tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Laestadianernas Fridsföreningars Förbund

Laestadianernas Fridsföreningars Förbund r.f. (lyhennetään LFF) on ruotsinkielisten ja kaksikielisten lestadiolaisten rukoushuoneyhdistysten muodostama organisaatio Suomessa. Järjestöllä on kahdeksan jäsenyhdistystä Pohjanmaalla ja yksi Helsingissä. Jäsenyhdistykset ovat itsenäisiä ja päättävät omista asioistaan, kun taas LFF koordinoi yhteisiä työmuotoja, kuten lähetystyötä. LFF julkaisee myös lehteä, jonka nimi on "Sions Missionstidning" (suomennettuna Siionin Lähetyslehti). LFF toimii yhteistyössä suomenkielisen sisarjärjestönsä Lähetysyhdistys Rauhan Sanan (LYRS) kanssa, sekä norjalaisten ja ruotsalaisten itälestadiolaisen haaran organisaatioiden kanssa.
Historia.
"Sions Missionstidningiä" julkaistiin epäsäännöllisesti 1910-luvulta lähtien ja säännöllisesti vuodesta 1925. Tuolloin ruotsinkielinen lestadiolaisliike otti vastuun lehdestä. Vuosina 1920–1934 syntyi lestadiolaista herätystä Pedersören Kolpissa ja Siipyyn Skaftungissa.
Lestadiolaisuus jakautui Oulun kokouksessa kahteen leiriin vuonna 1934. Seuraavana vuonna ruotsinkieliset lestadiolaiset kokoontuivat Luotoon varmistamaan lehden jatkuvuutta ruotsinkielisen lestadiolaisliikkeen piirissä. Asia vahvistettiin Närvilän rukoushuoneella elokuussa 1935. Samalla korostettiin ruotsinkielisten lestadiolaisten tunnustavan samaa uskoa kuin aikaisemmin ruotsinkielisellä Pohjanmaalla.
Vuosien 1930–1980 välisenä aikana alueelle rakennettiin neljä lestadiolaista rukoushuonetta. Bosundiin rakennettiin uusi rukoushuone vuonna 1954. Toinen rukoushuone rakennettiin niin ikään Luotoon Risohällille. Vaasan tilat osoitteessa Kalastajankatu 5 myytiin ja lestadiolaiset saivat rukoushuoneen ja tilat samalla tontilla sijaitsevasta asuintalosta. Pietarsaareen rakennettiin uusi rukoushuone vuonna 1972.
Organisaatio.
LFF:n jäseniä ovat yhdeksän rekisteröityä rauhanyhdistystä ja rukoushuoneyhdistystä. Jäsenyhdistykset ovat itsenäisiä ja päättävät omista asioistaan. LFF:n jäseneksi voidaan hyväksyä rekisteröity rauhanyhdistys tai rukoushuoneyhdistys.
LFF:n toimintaa johtaa hallitus. Jokaisella jäsenyhdistyksellä on yksi edustaja hallituksessa, jotka valitaan neljäksi vuodeksi niin että puolet hallituksen jäsenistä valitaan joka toinen vuosi. Jäsen voidaan valita uudelleen aikaisintaan neljä vuotta toimikauden päätyttyä. Hallitus valitsee puheenjohtajan, varapuheenjohtajan, sihteerin ja talouden hoitajan.
LFF:n korkein päättävä elin on liiton vuosikokous, joka pidetään viimeistään toukokuussa hallituksen määrämässä paikassa Pohjanmaalla. Vuosikokouksessa jokaista jäsenyhdistystä edustaa kolme valtuutettua edustajaa. Vuosikokous valitsee hallituksen ja LFF:n toiminnanjohtajan sekä lähetyslehden Sions Missionstidningin toimittajan.
Vaikutusalue.
Ruotsinkielisen Pohjanmaan lestadiolaisuutta esiintyy runsaimmin Pedersören rovastikunnan alueella. Pienempiä lestadiolaiskeskittymiä on muun muassa Vaasassa ja Siipyyssä sekä pienempiä yhteisöjä Pirttikylässä, Ylimarkussa ja Kristiinankaupungissa.
Helsingin raitiolinjat

Helsingin raitioliikenne on osa HSL:n joukkoliikenneverkkoa. Se koostuu yhdestätoista raitiovaunulinjasta, jotka on merkitty numeroin 1–10 ja 13. Lisäksi linjanumerolla 15 liikennöi pikaraitiovaunu. Liikennöintinsä aloittavat 2020-luvun aikana myös uudet linjat 11–12, sekä niin kutsuttu Vantaan pikaraitiotie.
Käytössä olevat.
Linjastoon tehtiin viimeksi pysyviä muutoksia 12. elokuuta 2024, kun linja 13 eli Kalasatama–Pasila-raitiotie otettiin käyttöön. Lisäksi 2. syyskuuta 2024 useat linjat siirtyivät noin 1,5 vuodeksi poikkeusreiteille Mannerheimintien remontin vuoksi.
Matka-aika riippuu matka-ajankohdasta. Taulukkoon on merkitty lyhin HSL:n ilmoittama matka-aika.
H-tunnus.
Siirtoajot eli matkat varikkojen ja muun raitioverkon välillä liikennöidään H-tunnuksella.
Matkustajat saavat nousta siirtoajolla olevien vaunujen kyytiin.
Hankkeet.
Alla olevissa taulukoissa on sekä kaikkien nykyisen raitioverkoston linjojen laajennukset että pikaraitiotiehankkeet.
Rakenteilla.
Vantaan pikaraitiotien linjanumeroa ei olla vielä päätetty.
Käytöstä poistuneet.
Taulukossa ovat lakkautetut linjat sekä nykyisten linjojen aikaisemmat, nykyisestä oleellisesti poikkeavat reitit. Lyhytaikaiset poikkeusreitit ja vähäiset reittikatujen muutokset eivät ole mukana.
Pirjo Lankinen

Pirjo Lankinen (o.s. Moilanen, s. 1963) on suomalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi etenkin Laura Mäkimaan roolistaan Ylen draamasarjassa "Kotikatu". Hän on opiskellut näyttelemistä teatterikorkeakoulussa.
Hänellä on etiopialainen adoptiotytär.
Police (tuotemerkki)

Police on italialainen vaatemerkki, joka on tunnettu muotiasusteistaan. Vaatemerkki perustettiin vuonna 1983. Police erikoistui alun perin aurinkolaseihin, mutta on siirtynyt vuosien varella myös muiden tuotteiden lanseeramiseen.
Police lanseerasi ensimmäisen hajuvesivalikoimansa vuonna 1997 ja ensimmäisen kellomallistonsa vuonna 2003. Vuonna 2008 Police lanseerasi ensimmäisen vaatemallistonsa. 
Policea on vaatemerkin yli kolmenkymmenenvuotisen historian aikana mainostaneet useat julkisuuden henkilöt kuten Paolo Maldini, Bruce Willis, George Clooney, David Beckham, Neymar, Ji Chang-wook sekä Antonio Banderas.
Domus Gaudium

Domus Gaudium on Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan järjestysnumeroltaan kolmas ylioppilastalo. "Gaudium" on latinaa ja tarkoittaa iloa tai riemua. Rakennus sijaitsee Helsingin Etu-Töölössä Leppäsuon alueella, osoitteessa Mechelininkatu 3. Viereisessä korttelissa on ylioppilaskunnan omistama opiskelija-asuntola Domus Academica. Domus Gaudium vihittiin käyttöön marraskuussa 2008.
Rakennuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Brunow &amp; Maunula. Domus Gaudiumissa sijaitsee luentosaleja ja toimistotiloja. Helsingin yliopiston Karjalaisen Osakunnan, Kymenlaakson Osakunnan ja Wiipurilaisen Osakunnan tilat sijaitsevat Domus Gaudiumissa.
Ylioppilaskunnan jouduttua syksyllä 2025 myymään lähes kaikki kiinteistönsä, mukaan lukien Vanhan ja Uuden ylioppilastalon, noin 150 opiskelijajärjestön toiminta tullaan keskittämään Domus Gaudiumiin, joka jää ylioppilaskunnan käyttöön.
Zirə FK

