaan lopullista pomovastusta Tuhoa vastaan.
Yattering

Yattering oli puolalainen brutaalin death metalin yhtye, joka toimi vuosina 1996–2006.
Julius Fučík

Julius Ernest Wilhelm Fučík [futši:k] (18. heinäkuuta 1872 Praha – 15. syyskuuta 1916 Berliini) oli tšekkiläinen säveltäjä ja sotilasmuusikko. Hänen tunnetuin teoksensa lienee marssisävellys "Gladiaattorien tulo" vuodelta 1899.
Julius Fučík syntyi vuonna 1872 Prahassa, silloisessa Itävalta-Unkarissa. Hän opiskeli Prahan konservatoriossa fagotin- ja viulunsoittoa sekä lyömäsoittimia ja sai sävellysopetusta Antonín Dvořákilta. Hän astui sotilaspalvelukseen vuonna 1891 ja työskenteli sen jälkeen soittokunnan johtajana eri puolilla Itävalta-Unkaria ja palveli mm. soitonjohtajana 86. jalkaväkirykmentissä (1897–1909) ja 92. jalkaväkirykmentissä (1909–1913).
Vuonna 1913 Fučík avioitui ja asettui Berliiniin. Hän perusti oman soittokuntansa Prager Tonkünstler-Orchester ja musiikkikustantamonsa Apollo Verlag markkinoimaan sävellyksiään. Ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen heikensi toimeentuloa, ja hänen liiketoimensa ja terveytensä kärsivät. Hän kuoli Saksassa vain 44-vuotiaana.
Fučík oli tuottelias säveltäjä: hänen tuotantoonsa kuuluu noin 240 marssia, polkkaa ja valssia. Suurin osa teoksista on sävelletty sotilassoittokunnille. Hänen musiikkiaan esitetään yhä Tšekissä, mutta hänen maailmanmaineensa perustuu ensi sijassa "Gladiaattorien tuloon".
Värielokuva

Värielokuvalla tarkoitetaan elokuvaa, johon on tallennettu värit. Ensimmäiset elokuvat tallennettiin mustavalkoisina, ja ainoastaan valovoima kyettiin tallentamaan. Aluksi värillisiä elokuvia tehtiin käsin värittämällä. Ensimmäinen värielokuva on vuonna 1895 valmistunut käsin väritetty Thomas Edisonin kinetoskooppi-elokuva "Annabellen tanssi". Ensimmäinen suomalainen värielokuva on Toivo Särkän ohjaama "Juha" vuodelta 1956.
Jean Tinguely

Jean Tinguely (22. toukokuuta 1925 Fribourg – 30. elokuuta 1991 Bern) oli sveitsiläinen kuvanveistäjä, joka teki abstrakteja dadaistis-surrealistisia koneveistoksia. Hän oli kineettisen taiteen huomattavimpia taiteilijoita.
Tinguelyn romuveistokset ovat usein liikkuvia. Hän teki aluksi rautalankakonstruktioita ja reliefejä metallin kappaleista, myöhemmin hän rakensi moottorilla toimivia robottimaisia teoksia. Hänen tuotannossaan on myös piirtäviä taidekoneita ja koneveistoksia, jotka tuhosivat itsensä.
Tinguely vietti nuoruutensa Baselissa ja opiskeli Baselin taideakatemiassa, mutta muutti Ranskaan. Hän kuului pariisilaiseen avantgardeen 1900-luvun puolivälissä, ja hän oli yksi uuden realismin manifestin allekirjoittajista vuonna 1960. Hänen parhaiten tunnettu teoksensa oli itsetuhoutuva veistos "Homage to New York" (1960), joka on osin hajonneena Modernin taiteen museossa New Yorkissa. Tinguely teki myös Noise-musiikkia.
Tinguely meni 1971 naimisiin Niki de Saint Phallen kanssa ja teki monia teoksia yhteistyössä hänen kanssaan.
Vankisurmat

