tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Oulun Konepaja

Oulun Konepaja Oy (Uleåborgs Mekaniska Werkstads Aktiebolag) oli suomalainen metalliteollisuusyritys, joka toimi Oulun Pikisaaressa.
Konepajan perusti englantilainen Herbert Barry vuonna 1873. Hän oli Kurimon ja Ämmän ruukkien omistajan The Finland Charcoal Iron Works Companyn toimitusjohtaja. Barry näki konepajassa mahdollisuuden jalostaa ruukkien tuottamaa rautaa, etenkin kun pohjoissuomalaisen puunjalostusteollisuuden laajentuminen loi kysyntää konepajatuotteille. Barry ei kuitenkaan ehtinyt käynnistää konepajan toimintaa, jo vuonna 1874 hän myi konepajan maanmiehelleen W. F. Songeylle, joka vei perustamistoimet päätökseen samana vuonna. Rautateollisuuden suhdanteet kääntyivät kuitenkin laskuun ja ruukkiyhtiö ajautui konkurssiin 1878, jolloin myös Songey lähti Suomesta. Konepajan johtajaksi nousi vaasalainen insinööri Karl Löjfhjelm, joka lopulta nosti yhtiön taloudellisesti turvatulle pohjalle. Konepaja rakennettiin Pikisaaren kaupunginpuoleiseen osaan.
Konepaja valmisti monenlaisia käyttöesineitä kuten valurautaisia ja taottuja ruoanlaittovälineitä, työkaluja, peltiä ja muuta käyttötavaraa. Merkittävintä tuotantoa olivat kuitenkin konepajan valmistamat sahakoneistot sekä laivanrakennus. Konepaja toimitti sahakoneistoja ainakin Kestilän sahalle, Korkeasaaren sahalle, Saaren sahalle ja Röytän sahalle. Ensimmäiset konepajan valmistamat laivat olivat "Alku" ja 1878 valmistunut "Wilho", joka liikennöi Oulun alueella vuoteen 1888 asti.
Laivojenrakentaminen nousi 1900–luvun alussa konepajan tärkeimmäksi toiminnaksi. Tuolloin valmistuivat muun muassa Warma (1908) ja Luoto (1911). Suurin konepajan koskaan valmistamista laivoista on "Sokeri-Jussi", jonka Suomen Sokeri tilasi ennen talvisotaa syksyllä 1939. Sotien vuoksi laivan valmistuminen viivästyi ja laiva laskettiin vesille marraskuussa 1945 "Wilho" -nimiseksi muutettuna. Talvisodan alettua konepaja määrättiin valmistamaan kranaatinheittimien ammuksia, joita se valmistikin seuraavien viiden vuoden kuluessa lähes puoli miljoonaa kappaletta.
Sotien jälkeen konepajan tuotannosta suurin osa meni Sotevan kautta Neuvostoliittoon sotakorvauksina. Oulun Konepajan tehtäväksi annettiin hioma- ja jyrsinkoneita, säiliöitä, pumppuja ja lumpunkeittimiä.
Oulun Konepaja Oy myytiin 1950–luvulla Raahe Oy:lle. Konepajan toiminta Pikisaaressa loppui 1970–luvulla.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1911

Jalkapallon SM-kilpailut järjestettiin neljättä kertaa vuonna 1911. Suomen-mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi. Mestaruus oli HJK:lle sen seurahistorian ensimmäinen. Kilpailuun ilmoittautui kaikkiaan kahdeksan seuraa, Kaksi Viipurista, neljä Helsingistä sekä Vasa IS ja Åbo IFK. 
Alkuerät.
Helsinkiläisten osalta karsinnat alkoivat 7. lokakuuta ja myös "maalaisseurat" Turku ja Vaasa kamppailivat ottelunsa Helsingissä 8. lokakuuta. Samana päivänä Viipurin Reipas voitti ystävyysottelussa pietarilaisen Unitaksen 8–1. HJK ja KIF pelasivat tasan ja uusintaottelu käytiin 10.10. Viipurissa oli kaupungin edustaja välieriin ratkaistu jo 1.10.
Välierä.
Välierät määrättiin pelattavaksi 15.10. sen jälkeen kun Ruotsi ilmoitti peruuttavansa maaottelun Suomea vastaan kyseisenä päivänä. Helsingissä HJK ja IFK pelasivat sateen ja pakkasen jäljiltä pehmeällä kentällä tasan 0–0, vaikka IFK:n hyväksi tuomittiin ottelussa rangaistuspotkukin. Seuraavana päivänä Palloliitto sulki Viipurin Reippaan kilpailusta, koska se ei suostunut pelaamaan Turussa. 
Helsinkiläisten ensimmäinen uusinta käytiin 18.10. ja se päättyi jälleen maalittomaan tasapeliin. Sunnuntaina 22.10. sitten toteutui lopulta tuo Suomen jalkapallomaajoukkueen ensimmäinen maaottelu, tai "liitto-ottelu", kuten termi tuohon aikaan kuului. Ruotsi voitti Helsingissä käydyn kamppailun 5–2 (1–2). Lopulta 29.10. toisessa uusintaottelussa HJK onnistui voittamaan HIFK:n. Samana päivänä Viipurin Reipaskin suostui ottelemaan Turussa paikallista IFK:ta vastaan. ÅIFK oli tyly isäntä maalein 8–0. 
"*Reipas luovutti."
Loppuottelu.
Pelattiin Helsingissä 5. marraskuuta ja siinä kohtasivat paikallinen HJK ja IFK Turusta. Ottelun alla IFK:ta pidettiin jonkinasteisena ennakkosuosikkina. Kamppailun voitti kuitenkin HJK ja voittonumerot muodostuivat yllättävänkin selkeiksi. 
Suomen mestarit.
Maalivahti: Niilo Tammisalo, Puolustajat: Eino Soinio, Jalmari Holopainen, Tukimiehet: Viljo Lietola, Kaarlo Soinio, Pauli Ahlgren, Hyökkääjät: Tuure Tornivuori, Akseli Toivonen, Artturi Nyyssönen, Arvo Eerikäinen, Lauri Tanner
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1912

Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1912 olivat lajin viidennet SM-kilpailut. Suomen jalkapallomestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi. Osallistujia ilmaantui tällä kertaa vain viisi.
Samux

Samux () on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Kurajoen varrella 362 kilometriä Bakusta länteen. Kaupunki on Samuxin piirin keskus. Asukkaita on 6 100 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1971 perustetusta Səfərəliyevin (ven. Сафаралиев, "Safaralijev") kaupunkimaisesta taajamasta. Vuonna 1992 siitä tuli Samuxin piirin keskus ja samana vuonna se sai nimen "Nəbiağalı" (ven. Набиагалы, "Nabiagaly"). Vuonna 2008 taajamasta tuli "Samuxin" kaupunki.
Rishi Kapoor

