tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mission of Burma

Mission of Burma on yhdysvaltalainen post-punk-yhtye, joka perustettiin Bostonissa, Massachusettsissa vuonna 1979. Yhtyeen perustivat Roger Miller (kitara), Clint Conley (basso), Peter Prescott (rummut) ja Martin Swope (ääniteknikko). Miller, Conley ja Prescott laulavat ja tekevät yhtyeen kappaleet.
Alkuvuosina bändin äänitykset julkaistiin pienen bostonilaisen levy-yhtiön Ace of Heartsin kautta. Menestyksestä huolimatta Mission of Burma hajosi vuonna 1983, koska Miller sai tinnitusta yhtyeen live-esiitymisistä. Yhtye julkaisi vain yhden albumin alkuperäisessä kokoonpanolla. Bob Weston korvasi Swopen vuonna 2002, ja sittemmin yhtye on julkaissut neljä albumia.
Revaz Dzodzuašvili

Revaz Mikheilis dze Dzodzuašvili (; ; s. 15. huhtikuuta 1945 Kutaisi, Georgian SNT, Neuvostoliitto nykyään Imereti, Georgia) on georgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen neuvostoliittolainen jalkapalloilija.
Hän pelasi 49 ottelua Neuvostoliiton jalkapallomaajoukkueessa ja on valmentanut muun muassa Latvian ja Georgian jalkapallomaajoukkueita.
Beatrix Potter – taiteilijaelämää

Beatrix Potter – taiteilijaelämää ("Miss Potter") on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Chris Noonanin ohjaama elokuva, jonka nimiosaa eli lastenkirjailija Beatrix Potteria esittää Renée Zellweger.
Usko koetuksella

Usko koetuksella ("Keeping the Faith") on Edward Nortonin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komedia vuodelta 2000. Norton näyttelee myös elokuvan yhtä pääosaa Ben Stillerin ja Jenna Elfmanin rinnalla.
Juoni.
Vanhoista newyorkilaisista koulukaveruksista on toisesta (Ben Stiller) tullut rabbi ja toisesta (Edward Norton) katolinen pappi. Kun heidän lapsuusystävänsä, bisnesuraa tekevä Anna (Jenna Elfman) palaa yli kymmenen vuoden jälkeen takaisin New Yorkiin, molempien miesten maailma muuttuu.
Vastaanotto.
Film-O-Holic-elokuvasivuston Elli Rintala arvioi elokuvan tuoreeltaan hyväksi viihteeksi, mutta varsin televisionomaiseksi ja sitcom-vaikutteiseksi. Hän näki yhtymäkohtia "Frendit"-sarjaan ja "Melrose Placeen". Tapahtumapaikka New York on hänestä hyvin esillä.
Madeon

Madeon (oikealta nimeltään Hugo Pierre Leclercq, s. 30. toukokuuta 1994 Nantes, Ranska) on ranskalainen house-tuottaja ja DJ. 
Ura.
Madeon nousi suuren suosioon voitettuaan Pendulum The Island -remixkilpailun vuonna 2010. Vuotta myöhemmin hän julkaisi YouTubeen "Pop Culture" -mash-upin, jossa oli miksattu 39 eri kappaletta toisiinsa. Video sai miljoonia katsojia vain muutamassa päivässä. Madeonin suurimmat musikaalisen inspiraation kohteet ovat Daft Punk ja The Beatles. Madeon julkaisi hiljaiselonsa jälkeen "Imperium"-kappaleen ilmaiseksi omilla sivuillaan; kyseinen kappale on myös Fifa 15 -pelin soundtrackilla. Tämän jälkeen Madeon julkaisi myös kappaleet "You're On", "Pay No Mind", "Home" ja "Nonsense". 27. maaliskuuta 2015 Madeonin debyyttialbumi "Adventure" julkaistiin.
Elokuussa 2016 Madeon julkaisi "Shelter"-kappaleen yhdessä Porter Robinsonin kanssa. Pian kappaleen julkaisun jälkeen Madeon ja Porter Robinson julkistivat "Shelter Live"-kiertueen, joka jatkui huhtikuuhun 2017 asti.
Toukokuussa 2019 Madeon julkaisi pitkän hiljaisuuden jälkeen singlen "All My Friends". Seuraavina kuukausina Madeon julkaisi myös kappaleet "Dream Dream Dream" ja "Be Fine", jonka jälkeen Madeon paljasti, että hänen albuminsa "Good Faith" julkaistaan 15. marraskuuta 2019.
Pratt &amp; Whitney R-2800 Double Wasp

Pratt &amp; Whitney R-2800 Double Wasp on 18-sylinterinen tähtimoottori. Moottori on rakenteeltaan kaksirivinen ja ilmajäähdytteinen. R-2800 kuuluu Wasp-moottorisarjaan.
Käyttökohteet.
Luettelo lentokoneista ja lentokoneprototyypeistä joissa on käytetty R-2800:taa.
Eugenie Bouchard

