tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Luigi Sturzo

Luigi Sturzo (26. marraskuuta 1871 Caltagirone, Sisilia – 8. elokuuta 1959 Rooma) oli italialainen pappi ja poliitikko, joka perusti vuonna 1919 Italian kansanpuolueen, myöhemmän kristillisdemokraattisen puolueen edeltäjän.
Sturzo opiskeli Caltagironen pappisseminaarissa ja hänet vihittiin vuonna 1894 roomalaiskatoliseksi papiksi. Hän valmistui myöhemmin jumaluusopin tohtoriksi Rooman Gregoriaanisesta yliopistosta. Jo 1890-luvulla hän ryhtyi tukemaan talonpoikien ja työläisten poliittista järjestäytymistä kotiseudullaan Sisiliassa ja perusti "La Croce di Constantino" -nimisen sanomalehden. Hän vastusti hallituksen pyrkimyksiä lakkauttaa työväenyhdistykset. Vuosina 1905–1920 Sturzo toimi kotikaupunkinsa Caltagironen pormestarina ja istui maakuntaneuvostossa Catanian edustajana.
Sturzo perusti tammikuussa 1919 Italian kansanpuolueen ("Partito Popolare Italiano", PPI) ja ryhtyi toimimaan sen puoluesihteerinä. Puolue sai marraskuun 1919 parlamenttivaaleissa 101 paikkaa Italian edustajainhuoneeseen. Sturzo oli keskeisenä henkilönä neuvottelemassa PPI:n osallistumisesta Italian hallituksiin seuraavina vuosina, mutta hän ei itse toiminut ministerinä. Hän vastusti Benito Mussolinin tuloa pääministeriksi lokakuussa 1922 ja jätti seuraavan vuoden heinäkuussa politiikan vetäytymällä luostariin. Vatikaani veti tukensa pois Sturzolta ja painosti hänet eroamaan puolueensa johdosta. Lokakuussa 1924 hän lähti maanpakoon. Sturzo palasi Italiaan vuonna 1946. Vuonna 1952 hänet nimitettiin elinikäiseksi senaattoriksi.
Luigi Federico Menabrea

Luigi Federico Menabrea, de Valdoran markiisi (4. syyskuuta 1809 Chambéry – 24. toukokuuta 1896 Chambéry) oli italialainen matemaatikko, kenraalin arvoinen sotilasinsinööri ja poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1867–1869.
Elämäkerta.
Menabrea palveli alkujaan insinööriupseerina Sardinian kuningaskunnan armeijassa. Myöhemmin hän oli mekaniikan ja rakennusopin professorina Sardinian sotilasakatemiassa, tykistökoulussa sekä Torinon yliopistossa. Hänet valittiin vuonna 1848 Sardinian parlamenttiin ja lähetettiin diplomaattiselle komennukselle Parmaan ja Modenaan, tarkoituksenaan suostutella nämä alueet yhdistymään Sardinian kuningaskuntaan. Vuoden 1859 sodan puhjettua Menabrea ylennettiin kenraalimajuriksi ja nimitettiin Sardinian armeijan insinöörikunnan komentajaksi. Hän johti sodassa Peschieran piiritystä ja osallistui Solferinon taisteluun. Vuonna 1860 kuningas Viktor Emanuel II nimitti hänet senaattoriksi ja myönsi hänelle kreivin arvon. Sen jälkeen hän sai johtaa eräiden kaupunkien linnoitustöitä, sotilasoperaatioita Anconan ja Capuan luona sekä Gaetan piiritystä, joka johti 1861 kyseisen linnoituksen kukistumiseen.
Italian yhdistyttyä Menabrea nimitettiin kesäkuussa 1861 Bettino Ricasolin hallituksen meriministeriksi. Vuoden 1866 Prahan rauhanneuvotteluissa hän toimi Italian täysivaltaisena edustajana. Lokakuussa 1867 Menabrea nimitettiin pää- ja ulkoministeriksi. Hän sai ensitöikseen selvitellä Italian ja Ranskan suhteissa syntynyttä kriisiä, jonka oli aiheuttanut Giuseppe Garibaldin vapaaehtoisten epäonnistunut yritys vallata Ranskan suojelema Kirkkovaltio. Menabrean hallitus lakkautti 1869 pappisseminaarien oppilaille siihen asti kuuluneen vapautuksen asevelvollisuudesta. Hallitus jätti paikkansa vaalitappion jälkeen saman vuoden joulukuussa. Menabrea oli vielä myöhemmin Italian lähettiläänä Lontoossa 1876–1882 ja Pariisissa 1882–1892. Hän sai 1875 markiisin arvon.
Menabrea liittyy myös tietokoneiden suunnittelun esihistoriaan. Hän julkaisi vuonna 1842 Charles Babbagen analyyttistä konetta käsitelleen tutkielman "Notions sur la machine analytique de Charles Babbage", jonka Ada Lovelace seuraavana vuonna käänsi englanniksi.
Greta Backman-Dahlgren

Greta Alexandra Backman-Dahlgren (29. lokakuuta 1909 Porvoon maalaiskunta – 25. heinäkuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Greta Backman-Dahlgrenin vanhemmat olivat maanviljelijä Carl Johan Backman (1866-1951) ja Fanny Maria Gustafsdotter (1874-1943). Hän suoritti yläkansakoulunopettajatutkinnon 1931 ja opiskeli Helsingin yliopistossa 1936–1937. 
Greta Backman-Dahlgren oli naimisissa lääketieteen lisensiaatti John Alvin Dahlgrenin (1909–1971) kanssa.
Giuseppe Saracco

Giuseppe Saracco (6. lokakuuta 1821 Bistagno – 9. tammikuuta 1907) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä 1900–1901.
Saracco oli alkuperäiseltä ammatiltaan asianajaja. Hänen poliittinen uransa alkoi jo vuonna 1849 Sardinian kuningaskunnan kansalliskokouksen jäsenenä. Hän tuki Camillo Cavouria. Vuodesta 1865 Saracco kuului Italian senaattiin. Hän toimi 1887–1889 ja 1893 työministerinä sekä 1898–1900 ja 1902–1905 senaatin puhemiehenä. Hän kokosi kesäkuussa 1900 maltillisista liberaaleista muodostuneen hallituksen, mutta joutui eroamaan jo seuraavan vuoden helmikuussa, sillä parlamentin mielestä hän oli toiminut liian pehmeästi Genovan suuren satamalakon suhteen. 
Saraccon pääministerikauden merkittävin tapahtuma Italiassa oli kuningas Umberto I:n salamurha heinäkuussa 1900.
Sulo J. Saksa

Sulo Josef Saksa, kirjailijanimi Juuso Sarkka, (28. kesäkuuta 1909 Kangasniemi – 17. marraskuuta 1990) oli suomalainen maanviljelijä ja kirjailija.
Sulo Saksa oli naimisissa mielisairaanhoitaja Lilli Hukan kanssa. Kuvanveistäjä Juhani Saksa (s. 1939) on heidän poikansa.
Teoksia.
Nimellä "Juuso Sarkka":
Nimellä "S. J. Saksa":
Luigi Luzzatti

