tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Marttiini

Marttiini Oy on suomalainen puukkoja valmistava yritys. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Rovaniemellä. Vuodesta 2005 Marttiini on osa Rapala VMC Oyj:tä. Vuonna 2021 Marttiinin liikevaihto oli noin 6,3 miljoonaa euroa.
Historia.
Janne Marttiini perusti vuonna 1928 J. Marttiinin Puukkotehdas Oy:n Vartiokadulle Rovaniemelle. Hän kauppasi itse puukkojaan maakuntaan ja hankki näin elatuksen suurelle perheelleen. Puukkojen kysyntä ja henkilökunnan lukumäärä kasvoivat tasaisesti. 
Jannen poika Toivo Marttiini siirtyi 1952 yrityksen johtoon. Yhdysvalloista saatu tiedustelu fileointiveitsien valmistamisesta johti mittavaan vientikauppaan 1960-luvulla. J. Marttiinin Puukkotehdas Oy sai vuonna 1967 tasavallan presidentin myöntämän vientipalkinnon tunnustukseksi ”poikkeuksellisen merkittävistä vientisaavutuksista”.
Toivon nuorempi veli Lauri Marttiini siirtyi yrityksen johtoon vuonna 1975. Nykyään Marttiinin toimitusjohtajana toimii Päivi Ohvo, joka nimitettiin tehtävään vuonna 2001.
Tuotanto ja tuotteet.
Marttiini Oy tuottaa noin tuhat puukkoa ja veistä päivässä. Kotimaan myynnin osuus koko tuotannosta on puolet ja loput menee vientiin. Marttiinin vanhimpia perinnepuukkoja ovat Ilves- ja lapinleukupuukot, jotka ovat olleet tuotannossa 1930-luvulta lähtien. Uudempia malleja on metsästykseen, kalastukseen, eräilyyn ja keittiöön. 
Marttiini siirsi tuotantonsa Rovaniemeltä Vääksyyn Rapalan tiloihin vuonna 2020. Tuotekehitys ja erikoistuotteiden valmistus jatkuvat Rovaniemellä. Vuoden 2022 lokakuussa yhtiö päätti aloittaa muutosneuvottelut koskien tuotannon siirtämistä kokonaan Viroon vuoden 2023 loppuun mennessä.
Tuotanto tapahtuu nykyisin Virossa Pärnun tehtaalla ja Suomessa Vääksyssä.
Tietoyhteiskuntaohjelma

Tietoyhteiskuntaohjelma on Suomen hallituksen politiikkaohjelma, jonka tavoitteena on edistää suomalaista kilpailukykyä ja hyvinvointia tieto- ja viestintäteknologian avulla. Tietoyhteiskunnallista kehittämistä johtamaan ja koordinoimaan on asetettu Tietoyhteiskuntaneuvosto, jonka puheenjohtaja on pääministeri Matti Vanhanen.
Tietoyhteiskuntaohjelma on jaettu kahdeksaan osa-alueeseen, ja ohjelmaa toteutetaan noin sadassa eri ministeriöiden projektissa. Tietoyhteiskuntaohjelman toiminta päättyi 30.4.2007.
Tietoyhteiskuntaohjelma oli Suomen hallituksen politiikkaohjelma joka päättyi 30.4.2007. Sen tavoitteena oli edistää suomalaista kilpailukykyä ja hyvinvointia tieto- ja viestintäteknologian avulla. Tietoyhteiskunnallista kehittämistä johtamaan ja koordinoimaan asetettiin Tietoyhteiskuntaneuvosto, jonka viimeisenä puheenjohtaja toimi pääministeri Matti Vanhanen. Tämän jälkeen vastaavia hankkeita on edistetty kansallisen tietoyhteiskuntastrategian avulla.
Tietoyhteiskuntaohjelma oli jaettu seitsemään osa-alueeseen, ja ohjelmaa toteutetaan noin sadassa eri ministeriöiden projektissa. Nämä osa-alueet olivat:
Ohjelman tulokset ja kritiikki.
Ohjelman tuloksena saatiin suurin osa suunnitelluista laajakaistaverkoista rakennettua suunnitelmien mukaisesti. Useat hankkeet eivät kuitenkaan saavuttaneet niille asetettuja tavoitteita. Valtiontalouden tarkastusviraston tekemän tarkastuksen mukaan tietoyhteiskuntaohjelman alueelliset vaikutukset olivat vähäisiä verrattuna huomattaviin panostuksiin
Valtionhallinto ei ole riittävästi vaikuttanut ja koordinoinut tietoyhteiskuntaohjelman tavoitteiden toteutumista. Esimerkiksi julkisen hallinnon sähköisen asioinnin kehittämishankkeelle JUPA:lle asetettu aikataulu oli suhteessa tavoitteisiin epärealistinen. Lisäksi hanke olisi tullut toteuttaa valtakunnallisesti eikä alueellisesti jotta uusia verkkopalveluja oltaisiin voitu ottaa käyttöön mahdollisimman tehokkaasti.
Gerhard Schröder

Gerhard Fritz Kurt Schröder (s. 7. huhtikuuta 1944 Mossenberg, Saksa) on saksalainen poliitikko, joka toimi Saksan liittokanslerina vuosina 1998–2005 ja Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) puheenjohtajana vuosina 1999–2004. Hän johti kahta peräkkäistä hallitusta, jotka SPD muodosti yhdessä Vihreän puolueen kanssa.
Ura.
Uran alku.
Nuorena Schröder toimi rakennustyöläisenä ja myyjänä. Hän suoritti keskikoulun ja lukion aikuisiällä. Schröder opiskeli työn ohessa oikeustiedettä Göttingenin Georg-August yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1971. Ennen poliitikon uraansa Schröder toimi asianajajana. Vuonna 1976 hän sai asianajajan oikeudet ja toimi ammatissa vuosina 1978–1980. 1970-luvulla Schröder tuli tunnetuksi vasemmistoterroristisen RAF:n jäsenen Horst Mahlerin puolustusasianajajana.
Poliittinen ura.
Vuosina 1980–1986 Schröder oli Saksan liittopäivien kansanedustaja. Vuoden 1986 osavaltiovaalien jälkeen Schröder oli Niedersachsenin maapäivien oppositiojohtaja. Vuonna 1990 punavihreä koalitio voitti osavaltiovaalit ja Schröderistä tuli osavaltion pääministeri vuoteen 1998 saakka. 
Vuosien 1998 ja 2002 liittopäivien vaalivoittojen ansiosta Schröder nousi Saksan liittokansleriksi. Hänen hallituksensa sai 1. heinäkuuta 2005 epäluottamuslauseen hänen oman toiveensa mukaisesti. Schröderin SPD:n ja vihreiden hallitus päätti kesäkuussa 2000 sulkea kaikki Saksan ydinvoimalat. Tuolloin Saksassa oli 19 reaktoria, jotka tuottivat 30 % maan sähköstä.
Poliittisen uran jälkeen.
Schröder on toiminut vuodesta 2005 saksalais-venäläisen Nord Stream -kaasuputkiyhtiön johtokunnan puheenjohtajana. Hänet valittiin brittiläis-venäläisen TNK-BP:n hallitukseen tammikuussa 2009.
Schröder kuuluu Vladimir Putinin lähipiiriin, mistä kertoo esimerkiksi se, että Putinin virkaanastujaisissa toukokuussa 2018 hän oli onnittelijoiden eturivissä. Se on herättänyt Saksassa runsaasti arvostelua, muun muassa "Die Weltissä". Venäjän hyökättyä Ukrainaan Schröder osallistui voitonpäivän juhliin Venäjän Saksan-suurlähetystössä Berliinissä. Schröder yllättyi, kun voitonpäivän juhliin meneminen herätti arvostelua. Schröder ei ole katkaissut yhteyksiään Venäjälle Ukrainan hyökkäyssodan alkamisen jälkeenkään, mikä sekin on nostattanut Saksassa runsaasti arvostelua.
Rakkauden kesä

