tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sofim 8140

Sofim 8140 on 2,4-, 2,5- ja 2,8-litraisten dieselmoottorien perhe, jossa on lukuisia versioita ja niiden variantteja. Moottoreita on asennettu useiden eri ajoneuvovalmistajien tuotteisiin, lähinnä hyötyajoneuvoihin. Näitä ovat muun muassa Fiat, Iveco ja Sevel (Fiat-, Peugeot- ja Citroën-hyötyajoneuvot). Lisäksi aasialainen hyötyajoneuvovalmistaja Fuso (Daimler AG:n omistama, ks. Mitsubishi-Fuso) käyttää Sofim-moottoreita osassa autojaan.
Moottoriversiot ja ominaisuudet.
Sofim 8140.x1.
8140.61, 8144.61, vapaasti hengittävä, 2445 cc, poraus 93 mm, isku 90 mm 70 hv / 3 900 rpm, mekaaninen Bosch VE-ruiskupumppu, epäsuora ruiskutus, Renault-tunnus: S8U 720, 722
Sovellukset:
Tehokkaampi versio, 72 hv / 3 900 rpm, Renault S8U 730, 731
Sovellukset:
8140.21, 8144.21 oli turboahdettu versio suorasuihkutuksella. Suurin teho oli 95 hv / 4 100 rpm, vääntö on 217 Nm käyntinopeudella 2 300 rpm. Myös tunnuksella Renault S8U 750.
Sovellukset:
8144.81, turboahdettu, 90 hv / 4 100 rpm
8144.91, turboahdettu, välijäähdyttimellä, 101 hv / 4 100 rpm 
Sofim 8140.x7.
2499 cc, polttoaineen suorasuihkutus, 75 hv / 4 200 rpm 
8140.07
Hieman paranneltu versio, 80 hv / 4 000 rpm 
8140.27, turboahdettu, välijäähdyttimellä, teho: 103 hv / 3 800 rpm, vääntö: 225 Nm / 2 000 rpm
Samasta versiosta on pienempitehoinen variantti, 94 hv / 3800 rpm
8140.47, suorasuihkutus, turboahdin, välijäähdytin, teho: 115 hv / 4 000 rpm, vääntö: 245 Nm / 2 000 rpm
8140,67, vapaasti hengittävä, epäsuora polttoaineen suihkutus, 85 hv / 4 200 rpm
8144,67, 75 hv / 4 200 rpm
8144,97, turboahdin, epäsuora suihkutus 115 hv / 3 900 rpm, 8144.97S 105 hv / 4 100 rpm
Sofim 8140.x3.
Sarja 3 otettiin käyttöön vuonna 1996, jolloin se asennettiin aluksi toisen sukupolven Renault Masteriin. Poraus on 94,4 ja isku 100 mm. Tilavuudeksi tuli siten 2 799 cc. 
Sovellukset:
8140.63, vapaasti hengittävä versio, 2,8-litrainen suorasuihkutteinen diesel
8140.23, 2,8-litraimem turbodiesel ilman välijäähdytintä, suorasuihkutus, 103 hv / 3 600 rpm, 240 Nm / 1 900 rpm
8140.43, turboahdettu, välijäähdytin, suorasuihkutus, 118 hv / 3 600 rpm, 270 Nm / 1 800 rpm
8140.43S, yhteispaineruiskutus (common rail), 127 hv / 3 600 rpm, 285 Nm / 1 800 rpm
8140.43B, pienempitehoinen common rail -versio. Teho oli alennettu 106 hv / 3 600 rpm ja vääntömomentti 260 Nm / 1 800 rpm.
8140.43N, muuttuvalla ahtimen geometrialla, 145 hv / 3 600 rpm, 320 Nm / 1 500 rpm
8144.65, Fiat 132 -mallissa, 1978–1984, käytetty 2,0 litran dieselmoottori, 60 hv / 4 400 rpm, Bosch VE -jakajapumppu
Orient

Orient ( ’nousta’ &gt; "oriens" ’itä’), suomeksi "Orientti", "Itämaat", viittaa Aasian alueisiin, etenkin Lähi-itään.
Orient voi myös tarkoittaa:
Orientti

Orientti (latinan sanasta "oriens" ’itä’, joka perustuu sanaan "oriri" ’nousta’), itämaat, on alkuaan tarkoittanut Etu-Aasiaa ja Egyptiä. Sen jälkeen kun Rooma jakautui Itä- ja Länsi-Roomaan, se tuli merkitsemään koko Bysanttia. Toisinaan orienttiin lasketaan kuuluvan myös Pohjois-Afrikka.
Yhteiskuntatieteellisessä tutkimuksessa "orientti" nähdään lännen luomana käsitteenä. Edward Said esittää teoksessaan "Orientalismi" (1978), että orientti on läntisen voimien, tieteentekijöiden, filosofien ja taiteilijoiden luoma käsite. Saidin mukaan länsi on toiseuttanut idän ja tehnyt siitä hegemonisen kulttuuris-maantieteellisen alueen samalla yleistäen alueelle tiettyjä ominaispiirteitä.
Orientin vastakohdasta käytetään termiä oksidentti (latinan sanasta "occidens" ’länsi’, joka perustuu sanaan occido ’lasku/laskeutua’).
George M. Cohan

George Michael Cohan (3. heinäkuuta 1878 Providence – 5. marraskuuta 1942 New York) oli yhdysvaltalainen teatterimusiikin säveltäjä, näyttelijä ja tuottaja.
Cohanin molemmat vanhemmat olivat vaudeville-näyttelijöitä, ja hän aloitti näyttelijänuransa jo lapsena esiintymällä vanhempiensa ja sisarensa Josephinen kanssa nimellä The Four Cohans (suom. Neljä Cohania).
Vuonna 1904 Cohan aloitti pitkän yhteistyön käsikirjoittaja Sam Harrisin kanssa. Heidän ensimmäinen tuotantonsa oli "Little Johnny Jones", jossa Cohan näytteli. Näytelmästä tuli menestys ja sen kappaleista ”Yankee Doodle Boy” ja ”Give My Regards to Broadway” nousivat hiteiksi. Cohan ja Harris ohjasivat ja tuottivat lukuisia näytelmiä Broadwaylla. Heidän yhteistyönsä jatkui vuoteen 1919 asti.
Cohanin sävellys ”Over There” nousi kansalliseen suosioon vuonna 1917 Yhdysvaltojen liityttyä ensimmäiseen maailmansotaan. Yhdysvaltain kongressi myönsi Cohanille mitalin kappaleen säveltämisestä vuonna 1936.
Cohanin suosio kääntyi 1920-luvulle tultaessa laskuun, mutta hän jatkoi näytelmien kirjoittamista vuoteen 1928 asti. Yhteensä hän osallistui urallaan yli 40 näytelmän tekemiseen joko tuottajana, ohjaajana, käsikirjoittajana tai näyttelijänä. Hän näytteli 1930-luvulla myös elokuvissa.
Cohan kuoli New Yorkissa marraskuussa 1942. Samana vuonna ilmestyi hänen elämästään kertova elokuva "Yankee Doodle Dandy", jossa Cohania esitti James Cagney.
New Yorkin Times Squarelle pystytettiin vuonna 1959 pronssinen Cohanin näköispatsas.
Betty Comden

