tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Äyhönjärvi

Äyhönjärvi on pieni Raumanjoen-Pitkäjärven vesistöalueeseen kuuluva järvi Raumalla. Se sijaitsee aivan kaupungin keskustan kupeessa Valtatie 8:n itäpuolella.
Äyhönjärvi laskee Raumanjokea ja myöhemmin Rauman Kanalia myöten mereen Rauman satamassa. Järven ympäristö on suosittua ulkoilualuetta ja sen ympäri kiertää noin kolmen kilometrin pituinen lenkkipolku.
Äyhönjärven eteläpää on rakennettu puistomaiseksi ja siellä sijaitsee myös Rauman kaupungin vesilaitos, joka ottaa järvestä raakavettä. Sitä puolestaan johdetaan Äyhönjärveen Lapinjoen kautta Eurajoen Pappilankoskesta 1950-luvulla rakennettua kanavaa pitkin. Lapinjoen kanava yhdistää Äyhönjärven myös sen eteläpuolella sijaitsevaan Pitkäjärveen, josta ottaa raakavetensä UPM Kymmenen metsäteollisuus.
Keskustorin suihkukaivo

Keskustorin suihkukaivo on Robert Huberin suunnittelema ja Wilhelm von Nottbeckin Tampereen kaupungille lahjoittama veistos. Veistos on vesialtaassa Tampereen Keskustorilla Raatihuoneen edustalla.
Veistoksessa on neljä muodoltaan mytologista delfiiniä. Delfiinien pyrstöt muodostavat kukkamaisen kuvion, jonka keskeltä kohoaa isoin ja ylin suihku, josta vesi valuu vielä altaan kautta alas. Veistoksen alaosassa on neljä merenneitoa kannattelemassa rakennelmaa.
Frej Liewendahl

Frey Fritiof ”Frej” Liewendahl (22. lokakuuta 1902 Jomala − 31. tammikuuta 1966 Maarianhamina) oli suomalainen keskimatkojen juoksija. Liewendahl oli mukana Suomelle olympiakultaa tuoneessa 3 000 metrin joukkuejuoksussa Pariisin kesäolympialaisissa 1924, mutta hän ei juossut loppukilpailussa keuhkokatarrin takia. Samoissa olympialaisissa hän oli 1 500 metrin juoksussa kahdeksas.
Kalevan kisoissa 1927 Liewendahl voitti 800 metrillä hopeaa. 
Urallaan Liewendahl edusti HIFK:ta, Turun Urheiluliittoa ja Åbo IFK:ta. Frej Liewendahl on yksi kolmesta olympialaisiin osallistuneista ahvenanmaalaisista urheilijoista. Muut ovat juoksija Janne Holmén ja nyrkkeilijä Jonni Hellström.
Ahvenanmaan posti julkaisi 24. heinäkuuta 2024, sata vuotta Liewendahlin olympiadebyytin jälkeen, hänestä postimerkin. Postimerkin kuvittaja on Ezgi Johansson.
Lapinjoen kanava

Lapinjoen kanava on Rauman ja Eurajoen kuntien alueella kulkeva noin 12 kilometrin pituinen raakaveden johtamiseen tarkoitettu kanava. 
Se yhdistää Lapinjoen Raumalla sijaitseviin Äyhönjärveen ja Pitkäjärveen, joita Rauman kaupunki ja paikallinen metsäteollisuus käyttävät raakavesilähteinään. Lapinjoen kanava rakennettiin 1950-luvulla, ja sen omistavat UPM-Kymmene ja Rauman kaupunki.
Aamulla

Aamulla (teoksen nimi Helsingin taidemuseon mukaan on "Aamulla/Vasikat", ja se tunnetaan myös nimellä "Juottovasikat") on Miina Äkkijyrkkän pronssista tehty veistos vuodelta 1978. Se on Helsingin Maunulassa, ja sijaitsi alun perin Suursuon ostoskeskuksessa. 
Ostoskeskuksen purkamisen jälkeen veistosryhmä on sijoitettu lähes samaan paikkaan, Maunula-taloa vastapäätä. Sen mukulakivistä koostuvaa jalustaa on korotettu noin metrin korkeuteen.
Verner Viitasaari

Juho Verner Viitasaari (2. helmikuuta 1888 Kokemäki – 14. lokakuuta 1967 Kokemäki) oli suomalainen puutarhuri. Hänen merkittävin elämäntyönsä oli Karimaan puutarha, joka on Kokemäellä toimiva puutarha ja arboretum.
Verner Viitasaari harjoitteli puutarhatöitä 15–16-vuotiaana kotipaikkakunnallaan Ala-Vuolteen ja Hassalan taloissa. Hassalan isäntänä oli tuolloin Juho Fredrik Horelli, joka oli samoihin aikoihin valtiopäivillä Euran tuomiokunnan edustajana. Horelli antoi Viitasaarelle lainan, jonka turvin hän pääsi vuonna 1905 opiskelemaan alaa Rutalan puutarhakouluun Jyväskylän pitäjään. Viitasaari osti vuonna 1916 1,5 hehtaarin kokoisella vuokramaalla Paistilan kylässä sijainneen synnyinkotinsa ja ryhtyi rakentamaan sen ympäristöön puutarhaa. Hän laajensi sitä elämänsä aikana 5,5 hehtaarin suuruiseksi kauppapuutarhaksi ja arboretumiksi, joka on nykyään tunnettu matkailukohde Kokemäellä. Viitasaari vietti vuoden myös Pohjois-Amerikassa ja toi mukanaan useita kasveja ja niiden siemeniä. Viitasaari jäi poikamieheksi. 
Vuonna 1967 kuolleen Verner Viitasaaren tuhkauurna on haudattu Karimaan puutarhaan ja paikalla on myös kuvanveistäjä Kauko Räikkeen suunnittelema muistoreliefi. Lisäksi puutarhassa on Verner Viitasaaren kotimuseo. Vuonna 1968 perustettiin Karimaa-säätiö, jonka tehtävä on huolehtia puutarhasta ja Viitasaaren hauta-alueesta.
Yrjö Alaruikka

Yrjö Alfred Alaruikka (13. joulukuuta 1902 Rovaniemi – 6. elokuuta 1980 Jaatila, Rovaniemen maalaiskunta) oli suomalainen talousneuvos, Suomen poronjalostusyhdistyksen sihteeri ja toiminnanjohtaja 1930–1948, Paliskuntain Yhdistyksen toiminnanjohtaja 1948–1972 sekä Poro ja riista Oy:n ja Paliskuntain jäähdyttämö Oy:n johtokunnan puheenjohtaja 1940–1980. 
Alaruikka oli koulutukseltaan maatalousteknikko. Hän oli käynyt maamieskoulun 1924 ja maanviljelysopiston Mustialassa 1926–1927 sekä opiskellut Oriveden opistossa 1928–1929. Alaruikka sai talousneuvoksen arvonimen vuonna 1953. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1956 ja 1962 vaaleissa.
Alaruikan puoliso oli Tyyne Maria Pellinen, perheen tyttärestä Kaisa Rauni Helenasta (s. 1935) tuli lääkäri. Alaruikka kuoli liikenneonnettomuudessa.
Oliivisilkkikerttunen

Oliivisilkkikerttunen ("Hemitesia pallidipes") on silkkikerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Oliivisilkkikerttusta tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Laosissa, Myanmarissa, Nepalissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi ja paikoin runsaaksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Terekli Mekteb

Terekli-Mekteb (ven. Терекли-Мектеб) on kaupunki Dagenstanin tasavallassa Venäjällä Pohjois-Kaukasuksella Kalmykian arolla. Kaupungissa oli vuonna 2010 noin 8000 asukasta. Kaupunki sijaitsee noin 80 kilometrin päässä Kaspianmereltä ja 200 kilometrin päässä aluepääkaupunki Mahatškalasta. 
Historia.
Toisen maailmansodan aikana joulukuussa 1942 Terekli Mekteb oli hetken aikaa saksalaisen Armeijaryhmä A:n joukkojen valtaama, mutta kaupungista jouduttiin luopumaan muutaman päivän jälkeen puna-armeijan voimakkaan vastahyökkäyksen seurauksena. Terekli Mekteb oli itäisin piste, johon asti Saksan joukkoja Neuvostoliiton alueella toisen maailmansodan aikana tunkeutui.
Palaunsilkkikerttunen