Rakkauden kesä () oli vuoden 1967 kesällä syntynyt liike, jossa noin sata tuhatta nuorta hippiä saapui San Franciscoon, etenkin sen Haight-Ashburyn kaupunginosaan, pakoon konservatiivisia arvoja ja tavoittelemaan etenkin vapaata seksiä ja huumeita. Rakkauden kesään kuuluivat läheisesti psykedeelinen musiikki ja huumeista etenkin LSD.
Rakkauden kesää edelsi San Franciscossa beatnikkien vastakulttuuriliike, joka oli kuitenkin jo hiipumassa. Rakkauden kesän alkuna pidetään 14. tammikuuta 1967 pidettyä Human Be-In -katujuhlaa, johon beatnikit ja runoilijat tulivat puhumaan 1960-luvun vallankumouksellisista yhteiskunnallisista ajatuksista kuten kommuuniasumisesta, poliittisesta hajautuksesta, ympäristötietoisuudesta ja "drop-out"-elämäntavasta.
Moni tuli San Franciscoon Monterey Pop Festival -musiikkifestivaaleja varten, ja kesän tunnussävelmäksi noussut Scott McKenzien esittämä ”San Francisco” oli kirjoitettu juuri Montereyn festivaalien markkinoimiseksi.
Media suhtautui San Franciscoa kansoittaneisiin hippeihin nuivasti. Myönteinen nimitys ”Rakkauden kesä” oli tiettävästi yhteisön edustajiston keksimä.
Syksyn tullessa lieveilmiöt kuten kaupallisuus, raiskaukset ja muut rikokset, huumeongelmat, kodittomuus ja ylikansoitus lopettivat rakkauden kesän. Kaupungissa järjestettiin ”hipin kuolema” -seremonia, ja moni liikkeen alullepanija muutti pois jatkamaan tavallista tai vaihtoehtoista elämäänsä muualla.
Evankeliointi

Evankeliointi tarkoittaa kristillisen uskon perussanoman eli evankeliumin ( ’hyvä uutinen’) kertomista ihmisille joko henkilökohtaisesti tai yleisön edessä siinä tarkoituksessa, että ihmiset ottaisivat sanoman vastaan ja tulisivat uskoon. Joissakin seurakunnissa evankelioimistyö on erillinen toimintamuoto. Laajassa merkityksessä koko kristillisen seurakunnan toiminta tai ihannetapauksessa kristityn koko elämä voidaan nähdä evankeliointina. Evankelioinnin tehtävä on välittää ymmärrettävästi kaikille ihmisille pelastuksen sanoma, joka on Kristuksen puoleen kääntymistä. Evankeliumin keskeinen sisältö on Kristuksen persoona, hänen tekonsa ja ominaisuutensa.
Evankeliointi (kreik. ευαγγελιζω) mainitaan Raamatussa usein ja se on yleensä suomennettu ”evankeliumin julistamiseksi” tai ”evankeliumin kertomiseksi”. Evankeliumista löytyy mainintoja jo Vanhan testamentin kirjoista. Myöhemmin käsite on laajentunut merkitsemään myös evankeliumin kirjallista esittämistä, ennen kaikkea neljän evankeliumin kirjoittajia. Tämä merkitys on yleistynyt vasta Raamatun kirjoittamisen jälkeisenä aikana. 
Kristinuskon välittämistä uusille maantieteellisille alueille ja kulttuureihin kutsutaan usein maailmanevankelioinniksi.
Evankelista.
Kristittyjä, jotka ovat erikoistuneet evankeliointiin, kutsutaan "evankelistoiksi". Evankelistat voivat tehdä julistustyötään kotiyhteisössään tai toimia lähetystyössä lähetyskentillä. Evankelistat mainitaan Raamatussa mm. kohdissa Apt. 21:8, Ef. 4:11 ja Tim. 4:5. 
Evankelistan virka tähtää seurakunnan leviämiseen ja evankelista pyrkii työllään tavoittamaan niitä, jotka eivät ole kuulleet evankeliumin ilosanomaa tai ovat välinpitämättömiä tai etsiviä. Evankeliumia julistavat kuitenkin myös apostolit, paimenet ja opettajat ja jokainen, joka "saarnaa sanaa" (2 Tim 4:5). Raamatussa myös todetaan jokaisen kristityn olevan Kristuksen todistaja maailmalle. Lähetyskäsky on annettu jokaiselle kristitylle ja ilman seurakunnan yhteistä vastuuta sen toteuttamisesta, evankeliumia ei voida viedä kaikkialle maailmaan. 
Työmuodot.
Evankeliumin viemistä uusille ihmisille pyritään edistämään erilaisilla työmuodoilla. Musiikki, taide, Alfa-kurssit ja erilaiset kristilliset keskustelupiirit ovat löytäneet paikkansa myös Suomessa. Aktio-matkat myös houkuttelevat suomalaisia kristittyjä lähtemään ulkomaille kertomaan evankeliumia. Uudistuva sosiaalinen media tarjoaa myös uusia mahdollisuuksia julistaa evankeliumia uusilla tavoilla.
Luettelo Viron kunnista 1990–2017

Tämä artikkeli on luettelo Viron kunnista 1990–2017. Vuoden 2015 aluejaon mukaan Virossa oli 213 itsenäistä kuntayksikköä (), joista 183 oli kuntia () ja 30 kaupunkeja (). Kunnat on esitetty luettelossa maakunnittain.
Viron kaupungit on lueteltu artikkelissa luettelo Viron kaupungeista, eivätkä ne ole mukana tämän artikkelin luettelossa. Virossa on myös 17 entistä kaupunkia, joista on kuntaliitosten myötä tullut epäitsenäisiä kaupunkeja (). Niillä ei ole hallinnollista merkitystä.
Sulkuihin on merkitty kuntiin kuuluvia asuttuja paikkoja: epäitsenäiset kaupungit, kauppalat ("alev") ja tieto siitä onko kunta pelkästä kauppalasta muodostuva kauppalakunta ("alevvald"). Pienkauppalat ("alevik") eivät ole mukana.
Vuoden 2017 kuntauudistuksen myötä muodostunut kuntajako ja sen yhteydessä tehdyt kuntaliitokset on esitetty artikkelissa luettelo Viron kunnista. Ennen kuntauudistusta vuosina 1996–2014 toteutettiin myös useita kuntaliitoksia.
Harjumaa.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Hiidenmaa.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Itä-Virumaa.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Järvamaa.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Jõgevamaa.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Läänemaa.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Länsi-Virumaa.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Põlvamaa.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Pärnumaa.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Raplamaa.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Saarenmaa.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Tartumaa.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Valgamaa.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Viljandimaa.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Võrumaa.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Maria

