tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Juho Alasuutari

Juho Veikko Alasuutari (s. 6. marraskuuta 1990 Ylivieska) on suomalainen jalkapalloilija ja futsalpelaaja, joka edustaa jalkapallossa Kakkosessa pelaavaa GBK:ta ja futsalissa liigajoukkue Sievi FS:ää. Jalkapallossa hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja ja futsalissa pohjapelaaja.
Futsal.
Futsalin puolella Alasuutari edustaa futsal-liigassa pelaavaa Sievi FS:ia , jota hän on edustanut koko futsal-uransa ajan. Alasuutari on myös toiminut joukkueen kapteenina jo useamman kauden. Alasuutari on ollut keskeisessä roolissa Sievin kolmessa perättäisessä liiga-mestaruudessa (2015, 2016 ja 2017). Futsal-liigassa pelatessaan Alasuutari on kerännyt yhteensä 62 maalia ja 52 syöttöä (kauden 2018-2019 päättyessä). Ennen kauden 2019-2020 alkua Sievi FS ja Alasuutari solmivat uuden kolmivuotisen sopimuksen, joka pitää pelaajan Sievissä ainakin keväälle 2023.
Jalkapallo.
Jalkapallon osalta Alasuutari on FC YPAn kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä Kakkosessa 15-vuotiaana kaudella 2006. Varsinaisen läpimurtonsa edustusjoukkueessa Alasuutari teki vuonna 2008, jolloin hän esiintyi jokaisessa sarjaottelussa. Saman vuoden joulukuussa hän solmi Vaasan Palloseuran kanssa yksivuotisen sopimuksen kahdella optiovuodella. Veikkausliiga-debyyttinsä Alasuutari teki 7. toukokuuta pelatussa vierasottelussa FC Lahtea vastaan. Peliaika liigassa rajoittui loukkaantumisten vuoksi kuitenkin vain muutamaan vaihdosta kentälle tulemiseen. Kaudeksi 2010 Alasuutari palasi kotikaupunkiinsa FC YPA:n riveihin hakemaan uutta nostetta uralleen loukkaantumiskierteen jälkeen. Hän on ollut ajoittain myös joukkueen kapteenina.
Janne Hannula

Janne Hannula (s. 3. tammikuuta 1982 Lahti) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli oikea laitapuolustaja.
Hannula on lahtelaisen FC Kuusysin kasvatti. Hän teki Veikkausliiga-debyyttinsä kaudella 2001 FC Lahden riveissä 29. huhtikuuta pelatussa vierasottelussa Helsingin Jalkapalloklubia vastaan. Kausina 2003 ja 2004 Hannula pelasi vuokralla Tampereen Peli-Pojat-70:ssä. Kolmanneksi kaudekseen hän siirtyi pysyvästi joukkueeseen.
Loppuvuodesta 2005 hän teki sopimuksen Jyväskylän Jalkapalloklubin kanssa. Ensimmäisellä kaudellaan Hannula pelasi jokaisessa ottelussa JJK:n onnistuessa nousemaan Ykköseen. Kaudella 2008 hän oli myös tärkeässä roolissa joukkueen saavuttaessa kahden toisella korkeimmalla sarjatasolla vietetyn kauden jälkeen nousun Veikkausliigaan. Hannula pelasi JJK:n ensimmäisenä pääsarjavuonna yhteensä 18 ottelussa, mutta lopetti uransa kauden päätteeksi. Urallaan hän pelasi 24 Veikkausliiga-ottelussa.
Rikard Lindroos

Rikard Lindroos (s. 12. heinäkuuta 1985 Vaasa) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja, joka pelasi lähinnä keskikentän keskustassa, mutta tarvittaessa myös laidalla. 
Lindroos on aiemmin edustanut kasvattajaseuraansa Vasa IFK:ta sekä Vaasan Palloseuraa ja norjalaisseura Elverum Fotballia. Veikkausliiga-debyyttinsä hän pääsi pelaamaan VPS:n riveissä 25. kesäkuuta 2009 ottelussa JJK Jyväskylää vastaan.
Lähteet.
Lindroosin pelaajakortti Transfermarktin sivuilla.
Please Don’t Tease

Please Don’t Tease on Bruce Welchin ja Peter Chesterin tekemä popmusiikkikappale.
Se oli brittilistan ykkössijalla ainakin 5. ja 11. elokuuta 1960 esittäjänään Cliff Richard (ja The Shadows).
Levy-yhtiö oli Columbia Records ja singlen kaupallinen tunnus DB 4479. Toisena kappaleena oli ”Where Is My Heart”.
Suomessa kappaleen on levyttänyt englanninkielisenä ainakin Johnny and the New Dodgers nimikkoalbumilleen vuonna 1980.
Lisäksi Moog Konttinen on levyttänyt kappaleen suomenkielisellä nimellä ”Miesten mies” vuoden 2000 cover-albumilleen "Rock'n'roll vuonna 0".
Ville Mäkilä

Ville Mäkilä (s. 4. kesäkuuta 1990 Turku) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskuspuolustaja.
Aiemmin urallaan Mäkilä on pelannut Kakkosta FC Sinimustissa ja ÅIFK:ssa sekä Kolmosta Maskun Palloseurassa. Veikkausliigadebyyttinsä hän teki FC Interin joukkueessa 10. elokuuta 2008 ottelussa Valkeakosken Hakaa vastaan. Kyseinen ottelu on jäänyt hänen ainoaksi Veikkausliigassa.
Henna Haverinen

Henna Haverinen (s. 9. kesäkuuta 1982) on suomalainen näyttelijä, joka työskenteli Kuopion kaupunginteatterissa. Haverinen on valmistunut teatteritaiteiden maisteriksi Pietarin valtiollisesta teatteritaiteen akatemiasta. Kuopiossa Haverinen esitti pääosaa näytelmässä "Piina".
Venäjällä asuessaan Haverinen työskenteli näyttelijänä Petroskoin kansallisessa teatterissa. Haverinen on näytellyt Venäjän televisiossa "Kun lumi sulaa" -nimisessä televisiosarjassa, jossa hän esitti suomalaista Olgaa.
Lac-Méganticin öljyjunaturma

Lac-Méganticin öljyjunaturma tapahtui Kanadan Quebecissä 6. heinäkuuta 2013. Onnettomuus johtui siitä, että öljyjuna lähti kiihtyvällä vauhdilla vyörymään kiskoja pitkin ilman kuljettajaa, kunnes se kovan vauhdin takia putosi raiteilta ja aiheutti Lac-Méganticissa valtavan tulipalon. Onnettomuus vaati 42 ihmisen hengen, ja viisi ihmistä katosi.
Kuljettaja oli pysäköinyt 74-vaunuisen junan 12 kilometrin päähän Lac-Meganticista. Hän odotti, että seuraavaksi työvuorossa oleva ottaisi hänen paikkansa junan kuljettajana muutaman tunnin kuluttua. Hän oli pikkukaupungin hotellissa samaan aikaan, kun juna lähti itsekseen liikkeelle. Kuljettaja oli lukinnut jarrut ja varmistanut, että vaunut olivat kiinni toisissaan. Tästä huolimatta juna lähti liikkeelle. Veturi irtosi vaunuista kaupungin ulkopuolella, mutta lukuisat öljylastissa olleet vaunut jatkoivat kohti kaupungin keskustaa ja syöksyivät siellä ulos radalta ja syttyivät palamaan. Todennäköinen syy junan lähtemiselle liikkeelle oli se että veturin paineilmakompressorin vaurioituminen sai junan ilmajarrut irtautumaan paineilman loppuessa ja käsijarrut eivät riittäneet pitämään junaa paikoillaan alamäessä.
Porrashissi

