tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nuoren Wertherin jäljillä

Nuoren Wertherin jäljillä on suomalainen draamaelokuva vuodelta 2013. Sen on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut Jarmo Lampela. Suomenlinnassa kuvattu elokuva kertoo keski-ikäisestä kuvanveistäjästä, joka saa tietää poikansa kuolleen. Hän ei ollut tavannut poikaansa puoleentoista vuosikymmeneen – niinpä hän alkaa ottaa selvää tämän elämänvaiheista.
"Nuoren Wertherin jäljillä" perustuu Ulrich Plenzdorfin kollaasiromaaniin ja näytelmään "Nuoren W:n uudet kärsimykset" vuodelta 1972. Plenzdorfin teos pohjautuu taasen Johann Wolfgang von Goethen klassikkoteokseen "Nuoren Wertherin kärsimykset" vuodelta 1774. Elokuva on julkaistu myös DVD:nä.
Juoni.
Suomenlinnassa asuva kuvanveistäjä Viitanen ei ole tavannut poikaansa Eeroa viiteentoista vuoteen. Hän saa tiedon Eeron kuolemasta, minkä jälkeen häntä alkaa kiinnostaa, millainen ihminen Eerosta kasvoi yhdeksäntoistavuotiseksi jääneen elämänsä aikana. Käy ilmi, että Eero muutti Suomenlinnaan ja kävi tapaamassa isäänsä ja tämän uutta vaimoa huoltomieheksi naamioituneena. Eerolla oli myös rakkaussuhde Suomenlinnassa: 30-vuotias Katri. Viitanen etsii Katrin käsiinsä. Katri on naimisissa oleva päiväkodin työntekijä.
Eero on elokuvassa mukana paitsi takaumissa, myös nykyhetkessä haamuna, joka kommentoi elävien puuhasteluja. Lyhyen elämänsä aikana hän yritti olla kuvataiteilija, mutta sai aikaan vain epäonnistuneita tekeleitä. Lopussa paljastuu hänen todellinen lahjakkuutensa. Myös Eeron kuolinsyy paljastuu vasta loppuminuuteilla.
Arviot.
Helsingin Sanomien Nyt-liitteen Pertti Avola arvioi "Nuoren Wertherin jäljillä" ”luontevaksi” ja ”varmaotteiseksi” elokuvaksi, joka keskivaiheillaan tosin hieman onnahtelee. Avola piti näyttelijöiden työskentelyä hyvänä, Ojansivun Eero-tulkintaa jopa erittäin hyvänä. Telvis.fi arvioi elokuvan ”viihdyttäväksi draamaksi”, jossa Eeron vaiheiden vähittäinen paljastuminen pitää jännitettä yllä.
Savon Sanomien Jussi Virratvuori piti teosta juonensa osalta ”lapsenomaisena” ja ”yksitotisena”. Kerronnan hän arvioi kömpelöhköksi, vaikkakin eräät juonen yllätykset toimivat. Näyttelijöiden suoriutumista Virratvuori kehui; Kuustosen Katri-tulkinta oli hänen mielestään vaikuttava, vähäeleinen ja läsnäoleva. Katrin rooli on Kuustosen ensimmäinen pääosa valkokankailla.
Huomioita.
Elokuvassa avioparia näyttelevät Juha Kukkonen ja Meri Nenonen ovat aviopari myös tosielämässä ja he asuvat Suomenlinnassa. Jyri Ojansivu näytteli lapsuudessaan ja teinivuosinaan useissa Jarmo Lampelan ohjaamissa elokuvatuotannoissa.
Jyri Ojansivu

Jyri Ukko Ojansivu (s. 1987) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Oulun ja Kotkan kaupunginteattereissa. Jyrin isä oli suomalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija Kunto Ojansivu.
Ura.
Ojansivu oli lapsuudessaan mukana Teatteri Eurooppa Neljän toiminnassa. Lisäksi hän näytteli poikarooleja sekä lyhyt- että kokoillan elokuvissa, kuten Jarmo Lampelan episodielokuvassa "Joki". 
Ojansivu aloitti opintonsa Teatterikorkeakoulussa vuonna 2009 ja valmistui 2015. Vuonna 2013 Ojansivu näytteli Immun roolin Paavo Rintalan tekstiin perustuvassa Hämeenlinnan teatterin musiikkinäytelmässä "Pojat". Seuraavana vuonna hänellä oli Peten rooli Anna-Leena Härkösen käsikirjoittamassa ja Costello Hautamäen säveltämässä musikaalissa "Kersantti Karoliina", joka sai lähes 12 000 katsojaa.
Valmistuttuaan Ojansivu sai kaksivuotisen kiinnityksen Oulun kaupunginteatteriin, missä hän näytteli muun muassa Aleksin roolin Pauliina Rauhalan draamassa "Taivaslaulu". Näytelmä keräsi lähes 34 000 katsojaa. Syksyllä 2017 Ojansivu sai kaksivuotisen kiinnityksen Kotkan kaupunginteatteriin, missä hän näytteli muun muassa "Tohvelisankarin rouvassa".
Ojansivun ensimmäinen merkittävä aikuisiän elokuvarooli oli miespääosa Lampelan elokuvassa "Nuoren Wertherin jäljillä" (2013), jossa hän näytteli Iina Kuustosen kanssa. Muutoin Ojansivu on näytellyt valkokankailla lähinnä sivurooleja.
Vuonna 2022 Ojansivu näytteli "Putouksen" neljännellätoista kaudella.
Filmografia.
Ojansivu on näytellyt pikkutontun roolin joulukalenterissa Tonttu Toljanterin joulupulma vuonna 1998.
Wazan kansallispuisto

Wazan kansallispuisto on Kamerunissa, Mokolon kaupungin lähellä ja Marouan kaupungin eteläpuolella sijaitseva kansallispuisto. Se on kuulunut Unescon biosfäärialueisiin vuodesta 1982. Alue sijaitsee Sahelin savannialueen laidalla. Alueella on paljon tasankoa ja kasvillisuudeltaan se on pitkälti akasiasavannia, mutta alueella on myös metsää.
Kuivaan aikaan keväällä alueella sijaitsevat vesialueet ovat viimeisiä juomapaikkoja eläimille. Tämän vuoksi tuohon aikaan Wazan kansallispuistoon kokoontuu erittäin paljon eläimiä. Kansallispuistossa on muutenkin paljon eläimiä, kuten kissaeläimiä, norsuja, kirahveja, antilooppeja ja monia lintulajeja. Näin ollen alue soveltuu eläinten tarkkailuun erinomaisesti.
16 (albumi)

16 on Robinin 26. syyskuuta 2014 julkaistu järjestykseltään neljäs studioalbumi. Albumin äänitykset on tehty pääosin kesän 2014 aikana. Albumin kansikuva julkaistiin 24. elokuuta artistin 16-vuotissyntymäpäivänä.
Albumin virallinen ensimmäinen single ”Parasta just nyt” julkaistiin 15. elokuuta 2014. Albumilta löytyy myös singlenä julkaistu Kesäkumi-kappale ”Kesärenkaat”.
Albumi sijoittui ensimmäiseksi Suomen virallisella listalla. Albumi oli Suomessa vuoden 2014 myydyin albumi 47 287 kappaleen myynnillään.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2014 – naisten kaksinpeli

Serena Williams oli turnauksen kaksinkertainen hallitseva mestari, ja voitti nyt kolmannen kerran peräkkäin päihitettyään loppuottelussa Caroline Wozniackin.
Jussi Adler-Olsen

