tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
John James Shepherd

John James Shepherd (2. kesäkuuta 1884 Bicknor, Kent – 9. heinäkuuta 1954 Aston, Herefordshire) oli brittiläinen köydenvetäjä. Hän kuului lajissa kultaa voittaneeseen joukkueeseen sekä vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa että vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä. Lisäksi hän sai joukkueineen hopeaa Tukholman vuoden 1912 kesäolympialaisissa.
Shepherd loi 26-vuotisen uran poliisissa ja palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Sodan jälkeen hän voitti kahdesti kansallisen mestaruuden Cumberland &amp; Westmorland -tyylin painijana raskaassa sarjassa (1922, 1923). Hänen kerrottiin olevan myös mestarillinen keihäänheittäjä, mutta hänen mahdollisia saavutuksiaan lajissa ei tiedetä.
Edward Barrett

Edward ("Ned") Barrett (3. marraskuuta 1877 Rahela, Irlanti – 19. maaliskuuta 1932 Lontoo) oli brittiläinen köydenvetäjä, painija ja yleisurheilija. Hän kuului vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa kultaa köydenvedossa voittaneeseen joukkueeseen ja sai lisäksi pronssia raskaan sarjan vapaapainissa. Hän osallistui samoissa kisoissa myös kreikkalais-roomalaiseen painiin (5. sija), kuulantyöntöön (5. sija), kiekonheittoon ja vapaan tyylin keihäänheittoon.
Barrett kilpaili lisäksi vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa kreikkalais-roomalaisessa painissa. Yleisurheilija James Barrett oli hänen veljensä.
Kohn Pedersen Fox

Kohn Pedersen Fox Associates (lyhenne KPF) on yhdysvaltalainen, New York Cityssä kotipaikkaa pitävä arkkitehtitoimisto. KPF on yksi maailman suurimmista arkkitehtitoimistoista, New Yorkin suurin ja tunnettu monien maailmankuulujen rakennusten suunnittelijana. Yrityksen toimialaa on rakennusten suunnittelun lisäksi myös sisätilojen suunnittelu, rakennusten restaurointi, kaupunkisuunnittelu ja kaavoitus. KPF:lla on ollut projekteja yli 35 maassa.
Toimiston perustivat vuonna 1976 arkkitehdit A. Eugen Kohn, William Pedersen, Sheldon Fox New Yorkissa. KPF:n pääkonttori sijaitsee Salmon Tower Building-toimistotornissa osoitteessa 11 West 42nd Street. Toimistolla on yli 600 työntekijää.
John Sewell

John Sewell (23. huhtikuuta 1882 Halfmorton – 18. heinäkuuta 1947 Cambridge) oli brittiläinen köydenvetäjä ja olympiavoittaja. Hän saavutti lajissa joukkueineen kultaa vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja hopeaa vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa. 
Sewell voitti kansallisen mestaruuden Cumberland &amp; Westmorland -tyylin painissa raskaassa sarjassa neljästi peräkkäin (1907–1910).
Darbėnai

Darbėnai on kauppala Kretingan kunnallispiirissä, Klaipėdan läänissä, Luoteis-Liettuassa. Vuonna 2001 kauppalassa asui 1 598 asukasta.
Alessandro Alvisi

Alessandro Alvisi (12. helmikuuta 1887 Vicenza – 9. toukokuuta 1951 Napoli) oli italialainen ratsastaja ja kaksinkertainen olympiamitalisti. Hän sai pronssia sekä joukkue-esteratsastuksessa vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä että joukkuekenttäratsastuksessa vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa. Lisäksi Alvisi jäi Pariisissa esteratsastuksessa 26., joukkue-esteratsastuksessa 5. ja kenttäratsastuksen yksilökilpailussa 12. sijalle.
Alvisin urheilu-ura keskeytyi ensimmäisen maailmansodan vuoksi, jossa hän toimi lentäjänä tehden yllätyshyökkäyksiä Napoli–Rooma–Napoli-reitillä.
Markku Palkoaho

Markku Palkoaho (s. 22. syyskuuta 1967) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen koripalloilija.
Tampereen Pyrinnön kasvatti, 199-senttinen Palkoaho pelasi Suomen pääsarjassa yhteensä kymmenen kauden ajan. Kotkan Työväen Palloilijoissa Palkoaho voitti Suomen mestaruuden ja Suomen cupin kaudella 1987–1988. Hän pelasi myös kymmeniä nuorten maaotteluita.
Palkoahon isä Pentti Palkoaho oli myös koripalloilija.
Giuseppe Tonani

Giuseppe Tonani (2. lokakuuta 1890 Milano – 1. lokakuuta 1971 Milano) oli italialainen painonnostaja, köydenvetäjä ja olympiavoittaja. Hän voitti painonnostajana kultaa raskaassasarjassa vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa ja sijoittui siinä seitsemänneksi vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa.
Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920 Tonani kuului köydenvedossa viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen.
Paulin Lemaire

Paulin Alexandre Lemaire (18. joulukuuta 1882 Maubeuge – 17. lokakuuta 1932) oli ranskalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana saamassa joukkuevoimistelussa pronssia vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä. Lisäksi hän osallistui vuoden 1900 kesäolympialaisiin Pariisissa ja jäi siellä moniottelussa yksilökilpailijana 30. sijalle.
Pentti Palkoaho

Pentti Johannes Palkoaho (10. maaliskuuta 1933 Tampere – 1. elokuuta 2002) oli suomalainen koripalloilija.
Pispalan Tarmon kasvatti, 194-senttimetrinen Palkoaho pelasi Suomen pääsarjassa yhteensä kahdeksan kauden ajan edustaen kolmea tamperelaista seuraa. Tampereen Pyrinnössä Palkoaho saavutti SM-hopeaa kaudella 1958. Hän oli kahtena kautena SM-sarjan kolmanneksi eniten pisteitä tehnyt pelaaja.
Suomen maajoukkueessa Palkoaho pelasi yhteensä yhdeksässä ottelussa 1,9 pisteen keskiarvolla. Vuonna 1953 pelaamiensa kahden valmistavan maaottelun lisäksi hän pelasi Suomen 12:nneksi sijoittuneessa joukkueessa vuoden 1959 EM-kilpailuissa.
Palkoaho harrasti myös korkeushyppyä, jossa saavutti TUL:n nuorten mestaruuden vuonna 1950 ja hopeaa 1949. Hän työskenteli putkiasentajana.
Palkoahon poika Markku Palkoaho oli myös koripalloilija.
Lilly Scholz

Carolina Anna Elisabeth "Lilly" Scholz (myöh. "Gaillard"; 18. huhtikuuta 1903 Wien – 14. joulukuuta 1994 Wien) oli itävaltalainen taitoluistelija, maailmanmestari ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1928 talviolympialaisissa Sankt Moritzissa ja sai siellä pariluistelussa hopeaa Otto Kaiserin kanssa.
Scholz saavutti taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1929 pariluistelun mestaruuden Kaiserin kanssa. Lisäksi hän sai maailmanmestaruuskilpailuissa pariluistelijana kolme hopeamitalia (1926, 1927, 1928) ja yhden pronssimitalin (1925). Taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Scholz sai lisäksi kaksi hopeaa (1932, 1933) ja yhden pronssimitalin (1931).
Pertti Parviainen