Rishi Raj Kapoor (; 4. syyskuuta 1952 Bombay – 30. huhtikuuta 2020 Mumbai) oli intialainen elokuvanäyttelijä, -tuottaja ja -ohjaaja. Hän näytteli Bollywood-elokuvissa 1970-luvun alusta kuolemaansa asti. Hän voitti useita palkintoja, mukaan lukien National Film Awards -palkinto ja neljä Filmfare Awards -palkintoa.
Hän syntyi tunnettuun Kapoorin perheeseen ja teki debyyttinsä nuorena isänsä Raj Kapoorin elokuvassa "Mera Naam Joker" (1970), josta hän voitti parhaan lapsinäyttelijän National Film Awards -palkinnon. Hänen ensimmäinen pääroolinsa aikuisena oli Dimple Kapadian vastanäyttelijänä teiniromanssissa "Bobby" (1973), josta hän voitti parhaan miespääosan Filmfare Awards -palkinnon. Vuosina 1973–2000 Kapoor näytteli romanttista pääosaa 92 ​​elokuvassa. Joitakin hänen merkittävistä elokuvistaan ​​tänä aikana olivat "Khel Khel Mein" (1975), "Kabhi Kabhie" (1976), "Sargam" (1979), "Karz" (1980) ja "Chandni" (1989).
2000-luvulta lähtien Kapoor näytteli luonnerooleja ja sai kriitikoiden suosiota elokuvista kuten "Luck by Chance" (2009), "Love Aaj Kal" (2009), "Do Dooni Chaar" (2010), "Agneepath" (2012), "102 Not Out" (2018) ja "Mulk" (2018). Roolisuorituksestaan "Do Dooni Chaarissa" (2010) hän voitti parhaan miesnäyttelijän Filmfare Awards -kriitikkopalkinnon, ja roolistaan elokuvassa "Kapoor &amp; Sons" (2016) hän voitti parhaan miessivuosan Filmfare Awards -palkinnon. Hänet palkittiin Filmfaren elämäntyöpalkinnolla vuonna 2008. Hänen viimeinen elokuvaesiintymisensä tapahtui trillerissä "The Body" (2019).
Kapoor kuoli leukemiaan 67-vuotiaana 30. huhtikuuta 2020.
Yksityiselämä.
Rishi Kapoor oli näyttelijä-elokuvantekijä Raj Kapoorin ja Krishna Kapoorin (o.s. Malhotra) toiseksi vanhin poika. Hänen veljensä Randhir Kapoor ja Rajiv Kapoor sekä setänsä Shashi Kapoor ja Shammi Kapoor olivat myös näyttelijöitä.
Kapoor meni naimisiin näyttelijä Neetu Singhin kanssa vuonna 1980. Heillä oli kaksi lasta: näyttelijä Ranbir Kapoor ja muotisuunnittelija Riddhima Kapoor Sahni.
Opel Ampera

Opel Ampera on Opelin vuodesta 2011 lähtien valmistama hybridiauto. Se on eurooppalainen versio Chevroletin Volt-mallista.
Vuoden 2011 Euro NCAP -kolaritestistä Ampera sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Holm

Holm voi tarkoittaa seuraavia:
Paikannimi.
Venäjällä.
Lisäksi "Holm" () on usean kylän nimi Venäjällä.
Tomáš Jurčo

Tomáš Jurčo (s. 28. joulukuuta 1992 Košice) on slovakialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ennen ammattilaisuraa Jurčo pelasi QMJHL-junioriliigan Saint John Sea Dogsissa. Hän on NHL-seura Detroit Red Wingsin toisen kierroksen varaus vuodelta 2011. Jurčo on myös varattu KHL:n varaustilaisuudessa kuudennella kierroksella, varaajana Avtomobilist Jekaterinburg.
Ura.
Košicesta lähtöisin oleva Jurčo pelasi vuoteen 2009 asti kotikaupunkinsa HC Košicen juniorijoukkueissa, kunnes Saint John Sea Dogs varasi hänet CHL:n vuotuisessa Import Draftissa neljäntenä pelaajana.
Jurčo oli varauskelpoinen vuoden . Puolueeton kykyjenetsintätoimisto Central Scouting Service listasi Jurčon 20. parhaaksi Pohjois-Amerikassa pelaavaksi kenttäpelaajaksi lopullisessa arvioinnissaan ennen varaustilaisuudessa, ja lopulta Detroit Red Wings varasi hänet toisella kierroksella, koko tilaisuuden 35. pelaajana. 
Jurco teki syksyllä 2020 yksivuotisen sopimuksen Las Vegas Golden Knightsin kanssa.
Maajoukkueura.
Jurčo on edustanut Slovakiaa nuorten arvokisoissa kolmeen otteeseen, keväällä 2009 alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa sekä nuorten MM-kisoissa 2011 ja 2012.
Pelityyli.
Jurčo on tunnettu loistavasta kiekonkäsittelytaidostaan.
Muuta.
Videot Jurčon erilaisista tempuista ovat saavuttaneet suosiota YouTube -videopalvelussa, ja NHL on myös noteerannut hänet omilla sivuillaan.
Zərdab

Zərdab () on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Kurajoen rannalla 231 kilometriä Bakusta länteen. Kaupunki on Zərdabin piirin keskus. Asukkaita on 11 700 henkeä (vuonna 2010).
Zərdabista tuli piirikeskus vuonna 1935, kaupunkimainen taajama vuonna 1960 ja kaupunki vuonna 1968. Se on maatalousalueen keskus, jossa toimii kevyttä ja elintarviketeollisuutta.
Xaçmaz

Xaçmaz () on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Kaspianmereen laskevan Qudyalçayjoen varrella 157 kilometriä Bakusta luoteeseen. Kaupunki on Xaçmazin piirin keskus. Sen kautta kulkee Bakusta Venäjälle johtava rautatie. Asukkaita on 41 000 henkeä (vuonna 2010).
Xaçmazista tuli piirikeskus vuonna 1930, kaupunkimainen taajama vuonna 1935 ja kaupunki vuonna 1938. Se on maatalousalueen keskus, jossa tuotetaan elintarvikkeita ja kudotaan mattoja. Kaupungissa on historiallinen museo ja mattomuseo.
Haukkavaara–Pekonlahti-rata

Haukkavaara–Pekonlahti-rata oli suomalainen vuonna 1927 lakkautettu 750 mm:n kapearaiteinen rautatie, joka sijaitsi luovutetussa Karjalassa Hiitolassa. Seitsemän kilometriä pitkää rataa pitkin kuljetettiin sahatavaraa A. Ahlström Oy:n Pekonlahden sahalta Haukkavaarassa sijainneelle saman yhtiön omistamalle lautatarhalle. Täältä sahatavara toimitettiin eteenpäin Haukkavaaran kautta kulkenutta Sortavala–Viipuri-rautatietä pitkin.
Radalla oli käytössä ainakin yhdysvaltalainen Dickson-höyryveturi (1083/1899, 0-6-4T), joka myytiin radan lakkauttamisen jälkeen 1927 Läskelän rautatielle. Radalla oli lisäksi pieni Krauss-höyryveturi, valmistajanumeroltaan 2644. Sama veturi oli ollut aiemmin Hietalahden satamaratatyömaalla. Ennen Pekonlahden radalle siirtoa veturin raideleveys kavennettiin 1000 millimetristä 750 millimetriin. Puutavaran kuljetukseen käytetyt vaunut olivat yksinkertaisia telejä, joita oli aina kaksi kiinteästi kytkettynä peräkkäin, muodostaen täten yhden vaunun. Radalla oli käytössä myös pari henkilövaunua, joilla kuljetettiin lautatarhan työläisiä.
Xudat

Xudat () on kaupunki Azerbaidžanin Xaçmazin piirissä. Se sijaitsee lähellä Kaspianmeren rantaa 184 kilometriä Bakusta luoteeseen. Kaupungin kautta kulkee Bakusta Venäjälle johtava rautatie. Asukkaita on 14 800 henkeä (vuonna 2010).
1700-luvun alussa Xudat oli kaanikunnan keskus kunnes pääkaupunki siirrettiin Qubaan. Vuonna 1939 paikkakunnasta tuli kaupunkimainen taajama ja vuonna 1950 kaupunki. Siellä toimii elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiin kuuluu vanha linnoitus. Kaspianmeren ranta on suosittu lomanviettokohde.
Lawrence Nemeia

Lawrence Nemeia (s. 12. marraskuuta 1977) on kiribatilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut maajoukkueessa viisi ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia, joten hän johtaa molempia tilastoja. Nemeia pelasi Etelä-Tyynenmeren kisoissa 2003 kolmessa ottelussa ja teki Tuvalua vastaan kaksi maalia.
Lähteet.
Mirlan Murzajev

Mirlan Abdraimovitš Murzajev (; s. 29. maaliskuuta 1990 Kotškor-Ata) on kirgisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa seuratasolla israelilaista Hapoel Petah Tikvaa. Murzajev on pelannut Kirgisian maajoukkueessa neljätoista ottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Lähteet.
In Touch Weekly