Carl Valdemar Jussi Henry Adler-Olsen (s. 2. elokuuta 1950 Kööpenhamina) on tanskalainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti rikosromaaneistaan.
Adler-Olsenin isä oli psykiatri ja seksologi Henry Olsen. Adler-Olsen opiskeli korkeakouluissa lukuisia aineita, kuten lääketiedettä, sosiologiaa, poliittista historiaa ja elokuvantutkimusta. Ennen kirjailijanuraansa hän työskenteli useissa ammateissa, muun muassa sarjakuvatoimittajana. 1980-luvulla Adler-Olsen julkaisi kaksi tietokirjaa Groucho Marxista sekä sarjakuvaensyklopedian "Dansk tegneserieleksikon: Den store Komiklex".
Adler-Olsenin ensimmäinen trilleri "Aakkostalo" ("Alfabethuset") ilmestyi vuonna 1997, ja se on suomennettu kahdesti: vuosina 2000 ja 2018. Hänen kirjojaan on käännetty noin 40 kielelle, ja hän on saanut useita kirjallisuuspalkintoja (mm. Pohjoismaissa Lasiavain-palkinto 2010, Saksassa Krimi-Blitz, Japanissa The Sealed Room Award).
Varsinaisen läpimurtonsa Adler-Olsen teki romaanilla "Vanki" ("Kvinden i buret") vuonna 2007. Se aloitti Osasto Q -aiheisten rikoskertomusten sarjan, jonka päähenkilöitä ovat murharyhmäetsivät Carl Mørck ja Assad. Toinen osa "Metsästäjät" ("Fasandræberne") seurasi vuonna 2008, ja vuonna 2014 valmistui jo sarjan kuudes romaani; sarjaa suomentaa Katriina Huttunen. Romaanisarjan pohjalta on alettu tehdä myös elokuvasarjaa, jossa Carl Mørckiä näyttelee Nikolaj Lie Kaas ja Assadia Fares Fares. Ensimmäinen elokuva "Vanki" ("Kvinden i buret") sai ensi-iltansa vuonna 2013, ja se oli Tanskassa vuoden katsotuin elokuva. Sarjan neljäs osa "Tapaus 64" tuli ensi-iltaan syksyllä 2018.
Nitrofurantoiini

Nitrofurantoiini (C8H6N4O5) on nitrofuraaneihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdisteellä on antibioottisia ominaisuuksia ja sitä käytetään lääkkeenä virtsatieinfektioiden hoidossa.
Fysikaaliset ja kemialliset ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa nitrofurantoiini on keltaista tai oranssia kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain hieman veteen, mutta liukenee paremmin polaarisiin orgaanisiin liuottimiin kuten alkoholeihin, asetoniin ja dimetyyliformamidiin. Yhdiste on heikosti hapan ja sen pKa-arvo on 7,2. Yhdiste hajoaa valon vaikutuksesta.
Vaikutusmekanismi ja käyttökohteet.
Nitrofurantoiini on vaikutukseltaan bakteriostaattinen ja tehoaa erityisesti gramnegatiivisiin bakteereihin kuten "Escherichia coli" ja "Enterococcus"- ja "Shigella"-suvun lajit. Sen sijaan resistenttejä ovat "Proteus"-, "Pseudomonas"- ja "Klebsiella"-sukujen bakteerit. Aineelle herkille bakteereille muodostuu harvoin resistenttiyttä, mikä viittaa useaan eri vaikutusmekanismiin. Bakteerien nitroreduktaasit pelkistävät nitrofurantoiinin nitroryhmän ja muodostuva yhdiste on reaktiivinen ja estää muun muassa DNA:n ja RNA:n biosynteesiä sekä proteiinisynteesiä. Se voi vaikuttaa myös sitruunahappokiertoon. Tämä johtaa bakteerisolujen lisääntymisen estymiseen ja solujen kuolemaan. Ihmisen elimistössä muodostuu hapettuneita aineenvaihduntatuotteita, esimerkiksi syano- ja hydroksyylijohdannaisia, joilla voi myös olla vaikutusta.
Nitrofurantoiini imeytyy ruuansulatuskanavasta hyvin ja nopeasti. Makrokiteinen nitrofurantoiini imeytyy hitaammin kuin mikrokiteiset valmisteet. Yhdiste tehoaa parhaiten virtsatietulehduksiin virtsan ollessa hieman hapanta. Nitrofurantoiinia käytetään pääasiassa virtsatieinfektioiden kuten virtsatientulehduksen ja virtsarakontulehduksen hoitoon. Nitrofurantoiini kuuluu WHO:n tärkeimpien lääkeaineiden listalle.
Haittavaikutukset.
Tyypillisimpiä nitrofurantoiinin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat tyypillisimmin huonovointisuus, vatsakipu ja ripulointi. Harvinaisempia ovat vaikutukset hermostossa, allergiset oireet ja maksavauriot. Nitrofurantoiinille tyypillinen sivuvaikutus on keuhkovaurion riski ja erityisesti lääkkeen pitkittynyt käyttö voi johtaa keuhkofibroosiin. Keuhkovaurion oireita ovat kuumeilu, yskiminen ja vaikeutunut hengitys.
Synteesi.
Nitrofurantoiinia voidaan valmistaa usealla eri menetelmällä. Tällaisia ovat muun muassa 5-nitrofurfuraalin eli 5-nitro-2-furaldehydin ja 1-aminohydantoiinin tai nitrofurfuraalin diasetaatin ja aminohydantoiinisulfaatin väliset reaktiot. Muodostuva tuote puhdistetaan kiteyttämällä nitrometaanista ja näin saadaan lääkekäyttöön soveltuvaa makrokiteistä nitrofurantoiinia.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2014 – miesten kaksinpeli

Rafael Nadal oli turnauksen hallitseva mestari, mutta hän vetäytyi turnauksesta loukkaantumisen vuoksi.
Turnauksen voitti kroatialainen Marin Čilić, jolla Grand Slam -mestaruus oli ensimmäinen urallaan. Hän päihitti loppuottelussa japanilaisen Kei Nishikorin.
Danielle Collins

Danielle Rose Collins (s. 13. joulukuuta 1993 St. Petersburg, Florida) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän on sijoittunut WTA-listalla kaksinpelissä parhaimmillaan sijalle 23 tammikuussa 2019. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta kaksinpelissä. 
Collins voitti NCAA-mestaruuden vuonna 2014 ja saavutti näin villin kortin Yhdysvaltain avoimiin 2014, jossa hän teki WTA-pääsarjadebyyttinsä. Hän hävisi avauskierroksella toiseksi sijoitetulle Simona Halepille, vaikka voittikin ensimmäisen erän. Vuonna 2015 hän ei pelannut ollenkaan. Vuosina 2016−2017 hän pelasi lähinnä ITF-kiertueella. Yhdysvaltain avoimissa 2016 hän hävisi avauskierroksella Jevgenija Rodinalle.
Tammikuussa 2018 Collins voitti Newport Beachillä pelatun WTA 125k -luokan turnauksen. Maaliskuussa hän eteni Indian Wellsissä neljännelle kierrokselle voitettuaan muun muassa maailmanlistan sijalla 14 olleen Madison Keysin. Hän jatkoi hyviä otteitaan Miamissa, missä hän eteni välieriin voitettuaan puolivälierissä maailmanlistan kahdeksantena olleen Venus Williamsin. Välierissä maailmanlistan vitonen Jeļena Ostapenko oli vahvempi.
Vuoden 2019 Australian avoimissa Collins eteni välieriin, missä hävisi Petra Kvitoválle. Vuoden 2020 Ranskan avoimissa hän hävisi puolivälierissä Sofia Keninille. Ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa Collins saavutti Palermon turnauksessa 2021. Toinen turnausvoitto tuli WTA 500 -turnauksessa San Joséssa samana vuonna.
Vuoden 2022 Australian avoimissa Collins eteni ensimmäistä kertaa grand slam -turnauksen loppuotteluun.
Ray Walston

Herman Raymond "Ray" Walston (2. marraskuuta 1914 – 1. tammikuuta 2001) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. 
Televisiosarjassa Rooman sheriffi 1990-luvulla hän esitti tuomari Bonea. Hän oli roolista kolme kertaa Emmy-ehdokkaana ja voitti kahdesti, 1995 ja 1996.
Carrot Top

Scott Thompson (s. 25. helmikuuta 1965), taiteilijanimeltään Carrot Top on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Paul L. Smith