Pertti Olavi Parviainen (30. maaliskuuta 1939 Kotka – 1. maaliskuuta 2009) oli suomalainen koripalloilija.
Tampereen Pyrinnön kasvatti Parviainen pelasi Suomen pääsarjassa yhteensä kymmenen kauden ajan. Hän pelasi ainoastaan Pyrinnössä, jossa saavutti SM-hopeaa kaudella 1958.
Charles Daniel Balvo

Charles Daniel Balvo (s. 29. kesäkuuta 1951 Brooklyn, New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka on luonut uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihki papiksi New Yorkin arkkihiippakuntaan Leo Thomas Maher 6. kesäkuuta 1976. Hänet nimitettiin Castellon titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Uuteen-Seelantiin, Fidžille, Marshallinsaarille, Mikronesian liittovaltioon, Vanuatulle, Tongalle, Kiribatille ja Palaulle 1. huhtikuuta 2005. 
Balvon konsekroi piispaksi 29. kesäkuuta 2005 Edward Michael Egan, jota avustivat Gabriel Montalvo Higuera ja Celestino Migliore.
Balvo sai lisäksi nimitykset apostoliseksi nuntiukseksi Cookinsaarille 25. maaliskuuta 2006, Samoalle 1. huhtikuuta 2006, Naurulle 30. tammikuuta 2007, Keniaan 17. tammikuuta 2013 ja Etelä-Sudaniin 21. joulukuuta 2013. Hänet nimitettiin vielä 21. syyskuuta 2018 apostoliseksi nuntiukseksi Tšekkiin.
Antónios Tsítas

Antónios Tsítas (; 1874 – ?) oli kreikkalainen köydenvetäjä ja kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän kilpaili molemmissa lajeissaan Ateenan välikisoissa (1906) ja kuului köydenvedossa hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Kari Sievers

Kari Ensio Sievers (s. 20. joulukuuta 1945 Turku) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Tampereen Pyrinnön kasvatti Sievers pelasi Suomen pääsarjassa yhteensä kuuden kauden ajan. Pyrinnössä hän voitti Suomen cupin vuonna 1969.
Sievers valmensi Pyrinnön naisten edustusjoukkuetta kaudella 1965–1966.
Jeff Foss

Jeffrey Brandt Foss (s. 12. joulukuuta 1988 Fargo, Pohjois-Dakota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan ammattilaisena AHL:ssä ja Suomessa. Foss oli pelityyliltään puolustava puolustaja, jonka vahvuuksiin kuului oman maalin puolustaminen ja alivoimapelaaminen. Hän laukoi oikealta.
Ura.
Foss pelasi kauden 2006–2007 suurimmaksi osaksi Moorhead High Schoolin joukkueessa, mutta hän pelasi kauden aikana myös 11 runkosarja- ja neljä playoff-ottelua USHL-joukkue Sioux Falls Stampedessa, jossa Foss voitti kauden päätteeksi Clark Cupin. Vuodet 2007–2011 hän pelasi Rensselaer Polytechnic Instituten yliopistojoukkueessa. Foss valittiin kahden ensimmäisen siellä vietetyn kauden päätteeksi ECAC:n akateemiseen tähdistökentälliseen. Nashville Predators varasi hänet ensimmäisen yliopistokautensa 2007–2008 jälkeen kuudennella kierroksella 166. pelaajana . Toisella kaudellaan 2008–2009 Foss oli RPI:n tehokkain puolustaja tehoilla 2+9=11.
Viimeisen yliopistokautensa 2010–2011 päätteeksi, maaliskuussa 2011 Foss siirtyi koesopimuksella AHL-joukkue Milwaukee Admiralsiin. Hän pelasi siellä viisi ottelua ja sai toukokuussa AHL-sopimuksen. Foss pelasi kaudella 2011–2012 AHL:ssä 28 runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Hän pelasi myös 11 runkosarjaottelua sarjatasoa alempana ECHL:n Cincinnati Cyclonesissa.
Elokuussa 2012 Foss teki jatkosopimuksen Milwaukee Admiralsin kanssa. Hän kuitenkin loukkaantui jo harjoitusleirillä ja palasi kaukaloihin vasta maaliskuussa 2013, jolloin Foss liittyi Cincinnati Cyclonesin vahvuuteen. Toukokuussa 2013 hän teki elokuun loppuun asti kestäneen try-out -sopimuksen SM-liigajoukkue Kalevan Pallon kanssa. Foss sai kauden 2013–2014 kynnyksellä vuoden mittaisen sopimuksen joukkueeseen. Hänen pelaajauransa päättyi kevääseen 2014.
Roelof Klein

Roelof Klein (7. kesäkuuta 1877 Lemmer – 13. helmikuuta 1960 Montclair, New Jersey) oli alankomaalaissyntyinen soutaja ja olympiavoittaja. Hän edusti Alankomaita vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa, jossa hän voitti kultaa perämiehellisessä kaksikossa ja sai lisäksi pronssia kahdeksikossa.
Klein opiskeli konetekniikkaa Delftin teknillisessä yliopistossa, työskenteli Shellille ja muutti vuonna 1910 Yhdysvaltoihin, jossa kuoli puoli vuosisataa myöhemmin.
François Brandt

François Antoine Brandt (29. joulukuuta 1874 Zoeterwoude – 4. heinäkuuta 1949 Naarden) oli alankomaalainen soutaja ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa, jossa hän voitti perämiehellisessä kaksikossa kultaa ja sai lisäksi kahdeksikossa pronssia.
Brandt opiskeli tie- ja vesirakentamista Delftin teknillisessä yliopistossa vuoteen 1900, ja olympialaisissa hän edustikin opiskelijoiden LAGA-soutuseuraa. Opintojensa jälkeen Brandt työskenteli rautateillä. Vuonna 1938 hänet vihittiin Vapaan katolisen kirkon piispaksi, ja hän palveli Belgiaa ja Alankomaita.
Pesäpallon suomensarja 1956

Pesäpallon suomensarja pelattiin kahdennentoista kerran kaudella 1956. Sarja pelattiin neljässä lohkossa ja lohkovoittajat Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat, Katajanokan Haukat, Harjavallan Jymy ja Muhoksen Urheilijat nousivat suoraan mestaruussarjaan kaudeksi 1957. Tasaisinta nousukamppailu oli länsilohkossa, jossa peräti neljä joukkuetta sarjan kärjessä päätyi tasapisteisiin.
Suomensarja.
Itälohko.
Uusi itälohko muodostettiin edellisen kauden itälohkon ja sisä-Suomen lohkon joukkueista. Nousijana lohkoon liittyi Höytiäisen Urheilijat.
Etelälohko.
Etelälohkoon yhdistettiin entisen kaakkoislohkon joukkueet. Nousija Puna-Mustien tilalle lohkoon siirtyi SM-sarjasta pudonnut Myllykosken Kilpa-Veikot. Nousijana lohkoon liittyi Tervakosken Pato.
Länsilohko.
Länsilohko muodostettiin yhdistämällä entinen lounaislohko ja länsilohko pois lukien Haapajärven Kiilat, joka siirtyi pohjoislohkoon. Nousijana sarjassa oli mukana Loimaan Leisku.
Pohjoislohko.
Pohjoislohkoon yhdistettiin entisen Lapin lohkon joukkueet ja Haapajärven Kiilat länsilohkosta. Nousijana lohkossa pelasi Ylivieskan Kuulan Maila. Uutena joukkueena esiintyi myös Oulun Lippo, joka peri Oulun Pyrinnön paikan suomensarjassa. Veitsiluodon Vastuksen ottelut lohkossa mitätöitiin.
Sundansieppokerttu