 
Palaunsilkkikerttunen ("Horornis annae") on silkkikerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Palaunsilkkikerttusta tavataan kotoperäisenä Palaussa. Lajia on kuvattu yleiseksi ja laajallelevinneeksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pensassilkkikerttunen

 
Pensassilkkikerttunen ("Horornis fortipes") on kerttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pensassilkkikerttusta tavataan Bangladeshissa, Bhutanissa, Kiina, Intiassa, Laosissa, Myanmarissa, Nepalissa, Pakistanissa, Taiwanissa ja Vietnamissa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Makiransilkkikerttunen

 
Makiransilkkikerttunen ("Horonis parens") eli aiemmalta nimeltään sancristóbalinsilkkikerttunen on silkkikerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Makiransilkkikerttusta tavataan vain Salomonsaarilla. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, ja vaikka sitä tavataankin vain pienellä alueella, on se luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lin Hallberg

Lin Hallberg (s. 5. huhtikuuta 1956 Saltsjöbaden) on ruotsalainen kirjailija, joka tunnetaan hevoskirjasarjoistaan Sinttu ja Eppu. Hän on tehnyt sarjat yhteistyössä Margareta Nordqvistin kanssa, joka on kuvittanut kirjat. Suomeksi sarjoja on kääntänyt Marvi Jalo. Hallberg on työskennellyt ratsastuksenopettajana ja pitänyt shetlanninponitallia.
Alfa Laval

Alfa Laval AB on ruotsalainen teollisuusyhtymä, jonka on perustanut vuonna 1883 Gustav de Laval. Alfa Lavalilla on ollut aiemmin tuotannossa laitteita maataloudelle, elintarviketeollisuudelle ynnä muille teollisuudenaloille, mutta nykyisin tuotanto jakautuu kolmelle sektorille, lämpö-, erotus- ja virtaustekniikkaan.
13. heinäkuuta 2020 Alfa Laval allekirjoitti yhdistymissopimuksen suomalaisen Neleksen kanssa. Marraskuussa 2020 Alfa Laval vetäytyi aikeistaan ostaa Neles, koska Neleksen omistajista vain 33 % kannatti ostotarjouksen hyväksymistä. 
Historia.
Gustav de Laval perusti Oscar Lammin kanssa AB Separator -yrityksen, joka oli nykyisen Alfa Lavalin edeltäjä. Separator Ab muutti vuonna 1963 nimensä muotoon Alfa-Laval Ab, ja yritys oli pörssissä vuoteen 1991. Alfa-Lavalin osti Tetra Pak, mutta tiet erosivat myöhemmin, kun Tetra Laval myi Industri Kapitalille Alfa Lavalin ne osat, jotka eivät liittyneet sen omiin ydintoimintoihin. Nimi Tetra Laval jäi elämään entisen yhteisyrityksen nimenä, ja sinne jäi esimerkiksi maatalouteen liittyvä osa Alfa Laval Agri, jonka uudeksi nimeksi tuli DeLaval. Alfa Laval listautui Tukholman pörssiin jälleen vuonna 2002.
Alfa Laval Suomessa.
Alfa Lavalilla on Suomessa yksi toimipiste Alfa Laval Aalborg Oy, joka sijaitsee Raumalla. Alfa Laval Aalborg Oy toimittaa pakokaasun lämmöntalteenottojärjestelmiä ja poltinkattiloita laivoihin sekä moottorivoimalaitoksiin sekä muihin savukaasun hukkalämmönlähteisiin maailmanlaajuisesti. Alfa Laval Aalborg Oy työllistää Raumalla noin 90 työntekijää.
Sundansilkkikerttunen

 
Sundansilkkikerttunen ("Horornis vulcanius") on silkkikerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sundansilkkikerttusta tavataan Indonesiassa, Malesiassa, Filippiineillä ja Itä-Timorissa. Lajin kokonaispopulaatiota ei tiedetä, mutta sitä on kuvattu levinneisyysalueellaan pääasiassa yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Silver Surfer (videopeli)

Silver Surfer on Software Creationsin kehittämä ja Arcadia Systemsin julkaisema shoot ’em up, joka on julkaistu vuonna Nintendo Entertainment Systemille. Peli perustuu Marvelin Hopeasurffari-nimiseen supersankariin.
Pelaaminen.
Pelin alussa on valittava yksi viidestä kentästä, jotka suoritetaan vapaavalintaisessa järjestyksessä. Tasot rakentuvat yhden pomovastuksen ympärille, jotka ovat myös peräisin Marvel-universumista. Tasojen perspektiivi vaihtelee ylhäältä sivulta kuvattavaan. Etäisesti peli muistuttaa Capcomin "Mega Man" -sarjaa. 
Peli on tunnettu huimasta vaikeusasteestaan, sillä Hopeasurffari kuolee yhdestä iskusta, jonka jälkeen on palattava tason alkuun. Tämän vuoksi se sai ilmestyessään ristiriitaisia arvosteluja ja sitä pidetään yhtenä konsolin vaikeimmista peleistä. Pelin musiikkeja on pidetty tosin suuressa arvossa.
Aarni Voipio

Aarni Voipio (vuoteen 1901 Åkerman; 10. helmikuuta 1891 Viipuri – 30. tammikuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen teologi ja professori. 
Henkilöhistoria.
Voipion isä oli senaattori, hovioikeuden presidentti Daniel Woldemar Åkerman ja äiti Emma Henrika Perander. Hänen veljensä oli juristi ja vapaa-ajattelija Väinö Voipio. Yhdessä sisarustensa kanssa Aarni otti käyttöön Voipio-sukunimen vuonna 1901.
Voipio opiskeli Helsingin yliopistossa vuodesta 1909 alkaen ja julkaisi unissa- eli horrossaarnaamisesta kaksiosaisen väitöskirjan 1921–1922, jonka ensimmäisestä osasta hän sai filosofian tohtorin ja toisesta teologian tohtorin arvon. Voipio julkaisi tutkimuksen keskeiset tulokset myöhemmin englanniksi teoksena "Sleeping Preachers: A Study in Elastic Religiosity" (1951). Ennen väitöskirjaansa hän tutustui suomalaisiin unissasaarnaajiin tekemällä kiertomatkoja maakuntiin vuonna 1919. Hän pääsi seuraamaan usean tunnetun unissasaarnaajan puhetta, joukossa ainakin "Anna Kormano" Jaakkimasta, Hilda Hotti Juvalta ja "Eino Teräs" Tampereelta. Hottia hän myös haastatteli useamman kerran ja vieraili tämän kotona. Voipio tapasi matkoillaan useita muitakin henkilöitä, jotka olivat pitäneet horrossaarnoja. Mm. Juvalla esiintyi kansalaissodan jälkeen saarnausilmiötä suorastaan jonkinlaisena tartuntana: jotkut tunnettuja saarnaajia kuunnelleet alkoivat itse käyttäytyä samaan tapaan. 
Voipio oli Helsingin yliopiston teologisten esikäsitteiden apulainen 1922–1935 ja käytännöllisen teologian professori 1935–1955. Suomen Pyhäkouluyhdistyksen puheenjohtaja hän oli 1945–1952, ja lisäksi hän toimi useissa muissa järjestöissä ja yhdistyksissä. Voipio julkaisi melko vähän varsinaisia tutkimuksia mutta useita kymmeniä laajempaan käyttöön tarkoitettuja teoksia. Hän kehitti myös käytännöllisen teologian opetusta muun muassa harjoitusten ja opintoretkien avulla, pyrkimyksenään perehdyttää opiskelijoita seurakuntatyöhön. Hän toimi itsekin pappina 1919–1941. Voipio oli innokas musiikinharrastaja, joka opiskeli, sävelsi ja esitti musiikkia ja toimi kuoronjohtajana. 
Voipion ensimmäinen puoliso vuodesta 1915 oli Emma Charlotta Soininen, ent. Johnsson (1886–1959), jonka isä oli kouluhallituksen ylijohtaja Mikael Soininen. Heidän lapsiaan olivat ylijohtaja Aarno Voipio, sähkötekniikan professori Erkki Voipio, silmätautien erikoislääkäri Hannu Volmari Voipio ja ekonomi Osmo Mikael Voipio. Aarni Voipion toinen puoliso vuodesta 1960 oli Tilda Lempinen (s. 1918).
Tanimbarinsilkkikerttunen