Paul Lawrence Smith (s. 24. kesäkuuta 1936 – 25. huhtikuuta 2012) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Elokuvassa "Keskiyön pikajuna" (1978) hän esitti vartija Hamidouta.
Talviuniversiadit 2011

Talviuniversiadit 2011, järjestyksessään 25. talviuniversiadit, järjestettiin Turkin Erzurumissa 27. tammikuuta-6. helmikuuta 2011. Kisoihin osallistui 1880 opiskelijaurheilijaa 58 eri osanottajamaasta. Kisojen mitalitaulukon voitti Venäjä 39 mitalillaan ennen Etelä-Koreaa ja Ukrainaa (15 mitalia). Isäntämaa Turkki sai kisoista yhden hopeamitalin ja oli mitalitaulukon jaetulla 23. sijalla.
Lajit.
Talviuniversiadeissa 2011 kilpailtiin kaiken kaikkiaan 66 tapahtumaa yhdessätoista eri urheilulajissa. Suluissa tapahtumien määrä lajikohtaisesti.
Mammaliaformes

Mammaliaformes on kladi, johon yleensä luokitellaan nisäkkäät ja niiden lähimmät sukupuuttoon kuolleet sukulaiset. Pääasiallisesti Mammaliaformes on terapsidien Prozostrodontia-kladiin kuuluva ryhmä, johon kuuluvat nisäkkäiden lisäksi esimerkiksi morganukodontit (Morganucodontidae) ja dokodontit (Docodonta). Joissakin yhteyksissä ryhmään Mammaliaformes luetaan myös symmetrodontit, jotka olivat eräänlainen siirtymä synapsideista varsinaisiin nisäkkäisiin. Joissakin yhteyksissä ryhmään Mammaliaformes luetaan kaikki muut varhaiset nisäkkäät, kuin ne, mistä nykyiset nisäkkäät polveutuvat.
Edellä mainittuja mammaliaformes-ryhmään kuuluvia ovat esimerkiksi osaluokan Allotheria lahkot, kuten multituberkulaatit (Multituberculata).
Chris O’Hare

Chris O’Hare (s. 23. marraskuuta 1990 West Linton, Skotlanti) on brittiläinen keskimatkojen juoksija, jonka päämatka on 1 500 metriä. Hän on juossut sen parhaimmillaan aikaan 3.32,11 Monacossa 2018. Hän edustaa Tulsa Golden Hurricanea.
O’Hare voitti pronssia 1 500 metriltä vuoden 2014 EM-kisoista Zürichistä ajalla 3.46,18. Vuotta aiemmin hän oli MM-finaalissa Moskovassa kahdestoista. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hän karsiutui alkuerissä. Kansainyhteisön kisoissa 2014 O’Hare oli kuudes. Hän voitti pronssia 1 500 metriltä vuoden 2015 sisäratojen EM-kilpailuista Prahasta. Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 hän oli samalla matkalla kahdeksas. Hän karsiutui 1 500 metrin välierissä Pekingin MM-kilpailuissa 2015 ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 12:nneksi. 
O'Hare sijoittui 1 500 metrillä vuonna 2018 kahdeksanneksi Portlandin MM-hallikilpailuissa ja Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa sekä yhdeksänneksi Berliinin EM-kilpailuissa. Hän saavutti 3 000 metrin juoksussa hopeaa sisäratojen EM-kilpailuissa Glasgow'ssa 2019 ajalla 7.57,19.
Toivo Lehtisalo

Toivo Vilho Lehtisalo (Löfgrén) (16. kesäkuuta 1887 Pöytyä – 8. elokuuta 1962 Helsinki) oli professorin arvonimen saanut suomalainen kieli- ja kansatieteilijä.
Henkilöhistoria.
Lehtisalon sukunimi vuoteen 1906 oli Löfgrén, hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettajat Gustaf Wilhelm Löfgrén ja Johanna Amanda Erkkinen (Eriksson). Lehtisalo tuli ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta 1906 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1910, maisteriksi 1911 ja lisensiaatiksi sekä tohtoriksi 1927. Samojedilaisen kieli- ja kansatieteen dosentti hän oli vuodesta 1932. Lehtisalo oli Suomalais-Ugrilaisen Seuran tutkijastipendiaatti, joka teki kieli- ja kansatietellisiä matkoja tundrajurakkien luo Pohjois-Venäjälle ja Siperiaan 1911–1912 ja metsäjurakkien luo Siperiaan 1914. Hän luennoi Budapestin yliopistossa vuonna 1931. Suomalais-Ugrilaisen Seuran arkistonhoitajana Lehtisalo toimi 1936. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1954.
Lehtisalon puoliso vuodesta 1923 oli apteekkari Laina Amanda Stenvall (s. 1893). Hänen veljensä oli metsäpäällikkö, metsäneuvos Uuno Lehtisalo.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2019

Jääkiekon maailman­mestaruus­kilpailut 2019 järjestettiin Slovakian Bratislavassa ja Košicessa. Samat kaupungit olivat maailman­mestaruus­kilpailujen isäntinä aiemmin, vuonna 2011. Suomi voitti kisoissa kolmannen maailman­mestaruutensa voittamalla loppuottelussa Kanadan maalein 3–1. Venäjä sai pronssia kukistamalla Tšekin pronssiottelussa numeroin 3–2 voitto­laukaus­kilpailun jälkeen.
Suomen voittoa on kutsuttu ihmeeksi. Voittajajoukkueessa oli mukana vain kaksi pelaajaa, jotka olivat pelanneet päättyneellä kaudella NHL:ssä eikä suurimmalla osalla ollut aiempaa kokemusta maailman­mestaruus­kilpailuista. Joukkuetta pidettiin ennen turnausta nimettömänä ja jopa yhtenä kaikkien aikojen heikoimmista.
Huomionarvoista turnauksessa oli myös se, että Britannia pääsi pelaamaan pääsarjassa ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1994. Britannia tuli turnauksessa sijalle 13 ja pääsi siten pelaamaan pääsarjassa myös seuraavissa maailmanmestaruuskilpailuissa.
Slovakia valittiin kisaisännäksi 15. toukokuuta 2015. Se oli ainoa maa, joka haki kilpailujen järjestäjäksi.
Kokoonpanot.
Jokaisen joukkueen kokoonpano koostui ainakin 15 kenttäpelaajasta (hyökkääjät ja puolustajat) ja kahdesta maalivahdista, ja enintään 22 kenttäpelaajasta ja kolmesta maalivahdista.
Jatkoajat.
Jatkoaikojen pelaamiseen tuli muutoksia vuoden 2019 kisoihin:
Tuomarit.
Turnauksen tuomaristo ilmoitettiin 1. maaliskuuta 2019.
Tilastot.
Pistepörssi.
"Lopulliset tilastot."
Maalivahdit.
"Lopulliset tilastot."
Televisiointi Suomessa.
Suomessa MM-kisat televisioi kanavillaan MTV Oy. Kaikki 64 ottelua olivat nähtävissä MTV:n C More -maksukanavilla sekä C More -suoratoistopalvelussa. MTV3:lla nähtiin suorana kaikki Suomen ottelut sekä mitaliottelut. C Moren pääselostajana toimi Antero Mertaranta ja MTV3:n pääselostajana Mika Saukkonen.
Hjalmar Mäkelä