 
Sundansieppokerttu ("Seicercus grammiceps") on uunilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sundansieppokerttua tavataan Indonesiassa. Sitä on kuvattu paikallisesti yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Maastrichtin yliopisto

Maastrichtin yliopisto (, virall. ) on alankomaalainen yliopisto Maastrichtissa Limburgin maakunnassa. Yliopisto on kansainvälisesti tunnettu julkishallinnon ja politiikan tutkimuksesta.
Maastrichtin yliopiston juuret ovat 1960-luvun jälkipuoliskolla, jolloin Alankomaissa oli pulaa lääkäreiden koulutuspaikoista ja päätettiin perustaa uusi korkeakoulu. Vaikka koulutusvaje ehti korjaantua 1970-luvulle tultaessa, Maastrichtissa aloitettiin silti lääkärikoulutus vuonna 1974 – epävirallisesti, sillä laillinen yliopistostatus saatiin vasta seuraavana vuonna. Virallisesti yliopisto avautui 9. tammikuuta 1976 Limburgin valtionyliopiston (Rijksuniversiteit Limburg) nimellä. 1980-luvun alulta lähtien yliopiston opetus laajeni lääketieteestä muun muassa oikeus- ja taloustieteeseen. Sen nimi vaihdettiin Maastrichtin yliopistoksi vuonna 1996, ja vuonna 2008 virallinen nimi vaihdettiin englanninkieliseksi.
KAIRA

KAIRA (Kilpisjärvi Atmospheric Imaging Receiver Array) on Oulun yliopiston alaisen Sodankylän geofysiikan observatorion tieteellinen mittalaite, joka sijaitsee Enontekiön Kilpisjärvellä. Se on monitaajuinen radiovastaanotin, jota käytetään ilmakehän, Maan lähiavaruuden ja tähtitieteen tutkimuksessa.
KAIRA-vastaanotin käyttää LOFAR-antenneja ja signaalikäsittelylaitteistoa. Se on itsenäinen passiivinen radiovastaanotin. KAIRA voi toimia myös Norjan Tromssassa sijaitsevan EISCAT VHF -tutkan vastaanottimena tai tehdä yhteisiä mittauksia muiden lähialueella olevien VHF-vastaanottimien kanssa. KAIRA rakennettiin myös koelaitteistoksi EISCAT_3D-projektiin, jossa suunnitellaan suuren hajautetun ilmakehätutkan rakentamista. KAIRAn ovat rahoittaneet Oulun yliopisto, Lapin liiton koordinoima Euroopan aluekehitysrahasto sekä Sodankylän kunta.
KAIRAn teleskoopit ovat 34 m KAIRA LBA ja 30 x 50m KAIRA HBA.
Ripovuori

Ripovuori on Huittisten Sammun kylässä sijaitseva kallio, joka kohoaa noin 34 metriä viereisen Kokemäenjoen pinnan yläpuolelle. Merenpinnasta sen korkeus on 77 metriä.
Ripovuoren huipulta avautuu näköala Kokemäenjokilaakson laajojen viljelysaukeiden kulttuurimaisemaan, joka levittäytyy sen ympärillä kaikkiin ilmansuuntiin. Ripovuoren länsipuolella sijaitsee Kokemäenjoen tekemän mutkan muodostama leveä Karhiniemen niemi. Kallion jyrkkä lounaisrinne on luonnonsuojelualuetta, jossa kasvaa merkittävää kulttuurivaikutteista ketokasvillisuutta.
Kokoontumispaikka.
Ripovuori on ollut vuosisatojen ajan suosittu nuorison kokoontumispaikka ja kalliolle on aikoinaan keräännytty seuraamaan myös pääsiäisaamun auringonnousua. Kansanperinteen mukaan kirkas pääsiäisyö tiesi hyvää satovuotta. Nykyään Ripovuorella on pidetty vuosittain eri yhdistysten, Huittisten kaupungin sekä seurakunnan järjestämä uudenvuodenvastaanotto, johon liittyy muun muassa kokkotulien ja jätkänkynttilöiden polttoa. Tämä perinne on saanut alkunsa 1990-luvun jälkipuoliskolla, mutta on toistaiseksi tauolla.
Ripovuoren tanssilava.
Ensimmäinen tanssilava Ripovuorella oli jo 1900-luvun alussa, mutta matkailukohteeksi sitä alettiin kehittämään vasta vuonna 1939. Vuotta myöhemmin aloitti toimintansa paikallisen aseveliyhdistyksen rakentama tanssilava, joka sodan jälkeen siirtyi sotainvalidien haltuun. Suositulla lavalla järjestettiin tansseja aina vuoteen 1998 saakka, jolloin se tuhoutui tulipalossa. Vuonna 1980 humppayhtye Kaisa &amp; Kumppanit levytti Ripovuorelle oman nimikkokappaleen. 
Esihistoria ja kansanperinne.
Ripovuoren huipulla on ollut myös pronssikautisia hautaröykkiöitä eli hiidenkiukaita. Ne ovat kuitenkin tuhoutuneet ihmisen toiminnan johdosta 1900-luvun alkupuolella, eikä niitä ehditty milloinkaan tutkimaan. Viimeiset hiidenkiukaat hävisivät 1940-luvulla Ripovuoren tanssilavan rakentamisen yhteydessä. Ripovuoren läheisyydessä sijaitsee Räätikäsvuori, joka on yksi Satakunnan harvoista linnavuorista. Myös Ripovuorta ovat jotkut tutkijat pitäneet viikinkiaikaisen puolustusjärjestelmän osana.
Vanha kansanperinne liittää paikkaan useita erilaisia hiisi- ja jättiläistarinoita. Ne kertovat muun muassa hiisien asuttamasta luolasta sekä Ripovuoren jättiläisistä, jotka hajottivat Karhiniemessä sijainneen Huittisten ensimmäisen kirkon.
Leijonankita-laavu.
Vuonna 2022 Ripovuorelle valmistui Leijonankita niminen laavu ja nuotiopaikka sen yhteyteen.
Rubén Limardo

Rubén Dario Limardo Gascón (s. 3. elokuuta 1985 Ciudad Bolívar) on venezuelalainen miekkailija.
Limardo voitti kotimaalleen kultamitalin vuoden 2012 kesäolympialaisten kalvan yksilökilpailussa. Hän kukisti loppuottelussa Norjan Bartosz Piaseckin pistein 15–10. Kyseessä oli Venezuelan kaikkien aikojen toinen olympiakulta. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui kalvan henkilökohtaisessa kilpailussa 23:nneksi ja joukkuekilpailussa kuudenneksi. Hän voitti kultamitalin kalvan henkilökohtaisessa kilpailussa vuoden 2007 Pan-Amerikan kisoissa. Myös hänen nuorempi veljensä Francisco kilpailee miekkailussa kansainvälisellä tasolla.
Noora Karma