Luigi Luzzatti (11. maaliskuuta 1841 Venetsia – 29. maaliskuuta 1927 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä 1910–1911.
Luzzatti toimi vuodesta 1867 valtio-opin professorina Padovan yliopistossa ja vuodesta 1894 Perugian yliopistossa sekä vuodesta 1898 myös Rooman yliopistossa. Hänet valittiin 1870 Italian edustajainhuoneeseen, mutta vaali kumottiin, koska hän ei ollut vielä ylittänyt vaalikelpoisuusikärajaa, ja hän pääsi edustajainhuoneeseen vasta kahden täytevaalin jälkeen vuonna 1871. Luzzatti tultiin tuntemaan kansantalouskysymysten osaajana ja hän osallistui kauppasopimusneuvotteluihin useiden maiden kanssa. Hän toimi rahaministerinä 1891–1892, 1896–1898, 1903–1905 ja 1906. Viimeisenä vuonna hän sai aikaiseksi Italian valtionvelan alentamisen. Vuosina 1909–1910 Luzzatti oli maatalousministerinä. Maaliskuussa 1910 hänestä tuli pää- ja ulkoministeri, mutta joutui eroamaan jo vuotta myöhemmin. Hän kannatti innokkaasti Italian osallistumista ensimmäiseen maailmansotaan ja oli vielä kerran rahaministerinä keväällä 1920. Hänet nimitettiin 1921 Italian senaattiin.
Juutalaistaustainen Luzzatti oli myös aktiivi sionistiliikkeen kannttaja etenkin maatlousyhteisöjen perustamissa Palestiinassa
Panosvyö (albumi)

Panosvyö on Viikatteen yhdestoista studioalbumi. Se julkaistiin 2. toukokuuta 2014 sekä CD-, LP- että digiversiona. Levynjulkaisutapahtuma järjestettiin päivää aiemmin Jyväskylän Lutakossa.
Albumi koostuu suomeksi käännetyistä Motörhead-yhtyeen kappaleista ja on Viikatteen ensimmäinen täysimittainen cover-albumi. Yhtyeen keulahahmon Kaarle Viikatteen mukaan idea Motörhead-coveralbumin tekemisestä oli hänen mielessään jo aiemmat 15 vuotta. Hänen mukaansa myös kappaleiden sovitukset on pyritty pitämään melko lähellä alkuperäisiä versioita.
Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 1.
Anna-Maija

Anna-Maija on suomalainen naisen etunimi. Se on kahden nimen, Annan ja Maijan, yhdistelmä. Nimi on annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä kaikkiaan 3782 henkilölle. Nimen kulta-aikaa oli 1940- ja 1950-luvut, jolloin Suomessa yleensäkin annettiin tytöille paljon yhdysnimiä. Kyseisen nimen sai tuolloin yli 1 700 suomalaista tyttöä. 2010-luvulla nimen sai vain 12 henkeä.
Nimipäivä.
Anna-Maija ei ole suomenkielisessä kalenterissa omaa nimipäivää, mutta Annan nimipäivä on 9. joulukuuta ja Maijan 2. heinäkuuta.
Nimen alkuperä.
Katso Anna ja Maija.
Anna-Leena

Anna-Leena on suomalainen naisen etunimi. Se on kahden nimen, Annan ja Leenan, yhdistelmä. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on annettu kaikkiaan 1414 henkilölle. Nimen kulta-aikaa olivat 1960- ja 1970-luvut. Kyseisen nimen sai tuolloin 473 suomalaista tyttöä. 2000-luvulla nimen on huhtikuuhun 2025 mennessä saanut alle 38 henkeä.
Nimipäivä.
Anna-Leenalla ei ole suomenkielisessä kalenterissa omaa nimipäivää, mutta Annan nimipäivä on 9. joulukuuta ja Leenan 22. heinäkuuta.
Nimen alkuperä.
Katso Anna ja Leena.
Marja Myllylä

Marja Tuulikki Myllylä (s. 11. heinäkuuta 1951 Oulu) on suomalainen näyttelijä, joka on näytellyt teatterissa, elo­kuvissa ja televisiossa. Yksi hänen tunnetuimmista rooleistaan on draama­sarjassa "Klikkaa mua", jossa hän näyttelee pää­henkilö Ellan Eeva-äitiä.
Myllylä kävi Suomen teatterikoulun vuosina 1975–1979. Hän on ollut Kajaanin (1974–1975, 1979–1989), Kuopion (1989–1997) ja Vaasan kaupungin­teattereissa (1997–2009). Vuodesta 2009 alkaen hän on ollut free­lance-näyttelijä.
Waking Up

Waking Up on yhdysvaltalaisen pop rock -yhtye OneRepublicin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 17. marraskuuta 2009. Albumilta on julkaistu yhteensä neljä singleä, "All the Right Moves", "Secrets", "Marchin On" ja "Good Life". "Waking Up" sai musiikkikriitikoilta vaihtelevaa palautetta.
Trukinmonarkki

Trukinmonarkki ("Metabolus rugensis") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Trukinmonarkkia tavataan Mikronesiassa. Lajin populaatioksi arvioidaan 1 000–2 499 yksilöä. Se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, koska sen populaatio ja levinneisyysalue ovat pienet, ja se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Mustamonarkki

Mustamonarkki ("Symposiachrus axillaris") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Mustamonarkkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ruskomonarkki

Ruskomonarkki ("Symposiachrus rubiensis") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Ruskomonarkkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Harmaapäämonarkki

Harmaapäämonarkki ("Monarcha cinerascens") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Harmaapäämonarkkia tavataan Indonesiassa, Papua-Uudessa-Guineassa, Salomonsaarilla ja Itä-Timorissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kuumaa vahaa

Kuumaa vahaa ("American Hot Wax") on Floyd Mutruxin ohjaama yhdysvaltalainen musiikkielokuva vuodelta 1978. Se kertoo puolidokumentaarisin keinoin radiotiskijukka ja rockmesenaatti Alan Freedin elämästä.
Elokuvan keskeinen tapahtumapaikka on Freedin vuonna 1959 New Yorkin Brooklynissa sijaitsevassa Paramount-teatterissa järjestämä ensimmäinen, jokavuotiseksi aiottu rock’n roll -show. Poliisi keskeytti konsertin, ja siitä lähtien Freedin ura radio-DJ:nä ja musiikkivaikuttajana lähti alamäkeen payola-syytösten ja tuomion myötä.
Alan Freediä esittää Tim McIntire, ja mukana on sellaisia 1950-luvulla vaikuttaneita muusikoita kuin Chuck Berry, Jerry Lee Lewis ja Screamin’ Jay Hawkins. Lisäksi elokuvaa varten on koottu sellaisia artisteja ja yhtyeitä kuin Big Beat Band, Prof. LaPlano &amp; The Planotones, tyttöyhtye Delights, Clark Otis, The Chesterfields (jolle Carole Kingiä muistuttava Louise tekee kappaleita) ja Timmy &amp; The Tulips.
Musiikkitutkimusta elokuvaa varten on tehnyt Rick M. Eaker. Musiikkituottaja on Kenny Vance. 
Musiikkiesitysten lisäksi tapahtumassa esitettiin elokuva "Minkäpä tyttö sille voi" ("The Girl Can’t Help It"). 
Elokuvasta on julkaistu soundtrack-albumi "American Hot Wax".
 – Suomen ensi-illan elokuvajuliste, FORMIA, Kaisaniemenk. 2
Vastaanotto.
"Kuumaa vahaa" jatkoi "Saturday Night Fever – lauantai-illan huumaa" -elokuvan (1977) aloittamaa rockelokuvien trendiä, mutta ei menestynyt kovin hyvin teattereissa.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1989 odottaneensa elokuvalta hieman tarkempia elämäkertatietoja Freedistä. Toisaalta hän ihasteli Tim McIntiren eläytyvää roolisuoritusta päähahmona.
Eljas Pohtila

Eljas Heikki Pietari Pohtila (1. elokuuta 1943 Salla – 10. maaliskuuta 2014 Espoo) oli suomalainen professori ja Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja, oppiarvoltaan maatalous- ja metsätieteiden tohtori. 
Pohtila syntyi porotilallisen perheeseen. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistui metsänhoitajaksi 1968 ja väitteli tohtoriksi 1977. Työuransa hän aloitti Helsingin yliopistossa mutta palasi Lappiin, jossa hän toimi Metsäntutkimuslaitoksen tutkijana ja Rovaniemen tutkimusaseman johtajana. Vuonna 1980 hänestä tuli Lapin piirimetsälautakunnan päämetsänhoitaja. 1987 hän tuli Metsätehon toimitusjohtajaksi Helsinkiin. V. 1989 Pohtila nimitettiin Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtajaksi, missä virassa toimi vuoteen 2003 eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Sirkku Grahn