 
Tanimbarinsilkkikerttunen ("Horornis carolinae") on silkkikerttusten heimoon kuuluva indonesialainen varpuslintu.
Levinneisyys.
Tanimbarinsilkkikerttusta tavataan kotoperäisenä Yamendan saarella, joka on Molukkeihin kuuluvista Tanimbar-saarista suurin. Sopivissa elinympäristöissä laji on yleinen. Sitä tavataan kuitenkin vain hyvin pienellä alueella ja se on saattanut vähentyä elinympäristöjen häviämisen seurauksena, joten se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Vuorisilkkikerttunen

 
Vuorisilkkikerttunen ("Cettia major") on silkkikerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Vuorisilkkikerttusta tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Myanmarissa ja Nepalissa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Bougainvillensilkkikerttunen

 
Bougainvillensilkkikerttunen ("Horornis haddeni") on silkkikerttusten heimoon kuuluva varpuslintu. Laji löydettiin vuonna 2006 ja se tunnetaan hyvin huonosti.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Bougainvillensinlkkikerttusta tavataan kotoperäisenä Bougainvillen saarella Papua-Uusi-Guineassa. Se elää vuoristometsissä 700–1 500 metrissä. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi. Sitä kuitenkin tavataan vain melko pienellä alueella ja sitä uhkaavat vieraslajit ja metsien häviäminen, joten se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Kuohun Pilke

Kuohun Pilke Oy oli 1940-luvun loppupuolella Neuvostoliittoon suuntautuneen suomalaisen vakoilun peiteorganisaatio. Se toimi näennäisesti puupilkkeen valmistajana Jyväskylän maalaiskunnassa, Kuohulla. Kuohun Pilke oli perustettu Heikki Määttäsen johtaman kuljetusliikkeen yhteyteen. Itse pilketehdas sijaitsi Lampsilan tilan riihessä ja sai käyttövoimansa pienestä vesivoimalasta.
Vastaavia peiteyrityksiä oli eri puolilla maata. Kuohun ohella toimipaikkoina olivat Oulu, Kajaani, Joensuu, Lappeenranta ja Helsinki. Tämäntapaisiin organisaatioihin sijoitettiin jatkosodan aikaista tiedusteluhenkilöstöä ja -materiaalia. Kuohun Pilke on asemaltaan poikkeuksellinen sikäli, että sitä on kuvattu päämajan tiedusteluelimen, tilastotoimiston, salaiseksi osaksi. Yrityksen perustamisen aikaan päämajan Ulkomaanosasto 2:n alainen tilastotoimisto lakkautettiin. Osan sen tehtävistä sai hoitaakseen Kuohun Pilke. 
Kätkettävä materiaali koostui pitkälti radiolaitteista ja ajoneuvoista. Niinpä yritykset oli luonnollista perustaa elektroniikka- ja kuljetusalan liikkeiksi. Samalla niihin kätkettiin muuta alan materiaalia: karttoja, kameroita, räjähdysaineita ja aseita. Lisäksi Pohjois-Suomessa toimi yhtiöitä, joiden kautta siirrettiin materiaalia ja ihmisiä länteen. Ruotsiin kätkettiin muun muassa suomalaistiedustelun palveluksessa toimineita Neuvostoliiton kansalaisia. Toimintaa johtivat tiedustelu-upseerit Reino Hallamaa, Johannes Vehniäinen ja Uljas Käkönen. Eversti Hallamaa oli aiempi radiotiedustelun johtaja ja majuri Vehniäinen kaukopartio-osaston päällikkö. 
Kuljetus- ja pilkeyrityksen sijainniksi valikoitui kesällä 1945 Kuohun kylän Lampsilan tila. Yhtiön peitetoimia olivat liikennöinti ja häkäpönttöautoihin tarvitun puupolttoaineen eli pilkkeen tuottaminen. Toimitusjohtajien, entisten kaukopartiomiesten Heikki Määttäsen ja Paavo Suorannan, piti säilyttää jatkuvassa lähtövalmiudessa yksi tiedustelupartio. Vaatimuksina olivat tarkat kartat, konepistooliaseistus sekä koulutetut ja kovakuntoiset partiomiehet. Toiminta kuitenkin kuivui kokoon Määttäsen kadottua tiedustelumatkallaan toukokuussa 1950. Ei tiedetä, lähtikö Määttänen matkalleen Naton vai Suomen laskuun. Rajalla kuultiin laukauksia, ja Suojelupoliisi etsi miestä sittemmin laajalti, mutta tuloksetta. Määttäsen poika Heikki Määttänen oli tunnettu tv-näyttelijä 1980–1990-luvulla.
Fredrik Woldstedt

Fredrik Woldstedt (22. maaliskuuta 1813 Himanka – 18. lokakuuta 1861 Helsinki) oli suomalainen tähtitieteilijä ja geodeetti. 
Woldstedtin vanhemmat olivat Kortesjärven saarnaaja Matias Wollstedt, myöhemmin Woldstedt (1780–1825) ja Fredrika Lovisa Moberg. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1829. Woldstedt valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1834, lisensiaatiksi 1837 ja tohtoriksi 1844.
Woldstedt toimi Helsingin yliopiston tähtitieteellisen observatorion amanuenssina 1835–1842, palveli Pulkovan observatoriossa Venäjällä 1842–1845 ja oli Helsingin yliopiston tähtitieteen professorina 1846–1861 (virkavapaalla 1858–1859 ja 1861). Vuonna 1848 hänet kutsuttiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi. Vuosina 1835–1844 hän vastasi Venäläis-Skandinavisen astemittauksen Suomen osuuden mittauksista. Ollessaan Pulkovan tähtitornin palveluksessa, hän osallistui Pulkovan ja Altonan maantieteellisen pituuseron määrittämiseen. Hänen Argelanderin havaintoihin pohjautuva Helsingin tähtitornille laskemansa leveys 60° 9” 43.23” oli pitkään käytössä.
Fredrik Woldstedtin puoliso oli F. G. W. Struven tytär Gustava Georgina Lovisa Struve (k. 1887). Heidän poikansa oli Pietarin tiedeakatemian eläintieteellisen museon konservaattori Fredrik Wilhelm Woldstedt (1847–1884).
Carl Henrik Wrangel

Carl Henrik Wrangel (1681–1755) oli Ruotsin sotamarsalkka (1754). 
Wrangel jäi venäläisten vangiksi Pultavan taistelussa ja oli sotavankina vuoteen 1722. Sen jälkeen hän oli vuoteen 1732 Uudenmaan ratsuväkirykmentin, Hämeen rykmentin ja Uudenmaan rakuunarykmentin eversti. Vuonna 1739 hänestä tuli Skaraborgin rykmentin eversti. Hattujen sodassa hänet määrättiin 1741 Taavetin Marttilassa olleen 4 000 miehen suuruisen osaston päälliköksi. Hän kärsi tappion Lappeenrannan taistelussa, jossa hän haavoittui ja jäi vangiksi. Vuonna 1743 hänestä tuli Närken ja Vermlannin rykmentin eversti. Hän erosi palveluksesta 1748.
Jussi Turja

