Nainen

Nainen on täysikasvuinen naissukupuolta eli munasoluja tuottavaa sukupuolta oleva ihminen. Nainen on toinen biologisista sukupuolista. Nainen on myös yksi juridisista sukupuolista. Lisäksi nainen viittaa myös sosiaaliseen sukupuoleen, joka ilmenee yhteiskunnallisena roolina ja kulttuurisina odotuksina, sekä sukupuoli-identiteettiin, jolla tarkoitetaan henkilön omaa kokemusta naiseudestaan.
Biologisen naissukupuolen tunnusmerkkejä ovat muun muassa kaksi X-kromosomia, sisäiset sukupuolielimet (emätin, kohtu, munanjohtimet ja munasarjat) raskautta ja synnyttämistä varten sekä se ominaisuus, että he pystyvät imettämään. Naiset eroavat miehistä anatomialtaan ja fysiologialtaan monilla muillakin tavoilla – naiset ovat esimerkiksi keskimäärin miehiä pienikokoisempia ja ruumiinrakenteeltaan sirompia, heillä on erilainen karvoitus, ja heidän äänensä on korkeampi. Naiset erittävät paljon estrogeenejä mutta vain vähän androgeeneja eli mieshormoneja. Naisten keskimääräinen elinikä on korkeampi kuin miehillä, mutta naisia syntyy hieman vähemmän kuin miehiä.
Etymologia.
Suomen kielen sana "nainen" on samaa juurta kuin "naida"-verbi. Sanalle on Suomen lähialueilla useita etymologisia vastineita, esimerkiksi karjalan, vepsän ja viron "naine", vatjan "nain" ja liivin "nai". Sanalle on vastineita myös ugrilaiskielissä, esimerkiksi mansin "naj" 'rouva, jumalatar, ruhtinatar' ja hantin vastaava "näj". Mikael Agricolan kirjakielessä 1500-luvulla sana tarkoitti ei-kristillistä naista, eikä se ollut neutraali yleisnimitys. Kristillisessä järjestyksessä kunniallinen nainen oli naimisissa ja hänestä käytettiin sanaa "vaimo", "emäntä" tai "ihminen". Todennäköisesti syy painotukselle on se, että "nainen" on Suomen murteissa itäinen sana, ja "vaimoa" käytettiin sen sijaan niissä murteissa, jotka otettiin vanhan kirjasuomen perustaksi. 1800-luvulla murteiden taistelun aikana kirjakieltä uudistettiin tasaisemmin länsi- ja itämurteita edustavaksi, ja tällöin "nainen" korvasi yleissanana "vaimon".
Lukumäärä.
Maailman väestöstä vuonna 2019 naisia (aikuisia ja tyttöjä) oli 3,824 miljardia eli 49,6 prosenttia. Suhteellisesti eniten naisia on Nepalissa, 54,4 prosenttia väestöstä. Myös Venäjällä ja monessa sen läntisessä naapurimaassa naisia on yli 53 prosenttia väestöstä.
Maailmanlaajuisesti jokaista naista kohti syntyy noin 1,07 miestä. Sotien aikana ja niiden jälkeen tiedetään syntyvän suhteellisesti enemmän poikia kuin tyttöjä verrattuna rauhanaikaan. Mitä lähempänä hedelmöittymisaika on ovulaatiota, sen todennäköisemmin lapsi on tyttö. Pidemmän elinajanodotteen takia vanhemmissa ikäluokissa (65-vuotiaat ja vanhemmat) on naisia kuitenkin enemmän kuin miehiä, joita on vain 0,81 jokaista naista kohden.
Naisilla on Suomessa miehiä pienempi kuolevuus heti hedelmöittymisestä alkaen. Suomessa naiset ovat kuitenkin kaikissa ikäluokissa vähemmistössä aina keski-ikään asti. Tämä johtuu Suomessa osittain siitä, että naiset muuttavat herkemmin ulkomaille ja Suomeen saapuu enemmän maahanmuuttajamiehiä kuin -naisia. Vasta 52-vuotiaiden ikäluokasta ylöspäin naisia on Suomessa jokaisessa ikäluokassa enemmän kuin miehiä. Vanhemmissa ikäluokissa ero kasvaa, mikä johtuu miesten suuremmasta kuolleisuudesta.
Biologia.
Genetiikka.
Naisella on tavallisesti kaksi X-kromosomia (XX). Alkio kehittyy naispuoliseksi Y-kromosomin puuttuessa, tai silloin, kun alkiolla esiintyy XY-kromosomit, mutta sen miespuoliseksi koodaava SRY-geeni on puuttuva tai toimimaton.