Sirkku Meeri Grahn-Ahlaja (o.s. "Grahn"; 20. maaliskuuta 1932 Alatornio – 2023) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1955–57 ja sitten muun muassa Lahden ja Turun kaupunginteattereissa.
Grahn-Ahlaja näytteli 1980-luvulla muutamissa elokuvissa, kuten "Yö meren rannalla" (1981), "Minä, siili ja trumpetti" (1983), "Päivää, herra Kivi" (1984) ja "Viimeinen keikka" (1984).
Grahn-Ahlajalle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 1997. Hänen puolisonsa oli "Leo Ahlaja" vuodesta 1958. Grahn-Ahlaja kuoli vuonna 2023 ja hänet on haudattu Vantaalla Honkanummen hautausmaalle.
American Hot Wax (albumi)

American Hot Wax on soundtrack-tupla-albumi Paramount Picturesin samannimisestä elokuvasta, jonka on ohjannut Floyd Mutrux ja jonka pääosassa on Tim McIntiren esittämä Alan Freed. Albumi on omistettu Freedin muistolle – "miehelle, joka aloitti sen kaiken". 
Julkaisuvuosi on 1978 ja levy-yhtiö A&amp;M Records.
Levyllä on sekä alkuperäisiä monofonisia äänityksiä 1950-luvulta sellaisilta artisteilta kuin Chuck Berry, Little Richard, Jackie Wilson ja Buddy Holly että live-esiintymisiä elokuvan "Brooklyn Paramount" -konsertista.
Kappaleet.
Introduction of Alan Freed &lt;br&gt;
1. Big Beat Band: "Hot Wax Theme" – 2:17
2. Prof. LaPlano and The Planotones: "Rock And Roll Is Here to Stay" – 4:13
3. Delights: "Mister Lee" – 2:37
4. Delights: "Maybe" – 3:30
5. Clark Otis: "Hey Little Girl" – 2:49
6. Chuck Berry: "Reelin’ And Rockin’" – 2:55
7. Chuck Berry: "Roll Over Beethoven" – 1:59
1. The Chesterfields: "Why Do Fools Fall in Love" – 2:40
2. The Chesterfields: "That Is Rock And Roll" – 3:50
3. Screamin’ Jay Hawkins: "I Put a Spell on You" – 4:20
4. Timmy &amp; The Tulips: "Mister Blue" – 2:42
5. Jerry Lee Lewis: "Whole Lotta Shakin’ Goin’ on" – 3:02
6. Jerry Lee Lewis: "Great Balls of Fire" – 2:00
1. Chuck Berry: "Sweet Little Sixteen" – 3:00
2. Jackie Wilson: That’s Why (I Love You So) – 2:03
3. The Moonglows: "Sincerely" – 3:09
4. The Drifters: "There Goes My Baby" – 2:07
5. The Mystics: "Hushabye" – 2:31
6. Buddy Holly: "Rave on" – 1:47
7. Maurice Williams &amp; The Zodiacs: "Stay" – 1:37
1. Little Richard: "Tutti Frutti" – 2:22
2. The Cadillacs: "Zoom" – 2:21
3. The Elegants: "Little Star" – 2:38
4. The Turbans: "When You Dance" – 2:55
5. Bobby Darin: "Splish Splash" – 2:10
6. Frankie Ford: "Sea Cruise" – 2:41
7. The Spaniels: "Goodnight It’s Time to Go" – 2:44
Kokoonpanot.
Big Beat Band
The Chesterfields
Delights
Alan Freed
Prof. LaPlano &amp; The Planotones
Clark Otis
Timmy &amp; The Tulips
Joe Esposito, Ed Hokenson ja Bruce Sudano ovat yhtyeestä Brooklyn Dreams, joka on Millennium Recordsin kiinnitys.
Brenda Russell on duosta Brenda and Brian Russell (Rocket Records).
Gary Barone, Jock Ellis, Tim McIntire, Wolfgang Melz ja Don Poncher ovat yhtyeestä Funzone (First Artists Records). 
Paul Griffin on Warner Bros. Recordsin ja Jerry Lee Lewis Mercury Recordsin artisti.
Tuotantotietoja.
LP-levykansiossa on avautuvat kannet ja sisäpuolella on valokuvat elokuvan esiintyjistä: Alan Freed, Clark Otis, Timmy and The Tulips, Cheryl, Jerry Lee Lewis, Screamin’ Jay Hawkins, Prof. La Plano and The Planotones, Chuck Berry, Teenage Louise, Mike (Jay Leno), The Delights, Artie Moress ja The Chesterfields.
Kiitokset.
Lance Freed, Rick Eaker, Lawrence P. Mortorff, Marcia Vance, Gil Friesen, Jerry Moss, Michael Ochs, House Of Oldies – Bleecker St., New York City, Carl Fortina, Don Phillips, Eric Mercury, Jon Waxman, Jan Westley, Dorene Lauer, Patti Roberts, Eldridge Walker, Dorothy Rupe, Gretchen Renell, Dick Smedley, Ken Powell.
Minä, siili ja trumpetti

Minä, siili ja trumpetti on Matti Ijäksen käsikirjoittama ja ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1983.
Juoni.
Noin kymmenvuotias kaupunkilaispoika Ailu (Kimmo Lempinen) joutuu kesäksi hiljaiseen saareen, jossa hänen isänsä (Risto Salmi) työskentelee siltatyömaalla. Isän työ- ja vapaa-ajan kiireiden vuoksi poika viettää paljon aikaa lossivahti Kettusen (Esko Pesonen) ja tämän taiteilijavaimon (Sirkku Grahn) hoivissa. Ailu löytää merestä kolhiintuneen trumpetin ja pelastaa siltatyömaalta lemmikikseen siilin.
Vastaanotto.
Elokuva sai Tampereen elokuvajuhlien kotimaisen kilpailun pääpalkinnon 1984.
Brünigpass

Brünigpass on alppisola Sveitsissä. Sen korkein kohta on 1 008 metrin korkeudessa meren pinnasta. Sola yhdistää Bernin kantonin ja erityisesti Bernin ylämaan () ja Haslitalin Sveitsin itäisempiin osiin, muun muassa Luzernin, Obwaldenin ja Nidwaldenin kantoneihin. 
Sola on ikivanha kulkureitti. Ensimmäinen varsinainen solatie otettiin käyttöön 1860-luvulla. Se on kansallinen päätie numero 4 (H4) ja valtatie numero 8 (N8), jota muutetaan moottoritieksi (A8). Tie on auki ympäri vuoden. 
Brünigpassin kautta kulkeva Zentralbahnin rautatie Interlakenista Luzerniin otettiin käyttöön vuonna 1888.
Bert Karlsson (kitaristi)

Bert ”Patti” Karlsson on turkulainen kitaristi, joka on soittanut muun muassa yhtyeissä Kaamos, Woodoo ja Yellow.
Muita yhtyeitä, joiden riveissä Karlsson on esiintynyt ovat The Jolly Jokers (1964), Madmen, Separate (1968–69), Turku Big Band (1975), Nakkila Jazz och Poesi (1975), Combination (1977), Aulos (1978), Tuiskulan soittokunta (1979), Hansa (1980), Kari Veisterä Unit (1984), Anneli Saaristo Band (1984–), Bandola (1987–2000), Vysotskij-ryhmä (1994), Trio Tuula Amberla – Ilpo Murtojärvi - Bert Karlsson (1994), Esa Pethman Octet (1994), West Coast Jazz Band (1994), Quarteto Feliz Azar featuring Anneli Saaristo (1996, 1998–2000, 2006), Taljanka (2000–01), Trek ja Roland Wilson Band (2003–). Karlsson on ollut mukana myös Turun teattereiden tuotannoissa.
Vuonna 1989 Patti Karlsson oli mukana sovittamassa Anneli Saariston Eurovision laulukilpailujen flamencotyylistä edustuskappaletta ”La dolce vita”. Hän myös esiintyi toisena kitaristina Antero Jakoilan ohella kappaleen finaaliesityksessä Lausannessa.
Karlsson on tehnyt musiikkia Matti Ijäksen elokuviin "Minä, siili ja trumpetti" sekä "Pilkkuja ja pikkuhousuja".
Antonino di San Giuliano

