tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Earl of Sandwich

Earl of Sandwich on yhdysvaltalainen kansainvälinen pikaruokaketju, joka on erikoistunut voileipiin. Ensimmäinen Earl of Sandwich -ravintola perustettiin Orlandoon, Floridaan vuonna 2004. Perustajina olivat brittiläinen John Montagu, yhdestoista Sandwichin jaarli, hänen poikansa Orlando Montagu sekä liikemies Robert Earl, joka on myös Planet Hollywood -ravintolaketjun perustaja.
Action Comics No. 1

Action Comics No. 1 (kesäkuu 1938) on sarjakuvalehti "Action Comicsin" ensimmäinen numero. Siinä esiintyy ensi kertaa monia sarjakuvasankareita, näistä tunnetuimpana Jerry Siegelin ja Joe Shusterin Teräsmies. Lehti on kaikkien aikojen arvokkain sarjakuvalehden numero: vuonna 2011 siitä maksettiin nettihuutokaupassa ennätysmäiset 2,16 miljoonaa dollaria.
Sisältö.
"Action Comics" No. 1 sisältää 11 eri tarinaa:
Julkaisu.
DC Comicsin edeltäjä National Allied Publications julkaisi lehden 18. huhtikuuta 1938 (kannen päiväys kesäkuu 1938). Lehteä pidetään ensimmäisenä varsinaisena supersankarisarjakuvalehtenä ja vaikka "Action Comics" nykyisin onkin Teräsmiehen kuukausittainen lehti, No. 1 oli kuten monet varhaiset sarjakuvalehdet, kokoelma.
Etelänruttojuuri

Etelänruttojuuri ("Petasites hybridus") on asterikasvien heimoon ja ruttojuurten sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa alun perin viljelykarkulaisena Etelä-Suomessa. Sitä kasvatetaan myös perennana, ja se on tuotu Suomeen alkuaan rohdoskasviksi. Etelänruttojuuri on tullut Pohjolaan luostarien munkkien mukana. Sitä on käytetty nimensä mukaisesti keskiaikana haavoja parantavana, mutta ennen kaikkea ruttolääkkeenä. Harvinainen etelänruttojuuri luokitellaan Suomessa vieraslajiksi. 
Ulkonäkö ja koko.
Etelänruttojuuri on monivuotinen, juurakollinen ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 15–40 senttimetriä. Punaruskea-sinipunainen varsi on etenkin latvasta karvainen. Kasvin lehdet ovat laakeita, kookkaita ja pitkäruotisia; suvun tieteellinen nimi ("Petasites") tuleekin kreikan kielen sanasta "petasos", joka tarkoittaa leveälieristä hattua. Jopa 50–70 senttimetriä leveä lehtilapa on herttatyvinen, kulmikas, tylppähampainen, alta tiheäkarvainen ja päältä kaljuuntuva; tyviliuskat ovat pyöreäkärkisiä.
Etelänruttojuuri kukkii varhain keväällä, joskus jo maalis–huhtikuussa, mutta tavallisimmin kesäkuuhun asti. Se on kaksikotinen eli sen hede- ja emikukat ovat eri kasveissa. Suomessa emikasvit ovat kuitenkin hyvin harvinaisia. Kukinto on 15–50 kukasta koostuva punertava mykerö. Kussakin kukassa on joko viisi hedettä tai yksi kaksiluottinen emi. Hedelmä on kellanruskea pähkylä, jonka päässä on hapsihaivenia; Suomessa hedelmää ei kuitenkaan muodostu ja kasvi lisääntyy suvuttomasti.
Elinympäristö.
Etelänruttojuuri kasvaa ojanvarsilla, järvenrannoilla, pellon- ja tienpientareilla, metsänlaiteilla, pihoilla, puistoissa ja joutomailla. Se viihtyy mangaanipitoisessa maassa.
Käyttö.
Etelänruttojuuren juurta ja tuoreita lehtiä voi käyttää rohdoksena. Ruttojuurelle tyypillisiä yhdisteitä ovat seksviterpeenialkoholeihin luettavat petasinolit, petasiini, isopetasiini, fukinoni ja furanopetasiini. Petasiinilla ja isopetasiinilla väitetään olevan kouristuksia laukaiseva vaikutus, ja kasvia on käytetty kouristuskipua lievittävänä, maksan ja mahan toimintahäiriöissä, suoliston vaivoissa sekä kuukautiskivuissa.
Ruttojuuren rohdoksilla on arveltu olevan hidastava vaikutus syöpäkasvainten kasvussa Sen epäillään johtuvan kasvin, etenkin lehtien, suuresta mangaanipitoisuudesta. Kasvi onkin mangaaninsuosija ja mangaanin puutteen ravinnossa arvellaan edistävän syöpiä.
Kasvi sisältää myös maksamyrkyiksi luettavia senekioniineja, jotka ovat myös muta- ja teratogeenisia. Siksi kasvia ei tule itse kerätä rohdostuotteeksi.
Johan Stråhlman

Johan (Johannes Caroli) Stråhlman (23. huhtikuuta 1749 Valkjärvi – 16. tammikuuta 1840 Valkjärvi) oli suomalainen kirkkoherra, opettaja ja kielentutkija.
Henkilöhistoria.
Stråhlmanin vanhemmat olivat Valkjärven kirkkoherra Karl Stråhlman (1719–1778) ja Katarina Susanna Allenius. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1767. Stråhlman vihittiin papiksi Viipurin hiippakunnassa 1780. Hänestä tuli teologian tohtori 1818.
Stråhlman oli Viipurin katedraalikoulun alikonrehtorina vuodesta 1769 ja konrehtorina vuodesta 1773. Valkjärven kirkkoherrana hän oli vuodesta 1780. Stråhlmanista tuli lääninrovasti 1796 ja vuonna 1803 hänet nimitettiin Viipurin tuomiorovastiksi ja tuomiokapitulin esimieheksi mutta hän ei ottanut tehtäviä vastaan, koska Viipurin kirkkoherraksi oli hänen sijastaan nimitetty toinen henkilö. Vuonna 1817 Stråhlman oli synodaaliväitöksen varapreeses pappeinkokouksessa Porvoossa.
Stråhlman laati saksaksi suomen kieliopin "Finniselle Sprachlehre" (1816), jonka hän julkaisi tekijänimellä Johan Strahlmann. Tästä kirjasta tšekkiläinen kirjailija Josef Holeček opetteli suomea, ennen kuin ryhtyi kääntämään "Kalevalaa".
Stråhlman oli naimisissa 1779–1833 Elisabet Tavastin (k. 1833) kanssa. Heidän poikiaan olivat Taipalsaaren kirkkoherra Karl Teodor Stråhlman (1782–1819), Säämingin kirkkoherra Johan Niklas Stråhlman (1784–1864), Venäjän siirtomaiden sotilasinsinöörijoukkojen kenraalimajuri Peter Emanuel Stråhlman (1794–1855), tie- ja vesikulkulaitosten ylihallituksen asessori, laamanni Adolf Eberhart Stråhlman (1809–1868) ja Valkjärven kappalainen Georg Ulrik Stråhlman (1800–1847).
Otto Reinhold Strömfelt

Otto Reinhold Strömfelt (1649–1744) oli ruotsalainen virkamies ja tuomari. Hänestä tuli vuonna 1719 Västerbottenin läänin maaherra ja sen jälkeen Kopparbergin läänin maaherra. Hän oli vuonna 1721 Ruotsin valtuutettuna Uudenkaupungin rauhanneuvotteluissa. Vuonna 1723 hänestä tuli kamarikollegion presidentti, vuonna 1736 Svean hovioikeuden presidentti ja vuonna 1743 Turun hovioikeuden presidentti.
Lähteet.
Yhteenveto
Hiroyuki Kanai