Zirə Futbol Klubu on jalkapalloseura Bakun kaupungista. Seura pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla Azerbaidžanin Valioliigassa. Seura on pelannut koko historiansa pääsarjassa. Zirə pelasi ensimmäisen kerran Eurooppa-liigassa kaudella 2017–18, mutta putosi tuolloin toisella karsintakierroksella.
Zire sijoittuu vuosien 2020–2025 eurooppalaisten seurojen keskinäisessä UEFA:n seurapisterankingissa sijalle 318.
Andrej Plenković

Andrej Plenković (s. 8. huhtikuuta 1970 Zagreb) on kroatialainen poliitikko ja diplomaatti. Plenković on ollut Kroatian pääministeri lokakuusta 2016 lähtien ja Kroatian demokraattisen liiton johtaja heinäkuusta 2016 lähtien.
Elämä ja ura.
Plenković opiskeli oikeustiedettä Zagrebin yliopistossa. Hän työskenteli pitkään Kroatian ulkoministeriössä, jossa hän toimi muun muassa varaulkoministerin kansliapäällikkönä, Euroopan integraation osaston päällikkönä, Kroatian EU-delegaation varapäällikkönä ja Ranskan-varasuurlähettiläänä. Vuosina 2010-2011 hän oli Kroatian Euroopan integraatiosta vastaava valtiosihteeri.
Plenković valittiin HDZ:n ehdokkaana Kroatian parlamenttiin vuonna 2011 ja Euroopan parlamenttiin vuonna 2013. Hänet valittiin HDZ:n johtajaksi 17. heinäkuuta 2016 ja pääministeriksi parlamenttivaalien jälkeen 19. lokakuuta 2016.
Plenkovićia kuvaillaan keskustaoikeistolaiseksi ja EU-myönteiseksi poliitikoksi.
Inkilän kartano

Inkilän kartano eli Inkilänhovi on Juvalla Inkilän kylässä sijaitseva entinen rusthollitila. Kartanon nimi tulee tilan 1600-luvun puoliväliin saakka omistaneista Inkisistä. Kartanon koko oli 1 085 hehtaaria vuonna 1810 ja vuonna 1830 siihen kuului 14 torppaa.
Inkilän omisti vuodesta 1643 pistooliseppä Tuomas Juhonpoika. Hänen perikunnaltaan tila siirtyi vuoden 1700 tienoilla kornetti Fredrik Lemkelle ja sitten 1710-luvulla vänrikki Karl Johan Tawastille. Kartanon isäntinä olivat 1700-luvun puoliväliin saakka Tawastin sukuun avioituneet kapteeni Mikael Lunden ja kapteeni Kristian Wahl. 1700-luvun jälkipuoliskolla Inkilän omisti ensin kapteeni Karl Henrik Lunden ja sitten Juvan kirkkoherran Henrik Poppiuksen leski Katariina Poppius. Seuraava omistaja oli varatuomari Daniel Poppius 1805–1835. Poppiuksen perikunnalta kartanon osti 1847 kersantti Karl Miller, jonka suvun omistuksessa kartano oli 1970-luvulle saakka. 
Inkilän kartano oli talvisodan loppuvaiheessa päämajan käytössä, ja marsalkka Mannerheim asui siellä kahden viikon ajan. 1970-luvulla kartanon osti oopperalaulaja Martti Talvela, ja hänen kuoltuaan 1989 kartanon omistaa Talvelan tytär Johanna miehensä Severi Hirvosen kanssa. 
Kartanon nykyisen kivisen päärakennuksen rakennutti kersantti Karl Miller vuonna 1853 entisen lautakattoisen puisen päärakennuksen tilalle. Päärakennus korotettiin kaksikerroksiseksi ja sitä jatkettiin puisella jatko-osalla vuonna 1892. Päärakennus on entisöity 1980-luvun alussa. Kartanon pihapiirin rakennuksiin kuuluu väentupa, vuonna 1882 rakennettu navetta ja useita ulkorakennuksia. Kartanon huvimaja on purettu, ja lampolarakennus paloi 1989.
Everstienkivi

Everstienkivi on Virolahden kirkonkylässä noin 870 metriä Virolahden kirkosta pohjoiseen sijaitseva vuoden 1721 Uudenkaupungin rauhan rajakivi.
Kivi on kooltaan 1x2x2 metriä. Sen eteläsivulla ovat venäläisten tekemät hakkausmerkinnät: kaksi ristiä, joissa on vuosiluvut 1723 ja 1727. Jälkimmäinen vuosiluku viitannee kyseisenä vuonna pidettyyn maantarkastukseen eli revisioon. Ruotsalaiset hakkausmerkinnät kruunu ja F-kirjain ovat kiven länsisivulla.
Uudenkaupungin rauhan rajankäynnistä on Virolahdella säilynyt Everstienkiven lisäksi yhdeksän muuta rajakiveä: Hurppu, Itäkivi, Heijarinkivi, Kirkkotien kivi, Alapihlajan kivi, Sahantauksen kivi, Lepkankaan kivi, Kallionpellon kivi ja Käyhkäntien kivi.
Tromboksaanit

Tromboksaanit ovat ryhmä eikosanoideihin kuuluvia orgaanisia yhdisteitä. Ne vaikuttavat muun muassa verihiutaleiden takertumiseen toisiinsa verihyytymän muodostuessa ja verisuonten supistumiseen. Tromboksaaneille yhteinen rakenteellinen piirre on tetrahydropyraanirengas.
Biosynteesi ja biologinen rooli.
Tromboksaaneja esiintyy erityisesti verihiutaleissa. Yleisin tromboksaaneista on tromboksaani A2. Sitä muodostuu arakidonihaposta prostaglandiini H:n ollessa välivaiheena. Biosynteesiä katalysoivat entsyymit ovat syklo-oksigenaasi ja tromboksaanisyntaasi. Tromboksaani A2 on suhteellisen epästabiili molekyyli ja kun sen rakenteen sisältämä neljästä atomista koostuva rengas hajoaa, muodostuu tromboksaani B2:ta. Tämä yhdiste metaboloituu edelleen muun muassa 2,3-dinortromboksaani B2:ksi ja 11-dehyhdrotromboksaani B2:ksi. 
Biologisesti aktiivisin tromboksaaneista on tromboksaani A2. Se aikaansaa sileän lihaskudoksen supistumista, mikä supistaa verisuonia, indusoi verihiutaleiden takertumista toisiinsa ja siten verihyytymän syntymistä, supistaa keuhkoputkia ja vaikuttaa lymfosyyttien kasvuun ja erikoistumiseen. Asetyylisalisyylihappo on tromboksaanisyntaasin inhibiittori ja tähän perustuu sen veren hyytymistä ehkäisevä vaikutus. Tromboksaani B2 ja sen johdannaiset ovat biologisesti inaktiivisia.
Inter Club d'Escaldes

Inter Club d'Escaldes on jalkapalloseura Escaldes-Engordanyn kunnasta. Seura pelaa Andorran korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisióssa, jonne nousi kaudeksi 2017–18. Se on voittanut Andorran mestaruuden kolmesti vuosina 2020, 2021 ja 2022.
Inter Escaldes sijoittuu vuosien 2020–2025 eurooppalaisten seurojen keskinäisessä UEFA:n seurapisterankingissa sijalle 201.
Anthony Scaramucci

