tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Flauto Dolce -nokkahuiluyhtye

Flauto Dolce () on vuonna 1968 perustettu espoolaisen musiikinopettajan Aarne Porkon harrastelijanokkahuiluyhtye. Yhtyeen soittimina toimivat nokkahuilut sopraninosta subbassoihin asti. 
Yhtyettä johtaa Satu Marjamäki (ent. Parkkonen), ja Flauto Dolce on ollut osa Vantaan musiikkiopiston toimintaa vuodesta 2016. Kukin yhtyeen 12 jäsenestä soittaa vähintään kolmea eri vireistä nokkahuilua. Yhtye soittaa monin eri kokoonpanoin duoista monikuoroisiin teoksiin. Ohjelmisto koostuu lähinnä nokkahuilun kulta-ajan eli renessanssin ja barokin ajan yhtyemusiikista. Omien konserttien lisäksi yhtye esiintyy musiikkiopiston tapahtumissa, jumalanpalveluksissa ja yksityistilaisuuksissa.
Historia.
Flauto Dolcen perusti vuonna 1968 musiikinopettaja Aarne Porko (1922–1995) Espoossa. Harjoitukset pidettiin Porkon kotona Tapiolassa. Yhteensä jopa 20 lasta, nuorta ja heidän vanhempaansa kokoontui viikoittain kolmeksi tunniksi Porkon ateljeehen, kahden flyygelin äärelle soittamaan nokkahuiluilla sovituksia klassisen musiikin merkkiteoksista. Usein yhtyettä säesti Porkon piano-oppilas ja sovituksissa käytettiin rytmisoittimia. Aluksi yhtyeen jäsenet soittivat vain pienempiä nokkahuiluja, mutta pian he opettelivat soittimet sopraanosta bassoon. 
Soittajien vanhemmat perustivat Flauto Dolcen toimintaa tukemaan Nokkahuilumusiikin ystävät ry:n vuonna 1984. Yhdistyksen kanssa Porko järjesti myös kaikille avoimia nokkahuilun yhtyesoiton viikonloppukursseja Espoossa ja Nurmijärvellä, ja kurssi- ja konserttimatkoja tehtiin myös ulkomailla.
Miguel Irízar Campos

Miguel Irízar Campos (7. toukokuuta 1934 Ormáiztegui – 19. elokuuta 2018 Bilbao) oli espanjalaissyntyinen, Perussa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin passionistien papiksi 16. maaliskuuta 1957 ja nimitettiin Yurimaguasin apostoliseksi vikaariksi sekä Elon titulaaripiispaksi 25. maaliskuuta 1972. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Agnelo Rossi, jota avustivat Venancio Celestino Orbe Uriarte ja Joseph Gustave Roland Prévost Godard.
Irízar Campos sai 6. elokuuta 1989 nimityksen Callaon koadjuuttoripiispaksi, ja hänestä tuli sen piispa 17. elokuuta 1995. Hän jäi eläkkeelle 12. joulukuuta 2011.
Kletrakasvit

Kletrakasvit (Clethraceae) on kukkivien kasvien heimo. Heimoon kuuluu kaksi sukua, noin 70-lajinen kletrojen ("Clethra") suku sekä noin kymmenlajinen suku "Purdiaea". Vanhemmissa lähteissä heimo on yleensä yksisukuinen ja "Purdiaea"-suku sijoitetaan heimoon Cyrillaceae.
Kuvaus.
Kletrakasvit ovat puita tai pensaita. Ne voivat olla lajista riippuen aina- tai kausivihantia. Useimmat kasvien osat ovat yleensä tähtikarvojen peittämiä. Lehdet ovat korvakkeettomia, yksinkertaisia, vuorottaisesti asettuneet, ja usein ryhmittyneet lähelle verson kärkeä. Lehden laita on usein sahalaitainen, joillakin lajeilla ehyt. Terttumuotoiset kukinnot kasvavat versojen päädyissä. Kukat ovat kaksineuvoisia ja symmetrisiä säteittäin. Sekä verho- että terälehtiä on viisi, teriö on yleensä väriltään valkoinen. Heteitä on kymmenen, ja ne ovat asettuneet kahteen kiehkuraan. Emin sikiäin on kehänpäällinen ja kolmionteloinen. Emin luotti on pysyvä, ja on nähtävissä vielä hedelmässäkin. Hedelmä on rakenteeltaan kota. Siemenet ovat lajista riippuen siivekkäitä tai siivettömiä.
Levinneisyys.
Kletrakasveja kasvaa luonnonvaraisena laajalla alueella Aasiassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, sekä Madeiralla. Ne ovat lähinnä subtrooppisten ja trooppisten alueiden kasveja, mutta joitakin lajeja kasvaa myös lauhkealla vyöhykkeellä.
Marie Seebach

Marie Wilhelmina Seebach (24. helmikuuta 1829 Riika – 3. elokuuta 1897 Sankt Moritz) oli saksalainen näyttelijä ja oopperalaulaja. Erityisen ilmaisuvoimainen hän oli tragediennena, esimerkiksi Lady Macbethin ja Maria Stuartin rooleissa.
Elämä ja ura.
Marie Seebach syntyi taiteilijasukuun; hänen vanhempansa olivat näyttelijä Wilhelm Friedrich Seebach (1798–1863) ja Theona Blumauer. Marie Seebachilla oli kolme vuotta nuorempi sisar Wilhelmine, josta myös tuli näyttelijä. Äiti Theona Blumauer kuoli varhain, joten tytärten oli oltava isänsä mukana teatterivierailuilla. Jo lapsena Marie Seebach esiintyi teatterikappaleissa. Vuonna 1850 hän pääsi yhtenä ensimmäisistä opiskelijoista vastaperustettuun Musikkonservatorium zu Kölniin, musiikkikouluun jossa hänen oli määrä kouluttautua oopperalaulajaksi. Kohtalaisesta oopperamenestyksestä huolimatta Seebach päätyi teatteriin. Hän työskenteli menestyksellisesti operettien subrettina Lyypekin, Danzigin ja Kasselin teattereissa. Seebach kiinnitettiin Hampurin Thalia Theateriin, missä hän näytteli lyhyen koeajan jälkeen Gretcheniä Goethen näytelmässä "Faust". Hampurin kausi päättyi 1854, jonka jälkeen seurasi muutama voitollinen vierasnäytäntö Wienissä. Teatterinjohtaja Franz von Dingelstedt houkutteli Seebachin Müncheniin. Tragediennen taitojensa ansiosta näyttelijätär kutsuttiin vierailulle muun muassa Wienin Burgtheateriin ja Meininger Hoftheateriin. 
Vuonna 1859 Seebach vieraili Hannoverin kaupunginteatterissa ja avioitui sikäläisen oopperalaulaja Albert Niemannin kanssa. Vuonna 1866 pariskunta siirtyi Berliiniin. Avioliitto kesti vain pari vuotta ja päättyi eroon. Seuraavina vuosina Seebach vietti kiertue-elämää; hän matkasi muun muassa Pietariin (1868) ja Amsterdamiin (1869). Saksan–Ranskan sodan jälkeen vuonna 1871 hän teki menestyksekkään Yhdysvaltain kiertueen. Seebach jatkoi esiintymisiään ulkomailla, kunnes vuonna 1886 hän liittyi Berliinin kuninkaalliseen teatteriin. Hän lopetti uransa noin 60-vuotiaana ja muutti Sankt Moritziin Kaakkois-Sveitsiin.
Seebachin poika Oscar teki uraa laulajana, taidemaalarina ja säveltäjänä. Oscar Seebach kuoli vuonna 1893 ollessaan 32-vuotias. Marie Seebach perusti Weimariin asuntolan vähäosaisille näyttämötaiteilijoille ja johti sitä kuolemaansa saakka. Asuntola sijaitsee Tiefurter Alleen varrella. Seebach toimi myös näyttämötaiteiden opettajana. Hänen oppilaitaan oli muun muassa suomalainen näyttelijä Ida Aalberg.
Marc Rosset