Pienellä osalla naisista on jokin muu kuin XX-kromosomit. Turnerin oireyhtymässä naisella on vain yksi kokonainen X-kromosomi. XXX-syndroomassa naisella on kolme X-kromosomia. Androgeeniresistanssissa naisella on XY-kromosomit, mutta ruumis reagoi mieshormoneihin vain osittain tai ei ollenkaan. 46,XX/46,XY-syndroomassa osa naisen soluista on XX-kromosomeilla ja osa XY-kromosomeilla. Swyerin syndroomassa naisella on XY-kromosomit ja syndrooma yleensä havaitaan kun murrosikä ei ala odotetusti.
Nainen välittää jälkeläiselleen yhden X-kromosomin sekä mitokondrion koko DNA:n.
Epigenetiikka.
Naisen kahdesta X-kromosomista vain yksi on kerrallaan aktiivinen, jotta X-kromosomiin kytkeytyneiden geenien vaikutus tasapainottuu. X-kromosomin poiskytkeytyminen tapahtuu alkion kiinnittyessä kohtuun. Se on satunnainen ja peruuttamaton prosessi, joka periytyy epigeneettisesti.
Jälkeläisen äidiltään perimät geenit esimerkiksi insuliininkaltaisen kasvutekijä IGF-2:n kohdalla tuottavat pienemmän jälkeläisen kuin samat geenit isältä perittynä.
Hormonit.
Murrosiän alkaessa tytön hormonitasapaino vaihtelee. Murrosikään kuuluu aikuisen naisen lantion, rintojen ja karvoituksen kehittyminen. Kuukautisten alkaminen johtuu tytön hormonitasojen muutoksesta.
Murrosikää seuraavat kaksikymmentä vuotta ovat naiselle hormonaalisesti melko vakiintunutta aikaa. Munasarjat erittävät naishormoni estrogeenia ja keltarauhashormonia sekä aivolisäke FSH-hormonia ja LH-hormonia sekä prolaktiinia, joka vaikuttaa rintarauhasen kehittymiseen, maidon erittymiseen ja lisääntymistoimintoihin. Aivolisäkkeestä erittyvä oksitosiini vaikuttaa synnytyksen käynnistymiseen. Hormonituotannon häiriö voi aiheuttaa lapsettomuutta. Naisen munasarjoissa ja lisämunuaisissa erittyy mieshormoni testosteronia, jolla on vaikutusta naisen libidoon ja karvankasvuun.
Kuukautisten aikana nainen voi kokea hormonitasojensa vaihteluista johtuvia mielialaoireita.
Raskauden aikana istukka alkaa tuottaa HCH-hormonia, ja naisen estrogeenit ovat koko ajan korkealla tasolla. Synnytyksen jälkeen estrogeenitaso laskee äkisti, ja naisen hormonitoiminta palaa ennalleen vasta vuoden tai puolentoista vuoden jälkeen.
Vaihdevuodet alkavat yleensä 50. ikävuoden jälkeen. Silloin naisen hormonitoiminta muuttuu, kun munasarjojen toiminta lakkaa. Ensin laskee keltarauhashormoni, sitten estrogeeni. Tämä voi aiheuttaa vaihdevuosioireita.
Lisääntymiselimistö.
Naisen ensisijaiset sukupuolielimet ovat munasarjat, jotka tuottavat munasoluja, naisen sukusoluja. Naisen toissijaisia sukupuolielimiä ovat muun muassa munanjohtimet, kohtu ja emätin. Munasarjat, munanjohtimet, kohtu ja emätin ovat naisen sisäisiä sukupuolielimiä. Naisen ulkoisia sukupuolielimiä kutsutaan hävyksi. Niiden näkyvin osa ovat häpyhuulet.
Muut piirteet.
Aikuisten naisten maailmanlaajuinen keskipituus vuoden 1996 arvion mukaan (NCD-RisC) on 159,5 senttimetriä. Suomessa 18–64-vuotiaiden naisten keskipituus vuonna 2017 oli 164,4 senttimetriä ja keskipaino 72,4 kilogrammaa.
Naiset ovat keskimäärin miehiä pienikokoisempia ja sirompia. Naisen kehossa on suhteellisesti vähemmän lihasmassaa ja enemmän rasvaa kuin miehellä. Naisen lantio on keskimäärin 39 senttimetriä leveä ja kolme senttimetriä miehen lantiota leveämpi. Naisen lantion rakenne helpottaa synnytystä. Naisella on rinnat, joista erittyy äidinmaitoa.
Seksuaalisuus ja suvun jatkaminen.