Hiroyuki Kanai (1925–2012) oli japanilainen yritysjohtaja ja filatelisti. Hän seurasi isäänsä yli kymmenen osakalaisen yrityksen johtajana. David Feldmanin mukaan Kanai on yksi harvoista filatelisteista, josta on tullut legenda jo omana elinaikanaan. Vuonna 1991 hänelle myönnettiin Japanin keisarin kunniamerkki sinisellä nauhalla ("Ranju hōshō"). 
Filatelistina.
Kanai keräsi kaikkien aikojen parhaimpiin kuuluvia kokoelmia Mauritiuksen, New Brunswickin, Nova Scotian, Trinidadin ja Suomen postimerkeistä sekä kotimaansa Japanin klassisista merkeistä. Kanai aloitti postimerkkeilyn 5-vuotiaana ja jo 13-vuotiaana harrasti filateliaa vakavasti. Opiskellessaan yliopistossa hän perusti kaksi postimerkkeilykerhoa. Toisen maailmansodan jälkeen hän luopui koko maailman merkkien keräilystä ja keskittyi erityisesti Britannian siirtomaihin ja Japanin klassisiin merkkeihin. Hän myös tutki ja julkaisi artikkeleita keräämistään merkeistä. Kanai kirjoitti muun muassa yhden tärkeimmistä Mauritiuksen klassisen ajan filateliaa käsittelevistä kirjoista. Hän omisti ainoana keräilijänä viisi Mauritius Post Office -merkkiä samanaikaisesti.
Kanai myi Mauritius-kokoelmansa David Feldmanin huutokaupassa Zürichissä vuonna 1993. Hän kertoi syyksi haluavansa antaa muillekin keräilijöille mahdollisuuden omistaa Mauritiuksen kauniita postimerkkejä. Kanai saavutti kolmen eri maan kokoelmillaan Grand Prix -palkinnon. Ylpein hän oli Suomi-kokoelmastaan Helsingissä 1988 voittamastaan National Grand Prix -palkinnosta.
Kaarlo Ståhlberg (professori)

Kaarlo Ståhlberg (13. syyskuuta 1894 Helsinki – 2. elokuuta 1977) oli suomalainen tekniikan tutkija. 
Kaarlo Ståhlberg valmistui ylioppilaaksi 1912 ja valmisti diplomi-insinööriksi 1916. Sen jälkeen hän toimi Kymin ja Kuusankosken selluloosatehtaiden teknisissä johtotehtävissä aina vuoteen 1928. Sen jälken hän oli Veitsiluodon uuden sellulosatehtaan suunnittelu- ja rakentamistehtävissä. Hän toimi Veitsiluodon sahan ja selluloosatehtaan johtajana 1930–1932 ja sen pohjalle perustetun Veitsiluoto Oy:n selluloosatehtaan johtajana 1932–1946. Vuosina 1948–1962 hän oli Teknillisen korkeakoulun kemian koneopin professori. 
Kemissä ollessaan hän oli Kemin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1931-1934.
Hänen isänsä oli presidentti K. J. Ståhlberg.
Valkiajärvi (Kankaanpää, Niinisalo)

Valkiajärvi on Satakunnassa Kankaanpäässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Jämijärven valuma-alueeseen. Valkiajärvi on osa Taulunojan valuma-aluetta.
Kankaanpäässä on toinenkin Valkiajärvi Hemiänkylällä.
Maantietoa.
Järven pituus on 1,7 kilometriä, leveys 1,3 kilometriä ja sen pinta-ala on 129 hehtaaria. Se sijaitsee Hämeenkankaan ja Pohjankankaan yhtymäkohdassa Kankaanpään Niinisalon varuskunnan itäpuolella. Järven länsi- ja pohjoisrantaan laskee vain muutama pikkuoja, mutta sen itärantaan, jossa on soita, laskee kymmenkunta suo-ojaa. Itäsrannalla sijaitsee myös järven laskuoja Tauluoja, joka laskee 3,7 kilometrin pituisena Kivijoen valuma-alueen alapäähän kohtaan, mistä alkaa Naurisjoen alue. Rantaviivan pituus on 5,8 kilometriä. Rannat ovat heikkapohjaista kangasmetsää tai taajama-aluetta, mutta itärannoilla rantaan rajautuu myös soita. Länsi- ja pohjoisrannat kuuluvat Puolustusvoimille. Itärannalla on lähes 20 vapaa-ajan asuntoa tai muuta kiinteistöä. Niille johtaa tiet yhdystieltä 13225. Järven pohjoisrannalla on uimaranta ja etelärannalla on laavu.
Luonto.
Hämeenkangas ja Pohjankangas ovat merkittäviä pohjavesialueita. Valkiajärvi saa varmasti suuren osan vedestään pohjavesistä, sillä järvi lähes katkaisee harjujakson leveydellään. Näin leveä katkos yhtenäisessä harjujaksossa selitetään suuren kuolleen jään kappaleella, joka jäi hiekan alle puristukseen ja suli jääkauden jälkeen pois. Paikalle jäänyt painauma peittyi vedellä järveksi. Järven alla on todennäköisesti vielä kymmeniä metrejä hiekkaa.
Historiaa.
Valkiajärven kautta kulki vanha keskiaikainen maantie Kyrönkankaantie.
Niinisalon kasarmialuetta rakennettaessa vuosina 1934–1935 päätettiin johtaa kasarmialueen jätevedet sellaisinaan Valkiajärveen. Tämän seuraukset olivat nähtävissä varsin pian, ja keväällä 1937 lähetettiin järvestä vesinäytteet Puolustusvoimien Kemialliselle Koelaitokselle. Tilanne paheni seuraavina vuosina ja elokuussa 1939 uusien vesinäytteiden lähettämisen yhteydessä mainittiin, että todennäköisesti helteisen sään vaikutuksesta järven pinnalle oli muodostunut limakerros, joka peitti liki puolet järvestä ja kulkeutui tuulen mukana lauttana rannalta toiselle. Saman kuun lopulla mainittiin lisäksi, ettei järven vesi kelvannut enää pyykinpesuun ja pienten kalojen kuolleisuus oli huomattavasti lisääntynyt. Järven tilanne pysyi samankaltaisena 1950-luvulle saakka, jolloin varuskunnan jätevesihuolto järjestettiin uudelleen. Näillä toimenpiteillä järvi onnistuttiin pelastamaan. Varuskunnan jätevedenpuhdistamo rakennettiin vuosina 1965–1966.
Valkiajärvi

Valkiajärvi-nimisiä järviä on Suomessa ympäristöhallinnon tietokannan mukaan 26 kappaletta. Vain neljä niistä on pinta-alaltaan yli neliökilometrin suuruisia.
Nimi voi tarkoittaa muun muassa seuraavia järviä:
Santasport Lapin Urheiluopisto

Santasport Lapin Urheiluopisto on suomalainen, Rovaniemellä sijaitseva liikunnan ja vapaa-ajan keskus. Santasport on aloittanut toimintansa vuonna 1972 nimellä Lapin Urheiluopisto, ja se on vapaan sivistystyön oppilaitos ja valtakunnallinen liikunnan koulutuskeskus. Se on Suomen urheiluopistoista uusin ja osa Lapin Urheiluakatemiaa. Nykyään nimellä Santasport Lapin Urheiluopisto toimiva yritys tarjoaa lisäksi kattavasti eri liikunnan ja vapaa-ajan palveluita.
Urheiluopiston ovat suunnitelleet arkkitehdit Marjatta ja Martti Jaatinen.
Tilat ja liikuntapaikat.
Santasport Lapin Urheiluopiston tiloissa:
Samassa pihapiirissä:
Keskuksen välittömässä läheisyydessä:
Keilahalli.
Santasportin keilahallissa on 12 rataa, hohtokeilausta sekä automaattinen pistelaskujärjestelmä. Keilahallin yhteydessä toimii Buusti Lounge &amp; Deli, josta voi ostaa virvokkeita, välipaloja, keittolounaan, salaattiannoksia, burgereita sekä pientä purtavaa. Buustissa on A-oikeudet.
Jitsi