Jussi Turja (s. 5. tammikuuta 1990 Lapua) on suomalainen koripalloilija, joka edustaa lapualaista Kobria.
Ura.
Turja on Korikobrien kasvatti ja pelasi ensimmäistä kertaa I-divisioonassa kaudella 2005–2006. Hän edusti seuraa toisella sarjatasolla vuodet 2005–2012 ja pelasi välillä yliopistokoripalloa Virginia Lynchburgissä. Kaudella 2012–2013 Turja pelasi ensimmäistä kertaa Korisliigassa ja teki 6,0 pistettä ottelua kohden.
Turja loukkaantui keväällä 2015 ja oli tämän vuoksi pelaamatta ison osan kautta 2015–2016. Heinäkuussa 2016 hän teki Kobrien kanssa jatkosopimuksen.
Jorge Torres Nilo

Jorge Emmanuel Torres Nilo (s. 16. tammikuuta 1988 Tijuana, Meksiko) on meksikolainen jalkapalloilija. Hän edustaa meksikolaista Tigres de la UANLia ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Seurajoukkueura.
Torres Nilo teki ensiesiintymisensä Club Atlasin edustusjoukkueessa 25. helmikuuta 2006 ottelussa Estudiantes Tecosia vastaan.
27. toukokuuta 2010 hän siirtyi Tigres de la UANLiin.
Maajoukkueura.
Torres Nilo pelasi ensimmäisen ottelunsa Meksikon maajoukkueessa 24. syyskuuta 2008 ystävyysottelussa Chileä vastaan. Ensimmäisen maalinsa maajoukkueessa hän teki 28. toukokuuta 2011 pelatussa ystävyysottelussa Ecuadoria vastaan.
Cumberland (Englanti)

 
Cumberland on luoteisin Englannin historiallisista kreivikunnista ajalta 1889–1974. Carlislen kaupunki erotettiin siitä hallinnollisesti vuonna 1915. Se rajoittui pohjoisessa Skotlantiin. Cumberland jakautui hallinnollisesti kuuteen kihlakuntatyyppiseen "ward"iin, nämä puolestaan seurakuntiin. Nykyään Cumberland kuuluu Cumbriaan yhdessä Westmorlandin ja eräiden pienempien alueiden kanssa.
Cumberland on ollut harvaan asuttua, sangen maaseutumaista. Se sijaitsi Irlanninmeren itärannalla.
Cumberlandin kastike on perinteinen englantilainen kylmä liharuokien kastike. Se tehdään punaisista viinimarjoista.
Gianfranco Pandolfini

Gianfranco Pandolfini (16. syyskuuta 1920 Firenze – 3. tammikuuta 1997 Firenze) oli italialainen vesipalloilija ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa ja kuului siellä lajissa kultaa voittaneeseen joukkueeseen. Samassa joukkueessa pelasi Gianfrancon veli Tullio Pandolfini.
Pandolfini voitti vuonna 1947 myös Euroopan-mestaruuden.
Hesket Newmarket

Hesket Newmarket on noin asukkaan kylä ja kunta "(civil parish)" Cumbrian kreivikunnassa Luoteis-Englannissa, Skiddawvuoren pohjoispuolella. Kylässä on paikallisen osuuskunnan panimo, joka tuottaa bitter-tyyppisiä laatuoluita ladossa Old Crown Inn -nimisen majatalon takana. Ensimmäinen fellponeille tarkoitettu hevoskatsastus järjestettiin kylässä vuonna 1894. Alueella on harjoitettu muun muassa kupari- ja hopeakaivostoimintaa sekä maanviljelystä.
Tullio Pandolfini

Tullio Pandolfini (6. elokuuta 1914 Firenze – 23. huhtikuuta 1999 Firenze) oli italialainen vesipalloilija ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa ja kuului siellä lajissa kultaa voittaneeseen joukkueeseen. Myös Tullion veli Gianfranco Pandolfini pelasi joukkueen jäsenenä.
Pandolfini saavutti kansallisen mestaruuden uinnissa.
Sweden Cup

Sweden Cup on vuosittain Tukholmassa Solvallan raviradalla järjestettävä lämminveristen ravihevosten suurkilpailu. Se on toukokuun viimeisenä viikonloppuna pidettävien Elitloppet-ravien lauantain päälähtö ja viikonlopun toiseksi merkittävin suurkilpailu.
Sweden Cup järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1977. Siihen osallistuu avoimien sarjojen hevosia, joita ei ole kutsuttu mukaan viikonlopun pääkilpailuun Elitloppetiin. 1990-luvulla kilpailu tunnettiin joitakin vuosia nimellä Mitshubishi Motors Cup.
Vuodesta 1982 lähtien Sweden Cup on kilpailtu Elitloppetin tavoin 1 600 metrin matkalla autolähetyksenä. Aluksi juostaan kaksi kahdeksan hevosen alkuerää, joista molemmista neljä parasta pääsee myöhemmin samana päivänä järjestettävään kahdeksan hevosen finaaliin. Vuosina 1977–1981 ajettiin kaksi osalähtöä ja kilpailun voittajaksi selvisi molemmat lähdöt voittanut hevonen tai kahdesta eri voittajasta nopeimman yhteisajan saavuttanut. 
Suomalaisomistuksessa kilpailleista hevosista ovat Sweden Cupin voittoon yltäneet Keystone Patriot (1981), Leander Blue Chip (1983), Glenn Kosmos (1985) sekä Express Merett (2009). Lisäksi ranskalaisomistuksessa juossut suomalaissyntyinen Louise Laukko voitti kilpailun vuonna 1998. Oman karsintalähtönsä ovat suomalaisista voittaneet Nevele Fever (1983) ja Passionate Kemp (2006).
Copenhagen Cup

Copenhagen Cup on vuosittain Charlottenlundin raviradalla Kööpenhaminassa järjestettävä lämminveristen ravihevosten suurkilpailu. Sen perinteinen ajankohta on kesäkuun toinen viikonloppu.
Kilpailu perustettiin vuonna 1928 nimellä Internationalt Mesterskap. Se järjestettiin vuosikymmenien ajan epäsäännöllisin väliajoin, kunnes 1975 nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa ja kilpailusta tehtiin vuosittainen tapahtuma. Kilpailumatkoja on vuosien saatossa ollut useita ja ne ovat vaihdelleet 1 600 ja 2 500 metrin välillä. Nykyinen 2 011 metriä on ollut käytössä vuodesta 1978 lähtien. Vuonna 1949 kilpailu järjestettiin kahtena eri lähtönä.
Suomalaishevonen on onnistunut voittamaan Copenhagen Cupin kahdesti, Charme Asserdal vuonna 1979 sekä ruotsalaisen Stig H. Johanssonin ohjastama ja valmentama ahvenanmaalainen Indian Silver vuonna 2000. 
Copenhagen Cupin voittajat.
1 = Omistajan kotimaa.
Itä–Länsi-ottelu 1946

Vuoden 1946 Pesäpallon Itä–Länsi-ottelu pelattiin Helsingin Kaisaniemessä 29. syyskuuta. Tämä oli kaikkiaan kahdestoista Itä-Länsi-ottelu. Katsojamääräksi ilmoitettiin 4000.
Osallistujat.
Pauli Vainio, Elmer Meilahti sekä Reino Kaukainen olivat poissa mestaruussarjakarsintojen takia. Eero Haukiala oli poissa isänsä hautajaisten takia.
Juoksulista.
Itä aloitti sisällä.
Bruce Catton