Antonino Paternò Castello di San Giuliano (10. syyskuuta 1852 Catania – 16. lokakuuta 1914 Rooma) oli italialainen markiisi ja poliitikko, joka toimi Italian ulkoministerinä vuosina 1905–1906 ja 1910–1914.
San Giuliano kuului ikivanhaan sisilialaiseen aatelissukuun. Valmistuttuaan oikeustieteen tohtoriksi hän toimi vuodesta 1876 synnyinkaupunkinsa Catanian kaupunginraadin jäsenenä, vuosina 1879–1882 kaupungin pormestarina ja vuodesta 1882 Catanian edustajana Italian edustajainhuoneessa. Hän putosi edustajainhuoneesta vuoden 1904 vaaleissa, mutta sai seuraavana vuonna nimityksen senaattoriksi. San Giuliano toimi vuosina 1899–1900 posti- ja lennätinministerinä sekä vuosina 1905–1906 ulkoministerinä. Hän lähetti edeltäjänsä Emilio Visconti-Venostan edustamaan Italiaa Algecirasin konferenssiin. San Giuliano oli Italian suurlähettiläänä Lontoossa vuosina 1906–1910 ja Pariisissa hetken aikaa vuoden 1910 alussa. Huhtikuussa 1910 hänet kutsuttiin ulkoministeriksi Luigi Luzzattin hallitukseen. Syksyllä 1911 hän löysi tekosyyn Italian sodalle Turkkia vastaan, kun turkkilaiset olivat surmanneet erään italialaisen Tripolitaniassa. Italia onnistui sodassa valloittamaan Tripolitanian kokonaan itselleen. San Giuliano osallistui myös ensimmäisen Balkanin sodan jälkeen Albanian asemaa koskeneisiin neuvotteluihin.
San Giuliano vahvisti vuonna 1912 kolmiliiton voimassaoloajan jatkamisen vuoteen 1920, mutta ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 hän ilmoitti Italian jäävän puolueettomaksi, sillä Italian hallituksen mielestä liittosopimuksen ehdot eivät täyttyneet Saksan ja Itävalta-Unkarin lähdettyä hyökkäyssotaan. San Giuliano kuoli kaksi kuukautta myöhemmin. Hänen seuraajakseen ulkoministerinä tuli Sidney Sonnino, joka johdatti seuraavana vuonna Italian sotaan ympärysvaltojen puolelle.
Angelos

Angelos () oli ylimyssuku Bysantin valtakunnassa. Suvun historian näkyvin vaihe oli, kun Angelos-suvun keisarit hallitsivat Bysanttia vuosina 1185–1204. Keisareina Angelokset olivat heikkoja hallitsijoita, eivätkä onnistuneet estämään Bysantin keskusmahdin heikkenemistä ja sen ongelmien kärjistymistä. 
Mika Waltarin kaunokirjallinen teos "Johannes Angelos" kuvaa ylimyssukuun kuuluneen miehen vaiheita 1400-luvun Konstantinopolissa.
International Photography Hall of Fame and Museum

International Photography Hall of Fame and Museum (IPHF) on St. Louisin Grand Centerissa sijaitseva valokuvaukseen keskittyvä museo, joka ylläpitää valokuvauksen kunniagalleriaa.
Historia.
International Photography Hall of Fame and Museumin taustalla oli Professional Photographers of American perustaman Photographic Art and Science Foundationin projekti, jonka tarkoituksena oli luoda kunniagalleria merkittäville valokuvaajille ja keksijöille. Museolla ei alkuun ollut mitään toimitiloja, jossa se olisi voinut esitellä kunniagalleriaan valittuja tai säätiön kokoelmia. Säätiön kokoelmat kuitenkin kasvoivat, kun monet lahjoittivat sille antiikkisia kameroitaan. Museo avasi ovensa 1977 Santa Barbarassa Kaliforniassa Brooks-instituutissa.
Museo toimi Santa Barbarassa vuoteen 1983, jolloin se muutti Oklahoma Cityyn. Siellä museon toimitilat olivat tiederakennuksessa, mutta kun rakennus päätettiin omistaa kokonaan tieteelle, valokuvamuseo joutui etsimään uudet tilat. Museota ajateltiin siirrettäväksi muun muassa Rochesteriin ja Miamiin, mutta se sai uuden kotinsa St. Louisista, kun museon johtaja John Nagel oli tavannut Grand Centerin johtajan Vincent Schoemehlin. Uusi museo avattiin lokakuussa 2013, ja sitä varten jouduttiin kuukausien ajan keräämään varoja ja rakentamaan uusia tiloja.
Nights of the Nova

Nights of the Nova on suomalaisen progressiivisen rockin yhtye Totemin ensimmäinen ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1983 levymerkillä EMI.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Axel Haga.
Mikael Bourtzes

Mikael Bourtzes (; s. noin 930/935 – k. vuoden 996 jälkeen) oli bysanttilainen sotapäällikkö 900-luvulla. Hän oli Eufrat-joen alueelta kotoisin olevan Bourtzes-suvun ensimmäinen merkittävä edustaja.
Vuonna 968 keisari Nikeforos II Fokas nimitti Bourtzesin patrikiokseksi ja pienen Amanos-vuorilla lähellä Antiokiaa sijainneen Mauron Orosin ('Musta vuori') sotilas- ja siviilihallintoalueen ("thema") käskynhaltijaksi ja sotilaskomentajaksi ("strategos"). Hän sai tehtäväkseen johtaa arabien hallussa olevan Antiokian piirittämistä. Bourtzes kuitenkin rikkoi Nikeforoksen käskyjä ja hyökkäsi kaupunkiin vallaten sen lokakuussa 969. Hän joutui tämän takia epäsuosioon ja Nikeforos erotti hänet virastaan. Myöhemmin Bourtzes liittyi salaliittoon, joka murhasi Nikeforoksen joulukuussa 969.
Keisari Basileios II nimitti Bourtzesin Antiokian maaherraksi ("douks") ja tämä osallistui vuonna 976 taisteluun kapinaan noussutta Bardas Sklerosta vastaan Laparan taistelussa. Keisarille uskolliset joukot kärsivät kuitenkin tappion ja Bourtzes siirtyi Skleroksen puolelle. Kapinallisten kärsittyä tappion Bourtzes vaihtoi jälleen puolta. Vuosina 990–996 hän toimi Antiokian maaherrana, jonka jälkeen hän katoaa lähteistä.
Carlo Sforza