Marc Rosset (s. 7. marraskuuta 1970 Geneve, Sveitsi) on entinen tennisammattilainen, joka muistetaan parhaiten mestaruudestaan Barcelonan olympialaisissa 1992. Elämänsä turnauksessa hän voitti kolmannella kierroksella silloisen maailmanykkösen Jim Courierin suoraan kolmessa erässä ja finaalin viisieräisessä trillerissä hän päihitti espanjalaisen Jordi Arresen. Jordi Arrese on myöhemmin kuvaillut finaalitunnelmaa seuraavasti: "Tuntui siltä, kuin olisin pelannut itse Björn Borgin isän kanssa."
Rosset aloitti ammattilaisuransa vuonna 1988 ja voitti ensimmäisen turnauksensa seuraavana vuonna. Parhaimmillaan hän oli miesten kaksinpelin atp-rankingissa sijalla 9 vuonna 1995. Hän lopetti ammattilaisuransa vuonna 2005. Roger Federer on nimennyt maanmiehensä Rossetin yhdeksi suurimmista innoittajistaan.
Eero Vasara

Erkki Jalo (Eero) Vasara (14. huhtikuuta 1908 Tuulos – 7. toukokuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen lavastaja ja näyttelijä. Hän toimi yli kolmenkymmenen vuoden ajan lavastajana muun muassa Helsingin ja Hämeenlinnan teattereissa. 
Vasaran näyttämöura alkoi vuonna 1938 lavastajana Mustikkamaan kesäteatterissa. Vuosina 1942–1951 hän toimi sekä näyttelijänä että lavastajana, ensin Äänislinnan sotateatterissa ja sen jälkeen Jyväskylän Työväen Teatterissa. Lavastajan ura jatkui Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissassa vuosina 1951–1965 ja Hämeenlinnan kaupunginteatterissa vuodet 1965–1973. Vasara oli teknisesti taitava lavastaja, joka kykeni nopeasti luomaan suuriakin lavastuksia, valaistus- ja äänitekniikka mukaan lukien.
Vasara oli Suomen lavastustaiteilijain liiton puheenjohtaja vuosina 1955–1965 ja Suomen teatterijärjestöjen keskusliiton hallituksen pitkäaikainen jäsen. Hän kuului myös valtion näyttämötaidetoimikuntaan vuosina 1963–1970. Vuonna 1960 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Albert Niemann (oopperalaulaja)

Albert Wilhelm Carl Niemann (15. tammikuuta 1831 Erxleben, Saksi-Anhalt – 13. tammikuuta 1917 Berliini) oli saksalainen tenori ja Wagner-tulkitsija.
Elämä.
Albert Niemannin vanhemmat olivat majatalonpitäjä Christian Gottfried Niemann (1798–1850) ja Friederike Juliane Oppermann († 1890). Hän aloitti koneenrakentajan opinnot seitsentoistavuotiaana, mutta lopetti koulun muutaman opiskelukuukauden ja lähti näyttelijäksi dessaulaiseen kiertueteatteriin. Hän sai ensimmäisen oopperaroolinsa vuonna 1853. Dessaulaisen hovikapellimestari Friedrich Schneiderin suosituksesta Albert Nusch otti Niemannin oppilaakseen. Vuonna 1852 Niemann esiintyi menestyksekkäästi vierasnäytännössä Morslebenissä. Hän aloitti tenorina Hallessa vuonna 1853 ja vieraili Stuttgartin, Königsbergin ja Stettinin teattereissa. Vuosina 1854–1866 hän oli kiinnitettynä Hannoveriin, missä hän sai stipendin, joka mahdollisti opinnot Pariisissa tenori Gilbert Duprezin johdolla vuonna 1855.
Niemannin kansainvälinen ura tunnettuna Wagner-tulkitsijana alkoi 1866, kun hänet kiinnitettiin Berliinin kuninkaalliseen hovioopperaan. Hän lauloi "Tannhäuserin" ja "Lohengrinin" voitokkaasti ja kiinnitti säveltäjä Richard Wagnerin huomion. Niemann ja Wagner tapasivat toisensa henkilökohtaisesti vuonna 1859. Wagnerin mielestä Niemann oli kuin luotu Siegfriedin osaan oopperassa "Nibelungin sormus". Vuonna 1861 Niemann lauloi nimiroolin "Tannhäuser"-oopperan Pariisin ensi-illassa. Hänet nimitettiin kamarilaulajaksi vuonna 1864. Vuonna 1866 hänestä tuli Berliinin kuninkaallisen oopperan vakituinen jäsen.. Niemann profiloitui Wagnerin oopperoiden johtavana laulajana ja tulkitsijana. Vuonna 1876 Wagner pyysi Niemannia esittämään Siegmundin roolin Bayreuthin musiikkijuhlille. Vuosina 1886–1888 Niemann lauloi Metropolitan Operassa New Yorkissa. Syyskuussa 1888 hän vetäytyi oopperalavoilta. Viimeisen kerran hän esiintyi julkisesti 1892 Berliinin filharmonikkojen säestämänä.
Niemannin lavakarisman tukena oli oivallinen fysiikka. Hyvinkoulutetun äänensä lisäksi hän oli taitava näyttelijä. Monien kriitikoiden mielestä hänen äänensä sopi erinomaisesti Wagnerin oopperoihin. Eräiden mukaan siinä oli tosin "sorainen sointu". Hans von Bülow arvosteli Niemannin lauluääntä "soinnittomaksi, korkeaksi baritoniksi".
Laulajanuransa jälkeen Niemann omistautui lempiharrastuksilleen, joita olivat metsästys, maalaustaide, ratsastus, kalastus ja ruoanlaitto. Hän oli niin ikään kiinnostunut historiasta, filosofiasta, astronomiasta, fysiikasta ja kemiasta.
Niemannin ensimmäinen aviopuoliso oli näyttelijä Marie Seebach, liitto päättyi eroon. Maaliskuussa 1871 Niemann avioitui näyttelijä Hedwig Raaben kanssa. Heidän pojastaan Albert Niemannista tuli kuuluisa lääkäri ja kemisti.
Albert Niemann (lääkäri)

Albert Niemann (23. helmikuuta 1880 Berliini – 22. maaliskuuta 1921 Berliini) oli saksalainen lastenlääkäri. Hän havaitsi ensimmäisenä Niemann–Pickin taudin.
Elämä ja ura.
Albert Niemannin vanhemmat olivat oopperalaulaja Albert Niemann (1831–1917) ja näyttelijä Hedwig Raabe (1844–1905). Hän opiskeli lääketiedettä Humboldt-yliopistossa Berliinissä, Albert-Ludwigin yliopistossa Freiburgissa ja Strasbourgin yliopistossa, missä hänet promovoitiin tohtoriksi. Vuodesta 1908 vuoteen 1918 hän työskenteli Berliinin yliopistollisella lastenklinikalla. Vuonna 1919 Niemann otti johdettavakseen Berlin-Halenseen vauvahoitolan, seuraavana vuonna hän sai henkilökohtaisen lastenlääketieteen professuurin.
Niemann havaitsi 1914 ensimmäisenä erään lapsen sairastavan tautia, jota myöhemmin alettiin kutsua Niemann-Pickin taudiksi. Patologi Ludwig Pick erotti 1926 kyseisen "rasvasoluperäisen pernan ja maksan laajentumista aiheuttavan taudin tyyppiä Niemann ("lipoidzellige Splenohepatomegalie Typus Niemann") histopatologisesti Gaucherin taudista. Sittemmin tauti nimettiin molempien lääkäreiden mukaan. Niemann julkaisi 1920 lastentautien oppikirjan.
Uusi urbanismi