Vankisurmat – neuvostovankien laittomat ampumiset jatkosodassa on dosentti Antti Kujalan vuoden 2008 tietokirja, joka käsittelee suomalaisten sotilaiden ja siviilien neuvostoliittolaisia sotavankeja vastaan jatkosodan aikana tehtyjä henkirikoksia. Teos käsittelee noin 200:aa korkeimpaan oikeuteen saakka edennyttä jatkosodan aikaista henkirikosta. Kirjan mukaan jatkosodan aikana suomalaisten hallussa oli 67 000 neuvostovankia, joista kuoli arviolta noin 22 000. Heistä arviolta tuhat ammuttiin. Arkistoista jää epäselväksi kuinka moni ampumistapaus oli laillinen, esimerkiksi karkaamisyritysten yhteydessä suoritettu, ja kuinka moni rikostapaus.
Suomen Neuvostoliiton kanssa solmima Moskovan välirauhansopimus velvoitti Suomea tuomitsemaan sotarikoksiin syyllistyneet kansalaisensa. Teos ei käsittele näitä poliittisia oikeudenkäyntejä, vaan neuvostosotavankeihin kohdistuneita henkirikoksia. Neuvostoliitto salli näihin rikoksiin syyllistyneiden tuomitsemisen Suomen omissa siviili- ja sotilastuomioistuimissa ja Suomen lakien mukaan, mutta valvoi oikeudentutkintoja ja puuttui Liittoutuneiden valvontakomission kautta yksittäistapauksissa joihinkin oikeudenkäynteihin. Toisen maailmansodan voittaneet demokraattiset valtiot eivät tuominneet sotarikoksiin syyllistyneitä omia kansalaisiaan kuin ainoastaan poikkeustapauksissa, mutta Suomi joutui sodan häviäjänä järjestämään suuren määrän tutkimuksia ja oikeudenkäyntejä, sekä tekemään tuomioista selkoa Neuvostoliitolle.
Kujalan mukaan tästä huolimatta sotarikosoikeudenkäynneissä täyttyivät oikeusvaltion edellytykset, ja vaikka alemmat oikeusasteet saattoivat joskus tehdä virheitä, ainakin Korkeimmassa oikeudessa tuomiot olivat lakien mukaisia. Suomessa tuomittiin sotarikoksista eri oikeusasteissa yli 700 henkilöä, näistä 300 Korkeimmassa oikeudessa. Korkeimman oikeuden tuomioista 200 koski henkirikoksia.
Kirja syntyi osana Kansallisarkiston "Suomi, sotavangit ja ihmisluovutukset 1939–55" -tutkimusprojektia, jonka perustamisesta valtioneuvosto päätti 2004.
Vastaanotto.
Jari Hanski arvioi Kujalan teoksen Helsingin Sanomien kirja-arviossa jänteväksi ja kiinnostavaksi. Hanskin mukaan aihe on arka, mutta Kujala ei sorru paatoksellisuuteen eikä historioitsijalle sopimattomaan syyttelyyn. Tapahtumien kulku tuodaan esiin sellaisenaan asiakirjojen mukaisesti. Kirja sai myönteisen vastaanoton myös Kymen sanomissa.
Logan Couture