Maria on länsimaissa yleinen kristillinen etunimi. Maria ("Mirjam") on heprealais-aramealainen nimi. Merkitystä ei tiedetä varmasti, mutta on olemassa useita teorioita, kuten "katkeruuden meri", "kapinallisuus" ja "toivottu lapsi". Germaanisissa kielissä nimen merkitys liittyy sen käyttöön germaanisen nimielementin "*mar" johdannaisena, joka tarkoittaa sanaa "kuuluisa". Toisen teorian mukaan se on lähtöisin muinaisen Egyptin nimestä "Mery", joka tarkoittaa rakastettua. Nimen muotoja eri kielissä ovat muun muassa ranskan Marie sekä englannin Mary ja Mariah, espanjan "María" sekä unkarin ja slovakin "Mária." Useissa eteläslaavilaisissa kielissä sekä latviassa ja liettuassa nimi kirjoitetaan "Marija," mikä on myös kyrillisiä aakkosia käyttävien kielten vastaavasta nimestä (venäjän ja bulgarian Мария, ukrainan Марія) käytetty translitterointimuoto.
Nimeä annetaan useammin naisille kuin miehille, mutta esimerkiksi espanjankielisissä maissa ja Hollannissa nimeä voi käyttää myös toisena nimenä miesten nimissä kuten José María, Juan María ja Jesús María.
Suomessa Marian nimipäivä on 2. heinäkuuta. Samana päivänä nimipäiväänsä viettävät: Mari, Maija, Meeri, Maaria, Marika, Maiju, Maikki, Kukka-Maaria, Maja, Maj ja Mary. Päivä on vanha katolinen juhlapäivä (), jota on vietetty sen vierailun muistoksi, jonka Neitsyt Maria Luukkaan evankeliumin mukaan teki sukulaisensa Elisabetin, Johannes Kastajan äidin luo, mutta jonka katolinen kirkko vuonna 1970 siirsi toukokuun 31. päivään.. Marian muunnelmia kuten Marja ja Marjatta on suomalaisessa almanakassa sijoitettu myös elokuun 15. päivälle, jolloin monissa maissa vietetään Marian taivaaseenottamispäivää. Suomessakin sitä vietettiin keskiajalla.
Suomessa Maria-nimisiä on kesäkuun 2025 loppuun mennessä ollut kirjoilla 393 774 henkilöä, joista 734 on miehiä. Maria oli vuosien 1900–1929 ja 1980–2019 suosituin naisten nimi. Vuosina 1930–1939 ja jälleen 1960–1969 Maria oli kolmanneksi suosituin, vuosina 1970–1979 toiseksi suosituin nimi. Lisäksi Maria oli suosituimpia nimiä jo 1800-luvulla. Maria on toisena ja kolmantena nimenä vielä yleisempi kuin ensimmäisenä. Maria on Suomen yleisin etunimi.
Marioita Raamatussa.
Raamatussa:
Latvian kieli

Latvian kieli, latvia eli lätti (omakielinen nimi: "latviešu valoda") kuuluu balttilaisiin kieliin, joka on indoeurooppalaisen kielikunnan haara. Sen lähisukulainen on liettuan kieli. Latvia ja liettua erosivat toisistaan verrattain myöhään, vasta noin 1 500 vuotta sitten. Latvia ja liettua ovat ainoat edelleen puhuttavat balttilaiset kielet, mutta ero kielten välillä on jo enimmäkseen ylittänyt keskinäisen ymmärryksen rajan. Latvian eteläisimmät ja liettuan pohjoisimmat murteet voivat kuitenkin olla melko hyvin keskenään ymmärrettävissä; siten latvian ja liettuan välillä on murrejatkumo. Balttilaiset kielet ovat nykyisten indoeurooppalaisten kielten arkaaisin haara, mutta latvia on joutunut suurempien muutosten alaiseksi kuin sisarkieli liettua, jossa esiintyy muun muassa duaali, jota latvian kirjakielessä ei ole. Latviaan ovat vaikuttaneet muun muassa saksa, venäjä sekä suomalais-ugrilaisista kielistä viro ja etenkin liivi. 
Balttien ja itämerensuomalaisten kansojen kontaktien vuoksi latviassa on paljon yhteisiä sanoja suomenkin kanssa. Yhteisiä sanoja ovat esimerkiksi "laiva" (vene) ja "maksāt" (maksaa)..
Latvian kielen ensimmäinen kirjallinen muistomerkki on saksalaisen pastorin Nicholas Rammin kääntämä virsi vuodelta 1530 (ilmestynyt virsikirjassa 1615). Vanhin latvialainen kirja on vuonna 1585 painettu katolinen katekismus. Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.
Latvian kieli on Latvian ainoa virallinen kieli. Lisäksi se on yksi Euroopan unionin virallisista kielistä.
Äännerakenne.
Latvian äännejärjestelmä on seuraavanlainen:
Äänteistä /f x/ esiintyvät ainoastaan lainasanoissa. on /n/:n muoto ennen velaariklusiileja.
Konsonantit assimiloituvat soinnillisuudessa seuraavan konsonantin kanssa, esimerkiksi "apgabals" .
Kaikki vokaalit esiintyvät sekä lyhyinä että pitkinä. /ɔ ɔː/ ja sen sisältämät diftongit /uɔ/:ta lukuun ottamatta esiintyvät ainoastaan lainasanoissa.
Kirjoitusjärjestelmä.
Latvian aakkoset:
Latviaa äännetään pitkälti kuten kirjoitetaankin, pieniä poikkeuksia lukuun ottamatta. Kirjoitusasussa silmiinpistäviä ovat muun muassa vokaalia pidentävät viivat (ā), konsonantin liudentumismerkit (ņ) ja suhuäänteet (š).
Ulkomaisten nimien kirjoitusasu.
Latvian kielessä muutetaan kaikki vieraskieliset henkilön- ja paikannimet latvian kieliasun, ortografian ja taivutusjärjestelmän mukaisiksi. Konsonanttiin päättyvien miesten nimien perään liitetään maskuliinin nominatiivin pääte -s ja konsonanttiin päättyvien naisten nimien perään feminiinin nominatiivin pääte, yleensä -a. Konsonanttiin päättyvät ulkomaiset paikannimet muutetaan feminiinimuotoon. Muutama esimerkki:
Hartiapunoksen vammautuminen tai ahtautuminen

Hartiapunoksen vammautuminen tai ahtautuminen on ryhmä hermostollisia häiriöitä, jotka vaikuttavat käsistä kaulaan kulkeviin hermoihin. Ahtautumisesta voi seurata rintakehän yläaukeaman oireyhtymä (, TOS).
TOS on monimuotoinen pinnetilaoireisto, josta on seurauksena olkahermopunoksen ja toisinaan myös verisuonten puristustila kaula-hartiaseudun alueella. Se alkaa yleensä nuorena ja ilmenee toisen tai molempien yläraajojen heikkoutena, puutumisena tai kiputiloina. Pinnetila voi aiheuttaa kipua myös kaulalle, poskeen, hartiaan, rintakehälle, kainaloon tai olkanivelen seutuun. Oireet vaihtelevat sen mukaan, kohdistuuko puristus verisuoniin, hermoihin, vai molempiin.
Suurin osa TOS-syndroomapotilaista reagoi suotuisasti raajan rasituksen ja yläasentojen välttämiselle sekä TOS-fysioterapialle. Tärkeää on hyvän ryhdin omaksuminen ja ylläpito sekä niska-hartia-kaulalihasten yläaukeamaa mobilisoivat ja vahvistavat sekä rentouttavat harjoitukset. Tarvittaessa leikkaushoidosta voi olla apua, mutta siihen turvaudutaan erittäin harvoin silloin, kun oireisto johtuu rakenteellisista syistä.
Ensiapu