In Touch Weekly on yhdysvaltalainen aikakauslehti, joka tekee sensaationhakuisia artikkeleita julkisuuden henkilöistä. Lehti on keskittynyt viihdeuutisiin, muotiin, kauneuteen, suhteisiin ja elämäntapaan ja se on suunnattu nuorille aikuisille.
"Bauer Media Group" aloitti lehden kustantamisen vuonna 2002. Richard Spencer toimi sen päätoimittajana julkaisusta vuoteen 2010 asti.
"Bauer Media Group" kustansi myös lehden sisarlehteä "Life &amp; Style", joka on myös viikoittain ilmestyvä juorulehti. Kun "In Touch" keskittyy enemmän julkisuuden henkilöihin, "Life &amp; Style" antaa lukijoillen kauneus- ja muotivinkkejä.
Kesäkuussa 2018 American Media, Inc. osti "In Touchin" ja 12 muuta lehteä Bauerilta. Kauppasummaa ei kerrottu.
Billy Ketkeophomphone

Vilayphone "Billy" Ketkeophomphone (s. 24. maaliskuuta 1990 Champigny-sur-Marne) on ranskalais-laosilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa seuratasolla RC Strasbourgia, jonka joukkueissa hän on pelannut koko ammattilaisuransa. Ketkeophomphone pelasi seuran kakkosjoukkueessa, kunnes nousi ykkösjoukkueeseen vuonna 2009. Hän on pelannut sen jälkeen 25 ottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Lähteet.
Aljona Kartašova

Aljona Vladimirovna Kartašova (, s. 23. tammikuuta 1982 Angarsk, Venäjän SFNT) on venäläinen naispainija, olympiamitalisti, maailman- ja Euroopan mestari.
Kartašova saavutti olympiahopeaa Pekingissä 2008 sarjassa 63 kg. Loppuottelussa hän hävisi japanilaiselle Kaori Ichōlle. Ateenan kesäolympialaisissa 2004 Kartašova sijoittui samassa painoluokassa kahdeksanneksi. Maailmanmestaruuden Kartašova on voittanut kerran ja Euroopan mestaruuden kolme kertaa. EM-kilpailuista hän on voittanut yhteensä kuusi mitalia.
Ryan Nugent-Hopkins

Ryan Jeremy Noel Nugent-Hopkins (s. 12. huhtikuuta 1993 Burnaby, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa NHL-seura Edmonton Oilersia.
Nugent-Hopkins oli vuoden 2011 ensimmäinen valinta.
Ennen ammattilaisuraa.
Nugent-Hopkins pelasi juniorina kotikaupunkinsa Burnaby Winter Clubissa. Vuonna 2005 hän johdatti joukkueen välieriin Quebecin junioriturnauksessa ja myöhemmin samana vuonna piirisarjan mestaruuteen. Red Deer Rebels varasi hänet ensimmäisenä vuoden 2008 WHL:n varaustilaisuudessa. Hänet valittiin vuoden 2008 Mac's AAA -turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi, ja pääsi myös turnauksen tähdistökentälliseen.
Ensimmäisellä WHL-kaudellaan Nugent-Hopkins pelasi viidessä ottelussa keräten kaksi maalia ja kuusi pistettä. Seuraavalla kaudella 2009–2010 hän pelasi 67 ottelua kasaten niissä 24 maalia ja 41 syöttöä. Kauden loputtua Nugent-Hopkins valittiin WHL:n kauden tulokkaaksi. Hän myös selviytyi kolmen parhaan joukkoon koko CHL:n tulokasäänestyksessä ollen lopulta kolmas. 
Ammattilaisura.
Edmonton Oilers varasi Nugent-Hopkinsin ykkösvarauksella kesällä 2011. Hän esiintyi edukseen harjoituspeleissä ja onnistui selvittämään paikkansa lopulliseen NHL-kokoonpanoon. Kun Edmonton päätti pitää hänet kokoonpanossaan harjoituskauden jälkeen, monet pitivät häntä fyysisesti liian heikkona NHL:ään. Nugent-Hopkins oli kuitenkin syyskaudella joukkueensa paras pistemies, teki kypärätempun kolmannessa ottelussaan ja syötti viisi maalia yhdessä pelissä. Ennen loukkaantumistaan kesken kauden hän keräsi 35 pistettä. Lisäksi Nugent-Hopkins valittiin kaksi kertaa kuukauden tulokkaaksi. 
Nugent-Hopkins valittiin tulokaskaudellaan mukaan un, mutta joutui loukkaantumisensa vuoksi jättämään tapahtuman väliin.
Toisen ammattilaiskautensa Nugent-Hopkins aloitti NHL:n työsulun takia AHL-farmiliigan Oklahoma City Baronsissa. Lisäksi ennen NHL:n alkamista hän ehti edustaa Kanadaa nuorten MM-kisoissa. Kanadan kapteenina toiminut Nugent-Hopkins voitti turnauksen pistepörssin, ja hänet valittiin tähdistöjoukkueeseen sekä turnauksen parhaaksi hyökkääjäksi.
Nugent-Hopkins solmi syyskuussa 2013 seitsenvuotisen, arvoltaan 48 miljoonan dollarin jatkosopimuksen Edmonton Oilersin kanssa.
Kesäkuussa 2021 Nugent-Hopkins teki Oilersin kanssa kahdeksan vuoden mittaisen ja yhteensä 41 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura.
Nugent-Hopkins on edustanut Kanadaa aikuisten arvokisoissa kerran, vuoden 2012 MM-kisoissa. Lisäksi hän on pelannut kerran sekä nuorten (2013) että alle 18-vuotiaiden (2011) maailmanmestaruuskilpailuissa. Nuorten kisoissa Nugent-Hopkins toimi myös Kanadan joukkueen kapteenina.
Uratilastot.
"Lähde: EliteProspects"
Jekaterina Bukina

Jekaterina Borisovna Bukina (, s. 5. toukokuuta 1987 Angarsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen naispainija.
Bukina voitti sarjan 75 kg olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016. Vuonna 2011 hän saavutti 72-kiloisten MM-hopeaa Istanbulista ja vuonna 2010 MM-pronssia Moskovasta sekä EM-hopeaa Bakusta. Hän saavutti 75 kg:n sarjassa EM-pronssia Vantaalta 2014 sekä hopeaa Euroopan kisoissa 2015. 76 kg:n painoluokassa hän sai EM-kilpailuista hopeaa Kaspijskista 2018 ja kultaa Roomasta 2020.
Audrey Prieto

Audrey Prieto-Bokhašvili (s. 13. kesäkuuta 1980 Clermont-Ferrand) on ranskalainen naispainija ja maailmanmestari.
Prieto voitti sarjan 59 kg maailmanmestaruuden Bakussa 2007. Loppuottelussa hän voitti saksalaisen Stéphanie Großin. Maailmanmestaruutensa lisäksi Prieto on saavuttanut MM-pronssia ja kolme EM-mitalia. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 hän sijoittui sarjassa 72 kg 14:nneksi.
Ōtani Yoshitsugu