August Jalmar (Hjalmar) Mäkelä (20. maaliskuuta 1891 Masku – 5. toukokuuta 1964 Turku) oli suomalainen pyöräilijä ja liikemies.
Mäkelä voitti pyöräilyssä kuusi TUL:n mestaruutta. Hän oli vuonna 1919 nopein 5, 10 ja 30 kilometrin matkoilla. Hän voitti myöhemmin vielä 30 kilometrin kilpailun vuosina 1923–1925. Mäkelä kuului aluksi Raision Kuulaan ja sen jälkeen Turun Urheiluliittoon. Hän edusti vuonna 1919 Turun Weikkoja ja 1920-luvulla Maarian Kisa-Veikkoja. Wienin työläisolympialaisissa vuonna 1931 Mäkelä sijoittui viidenneksi 10 km rata-ajossa, yhdeksänneksi 10 km maantieajossa ja 11:nneksi 50 km katuajossa. Mäkelän kovin kilpailija Suomessa oli hänen kaksoisveljensä Kustaa Ilmari Mäkelä (1891–1976), joka myös oli moninkertainen TUL:n mestari 1910- ja 1920-luvuilla. Hjalmar Mäkelä toimi seuran pyöräilyvalmentajana, tuomari- ja toimitsijatehtävissä ja pyöräilyseura Turun Pyöräilijät ry:n puheenjohtajana. Mäkelän pyöräilyura kesti yli 25 vuotta. Hän aloitti vuonna 1913 ja lopetti vasta 1939.
Mäkelä asui Korppoossa 1920- ja 1930-luvuilla, jossa toimi kauppiaana. Suomenkielinen Mäkelä muutti ruotsinkieliseen Korppooseen Turusta. Mäkelä rakennutti vuonna 1935 Korppoon suurimman, myöhemmin "Pirtulinnaksi" kutsutun talon, vuonna 1932 oman pyörävelodromin sekä hankki urheiluauton ja Korppoon ensimmäisen Ford-merkkisen linja-auton, jolla hän liikennöi 1937–1939. Korppoon pyörävelodromi oli käytössä vuoteen 1939 saakka ja se purettiin 1945. Pirtulinnaksi kutsuttu talo on säilynyt. Talo oli puolustusvoimain käytössä 1940-luvulta 1970-luvulle ja nykyisin siinä toimii ravintola. Mäkelä asetettiin konkurssiin vuonna 1939 ja huomattava osa hänen ja puolisonsa Hilja Hilma Mäkelän omaisuutta myytiin pakkohuutokaupoilla vuonna 1940. Mäkelä muutti myöhemmin Turkuun, jossa hän kuoli. Mäkelä haudattiin Turun hautausmaalle.
On arveltu, että Mäkelä hankki osan omaisuuttaan pirtun salakuljettajana. Mäkelä avusti myös köyhiä korppoolaisia joululahjoilla. Mäkelä ei koskaan jäänyt kiinni salakuljetuksesta vaan ainoastaan laittoman radiolähettimen hallussapidosta. Hjalmar Mäkelän kaksoveli Ilmari taas tunnettiin 1920-luvulla Turun kuuluisimpana pirtun salakuljettajana, "Pirtu-Mäkelänä".. Ilmari myös tuomittiin salakuljetuksesta. Ilmari Mäkelä vietti myöhemmin vapaa-aikaansa helluntaiseurakunnassa.
Korppoon Skärimuseossa on esillä Hjalmar Mäkelän pirtureki ja salakuljetusvene sekä muuta arveltua salakuljetukseen liittyvää esineistöä.
Sang Nila Utama

Sang Nila Utama alias Sri Tri Buana tai Prinssi Nilatanam, oli Srivijayan valtakunnan prinssi maan pääkaupungista, Sumatralla sijainneesta Palembangista. Tarinan mukaan Singaporen valtion nimi on peräisin häneltä. Hän oli muinaisen Singapuran kuningaskunnan perustaja, joka hänen aikanaan tunnettiin vielä nimellä Temasek. Hän hallitsi valtakuntaansa sen perustamisvuodesta 1299 kuolemaansa asti, vuoteen 1347. Sang Nila Utaman kuoltua valtaan nousi hänen poikansa.
Singapuran löytäminen.
Sang Nila Utaman tarinasta on monenlaisia muunnelmia. Hänen kerrotaan olleen etsimässä uutta paikkaa uudelle kaupungille, ja hän lähti retkikuntineen Sumatralta kohti Riausaaria ja Malakan niemimaata. Vuonna 1299 hän rantautui pienelle saarelle Malakan niemimaan eteläkärjessä, joka siihen aikaan tunnettiin nimellä Temasek.
Retkikunnan rantauduttua he näkivät suuren eläimen, joka kuitenkin katosi ennen kuin he ehtivät varmistua mikä se oli, mutta he arvelivat sen olleen leijona. Näin saari nimettiin Singapuraksi. Sana "singa" tarkoittaa sanskritin kielellä leijonaa, ja sana "pura" kaupunkia. Todennäköisesti saarella ei kuitenkaan ole elänyt leijonia, ja on arveltu että heidän näkemänsä eläin oli Malakantiikeri tai Aasiankultakissa.
Sang Nila Utaman hallitsi Singapuraa, tai Temasekia, 48 vuotta, kunnes hän kuoli vuonna 1347. Monet hänestä kerrotut tarinat ovat todennäköisemmin myyttejä kuin tosiasioita.
Temasek

Temasek oli varhainen kaupunki 1300-luvulla, paikalla jossa nykyisin on Singapore. Tarinan mukaan Srivijayan prinssi Sang Nila Utama saapui saarelle 1299, ja näki saarella suuren eläimen jota hän luuli leijonaksi. Hän nimesi saaren Singapuraksi. Sanskritin kielellä sana "singa" tarkoittaa leijonaa, ja sana "pura" kaupunkia.
Historia.
Yleisen käsityksen mukaan Singapore oli vaatimaton muutaman sadan asukkaan kalastajakylä ennen brittien tuloa saarelle 1819. Nykyisin kuitenkin on arkeologisten kaivausten ja tieteellisten tutkimusten jälkeen saatu selville, että nykyisen Singaporen paikalla oli merkittävä satama 1300-luvulla. Temasek sijaitsi Singaporejoen suulla ja kaupungissa asui ehkä noin kymmenen tuhatta ihmistä. Kirjoitettua historiaa Temasekista on löydetty vain vähän, joten nykyäänkin tiedot muinaisesta Temasekista ovat rajalliset.
Temasekin loiston aika kesti vain 80 vuotta. Vuonna 1398 joko pohjoisesta tullut Ayutthayan kuningaskunta tai Jaavalta tulleet Majapahit valtasivat Temasekin. Temasekin viimeinen hallitsija Paramesvara pakeni valloittajia Malakaan ja perusti sinne Malakan sulttaanikunnan.
Kolmena seuraavana vuosisatana alue kuului Malakan ja Johoren sulttaanikuntaan, mutta kaupungilla ei ollut sulttaanikunnissa suurta merkitystä.
Hennadi Kernes

Hennadi Adolfovytš Kernes (, ; 27. kesäkuuta 1959 Harkova – 17. joulukuuta 2020) oli ukrainalainen poliitikko. Hänet valittiin Harkovan pormestariksi vuonna 2010. Hän voitti niukasti vastaehdokkaansa Arsen Avakovin, josta sittemmin tuli Ukrainan sisäministeri. Avakovin väitteen mukaan Kernesin voittamiin pormestarinvaaleihin liittyi vilppiä.
Kernes tuki alun alkaen venäjänmielistä presidentti Viktor Janukovytšia. Kun Janukovytš erotettiin kansannousun seurauksena helmikuussa 2014, hän pakeni Venäjälle; samoin teki Kernes, joka kuitenkin palasi pian Harkovaan ja siirtyi ukrainalaisten nationalistien puolelle. Hän selitti, että vaikka venäjä on hänen äidinkielensä, hän kannattaa jakamatonta Ukrainaa. 28. huhtikuuta 2014 Kernes loukkaantui vakavasti, kun häntä ammuttiin selkään Itä-Ukrainan levottomuuksien yhteydessä. Hän on juutalainen, mutta antisemitismi ei noussut esiin teon motiivina. Ampumista edeltäneenä päivänä ukrainalaiset nationalistit olivat ottaneet yhteen venäjänmielisten mielenosoittajien kanssa Harkovassa.
Kernes oli pyöräilemässä joutuessaan ammutuksi. Hänet lennätettiin Israeliin, jossa hän toipui leikkauksesta ja palasi tajuihinsa.
Kernes kuoli COVID-19-tautiin 17. joulukuuta 2020. Hän oli ollut hoidettavana Berliinin Charité-sairaalassa. Hänet oli valittu uudelleen pormestariksi ja julistettu virkaan hänen ollessaan tehohoidossa. Virkaatekeväksi pormestariksi ja myöhemmin Kernesin seuraajaksi valittiin kaupunginvaltuuston sihteeri Ihor Tereh’ov.
Tausta.
Kernes toimi urallaan muun muassa lakimiehenä. Hän edusti Alueiden puoluetta ja aloitti osallistumisen politiikkaan vuonna 1998, jolloin hän asettui ehdolle Harkovan kaupunginvaltuuston jäseneksi. Vuonna 2004 hän kannatti oranssia vallankumousta. Hän on saanut tuomion varkaudesta ja petoksesta. Hän myönsi itselleen 25 prosentin palkankorotuksen tammikuussa 2014. Hän tuli tunnetuksi Harkovassa myös uudistuksista ja panostamisestaan kehitys- ja hyväntekeväisyyskohteisiin.
Kernesillä oli kolme lasta.
Uittamon lava