Ensiapu tarkoittaa toimenpiteitä toisen ihmisen tai itsensä auttamiseksi onnettomuustilanteessa tai sairauskohtauksen sattuessa, ja sitä voi antaa ilman erityistä ammattitaitoa tai välineitä. Myös ensiapua antava maallikko parantaa usein huomattavasti apua saavan mahdollisuuksia selviytyä ja toipua. Onnettomuustilanteessa ensiapu on osa potilaan auttamista, johon kuuluvat lisäksi pelastaminen, hätäilmoituksen tekeminen, ensihoito ja jälkihoito.
Hätäensiapu.
Hätäensiavulla tarkoitetaan henkeä pelastavaa toimintaa. Hätäensiavulla pyritään estämään potilaan menehtyminen eli turvaamaan loukkaantuneen hengitys, verenkierto ja tajunta siihen asti, kunnes ammattiapua saadaan paikalle. Äkillisesti elottomaksi menneen potilaan painelu-puhalluselvytys on yksi hätäensiavun muoto, muita tärkeitä ovat verenvuodon tyrehdyttäminen ja tajuttoman kylkiasento sekä vierasesineen poistaminen hengitysteistä.
Muu ensiapu.
Muussa kuin hätätilanteessa annettu hoito ilman erityisiä apuvälineitä tai ammattiosaamista on myös ensiapua. Tällaisia tilanteita ovat pienet vammat ja sairauskohtaukset, jotka eivät johda elvytystilanteeseen tai välttämättä edes lisäavun tarpeeseen. Tärkeä asia kiireettömissä tilanteissa on huolehtia aseptiikasta eli puhtaudesta. Rauhallinen toiminta rauhoittaa myös potilasta. Likaiset haavat, runsaasti vuotavat haavat tai muu vaikea tilanne, jonka hoitoon pelkkä ensiapu ei riitä, ohjataan lääkärin hoitoon.
Välineitä.
Ensiapuvälineitä on monenlaisia, ja ne voivat olla pakattuna ensiapulaukkuun. Seuraava lista ensiapuvälineitä voisi olla esimerkiksi auton varustuksessa.
Auttamisvelvollisuus.
Muiden muassa pelastuslaki ja tieliikennelaki velvoittavat jokaista kykyjensä mukaan auttamaan hätätilanteeseen joutunutta. Vaikka ensiapukoulutusta ei olisikaan, täytyy onnettomuuspaikalle saapuneen selvittää, onko kukaan hengenvaarassa ja tarvittaessa soittaa hätänumeroon 112.
Ensiapua voi oppia ohjatusti mm. Suomen Punaisen Ristin ensiapukoulutuksissa. Ensiapua yleisö- ja urheilutapahtumissa sekä onnettomustilanteissa osana Vapaaehtoista pelastuspalvelua voivat antaa Suomen Punaisen Ristin ensiapuryhmien koulutetut vapaaehtoiset.
Henkivartija

Henkivartijalla tarkoitetaan Suomessa vartioimisliikkeen vartijaa, poliisia tai muuta viranomaista, joka toimii henkilösuojaustehtävässä.
Vartijan suorittama henkilösuojaustehtävä on yksi yksityisistä turvallisuuspalveluista annetussa laissa vartioimisliikkeille kuuluvista työtehtävistä eli jos tehtävää suorittaessa suorittaja saa korvausta työstään, kuuluu tehtävä vartioimisliikkeelle. Henkilösuojaustehtävä voi koskea tiettyä henkilöä tai pientä ryhmää, ja siitä on tehtävä toimeksiantosopimus. Suomessa henkilönsuojausta suorittavalla vartijalla ei ole erityisiä oikeuksia, mutta hän voi käyttää esimerkiksi kaikille kuuluvaa hätävarjeluoikeutta itsensä tai toisen suojaamiseksi.
Elokuvissa henkivartijan tehtävistä annetaan hyvin vauhdikas kuva. Autoilla ajetaan lujaa, aseet ovat aina mukana ja suojausta suoritetaan isolla joukolla näyttävästi. Suomen olosuhteissa aseita harvemmin pidetään mukana.
Yhdysvalloissa presidentin henkeä vartioi salainen palvelu ("Secret Service"), jonka toimista huolimatta muutamia presidenttejä on murhattu. Toimintaan kuuluu myös presidentin vierailupaikkojen tarkistaminen etukäteen muun muassa pommien etsimiseksi. Myös sotilaallisia henkivartijoita on, joskin henkivartiokaartien rooli on muuttunut seremonialliseksi.
Tunnettuja henkivartiokaarteja ovat muun muassa natsi-Saksan SS Leibstandarte Adolf Hitler, Sveitsiläiskaarti ja Venäjän keisarillinen kaarti (1721–1917), jonka riveissä aloitti sotilasuransa myös Suomen marsalkka C. G. E. Mannerheim.
Yleisesti ottaen tärkeimmiksi henkivartijan ominaisuuksiksi muodostuukin suunnitelmallisuus, havaintojen tekeminen, reagointikyky, paikallistuntemus ja monipuolisuus (ajoneuvojen hallinta, ensiapu, kielitaito). Alalla toimii myös paljon henkivartijakoulutusta antavia yrityksiä, mutta tällaisilla koulutuksilla harvoin on vaikutusta työllistymiseen. Henkivartijamarkkinat Suomessa ovat pienet, ja ammatissa kokopäiväisesti toimivia henkivartijoita lienee yksityisellä sektorilla alle kymmenen henkeä.
Gro Harlem Brundtland

Gro Harlem Brundtland (s. 20. huhtikuuta 1939 Bærum) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko, joka toimi Norjan pääministerinä 1981, 1986–1989 ja 1990–1996.
Hän on saanut lääketieteellisen koulutuksen ja valmistunut Harvardin yliopistosta vuonna 1965. Vuodet 1974–1979 hän toimi Norjan ympäristöministerinä. Hänestä tuli maan ensimmäinen naispääministeri helmikuussa 1981. Hänen ensimmäisessä hallituksessaan oli kahdeksan naisministeriä kahdeksastatoista.
Brundtland nousi yllättäen pääministeriksi, kun Odvar Nordli vetäytyi syrjään vuoden 1981 alussa. Brundtlandin ensimmäinen hallitus oli lyhytaikainen, mutta hän toimi pääministerinä myöhemmin vielä kaksi kertaa: 9. toukokuuta 1986 – 16. lokakuuta 1989 ja 3. marraskuuta 1990 – 25. lokakuuta 1996. Hän oli tarmokas ja voimakastahtoinen toimija. Hän esimerkiksi toimi päättäväisesti, kun hänen miehensä vuonna 1983 putosi purjeveneestä mereen voimakkaassa aallokossa. Usean tunnin kamppailun ansiosta hän pelasti sekä miehensä että veneen.
Brundtland nousi kansainvälisesti merkittävään asemaan toimiessaan 1980-luvulla Yhdistyneiden kansakuntien ympäristön ja kehityksen maailmankomission eli Brundtlandin komission puheenjohtajana. Komissio pyrki julkituomaan kestävän kehityksen käsitettä ja julkaisi raporttinsa "Yhteinen tulevaisuutemme" huhtikuussa 1987. 
Toukokuussa 1998 Gro Harlem Brundtlandista tuli Maailman terveysjärjestön pääjohtaja. Hänen seuraajakseen tuli 21. heinäkuuta 2003 Lee Jong-wook.
Maailman terveysjärjestön pääjohtajuuden jälkeen Brundtland toimi jonkin aikaa Harvardissa vierailevana opettajana. Tammikuussa 2006 Gro Harlem Brundtlandia ehdotettiin seuraavaksi YK:n pääsihteeriksi.
Asuessaan Ranskassa vuoden 2007 loppupuolella Brundtland joutui kritiikin kohteeksi, koska hän oli käynyt leikkauksessa julkisessa sairaalassa Norjassa. Pysyvästi ulkomailla asuvalla norjalaisella ei ole oikeutta käyttää Norjan julkisia terveyspalveluja. Brundtland vastasi kritiikkiin maksamalla leikkauksensa ja muuttamalla takaisin Norjaan.
Myös Brundtlandin toimintaa Pepsi-yhtiön konsulttina vuonna 2007 on arvosteltu terveysvalistajana toimineelle sopimattomaksi.
Joukkomurhaaja Anders Behring Breivik oli suunnitellut surmaavansa 22. heinäkuuta 2011 tekemällään operaatiolla myös Brundtlandin. Breivik tuli kuitenkin Utøyan saarelle pari tuntia Brundtlandin poistumisen jälkeen.
Perhe.
Brundtlandin isä Gudmund Harlem toimi 1950- ja 1960-luvuilla Norjan sosiaaliministerinä sekä puolustusministerinä. Brundtlandin sisko Hanne Harlem oli Norjan oikeusministeri 2000–2001.
Brundtland meni vuonna 1960 naimisiin valtiotieteilijä Arne Olav Brundtlandin kanssa, ja he saivat neljä lasta. Arne Brundtland kuoli vuonna 2024.
Markku

