tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Alex Lehtinen

Alex Fredrik Eliel Lehtinen (s. 9. huhtikuuta 1996 Helsinki) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Lehtinen siirtyi Hongasta HJK:iin kauden 2011 päätteeksi. Ensimmäisellä HJK-kaudellaan hän pelasi vielä pääosin A-junioreissa, mutta nousi myös seuran Kakkosta pelaavaan kakkosjoukkueeseen Klubi 04:ään. Kaudella 2013 Lehtinen pelasi jo enimmäkseen Klubi 04:ssä. HJK:n edustusjoukkueessa hän pelasi ensimmäisen Veikkausliigan ottelunsa heti kauden 2014 avauskierroksella 12. huhtikuuta kotikentällä Kuopion Palloseuraa vastaan tultuaan vaihdosta Veli Lammen tilalle 81. peliminuutilla.
Syyskuussa 2015 Lehtinen palasi Honkaan loppukauden kattavalla sopimuksella.
Lehtisellä on kaksoiskansalaisuus. Hänen isänsä on entinen jalkapalloilija Kalle Lehtinen ja äiti sveitsiläinen, jonka tämä tapasi pelatessaan vuosina 1989–1990 sveitsiläisessä FC Locarnossa. Alex Lehtinen on edustanut poikamaajoukkuetasolla sekä Suomea että Sveitsiä.
Uefan karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2002

Vuoden 2002 jalkapallon MM-kilpailujen karsintoihin osallistui Euroopan maanosaliitosta UEFA:sta 51 maata, jotka pelasivat maanosan 15:stä MM-kisojen kiintiöpaikasta, sekä yhdestä jaetusta paikasta Aasian kanssa.
Karsinnoissa joukkueet arvottiin yhdeksään lohkoon. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja, lohkovoittajat selviytyivät MM-kisoihin ja toiseksi sijoittuneet pelasivat keskenään kaksoisottelut pääsystä MM-kisoihin.
Jatkokarsinnat.
Saksa, Slovenia, Belgia ja Turkki selviytyivät vuoden 2002 MM-kilpailuihin.
UEFA:n/AFC:n karsinta.
Irlanti selviytyi vuoden 2002 MM-kilpailuihin.
Pahuksenmoiset pirskeet

Pahuksenmoiset pirskeet ("The Party") on Blake Edwardsin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1968. Siinä Peter Sellers esittää kömpelöä intialaista näyttelijää, kävelevää katastrofia joka aiheuttaa kaaosta elokuvansa tuottajan järjestämillä illalliskutsuilla. 
Elokuva etenee sketsimäisestä tilanteesta toiseen paljolti Sellersin mykän fyysisen komedian ja improvisaation varassa. Blake Edwards on sanonut, ettei koskaan ole filmannut pitkää elokuvaa yhtä lyhyen käsikirjoituksen (63 sivua) pohjalta. "Pahuksenmoiset pirskeet" oli Sellersin ja Edwardsin ainoa yhteistyö Vaaleanpunainen pantteri -elokuvien lisäksi. Elokuvan musiikin teki pantteriteeman säveltäjä Henry Mancini.
Elokuva perustuu eräänlaiseen ”norsu posliinikaupassa” -ideaan, jossa länsimaiden tapoja tuntematon, elokuvatuotannosta potkut saanut intialaisnäyttelijä Hrundi V. Bakshi käsittää asioita jatkuvasti väärin ja käyttäytyy omituisesti.
Jacques Tatin elokuvista vaikutteita ammentaneesta "Pahuksenmoisista pirskeistä" on tullut yksi komediaelokuvien kulttiklassikoista, ja sitä pidetään yhtenä kokeellisimmista Hollywood-filmeistä ja yhtenä parhaista Peter Sellersin roolisuorituksista.
Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi "Pahuksenmoiset pirskeet" kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Maailma vailla loppua (minisarja)

Maailma vailla loppua () on kahdeksanosainen minisarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin 4. syyskuuta 2012. Sarja perustuu Ken Follettin samannimiseen romaaniin, ja se on jatko-osa minisarjalle "Taivaan pilarit" (2010). Sarjan ohjasi Michael Caton-Jones, ja sen pääosia näyttelevät Cynthia Nixon, Miranda Richardson, Ben Chaplin, Peter Firth, Charlotte Riley ja Tom Weston-Jones.
Suomessa sarjaa esitettiin Yle TV1:llä tiistaisin 9. heinäkuuta – 27. elokuuta 2013. Sarja lähettiin uusintana Yle TV1:llä perjantaisin 17. heinäkuuta – 4. syyskuuta 2015.
Frank (elokuva)

Frank on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Lenny Abrahamsonin ohjaama draamakomediaelokuva. Sen pääosissa ovat Michael Fassbender, Domhnall Gleeson, Maggie Gyllenhaal ja Scoot McNairy. Se sai ensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla 17. tammikuuta 2014.
Elokuva pohjautuu muusikko ja koomikko Chris Sieveyn luomaan Frank Sidebottom -hahmoon, jonka yhtyeessä elokuvan käsikirjoittaja Jon Ronson soitti 1980-luvulla.
Vastaanotto.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 151 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 91 prosenttia oli positiivisia.
Inherent Vice

Inherent Vice on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Paul Thomas Andersonin ohjaama ja käsikirjoittama rikosdraamaelokuva. Se perustuu Thomas Pynchonin samannimiseen romaaniin vuodelta 2009. Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 12. joulukuuta 2014.
Vuonna 2016 "Inherent Vice" äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 100 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa. 
Aiheesta muualla.
Martin Outram

Martin Outram on brittiläinen alttoviulisti. Hän on esiintynyt muun muassa Maggini Quartetin jäsenenä ja Britten Sinfonian ensimmäisenä alttoviulistina. Hän esiintyy usein myös solistina. Hän teki Royal Festival Hall -debyyttinsä solistina vuonna 1992. Outram on esittänyt muiden muassa Mozartin, Benjamin Brittenin, Peter Maxwell Daviesin, Elizabeth Maconchyn, William Waltonin, Lars-Erik Larssonin, York Bowenin ja Arnold Baxin sävellyksiä.
Outram opiskeli Cambridgen yliopistossa ja Royal Academy of Musicissä. Hän on Royal Academy of Musicin "Fellow"; hän on toiminut siellä professorina vuodesta 1984. Hän on myös Canterbury Christ Church Universityn ja Brunelin yliopiston "Honorary Fellow". Outramin instrumentti on Henricus Catenarin Torinossa vuonna 1680 rakentama alttoviulu.
Outram on soittanut kymmenillä levytyksillä. Hän on voittanut lukuisia merkittäviä palkintoja, kuten Gramophone Awardin ja Diapason d'Orin. Vuonna 2009 hän voitti Royal Philharmonic Societyn kamarimusiikkipalkinnon Britten Sinfonian solistien jäsenenä.
Janne Paukkonen

Janne Paukkonen (s. 16. tammikuuta 1995 Espoo) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Paukkonen on FC Hongan kasvatti. Hän nousi Kakkosta pelaavaan reservijoukkueeseen Pallohonkaan kaudeksi 2011. Edustusjoukkueessa Paukkonen pelasi ensimmäiset viralliset ottelunsa Liigacupissa 2013. Veikkausliigassa hän teki ensiesiintymisensä 6. huhtikuuta 2014 Hongan kohdatessa vierasottelussa Myllykosken Pallo -47:n. Paukkonen oli avauskokoonpanossa MYPA:n 4–3-voittoon päättyneessä ottelussa.
SBC Levi