Logan Couture (s. 28. maaliskuuta 1989 Guelph, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelasi koko NHL-uransa San Jose Sharksissa keskushyökkääjänä. Seura varasi hänet koko varaustilaisuuden yhdeksäntenä pelaajana kesällä . Varausvuotenaan Couturea analysoitiin johtajatyypiksi ja hänen vahvuuksikseen katsottiin syöttötaito ja peliäly.
Ura.
Couture pelasi kauden 2004–2005 OJHL-juniorisarjaa St. Thomas Starsin joukkueessa, minkä jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2005–2006 OHL-joukkue Ottawa 67'siin. Couture pelasi siellä hyvän tulokaskauden ja teki 65 ottelussa tehot 25+39=64, joilla hän oli 67'sin kolmanneksi paras pistemies. Kaudella 2006–2007 Couture teki 54 ottelussa tehot 26+52=78 ja hän oli joukkueen sisäisen syöttöpörssin voittaja sekä toiseksi paras pistemies edelleen Couturen joukkuetoverina pelaavan Jamie McGinnin jälkeen. Couturen runkosarjaa lyhensi mm. mononukleoosi ja luistimenviilto. San Jose Sharks varasi hänet ensimmäisellä kierroksella numerolla 9 kesällä 2007.
Kaudella 2007–2008 Couture jakoi McGinnin kanssa 67'sin sisäisen pistepörssin voiton tehoilla 21+37=58. Hän kuitenkin itse voitti joukkueen syöttöpörssin. Couturesta tuli kaudella 2008–2009 67'sin kapteeni ja hän teki OHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 39+48=87. Couture voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin ja hän oli koko OHL:n yhdeksänneksi paras pistemies sekä kuudenneksi paras maalintekijä. Couture nimettiin OHL:n tähdistöotteluun vuosina 2007, 2008 ja 2009, mutta vuoden 2008 ottelu jäi väliin loukkaantumisen takia. Hänet nimettiin maaliskuussa 2010 OHL:n viikon pelaajaksi. Keväällä 2009 Couture pelasi neljä runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua San Jose Sharksin farmijoukkueessa Worcester Sharksissa, AHL:ssä.
Couture siirtyi kaudeksi 2009–2010 San Jose Sharksin organisaatioon. Hän pelasi yli puolet kaudesta Worcesterissa, jossa Couture teki 42 runkosarjaottelussa tehot 20+33=53. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies Dan DaSilvan kanssa. Couture nimettiin kauden päätteeksi AHL:n tulokkaiden tähdistöön. Hän debytoi NHL:ssä 25. lokakuuta 2009 Philadelphia Flyersiä vastaan ja teki NHL-uransa ensimmäisen maalin 5. marraskuuta 2009 Detroit Red Wingsin Chris Osgoodin taakse. Couture pelasi kauden aikana NHL:ssä yhteensä 25 runkosarjaottelua tehoin 5+4=9 sekä 15 playoff-ottelua tehden neljä maalia.
Huhtikuussa 2025 Couture ilmoitti uransa päättymisestä nivusvamman vuoksi. Hän pelasi kaikkiaan 933 runkosarjaottelua tehden 323 maalia ja yhteensä 701 tehopistettä.
Maajoukkue.
Couture pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007.
Brandon McMillan

Brandon McMillan (s. 22. maaliskuuta 1990 Richmond, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. 
Ura.
McMillan aloitti junioriuransa BCMML-sarjassa Vancouver Rangersin paidassa. Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi WHL-sarjassa pelaavaan Kelowna Rocketsiin. NHL-seura Anaheim Ducks varasi McMillanin kolmannella kierroksella 85. pelaajana . Kaudella 2008–2009 hän voitti Rocketsin paidassa WHL-mestaruuden. Seuraavalla kaudella hän teki 55 ottelussa tehot 25+42=67 ja hänet nimettiin idän tähdistökentälliseen. 
Kaudeksi McMillan siirtyi Anaheim Ducksin organisaatioon. Hän aloitti kauden AHL:ssä farmiseura Syracuse Crunchissa. Hän debytoi NHL:ssä marraskuussa 2010 Edmonton Oilersia vastaan. Huhtikuussa 2013 McMillan kaupattiin Phoenix Coyotesiin vaihdossa Matthew Lombardiin. Helmikuussa 2015 Coyotes laittoi McMillanin waivers-listalle, josta hänet poimi Vancouver Canucks. McMillan pelasi Canucksissa ainoastaan kauden loppuun.
McMillan siirtyi Eurooppaan ja edusti kaudella 2015–2016 saksalaista ERC Ingolstadtia. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi kroatialaiseen KHL-joukkueeseen KHL Medveščak Zagrebiin, josta hän siirtyi kesken kauden Torpedo Nižni Novgorodiin. Kaudeksi 2017–2018 McMillan siirtyi Dinamo Riikaan.
Maajoukkue.
McMillan on edustanut Kanadan nuorisomaajoukkueita. Hän oli mukana vuoden 2010 nuorten MM-kilpailuissa, joissa hän teki tehot 4+4=8 ja oli voittamassa hopeaa.
Human’s Pain