Charles Bruce Catton (9. lokakuuta 1899 Petoskey, Michigan − 28. elokuuta 1978 Frankfort, Michigan) oli yhdysvaltalainen historioitsija, tietokirjailija ja toimittaja, joka tunnetaan parhaiten Yhdysvaltain sisällissotaa käsittelevistä kirjoistaan. Catton popularisoi historiaa käyttämällä värikkäitä hahmoja ja historiaan perustuvia lyhyitä kertomuksia faktojen, päivämäärien ja analyysien ohessa. Hän voitti Pulitzer-palkinnon vuonna 1954 kirjallaan "A Stillness at Appomattox", joka kertoo Ulysses S. Grantin viimeisistä taisteluista Virginiassa. 
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Catton työskenteli toimittajana "Cleveland Newsissä", "Boston Americanissa" (1920–1924) ja "The Plain Dealerissä" (1925). Vuodet 1926–1941 hän työskenteli Newspaper Enterprise Associationissa kirjoittaen pääkirjoituksia ja kirja-arvosteluja sekä toimi Washingtonin-kirjeenvaihtajana. Catton yritti kahdesti saada Oberlin Collegessa keskeytyneet opintonsa loppuun, mutta sanomalehtityön vuoksi se ei onnistunut. Oberlin myönsi hänelle kunniatohtorin arvon vuonna 1956. Tämän lisäksi hänellä on useita muita kunniatohtorin arvoja eri yhdysvaltalaisista yliopistoista. 
Toisen maailmansodan aikana Catton oli liian vanha asevelvolliseksi, joten hän toimi War Production Boardin informaatiopäällikkönä. Sodan jälkeen hän toimi vastaavissa tehtävissä talousministeriössä ja sisäasiainministeriössä. Cattonin ensimmäinen kirja "War Lords of Washington" ilmestyi vuonna 1948. Virkamiehenä Catton oli vuoteen 1952, jonka jälkeen hän siirtyi kokopäiväiseksi kirjailijaksi ja toimittajaksi. Vuonna 1954 hän aloitti uuden "American Heritage" -lehden toimittajana.
Bruce Catton -palkinto.
Society of American Historians myönsi yhteistyössä American Heritage Publishing Companyn kanssa vuosina 1984–2006 Bruce Catton -palkintoa. Se on elämäntyöpalkinto historiaan liittyvästä kirjoittamisesta. Palkinnon ovat saaneet Dumas Malone (1984), C. Vann Woodward (1986), Richard B. Morris (1988), Henry Steele Commager (1990), Edmund S. Morgan (1992), John Hope Franklin (1994), Arthur Schlesinger Jr. (1996), Richard N. Current (1998), Bernard Bailyn (2000), Gerda Lerner (2002), David Brion Davis (2004), ja David Herbert Donald (2006).
Argoksen talo

Argoksen talo oli Helsingissä Pohjoisesplanadin ja Manner­heimin­tien (alk. Itäinen Henrikin­katu) kulmassa sijainnut viisikerroksinen rakennus, joka valmistui vuonna 1897. Siitä on nykyisin jäljellä vain julkisivut; sisä­tilat purettiin vuosina 1986–1987 Stock­mannin tavara­talon laajennuksen tieltä.
Talo rakennettiin alun perin asuintaloksi. Julkisivun suunnitteli Grahnin, Hedmanin ja Wasastjernan arkkitehtitoimistossa työskennellyt John Settergren. Rakennuksen tieltä purettiin paikalla aiemmin sijainnut, vuonna 1843 rakennettu kaksikerroksinen Staudingerin talo.
Argoksen talon runsaasti koristeltu, tiilestä ja ruotsalaisesta hiekka­kivestä rakennettu julki­sivu oli Helsingin ensimmäisiä jugendtyylisiä julki­sivuja, ja se on lähes tarkka kopio Tukholmassa Strandvägenin varrella sijaisevasta, Isak Gustaf Clasonin suunnittelemasta Bünsowin talosta.
Jo talon valmistumis­vuonna sen ala­kertaan perustettiin Wulffin paperi­kauppa. Se toimi paikalla vuoteen 1965 saakka, jolloin valmistui yhtiön uusi toimi­talo Manner­heimin­tien toisella puolella. Tämän vuoksi tämä keskeisellä paikalla Helsingin keskustassa sijainnut rakennus tuli yleisesti tunnetuksi ”Wulffin kulman” nimellä.
Stockmann osti Argoksen talon vuonna 1919. Tämän jälkeen rakennus oli vuosi­kymme­nestä toiseen purku-uhan alainen, sillä samaan kortteliin rakennettua Stock­mannin tavara­taloa oli tarkoitus myöhemmin laajentaa koko korttelin suuruiseksi. Sigurd Frosteruksen suunnitelmaa tavaratalon laajentamiseksi ei kuitenkaan koskaan toteutettu. Tavara­taloa ryhdyttiin laajentamaan vasta 1980-luvulla, ja tällöin järjestetyn arkkitehti­kilpailun voittaneen, Kristian Gullichsenin, Erkki Kairamon ja Timo Vormalan laatiman suunnitelman mukaisesti Argoksen talon julki­sivut jätettiin pystyyn, mutta sisä­tilat purettiin ja rakennettiin kokonaan uudestaan.
Uudisrakennus valmistui vuonna 1989. Samalla julkisivu, josta välillä oli poistettu parvekkeet ja muut koristeet, palautettiin alkuperäiseen asuunsa.
Samuel Francis Smith

Samuel Francis Smith (21. lokakuuta 1808 Boston – 16. marraskuuta 1895 Boston) oli yhdysvaltalainen pappi, toimittaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten sanoituksesta isänmaalliseen lauluun ”My Country, ’Tis of Thee”.
Smith valmistui Harvardin yliopistosta vuonna 1829 ja opiskeli sen jälkeen teologiaa Andoverin pappisseminaarissa. Vuosina 1834–1842 hän toimi pappina Watervillen ja Newtonin baptistiseurakunnissa. Smith oli päätoimittajana bostonilaisessa baptistisanomalehdessä "The Christian Review’ssä" ja myöhemmin muissa baptistiseurakunnan julkaisuissa. Pappisuransa jälkeen hän opetti kieliä Waterville Collegessa.
Vuonna 1832 Smith kirjoitti sanoitukseen isänmaalliseen kappaleeseen ”My Country, ’Tis of Thee”, jonka sävel tuli Ison-Britannian kansallislaulusta ”God Save the King”. Smith sanoitti lukuisia hymnejä ja kirjoitti runoja. Hänen kuolinvuotenaan 1895 ilmestyi runokokoelma "Poems of Home and Country".
Aiheesta muualla.
Sergio Lauricella

Sergio Lauricella (19. kesäkuuta 1921 Napoli – 2. toukokuuta 2008 Genova) oli italialainen säveltäjä ja taidelajien olympiamitalisti. Hän toimi Niccolò Paganini -konservatorion johtajana vuosina 1979–1991. Hän kilpaili Lontoon vuoden 1948 kesäolympialaisissa soitin- ja kamarimusiikin sarjassa kappaleellaan "Toccata per pianoforte", jolla hän sai pronssimitalin.
Erling Brene

Niels Erling Emmanuel Brene (14. marraskuuta 1896 Kööpenhamina – 17. toukokuuta 1980 Kööpenhamina) oli tanskalainen säveltäjä ja musiikkipedagogi. Hän kilpaili Lontoon vuoden 1948 kesäolympialaisten taidelajeissa ja sai orkesterimusiikin sarjassa pronssia sävellyksellään "Vigueur".
Brene opiskeli vuodesta 1921 Kööpenhaminan Kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Hän sai vaikutteita Ranskasta sekä Béla Bartókin ja Igor Stravinskin teoksista. Hänen sävellyksiinsä kuuluu oopperoita ja näyttämömusiikkia, orkesteri- ja kamarimusiikkia, konserttoja, pianomusiikkia ja lauluja.
Tommy Lindgren