UIttamon lava on Turussa Uittamon rannassa sijaitseva tanssilava, joka on perustettu 1920–1930-lukujen vaihteessa ja jonka ensimmäiset tanssit järjestettiin kesäkuussa 1930.
Lavan alkuperäisestä rakentamisajankohdasta on ristiriitaista tietoa. Turun Toverien historiikissa perustamisvuodeksi kerrotaan 1928, aikalaislähteessä Turun Sanomissa ensimmäisten tanssien kerrotaan pidetyn 1930. Alkuperäisessä muodossaan lava oli avoin ja sitä reunustivat kaiteet. Orkesterille oli kupolin muotoinen suoja. 1960-luvulle tultaessa lava oli jo katettu. Vuoden 1990 juhannusaaton vastaisena yönä lava tuhoutui tulipalossa, mutta vuotta myöhemmin tansseja jatkettiin kaupungin uudelleenrakentamalla lavalla.
Vuonna 2015 Turun Toverit uudisti alueen toimintaa, ja tanssilava ja sen viereen rakennettu ravintola alkoivat toimia nimellä Uittamon paviljonki. 
Uittamon lavalla vuosina 2009–2013 järjestetty Ilmiö-festivaali palaa alueelle kesällä 2017.
FS Saint Louis (1896)

Saint Louis oli Ranskan laivaston vuonna 1896 vesillelaskettu Charlemagne-luokan taistelulaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 30. syyskuuta 1893. Alus laskettiin vesille 2. syyskuuta 1896 ja otettiin palvelukseen 15. syyskuuta 1900.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 8. helmikuuta 1919, kun se siirrettiin koululaivaksi. Alus siirrettiin edelleen majoitusalukseksi 20. kesäkuuta 1920 ja poistettiin alusluettelosta 29. kesäkuuta 1931. Alus myytiin romutettavaksi 25. huhtikuuta 1933.
FS Gaulois (1896)

Gaulois oli Ranskan laivaston vuonna 1896 vesillelaskettu Charlemagne-luokan taistelulaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 6. tammikuuta 1896. Alus laskettiin vesille 6. lokakuuta 1896 ja otettiin palvelukseen 23. lokakuuta 1899.
Palvelus.
Alus upposi 27. joulukuuta 1916 Cape Maleasta 30 mailia itään Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen "SM UB-47" torpedoimana. Miehistöstä sai surmansa vain neljä miestä.
Liberté-luokka

Liberté-luokka oli Ranskan laivaston neljän 1900-luvun alussa valmistetun taistelulaivan muodostama alusluokka.
Taustaa.
Vuoden 1900 laivastolaki mahdollisti Ranskan laivastolle kuuden uuden taistelulaivan valmistamisen muiden alusten hankinnan ohessa. Laki päätti samalla Jeune Écolen hallinnoiman ajanjakson, joka keskittyi kauppamerenkulun häirintään ja torpedoalusten hankintaan. Kaksi ensimmäistä taistelulaivaa, jotka muodostivat République-luokan, tilattiin ja ne muodostivat samalla suunnittelu perustan Liberté-luokan aluksille. Kummankin luokan suunnittelusta vastasi Émile Bertin.
Suunnittelu.
Alusten pituus oli 133,81 ja leveys 24,26 metriä. Täysin kuormattuina alusten syväys oli 8,41 metriä. Niiden uppoumat vaihtelivat täysin kuormattuina "Véritén" 14 489 tonnista "Justicen" 14 860 tonniin. Aluksissa oli korotettu etukansi, joka jatkui aina päämastoon. Aluksilla oli pieni taistelunjohtopaikka etummaisena mastona. Miehistöä aluksilla oli 739-769 henkeä. Alusten metasentrinen korkeus oli 1,1 metriä ja ne oli varustettu pallekölein vakavuuden lisäämiseksi.
Atlantic City (vuoden 1980 elokuva)

Atlantic City on Louis Mallen ohjaama romanttinen rikosdraama vuodelta 1980. 
Elokuva kertoo kanadalaisesta Sally Matthewsissa (Susan Sarandon), joka haaveilee paremmasta elämästä pelikasinoalalla. Haaveet keskeytyvät, kun kuvioihin tulevat huumekauppaa harjoittava aviomies ja Atlantic Cityn vanha asukki Lou Pascal (Burt Lancaster). Elokuva kertoo, miten heidän elämänsä kytkeytyvät toisiinsa ja muuttuvat parempaan suuntaan.
Elokuva oli vähällä jäädä tekemättä, mutta loppujen lopuksi siitä tuli monin palkinnoin palkittu elokuva ja kriitikkojen suosikki, joka on valittu myös Yhdysvaltojen Kongressin kirjaston National Film Registryyn. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Gloire-luokka (ironclad)

Gloire-luokka oli Ranskan laivaston kolmen 1860-luvun alussa valmistetun panssarifregatin () muodostama alusluokka, jonka nimikkoalus "Gloire" oli ensimmäinen avomerikelpoinen ironclad maailmassa. Luokan alukset luokiteltiin aikanaan yhdellä koko aluksen pituuden kattavalla tykkikannella varustettuina aluksina panssarifregateiksi. Koska tykit oli asetettu aluksen kummallekin laidalle ne ovat brittiläisen luokituksen mukaan myös niin sanottuja broadside ironcladejä.
Suunnittelu.
Linjataktiikkaan soveltuvat alukset suunnitteli ranskalainen laiva-arkkitehti Henri Dupuy de Lôme, mikä poikkesi brittiläisen Warrior-luokan suunnitellusta käytöstä. Alukset olivat 77,25-78,22 metriä pitkiä ja niiden leveys oli 17 metriä. Niiden syväys oli 8,48 metriä.
Voimanlähteenä oli yksi höyrykone, joka pyöritti kuusilapaista 5,8 metrin potkuria. Höyry tuotettiin kahdeksalla kattilalla. Koneisto oli suunniteltu tuottamaan 2 500 hevosvoimaa. Koeajoissa saavutettiin kolmentoista solmun nopeus. Alusten varastoissa oli 675 tonnia hiiltä, mikä mahdollisti kahdeksan solmun nopeudella 4 000 kilometrin toimintamatkan. Alukset oli lisäksi varustettu kolmimastoisella parkkimaisella takilalla, jonka purjepinta-ala oli 1 100 neliömetriä. Takila vaihdettiin myöhemmin 2 500 neliömetrin täystakilaan, josta kuitenkin jouduttiin luopumaan alusten heilumisen vuoksi.
Luokan alusten aseistuksena oli aluksi 36 kappaletta 164 millimetrin Modèle 1858 rihlattuja suustaladattavia tykkejä. Nämä oli kahta lukuun ottamatta asennettu laidoille. Kaksi tykkiä oli asenettu ylemmälle kannelle keulaan. Tykeillä ammuttiin 44,9 kilogramman ammuksia, joiden nopeus oli ainoastaan 322 metriä sekunnissa. Ammukset olivat lähes tehottomia panssaroitua alusta vastaan. Tykit vaihdettiin vuonna 1868 takaaladattaviksi Modèle 1868 -tykeiksi. Kuusi 240 millimetrin tykkiä asennettin keskelle tykkikantta ja kaksi 194 millimetrin tykkiä korvasivat alkuperäiset yläkannen tykit. Tulenjohtotorni oli avokattoinen ja sen suojana oli 100 millimetrin panssarointi.
760 millimetriä paksu puinen runko oli täysin verhottu 120 millimetrin valurautalevyin. Panssarointi kattoi 5,4 metriä vesirajasta ja kaksi metriä vesirajan alle.
Thumeries