Jitsi (bulgarian kielen sanasta "жици") on ilmainen avoimen lähdekoodin pikaviestintä- ja videopuheluohjelma. Ohjelman kehitys aloitettiin Strasbourgin yliopistossa. Vuonna 2020 Jitsillä oli 10 miljoonaa kuukausittaista käyttäjää.
Vuonna 2018 8x8 hankki Jitsin Atlassianilta. Atlassian hankki Jitsin vuonna 2015 BlueJimpiltä.
Ominaisuuksia.
Tuetut protokollat.
Jitsi tukee useita protokollia ja pikaviestinverkkoja, kuten OTR, SIP, RTP, SRTP, ZRTP, XMPP (Jabber), ICQ, AIM ja Google Talk.
Kalle Lehtovuori

Kalle Lehtovuori (vuoteen 1907 Löfberg, 4. maaliskuuta 1889 Hollola – 18. heinäkuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli erityisesti puolustusvoimien rakennuksia.
Lehtovuoren isä oli räätäli Anselm Löfberg ja äiti Maria Vilhelmiina o.s. Niplander. Hänen puolisonsa oli käsityönopettaja Emmi o.s. Seppälä. Hänen poikansa on valtiotieteiden maisteri Erkki Lehtovuori.
Lehtovuori valmistui ensin rakennusmestariksi teollisuuskoulun huonerakennusosastolta vuonna 1909. Hän sai arkkitehdin päästötodistuksen Polyteknisen Instituutin Technikum Strehlitzin huoneenrakennus- ja arkkitehtuuriosastolta Strehlitzissä Saksassa 30. toukokuuta 1913. Hän valmistui ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta vuonna 1919 ja arkkitehdiksi teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1924. Lehtovuori teki useita opintomatkoja Saksaan, Tanskaan, Norjaan ja Ruotsiin.
Pääasiallisen elämäntyönsä Lehtovuori suoritti Puolustusministeriön palveluksessa ja suunnitteli puolustusvoimille useita kasarmi- ja varikkorakennuksia. Niistä merkittävimpänä pidetään Niinisalon varuskunnan vuonna 1935 valmistunutta funkistyylistä lamellikasarmia sekä Kuopion ammuslataamon eli nykyisen Kuopion yliopiston geologian tutkimuslaitoksen rakennuksia vuodelta 1937. Puolustusministeriön rakennusosastolla (nykyään Puolustushallinnon rakennuslaitos) hänet nimitettiin vuonna 1949 osastopäälliköksi ja yliarkkitehdiksi, jossa asemassa hän toimi kuolemaansa saakka vuonna 1956.
Suojavaatetus

Suojavaatetus on vaatetusta, joka suojaa kemialliselta, mekaaniselta tai fysikaaliselta vaaralta tai haitalta. Suojavaatetus voi suojata esimerkiksi kuumuudelta, tulelta, kemikaaleilta, kylmältä tai sateelta. Sen tarkoitus voi olla myös lisätä näkyvyyttä.
Suojavaatestandardeja julkaisee Suomessa SFS. Euroopassa myytävien suojavaatteiden tulee olla EN-standardien mukaan hyväksyttyjä. Vain vähäiseltä vaaralta suojaavan suojavaatteen valmistaja tai maahantuoja voi itse CE-merkitä. Luokan II ja III mukaiset suojavaatteet pitää olla tyyppitarkastettu, jotta valmistaja tai maahantuoja saa myydä niitä tyyppitarkastettuna ja hyväksyttyinä henkilönsuojaimina. Suojavaatetuksesta pitää löytyä kiinteä merkintä, jossa on CE-merkintä ja vaatimusstandardin numero sekä sen tunnuskuva.
Suojavaatteiden standardit kuuluvat SFS-ICS-ryhmään 13.340.10. Suomen Standardisoimisliitto SFS ry:n SFS-käsikirja 166:een on koottu tiivistelmiä suojavaatteiden standardeista.
Patrick S. Gilmore

Patrick Sarsfield Gilmore (25. joulukuuta 1829 Ballygar – 24. syyskuuta 1892 St. Louis) oli amerikanirlantilainen soittokunnanjohtaja ja säveltäjä. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat ”The Spirit of the North”, ”Freedom of the Old Plantation” ja ”When Johnny Comes Marching Home”.
Elämä ja ura.
Gilmore syntyi Ballygarissa, Galwayn kreivikunnassa Irlannissa, joka kuului tuolloin Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Hän muutti nuorena Athloneen ja soitti kornettia paikallisissa yhtyeissä. Hän sai orkesterinjohtaja Patrick Keatingilta opetusta trumpettiin ja klassiseen musiikkiin. 19-vuotiaana Gilmore muutti Yhdysvaltoihin ja asettui asumaan Bostoniin.
Gilmore johti Bostonissa paikallisia soittokuntia, muun muassa Boston Brigade Bandia ja Charlestown Bandia. Hän saavutti menestystä kornetinsoittajana ja pääsi vuonna 1853 soittamaan arvostettuun Salem Brigade Bandiin, jonka kokoonpanossa hän soitti muun muassa presidentti James Buchananin virkaanastujaisissa. Vuonna 1858 Gilmore perusti oman yhtyeensä, nimeltään Patrick Gilmore’s Band.
Sisällissodan sytyttyä Gilmore liitti yhtyeensä Massachusettsin 24. rykmentin soittokuntaan. Hänen tehtäväkseen annettiin kouluttaa massachusettslaisia soittokuntia. Pohjoisvaltioiden vallattua Louisianan Gilmoresta tehtiin osavaltion pääorkesterinjohtaja.
Sodan loputtua Gilmore järjesti Bostonissa musiikkifestivaalin rauhan kunniaksi. National Peace Jubilee -nimiseen tapahtumaan hankittiin 500-henkinen soittokunta ja 10 000-henkinen kuoro, jota johti kapellimestari Ole Bull. Festivaalista tuli merkittävä tapahtuma Bostonissa, ja kolme vuotta myöhemmin Gilmore järjesti uuden rauhanfestivaalin nimeltä World Peace Jubilee. Yhtyeiden ja kuorojen kokoa kasvatettiin entisestään World Peace Jubileeta varten; muun muassa Giuseppe Verdin "Trubaduurin" alasinkuoroa esitti 20 000 laulajaa, 2000 soittajan orkesteri ja 100 palomiestä takomassa oikeita alasimia.
1870-luvun lopulla Gilmore perusti New Yorkiin konserttitalon Gilmore’s Concert Garden, josta tuli myöhemmin ensimmäinen Madison Square Garden -nimeä kantanut areena.
1880-luvulta lähtien Gilmore johti New Yorkissa 22. rykmentin soittokuntaa ja kävi sen mukana kiertueilla ympäri Yhdysvaltoja. He soittivat vuosittain uudenvuodenaaton konsertin Times Squarella.
Patrick Gilmore kuoli sydänkohtaukseen syyskuussa 1892 St. Louisissa.
Tuotanto.
Gilmore sävelsi uransa aikana lukuisia lauluja ja marsseja, jotka usein julkaistiin salanimellä Louis Lambert. Hänen menestynein sävellyksensä oli ”When Johnny Comes Marching Home”, jonka hän sävelsi Gettysburgin taistelun jälkeen. ”The Everlasting Polka”, ”Freedom of the Old Plantation”, ”Good News From Home”, ”Music Fills My Soul with Sadness”, ”Seeing Nellie Home”, ”The Spirit of the North”, ”We Are Coming Father Abraham” sekä New Yorkin 22. rykmentin mukaan nimetty ”22nd Regiment March”.
Gilmore kirjoitti järjestämistään Bostonin rauhanfestivaaleista kirjan nimeltä "History of the Boston Peace Jubilee", joka julkaistiin vuonna 1871.
Erik Vlček