Tommy Lindgren (s. 1977) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, joka tunnetaan erityisesti Don Johnson Big Bandin vokalistina. Lindgren on esiintynyt monissa muissakin kokoonpanoissa. Näitä ovat muun muassa GG Caravan ja Ricky-Tick Big Band &amp; Julkinen Sana.
Ihmisoikeusaktivistina tunnettu Lindgren on työskennellyt musiikin ohella muun muassa Suomen Amnestyn tiedottajana ja toimitussihteerinä, ja hän on mukana Lasten ja nuorten säätiön Dreams-toiminnassa. Hän on myös kirjoittanut kolumneja esimerkiksi "Helsingin Sanomiin" ja "Voimaan" sekä työskennellyt radiotoimittajana Yle Puheen "Lindgren &amp; Sihvonen" -puheohjelmassa, jota tehtiin yli 300 jaksoa vuosina 2014–2021. Lisäksi hän on toiminut vakiopanelistina YLE TV2:n "Villi kortti" -ohjelmassa vuosina 2015–2019 sekä MTV3:n "Penkinlämmittäjät"-ohjelmassa vuosina 2020–2021. Hän kuuluu myös "Ylen aamun" "Jälkihiki"-panelisteihin. Vuodesta 2021 Lindgren on työskennellyt Ihmisoikeusliitossa Älä riko urheilua -kampanjan suunnittelijana ja asiantuntijana. 
Lindgrenin isä oli ruokatoimittaja ja -kirjailija Christer Lindgren.
Chelsea Grin

Chelsea Grin on yhdysvaltalainen deathcore-yhtye, joka perustettiin Salt Lake Cityssä vuonna 2007. Yhtye on julkaissut viisi studioalbumia. Yhtyeen alkuperäiskokoonpanoon kuuluivat solisti Alex Koehler, kitaristi Chris Kilbourn, basisti Austin Manticorena sekä soolokitaristi Michael Stafford, joista kukaan ei enää jatka yhtyeessä. 
Yhtyeen nimi oli ennen nykyistä Ahaziah, jota ei kuitenkaan käytetty yhdenkään julkaisun yhteydessä. Austin esitteli yhtyeen Andrew Carlstonille, joka auttoi kappaleiden uudelleenkirjoituksessa, sekä uuden materiaalin tuottamisessa yleisesti. Tämä prosessi johti heidän ensimmäiseen julkaisuunsa, Chelsea Grin (EP), jota markkinoitiin aluksi vain internetissä iTunes-palvelun kautta, kunnes albumi vihdoin julkaistiin CD:nä 27. heinäkuuta 2008. He julkaisivat yhtyeen alkuvaiheilla myös singlet "Crewcabanger" ja "Lifeless", jotka saavuttivat kuuntelijoiden kiinnostuksen MySpacessa.
Myöhemmin yhtye alkoi hakemaan kolmatta kitaristia, joka johti Dan Jonesin liittymiseen yhtyeeseen. Tästä seurasi myös heidän ensimmäinen täysipitkä albumi "Desolation of Eden", joka julkaistiin vuonna 2010. Heti seuraavana vuonna ilmestyi toinen albumi "My Damnation", ennen kuin yhtyeen toinen, vuonna 2012 ilmestynyt EP "Evolve" tuli kansan kuultavaksi. 2014 heinäkuuta julkaistiin "Ashes to Ashes", jonka jälkeen kitaristi Jason Richardson erosi yhtyeestä keskittyäkseen soolouraansa. Chelsea Grin teki uuden levytyssopimuksen Rise Recordsin kanssa, minkä jälkeen julkaistiin vuonna 2017 "Self Inflicted".
"Self Inflicted"in jälkeen solisti Alex Koehler joutui eroamaan yhtyeestä alkoholiongelmien ja niihin liittyvän masennuksen vuoksi. Yhtyeeseen otettiin tilalle Lorna Shoren laulaja Tom Barber. Uudella kokoonpanolla julkaistiin vuonna 2018 albumi "Eternal Nightmare".
Jingo Viitala

Jingo Viitala (oik. "Jenny Viitala Vachon", 29. toukokuuta 1918 Toivola, Michigan – 10. kesäkuuta 2009) oli amerikansuomalainen muusikko, artisti, kirjailija ja paikallishistorioitsija. Viitalalle myönnettiin vuonna 1988 Michigan Heritage -palkinto. Viitala esitti lauluja suomeksi, englanniksi, amerikansuomeksi ja espanjaksi sekä käänsi amerikkalaisia kansanlauluja suomeksi. Näitä lauluja on levyttänyt muun muassa J. Karjalainen "Polkabilly Rebels" -levyllään.
Viitala syntyi 15-lapsiseen perheeseen Michiganin suomalaisalueella. Hänen vanhempansa olivat Erik ja Elina Wiitala (o.s. Mäkinen). Vuonna 1939 hän avioitui Stanley Vachonin (k. 1993) kanssa ja asui tämän kanssa muun muassa New Mexicossa. Heillä oli 8 lasta. Viitala on mukana Michael Loukisen vuonna 1983 ohjaamalla dokumentilla "Tradition bearers"
Skorpionisimput

Skorpionisimput eli vanhemmalta nimeltään skorpionikalat (Scorpaenidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista trooppisista meristä. Monia skorpionisimppulajeja pidetään akvaariokaloina.
Taksonomia ja anatomia.
Varhaisimmat skorpionisimppujen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu paleoseenikaudelle. Heimoon kuuluvien sukujen ja lajien määrästä ei ole yksimielisyyttä. Skorpionisimppuihin katsotaan kuuluvan kuusi alaheimoa. Eräissä lähteissä skorpionisimppujen heimoon luetaan alaheimoina myös muun muassa ampiaisimppuihin (Apistidae), kirjosimppuihin (Neosebastidae), korusimppuihin (Sebastidae), kitasimppuihin (Setarchidae), velhokaloihin (Synanceiidae) ja purjesimppuihin (Tetrarogidae) kuuluvat kalat. Tällöin skorpionisimppujen heimossa olisi 56 sukua ja 418 lajia.
Ruumiinrakenteeltaan skorpionisimppulajit ovat litteähköjä ja suuripäisiä kaloja ja päässä on usein piikkejä. Useat heimon lajeista jäävät alle 20 cm:n mittaisiksi. Selkäeviä heimon kaloilla on yksi, jossa voi olla notkelma. Eräillä lajeilla rintaevät ovat hyvin kookkaat. Selkäevän, vatsaevien ja peräevän ruodot ovat yhteydessä myrkkyrauhaseen ja skorpionisimput voivat aiheuttaa ihmisellekin hyvin tuskallisen haavan. Eräillä skorpionisimpuilla ei ole uimarakkoa. Väritykseltään skorpionisimput ovat tyypillisesti värikkäitä ja kirjavia. Tyypillisiä värejä ovat punainen ja ruskea.
Levinneisyys ja elintavat.
Skorpionisimppulajeja tavataan kaikista lämpimistä meristä, satunnaisesti myös murto- ja makeista vesistä. Ne elävät matalista vesistä aina 2 200 metrin syvyyteen. Ne elävät tyypillisesti lähellä pohjaa ja niiden ravintoa ovat äyriäiset ja pienemmät kalat. Useilla skorpionisimpuilla on sisäinen hedelmöitys ja osa lajeista synnyttää eläviä poikasia, osa kutee hyytelömäisen pallon sisälle. Kaikki skorpionisimppulajit ovat syötäviä, mutta eivät kaupallisesti ruokakaloina kovinkaan merkittäviä. Sen sijaan useat niistä ovat suosittuja merivesiakvaarioiden lajeja.
Kardiatsoli