Anthony Scaramucci (s. 6. tammikuuta 1964 Long Island, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen sijoituspankkiiri. Heinäkuun 21. päivänä 2017 presidentti Donald Trump nimitti hänet Valkoisen talon viestintäjohtajaksi 15. elokuuta alkaen. Lehdistöpäällikkö Sean Spicer erosi vastalauseena Scaramuccin nimitykselle. 31. heinäkuuta, kymmenen päivää nimittämisestä ja kaksi viikkoa ennen kuin työn piti alkaa, Scaramuccin nimitys peruutettiin uuden kansliapäällikön John F. Kellyn esityksestä.
Nimityksensä jälkeen Scaramucci soitti "The New Yorker" -lehden toimittajalle kirosanojen ja alatyylin täyttämän puhelun, jossa hän muun muassa kutsui Valkoisen talon kansliapäällikkö Reince Priebusia ”v***n vainoharhaiseksi skitsofreenikoksi”. Scaramucci sanoi luulleensa puhuvansa toimittajalle luottamuksellisesti ilman siteeraamisen vaaraa, mutta toimittaja kiisti että näin olisi sovittu. Priebus sai lähteä heti haastattelun julkaisun jälkeen perjantaina ja Scaramucci seuraavana maanantaina.
Scaramucci avjoitui vuonna 2013 Deidre Ballin kanssa ja heillä on kaksi lasta. Vaimo jätti avioerohakemuksen miehensä nimitystä seuranneella viikolla, koska sanoi inhoavansa Trumpia.
Tultuaan erotetuksi Valkoisen talon hallinnosta Scaramucci muutti mielipidettään Trumpista ja alkoi esiintyä usein mediassa presidentin kriitikkona ja Joe Bidenin vaalikampanjan tukijana.
Icon for Hire

Icon for Hire on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin Decaturissa, Illinoissa vuonna 2007. Yhtyeen nykyiset jäsenet ovat laulaja Ariel Bloomer ja kitaristi Shawn Jump. He julkaisivat kaksi EP:tä ennen kuin siirtyivät Tooth &amp; Nail Records -levy-yhtiöön. Yhtye on julkaisi levy-yhtiön kautta kaksi ensimmäistä albumia; "Scripted" vuonna 2011 ja "Icon for Hire" vuonna 2013. Kolmas albumi "You Can't Kill Us" julkaistiin itsenäisesti vuonna 2016.
Ferdinand Salokangas

Väinö Teodor Ferdinand Salokangas (25. lokakuuta 1903 Hyvinkää – 21. toukokuuta 1981) oli suomalainen arkkitehti joka suunnitteli 1950-luvulla useita omintakeisia rakennuksia Rovaniemelle.
Salokangas valmistui arkkitehdiksi 1931 ja työskenteli vuoteen 1934 Teknillisen korkeakoulun assistenttina sekä apulaisena muun muassa Oiva Kallion, Hilding Ekelundin ja Jalmari Peltosen arkkitehtitoimistoissa, kunnes perusti oman toimiston. Salokangas johti jatkosodan aikana vuosina 1942–1943 talvisodassa pommitettujen Sortavalan ja Käkisalmen kaupunkien jälleenrakentamista. Sodan jälkeen hän työskenteli Rovaniemellä Lapin jälleenrakentamisen johtajana 1945–1948 ja sen jälkeen hänellä oli kaupungissa oma toimisto vuosina 1948–1956. Salokangas suunnitteli Rovaniemelle julkisia rakennuksia sekä kerros- ja omakotitaloja. Varsinkin 1940-luvulla ja 1950-luvun alussa Salokankaan suunnittelemissa taloissa oli omintakeisia koristeaiheita muun muassa portaiden ja parvekkeiden kaiteissa, ikkunaluukuissa ja räystästuissa. Yksi usein esiintynyt koristeaihe oli Salokankaalla metallilevyyn tai puuhun leikattu tähti. Vuodesta 1956 Salokangas oli Helsingin kaupungin apulaisarkkitehtina eläkkeelle jäämiseen asti.
Pinocchio (vuoden 1911 elokuva)

Pinocchio (myös "Le avventure di Pinocchio", ”Pinokkion seikkailut”) on vuonna 1911 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Giulio Antamoron ohjaaman lastenelokuvan päähenkilöä Pinokkiota esittää koomikko Ferdinand Guillaume.
Juoni.
Puuseppä Gepetto veistää pölkystä nuken, joka joutuu heti mitä erilaisimpiin seikkailuihin. Hän kohtaa Kissan ja Ketun, päättyy valaan vatsaan, esiintyy Mangiafuocon nukketeatterissa, vierailee Lelumaassa ja muuttuu siellä aasiksi. Välillä Pinokkio joutuu intiaanien vangiksi, mutta kanadalaiset ratsupoliisit vapauttavat hänet ja ampuvat tykillä kotiinsa. Lopulta Pinokkio alkaa tehdä ahkerasti töitä ja haltia muuttaa hänet oikeaksi ihmiseksi.
Tuotanto, tyyli ja vastaanotto.
"Pinocchio" on Carlo Collodin saturomaanin ensimmäinen elokuvasovitus. Sen kuva- ja juoniainekset perustuvat alkuperäisteoksen lisäksi Pinokkio-hahmon ympärille syntyneisiin jäljitelmiin, Paroni von Münchhausenin seikkailuihin sekä eksoottisista maista ja Villistä lännestä kertovaan viihdekirjallisuuteen. Kuvasto on samankaltaista kuin vuonna 1911 ilmestynyt Attilio Mussinon uusi kirjankuvitus, mutta niiden välillä ei liene suoraa yhteyttä.
Giulio Antamoron ohjaustyö on tuotantoyhtiö Cinesin ensimmäinen ja Dante Alighierin "Jumalaiseen näytelmään" perustuvan "L’Infernon" ohella yksi Italian ensimmäisistä pitkistä elokuvista. Molemmat perustuvat laajalti tunnettuihin ja kansallisesti merkittäviin teksteihin, joiden uskottiin houkuttelevan yleisöä ja lisäävän elokuvan arvostusta taidemuotona. "L'Infernon" tavoin "Pinocchio" edustaa siirtymävaihetta attraktioelokuvasta kohti modernia elokuvakerrontaa. Sen rakenne koostuu vielä vanhaan tapaan erillisistä ”tauluista”, joissa liike tapahtuu kuvan syvyyssuunnassa.
Tyyliltään opettavaisesta ja moralisoivasta alkuteoksesta poiketen elokuva korostaa tarinan seikkailu- ja komedia-aineksia. Sen komiikka perustuu pääosaa esittävään Ferdinand Guillaumeen, joka usein Antamoron ohjaamana teki vuosina 1910 ja 1911 Cinesille 135 lyhyttä farssikomediaa. Elokuvan luonne käy ilmi heti alussa, jolloin katsojille esittäytyvä Guillaume tekee voltin takaperin ja muuttuu saman tien pitkänokkaiseksi Pinokkioksi.
"Pinocchio" oli suuri yleisö- ja arvostelumenestys sekä Italiassa että ulkomailla. Sen tuohon aikaan pitkäksi koettu kesto näyttää kuitenkin aiheuttaneen ongelmia: Britanniassa elokuvasta tehtiin myös lyhennetty versio ja Ranskassa se jaettiin kolmeksi osaksi. Italiassa elokuvaa esitettiin vielä 1920-luvulla ja se on selvästikin vaikuttanut myöhempään Pinokkio-kuvastoon.
Restaurointi.
Milanon elokuva-arkistossa säilynyt elokuva on restauroitu Italian kansallisessa elokuva-arkistossa vuonna 1994. Alkuperäisestä 1350 tai sensuuriasiakirjan mukaan 1203 metrin pituudesta on jäljellä 1086 metriä. Elokuva on nähtävissä Italian mykkäelokuvasivustolla.
Salibandyn naisten maailmanmestaruuskilpailut 2017