Porrashissi on portaisiin asennettava laite, jonka avulla liikuntavammaiset voivat nousta ja laskeutua portaita pitkin. Varsinainen porrashissi on lava, johon voidaan ajaa pyörätuolilla, mutta niin sanottu porrasnostin on liikkuva istuin.
Porrashissi liikkuu johdeputken tai -kiskon varassa, ja kisko voidaan asentaa esimerkiksi portaikon seinään tai kaiteisiin. Porrashissi voidaan asentaa portaisiin, joissa portaan leveys on vähintään 1 000–1 300 millimetriä. Portaikon mahdollisen välitasanteen pitää olla myös yhtä leveä, jotta taso mahtuu kääntymään. Paikassa, jossa porrashissiin mennään, pitää olla vapaa tila, jotta pyörätuolia käyttävä henkilö pystyy kääntymään vapaasti. Porrashissin taso on usein kääntyvä, ja se voidaan kääntää käytön jälkeen seinää vasten.
Erkki Heikkilä (taiteilija)

Erkki Antero Heikkilä (5. toukokuuta 1933 Jyväskylän maalaiskunta – 3. toukokuuta 1996) oli suomalainen taidemaalari.
Taiteellinen ura.
Heikkilä syntyi Jyväskylän Taulumäellä sepän perheen 11. lapseksi. Kotona suhtauduttiin koulutukseen, lukemiseen, kulttuuriin ja kaikenlaiseen itsensä kehittämiseen hyvin kannustavasti. Ensimmäinen taiteellinen esikuva Heikkilälle oli Taulumäellä hänen naapurissaan asunut Yrjö Saarinen. Heikkilä hakeutui kansalaisopistoon Helmer Selinin kuvataiteen kurssille ja vuodesta 1948 lähtien Putkilahden kuvataideleireille. Hän opiskeli vuosina 1954–1958 Suomen Taideakatemian koulussa, missä hän myös opetti 1965–1968.
Varhaistuotannossaan Heikkiä maalasi lähinnä suurehkoja tummia maisemia, joiden värisointu on syvä ja surumielinen. Oma linja alkoi löytyä 1950 luvun lopulla. Teosten lähtökohtana oli luonnonelämykseen perustuva sommitelma, joka loi elämystä vastaavan vaikutelman. Teokset olivat ilmavia ja kevyitä ja hieman kubistisvaikutteisia.
1960-luvun alussa Heikkilän työskentelyssä tapahtui merkittävä muutos. Hän hylkäsi taiteen dekoratiivisuuden. Sen sijaan hän alkoi kuvata abstraktismin keinoin uutta mystistä luontosuhdettaan, jonka hän oli löytänyt kallioista, harjuluonnosta, ympäröivissä ihmisissä ja historiassa. Näissä tekniikaltaan informalistisissa maalauksissa hän käsitteli vaikutelmaa maisemasta ja kuvasi samalla ihmisen sisäistä maisemaa. Heikkilä luopui informalismista kuitenkin melko pian ja siirtyi takaisin pehmeän figuratiiviseen taiteeseen, jota hän kutsui realistislyyriseksi.
Teokset.
Heikkilän tuotannossa on lukuisasti erilaisia julkisia teoksia kuten lasimaalaus Helsingin Tammisalon kirkossa, seinämaalaukset Helsingin päärautatieaseman yläravintolassa, Keski-Suomen Osuuspankissa sekä Jyväskylän kaupungin kouluissa ja päiväkodeissa.
Sébastien Pichot

Sébastien Pichot (s. 26. joulukuuta 1981 Bourg-Saint-Maurice) on ranskalainen alppihiihtäjä.
Alppihiihdon maailmancupissa Pichot kilpaili ensimmäisen kerran Alta Badian suurpujottelussa joulukuussa 2003. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran joulukuussa 2007 Alta Badian suurpujottelussa sijoittuen 27:nneksi. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on 13:s sija, jonka hän on saavuttanut kolmesti: Val d'Isèren superalppiyhdistetyssä joulukuussa 2009, Alta Badian suurpujottelussa joulukuussa 2011 sekä Kitzbühelin superalppiyhdistetyssä tammikuussa 2012.
Pentti Heikkilä

Pentti Reino Heikkilä (16. heinäkuuta 1915 Vihti – 7. helmikuuta 1997 Helsinki) oli vuorineuvos, joka toimi Amer-Tupakan toimitusjohtajana 1955–1972, Sitä ennen hän oli Lemminkäisen palveluksessa, vuodesta 1945 toimitusjohtajana.
Nuoruudessaan 1930-luvun puolivälissä Pentti Heikkilä oli Suomen kärkipään pikajuoksijoita. Hänen huippuvuotensa oli vuosi 1936, jolloin hän sijoittui Kalevan kisojen 100:lla ja 200:lla metrillä neljänneksi. Hän juoksi samana vuonna omat ennätyksensä 100 metrillä 10,8 ja 200 metrillä 22,5. Hän osallistui myös olympiakarsintoihin valittaessa Suomen pikaviestijoukkueen neljättä viestinviejää Berliinin olympialaisiin. Valituksi tuli Toivo Ahjopalo Heikkilän hävitessä karsintakisan.
Carl-Axel Heiknert

Carl-Axel Erik Heiknert (10. syyskuuta 1924 Värnamo, Ruotsi – 12. lokakuuta 1981 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen teatteriohjaaja, näyttelijä ja teatterinjohtaja, joka toimi pitkiä jaksoja Suomessa. Hän työskenteli Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa 1962–1965 ja 1968–1973. Hän vieraili ohjaajana suomenkielisillä näyttämöillä. Hän teki televisiolle ohjauksia ja näytteli joissakin elokuvissa.
Heiknert oli naimisissa kaksi kertaa, ensin näyttelijä Lili Landren kanssa ja vuodesta 1966 näyttelijä Christina Indrenius-Zalewskin kanssa.
Aiheesta muualla.
Graziano Pellè

Graziano Pellè (s. 15. heinäkuuta 1985 San Cesario di Lecce, Italia) on italialainen jalkapalloilija. Hän edustaa kiinalaista Shandong Lunengia ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Pellè aloitti pelaajauransa kotikaupunkinsa jalkapalloseura Leccen junioriakatemiasta. Hän voitti junioriseuroissa pelatessaan kolme titteliä: kaksi Campionato Primaveran mestaruutta sekä vuoden 2002 Coppa Italia Primaveran. Ensimmäisen ottelunsa maan korkeimalla sarjatasolla Serie A:ssa hän pelasi 11. tammikuuta 2004 Bolognaa vastaan.
Tammikuussa 2005 Pellè siirtyi lainasopimuksella Serie B:ssä pelanneeseen Calcio Cataniaan. Hän pelasi lainan aikana yhteensä 15 ottelua, joiden aikana hän ei onnistunut maalinteossa. Kesällä 2005 Pellè oli edustamassa Italian alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa hän teki yhteensä neljä maalia, Italian pudottua lopulta puolivälierissä. Kaudeksi 2005–2006 hän palasi takaisin Lecceen, mutta siirtyi tammikuussa 2006 loppukauden kestävällä lainasopimuksella Crotoneen.
Kauden 2006–2007 Pellè pelasi lainalla Cesenassa. Hän teki pelaamissaan 37 ottelussa yhteensä 10 maalia ja tuli näin valituksi myös Italian alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen vuoden 2007 Euroopan-mestaruuskilpailuihin. Hän osoitti kylmäpäisyyttään tekemällä rangaistuspotkukilpailussa maalin chippaamalla Portugalia vastaan taistelussa viidennestä sijasta, joka oikeutti paikan myös vuoden 2008 kesäolympialaisiin.
Kesällä 2007 Pellè teki sopimuksen alankomaalaisseura AZ Alkmaarin kanssa. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan 27 ottelua, joissa syntyi kolme maalia. 28. joulukuuta 2008 hän teki voittomaalin ottelussa NEC Nijmegeniä vastaan. 28. helmikuuta 2009 pelatussa ottelussa Groningeniä vastaan hän onnistui kaksi kertaa maalinteossa.
Pellè vapautettiin sopimuksestaan kesällä 2011 ja niin hän palasi takaisin kotimaahansa. Hänen uudeksi seurakseen varmistui lopulta Parma, joka ilmoitti solmineensa Pellèn kanssa monivuotisen sopimuksen. 31. tammikuuta 2012 hän siirtyi loppukauden kestävällä lainasopimuksella Sampdoriaan.
Feyenoord.
Kaudeksi 2012–2013 Pellè siirtyi toistamiseen urallaan Alankomaihin, mutta tällä kertaa Feyenoordiin. Pellè sai lentävän alun kaudelle, kun hän onnistui ensimmäisten 14 ottelun aikana tekemään 15 maalia. Hän teki kaudella yhteensä 29 maalia 33:ssä ottelussa.
5. tammikuuta 2013 hän teki nelivuotisen sopimuksen Feyenoordin kanssa, joka alkoi 1. heinäkuuta 2013 lähtien. Pellè teki kahdella Feyenoord-kaudellaan yhteensä 55 maalia 66:ssa ottelussa.
Southampton.
Heinäkuussa 2014 Pellè siirtyi jälleen entisen Feyenoord-valmentaja Ronald Koemanin alaisuuteen siirryttyään Southamptoniin 3-vuotisella sopimuksella. Siirtosumma oli 8 miljoonaa puntaa.
30. elokuuta Pellè teki ensimmäisen Valioliigamaalinsa tehden ottelun viimeisen maalin 3-1-voitossa West Hamista. Hän oli tehnyt debyyttimaalinsa Southamptonissa 26. elokuuta liigacupin ottelussa Millwallia vastaan. 27. syyskuuta Pellè teki So'tonin voittomaalin saksipotkulla 2-1-päättyneessä ottelussa Queens Park Rangersiä vastaan.
Sindicato Andaluz de Trabajadores