 
SBC Levi on kittiläläinen vuonna 2000 perustettu salibandyseura.
Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2021-2022 Pohjois-Suomen miesten 4-divisioonassa, naisten edustusjoukkue Pohjois-Suomen naisten 2-divisioonassa ja naisten kakkosjoukkue Pohjois-Suomen 3-divisioonassa. Lisäksi seuralla on juniorijoukkueet poikien ikäluokissa P13, P11, P9 ja P7 sekä tyttöjoukkueet ikäluokissa T11 ja T9. Junioripuolella toimii myös kerhoryhmät Sirkassa ja Kaukosessa sekä perhesähly Kittilässä ja Sirkassa.
Harrastajamäärät.
Suomen Salibandyliiton tammikuussa 2018 julkaiseman tilaston mukaan SBC Levi on lisenssien määrissä mitattuna Pohjois-Suomen alueen 8. suurin salibandyseura. Seurassa on lisenssipelaajia noin 200, ja määrä on kasvanut vuosi vuodelta. Lisenssipelaajien ikäjakauma on noin kolmannes aikuisia ja kaksi kolmannesta junioripelaajia.
Tunnus.
Seuran sarvipäisen logon on suunnitellut Markus Ylikoski/Duct Tape Solutions. Logo otettiin käyttöön vuonna 2010.
Peliasu.
Seuran virallisen kotipeliasun väri on sininen (paita, shortsit ja sukat) ja vieraspeliasun valko-sininen (paita valkoinen, shortsit ja sukat siniset). Seuralla on voimassa oleva yhteistyösopimus Oxdog-välinemerkin kanssa.
Kotihalli.
Seuran kotihallina toimii marraskuusta 2014 alkaen Kittilän urheiluhalli osoitteessa Havutie 6, 99100 Kittilä. Alustana on Taraflex-matto ja halliin mahtuu täysimittainen salibandykaukalo (40m x 20m). Hallin katsomokapasiteetti on noin 300.
Alex Tuch

Alex Daniel Tuch (s. 10. toukokuuta 1996 Baldwinsville, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Buffalo Sabresin organisaatiossa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta osaa pelata myös keskellä. Isokokoinen Tuch on pelityyliltään voimahyökkääjä. Hän laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Tuch pelasi kauden 2011–2012 EmJHL-junioriliigan Syracuse Jr. Starsissa ja hän voitti koko liigan pistepörssin tehoilla 44+57=101. OHL-joukkue Guelph Storm varasi Tuchin 94. pelaajana kesällä 2012. Hän ei kuitenkaan koskaan siirtynyt CHL:ään, jotta Tuch voisi pelata Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Hän vietti vuodet 2012–2014 Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana pelaten mm. USHL-junioriliigaa. Kaudella 2013–2014 Tuch pelasi CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa. Hänet palkittiin kauden päätteeksi USHL Scholar-Athlete Awardilla.
Minnesota Wild varasi Tuchin ensimmäisellä kierroksella 18. pelaajana . Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi Boston Collegen yliopistojoukkueeseen. Tuch oli joukkueen paras pistemies tehoilla 14+14=28 ja hänet valittiin kauden päätteeksi Hockey Eastin tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Huhtikuussa 2016 Tuch teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Minnesota Wildin kanssa.
Maajoukkueura.
Tuch pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2013, jolloin Tuch voitti pronssia.
Lady (Say Hey)

Lady (Say Hey) on espanjalaisartisti Jordi MB:n kappale. Sen julkaisi Blanco y Negro Music artistin uran toisena singlenä 25. lokakuuta 2011. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo julkaistiin videopalvelu YouTubessa 7. helmikuuta 2012. Kappale ei päässyt lainkaan listoille.
Kappalelista.
Digitaalinen lataus
Eero Tamminen

Eero Tamminen (s. 19. toukokuuta 1995 Pihtipudas) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa IFK Mariehamnia. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Tamminen aloitti jalkapallon Viitasaaren Jalkapalloklubissa. Hän muutti Jyväskylään kymmenvuotiaana ja liittyi JJK Jyväskylän junioreihin. Tamminen pelasi kaksoisedustuksen turvin ensimmäiset miesten sarjaottelunsa Nelosen Kampuksen Dynamossa kaudella 2010. Kesken kauden 2011 hänet siirrettiin JJK:n yhteistyöseuran Äänekosken Huiman edustusjoukkueeseen Kolmoseen. Vuonna 2012 Tamminen esiintyi enimmäkseen juniorisarjoissa, mutta haki loppukaudella kokemusta Blue Eyes Teamin riveissä Kolmosessa.
Hän aloitti kauden 2013 A-juniorien SM-sarjassa ja Kolmosessa pelanneessa JJK:n reservijoukkueessa Villiketuissa. JJK lainasi hänet kauden aikana ensin Kakkosen Hämeenlinnan Härmään ja syyskuussa Seinäjoen Jalkapallokerhoon. SJK:ssakin hän sai peliaikaa vain seuran reservijoukkueessa Kerho 07:ssä. Tammikuussa 2014 Tamminen teki yksivuotisen sopimuksen Veikkausliiga-joukkue Turun Palloseuran kanssa. Hän teki pääsarjadebyyttinsä 19. huhtikuuta 2014 tultuaan vaihdosta kentälle TPS:n hävitessä vieraskentällä Vaasan Palloseuralle 1–0.
Kaudeksi 2017 Tamminen siirtyi pelaamaan Tampereen Ilvekseen kaksivuotisella sopimuksella. Kaudella 2019 Tamminen siirtyi Turkuun FC Interin riveihin, mutta palasi loppukaudeksi takaisin Ilvekseen, jossa pelasi kauden 2020 loppuun. Kaudeksi 2021 hän siirtyi Ahvenanmaalle IFK Mariehamnin riveihin. Siihen mennessä Tamminen oli pelannut kahdeksan kautta Veikkausliigaa ja 142 veikkausliigaottelua ja tehnyt niissä 14 maalia.
Florica Lavric

Florica Lavric (7. tammikuuta 1962 Copălău – 20. kesäkuuta 2014 Bukarest) oli romanialainen soutaja ja olympiavoittaja.
Lavric voitti Romanian joukkueessa perämiehellisen nelikon olympiakultaa Los Angelesissa 1984. MM-kilpailuista Lavric saavutti perämiehellisessä nelikossa hopeaa vuosina 1983 ja 1985 sekä kahdeksikossa pronssia vuonna 1986.
Kun Lavric valittiin Romanian maajoukkueeseen, hän ei osannut uida. Lavric lopetti kilpauransa vuonna 1987 sairastuttuaan aivokalvontulehdukseen. Hän sairastui myöhemmin syöpään ja kuoli 52-vuotiaana 20. kesäkuuta 2014 Bukarestissa.
Santeri Peltola

Santeri Peltola (s. 2. lokakuuta 1993 Turku) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa Turun Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Peltola on TPS:n kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset sarjaottelunsa seuran farmijoukkueessa Åbo IFK:ssa kaudella 2010. Veikkausliigassa Peltola pelasi ensimmäiset ottelunsa kaudella 2014.
Hubert Bourdy

Hubert Bourdy (5. maaliskuuta 1957 Troyes – 25. kesäkuuta 2014) oli ranskalainen esteratsastaja, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Bourdy voitti Ranskan joukkueessa esteratsastuksen joukkuekilpailun olympiapronssia Soulissa 1988 ja Barcelonassa 1992 sekä maailmanmestaruuden vuonna 1990. Yksilökilpailussa hän voitti MM-pronssia vuonna 1990.
Bourdy kuoli 57-vuotiaana 25. kesäkuuta 2014.
Sähkökäynnistin