Uusi urbanismi (engl. "New Urbanism") on esikaupungistumisen vastapainoksi Yhdysvalloissa 1970–1980-luvulla syntynyt kaupunkisuunnittelun suuntaus. Tavoitteena on pysäyttää kaupunkirakenteen hajoaminen ja luoda perinteistä eurooppalaista kaupunkia muistuttavia alueita, joissa on monipuolisia toimintoja ja joissa kadut muodostavat tiiviin verkoston. Uusurbanistit pyrkivät palauttamaan perinteiset pääkadut ja aukiot alueiden toiminnallisiksi keskittymiksi, jotka tarjoavat kaupunkitilaa, kohtaamispaikkoja ja paikallisia palveluita. Uudisrakentamisen lähtökohtana tulisi suuntauksen mukaan olla paikallista historiaa, ilmastoa, ekologiaa ja rakentamistapaa kunnioittava arkkitehtuuri. Liikkeen tunnusmerkkejä ovat muun muassa tehokas maankäyttö, jalankulkuystävällisyys, ekologisuus, kompaktius, umpikorttelit ja raideliikenteen suosiminen. Yhteisöllisyys ja paikallisuus ovat myös hyvin tärkeitä, kun pyritään luomaan viihtyisiä kaupunkiympäristöjä.
Euroopassa merkittäviä uutta urbanismia edistäviä organisaatioita ovat Council for European Urbanism (C.E.U.) sekä INTBAU (). C.E.U. pyrkii vaalimaan eurooppalaisten kaupunkiympäristöjen rakennusperintöä ja kulttuurista pääomaa sekä kaupunkirakentamisen kestävyyttä. INTBAU perustettiin Britanniassa vuonna 2001 kansainväliseksi verkostoksi, jonka tarkoituksena on edistää perinteistä arkkitehtuuria, uutta urbanismia ja rakennustaiteita, suojelijanaan Walesin prinssi Charles. INTBAU-järjestöllä on yli 6 000 jäsentä yli sadassa maassa ja kansallisia paikallisorganisaatioita 30 maassa, muun muassa Suomessa toimiva Intbau Finland.
Albert Niemann (kemisti)

Albert Friedrich Emil Niemann (20. toukokuuta 1834 Goslar, Saksa – 19. tammikuuta 1861 Goslar) oli saksalainen farmaseutti ja kemisti.
Elämä.
Albert Niemann syntyi opettajan perheeseen Goslarissa Hannoverin kuningaskunnassa nykyisen Ala-Saksin kaakkoisosassa. Vuodesta 1852 hän aloitti kemian opinnot Friedrich Wöhlerin opastuksella Göttingenissä ja ryhtyi sittemmin tämän apulaiseksi. Kun itävaltalainen seikkailija Karl von Scherzer oli vuonna 1859 tuonut Novara-Expedition-matkalta Wöhlerin pyynnöstä nipun kokalehtiä Göttingeniin, Niemann uutti siitä kokaiinin ja antoi sille mainitun nimen. Koetulokset julkaistiin 1860 artikkelissa "Über eine neue organische Base in den Cocablättern".
Jatkotutkimuksissa Niemann selvitti, että kokaiini sulaa 98 °C:ssa ja edelleen kuumennettaessa hajoaa suola- ja bentsoehapoksi sekä metanoliksi ja ekgoniiniksi. Niemann ei kyennyt saattamaan tutkimuksiaan loppuun, vaan hän joutui palaamaan vakavan sairauden takia perheensä luo Goslariin, missä hän ennen pitkää kuoli.
Niemannin todennäköinen kuolinsyy oli sinappikaasumyrkytys. Hän oli työskennellyt kyseisen aineen parissa vuodesta 1860 alkaen, jolloin hän valmisti sitä ensimmäisen kerran. Niemannin synnyin- ja kuolintalon seinällä on hänen muistotaulunsa.
Niemannin kollega Wilhelm Lossen (1838–1906) jatkoi hänen työtään ja selvitti kokaiinin kemiallisen kaavan vuonna 1862.
Pekarit

Pekarit (Tayassuidae) on sorkkaeläinten lahkoon kuuluva nisäkäsheimo.
Pekareja esiintyy Amerikan mantereella Yhdysvaltain lounaisosista Keski-Argentiinaan ulottuvalla alueella ja ne ovat Vanhan maailman sikojen ekologinen vastine. Pekarien heimossa on kolme sukua, joista jokaiseen kuuluu yksi laji.
Pekarit ovat kooltaan lajista riippuen noin 50–61 senttimetriä korkeita ja painavat 14–50 kilogrammaa.
Pekarit elävät laumoissa, joissa voi olla kymmeniä tai jopa satoja yksilöitä. Ne ovat kaikkiruokaisia, mutta käyttävät kasviravintoa enemmän kuin siat.
Pekarinnahka on erittäin arvostettua käsineiden ja jalkineiden materiaalia.
Evan Jager

Evan Jager (s. 8. maaliskuuta 1989) on yhdysvaltalainen kestävyysjuoksija. Jagerin päämatka on 3 000 metrin estejuoksu.
Jager sijoittui 1 500 metrin juoksussa kahdeksanneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui alkuerissä 5 000 metrin juoksussa.
Vuonna 2012 Jager siirtyi 3 000 metrin estejuoksuun ja juoksi ensimmäisen estekilpailunsa 19. huhtikuuta aikaan 8.26,14. Kesäkuun lopussa hän voitti maansa mestaruuden tuloksella 8.17,40. Viidennessä estekisassaan Monacossa 20. heinäkuuta hän juoksi Pohjois-Amerikan ennätyksen 8.06,81. Lontoon olympialaisissa Jager sijoittui kuudenneksi ajalla 8.23,87 ja Moskovan MM-kilpailuissa 2013 viidenneksi ajalla 8.08,67. Hän paransi Pohjois-Amerikan ennätystään aikaan 8.04,71 Brysselissä 5. syyskuuta 2014 ja Pariisissa 4. heinäkuuta 2015 aikaan 8.00,45, vaikka kaatui viimeisellä esteellä. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 8.15,47. Rion olympialaisissa 2016 Jager otti hopeaa ajalla 8.04,28. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti pronssia ajalla 8.15,53. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui kuudenneksi.
Jager on voittanut Yhdysvaltain mestaruuden 3 000 metrin estejuoksussa vuosina 2012–2018.
Lähde: WA
Tiki Gelana

Tiki Gelana (s. 22. lokakuuta 1987) on etiopialainen kestävyysjuoksija, maratonin olympiavoittaja.
Gelana voitti Amsterdamin maratonin 2011 ajalla 2.22.08 ja Rotterdamin maratonin 2012 Etiopian ennätysajalla 2.18.58. Myöhemmin samana vuonna hän voitti olympiakultaa Lontoossa ajalla 2.23.07.
Alvaro Efrén Rincón Rojas

Alvaro Efrén Rincón Rojas (s. 14. huhtikuuta 1933) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin redemptoristien papiksi 25. huhtikuuta 1962 ja nimitettiin Puerto Carreñon apostoliseksi vikaariksi sekä Bettoniumin titulaaripiispaksi 22. joulukuuta 1999. Piispaksi konsekroinnin suoritti 24. maaliskuuta 2000 Beniamino Stella, jota avustivat Rodrigo Arango Velásquez ja Fabio de Jesús Morales Grisales. 
Rincón Rojas jäi eläkkeelle 10. kesäkuuta 2010.
Mathew Cheriankunnel

Mathew Cheriankunnel PIME (23. syyskuuta 1930 – 30. maaliskuuta 2022) oli intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 28. huhtikuuta 1962 ja nimitettiin Nalgondan hiippakunnan johtoon 31. toukokuuta 1976. Piispaksi konsekroinnin suoritti 3. toukokuuta 1977 Duraisamy Simon Lourdusamy, jota avustivat Joseph S. Thumma ja Alphonsus Beretta.
22. joulukuuta 1986 Cheriankunnel sai nimityksen Kurnoolin koadjuuttoripiispaksi, ja 18. tammikuuta 1988 hänestä tuli sen piispa. Hän toimi Kurnoolin piispana, kunnes erosi tehtävistään 16. heinäkuuta 1991.
Varoituskortit