Ōtani Yoshitsugu (, 1558 – 21. lokakuuta 1600) oli japanilainen samurai, joka eli Azuchi-Momoyama-kaudella. 
Yoshitsugu syntyi vuonna 1558, ja hänen isänsä toimi joko Ōtomo Sōrinin tai Rokkaku Yoshikatan palveluksessa. Yoshitsugu sittemmin liittyi Toyotomi Hideyoshiin, ja hänet lähetettiin epäonnistuneelle Korean valtausyritykselle yhdessä Mashita Nagamorin ja Ishida Mitsunarin kanssa. Tuolloin hän sairasti lepraa, ja hänen kuntonsa muuttui jatkuvasti heikommaksi.
Kun Hideyoshi menehtyi, sijaishallitsijoiden neuvostossa syntyi kiistaa vallasta. Daimiot lopulta jakaantuivat kahteen leiriin, joista toista johti Mitsunari ja toista Tokugawa Ieyasu. Kaksikon välit kiristyivät lopulta avoimeksi sodaksi, ja osapuolet kohtasivat toisensa Sekigaharan taistelussa vuonna 1600. Tuolloin Yoshitsugu oli niin huonossa kunnossa, ettei hän kyennyt seisomaan eikä taistelemaan. Hänet kannettiin seuraamaan taistelua kantotuolissa.
Taistelun aikana Yoshitsugu komensi 600 samurain joukkoa, jonka lisäksi hänen tukenaan oli useiden muiden komentajien johtamat 4000 sotilasta. Huonontuneen näkönsä johdosta hän joutui kuitenkin jatkuvasti turvautumaan muiden raportteihin taistelun kulusta. Taistelun edetessä Mitsunarin joukkoihin kuulunut Kobayakawa Hideaki, joka oli sijoittunut Yoshitsugun yläpuolelle Matsuo-vuorelle, ei suostunut etenemään käskyistä huolimatta. Yoshitsugu epäili liittolaisensa aikeita, ja päätti sijoittaa osan joukoistaan turvaamaan mahdollisen hyökkäyksen selustasta. Hänen epäilyksensä osui oikeaan, sillä pian Hideaki johti joukkonsa Yoshitsugua vastaan. Tähän liittyivät myös Akaza Naoyasu, Ogawa Suketada, Kutsuki Mototsuna sekä Wakizaka Yasuharu, joiden joukkoihin kuului yli 20 000 sotilasta.
Yoshitsugu onnistui hetken taistelemaan vastaan, ja jopa ajoi Hideakin joukot takaisin vuoren puoliväliin, mutta lopulta hänen joukkonsa murtuivat ylivoiman edessä. Saatuaan tiedon häviöstä, Yoshitsugu pyysi alaistaan auttamaan häntä seppukussa.
Irina Tsirkevitš

Irina Tsirkevitš (s. 6. lokakuuta 1986 Babruisk, Valko-Venäjän SNT) on valkovenäläinen naispainija.
Tsirkevitš on voittanut painijanurallaan kolme EM-pronssimitalia 67 kilogramman painoluokasta.
Fancy Pants Adventures

Fancy Pants Adventures on Brad Bornen luoma sarja ilmaisia selainpelejä. 
Julkaisut.
Peli on julkaistu erillisinä maailmoina.
Kolme maailmaa on julkaistu tähän mennessä. Ensimmäinen maailma julkaistiin 14.3.2006, maailma 2 9.1.2008 ja maailma 3 5.4.2012. Brad Borne teki myös Fancy box -nimisen pelin, jossa on suurimmaksi osaksi pelaajien itsetekemiä tasoja. Brad Borne ilmoitti aloittavansa työskentelyt "maailma 3:sen" kanssa vuonna 2009, mutta alkoikin ennen pelin ilmestymistä työskennellä konsoliversion parissa. Konsoliversion kehittivät Brad Borne ja Over the Top Games ja se julkaistiin EA 2D:n toimesta Playstation Networkiin 19.4.2011 ja Xbox Live Arcadeen 20.4.2011.
Pelaaminen.
Pelin pelattava hahmo on Fancy Pants Man, jota pelaaja ohjaa. Hahmoja ohjataan avoimilla tasoilla, jotka sisältävät esteitä ylitettäväksi ja vihollisia väistettäväksi tai tuhottavaksi. Vihollisia ovat esimerkiksi hämähäkki, etana ja asetta kantava hiiri.
Pelin moninpeli tuki on vain tietyillä alustoilla.
Fysikaaliset tieteet

Fysikaaliset tieteet ovat ryhmä luonnontieteitä, joiden tutkimuskohteena on epäorgaaninen maailma. Orgaanista maailmaa tutkiva tiede on biologia. Tyypillisesti fysikaalisiin tieteisiin luetaan
Vuosikirja (runokirja)

Vuosikirja on Jarkko Tontin vuonna 2006 ilmestynyt esikoisrunokokoelma.
Vastaanotto.
Teokselle myönnettiin Kalevi Jäntin kirjallisuuspalkinto, ja se oli ehdolla Helsingin Sanomain esikoiskirjapalkinnon saajaksi.
Kalevi Jäntin palkintolautakunnan mukaan "Jarkko Tontti tulee suomalaiseen runouteen varmaotteisella, luontevalla ja levollisesti hengittävällä säkeellä. "Vuosikirjan" historiallisissa näyissä kuulemme haavikkolaisia äänenpainoja, komeissa roolirunoissa mahdikkaat kuvat taittuvat monipohjaiseen ironiaan." 
"Helsingin Sanomiin" teoksen arvostelleen Jukka Koskelaisen mukaan "Jarkko Tontin "Vuosikirja" on ylenpalttinen kokoelma."
"Suomen Kuvalehden" arvioitsijan Joni Pyysalon mukaan "Hallitussa "Vuosikirjassa" on ajatusta ja kirjoittamisen helppoutta, hyvää ja luettavaa.”
Käännöksiä.
Teoksen runoja on käännetty saksaksi, englanniksi, ranskaksi, espanjaksi, italiaksi, puolaksi, sloveniaksi, viroksi, japaniksi, tšekiksi, portugaliksi, kreikaksi, latinaksi, romaniaksi, kroatiaksi ja venäjäksi.
Muuta.
Vuosikirjan runo "Saisi oman talon" oli mukana Minna Joenniemen juontamassa YLE TV1:n Runoraati-ohjelmassa keväällä 2007.
Jacasser

Jacasser on Jarkko Tontin vuonna 2009 ilmestynyt toinen runokokoelma. 
Vastaanotto.
Kirjallisuudentutkija Outi Oja kirjoitti teoksesta vuonna 2010 "Nuoressa Voimassa": "Pidän Tontin uusinta hänen toistaiseksi parhaimpana teoksenaan."
"Helsingin Sanomien" kirja-arvostelun (11.12.2009) mukaan: "Toisessa runokokoelmassaan "Jacasser" Jarkko Tontti maalaa länsimaisen miehen mielenmaisemaa historian saatossa Rooman valtakunnasta tähän päivään ja eri ikävaiheissa syntymästä kuolemaan. Lopputulos ei ole hullumpi."
"Suomen Kuvalehden" (5/2010) arvioitsija totesi: "Roolihenkilö Jacasser pohtii, historiaa, politiikkaa, lapsuutta, isyyttä, rakkautta, ystävyyttä ja yksinäisyyttä sekä kirjojen ja kirjoittamisen merkitystä." 
Runouslehti "Tuli &amp; Savussa" (4/2009) Venla Rossi kirjoitti teoksesta: "Jarkko Tontin toinen runokokoelma Jacasser on niin trendikäs kuin runokokoelman nyt on mahdollista olla!"
"Kauppalehti Optio"n (29.10.2009) kirja-arvostelijan mukaan: "Jarkko Tontti ei ole vielä neljääkymmentäkään, mutta hänen runollinen alter egonsa on vuosisatamme mies ja enemmänkin."
Käännöksiä.
Teoksen runoja on käännetty saksaksi, englanniksi, ranskaksi, espanjaksi, italiaksi, puolaksi, sloveniaksi, viroksi, japaniksi, portugaliksi, kreikaksi, latinaksi, romaniaksi, kroatiaksi ja venäjäksi.
Turkin juutalaiset