Thumeries on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa. Vuonna 2014 siellä oli 3 970 asukasta. Kaupunginjohtajana on vuodesta 2014 Jean-Claude Collerie. 
Elokuvaohjaaja Louis Malle on syntynyt kaupungissa.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija

Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija () on Yhdistyneen kuningaskunnan valtionpäämies. Nykyinen Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija on kuningas Charles III.
Yleistä.
Stuart-suvun Annasta tuli unionisopimuksen myötä syntyneen yhdistyneen Ison-Britannian kuningaskunnan ensimmäinen hallitsija vuonna 1707. Annan lapsista yksikään ei elänyt aikuiseksi asti, ja edessä oli Stuartien jälkeen uuden hallitsijasuvun valinta.
Uudeksi kuninkaaksi valittiin Hannoverin prinssi Yrjö, joka otti hallitsijanimekseen Yrjö I. Yrjö oli kaukaista sukua Stuarteille ja protestantti. Koska Yrjö I ei osannut englantia, hän ei ollut kovinkaan aktiivinen hallintoasioissa, vaan todellista valtaa maassa käytti kabinetti eli hallitus.
Yrjö I:n pojan Yrjö II:n aikana hallitusasiat pysyivät kabinetin käsissä. Yrjö II:n pojanpoika Yrjö III pyrki lisäämään hallitsijan valtaa, mutta se johti hänet ja parlamentin ristiriitaan, eikä tilanne parantunut ennen kuin pääministeri William Pitt nuorempi muodosti Tory-hallituksen.
Yrjö III oli viimeisinä vuosinaan täysin sokea ja luultavasti kärsi mielenterveysongelmista. Todellista valtaa Yrjö III:n viimeisinä vuosina käytti hänen poikansa Yrjö IV. Yrjö IV:n aikana hallitsijavaltaa karsittiin, mikä johtui hänen epäsuosiostaan.
Yrjö IV:n jälkeen valtaistuimelle nousi Vilhelm IV. Hänen aikanaan tehtiin monia yhteiskunnallisia uudistuksia, joista tärkeimmät olivat vuoden 1832 vaalireformi, jolloin parlamentin edustajapaikat järjestettiin uudelleen, orjuus poistettiin siirtomaista ja uudet kunnallisvaalit säädettiin. Uudistukset eivät saaneet täysimittaista tukea kuninkaalta tai parlamentin ylähuoneelta, mutta vallankumouksen pelossa nämä uudistukset olivat välttämättömiä ja ne saatiin aikaiseksi.
Vilhelm IV:n kuoleman jälkeen valtaistuimelle nousi Yrjö III:n pojan Edvardin tytär Viktoria. Viktoria sai hallitsijakaudellaan arvonimen Intian keisarinna.
Viktorian poika Edvard VII osoittautui hallitsijakaudellaan taitavaksi diplomaatiksi, vaikka oli jäänyt äitinsä varjoon pitkäksi aikaa. Hänen hallitsijakaudellaan Englannin ja Ranskan välille syntyi liitto vuonna 1904. Edvardin pojan Yrjö V:n aikana kuningashuone luopui saksalaisesta sukunimestään Saksi-Coburg-Gotha, joka oli Viktorian prinssipuolison Albertin sukunimi, ja hallitsijasuvun uudeksi sukunimeksi tuli Windsor.
Yrjö V:n poika Edvard VIII luopui kruunusta vuonna 1936 oltuaan valtaistuimella vain kahdeksan kuukautta, koska hän meni naimisiin yhdysvaltalaisen seurapiirirouvan Wallis Simpsonin kanssa.
Lapsettoman Edvardin seuraajaksi nousi hänen veljensä Yrjö VI. Hän oli maan kuningas koko toisen maailmansodan ajan ja oli kansan keskuudessa hyvin suosittu etenkin sota-aikana, koska hän ei suostunut lähtemään Lontoosta pois edes ankarimpien pommitusten aikana.
Yrjö VI:ta seurasi valtaistuimelle hänen tyttärensä Elisabet II. Hän oli valtaistuimella 70 vuotta ja ohitti vuonna 2015 kuningatar Viktorian Ison-Britannian pisimpään hallinneena hallitsijana. Elisabet II kuoli 8. syyskuuta 2022, minkä jälkeen valtaan nousi Walesin prinssi Charles nimellä Charles III.
FS Couronne (1861)

FS Couronne oli Ranskan laivaston vuonna 1861 vesillelaskettu ironclad. Alus oli kölinlaskussa ensimmäinen rautarunkoinen taistelulaiva, mutta Britannian kuninkaallisen laivaston "HMS Warrior" laskettiin ensin vesillä ja otettiin palvelukseen.
Valmistus.
Ranskan meriministeri tilasi 4. maaliskuuta 1858 kolme 900 nhp:n höyrykoneella varustettua panssarifregattia, joista kaksi tilattiin Toulonin laivastontelakalta ja kolmas Lorientista. Stanislas-Charles-Laur Dupuy de Lôme kirjoitti 16. huhtikuuta 1858, että kolme puurunkoista Gloire-luokan 4. maaliskuuta tilattua alusta eivät olisi lopullinen versio, vaan myös muita ratkaisuja tulisi kokeilla. Hän esitti "Gloiren" suunnitelmien pohjalta tehtävän Toulonissa toisen aluksen, mutta Lorientissa tulisi valmistaa Camille Audernetin suunnittelema rautarunkoinen alus.
Audernetin alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta 4. maaliskuuta 1858 ja aluksen höyrykone tilattiin Mazelinelta, joka vahvisti tilauksen 4. kesäkuuta. Meriministeri hyväksyi Audernetin suunnitelmat 1. syyskuuta. Tilatun aluksen nimeksi vahvistettiin 24. syyskuuta "Couronne" ja köli laskettiin 14. helmikuuta 1859. Alus laskettiin vesille 28. maaliskuuta 1861 ja se otettiin palvelukseen 11. lokakuuta sekä koeajojen jälkeen 2. helmikuuta 1862. Alus valmistui helmikuun lopulla.
Palvelus.
Alus oli mukana Ranskan–Saksan sodassa 1870-1871, mutta se ei osallistunut varsinaisiin taistelutoimiin. Se palasi Touloniin 10. joulukuuta 1870 liittyen Välimeren laivueeseen. Alus muutettiin vuodesta 1881 alkaen tykistönkoululaivaksi suunnittelija Cousinin ohjeiden mukaan. Panssarointi korvattiin saman paksuisella puuverhoilulla ja alukselle lisättiin taka- ja yläkannet, minkä jälkeen alus muistutti Napoleonin ajan kaksi kantista linjalaivaa. Aluksen takila muutettiin täystakilaksi. Kaksi höyrykattilaa poistettiin, jolloin koneteho laski 600 hevosvoimaan, ja Mangin potkuri otettiin käyttöön. Alus kykeni kuljettamaan 1 200 henkeä. Aluksen aseistuksena oli pääkannella kolme 240 millimetrin, kolme 190 millimetrin ja neljä 160 millimetrin tykkiä sekä yläkannella kuusitoista 140 millimetrin tykkiä. Näiden lisäksi oli etu- ja peräkannella vielä kolme 100 millimetrin tykkiä. Se oli vuodesta 1885 alkaen tykistön koululaivana, kunnes meriministeriö antoi 1. joulukuuta 1908 määräyksen aluksen korvaamisesta. Alus riisuttiin aseista 1. syyskuuta 1909 mennessä ja se korvattiin "Girondella". Tehtävästään vapautunut alus siirrettiin majoitusalukseksi Touloniin ja se romutettiin vuonna 1934.
Norjan hallitsija

