Kalvinismi

Kalvinismi on protestanttisen kristinuskon oppisuunta, joka sai nimensä teologi Jean Calvinin mukaan. Laajemmassa merkityksessään nimitystä kalvinismi käytetään synonyyminä reformoidulle kristillisyydelle. Suppeammin nimitys viittaa erityisesti Calvinin teologiaan sitoutuneisiin kirkkoihin. Nimitys presbyteriaanit viittaa hallintomalliin, joka on yleinen monissa reformoiduissa kirkoissa. Presbyteerisessä kirkkojärjestyksessä maallikot muodostavat kirkollisia hallintoelimiä pappien kanssa samanarvoisina.
Reformoitu perinne syntyi 1500-luvulla ja kehittyi erityisesti Sveitsissä, Skotlannissa ja Alankomaissa. Sen juuret ovat Ulrich Zwinglin ja myöhemmin Jean Calvinin johtamassa reformaatiossa, joka erosi Martti Lutherin näkemyksistä muun muassa ehtoollisopissa. Saksan reformaattorin Martti Lutherin toiminnan pohjalta syntyi luterilaisuus. Sveitsiläisen Zwinglin ja ranskalaissyntyisen Calvinin oppeihin nojaavasta suuntauksesta kehittyi protestanttisuuden toinen haara, reformoitu kirkko.
Lutherin ja Calvinin erona on, että Luther säästi katolisesta perinteestä suurimman osan siitä, mitä Raamattu ei nimenomaisesti kieltänyt, Calvin ja Zwingli taas pyrkivät poistamaan kaiken, mitä Raamattu ei nimenomaisesti määrännyt. Reformoiduissa kirkoissa painotetaan yksinkertaisuutta jumalanpalveluksessa. Jean Calvinin mukaan Kristus on ehtoollisessa hengellisesti läsnä uskovien uskon kautta. 
Reformoitu teologia korostaa Raamatun auktoriteettia, Jumalan suvereniteettia ja liittoteologiaa. Reformoidun kirkon opin mukaan Jumala on valinnut pelastettavat yksin oman tahtonsa mukaan, ei ihmisen ominaisuuksien tai tekojen perusteella. Kristuksen sovitus koskee vain Jumalan valittuja.
Oppi.
Tunnustus ja kirkkojärjestys (1559).
Vuoden 1559 kansallissynodissa hyväksyttiin kalvinismin oma tunnustus. Kalvinismi hylkäsi episkopalismin eli piispan vallan. Kaikilla seurakuntalaisilla oli sama valta. Maallinen esivalta oli Jumalan antama järjestys, mikäli se ei vastustanut Jumalan kaikkivaltaa.
Kalvinismin 5 kohdan muistisääntö.
1900-luvulla amerikkalaiset reformoidut teologit loivat TULIP-muistisäännön, joka pyrkii tiivistämään Dordtin kanonien (1618–1619) keskeiset viisi reformoitua oppia koskevaa päätöstä:
Dordtin tai Dortrechtin päätösten lisäksi laajimmin levinneitä reformoituja uskontunnustuksia ovat Heidelbergin katekismus (1563) ja Westminsterin tunnustus (1647).
Useat kalvinistit torjuvat hyperkalvinismin muotoilun kaksinkertaisesta predestinaatiosta.
Historia.
Jean Calvin kuului toisen polven uskonpuhdistajiin joka eli vastauskonpuhdistuksen aikana. Calvin oli Geneven johtaja ja vartioi tiukasti Raamatun asemaa auktoriteettina. Genevestä tuli protestanttisuuden keskus, johon tuli hyökkäävää katolisuutta pakenevia intellektuellipakolaisia. Calvinin omaa perintöä on puritaanisuuden taustalla oleva taipumattomuus sekä järjestyneen kirkkorakenteen korostaminen.
Genevessä kehitettiin kalvinismin organisaatio ja koulutus. Geneven akatemiasta muodostui eurooppalainen instituutio, jossa oli Calvinin kuollessa 1500 opiskelijaa. Ranskalaiset papit muodostivat erityisen yhteenliittymän, "Compagnie des Pasteursin", joka teki lähetystyötä.
Kalvinismi protestantismin kaaviossa:
Kotimainen oppositio.
Kalvinilaisuudesta tuli sisäinen mahtitekijä, joka kapinoi ruhtinaan johtamia kansalliskirkkoja vastaan. Oppositioliikkeenä kalvinismi sai vakaumuksellisia ja koulutettuja johtajia niistä miehistä, jotka olivat paenneet kotimaidensa uskonnollisia ja yhteiskunnallisia olosuhteita. Näistä muodostui Ranskaan yli kahdentuhannen seurakunnan verkosto. Kotiinpaluunsa jälkeen he organisoivat uuden kirkon, jossa ryhmät verkostoituivat toisiinsa ”maanalaisin”, salaisin sitein.