Markku on suomalainen miehen etunimi. Nimipäivää Markut viettävät 25. huhtikuuta. Markku on muunnos latinalaisperäisestä nimestä Marcus, joka tulee antiikin roomalaisten Mars-jumalasta. Muita Suomessa yleisiä saman nimen muunnelmia ovat Marko ja Markus.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Markku-nimisiä oli merkitty Suomessa väestötietojärjestelmään huhtikuuhun 2025 mennessä kaikkiaan 49 379. Määrässä ovat mukana myös jo kuolleet henkilöt. Lisäksi mukana ovat kaikki Suomessa annetut etunimet, siis kaksinimisiltä kaksi ja kolminimisiltä kolme nimeä, mutta sillä ei Markun osalta ole kovin suurta merkitystä, sillä Markku on harvoin muuna kuin kutsumanimenä. Markkua ehdotettiin lisättäväksi nimipäiväkalenteriin jo vuonna 1879, mutta ehdotus toteutui vasta vuonna 1929. Tämän jälkeenkin nimi pysyi melko harvinaisena yli vuosikymmenen, mutta muutaman vuoden aikana sota-ajasta lähtien se koki poikkeuksellisen nopean suosion nousun. Markku oli suosittu nimi 1940-luvun puolivälistä 1970-luvulle, ja 1950-luvun alkupuolella se oli Suomen toiseksi suosituin pojan ensimmäinen etunimi Karin jälkeen. Eniten Markkuja on syntynyt vuonna 1950, jolloin syntyi 2 287 Markkua. 1980-luvulta 2000-luvun alkuvuosiin asti Markku oli melko harvinainen nimivalinta, mutta 2010-luvulla sen suosio on kääntynyt lievään nousuun. Lokakuussa 2014 julkaistun tilaston mukaan Markku on Suomen kymmenenneksi yleisin kutsumanimi.
Suomen Kuvalehti pohti keväällä 2024 julkaistussa kansikuvajutussaan humoristiseen sävyyn Markkujen mahdollista kuolemista sukupuuttoon, koska lehden tietojen mukaan vuonna 2023 yksikään vastasyntynyt ei ollut saanut Markku-nimeä.
Markku-nimen kantajilla on oma yhdistys, Suomalainen Markku-liitto, joka on perustettu heinäkuussa 1996 Noormarkussa. Markku-liitto on Suomen suurin etunimiyhdistys noin 1 700 jäsenellään. Vuotuisessa juhlatilaisuudessa 25. huhtikuuta Markku-liiton henkisessä kotipaikassa Porin kaupungin Noormarkun kaupunginosan Söörmarkun kylässä valitaan uusi Vuoden Markku sekä lyödään uudet ”Söör Markut”. 30. elokuuta 2008 Markku-liiton järjestämässä kokoontumisessa Helsingin Senaatintorilla saavutettiin uusi maailmanennätys samannimisten henkilöiden kokoontumisessa yhteen paikkaan. Senaatintorille kokoontui 1 281 henkilöpaperien avulla nimensä todistanutta Markkua. Markut löivät aiemman vastaavan ennätyksen, joka oli Mohammed-nimisten ihmisten kokoontuminen Dubaissa, noin 200:lla. Voidaan ajatella, että tämän ennätyksen lyönnin arvoa lisäsi se, että Mohammed on maailman yleisin etunimi (kymmeniä miljoonia) ja Markku käytössä melkein pelkästään yhdessä noin 5 - 6 miljoonan asukkaan maassa (noin 30 000 elossa olevaa Markkua).
Huhtikuussa 2020 Markku oli sukunimenä 67:llä, Markkunen 17:llä ja Markkula 1 057 henkilöllä.
H.323

H.323-signalointiprotokolla on ITU-T:n kattostandardi, joka määrittelee videoneuvotteluyhteyksien protokollan pakettikytkentäisessä verkossa käyttöön eli joko yrityksen sisällä lähiverkossa tai internetissä. H.323 on yleisstandardi lähes kaikille protokollille, jotka mahdollistavat audiovisuaalisen kommunikoinnin lähiverkoissa tai internetissä.
H.323:n vaihtoehto on IETF:n SIP-protokolla.
Toteutuksia.
H.323-videoneuvottelulaitteita valmistavat mm. Aethra, Polycom, RADVision, Sony, Tandberg ja VCON.
Tunnetuin ohjelmatoteutus lienee Microsoftin NetMeeting, joka ei tosin toimi aivan standardin mukaisesti ja sen kehitys on lopetettu. Myynnissä olevia kaupallisia H.323-ohjelmistoja PC:lle on useita.
Avoimen lähdekoodin puolella on kehitteillä useampiakin H.323-standardia tukevia ohjelmistoja, joista pisimmällä on Macin XMeeting. Myös Linux- ja PC-maailmassa toimivat Ekiga ja OpenPhone seuraavat perässä.
Mars (jumala)

Mars (Mavors, Mamers, etruskiksi Maris) oli Juppiterin ohella muinaisten roomalaisten pääjumala, sodan jumala, sekä viljelysten suojelija. Mars oli roomalaisten vastine kreikkalaisten Ares-jumalalle, mutta oli esikuvaansa jalompi ja ystävällisempi. Roomalaiset uskoivat Rooman perustajien, Romuluksen ja Remuksen, olleen Marsin poikia. Rooman armeijan sotilaat uskoivat Marsin suojelevan heitä ja johdattavan heidät taisteluissa voittoon. Augustuksen aikana Marsiin liitettiin uusi lisänimi, "Ultor" ('kostaja'), kunnioittamaan Caesarin muistoa ja voittoa hänen murhaajistaan.
Mars oli alun perin vanha itaalinen jumala, joka vasta kreikkalaisten vaikutuksesta samaistettiin kreikkalaisten sodanjumala Arekseen. Kreikkalaisvaikutuksen vuoksi roomalaiset kehittivät oman versionsa Areksen ja Afroditen suhteelle, Marsin ja Venuksen rakkaustarinan. Mars yhdistettiin alkujaan paimenjumala Silvanukseen, ja näitä piirteitä säilyi Marsin roolissa maanviljelyn jumalana.
Myyttien mukaan Marsin synnytti Juno ilman puolisoaan Juppiteria. Juno oli suuttunut siitä, että Juppiter oli synnyttänyt Minervan suoraan päästään ilman Junon apua. Juno värväsi avukseen kukkivien kasvien jumalattaren Floran, joka kosketti Junoa taikayrtillä ja auttoi häntä siten saattamaan Marsin alkuun.
Merkitys ja palvonta.
Koska Marsia pidettiin Romuluksen ja Remuksen isänä, katsoivat roomalaiset jumalan kantaisäkseen ja kutsuivat itseään Marsin pojiksi. Pontifex maximuksen virkahuoneistossa Forum Romanumilla säilytettiin Marsin pyhää kilpeä, joka oli legendojen mukaan pudonnut taivaasta. Kilpeä pidettiin Rooman valtakunnan pysyvyyden takeena. Marsin symbolina oli keihäs, ja hänen pyhiä eläimiään olivat palokärki, susi ja härkä. Joka viides vuosi valtio järjesti pyhän uhritoimituksen (dei suovetaurilia) Marsin kunniaksi. Marsin pappeja kutsuttiin nimellä "Salii" "hyppääjät" heidän rituaalissa esittämänsä sotatanssin vuoksi. Tässä tanssissa punaisiin sotaviittoihin pukeutuneet papit heiluttivat pyhiä kahdeksikon muotoisia kilpiä ja keihäitä. Tanssin lomassa he huusivat "Mars, vigila!" (Mars, herää!). Augustus myös rakennutti Roomaan Mars Ultorille omistetun temppelin, jossa säilytettiin pyhäinjäännöksenä Caesarin miekkaa. Lisäksi Tiberin rannalla, kaupunginmuurin ulkopuolella, sijaitsi Campus Martius eli Marskenttä alttareineen. Armeija piti siellä harjoituksia, ja lokakuun puolivälissä kentällä uhrattiin kolmivaljakkokilpailun voittaneen valjakon uloin hevonen jumalan kunniaksi ja sotakauden loppumisen merkiksi.
Mars hallitsi sodan lisäksi myös maaseutua ja maanviljelystä. Jumalan kunniaksi suoritettiin erilaisia riittejä, joiden tarkoituksen oli torjua hallan, rajuilmojen ja villieläinten aiheuttamia tuhoja. Marsille pyhitetyt juhlat osuivat sekä sodan että maanviljelyksen kannalta tärkeisiin ajankohtiin. Lokakuussa päättyi sadonkorjuu ja sodankäynti, maaliskuussa puolestaan aloitettiin toukotyöt ja vuotuinen sodankäynti. Sotaretkelle lähtevät sotapäälliköt kävivät Mars Ultorin temppelissä vannomassa valansa.
Marsin mukaan on nimetty Mars-planeetta ja maaliskuu, kuukausi, jolloin Italian kansat saattoivat kelirikon jälkeen lähteä sotaan.
Everything2