Kyselytutkimuksissa länsimaisista naisista 87 prosenttia on kertonut olevansa kokonaan heteroseksuaaleja, 10 prosenttia enimmäkseen heteroseksuaaleja, 1–2 prosenttia biseksuaaleja, puoli prosenttia enimmäkseen homoseksuaaleja ja puoli prosenttia kokonaan homoseksuaaleja.
Vuoden 2020 tilastossa vähintään yhden lapsen synnyttäneiden 15–85-vuotiaiden suomalaisnaisten osuus oli 65,7 prosenttia.
Naisen seksuaalisessa kiihottumisessa on neljä vaihetta. Ensimmäisessä vaiheessa eroottinen kiihoke aiheuttaa emättimen kostumisen ja laajenemisen sekä kohdun nousemisen ylemmäs, jolloin emätin pitenee. Lisäksi häpykieli ja isot häpyhuulet paisuvat, nännit kovettuvat ja iholla esiintyy punoitusta. Tasaantumisvaiheessa muutokset jatkuvat ja laajenevat. Kolmas vaihe on orgasmi, voimakas mielihyvän tunne. Orgasmin jälkeen keho palaa normaaliin tilaan. Etenkin orgasmivaihe vaihtelee naisilla yksilöllisesti, eivätkä kaikki naiset saa orgasmeja.
Jos nainen on kuukautiskiertonsa hedelmällisessä vaiheessa yhdynnässä ilman ehkäisyä, miehen siittiöt kulkeutuvat naisen kohtuun ja munanjohtimiin. Jos yksi siittiöistä yhtyy naisen munasoluun, nainen tulee raskaaksi. Kohdussa kasvaa alkio, josta kehittyy sikiö. Ellei tapahdu raskaudenkeskeytystä tai keskenmenoa, raskaus kestää normaalisti noin 38 viikkoa, jonka jälkeen tapahtuu synnytys.
Terveys.
Naisen sukuelinten sairaudet sekä raskausaikaan ja synnytyksiin, vaihdevuosien ongelmiin, ehkäisyyn ja perhesuunnitteluun kuuluvat sairaudet ja häiriöt kuuluvat gynekologian eli naistentautiopin piiriin.
Naisten yhteiskunnallinen asema.
Naisten yhteiskunnallinen asema on vaihdellut eri aikoina ja kulttuureissa, mutta historiallisesti naisia on kohdeltu miehiä alempiarvoisina lähes kaikkialla maailmassa. Useimmissa yhteiskunnissa naiset ovat olleet sukupuolensa perusteella monin tavoin alistettuja. Esimerkiksi antiikin Roomassa ja monissa eurooppalaisissa yhteiskunnissa nainen oli aina juridisesti jonkun miehen (isän, aviomiehen tai pojan) holhouksen alainen. Naiset eivät voineet hallita omaisuuttaan, äänestää, opiskella yliopistossa tai toimia julkisissa viroissa.
Monissa yhteiskunnissa naisten tehtävänä on pidetty lähes yksinomaan kodinhoitoa ja jälkeläisten synnyttämistä ja kasvattamista. Koulutus- ja työmahdollisuudet ovat olleet rajoitettuja tai kokonaan kiellettyjä. Esimerkiksi 1800-luvun Euroopassa keskiluokkaiset ja varakkaat naiset eivät voineet tehdä töitä ilman että se olisi vahingoittanut perheen mainetta.
Nykyäänkin naisten asema vaihtelee huomattavasti eri puolilla maailmaa. Erityisen huono tilanne on esimerkiksi Afganistanissa, jossa Taliban-hallinnon alaisuudessa tyttöjen koulunkäynti ja naisten työnteko sekä ulkona liikkuminen on kiellettyä. Länsimaissa naisten juridinen asema on parantunut merkittävästi viimeisten 150 vuoden aikana, mutta tilastot osoittavat yhä eroja esimerkiksi palkkauksessa, johtotehtäviin pääsyssä sekä kotityön ja lastenhoidon jakautumisessa.
Naisliike ja feminismi.
Feminismi eli naisasialiike on pyrkinyt parantamaan naisten asemaa yhteiskunnassa. Ensimmäisen aallon feminismi 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa keskittyi erityisesti naisten äänioikeuteen. Uuden-Seelannin naiset saivat ensimmäisinä äänioikeuden vuonna 1893. Suomessa naiset saivat täyden äänioikeuden ja vaalikelpoisuuden vuonna 1906, ensimmäisinä Euroopassa. Toisen aallon feminismi 1960-1970-luvuilla laajensi keskustelun koskemaan naisten seksuaalioikeuksia, työelämän tasa-arvoa ja perheväkivaltaa. Kolmannen aallon feminismi 1990-luvulta alkaen on painottanut naisten kokemusten moninaisuutta ja intersektionaalisuutta.