Turkin juutalaiset ovat Turkissa asuvia juutalaisia. Osa heistä polveutuu 1400-luvun lopulla maahan Espanjasta tulleista sefardijuutalaisista. Pieni osa polveutuu myös aškenaseista. Juutalaisten määräksi Turkissa on arvioitu noin 23 000. Juutalaiset puhuvat turkin lisäksi ladinoa ja jiddišiä.
Historia.
Turkin juutalaiset ovat peräisin monelta suunnalta kuten Anatoliasta, Balkanilta ja Lähi-idän alueilta. Osa on Espanjasta vuonna 1492 karkotettujen juutalaisten jälkeläisiä. Lähi-idässä oli osmanivalloitusten aikana paljon juutalaisia, joista osa muutti kauppiaina Bursaan tai Istanbuliin. 
Juutalaiset saivat yleensä elää Osmanivaltiossa rauhassa, vaikka heitä rajoittivat "dhimmi"-säännöt. Pahin vaino oli Mehmed IV:n (1648–1687) aikana, jolloin juutalaisista tehtiin syyllisiä Konstantinopolin paloon vuonna 1660. Heidät pakotettiin myymään omaisuutensa muslimeille ja sitten karkotettiin. Seuraavana vuonna juutalaiset velvoitettiin pukeutumaan tunnistamista helpottavalla tavalla, heidän omaisuuttaan takavarikoitiin ja synagogia hävitettiin. Vuosina 1663–1687 juutalaisten hovilääkärien ja muiden virkamiesten oli pakko julkisesti kääntyä islamiin. Juutalaiset korvattiin korkeissa viroissa kreikkalaisilla ortodokseilla.
Juutalaisten asema turvattiin Lausannen sopimuksessa vuonna 1923, mutta heitä pidetään silti toisen luokan kansalaisina. Myös sopimuksen jälkeen juutalaisiin ja muihin ei-islamilaisiin vähemmistöihin on kohdistettu väkivaltaa. Valtio ei esimerkiksi puuttunut väkijoukkojen juutalaisia vastaan harjoittamaan väkivaltaan Traakiassa vuonna 1934 ja Istanbulissa vuonna 1955. 
Vuosina 1941 ja 1942 ei-muslimeita pakkovärvättiin työpataljooniin ja vuonna 1942 astui voimaan heitä syrjivä omaisuusvero. 1960-luvulta lähtien ei-muslimien hallitsemien säätiöiden ja järjestöjen omaisuutta on takavarikoitu. Nykypäivänä suurin osa Turkin juutalaisista asuu Istanbulissa. Lisäksi Izmirissä (Smyrnassa) asuu noin 2 500 juutalaista. Muualla juutalaisten määrä on erittäin pieni. Istanbulissa on 19 synagogaa, joista yksi on aškenasien.
Kulttuuri.
Suurin osa Turkin juutalaisten lapsista käy valtion kouluja, joissa opetus tapahtuu turkiksi. Istanbulissa juutalaisilla on juutalaisyhteisön ylläpitämät ala- ja yläkoulut ja alakoulu Izmirissä. Niissä opetus tapahtuu pääasiassa turkiksi, mutta myös hepreaa opiskellaan. Ladinoa eli juutalaisespanjaa puhuu enää noin 8000 henkeä, vaikka kieltä on pyritty ylläpitämään.
Ricardo Gabriel Álvarez

Ricardo Gabriel ”Ricky” Álvarez (s. 12. huhtikuuta 1988 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on edustanut muun muassa Italiassa Inter Milanoa ja Sampdoriaa sekä Englannissa Sunderlandia. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Álvarez aloitti ammattilaisuransa Vélez Sarsfieldista, jossa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa vuonna 2008. Hän oli joukkueen mukana voittamassa Argentiinan pääsarjan kevätkauden (Clausura) 2009 mestaruutta.
5. heinäkuuta 2011 Álvarez siirtyi italialaisseura Internazionaleen 11,75 miljoonan euron siirtokorvauksella. Kyseisellä siirtosummalla milanolaisseura sai 90% pelaajaoikeuksista itselleen. Hän teki ensiesiitymisensä joukkueessa vuoden 2011 Italian supercupin ottelussa paikallisvastustaja Milania vastaan. Päävalmentaja Claudio Ranierin alaisuudessa hän onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa pelaavassa kokoonpanossa. Ensimmäisen maalinsa hän teki 22. marraskuuta 2011 Mestarien liigan lohkovaiheen ottelussa turkkilaista Trabzonsporia vastaan.
Maajoukkueura.
Álvarez teki ensiesiintymisensä Argentiinan maajoukkueessa 2. syyskuuta 2011 pelatussa ystävyysottelussa Venezuelaa vastaan.
Tikkurilan kirkko

Tikkurilan kirkko on Vantaan Tikkurilassa sijaitseva kirkko, joka vihittiin käyttöön 24. tammikuuta 2021. Uuden kirkon alta purettiin vuonna 1956 valmistunut Tikkurilan vanha kirkko.
Tikkurilan kirkko on Tikkurilan seurakunnan ja Vantaan ruotsinkielisen seurakunnan Vanda svenska församlingin kotikirkko. Siellä on myös Vantaan seurakuntien yhteisen seurakuntatyön palvelut ja hallinto. Tikkurilan seurakunnan toinen kirkko on Helsingin pitäjän kirkko eli Vantaan Pyhän Laurin kirkko.
Rakentaminen.
Tikkurilan uuden kirkon suunnitteli arkkitehtitoimisto Oopeaa, pääsuunnittelijanaan Anssi Lassila. Rakentaminen alkoi alkuvuodesta 2019 ja pääurakoitsija on ollut Lujatalo. Kirkko vihittiin käyttöön 24. tammikuuta 2021. Kirkkosalissa on istuinpaikkoja 266 ihmiselle, laajennusosien kanssa 400 kuulijalle. Pinta-alaltaan kirkko on puolet edeltäjäänsä pienempi. 
Uuden kirkon julkisivutaiteen on suunnitellut Partanen &amp; Lamusuo. Julkisivutaide koostuu lasi- ja tiilitaiteesta. Myös kirkkosalissa on taiteilija-arkkitehtikaksikon kirkkotaidetta. Kirkkotekstiilit suunnitteli ja toteutti tekstiilitaiteilija Helena Vaari. 
Kirkkosalissa on urkurakentamo Veikko Virtanen Oy:n rakentamat urut. Kirkon carillon eli tornikellopeli on kartionmuotoisista eri sävelkorkeuksille viritetyistä 31 kellosta koostuva soitin, jota soitetaan mekaanisella koskettimistolla ja pedaaleilla urkujen tavoin. Kellopelin suunnitteli Supavit Nummelin. Kelloista suurin on Tikkurilan vanhasta kirkosta, valettu Wienissä vuonna 1969 ja painaa 450 kilogrammaa.
Kirkkorakennuksessa on kirkkosalin sekä kerho- ja työtilojen lisäksi muun muassa kahvila ja perheille avoin oleskelu- ja leikkitila Pienten paikka. Kirkko on osa korttelia, johon rakentuu lisäksi myös opiskelija-, vuokra- ja omistusasuntoja sekä liiketiloja. 
Uuden kirkon nimestä järjestettiin nimikilpailu, jonka tuloksena nimeksi valittiin Tikkurilan kirkko. Nimi sai nimistöntutkimuksen asiantuntijoiden myöntämän Vuoden nimi 2020 -palkinnon.
Maakuntarykmentti

Maakuntarykmentit toimivat Ruotsin vallan aikana Suomessa 1600–1700 lukujen taitteessa.
Historia.
1600–1617 Ruotsin vallan alaisuudessa Suomesta kirjattiin kaikki 15–60-vuotiaat terveet miehet sotilaaksi. Kirjauksen suoritti yleensä pitäjän pappi. Näistä sotaan osallistuneista joukoista käytettiin nimitystä "lippukunta". 
Vuonna 1626 Ruotsin armeija joutui uudelleen järjestelyn alle. Tämä tiesi myös Suomessa uudelleen järjestelyjä. Suomen joukot jaettiin kahdeksaan eri maakunnalliseen 1 200 miestä käsittävään rykmentiin. 
Jalkaväkirykmentit nimettiin Suomessa kahdeksalle paikkakunnalle:
Vuosien 1733–1734 toimeen pannun ruotujaon mukaisesti joukkoja järjesteltiin jälleen uudelleen useissa eri pitäjissä.
Hydromorfoni