Salibandyn naisten maailmanmestaruuskilpailut 2017 olivat historian 22. maailmanmestaruuskilpailut ja 11. naisten MM-kisat. Ne järjestettiin Slovakian Bratislavassa 1.–9. joulukuuta 2017.
Turnauksen voitti Ruotsi kaatamalla tasaisessa finaalissa Suomen maalein 6–5 voittolaukauskilpailun kautta. Pronssiottelussa Sveitsi voitti Tšekin maalein 3–2.
Turnauksen arvokkaimman pelaajan tittelin ("ASICS Golden Floorball Shoe MVP Trophy") sai ruotsin Emelie Wibron.
Sveitsin Corin Ruttimann sai 40 maalia täyteen MM-tasolla, joka on uusi ennätys.
Alkusarja.
Kisojen lohkojaot arvottiin Bratislavassa naistenpäivänä 8. maaliskuuta 2017. 
Sijoitus- ja mitaliottelut.
1. kierros
Puolivälierät
Välierät
Pronssiottelu
Loppuottelu
Tähdistökentällinen.
Emelie Wibron • Corin Rüttimann • Paulina Hudakova 
Moa Tschöp • My Kippilä 
Tiltu Siltanen
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2018

 
Salibandyn miesten maailmanmestaruuskilpailut 2018 järjestettiin Tšekissä 1.–9. joulukuuta 2018. Ne olivat järjestyksessään 12. miesten MM-kilpailut. Turnauksen voitti Suomi, joka voitti loppuottelussa Ruotsin maalein 6–3. Mestaruus oli Suomen neljäs ja toinen peräkkäinen.
Karsinnat.
Karsintoihin oli ilmoittautunut 33 maata, mikä jakaa ennätyksen maiden määrässä vuoden 2016 MM-kilpailujen karsintojen kanssa. Iran osallistui ensimmäistä kertaa IFF:n alaiseen turnaukseen. Karsinnat olivat Kiinan ensimmäiset kansainväliset ottelut.
Areenat.
Turnauksen ottelut pelattiin kahdella areenalla, jotka kummatkin sijaitsevat Prahassa. O2 Arenalla pelattiin muun muassa loppuottelu, välierät ja suurin osa alkulohkojen A ja B otteluista. Arena Sparta - Podvinný Mlýnissa pelattiin suurin osa alkulohkojen C ja D peleistä sekä sijoitusotteluista.
Pudotuspelit ja sijoitusottelut.
Pudotuspeleihin selviytyivät kaikki joukkueet lohkoista A ja B siten, että näiden lohkojen kaksi parasta joukkuetta pääsivät suoraan puolivälieriin. Lohkojen A ja B kolmas ja neljäs pääsivät neljännesvälieriin, joissa ne kohtasivat lohkojen D ja C voittajat ja toiseksi sijoittuneet joukkueet. Lohkoissa C ja D kolmanneksi ja neljänneksi sijoittuneet joukkueet pelasivat sijoitusotteluja sijoista 13.–16. Neljännesvälierissä hävinneet joukkueet pelasivat sijoitusottelut keskenään sijoista 9.–12. Puolivälierissä hävinneet joukkueet pelasivat sijoitusottelut sijoista 5.–8.
Tähdistökentällinen.
Median edustajat valitsivat kisojen tähdistökentällisen.
Maalivahti: Pascal Meier&lt;br&gt;
Puolustajat: Emil Johansson ja
 Robin Nilsberth&lt;br&gt;
Keskushyökkääjä: Joonas Pylsy&lt;br&gt;
Laitahyökkääjät: Adam Delong ja Kim Nilsson
Kisojen arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Sveitsin Pascal Meier.
Vuoripussipeto

Vuoripussipeto ("Neophascogale lorentzi") on pussipetojen heimoon kuuluva pussieläin.
Tummanharmaan turkin seassa olevien pitkien, valkoisten karvojen vuoksi lajia kutsutaan myös täpläpussihiireksi. Sillä on lyhyet, vahvat raajat ja kaikissa varpaissaan erittäin pitkät kynnet. Vuoripussipeto kaivaa päivisin ravinnokseen toukkia, matoja ja muita vastaavia saaliseläimiä. Pesänrakkenuksesta ja lisääntymisestä on niukasti tietoa: naaraan pussissa on joskus havaittu neljä poikasta.
Giulio Antamoro

Giulio Antamoro (1. heinäkuuta 1877 Rooma – 8. joulukuuta 1945 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja.
Aatelisperheeseen syntynyt Antamoro aloitti vuonna 1910 Cinesillä, jossa hän ohjasi Tontolini-komedioita, melodraamoja sekä aikanaan suosittuja psykologisia tutkielmia kuten "Avvenire in agguato" (1915). Hänen tunnetuin ohjaustyönsä on uskonnollinen suurelokuva "Christus" (1916), jota katolinen kirkko levitti myös sotaa käyvässä Saksassa. Vuonna 1926 häneltä tilattiin epäonnistunut "Frate Francesco". Vuodesta 1929 lähtien Antamoro työskenteli jonkin aikaa Saksassa. Hänen viimeinen elokuvansa oli "L’Angelo bianco" vuonna 1943.
Wolfgang

Wolfgang on saksalainen miehen etunimi. Nimi on alkujaan muodostettu muinaissaksan sanoista "wolf", joka merkitsee sutta, ja "gang", joka merkitsee kulkemista, muinaisina aikoina varsinkin käymistä taisteluun.
Keskiajalla nimen teki suosituksi Pyhä Wolfgang, pyhimykseksi julistettu Einsiedelnin luostarin munkki, joka vuonna 971 lähti käännyttämään unkarilaisia kristinuskoon ja joka myöhemmin tuli myös Regensburgin piispaksi. Saksan­kielisissä maissa nimi on kuitenkin pysynyt suosittuna nyky­aikaan saakka lähinnä sen vuoksi, koska se on ollut muutamilla huomattavilla kulttuuri­elämän vaikuttajilla, joista tunnetuimpia ovat olleet säveltäjä Wolfgang Amadeus Mozart, mutta myös kirjailija Johann Wolfgang von Goethe. Saksassa Wolfgang on nykyisinkin yksi suosituimmista miehen etunimistä.
Suomessa nimi Wolfgang on jäänyt harvinaiseksi. Almanakoissa se on esiintynyt vain muutamana vuotena 1700-luvulla: ensin 1705–1706 31. lokakuuta, Pyhän Wolfgangin muisto­päivänä, sekä myöhemmin vuosina 1791–1796 15. elokuuta. Nykyään sitä tai mitään sen muunnelmaakaan ole sen enempää suomen- kuin ruotsin­kielisessäkään kalenterissa. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan se on 1900-luvun alusta kesäkuuhun 2025 mennessä annettu noin 800 henkilölle.
Heijarinkivi

Heijarinkivi on Virolahden kirkonkylässä noin 650 metriä Virolahden kirkosta luoteeseen sijaitseva vuoden 1721 Uudenkaupungin rauhan rajakivi.
Kivi on korkeudeltaan kolme metriä ja pituudeltaan kuusi metriä. Kivin koillissivulla on venäläisten tekemä hakkausmerkintä, jossa on vuosiluku 1722. Ruotsalaisia hakkausmerkintöjä kivessä ei ole.
Uudenkaupungin rauhan rajankäynnistä on Virolahdella säilynyt Heijarinkiven lisäksi yhdeksän muuta rajakiveä: Hurppu, Itäkivi, Everstienkivi, Kirkkotien kivi, Alapihlajan kivi, Sahantauksen kivi, Lepkankaan kivi, Kallionpellon kivi ja Käyhkäntien kivi.
Kirkkotien kivi