Varoituskortit ovat urheilussa käytettäviä kortteja, joilla varoitetaan urheilijoita. Yleisesti korttien värit ovat keltainen ja punainen; muita värejä ovat vihreä, valkoinen, sininen ja musta.
Historia.
Jalkapallossa keltainen ja punainen kortti otettiin käyttöön vasta 1970-luvulla ja ennen tätä varoitukset annettiin suullisesti. Tämä tuotti kuitenkin hankaluuksia etenkin arvokisoissa, koska ottelun erotuomari ei välttämättä puhunut kummankaan joukkueen kieltä.
Punaisen kortin kehitykseen johti tilanne jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa 1966 Englannin ja Argentiinan välisessä ottelussa, kun Argentiinan kapteeni Antonio Rattín sai ensin varoituksen, josta hän valitti hyvin kovaäänisesti. Rattín puhui espanjaa ja tuomari saksaa, mikä johti tilanteen kärjistymiseen. Lopulta Rattín ajettiin kentältä ulos kiistanalaisen kaaoksen jälkeen.
Keltainen kortti.
Keltaisella kortilla on useita merkityksiä lajista riippuen:
Punainen kortti.
Punaisella kortilla on useita merkityksiä lajista riippuen, mutta yleensä se merkitsee urheilijan sulkemista ottelusta:
Vihreä kortti.
Vihreä kortti tarkoittaa pientä virhettä, joka ei johda suurempiin sanktioihin:
Valkoinen kortti.
Käytetään jääpallossa, jossa se johtaa viiden minuutin rangaistukseen. Rugby unionissa valkoista korttia käytetään, kun tuomari ei ole varma rikkeen tekijästä ja punainen kortti olisi liian kova rangaistus.
Sininen kortti.
Käytetään jääpallossa, jossa johtaa kymmenen minuutin rangaistukseen. Rantajalkapallossa johtaa kahden minuutin rangaistukseen.
Musta kortti.
Musta kortti tarkoittaa kilpailijan hylkäämistä:
Aleksandr Kazakevič

Aleksandr Kazakevič (s. 12. lokakuuta 1986 Vilna, Liettuan SNT) on liettualainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiamitalisti.
Kazakevič voitti sarjan 74 kg olympiapronssia Lontoossa 2012 ja EM-pronssia Belgradissa 2012. MM-kilpailuissa hän oli kahdeksas 66 kg:n painoluokassa 2006. Hän voitti kadettien Euroopan-mestaruuden 50-kiloisissa 2003. Hän saavutti junioreiden MM-pronssia 60 kg:n sarjassa 2005 ja junioreiden EM-pronssia 66-kiloisissa 2006.
Orange Julius

Orange Julius on hedelmäjuomia myyvä kauppaketju, joka perustettiin vuonna 1926. Yritykselle nimen antaneessa juomatuotteessa on pääraaka-aineina appelsiinimehua, maitoa, sokeria ja mausteena vaniljaa.
Historia.
Juoma sai alkunsa Julius Freedin Los Angelesiin vuonna 1926 perustamasta mehunmyyntipuodista. Myynti oli aluksi perin vaatimatonta, noin 20 dollaria päivässä (245 $ vuoden 2010 dollareissa). Vuonna 1929 Bill Hamlin, Freedin kiinteistövälittäjä, kehitti kirpeää appelsiinimehua paremmin vatsalleen sopivan seoksen. Freedin puoti alkoi myymään tätä juomaa, jolla oli mehua kuohkeampi ja pehmeämpi rakenne. Yrityksen myynti nousi merkittävästi heti juoman keksimisen jälkeen, jopa 100:n dollarin päiväsummaan. Jonot kojuun pitenivät, ja jotkut asiakkaista saattoivat huudahtaa "Give me an orange, Julius!" (Ottaisin appelsiinia, Julius!) Lopulta juoma nimettiin yksinkertaisesti "Orange Juliukseksi".
Murrosvaihe.
Sotien jälkeen juoma alkoi saavuttaa kansallista mainetta. 1950 ja 1960-luvulla juomaa myytiin lukuisissa yhteyksissä ympäri Yhdysvaltoja, mm. erikokoisilla messuilla ja kojuissa. Alkuperäinen puoti myi myös terveysjuomia ja Raamattu-tiivistelmiä.
Orange Julius nimettiin vuonna 1964 New York World's Fair-tapahtuman viralliseksi juomaksi.
1970-luvulta 1980-luvun alkupuolelle Orange Juliuksen myymälät käyttivät kuvatunnuksenaan pirua, joka piti talikkoa kädessään, samantyylisesti kuin Arizonan osavaltion yliopiston maskotti Sparky, tosin myymälöissä appelsiinin kylkeen sijoitettuna mainoslauseen "A Devilish Good Drink" (Pirullisen hyvä juoma) kera. Yritys luopui myöhemmin mainoslauseesta ja logosta ASU:n alumniyhdistykseltä tulleiden oikeustoimiuhkausten takia.
1970-luvun alussa Orange Julius laajensi toimintaansa Isoon-Britanniaan, jonne perustettiin melko kookas, klassikkojuoman ohella myös Julius Burgereita myynyt ravintola Golders Greeniin. Tämä liiketoiminta päättyi 1970-luvun puolivälissä.
SKA-Neftjanik

SKA-Neftjanik () on venäläinen jääpalloseura Habarovskista. Seura perustettiin vuonna 1947 nimellä ODO Habarovsk. Nimi muuttui sittemmin SKA:ksi. Kirjainlyhenne SKA tarkoittaa asevoimien urheiluseuraa, mikä oli yleinen urheiluseuran nimi Neuvostoliitossa. Nykyistä nimeä SKA-Neftjanik on käytetty seuran pääsponsorin Habarovskin öljynjalostamon mukaan kaudesta 1999-2000. 
Habarovskin SKA on yksi Neuvostoliiton menestyneimpiä jääpalloseuroja. SKA on pelannut Neuvostoliiton/Venäjän liigassa yhtäjaksoisesti vuodesta 1954. 
Saavutuksia.
Saavutuksia Neuvostoliiton liigassa:
Saavutuksia Venäjän liigassa:
Saavutuksia Venäjän cupissa:
Markku Mannila

Markku Vilhelm Mannila (s. 9. lokakuuta 1938 Lapua) on suomalainen kääntäjä. Hän on suomentanut yli 90 teosta ja saanut useita palkintoja.
Mannila valmistui ylioppilaaksi vuonna 1958. Hän opiskeli saksaa ja englantia Jyväskylän yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1964 ja lisensiaatiksi vuonna 1971. Mannila on myös opettanut kääntämistä. Hän työskenteli ensin assistenttina Jyväskylän yliopistossa, mistä hän siirtyi lehtoriksi Tampereen vastaperustettuun kieli-instituuttiin vuonna 1968. Instituutti liitettiin Tampereen yliopistoon käännöstieteen laitokseksi 1980-luvun alussa. Mannila jäi eläkkeelle vuonna 2001.
Mannila on kääntänyt erityisesti saksasta tai ruotsista, mutta toisinaan myös englannista. Omien sanojensa mukaan hän tuntee olevansa kotonaan erityisesti saksan kielessä ja saksalaisessa kulttuurissa. Mannila on tehnyt muun muassa uuden suomennoksen Goethen klassikkoteoksesta "Nuoren Wertherin kärsimykset" ja suomentanut itävaltalaisen Nobel-palkitun Peter Handken teoksia.
Mannila sai vuonna 1983 kääntäjien valtionpalkinnon. Vuonna 1986 hän sai Mikael Agricola -palkinnon Christoph Heinin teoksen "Vieras ystävä" suomennoksesta. Mannila on saanut myös Tampereen kaupungin kääntäjäpalkinnon 1989, 1999, 2004, 2006 ja 2012. Vuonna 2000 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Australiankanahaukka