Everything2.com on Slashdotin viiteaineistoksi alun perin tarkoitettu avoin tietosanakirja. Järjestelmä on toteutettu Perl-ohjelmointikielellä ja MySQL-tietokannalla. Sitä ylläpitää yhdysvaltalainen Everything Development Company, joka käyttää sivua testialustana Perlillä kirjoitetulle avoimen lähdekoodin sanakirjaohjelmalleen. Järjestelmä on täysin englanninkielinen. Artikkeleita voi olla useampia otsikkoa kohden ja niiden tekijänoikeudet jäävät kokonaan kirjoittajille. Tekijänoikeuksia ei ole pakko lisensoida GNU-lisenssillä. Artikkeleita ei saa muokata muu kuin kirjoittaja itse.
Everything2 () on ottanut tavoitteekseen kaiken tiedon kattamisen. Se ei pyri tietosanakirjamuotoon, jolloin neutraalia katsantokantaa ei ole pakko noudattaa. Henkilökohtaisen näkökulman lisäämistä itse asiassa kannustetaan. Tavoitteena ovat artikkeliotsikot, joiden alla on edustettuna monta erilaista näkökantaa. Järjestelmässä on myös chat-keskustelu, samalle pohjalle tehty lyhytviestiliittymä ja sille postituslistoja.
Yli 25 artikkelia kirjoittaneille annetaan päivittäin ääniä, joilla voi tukea joko artikkelin poistoa tai säilyttämistä. Vielä enemmän kirjoittaneille käyttäjille annetaan mahdollisuus nostaa artikkeli etusivulle.
Dis Manibus

Dis Manibus on roomalaisissa hautapiirtokirjoituksissa käytetty latinankielinen vakioformula eli kaava. Usein se esiintyy lyhenteenä, yleensä D. M., joskus myös D. M. S., jälkimmäisessä formulaan on lisätty vielä "sacrum".
Hautapiirtokirjoitus aloitetaan usein tällä formulalla, joka voidaan kääntää suomeksi 'manalan jumalille' ("Dis Manibus") pyhitetty ("sacrum").
Kristillisenä aikana lyhenteenä esiintyvää formulaa on tulkittu kristillisen opin mukaisesti. Tällöin formula on avattu muotoon "Deo magno" eli suurelle ("magno") Jumalalle ("Deo"). On kuitenkin epävarmaa voidaanko formulaa todella tulkita näin.
Aarresaari

Aarresaari () on romaani, jonka on kirjoittanut skotlantilainen Robert Louis Stevenson. Aarresaari ilmestyi alun perin jatkokertomuksena "Young Folks" -lehdessä (1881–1882). Kirjana se julkaistiin ensi kerran vuonna 1883. Se on suomennettu myös nimellä "Merirosvon testamentti".
Stevenson kirjoitti kertomukseen muutamia hahmoja ja esineitä, joista tuli myöhempien seikkailu- ja merirosvotarinoiden stereotyyppisiä elementtejä, kuten yksijalkainen merimies, jolla on papukaija olkapäällä, sekä kartta, johon aarteen sijainti on merkitty vinoristillä (X).
Suomennokset.
Ensimmäinen suomennos teoksesta on ilmestynyt vuonna 1909 O. E. Lampénin suomentamana. Sen jälkeen teos on suomennettu useita kertoja, ja siitä on tehty lukuisa määrä mukaelmia.
Lasten maailmassa 1950-luvulla ja Pellervo-lehdessä ilmestyi 1960-luvulla suomeksi Ami Hauhion piirtämä Aarresaari-sarjakuva jatkokertomuksena.
Hellas julkaisi 1960-luvun alussa 60-osaisen keräilykuvasarjan "Aarresaari - Skattkammarön". Kuvat olivat kooltaan noin 7 x 4 cm kokoisia, ja ne julkaistiin purukumikuorissa. Sarjan kuvat olivat Ami Hauhion piirtämiä. Kunkin kuvan kääntöpuolella oli lyhyt selostus kuvan aiheesta suomeksi ja ruotsiksi. Juoni oli hyvin rankamainen ja sarjakuvatyyppinen. Purukumikuorien hinta oli tuolloisessa rahassa 5 penniä kappale. Aihe oli ensimmäisiä lajissaan ja tuli hyvin suosituksi.
"Aarresaari" oli Reino Helismaan innoittajana hänen kirjoittaessaan sanat Toivo Kärjen säveltämään ja Viktor Klimenkon vuonna 1964 levyttämään kappaleeseen ”Neljäs mies”.
Elokuvasovitukset.
Teos on filmatisoitu lukuisia kertoja, ensi kerran jo vuonna 1912. Disney on tehnyt "Aarresaaresta" kaksi elokuvaa. Ensimmäisen ohjasi Byron Haskin vuonna 1950. Bobby Driscoll esitti tuolloin Jim Hawkinsia, Robert Newton John Silveriä. Toinen Disney-elokuva on animaatioelokuva "Aarreplaneetta" ("Treasure Planet") vuodelta 2002, jossa tarina on muutettu avaruusseikkailuksi.
Vartijakortti

Vartijakortti on poliisin myöntämä todistus vartijaksi hyväksymisestä ja hyväksynnän voimassaolosta.
Yleistä vartijakortista.
Vartijan on pidettävä "vartijakortti" vartioimistehtävissä aina mukana ja esitettävä se pyydettäessä. Korttia ei tarvitse esittää, ellei pyytävä henkilö ole viranomainen tai toimenpiteen kohde. Koska suuri osa vartijan työtehtävistä kuitenkin käytännössä suoritetaan jokamiehenoikeuksin, ei kortin näyttämättä jättäminen välttämättä estä vartijaa suorittamasta työtehtäväänsä siviiliasuisenakaan, esimerkiksi näpistäjän kiinniotossa.
Kortin ulkonäkö.
Vartijakortissa on etupuolella teksti "Vartijakortti Väktarkort", lupanumero, vartijan nimi, kuva ja syntymäaika, luvan myöntäneen viranomaisen nimi sekä hyväksynnän voimassaolopäivämäärät. Kortin taustaosassa on myös tunnistekuvio, jossa on kirjaimet "TU" (turvasuojaaja). Uudemmassa korttipohjassa tätä kirjainyhdistelmää ei enää ole. Kortin kääntöpuolella on tiedot vartijan suorittamista voimankäyttökoulutuksista, niiden ehdoista ja rajoituksista sekä mahdollista työkäyttöön hyväksytyistä koirista.
Mahdolliset voimankäyttökoulutukset ovat:
Vartijakortti on nykyisin luottokortin kokoinen, sinertävänpunainen ja Setecin valmistama. Aiemmin käytössä olleita A6-kokoisia kortteja ei enää ole käytössä, koska niiden voimassaolo päättyi viiden vuoden kuluttua uuden lain voimaan astumisesta eli lokakuussa 2007.
Pahvikorttiin ei voitu merkitä voimankäyttökoulutustietoja, eikä vartija tällöin saanut oikeutta kantaa tehtävissään voimankäyttövälineitä, vaikka olisikin suorittanut asianmukaisen koulutuksen.
Lasten ristiretki

