Olga Leinonen

Olga Maria Leinonen (11. kesäkuuta 1877 Paltamo – 9. tammikuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1929. Hän joutui jättämään eduskunnan vuonna 1929 saamansa rikostuomion myötä.
Elämä.
Varhaiset vuodet.
Paltamon Jormuassa syntyneen Olga Leinosen vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Leinonen ja Saara Greeta Kemppainen. Leinonen kävi jonkin aikaa kansakoulua, jonka jälkeen hän työskenteli muun muassa karjanhoitajana ja meijerissä. Kutojan oppiin mentyään Leinonen muutti Ouluun ja suoritti myöhemmin kansakoulukurssin itseopiskeluna. Vuonna 1902 hän liittyi Oulun työväenyhdistykseen. Leinonen aloitti työväenliikkeen puhujana jo äänioikeustaistelun aikana. Hänestä tuli yksi Oulun äänioikeusliikkeen johtohahmoista, joka edusti Oulun työväenyhdistystä muun muassa Helsingissä järjestetyssä valtakunnallisessa mielenosoituksessa. Leinonen oli ehdolla vuosien 1908 ja 1909 eduskuntavaaleissa.
Vuosina 1909–1911 Leinonen oli siirtolaisena Yhdysvalloissa, jossa hän tutustui myös paikalliseen työväenliikkeeseen. Suomeen palattuaan hän muutti Helsinkiin ja toimi kutojantyönsä ohessa muun muassa Suomen Sosialidemokraattisen Naisliiton ja Suomen Kutomatyöväen Liiton puhujana. Vuonna 1914 Leinonen valittiin Kutomatyöväen liiton liittohallintoon. Hän oli jälleen ehdolla vuoden 1917 eduskuntavaaleissa. Vuosina 1917–1918 Leinonen työskenteli Suomen Paperiteollisuustyöväen Liiton järjestäjänä. Sisällissodan käynnistyessä Leinonen oli työmatkalla Leppäkosken paperitehtaalla ja jäi sodan ajaksi valkoisten alueelle Laatokan Karjalaan.
Kansanedustajaksi.
Syksyllä 1918 Leinonen oli elvyttämässä sodan lamauttamaa työväenliikkeen toimintaa. Marrakuussa pidetyssä sosialidemokraattisen työväen kokouksessa hänet valittiin SDP:n väliaikaiseen puoluetoimikuntaan, ja joulukuussa toimintansa uudelleen käynnistäneen Sosialidemokraattisen naisliiton liittotoimikuntaan. Leinonen nousi eduskuntaan kevään 1919 vaaleissa. Kansanedustajana hän keskittyi erityisesti naisten työolojen parantamiseen. Leinonen teki muun muassa aloitteen naisten yötyön kieltämisestä teollisuudessa. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä vuonna 1925. Maaliskuussa 1929 Leinonen sai 10 kuukautta vankeutta väärästä valasta ja väärästä ilmiannosta oltuaan todistajana aviolapseksi julistamista koskeneessa oikeudenkäynnissä. Samalla hän joutui luopumaan kansanedustajantoimestaan, koska hänet tuomittiin menettämään myös kansalaisluottamuksensa kolmeksi vuodeksi. Leinosen tilalle eduskuntaan tuli Otto Marttila.
Takaisin politiikkaan.
1930-luvulla Leinonen vaikutti Kutomateollisuustyöväen liiton ohella Sosialidemokraattisen naisliiton seuraajaksi perustetussa Suomen Sosialidemokraattisessa Työläisnaisliitossa. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1933 lähtien ja oli ehdokkaana vuosien 1933, 1936 ja 1939 eduskuntavaaleissa. Vuosikymmenen jälkipuoliskolla Leinonen edusti SDP:n vasemmistososialistista oppositiota. Hän toimi "Sodanvastustaja"- ja "Soihtu"-lehtien avustajana sekä kuului Esperantistien rauhanliittoon. Vuonna 1945 Leinonen sai eron Helsingin kaupunginvaltustosta pitkäaikaisen sairauden johdosta. Myöhemmin hän kirjoitti muun muassa kansandemokraattien julkaisemaan "Ny Tidiin". Olga Leinonen kuoli sydänhalvaukseen 72-vuotiaana. Hän oli perheetön.