Kardiatsoli (tunnetaan myös nimillä pentyleenitetratsoli, pentetratsoli, pentametyleenitetratsoli) on verenkiertoa ja hengitystä stimuloiva lääkeaine. Tämän hoitomuodon kehitti unkarilainen lääkäri, Ladislaus v. Medina, v. 1936–1937. Sitä on käytetty konvulsiivisessa terapiassa (keinotekoisesti kouristuksia, kouristelutiloja aiheuttava) ja skitsofrenian hoitoon, mutta sitä ei ole koskaan pidetty tehokkaana tähän tarkoitukseen. Noin 40–60 sekuntia kestäneen kohtauksen aiheuttanutta, kardiatsolia saatettiin käyttää myös depression hoitoon, ja etenkin jos siihen liittyi estyneisyyttä. Lisäksi korkeat kardiatsolin annostukset aiheuttavat kouristuksia ja muita haittavaikutuksia, joita on vaikea ehkäistä tai hallita. Syvät kouristukset saattoivat aiheuttaa jopa selkärangan kieroutumaa (skolioosi) tai luunmurtumia.
Kardiatsolia edelsi pikrotoksiini, jonka tavoin, kardiatsolia voitiin käyttää esimerkiksi hukkuneiden ja barbituraatti-yliannostelujen elvytystilanteissa. Annostelu oli 100-300 mg, ja se tapahtui joko iv. (laskimosuoneen) taikka im. (lihaksen sisään). Ruiskeliuoksen lääkevahvuus oli tuolloin 10 %, jolloin injektoitiin 1-3 ml.
Kardiatsolin toimintatapaa ei täysin tunneta, ja sillä voi olla monia toimintamekanismeja. Kardiatsoli korvautui vuonna 1939 englantilaisissa mielisairaaloissa sähköhoidoilla. Kardiatsolia on käytetty myös suomalaisissa mielisairaaloissa.
Päivi Horsma

Hilja Päivi Horsma-Salo alk. Högdahl (29. kesäkuuta 1889 Helsinki – 3. kesäkuuta 1972) oli suomalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin myös nimellä Päiviö Horsma.
Horsma-Salon vanhemmat olivat rakennusmestari John Högdahl ja Amanda Apollonia Pastell, näyttelijät Lilli Tulenheimo ja Arna Högdahl olivat hänen sisaruksiaan. Horsma-Salo oli naimisissa vuodesta 1919 alkaen puolustusvoimain lääkintäeversti, lääketieteen ja kirurgian tohtori Toivo Johannes Salon (1881–1967) kanssa. Käytyään tyttökoulun hän suoritti Kansallisteatterin oppilaskoulun ja näytteli sitten Kansallisteatterissa vuosina 1908–1951, Pro Finlandia -mitalin hän sai vuonna 1950.
Sähköteknillinen tutkimuslaitos

Sähköteknillinen tutkimuslaitos (SähkötTutkL) oli Suomen puolustusvoimien tutkimuslaitos, joka keskittyi pääasiassa sähkö- ja informaatiotekniikan sovelluksiin maanpuolustuksessa. Laitos sijaitsi vuoteen 1999 saakka Espoon Kivenlahdessa Kivenlahdentiellä. Laitoksessa toimi noin 70 tutkijaa. Sillä oli myös oma koeasema (KoeAs/SähkötTutkL).
Yhdistyminen Puolustusvoimien tutkimuskeskuksen kanssa.
Vuonna 1999 Sähköteknillisestä tutkimuslaitoksesta muodostettiin yhdessä Puolustusvoimien tutkimuskeskuksen kanssa Puolustusvoimien teknillinen tutkimuslaitos, ja se siirrettiin Riihimäelle.
Nikolai Starikov

Nikolai Starikov (s. 1970) on Venäjän tunnetuimpia poliitikkoja ja poliittisia kirjailijoita. Hän on syntynyt 23.8.1970 Leningradissa ja 1992 hän valmistui kemian insinööriksi Pietarin teknillis-taloudellisesta yliopistosta Engeconista. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.
Starikov kuvailee kirjoittamiensa kirjojen genreä historiallis-poliittiseksi salapoliisityöksi. Kirjat perustuvat tietyn tapahtuman silminnäkijäkuvauksiin. 
Starikov organisoi Goebbelsin palkinnon jakamisen Venäjää panettelevalle henkilölle. Palkinnon saajan äänestävät sivustojen nstarikov.ru ja nstarikov.lj.ru käyttäjät. Goebbels oli natsi-Saksan propagandaministeri.
Starikovin piti puhua Josif Stalinista Tampereen Lenin museossa osana Venäjän uudet arvot -seminaaria toukokuussa 2013. Suomi–Venäjä-Seura kuitenkin kielsi tilaisuuden järjestämisen museon tiloissa.
Yksityiselämä.
Starikovilla on vaimo ja kaksi tytärtä. Starikov valmistui taloustieteilijäksi venäläisestä yliopistosta vuonna 1992.
Päivälehden arkisto

Päivälehden arkisto oli vuosina 1990–2023 toiminut suomalainen yksityinen arkisto, jonka kokoelmissa säilytettiin Sanoma Oyj:n ja sen tytäryhtiöiden historiaan liittyneitä asiakirjoja ja lehtikokoelmia.
Päivälehden arkistosäätiö perustettiin vuonna 1984. Vuonna 2001 arkistosäätiön yhteyteen perustettiin Päivälehden museo. Vuonna 2005 Päivälehden arkistosäätiö ja korkeatasoista tieteellistä tutkimusta tukenut Helsingin Sanomain 100-vuotissäätiö yhdistyivät Helsingin Sanomain Säätiöksi.
Päivälehden arkisto ja Päivälehden museo yhdistettiin vuonna 2023, jolloin syntyi nykyinen Median museo ja arkisto Merkki.
Toini Karto

Toini Sofia Karto (o.s. "Weckman"; 1. kesäkuuta 1889 – 9. heinäkuuta 1970) oli suomalainen tanssinopettaja, joka johti Helsingissä toiminutta lasten liikuntakoulua. Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1954.
Toini Karron isä oli Kansallisteatterin näyttelijä Knut Weckman. Hänen puolisonsa vuodesta 1911 oli palopäällikkö Lauri Karto. Toini Karto opiskeli tanssi- ja liikuntataidetta aluksi balettimestari A. Baskakoffin ja Katja Othonin johdolla ja teki myöhemmin useita opintomatkoja. Hänen opettajiinsa kuuluivat muun muassa Elsa Behle, Mary Wigman, Medau ja Hellerau. Liikuntakoulun pitämisen lisäksi Toini Karto järjesti tansseja Kansallisteatterin lastennäytelmiin. Toini Karto oli Tanssitaiteilijaliiton varapuheenjohtaja. Hän esiintyi myös radiopakinoitsijana. Toini Karto kuului Helsinki-seuran hallintoneuvostoon seuran perustamisesta alkaen.
Universal Studios Florida

Universal Studio Florida on yhdysvaltalainen Floridan Orlandossa sijaitseva teemapuisto, jonka teemana on viihdeteollisuus, erityisesti elokuvat ja televisio. Puisto avattiin 7. kesäkuuta 1990. Sen omistaa NBC Universal-viestintäyhtiö.
&lt;mapframe width="250" height="230" latitude="28.455" longitude="-81.455" zoom="12" text="Islands of Adventure (punaisella) ja Universal Studios Florida (vihreällä) Universal Orlando Resortin sisällä."&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geomask",
 "ids": "Q778011",
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoshape",
 "ids": "Q2583112",
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoshape",
 "ids": "Q1880820",
&lt;/mapframe&gt;
Alex Chiasson

Alex Chiasson (s. 1. lokakuuta 1990 Montreal, Quebec) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa koeajalla NHL-seura Boston Bruinsissa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Chiasson voitti Stanley Cupin Washington Capitalsin riveissä kesällä 2018.
Chiasson varattiin NHL:ään vuonna 2009 numerolla 38. Hänet varasi Dallas Stars. Hän pelasi Dallasissa kaudella 2012–13 tehden 7 ottelussa tehopistet 6+1. Hän pelasi osan kaudesta AHL-seura Texas Starsissa. Kaudella 2013–15 hän teki 79 ottelussa tehot 13+22 sekä kuudessa pudotuspeliottelussa yhden maalin ja yhden syöttöpisteen. Kaudeksi 2014–15 hän siirtyi Ottawa Senatorsiin, jossa teki ensimmäisellä kaudella 76 ottelussa 11 maalia ja antoi 15 maaliinjohtanutta syöttöä. Neljässä pudotuspeliottelussa hän ei tehnyt tehopisteitä.
Elokuussa 2023 Chiasson siirtyi tryout-sopimuksella Boston Bruinsiin.
Alex Chiasson ja edesmennyt Carolina Hurricanesin puolustaja Steve Chiasson eivät ole sukua keskenään.
Filosofian Akatemia