Koko maahan muodostui verkosto tällaisia ryhmiä, jotka myöhemmin organisoituivat kirkolliseksi ja yhteiskunnalliseksi liikkeeksi. Kolportöörit levittivät Geneven kirjapainosta salaisesti pieniä traktaatteja muualla Euroopassa oleviin seurakuntiin. Kalvinismi levisi laajasti. Erityisen vahvoja alueita olivat vanhat valdolaisseudut. Hugenotit saivat kannattajia mitä erilaisimmista väestökerroksista. Uskonnolliset ja yhteiskunnalliset olosuhteet muodostivat yhdessä kalvinilaisuuden kasvualustan.
Synodiorganisaatio.
Kalvinismin uusi aikakausi alkoi kun liike organisoitui Geneven ulkopuolella, kansalliskirkollisella maaperällä. Ranskan ensimmäinen kansallissynodi kokoontui Pariisissa 1559, joka oli ensimmäinen valtakunnallinen uskonnollinen organisaatio. Toivo evankelisesta Ranskasta, jota Calvin kuvasi "Institutio Religionis Christianae" -kirjassaan innoitti evankelisia toimimaan aktiivisesti. Edustajana oli Ranskan kunkin evankelisen seurakunnan pappi ja yksi vanhin. Pappien ja maallikoiden yhteisessä kokouksessa käsiteltiin sekä hengellisiä että poliittisia asioita.
Kansallissynodi koettiin uhkana myöhäiskeskiajan ruhtinasjohtoisessa katolisessa kansalliskirkossa. Kalvinilaisuuden katsottiin vaarantavan voimallaan sekä kirkon uskonnollisen yhtenäisyyden että ruhtinaan poliittisen johtoaseman kansakunnassa. Taistelusta tuli verinen sekä Ranskassa, Englannissa että Saksassa.
Kalvinismi eri maissa.
Skotlannissa toimi reformaattorina John Knox, joka pakeni maasta katolisen kuningatar Maria I:n tultua valtaan vuonna 1553. Knox tutustui Calviniin Genevessä ja ryhtyi tämän kannattajaksi. Knox palasi Skotlantiin vuonna 1559. Skotlannin kirkko erosi katolisesta kirkosta vuonna 1560, kun parlamentti hyväksyi John Knoxin kalvinistisen uskontunnustuksen. Tämä johti sisällissotaan ja Maria Stuartin kukistumiseen.
Manner-Euroopan maista Sveitsin ja Alankomaiden ohella myös Unkarissa kalvinismilla on ollut historiallisesti ja kansallisesti merkittävä asema. Unkarin reformoitu kirkko on maan perinteisistä kristillisistä kirkkokunnista roomalais-katolisen kirkon jälkeen toiseksi suurin. 
Kalvinismi Suomessa.
Suomessa on muutamia kalvinistis-baptistisia seurakuntia isommilla paikkakunnilla, sekä joitakin seurakuntaistutuksia käynnissä. Pääkaupunkiseudulla selkeästi reformoitua perinnettä edustaa ainakin United Community Church sekä Espoon Kotikirkko. Myös Tampereella, Pietarsaaressa ja Jyväskylässä toimii seurakuntia, jotka omaavat kalvinistisen pelastuskäsityksen. Helluntaiherätyksen piirissä on kalvinistista liikehdintää, jossa erityisesti liikkeen nuoret miehet ovat kiinnostuneet kalvinilaisesta teologiasta. Kalvinistisen teologian leviämistä edistävät internet sekä yleistynyt englannin kielen taito.
Kalvinistisia ajatuksia esiintyy myös eri suuntausten sisällä. Ruotsi-Suomen valtakunnan sensuuri kielsi kalvinistisen kirjallisuuden, vaikkakin vaikkakin 1500-luvun loppupuolella muuan muassa Kaarle IX kannatti kalvinismia. Sensuurin välttäneitä ja suomeksi julkaistuja teoksia olivat Thomas Wilcoxin "Kallis hunajanpisara" sekä John Bunyanin "Kristityn vaellus". Autonomian aikana Suomessa vaikutti reformoiduista maista (muun muassa Skotlannista) tulleita sukuja ja henkilöitä, mutta he olivat yleensä sulautuneet uskonnollisesti luterilaiseen kirkkoon. 
Suomalainen luterilaisuus on perinteisesti suhtautunut kalvinistiseen teologiaan epäluuloisesti aina Ruotsin vallan ajoilta lähtien. Professori Risto Saarisen mukaan tämä seikka käy ilmi muun muassa siinä, että Suomen evankelis-luterilainen kirkko ei ole halunnut liittyä Euroopan protestanttisten kirkkojen yhteisöön allekirjoittamalla niin kutsutun Leuenbergin konkordian. Asiakirjassa todetaan, että luterilaisten ja reformoitujen kirkkojen toisilleen asettamat vanhat oppituomiot ovat nykypäivänä perusteettomia. 
Vuonna 2022 Suomeen perustettiin kalvinistista baptismia edustava Suomen reformoitujen baptistiseurakuntien yhdyskunta.