Betty Comden, alk. Elizabeth Bazya Cohen (3. toukokuuta 1917 New York, New York, Yhdysvallat – 23. marraskuuta 2006 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sanoittaja, teatterikäsikirjoittaja ja näyttelijä. Hän teki yhteistyötä Adolph Greenin kanssa: he käsikirjoittivat ja sanoittivat Broadway-näytelmiä ja näyttelivät itse useissa niistä. He tekivät komedioita ja käyttivät erityisesti satiiria.
Elämä ja ura.
Elizabeth Cohen syntyi New Yorkin Brooklynissä vuonna 1919. Hän opiskeli New Yorkin yliopistossa. 1930-luvun lopulla hän tutustui Adolph Greeniin, joka oli Comdenin tavoin etsimässä itselleen agenttia päästäkseen alkuun teatteriuralla.
Uransa alkuaikana Comden ja Green esiintyivät yökerhokoomikoina The Revuers -nimisessä ryhmässä, johon kuului myös muun muassa Judy Holliday. Ensimmäisen Broadway-näytelmänsä he kirjoittivat vuonna 1944 yhdessä Leonard Bernsteinin ja Jerome Robbinsin kanssa. Tuotannon nimeksi tuli "On the Town", ja se oli kaikkien neljän laulunkirjoittajan ensimmäinen työ Broadwaylle. Comden ja Green toimivat näytelmässä käsikirjoittajina, sanoittajina ja näyttelijöinä.
He osallistuivat vuonna 1945 Gordon Mouldin musikaalin "Million Dollar Baby" käsikirjoittamiseen. Heidän ensimmäinen elokuvamusikaalinsa "Good News" syntyi vuonna 1947. Comdenin ja Greenin tunnetuin elokuva on vuoden 1952 "Laulavat sadepisarat", johon he tekivät käsikirjoituksen. Elokuva ei ollut menestys ensi-iltavuonna, mutta siitä on myöhemmin tullut musikaalielokuvan klassikoita. Muita elokuvamusikaaleja, joihin Comden ja Green tekivät käsikirjoituksen tai musiikkia, ovat muun muassa "Me tanssimme taas" (1947), "Ilo irti" (1949), "Iskelmäkaruselli" (1953), "Kuin paistetta päivän" (1955) ja "Langat kuumina" (1960).
1950-luvulla Comden ja Green palasivat Broadwaylle ja tekivät sarjan musikaaleja säveltäjä Jule Stynen kanssa. 1960-luvulla Comdenin ja Greenin ura kääntyi tilapäiseen laskuun eivätkä heidän musikaalinsa saavuttaneet suurta suosiota. Heidän seuraava menestynyt näytelmänsä oli säveltäjä Cy Colemanin kanssa vuonna 1978 kirjoitettu "On the Twentieth Century". Vuonna 1991 he kirjoittivat Tony-palkitun musikaalin "The Will Rogers Follies", ja samana vuonna heidät palkittiin Kennedy Center -palkinnolla urastaan teatteri- ja elokuvamusikaalien parissa. 
Comdenin ja Greenin työskentelytapa oli tavata joka päivä kello 13–17. He työskentelivät erikseen vain harvoin. Heidän yhteistyönsä jatkui Greenin kuolemaan asti vuonna 2002, ja heidän yhteistyökumppanuutensa oli siten musikaaliteatterin historian pitkäikäisimpiä.
Comden ja Green saivat urallaan viisi Tony-palkintoa neljästä näytelmästä: "Applause", "Wonderful Town", "On the Twentieth Century" ja "Hallelujah, Baby". Sekä Comden että Green on valittu Songwriters Hall of Fameen ja Theatre Hall of Fameen. New Yorkin yliopiston alumnijärjestö on myöntänyt Comdenille vuoden nainen -palkinnon.
Nicolin prisma

Nicolin prisma on polarisaatioprisma, joka on tehty kahdesta toisiinsa yhdistetystä kalkkisälpäkiteestä. Se on nimetty fyysikko William Nicolin mukaan. 
Kalkkisälvän käyttäminen polarisaation aikaansaamiseksi aiheutti ongelman, koska yleensä kyseisessä kiteessä muodostuu kaksi sädettä polarisoitunutta valoa. Nicol ratkaisi ongelman halkaisemalla kiteen diagonaalisesti ja liittämällä puolikkaat takaisin yhteen sellaisella aineella, esimerkiksi kanadanbalsamilla, jossa toinen polarisoitunut säde heijastuu täysin sisäisestä liitospinnasta. Tällöin vain toinen polarisoituneista säteistä pääsee ulos prismasta.
Bulova

Bulova on yhdysvaltalainen kelloja valmistava yritys. Sen pääkonttori sijaitsee Woodsidessa, Queensissa, New Yorkissa.
Vuonna 1875 Joseph Bulova perusti jalokivikaupan nimeltä Bulova Company. 1911 Bulova alkoi myymään ja valmistamaan pöytä- sekä taskukelloja. Vuonna 1919 Bulova julkaisi miesten rannekellomalliston. Yrityksen nimi vaihtui Bulova Watch Company, Inc:ksi vuonna 1923.
Vuonna 1926 Bulova tuotti Yhdysvaltain ensimmäisen radiomainoksen. Kaksi vuotta myöhemmin Bulova julkaisi maailman ensimmäisen kelloradion. 1. heinäkuuta 1941 esitettiin NBC-yhtiön omistamalla WNBT-televisiokanavalla Bulovan mainos, joka kesti kymmenen sekuntia ja joka maksoi Biow-mainostoimistolle yhteensä yhdeksän dollaria. Kyseessä oli ensimmäinen Yhdysvaltain telehallintoviraston hyväksymä televisiomainos.
1960 NASA pyysi Bulovalta tietokoneisiinsa kelloa. Näin Bulovan kelloista tuli osa 46:tta eri Nasan tehtävää.
Myöhemmin NASA etsi Apollo-lentoja varten astronauteille sopivaa rannekelloa, vaihtoehtona olivat Bulova ja Omega. Kilpailun voitti sveitsiläisen Omegan valmistama Speedmaster, josta tuli virallinen "kuukello".
Bulova liittyi osaksi Loews Corporationia vuonna 1979. Yrityksen nimi vaihtui Bulova Corporationiksi vuonna 1988. 
Japanilainen Citizen osti Bulovan vuonna 2008.
Etan Patz

Etan Patz (s. 9. lokakuuta 1972 – kadonnut 25. toukokuuta 1979) oli 6-vuotias poika, joka katosi New Yorkissa toukokuussa 1979 matkalla kotoaan koulubussille. Häntä ei koskaan löydetty ja hänet julistettiin kuolleeksi vuonna 2001.
Patzin katoamisen vuosipäivä on Yhdysvalloissa nimitetty kansalliseksi kadonneitten lasten muistopäiväksi ().
Vuonna 2012 Pedro Hernandez -niminen mies asetettiin syytteeseen Patzin kidnappauksesta ja murhasta. Hernandez kertoi houkutelleensa Patzin työpaikalleen ja vieneensä tämän kellariin, murhanneensa Patzin ja hävittäneen ruumiin. Hernandezin asianajaja kiisti tunnustuksen luotettavuuden, koska Hernandez sairastaa skitsofreenistä persoonallisuushäiriötä ja kärsii muun muassa hallusinaatiosta.
Huhtikuussa 2015 valamiehistö vetäytyi 10 viikkoa kestäneen oikeudenkäynnin päätteeksi pohtimaan Hernandezin syyllisyyttä. Valamiehistö ei päässyt yksimielisyyteen syyllisyyskysymyksestä, minkä seurauksena oikeudenkäynti raukesi () toukokuussa 2015.
Elokuussa 2015 tuomari määräsi, että uusi oikeudenkäynti alkaa helmikuussa 2016 valamiehistön valitsemisella (). Vuosi myöhemmin, helmikuussa 2017 valamiehistö katsoi Hernandezin syylliseksi Patzin kidnappaukseen ja murhaan. Saman vuoden huhtikuussa oikeus tuomitsi 56-vuotiaan Hernandezin elinkautiseen vankeuteen, jota hänen on istuttava vähintään 25 vuotta.
Kunnian miehet (televisiosarja)

Kunnian miehet () on yhdysvaltalainen televisiosarja. Sarjaa tuotettiin 10 tuotantokautta vuosina 1995–2005. Sarjassa kuvataan kuvitteellisia oikeudenkäyntejä, jotka liittyvät Yhdysvaltain laivaston ja merijalkaväen sotaoikeuden soveltamiseen. Sarjan tuottaja ja luoja on Donald Bellisario. Sarjaa esitettiin 227 jaksoa.
Näyttelijöinä ovat muun muassa David James Elliott, Catherine Bell, Patrick Labyorteaux ja John M. Jackson.
Kunnian miehet (vuoden 1955 elokuva)