Hydromorfoni (nimenä myös dihydromorfinoni) on puolisynteettinen morfiinijohdannainen, jota tavallisimmin käytetään hydromorfonihydrokloridina (C17H19NO3 - HCl, CAS 71-68-1). Se on tarkoitettu pitkäaikaisen kovan kivun ja kivuliaan kuivan yskän hoitoon. Se ei sovellu akuutin kivun hoitoon. Muiden opioidien tapaan sekin on μ-opioidireseptorin agonisti vaikuttaen samaan tapaan teholtaan, sen ollessa noin kymmenkertainen morfiiniin verrattuna. Morfiinista poiketen hydromorfoni on hyvin rasvaliukoinen. 
Suomessa myyntilupa on hydromorfonia sisältävillä lääkevalmisteilla Hydofon, Hydromorphone ja Palladon ja englantia puhuvassa maailmassa tuotemerkillä Dilaudid.
Hydromorfoni syntetisoitiin Saksassa 1924.
Yhdysvalloissa hydromorfonia on 2010-luvulla käytetty teloituksissa myrkkyruiskeen yhtenä ainesosana yhdessä midatsolaamin kanssa ainakin Ohiossa ja Arizonassa.
Rainer Lindström

Rainer Lennart Lindström (29. syyskuuta 1930 Tenhola – 4. joulukuuta 2016) oli suomalainen jääkiekkoilija ja jääpalloilija. Lindström pelasi jääkiekkoa hyökkääjänä SM-sarjassa aikana 1948–1963 ja edusti melkein koko uransa HIFK:ta. Lindström oli mukana voittamassa seuran ensimmäistä mitalia vuonna 1955. Lindström pelasi 22 maaottelua ja esiintyi kaksissa MM-kilpailuissa. Hänet tunnettiin taitavana harhauttelijana, mutta myös temperamenttisena pelaajana, joka usein joutui erotuomareiden tarkkailun kohteeksi. Jääpallossa Lindström edusti myöskin HIFK:ta. Lindström tunnettiin lempinimellä "Snaibeli", jonka hän sai sellisti Snaibl Rastenbergin mukaan.
Ura.
Seuraura.
Lindström sai ensimmäiset luistimensa kuusivuotiaana ja aloitti samoihin aikoihin jääkiekon Arsenalin junioreissa. Hän pelasi joukkueessa ensimmäisen SM-sarjakautensa kaudella 1948–1949. Kaudeksi 1949–1950 Lindström siirtyi HIFK:hon, jossa hän pelasi lähes koko uransa kevääseen 1963 saakka. Hän pelasi joukkueessa suurimmaksi osaksi samassa ketjussa Rauli Hakalan ja Matti Airaksen kanssa. 
Lindström oli voittamassa HIFK:n kaikkien aikojen ensimmäistä SM-mitalia, pronssia keväällä 1955. Pronssia tuli myös keväällä 1959. Lindströmin siirryttyä HIFK:hon hän pelasi vain yhden kauden muualla, Karhu-Kissoissa kauden 1956–1957, jolloin HIFK oli pudonnut Suomen sarjaan.
Lindströmin on sanottu olleen erinomainen harhauttelija, mutta myös herkkä tulistumaan, jonka vuoksi pysyi koko aktiiviuransa erotuomareiden silmätikkuna. Eräässä Tappara–HIFK ottelussa Erkki Hytönen ja Lindström ottivat yhteen ja aluksi vain Hytönen passitettiin jäähyaitioon, kunnes Lindström sai saman tuomion. Lindström ihmetteli päätöstä, johon erotuomari vastasi tyhjentävästi: "Olet vanha kettu, jotain teit varmasti sinäkin".
Maajoukkueura.
Lindström pelasi MM-kilpailuissa vuosina 1954 ja 1955. Yhteensä hän pelasi 22 A-maaottelua tehoin 4+0=4.
Lehtoleinikki

Lehtoleinikki ("Ranunculus cassubicus") on Euroopassa tavattava, lehtojen leinikkilaji. Lehtoleinikki on apomiktisesti lisääntyvä ryhmälaji, johon kuuluu useita niin sanottuja pikkulajeja. Perinteisesti lehtoleinikki-ryhmä on käsitelty apomiktisten kevätleinikkien ("R. auricomus") alalajina, mutta nykyään se käsitellään omana lajiryhmänään.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen, tavallisesti tukevahko lehtoleinikki kasvaa 30–70 cm korkeaksi. Varsia on 1–3 ja niiden tyvellä on lavattomia, suomumaisia ja vanhemmiten lakastuvia lehtituppia. Aluslehtiä on yksi tai kaksi. Lehtilapa on 4–10 cm, joskus jopa 20 cm leveä, herttatyvinen ja muodoltaan vaihteleva munuaismaisesta pyöreään. Lapa on tavallisesti liuskaton, joskus matalaan kolmihalkoinen ja hammaslaitainen. Varsilehtien liuskat ovat 2,5–8 cm pitkiä, melko leveitä, suikeita ja hammaslaitaisia. Isoja ja jokseenkin tasakokoisia hampaita on runsaasti. Kukat sijaitsevat yksittäin varren ja haarojen päissä. Kukkaperä on sileä, kukkapohjus 5–11 mm pitkä ja tiheäkarvainen. 2–3 cm leveässä kullankeltaisessa kukassa on kaksi kehäkiehkuraa. Sekä verhiö että teriö ovat viisilehtisiä, joskin toisinaan osa terälehdistä on vaillinaisesti kehittyneitä. Terälehdissä on mesikuoppa. Lehtoleinikki kukkii Suomessa toukokuussa. Hedelmistössä on 2–3 mm pitkiä pähkylöitä, joissa on 1,3–2 mm pitkä ota. Muiden leinikkien tapaan lehtoleinikki on myrkyllinen kasvi.
Lehtoleinikki kuuluu apomiktisiin leinikkeihin, jotka pystyvät tuottamaan siemeniä ilman hedelmöitystä. Näin syntyvät apomiktiset pikkulajit ovat toisistaan hyvin vaikeasti erotettavissa. Pikkulajien väliset erot ovat epäselviä ja levinneisyydeltään ne ovat usein suppea-alaisia. Suomessa lehtoleinikkien ryhmästä on erotettu ainakin kymmenen pikkulajia.
Levinneisyys.
Lehtoleinikkiä tavataan ainoastaan Euroopassa. Sitä kasvaa Alppien itäosista, Unkarista ja Romaniasta Länsi-Ukrainaan ja Länsi-Venäjälle, Itä-Puolaan, Baltiaan, Etelä-Suomeen sekä Länsi-Ruotsiin. Suomessa lehtoleinikkiä tavataan Ahvenanmaalla, sekä Manner-Suomessa lähinnä Uudeltamaalta ja Kymenlaaksosta Hämeeseen ulottuvalla alueella. Pohjois-Savossa on lisäksi lajin erillisesiintymä.
Elinympäristö.
Lehtoleinikki viihtyy rehevissä lehdoissa ja vanhoissa puistoissa. Lehtojen raivaaminen pelloiksi on aikanaan hävittänyt kasvin esiintymiä. Vanhoja puistokasvustoja uhkaavat nykyään niittymäisten kasvupaikkojen katoaminen helppohoitoisen nurmen suosimisen myötä.
Mohamed Koroma

Mohamed Koroma (s. 11. kesäkuuta 1988) on sierraleonelainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on 177 senttimetriä pitkä ja painaa 70 kilogrammaa. 
Koroma on pelannut lähes koko uransa Suomessa. Hän oli nostamassa TPV:tä Ykköseen kaudella 2006 ja edusti seuraa Ykkösessä kausina 2007 ja 2008, jonka jälkeen hän siirtyi Slovakian kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen MFK Topvar Topolcanyyn. Kaudella 2009 Koroma pelasi Kakkosta PP-70:ssä. Kaudeksi 2010 hän siirtyi ensimmäistä kertaa pääsarjatasolle, FC Hakaan, jossa hän pelasi myös seuraavan kauden. Yhteensä Koroma edusti Hakaa 33:ssa liigaottelussa, joissa hän ei tehnyt maaleja. Kaudeksi 2012 hän siirtyi Ykkösen FC Hämeenlinnaan. Koroma palasi Kakkoseen ja TPV:hen kaudeksi 2013.
Breivikeidet