Noora Helena Karjula (ent. Strömsholm; s. 19. syyskuuta 1975 Vaasa), taiteilijanimeltään Noora Karma, on suomalainen taikuri ja mentalisti. Karmalla oli MTV3-kanavalla maaliskuussa 2014 alkanut ohjelma "Mentalisti Noora Karma".
Karma on tullut Suomessa tunnetuksi mediassa huomiota saaneista taikatempuistaan. Näitä ovat olleet Ilkka Kanervan hypnotisointi presidentinlinnan itsenäisyyspäiväjuhlien jatkoilla, esiintyminen Arto Nybergin ohjelmassa ja jääkiekon SM-liigakierroksen otteluiden lopputulosten, sekä loton voittonumeroiden oikein arvaaminen.
Karmalla on kaksi lasta espanjalaisen taikurin Alfonso Riosin kanssa. He voittivat vuonna 2005 näyttämötaikuuden Suomen mestaruuden. Tätä ennen hän oli naimisissa brittimiehen kanssa. Karma oli naimisissa Jani Strömsholmin kanssa 2017–2019.
Karma työskentelee pääasiallisesti taikurina, mentalistina ja juontajana, yritys- ja yksityisjuhlissa, mutta tämän ohessa on myös laulaja ja pianisti, sillä hän on opiskellut musiikin maisteriksi Lontoossa. Hän on laulanut Remix-yhtyeen singlellä "Vapauteen", ja hän kirjoittaa myös omaa musiikkia. 
Televisiossa.
Karma oli mukana Nelonen-kanavan "Selviytyjät Suomi" -tosi-tv-sarjassa vuonna 2018. Hän osallistui keväällä 2021 esitetylle "Myyrä"-televisiosarjan toiselle tuotantokaudelle. Keväällä 2024 Karma oli kilpailijana mukana "Tähdet, tähdet" -ohjelmassa.
Niin kauas kuin yötä riittää

Niin kauas kuin yötä riittää ("Voyage au bout de la nuit") on Louis-Ferdinand Célinen kirjoittama vuonna 1932 julkaistu romaani. Kirja on omaelämäkerrallinen, ja sen päähenkilöt ovat Bardamu ja tämän "alter ego" Robinson. Romaani tunnetaan sen kansanomaisesta ranskan kielestä ja sen synkästä ja lähes misantrooppisesta tyylistä.
Juoni.
Romaani alkaa siitä, että teoksen päähenkilö Bardamu liittyy vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan. Hän haavoittuu päähän ja saa kunniamerkin urheudesta, mutta kokee sen jälkeen hermoromahduksen. Bardamu kiertää monia sotilassairaaloita ja vapautetaan lopulta palveluksesta. Tämän jälkeen hän saa työpaikan Ranskan Afrikasta kauppa-aseman johtajana. Asemaa johti aiemmin Bardamun Flanderin taistelukentillä tapaama Léon Robinson, joka toimii myös päähenkilön "alter egona".
Lopulta Bardamu kokiessaan vastenmielisyyttä tehtäväänsä kohtaan polttaa kauppa-aseman ja matkaa kaleerilla New Yorkiin. Hän löytää työpaikan Detroitista Fordin tehtaalta, mutta kokee työn tylsäksi merkityksettömäksi. Bardamu palaakin Pariisiin, missä viimeistelee lääkärin opintonsa ja aloittaa pienen köyhien vastaanoton. Häntä alkaa pian masentaa samat ongelmat, joiden takia köyhäläiset tulevat vastaanotoille, eikä hän saa edes pieniä palkkioitaan, joten hän siirtyy yksityisen mielisairaalan palvelijaksi. 
Julkaisu ja vastaanotto.
Céline kirjoitti teoksen "Niin kauas kuin yötä riittää" 1928–1932 lääkärin työnsä ohella. Hän kirjoitti kirjaa usein öisin vuorojensa jälkeen. Omaelämäkerrallisista aineksista koottu teos herätti heti huomiota, kun se julkaistiin 1932. Kirja oli kaupallinen menestys, mutta kriitikoilta se sai vaihtelevia arvioita. Kehuja se sai kansanomaisen ranskan kielen käytöstä ja porvareihin kohdistuneesta hyökkäyksestä. Sitä kuitenkin kritisoitiin synkästä ja misantrooppisesta tunnelmasta.
Tyyli ja teemat.
"Niin kauas kuin yötä riittää" on kerrottu ensimmäisen persoonan näkökulmasta ja se on kirjoitettu veijariromaanin tyyliä käyttäen. Kirjassa käytettiin arkipäiväistä, raakaa ja sensuroimatonta pariisilaisten kieltä. Célineä puolustanut filosofi Emmanuel Lévinas totesikin, että Céline mursi hetkellisesti ranskalaisen kirjallisuuden kaunopuheisuuden.
Kirja kommentoi katkerasti ja usein misantrooppisesti ja sarkastisesti sodan kauhuja ja absurdiutta, kolonialismia, teollistumista ja modernin elämäntyylin yhteiskunnallisia ongelmia.
Šongui

Šongui () on asutuskeskus Murmanskin alueen Kuolan piirin Kildinstroin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kuolajoen varrella 13 kilometriä Kildinstroista etelään. Taajamassa on 1 100 asukasta (vuonna 2011).
Šongui on perustettu saamelaiskyläksi vuonna 1924. Neuvostoaikana siellä oli tiilitehdas ja turkistarha, jotka ovat sittemmin lopettaneet toimintansa. Vuosina 1959–2004 Šonguilla oli kaupunkimaisen taajaman status.
Paikkakunnan ohi kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen valtatie M18 sekä Muurmannin rata. Šonguin rautatieasemalla pysähtyy joukko kaukojunia. Paikkakunnalta on linja-autoyhteys Murmanskiin.
Šonguissa toimii pieni muovitehdas. Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja pari kauppaa.
Zverosovhoz

Zverosovhoz () on asutuskeskus Murmanskin alueen Kuolan piirin Kildinstroin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kuolajoen rannalla kahdeksan kilometriä Kildinstroista pohjoiseen. Taajamassa on 1 650 asukasta (vuonna 2011).
Paikkakunta on Kildinstroin kunnan toiseksi suurin asutuskeskus. Se on syntynyt vuonna 1933 perustetun Kolski-turkissovhoosin työläisasutukseksi. Myöhemmin tilalla pidettiin myös lypsykarjaa. Yritys teki vararikon ja lopetti toimintansa vuonna 2003.
Zverosovhozin ohi kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen valtatie M18, josta haarautuvat tiet Kuolaan ja Molotšnyiin. Paikkakunnalla toimii pieni ikkunatehdas ja kalanjalostamo sekä lihan ja munien tuotantoon erikoistunut maatalousyrittäjä. Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja muutama kauppa.
Punasieppokerttu

 
Punasieppokerttu ("Seicercus montis") on kerttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punasieppokerttua tavataan Indonesiassa, Malesiassa, Filippiineillä ja Itä-Timorissa. Sen levinneisyysalue on hyvin suuri, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sukasuut

Sukasuut (Gonostomatidae) on sukasuukaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä kaikista lämpimistä ja lauhkeista valtameristä.
Lajit ja anatomia.
Varhaisimmat sukasuiden heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu mioseenikaudelle. Nykyään sukuun luetaan kuuluvaksi lähteestä riippuen 5–8 sukua ja 23–31 lajia. Lajeja ovat muun muassa sukasuu ("Gonostoma denudatum") ja huntusukasuu ("Cyclothone microdon"). Ruumiinrakenteeltaan sukasuulajit ovat pitkänomaisia. Kooltaan heimon kalat ovat 2–36 cm pitkiä. Tyypillisiä piirteitä ovat suuri suu, pienet tai keskikokoiset silmät, lyhyt ja selän keskivaiheilla sijaitsevat selkäevä ja pitkä peräevä. Eräillä sukasuilla on myös rasvaevä. Ruumiissa on valoa tuottavia elimiä. Toisin kuin eräillä muilla bioluminoivilla kaloilla, sukasuiden valo ei ole bakteerien tuottamaa, vaan ne tuottavat bioluminesenssin itse. Väriltään sukasuulajit ovat useimmiten mustia tai tummanruskeita. Monilla lajeilla koiraat ja naaraat ovat erinäköisiä ja osa on hermafrodiitteja.
Levinneisyys ja elintavat.
Sukasuulajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät tyypillisesti 300–3 000 metrin syvyydessä. Sukasuut ovat yksilöluvultaan maailman runsaimpia selkärankaisia. "Cyclothone"-sukuun arvioidaan kuuluvan jopa tuhat biljoonaa (miljoona miljardia) yksilöä. Sukasuiden ravintoa ovat muut kalat, äyriäiset, salpat ja mustekalat.
Kirjavatolppa