Erik Vlček (s. 29. joulukuuta 1981 Komárno, Nitran alue) on slovakialainen meloja. Hän sai miesten 1 000 metrin kajakkinelikossa pronssia vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa sekä hopeaa vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä ja 2016 Rio de Janeirossa. Kajakkinelikon 500 metrillä hän saavutti olympiapronssia 2021 Tokiossa. Lisäksi hän sijoittui kajakkinelikon 1000 metrillä neljänneksi vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä.
Vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa Vlček sijoittui 1 000 metrin kajakkikaksikossa 8. ja kajakkinelikossa 6. sijalle. Rion 2016 kajakkikaksikon 1 000 metrillä hän oli kahdeksas.
Ratamelonnan maailmanmestaruuskilpailuissa Vlček on voittanut kymmenen kultamitalia (2002–2015) ja saanut lisäksi kolme hopeaa (2005, 2009, 2018) sekä viisi pronssia (2001–2019). Hän on voittanut yksitoista Euroopan-mestaruutta.
Aleksandar Malenko

Aleksandar Malenko (; s. 20. tammikuuta 1979 Ohrid) on pohjoismakedonialainen entinen uimari. Hän jäi vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa 23. sijalle miesten 200 metrin perhosuinnissa ja 24. sijalle 400 metrin sekauinnissa. Vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa Malenko jäi 200 metrin vapaauinnissa Algerian Mahrez Mebarekin kanssa jakamalleen 35. sijalle.
Carl Gustaf Sundell

Carl Gustaf Sundell (1853–1924) oli suomalainen yritysjohtaja ja lahjoittaja. Hän sai kunnallisneuvoksen arvon 1924.
Sundellin isä oli laivuri ja hänen äitinsä oli kankuri, joka työllisti myös muita kutojia huolehtien näiden tuotteiden markkinoinnista. Sundell opiskeli Turun teknillisessä reaalikoulussa ja meni sitten työhön John Barker &amp; Co:n tehtaalle. Hän oli tavallisena työläisenä ja sitten piirtäjänä ja nousi vähitellen apulaismestariksi. Vuonna 1872 hän lähti valtion apurahan turvin opiskelemaan Englantiin. Hän opiskeli siellä kehräämökoulussa ja työskenteli toistakymmentä vuotta englantilaisissa tekstiilitehtaissa yleten siellä kehräämön johtajaksi. Palattuaan Suomeen hän toimi ensin Barkerin teknillisenä johtajana 1889–1898 ja sitten vuonna 1898 perustetun Porin Puuvillan isännöitsijänä 1898–1919. Hän lahjoitti muun muassa Åbo akademille ja nimeään kantavalle kansakouluparantolalle huomattavan rahasumman.
Mustahuppurastas

Mustahuppurastas ("Turdus olivater") on rastaiden heimoon kuuluva eteläamerikkalainen varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustahuppurastasta tavataan Kolumbiassa, Venezuelassa, Guyanassa, Surinamessa ja Brasiliassa. Lajin kannan kokoa ei tiedetä, mutta sitä on kuvattu yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Trayon Bobb

Trayon Bobb (s. 5. marraskuuta 1993) on jalkapalloilija entisestä Ranskan Guyanasta. Suomessa hänen seuransa on kauden 2013 alusta Tornion Pallo-47.
Ennen Suomeen tuloaan helmikuussa 2013 Bobb on pelannut Karibian alueen Trinidad &amp; Tobagossa Caledonia AIA:n joukkueessa, jonne hän siirtyi jo 16-vuotiaana. Hän osallistui maansa Guyanan maajoukkueeseen pelaten ensimmäisen maaottelunsa 24. marraskuuta 2011. Sen jälkeen hän on pelannut lukuisia maaotteluita mukaan lukien MM-karsintaotteluita. 
Huhtikuussa 2013 Bobb aloitti Kakkosen TP-47:ssä. Bobb pelasi menestyksekkäästi TP-47:ssä - ensin Suomen cupin peleissä kolme malaia ja heinäkuun loppuun mennessä Kakkosessa 12 pelissä kuusi maalia. Lisäksi hän kävi lainasopimuksella Rovaniemellä RoPS:ssa kolmessa pelissä. Heinäkuun lopulla TP-47 vuokrasi Bobbin Liettuaan FK Kruojan riveihin.
Katajarastas

Katajarastas ("Turdus kessleri") on rastaiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Katajarastasta esiintyy Kiinassa. Sen populaatiota ei ole arvioitu, mutta sitä pidetään yleisesti ottaen melko harvinaisena. Levinneisyysalueensa länsiosissa sitä on kuitenkin kuvattu paikoin paikallisesti yleiseksi. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Diatsoniumsuolat

Diatsoniumsuolat ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka koostuvat diatsoniumionista RN2+ ja anionista X-, missä R on usein aromaattinen ryhmä. Diatsoniumsuolat ovat suhteellisesta epävakaudestaan huolimatta tärkeitä orgaanisen kemian lähtöaineita. 
Ominaisuudet ja reaktiot.
Alkyylidiatsoniumsuolat ovat erittäin epävakaita ja räjähtävät helposti eikä niitä voida eristää. Ne reagoivat nopeasti vapauttaen typpikaasua ja muodostaen planaarisen karbokationin. Syklopropeniumyylidiatsoniumsuolat ja aromaattiset diatsoniumsuolat ovat pysyvämpiä ja eristettävissä, mutta kuivina silti erittäin helposti reagoivia. Pysyvyys riippuu myös suolan anioniosasta. Stabiileimpia ovat kloridit, tetraklorosinkaatit, vetysulfaatit ja tetrafluoroboraatit. Epävakaimpia ovat diatsoniumnitraatit, -perkloraatit ja -jodidit. Diatsoniumsuolojen liuokset ovat hieman kiinteitä yhdisteitä pysyvämpiä. Monet diatsoniumsuolat liukenevat veteen, mutta eräät kahtaisionina esiintyvät diatsoniumsuolat, kuten sulfaniilihaposta tai metaniilihaposta johdetut diatsoniumsuolat ovat heikosti veteen liukenevia.
Diatsoniumsuolat vapauttavat hyvin herkästi typpikaasua, joka on yksi parhaimmista lähtevistä ryhmistä nukleofiilisissä substituutioissa ja aromaattisissa nukleofiilisissä substituutioissa ja voidaan korvata lähes millä tahansa muulla nukleofiilillä. Tyypillisiä korvaavia ryhmiä ovat kloridi-, bromidi-, jodidi- ja syanidi-ionit, jolloin ionin lähteenä käytetään kupari(I)suolaa, ja vetyä, jonka lähteenä käytetään tyypillisesti fosforihappoa.
Toinen tärkeä reaktio on niin kutsuttu diatsokytkentä. Siinä diatsoniumsuola reagoi aromaattisen orgaanisen yhdisteen kanssa elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla muodostaen atsoyhdisteen, joita käytetään tyypillisesti väriaineina.
Valmistus.
Diatsoniumsuoloja valmistetaan diatsotiointireaktiolla amiineista typpihapokkeen avulla käyttäen happona tyypillisesti suolahappoa. Reaktio suoritetaan matalassa, tyypillisesti noin 5 °C lämpötilassa. Näin saadaan diatsoniumklorideja, joista voidaan valmistaa muita diatsoniumsuoloja. Diatsoniumklorosinkaatteja saadaan diatsoniumkloridista lisäämällä vesiliuokseen sinkkikloridia ja natriumkloridia, jolloin tetraklorosinkaattisuola kiteytyy. Diatsoniumvetysulfaatteja valmistetaan lisäämällä diatsoniumkloridiliuokseen natriumvetysulfaattia ja diatsoniumtetrafluoroboraatteja lisäämällä liuokseen natriumtetrafluoroboraattia, jolloin ne kiteytyvät.
Nick Dempsey