Sindicato Andaluz de Trabajadores (SAT, "Andalusian työläisten liitto") on vuonna 2007 perustettu espanjalainen ammattiliitto, joka toimii Andalusian itsehallintoalueella. Jäseniä sillä on noin 20 000.
SAT on äärivasemmistolainen ja antikapitalistinen järjestö, joka kannattaa myös Andalusian kansallisuusaatetta. Se on tullut tunnetuksi "Robin Hood" -tyylisistä tempauksistaan, jossa liiton aktivistit ovat vieneet muun muassa elintarvikkeita monikansallisten päivittäistavarakauppaketjujen myymälöistä ja jakaneet niitä vähävaraisille. Esimerkiksi elokuussa 2013 liiton aktivistit tunkeutuivat Sevillassa ranskalaisen Carrefour-ketjun myymälään ja varastivat koulutarvikkeita, jotka on myöhemmin tarkoitus jakaa köyhille lapsille.
Kelvin Lewis

Kelvin Michaúd Lewis (s. 12. huhtikuuta 1988 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takamies. Hän edusti kaudella 2013–2014 Suomen Korisliigassa pelannutta Tampereen Pyrintöä.
Pelaajaura.
Lewis syntyi Houstonissa koripallovalmentajana toimineen Kevin Lewisin ja Veronica Lewisin perheeseen 12. huhtikuuta 1988 Texasin Dallasissa. Hän pelasi yliopistokoripalloa yhden kauden Auburnin ja kolme kautta Houstonin yliopiston joukkueessa vuosina 2006–2010.
Lewis teki pelaajasopimuksen Kreikkaan syksyllä 2010, mutta aloitti ammattilaisuransa NBA Development Leaguessa, jossa edusti vuosina 2010–2012 Texas Legendsia ja Rio Grande Valley Vipersia. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi Eurooppaan, ruotsalaiseen Solna Vikingsiin. Hän oli kyseisellä kaudella Vikingsin paras pistemies 16,2 pisteen keskiarvolla ja onnistui kolmen pisteen heitoissaan 44-prosenttisesti.
Elokuussa 2013 Lewis teki vuoden pelaajasopimuksen suomalaisen Tampereen Pyrinnön kanssa. Pyrintö pelasi ensimmäisenä suomalaisjoukkueena Baltian liigaa, jossa se sijoittui neljänneksi. Korisliigassa Pyrintö voitti runkosarjan uudella voittoennätyksellä ja voitti kauden päätteeksi historian kolmannen mestaruutensa. Keväällä Lewis ei pelannut kahdessa ottelussa nilkkavamman vuoksi.
Seuraavaksi kaudeksi Lewis siirtyi Romaniaan, BC Timișoaraan. Hän voitti joukkueessa Romanian cupin. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi Kreikan pääsarjassa pelanneeseen Kolossos Rodou BC:hen.
Joonas Henttala

Joonas Henttala (s. 17. syyskuuta 1991 Porvoo) on suomalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Novo Nordisk -joukkueessa 2013, ja edusti sitä uransa päättymiseen, vuoteen 2023, saakka. Henttala, kuten tallin muutkin ajajat, sairastaa diabetesta.
Henttala voitti maantiepyöräilyn suomenmestaruuden vuonna 2021 Vantaalla ajetussa kilpailussa.
Saavutuksia.
Lähde: Cycling Archives
Maantieajon junioreiden Suomen-mestaruus
Porvoon ajot, voitto
 Maantieajon Suomen-mestaruus
Lauri Virkkunen

Lauri Virkkunen (s. 1956) on suomalainen yritysjohtaja. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri ja diplomi-insinööri. Pohjolan Voima -konsernin palveluksessa Virkkunen oli 2010 - 2018. Virkkunen on ollut myös Vattenfallin toimitusjohtaja. 
Virkkunen toimi 2015 samalla myös muun muassa Teollisuuden Voiman hallituksen varapuheenjohtajana sekä Oy Alholmens Kraft Ab:n hallituksen puheenjohtajana.
Karelia Expert Matkailupalvelu

Karelia Expert Matkailupalvelu Oy on Pohjois-Karjalan matkailun asiantuntijaorganisaatio, jonka perustehtävä on Pohjois-Karjalan maakuntaan kohdistuvan matkailukysynnän kasvattaminen. Karelia Expert on Visitkarelia.fi-brändin perustaja.
Historia.
Yhtiö on perustettu 1.6.1993 nimellä P-K MatkailuMarkkinointi Oy ja vuonna 2001 aputoiminimeksi vakiintui Karelia Expert Matkailupalvelu. Vuodesta 2004 asti yhtiö on toiminut nimellä Karelia Expert Matkailupalvelu Oy. Vuonna 2005 Lieksan Matkailu Oy ja Ilomantsin Matkailu Oy fuusioituivat Karelia Expertin kanssa.
Konstantin Paustovski

Konstantin Georgijevitš Paustovski (, 31. toukokuuta 1892 Moskova – 14. heinäkuuta 1968 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Konstantin Paustovski syntyi rautatievirkailijan perheeseen. Hän kävi Kiovan klassisen lukion ja opiskeli Kiovan ja Moskovan yliopistoissa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Paustovski toimi lääkintämiehenä rintamalla ja lokakuun vallankumouksen jälkeen hän työskenteli toimittajana Kiovassa, Odessassa, Kaukasiassa ja Moskovassa.
Paustovski tunnetaan lyyrisen proosan mestarina. Hänen ensimmäisiä merkkiteoksiaan olivat luonnon valjastamisesta romanttisessa hengessä kertovat pienoisromaanit "Valkoista kultaa" ("Kara-Bugaz", 1932) ja "Kolhida" (”Kolkhis”, 1934). Myöhemmin Paustovski kirjoitti lähinnä epäpoliittisia luonto- ja taiteilijakuvauksia sekä historiallisia kertomuksia kuten dekabristiaiheinen "Pohjoinen kertomus" ("Severnaja povest", 1938). Kirjailijan pääteos on kuusiosainen omaelämäkerrallinen romaani "Kertomus elämästä" ("Povest o žizni", 1945–1963).
Kirjailijantyönsä ohella Gorkille nimetyn kirjallisuusinstituutin opettajana toimineella Paustovskilla oli suuri vaikutus toisen maailmansodan jälkeisen kirjailijapolven muodostumiseen. Hän osallistui myös Stalinin kuolemaa seuranneen suojasään aikaiseen kulttuurielämän vapautumiseen muun muassa "Literaturnaja Moskva" (1956) ja "Tarusskije stranitsy" (1961) -kokoelmien toimittajana. Paustovskin teoreettisia näkemyksiä esittelee teos "Kultainen ruusu" ("Zolotaja roza", 1956).
Kolhon ortodoksinen kirkko