Kirkkotien kivi on Virolahden kirkonkylään pohjoisesta tulevan tien länsipuolella Härmänkankaalla sijaitseva vuoden 1721 Uudenkaupungin rauhan rajakivi.
Kilvellä merkityssä suuressa maakivessä on Uudenkaupungin rauhan rajankäyntiin liittyviä hakkausmerkintöjä.
Uudenkaupungin rauhan rajankäynnistä on Virolahdella säilynyt Kirkkotien kiven lisäksi yhdeksän muuta rajakiveä : Hurppu, Heijarinkivi, Everstienkivi, Itäkivi, Alapihlajan kivi, Sahantauksen kivi, Lepkankaan kivi, Kallionpellon kivi ja Käyhkäntien kivi.
Yhdistyneiden kansakuntien operaatio Sierra Leonessa

Yhdistyneiden kansakuntien operaatio Sierra Leonessa (, UNAMSIL) oli YK:n rauhanturvaoperaatio Sierra Leonessa. Se toimi 2000–2005 turvaamassa Lomén rauhansopimuksen toteutumista. Rauhansopimus tehtiin Sierra Leonen sisällissodan jälkeen RUF-kapinallisten ja hallituksen välille. YK:n operaatiota UNAMSIL:n jälkeen jatkoi Yhdistyneiden kansakuntien toimisto Sierra Leonessa.
Tausta.
Sierra Leonen sisällissota alkoi maaliskuussa 1991, kun RUF käynnisti maan itäosissa sotatoimet hallitusta vastaan. Sierra Leonen asevoimat pyrkivät aluksi ECOMOG-joukkojen kanssa tukahduttaa kapinan, mutta asevoimat lopulta kaatoi hallituksen itse. Vallanvaihdosta huolimatta RUF jatkoi hyökkäyksiään, ja helmikuussa 1995 YK:n pääsihteeri nimitti etiopialaisen Berhanu Dinkan erikoislähettilääksi neuvottelemaan rauhasta.
Dinkan avustuksella Sierra Leonen hallitus ja RUF solmivat marraskuussa 1996 Abidjanin rauhansopimuksen. Se kaatui kuitenkin toukokuussa 1997 uuteen sotilasvallankaappaukseen. Länsi-Afrikan talousyhteisön viiden komitea ja sotilasjunttaa edustanut delegaatio sopivat lokakuussa tulitauosta, jota ECOMOG ja YK:n sotilastarkkailijat valvoisivat.
YK:n turvallisuusneuvosto perusti kesäkuussa 1998 kuuden kuukauden mandaatilla toimineen UNOMSIL-tarkkailuoperaation. Operaation johtoon asetettiin ugandalainen Francis Okelo.
YK:n tarkkailuoperaatiosta huolimatta taistelut Sierra Leonessa jatkuivat, ja joulukuussa kapinalliset aloittivat hyökkäyksen pääkaupunkiin Freetowniin, mikä aiheutti myös UNOMSIL:n henkilökunnan evakuoinnin. Tammikuussa 1999 kapinalliset valtasivat lähes koko kaupungin, mutta ECOMOG-joukot valtasivat sen vielä takaisin myöhemmin samassa kuussa.
UNAMSIL-operaatio.
Osapuolet tekivät 7. heinäkuuta 1999 Lomén rauhansopimuksen ja päättivät muodostaa kansallisen yhtenäisyyden hallituksen. He pyysivät myös YK:n operaation laajentamista. Sotilastarkkailijoiden lukumäärää nostettiin pian 210:een ja lokakuussa turvallisuusneuvosto hyväksyi laajemman UNAMSIL-operaation, jossa sai olla maksimissaan 6 000 sotilashenkilöä auttamassa Lomén rauhansopimuksen täytäntöönpanossa. Helmikuussa 2000 henkilöstön määrää nostettiin 11 000:een ja lopulta maaliskuussa 2011 17 500:aan.
UNAMSIL-operaatio alkoi huonosti, sillä toukokuussa 2000 se lähes kaatui, kun RUF kaappasi satoja rauhanturvaajia ja ilmoitti rauhansopimuksen kumotuksi. Kansainvälinen yhteisö painosti kapinallisia ja asetti sanktioita RUF:n tukijoille. UNAMSIL toi maahan lisää joukkoja ja alkoi molempien osapuolten riisumisen aseista.
UNAMSIL oli vuoden 2002 alkuun mennessä riisunut aseista yli 75 000 taistelijaa. Poliittisen tuen avulla se oli myös mukana auttamassa Sierra Leonen ensimmäisten vapaiden vaalien järjestämisessä. UNAMSIL koulutti sierraleonelaisia myös ihmisoikeuskysymyksissä ja auttoi pystyttämään sotarikoksia varten Sierra Leonen erikoistuomioistuimen.
UNAMSIL-operaatio päättyi joulukuussa 2005, jolloin sen kuuden vuoden mandaatti maassa päättyi. Sen työn jatkamisen YK perusti UNIOSIL-toimiston, joka aloitti toimintansa tammikuussa 2006.
Luettelo diplomaattisista edustustoista Venäjällä

Tämä on luettelo diplomaattisista edustustoista Venäjällä. Tällä hetkellä Moskovassa on 148 suurlähetystöä 
Muut lähetystöt.
Moskovassa:
Akkreditoidut suurlähetystöt.
Seuraavat suurlähetystöt sijaitsevat
Sahantauksen kivi

Sahantauksen kivi on Virolahden keskustan luoteispuolella Yläpäässä Virojoen itärannalla sijaitseva vuoden 1721 Uudenkaupungin rauhan rajakivi.
Tiheässä kuusikossa sijaitseva kivi on kooltaan 1,5x2x2 metriä. Kiven kaakkoissivulla on venäläisten tekemä hakkausmerkintä, jossa on vuosiluku 1723. Luoteissivulla on heikosti erottuva ruotsalaisten hakkausmerkintä kruunu ja F-kirjain.
Uudenkaupungin rauhan rajankäynnistä on Virolahdella säilynyt Sahantauksen kiven lisäksi yhdeksän muuta rajakiveä: Hurppu, Heijarinkivi, Everstienkivi, Itäkivi, Alapihlajan kivi, Kirkkotien kivi, Lepkankaan kivi, Kallionpellon kivi ja Käyhkäntien kivi.
König-luokka

König-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston neljän dreadnought-taistelulaivan muodostama alusluokka. Kaikkien alusten rakennustyöt aloitettiin syksyllä 1911 eri telakoilla Kielillä, Wilhelmshavenissa ja Bremenissä ja alukset otettiin käyttöön syksyn 1914 kuluessa. Kaikki alukset selviytyivät sodasta ja niiden kohtaloksi tuli upottaminen 21. kesäkuuta 1919 Scapa Flow'ssa.
Suunnittelu.
Luokka oli parannettu versio edeltäneestä Kaiser-luokasta. Pääaseistuksena oli kymmenen 30,5 cm SK L/50 -tykkiä kaksoistorneissa, jotka oli sijoitettu aluksen keskiakselille. Kaksi tornia oli sijoitettu eteen ja kaksi taakse portaittain ja yksi keskilaivaan. Edeltäjäänsä nähden tämä järjestely mahdollisti laajemman ampumasektorin. Tykkien suurin korotuskulma oli alun perin 13,5 astetta, joka mahdollisti 16,2 kilometrin ampumaetäisyyden. Myöhemmin korotuskulmaa kasvatettiin 16 asteeseen, mikä mahdollisti 20,4 km ampumaetäisyyden.
Apuaseina oli neljätoista 15 cm SK L/45 -tykkiä sijoitettuna kasematteihin ylemmälle kannelle rungon sivuihin. Aluksilla oli vielä kuusi 8,8 cm SK L/45 -tykkiä, jotka korvattiin vuodesta 1915 lähtien kaksiputkisilla 8,8 cm ilmatorjuntatykeillä. Aseistuksen täydensivät viisi vedenalaista torpedoputkea, yksi keulassa ja kaksi molemmilla sivulla.
Alukset.
Aluksen tilattiin Laivastolain 1908 hyväksytyn toisen lisäyksen myöntämin varoin. Taustalla oli Toinen buurisota, jossa saksalaiset tunsivat sympatiaa buureja kohtaan, ja tämän laukaisema varustelukilpa.
Lepkankaan kivi