Nicholas Charles ”Nick” Dempsey (s. 13. elokuuta 1980 Norwich) on brittiläinen kilpapurjehtija. Hän sai purjelaudalla hopeaa kesäolympialaisissa 2012 Lontoossa ja 2016 Riossa sekä pronssia 2004 Ateenassa. Lisäksi hän sijoittui neljänneksi Pekingissä 2008 ja 16:nneksi Sydneyssä 2000. 
Dempsey on ollut naimisissa purjehtija Sarah Aytonin kanssa.
Rust n’ Rage

Rust n’ Rage on vuonna 2009 perustettu suomalainen glam metal -yhtye. 
Esikoisalbuminsa se julkaisi vuonna 2013. "Showdown" -niminen levy sai arvostelijoilta pääosin myönteisen vastaanoton. Yhtyeen musiikissa on glamin lisäksi kuultavissa vaikutteita muun muassa Judas Priestiltä sekä 1980-luvun vaihteen brittiläisiltä NWOBHM-yhtyeiltä.
Elsa Schiaparelli

Elsa Schiaparelli (1890 Rooma – 1973 Pariisi) oli italialainen muotisuunnittelija. Hänet tunnetaan erityisesti huimapäisten ja humorististen yksityiskohtien tuomisesta haute couture -muotiin sekä yhteistyöstään surrealistitaiteilijoiden kanssa. Yksi tunnetuimmista Schiaparellin luomuksista on hattu, joka näyttää korko ylöspäin päähän asetetulta naisten kengältä.
Schiaparellin muotihuone toimi Pariisissa vuosina 1929–1954. Yrityksen huippukautta oli 1930-luvun loppu, jolloin asujen valmistus, esittely ja myynti työllistivät noin 600 henkeä.
Yhteydet surrealistitaiteilijoihin.
1930–1940-luvuilla Schiaparelli teki yhteistyötä lukuisien taiteilijoiden, muun muassa Jean Cocteaun, Man Rayn, Salvador Dalín, Christian Berardin ja Leonor Finin kanssa. Toiset taiteilijoista osallistuivat vaatteiden ja asusteiden suunnitteluun (Cocteau, Dali, Berard, Fini), toiset taas tekivät Schiaparellille muotipiirroksia ja -kuvauksia (Cocteau, Ray, Berard, Fini). 
Schiaparelli tutustui uuden taiteen vaikuttajiin jo asuessaan New Yorkissa vuosina 1919–1922. Siellä oli yhteydessä muun muassa Marcel Duchampiin, Alfred Stieglitziin ja Man Rayhin. Yhteydet taide- ja intellektuellipiireihin jatkuivat myöhemmin Pariisissa, missä Schiaparelli seurasi läheltä surrealistisen liikkeen syntyä.
Tausta ja uran alku.
Schiaparelli oli yläluokkaisen roomalaisperheen tytär, joka nuoruudessaan opiskeli filosofiaa ja julkaisi yhden runoteoksen. Vuonna 1914 hän avioitui Lontoossa ranskalais-sveitsiläisen kreivin William de Wendt de Kerlorin kanssa. Pari muutti New Yorkiin vuonna 1919. He saivat tyttären ja erosivat. Schiaparelli muutti Pariisiin vuonna 1922 ja päätyi suunnittelemaan vaatteita. Muotialan koulutusta tai kokemusta hänellä ei aloittaessaan ollut. Schiaparellin ensimmäiset tuotteet olivat neuleita ja urheiluasuja. Ajatuksena oli tarjota modernille naiselle mittatilauspukujen sijaan käyttökelpoisia erillisvaatteita, joita voisi yhdistellä eri tavoin. Tämä ajattelu ennakoi nykyistä ready-to-wear-muotia.
Karkia Mistika Records

Karkia Mistika Records on Porissa toimiva lähinnä uuteen jazziin ja underground-musiikkiin keskittynyt levy-yhtiö, jonka on perustanut porilainen Jyrki Laiho vuonna 2002. 
Se on julkaissut muun muassa Halme Prospektin, Hot Herosin, Faarao Pirttikankaan, Sound &amp; Furyn, Ville Leinosen sekä Mama Longhornin albumeja. Lisäksi Karkia Mistikalta on ilmestynyt Kansanturvamusiikkikomissio- ja The Leo Bugariloves -yhtyeiden koko tuotanto uudelleenjulkaisuna. Vuonna 2017 Nikolai Bladin "Kotiinpaluu" sai Etno-Emma-palkintoehdokkuuden. 2018 Jazzmuusikot ry valitsi Laihon Vuoden Jazzdiggariksi. Yleisradion Jazzradio myönsi 2019 Jyrki Laiholle Varjo-Yrjö -tunnustuksen suomalaisen jazzkulttuurin eteen tehdystä edistämistyöstä. 2020 Laiho sai Suomen Musiikintekijät ry:n Pro Musiikintekijät -kunniamaininnan, joka myönnetään suomalaisen kevyen musiikin aseman edistämisestä.
Death Trip

Death Trip on vuosina 1988–1994 toiminut ja vuonna 2012 uudelleen aktivoinut suomalainen rock-yhtye. 
Se on yksi Terveet Kädet -yhtyeestä tunnetun Läjä Äijälän lukuisista sivuprojekteista. Myös muut Death Tripin muusikot ovat soittaneet Terveissä Käsissä.
Suurta kulttimainetta nauttivalta yhtyeeltä ilmestyi alun perin vain kolme singleä, jotka julkaisi oululainen Bad Vugum. Vuonna 2011 porilainen Ektro Records julkaisi Death Tripin koko tuotannon cd:llä. Levy sisältää 1980- ja 1990-luvulla singleillä ilmestyneiden kuuden kappaleen lisäksi myös kuusi live-esitystä sekä kaksi demokappaletta.
Mahrez Mebarek

Mahrez Mebarek (; s. 11. helmikuuta 1985) on algerialainen uimari.
Vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa Mebarek jäi miesten 200 metrin vapaauinnissa makedonialaisen Aleksandar Malenkon kanssa jakamalleen 35. sijalle. Hän osallistui samoissa kisoissa myös 400 metrin vapaauintikilpailuun ja jäi siinä 30. sijalle. Mebarek kilpaili 200 metrin vapaauinnissa uudelleen vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä ja jäi 51. sijalle.
Paolo Pezzi

Paolo Pezzi FSCB (s. 8. elokuuta 1960 Russi, Italia) on italialainen, Venäjällä toimiva roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Ugo Poletti 22. joulukuuta 1990. Hänet nimitettiin Moskovan (Jumalan Äidin) arkkihiippakunnan johtoon 21. syyskuuta 2007, ja piispaksi vihkiminen seurasi 27. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Tadeusz Kondrusiewicz, jota avustivat Joseph Werth ja Antonio Mennini. Pezzi on Pyhän Carlo Borromeon lähetyspappien veljeskunnan jäsen, mikä on yksi kansainvälisen Comunione e Liberazione -liikkeen yhteisöistä.
Tadeusz Kondrusiewicz