Human’s Pain on puolalaisen brutal death metal -yhtye Yatteringin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1998.
Rotanmyrkky

Rotanmyrkky on erityisesti jyrsijöiden, kuten rottien ja hiirien hävittämiseen ihmisasumuksista ja niiden läheisyydestä tarkoitettu myrkky. Jyrsijät arastelevat uusia ruokia ja siksi ne syövät aluksi vain vähän niitä. Syömistä jatketaan, jos ruoasta ei sairastuta. Tehokkaat rotanmyrkyt ovatkin tappavinakin määrinä mauttomia ja hajuttomia ja useimmiten hitaasti vaikuttavia. Myrkkyinä käytetään tavallisimmin veren hyytymiseen vaikuttavia aineita, jotka surmaavat tuhoeläimen sisäiseen verenvuotoon ajan kuluessa. Myös erilaisia myrkyllisiä alkuaineyhdisteitä käytetään.
Vastalääke.
Veren hyytymistä estävien aineiden vastalääkkeenä annetaan K1-vitamiinia.
Nick Cohen

Nick Cohen (s. 1961 Stockport) on brittiläinen journalisti, kirjailija ja poliittinen kommentaattori.
Cohen on kirjoittanut neljä kirjaa: kirjoituskokoelma "Cruel Britannia: Reports on the Sinister and the Preposterous" (1999), Uusi Työväenpuolue -projektia kritisoiva "Pretty Straight Guys" (2003), "What's Left?" (2007), jossa hän kuvaa, miten "liberaali" vasemmisto muuttui 2000-luvun äärioikeiston tukijaksi ja "Waiting for the Etonians: Reports from the Sickbed of Liberal England" (2009). 
"What's Left?" oli Britannian johtavan poliittisen kirjallisuuden palkinnon finalisti vuonna 2008. 
Cohenin katsotaan kuuluvan George Orwellin ja Albert Camus'n kirjallisen perinnön jatkajiin. Aiemmin hän oli jyrkkä USA:n ulkopolitiikan kriitikko, vielä vuoden 2002 alussa hän puolusti antiamerikkalaisuutta, mutta marraskuussa 2002 hän kääntyi tukemaan hyökkäystä Irakiin ja tuomitsi vasemmiston antiamerikkalaisuuden ja kyvyttömyyden islamismin edessä. 
Hänen mukaansa vasemmisto on "kääntynyt oikealle" sen tukiessaan islamisteja eli "teokraatteja ja fasisteja", siis "rotuvähemmistöjen, sekularistien, naisten, homojen ja ammattiliittojen sortajia". 
Vuonna 2010 Cohen sanoi äänestävänsä työväenpuoluetta mutta vaalien jälkeen hän tuki liberaalidemokraattien ja konservatiivien yhteishallitusta ja sen säästölinjaa. 
Vuonna 2006 on oli Euston Manifeston ensimmäinen allekirjoittaja. Manifesti ehdottaa uutta poliittista linjausta, jossa vasemmisto vastustaa terrorismia ja antiamerikkalaisuutta.
Elämä.
Cohenin isän isovanhemmat pakenivat tsaarin Venäjältä juutalaisvainoja. Heidän pojastaan tuli kommunisti. Cohen itse on ateisti. Hän kasvoi Manchesterissä ja opiskeli Oxfordissa filosofiaa, politiikkaa ja taloustiedettä ("PPE"). Journalistina hän aloitti "Birmingham Post and Mail" -lehdessä ja sitten siirtyi arvostettuun "The Independent" -lehteen.
Britannian politiikka.
Cohen on muun muassa puolustanut kansalaisvapauksia ja sosiaalista liikkuvuutta parantavaa peruskoulua (grammar schools) sekä vastustanut yksityisen sektorin kasvavaa roolia julkisten palveluiden tuotannossa.
Cohen on aiemmin ollut työväenpuolueen jäsen mutta on nykyään sitoutumaton. Lontoon pormestarinvaaleissa hän äänesti liberaalidemokraattia, arvostellen työväenpuolueen "punaista" Ken Livingstonea mm. läheisyydestä Hugo Chavezin kanssa. Hänen mukaansa työväenpuolueen täytyy hallituskautensa jälkeen käydä läpi "stalinismista puhdistautumisen" prosessi.
Näkemyksiä.
Cohenin mukaan on harhaanjohtavaa kutsua äärioikeistoksi niitä nationalistisia tahoja, jotka käytännössä ajavat samantapaista valtiota kuin Aljaksandr Lukašenkan tai Hugo Chavezin kaltaiset sosialistit. Cohen myös syyttää konservatiiveja yhteistyöstä edellisten tahojen kanssa ja vasemmistoa yhteistyöstä islamistien kaltaisten homoseksuaaleja ja juutalaisia vihaavien rasistien ja autoritaristien kanssa. Hänen mielestään relevantimpi jakolinja kulkee liberaalidemokraattien ja autoritaristien välillä.
Taivaansiivet