Lepkankaan kivi on Virolahden keskustan luoteispuolella Leppäkankaalla Virojoen länsipuolella ja uuden valtatie 7:n moottoritielinjauksen eteläpuolella sijaitseva vuoden 1721 Uudenkaupungin rauhan rajakivi.
Kivi on suurikokoinen siirtolohkare, jonka kaakkoissivulla on venäläisten tekemä hakkausmerkintä, jossa on vuosiluku 1722. Ruotsalaisia hakkausmerkintöjä kivessä ei ole. 
Uudenkaupungin rauhan rajankäynnistä on Virolahdella säilynyt Lepkankaan kiven lisäksi yhdeksän muuta rajakiveä: Hurppu, Heijarinkivi, Everstienkivi, Itäkivi, Alapihlajan kivi, Kirkkotien kivi, Sahantauksen kivi, Kallionpellon kivi ja Käyhkäntien kivi.
Käyhkäntien kivi

Käyhkäntien kivi on Virolahdella Vaalimaalta Kotolaan vievältä tieltä 600 metriä koilliseen ja uuden valtatie 7:n moottoritielinjauksen pohjoispuolella sijaitseva vuoden 1721 Uudenkaupungin rauhan rajakivi.
Metsätien ja polun risteyksessä sijaitseva kivi on kooltaan 1x8x4 metriä. Sen kaakkoissivulla on venäläisten tekemä hakkausmerkintä, jossa on vuosiluku 1722 ja ruotsalaisten hakkausmerkintä kruunu ja F-kirjain.
Uudenkaupungin rauhan rajankäynnistä on Virolahdella säilynyt Lepkankaan kiven lisäksi yhdeksän muuta rajakiveä: Hurppu, Heijarinkivi, Everstienkivi, Itäkivi, Alapihlajan kivi, Kirkkotien kivi, Sahantauksen kivi, Kallionpellon kivi ja Lepkankaan kivi.
Alapihlajan kivi

Alapihlajan kivi on Virolahdella Ala-Pihlajan kylässä Porolahden pohjoisrannalla sijaitseva vuoden 1721 Uudenkaupungin rauhan rajakivi.
Rajakivi on noin neljä metriä korkea kallio, jonka länsisivulla on venäläisten tekemä hakkausmerkintä, jossa on vuosiluku 1722. Ruotsalaisten hakkausmerkintöjä ei kalliossa ole. 
Uudenkaupungin rauhan rajankäynnistä on Virolahdella säilynyt Alapihlajan kiven lisäksi yhdeksän muuta rajakiveä: Hurppu, Heijarinkivi, Everstienkivi, Itäkivi, Käyhkäntien kivi, Kirkkotien kivi, Sahantauksen kivi, Kallionpellon kivi ja Lepkankaan kivi.
Hurpun kivi

Hurpun kivi on Virolahdella Hurpun raja-asemasta noin 250 metriä pohjoiseen Rajaniemessä Halssinselän rannalla sijaitseva vuoden 1721 Uudenkaupungin rauhan rajakivi.
Noin kaksi metriä korkean kartiomaisen kiven itäsivulla on venäläisten tekemä hakkausmerkintä, jossa on risti ja vuosiluku 1722. Ruotsalaisten hakkausmerkintä kruunu ja F-kirjain on kiven länsisivulla.
Uudenkaupungin rauhan rajankäynnistä on Virolahdella säilynyt Hurpun kiven lisäksi yhdeksän muuta rajakiveä: Alapihlajan kivi, Heijarinkivi, Everstienkivi, Itäkivi, Käyhkäntien kivi, Kirkkotien kivi, Sahantauksen kivi, Kallionpellon kivi ja Lepkankaan kivi.
Kaiser-luokka (taistelulaiva)

Kaiser-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston viiden dreadnought-taistelulaivan muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat ensimmäisessä maailmansodassa.
Luokan nimikkoaluksen "SMS Kaiserin" rakennustyöt aloitettiin syksyllä 1909 Kaiserliche Werft Kielillä ja muiden alusten vuoden 1910 kuluessa. Alukset otettiin käyttöön 1912–1913. Kaikki alukset selviytyivät sodasta. Niiden miehistöt upottivat ne Scapa Flow'ssa 21. kesäkuuta 1919.
Suunnittelu.
Luokan alukset olivat ensimmäisiä, joissa käytettiin höyryturbiineita. "SMS Kaiser" ja "SMS Kaiserin" varustettiin Parsonsin valmistamilla turbiineilla. Saksa pyrki eroon Parsonsin turbiinimonopolista ja muissa aluksissa käytettiin AEG-Curtisin ja Schichaun valmistamia turbiineja. Kolme turbiinia mahdollisti alusten 21 solmun nopeuden.
Aseistus.
Luokan pääaseina oli kymmenen 30,5 cm SK L/50 -tykkiä, jotka oli asennettu kaksoistorneihin. Yksi torneista oli sijoitettu eteen ja kaksi taakse siten, että sisempi ampui perässä olevan yli. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun saksalaisessa taistelulaivassa käytettiin korotettua tornia. Keskilaivan kaksi tornia oli kuitenkin sijoitettu sivuille limittäin. Täten kyseisen laidan torni voi ampua vain toiselle kyljelle. Tykkien suurin korotuskulma oli alun perin 13,5 astetta, joka mahdollisti 16,2 kilometrin ampumaetäisyyden. Myöhemmin korotuskulmaa lisättiin 16 asteeseen, mikä mahdollisti 20,4 km ampumaetäisyyden.
Apuaseina oli neljätoista 15 cm SK L/45 -tykkiä sijoitettuna kasematteihin ylemmälle kannelle rungon sivuihin. Tykkien suurin ampumaetäisyys oli 13,5 km ja vuoden 1915 modernisoinnin jälkeen 16,8 km.
Lisäksi aluksella oli kuusi 8,8 cm SK L/45 -tykkiä. Nämä myöhemmin korvattiin kaksiputkisilla 8,8 cm ilmatorjuntatykeillä.
Aseistusta täydentämässä aluksissa oli viisi vedenalaista torpedoputkea, yksi keulassa ja kaksi molemmilla sivulla. G7-torpedoiden kantama oli 37 solmun huippunopeudella 4 km, 27 solmun nopeudella 9,3 km.
Suoja.
Aluksen kannen panssarointi oli tärkeimmissä kohdissa 10 cm, muualla 6 cm. Kyljen panssarivyö oli 35 cm aluksen keskellä.
Alukset.
Alukset tilattiin huhtikuun 1908 neljännen laivastolain valtuuksin. Alfred von Tirpitzin ajaman lain mukaan suurten alusten palvelusikää laskettiin 25 vuodesta 20 vuoteen, joten Siegfried-luokan ja Odin-luokan rannikkopanssarilaivat oli korvattava uusilla taistelulaivoilla.
Sammy Alex Mutahi

Sammy Alex Mutahi (s. 1. kesäkuuta 1989) on kenialainen kestävyysjuoksija. Hän saavutti vuoden 2010 sisäratojen MM-kisoista pronssia 3 000 metrin juoksusta. Ennätyksikseen Mutahi on juossut 3 000 metrillä ajan 7.31,41 vuonna 2009, kahdella maililla ajan 8.29,57 vuonna 2012, 5 000 metrillä ajan 13.00,02 vuonna 2010 ja 10 000 metrillä ajan 27.12,42 vuonna 2007.
Kallionpellon kivi