Kirjavatolppa on kaupunginosa Hyvinkäällä. Nimi Kirjavatolppa tulee nykyisen Hyvinkäänkadun kohdalla sijainneesta luonnonpuusta kulmikkaaksi muotoillusta tolpasta, johon oli kiinnitetty runsaasti ilmoituksia. Se oli olemassa jo 1900-luvun alussa. Tolppa toimi viittapaaluna kohdassa, josta käännyttiin tielle kohti Kytäjää. Vuonna 1977 tehtiin entisen tolpan tilalle toinen joka on valmistettu betonista, samalla tolppa siirrettiin Kalevankadun keskikaistalle. Uusi tolppa on sinivalkoinen, jossa valkoista tolpaa kiertää sininen maalattu raita. 
Kaupunginosassa on Puolimatkan koulu jossa on alakoulu, yläkoulu ja kuntouttava luokka 7–9. Puolimatkan hautausmaa ja kappeli sijaitsevat koulun pohjoispuolella.
Itä–Länsi-ottelu 1953

Vuoden 1953 Pesäpallon Itä–Länsi-ottelu pelattiin Outokummussa 6. syyskuuta. Tämä oli kaikkiaan yhdeksästoista Itä-Länsi-ottelu. Katsojamääräksi ilmoitettiin 4000.
Juoksulista.
Länsi aloitti sisällä.
Itä–Länsi-ottelu 1954

Vuoden 1954 Pesäpallon Itä–Länsi-ottelu pelattiin Hesperiassa 12. syyskuuta. Vuorottelu Helsingin ja maaseudun välillä siis jatkui. Tämä oli kaikkiaan kahdeskymmenes Itä-Länsi-ottelu ja neljästoista, joka pelattiin Helsingissä. Katsojamääräksi ilmoitettiin komeat 7631.
Juoksulista.
Länsi aloitti sisällä.
Septimus Winner

Septimus Winner (11. toukokuuta 1827 Philadelphia – 22. marraskuuta 1902 Philadelphia) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä. Hän julkaisi musiikkia oman nimensä lisäksi muun muassa taiteilijanimellä Alice Hawthorne.
Elämä ja ura.
Winner opetteli nuorena soittamaan useita instrumentteja, mukaan lukien viulua, kitaraa ja banjoa. Hänen isänsä oli viulunrakentaja ja hän sai opetusta viulunsoittoon Leopold Meigneniltä, mutta suurimmaksi osaksi hän oli muusikkona itseoppinut. Septimus ja hänen veljensä Joseph Winner perustivat musiikkikaupan Septimusin ollessa 20-vuotias. Hän opetti musiikin soittamista eri instrumenteilla ja soitti itse paikallisissa yhtyeissä kuten Musical Fund Societyssa, Cecillian Music Societyssa ja Philadelphia Brass Bandissa.
Septimus Winner kuului ensimmäisiin lauluntekijöihin, joilla oli oma musiikkikustantamo. Hän julkaisi paljon musiikkia salanimellä Alice Hawthorne. Winner valitsi salanimen äidin puolen sukulaisensa, kirjailija Nathaniel Hawthornen mukaan. Hän julkaisi musiikkia myös nimillä Percy Guyer, Apsley Street, Mark Mason sekä omalla nimellään.
Yhdysvaltain sisällissodan aikana Winner julkaisi laulun ”Give Us Back Our Old Commander: Little Mac, the People’s Pride”, jossa vaadittiin kenraali George B. McClellanin palauttamista Unionin armeijan komentajaksi. Pohjoisvaltioiden vastaiseksi katsotun sanoituksen takia Winner joutui lyhyeksi ajaksi vankilaan ja hänet pakotettiin hävittämään kaikki jäljellä olevat kopiot laulusta. McClellan itse käytti kappaletta presidentinvaalikampanjassaan vuonna 1864.
Winner julkaisi uransa aikana yli 200 laulua, joista suosituimpiin kuuluvat ”Listen to the Mocking Bird” (1855), ”Oh Where, Oh Where Has My Little Dog Gone” (alk. ”Der Deitcher’s Dog”, 1864) ja ”Ten Little Injuns” (1868). Hän kirjoitti musiikin oppikirjoja 23 eri instrumentille ja sävelsi populaarimusiikin lisäksi myös klassista musiikkia.
Pentti Ruohonen

Pentti Yrjö Ruohonen (25. joulukuuta 1931 Helsinki – 10. toukokuuta 2014) oli suomalainen pakinoitsija, toimittaja ja tietokirjailija. Ruohonen julkaisi ensimmäisen pakinakokoelmansa vuonna 1974. Sen jälkeen hän kirjoitti ja toimitti kolmisenkymmentä teosta, pääasiassa pakinakokoelmia sekä elämäkertateoksia ja historiikkeja, useat tilaustöinä tehtyjä. 
Lieksassa lapsuutensa viettänyt Ruohonen valmistui Helsingin yliopistosta humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1957. Myöhemmin hän opiskeli lehdistöavustajan ja toimittajan opintoja. Ruohonen työskenteli toimittajana ja pakinoitsijana sekä äidinkielen lehtorina Kiteellä ja Pieksämäellä, jossa hän toimi myös rehtorina. Pieksämäellä asuneen Ruohosen puoliso oli Terttu Lindroos, jonka kanssa hänellä on kolme lasta.
Seulamurskain

Seulamurskain on kaivinkoneeseen, pyöräkuormaajaan, traktoriin, pienkuormaajaan tai muuhun työkoneesen liitettävä kauhamallinen lisälaite, joka on tarkoitettu erilaisten ainesten käsittelyyn. 
Seulamurskainta voidaan käyttää esimerkiksi seulomiseen, murskaukseen, hienontamiseen, ilmastamiseen, sekoittamiseen, erottelemiseen. Käyttökohteita, materiaaleja ja käyttömahdollisuuksia on lukemattomia. Seulamurskainta voidaan käyttää esimerkiksi kaivumaan, mullan, saastuneen maan, jätemaan, turpeen, saven, kuoren, kompostin, biojätteen, rakennusjätteen, lasin jne. käsittelyyn.
Australialainen puoliverinen

Australialainen puoliverinen on hevosrotu.
Rodun alkuperä.
1960-luvun lopulta lähtien eurooppalaisia puoliverioreja vietiin Australiaan tarkoituksena astuttaa niillä australialaisia tammoja, jotka olivat tyypillisesti englantilaisia täysiverisiä. Tavoitteena oli luoda australialainen puoliverinen. Tuontioreissa virtasi muun muassa holsteininhevosen ja oldenburginhevosen verta. Australianpuoliverihevosyhdistys perustettiin 1970-luvun alussa. Hevonen rekisteröidään vain, jos se täyttää rakenne- ja suorituskykyvaatimukset. Rotu on jo niittänyt mainetta kotimaassaan menestyksestään olympialaisissa. Alkuperämaa on Australia (Victoria).
Rakenne.
Pää viehättävä. Ilmeikkäät suuret silmät ja isot sieraimet. Pitkä, lihaksikas kaula. Selväpiirteinen säkä,joka liittyy sulavasti selkään. Pitkä, viisto lapa. yleisvaikutelmaltaan suorakaiteen muotoinen runko. Syvä runko. Lihaksikas selkä. Voimakas, pyöreä lautanen. Suorat, vahvat jalat, lyhyet sääriluut. vahvat kaviot. Säkäkorkeus noin 157-170cm.
Tyypillisiä piirteitä.
Voimakkaat tahdikkaat askellajit. Erittäin atleettinen, hyvä hyppykyky. Hyvä luonne, vireä, älykäs.
Buurinhevonen