Kolhon ortodoksinen kirkko eli Karjalan valistajain kirkko tai Pyhien pyhittäjien Sergei ja Herman Valamolaisten kirkko on Mänttä-Vilppulan Kolhossa sijaitseva pieni ortodoksinen kirkko. Se rakennettiin puusta vuonna 1954 alun perin rukoushuoneeksi ja muutettiin kirkoksi 1977–1978, jolloin sinne rakennettiin hirsinen alttaripöytä. Kirkon piirustukset ovat rakennusneuvos Heimo Kautosen käsialaa. Kirkko on pohjaratkaisultaan suorakaiteen muotoinen pitkäkirkko, jossa tila on jaettu kahtia alttarihuoneeseen ja varsinaiseen kirkkosaliin. Kirkon ikonostaasi on rovasti M. Miikkolan käsialaa. Kirkon Pyhän Sergein ja Herman Valamolaisen ikonit ovat peräisin Valamon luostarista.
Kirkon länsipäädystä kohoaa satulakattoinen kellotorni.
Kirkko on Tampereen ortodoksiseen seurakunnalle kuuluva pyhäkkö.
Luka Mezgec

Luka Mezgec (s. 27. kesäkuuta 1988) on slovenialainen maantiepyöräilijä, ajajatyypiltään kirimies. Hän edusti slovenialaisjoukkueita Zheroquadro Radenskaa 2010 ja Savaa 2011–2012 ennen kuin aloitti korkeimmalla ammattilaistasolla Argos-Shimano / Giant-Alpecin -tallissa 2013. Hän siirtyi Orica-GreenEDGE-joukkueeseen 2016, ja edustaa edelleen samaa tallia, nykyiseltä nimeltään Team Jayco-AlUla.
Saavutuksia.
Lähteet: Cycling Archives, ProCyclingStats, Cyclingbase
Coupe des Nations Ville Saguenay, kokonaiskilpailun voitto
Istrian Spring Trophy, 1. etapin voitto
GP Kranj, toinen
Memorial Henryka Lasaka, voitto
Five Rings of Moscow, pistekilpailun ja 5. etapin voitto
Tour of Qinghai Lake, pistekilpailun sekä 2., 4., 6., 11. ja 13. etapin voitto
Memorial Henryka Lasaka, voitto
Italian ympäriajo, 12., 13. ja 17. etapilla kolmas 
Halle–Ingooigem, toinen
Pekingin ympäriajo, 5. etapin voitto
Handzame Classic, voitto
Katalonian ympäriajo, 1., 2. ja 5. etapin voitto
Italian ympäriajo, 21. etapin voitto, 7. etapilla kolmas
Pekingin ympäriajo, 1. etapin voitto
Tour du Haut-Var, 2. etapin voitto
Italian ympäriajo, 17. etapilla kolmas
Slovenian ympäriajo, 2. etapin voitto
Maantieajon Slovenian-mestaruus
EM-kilpailut, maantieajossa viides
Arnhem–Veenendaal Classic, voitto
Clasica de Almeria, kolmas
Slovenian ympäriajo, pistekilpailun ja 2. etapin voitto
Puolan ympäriajo, 2. ja 5. etapin voitto
EM-kilpailut, maantieajossa kahdeksas
Espanjan ympäriajo, 3. etapilla kolmas
Puolan ympäriajo, pistekilpailun voitto
Bretagne Classic Ouest-France, toinen
Ranskan ympäriajo, 14. ja 19. etapilla toinen
EM-kilpailut, maantieajossa kuudes
Koskelan vanhustenkeskus

Koskelan seniorikeskus on Helsingin kaupungin sosiaali- ja terveysviraston ylläpitämä vanhusten palveluasuntoalue ja vanhainkoti. Se toimii entisen Koskelan sairaalan alueella Helsingin Koskelassa. Sen puistomainen tontti on noin 10 hehtaarin laajuinen, ja sitä rajoittavat Koskelan­tie, Kullervon­kadun jatke, Käpylän­tie ja Kunnallis­kodin­tie. 
Koskelan seniorikeskuksen nykyisenä toiminta­peri­aatteena on ”oman näköinen vanhuus”, jolla varmistetaan iäkkäille ihmisille turvallinen ja arvokas elämä.
Historia.
Sairaala-alue on saanut alkunsa työ- ja vaivaistalosta, joka 1800-luvulla sijaitsi Töölössä nykyisen Kivelän sairaalan alueella. Vuonna 1912 uusi "Forsbyn vaivais­talo ja työ­laitos" päätettiin rakentaa Koskelaan, joka vielä silloin oli selvästi kaupunki­alueen ulko­puolella. Vaivais­taloon sijoitettiin köyhäin­hoidon varassa eläneitä aikuisia. Vuonna 1914 laitoksen nimi muutettiin "Helsingin kaupungin kunnallis­kodiksi.
Alueelle rakennettiin muun muassa asuin- ja talous­rakennuksia sekä kirkko. Sen pää­rakennuksen suunnittelivat Knut Wasastjerna sekä Karl Hård af Segerstad. Oulun­kylän asemalta kunnalliskodin alueelle rakennettiin myös kapea­raiteinen Koskelan rata. Vuoteen 1952 saakka siellä harjoitettiin myös maan­viljelystä, puu­tarhan­hoitoa vielä muutama vuosi myöhemminkin, ja siellä oli pitkään myös sikala.
Vuonna 1953 Helsingin kaupunginvaltuusto päätti, että kunnallis­koti oli vähitellen muutettava sairaalaksi pitkä­aikaisia tauteja sairastavia potilaita varten. Seuraavina vuosina useat alueen rakennukset kunnostettiin ja sinne rakennettiin uusiakin, ja vuonna 1957 laitoksen nimi muutettiin "Koskelan sairas­kodiksi". Se toimi kuitenkin edelleen kaupungin huolto­toimen alaisuudessa, kunnes se 1970-luvun lopulla siirrettiin terveyden­huollon alaiseksi. Vuodesta 1982 lähtien se oli nimeltään "Koskelan sairaala". Siitä tuli keskisen ja pohjoisen suur­piirin tuki­sairaala, vuonna 1986 terveyskeskussairaala. Vuonna 2010 se siirtyi sosiaali­viraston alaisuuteen, jolloin se samalla sai nykyisen nimensä.
Alueella on yhteensä 14 rakennusta, jotka on rakennettu vuosina 1910–1961.
Vuosina 2003–2013 alueella toimi myös Koskelan terveysasema. Sen nimi oli alun perin "Käpylän terveysasema", ja sille valmistui vuonna 1983 uusi punatiilinen rakennus Käpylän­tien ja Kullervon­kadun kulmaan. Koskelan sairaala-alueelle se siirrettiin vuonna 2003, jolloin sen nimi samalla muutettiin Koskelan terveys­asemaksi. Vuonna 2013 Koskelan terveys­aseman palvelutarjonta kuitenkin vietiin Oulunkylän terveysaseman yhteyteen.
16-vuotiaan pojan kuolemaan johtanut Koskelan teinimurha tapahtui Koskelan sairaala-alueella joulukuun alussa 2020.
Sairaalapuistosta tulee asuinalue.
Koskelan sairaalan alue muuttuu 2020-luvun alkuvuosina noin 3 000 asukkaan asuntoalueeksi. Sairaalapuiston reunoille nousee Hitas-asuntoja, asumisoikeusasuntoja, vuokra-asuntoja, asumisosuuskunta-asuntoja ja senioriasuntoja. Myös asemakaavassa suojellut vanhat sairaalarakennukset remontoidaan myöhemmin asuinkäyttöön, ja yhteen niistä tulee tiloja päiväkodeille.
Saksan 18. armeija