Australiankanahaukka ("Accipiter fasciatus") on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sen esiintymisaluetta ovat Australia, Joulusaari, Indonesia, Uusi-Kaledonia, Norfolkinsaari, Papua-Uusi-Guinea, Salomonsaaret, Itä-Timor ja Vanuatu.
Vaikka sen kanta on pienemässä, pieneneminen ei kuitenkaan ole niin nopeaa, että uhanalaisuusluokitusta muutettaisiin.
Sen elinpiiriä on subtrooppiset ja trooppiset kuivat metsät, kaupunkialueet, puutarhat, ylävät arot, kuivat savannit, jokien lähistöt.
Kuvaus.
Se on päältä harmaa, ja sillä on pähkinänruskea kaulus. Alta se on pääasiassa punaruskea, mutta siinä on ohuita valkoisia juovia. Se on väritykseltään siten samanlainen kuin ruosteniskahaukka mutta on suurempi. Sen lento on nopeaa ja notkeaa. Sen pituus on 40–55 cm; siipien väli 75–95 cm. Naaraat ovat huomattavasti koiraita suurempia. Koiras painaa 220 g, naaras 355 g.
Ravinto.
Se syö lähinnä lintuja, mutta myös pieniä nisäkkäitä, matelijoita ja joskus hyönteisiä.
Lisääntyminen.
Sen pesä on korkeassa puussa tasanteella, joka on tehty risuista ja jota reunustavat vihreät lehdet. Pesueen koko on yleensä kolme, joskus kaksi tai neljä. Se hautoo noin 30 päivää, ja poikaset ovat lentokykyisiä noin 31 päivää kuoriutumisesta.
Alalajit.
Sillä on 13 alalajia:
SMS Hela

SMS Hela oli Saksan keisarikunnan laivaston ennen ensimmäistä maailmansotaa valmistunut kevyt risteilijä, joka palveli sodassa uppoamiseensa saakka 13. syyskuuta 1914. Luokkansa ainoana aluksena se valmistettiin avisona ja se luokiteltiin vuonna 1899 kevyeksi risteilijäksi.
Valmistus.
Alus tilattiin AG Weseriltä Bremenistä "SMS Jagdin" suurennettuna versiona ja sen köli laskettiin vuonna 1893. Alus laskettiin vesille 28. maaliskuuta 1895 ja se valmistui 3. toukokuuta 1896. Alus nimettiin Danzigin lähistöllä sijaitsevan Helin niemimaan mukaan. Se oli kevyesti aseistettu risteilijä, ja sen pääaseistuksena oli ainoastaan neljä 8,8 senttimetrin tykkiä.
Aluksen suojana oli 25 millimetrin panssarikansi ja se oli varustettu selvästi havaittavalla törmäyskeulalla. Alusta pidettiin hyvin merikelpoisena ja se palvelikin kaksi vuotta siirtomaissa.
Palvelus.
Vuosina 1900–1901 alus osallistui Kiinan boksarikapinaan, ja se oli 1902 mukana suurissa sotaharjoituksissa. Alus modernisoitiin 1903–1905, jolloin sen kansirakenteet suunniteltiin uudelleen ja aluksen kaksi taaempaa 88 millimetrin tykkiä poistettiin. Vuodesta 1910 alkaen alus palveli laivastossa emälaivana. Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa se palautettiin palvelukseen tukemaan Helgolandissa operoivia torpedoveneitä. Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusveneen "HMS E.9:n" laukaisema torpedo upotti aluksen Pohjanmerellä 13. syyskuuta 1914, jolloin kaksi miehistönjäsentä sai surmansa.
Pedro Ricardo Barreto Jimeno

Pedro Ricardo Barreto Jimeno (s. 12. helmikuuta 1944 Lima) on perulainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kardinaali. Hänet vihittiin jesuiittojen papiksi 18. joulukuuta 1971 ja nimitettiin Jaén en Peru o San Francisco Javierin apostoliseksi vikaariksi sekä Acufidan titulaaripiispaksi 21. marraskuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. tammikuuta 2002. Pääkonsekraattorina toimi José María Izuzquiza Herranz, jota avustivat Luis Armando Bambarén Gastelumendi ja Rino Passigato.
17. heinäkuuta 2004 Barreto Jimeno sai nimityksen Huancayon arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 5. syyskuuta. Vuonna 2018 hänet ylennettiin kardinaaliksi.
Santiago María García de la Rasilla Domínguez

Santiago María García de la Rasilla Domínguez (18. lokakuuta 1936 Madrid – 13. elokuuta 2018) oli espanjalaissyntyinen, Perussa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin jesuiittojen papiksi 14. heinäkuuta 1967 ja nimitettiin Jaén en Peru o San Francisco Javierin apostoliseksi vikaariksi sekä Voncarian titulaaripiispaksi 11. marraskuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. tammikuuta 2006. Pääkonsekraattorina toimi Oscar Rolando Cantuarias Pastor, jota avustivat Rino Passigato ja Pedro Ricardo Barreto Jimeno.
Fragkískos Papamanólis

Fragkískos Papamanólis (, 5. joulukuuta 1936 Áno Sýros, Sýros – 2. lokakuuta 2023 Sýros) oli kreikkalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 29. huhtikuuta 1962 ja nimitettiin Sýroksen ja Míloksen sekä Santorínin hiippakuntien johtoon 27. kesäkuuta 1974. Samalla hänet nimitettiin Kreetan apostoliseksi hallitsijaksi. Hänet vihki piispaksi 20. lokakuuta Geórgios Xenópoulos, jota avustivat Ioánnis Perrís ja Nikólaos Fóskolos.
Havana Brown

Havana Brown tai DJ Havana Brown (oikealta nimeltään Angelique Meunier, s. 14. helmikuuta 1985 Melbourne) on australialainen DJ, laulaja ja tanssija. Vuonna 2008 Brown allekirjoitti levytyssopimuksen Island Records Australian kanssa ollessaan DJ ja aloitti "Crave"-kokoelmalevysarjansa julkaisut, jotka sisältävät remixejä muiden artistien kappaleista. Hän on esiintynyt myös kansainvälisten artistien kiertueilla, näistä mainittakoon Britney Spears, Rihanna, The Pussycat Dolls, Chris Brown ja Enrique Iglesias.
Brown debytoi vuonna 2011 kappalellaan ”We Run the Night”, joka saavutti viidennen sijan australialaisella ARIA Charts -musiikkilistalla ja jonka Australian Recording Industry Association (ARIA) sertifioi triplaplatinaksi. Single toi Brownille kaksi ARIA Music Award -ehdokkuutta ”läpimurron tehneenä artistina” ja ”eniten myyneestä singlestä”. Menestystä seurasi, että seuraavaksi Brown allekirjoitti levytyssopimuksen yhdysvaltalaisen levy-yhtiön Universal Republicin kanssa tuottaja RedOnen 2101 Records -yhtiön välityksellä. RedOnen tuottamaa uutta versiota kappaleesta ”We Run the Night” siivittää yhdysvaltalainen rap-artisti Pitbull ja kyseinen kappale julkaistiin Yhdysvalloissa. Se ylsi ensimmäiselle sijalle Yhdysvaltain Hot Dance Club Songs -musiikkilistalla ja parhaimmillaan se hipoi 26. sijaa Billboard Hot 100 -listalla.
Jacob Thoomkuzhy

Jacob Thoomkuzhy (13. joulukuuta 1930 – 17. syyskuuta 2025) oli intialainen syyrialais-malabarilaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 22. joulukuuta 1956 ja nimitettiin Mananthavadyn eparkian johtoon 1. maaliskuuta 1973. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Parecattil, jota avustivat Sebastian Vayalil ja Sebastian Valloppilly.
Thoomkuzhy sai 18. toukokuuta 1995 nimityksen Thamarasserryn piispaksi ja 11. marraskuuta 1996 Trichurin arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 22. tammikuuta 2007.
En haluu kuolla tänä yönä