Breivikeidet () on laakso ja matalahko sola Tromssan kunnassa, Tromssan läänissä, Pohjois-Norjassa.
Maantiede.
Laakso on kutakuinkin koillinen–lounas -suuntainen. Koillisessa se päättyy Breivikin asutuskeskittymän luona Breivika-lahteen, joka kuuluu Moskivuonoon (). Lounaassa laakso loppuu Nordbotnin ja Fagernesin asutusten luona Nordbotnin lahteen, joka puolestaan kuuluu Ramfjorden-vuonoon. Laakson pohjalla virtaava pääjoki on Storelva, joka laskee Breivikelvan nimellä koillisessa olevaan Breivika-lahteen. Jokeen laskee joitakin pienempiä sivujokia muista varrella olevista laaksoista, kuten Bjørnskaelva Bjørnskardalenista, Storforselva läheltä Tromsdalstinden-vuorta (1 238 m), Russevankelva Russevankskaretista, Tepphaugelva Tepphaugdalenista, Breidalelva Breidalenista, Langdalelva Langdalenista sekä sen toinen haara Tverrelva läheltä Vardtindeniä (1 054 m) ja Nakkelva Nakkedalenista. Vuoret Breivikeidetin etelä- ja pohjoispuolella ovat noin 1 000–1 400 metriä korkeita. Korkein lähistön huipuista on Hamperokken (1 404 m).
Liikenne.
Laakson läpi kulkee Fv91-maantie, joka lounaassa liittyy Eurooppatie 8:aan ja koillisessa puolestaan jatkuu Breivikeidetin jälkeen lauttayhteydellä Moskivuonon yli Lyngenin niemimaalle ja edelleen kohti itää, jossa se vielä yhden lauttayhteyden kautta liittyy Lyngseidetistä Lyngenin vuonon yli Olderdaleniin. Breivikeidetin laaksossa Fv91-tie risteytyy myös Nakkedalen-laaksoon vievän Fv51-tien kanssa. Fv91-tien lisäksi siitä erkanee joitakin lyhyehköjä ja pieniä pistoteitä.
Thom Bell

Thom Bell (1941 – 22. joulukuuta 2022) oli yhdysvaltalainen muusikko, lauluntekijä ja musiikkituottaja. Hän oli Kenny Gamblen ja Leon Huffin ohella tärkeässä roolissa soul-musiikin "Philly soul" -tyylin kehittymisessä 1970-luvulla. Hän työskenteli muun muassa The Delfonics- ja The Stylistics -yhtyeiden kanssa.
Bell opiskeli lapsena klassista pianonsoittoa. Hän tutustui Kenny Gambleen teini-ikäisenä ja perusti tämän kanssa vuonna 1959 The Romeos -nimisen yhtyeen. He nauhoittivat philadelphialaiselle Arctic -levy-yhtiölle, mutta eivät menestyneet. Bell toimi laulaja Chubby Checkerin sovittajana ja orkesterinjohtajana ja kirjoitti tälle kappaleita. Hän soitti Cameo Records -yhtiössä pianoa sessiomuusikkona.
Cameo Recordsilla Bell soitti muun muassa The Delfonics -yhtyeen kanssa. Kun yhtye siirtyi managerinsa Stan Watsonin perustamalle Philly Groove -yhtiölle vuonna 1968, Bell otettiin mukaan tuottajaksi. Ensimmäinen hänen tuottamansa hitti oli The Showstoppersin ”Ain’t Nothin’ but a Houseparty” vuonna 1968, jota seurasi The Delfonicsin ”La La Means I Love You” samana vuonna.
Bell kirjoitti paljon musiikkia laulaja ja lauluntekijä Linda Creedin kanssa. He tekivät Dusty Springfieldille kappaleen ”Free Girl” vuonna 1970. He kirjoittivat 1970-luvun alussa musiikkia The Stylistics -yhtyeelle ja tuottivat myös näiden nauhoituksia. Yhtyeen hiteistä Bellin ja Creedin kirjoittamia ovat muun muassa ”Betcha by Golly Wow”, ”You Make Me Feel Brand New” ja ”Stone in Love with You”. He kirjoittivat The Spinnersille kappaleen ”Could It Be I’m Falling in Love?” vuonna 1973. Bell myös tuotti The Spinnersin albumit "Mighty Love" (1974) ja "Pick of the Litter" (1975). Bell tuotti 1980-luvun alussa kaksi albumia Deniece Williamsille.
Bell muutti Philadelphiasta Washingtoniin ja työskenteli 1980- ja 1990-luvulla ajoittain muun muassa James Ingramin, Angela Winbushin ja Earth, Wind &amp; Firen kanssa.
Geenikartta

Geenikartta tai genomikartta on kuvaannollinen määritelmä yksittäisen geenin rakenteesta. Se sisältää DNA-ketjun, jossa on nimetty intronit ja eksonit. Kromosomin sekvensoinnissa selvitetään ensin geenien määrä kromosomissa. Geenikartta laaditaan jakamalla geeni pätkiin ja tutkimalla niitä yksitellen. 
Geenikartta mahdollistaa esimerkiksi taudeille altistavien geenimuunnosten seulomisen.
Marek Bakoš

Marek Bakoš (s. 15. huhtikuuta 1983 Nová Baňa, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jalkapalloilija. Hän edustaa tšekkiläistä Viktoria Plzeňia ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Bakoš edusti vuodet 1999–2004 kasvattajaseuraansa Nitraa, josta hän siirtyi Matador Púchovin kautta Venäjän pääsarjassa pelanneeseen Šinnik Jaroslavliin.
Kesäkuussa 2009 hän teki sopimuksen tšekkiläisseura Viktoria Plzeňin kanssa. Kauden 2010–2011 päätteeksi joukkue voitti historiansa ensimmäisen maan mestaruuden. Bakoš teki kauden aikana yhdeksän maalia.
LZ 58

LZ 58, joka on merkitty eri lähteissä myös LZ-58 tai L25, oli Saksan laivaston jäykkä Zeppelin-ilmalaiva, jota käytettiin 14. marraskuuta 1915 alkaen 48 ensimmäistä matkaa Saksan maavoimien palveluksessa länsirintamalla lennonvarmistuspalvelun tuottamiseen, minkä jälkeen se siirrettiin Saksan laivastolle länsirintamalle tiedustelutehtäviin.
Tekniset ominaisuudet.
Alus kuului samaan sarjaan kuin muut LZ 58 - LZ 88 -merkityt alukset.
Joillain lennoilla LZ 58:lla palveli Max Pruss, josta tuli myöhemmin LZ-129 Hindenburgin kapteeni.
Alan Bergman