Tadeusz Kondrusiewicz (s. 3. tammikuuta 1946 Odelsk) on valkovenäläinen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Liudas Povilonis 31. toukokuuta 1981. Hänet nimitettiin Minskin apostoliseksi hallitsijaksi ja Hippo Diarrhytuksen titulaaripiispaksi 10. toukokuuta 1989. Piispaksi konsekroinnin suoritti 20. lokakuuta paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Edward Idris Cassidy ja Francesco Colasuonno.
13. huhtikuuta 1991 Kondrusiewicz sai nimityksen Euroopan Venäjän apostoliseksi hallitsijaksi. 11. helmikuuta 2002 muodostettiin Moskovan (Jumalan Äidin) arkkihiippakunta, jonka arkkipiispaksi Kondrusiewicz nimitettiin. 21. syyskuuta 2007 hän sai uuden nimityksen Minsk-Mahiljoun arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 10. marraskuuta.
Lisäksi Kondrusiewicz toimi kesäkuusta 2011 kesäkuuhun 2012 Pinskin apostolisena hallitsijana.
Wiradech Kothny

Wiradech Kothny (; s. 10. toukokuuta 1979 Kanchanaburi) on thaimaalais-saksalainen miekkailija. Hän sai pronssia sekä säilän yksilö- että joukkuekilpailussa vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä, jossa hän edusti Saksaa.
Thaimaan kilpailijana Kothny jäi säilän yksilökilpailussa 13. sijalle kesäolympialaisissa 2004 Ateenassa ja 25. sijalle kesäolympialaisissa 2008 Pekingissä.
Maike Valanne

Mika ”Maike” Valanne on suomalainen kitaristi ja laulaja. Oulusta kotoisin oleva Valanne tunnetaan muun muassa yhtyeistä Faff-Bey, Terveet Kädet ja The Black League. 
Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli vuonna 1985 perustettu Faff-Bey, joka julkaisi neljä albumia vuosina 1988–1994. Terveissä Käsissä Valanne soitti 18 vuoden ajan 1990-luvun alusta lähtien. The Black Leaguen kokoonpanoon hän on kuulunut yhtyeen perustamisesta lähtien.
Bedřich Schejbal

Bedřich Schejbal (30. marraskuuta 1874 – ?) oli böömiläinen miekkailija. Hän oli mukana saamassa pronssia säilän joukkuekilpailussa vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa. Hän kilpaili siellä lisäksi kalvan ja säilän yksilökilpailuissa.
Vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa Schejbal osallistui taas säilän joukkuekilpailuun ja sijoittui joukkueineen neljänneksi.
Karsinnat Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailuihin 1975

Vuonna 1974 CEB (Confederation of European Baseball) järjesti karsinnat kahdesta paikasta seuraavan vuoden Euroopan-mestaruuskilpailuihin. Neljä joukkuetta: Alankomaat, Espanja, Italia ja Belgia kelpuutettiin suoraan lopputurnaukseen ja karsinnat käytiin Ruotsin ja Ison-Britannian ja toisaalla Ranskan ja Länsi-Saksan välillä. 
Ruotsi–Iso-Britannia-ottelu oli alun perin tarkoitus pelata Leksandissa, Pohjois-Ruotsissa, mutta se siirrettiin Tukholmaan matkakulujen säästämiseksi. Liitto halusi myös joukkueiden pelaavan kolmen ottelun sarjan, mutta ajan ja kulujen säästämiseksi joukkueet sopivat yhdestä ottelusta, joka päättyi Ruotsin selkeään voittoon. Toisessa karsintaparissa voiton vei Ranska.
Kun myöhemmin Belgia ilmoitti jättäytyvänsä pois kilpailuista, aukesi hävinneille joukkueille vielä uusi mahdollisuus lunastaa kisapaikkansa. Iso-Britannia ja Länsi-Saksa kohtasivat Southportissa ja ottelu päättyi vieraiden selkeään 13–0-voittoon. Länsi-Saksan syöttäjän täydellinen peli pilaantui vasta yhdeksännessä vuoroparissa siepparin pudotettua kolmannen syötön.
Ylimääräinen karsinta.
Ruotsi, Ranska ja Länsi-Saksa selvisivät vuoden 1975 Euroopan-mestaruuskilpailuihin.
Sauroniops

Sauroniops pachytholus (Nimetty J. R. R. Tolkienin Sauronin mukaan) on Afrikasta vuonna 2012 löydetty Carcharodontosauridae-heimoon kuulunut dinosaurus. "Sauroniops" nimettiin sen silmän takia, mikä muistuttaa Sauronin silmää.
"Sauroniopsista" ei ole löydetty vielä muuta kuin pääkallon osia.
Koko.
"Sauroniops" oli noin 10–12 metriä pitkä ja painoi 3–5 tonnia.
Ravinto.
"Sauroniops" oli lihansyöjä. Suuren kokonsa ansiosta se saattoi saalistaa suuria sauropodeja, kuten "Aegyptosauruksia".
Sauroniops eli liitukaudella samaan aikaan kuin sen serkku "Carcharodontosaurus" ja "Spinosaurus". Niillä ei luultavasti kuitenkaan ollut paljoa kilpailua ravinnosta. On esimerkiksi esitetty teoria, että "Spinosauruksen" leuat olivat heikot ja ne soveltuivat vain kalan syömiseen. Lisäksi kukin laji saattoi keskittyä eri lajien syömiseen.
Hannu Waarala

Hannu Erik Waarala (3. maaliskuuta 1954 Pudasjärvi – toukokuu 2013) oli jyväskyläläinen kulttuurikriitikko. Hänen kritiikkejään julkaistiin useissa lehdissä.
Waarala oli koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti. Hänet tunnettiin lukeneena ja sivistyneenä journalistina. Waarala osallistui myös teatterielämään ja dramatisoi näyttämölle muiden muassa August Strindbergin "Hullun puolustuspuheen" (1990) ja Fjodor Dostojevskin "Narri kartanon valtiaana" -tekstin Yövieraat-teatteriryhmälle 1992 yhdessä Juha Hurmeen kanssa. Waarala edellytti teatteritaiteelta korkeatasoisuutta ja kritisoi sen viihteellistymistä.
Maggia

Maggia on joki Etelä-Sveitsissä. Sen pituus on 58,1 km
Joen kulku.
Maggia saa alkunsa Lepontinen Alpeilta, Nufenenpassin ja Cristallinavuoren (2 912 m) itäpuolelta sekä Airolon eteläpuolelta noin 2 400 metrin korkeudessa. Joki laskee Maggiorejärveen Locarnon kaupungissa. Maggian sivujokia ovat Bavona, Rovana ja Melezza.
Maggia virtaa Ticinon kantonin alueella. Merkittävimmät paikkakunnat joen varrella ovat Locarno ja Ascona. Joki on antanut nimen muun muassa kunnalle (Maggia) ja laaksolle (Valle Maggia).
Vesivoima.
Maggiassa ja sen sivujoissa on yhteensä kahdeksan vesivoimalaa.
Virtaama.
Maggian virtaama vaihtelee vuosien 1985-2008 tietojen perusteella todella paljon: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksulla Locarnossa on ollut 23 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1993 (52 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 2005 (6 m³/s). Lyhyemmän jakson vaihtelu on paljon isompaa: suurin vuorokausikeskivirtaama on mitattu vuoden 1992 elokuussa (3 090 m³/s) sekä pienin vuoden 1995 marraskuussa (0,7 m³/s).
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailut

Baseballin miesten Euroopan-mestaruuskilpailut on miesten maajoukkueiden välinen kilpailu, jossa kilpaillaan baseballin Euroopan-mestaruudesta. Kilpailut järjestää Euroopan Baseball-liitto (CEB). Ensimmäiset kilpailut järjestettiin 1954 Belgiassa ja ensimmäiseksi mestariksi tuli Italia. Seuraavana vuonna voiton vei Espanja, jonka jälkeen Alankomaat liittyi liiton jäseneksi ja on siitä lähtien hallinnut Euroopan-mestaruuskilpailuja. Joukkue on voittanut 21 mestaruutta eikä se ole koskaan osallistuessaan sijoittunut toista sijaa heikommin. Italia on voittanut mestaruuden 10 kertaa. Vuonna 1967 Belgian onnistui voittaa mestaruus, kun Alankomaat ja Italia erosivat liitosta tilapäisesti.
Mitalitaulukko.
Vuoden 2016 kisat mukaan lukien, ovat joukkueet saavuttaneet mitaleja seuraavasti:
1 Sisältää myös entisen Länsi-Saksan.
Kurnusimput