Taivaansiivet ("Morpho") on täpläperhosiin kuuluva perhossuku. Sen noin 70 lajia ovat neotrooppisia ja niitä tavataan Meksikosta Etelä-Amerikkaan.
Suvun perhoset ovat suurikokoisia siipivälin vaihdellessa vuoritaivaansiiven ("Morpho rhodopteron") noin 75 mm:sta jättitaivaansiiven ("Morpho hecuba") yli 150 mm:iin. Lajeilla esiintyy sukupuolidimorfismia ja naaraat ovat väritykseltään koiraita vaatimattomampia, usein ruskeankirjavia. Useimpien lajien koirasyksilöiden siivet ovat sinisen tai vihreän metallinkiiltoisia. Väri ei synny väriaineiden vaikutuksesta vaan heijastusten ja interferenssin vaikutuksesta siipisuomujen valoa taittavissa kerroksissa. On arvioitu, että siipien yläpinnasta heijastuu jopa 75 % siihen osuvasta sinisestä valosta. Muutamat lajit ovat valkoisia, harmaita tai punertavia. Siipien alapinnat ovat ruskeankirjavia ja niissä on tavallisesti laajoja, saalistajaa harhauttavia silmätäpliä.
Kirkkaan värityksen ja suuren kokonsa vuoksi taivaansiivet ovat suosittuja keräilykohteita ja kuuluvat monien perhospuutarhojen valikoimaan. Aikuiset perhoset ruokailevat kukkien medellä ja käyneillä hedelmillä.
Toukat ovat yleensä punaruskeita ja poltinkarvojen peittämiä.
Koirasperhoset lentävät metsien latvustoissa tai joskus aukkopaikoilla lähempänä maan pintaa ja vartioivat reviiriään tunkeilevia lajikumppaneitaan vastaan.
Marcin Świerczyński

Marcin Świerczyński (s. 6. tammikuuta 1975 Gdańsk, Puola) on puolalainen säveltäjä, basisti ja vokalisti.
Diskografia.
Yattering
Sainc
Maastohiihto talviolympialaisissa 1932 – miesten 50 km