Sähkökäynnistin on polttomoottorin tai pienen turbiinimoottorin kännistyksen apulaite, joka pyörittää moottoria jotta se voidaan käynnistää. Sähkökäynnistimen osat ovat virta-avain tai starttipainike, akulla toimiva sähkömoottori ja solenoidi joka kytkee käynnistysmoottorin rattaan vautipyörän ratasta vasten ja kytkee myös virran starttimoottorille. 
Skoottereissa.
Skoottereissa sähkökäynnistin on skoottereissa oleva painike, josta laite käynnistetään. Skootterin sähkökäynnistimessä on monesti tyypillinen "sähkökäynnistimen symboli", johon kuuluu salama ja sen kiertävä nuoli. Sähkökäynnistimien värit vaihtelevat. Kymcoissa on usein punainen sähkökäynnistin, Peugeoteissa se on usein keltainen. Sähkökäynnistimien muodot vaihtelevat. Piaggio Fly -malleissa on usein pyöreä painike, jonka reunoilla on kohoumia. Symeissä on usein pitkä, suorakaiteen mallinen painike, jossa on sormensija. Myös salaman ja nuolen kuvan paikka vaihtelevat. Usein kuva on painikkeen selkäpuolella, mutta esimerkiksi Honda Visionissa kuva on painiketta painettaessa sormen alla, samoin Yamaha Neo's -malleissa.
Peugeot Kisbee

Peugeot Kisbee on ranskalaisen Peugeot’n valmistama skootterimalli. Kisbeen sylinteritilavuus on vain 125 kuutiota, joten se luokitellaan mopediksi. Kisbeetä valmistetaan myös kevytmoottoripyörinä (125 cc).
Tekniset tiedot:
Jamal Gay

Jamal Bevon Gay (s. 9. helmikuuta 1989 La Horquetta, Trinidad ja Tobago) on trinidadtobagolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Gay on pelannut kaksi ottelua 2. Bundesliigaa Rot-Weiß Oberhausenissa ja voittanut Caledonia AIA:ssa Karibian seurajoukkueiden mestaruuden vuonna 2012. Hän allekirjoitti yhden kauden kattavan sopimuksen Veikkausliigassa pelaavaa RoPS:n kanssa huhtikuussa 2014.
Heksametyylidisiloksaani

Heksametyylidisiloksaani (C6H18Si2O) on siloksaaneihin kuuluva orgaaninen piiyhdiste. Ainetta käytetään muun muassa liuottimena ja orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa heksametyylidisiloksaani on väritön neste. Yhdiste ei liukene veteen.
Heksametyylidisiloksaania valmistetaan hydrolysoimalla joko trimetyylisilyylikloridia tai etoksitrimetyylisilaania. Hydrolyysin välituotteena muodostuu trimetyylisilanolia, joka kuumennettaessa muodostaa heksametyylidisiloksaania. Heksametyylidisiloksaania muodostuu myös poistettaessa aldehydien ja ketonien suojaryhmänä käytettävä trimetyylisilyyliryhmä happamissa olosuhteissa. Näin saatu heksametyylidisiloksaani voidaan eristää ja siitä voidaan valmistaa uudelleen trimetyylisilyylikloridia reaktiolla suolahapon tai dikloorimetaanin kanssa. Yhdisteestä voidaan valmistaa myös typpeä sisältäviä selektiivisiä silylointireagensseja.
2 Me3SiCl + H2O → 2 HCl + O[Si(CH3)3]2
Heksametyylidisiloksaania käytetään orgaanisissa synteeseissä. Se reagoi alkoholien kanssa muodostaen silyylieettereitä, karboksyylihappojen kanssa se muodostaa silyyliestereitä ja sitä voidaan käyttää valmistettaessa aromaattisista karboksyylihapoista happoklorideja. Muita käyttökohteita yhdisteelle ovat käyttö polymeerien valmistuksessa, liuottimena, pelkistimenä, voiteluaineena ja puhdistusaineena.
Jani Karvinen

Jani Petri Mikael Karvinen (s. 1975 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt vuodesta 2000 Kansallisteatterissa, johon hänet kiinnitettiin vuonna 2009. Koulutukseltaan hän on teatteritaiteen maisteri. Tunnetuimmat roolinsa hän on tehnyt elokuvassa "Sooloilua" sekä televisiosarjoissa "Salatut elämät" ja "Raja".
Vuosina 2014–2016 Karvinen on juontanut Veikkauksen "Naapurit"-pelin arvontalähetyksiä MTV3- ja Sub-kanavilla. Hän on ollut myös Lidl-kauppaketjun mainoskasvona.
Suomen Näyttelijäliitto valitsi Karvisen vuonna 2022 Vuoden teatterinäyttelijäksi.
Lidija Aleksejeva

Lidija Vladimirovna Aleksejeva (, 4. heinäkuuta 1924 Moskova, Venäjän SFNT – 26. kesäkuuta 2014) oli Neuvostoliittoa edustanut koripallovalmentaja ja koripalloilija. Hän voitti pelaajana neljä Euroopan mestaruutta ja valmentajana kaksi olympiakultaa, viisi maailmanmestaruutta ja 12 Euroopan mestaruutta. Aleksejeva on valittu Basketball Hall of Fameen ja FIBA Hall of Fameen.
Aleksejeva kuoli hieman ennen 90. syntymäpäiväänsä 26. kesäkuuta 2014.
Pelaajaura.
Pelaajana Aleksejeva voitti maajoukkueessa neljä Euroopan mestaruutta.
Valmentajaura.
Aleksejeva valmensi Neuvostoliiton naismaajoukkuetta 22 vuoden ajan 1962–1984. Tuona aikana Neuvostoliitto voitti jokaisen kansainvälisen arvoturnauksen johon osallistui (Neuvostoliitto boikotoi vuoden 1979 MM-kilpailuja Etelä-Koreassa).
Veijo Turpela

Veijo Turpela (s. 10. joulukuuta 1966) on suomalainen entinen pesäpalloilija ja kaksinkertainen pesäpallon Suomen-mestari vuosilta 1988 ja 1989. Turpela on ollut mukana yhdeksässä Itä–Länsi-ottelussa. 
Molemmat mestaruutensa Turpela voitti Alajärven riveissä. Urallaan hän pelasi Superpesiksessä 367 ottelua. Alajärven lisäksi Turpela edusti urallaan Kaisaniemen Tiikereitä. 
Peliuransa jälkeen hän on toiminut Superpesiksen kurinpitopäällikkönä ja Vihdin Pallon juniorijoukkueen päävalmentajana. Nykyisin Turpela työskentelee myös Hartman Rauta Oy:llä johtotehtävissä.
Gustav Struve

Gustav Struve (alkujaan von Struve; 11. lokakuuta 1805 München, Baijeri – 21. elokuuta 1870 Wien, Itävalta-Unkari) oli saksalaisen vallankumouksellinen agitaattori, joka yritti vuoden 1848 vallankumouksen aikana useita kertoja nostattaa tasavaltaisen kansannousun Badenissa.
Struven isä oli Venäjän asiainhoitaja Badenin suurherttuakunnan pääkaupungissa Karlsruhessa. Struve työskenteli itse ensin asianajajana Mannheimissa, ja vuosina 1846–1848 hän toimitti itse perustamaansa "Deutscher Zuschauer" -nimistä radikaalia ja tasavaltalaista lehteä. Yhdessä Friedrich Heckerin kanssa hän laati syyskuussa 1847 julkaistun radikaalin poliittisen ohjelman, jonka otsikkona oli ”Badenin kansan kolmetoista vaatimusta”. Maaliskuun vallankumouksen jälkeen Struve osallistui keväällä 1848 Heckerin Badenissa johtamaan kansannousuun, jonka tavoitteena oli tasavallan perustaminen. Hankkeen kukistamisen jälkeen Struve pakeni Strasbourgiin, missä hän suunnitteli muiden pakolaisten kanssa uuden kansannousun nostattamista Badenissa. Struven johtama pieni vapaaehtoisjoukko yritti aloittaa uuden tasavaltalaisen kansannousun syyskuussa 1848, mutta kärsi nopeasti tappion Staufenin luona käydyssä yhteenotossa 25. syyskuuta. Struve oli sen jälkeen vangittuna, mutta hänet vapautettiin Badenin toukokuun 1849 vallankumousyrityksen yhteydessä. Tämänkin hankkeen epäonnistuttua hän pakeni Sveitsiin.
Vuosina 1851–1862 Struve asui New Yorkissa Yhdysvalloissa. Hän kirjoitti tuona aikana suuren maailmanhistorian "Allgemeine Weltgeschichte", joka ilmestyi yhdeksässä niteessä vuosina 1853–1860. Hän palveli vuoden ajan Pohjoisvaltioiden armeijassa Yhdysvaltain sisällissodan aikana, kunnes palasi Eurooppaan. Hän kuoli vuonna 1870 Wienissä.
Struve julkaisi myös frenologiaa käsitelleitä tutkimuksia.
Kandidaattikeskus