Kurnusimput (Triglidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä ja lauhkeista valtameristä.
Lajit ja anatomia.
Kurnusimppujen heimoon kuuluu 10 sukua ja noin 105 lajia. Varhaisimmat heimon lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Ruumiinrakenteeltaan heimon kalat ovat suuripäisiä ja pitkänomaisia. Suurimmat lajit voivat saavuttaa noin metrin pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat jyrkkä otsaprofiili, luulevyjen suojaama pää, kaksi selkäevää, kookkaat vatsaevät ja rintaevät ja rintaevien kolme alinta ruotoa ovat pidentyneet. Kurnusimppulajit pystyvät tuottamaan kurnuttavia ääniä. Väriltään heimon kalat ovat usein punaisia, hopeanharmaita, ruskehtavia tai mustia. Selkäevässä on usein tumma täplä.
Levinneisyys ja elintavat.
Kurnusimppulajeja tavataan lämpimistä ja lauhkeista vesistä Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät lähellä muta- tai hiekkapohjaa tai koralliriutoilla tyypillisesti alle 200 metrin syvyydessä.
Suurikokoiset heimon lajit ovat hyviä ruokakaloja.
Suomen Vilnan-suurlähetystö

Suomen Vilnan-suurlähetystö edustaa Suomea Liettuassa. Suomi solmi diplomatiasuhteet Liettuan kanssa vuonna 1991 ja myös suurlähetystö perustettiin saman vuoden joulukuussa.
Suurlähettilään virka-asunto.
Suurlähettilään virka-asunto on rakennettu vuosina 1910–1911 alun perin asuinkäyttöön. Vuonna 1935 rakennettiin muuriaita ja portti. Talon ovat suunnitelleet A. Filipovicius-Dubovikas ja J. Smorgonskis. Suomi osti talon virka-asunnoksi vuonna 1992 ja se restauroitiin 1995. Talossa on aiemmin toiminut mm. KGB:n jaosto. Rakennus edustaa tyyliltään uusklassismia.
Yhteystoimisto Valko-Venäjällä.
Suomen Liettuan suurlähettiläs on akkreditoitu Valko-Venäjälle. Suomella on Valko-Venäjällä yhteystoimisto Ruotsin suurlähetystön tiloissa. Toimisto on perustettu 1. lokakuuta 2010. Toimistossa on yksi työntekijä ja se ei hoida passi-, viisumi- ja oleskelulupa-asioita.
Tresa

Tresa on joki Alppien eteläpuolella. Se on Luganojärven laskujoki, joka laskee Maggiorejärveen.
Tresa on osan matkaa Sveitsin ja Italian rajajoki, alajuoksu on Italiassa. Merkittävimmät paikkakunnat joen varrella ovat Ponte Tresa Sveitsissä sekä Lavena Ponte Tresa ja Luino Italiassa.
Virtaama.
Maggian virtaama vaihtelee vuosien 1923–2008 tietojen perusteella jonkin verran: joen vuotuinen keskivirtaama yläjuoksulla Lavena Ponte Tresassa on ollut 24 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1960 (47 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 2010 (10 m³/s). Lyhyemmän jakson vaihtelu on isompaa: suurin vuorokausikeskivirtaama on mitattu vuoden 2002 marraskuussa (260 m³/s) sekä pienin vuoden 2006 marraskuussa (2,0 m³/s).
Aleksei Suvorin

Aleksei Sergejevitš Suvorin (; 1834–1912) oli venäläinen kirjailija ja toimittaja, alun perin upseeri. Hän julkaisi vuodesta 1876 "Novoje vremjaa", joka oli alkuun vapaamielinen, mutta ajan mittaan muuttui taantumukselliseksi ja kansalliskiihkoiseksi. Häntä on luonnehdittu sanoilla ”Suomen syöjä”. Hänen päiväkirjansa on julkaistu saksaksi käännettynä vuonna 1925.
Swanljung

Swanljung tai Svanljung on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Amiraliteettisaarten sotaretki

Amiraliteettisaarten sotaretki eli operaatio Brewer oli toisessa maailmansodassa sarja taisteluita liittoutuneiden ja keisarillisen Japanin joukkojen välillä Amiraliteettisaarten hallinnasta. Japani oli miehittänyt saaret 7. huhtikuuta 1942 Rabaulin valtauksen yhteydessä.
Liittoutuneet tekivät maihinnousun Los Negrosille 29. helmikuuta 1944.
Saari vallattiin 9. maaliskuuta 1944 mennessä. Liittoutuneet valtasivat Manusin veristen taistelujen jälkeen 3. huhtikuuta mennessä. Pityilu vallattiin 30. maaliskuuta ja Ndrilo ja Koruniat 1. huhtikuuta. Rambutyo vallattiin 3. huhtikuuta. Liittoutuneet valtasivat saaret japanilaisilta lopullisesti 18. toukokuuta mennessä. Saarille rakennettiin muun muassa laivastotukikohta Los Negrosiin ja lentokenttä Lombrumiin lähelle Lorengauta ja lentokenttää käytettiin hyödyksi Biakin taistelussa toukokuussa 1944.
Huppurastas

Huppurastas ("Turdus dissimilis") on rastaiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Huppurastasta tavataan Bangladeshissa, Kiinassa, Intiassa, Laosissa, Myanmarissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Lajin kannan kokoa ei tiedetä, mutta sitä on kuvattu harvinaisesta yleiseksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Otto Sverdrup

Otto Neumann Knoph Sverdrup (31. lokakuuta 1854 Bindal– 26. marraskuuta 1930 Sandvika) oli norjalainen naparetkeilijä. Hän osallistui vuonna 1888 Fridtjof Nansenin retkikunnassa hiihtoretkeen Grönlannin poikki. Vuosina 1893–1896 hän oli Nansenin "Fram"-laivan kapteeni ja johti 1898–1902 tutkimusmatkaa Amerikan arktiseen saaristoon. Hänen mukaansa on nimetty Sverdrupinsaaret.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Sverdrupin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön. Sverdrupin kuva on ollut aiemmin myös yhtiön Boeing 737-300 -koneen pyrstössä.
Karungin kirkko

Karungin kirkko on Tornion Karungin taajamassa sijaitseva puukirkko. Kirkko on rakennettu vuosina 1815–1817, ja sen on piirtänyt arkkitehti Anton Wilhelm Arppe. Kirkon alttaritaulu on J. Hedmanin vuonna 1829 maalaama "Jeesus ristillä" (250 × 169 cm öljymaalaus kankaalle).
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkin on suunnitellut kuvanveistäjä Kalervo Kallio 1958.
Kanadan alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

Kanadan alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Kanadaa jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa ja muissa ikäluokan kansainvälisissä turnauksissa kuten Hlinka Gretzky Cupissa. Kanada ei ole vielä isännöinyt maailmanmestaruuskisoja kertaakaan. Se on vuoden 2025 hallitseva maailmanmestari.
Säterikatto

Säterikatto on aumattu kattomuoto, jossa matala pysty osa jakaa kaikki lappeet kahteen osaan. Ruotsissa sitä käyttivät erityisesti arkkitehdit Jean de la Vallée ja Nicodemus Tessin (vanh.). Suomessa se oli käytössä 1600-luvulla ja 1700-luvun alkupuolella kartanoarkkitehtuurissa.
Ruotsin ensimmäinen säterikatto oli Simon de la Valleén Tukholman Norrmalmille suunnittelemassa Kuningatar Kristiinan kesäasunnossa, joka valmistui 1643. Myöhemmin pitkään Ruotsin maanmittauskonttorin toimipaikkana ollut rakennus on yhä jäljellä, mutta 1700-luvulla tehtyjen muutosten vuoksi siinä on nykyisin tavallinen taitekatto.
Haapoja (Inkeri)