”En haluu kuolla tänä yönä” on Jenni Vartiaisen toisen sooloalbumin ensimmäinen single, joka julkaistiin digitaalisesti 1. helmikuuta 2010. Kappaleen on sanoittanut Mariska ja sen on säveltänyt Jenni Vartiainen yhteistyössä Jukka Immosen kanssa. ”En haluu kuolla tänä yönä” voitti vuoden 2011 Emma-gaalassa Vuoden kappale-palkinnon ja se oli samana vuonna soitetuin kappale Suomen radioasemilla 5 200 soittokerrallaan.
Listasijoitukset.
Helmikuussa 2010 ”En haluu kuolla tänä yönä” nousi viikolla 5 Suomen virallisen listan sijalle 11 ja nousi heti seuraavalla viikolla listan 1. sijalle. Kappale pysyi listoilla yhtäkestoisesti 21 viikkoa. Kappale on myynyt myös kultaa yli 11 000 kappalemyynnillä. Se oli kuudenneksi parhaiten myynyt single Suomessa vuonna 2010.
Jacob Manathodath

Jacob Manathodath (s. 22. helmikuuta 1947) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Ernakulamiin (sittemmin Ernakulam-Angamaly) 4. marraskuuta 1972. Hänet nimitettiin Ernakulamin vihkipiispaksi sekä Abyduksen titulaaripiispaksi 6. syyskuuta 1992, ja piispaksi vihkiminen seurasi 28. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antony Padiyara, jota avustivat Joseph Powathil ja Sebastian Mankuzhikary.
Manathodath sai 11. marraskuuta 1996 nimityksen Palghatin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 1. helmikuuta 1997.
Manathodath syntyi perheensä vanhimpana poikana; hänellä on veli ja viisi siskoa. Hänellä on teologian tohtorin arvo Rooman Paavillisesta gregoriaanisesta yliopistosta.
Sullom Voe

Sullom Voe on lahti Skotlannissa Shetlandsaarten North Mainlandin ja Northmavinen välissä. Sana voe tulee vanhasta norjankielisestä sanasta vagr, joka merkitsee pientä lahtea tai kapeaa virtaa. Voessa oli toisen maailmansodan aikana Britannian ja Norjan ilmavoimien lentoveneiden lentotukikohta.
Sullom Voessa toimii yksi Euroopan suurimmista öljy- ja kaasuterminaaleista. Se avattiin 1970-luvulla. Siellä käsitellään päivittäin 150 000 barrelia öljyä, joka tulee yli 30 öljykentältä.
Tillia

Tillia on maalaiskunta ja sen keskuskylä Tahouan alueen Tchintabaraden departementissa Nigerissä. Se sijaitsee Saharan ja Sahelin siirtymäalueella 185 kilometriä Tahouasta luoteeseen ja 135 kilometriä Tchintabaradenista länteen. Kunnassa on 23 200 (vuonna 2010, arvio) ja kylässä 2 000 asukasta (vuonna 2001, väestönlaskenta).
Tillian kunnan pinta-ala on virallisesti noin 22 000 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa ja koillisessa Tchintabaradenin departementin Tassaran, idässä Tchintabaradenin ja kaakossa Kaon kuntiin, etelässä Tahouan departementin Affalan, Takanamatin ja Tébaramin kuntiin, lounaassa Filinguén departementin Sanamin ja Abalan kuntiin sekä lännessä Maliin, jossa huomattavin asutuskeskus on Andéramboukane.
Kuntaan kuuluu 12 hallinto- ja kaksi perinteistä kylää, 7 pikkukylää, 22 leiriä ja 17 vedenottopaikkaa. Asukkaista 70 % on tuaregeja, 22 % fulbeja, 6 % hausoja ja 2 % arabeja. Tuaregeilla ja fulbeilla on perinteiset päällikkönsä Telemcesissä ja Machakarissa. Asutus on keskittynyt kunnan länsi- ja eteläosiin.
Seudun pääelinkeinot ovat osin paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito sekä maanviljely. Osa alueesta on täysin asumatonta autiomaata.
Arvonmääritys

Arvonmääritys on yrityskauppaan olennaisena liittyvä käsite. Sillä tarkoitetaan yrityksen kauppahinnan määrittelyä ja arviointia. Määrittely voi tapahtua eri näkökulmista, esimerkiksi myyjän, ostajan, verotuksen tai rahoittajan. Perinteiset arvonmääritystermit ovat substanssi- ja tuottoarvo. Substanssiarvolla tarkoitetaan yrityksen taseessa näkyvien varojen ja velkojen välistä erotusta. Tuottoarvon määrittämisen perustana ovat yritykseen kohdistuvat tuotto-odotukset. Lähteenä käytetään tällöin yrityksen tilinpäätösaineistoa. Huolellisesti valmisteltujen yrityskauppojen perusteiksi pelkästään tämankaltaiset arviot ovat yleensä riittämättömiä. 
Arvonmääritys voi olla esimerkiksi suhteellista tai absoluuttista, subjektiivista tai objektiivista. Suhteellisessa arvioinnissa arvioinnin, so. kaupan kohteen arvoa verrataan samalla hetkellä muihin vastaviin kohteisiin, absoluuttisessa kutakin kohdetta arvioidaan eriseen. Subjektiivinen arviointi on kysymyksessä silloin, kun arvoa tarkastellaan yksityistalouden kannalta ja objektiivinen silloin, kun arvoa tarkastellaan yleiseltä kannalta. Objektiivisessa arvioinnissa subjekteja on useita ja arviokohdetta arvioidaan verraten sitä subjektijoukon keskiarvoon.
Arvonmäärityksen vakiintunut lähtökohta on yrityksen taloudellista historiaa tarkasteleva lähestymistapa. Yrityksen ympäristötekijät ja immateriaalinen substanssi ovat olennainen osa arviointia.
Lähteet.
Larnemaa Ari: Ravintolakaupan sidosryhmät. Diplomityö. Haaga Instituutti 1997
Leppiniemi Jarmo: Rahoitus. WSOY 1993
Kallunki Juha-Pekka, Niemelä Jaakko: Yrityksen uusi arvonmääritys. Talentum 2007
Lehtinen Jarmo R.: Asiakkuusstrateginen hallitus. Gummerus 2009
Don Cutts

Donald Edward Cutts (s. 24. helmikuuta 1956 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkomaalivahti.
Ura.
Cutts pelasi vuodet 1970–1974 yliopistosarjaa RPI:n (Rensselaer Polytechnic Institute) joukkueessa. New York Islanders varasi hänet 97. pelaajana . Samana vuonna Cuttsin varasi myös WHA-joukkue Houston Aeros numerolla 48. Hänet valittiin RPI:ssä ECAC:n vuoden tulokkaaksi vuonna 1972 sekä toiseen tähdistökentälliseen vuosina 1972 ja 1973.
Yliopistovuosiensa jälkeen Cutts pelasi lähinnä CHL:ää ja IHL:ää joukkueinaan Fort Worth Texans, Muskegon Mohawks, Kalamazoo Kings, Fort Wayne Komets, Houston Apollos ja Oklahoma City Stars. Pelatessaan Muskegon Mohawksissa kaudella 1975–1976 hänet valittiin IHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen ja palkittiin kauden vähiten maaleja päästäneenä maalivahtina James Norris Memorial Trophylla.
Kaudella 1979–1980 Cutts pelasi kuusi NHL-ottelua Edmonton Oilersissa. Hän pelasi kauden kuitenkin lähinnä IHL:ssä ja CHL:ssä. Kauden 1980–1981 Cutts pelasi Suomessa SM-liigaa Kiekkoreippaan riveissä. SM-liigakauden päätyttyä hän palasi CHL:ään Oklahoma City Starsin joukkueeseen.
Cutts lopetti uransa IHL-joukkue Muskegon Mohawksissa keväällä 1982.
Liiketoimintayksikkö