Carlo Sforza (25. syyskuuta 1873 Montignoso – 4. syyskuuta 1952 Rooma) oli italialainen kreivi ja poliitikko, joka toimi Italian ulkoministerinä vuosina 1920–1921 ja 1947–1951.
Sforza aloitti diplomaatinuransa vuonna 1896 ja työskenteli Italian lähetystöissä eri puolilla maailmaa. Vuodesta 1911 hän oli lähettiläänä Pekingissä ja vuodesta 1916 Belgradissa sekä vuonna 1919 lyhyen aikaa Konstantinopolissa. Hänet nimitettiin 1919 myös senaattoriksi. Sforza toimi 1919–1920 ulkoministeriön alivaltiosihteerinä sekä 1920–1921 Giolittin hallituksen ulkoministerinä. Hän osallistui vuoden 1920 Span konferenssiin ja johti neuvotteluja Ylä-Sleesian rajajärjestelyistä. Sforza edusti myös Italiaa samana vuonna Rapallon neuvotteluissa, joissa sovittiin rajanvedosta Jugoslavian kanssa. Hän keksi ratkaista Fiumen kaupunkia koskeneen kiistan tekemällä siitä Fiumen vapaavaltion. Samalla hän luopui Italian nationalistien vaatimuksista Albaniaan ja Pohjois-Dalmatiaan, mikä ärsytti varsinkin fasisteja. Sforza nimitettiin helmikuussa 1922 Italian suurlähettilääksi Pariisiin, mutta hän erosi saman vuoden marraskuussa, koska ei tahtonut palvella Benito Mussolinin hallitusta. Hän lähti vuonna 1926 maanpakoon.
Fasistien vallan aikana Sforza asui ulkomailla, vuoteen 1939 Belgiassa ja vuodesta 1940 Yhdysvalloissa, ja toimi luennoitsijana. Hän palasi Italiaan 1943 ja toimi sodanjälkeisessä hallituksessa eri tehtävissä. Hänet valittiin vuonna 1946 perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen tasavaltalaispuolueen edustajana. Sforza toimi Alcide De Gasperin hallituksen ulkoministerinä vuodesta 1947 aina heinäkuuhun 1951, jolloin hän vetäytyi eläkkeelle terveyssyistä. Sforzalla oli keskeinen rooli siinä, että Italia hyväksyi Pariisin rauhansopimuksen sekä liittyi OEEC:hen ja Natoon. Hän oli myös yksi Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen allekirjoittajista huhtikuussa 1951.
Palomar

Palomar on vuori San Diegon piirikunnassa Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Nimi on espanjaa ja tarkoittaa suomeksi kyyhkyslakkaa. Palomar on tunnettu tähtitieteellisestä Palomarin observatoriostaan ja alueen samannimisestä kansallispuistosta.
Josu

Josué Currais Prieto, eli Josu (s. 27. helmikuuta 1993 Langreo, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on vasen laitalinkki tai laitapuolustaja.
Josu aloitti uransa FE Figueresin juniorijoukkueissa. Hän pelasi junioriurallaan myös Girona FC:n, FC Barcelonan ja RCD Espanyolin akatemioissa. Kesällä 2013 hän siirtyi Seinäjoen Jalkapallokerhoon, jossa hänet valittiin Ykkösen kauden pelaajaksi. Maaliskuussa 2014 Josu oli voittamassa SJK:lle Liigacupia. Hänen pelaajasopimuksensa purettiin 19. kesäkuuta ilmoittaen pelaajan syyllistyneen seuran sääntöjen ja sopimuksen ehtojen rikkomiseen. Hän on edustanut Espanjaa alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa neljä kertaa.
Leo Fokas nuorempi

Leo Fokas nuorempi (; s. noin 915/920 – k. vuoden 970 jälkeen) oli bysanttilainen sotapäällikkö ja keisari Nikeforos II Fokasin (hallitsi 963–969) nuorempi veli.
Leo Fokas syntyi noin vuosien 915–920 välillä. Hän kuului kappadokialaiseen Fokasten maanomistaja- ja sotilassukuun. Leon isä oli Bardas Fokas ja hänellä oli kaksi veljeä: Nikeforos ja Konstantinos, joka kuoli arabien vankeudessa noin vuonna 954.
Noin vuonna 945 keisari Konstantinos VII nimitti Leon Kappadokian sotilas- ja siviilihallintoalueen ("thema") käskynhaltijaksi ja sotilaskomentajaksi ("strategos"). Noin 955 hänestä tuli puolestaan Anatolikonin strategos. Keisari Konstantinoksen kuoleman jälkeen hänen seuraajansa keisari Romanos II nimitti Leon valtakunnan länsiosan sotilasjoukkojen ylipäälliköksi ("domestikos tes dyseos"). Kun Leon vanhempi veli Nikeforos lähti valtaamaan Kreetaa vuonna 960, Leo nimitettiin hänen tilalleen idän joukkojen ylipäälliköksi. Tässä virassa hän sai merkittävän voiton Aleppon emiirin Saif al-Daulan armeijasta, joka oli ryöstellyt bysanttilaisten aluetta ja ollut palaamassa takaisin omalle puolelleen Taurusvuorten läpi. Arabit joutuivat kuitenkin Leon joukkojen väijytykseen ja kärsivät raskaita tappioita.
Kun Nikeforos nousi keisariksi vuonna 963, Leo sai korkean "kouropalates"-arvonimen ja hänet nimitettiin valtion kuljetusjärjestelmän ("dromos", ks. cursus publicus) johtajaksi ("logothetes tou dromou"). 1000-luvulla eläneen bysanttilaisen historioitsijan Johannes Skylitzesin mukaan Leon ahneus oli syypää Nikeforoksen epäsuosioon tämän kauden aikana. Kun Nikeforos murhattiin salaliiton seurauksena vuonna 969 ja Johannes Tzimiskes nousi keisariksi, Leo yritti juonitella häntä vastaan yhdessä kahden poikansa Nikeforoksen ja Bardas Fokas nuoremman kanssa. Tzimiskes kuitenkin vangitsi ja karkotti heidät. Vuonna 971 Leon poika Bardas nousi kapinaan Tzimiskesiä vastaan, mutta se tukahdutettiin pian. Leo sokaistiin ja hänet karkotettiin Proten saarelle Marmaranmerelle. Hänen kuolinvuottaan ei tiedetä.
Ferruccio Parri

Ferruccio Parri (19. tammikuuta 1890 Pinerolo – 8. joulukuuta 1981) oli italialainen toisen maailmansodan aikainen vastarintajohtaja ja poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä kesäkuusta joulukuuhun 1945.
Parri oli alkujaan lehtimies. Hän osallistui sotilaana ensimmäiseen maailmansotaan ja haavoittui useasti. Fasistien noustua valtaan Italiassa hän liittyi fasisminvastaiseen Giustizia e Libertà (”Oikeus ja vapaus”) -ryhmään ja auttoi vuonna 1926 sosialistijohtaja Filippo Turatia pakenemaan maasta. Parri joutui viettämään vuosia vankilassa poliittisen toimintansa vuoksi. Toisen maailmansodan aikana hän toimi vastarintaliikkeessä salanimellä "Maurizio" ja edusti Kansallisen vapautuksen komitean sotilaskomiteassa Partito d'Azione (”toiminnan puolue”, PdA) -puoluetta. Saksalaiset onnistuivat pidättämään hänet Milanossa, mutta hänet vapautettiin Sveitsissä osana vankienvaihtoa. Sodan jälkeen Parrista tuli kesäkuussa 1945 pääministeri ja hän kokosi hallituksensa vastarintaliikettä tukeneista puolueista. Hän erosi jo saman vuoden marraskuussa, ja hänen seuraajakseen tuli kristillisdemokraatti Alcide De Gasperi.
PdA:n toiminnan hiivuttua Parri osallistui keväällä 1946 Concentrazione Repubblicana -puolueen perustamiseen. Se sulautui pian uuteen tasavaltalaispuolueeseen ("Partito Repubblicano Italiano", PRI). Parri oli PRI:n edustajana perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa vuosina 1946–1948 ja siirtyi sen jälkeen Italian senaattiin. Hän erosi PRI:sta vuonna 1953, koska ei hyväksynyt uutta vaalilakia. Hänet valittiin vuonna 1958 uudelleen senaattiin sosialistisen puolueen (PSI) edustajana. Vuonna 1963 presidentti Giuseppe Saragat nimitti hänet elinikäiseksi senaattoriksi.
Parrin mukaan on nimetty Instituto Nazionale Ferruccio Parri, joka on julkaissut verkossa Benito Mussolinin aikaisten fasismin muistomerkkien luettelon Luoghi fascismo ('Fasismin paikat') -nimisellä sivustolla. Luettelossa on muun muassa Roomassa sijaitseva 36-metrinen marmorinen Mussolinin obeliski. Toisin kuin Saksassa, Italiassa ei fasismin symboleita ole hävitetty.
Sydänmailla (elokuva)