Kandidaattikeskus (tuttavallisemmin Kandilafka tai Otakaari 1) on Espoon Otaniemessä sijaitseva arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema rakennus, joka nykyään on osa Aalto-yliopiston kampusta. Aiemmin rakennus tunnettiin nimellä Teknillisen korkeakoulun päärakennus ja Aalto-yliopiston perustamisen jälkeen hetken myös Kanditalona.
Päärakennuksen ensimmäinen osa valmistui Teknillisen korkeakoulun käyttöön vuonna 1965 ja auditorion käsittävä lisärakennus 1975. Lisäsiiven suunnitteli Elissa Aalto. Sen hallintosiipi on sijoitettu samalle paikalle, jossa aikoinaan sijaitsi Otaniemen kartanon päärakennus. Vuonna 1969 sen viereen valmistui niin ikään Aallon suunnittelema kirjastorakennus. Rakennukset kuuluvat Otaniemen muun kampusalueen tavoin Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Rakennukset peruskorjattiin vuosina 2011–2013.
Raivo (nimi)

Raivo on virolainen miehen etunimi. Sitä pidetään Virossa nimen Raimund ja Robert muunnoksena, mutta on myös esitetty, että sen taustalla olisi kuitenkin viron kielen sana "raev", joka vastaa suomen kielen sanaa "raivo". Suomessa nimeä Raivo on annettu erittäin vähän.
Adrian Kempe

Michael Adrian Kempe (s. 13. syyskuuta 1996 Kramfors, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Los Angeles Kingsissä. Kings varasi Kempen ensimmäisellä kierroksella 29. pelaajana vuonna . Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Kempen vahvuuksiin kuuluvat voima, koko, työteliäisyys, aloitukset, maalineduspelaaminen ja laukaus.
Ura.
Seuraura.
Kempen kasvattajaseura on Kramfors-Alliansen. Hän siirtyi 15-vuotiaana Djurgårdens IF:ään kaudeksi 2011–2012, joka päättyi U16 SM:n mestaruuteen. Kaudeksi 2012–2013 Kempe siirtyi MODO Hockeyn paitaan. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan seuran U20-junioreissa voittaen kauden päätteeksi J20 SuperElitin hopeaa, mutta Kempe vahvisti myös MODO:n U18-junioreita, joissa hän voitti J18 Elitin hopeaa.
OHL-joukkue Barrie Colts varasi Kempen 107. pelaajana , mutta hän ei siirtynyt Pohjois-Amerikkaan. Kaudella 2013–2014 17-vuotias Kempe nousi MODO:n SHL-joukkueeseen, jossa tulokaskausi toi 45 runkosarjaottelussa tehot 5+6=11 ja kahdessa playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Hän teki SHL-debyyttinsä 19. syyskuuta 2013 Leksands IF:ää vastaan. Kempe pelasi ison osan kaudestaan myös MODO:n J20-junioreissa, jonka varakapteenina hän toimi. Kempe vahvisti myös seuran J18-junioreita, joiden paras pistemies ja maalintekijä hän oli kevään 2014 pudotuspeleissä tehoilla 5+3=8. Hän voitti kauden päätteeksi J18 Elitin mestaruuden. Kesäkuussa Kempe teki kaksivuotisen jatkosopimuksen MODO:n kanssa.
Los Angeles Kings varasi Kempen ensimmäisellä kierroksella 29. pelaajana . SHL-kauden 2014–2015 jälkeen, huhtikuussa 2015 hän teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Kingsin kanssa ja siirtyi AHL-joukkue Manchester Monarchsin vahvuuteen. Kempe teki siellä kolmessa runkosarja- ja 17 playoff-ottelussa tehot 8+1=9 ja voitti kauden päätteeksi Calder Cupin. Kauden 2015–2016 Kempe aloitti Kingsin uudessa farmijoukkueessa, Ontario Reignissa.
Heinäkuussa 2022 Kempe teki Kingsin kanssa neljän vuoden mittaisen ja yhteensä 22 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. 
Marraskuussa 2025 Kempe solmi Kingsin kanssa kahdeksanvuotisen ja yhteensä 85 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura.
Kempe pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2015 ja 2016. Hän oli ensimmäisessä turnauksessa neljällä osumallaan Ruotsin paras maalintekijä Oskar Lindblomin ja Lucas Wallmarkin kanssa. Vuoden 2016 turnauksessa Kempe valittiin joukkueensa top-3-pelaajaksi.
Kempe pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014 ja Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2013. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2013.
Aikuisten MM-kilpailuissa Kempe oli voittamassa maailmanmestaruutta vuonna 2018.
Muuta.
Kempen isoveli Mario pelaa SM-Liiga-joukkue Tapparassa. Veljesten isä Mikael on valmentanut Ruotsin alemmissa sarjoissa.
Okratoksiini A

Okratoksiini A on okratoksiinien aineryhmään kuuluva homesienten muodostama homemyrkky. Sitä voi esiintyä ainakin Aspergillus ochraceus, Aspergillus niger ja Penicillium viridicatum homesienten saastuttamassa viljassa, kahvissa, kaakaossa, oluessa ja viinissä. Okratoksiini A on karsinogeeninen eli syövälle altistava ja lievästi mutageeninen. Se voi estää proteiinisynteesiä sekä aiheuttaa lipidiperoksidaatiota eli rasvojen härskiintymistä. Okratoksiini A voi aiheuttaa esimerkiksi munuaisvaurion kuten Balkanin nefropatian.
Okratoksiini A:n kemiallinen kaava on C20H18ClNO6, moolimassa 403,81,23 g/mol ja CAS-numero 303-47-9. Okratoksiini A liukenee hieman veteen eli 0,4246 mg/l (25 °C:n lämpötilassa). Se liukenee myös kohtalaisesti kloroformiin, etanoliin, metanoliin ja ksyleeniin.
Codex Gigas