Buurinhevonen on Etelä-Afrikasta kotoisin oleva hevosrotu. Lajia käytetään yleisratsuna, askellajiratsastuksessa, näyttelyissä, valjakkoajossa ja maatöissä. Se on älykäs, erittäin vahva ja kestävä sekä kuuluisa tyylikkään korkeasta askelluksestaan. Säkäkorkeus on 147-163 cm.
Alkuperä.
Buurinhevonen sai rotuna alkunsa, kun valkoihoiset uudisasukkaat saapuivat Etelä-Afrikan niemeen 1600-luvun puolivälissä. Jan Van Riebeeck toi muiden ohella persialaisia arabiantäysiverisiä, joita hän risteytti paikallisten ponien kanssa. Buurinhevonen sai todennäköisesti vaikutteita monien rotujen oreilta, kuten englantilaisesta täysiverisestä, hacneystä, norfolkinravurista, cleveladinruunikosta ja alankomaista tuoduista flaamilaishevosista. 1700-luvun loppuun mennessä buurinhevonen oli saanut mainetta monikäyttöisenä hevosena. Se tunnettiin kestävänä ja uuterana rotuna, joka ei tarvinnut paljon rehua pysyäkseen hyvässä kunnossa. Buurinsodassa hevoset osoittautuivat niin sisukkaiksi, että pian niitä arvostettiin sotaratsuina kaikkialla maailmassa.
Nokia 3395

Nokia 3395 on Nokian vuonna 2002 julkistama matkapuhelin. Se on päivitetty versio Nokia 3390 -puhelimesta, joka taas oli Pohjois-Amerikan markkinoille suunnattu versio Nokia 3310 -puhelimesta.
Puhelin painaa 133 grammaa ja sen mitat on 109 x 48 x 25.4 mm.
Thomas A. White

Thomas A. White (12. elokuuta 1931 Durrow – 7. toukokuuta 2017) oli irlantilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka loi uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihittiin papiksi Ossoryn hiippakuntaan 25. helmikuuta 1956 ja nimitettiin Sebanan titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Ruandaan 27. toukokuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Agnelo Rossi, jota avustivat Donald J. Herlihy ja Peter Birch.
White sai 1. maaliskuuta 1983 nimityksen apostoliseksi pro-nuntiukseksi Etiopiaan. Hänet nimitettiin 14. lokakuuta 1989 apostoliseksi pro-nuntiukseksi Uuteen-Seelantiin ja Fidžille, 1. joulukuuta 1992 lisäksi apostoliseksi nuntiukseksi Naurulle. Vuonna 1993 Whitesta tuli apostolinen nuntius Uuteen-Seelantiin. Hän erosi 27. huhtikuuta 1996 tehtävistään apostolisena pro-nuntiuksena (Fidži) ja nuntiuksena (Uusi-Seelanti, Nauru).
Emeinsieppokerttu

 
Emeinsieppokerttu ("Seicercus omeiensis") on uunilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Emeinsieppokerttua tavataan Kambodžassa, Kiinassa, Laosissa, Myanmarissa ja Thaimaassa. Lajia on kuvattu paikallisesti runsaaksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Brumby

Brumby on australialainen villihevosrotu.
Rodun alkuperä.
Ensimmäiset hevoset laivattiin Australiaan vuonna 1788. Pian sen jälkeen karkulaiset ja vapaaksi päästetyt yksilöt muodostivat omia laumojaan. Näiden villihevosten kerrotaan saaneen nimensä sotamies James Brumbysta, joka oli myös kengittäjä ja asettui Uuteen Etelä-Walesiin vuonna 1791. Vuonna 1804 hän muutti sieltä tarinoiden mukaan Tasmaniaan, mutta jätti hevosensa oman onnensa nojaan. Kun ihmiset kyselivät vapaina kulkevien hevosten omistajan perään, paikalliset vastasivat: "Ne ovat Brumbyn." Nykyään brumbylla tarkoitetaan mitä tahansa australialaista villihevosta. Joitakin brumbyja risteytettiin englannin- ja arabiantäysiverioriiden kanssa, jotta Australian armeijan kevyesti aseistettu rykmentti sai sotaratsuja ensimmäiseen maailmansotaan.
Nykyään.
Nykyisin Australiassa elää enemmän villihevosia kuin missään muualla. Brumbyjä arvioidaan olevan noin 200 000 - 600 000 vuodesta riippuen. Brumbyjä pidetään tuhoeläiminä, koska ne tallovat aluskasvillisuutta ja altistavat maaperää eroosiolle. Toisaalta brumbyt kaivavat maanalaisia lähteitä esille, joten niistä on myös hyötynsä. Brumbykantaa pidetään tasaisena kastroinnin, steriloinnin ja ampumisen avulla. Brumbyja myös pyydystetään ja kasvatetaan ratsuiksi. Kesytetyt brumbyt ovat sitkeitä ja taitavia karja- ja vaellushevosia. Varsinkin vaellushevosina niillä on käyttöä, koska ne sietävät hyvin kuumuutta.
Rakenne.
Brumbyjen rakenne ei ole yhtenäinen, koska niiden alkuperä on sekalainen ja eri yksilöissä voi olla yhtä lailla työhevosen, englannintäysiverisen tai muiden kevytrakenteisten hevosten piirteitä. Niillä on poikkeuksellisen kestävät kaviot. Säkäkorkeus on 142-152 cm.
Lähteet.
http://www.hevosmaailma.net/brumby.shtml
Bambusieppokerttu

 
Bambusieppokerttu ("Seicercus poliogenys") on uunilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Bambusieppokerttua tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Laosissa, Myanmarissa, Nepalissa, Thaimaassa ja Nepalissa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pirunvuori