Kunnian miehet ("The Last Command") on Frank Lloydin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1955. Elokuvassa Jim Bowie johtaa Texasin kapinallisia (muun muassa Davy Crockett) vanhoja ystäviään vastaan Santa Annan kapinassa.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kehui elokuvan näyttelijäntyötä mutta piti sen tyyliä turhankin mahtipontisena ja isänmaallisena. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Lars Henrik Törnroth

Lars Henrik Törnroth (24. marraskuuta 1796 Köyliö – 13. elokuuta 1864 Helsinki) oli Helsingin yliopiston kirurgisen synnytysopin professori, lääkintöhallituksen pääjohtaja ja arkkiatri. 
Törnrothin vanhemmat olivat kirkkoherra Henrik Törnroth ja Sofia Albertina Demoën ja puoliso vuodesta 1823 Agatha Taxell (k. 1870). Törnroth valmistui filosofian maisteriksi (tohtoriksi) 1819, lääketieteen lisensiaatiksi 1822 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1832. Toimittuaan lääkärinä Loviisassa, Viipurissa ja Turussa sekä Saarijärven ja Tampereen alueilla hän tuli 1834 Helsingin yliopistoon kirurgisen synnytysopin apulaiseksi. Tämän alan professoriksi hänet nimitettiin 1838. Vuonna 1855 Törnrothista tuli lääkintötoimen ylihallituksen vt. ylitirehtööri ja kun hän erosi professorin toimestaan, vakituinen ylitirehtööri eli pääjohtaja 1857–1863. Arkkiatrin arvo Törnrothille myönnettiin 1844.
Kirurgina varsinkin Törnrothin suorittamat kaihileikkaukset herättivät huomiota. Hän käytti ensimmäisenä Suomessa leikkauksessa eetteriä nukutuksessa vuonna 1847. Hän myös otti ensimmäisenä lääkärinä Suomessa käyttöön von Helmholtzin kehittämän silmäpeilin. Tutkijana Törnroth edusti empiiristä ja luonnontieteellistä koulukuntaa, toisin kuin hänen kollegansa ja ystävänsä sisätautiopin professori Immanuel Ilmoni, jonka kanssa hän kuitenkin toimitti yhdessä teossarjan "Analecta clinica iconibus illustrata" 1851–1854. Törnroth kirjoitti myös paljon käytetyn oppikirjan kätilöitä varten 1843. Lääkintöhallituksen pääjohtajana hän kehitti erityisesti piirilääkäri-, ja kätilö- ja rokotustoimintaa. Hän toimi useaan otteeseen Suomen Lääkäriseuran puheenjohtajana ja oli useiden ulkomaisten lääkäriseurojen jäsen.
Breitling

Breitling SA on itsenäinen sveitsiläinen luksus- ja arvokellojen valmistaja. Sen pääkonttori sijaitsee Grenchenissä, Solothurnin kantonissa. Kaikki Breitlingin kellot on valmistettu Sveitsissä sveitsiläisistä osista. Breitling tilaa koneistojen raakaversiot ETA SA:lta ja Valjouxlta ja modifioi ne omassa "Breitling Chronometrie Workshopsissa" ennen kronometritestausta.
Léon Breitling perusti vuonna 1884 kelloja valmistavan yrityksen St. Imieriin, Sveitsiin, tarkoituksenaan valmistaa korkealuokkaisia kronografeja ja -metrejä. 
Ensimmäisen maailmansodan alettua Breitling valmisti kronografeja ja -metrejä lentokoneisiin. 1942 Breitling esitteli kuuluisan "Chronomat"-mallin. Tämän jälkeen Breitlingin kelloista tuli lentäjien eniten suosima merkki, esimerkiksi Aircraft Owners and Pilots Association valitsi "Chronomatin" viralliseksi kellokseen. 1952 Breitling toi "Chronomatin" uudemman version, "Navitimerin" markkinoille.
Breitlingin maine kasvoi edelleen kun astronautti Scott Carpenter käytti omaa "Breitling Navitimeriaan" avaruuslennolla. Tämän johdosta kyseiselle mallille annettiin nimi; "Navitimer Cosmonaute".
Vuonna 1979 Ernest Schneider otti yrityksen haltuunsa ja mainoskampanjoiden avulla loi Breitlingille statussymbolin aseman.
Maltan saarto

Maltan saarto oli toisessa maailmansodassa akselivaltojen ja liittoutuneiden välinen taistelu Maltan hallinnasta. Saksa ja Italia pelkäsivät, että liittoutuneiden koneet ja laivat uhkaisivat Maltalta käsin huoltoyhteyksiä maiden sotiessa Pohjois-Afrikassa. Saksalaiset suunnittelivat operaatio Herkulesta, jonka tarkoituksena oli valloittaa Malta. Maltan saarrosta ja saaren pommituksista huolimatta liittoutuneiden saattueet onnistuivat huoltamaan maltalaisia joukkoja, jotka pitivät puolensa saksalaisia ja italialaisia vastaan ja estivät akselivaltojen maihinnousun.
Tausta.
Malta oli liittoutuneille tärkeä, koska siellä sijaitsi ainoa tukikohta Gibraltarin ja Egyptissä sijaitsevan Aleksandrian välillä. Saarilla oli suuri merkitys Ison-Britannian kehityksessä kauppamatkoilla. Maltan saaret antoivat liittoutuneille mahdollisuuden sotilaalliseen toimintaan ja hyökkäyksiin keskisen Välimeren alueella.
Maltan puolustusta luonnehdittiin heikoksi tai lähes olemattomaksi. Iso-Britannia siirsi Välimeren-laivaston tukikohdan Vallettasta Aleksandriaan lokakuussa 1939. Tämä johtui Maltan hallituksen lausunnosta, jonka mukaan Maltaa pystyttiin puolustamaan Aleksandriasta käsin yhtä tehokkaasti.
Sotatapahtumat.
Saarto alkoi 11. kesäkuuta 1940. Italialaisjoukot pudottivat ensimmäisen päivän aikana 142 pommia alueella sijaitseville kolmelle lentokentälle. Kun brittijoukoille kävi selväksi, että Italian ilmavoimilla oli vain vähän vaikutusta alueen väestöön, alueelle saatiin brittivahvistuksia tasaiseen tahtiin.
Saksa liittyi saartoon mukaan italialaisten epäonnistuessa Pohjois-Afrikassa. Saksan ilmavoimat saivat tehtyä nopeaa ja suurta tuhoa brittien ilmavoimiin, koska Maltassa olleilla brittilentäjillä oli vain vähän kokemusta, ja saksalaispilotit olivat erittäin koulutettuja. Saksa kehitti nopeasti ilmaherruuden akselivalloille.
Huhtikuussa 1941 Saksan ilmavoimat vetäytyi Maltan alueelta Balkanin ja Kreikan taisteluiden vuoksi. Tällä oli suuri merkitys Maltan taisteluissa. Liittoutuneet onnistuivat iskuissa akselivaltoja vastaan. Tämän mahdollisti muiden muassa hyvä huolto.
Saarto päättyi liittoutuneiden voittoon 20. marraskuuta 1942. Saksa menetti erillisissä taisteluissa yhteensä 357 lentokonetta ja Italia 175 lentokonetta. Lisäksi akselivallat menettivät useita laivoja ja sukellusveneitä. Liittoutuneet menettivät kaksi lentotukialusta, useita taistelulaivoja ja 38 sukellusvenettä. Ison-Britannian kuningas Yrjö VI palkitsi maltalaiset urheudestaan Yrjön ristillä.
Euroopan varpuslinnut – sukupuolen ja iän määritys