Codex Gigas eli Gigas librorum, josta käytetään joskus myös nimeä Paholaisen Raamattu, on keskiaikainen latinankielinen käsikirjoitus, joka sisältää samojen kansien välissä "Raamatun" sekä muun muassa historiaa, yleistiedettä ja lääketiedettä käsitteleviä teoksia. "Codex Gigas" nimitys tulee kirjan valtavasta koosta. Kirjan sivut ovat 89 cm pitkiä ja 49 cm leveitä ja se koostuu 310 pergamentista.
"Codex Gigas" on todennäköisesti suurikokoisin keskiaikainen latinankielinen kirja, joka on säilynyt. Yksi kirjuri on kirjoittanut koko käsikirjoituksen. Legendan mukaan koko käsikirjoitus valmistui Paholaisen avustuksella vain yhdessä yössä, ja siksi kirjuri piirsi yhdelle sivulle koko sivun kokoisen Paholaisen kuvan. Siitä tulee myös kirjasta käytetty nimitys Paholaisen Raamattu. Kirjaa pidettiin keskiajalla yhtenä maailman ihmeistä.
Käsikirjoitus on alun perin kirjoitettu Böömissä, nykyisen Tšekin alueella 1200-luvun alussa, mutta ruotsalaiset toivat sen vuonna 1649 Prahasta sotasaaliina Tukholmaan, jossa sitä nykyään säilytetään Ruotsin kuninkaallisessa kirjastossa.
Historia.
Koodeksin kirjoitusajankohta ja -paikka on ajoitettu Böömiin vuosien 1204 ja 1230 välille koodeksiin merkittyjen nimien perusteella. Koodeksin ensimmäiselle sivulle tehtyjen merkintöjen perusteella ensimmäinen tunnettu omistaja, Podlažicen benediktiiniläisluostari, joka sijaitsi nykyisen Tšekin Chrastin kaupungin alueella, panttasi kirjan rahavaikeuksissaan Sedlecin sisterssiläisluostarille vuonna 1295. Alkuperäistä kirjoittajaa ei tunneta, mutta on epätodennäköistä, että näin suurta teosta olisi pystytty tekemään pienessä ja köyhässä Podlažicen luostarissa.
Seuraavina vuosisatoina koodeksin omistivat eri luostarit Tšekin alueella, kunnes okkultismista kiinnostunut Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Rudolf II lainasi ja jätti palauttamatta sen 1594.
Vuonna 1649, kolmikymmenvuotisen sodan aikana, ruotsalaiset veivät koodeksin sotasaaliina Tukholmaan, jossa sitä säilytettiin Tukholman linnassa vuoden 1697 linnapaloon saakka. Koodeksi vaurioitui linnapalon aikana. Tarinan mukaan koodeksi pelastettiin heittämällä se ulos ikkunasta. Nykyään koodeksia säilytetään Ruotsin kuninkaallisessa kirjastossa, Tukholmassa.
Rakenne.
Koodeksi koostuu useista yleensä erillisistä latinankielisistä kirjoituksista. Poikkeuksellisesti osa kirjoituksista on sijoitettu "Vanhan" ja "Uuden testamentin" väliin. Kirjat on järjestetty seuraavassa esitettyyn järjestykseen:
Legenda.
Legenda Podlažicen luostarin munkista, joka syntiensä takia aiottiin sulkea umpeen muurattuun huoneeseen, on esiintynyt jo keskiajalla. Munkki yritti saada syntinsä sovitetuksi lupaamalla kirjoittaa maailman suurimman kirjan yhden yön aikana. Huomatessaan tämän mahdottomaksi, munkki pyysi apua Paholaiselta. Paholainen auttoi häntä ja sai tästä hyvästä myös kuvansa kirjaan. Munkki pelastui umpeenmuuraustuomiolta, mutta menetti mielenrauhansa sekä sielunsa Paholaiselle. Myöhemmin munkki kuoli, kun hän Neitsyt Marian avulla irtisanoi sopimuksensa Paholaisen kanssa.
Like a G6

Like a G6 on Far East Movementin kappale studioalbumilta "Free Wired". Kappaleella vierailevat The Cataracs sekä Dev, ja se julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä 13. huhtikuuta 2010. Kaikki esittäjät olivat mukana kappaleen tekemisessä, ja sen tuotannosta vastasi The Cataracs. Kappaleen kertosäkeessä Dev samplettaa oman ”Booty Bounce” -singlensä kertosäettä, jonka sanoittamisesta sekä tuottamisesta vastasi myös The Cataracs.
”Like a G6” pääsi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kärkeen kahdeksi viikoksi. Se on yksi niistä tähän mennessä kahdeksasta ainoasta singlestä, jotka ovat palanneet Billboardin listalla ensimmäiselle sijalle kahden tai useamman viikon tauon jälkeen. Kappale pääsi listan kärkeen myös Uudessa-Seelannissa ja Etelä-Koreassa sekä saavutti sijan kymmenen parhaan joukossa Isossa-Britanniassa, Kanadassa, Australiassa, Belgiassa, Alankomaissa, Thaimaassa, Ruotsissa, Sveitsissä ja Slovakiassa.
Booty Bouncessa ilmaistava sana ”G6”, jota sampletetaan kappaleessa ”Like a G6”, tuli kappaleen teossa esille, kun kappaleen tuottajat, The Cataracsin jäsenet yrittivät saada rimmaavaa samaa lauseelle ”Sippin’ sizzurp in my ride, like Three 6”. Tämä on viittaus vuonna 2000 julkaistuun Three 6 Mafian kappaleeseen ”Sippin’ on Some Syrup”. He päättivät käyttää nimeä ”G6”, viitaten hyperbolistisesti yksityiseen Gulfstream IV -lentokonemalliin, jolla taas viitataan ”G4”-sanaan. Sanaa ”G4” oli jo käytetty lukuisissa kappaleissa, kuten Draken vuonna 2009 julkaistussa kappaleessa ”Forever”. Heidän valitsemansa ”G6” oli Far East Movementin jäsenen, Kev Nishin mukaan ”ilmavampi kuin G4”. Kappaleen on virheellisesti arvioitu kuvaavan muita asioita, kuten Pontiac G6- automallia ja Suunnon G6-kompassia. On olemassa myös Gulfstreamin Gulfstream G650 -malli, joskaan tekijät eivät olleet tietoisia tästä kappaleen tekohetkellä.
Lappia-talo

Lappia-talo on Rovaniemellä sijaitseva arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema teatteri- ja kongressikeskus. Yhdessä kaupungintalon ja kirjaston kanssa Lappia-talo muodostaa Rovaniemen hallinto- ja kulttuurikeskuksen, eli Aalto-korttelin. 
Rakennuksen ensimmäinen osa, joka käsitti muun muassa Yleisradion sekä Lapin musiikkiopiston tilat valmistui vuonna 1961, teatteri- ja kongressisalit puolestaan valmistuivat vuosina 1972 ja 1975. Talo on osa Rovaniemen hallinto- ja kulttuurikeskusta, johon kuuluvat myös Aallon suunnittelemat kaupunginkirjasto (1965) sekä kaupungintalo (1988). Rakennukset kuuluvat Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Lappia-talossa on kolme salia; vinttinäyttämö Kero, kellariteatteri Saivo sekä suuri Tieva-sali. Kerolla on 70 paikkaa, Saivolla 150–200 paikkaa ja Tievalla 386 paikkaa. Rakennuksessa toimii Rovaniemen Teatteri.
Vuosina 2013–2015 Lappia-taloon toteutettiin laaja peruskorjaus ja laajennus, jonka yhteydessä saneerattiin teatterin ja musiikkiopiston tiloja ja rakennettiin uusi maanalainen laajennusosa, jonne tuli teatterin lavastamo. Remontti maksoi noin 20 miljoonaa euroa. Teatteria remontoitiin vielä vuonna 2018 mm. ilmastoinnin osalta, sillä varsinaisessa remontissa uusittu ilmanvaihtoa ei ollut mitoitettu tarpeeksi isoksi teatterin tarpeisiin nähden.
Lappia-talossa tiloja pitäneen Ylen Rovaniemen osasto uutisoi tammikuussa 2021 muuttavansa uusiin tiloihin. Helmikuussa 2022 Rovaniemen sivistyslautakunta päätti hyväksyä Rovaniemen kuvataidekoulun siirtymisestä Lappia-taloon entisiin Ylen tiloihin. Kuvataidekoulun on tarkoitus siirtyä tiloihin vuoden 2022 alussa korjaustöiden valmistuttua.
* Rovaniemen kirjasto ja kaupungintalo Alvar Aalto Route -sivustolla
Loca People