Liiketoimintayksikkö on juridisen tai fyysisen henkilön omistama liiketoiminnan harjoittamista varten muodostama kokonaisuus, joka koostuu toimitiloista, tuotantovälineistä, henkilöstöstä, myytävistä tuotteista ja palveluista sekä toiminnan vaatimista immateriaalisista oikeuksista. Synonyymi termille on "toimipaikka".
Liiketoimintayksiköitä voidaan ostaa ja myydä. Kauppatilanteessa kaupan kohteen sidosryhmillä on suuri päätöksentekovalta, koska liiketoimintayksiköllä ei ole sitovia, oikeudellisia sopimussuhteita sidosryhmiin. Esimerkiksi ravintola ei voi siirtää anniskelulupaansa eikä vuokraoikeuttaan kolmannelle osapuolelle automaattisesti.
Nathalie Descamps

Nathalie Descamps (s. 5. tammikuuta 1983) on belgialainen sulkapalloilija. Hän on ollut sekanelinpelissä maailmanlistalla parhaimmillaan 32. sijalla parinsa Wouter Claesin kanssa.
Descamps osallistui kaksinpelissä MM-kisoihin 2009, jolloin hän putosi toisella kierroksella hävittyään Indonesian Adrianti Firdasarille. Hän voitti seuraavan vuoden EM-kilpailuissa pronssia sekanelinpelistä yhdessä Wouter Claesin kanssa.
Lähteet.
Ivan Ivanov (sulkapalloilija)

Ivan Dobrev Ivanov (; s. 19. helmikuuta 1966) on bulgarialainen entinen sulkapalloilija.
Ivanov osallistui MM-kisoihin kerran, vuonna 1991. Hän pelasi tuolloin sekä kaksinpelissä, nelinpelissä että sekanelinpelissä, mutta putosi kaikissa jo ensimmäisellä kierroksella. Ivanov hävisi ensimmäiset ottelunsa myös EM-kisoissa 1992 ja Barcelonan olympialaisissa 1992, joissa hän pelasi kaksin- ja nelinpeleissä.
Lähteet.
Intibah

S/S Intibah oli Osmanien valtakunnan 163-tonninen aseistettu höyrylaiva (tykkivene), josta tuli maailman ensimmäinen torpedolla upotettu laiva.
Venäjän keisarikunnan laivaston torpedoveneet "Cesma" ja "Sinop" laukaisivat torpedonsa Turkin sodassa 26. tammikuuta 1878. Osuman saanut alus upposi vieden mukanaan 23 miehistönjäsentä.
Berliinin filharmonia

Berliinin filharmonia () on konserttitalo Berliinissä. Rakennuksen suunnitteli Hans Scharoun ja se rakennettiin vuosina 1960–1963. Konserttitalo on Berliinin filharmonikkojen kotisali ja vanhan Berliinin konserttitalon ohella kaupungin tärkein konserttitalo. Salin hyvän akustiikan vuoksi sen sisätilojen arkkitehtuuria on kopioitu moniin muihin konserttitaloihin. Filharmonia sijaitsee Tiergartenin kaupunginosassa samannimisen puiston eteläpuolella lähellä entisen Berliinin muurin paikkaa sen länsipuolella ja on osa Kulturforumin kokonaisuutta. 
Alkuperäisen filharmonian ("Großer Saal" eli suuri sali) viereen rakennettiin vuosina 1984–1987 pienempi kamarimusiikkisali ("Kammermusiksaal"), jonka suunnitteli Hans Scharounin apulainen Edgar Wisniewski Scharounin jo 1960-luvulla tekemien hahmotelmien pohjalta. Suuressa salissa on 2 440 paikkaa ja kamarimusiikkisalissa 1 180 paikkaa.
Bill Whelton

William M. "Bill" Whelton (s. 28. elokuuta 1958 Everett, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Whelton pelasi kaudella 1980–1981 kaksi NHL-ottelua hänet varanneessa Winnipeg Jetsissä. Hän pelasi pääsarjauraa myös Suomessa ja Italiassa.
Ura.
Whelton pelasi vuodet 1978–1981 Bostonin yliopistojoukkueessa. Hänet valittiin siellä tulokaskautensa 1978–1979 päätteeksi ECAC:n vuoden tulokkaaksi. Winnipeg Jets varasi Wheltonin 61. pelaajana . Hän pelasi joukkueessa kaksi NHL-ottelua viimeisen yliopistokautensa 1980–1981 lopulla.
Kaudeksi 1981–1982 Whelton siirtyi CHL-joukkue Tulsa Oilersiin. Sen jälkeen hän pelasi vuodet 1982–1984 Winnipeg Jetsin farmijoukkue Sherbrooke Jetsissä, mutta peliaikaa ylhäältä NHL:stä ei tullut.
Whelton pelasi kauden 1984–1985 SM-liigaa Kiekkoreippaassa. Hänet muistetaan sieltä mm. kiivenneen katsomoon lyömään katsojaa. Whelton pelasi kauden 1985–1986 italialaisjoukkue HC Val Pusteria Wolvesissa. Kaudella 1986–1987 Whelton pistäytyi pelaamassa kolme ottelua Sveitsin pääsarjassa EHC Churin joukkueessa ja kaudella 1988–1989 hän esiintyi vielä uransa päätteeksi Itävallan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Österreichische Nationalligassa pelanneessa EC Kitzbühelissä.
Huotari

Huotari on suomalainen sukunimi. Huotareita oli Suomessa 1. elokuuta 2022 yhteensä 3614 henkilöä. Sukunimien yleisyyslistalla Huotari on sijalla 194. Sukunimeä tavataan yleisimmin Suomessa Kainuun seudulla ja siellä erityisesti Kuhmossa, jossa toimii vuonna 2001 perustettu Huotarien sukuseura ry .
Iisalmesta löytyy kylä nimeltä Huotari.
Uskonto Bosnia ja Hertsegovinassa

Bosnia ja Hertsegovinan perustuslaki turvaa uskonnonvapauden ja valtio noudattaa sitä myös käytännössä, vaikka paikallishallinto saattaa ajoittain rajoittaa vähemmistöryhmien oikeuksia. Muslimeita on 45 %, serbiortodokseja 36 %, roomalaiskatolisia 15 %, protestantteja 1 % ja muita ryhmiä, joihin kuuluvat myös juutalaiset, yhteensä 3 %. Bosniakit ovat yleensä islaminuskoisia, kroaatit katolisia ja serbit ortodokseja.
Homatropiini

Homatropiini on puolisynteettinen muskariinireseptorin salpaaja eli antikolinergi, joka on tropiinin (C8H15NO) ja mantelihapon (C8H8O3) esteri. Sen voimakkuus on noin kymmenesosa atropiinin voimakkuudesta ja vaikutusaika huomattavasti pienempi. Sitä käytetään mydriaattina eli silmäterän laajentajana silmälääketieteessä, sekä sykloplegisenä lääkeaineena, jollaisia käytetään apuna linssin taittokyvyn määrityksessä.
Tropikamidi

Tropikamidi on synteettinen antikolinergi, joka muistuttaa vaikutuksiltaan atropiinia. Sitä käytetään lääketieteessä mydriaattina eli silmäterän laajentajana, sekä sykloplegisenä lääkeaineena eli sädelihaksen lamauttajana (Suomessa kauppanimellä Oftan Tropicamid). Sen vaikutusaika on vain 1−4 tuntia, siinä missä atropiinisulfaatin vaikutusaika voi olla viikkoja. Ainetta käytetään myös suonensisäisesti päihteenä Venäjällä ja Italiassa.
Stereokemia.
Tropikamidissa on kiraliakeskus ja sillä on 2 enantiomeeriä. Lääkkeet ovat rasemaatteja.
Glykopyrroni