Euroopan varpuslinnut – sukupuolen ja iän määritys () on ruotsalaisen ornitologi Lars Svenssonin kirjoittama kirja varpuslintujen määrittämisestä. Kirja esittelee kaikki Euroopassa säännöllisesti tavattavat varpuslinnut sekä joitain satunnaisvieraita. Kirja on ensisijaisesti tarkoitettu lentokykyisiä lintuja rengastaville. Teoksessa esitellään mittoja, siipikaavioita, pukutuntomerkkejä ja muuta tietoa. Kirjan avulla pystyy määrittämään lintujen iän, sukupuolen, lajin ja alalajeja. Kirjasta on ilmestynyt alkuperäiskielellä englannilla neljä laitosta: 1970, 1975, 1984 ja 1992. Suomeksi on ilmestynyt kaksi laitosta 1975 ja 1997.
Kirjan neljännessä, korjatussa ja laajennetussa painoksessa esitellään 259 lajia perusteltuine alalajeineen. Kirjan edeltäjä on vuonna 1964 ilmestynyt ruotsinkielinen Svenssonin kirjoittama "bestämningsguide för vissa tättingar".
Suomalainen laitos.
Kirjan ensimmäinen suomenkielinen laitos ilmestyi vuonna 1975 Esa Lehikoisen toimittamana. Toisen kerran kirja suomennettiin ja toimitettiin vuonna 1997 sen viimeisimmästä, vuonna 1992 ilmestyneestä neljännestä uudistetusta ja laajennetusta laitoksesta. Svensson kuitenkin toimitti runsaasti korjauksia ja täydennyksiä, paranneltuja ja uusia kuvia sekä kirjallisuusviitteitä suomenkielistä laitosta varten, joten uusinta laitosta voidaankin pitää viidentenä laitoksena. Tuolloin kirjan suomensivat ja toimittavat Hannu Jännes ja Pekka J. Nikander. Kummallakin kerralla kustantajana oli SLY:n Lintutieto Oy.
Talnah

Talnah () on samannimisestä joesta nimensä saanut kaivosalue ja Norilskin kaupunginosa, joka sijaitsee 24 kilometriä Noriliskin keskustasta pohjoiseen Krasnojarskin aluepiirissä Venäjällä. Vuodesta 1960 (1962) lähtien se oli taajama ja vuodesta 1982 itsenäinen kaivoskaupunki. Siellä asui noin 58 000 ihmistä ennen kuin se liitettiin kaupunginosaksi (piiriksi) Norilskin kaupunkiin vuonna 2005.
Paikkakunta on tunnettu suurista Norilsk Nickel -yhtiön hallitsemista polymetallikaivoksistaan; kaivoksista louhitaan nikkeliä, kuparia, hiiltä ja talnahiittikaivokset. Talnahiitti on saanut nimensä kaupungin mukaan.
Jenni Linturi

Jenni Johanna Linturi (s. 24. kesäkuuta 1979) on suomalainen kirjailija.
Linturi on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän on opiskellut kirjoittamista Turun yliopiston luovan kirjoittamisen linjalla ja Kriittisessä Korkeakoulussa. Hän asuu Helsingissä.
Linturin esikoisteos, sotaromaani "Isänmaan tähden" (2011), kertoo suomalaisen Waffen-SS-miehenä toimineen henkilön kokemuksista Saksassa jatkosodan aikana. Esikoisteos oli ilmestymisvuonnaan ehdolla Finlandia-palkinnon ja Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
So Hot

So Hot on Wonder Girls -yhtyeen single vuodelta 2008. Singlen on tuottanut Park Jin-young.
Tietoja.
JYP Entertainment julkaisi teaserkuvia jokaisesta jäsenestä promotoidakseen singleä toukokuussa 2008. Kuvat näyttivät Wonder Girlsin "seksikkään" puolen. Kuvat julkaistiin viitenä peräkkäisenä päivänä alkaen Ye-eunista loppuen Soheehen. Kuvien jälkeen "So Hot" oli katsottavissa yhtyeen nettisivuilla. Tämän aikana kierteli huhuja, että Wonder Girlsin entinen jäsen, Hyuna, olisi palaamassa yhtyeeseen. JYP Entertainment kuitenkin sanoi, että tämä ei ollut totta.
Julkaisu.
"So Hot" julkaistiin ensin digitaalisena 22. toukokuuta 2008. Se hyppäsi heti nettilistojen kärkeen. Koko single julkaistiin 3. kesäkuuta 2008, ja sille annettiin teksti "The 3rd Project". Nimikkoraidan lisäksi single sisältää uusia kappaleita: "This Time", "You're Out" ja rap-version kappaleesta "Tell Me", jota ei ollut aikaisemmin julkaistu.
Promootio.
Wonder Girls palasi lavoille 31. toukokuuta 2008 MBC:n "Music Core" -ohjelmassa esittäen kappaleet "So Hot" ja "This Time". Silloin jäsenet toivat esiin aikuisemman puolen itsestään pitämällä leopardikuvioisia vaatteita.
Kappaleelle "So Hot" tehtiin musiikkivideo, jossa näytettiin jäseniä erilaisissa tilanteissa, joissa miehet rakastuivat heihin heti.
Kappaleesta "So Hot" tuli välittömästi hitti ja se oli ykkösenä MBC:n "Music Core" -ohjelmassa ja SBS:n "Inkigayo"-ohjelmassa kolme peräkkäistä viikkoa.
Lumivuohet

Lumivuohet ("Oreamnos") on vuohieläimiin kuuluva nisäkässuku. Se sisältää nykyisen lumivuohen ("Oreamnos americanus") lisäksi sukupuuttoon kuolleen lajin "Oreamnos harringtoni". Molemmat ovat pohjoisamerikkalaisia lajeja, mutta sukupuuttoon kuollut laji eli etelämmässä kuin lumivuohi nykyään.
Lumivuohien alkuperä ja sijainti vuohieläinten sukupuussa ovat epäselviä. Ei ole selvyyttä siitä, kehittyikö suku Aasiassa vai Amerikassa, mutta kummassakin tapauksessa lumivuohilla on aasialaisia juuria, jotka ovat siirtyneet Pohjois-Amerikkaan Beringian kautta. Lumivuohien tunnettu fossiiliaineisto alkaa keskipleistoseenilta, ja vanhimmat tunnetut jäänteet kuuluvat "Oreamnos harringtoni" -lajille Coloradosta. "Oreamnos harringtoni" oli nykyistä lajia pienikokoisempi, ja se on todettu erilliseksi lajiksi sekä morfologiaa että DNA:ta käsittelevissä analyyseissä.
Liuskelintuhaukka

Liuskelintuhaukka ("Accipiter luteoschistaceus") on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Papua-Uudessa-Guineassa.
Sen elinpiiriä ovat kosteat subtrooppiset ja trooppiset alavat metsät ja vuoristometsät sekä kaupunkipuutarhat ja huonokuntoiset metsät.
Sen pituus on 30–38 senttimetriä, ja se painaa keskimäärin 216 grammaa.
Jan Hurri

Jan Hurri on suomalainen taloustoimittaja. 
Hurri opiskeli Tampereen yliopistossa toimittajatutkintoa, joka jäi työkiireiden vuoksi kesken. Hän työskenteli taloustoimittajana "Turun Sanomissa" 1985–1989, "Talouselämä"-lehdessä 1989–1997 ja "Taloussanomissa" lehden perustamisesta lähtien vuodesta 1997.
Hurri palkittiin 2011 "Ilta-Sanomien" ja "Taloussanomien" journalistipalkinnolla. Vuonna 2012 hän sai "Suomen Kuvalehden" journalistipalkinnon.
Atte Reunanen

Atte Reunanen (s. 1999) on suomalainen näyttelijä ja muusikko. Reunanen on näytellyt elokuvissa, televisiosarjoissa ja teatterissa.
Kamera käy – tapa