Filosofian Akatemia oli vuonna 2009 perustettu helsinkiläinen valmennus-, tutkimus- ja koulutusyritys, joka sulautui työterveysyritys Helttiin vuonna 2024. Yritys ilmoitti missiokseen tutkia ihmiselämän peruskysymyksiä ja tuottaa tutkimuksesta sovelluksia, jotka parantavat merkittävästi ihmisten hyvinvointia. Se tunnettiin työhyvinvointiin, tuottavuuteen ja elämänhallintaan liittyvistä valmennuksistaan ja koulutuksistaan.
Filosofian Akatemia oli perustettu mahdollistamaan jäsenilleen vapaan, apurahoista riippumattoman tutkimuksen tekemisen. Yritys korosti toimintansa tieteellistä taustaa ja toi mielellään esiin akateemisia yhteyksiään.
Filosofian Akatemian perustaja oli mediasta tunnettu Lauri Järvilehto. Muita tunnettuja jäseniä olivat muun muassa ”onnellisuusfilosofi” Frank Martela ja aivotutkija Tapani Riekki.
Filosofian Akatemian julkinen toiminta herätti myös kritiikkiä. Sulautumisen myötä vuonna 2024 Filosofian Akatemia muuttui Heltti Oy:n aputoiminimeksi.
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1915

Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut pidettiin vuonna 1915 Lahdessa sunnuntaina 7. maaliskuuta.
Tulokset.
Mäkihyppy.
Suomen toiset mäenlaskumestaruuskilpailut järjestettiin Kotkassa 28. helmikuuta. Järjestäjänä toimi Kotkan Hiihtoseura. Ilma oli kaunis ja tyyni, osanottajia kaikkiaan 20 (nuorten sarjoineen – yleisessä sarjassa 14). Yleisöä parisen tuhatta. Hiihtomäki, jota pidettiin Suomen parhaana, oli oivassa kunnossa.
Erillisen pituusennätyskilpailun voitti A. Jansson hypäten 27,5 metriä, joka oli paras kilpailuissa saavutettu tulos Suomessa.
Bambumetsäkerttunen

 
Bambumetsäkerttunen ("Bradypterus alfredi") on sirkkalintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Bambumetsäkerttusta tavataan Kongon demokraattisessa tasavallassa, Etiopiassa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa, Tansaniassa, Ugandassa ja Sambiassa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi ja paikalliseksi koko levinneisyysalueellaan. Se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kameruninmetsäkerttunen

 
Kameruninmetsäkerttunen ("Bradypterus grandis") on sirkkalintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kameruninmetsäkerttusta tavataan Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa ja Gabonissa. Lajista tunnetaan yhteensä kahdeksan eri esiintymää. Sen kannaksi arvioidaan 1 000–2 500 yksilöä ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Elinympäristö.
Kameruninmetsäkerttunen elää tiheäkasvustoisilla soilla, joilla kasvaa "Rhynchospora corymbosa" -lajin sarakasvia. Soiden kuivattaminen on lajille potentiaalinen uhka.
Kendall Schmidt

Kendall Schmidt (s. 2. marraskuuta 1990 Kansas) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän on näytellyt laulaja Kendall Knightin roolia Nickelodeonin sarjassa "Big Time Rush". Schmidtillä on ollut pieniä rooleja myös televisiosarjoissa "Teho-osasto", "Ilman johtolankaa", "Poika tulevaisuudesta", "Aavekuiskaaja" ja "Frasier". Myös hänen veljensä Kevin Schmidt on näyttelijä.
Seppo Aarnivala

Seppo Jalmari Aarnivala (ent. Andersson, 27. tammikuuta 1929 Lappee – 2. helmikuuta 2003 Nokia) oli suomalainen urheilija. Hän pelasi viiden eri palloilulajin SM-sarjassa sekä esiintyi käsipallomaajoukkueessa ja pesäpallon Itä–Länsi-otteluissa.
Urheilu-ura.
Koripalloa Tampereen Pyrinnön kasvatti, 188-senttinen Aarnivala pelasi Pyrinnössä seitsemän kauden ajan saavuttaen SM-hopeaa kaudella 1958. Hän pelasi myös Suomen Koripalloliiton joukkueessa ottelun Ruotsin liittoyhdistelmää vastaan.
Käsipallossa Aarnivala saavutti SM-hopeaa Tampereen Ilveksen joukkueessa vuonna 1954. Hän pelasi myös Suomen käsipallomaajoukkueessa ja oli mukana saavuttamassa Suomen ensimmäistä voittoa Ruotsista joulukuussa 1954 Helsingissä.
Pesäpallossa Aarnivala saavutti Tampereen Pyrinnön joukkueessa SM-pronssia vuonna 1949 ja pelasi myös kolmessa Itä–Länsi-ottelussa Lännen puolella vuosina 1950, 1951 ja 1953.
Aarnivala pelasi pääsarjatasolla myös jalkapalloa ja jääpalloa.
Yksityiselämä.
Aarnivalan isä Otto Aarnivala kilpaili ammunnan MM-kisoissa 1937 pienoiskiväärillä. Seppo Aarnivalan sisar Terttu Aarnivala voitti koripallossa useita Suomen-mestaruuksia ja pelasi useita maaotteluita.
Aarnivala kuoli 74-vuotiaana Nokialla 2. helmikuuta 2003.
Keijo Alen

Keijo Alen (s. 7. kesäkuuta 1964) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen koripalloilija.
Lahden NMKY:n kasvatti, 197-senttinen Alen pelasi urallaan Lahden lisäksi Tampereen Pyrinnössä ja Kisanokiassa. Lahdessa Alen saavutti Suomen cupin voiton vuosina 1989 ja 1994. Kauden 1994–1995 päätteeksi hänet valittiin SM-sarjan kauden parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi.
Joulukuussa 1985 Alen teki Torpan Poikia vastaan miesten pääsarjan piste-ennätyksensä, 42 pistettä, joka on edelleen Pyrinnön suomalaispelaajien ennätys.
Pekka Airaksinen

Pekka Airaksinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Prime World

Prime World on internetissä pelattava strateginen moninpeli, jonka on kehittänyt Nival. Peli julkistettiin toukokuussa 2011.
Venäjänkielisen version avoin beeta-vaihe alkoi huhtikuussa 2012. Turkinkielisen version avoin beeta-vaihe alkoi joulukuussa 2012. Huhtikuussa 2013 Nival aloitti rekisteröintien vastaanottamisen englanninkielisen version suljettuun beeta-vaiheeseen. Suljettu beeta-vaihe alkoi toukokuussa 2013.
Pelissä on kaksi ryhmittymää, jotka taistelevat saadakseen haltuunsa Primen, lähteen, joka tuottaa kaikkea maailmassa. Pelaaja saa valita kumpaan ryhmittymään hän liittyy, ja omistaa linnan, johon voi rakentaa rakennuksia tuottamaan resursseja, aseistettuja joukkoja ym. Taistelu-kartassa pelaajat toimivat joukkueena toisen ryhmittymän pelaajia vastaan.
Vuoden 2011 EA 2011 -messuilla IGN.com nimesi pelin parhaaksi strategiapeliksi. Vuonna 2012 kolme merkittävää venäläistä julkaisua valitsi pelin vuoden 2012 parhaaksi peliksi.
Satamanosturi

Satamanosturi on nosturi, jota käytetään suurimmaksi osaksi tavaroiden siirtelyyn satamassa. Satamanosturilla voidaan nostaa esim. kontteja, laivoja ja veneitä.
Satamanosturit.
Satamanostureita on monenlaisia, esimerkiksi kaivinkoneen tekniikalla toimivia ja työmaanostureiden tavalla toimivia satamanostureita.