Loca People (tunnetaan myös nimellä "Loca People (La Gente Está Muy Loca)" tai "Loca People (What the Fuck!)") on espanjalaisen DJ-tuottaja Sak Noelin kappale. Alankomaalainen laulaja Esthera Sarita esittää kappaleen sanoitukset. Kappaleen julkaisi Blanco y Negro Music 9. helmikuuta 2011, samalla kun kappaleen musiikkivideo julkaistiin videopalvelu YouTubessa; Italiassa kappaleen julkaisi 3. maaliskuuta 2011 Do It Yourself ja monissa muissa maissa 24. heinäkuuta 2011. Isossa-Britanniassa se julkaistiin vasta 25. syyskuuta 2011. Kappale oli Britannian singlelistan ensimmäisellä sijalla 2. lokakuuta 2011, ja se oli Sak Noelin ensimmäinen kyseisellä listalla ensimmäisen sijan saavuttanut kappale. Tämän myötä "Loca People" oli ensimmäinen espanjankielinen single, mikä pääsi listan kärkeen Isossa-Britanniassa sitten vuonna 2002 julkaistun DJ Sammyn Heavenin.
Friedrich von Gagern

Friedrich von Gagern (24. lokakuuta 1794 Weilburg, lähellä Mainzia – 20. huhtikuuta 1848 lähellä Kaldernia, Baden) oli saksalainen paroni ja kenraali, joka palveli pääosan urastaan Alankomaiden armeijassa. Hän kukisti huhtikuussa 1848 Badenissa niin sanotun Heckerin kansannousun, mutta sai itse surmansa ainoassa taistelussa.
Friedrich von Gagernin isä oli Napoleonin sotien ajan valtiomies Hans Christoph Ernst von Gagern ja hänen nuorempia veljiään olivat vallankumousvuoden 1848 näkyviin poliitikkoihin kuuluneet Heinrich ja Max von Gagern. Friedrich von Gagern palveli vuosina 1812–1814 Itävallan ja sen jälkeen Hollannin armeijassa taistellen Napoleonin joukkoja vastaan. Hän osallistui muun muassa Leipzigin ja Waterloon taisteluihin. Napoleonin sotien päätyttyä hän viimeisteli kesken jääneet opintonsa Heidelbergin yliopistossa ja liittyi Saksan yhdistymistä ajaneeseen "Burschenschaft"-opiskelijajärjestöön. Sen jälkeen hän palasi sotilasuralle Hollantiin. Gagernista tuli Hollannin armeijan esikuntapäällikkö, ja hän osallistui siinä ominaisuudessa vuosien 1830–1831 epäonnistuneeseen sotaretkeen Belgian takaisinvaltaamiseksi. Gagern toimi vuosina 1842–1844 Pohjois-Hollannin joukkojen komentajana, minkä jälkeen hänet lähetettiin tarkastusmatkalle Sundasaarille Hollannin Itä-Intiaan. Palattuaan maailman ympäri hänet nimitettiin 1847 Etelä-Hollannin joukkojen komentajaksi sekä Haagin kaupungin sotilaskuvernööriksi..
Vallankumouksen puhjettua keväällä 1848 Saksassa Gagern palasi kotimaahansa. Kysymättä lupaa Hollannin hallitukselta hän suostui huhtikuussa ryhtymään niin sanottua Heckerin kansannousua kukistamaan lähetettyjen Badenin armeijan joukkojen päälliköksi. Hän sai surmansa Kandernin lähellä käydyssä yhteenotossa yritettyään ensin suostutella Heckerin johtamat kapinalliset laskemaan vapaaehtoisesti aseensa. Gagernin joukot kuitenkin voittivat taistelun ja kansannousu päättyi siihen.
Suur-Karjala

Suur-Karjala oli Joensuussa vuosina 1919–1922 ilmestynyt sanomalehti.
Edistyspuolueen äänenkannattajana toiminut "Suur-Karjala" perustettiin sen jälkeen kun Joensuun molemmat porvarilehdet, "Karjalainen" ja "Karjalan Sanomat" olivat vuonna 1918 joutuneet monarkistien haltuun. Lehti ei pärjännyt kilpailussa kokoomuksen "Karjalaisen" ja maalaisliiton "Karjalan Maan" kanssa ja se lopetettiin tappiollisena.
Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden julkaisija oli Suur-Karjalan Kirjapaino Oy. Päätoimittajina työskentelivät Johannes Laine (vastaava toimittaja 1919), Aarne Alpo Rahunen (1919–1920), Aarne Ryynänen (1920–1921) ja Niilo Pärnänen (1921–1922).
Kaksi kaupunkia (vuoden 1911 elokuva)

Kaksi kaupunkia () on vuonna 1911 ensi-iltansa saanut William Humphreyn ohjaama yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva. Elokuva on genreltään historiallinen draama, joka sijoittuu 1790-luvulle. Elokuvan tuottajana toimi J. Stuart Blackton, ja elokuva perustuu Charles Dickensin samannimiseen romaaniin "Kaksi kaupunkia" vuodelta 1859. Romaanin pohjalta Eugene Mullin laati elokuvan käsikirjoituksen. Vitagraph Studios oli elokuvan tuotantoyhtiönä ja General Film Company levittäjäyhtiönä.
"Kahden kaupungin" pääosissa ovat Maurice Costello ja Florence Turner. "Kaksi kaupunkia" kuvattiin New Yorkin Brooklynissä Vitagraphin studioilla ja Coney Islandilla. "Kaksi kaupunkia" on yhteensä 30 minuutin mittainen, ja sitä esitettiin kymmenen minuutin verran kolmena päivänä. Ensimmäinen kela esitettiin ensimmäisen kerran 21. helmikuuta, toinen 24. helmikuuta ja kolmas 25. helmikuuta 1911. Elokuvauransa vasta aloittanut Norma Talmadge esiintyy elokuvassa Miminä, joka on matkalla giljotiiniin. Kun naispääosaa esittänyt Florence Turner sairastui elokuvan kuvauksien aikana, Talmadge toimi Turnerin sijaisena tämän roolissa. Talmadgen Turnerille tarkoitetut kohtaukset kuvattiin siten, että Talmadge oli selin kameraan. "Kaksi kaupunkia" on säilynyt nykypäivään asti, ja se on julkaistu Yhdysvalloissa VHS:lle ja DVD:lle. Vuoden 2007 DVD-julkaisussa elokuva on vain 21 minuuttia pitkä, koska elokuvasta puuttuu yksi kela.
Juoni.
Lakimies Sydney Caron rakastuu Lucie Manetteen, joka on ranskalaisylimystön uhrin tytär. Kun Caron puolustaa syytettyä Charles Darneyta menestyksekkäästi, Lucie rakastuu ja avioituu Darnayn kanssa. Cartonin rakkaus Lucieta kohtaan jää yksipuoliseksi. Kun vallankumoustuomioistuin tuomitsee Darnayn kuolemaan, Darnayn kohtalo lepää Cartonin käsillä.
Vakka-Suomi (sanomalehti)

Vakka-Suomi oli Uudessakaupungissa vuosina 1908–1923 ilmestynyt sanomalehti.
Nuorsuomalainen "Vakka-Suomi" perustettiin vanhasuomalaisten "Uudenkaupungin Sanomien" kilpailijaksi. Sen julkaisija Iivari Partanen myi kilpailussa toiseksi jääneen lehden vuodenvaihteessa 1918–1919 maalaisliittolaisille. Partasen kirjapainon vuoden 1919 lopulla ostanut maalaisliittolainen Oy Maaseutu alkoi vuonna 1923 julkaista Turussa uutta "Turunmaa"-lehteä ja lopetti "Vakka-Suomen" sen tieltä.
Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina työskentelivät Iivari Partanen (1908–1919), Väinö Kivilinna (1919), Eero Heilä (1920–1921), A. H. Kokko (1921–1922) ja Iivari Kajanto (1922–1923).
Vaasan Lehti (1914–1915)