Lasten ristiretki oli ristiretkiin liittynyt 1200-luvun alkupuolen tapahtuma, jossa joukko lapsia kertomuksen mukaan oma-aloitteisesti pyrki Palestiinaan. Jotkut ovat kyseenalaistaneet koko tapahtuman historiallisuuden. 
Lasten ristiretki käytiin yleisen ristiretki-innostuksen laimettua Euroopassa. Siitä huolimatta vuonna 1212 Stephen de Cloyes, paimenpoika Luoteis-Ranskan Vendômesta, onnistui innostamaan suuria joukkoja lapsia ja nuoria ristiretkelle. ”Jumalan luokse, meren tuolta puolen me tahdomme etsiä pyhää ristiä”. Monet aikuisetkin ajattelivat tässä innostuksessa olevan jumalallista johdatusta mukana ja liittyivät joukkoon.
Paavi Innocentius III korosti lasten saattavan jo veltostuneet aikuiset häpeään esimerkillään. Lasten hanke sai eri tahoilta runsaasti almuja ja siunauksen toivotuksia. Myös kirkonmiehiä oli mukana retkellä.
Näin noin 30 000 lasta marssi Marseilleen, jossa kaksi laivuria lupasi kuljettaa heidät pyhään maahan. Lapset päätyivät kuitenkin Afrikkaan ja heidät myytiin suurin joukoin orjiksi. Näin tämä alun perinkin epärealistinen hanke päätyi tuhoon. Fredrik II hirtätti kyseiset orjakauppiaat 17 vuotta myöhemmin oman ristiretkensä yhteydessä. Myös Saksassa syntyi vastaavanlainen lasten retki-innostus, mutta nämä 20 000 pelastuivat Brindisin satamassa valistuneen kirkonmiehen ansiosta, joka sai lapset palaamaan koteihinsa.
Innocentius III yritti sittemmin koota oikeaa ristiretkeä lasten antaman esimerkin avulla, mutta ehti itse kuolla 1216 ennen kuin mitään saatiin aikaiseksi.
Totta vai tarua?
Jotkut historioitsijat epäilevät koko kertomusta sepitteeksi. Heidän mukaansa mitään lasten ristiretkeä ei järjestetty. 1970-luvun alussa alettiin uskoa tarinan muodostuneen vuoden 1212 maattomien köyhien uskonnollisen liikehdinnän vuoksi. 1200-luvun alussa monet talonpojat Pohjois-Ranskassa ja Saksassa pakotettiin luopumaan tiloistaan ja muodostui vaeltavia köyhien joukkoja, joista käytettiin nimitystä "pueri" ’lapset’.
Vuonna 1212 nuori ranskalainen "puer" Stephen ja saksalainen Nicholas väittivät saaneensa näkyjä Jeesuksesta. Ristiretkeläiset marssivat seuraten ristiä ja yhdistivät itsensä Jeesuksen raamatulliseen vaellukseen. Syksyllä 1212 köyhien joukko hajaantui ja katosi.
Kolmekymmentä vuotta myöhemmin tapahtumasta kirjoittaneet kronikoitsijat ymmärsivät ilmaisun "puer" tarkoittavan lasta. Ilmaisulla saatettiin kuitenkin tarkoittaa myös köyhiä tai ylipäänsä nuorempia ihmisiä. 
Kertomus Hamelnin pillipiiparista pohjautuu mahdollisesti lasten ristiretkeä koskevaan perinteeseen.
Henrik

Henrik on miehen etunimi. Henrikin nimipäivä on 19. tammikuuta, piispa Henrikin muistopäivänä.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Henrik on huhtikuuhun 2024 mennessä ollut Suomessa etunimenä 55 881 miehellä.
Nimi Henrik on vanha germaaninen miehennimi, jonka jälkiosa "rik" merkitsee ’rikas’ tai ’mahti, valta’, alkuosaa on selitetty johtuvaksi joko ’kotia’ (esim. saks. "Heim)" tai ’aitausta, hakaa’ (muinaisyläsaksan "hag") merkitsevistä sanoista. Suomessa Henrik-nimestä ovat käytössä myös muunnelmat Heikki, Henrikki, Henri ja Heino. Nimen naispuolisia vastineita ovat Henrika, Henrietta, Henna ja Henni.
Tunnettuja Henrik-nimisiä.
Hallitsijoita ja hallitsijasukujen jäseniä.
Vuosiluvut tarkoittavat hallitsijakausia.
Englanti (), Englannin kuninkaita:
Englannin ja Skotlannin kruununperillinen:
Kastilian kuninkaita:
Ranska (ransk. "Henri"), Ranskan kuninkaita:
Champagne:
Saksa (saks. "Heinrich"), Saksan kuninkaita ja Pyhän Rooman keisareita:
Portugali:
Preussi, prinssejä:
Latinalainen keisarikunta:
Saksi, herttuoita:
Baijeri, ruhtinaita:
Itävalta, markiisit ja herttuat:
Tanska:
Navarra:
Ville

Ville on suomalainen miehen etunimi. Se on muunnos saksalaisperäisestä Vilhelm-nimestä ja nimestä Villehart ja myöhemmin myös näiden muunnoksista saaneista Vilhosta ja Viljamista. Villen nimipäivää vietetään 6. huhtikuuta. Suomalaisessa almanakassa Ville on ollut vuodesta 1950.
Ville-nimi yleistyi jo 1800-luvulla mutta kasvatti suosiotaan selvästi 1970-luvulla. Ville on Suomen tavallisimpia miesten etunimiä: Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä nimen Ville on saanut 36 052 miestä ja alle 10 naista. Nimen kulta-aikaa oli 1980- ja 1990-luku, jolloin se annettiin Suomessa 21 651 henkilölle. Suosituimmillaan nimi oli 1980-luvun lopussa ja 1990-luvun alussa, jolloin se oli Suomen suosituin poikien ensimmäinen nimi. Viime aikoina Ville ei ole enää ollut muotinimi muttei vieläkään läheskään unohtunut: vielä 2010-luvulla Villejä nimettiin Suomessa 1 424.
Lisäksi nimi on annettu noin 490 henkilölle muodossa Wille.
Bijektio

Bijektio on funktio, jossa jokaista funktion parametria vastaa yksi tulosarvo ja kääntäen jokainen maalijoukon alkio on täsmälleen yhden alkion kuva. 
Bijektio on siis yhtä aikaa sekä injektio että surjektio:
Bijektiossa jokainen maalijoukon alkio on täsmälleen yhden alkion kuva. Jokaista funktion parametria vastaa yksi tulosarvo ja kääntäen.
Kaksi joukkoa X ja Y ovat bijektiivisiä, jos on olemassa bijektiivinen kartoitus X:stä Y:hyn.
Käänteisfunktio.
Jos funktio "f" on bijektio
formula_1,
voidaan sille määrittää käänteisfunktio
formula_2 
jolloin käänteisen kuvauksen kaikki joukon formula_3 alkiot saavat arvon maalijoukossa formula_4. Myös käänteisfunktio on bijektio.
Esimerkkejä.
Funktio f: R → R, f (x)  = 2x + 1, on bijektio, koska jokaista reaalilukua y kohden voidaan ratkaista yhtälö y = 2x + 1 ja saadaan tasan yksi reaalinen vastaus x = (y − 1)/2.
Funktio g: R → R, g(x) = x2, "ei" ole bijektio. Tämä funktio ei ole injektio, koska funktio saa saman arvon kahdella eri muuttujan arvolla: esimerkiksi g(1) = 1 = g(−1). Toisaalta funktio ei ole surjektio, koska havaitaan esimerkiksi, ettei ole reaalilukua x, jolle x2 = −1. Kumpi tahansa näistä seikoista riittää osoittamaan, että funktio g ei ole bijektio. Jos kuitenkin muutetaan funktion g lähtö- ja maalijoukko siten, että pätee g: [0, ∞) → [0, ∞), funktio g "on" bijektio.
Amartya Sen