Kamera käy – tapa ("Wrong Is Right") on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut mustan komediallinen trilleri, joka perustuu Charles McCarryn romaaniin "The Better Angels". Richard Brooksin ohjaaman elokuvan pääosaa esittää Sean Connery. Muissa rooleissa näyttelevät Robert Conrad, George Grizzard, Katharine Ross, G. D. Spradlin, John Saxon, Henry Silva, Leslie Nielsen, Robert Webber, Rosalind Cash, Dean Stockwell, Jennifer Jason Leigh ja Mickey Jones.
Elokuvassa uutisankkuri (Connery) kiertää maailmaa selostamassa mitä erilaisimpia konflikteja ja kähmintöjä.
Vastaanotto.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen moitti elokuvaa juonen puutteista, mutta antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Seulontamenettely

Seulontamenettely () oli Suomessa aiemmin käytössä ollut valitusten eriyttämismenettely, jossa hovioikeus kykeni tietyin edellytyksin päättämään, oliko sinne alioikeudesta saapunut valitus otettava enempään tutkintaan vai voitiinko valituksen tutkiminen hovioikeudessa päättää ja asian käsittely lopettaa.
Seulontamenettely otettiin hovioikeuksissa käyttöön 1. lokakuuta 2003, ja se päättyi 1. tammikuuta 2011, jolloin sen korvasi jatkokäsittelylupa (), josta säädetään oikeudenkäymiskaaren 25 a luvussa.
Seulonnan ehdot.
Valituksen tutkimista ei jatkettu, jos hovioikeus yksimielisesti totesi olevan selvää, että:
Päätös siitä, että valituksen tutkimista ei jatketa, voitiin tehdä myös myöhemmin valmistelun aikana ja se voi koskea myös valituksen osaa.
Biryani

Biryani, birijani, tai beriani on riisiruoka, joka koostuu mausteista, riisistä (yleensä basmatiriisistä) ja lihasta, kalasta, kananmunista tai vihanneksista. Nimi juontuu persian kielen sanasta "beryā(n)" (), joka tarkoittaa "paistettua".
Intiassa erityisesti Hyderabad on tunnettu paikallisesta biryanistaan, joka sisältää erityisen paljon mausteita. Kaupunki on melko lailla synonyymi biryanille. Sekä Intiassa että Pakistanissa biryaniin voidaan lisätä myös perunakuutioita, mutta tämä jakaa kansaa molemmissa maissa.
László III

László (Ladislaus) III (unk. "III. László;" n. 1200 Székesfehérvár, Unkarin kuningaskunta – 7. toukokuuta 1205 Wien, Itävallan herttuakunta) oli Unkarin kuningas lyhyen aikaa vuonna 1204–1205. 
Lászlón tarkkaa syntymäaikaa ei tiedetä, mutta Gyula Kristó ja Ferenc Makk sijoittavat sen arviolta vuoteen 1201. Hän oli kuningas Imren ja Aragonian prinsessa Constanzen (unk. "Konstancia," 1179–1222) ainoa lapsi. Imre joutui koko hallitusaikansa kamppailemaan vallasta veljensä Andreaksen (unk. "András," myöhemmin kuninkaana Andreas II) kanssa. Siksi hän kruunautti vallanperimyksen varmistamiseksi pienen poikansa kuninkaaksi jo ennen kuolemaansa, vuonna 1204. Samalla hän määräsi Andreaksen poikansa holhoojaksi ja sijaishallitsijaksi tämän lapsuuden ajaksi. 
Paavi Innocentius III valvoi lapsikuningas Lászlón etuja ja kehotti kirjeessään Andreasta pitämään kuningasvainajalle antamansa lupaukset. Tämä viittaa siihen, että Andreas tai hänen kannattajansa olivat valmiina raivaamaan Lászlón pois tieltä varmistaakseen Andreaksen pysymisen vallassa. Kun valtakunnassa todellinen valta oli jo Andreaksen käsissä, kuningatar Constanze katsoi viisaammaksi lähteä maanpakoon. Andreaksen estely-yrityksistä huolimatta kuningatar ja pieni László muutamien uskollisten ylimysten seurassa pääsivät Wieniin, Itävallan herttua Leopold VI:n hoviin. (Leopold oli äitinsä Helenan "(Ilona)," Béla III:n sisaren kautta Imren ja Andreaksen serkku.) 
Andreaksen kerrotaan valmistelleen jo sotaa Itävaltaa vastaan, mutta toukokuussa 1205 noin nelivuotias László kuoli. Hänen ruumiinsa tuotiin Unkariin ja haudattiin Székesfehérváriin Neitsyt Marian taivaaseenastumisen ("Nagyboldogasszony)" basilikaan, Unkarin kuninkaiden kruunauskirkkoon. Äiti Constanze lähetettiin takaisin Aragoniaan. Lászlón ruumiin mukana Unkariin oli palautettu myös kruunu, jolla Andreas II voitiin nyt kruunata kuninkaaksi.
Napakellohärkki

Napakellohärkki eli napahärkki ("Cerastium nigrescens" var. "laxum", syn. "C. edmondstonii") on kohokkikasveihin kuuluva, pienikokoinen pohjoinen kasvi. Se luokitellaan nykyisin kellohärkin muunnokseksi.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen napakellohärkki kasvaa 5–10 senttimetriä korkeaksi ja muodostaa tiheitä, pieniä tuppaita. Varsi ja lehdet ovat pitkäkarvaisia. Lehdet ovat soikeita ja pituudeltaan 6–16 mm. Kukinto on kaksihaarainen viuhko. Kukkien tukilehdet ovat enintään kapealti kalvolaitaisia. Valkoisia kukkia on yksi tai kaksi kappaletta. Kukan verhiö ja teriö ovat molemmat viisilehtisiä. Verhiö on tyvestä liereä, verholehdet ovat tavallisesti tylppiä. Teriö on noin 1,5–2 kertaa verhiön pituinen, valkoiset terälehdet ovat kärjestään matalasti kaksihalkoisia. Emin vartaloita on viisi kappaletta. Tunturihärkki kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on pitkähkö, 10-liuskainen kota. Siemenet ovat kooltaan 1,2–1,7 mm, ja niiden pinnassa olevat nystermät ovat useimmiten leveyttään matalampia.
Napakellohärkki voi risteytyä tunturihärkin ("C. alpinum") kanssa, jota se myös ulkonäöltään läheisesti muistuttaa.
Levinneisyys.
Napakellohärkkiä tavataan Euroopassa Färsaarilla, Islannissa sekä Norjan, Ruotsin ja Suomen korkeimmilla vuoristo- ja tunturialueilla. Suomessa napahärkkiä tavataan ainoastaan Enontekiöllä Käsivarren suurtuntureilla.
Elinympäristö.
Napakellohärkki kasvaa hiesuisilla ja soraisilla lumenviipymäpaikoilla, sulavesipurojen reunoilla, jyrkänteillä, vuotomailla ja jokisärkillä. Suomessa sitä kasvaa lähinnä keskipaljakan korkeudella.
Kansainvälinen luisteluliitto

Kansainvälinen luisteluliitto () eli ISU on luistelulajien kansainvälinen kattojärjestö. Se perustettiin vuonna 1892 Alankomaiden Scheveningenissä. ISU on vanhin kansainvälinen talviurheiluliitto, ja siihen kuuluu 88 kansallista luisteluliittoa. ISUn puheenjohtajana on vuodesta 2022 lähtien toiminut eteläkorealainen Kim Jao-youl.
Kansainvälisen luisteluliiton lajit:
Nicholas Chia

Nicholas Chia Yeck Joo (; 8. huhtikuuta 1938 Singapore – 17. joulukuuta 2024) oli singaporelainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 26. tammikuuta 1964 ja nimitettiin Singaporen arkkipiispaksi 15. toukokuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Adriano Bernardini, jota avustivat Gregory Yong Sooi Ngean ja Anthony Soter Fernandez.
Chia jäi eläkkeelle 20. toukokuuta 2013.
Peter Carsten