Vaasan Lehti oli Vaasassa vuosina 1914–1915 ilmestynyt sanomalehti.
A. F. Shützin toimittama "Vaasan Lehti" perustettiin yhdistämään vanhasuomalaisten kieliohjelmaa kannattaneita perustuslaillisia. Lehteä ei hyväksytty paikallisten nuorsuomalaisten äänenkannattajaksi ja se lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden julkaisijana toimi C. A. Heinzen kirjapaino.
Vaasan Lehti (1880–1893)

Vaasan Lehti oli Vaasassa vuosina 1880–1893 ilmestynyt sanomalehti.
Suomenmielisen "Vaasan Lehden" ja sen ruotsinkielisen sisarlehden "Wasa Tidningin" perustaja oli entinen "Vaasan Sanomien" toimittaja Waldemar Sandman. Sen myöhemmät toimittajat Niilo Kivinen ja Karl Alfred Lundqvist kuuluivat suomalaisuusliikkeen yhteiskunnallisesti radikaaliin siipeen. 1890-luvulla lehti hävisi kilpailun Ossian Ansaan paremmin toimitetulle "Pohjalaiselle".
Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 1 500 kappaletta vuonna 1891. Sen julkaisijana toimi Vaasan Painoyhtiö. Päätoimittajina työskentelivät Waldemar Sandman (1880–1888), Niilo Kivinen (1888–1889), Karl Alfred Lundqvist (1889–1891), Kaarlo E. Kahva (1891–1892) ja Kaarlo August Järvi (1892–1893).
Wiburgs Mancherley

Wiburgs Mancherley oli Viipurissa vuonna 1821 ilmestynyt kaupungin ensimmäinen sanomalehti.
Saksankielisen lehden julkaisija oli Viipuriin kirjapainon vuonna 1814 perustanut entinen Frenckellin kirjapainon faktori Anders Cedervaller. Sen kielivalinta oli ymmärrettävä, sillä saksalaiset, jotka vuonna 1812 muodostivat 13 prosenttia Viipurin asukkaista, olivat kaupungin vaikutusvaltaisin väestöryhmä. Lehden toimittajana työskenteli 77-vuotias eversti Carl Josef von Bell, joka aikaisemmin oli ollut Venäjän armeijan palveluksessa. Kerran kuukaudessa ilmestynyt "Wiburgs Mancherley" oli luonteeltaan enemmänkin aikakauslehti, jonka sisältö koostui muista lehdistä lainatuista sekalaisista kirjoituksista. Hengeltään se edusti valistuksen ja hyödyn oppeja. Uutisia tai paikallista aineistoa siinä ei ollut juuri lainkaan.
Pienikokoisen "Wiburgs Mancherleyn" vuosikerta käsitti 374 sivua ja 404 numeroitua kirjoitusta. Lehden levikki ei ole tiedossa, mutta ilmeisesti se ei ollut mikään kaupallinen menestys. Myöhemmin Cederwaller haki lupaa uudelle viikkolehdelle, joka alkoi ilmestyä vuoden 1823 alusta nimellä "Wiburgs Wochenblatt".
Toyonaka

Toyonaka () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa aivan Osakan kaupungin pohjoispuolella ja rajautuu lännessä Hyōgon prefektuurin Amagasakin ja Itamin kaupunkeihin. Kaupungin etelärajalla virtaa Kanzakijoki. Toyonakassa on 394 823 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 36,38 neliökilometriä. Se on valittu yhdeksi Japanin ydinkaupungeista.
Vuonna 1889 Japanin kunnallishallinnon perustamisen yhteydessä syntyi Toyonakan kyläkunta Toyoshiman piirikunnan viiden kyläkunnan liittyessä yhteen. Uudelle kunnalle annettiin nimi ”Toyonaka” ("naka" tarkoittaa ’keskellä’), koska se sijaitsi piirikunnan keskiosassa. Myöhemmin kyläkunnasta tehtiin maaseutukaupunki, ja kaupunkioikeudet Toyonaka sai vuonna 1936 maaseutukaupungin ja kolmen ympäröivän kyläkunnan kuntaliitoksen myötä. Kaupunki on kasvanut nopeasti Osakan nukkumalähiönä, esimerkiksi valtavan Senri New Town -aluerakentamishankkeen myötä. Osakan kansainvälinen lentoasema sijaitsee osittain Toyonakan alueella.
Vuoksi (sanomalehti)

Vuoksi oli Käkisalmessa vuosina 1889–1901 ilmestynyt sanomalehti.
"Vuoksi" oli Käkisalmen ensimmäinen sanomalehti. Se oli nuorsuomalaisten äänenkannattaja, joka levisi Käkisalmen kihlakunnan alueelle sekä aluksi myös Kurkijoen ja Parikkalan suuntaan. Sortovuosina perustuslaillista linjaa ajanut lehti joutui viranomaisten lakkauttamaksi, minkä jälkeen sen kirjapainossa painettiin vielä useiden kuukausien ajan perustuslaillista maanalaista kirjallisuutta. Myöhemmin Käkisalmen nuorsuomalaisten äänenkannattajaksi muodostui vuonna 1896 perustettu, aluksi vanhasuomalainen "Itä-Karjala".
Lehti ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1893 lähtien kahdesti ja vuodesta 1898 kolmesti viikossa. Sen levikki oli 600 kappaletta vuonna 1900. Päätoimittajina työskentelivät Markus Lankinen (1890–1898) ja Pekka Komonen (1899–1901).
Åland (1868)

Åland oli vuoden 1868 alussa ilmestynyt ahvenanmaalainen sanomalehti.
Finströmin kirkkoherran Frans Peter von Knorringin perustama "Åland" oli Ahvenanmaan ensimmäinen sanomalehti. Turussa painettua lehteä ilmestyi vain viisi numeroa. Yhteydet Turun ja Ahvenanmaan välillä olivat talvisaikaan huonot ja maakunnan sivistyneistö liian pieni kannattamaan omaa sanomalehteä. Uusi "Åland"-lehti alkoi ilmestyä vasta vuonna 1891.
Savotar

Savotar (kesäkuusta 1918 lähtien Savon Jääkäri) oli Kuopiossa vuosina 1906–1921 ilmestynyt sanomalehti.
Kauppaneuvos Herman Saastamoisen perustama ja kustantama "Savotar" oli Kuopion vanhasuomalaisten äänenkannattaja. Kauppaneuvoksen kuoltua lehden tukijana jatkoi hänen poikansa A. H. Saastamoinen. "Savottarella" oli läheiset suhteet jääkäriliikkeeseen ja vuonna 1917 se oli voimakas itsenäisyyden kannattaja. Sisällissodan jälkeen lehti kannatti monarkiaa ja Itä-Karjalan valloituspolitiikkaa.
Sen jälkeen kun "Savo" oli syksyllä 1918 joutunut monarkistien haltuun, kokoomuspuolueella oli Kuopiossa kaksi äänenkannattajaa. "Savon Jääkäri" ei pystynyt kilpailemaan kaupungin valtalehden kanssa, ja Itä-Karjalan kysymyksen menetettyä ajankohtaisuutensa Saastamoinen lopetti lehtensä.
Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden julkaisijana toimi Kuopion Sanomalehti ja Kirjapaino Oy. Sen päätoimittajina työskentelivät Akseli Lipponen (1906–1907), Olli Nevalainen (1907–1910), B. W. Rauhamaa (1910–1911), Aarno Kemppainen (1911–1918), Emerik Olsoni (1918–1919) ja Aarne Rossander (1919–1921).
Savonlinna (1883–1901)