Saksan 18. armeija () oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminen ja historia.
Wehrkreis VI perusti armeijan marraskuussa 1939.
Se osallistui 1940 operaatio Keltaisessa armeijaryhmä B:hen liitettynä Alankomaiden, Belgian ja Ranskan valtaukseen. Armeijan joukkoina olivat XXVI ja X armeijakunnat sekä 9. panssaridivisioonan, 208. ja 225. jalkaväkidivisioonat. Se siirrettiin Ranskan antauduttua pohjoiseen armeijaryhmään ryhmitettäessä joukkoja operaatio Barbarossaan. Armeija taisteli itärintaman pohjoisosissa Baltiassa.
Neuvostoliiton 2. Baltian rintama aloitti 19. helmikuuta 1944 hyökkäyksen Holmin ympäristöön ryhmittynyttä Saksan 16. armeijaa vastaan. Neuvostoliiton 22. armeijan hyökkäys menestyi kuluttaen saksalaisten voimia. Saksan 16. ja 18. armeija joutuivat saarroksiin Kuurinmaalle Neuvostoliiton aloitettua kesähyökkäyksen 1944. Armeija oli piiritettynä sodan loppuun saakka, jolloin joukot antautuivat Neuvostoliitolle.
Komentajat.
Armeijankomentajina olivat:
ISAM

ISAM ("Invented Sounds Applied to Music") on elektronisen musiikin artisti Amon Tobinin seitsemäs ja toistaiseksi tuorein studioalbumi, joka julkaistiin keväällä 2011.
Myyrinpuhos

Myyrinpuhos on Vantaan Myyrmäessä, aivan Myyrmäen aseman vieressä sijaitseva kolmikerroksinen ostoskeskus, joka valmistui vuonna 1975. Ostoskeskuksen suunnitteli arkkitehti Eero Kostiainen. Kiinteistön nykyinen omistaja on Taitokaari Oy.
Ostoskeskuksessa toimi sen alkuaikoina muun muassa Alko, elokuvateatteri, Osuuspankki, ravintola Toppari, Valintatalo ja yksityinen lääkäriasema. Talon suurin käyttäjä on kulttuuritalo Myyräncolo, jonka käytössä on noin 70 % kliinteistön tiloista. Muita käyttäjiä olivat Vuonna 2020 Myyrmäen apteekki, ravintola Molly Malone's Toppari, R-kioski, parturi sekä Ladyt-kuntosali. 
Myyrinpuhoksen läheisyydestä löytyy kaksi sitä uudempaa ostoskeskusta: Isomyyri ja Myyrmanni.
Tyyli.
Rakennuksen ilme on futuristinen, ja arkkitehtonisesti se edustaa harvinaista konstruktivismia. Sen yksityiskohtien on sanottu muistuttavan hieman Matti Suurosen muoviarkkitehtuuria. Julkisivun punaiset ja keltaiset väripaneelit ovat rakennusajankohdalle hyvin tunnusomaisia. Myös katolle rakennettu ilmastointihuone viittaa 1970-luvun tyyliin, ja siitä on tullut myös alueen maamerkki. 1990-luvulla kauppakeskuksen alkuperäiset katokset purettiin ja julkisivun ilmettä muutettiin. Katosten väri vaihtui punaisesta vaalean harmaaseen.
Ostoskeskus on säilynyt melko hyväkuntoisena ja se on arvioitu rakennushistoriallisesti kansainvälisesti tai valtakunnallisesti merkittäväksi, 1. arvoluokkaan kuuluvaksi kohteeksi. 
Tulevaisuus.
Myyrinpuhos on purku-uhan alla. Myyr York Downtown -nimisen suunnittelukilpailun voittajaehdotuksen mukaan Myyrinpuhoksen ja Isomyyrin paikalle rakennetaan korkeita tornitaloja ja alueelle kokonaisuudessaan paljon uusia asuntoja. Vantaan kaupunginmuseo on esittänyt Myyrinpuhoksen suojelua tai osittaista suojelua, mutta yhtään ostoskeskusta Vantaalla ei ole kuitenkaan suojeltu, ja moni niistä on katoamassa kaupunkikuvasta.
Ralph Rainger

Ralph Rainger (7. lokakuuta 1901 New York – 23. lokakuuta 1942 Beverly Hills) oli yhdysvaltalainen populaarimusiikin säveltäjä, joka tunnetaan parhaiten työstään sanoittaja Leo Robinin kanssa. Hän voitti parhaan laulun Oscar-palkinnon vuonna 1938 säveltämällään kappaleella ”Thanks for the Memory”. Tunnettuihin Raingerin sävellyksiin kuuluvat myös ”Blue Hawaii”, ”Easy Living” ja ”Love in Bloom”. Rainger valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970.
Suomennettuja sävellyksiä.
Lähde: Suomen Äänitearkisto ry.
Harry Revel

Harry Revel (21. joulukuuta 1905 Lontoo – 3. marraskuuta 1958 New York) oli englantilainen populaarimusiikin säveltäjä. Hänet tunnetaan erityisesti sanoittaja Mack Gordonin kanssa 1930-luvulla tekemästään elokuvamusiikista.
Revel opetteli pianonsoittoa lapsesta lähtien ja aloitti musiikkiuransa teini-ikäisenä. Hän sävelsi Lontoossa ja Berliinissä kevyttä populaari- ja teatterimusiikkia 1920-luvulla. Vuonna 1929 hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän aloitti yhteistyön sanoittaja Mack Gordonin kanssa.
Revel ja Gordon tekivät musiikin Broadway-näytelmään "Fast and Furious" (1930) ja sävelsivät joitakin kappaleita seuraavan vuoden "Ziegfeld Follies" -revyyhyn. Heidän vuonna 1932 julkaisemansa ”Underneath the Harlem Moon” tuli suosituksi standardiksi jazzmusiikissa ja sen ovat nauhoittaneet lukuisat artistit. Vuonna 1932 he muuttivat Yhdysvaltain länsirannikolle ja ryhtyivät tekemään musiikkia elokuviin.
Vuosina 1933–1936 Revel ja Gordon työskentelivät Paramount Pictures -tuotantoyhtiön lauluntekijöinä. Heidän kirjoittamiaan hittejä olivat muun muassa ”Did You Ever See a Dream Walking” (1933), ”Stay as Sweet as You Are” (1934), ”Paris in the Spring” (1935) ja ”Goodnight My Love” (1936). 1930-luvun loppupuolella Revel ja Gordon tekivät musiikkia tuotantoyhtiö 20th Century Foxille.
1940-luvulla Gordon lyöttäytyi yhteen säveltäjä Harry Warrenin kanssa ja Revel työskenteli muiden sanoittajien kanssa. Revel oli kahdesti ehdolla parhaan laulun Oscarin saajaksi, kappaleilla ”There’s a Breeze on Lake Louise” (1942, san. Mort Greene) ja ”Remember Me to Carolina” (1944, san. Paul Francis Webster). Revel sävelsi uransa loppupuolella myös instrumentaalimusiikkia ja julkaisi musiikkia oman kustantamonsa kautta. Viimeisiin hänen säveltämiinsä hitteihin kuuluu Nat King Colen äänittämä kappale ”Jet” (1951).
Harry Revel kuoli marraskuussa 1958 New Yorkissa. Hänet valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970.
Fazer Liqueur Fills