Kallionpellon kivi on Virolahdella Kotolan kylässä Vaalimaanjoen pohjoispuolella sijaitseva vuoden 1721 Uudenkaupungin rauhan rajakivi. Kallionpellon kivi on oheisessa kartassa nro. 6.
Isokokoisen kiven suoralla koillissivulla on hakkausmerkintä "ANNO 1722". 
Uudenkaupungin rauhan rajankäynnistä on Virolahdella säilynyt Kallionpellon kiven lisäksi yhdeksän muuta rajakiveä : Alapihlajan kivi, Heijarinkivi, Everstienkivi, Itäkivi, Käyhkäntien kivi, Kirkkotien kivi, Sahantauksen kivi, Hurpun kivi ja Lepkankaan kivi.
Noisy-le-Sec

Noisy-le-Sec [nwazi lə sɛk] on Ranskan kunta Île-de-Francen alueella Seine-Saint-Denis’n departementissa. Asukasluku vuonna 2014 oli 42 607. 
Noisy-le-Sec kuuluu Pariisin koilliseen esikaupunkivyöhykkeeseen. Matkaa Pariisin keskustaan on noin 17 kilometriä ja sinne pääsee muun muassa RER-junalla E. Noisy-le-Sec sijaitsee Pariisista Strasbourgiin johtavan rautatien varrella.
Kunta kuuluu departementissaan Bobignyn kantoniin Bobignyn arrondissementissa.
Kunta jakaantuu yhdeksään osa-alueeseen: La Boissière, Le Centre-Ville, Langevin, Le Londeau, Merlan, Le Petit-Noisy, Le Centre Ville–Gare, La Renardière ja Le Haut Goulet.
Elizabeth Chase

Elizabeth ”Liz” Chase (26. huhtikuuta 1950 Umtali, Etelä-Rhodesia, Brittiläinen imperiumi – 10. toukokuuta 2018) oli zimbabwelainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Chase pelasi Zimbabwen olympiakultaa voittaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi jokaisessa viidessä ottelussa ja teki yhteensä kolme maalia. Zimbabwen joukkue kutsuttiin Moskovan boikoteista kärsineeseen olympiaturnaukseen vain viikkoja ennen olympialaisten alkua, ja pelaajat valittiin vain päiviä ennen avajaisia. Maa oli ennen samana vuonna tapahtunutta itsenäistymistään ollut suljettu olympialaisista rotusyrjintänsä vuoksi, tosin olympiajoukkueen jäsenet kuuluivat kaikki maan valkoihoiseen vähemmistöön. Maajoukkue pelasi ensimmäisen kerran kotimaansa ulkopuolella ja keinotekoisella alustalla. Moskovassa Zimbabwe ei hävinnyt otteluakaan voitettuaan vastustajistaan kolme ja pelattuaan kahdesti tasan.
Gagny

Gagny on Ranskan kunta Île-de-Francen alueella Seine-Saint-Denis’n departementissa. Asukasluku vuonna 2015 oli 39 603. 
Gagny kuuluu Pariisin itäiseen esikaupunkivyöhykkeeseen. Matkaa Pariisin keskustaan on noin 20 kilometriä. Kunta kuuluu departementissaan Gagnyn kantoniin Le Raincyn arrondissementissa.
Lindsay Lindley

Lindsay Lindley (o.s. Rowe, s. 6. lokakuuta 1989) on yhdysvaltalaistaustainen nigerialainen aitajuoksija, joka kilpailee 100 metrin aidoissa. Lindley on edustanut Nigeriaa kesäkuusta 2014 lähtien. Lindleyn ennätys pika-aidoissa on 12,90, joka syntyi Long Beachilla 15. huhtikuuta 2017.
Vuoden 2014 Afrikan-mestaruuskilpailuissa Lindley sijoittui neljänneksi ajalla 13,43 s. Vuoden 2015 Afrikan kisoissa hän oli pronssilla ajalla 13,30 s. Vuoden 2015 maailmanmestaruuskilpailuissa Lindsey karsiutui alkuerissä ajalla 13,30 s. Vuoden 2017 IAAF World Relaysissa Lindsey edusti Nigeriaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa, jossa Nigeria ei päässyt alkueristä loppukilpailuun. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 Lindley pääsi alkueristä välieriin ajalla 13,07 s. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 hän karsiutui 60 metrin aitojen välierissä.
Lindley pääsi vuonna 2014 sisäratojen Yhdysvaltain-mestaruuskilpailujen finaaliin 60 metrin aitajuoksussa, jossa hän juoksi kuudenneksi ajalla 8,16 s. Nigerian mestaruuden 100 metrin aidoissa Lindley on voittanut vuonna 2015 ajalla 13,40 s ja vuonna 2016 ajalla 13,16 s.
Kesällä 2017 Lindley kilpaili Suomessa neljässä Eliittikisassa.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Sisäradoilla.
Lähde
Anthea Stewart

Anthea Dorine Stewart (o.s. Allin, s. 20. marraskuuta 1944 Blantyre, Njassamaan protektoraatti) on zimbabwelainen kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja, -valmentaja ja olympiavoittaja. Hän edusti urallaan myös Etelä-Afrikkaa.
Stewart valmensi ja pelasi Zimbabwen olympiakultaa voittaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi yhdessä ottelussa. Zimbabwen joukkue kutsuttiin Moskovan boikoteista kärsineeseen olympiaturnaukseen vain viikkoja ennen olympialaisten alkua, ja pelaajat valittiin vain päiviä ennen avajaisia. Maa oli ennen samana vuonna tapahtunutta itsenäistymistään ollut suljettu olympialaisista rotusyrjintänsä vuoksi, tosin olympiajoukkueen jäsenet kuuluivat kaikki maan valkoihoiseen vähemmistöön. Maajoukkue pelasi ensimmäisen kerran kotimaansa ulkopuolella ja keinotekoisella alustalla. Moskovassa Zimbabwe ei hävinnyt otteluakaan voitettuaan vastustajistaan kolme ja pelattuaan kahdesti tasan.
Stewart edusti pelaajana Etelä-Afrikkaa vuosina 1963–1974. Hänen poikansa on uimahyppyjen maailmanmestari ja kolminkertainen olympiaedustaja Evan Stewart.
Patricia Davies

Patricia Joan ”Trish” Davies (s. 5. joulukuuta 1956) on zimbabwelainen kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Davies pelasi Zimbabwen olympiakultaa voittaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi kaikissa viidessä ottelussa ja teki yhden maalin Puolaa vastaan. Zimbabwen joukkue kutsuttiin Moskovan boikoteista kärsineeseen olympiaturnaukseen vain viikkoja ennen olympialaisten alkua, ja pelaajat valittiin vain päiviä ennen avajaisia. Maa oli ennen samana vuonna tapahtunutta itsenäistymistään ollut suljettu olympialaisista rotusyrjintänsä vuoksi, tosin olympiajoukkueen jäsenet kuuluivat kaikki maan valkoihoiseen vähemmistöön. Maajoukkue pelasi ensimmäisen kerran kotimaansa ulkopuolella ja keinotekoisella alustalla. Moskovassa Zimbabwe ei hävinnyt otteluakaan voitettuaan vastustajistaan kolme ja pelattuaan kahdesti tasan.
Bayern-luokka