Miesten 50 kilometrin hiihto käytiin Lake Placidin talviolympialaisissa 1932 lauantaina 13. helmikuuta. 50 kilometrin maastohiihdossa oli kisattu talviolympialaisten alusta alkaen, joten matka oli mukana olympialaisten ohjelmassa kolmannen kerran. Osallistujia oli 32 yhdeksästä maasta.
Kilpailun voiton vei Suomen Veli Saarinen, joka oli ottanut pronssia kolme päivää aiemmin käydyltä 18 kilometrin matkalta. Saarisen kultamitali oli Suomelle ensimmäinen maastohiihdon olympiavoitto. Suomen kaksoisvoiton täydensi hopalle hiihtänyt Väinö Liikkanen, joka jäi maanmiehestään 20 sekuntia. Pronssimitalin sai norjalainen Arne Rustadstuen, joka hävisi voittajalle jo lähes neljä minuuttia.
Kilpailutapahtumat.
Kisajärjestäjille tuotti ongelmia lumen puute, sillä alueella oli leuto talvi ja lunta ei ollut paljoa. Lumetusta ei vielä tuolloin ollut käytössä. Leutojen sääolosuhteiden vuoksi kilpalatu kiersi metsässä, jossa lunta oli tarpeeksi kilpailun järjestämiseksi. Kilpailijat lähtivät matkaan väliaikalähtönä minuutin välein, ja he kiersivät 25 kilometrin pituisen ladun kahdesti. Lämpötila kilpailun aikana oli nollan celsiusasteen paikkeilla. Kilpailu käytiin kolme päivää edellisen hiihtomatkan, 18 kilometrin, jälkeen.
Ensimmäisen kierroksen jälkeen suomalaisilla oli kaksoisjohto: 18 kilometrin pronssimitalisti Veli Saarinen johti Väinö Liikkasta noin minuutilla. Suomalaisten jälkeen puoleenväliin saapui ruotsalainen 18 kilometrin olympiavoittaja Sven Utterström, ja hänen jälkeensä tulivat kolme norjalaista: Arne Rustadstuen, Sigurd Vestad ja Ole Hegge. Heggen ero kisaa johtaneeseen Saariseen oli noin viisi minuuttia.
Toisella kierroksella Ruotsin Utterström väsähti, ja norjalaiskolmikko ohitti tämän. Suomalaisista Liikkanen tuli lopun hyvin, mutta uupuneen Saarisen onnistui pitää tähän 20 sekunnin ero, ja olla ensimmäinen suomalainen maastohiihdon olympiavoittaja. Norjalaisten pronssimitalikamppailussa voiton vei Arne Rustadstuen, joka piti kaikista kilpailijoista nopeimmin toisen kierroksen hiihtäneen Ole Heggen takanaan 11 sekunnilla. Rustadstuen oli lähtenyt matkaan kolme minuuttia Heggen jälkeen.
Niki de Saint Phalle

Niki de Saint-Phalle (oik. Catherine Marie-Agnès Fal de Saint Phalle, 29. lokakuuta 1930 Neuilly-sur-Seine – toukokuu 2002) oli ranskalainen kuvanveistäjä. Hän on tehnyt pulleita naisfiguureita.
Ranskassa ja Yhdysvalloissa lapsuutensa viettäneen ja jälkimmäisessä maassa taideopintonsa suorittaneen Saint-Phallen veistokset ovat suurikokoisia, kirkasvärisesti kuvioituja ja feministissävytteisiä. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös dadaistihenkisiä assemblaaseja. Saint-Phalle teki veistoksia myös yhteistyössä toisen aviomiehensä Jean Tinguelyn kanssa, muun muassa Pariisin Pompidou-keskuksen vierelle sijoitetun Fontaine Stravinski -suihkulähteen. Molemmat olivat myös mukana uusi realismi -liikkeessä Pariisissa.
Saint-Phallen läpimurtoteos oli romusta tehty "Nana"-veistos vuodelta 1964. Tunnetuimpia teoksia on Tukholman Moderna Museetissa vuonna 1966 esitelty "Hon", 28 metriä korkea naisveistos, jonka sisätiloihin pääsi vaginan kohdalta. Hän teki useita julkisia töitä Pariisin lisäksi muun muassa Tukholmaan, Hannoveriin ja Bonniin sekä Euroopan ulkopuolellekin.
Vuonna 2001 Saint-Phalle lahjoitti suuren kokoelman töitään Nizzan nykytaiteen museolle. Hän poti pitkään keuhkosairautta, joka ilmeisesti johtui hänen työssään käyttämistä myrkkykaasuista.