Peter Carsten (alk. "Peter Ramsentaler"; 30. huhtikuuta 1928 Weißenburg in Bayern – 20. huhtikuuta 2012 Lucija/Piran, Slovenia) oli saksalainen näyttelijä. Hän asui viime vuodet Sloveniassa.
Hän tuli julkisuuteen roolistaan Hans Hellmut Kirstin romaaneihin pohjautuvassa Paul Mayn ohjaamassa elokuvasarjassa "08/15".
Filmografia (valikoima).
Luettelo Suomessa esitetyistä elokuvista.
Jesse Welling

Jesse Welling (s. 20. huhtikuuta 1977 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja jääkiekon SM-liigajoukkue Pelicansin apuvalmentaja. Hän on toiminut aiemmin JYPin apuvalmentajana ja joukkueenjohtajana, Rauman Lukon apuvalmentajana kausina 2012–2019 ja Kiekko-Vantaan päävalmentajana kaudella 2019–2020. Welling on kotoisin Espoon Tapiolasta. 
Jääkiekkouransa Welling aloitti Helsingin Jokereissa, mutta pelasi kasvattajaseurassaan SM-liigassa vain yhden runkosarjaottelun. Welling pelasi aktiiviurallaan SM-liigassa myös Espoon Bluesissa, Tampereen Ilveksessä, Lappeenrannan SaiPassa, Jyväskylän JYPissä sekä Lahden Pelicansissa.
Niin ikään SM-liigassa pelannut Semir Ben-Amor on Wellingin velipuoli.
08/15 (elokuvasarja)

08/15 on saksalainen kolmen elokuvan sarja, joka pohjautuu Hans Hellmut Kirstin romaanitrilogiaan "08/15". Elokuvat on ohjannut Paul May. 
08/15 II osan Ukrainaan sijoittuvia ulkokohtauksia kuvattiin vuoden 1955 alussa Jämijärvellä.
Gréta Salóme Stefánsdóttir

Gréta Salóme Stefánsdóttir (s. 11. marraskuuta 1986) on islantilainen laulaja, joka edusti maataan vuoden 2012 Euroviisuissa Bakussa, Azerbaidžanissa yhdessä Jónsin kanssa kappaleella "Never Forget". He sijoittuivat sijalle 20. Vuoden 2016 Euroviisuissa hän edusti maata kappaleella "Hear Them Calling".
Gréta toimii viulistina Islannin sinfoniaorkesterissa.
Sammon taonta

Sammon taonta on Akseli Gallen-Kallelan tekemä realismia edustava Kalevala-aiheinen maalaus, joka kuvaa Sammon tekoa. Gallen-Kallela maalasi teoksen vuonna 1893 viettäessään perheensä kanssa kesää Savossa. Öljyväreillä kankaalle maalatun teoksen koko on 200 × 152 cm, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Tausta.
Gallen-Kallela etsi töilleen sopivia, aidon oloisia ympäristöjä kiertäen eri puolin Suomea. Minna Canthin neuvomana hän siirtyi perheineen kesäksi 1893 Savoon Vehmersalmelle, Mustaharjun tilalle. Siellä hän maalasi Kalevalan kymmenennen runon inspiroimana Sammon taonta -teoksensa. Taiteilijan vaimo Mary Gallen-Kallela toimi puvustajana sekä lavastajana ja samana kesänä syntyikin myös kaunis muotokuva Marysta Vehmersalmen kallioisissa maisemissa.
Kapina laivalla (romaani)

Kapina laivalla ("Mutiny: a Novel of the Bounty", myös "Mutiny on the Bounty") on irlantilaisen kirjailijan John Boynen kirjoittama historiallinen romaani. Kirja on Boynen toinen suomennettu teos.
Juoni.
Kirjan kertoja on 14-vuotias taskuvaras John Jacob Turnstile. Tarinan alkaessa John varastaa eräältä mieheltä kellon, mistä hänet saadaan kiinni ja vangitaan. Mies tarjoaa kuitenkin pojalle uuden mahdollisuuden, ja koska John ei halua viettää vuotta vankilassa, hän päätyy HMS Bountylle kapteeni William Bligh’n hyttipojaksi. Johnia kohdellaan laivalla aluksi huonosti, mutta pian hän saavuttaa kapteenin luottamuksen ja pysyy tälle uskollisena koko matkan ajan. Kirjassa on paljon takaumia, joissa kerrotaan Johnin menneisyydestä.
Laiva lähtee kohti Tahitia, josta laivan on tarkoitus hakea leipäpuun siemeniä kylvettäväksi Karibianmeren saarille. Miehistö ei kuitenkaan halua jättää Tahitia, jota pitävät paratiisina, ja he kapinoivat kapteenia vastaan Fletcher Christianin johdolla. Kapteeni, John ja kourallinen muita miehiä jätetään pelastusveneeseen keskelle Tyyntämerta. Kapteeni Bligh ei kuitenkaan luovuta ja päättää päästä takaisin maihin. Matkan alkupuolella he rantautuvat saarelle mutta huomaavat ajoissa saaren asukkaiden kannibalistiset ruokatottumukset. Matkan aikana etenkin John sairastuu vakavasti, mutta lopulta kapteeni onnistuu ohjamaan veneen 6 000 kilometrin päähän Timorille. Kirjan lopussa John palaa Englantiin.
Vastaanotto.
The Irish Timesin arvostelija kehuu Boynea luontaiseksi tarinankertojaksi. The Independentissä arvostelija kehuu puolestaan kirjan kerrontaa erinomaiseksi ja vertaa sitä William Goldingin "Merimatka"-teokseen. Myös Publishers Weeklyn ja The Mirrorin kriitikot ovat kehuneet teosta.
Sirkka Lankinen

Sirkka Lankinen, o.s. "Tukiainen", (30. elokuuta 1916 Ilomantsi – 15. maaliskuuta 2012 Lahti) oli suomalainen lääkäri ja kansanedustaja. 
Lankisen vanhemmat olivat Otto Emil Tukiainen ja Anni Kareinen ja puoliso vuodesta 1940 gynekologi Sakari Lankinen (s. 1915). Lankinen tuli ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1935 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1946. Korva-, nenä- ja kurkkutautien erikoislääkärin oikeudet hän sai vuonna 1951, missä erikoispätevyydessä ei Suomessa naisia häntä ennen ollut. Hän toimi lääkärinä yksityissektorilla sekä kuulovammaisten lasten korvalääkärinä. Lankinen vaikutti aktiivisesti Päijät-Hämeen keskussairaalan rakentamisen puolesta. Hän osallistui Lahden kunnallispolitiikkaan ja toimi kokoomuksen kansanedustajana 1970–1975, valittuna Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä. Lankisella oli paljon luottamustehtäviä, joista kiinnostavimpana hän itse piti soroptimistitoimintaa.
Charles Nicolle

Charles Jules Henry Nicolle (21. syyskuuta 1866 Rouen, Ranska − 28. helmikuuta 1936 Tunis, Ranskan Tunisia) oli ranskalainen bakteriologi. Hän sai Nobelin lääketieteen palkinnon 1928 työstään, jossa hän osoitti vaatetäiden toimivan pilkkukuumeen levittäjinä.
Elämä ja ura.
Charles Nicolen isä, Eugène Nicolle, toimi lääkärinä rouenilaisessa sairaalassa. Veljiensä tavoin Charles sai jo varhain johdatusta biologiaan isältään. Opiskeltuaan ensin Lycée Corneille de Rouen -lyseossa hän aloitti lääketieteen opinnot paikallisessa lääkärikoulussa. Kolmen vuoden opintojen jälkeen hän seurasi vanhempaa veljään Mauricea Pariisiin ja aloitti työt pääkaupungin sairaaloissa.
Charles Nicolle opiskeli lääketieteellisessä tiedekunnassa Albert Gombaultin johdolla ja Pasteur-instituutissa Émile Roux’n johdolla. Hänen väitöskirjansa käsitteli pehmeää sankkeria ja hän suoritti lääketieteen tohtoritutkinnon 1893. Hän palasi Roueniin lääketieteellisen tiedekunnan jäseneksi ja hänet nimitettiin bakteriologisen laboratorion johtajaksi 1896. Vuonna 1903 hänet nimitettiin Tunisin Pasteur-instituutin johtajaksi, jona hän toimi aina kuolemaansa saakka.
Stéphane Yelle