Norjan kuningas (, ) on Norjan valtionpäämies. Nykyinen Norjan kuningas on Harald V.
Yleistä.
Norja liitettiin osaksi Ruotsia hyvityksenä siitä että Ruotsi menetti Suomen Venäjälle. Norjalla ja Ruotsilla oli yhteinen hallitsija Kaarle XIII vuodesta 1814. Personaaliunionissa Norjalla oli laajat itsemääräämisoikeudet maan sisäisissä asioissa. Ulko- ja turvallisuuspolitiikka oli yhteinen Ruotsin kanssa. Norjalla oli paljon enemmän päätösvaltaa omissa sisäisissä asioissa kuin sillä oli ollut osana Tanskaa. 
Norjan suurkäräjät hyväksyivät vuonna 1905 lain, joka koski Norjan konsulilaitoksen perustamista mutta Norjan ja Ruotsin yhteinen kuningas Oskar II ei hyväksynyt lakia, joten Norjan suurkäräjät katsoivat maan eronneen personaaliunionista. Norjassa järjestettiin kansanäänestys personaaliunionin purkamisesta. Purkamista kannatti 368 392 norjalaista ja unionin säilyttämistä 184. Norjan suurkäräjät ja Ruotsin hallitus sopivat personaaliunionin purkamisesta. Norja valitsi uudeksi valtionpäämiehekseen Tanskan prinssi Karlin, joka otti hallitsijanimekseen Haakon VII. Hän oli isänsä puolelta Sonderburg-Glücksburgin sukua, eli Tanskan hallitsijasukua, ja äidin puoleltaan Bernadotte-sukua eli Ruotsin hallitsijasukua. 
Toisen maailmansodan aikana Norjan kuningassuku oli maanpaossa Englannissa. Myös Norjan hallitus pakeni Englantiin.
FS Gloire (1859)

FS Gloire oli Ranskan laivaston vuonna 1859 vesillelaskettu Gloire-luokan ironclad, joka oli samalla maailman ensimmäinen rautaverhoiltu linjalaiva.
Valmistus.
Ranskan meriministeri tilasi 4. maaliskuuta 1858 kolme 900 nhp:n höyrykoneella varustettua panssarifregattia, joista kaksi tilattiin Toulonin laivastontelakalta ja kolmas Lorientista. Aluksen nimeksi vahvistettiin 8. maaliskuuta "Gloire" Meriministeri hyväksyi 20. maaliskuuta Stanislas-Charles-Laur Dupuy de Lôme suunnitelmat uudeksi alukseksi. Köli laskettiin toukokuussa tai tilauspäivänä. Aluksen höyrykone tilattiin Forges et Chantiers de la Méditerranéelta, joka hyväksyi tilauksen 4. kesäkuuta. Alus laskettiin vesille 24. marraskuuta 1859 ja se otettiin palvelukseen 26. joulukuuta (), vaikka se oli edelleen keskeneräinen. Alus oli koeajoissa kesäkuuhun 1860 ja se oli vastaanottokokeissa 20.-21. elokuuta, minkä jälkeen se oli valmis. Alus otettiin operatiiviseen palvelukseen 13. toukokuuta 1862.
Palvelus.
Alus saattoi keisari Napoleon III:n Algeriin syyskuussa 1860 ja se oli paluumatkalla myrskyävällä merellä hallitsijan jahdin ainoa saattaja. Tehtävän jälkeen alus oli vertailutesteissä "Algésirasin" kanssa. Koeajoissa aluksen miehistö kritisoi aluksen kovempaa keinuntaa verrattuna linjalaivaan. Lisäksi todettiin kovassa merenkäynnissä alemman tykkikannen porttien päästävän alukseen runsaasti vettä. Muuten alus todettiin paremmaksi kuin purjein varustettu 90-tykkinen linjalaiva. Aluksella piti alun perin olla ainoastaan kevyt prikantiinityyppinen takila, mutta lopulta sille asennettiin talvella 1860-1861 27 000 neliöjalan täystakila lyhyellä tappimaisella keulamastolla. Alus varustettiin parkkitakilalla vuonna 1864.
Nopean asekehityksen seurauksena aluksen aseistus muuttui useita kertoja ensimmäisten vuosien aikana. Tykkien kaliiperia kasvatettiin ja niiden määrä vähennettiin. Aluksella oli valmistuessaan 160 millimetrin suustaladattavat tykit. Aluksella oli koeammunnoissa maaliskuussa 1862 toisella laidalla seitsemäntoista takaaladattavaa 160 millimetrin M1858 -tykkiä ja toisella saman verran suustaladattavia 160 millimetrin M1858 -tykkiä. Takaaladattavat olivat testeissä selkeästi parempia ja vuonna 1863 alukselle asennettiin yhteensä 34 kappaletta 160 millimetrin takaaladattavaa tykkiä. Seuraavana vuonna aluksella oli ainoastaan 32 kappaletta 160 millimetrin tykkejä. Tykeillä ei kuitenkaan kyetty läpäisemään aluksen panssarointia ja siksi kehitettiin parempi M1864 tykki, jonka kaliiperi oli jopa 270 millimetriä. Vuonna 1867 alukselle asennettiin patterin keskelle kuusi 240 millimetrin M1864 tykkiä ja kumpaankin reunaan yksi 190 millimetrin M1864 tykki.
Alus poistettiin luettelosta 27. joulukuuta 1879 Brestissä ja se romutettiin vuonna 1883.
Päälliköt.
Aluksen päällikköinä olivat
Rutger Gunnarsson

Johan Rutger Gunnarsson (12. helmikuuta 1946 – 30. huhtikuuta 2015) oli ruotsalainen basisti, kitaristi, tuottaja ja sovittaja. Hän aloitti uransa 1960-luvulla Hootenanny Singers -yhtyeessä. Myöhemmin hän teki työtä myös ABBAn kanssa sekä osallistui useisiin musikaaleihin, kuten "Chess", "Les Misérables", "Rhapsody In Rock", "007", "Mamma Mia!", "Bananas in Pajamas" ja "Diggiloo". Hän tuotti musiikkia myös esimerkiksi Gwen Stefanille, Elin Lantolle, Joyridelle ja Alla Pugatšovalle.
Gunnarsson nähtiin mukana ABBAn voittoesityksessä vuoden 1974 Eurovision laulukilpailussa, ja hän toimi myös Venäjän kapellimestarina vuoden 1997 Eurovision laulukilpailussa.
Pariisin Luxembourgin puistossa