Glykopyrroni eli glykopyrrolaatti on synteettinen kvartaarinen muskariinireseptoria sekä jonkin verran nikotiinireseptoria salpaava antikolinergi, jota käytetään neostigmiinin epätoivottujen muskariinireseptorivaikutusten kumoamiseen, anestesian esilääkkeenä, sekä anestesian aikana estämään vagaalisten heijasteiden aiheuttamaa bradykardiaa. Tabletteina sitä käytetään ärtyvän paksusuolen oireiden lievitykseen. Se vähentää syljen ja mahanesteen eritystä. Se läpäisee huonosti biologisia kalvoja, kuten veri-aivoesteen. Sen puoliintumisaika on lyhyt, vain 0,5–1 tuntia.
Lääkekäytössä aine on glykopyrroniumbromidina, eli glykopyrroniumionin lisäksi siinä on bromidi-ioni.
Lucas Biglia

Lucas Rodrigo Biglia (s. 30. tammikuuta 1986 Mercedes, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa turkkilaista İstanbul Başakşehiriä ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Biglia aloitti pelaajauransa Argentinos Juniorsista vuonna 2003, jossa hän pelasi seuraavat kaksi kautta. Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi belgialaisseura Anderlechtiin. Pelattuaan siellä seitsemän kautta Biglia siirtyi vuonna 2013 italialaiseen Lazioon noin 8,5 miljoonan euron siirtosummalla solmien viiden vuoden sopimuksen. Vuonna 2017 hän siirtyi AC Milaniin.
Maajoukkueura.
Biglia pelasi Argentiinan nuorisomaajoukkueissa. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden 2005.
Biglia kuului Argentiinan hopeajoukkueeseen Brasilian MM-kilpailuissa 2014. Loppuottelussa Saksaa vastaan hän pelasi täydet 120 minuuttia. Hyvien otteidensa kautta hänestä tuli tärkeä osa Argentiinan keskikenttää turnauksen kuluessa.
Biglia lopetti Venäjän MM-kilpailujen 2018 jälkeen maajoukkueuransa. Hän pelasi 59 maaottelua ja teki niissä yhden maalin vuosina 2011–2018.
Musikverein

Musikverein () on konserttitalo Wienissä, Itävallassa. Se toimii Wienin filharmonikkojen kotisalina. Rakennuksen omistaa Wienin musiikkiystävien seura eli Wienin musiikkiyhdistys. Konserttitalon suunnitteli Theofil Hansen. Avajaiskonsertti pidettiin 6. tammikuuta 1870.
Konserttitalon Suuressa musiikkiyhdistyssalissa () on 1 744 istumapaikkaa ja noin 300 seisomapaikkaa. Se on 48,80 m pitkä, 19,10 m leveä ja 17,75 m korkea. Sali on tunnettu hyvästä akustiikastaan. Wienin filharmonikkojen uudenvuoden konsertti pidetään salissa joka vuosi. 
Rakennukseen kuuluu myös pienempiä saleja ja harjoittelutiloja. Brahms-salina nykyisin tunnetussa kamarimusiikkisalissa on noin 600 paikkaa. Se on 32,50 m pitkä, 10,30 m leveä ja 11 m korkea.
Sarvet (romaani)

Sarvet () on Joe Hillin vuonna 2010 ilmestynyt romaani. Kirjan pohjalta on tehty vuonna 2013 Alexandre Ajan ohjaama elokuva "Horns", jonka pääosassa näytteli Daniel Radcliffe.
Juoni.
Kirja rakentuu viidestä osasta. Ensimmäisessä osassa 26-vuotias Ignatius "Ig" Perrish herää muistamatta edellisillan tapahtumia ja huomaa, että hänellä on sarvet päässään. Pian hänelle selviää, että hän kykenee lukemaan ihmisten ajatuksia, ja päättää käyttää kykyä hyväkseen puhdistaakseen maineensa. Kirjassa on paljon takaumia, joiden kautta lukija käy läpi Ignatiuksen elämää aina sarvien puhkeamiseen asti.
Sanansaattaja (lehti)

Sanansaattaja on Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen (SLEY) pää-äänenkannattaja ja yksi Suomen vanhimmista kristillisistä lehdistä. Se on perustettu vuonna 1876 ja se ilmestyy kahdesti kuukaudessa.
"Sanansaattajan" tehtävänä on evankeliumin julistus, raamattuopetus, Jumalan toiminnasta nykyajassa kertominen, SLEY:n toiminnan esittely, evankelisen herätysliikkeen yhdyssiteenä toimiminen, antaa tietoa lähetystyöstä tuoden nuoria kirkkoja ja niiden jäseniä lähemmäksi lukijoita, kertoa toimintaympäristönsä kirkollisia uutisia sekä yleisesti uskovien tukeminen. Pohjana on luterilaisuus ja evankelisuus.
Vuodesta 1876 vuoteen 1977 "Sanansaattaja" ilmestyi kahdesti kuussa. Vuosina 1978–2017 lehti ilmestyi viikkolehtenä. Vuoden 2018 alusta lehti palasi alkuperäiseen ilmestymistahtiinsa ilmestyen parittomien viikkojen perjantaisin.
John Hyams

John Hyams on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja tuottaja. Hänen isänsä on elokuvaohjaaja Peter Hyams.
Ura.
Hyams valmistui Syracusen yliopistosta visuaalisen taiteen alalle. Hän työskenteli aluksi Los Angelesissa ja New Yorkissa, kunnes siirtyi elokuva-alalle. Aluksi hän työskenteli taustatöissä isänsä ohjaamassa elokuvassa "Lähellä kuolemaa" (1990), kunnes päätyi ohjaajaksi ja tuottajaksi.
Hyams ohjasi dokumenttisarjaa "America Undercover" vuonna 1992. Viisi vuotta myöhemmin hän ohjasi ja käsikirjoitti elokuvan "One Dog Day", josta hän sai Taos Land Grant -palkinnon ehdokkuuden vuonna 1997. Hyams jatkoi elokuvan jälkeen dokumenttien ohjaamista, kunnes hänet palkattiin ohjaamaan muutaman jakson verran televisiosarjaa "NYPD Blue". Hän ohjasi vielä yhden jakson verran "Sokea oikeus" -televisiosarjaa, kunnes palasi elokuvien pariin. Vuonna 2009 hän ohjasi teoksen "", joka julkaistiin DVD:nä vuonna 2010. Hyams oli myös tuottamassa elokuvaa "Beyond a Reasonable Doubt".
Robbyn Hermitage

Robbyn Hermitage (s. 22. huhtikuuta 1970 Montréal) on kanadalainen entinen sulkapalloilija. Hän edustaa seuratasolla Montréal AAA:ta.
Hermitage voitti Pan-Amerikan kisoissa 1999 kaksi mitalia, kultaa nelinpelistä Milaine Cloutierin parina ja hopeaa sekanelinpelistä Brent Olynykin parina. Hän pelasi Sydneyn olympialaisissa 2000 sekä kaksinpelissä, nelinpelissä että sekanelinpelissä ja sijoittui parhaiten nelinpelissä, jossa hän oli Cloutierin kanssa jaetulla yhdeksännellä sijalla edettyään toiselle kierrokselle saakka. Hermitage osallistui MM-kilpailuihin ainoan kerran vuonna 2001, jolloin hän hävisi toisella kierroksella sekanelinpelissä bulgarialaisille Neli Botevalle ja Georgi Petroville.
Lähteet.
Petr Koukal (sulkapalloilija)

Petr Koukal (s. 14. joulukuuta 1985 Hořovice) on tšekkiläinen sulkapalloilija. Hän edustaa seuratasolla BK 93 Hořovicea.
Koukal on osallistunut olympialaisiin kolme kertaa, Pekingissä 2008, Lontoossa 2012 ja Riossa 2016. Koukal pelasi vuonna 2010 sekä EM- että MM-kilpailuissa kaksinpelissä, mutta ei päässyt kummassakaan turnauksessa ensimmäiseltä kierrokselta jatkoon. Parhaan sijoituksensa BWF:n ranking-listalla hän saavutti toukokuussa 2016 oltuaan 33. tilalla.
Koukal oli naimisissa ampumahiihdon olympiamitalistin Gabriela Soukalován kanssa vuosina 2016–2020.