Stéphane Yelle (s. 9. toukokuuta 1974) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura.
Colorado Avalanche.
New Jersey Devils varasi Yellen 186. vuorolla , jolloin hän pelasi OHL-seura Oshawa Generalsissa. New Jersey myi Yellen kesäkuussa 1994 Quebec Nordiquesiin, jonka AHL-joukkueessa, Cornwall Acesissä Yelle pelasi kauden 1994–1995.
Kesällä 1995 Quebec muutti Denveriin ja joukkueen uudeksi nimeksi tuli Colorado Avalanche. Yelle pelasi Coloradossa vuosina 1995–2002, jona aikana Colorado voitti kahdesti Stanley Cupin, 1996 ja 2001.
Calgary Flames.
Colorado myi Yellen ja Chris Druryn lokakuussa 2002 Calgary Flamesiin, josta se sai vaihdossa Derek Morrisin, Dean McAmmondin ja Jeff Shantzin.
Yelle pelasi Calgaryssä viisi kautta. Kauden 2003–2004 päätteeksi Calgary eteni Stanley Cupin finaaleihin, mutta hävisi loppuottelusarjan Tampa Bay Lightningille.
Boston Bruins.
Yelle siirtyi kaudeksi 2008–2009 Boston Bruinsiin yhden kauden mittaisella pelaajasopimuksella. Hän teki 77 ottelussa 18 pistettä.
Carolina Hurricanes.
Yelle aloitti kauden 2009–2010 Carolina Hurricanesissa, mutta Carolina myi hänet Harrison Reedin kanssa maaliskuussa 2010 Colorado Avalancheen, josta Boston sai vaihdossa Cedric Lalonde-McNicollin ja kuudennen kierroksen varausvuoron.
Yelle lopetti pelaajauransa kauden 2009–2010 jälkeen.
Tiibetiläinen kirjaimisto

Tiibetiläinen kirjaimisto on abugida-tyyppinen kirjaimisto. Sitä käytetään tiibetin kielen ja lisäksi dzongkhan kielen, denzongkhan kielen, ladakhin kielen ja joskus baltin kielen kirjoittamiseen. Sitä kirjoitetaan vasemmalta oikealle. Tavut, joissa on 1–4 kirjainta, erotetaan toisistaan "tsheg"-merkein ilman sanavälejä (tä'hän'ta'paan). Koska monet sanat ovat tiibetissä yksitavuisia tsheg-merkit toimivat käytännössä sanavälin merkkeinä. 
Historia.
Legendan mukaan tiibetiläisen kirjaimiston kehittäjä oli Tonmi Sambhota, joka toimi Tiibetin keisarikunnan ministerinä. Sambhota matkusti keisarin käskystä Intiaan keräämään tietoa buddhalaisuudesta, minkä johdosta tiibetille tarvittiin kirjoitusjärjestelmä, ja tiibetiläisen kirjaimiston esikuvana toimikin Intiassa käytössä oleva devanagari.. 
Tiibetissä tehtiin oikeinkirjoitusreformi viimeksi 800-luvulla, minkä vuoksi kirjaimisto ei tiibetissä vastaa juurikaan sanojen todellista ääntämystä. 
Kirjaimet ja suomalaiset ääntämisohjeet.
Nykyisin tiibetin kielen sanojen ääntäminen eroaa paljon niiden kirjoitusmuodosta, sillä kirjoitusjärjestelmä ei ole muuttunut paljon 700-luvulta, jolloin se kehitettiin.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Vokaaleja (muita kuin a:ta) merkitään erillisillä merkeillä, jotka kirjoitetaan kirjainten ylle tai alle. Esimerkiksi k:n kanssa:
ཀ ཀི ཀུ ཀེ ཀོ 
Lähde:
Asetelmakerroin

Asetelmakerroin mittaa otanta-asetelman tilastollista tehokkuutta suhteessa yksinkertaiseen satunnaisotantaan. Se määritellään seuraavasti:
formula_1,
missä osoittaja on otanta-asetelman totaaliestimaattorin otosvarianssi ja nimittäjä on oletettu yksinkertaisen satunnaisotannan otosvarianssi, joka tulisi kyseeseen samanlaisen otoskoon suhteen. Asetelmakertoimen avulla pystytään laskemaan myös tehokas otoskoko seuraavasti:
formula_2,
missä todellinen otoskoko n on jaettu totaaliestimaatin asetelmakertoimella.
Tulkinta.
Survey-otannassa luonnollinen päämäärä on tietysti se, että formula_3. Tällaisissa tilanteissa lisäinformaation käyttö otanta-asetelman rakentamisessa on hyödyllistä. Ositettu otanta ja otanta otosyksikön koon mukaan (PPS) ovat useimmiten käytetyimmät tähän tarkoitukseen. Tehokkuutta voidaan myös parantaa lisäämällä avustavaa dataa estimointiproseduuriin malliavusteisten tekniikoiden avulla.
Ryväsotannassa törmätään usein tilanteeseen jolloin formula_4. Tämä johtuu siitä, että rypäissä esiintyy sisäkorrelaatiota kiinnostuksen kohteina olevien muuttujien suhteen.
Mikäli formula_5, niin otanta-asetelman tehokkuus on samansuuruinen kuin se olisi yksinkertaista satunnaisotantaa käytettäessä.
Taikuuden tuoksu

Taikuuden tuoksu () on Cliff McNishin vuonna 2001 ilmestynyt varhaisnuorten fantasiaromaani. Se on trilogian toinen osa.
Juoni.
Kirja sijoittuu vuoden päähän Noidan loitsu-teoksen tapahtumista. Rachelin ja Ericin tuntema kotimaailma on muuttumassa. Rachel on jo kauan salannut omat taikavoimansa, kun maahan alkaa ilmestyä muita taikavoimaisia lapsia. Rachel on innoissaan ja lähtee etsimään lahjakkaimpia lapsia ja löytää muun muassa Yemin. Pian kaikki lahjakkaat lapset kuitenkin katoavat jättämättä mitään johtolankoja. Rachelille selviää, että Dragwenan planeetalta on saapunut noitia kostamaan sisarensa kuoleman. He kokoavat lapsista armeijaa, jonka avulla pyrkivät saamaan maan haltuunsa. Rachel alkaa koota omaa armeijaansa pysäyttääkseen noitien toimet. Rachelin perään lähetetään Heiki-niminen tyttö, joka haluaa tuhota tämän. Rachel kuitenkin voittaa Heikin taistelussa ja naamioituu häneksi. Rachel, Erik, Morpeth ja muut lapset suuntavat pohjoisnavalle, jossa käydään suuri taistelu noitien ja lasten välillä.
Taustaa.
McNish kertoo kotisivuillaan, että hänen tarkoituksenaan ei ollut alun perin kirjoittaa jatko-osaa Noidan loitsu-kirjalle mutta ehdotti asiaa Orionin kustannusyhtiölle, joka piti ajatuksesta.
Kirjan henkilöistä kirjailija mainitsee, että hän halusi luoda pahatahtoisen tyttöhahmon (Heikin). Hän harkitsi myös poikaa mutta uskoi, että Rachelin olisi parempi taistella tyttöä vastaan. Lisäksi hän kertoi haluavansa nostaa Ericin tärkeyden Rachelin tasolle.
Vastaanotto.
"The Daily Telegraph" kehui kirjan juonta ja yllättäviä juonenkäänteitä. Kirjaa on kehunut myös "The Times".
Dasypus bellus

Dasypus bellus on sukupuuttoon kuollut vyötiäislaji, joka eli Pohjois- ja Etelä-Amerikassa plioseenilta pleistoseenille 1,8 miljoonaa – 12 000 vuotta sitten.
"Dasypus bellus" oli yhdeksänvyövyötiäisen ("Dasypus novemcinctus") suurempi serkku. Eläimen ruumista peitti tuhansista luukilvistä koostuva panssari. Se saattoi suojata hidasta vyötiäistä hyvin tehokkaasti petoja vastaan.
Viron naisten jääkiekkomaajoukkue