Fazer Liqueur Fills on Fazerin alkoholilla täytetty suklaakonvehtimakeinen, jonka valmistus on aloitettu vuonna 1900. Vuonna 1986 sen nimi "Liköörikonvehti" muutettiin "Bartenderiksi", ja vuodesta 1996 nimi on ollut nykyinen Fazer Liqueur Fills. 
Tummalla Arriba-suklaalla päällystetyn sokerikuoren sisällä on rommin, punssin, maraschinon tai Cherry Brandyn makuista likööriä.
Makeisen alkoholipitoisuus on 2,8 painoprosenttia.
Jääpallon Ruotsin 1.divisioonan kausi 1933

Jääpallon Ruotsin Division I:n kausi 1933 pelattiin leudon talven vuoksi poikkeuksellisesti neljässä lohkossa, joiden voittajat pelasivat välierät pääsystä loppuotteluun vuoden 1933 Ruotsin jääpallomestaruudesta. Muut joukkueet jatkoivat kahdessa putoamissarjassa, johon ne saivat mukaansa alkulohkoissa pelatut keskinäiset ottelutulokset muita putoamissarjaan joutuneita joukkueita vastaan. 
Division I.
Loppuottelu.
26.2. Tukholma
Cam Atkinson

Cameron Thomas ”Cam” Atkinson (s. 5. kesäkuuta 1989 Greenwich, Connecticut) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Tampa Bay Lightningissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Columbus Blue Jackets varasi Atkinsonin kuudennen kierroksen seitsemäntenä pelaajana.
Ura.
Atkinson pelasi Boston College Eaglesin miesten jääkiekkojoukkueessa juniorivuosinaan. Columbus kirjoitti tulokassopimuksen Atkinsonin kanssa maaliskuussa 2011. Hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa 10. lokakuuta 2011, vaikka pelasi koko kauden neljää peliä lukuun ottamatta Springfield Falconsissa. Atkinson sai ensimmäisen kypärätemppunsa NHL-urallaan Colorado Avalanchea vastaan 5. huhtikuuta 2012.
Heinäkuussa 2021 Blue Jackets kauppasi Atkinsonin Philadelphia Flyersiin vaihdossa Jakub Voráčekiin.
Heinäkuussa 2024 Flyersin ostettua Atkinsonin jäljellä olevan sopimuksen ulos, hän siirtyi vuoden mittaisella ja 900 000 dollarin arvoisella sopimuksella Tampa Bay Lightningiin.
Thanks for the Memory

”Thanks for the Memory” (vap. suom. "Kiitos muistosta") on Ralph Raingerin säveltämä ja Leo Robinin sanoittama musiikkikappale vuoden 1938 elokuvasta "The Big Broadcast of 1938". Sen lauloivat elokuvassa Bob Hope ja Shirley Ross. Kappaleesta tuli Bob Hopen tunnuslaulu, jota hän käytti monissa radio- ja televisio-ohjelmissaan sekä live-esityksissään.
”Thanks for the Memory” palkittiin parhaan laulun Oscarilla. Vuonna 2004 American Film Institute valitsi sen listalleen sijalle 63.
Timo T. A. Mikkonen on äänittänyt kappaleen suomeksi nimellä ”Kiittää kai saan”.
Calabarzon

Calabarzon on yksi Filippiinien hallintoalueista. Alueen tunnus on IV-A ja se sijaitsee Luzonin saaren eteläosissa. Calabarzonin nimi on akronyymi alueen provinssien nimistä Cavite, Laguna, Batangas, Rizal ja Quezon. Hallintoalueen asukasluku on 12 609 803 (vuonna 2010) ja kokonaispinta-ala on 16 368 neliökilometriä.
Kapinkerttu

Kapinkerttu ("Euryptila subcinnamomea") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kapinkerttua tavataan Namibiassa ja Etelä-Afrikassa. Sen on raportoitu olevan harvinainen tai paikallisesti melko yleinen. Sen kannankehitys on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Metsäräätäli

Metsäräätäli ("Artisornis moreaui") on herttujen heimoon kuuluva uhanalainen varpuslintu.
Levinneisyys.
Metsäräätäliä tavataan kahdella eri alueella, ja populaatioiden välillä on 1 000 kilometriä. Nimialalajia tavataan Usambara-vuoriston itäosassa Tansaniassa ja alalajia "sousae" Mosambikin pohjoisosissa. Laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, koska sen levinneisyysalue ja populaatio ovat hyvin pienet, ja koska se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Tansanianräätäli

Tansanianräätäli ("Artisornis metopias") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tansanianräätäliä tavataan Mosambikissa ja Tansaniassa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, mutta sen kannankehitys on laskeva. Sen ei kuitenkaan uskota vielä olevan vaarassa, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Valkokurkkupriinia

Valkokurkkupriinia ("Schistolais leucopogon") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Valkokurkkupriiniaa tavataan Angolassa, Burundissa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Keniassa, Nigeriassa, Sudanissa, Etelä-Sudanissa, Tansaniassa, Ugandassa ja Sambiasa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Guineanpriinia

Guineanpriinia ("Schistolais leontica") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Guineanpriiniaa tavataan Norsunluurannikolla, Guineassa, Liberiassa ja Sierra Leonessa. Sen kannaksi arvioidaan 1 000–2 500 sukukypsää yksilöä. Guineanpriinia on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, koska sen esiintymät ovat hyvin paikallisia ja koska sen populaatio on pieni ja vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Elinympäristö.
Guineanpriinia elää pensaikkoisten purojen varsilla, vuoristojen galleriametsissä, myrskyjen ja metsäpalojen häiritsemissä metsissä ja luonnontilaisten metsien reunoilla 700–1 600 metrin korkeudella merenpinnasta.
Vahvaa väkeä

Vahvaa väkeä on tutkija Merja Leppälahden kirjoittama vuonna 2012 ilmestynyt tietokirja, joka käsittelee suomalaisia uskomusolentoja fantasian näkökulmasta.
Lähteet.
Kustantajan sivut http://www.finnlectura.fi/uusia-tuotteita/283-vahvaa-vaekeae-kotimaisia-uskomus-ja-fantasiaolentoja-.html
Keijo Heikola

Keijo Kalevi Heikola (31. tammikuuta 1920 Turku – 10. marraskuuta 1988 Turku) oli suomalainen juristi. Hän oli Korkeimman oikeuden jäsen 1966–1972 ja Turun hovioikeuden presidentti 1972–1988.
Heikola valmistui ylioppilaaksi 1938, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1946 Helsingin yliopistossa, sai varatuomarin arvon 1948 ja toimi Turun hovioikeuden ylimääräisenä viskaalina 1946–1950 ja viskaalina 1950–1959. Samaan aikaan hän oli Asianajotoimisto Jaakkola &amp; Piintilän asianajaja 1947–1959. Kanneviskaalina hän toimi 1959–1960 ja hovioikeuden jäsenenä 1960–1966. Keijola oli tuomioita koskevien säännösten uudistamistoimikunnan puheenjohtaja vuosina 1964–1966 ja nuorisorikoskomitean puheenjohtaja 1967–1970. Hän oli myös Auraprint Oy:n hallituksen puheenjohtaja.
Merja Leppälahti