Sydänmailla () on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka ohjasi Jocelyn Moorhouse. Draamaelokuvan pääosissa ovat Michelle Pfeiffer, Jessica Lange, Jennifer Jason Leigh ja Jason Robards.
"Sydänmailla" perustuu Jane Smileyn samannimiseen Pulitzer-palkittuun romaaniin (1991), joka perustuu löyhästi William Shakespearen "Kuningas Leariin". Jessica Lange oli ehdolla parhaan naispääosan Golden Globe -palkintoon, mutta menetti sen Judi Denchille, joka voitti palkinnon "Hänen majesteettinsa rouva Brown" -elokuvasta.
Juoni.
"Sydänmailla" sijoittuu vuoden 1979 iowalaiselle maatilalle, missä diktatorinen ja häijy Larry Cook -niminen isä (Jason Robards) päättää yhtäkkiä jakaa hänen hedelmällisen ja hyvin tuottavan 1000-eekkerisen tilansa kolmen tyttärensä, kiltin Ginnyn (Jessica Lange), kapinoivan Rosen (Michelle Pfeiffer) ja juristina työskentelevän Carolinen (Jennifer Jason Leigh), kesken. Lopulta kyse ei ole vain pelkästä maatilasta, vaan jaettu maa johtaa katastrofaalisten ja vapauttavien perhesalaisuuksien paljastukseen.
Tuotanto.
Elokuvan yksi tuottajista toiminut Michelle Pfeiffer olisi halunnut Paul Newmanin näyttelemään patriarkka Larry Cookia, mutta hän kieltäytyi roolista.
Elokuvan tekemiseen meni viisi vuotta, vaikka se perustuu Pulitzer-palkittuun romaaniin. "Sydänmailla" -elokuvan kuvaukset alkoivat 26. elokuuta vuonna 1996. Kuvaukset päättyivät samana vuonna 8. marraskuuta. Elokuva kuvattiin 23 miljoonan dollarin budjetilla Kalifornian Los Angelesissa ja Illinoisin Rochellessa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä toimivat Touchstone Pictures, Via Rosa Productions ja Jessica Langen omistama Prairie Films.
Jessica Lange tappeli tuottajien kanssa elokuvan leikkausvaiheen aikana. Leikkausvaiheessa elokuvaa leikattiin laajasti. Kun elokuva julkaistiin, Lange sanoi, että ainoa asia mikä elokuvassa toimi olivat roolisuoritukset.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Sydänmailla" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 19. syyskuuta vuonna 1997. Suomessa elokuva tuli ensi-iltaan 11. syyskuuta seuraavana vuonna. Elokuva ei menestynyt kaupallisesti tuottaen ilmestymisvuonnaan noin 8 miljoonaa dollaria Yhdysvalloissa. Buena Vista Pictures toimi elokuvan levittäjänä Yhdysvalloissa vuonna 1997 ja Scanbox Entertainment Finland Oy Suomessa vuonna 1998. Vaikka "Sydänmailla" sai kriitikoilta kielteisiä arvosteluja, roolisuoritukset saivat kehuja.
Rotten Tomatoes -sivustolla elokuvalla on "mätä" 23 prosentin arvosana, joka perustuu neljäänkymmeneenkahdeksaan arvosteluun. Arvosteluista yksitoista ovat myönteisiä ja kolmekymmentäseitsemän kielteisiä.
Michelle Pfeiffer sanoi vuonna 2001, että hän oli tyytymätön roolisuoritukseensa elokuvassa; häntä suretti se, koska hän oli ollut tekemässä elokuvaa vuodesta 1992 asti.
Muut julkaisut.
"Sydänmailla" julkaistiin Yhdysvalloissa VHS:lle 24. maaliskuuta vuonna 1998. DVD:lle elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa muun muassa vuosina 1998, 2002 ja 2013. Scanbox Entertainment Finland Oy on julkaissut Suomessa elokuvan VHS:lle ja DVD:lle.
Heponiemi (Karjalohja)

Heponiemi on Helsingin Diakonissalaitoksen vuosina 1912-2021 omistama kiinteistö Lohjan kaupungissa Karjalohjalla Puujärven rannalla. Se toimi retriittikeskuksena nimellä Heponiemen Hiljaisuuden keskus vuosina 1997–2018. Retriittitoiminta loppui taloudellisen tappiollisuuden vuoksi, ja Heponiemi vuokrattiin Lohjan seurakunnalle leiritoimintaa varten. Vuoden 2022 alussa Heponiemi sai uuden omistajan.
Heponiemen perusti maisteri I. K. Inha, joka rakennutti niemeen ensimmäisen mökin, Maisterin tuvan, vuonna 1902.
Historia.
Valokuvaaja, kirjailija, suomentaja I. K. Inha osti Pipolan talon hevoshaan 1900-luvun alussa mökkipaikakseen ihastuttuaan sen maisemiin. Hän rakennutti niemeen mökin, jota on kutsuttu Maisterin tuvaksi. Kirjassaan Suomen maisema (1909) Inha kertoo Heponiemestä ja sen kauneudesta. Vuonna 1905 Inha myi Heponiemen kamreeri Juho Ennolalle ja hänen vaimolleen Hildalle. Heidän vakiovieraansa Heponiemessä oli kirjailija, kansanedustaja Hilda Käkikoski. Ennolat lahjoittivat tilan vuonna 1912 Diakonissalaitokselle diakonissojen lomapaikaksi mutta pidättivät itsellään oikeuden asua siellä. Juho Ennola kuoli 1914, jolloin Hildi Ennola tarjosi sen Diakonissalaitoksen käyttöön mutta jäi itse sinne asumaan. Vuonna 1916 Heponiemessä aloitti tyttöjen talouskoulu, jonka toiminta päättyi 1923. Päärakennus tuhoutui tulipalossa 1917. 
Hildi Ennola kuoli vuonna 1929, minkä jälkeen Heponiemestä tuli diakonissojen eli sisarten kesäkoti. Osa diakonissoista rakensi Heponiemeen mökkejä, joista osa on edelleen käytössä. Sodan aikana Heponiemessä asui kaksi Karjalasta tullutta siirtolaisperhettä sekä sotaa paossa olevia sisaria. Lisäksi Heponiemi toimi turvapaikkana inkeriläisille pakolaisille. Rinnekoti piti siellä vuodesta 1967 kymmenen vuoden ajan kehitysvammaisten koulukotia. Myöhemmin se oli vuokrattuna ulkopuolisille yrityksille.
Diakonissalaitos päätti Heponiemen Hiljaisuuden keskuksen perustamisesta vuonna 1995 ja alkoi vastata itse retriittikeskuksen toiminnasta. Ensimmäinen hiljaisuuden retriitti järjestettiin Heponiemen peruskorjauksen jälkeen vuonna 1997. 
Luonto.
Heponiemen alueella sijaitsee laajahko ja yhtenäinen tammimetsä, jossa on runsaasti eri-ikäisiä tammia. Heponiemen tammisto on Uudenmaan ainoa sisämaan tammimetsä, jossa kasvaa suuria ja vanhoja tammia. Alue on vahvistettu suojelualueeksi. Jo 1950-luvulla keskusteltiin Heponiemen osittaisesta rauhoittamisesta, sillä tohtori Reino Kalliola löysi Heponiemen alueelta yhtenäisen, Suomen oloissa harvinaisen tammimetsikön. Lisäksi alueella kasvaa pähkinäpuita ja metsälehmuksia sekä lehtokasvillisuutta.. 
Vaeltaja – hengellinen aikakauskirja.
Heponiemen Hiljaisuuden keskus julkaisi Vaeltaja-verkkolehteä. Lehden kirjoittajina oli tunnettuja teologeja, tutkijoita, kirjailijoita ja toimittajia. Lehden aiheita olivat hiljaisuus, rukous, hengellinen matkakumppanuus ja kristillinen kirkko.
Oleksandr Muzytško