Savonlinna oli Savonlinnassa vuosina 1883–1901 ilmestynyt sanomalehti.
Lehden perustaja oli edellisen "Savonlinna"-lehden kirjapainon ostanut kaupunginvouti K. G. Ekman. Se oli linjaltaan suomenmielinen ja myöhemmin nuorsuomalainen. "Savonlinnan" Maria Ramstedt oli vuonna 1889 "Sammon" Ida Grönroosin ohella Suomen ensimmäinen naispuolinen päätoimittaja. Sortovuosina perustuslailliselle kannalle asettunut lehti arvosteli kärkevästi hallituksen toimia ja se lakkautettiin yhden varoituksen jälkeen ainiaaksi.
"Savonlinna" ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1894 lähtien kahdesti ja vuodesta 1899 kolmesti viikossa. Sen levikki oli enimmillään 1950 kappaletta vuonna 1899. Päätoimittajina työskentelivät Emil Collan (1883–1884), Aleksander Ramstedt (1885–1889), Maria Ramstedt (1889–1894), Juho Alhola (1894–1895), Juho Seppälä (Lappi-Seppälä, 1895–1898), A. B. Sarlin (1898–1900), Matti Pärnänen (1900) ja V. A. Marjanen (1900–1901).
Viimeinen elokuva

Viimeinen elokuva ("The Last Picture Show") on yhdysvaltalainen mustavalkoinen draamaelokuva vuodelta 1971 ja ohjaajansa Peter Bogdanovichin tunnetuimpia teoksia. Sen käsikirjoitus perustuu Larry McMurtryn vuonna 1966 ilmestyneeseen romaaniin "The Last Picture Show".
Juoni.
Elokuvan tarina sijoittuu texasilaiseen pikkukaupunkiin marraskuusta 1951 lokakuuhun 1952. Nuoret Sonny Crawford (Timothy Bottoms) ja Duane Jackson (Jeff Bridges) käyvät high schoolin viimeistä luokkaa. Duane seurustelee Jacy Farrow’n kanssa, joka on kaupungin rikkaimman perheen kuvankaunis tyttö (Cybill Shepherd esikoisroolissaan). Molemmat pojat toimivat kapteeneina koulunsa heikosti menestyvässä amerikkalaisen jalkapallon joukkueessa, eikä asioita tee helpommaksi se, että Sonny aloittaa suhteen joukkueen valmentajan vaimon kanssa.
Pikkukaupunki on tekemässä kuolemaa, kun sen väestö muuttaa työn perässä isompiin naapurikaupunkeihin. Sonny ja Duane elävät samaan aikaan nuoruutensa loppua erilaisine seikkailuineen, edessään vastuun ottaminen itsestään. Ainoat jäljellä olevat huvitukset kaupungissa ovat heidän ystävänsä Sam the Lionin pyörittämät elokuvateatteri, biljardisali ja kahvila. Sitten tulee aika, että elokuvanäytännötkin joudutaan lopettamaan katsojien puutteessa.
Vastaanotto.
Ben Johnson sai roolistaan parhaan miessivuosan ja Cloris Leachman parhaan naissivuosan Oscar-palkinnot. Lisäksi elokuva oli Oscar-ehdokas useassa sarjassa: paras elokuva, ohjaus, sovitettu käsikirjoitus, kuvaus, ja Jeff Bridges ja Ellen Burstyn olivat sivuosa-Oscarien ehdokkaina.
"Viimeinen elokuva" valittiin vuonna 1998 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Jatko-osa ja ohjaajan versio.
Vuonna 1990 Bogdanovich toi ensi-iltaan "Viimeisen elokuvan" jatko-osan "Texasville – unohduksen maa", joka myös perustui McMurtryn tekstiin, vuonna 1987 julkaistuun romaaniin "Texasville". "Viimeisen elokuvan" näyttelijöistä mukana ovat Jeff Bridges, Cybill Shepherd, Timothy Bottoms, Cloris Leachman, Eileen Brennan, Randy Quaid, Sharon Ullrick ja Barc Doyle.
Vuonna 1992 Bogdanovich teki elokuvasta ohjaajan leikkauksen, johon hän otti mukaan seitsemän minuuttia kohtauksia, jotka Columbia Pictures oli vuonna 1971 vaatinut poistamaan pitääkseen elokuvan alle kahden tunnin mittaisena.
Elokuvat esitetään viimeisinä Yle Teeman teemalauantain elokuvina 22. huhtikuuta 2017, ja "The Last Picture Show’sta" esitetään ohjaajan leikkaus.
Savonlinna (1876–1881)

Savonlinna oli Savonlinnassa vuosina 1876–1881 ilmestynyt sanomalehti.
Maltillisen suomenmielisen "Savonlinnan" toimittaja oli kansakoulunopettaja Aleksander Ramstedt, joka perusti kaupunkiin myös kirjapainon. Savonlinnan ja lähiympäristön lisäksi lehti levisi myös kauemmaksi Savoon ja Pohjois-Karjalaan. Kerran viikossa ilmestyneen "Savonlinnan" alkumenestys oli hyvä, mutta jatkossa lehden sisältö köyhtyi ja se lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Lehden kirjapainon ostanut kaupunginvouti K. G. Ekman aloitti vuonna 1883 uuden "Savonlinna"-lehden.
Vilma Kinnunen

Vilma Irmeli Kinnunen (s. 4. lokakuuta 1988 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, joka valmistui Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta kesällä 2022. Kinnunen on näytellyt uransa alussa televisiosarjoissa "Presidentin kanslia" ja "Villa Helena". Myöhempiin töihin lukeutuu muun muassa vierailu "Paras vuosi ikinä" -komediasarjan toisella kaudella (2021) sekä Tellun rooli Markku Pölösen "Hamsterit"-elokuvassa (2023). 
Vilma Kinnunen liittyi Lahden kaupunginteatterin ensembleen syksyllä 2024, jonka riveissä hänet on nähty kaudella 2024-2025 kantavissa rooleissa Tom Waitsin säveltämässä musikaalissa The Black Rider, Virginia Woolfin Orlandossa sekä Enda Walshin kahden hengen näytelmässä Disco Pigs.
Uransa alkupuolella Kinnunen esitti pääroolin Savoy-teatterissa 2013 esitetyssä näytelmässä "Tumma ja hehkuva veri", joka perustui 1990-luvulla Yle TV2:lla esitettyyn televisiosarjaan. Kesällä 2014 hän näytteli Mustion linnan kesäteatterissa "Täydellinen tätini" -farssissa. Vuosina 2016–2018 Kinnunen näytteli Ylen "Uudessa päivässä" Terhin roolissa. Kinnunen nähtiin vuonna 2017 Espoon Kaupunginteatterin musiikkinäytelmässä "Äidin maa" Sofian roolissa sekä kesällä 2019 Joensuun Utran Uudessa Teatterissa teoksessa "Toivo Ryynäsen elämä ja teot", jossa Kinnusella oli useita rooleja.
Vilma Kinnunen on ollut mukana myös Ylioppilasteatterin toiminnassa vuosina 2012–2016.
Yksityiselämä.
Kinnusen vanhemmat ovat näyttelijät Satu Silvo ja Heikki Kinnunen. Hänen veljensä Paavo ja velipuolensa Santeri ovat myös näyttelijöitä.
Ennen näyttelijän uraansa Kinnunen on valmistunut Ravintolakoulu Perhosta vuonna 2007.