Amartya Sen (s. 3. marraskuuta 1933 Santiniketan, Brittiläinen Intia) on intialainen taloustieteilijä ja filosofi. Hän sai Nobelin taloustieteen palkinnon 1998.
Elämä ja ura.
Senin perhe oli kotoisin Dhakasta, Bangladeshin nykyisestä pääkaupungista. Hänen isänsä Ashutosh Sen opetti kemiaa Dhakan yliopistossa. Sen kuitenkin syntyi Santiniketanissa, missä hänen äitinsä Amata Senin isä opetti yliopistossa sanskritia ja muinaista ja keskiaikaista Intian kulttuuria. Sen opiskeli Kalkutassa ja Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa.
Sen on opettanut Delhin, Kalkutan ja Oxfordin yliopistoissa, ja hän on taloustieteen ja filosofian professori Harvardin yliopistossa, jossa hän hoitaa Thomas W. Lamontin professuuria.
Senille myönnettiin Nobelin taloustieteen palkinto vuonna 1998 työstä hyvinvointitaloustieteen alalla. Vuonna 2020 Sen sai Saksan kirjakauppiaiden rauhanpalkinnon työstään globaalin oikeudenmukaisuuden kysymysten parissa.
Tutkimus ja filosofia.
Senin tunnetuin teos on 1981 ilmestynyt "Poverty and Famines. An Essay on Entitlement and Deprivation". Teoksessa Sen osoittaa, etteivät nälänhädät aiheudu ruoan pulasta vaan sen jakamiseen sisältyvistä epätasa-arvoisista mekanismeista. 
Teoksessa "Identiteetti ja väkivalta" Sen arvioi, että nykymaailman selkkausten merkittävä alkuunpanija on oletus, että ihmiset voidaan luokitella yksiselitteisesti uskonnon tai kulttuurin perusteella. Hänen mielestään tällainen rajoittunut käsitys identiteetistä luo pohjan jyrkille vastakkainasetteluille ja väkivallalle.
Senin vuonna 2009 ilmestynyttä teosta "The Idea of Justice" on sanottu merkittävimmäksi etiikan teokseksi John Rawlsin 1971 ilmestyneen oikeudenmukaisuusteorian jälkeen.
Murray Rothbard

Murray Newton Rothbard (2. maaliskuuta 1926 – 7. tammikuuta 1995) oli yhdysvaltalainen taloustieteilijä ja yhteiskuntateoreetikko, joka kuului taloustieteen itävaltalaiseen koulukuntaan. Rothbard oli 1900-luvun keskeisimpiä libertarismin ja anarkokapitalismin uranuurtajia.
1950-luvun alussa Rothbard opiskeli kuuluisan itävaltalaisen taloustieteilijän Ludwig von Misesin alaisuudessa. Rothbard oli Ludwig von Mises -instituutin akateeminen johtaja ja Nevadan yliopiston taloustieteen professori.
1960-luvulla Rothbard kannatti libertaristien liittoutumista uusvasemmistolaisen sodanvastaisen liikkeen kanssa sillä perusteella, että konservatiivinen oikeisto oli osa vahvaa valtiota kannattavaa Yhdysvaltain valtaeliittiä. Rothbardin aatteellinen päävastustaja tuohon aikaan oli "National Review" -lehden perustaja Bill Buckley, jota pidetään Yhdysvaltain uuskonservatismin aatteellisena kummisetänä. 
1970- ja 1980-luvuilla Rothbard toimi aktiivisesti Yhdysvaltain libertaristipuolueessa, mutta erosi siitä vuonna 1989. Tämän jälkeen Rothbard alkoi rakentaa yhteistyötä kylmän sodan päättymisen jälkeisen oikeiston kanssa, koska uskoi oikeiston ryhtyvän vastustamaan asevarustelua ja valtiovallan kasvattamista Neuvostoliiton hajottua. 
Rothbard kannatti Pat Buchananin presidentinvaalikampanjaa vuonna 1992, koska Buchanan oli ainoa uuskonservatiivien maailmanpoliisi-aatetta vastustava presidenttiehdokkaiksi pyrkivä republikaani. Ennen kuolemaansa 1990-luvun puolivälissä Rothbard oli kuitenkin pettynyt Buchananin niin sanottuun paleokonservatistiseen liikkeeseen, joka maailmanpoliisitoimien vastustamisen lisäksi oli myös vapaakaupan vastainen.
Rothbardin teoksia ovat muun muassa "Man, Economy, and State", "Power and Market" ja "". Hän kirjoitti myös Ayn Randin johtamia objektivisteja arvostelevan artikkelin ”Sociology of the Ayn Rand Cult”.
Injektio

Matematiikassa injektio on kuvaus, jossa mitkään kaksi lähtöjoukon alkiota eivät kuvaudu samalle maalijoukon alkiolle. 
Määritelmä.
Kuvaus formula_1 on injektio, jos kaikilla formula_2, formula_3 on voimassa formula_4.
Symbolisesti, ehto voidaan lausua:
 formula_5
Loogisesti, kontraposition kautta sama voidaan lausua:
 formula_6
Esimerkkejä.
Funktio f: R → R, f(x) = 2x + 1, 
on injektio.
Kun taas funktio g: R → R, g(x) = x2, ei ole injektio, koska g(1) = 1 = g(−1).
Jos x rajoitetaan positiivisiin reaalilukuihin, myös g on injektio.
Jos joukko A on joukon B osajoukko, on olemassa kuvaus f: A → B, jossa f("x") = x kaikilla formula_7. Tätä sanotaan kanoniseksi injektioksi.
Talikko

Talikko (myös "taikko", "tarikko" tai "tadikko") on työkalu, jossa on varsi ja useasta piikistä muodostuva terä. Talikolla käsitellään sellaisia aineita, joiden käsittelyyn lapio ei työkaluna sovellu, esimerkiksi multaa, puunlehtiä, juurikkaita tai lantaa.
Tavallisimpia talikon malleja ovat 5-piikkinen, ohuin piikein varustettu talikko vaikkapa eläinten lannan tai säilörehun käsittelyyn sekä 4-piikkinen, paksummin piikein varustettu "puutarhatalikko" mullan möyhennykseen. Näissä talikoissa on piikkien väli 5-6 cm. Selvästi toisenlainen on iso "perunatalikko", jossa on pyöreäpäiset paksuhkot pitkät piikit 2-2,5 cm:n välein. "Juurikastalikko" muistuttaa perunatalikkoa. Heinähangon ja talikon rajamailla on kädensijalla, pitkällä varrella ja neljällä pitkällä, harvalla piikillä varustettu olkitalikko eli "elotalikko".
Talikon materiaalit ja muotoilu suunnitellaan käsiteltävän aineen ominaisuudet huomioon ottaen. Varsi on puuta tai teräsputkea ja kädensija terästä puuotteella tai kokonaan muovia. 
Talikon pituus on tyypillisesti 110-140 cm.
Sanan alkuperä.
Sana "talikko" on johdos vanhasta germaanisesta lainasanasta "tade", joka merkitsee lantaa. D-äänteen vastine vaihtelee murteittain. Sanan kirjakielinen muoto on alkujaan peräisin hämäläismurteista. Sana "tadikko" on tarkoittanut kaksihaaraista lannanluontivälinetta Varsinais-Suomessa, Satakunnassa, Hämeessä, Etelä-Savossa sekä Karjalassa.
Tehdasvalmisteisten kaksipiikkisten rautatadikkojen tullessa käyttöön siitä käytettiin yleisesti nimeä tadikko, ja viisipiikkistä kutsuttiin hangoksi. Eri puolilla maata käytettyjen nimitysten yhtenäistyessä ja materiaalin muuttuessa puusta raudaksi nimitykset muuttuivat siten, että kaksipiikkistä kutsutaan hangoksi ja viisipiikkisiä talikoiksi.