Pirunvuori on kallio Sastamalan Karkussa. Se on ollut maisemiensa vuoksi suosittu matkailukohde jo 1800-luvun puolivälistä lähtien. Pirunvuoren on arveltu olleen jossain vaiheessa historiaa myös linnavuori, mutta sellaista ei tunneta Museoviraston tiedoissa. 
Yleistä.
Pirunvuori sijaitsee Rautaveden Salonsaaressa. Se kohoaa 151 metriä merenpinnan ja noin 93 metriä ympäröivän järven pinnan yläpuolelle. Vuori on jäänne muinaisesta tulivuoresta, jonka purkauskanavan kivi on kestänyt paremmin ajan kulutusta ja jäänyt muuta maastoa korkeammaksi. Pirunvuoren itäpuolella on muun muassa hiihtokeskuksestaan ja hotellistaan tunnettu Ellivuori.
Pirunvuoren laella on luonnonsuojelualue ja se kuuluu Natura 2000-verkostoon. Kallioalue on luontoarvojensa lisäksi merkittävä myös geologisesti. Sen länsireunalla on suurista kalliopaasista koostuva louhikkoinen luolamuodostelma, jonka suurin luola tunnetaan nimellä Pirunluola. Kansanperinne on pitänyt sitä muun muassa pirun asuinpaikkana ja luolasta on väitetty kulkevan tunnelin Laukon kartanon kellariin.
Pirunvuoren kivilinna.
Pirunvuoren kivilinna on taidemaalari Emil Danielssonin vuonna 1906 rakennuttama luonnonkivistä tehty ateljee. Danielsson puolisoineen asui vuosikymmenten ajan kesät Pirunvuorella. Rouva Saga Danielsson lahjoitti kivilinnan Tyrvään seudun Kotiseutuyhdistykselle vuonna 1975. Tämän jälkeen kivilinnassa tehtiin peruskorjaus ja linna avattiin yleiseksi nähtävyydeksi kesällä 1976. Rakennuksen ylläpidon osoittauduttua yhdistykselle hankalaksi se lahjoitettiin Vammalan kaupungille vuonna 1990. Nykyään kivilinna on avoinna yleisölle kesä-elokuussa ja siellä järjestetään myös taidenäyttelyitä.
Sichuaninsieppokerttu

 
Sichuaninsieppokerttu ("Seicercus soror") on uunilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sichuaninsieppokerttua tavataan pesivänä Kiinassa. Laji talvehtii Myanmarissa, Laosissa, Thaimaassa, Kambodžassa ja Vietnamissa. Sichuanninsieppokerttua on kuvattu paikallisesti yleisestä runsaaksi lajiksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elinympäristö.
Sichuanninsieppokerttu elää ainavihannissa metsissä ja sitä tavataan 1 500 metrin korkeuteen merenpinnasta.
Maurice Verdonck

Maurice Verdonck (21. huhtikuuta 1873 – 1. maaliskuuta 1968) oli belgialainen soutaja ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja kuului siellä kahdeksikossa hopeaa saaneeseen Royal Club Nautique de Gand -joukkueeseen.
Jelnjan offensiivi

Jelnjan offensiivi oli Neuvostoliiton puna-armeijan vastahyökkäys Smolenskin taistelun lopulla toisessa maailmansodassa. Taistelu käytiin Jelnjan kaupungin lähistöllä 30. elokuuta – 8. syyskuuta 1941. Operaatio päättyi neuvostojoukkojen voittoon, mutta taistelu kulutti puna-armeijan voimia niin paljon, että saksalaiset kykenivät saavuttamaan ratkaisevan voiton Smolenskin alueella.
Taustaa.
Saksan 10. panssaridivisioona, 268. jalkaväkidivisioona sekä olivat luoneet sillanpään Jelnjan alueelle operaatioiden jatkamiseksi Smolenskista kohti Moskovaa. Alueella oli lisäksi 202. rynnäkkötykkipataljoona. Panssarijoukot oli korvattu myöhemmin 137., 78. ja 292. jalkaväkidivisioonilla. Kaikkiaan alueella oli joukkoja noin 70 000 sotilasta ja 500 tykkiä sekä 202. rynnäkkötykkipataljoonan 40 StuG III:sta. Tasangon pohjoisimman osan miehitti 15. jalkaväkidivisioona ja eteläisimmän 7. jalkaväkidivisioona. Heinz Guderian esitti 4. elokuuta Novy Borisovissa keskustan armeijaryhmän komentajien kokouksessa Adolf Hitlerin kanssa vetäytymistä alueelta, mutta ehdotus hylättiin.
Neuvostoliiton hyökkäyssuunnitelma.
Stavka määräsi 26. elokuuta Reservirintaman Georgi Žukovin komentaman Neuvostoliiton 24. armeijan hyökkäämään 30. elokuuta Jelnjaan. 102. ja 303. kivääridivisioonien oli tarkoitus hyökätä saksalaisten miehittämiin tukikohtiin, jolloin 107. ja 100. kivääridivisioonat saartaisivat alueen pohjoisesta ja 106. mekanisoitukivääridivisioona etelästä. Keskustassa olisi lisäksi 19. ja 309. kivääridivisioonat. 103. motorisoitukivääridivisioona ja 120. kivääridivisioona ryhmittyisivät voimakkaasti linnoitettuihin asemiin puolustukseen pohjois- ja eteläosiin estämään pakenemisen saartorenkaasta. Armeijalle oli alistettu ainoastaan 20 lentokonetta tiedustelu- ja tulenjohtotehtäviin eikä lainkaan hävittäjä tai maataistelukoneita.
Seuraukset.
Saarrostusuhan vuoksi saksalaiset aloittivat 3. syyskuuta vetäytymisen alueelta pitäen kuitenkin kosketusta sivustoilla. Neuvostojoukot olivat vallanneet Jelnjan 6. syyskuuta ja hyökkäystä jatkettiin 8. syyskuuta saakka, jolloin se pysähtyi saksalaisten puolustukseen.
Taistelu oli saksalaisten suurin takaisku sotatoimissa tähän mennessä ja samalla se oli ensimmäinen puna-armeijalle voitokas taistelu saksalaisia vastaan. Saksalaisten tappiot ovat tuntemattomat, mutta puna-armeija menetti arviolta 31 853 miestä mukaan lukien kenraalimajuri Konstantin Rakutinin.
Taisteluun osallistuneet 100. ja 127. kivääridivisioona nimettiin taistelun jälkeen 1. ja 2. kaartin kivääridivisiooniksi. 107. ja 120. kivääridivisioonat nimettiin 26. syyskuuta 5. ja 6. kaartin kivääridivisiooniksi.
Burmansieppokerttu

 
Burmansieppokerttu ("Seicercus tephrocephalus") on uunilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Burmansieppokerttua tavataan Kiinassa, Intiassa, Laosissa, Myanmarissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Lajia on kuvattu paikallisesti runsaaksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elinympäristö.
Burmansieppokerttu elää metsissä 1 400–2 500 metrin korkeudella merenpinnasta. Talvisin sitä on tavattua alempana merenpinnan tasollakin.
Eronneiden lapsia

Eronneiden lapsia () on Frank Lloydin ohjaama yhdysvaltalainen mykkäelokuva vuodelta 1927. Elokuva on genreltään romanttinen draama, ja sen pääosissa ovat Clara Bow, Esther Ralston ja Gary Cooper.
"Eronneiden lapsia" perustuu vuoden 1927 samannimiseen Owen Johnsonin kirjoittamaan romaaniin, jonka pohjalta Louis D. Lighton, Hope Loring ja Adela Rogers St. Johns laativat käsikirjoituksen. Famous Players-Lasky Corporation tuotti elokuvan, ja jakelijana toimi Paramount Pictures.
"Eronneiden lapsia" -elokuvan kopioita on säilynyt. Elokuva on kunnostettu, ja sitä säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjastossa.
Juoni.
Nuori flapper-tyttö huijaa hänen lapsuudenaikaisen rakkaansa menemään naimisiin hänen kanssaan. Todellisuudessa mies rakastaa toista naista, mutta ei mennyt naimisiin hänen kanssaan avioeron pelossa. Monimutkaisuudet seuraavat pian...
Tuotanto.
"Eronneiden lapsia" -elokuvan tuotanto alkoi 26. marraskuuta vuonna 1926 ja päättyi seuraavana vuonna 15. tammikuuta. Elokuva kuvattiin Paramountin studioilla Los Angelesin Hollywoodissa, Kalifornian Pasadenassa ja Del Montessa.
Paramount kutsui Josef von Sternbergin kuvaamaan uusintaottoja ja uusia kohtauksia elokuvan tuotannon lopussa.
James Hallin oli alun perin tarkoitus näytellä miespääosa, mutta naispääosaa näyttelevä Clara Bow’n vaatimuksesta Gary Cooper kiinnitettiin rooliin. Rooli auttoi Cooperia supertähteyteen. Bow’lla ja Cooperilla oli romanssi elokuvan tuotannon aikaan.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Eronneiden lapsia" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 25. huhtikuuta vuonna 1927. Suomessa elokuva julkaistiin 11. toukokuuta vuonna 1928. "Eronneiden lapsia" oli Yhdysvalloissa vuoden menestyneimpiä elokuvia Clara Bow’n muiden vuonna 1927 ilmestyneiden elokuvien rinnalla.
Kiinansieppokerttu