Merja Leppälahti (s. 1956) on turkulainen perinteen- ja kulttuurintutkija, tietokirjailija ja kriitikko. Hän on koulutukseltaan filosofian tohtori (folkloristiikka, Turun yliopisto). Kriitikkona hänen erikoisalojaan ovat toisaalta tiede- ja tietokirjallisuus, toisaalta lasten ja nuorten kirjallisuus, erityisesti fantasia. Leppälahden pro gradu- ja lisensiaattityöt keskittyivät roolipelaamiseen, ja hän kuuluu Suomen pelitutkimuksen seuran hallitukseen. Sen lisäksi Leppälahti on luottamustehtävissä myös Turun Uusikirkko-kerhossa, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 2015−2020, sekä Turun seudun kalevalaisissa ja Karjalaisten Pitäjäyhdistysten liitossa. Uusikirkko-seura myönsi Leppälahdelle vuonna 2018 kultaisen ansiomerkin hänen toimistaan perinneaineiston siirrosta Tampereen yliopiston kansanperinnearkistoon.
Riddick

Riddick on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteis-/toimintaelokuva. Se on jatko-osa elokuville "Pimeän uhka" ja "Riddickin aikakirja". Ohjauksesta vastaa edellisten osien tapaan David Twohy, käsikirjoituksen laativat David Twohy, Oliver Butcher ja Stephen Cornwell. Pääosaa näyttelee jälleen Vin Diesel.
Juoni.
Pahamaineinen Riddick on jätetty kuolemaan auringon kärventämälle planeetalle, joka vaikuttaa olevan täysin eloton. Pian hän kuitenkin joutuu taistelemaan hengestään saalistavia avaruusolentoja vastaan. Viholliset ovat kuolettavampia kuin yksikään ihminen, jonka Riddick on koskaan kohdannut. Ainoa keino päästä pois planeetalta on hälyttää paikalle palkkionmetsästäjät, jotka laskeutuvat paikalle nopeasti löytääkseen saaliinsa.
Oppipoika (elokuva)

Oppipoika on Ulrika Bengtsin ohjaama elokuva. Elokuvassa näyttelevät muun muassa Erik Lönngren, Patrik Kumpulainen ja Amanda Ooms. Elokuvan on tuottanut Mats Långbacka. Elokuvan ensi-ilta oli 27. syyskuuta 2013.
Elokuva sijoittuu vuoteen 1939. 13-vuotias poika saapuu Ahvenanmaalle Lågskärin saarelle oppimaan majakanvartijan työtä. Lajityypiltään se on psykologinen trilleri.
"Oppipoika" valittiin Suomen ehdokkaaksi kilpailemaan parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnosta. Elokuva putosi jatkosta ensimmäisessä karsinnassa joulukuussa 2013.
Marraskuussa 2013 elokuva voitti Rooman elokuvafestivaaleilla nuorille ja nuorille aikuisille suunnattujen elokuvien "Alice nella città" -kilpasarjan pääpalkinnon, jonka arvo oli 10 000 euroa.
Juoni.
Kesällä 1939 ankara majakkamestari Hasselbond elää perheineen pienellä majakkasaarella. Hänen oppipojakseen lähetetään koulukodissa kasvanut 13-vuotias Karl, joka ystävystyy perheen samanikäisen pojan Gustafin kanssa. Isän mielestä tyhmästä Gustafista ei ole mihinkään, toisin kuin olisi ollut tämän varhaisteini-iässä kuolleesta isostaveljestä Elofista, josta oli tulossa merikapteeni.
Hasselbond antaa Karlille muutaman viikon aikaa osoittaa kykynsä majakanvartijan tehtäviin, tai lähettäisi tämän pois seuraavalla yhteysaluksella. Karl osoittautuukin päteväksi, kun taas Hasselbondista paljastuu yhä julmempia piirteitä. Viime hetkellä hänen vaimonsa pelastaa perheen ja Karlin pahimmalta tragedialta.
Tuotanto.
"Oppipoika" kuvattiin Lågskärin majakkasaarella Ahvenanmaalla kesällä 2011.
Colours in the Dark

Colours in the Dark on Tarja Turusen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 30. elokuuta 2013. Kappale "Never Enough" julkaistiin 31. toukokuuta 2013 videona sanoitusten kera. Albumi on saanut hyvän vastaanoton kansainvälisesti.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 5.
Leo Heikurainen

Leo Olavi Heikurainen (22. syyskuuta 1920 Alatornio – 26. huhtikuuta 1985 Bad Alexanderbad, Länsi-Saksa) oli suomalainen metsätieteilijä ja Helsingin yliopiston suometsätieteen professori vuodesta 1958. Hän oli Suoman Akatemian tutkijaprofessori vuosina 1972 - 1976 ja tutki metsien ojitusta ja kuivatusta.
Alatornion Pirkkiöstä syntyisin oleva Leo Heikurainen kävi alaluokat Kemin lyseossa vuosina 1934-37 ja siirtyi sen jälkeen Tornion yhteislyseoon. Lukiovuosien koulunkäynnin keskeytti talvisota, jossa hän oli sodan loppuvaiheessa Erillinen pataljoona 37:ssä. Sen jälkeen hän jatkoi lukio-opiskeluaan ja valmistui keväällä 1941 ylioppilaaksi. Sen jälkeen alkoi kausi Suomalaisessa Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonassa, joka kesti kesästä 1941 kesään 1943. Suomeen palattuaan hän siirtyi Suomen armeijaan JP 3:een ja edelleen Er.P 13:een taistellen sodan loppuvaiheessa Karjalan kannaksella. Siellä hän haavoittui kesäkuussa 1944.
Syksyllä 1945 Heikurainen aloitti opintonsa Helsingin yliopistossa sekä metsätieteessä että kasvitieteessä. Sen jälkeen hän suoritti maatalous- ja metsätieteiden kandidaatin tutkinnon 1948; metsänhoitaja 1950 ja väitteli maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi 1954. Vuonna 1958 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston suometsätieteen professoriksi, jota tehtävää hän hoiti kuolemaansa vuoteen 1985 asti. Suomen Akatemian tutkijaprofessori hän toimi 1972 - 1975.
Heikurainen toimi syntymäseutunsa Peräpohjolan perusteella Pohjois-Pohjalaisen Osakunnan inspehtorina 1959 - 1969. Asiantuntijuutensa mukaisesti hän toimi Suomen Metsätieteellisen Seuran puheenjohtajana 1961 - 1962, Suoseuran puheenjohtajana 1968 - 1970 ja Professoriliiton puheenjohtaja 1971 - 1973. Tieteenalan kansainvälisen järjestön International Peat Societyn varapresidenttinä hän toimi 1973 - 1980 ja edelleen presidenttinä 1980 - 1985. Suomalaisen Tiedeakatemian jäsenenä oli 1974.
Kalevi Heinilä

Kalevi Tuovi Mikael Heinilä (16. helmikuuta 1924 Salo – 30. heinäkuuta 2022 Espoo) oli suomalainen liikuntatieteilijä ja suomalaisen liikuntatutkimuksen uranuurtaja. Hän oli Jyväskylän yliopiston liikuntapedagogiikan professori vuosina 1965–1972 ja liikuntasosiologian professori vuosina 1972–1987. Jyväskylän yliopiston vararehtori hän oli vuosina 1971–1974 ja rehtori vuosina 1977–1982. Häntä kunnioittamaan perustettiin vuonna 2008 Heinilän nimeä kantava rahasto lasten liikunnallisen leikkikulttuurin edistämiseksi.
Kenneth Richmond

Kenneth Alan "Ken" Richmond (10. heinäkuuta 1926 Kensington – 3. elokuuta 2006 Christchurch) oli brittiläinen vapaapainija, kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiamitalisti.
Yli 87 kilogramman painoluokassa kilpaillut Richmond saavutti vapaapainissa olympiapronssia Helsingissä 1952. Yhteensä Richmond kilpaili neljissä kesäolympialaisissa: Lontoossa 1948 hän oli kreikkalais-roomalaisen painin 87-kiloisten sarjassa viides, Helsingissä vapaapainin pronssilla, Melbournessa 1956 vapaapainissa neljäs ja Roomassa 1960 vapaapainissa yhdeksäs. Kansainyhteisön kisoista Richmond voitti vapaapainissa kultaa vuonna 1954 ja pronssia vuonna 1950.
Richmond kuoli sydäninfarktiin 3. elokuuta 2006 Christchurchissä Englannin etelärannikolla. Hän oli kuollessaan 80-vuotias.
Hasan Gemici