Suomessa kirjailija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja Minna Canth (1844–1897) oli merkittävä naisten aseman puolestapuhuja, joka käsitteli teoksissaan muun muassa naisten koulutusta, avioliittoa ja yhteiskunnallisia epäkohtia.
YK:n kehitysohjelman mukaan sukupuolten välinen epätasa-arvo on vähentynyt maailmanlaajuisesti, mutta merkittäviä eroja on yhä. Vuoden 2020 Global Gender Gap -raportin mukaan tasa-arvon saavuttamiseen kestää nykyisellä kehitysvauhdilla vielä lähes sata vuotta.
Nainen juridisena sukupuolena.
Ihminen määritetään syntymässä juridiselta sukupuoleltaan yleensä naiseksi, jos hänellä on naisen ulkoiset sukupuolielimet. Intersukupuolisten kohdalla naiseus voidaan määrittää myös esimerkiksi kromosomitutkimuksessa havaittujen naistyypillisten kromosomien tai ultraäänitutkimuksessa havaittujen naisen sisäisten sukupuolielinten perusteella.
Asevelvollisuus ei koske Suomessa juridiselta sukupuoleltaan naisia. Äitiysavustus myönnetään vain juridisesti naiselle. Eläkejärjestelmässä juridisesti naisille rahastoidaan työeläkkeitä varten enemmän kuin miehille. Lisäksi jotkin lait ja asetukset säätävät juridisesti naisille omat tilansa esimerkiksi vankiloissa. Naisten asemaa työelämässä pyritään parantamaan lailla naisten ja miesten välisestä tasa-arvosta.
Transsukupuoliset naiset ja muut sukupuoli-identeetit.
Suomessa täysi-ikäinen nainen voi korjata sukupuolensa juridisesti mieheksi ja mies naiseksi. Juridisen sukupuolen voi muuttaa omalla ilmoituksella ilman, että sen muuttaminen vaatii lääketieteellisiä toimenpiteitä.
Vuonna 2014 tehdyssä hollantilaistutkimuksessa 3,2 prosenttia syntymässä naiseksi määritellyistä identifioitui kumpaakin sukupuoleen ja 0,8 % voimakkaammin vastaikkaiseen sukupuoleen syntymässä määriteltyyn sukupuoleen nähden. Vuonna 2015 vastaavat luvut belgialaistutkimuksessa olivat naisilla 1,9 % ja 0,6 % ja seksuaalivähemmistöihin kuuluvilla naisilla luvut olivat yli kaksinkertaiset (4,1 % ja 2,1 %) kuin koko väestössä. Vastaavasti 1,1 % hollantilaisista ja 0,7 % belgialaisista syntymässä miehiksi määritellyistä ihmisistä kertoi olevansa transnaisia eli identifoituvansa naisiksi. Suomesta ei ole arvioita, mutta vuosien 2010–2021 aikana itsensä on naisesta mieheksi sukupuolensa vahvistanut 923 henkilöä ja miehestä naiseksi 577 henkilöä.
Nimitykset.
Tyttö on lapsi, jonka sukupuoli on nainen. Lähinnä tuttavallisessa sävyssä tytöiksi saatetaan kutsua myös nuoria aikuisia naisia.
Monissa kulttuureissa on tapana erottaa puhuteltaessa naimisissa oleva ja naimaton nainen toisistaan. Rouva viittaa naimisissa olevaan tai olleesseen (kuten eronneeseen tai leskeen), neiti puolestaan naimattomaan naiseen eli naiseen, joka ei ole koskaan ollut naimisissa. Saksan kielessä on kuitenkin lakattu käyttämästä neitiä tarkoittavaa sanaa "fräulein", koska sen käytön on katsottu vihjaavan siihen, ettei kyseinen nainen ole kelvannut kenenkään miehen vaimoksi. Ranskassa on arvosteltu naimattoman ja naimisissa olevan naisen erottamista puhuttelussa sen takia, että miesten kohdalla vastaavaa erottelua ei tehdä.
Täti-nimitys voi lapsen käyttämänä tai lasten kuullen käytettynä viitata aikuiseen naiseen yleensä. Sillä tarkoitetaan myös naispuolista sukulaista, äidin tai isän sisarta.
Mummoksi kutsutaan äidin tai isän äitiä eli isoäitiä. Sanan toinen merkitys on vanha nainen. Sanasta on paljon muunnelmia, katso isovanhempi.