Oleksandr Ivanovitš Muzytško (, tunnettu myös lempinimellä Saško Bilyi , 19. heinäkuuta 1962 Kizel, Neuvostoliitto – 24. maaliskuuta 2014 Rivne, Ukraina) oli ukrainalainen äärioikeistolainen poliitikko, joka kuului vuoden 2014 vallankumouksen jälkeen maan hallitukseen nousseen Oikea sektori -puolueen johtohahmoihin.
Poliittinen ura ja rikosepäilyt.
Ukrainan itsenäistyttyä vuonna 1991 Muzytško perusti äärioikeistolaisia ryhmiä kotiseudullaan Rivnen kaupungin ympäristössä. Hänen poliittiseen agendaansa kuului viha kommunisteja, juutalaisia ja venäläisiä kohtaan. Ensimmäisessä Tšetšenian sodassa vuosina 1994–1996 Muzytško komensi ukrainalaisen UNA-UNSO -järjestön "Viking"-nimistä osastoa, joka taisteli tšetšeenikapinallisten puolella Venäjää vastaan. Venäjän viranomaiset syyttivät häntä myöhemmin sotavankien kiduttamisesta ja surmaamisesta.
Vuonna 1997 Muzytško oli syytteessä toisen UNA-UNSO:n jäsenen Kiovassa tapahtuneessa murhayrityksestä ja 2003 hän sai 3,5 vuoden vankeustuomion muun muassa ihmisryöstöstä. Muzytško oli ehdolla Ukrainan korkeimpaan neuvostoon vuoden 2012 parlamenttivaaleissa. Hän sai omassa vaalipiirissään kuudenneksi eniten ääniä, mutta ei tullut valituksi.
Kuolema.
Ukrainan vallankumouksen aikana Muzytško oli uhannut Rivnessä kokoontunutta maakuntaparlamenttia rynnäkkökiväärillä. Kahta päivää myöhemmin hän esiintyi sotilaspuvussa aseen kanssa uhaten surmata Ukrainan sisäministeriksi nousseen Arsen Avakovin "kuin koiran". Päivää myöhemmin viranomaiset aloittivat häntä koskevat rikostutkinnat.
Muzytško sai surmansa 24. maaliskuuta Rivnessä tapahtuneessa tulitaistelussa sisäministeriön erikoisjoukkojen yrittäessä pidättää häntä.
Kastematojen aika

Kastematojen aika on Matti Ijäksen kirjoittama ja ohjaama lyhyt televisioelokuva murrosikäisestä Jontti-pojasta, vanhasta rantojen miehestä (Erkki Pajala) ja tyttöjen kanssa paremmin pärjäävästä, jo mopoikään ehtineestä kaverista (Samuli Edelmann). 34-minuuttinen elokuva ensiesitettiin televisiossa toukokuussa 1985.
Tuotanto.
"Kastematojen aika" valmistui Ijäksen "Katsastuksen" ja "Painijan" jälkeen. Se oli itsenäinen jatko-osa "Minä, siili ja trumpetti" -televisioelokuvalle ja viimeinen Ijäksen Ylen lasten ja nuorten toimitukselle tekemä työ.
Viimeinen gladiaattori

Viimeinen gladiaattori (; , ”Herkules vastaan palkkasoturit”) on vuonna 1964 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Umberto Lenzi. Sen sankaria esittää yhdysvaltalainen Richard Harrison.
Juoni.
Roomalaisten vangitsema brittisoturi Glaucus (eräissä versioissa Naor) viedään Caligulan käskystä Roomaan, jossa hänestä tehdään gladiaattori. Messalina ja tämän rakastaja Gaius Silius juonittelevat Caligulaa vastaan. Cassius Chaerea murhaa Caligulan, jolloin Messalina tekee aviomiehestään Claudiuksesta keisarin. Vapaudestaan taisteleva Glaucus ja hänen rakastettunsa Ena joutuvat mukaan hovin juonitteluun.
Tuotanto ja vastaanotto.
"Viimeinen gladiaattori" on kuvattu Techniscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla. Elokuva on tehty samoissa lavasteissa ja osittain samalla miehityksellä kuin ohjaaja Mario Caianon "Maciste – Spartan gladiaattori". Ulkokuvissa näkyvät Manzianan ja Tolfan maisemat.
Sekalaisia historiallisia ja seikkailuaineksia vapaasti yhdistelevä "Viimeinen gladiaattori" on tyylikäs mutta tarinaltaan kovin ponneton peplum-elokuva. Gladiaattorirooleihinsa kyllästynyt Harrison suoriutuu tehtävästään hyvin, mutta elokuvan varsinaiseksi tähdeksi kohoaa Messalinaa esittävä kaunis ja näyttävästi puettu Lisa Gastoni, josta ohjaaja Lenzi yritti tehdä jonkinlaisen Shakespearen Lady Macbethin. Elokuvan työnimenä olikin alun perin "Il gladiatore di Messalina" (”Messalinan gladiaattori”). Gastonin huomiota herättänyt maitokylpy koostuu veteen sekoitetusta kalkista, joka ei tehnyt hyvää näyttelijän iholle. Pelokas Marilù Tolo on väärässä osassa Glaucuksen rakastettuna ja vaaleaan peruukkiin puettu koomikko Jimmy il Fenomeno tekee hauskan pikkuroolin hölmönä brittinä.
"Viimeinen gladiaattori" tuotti Italiassa vuoden aikana vaatimattomat 135 miljoonan liiran pääsylipputulot (toisaalla kassatuloiksi mainitaan 240 miljoonaa). Ranskassa sen näki yli 585 tuhatta katsojaa. Elokuvan ranskalaista nimeä ”Herkules vastaan palkkasoturit” voidaan selittää sillä, että gladiaattoreille annettiin Roomassa usein mytologian hahmoihin perustunut ”taiteilijanimi”.
Italian tasavaltalainen puolue

Italian tasavaltalainen puolue ("Partito Repubblicano Italiano", PRI) on Italiassa toimiva vasemmistoliberaali puolue. Puolue on nykyisin pieni eikä ole enää edustettuna maan parlamentissa.
Puolueen juuret ovat 1800-luvun Italian yhdistymistä kannattaneissa tasavaltalaisissa. PRI perustettiin ensimmäisen kerran vuonna 1895. Se oli ensimmäisen kerran mukana Italian hallituksessa vuosina 1916–1917. Puolueen alkuperäinen kannatus hupeni ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja fasistihallinto lakkautti sen vuonna 1926. Puolueen kannattajia osallistui vastarintaliikkeeseen toisen maailmansodan aikana.
PRI perustettiin uudelleen 1943. Se kieltäytyi sodan jälkeen osallistumasta hallitukseen ennen monarkian lakkauttamista ja tasavallan perustamista. Vuosina 1947–1953 se oli mukana Italian hallituksessa ja jotkin sen johtajista olivat merkittävässä roolissa Italian politiikassa. PRI:n pitkäaikainen johtaja sodan jälkeen oli Ugo La Malfa. Puolue palasi kristillisdemokraattien hallituskumppaniksi vuonna 1963 ja oli sen jälkeen mukana useimmissa hallituksissa seuraavan 30 vuoden ajan. PRI:n johtaja Giovanni Spadolini toimi pääministerinä vuosina 1981–1982. Puolueen kannatus romahti lopullisesti sen sotkeuduttua vuonna 1992 paljastuneeseen "tangentopoli"-korruptioskandaaliin. PRI kuului 1990-luvulla Oliivipuukoalitioon. 2000-luvun alussa se liittoutui Silvio Berlusconin Casa delle Libertà -koalition kanssa. PRI:lla ei ole nykyään enää lainkaan edustajia parlamentissa.
Raflaamo