 
Kiinansieppokerttu ("Seicercus valentini") on uunilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kiinansieppokerttua tavataan pesivänä Kiinan itäosissa ja talvehtivana etelämpänä Kiinassa, Myanmarissa, Vietnamissa, Laosissa ja Thaimaassa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleisestä runsaaksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
John Basil Meeking

John Basil Meeking (19. marraskuuta 1929 Ashburton – 11. kesäkuuta 2020) oli uusiseelantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Christchurchin hiippakuntaan Edward Michael Joyce 19. heinäkuuta 1953, ja hänet nimitettiin hiippakunnan johtoon 30. maaliskuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Thomas Stafford Williams, jota avustivat Antonio Magnoni ja Brian Patrick Ashby.
Meeking erosi tehtävistään Christchurchin piispana 15. joulukuuta 1995.
Himalajansieppokerttu

 
Himalajansieppokerttu ("Seicercus xanthoschistos") on uunilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Himalajansieppokerttua tavataan Himalajan alueella Pakistanista Myanmariin. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Thomas Stafford Williams

Thomas Stafford Williams (20. maaliskuuta 1930 Wellington – 22. joulukuuta 2023) oli uusiseelantilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja yksi kirkon kardinaaleista.
Williamsin vihki papiksi Wellingtonin arkkihiippakuntaan Grégoire-Pierre XV Agagianian 20. joulukuuta 1959. Hänet nimitettiin Wellingtonin arkkipiispaksi 30. lokakuuta 1979, ja piispaksi vihkimisen suoritti 20. joulukuuta Owen Noel Snedden, jota avustivat John Patrick Kavanagh ja Petero Mataca.
Williams sai ylennyksen kardinaaliksi 2. helmikuuta 1983, jolloin hänet nimitettiin Gesù Divin Maestro alla Pineta Sacchettin kardinaalipapiksi. 1. kesäkuuta 1995 Williams sai nimityksen Uuden-Seelannin sotilaspiispaksi. Hän jäi eläkkeelle Wellingtonin arkkipiispan tehtävistä 21. maaliskuuta 2005 ja sotilaspiispan tehtävistä 1. huhtikuuta 2005. Hän osallistui vuoden 2005 konklaaviin, mutta vuoden 2013 konklaavissa hän oli menettänyt äänioikeutensa ikänsä takia.
Oscar Dessomville

Oscar Charles Dessomville (19. elokuuta 1876 – 30. elokuuta 1938) oli belgialainen soutaja ja kaksinkertainen olympiamitalisti. Hän kuului Royal Club Nautique de Gand -joukkueeseen, joka sai kahdeksikossa hopeaa sekä vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa että vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa.
Owen Noel Snedden

Owen Noel Snedden (11. joulukuuta 1917 Auckland – 17. huhtikuuta 1981) oli uusiseelantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Aucklandin hiippakuntaan Pietro Fumasoni Biondi 24. helmikuuta 1941, ja hänet nimitettiin Wellingtonin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Achelouksen titulaaripiispaksi 23. toukokuuta 1962. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Peter Thomas McKeefry, jota avustivat James Michael Liston ja Reginald John Delargey. 
28. lokakuuta 1976 Snedden sai lisäksi nimityksen Uuden-Seelannin sotilaspiispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
James Michael Liston

James Michael Liston (9. kesäkuuta 1881 Dunedin – 8. heinäkuuta 1976) oli uusiseelantilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Dunedinin hiippakuntaan Michael Verdon 31. tammikuuta 1904. Hänet nimitettiin Aucklandin koadjuuttoripiispaksi ja Olympuksen titulaaripiispaksi 22. huhtikuuta 1920. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Francis Mary Redwood, jota avustivat John Joseph Carroll ja Henry William Cleary.
9. joulukuuta 1929 Listonista tuli Aucklandin piispa, ja 16. marraskuuta 1953 hän sai arkkipiispan henkilökohtaisen arvonimen. Hän jäi eläkkeelle 7. maaliskuuta 1970, jolloin hänet nimitettiin Domnach Sechnaillin titulaariarkkipiispaksi.
John Patrick Kavanagh

John Patrick Kavanagh (30. huhtikuuta 1913 Hawera – 10. heinäkuuta 1985) oli uusiseelantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Wellingtonin arkkihiippakuntaan Thomas O'Shea 6. syyskuuta 1936. Hänet nimitettiin Dunedinin vihkipiispaksi ja Algizan titulaaripiispaksi 14. heinäkuuta 1949. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Peter Thomas McKeefry, jota avustivat James Michael Liston ja Hugh John O'Neill.
Elämä.
Kavanaghista tuli 26. joulukuuta 1957 Dunedinin piispa, jona hän toimi, kunnes kuoli 72-vuotiaana virassa. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Nokia 3390

Nokia 3390 on Nokia 3310:ä vastaava Etelä-Amerikassa myyty Nokian matkapuhelinmalli vuodelta 2002. Se muistuttaa 3310:aa ja Nokia 3395 Music Editionia ja Nokia 3315 Music Editionia ja Nokia 3410 Music Editionia ja Nokia 3310 Music Editionia ja niissä on polyfoniset soittoäänet.
Puhelin painaa 119 grammaa.
Esko Salmela

Ilmari Esko Johannes Salmela (s. 23. maaliskuuta 1950 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Salmela on esiintynyt muun muassa tv-sarjoissa "Jäinen horisontti" (Kari Ranta, 1984), "Kovaa maata" (Aimo Andersson, 1994), "Nortia" (Konstaapeli Nieminen, 1996) sekä "Pirunpelto" (Vilho Tyrjälä, 2009-2011). Elokuvarooleja hänellä on ollut muun muassa elokuvissa "Tykkimies Kauppalan viimeiset vaiheet" (1977), "Pölhölä" (1981) ja "Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin" (1983).
Pikkulehväkerttu

 
Pikkulehväkerttu ("Abroscopus albogularis") on silkkikerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pikkulehväkerttua tavataan Aasian itä- ja kaakkoisosissa. Lajin maailmanlaajuisen kannan kokoa ei tiedetä, mutta sitä on kuvattu harvinaisesta paikallisesti yleiseksi. Kiinassa ja Taiwanissa arvioidaan kummassakin pesivän 10 000–100 000 paria. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Naamiolehväkerttu

 
Naamiolehväkerttu ("Abroscopus schisticeps") on silkkikerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Naamiolehväkerttua tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Myanmarissa, Nepalissa ja Vietnamissa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Bambulehväkerttu

 
Bambulehväkerttu ("Abroscopus superciliaris") on silkkikerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Bambulehväkerttua tavataan Aasian kaakkoisosissa. Lajin on raportoitu olevan epätavallinen tai paikallisesti melko yleinen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.