Kokonaisturvallisuus

Kokonaisturvallisuus tarkoittaa tilaa, jossa yhteiskunnan elintärkeisiin toimintoihin kohdistuvat uhkat ja riskit ovat hallittavissa.
Perinteinen turvallisuus.
Aiemmin valtiollinen turvallisuus nähtiin lähinnä ulkopolitiikan ja puolustuspolitiikan muodostamaksi kokonaisuudeksi, turvallisuuspolitiikaksi. Tämä käsitys kuuluu aikaan, jolloin valtioiden välillä ei ollut juurikaan muita merkittäviä vaikuttamisen keinoja.
Turvallisuuden laajentuminen.
Suuressa suomalaisessa 1990-luvun turvattomuustutkimuksessa turvattomuudelle (turvallisuudelle) löydettiin 23 ulottuvuutta, jotka voitiin ryhmittää kuuteen osa-alueeseen.
Turvallisuus laajenee kolmea kautta:
Edellä mainittujen trendien seurauksena turvallisuus muuttuu yhä moninaisemmaksi, kompleksisemmaksi ja suuremmaksi. Monia nykyaikaisen valtion uusia uhkia ei voida ratkaista valtion sisäisin toimenpitein. Kansainvälinen yhteistoiminta on oman turvallisuuden hoitamiseksi yhä tärkeämpää, jopa välttämätöntä.
Valtioiden sisäiset ristiriidat leviävät laajemmalle, jos ne liittyvät jollain tavalla muihin valtioihin tai kulttuureihin. Esimerkiksi Venäjä on historian aikana monesti oikeuttanut puuttumisensa naapurivaltioidensa asioihin, jos toisen valtion venäläisen vähemmistön asema sitä Venäjän hallinnon mielestä edellyttää. Yhä useammassa maassa on yhä laajempi kirjo eri kansalaisuuksia ja kulttuureja. Näillä diasporavähemmistöillä on muun muassa Samuel Huntingtonin mukaan merkittävä osa monessa nykyaikaisessa kriisissä. Suomessa vähemmistöjä on esimerkiksi Vietnamista, Somaliasta ja monesta Balkanin maasta.
Maailman valtioiden ja ihmisten keskinäisriippuvuuden kasvaessa turvallisuuteen on otettu paljon laajempi näkökulma. Valtiollista turvallisuutta uhkaa kokonaisturvallisuuden alla muun muassa
Yhteiskunnan turvallisuusstrategia.
Valtioneuvoston periaatepäätös 16. joulukuuta 2010, ”Yhteiskunnan turvallisuusstrategia” esittää kokonaisvaltaisen näkemyksen yhteiskunnan turvallisuudesta. 
Strategia kuvaa yhteiskunnan seitsemän yhteiskunnan elintärkeää toimintoa, joiden toimivuus tulee turvata. Näitä ovat:
Yhteiskunnan turvallisuusstrategia päivitettiin vuosien 2016 ja 2017 kuluessa, ja uusi strategia hyväksyttiin valtioneuvoston periaatepäätöksenä 2. marraskuuta 2017. Päivitetyssä strategiassa yhteiskunnan elintärkeiksi toiminnoiksi listataan:
Vihamielinen vaikuttaminen.
Kokonaisturvallisuudessa yhä tärkeämmäksi termiksi on perinteisen sodankäynnin rinnalle nousemassa ”vihamielinen vaikuttaminen”. Se tarkoittaa toimintaa, jossa toimitaan kohteen intressien vastaisesti. Vihamielisen vaikuttamisen keinoja ovat muun muassa informaatiosodankäynti ja sen osa-alueet kuten psykologinen sodankäynti,hakkerisodankäynti.
Muita vihamielisen vaikuttamisen keinoja ovat vaikuttaminen teknologian (ks. ohjelmistosodankäynti), talouden (ks. taloudellinen informaatiosodankäynti tai tieteen kautta sekä vaikuttaminen kansainvälisen median kautta. Jälkimmäisimmästä erityisesti internet on yhä tärkeämpi. Merkittävin vihamielisen vaikuttamisen sovellutus on ollut Neuvostoliiton ja kommunismin kaataminen 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa.
Vihamielinen vaikuttaminen on noussut tärkeäksi, kun:
Vihamielinen vaikuttaminen on usein epäsuoraa ja häiveellistä, joten sen havaitseminen ja myös vastustaminen on vaikeaa.
Kokonaisturvallisuuden ja vihamielisen vaikuttamisen käsitteet edellyttävät uudenlaista ja uusiin asioihin huomioita kiinnittävää turvallisuustarkastelua muun muassa valtioiden sisällä. Tämä merkitsee myös turvallisuuden monimutkaistumista.