Pariisin Luxembourgin puistossa on Albert Edelfeltin vuonna 1887 valmistunut öljymaalaus. Maalauksesta on tullut erään­lainen tunnus­kuva Edelfeltin ja koko Suomen taiteen läheisistä yhteyksistä aikana, jolloin Pariisi oli koko taide­maailman keskus. Teos on myös Edelfeltin suuri­kokoisimpia maalauksia ja merkittävä ulkoilmamaalaus.
Kuvaus.
Maalaus kuvaa naisia ja leikkiviä lapsia Luxembourgin puiston hiekka­kentällä. Kuvan naiset ovat yhtä lukuun ottamatta lasten­hoitajia ja imettäjiä. Imettäjillä oli pitkä viitta ja rypytetty pitkä­nauhainen myssy. Vasemmalta toisena oleva harmaa­pukuinen nainen on kuvan ainoa äiti. Naiset istuvat tuoleilla ja viettävät leppoisasti aikaa kauniina kesä­päivänä. Etualan tytöllä on puinen vanne, jollaista tavattiin pyörittää kepillä. Keski­vaiheilla tyttö ja kuvan ainoa poika leikkivät hiekka­kakuilla ja taempana on meneillään hevos­ratas­leikki. Maalaus kuvaa samalla varakkaiden pariisilais­perheiden lasten elämää 1800-luvun lopussa.
"Pariisin Luxembourgin puistossa" näytti Edelfeltistä itsestään liian ”aneemiselta kalja­velliltä” tuohon aikaan väri-iloa tulvivien impressionististen maalausten keskellä, vaikka hän sai siitä myös ylistäviä arvosteluja. Tavoistaan poiketen Edelfelt oli pyrkinyt kuvaamaan maalauksessa ohikiitävää hetkeä impressionismille ominaiseen tapaan. Valaistus ja valon läikehtiminen onkin näkyvästi mukana kuvassa ja Edelfelt teki paikan päällä paljon luonnoksia. Hän maalasi kuitenkin lopullisen teoksen suurelta osin kotona Haikossa, joskin osin ulkoilma­maalauksena. Edefelt sovelsi työssä kuitenkin vapaampia maalauksellisia keinoja. Hän esimerkiksi teki maalaukseen värillisen alus­maalauksen sekä käytti kontrastia luovia vasta­värejä. Impressionistisesta hetkellisyydestä huolimatta maalauksessa erottuvat hyvin vaatteiden kankaat ja materiaalin tuntu. Etualan varjossa olevat hahmot on maalattu pikku­tarkimmin.
Edelfelt oli näihin aikoihin jo jokseenkin tunnettu tekijä Pariisin taide­maailmassa asuttuaan kaupungissa kymmenen vuotta. Onkin yllättävää ettei hänen tuotannossaan ole muita suuri­kokoisia Pariisi-aiheisia teoksia. Syynä lienee se, että Pariisin verisessä taide­kilpailussa saattoi erottua edukseen paremminkin pikanteilla ja eksoottisilla suomalais­aiheilla.
Teoksen vaiheita.
"Luxembourgin puistossa" pantiin esille ensimmäisen kerran Galerie Petit’n näyttelyyn touko­kuussa 1887. Se kuului Pariisissa aikuiselämänsä asuneen Viktor Antellin kokoelmiin. Nykyisin maalaus kuuluu Ateneumin taide­museon Antellin kokoelmiin, jonne se tallennettiin vuonna 1908. Viktor Antell testamenttasi maalauksen muun kokoelman mukana Suomen valtiolle, josta se päätyi Ateneumin kokoelmiin.
Dokumentti.
Maalauksesta on tehty vuonna 1987 Tapani Lundgrenin ohjaama ja Marjatta Levannon sekä Yrjänä Levannon käsi­kirjoittama 14 minuutin pituinen dokumenttielokuva "Luxembourgin puistossa". Dokumentti perustuu Edelfeltin kirjeisiin ja se kertoo maalauksen synty­vaiheista. Kirjeissään Edelfelt kuvaa epä­toivoa kun maalaus ei etene ja tyytyväisyyttä kun jokin yksityis­kohta onnistui. Maalaus oli työn alla puolitoista vuotta.
FS Normandie (1860)

FS Normandie oli Ranskan laivaston vuonna 1860 vesillelaskettu Gloire-luokan ironclad.
Valmistus.
Ranskan meriministeri tilasi 4. maaliskuuta 1858 kolme 900 nhp:n höyrykoneella varustettua panssarifregattia, joista kaksi tilattiin Toulonin laivastontelakalta ja kolmas Lorientista. Neljäs alus tilattiin osana vuoden 1859 hankintoja 3. syyskuuta Cherbourgista ja tilatun aluksen nimeksi vahvistettiin 14. syyskuuta "Normandie" Meriministeri hyväksyi 20. maaliskuuta Stanislas-Charles-Laur Dupuy de Lôme uudesta aluksesta tekemät suunnitelmat, joita käytettiin myös "Normandien" valmistuksessa. Köli laskettiin 14. syyskuuta 1858.
Aluksen höyrykone tilattiin Mazelinelta, joka hyväksyi tilauksen 22. syyskuuta täydennyksenä "Couronnen" höyrykonetilauksen täydennyksenä. Aluksen höyrykone asennettiin 1870-luvulla rannikkopanssarilaiva "Tonnerreen". Alus laskettiin vesille 10. maaliskuuta 1860 ja se otettiin palvelukseen 2. heinäkuuta. Alus valmistui 1862 ja laivasto hyväksyi sen 13. toukokuuta 1862.
Palvelus.
Alus ylitti heinäkuussa 1862 Atlantin ensimmäisenä ironcladinä maailmassa vara-amiraali Edmond Jurien de La Gravièren Meksikon valtausta tukemaan matkanneen laivasto-osaston lippulaivana. Alus aloitti huhtikuussa 1863 keltakuumeen puhjettua aluksella kotimatkan "Tourvillen" saattamana. Sairaus surmasi muun muassa aluksen päällikön Russellin. Ranskaan saavuttuaan alus oli Nantesissa karanteenissa.
Alus liitettiin Välimeren laivastoon, jonka mukana alus vieraili Brestissä ollen Britannian kuninkaallisen laivaston Kanaalin laivaston vierailun isäntänä. Muutamaa päivää myöhemmin alus osallistui Ranskan laivaston tekemään vastavierailuun Portsmouthiin.
Alus oli vuosina 1865-1868 koulutuslaivueessa, jossa ollessaan sen päällikkönä oli muun muassa Bernard Jauréguiberry ja Garnault. Laivueessa ollessaan se oli amiraalien Exelman ja Gicquel des Touches lippulaivana. Alus siirrettiin 1868 telakalle modernisoitavaksi, jolloin sen tykit vaihdettiin. Alus palasi palvelukseen elokuussa 1870 päällikkönään du Pin de Saint-André ja se liitettiin kontra-amiraali Didelotin ironclad-laivueeseen, jonka mukana se oli Ranskan Saksan sodassa 1870-1871. Se ei kuitenkaan osallistunut sotatoimiin.
Heikkolaatuisesta puutavarasta valmistettu alus oli sotatoimien päätyttyä huonossa kunnossa ja se poistettiin palveluksesta 17. kesäkuuta 1871. Alus romutettiin 1872 ja sen koneisto siirrettiin "Tonnerreen".
Mojmir Sepe

Mojmir Sepe (11. heinäkuuta 1930 – 24. joulukuuta 2020) oli slovenialainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli trumpettia ja pianoa Ljubljanan musiikkiakatemiassa ja liittyi vuonna 1950 Radio Ljubljanan tanssiorkesteriin trumpetistiksi. Hän perusti yhden Jugoslavian ensimmäisistä jazzyhtyeistä, Mojmir Sepe Bandin, vuonna 1956. 1960-luvulta lähtien hän sävelsi lukuisia kappaleita slovenialaiselle Slovenska popevka -festivaalille. Hänelle myönnettiin vuonna 1997 Viktor Media -palkinto elinikäisestä työstä musiikin parissa, ja samasta syystä hänelle myönnettiin myös Kozima-palkinto vuonna 2010.
Sepe sävelsi Jugoslavian edustuskappaleet Eurovision laulukilpailuun vuosina 1966 ja 1970 ja toimi noina vuosina myös maan kapellimestarina. Hän toimi myöhemmin itsenäisen Slovenian kapellimestarina kilpailussa vuosina 1997 ja 1998.
Magenta-luokka

Magenta-luokka oli Ranskan laivaston kahden puurunkoisen 1860-luvun alussa valmistetun kaksi kantisen aluksen muodostama panssarilinjalaiva. Koska tykit oli asetettu aluksen kummallekin laidalle ne ovat brittiläisen luokituksen mukaan niin sanottuja broadside ironcladejä.
Luokan alukset olivat Ranskan laivaston suurimpia ironcladeja, joiden tykit oli asetettu purjein varustettujen linjalaivojen tapaan kyljille. Aluksilla oli kaksi tykkikantta ja ne oli varustettu pronssista valetulla törmäyskeulalla. Luokan alukset muistuttivat toisiaan lukuun ottamatta "Solférinon" suurta kotka-aiheista keulakuvaa.
Alukset.
Meriministeri hyväksyi 2. joulukuuta 1859 Stanislas-Charles-Laur Dupuy de Lômen suunnitelmat uudesta aluksesta. Kummankin aluksen höyrykone tilattiin Mazelinelta, joka hyväksyi tilauksen 27. huhtikuuta 1860.