Hasan Gemici (15. kesäkuuta 1927 Giresun – 25. kesäkuuta 2001 İzmit) oli turkkilainen vapaapainija ja olympiavoittaja.
52 kilogramman painoluokassa kilpaillut Gemici voitti vapaapainissa olympiakultaa Helsingissä 1952.
One Drop -säätiö

One Drop -säätiö (engl. One Drop Foundation) on kanadalainen hyväntekeväisyysjärjestö, jonka on perustanut vuonna 2007 Kanadan Montrealissa Cirque du Soleil'n omistaja-perustaja Guy Laliberté. 
Säätiön tehtävä on pyrkiä tukemaan puhtaan veden saantia maailmanlaajuisesti ja lisät yksittäisten ihmisten ja yhteisöjen tietoisuutta köyhyydestä johtuvaa puutetta puhtaasta juomavedestä.
Hyväntekeväisyyspokeriturnaukset.
One Drop -säätiö ja World Series of Poker ovat järjestäneet kesästä 2012 alkaen hyväntekeväisyyspokeriturnauksia, joiden sisäänostosta on mennyt osa hyväntekeväisyyteen. Vuoden 2012 WSOP yhteyteen järjestetty The Big One for One Drop -pokeriturnaus tuotti yli 5 miljoonaa dollaria hyväntekeväisyyteen.
Tekstiili- ja vaatetusinsinöörikerho

Tekstiili- ja vaatetusinsinöörikerho (TVIK) oli Tampereen teknillisen yliopiston (TTY) tekstiilialan opiskelijoiden ammattiainekerho. Aiemmin kerho oli Tekstiili- ja vaatetusinsinöörikilta (TVIK), mutta menetti kilta-statuksensa 7.9.2011 yliopiston lakkautettua kuitu- ja tekstiilitekniikan koulutusohjelman, kuitumateriaalitekniikan laitoksen yhdistyessä materiaalitekniikan laitoksen kanssa. TVIKin toiminta loppui tekstiilipuolen opetuksen loppumisen mukana 2017.
TVIK Alumnit ry perustettiin vuonna 2015. Yhdistys sai alkunsa TVIKin 60-vuotisjuhlissa tammikuussa 2015. TVIK Alumnit ry:n perustava kokous pidettiin saman vuoden huhtikuussa ja patentti- ja rekisterihallituksen hyväksyntä yhdistykselle saatiin elokuussa. 
TVIK Alumnit ry:n tarkoituksena on toimia yhdyssiteenä Teknillisessä korkeakoulussa, Tampereen teknillisessä korkeakoulussa ja/tai Tampereen teknillisessä yliopistossa tekstiilitekniikkaa opiskelleiden ja Tekstiili- ja vaatetusinsinöörikillan ja/tai kerhon (TVIK) toiminnassa mukana olleiden välillä, ylläpitää vuorovaikutusta yliopiston, nykyisten opiskelijoiden ja muiden alumnien kanssa, ja pitää yllä ”tvikkarihenkeä”.
Historia.
Tekstiili- ja vaatetusinsinöörikillan juuret ulottuvat Otaniemeen ja Koneinsinöörikiltaan (KIK). Tekstiilialan opiskelijat olivat aluksi osa koneinsinöörikiltaa, toimien tekstiilikerhona. Tekstiili-insinöörikilta (TIK) perustettiin 10.2.1955. Tekstiili- ja vaatetustekniikan opetus siirtyi vuosina 1974–77 Helsingistä Tampereelle. 
Killan nimi muuttui Tekstiili-ja vaatetusinsinöörikillaksi (TVIK) 7.4.1978, jolloin kaikki tekstiililaitoksen toiminta oli siirretty Tampereelle.
Termokarsti

Termokarsti on ikiroudan sulamisesta syntyvä kumpuja ja painumia sisältävä yleensä soinen maanpinta. Termokarstissa on yleensä pyöreähköjä ikiroudan sulamisesta syntyviä järviä. Talik on ikiroudan sisässä maan alla oleva ympäri vuoden routaantumaton kohta.
Jakutiassa termokarstiin suo- ja arokasvillisuutta sisältäviä painumia kutsutaan nimellä "alas".
Termokarsti on yleistynyt viime aikoina, kun Siperian ikirouta sulaa.
Alas (ikirouta)

Alas () on maantieteessä yleensä Jakutiassa oleva ikiroudan sulamisesta ja jäätymisestä syntynyt laaja painuma. Alas syntyy ikiroudan sulamisesta syntyneen järven kuivuessa. Järvi kuivuu nopeasti, koska Jakutiassa on kuivaa ja vesi haihtuu melko kuumana kesänä nopeasti. Alaissa kasvaa monesti ruohoisia kasveja ja suokasvillisuutta, joskus metsää. Alaita käytetään esimerkiksi hevosten laitumina.
Kasvillisuus.
Monesti alaiden ruohokasvillisuus on painumassa olevan järven ympäröimällä alueella. Keski-Jakutian alaiden kasvillisuus ulottuu arosta suolaisen suoniityn kautta suokasvillisuuteen. Keski-Jakutian alaista on tunnistettu ainakin 23 kasviyhdyskuntaa, joista syntyy sarja kuivasta kosteaan. Kuivimman pään kasvillisuus on aroa "Festuca lenensis" ja "Stipa krylovii", sarja kulkee suolasuoniityn läpi ("Hordeum brevisubulatum", "Puccinellia tenuiflora", "Alopecurus arundinaceus", "Calamagrostis langsdorffii", "Carex juncella") suoyhdyskuntaan "Scolochloa festucacea", "Glyceria triflora", "Scirpus lacustris" ja "Typha latifolia".
Pohjois-Jakutian alasit.
Pohjois-Jakutian alaat ovat syntyneet aikana, jolloin seudulla oli 4–5 °C nykyistä lämpimämpi kesä.
Kissa-Kallu

Kissa-Kallu on vuonna 1989 paljastettu veistos Turun Hämeentien ja Vanhan Hämeentien risteyksessä sijaitsevassa pienessä puistikossa. Simo Heleniuksen tekemä punagraniittinen veistos esittää miestä säkki selässään ja maitokannu kädessään, kumartuneena jaloissaan kiehnäävän kissan puoleen. 
Patsaan esikuvana oli Nummenpakalla 1900-luvun alkuvuosikymmeninä asunut omalaatuinen erakko Karl Georg Lemberg. 1980-luvulla syntyi ajatus pystyttää veistos Kissa-Kallun muistolle. Varat hankittiin Nummenpakanseuran järjestämällä keräyksellä. Turun kaupunki kustansi veistoksen perustustyöt ja sijoituspaikan kunnostuksen.
Kissa-Kallu asui Santakuopankadun varrella ja kävi joka päivä norottamassa maitoa Itäisen aseman tyhjistä maitotonkista ja keräämässä pois heitettyjä elintarvikkeita Uudenmaankadun kauppahallilta. Tarinan mukaan Kissa-Kallun ei koskaan nähty hymyilevän, paitsi äitinsä hautajaisissa. Kallu istui hevosrattailla ja hihitti: ”Mää ole ensmäist kertaa vosikan kyyris ja mul on niim piru hauskaa.”
Noin 800 metriä Hämeenkatua keskustaan päin sijaitsee toinen kansanihmistä ja hänen kissaansa kuvaava veistos, Viljo Mäkisen Kissa-Alli.