Haapoja (myös "Haapaoja"; sekä paikallisten käyttämä Ха́ппо-О́е, "Happo-Oje") on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Rosmittalan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kelton ylängöllä 8 kilometriä Rosmittalasta kaakkoon. Kylässä on 938 asukasta (vuonna 2011).
Haapojan länsipuolella sijainnut Mustapään kylä mainitaan vuoden 1792 kartassa. Sen asukkaat olivat Kelton luterilaiseen seurakuntaan kuuluneita inkerinsuomalaisia. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Mustapäässä asui 32 savakkoa ja 15 suomalaista. Kylän talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia.
Haapojan kylä esiintyy 1800-luvun lopun lähteissä. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Kankurinmäen kyläneuvostoon kuuluneessa kylässä asui 136 suomensuomalaista, 35 inkerinsuomalaista, 19 venäläistä, neljä virolaista ja kolme inkerikkoa. Myöhemmin se liitettiin Pappilanaution suomalaiseen kyläneuvostoon. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon toisen maailmansodan aikana vuonna 1942. Mustapään kylä sulautui Haapojaan 1960-luvulla.
Haapojan pohjoispuolitse kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie. Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista sekä muutamista monen perheen asuintaloista. Siellä toimii maatalousyritys Vsevoložskin karjatila sekä tielaitos. Palveluihin kuuluvat lastentarha ja kirjasto. Lähistöllä sijaitsee samanniminen puutarhapalsta-alue.
Tauru

Tauru () on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Rosmittalan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kelton ylängöllä kolme kilometriä Rosmittalasta koilliseen. Kylässä on 50 asukasta vuonna 2011.
Kylän kanta-asukkaat olivat Kelton luterilaiseen seurakuntaan kuuluneita inkerinsuomalaisia. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Taurussa asui 46 savakkoa ja 15 suomalaista. Sen talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. 1800–1900-lukujen vaihteessa kylä kuului Pähkinälinnan kihlakunnan Kelton volostiin.
Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Kannisin kyläneuvostoon kuuluneessa Taurussa asui 95 inkerinsuomalaista, yksi suomensuomalainen ja kaksi karjalaista. Myöhemmin kylä kuului Kelton suomalaiseen kyläneuvostoon. 1930-luvulla siihen yhdistettiin viereinen Venäjänkirkon (ven. "Russkaja Kirka") kylä. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon toisen maailmansodan aikana vuonna 1942.
Riisikkala

Riisikkala () on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Rosmittalan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kelton ylängöllä kilometrin päässä Rosmittalasta luoteeseen. Kylässä on viisi asukasta (vuonna 2011).
Riisikkalan uudiskylä mainitaan vuoden 1896 kyläluettelossa. Vuosisadan vaihteessa se kuului Pähkinälinnan kihlakunnan Kelton volostiin. 
Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Mähnälän kyläneuvostoon kuuluneessa Riisikkalassa asui 57 suomensuomalaista ja viisi inkerinsuomalaista. Myöhemmin se liitettiin Pappilanaution kyläneuvostoon. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon toisen maailmansodan aikana vuonna 1942.
Riisikkalassa toimii maatalousyritys Vsevoložskin karjatila.
Kankurinmäki

Kankurinmäki () on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Rosmittalan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kelton ylängöllä viisi kilometriä Rosmittalasta itään. Kylässä on 187 asukasta (vuonna 2011).
Kylä mainitaan vuoden 1792 kartassa. Se koostui alun perin kahdesta osasta, joiden nimet olivat Kankurinmäki ja Sistakanmäki (ven. "Bolšije" ja "Malyje Ozerki" tai "Tretji" ja "Tšetvjortyje Ozerki"). Venäjänkielinen nimitys (”Lammet”) juontuu kylän keskellä sijaitsevista kahdesta lammesta.
Seudun asukkaat olivat etupäässä Kelton luterilaiseen seurakuntaan kuuluneita inkerinsuomalaisia. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Kankurinmäellä asui 59 savakkoa ja 8 suomalaista. Sistakanmäellä asui 20 savakkoa ja 2 suomalaista. 1860-luvulle saakka kylien talonpojat olivat tilanomistajan maaorjia. 1800–1900-lukujen vaihteessa ne kuuluivat Pähkinälinnan kihlakunnan Kelton volostiin.
Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Kankurinmäellä asui 162 inkerinsuomalaista ja 119 venäläistä. Se muodosti aluksi oman kyläneuvostonsa, johon kuuluivat myös Haapojan ja Mustapään kylät. Myöhemmin ne liitettiin Pappilanaution kyläneuvostoon. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon vuonna 1942. Toisen maailmansodan aikana kylässä sijaitsi 67. armeijakunnan päämaja.
Kankurinmäen ohi kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie. Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Sen lähistöllä on hautausmaa.
Pappilanautio

Pappilanautio (myös "Autio", ) on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Rosmittalan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kelton ylängöllä neljä kilometriä Rosmittalasta kaakkoon. Kylässä on 110 asukasta (vuonna 2011).
Kylä mainitaan vuoden 1792 kartassa. Sen asukkaat olivat etupäässä Kelton luterilaiseen seurakuntaan kuuluneita inkerinsuomalaisia. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Pappilanautiossa asui 125 savakkoa ja 50 suomalaista. 1860-luvulle saakka kylän talonpojat olivat tilanomistajan maaorjia. 1800–1900-lukujen vaihteessa se kuului Pähkinälinnan kihlakunnan Kelton volostiin. Vuonna 1902 kylään avattiin suomenkielinen koulu.
Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Pappilanautiossa asui 273 inkerinsuomalaista ja 10 venäläistä. Vuosina 1926–1931 se oli Mähnälän suomalaisen kyläneuvoston keskus. Vuonna 1931 Mähnälän ja Manuskalan kyläneuvostot yhdistettiin Pappilanaution suomalaiseksi kyläneuvostoksi, johon kuuluivat myös Rosmittalan, Pitkämäen, Mähnälän, Hännikäisen, Riisikkalan, Juoksulan, Pienen-Manuskalan, Suuren-Manuskalan, Kankurinmäen, Haapojan ja Mustapään kylät. Leningradin esikaupunkipiiriin kuuluneella kyläneuvostoalueella oli vuonna 1933 yhteensä 2 800 asukasta. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon toisen maailmansodan aikana vuonna 1942.
Pappilanautio sijaitsee Pietarin ja Murmanskin välisen M18-valtatien eteläpuolella. Sen kautta kulkee Tuprovaan johtava maantie. Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Siellä toimii rehutehdas.
Kapiri Mposhi

Kapiri Mposhi on kaupunki Sambiassa, Central Province -maakunnassa. Kaupungin arvioitu väkiluku vuonna 2009 oli 52 058 asukasta, kun taas vuonna 2000 se oli 27 219.
Kapiri Mposhi sijaitsee 1250 metriä merenpinnan yläpuolella, noin 166 kilometriä Sambian pääkaupungista Lusakasta pohjoiseen, Great North Road -tien varrella, ja on merkittävä rautatieverkoston solmukohta. Kapiri Mposhin kautta kulkee Zambia Railways -yhtiön linja Kitwestä Lusakaan ja Livingstoneen sekä TAZARA:n linja Dar es Salaamista Kapiri Mposhiin. TAZARA eli Tanzania-Zambia Railway Authority on liikennöinyt Dar es Salaamin ja Kapiri Mposhin välillä vuodesta 1976 lähtien.