Viron naisten jääkiekkomaajoukkue on Viron edustusjoukkue kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa ja turnauksissa.
Joukkue sijoitettiin vuonna 2007 ensi kertaa Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa – 32. sijalle eli toiseksi viimeiseksi. Vuonna 2012 se ei enää ollut 38:n joukkueen listalla lainkaan. Viro palasi listalle vuonna 2021 ja oli sen toiseksi viimeinen eli 41. sijalla. Vuoden 2022 lopulla joukkue oli edelleen 41. sijalla, mutta koska listalle oli noussut uusia joukkueita, oli Viro tuolloin listan neljänneksi viimeinen. Vuonna 2025 sen sijoitus oli 42. eli viidenneksi viimeinen.
Vuonna 2022 maassa oli 121 rekisteröityä naisjääkiekkoilijaa, vuonna 2023 140, vuonna 2025 155.
Historiaa.
Kaudella 2006–2007 joukkueen valmennuksesta vastasi suomalainen Sari Keisa. Samalla kaudella joukkue osallistui ensimmäisiin maailmanmestaruuskilpailuihin sijoittuen neljänneksi 4. divisioonassa. Joukkue voitti kaksi peliä kuuden joukkueen turnauksessa. Sama toistui seuraavan vuoden kisoissa. Tuolloin päävalmentajana toimi virolainen Veiko Süvaoja.
Joukkue ei osallistunut vuosina 2012–2018 maailmanmestaruuskilpailuihin. Syyt olivat ennen kaikkea taloudelliset. Käytännössä maassa ei ollut naisjääkiekkoilutoimintaa laisinkaan vuoteen 2015 saakka, kunnes sitä päätettiin jälleen elvyttää.
Elokuusta 2020 alkaen joukkue on kerännyt joukkorahoituskampanjalla rahaa joukkuetta käsittelevään dokumenttielokuvaan "On Silver Heels". Hankkeessa on mukana tuotantoyhtiö Vita Pictura ja suomalainen tuottaja Karolina Lahti. Elokuva kertoo maajoukkueen muodostamisesta 12 vuoden tauon jälkeen. Lisäksi elokuva käsittelee sukupuolten epätasa-arvoa urheilussa ja yleisesti, joukkueen yhteishengen rakentamista kulttuurisesti monimuotoisessa ryhmässä, feminiinisyyttä, motivaatiota ja urheilun roolia yhteiskunnassa. Keväällä 2024 elokuva oli jälkituotantovaiheessa.
Maajoukkueen kapteenina toimii Anete Salumaa, joka työskentelee metronkuljettajana Helsingissä. Joukkueen valmentajana on ollut Inguna Lukasevia ja kakkosvalmentaja suomalainen Ahto Kärnä. Nykyinen valmentaja on suomalainen Aki Mykkänen. Joukkueen general manager on Jüri Rooba.
Pianopartituuri

Pianopartituuri (harvemmin pianovedos, pianosovitus tai pianoreduktio) tarkoittaa orkesteripartituurin supistettua versiota, jossa orkesterin tai kamariyhtyeen musiikki on sovitettu pianolle. Usein piano-osuuteen on merkitty viitteitä soitinnuksesta, ja piano-osuudessa esitetään sävellyksen keskeisimmät melodiset ja harmoniset linjat sekä dynamiikka.
Oopperoiden ja kuoroteosten pianopartituureja käytetään yleisesti teosten opiskeluun ja harjoittamiseen siten, että laulajat tai tanssijat harjoittelevat teosta aluksi korrepetiittorin eli harjoituspianistin kanssa ja vasta myöhemmin orkesterin kanssa. Myös kamarimusiikkiteoksista voidaan laatia pianopartituuri, ja pianopartituurit voivat olla myös nelikätisiä.
Ennen mekaanisen ja elektronisen äänentoiston kehittymistä pianopartituureilla oli keskeinen merkitys musiikinharrastukselle, sillä pianosovitusten avulla pystyttiin tutustumaan ja perehtymään merkittäviin orkesterisävellyksiin (esimerkkinä Franz Lisztin transkriptiot Ludwig van Beethovenin sinfonioista).
Velhon vala

Velhon vala () on Cliff McNishin vuonna 2002 ilmestynyt varhaisnuorten fantasiaromaani. Se on myös trilogian viimeinen osa.
Juoni.
Noitien planeetalla, Oolilla ylinoitien vuosisatojen ajan pitämät orjat, Griddat ovat murtautuneet pois maanalaisista vankiloistaan ja valloittaneet noitien maailman. Griddojen johtaja, Gulrathaca haluaa jatkaa valloituksiaan muilla planeetoilla ja päättää hyökätä maahan, planeetalle, jossa noidat epäonnistuivat.
Pian Larpskendia joutuu ensimmäisenä taisteluun Griddoja vastaan, hän palaa haavoittuneena takaisin maahan, jolloin Ericille ja Rachelille selviää, että Larpsekendia on noitien kaltainen olento, joka on vain hämännyt toisella olemuksellaan. Samanaikaisesti Yemi ja hänen isosiskonsa katoavat. Griddojen johtaja saapuu pian maahan ja esiintyy ystävällisenä ja pyytää Rachelia ja Ericiä vierailulle planeetalleen. Rachel ja Eric lähtevät Oolille, mikä paljastuu virheeksi. Griddat ovat esittäneet ystävällisä saadakseen Ericin ja Rachelin, maapallon vaikutusvaltaisimmat lapset luokseen ja tuhotakseen heidät. Oolin planeetalla sisaruksille selviää, että Griddat ovat Yemin sieppauksen takansa ja pyrkivät pysäyttämään tämän.
Vastaanotto.
Birmingham Post kuvasi kirjaa seuraavasti: "Hahmot ovat uskottavia; kirja on kauniisti kirjoitettu, sivu sivun jälkeen lahjakasta mielikuvitusta; tämä on pakollista luettavaa murrosikäisille."
Hietatähystäjät

Hietatähystäjät (Trichodontidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Tyynenmeren pohjoisosista.
Taksonomia.
Hietatähystäjien heimoon kuuluu 2 lajia hietatähystäjä ("Trichodon trichodon") ja japaninhietatähystäjä ("Arctosscopus japonicus"). Lajien asema ahvenkalojen lahkossa on hieman epäselvä ja useimmiten se sijoitetaan alalahkoon Trachinoidei. Pieter Bleeker sijoitti heimon kuuluvaksi alalahkoon Percoidei ja sittemmin eräät kalatieteilijät ovat sijoittaneet sen omaksi alalahkokseen Trichodontoidei.
Tyypillisiä piirteitä.
Hietatähystäjät ovat melko korkearuumiisia, suuripäisiä ja suurisuisia kaloja. Ne kasvavat korkeintaan noin 30 cm pitkiksi. Lajeilla on kaksi selkäevää, jotka ovat selkeästi erillään toisistaan. Rintaevät ovat hyvin suurikokoiset ja viuhkamaiset. Myös pyrstöevä on suurehko ja haarautunut, peräevä on pitkä. Hietatähystäjälajeilta puuttuu uimarakko. Ne ovat myös suomuttomia ja väriltään hopeanharmaita.
Levinneisyys ja elintavat.
Hietatähystäjälajeja tavataan rannikon läheisyydestä pohjoiselta Tyyneltämereltä. Ne elävät tyypillisesti 200–400 metrin syvyydessä hiekka- tai mutapohjaan kaivautuneena niin, että vain silmät ovat näkyvissä. Ne syövät pieniä selkärangattomia eläimiä. Hietatähystäjät ovat paikoin tärkeitä ruokakaloja, joita saadaan sivusaaliina muita kaloja kalastettaessa. Kaupallisesti niillä ei ole juurikaan merkitystä.