Raflaamo on S-ryhmän lanseeraama verkkopalvelu, josta löytyy lähes 500 S-ryhmän ravintolaa. Palvelu avattiin 18. maaliskuuta 2014 ja se toimii sijaintiperusteisesti, eli näyttää käyttäjälle lähimmät ravintolat etäisyyden mukaan järjesteltynä. Raflaamon kautta käyttäjä voi tehdä myös pöytävarauksen haluamaansa ravintolaan.
Palvelun konseptin on suunnitellut Motley Agency ja sen teknisestä toteutuksesta vastaa Valamis. Palvelun käyttöönottopäivänä alkoi lanseerauskampanja, jonka mainoskasvoina toimivat Duudsonit.
Kalle Frey

Carl Harry (Kalle) Frey (11. elokuuta 1909 Oulu – 23. kesäkuuta 1991 Vantaa) oli suomalainen kirurgi, lääkintöneuvos ja näytelmäkirjailija.
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Freyn vanhemmat olivat everstiluutnantti, rautatievirkamies Harry Edmund Frey (s. 1870) ja Emilia Öller (s. 1882). Hän oli naimisissa vuodesta 1939 sairaanhoitaja Sirkka Annikki Ankara-Astalan (1914–1965) kanssa. Näyttelijä Petra Frey (s. 1943) on heidän tyttärensä. Frey pääsi ylioppilaaksi 1929 Viipurin suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1940 sekä kirurgisten tautien erikoislääkäriksi 1950. 
Frey toimi talvi- ja jatkosodassa kenttäsairaalan A-kirurgina ja välirauhan aikana Armeijakunnan sairaala 2:n päällikkölääkärinä. Sotien jälkeen hän toimi Kajaanin yleisen sairaalan apulaislääkärinä 1945–1948, Ylivieskan kunnanlääkärinä 1948–1957 sekä Rovaniemellä Lapin lääninsairaalan ali- ja osastonlääkärinä 1957–1964 ja Lapin lastensairaalan kirurgina 1959–1964. Viimeksi hän oli Pieksämäen aluesairaalan johtavana lääkärinä ja kirurgian ylilääkärinä 1964–1972. 
Frey oli Rovaniemen teatterin kannatusyhdistyksen puheenjohtaja 1960–1964 ja Pieksämäen kaupunginvaltuutettu 1969–1972. Sotilasarvoltaan Frey oli lääkintämajuri (1943).
Wright R-2600

Wright R-2600 "Cyclone" (suom. "Sykloni") on yhdysvaltalainen lentokoneen tähtimoottori. Moottorityyppi kehiteltiin Wright R-1820:sta 1930-luvun lopulla, ja se otettiin käyttöön suurin valmistusmäärin Toisessa maailmansodassa vuoden 1940 paikkeilla. Valmistusmäärä ylti arviolta 50 000 kappaleeseen. Edeltäjästänsä tämän tyypin erotti kaksirivisyys sekä suurempi sylinterien lukumäärä, joita oli 14 kpl.
Tämän mallisia moottoreita käytettiin muutamissa Yhdysvalloissa valmistetussa taistelukoneessa, kuten näistä ehkä merkittävimpinä: Curtiss SB2C Helldiver, Douglas A-20 Havoc, North American B-25 Mitchell, Grumman TBF Avenger ja Vultee A-35 Vengeance. Tyypin kilpailija oli Pratt &amp; Whitney R-2800. Moottorin tehot vaihtelivat 1 600 - 1 900 hevosvoiman välillä. Teholukemat nousivat myöhemmissä versioissa kehitystyön myötä.
Konstantinos Fokas

Konstantinos Fokas (; k. noin 953 tai 954) oli bysanttilainen ylimys ja sotapäällikkö, sekä keisari Nikeforos II Fokasin nuorin veli.
Konstantinos kuului vaikutusvaltaiseen Fokasten maanomistaja- ja sotilassukuun. Hänen isänsä oli Bardas Fokas ja hänen kaksi veljeään Nikeforos ja Leo olivat kumpikin Bysantin merkittävimpiä sotapäälliköitä. Kun keisari Konstantinos VII nousi valtaan vuonna 945, hän alkoi suosimaan Fokasten sukua. Bardas Fokas nimitettiin armeijan ylipäälliköksi ("domestikos ton skholon"), Nikeforoksesta tuli Anatolikonin sotilas- ja siviilihallintoalueen ("thema") käskynhaltija ja sotilaskomentaja ("strategos"), Leosta tuli Kappadokian teeman strategos, ja Konstantinos nimitettiin Seleukeian strategokseksi.
Konstantinos osallistui isänsä Bardaksen sotaretkiin arabeja vastaan, mutta jäi Aleppon emiirin Saif al-Daulan vangiksi noin vuonna 953 ja kuoli pian sen jälkeen. 1000-luvulla eläneen bysanttilaisen historioitsijan Johannes Skylitzesin mukaan arabit yrittivät pakkokäännyttää Konstantinoksen islaminuskoon ja murhasivat hänet kun se epäonnistui. Nykyhistorioitsijat ovat kuitenkin epäilleet tarinan todenperäisyyttä. Kun Bardas sai kuulla poikansa kuolemasta, hän Skylitzesin mukaan käski vihoissaan teloittaa kaikki emiirille sukua olevat arabivangit.
Kate O’Mara

Kate O'Mara (10. elokuuta 1939 Leicester – 30. maaliskuuta 2014 Sussex) oli brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnettiin erityisesti rooleistaan televisiosarjoissa "Dynastia" ja "Testamentti". Hän näytteli myös "Todella upeeta" -komediasarjassa.
O'Maralla oli rooli myös suomalaisessa elokuvassa "Tuntematon ystävä" (1978).
Matti Peltokangas

Matti Peltokangas (s. 1. kesäkuuta 1952 Virrat) on suomalainen kuvanveistäjä. Teostensa materiaalina hän on käyttänyt yleensä pronssia tai kiveä.
Peltokankaan tunnettuja julkisia veistoksia ovat muun muassa Lauri Kristian Relanderin muistomerkki Hesperianesplanadilla Helsingissä (1996), Urho Kekkosen monumentti Raahessa (2008) ja Gustaf Mauritz Armfeltiä esittävä veistos Halikon kirjaston edustalla (2010). Vaikka Peltokankaan tuotantoon kuuluu myös näköisteoksia, merkittävä osa hänen tuotannostaan koostuu abstrakteista, nonfiguratiivisista veistoksista. 
Vuonna 2013 Peltokangas palkittiin Pro Finlandia -mitalilla ja vuonna 2014 hänelle myönnettiin taiteilijaeläke.
Peltokangas voitti elokuussa 2015 kansainvälisen kutsukilpailun Helsingin Meilahden sairaala-alueen taideteoksesta. Alueen keskuskalliolle oli tarkoitus vuosina 2017–2018 valmistua teos nimeltään "Suuri sydän", mutta teoksen toteutus viivästyi.
Konstantinuksen pylväs

Konstantinuksen pylväs () on nykyisessä Istanbulissa sijaitseva roomalaisaikainen muistopylväs. Se on nykyiseltä korkeudeltaan 35-metrinen, mutta sen on arveltu alun perin olleen 37 metriä korkea tai korkeampi. Pylväs on pystytetty keisari Konstantinus Suuren käskystä vuonna 330 jaa. sen kunniaksi, että maan pääkaupunki siirrettiin Konstantinopoliin eli uuteen Roomaan. Aikoinaan se oli pronssipintainen pylväs, jonka huipulla oli Konstantinuksen patsas. Pylväs sijaitsee Çemberlitaş-aukiolla, joka Bysantin aikana oli Konstantinuksen forum.
Pylväs on vahingoittunut aikojen kuluessa. Vuonna 1106 raivonnut myrsky pudotti pylvään päällä olleen patsaan. Ristiretkeläiset repivät pylvään pronssiosat irti Konstantinopolin ryöstön aikana vuonna 1204. Pylväs mustui kauttaaltaan vuoden 1779 maanjäristyksen ja sen aiheuttamien tulipalojen takia. Pylväs kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.