Alan Bergman (11. syyskuuta 1925 New York – 17. heinäkuuta 2025) oli yhdysvaltalainen elokuvamusiikin sanoittaja ja laulaja. Hän sanoitti runsaasti musiikkia vaimonsa Marilyn Bergmanin kanssa ja voitti urallaan kolme Oscar-palkintoa.
Bergman opiskeli Pohjois-Carolinan yliopistossa ja Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa. Uransa alussa 1950-luvun alkupuolella hän työskenteli televisiossa lastenohjelmien ohjaajana. Vuonna 1958 Bergman meni naimisiin Marilyn Keithin kanssa. He alkoivat kirjoittaa yhdessä sanoituksia elokuvakappaleisiin, ja vuonna 1961 sai ensi-iltansa ensimmäinen heidän sanoittamaansa musiikkia sisältänyt elokuva "Näpit irti heilastani" (The Right Approach).
Vuonna 1967 Ray Charles nauhoitti Bergmanien sanoittaman ja Quincy Jonesin säveltämän tunnuskappaleen elokuvaan "Yön kuumuudessa" (In the Heat of the Night). Seuraavan vuoden "Thomas Crownin tapaus" -elokuvaan (The Thomas Crown Affair) kirjoitettu kappale ”The Windmills of Your Mind” oli Noel Harrisonin esittämänä kansainvälinen hitti ja voitti parhaan laulun Oscar-palkinnon. Laulun sävelsi Michel Legrand, josta tuli Alan ja Marilyn Bergmanin pitkäaikainen musiikillinen yhteistyökumppani, tuloksena muun muassa niin ikään Oscar-ehdokkaaksi yltäneet balladit ”What Are You Doing the Rest of Your Life?” (1969) ja ”How Do You Keep the Music Playing?” (1982). Bergmanit kirjoittivat yhdessä Marvin Hamlischin kanssa tunnuskappaleen vuoden 1973 elokuvaan "Parhaat vuotemme" (The Way We Were), joka nousi Barbra Streisandin esittämänä listaykköseksi ja voitti Bergmaneille toisen Oscar-palkinnon.
Hamlisch ja Bergmanit kirjoittivat vuoden 1978 elokuvaan "Samaan aikaan ensi vuonna" (Same Time Next Year) kappaleen ”The Last Time I Felt Like This”. Bergmanien sanoittama, Dave Grusinin säveltämä ja Stephen Bishopin laulama ”It Might Be You” elokuvasta "Tootsie – lyömätön lyyli" (Tootsie) nousi listoilla kymmenen kärkeen vuonna 1982. Seuraavana vuonna Bergmanit voittivat kolmannen Oscar-palkintonsa elokuvan "Jentl" (Yentl) musiikista.
Yhdysvaltain lauluntekijäakatemia myönsi Bergmaneille palkinnon elämäntyöstä vuonna 1995. Samana vuonna Berklee College of Music nimitti heidät kunniatohtoreiksi.
Vuonna 2000 Alan Bergman lauloi Diane Schuurin albumilla "Friends for Schuur". Vuonna 2007 ilmestyi hänen oma albuminsa laulajana, "Lyrically, Alan Bergman". Myöhemmin Bergman toimi Johnny Mercer -säätiön, The Artists’ Rights Foundationin sekä The Jazz Bakery -järjestön johtokunnissa. Bergmaneilla on yksi tytär, elokuvatuottaja Julie Bergman Sender.
Marilyn Bergman

Marilyn Bergman, o.s. "Keith", (10. marraskuuta 1929 New York, Yhdysvallat – 8. tammikuuta 2022 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen elokuvamusiikin sanoittaja. Hän sanoitti runsaasti musiikkia aviomiehensä Alan Bergmanin kanssa ja voitti urallaan kolme Oscar-palkintoa.
Marilyn Keith painottui high schoolissa musiikkiin ja opiskeli New Yorkin yliopistossa psykologiaa ja englannin kieltä. Opintojen jälkeen hän muutti Los Angelesiin, missä tapasi sanoittaja Alan Bergmanin. He menivät naimisiin vuonna 1958 ja ryhtyivät yhdessä sanoittamaan elokuvamusiikkia.
Ray Charles nauhoitti vuonna 1967 Bergmanien sanoittaman ja Quincy Jonesin säveltämän tunnuskappaleen elokuvaan "Yön kuumuudessa". Seuraavana vuonna he sanoittivat "Seikkailija Thomas Crown" -elokuvaan kappaleen ”The Windmills of Your Mind”, jonka sävelsi Michel Legrand ja esitti Noel Harrison. Laulusta tuli kansainvälinen menestys, ja se sai parhaan laulun Oscar-palkinnon. Legrandista tuli Alan ja Marilyn Bergmanin pitkäaikainen musiikillinen yhteistyökumppani. He kirjoittivat Marvin Hamlischin kanssa vuoden 1973 elokuvaan "Parhaat vuotemme" tunnuskappaleen, joka nousi Barbra Streisandin esittämänä listaykköseksi ja toi Bergmaneille toisen Oscar-palkinnon. Muita Legrandin ja Bergmanien yhteistyökappaleita ovat muun muassa ”What Are You Doing the Rest of Your Life?” ja ”How Do You Keep the Music Playing?”.
Bergmanit kirjoittivat Marvin Hamlischin kanssa kappaleen ”The Last Time I Felt Like This” vuoden 1978 elokuvaan "Samaan aikaan ensi vuonna". Bergmanien sanoittama, Dave Grusinin säveltämä ja Stephen Bishopin laulama ”It Might Be You” elokuvasta "Tootsie – lyömätön lyyli" nousi listoilla kymmenen kärkeen vuonna 1982. Seuraavana vuonna Bergmanit voittivat Michel Legrandin kanssa parhaan musiikin Oscar-palkinnon elokuvan "Jentl" musiikkiraidasta.
Marilyn Bergman valittiin vuonna 1985 ensimmäisenä naisena ASCAP:n johtokuntaan. Vuonna 1994 hänestä tuli järjestön johtokunnan puheenjohtaja. Yhdysvaltain lauluntekijäakatemia myönsi Bergmaneille palkinnon elämäntyöstä vuonna 1995, ja samana vuonna Berklee College of Music nimitti heidät kunniatohtoreiksi. Marilyn Bergmanille myönnettiin vuonna 1996 ranskalainen Ordre des Arts et des Lettres -kunniamerkki.
Bergman toimi ASCAP:n johtokunnan puheenjohtajana ja kansainvälisen tekijänoikeusjärjestökonfederaation CISACin puheenjohtajana. Hänen tyttärensä Julie Bergman Sender on elokuvatuottaja.
Merivoimien Itämeren suunnitelma eurooppalaisen sodan varalta

Merivoimien Itämeren suunnitelma eurooppalaisen sodan varalta () oli Venäjän keisarikunnan laivaston suunnitelma Suomenlahden rannikkojen suojelemiseksi Saksan laivaston ja maavoimien mahdolliselta hyökkäykseltä kohti Pietaria Suomen tai Viron rannikon tai Suomenlahden kautta. Suunnitelma valmistui kesäkuuhun 1912 mennessä.
Suomenlahden sulkeminen rannikkotykistön tulella jaettiin neljään puolustusasemaan. Pääpuolustusaseman () linja kulki reittiä Naissaari () – Porkkalanniemi (). Vuoteen 1917 mennessä ei ollut vielä saatu kokonaan valmiiksi rakennettua 14"-tornikanuunapattereille sekä Naissaarelle että Mäkiluodolle.
Pääpuolustusaseman rinnalle piti perustaa kalliosivuasema () linjalle Porkkalanniemi–Tvärminne () takarajana Kronstadtin alue (). Kalliosivuasemassa oli 1917 vielä vain väliaikaisia pattereita. Koska asemissa oli vain laivaston keveitä osastoja, oli aikomus vuoden 1917 loppuun mennessä valmistella rannikkotykistöasemat.
Suunnitelmassa oli keskeistä syvyydessä pitkä puolustusasema, joka tarkoituksena oli miinoittein ja rannikkotykein heikentää hyökkääjän kykyä liikkua ja toimia.
Meksikonkirkupöllönen

Meksikonkirkupöllönen ("Megascops seductus" aiemmin "Otus seductus") on pöllöihin kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Meksikossa, missä sillä on melko pieni elinalue läntisessä Keski-Meksikossa, jossa se on jokseenkin yleinen Jaliscossa, Colimassa, Michoacánissa, Morelasissa ja Guerrerossa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset metsät ja pensastot.
Dalai Lama Renaissance

Dalai Lama Renaissance on vuonna 2007 kuvattu dokumenttielokuva, joka perustuu Tiibetin historiaan ja nykyisen dalai-laman elämään ja haastatteluihin. Elokuvan kertojana toimii Harrison Ford ja sen on ohjannut Khashyar Darvich. Elokuvassa esiintyvät Dalai Laman lisäksi muun muassa Amit Goswami, Vici Robin ja Fred Alan Wolf.
Elokuva voitti 12 palkintoa ja esitettiin yli sadassa maassa.