Bayern-luokka oli viimeinen Saksan keisarikunnan laivastolle valmistunut taistelulaivaluokka. Alusten rakennus aloitettiin vähän ennen ensimmäisen maailmansodan syttymistä. Kaksi alusta valmistui sodan aikana, ja kahden rakennus peruutettiin keskeneräisenä.
Suunnittelu.
Alukset suunniteltiin 1910–1912 välillä. Alusten aseistusta oli tarkoitus parantaa edeltäjiinsä nähden. Tutkittiin mm. mahdollisuutta käyttää edeltävien alusten käyttämiä 30,5 cm tykkejä kolmen tykin torneissa. Ratkaisua pidettiin ongelmallisena ja alukset päätettiin aseistaa suuremmilla 38 cm SK L/45 -tykeillä, joita tuli kahdeksan neljässä kaksoistornissa. Saksalaisen käsityksen mukaan Pohjanmeren olot mahdollistivat taistelun vain lähietäisyyksiltä. Tämän vuoksi aseiden korotuskulma oli rajoitettu 16 asteeseen, mikä antoi suurimmaksi ampumaetäisyydeksi 20,4 km. Myöhemmin korotuskulmaa kasvatettiin 20 asteeseen, mikä mahdollisti 23,2 km ampumaetäisyyden. Tykkien tulinopeus oli 2,5 laukausta minuutissa. Kuitenkin brittiläisissä sodanjälkeisissä testeissä havaittiin että toisen laukauksen voisi ampua 23 sekuntia ensimmäisen jälkeen.
Apuaseina oli kuusitoista 15 cm SK L/45 -tykkiä sijoitettuna kasematteihin rungon sivuihin. Aluksissa oli myös kaksi 8,8 cm SK L/45 -ilmatorjuntatykkiä. Edeltävien saksalaisten dreadnought-taistelulaivojen tavoin aluksissa oli vedenalaiset torpedoputket. Kyljen torpedoputket poistettiin vuoden 1917 korjaustöiden yhteydessä.
Aluksen kyljen pystysuora panssarivyö oli paksuimmillaan 35 cm aluksen keskellä. Kannen panssarointi oli tärkeimmissä kohdissa 10 cm, muualla 6 cm.
Alukset.
Aluksiin saatiin varat neljännen laivastolain seurauksena vuonna 1912. Amiraali Alfred von Tirpitz sai toisen Marokon kriisin varjolla Reichstagin myöntämään lisävaroja laivastolle.
Käyttö.
Alukset valmistuivat liian myöhään osallistuakseen Skagerrakin taistelun. "SMS Bayern" toimi Itämerellä ja osallistui Operaatio Albioniin, jossa vallattiin Viron saaret. Alus vaurioitui pahoin osuttuaan miinaan ja joutui Kieliin korjattavaksi.
"SMS Baden" nimettiin käyttöönottonsa jälkeen Hochseeflotten lippulaivaksi. Aluksen ainoassa taistelutehtävässä Norjan rannikolla ei löydetty odotettua saattuetta tai muitakaan vihollisaluksia.
Sodan jälkeen alukset internoitiin Scapa Flow'hun. "SMS Bayern" upotettiin 21. kesäkuuta 1919. Myös "SMS Baden" yritettiin upottaa, mutta brittiläinen vartio sai aluksen vallattua ja ajoi sen maihin estääkseen upottamisen. Alus korjattiin ja sitä tutkittiin tarkasti, kunnes tammikuusta 1921 sitä käytettiin kohteena testattaessa uusia ammuksia ja lentopommeja, kunnes alus upotettiin elokuussa 1921.
Sentayehu Ejigu

Sentayehu Ejigu (s. 28. kesäkuuta 1985) on etiopialainen kestävyysjuoksija. Hän saavutti vuoden 2010 sisäratojen MM-kisoista pronssia 3 000 metrin juoksusta. Ennätyksikseen Ejigu on juossut 1 500 metrillä ajan 4:15,89 vuonna 2001, 3 000 metrillä ajan 8:28,41 vuonna 2010, 5 000 metrillä ajan 14:28,39 vuonna 2010, kymmenellä kilometrillä ajan 31:33 vuonna 2013 ja puolimaratonilla ajan 1:12:05 vuonna 2013.
Ejigu saavutti Debrecenin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2001 pronssia 1 500 metrillä ajalla 4.17,51. Hän oli GP-finaalissa seitsemäs 3 000 metrillä 2002. Hän sijoittui maastojuoksun MM-kilpailuissa 2003 naisjuniorien sarjassa kuudenneksi ja voitti kultaa joukkuekilpailussa. Hän oli samana vuonna 5 000 metrillä seitsemäs ja viides Abujan Afrikan kisoissa. Hän sijoittui 2004 Ateenan olympialaisissa 5 000 metrillä kymmenenneksi ja 3 000 metrillä viidenneksi.
Ejigu sijoittui Moskovan MM-hallikilpailuissa 2006 neljänneksi 3 000 metrin juoksussa. Hän oli neljästoista maastojuoksun MM-kilpailuissa Lausannessa 2009. Joukkuekilpailussa Etiopia oli toinen, mutta hänen tulostaan ei laskettu mukaan joukkueen pisteisiin. Hän sijoittui samana vuonna 5 000 metrillä neljänneksi Berliinin MM-kilpailuissa ja kuudenneksi .
Ejigu saavutti Dohan MM-hallikilpailuissa 2010 pronssia 3 000 metrin juoksussa ajalla 8.52,08. Hän sai samana vuonna pronssia 5 000 metrillä Afrikan-mestaruuskilpailuissa Nairobissa ajalla 16.22,32. Splitin maanosien cupissa hän oli 5 000 metrillä toinen. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui 5 000 metrillä neljänneksi.
Helgoland-luokka

Helgoland-luokka oli Saksan keisarillisen laivaston toinen dreadnought-tyyppisten taistelulaivojen luokka, johon kuului neljä vuosina 1911–1912 käyttöön otettua alusta.
Suunnittelu.
Erona edeltävään Nassau-luokkaan oli 280 mm pääaseistuksen korvaaminen 30,5 senttimetrin SK L/50 -tykeillä. Reichsmarineamt sai tietää brittien ollessa ottamassa taistelulaivoissaan käyttöön 340 mm tykkejä ja amerikkalaisten rakentavan taistelulaivoja 305 mm tykeillä.
Helgoland-luokka säilytti Nassau-luokan tykkitornien sijoituksen eteen, taakse ja kaksi keskelle molemmille sivuille, litistetyn kuusikulmion muodossa. Myös apuaseistuksena olivat samat 15 senttimetrin ja 8,8 senttimetrin tykit.
Propulsiojärjestelmä.
Myös voimanlähteenä oli edelleen kolmipaisunta (trippeli) -höyrykoneet. Pääsyynä oli hinta; Parsonsilla oli monopoli höyryturbiineissa ja yhtiö vaati miljoonan kultamarkan lisenssimaksua joka turbiinista
Suoja.
Panssarointi oli pääasiassa saman. Ainoana erona oli tykkitornien vahvistettu panssarointi.
Käyttö.
Kaikki alukset selviytyivät sodasta. Ne luovutettiin sodan jälkeen sotakorvauksena ympärysvalloille.
"SMS Helgoland" romutettiin Britanniassa 1921.
Japani ei ottanut sille luovutettua alusta vastaan, vaan myi sen suoraan purettavaksi.
Ranska sai "SMS Thüringenin", jota käytettiin maalialuksena, kunnes alus romutettiin rannalle ajettuna Gâvresissa 1923.
"SMS Ostfriesland" luovutettiin Yhdysvalloille, missä alusta käytettiin 20. – 21. heinäkuuta 1921 armeijan ja laivaston ilmajoukkojen esityksessä ilmahyökkäyksen tehosta taistelulaivaa vastaan. "Ostfriesland" upposi, kun Martin- ja Handley-Page-pommikoneet eversti Billy Mitchellin alaisuudessa hyökkäsivät sitä vastaan kuudella 2 000 naulan lentopommilla esityksen toisena päivänä.
Evan Stewart

Evan Stewart (s. 11. kesäkuuta 1975) on zimbabwelainen kilpauransa päättänyt uimahyppääjä ja maailmanmestari.
Stewart voitti 1 metrin ponnahduslaudalla maailmanmestaruuden Roomassa 1994. Hän voitti mitaleja myös Kansainyhteisön kisoista. Kesäolympialaisissa Stewart kilpaili ponnahduslaudalla kolmesti: Barcelonassa 1992 hän oli 20:s, Atlantassa 1996 13:s ja Sydneyssä 2000 38:s. Stewartin äiti Anthea Stewart on maahockeyn olympiavoittaja.