Eugenie Bouchard (s. 25. helmikuuta 1994 Montreal) on kanadalainen tennis- ja pickleballpelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut tenniksen kaksinpelissä WTA-listan sijalla viisi lokakuussa 2014. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen kaksinpelissä ja yhden nelinpelissä.
Tennisura.
Vuonna 2012 Bouchard voitti Wimbledonissa tyttöjen kaksin- sekä nelinpeliturnaukset. Hän oli parhaimmillaan junioreiden maailmanlistalla toisella sijalla heinäkuussa 2012. Bouchard on ensimmäinen kanadalainen tennispelaaja, joka on voittanut junioreiden Grand Slam -turnauksen kaksinpelin.
Vuoden 2013 huhtikuussa Bouchard eteni puolivälieriin Charlestonin turnauksessa. Toukokuussa hän pääsi välieriin Strasbourgissa. Ranskan avoimissa hän teki aikuisten Grand Slam -debyyttinsä. Hän pääsi turnauksessa toiselle kierrokselle voitettuaan Tsvetana Pironkovan. Toisella kierroksella hän hävisi toiseksi sijoitetulle Marija Šarapovalle. Wimbledonissa Bouchard voitti toisella kierroksella 12:nneksi sijoitetun Ana Ivanovićin, mutta hävisi kolmannella kierroksella Carla Suárez Navarrolle. Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi toisella kierroksella Angelique Kerberille. Syyskuussa pelatussa Quebecin turnauksessa Bouchard pääsi välieriin saakka, jossa hävisi Lucie Šafářoválle kolmessa erässä. Tokiossa hän pääsi puolivälieriin voittamalla maailmanlistan sijalla kymmenen olleen Jelena Jankovićin. Ensimmäisen loppuottelupaikkansa WTA-kiertueella Bouchard saavutti Osakan turnauksessa lokakuussa. Finaalissa hän hävisi Samantha Stosurille kolmieräisessä ottelussa.
Bouchard aloitti kauden 2014 Sydneyn turnauksella, jossa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Bethanie Mattek-Sandsille. Seuraavalla viikolla alkaneissa Australian avoimissa Bouchard eteni välieriin saakka voittamalla muun muassa puolivälierissä Ana Ivanovićin. Välierissä hän hävisi neljänneksi sijoitetulle Li Nalle. Helmikuussa Bouchard pääsi puolivälieriin Acapulcossa ja maalis-huhtikuussa välieriin Charlestonissa. Huhtikuun loppupuolella hän saavutti puolivälieräpaikan Oeirasin turnauksessa. Kauden ensimmäisen loppuottelupaikkansa Bouchard saavutti Nürnbergissä toukokuussa 2014. Siellä hän otti uransa ensimmäisen turnausvoiton päihitettyään loppuottelussa Karolína Plíškován. Wimbledonissa 2014 Bouchard eteni finaaliin, jossa hävisi Petra Kvitovalle. 
Pickleballura.
Bouchard on alkanut pelata myös pickleballia, jossa hän on noussut nopeasti maailmanlistalla, ollen lokakuussa 2024 jo sijalla 21.
Tetratsepaami

Tetratsepaami eli "7-kloori-5-(1-sykloheksen-1-yyli)-1,3-dihydro-1-metyyli-2H-1,4-bentsodiatsepin-2-oni" (markkinoidaan kauppanimillä Clinoxan, Epsipam, Myolastan, Musaril, Relaxam ja Spasmorelax) on bentsodiatsepiineihin kuuluva lääkeaine, jota käytetään pääasiassa Itävallassa, Ranskassa, Belgiassa, Saksassa ja Espanjassa ahdistuneisuushäiriöiden tai harvemmin masennuksen hoitoon.
Tetratsepaamia voidaan myös käyttää lihasrelaksanttina.) Tähän tarkoitukseen käytettäessä annostus aikuisilla on 25–150 mg päivässä, ja voidaan tarvittaessa nostaa 300 mg:n (päivän mittaan useampaan erään jaettuina pienempinä annoksina) joka on lääkkeen maksimiannos. Lääkettä on saatavilla ainoastaan 50 mg vahvuisina tabletteina.
Tetratsepaamia ei yleensä suositella annettavaksi lapsille, ellei lääkkeen käytölle ole riittävää perustetta.
100 mg tetratsepaamia vastaa vahvuudeltaan suunnilleen 10 mg:aa diatsepaamia.
Juha Vauhkonen

Juha Sakari Vauhkonen (s. 30. heinäkuuta 1962 Helsinki) on suomalainen kontra-amiraali evp. Hän toimi urallaan viimeiseksi Pääesikunnan tiedustelupäällikkönä vuosina 2021–2023.
Vauhkonen valmistui Kadettikoulusta vuonna 1986 ja suoritti yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1995. Hän palveli urallaan muun muassa Rannikkotykistökoulussa, Uudenmaan prikaatissa ja sotilasasiamiehenä. Hän on osallistunut myös rauhanturvatehtäviin Afganistanissa, jossa hän toimi Suomen kriisinhallintajoukon komentajana ja Pohjoismaisen taisteluosaston apulaiskomentajana. 
Myöhemmin urallaan Vauhkonen toimi muun muassa Merivoimien esikunnan esikuntapäällikkönä 2013–2016 ja Puolustusvoimien pysyvänä sotilasedustajana Natossa ja Euroopan unionin sotilaskomiteassa 2016–2020.
Kari Hautala

Kari Juhani Hautala (10. maaliskuuta 1973 Helsinki – 5. heinäkuuta 2016) oli suomalainen koripalloilija. Hautala edusti koko miesten pääsarjauransa, vuodet 1990–1999, Torpan Poikia voittaen seuran menestysvuosina kolme Suomen mestaruutta, neljä muuta SM-mitalia, kolme Suomen cup-mestaruutta ja kahdesti cup-hopeaa. Hän pelasi myös kolmen kauden ajan kansainvälistä EuroCupia. Hautala valittiin miesten SM-sarjassa vuoden puolustuspelaajaksi vuonna 1998 ja parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi vuosina 1994 ja 1998. Hän edusti Suomen alle 18-vuotiaiden ja alle 22-vuotiaiden maajoukkueita ikäluokkien EM-kilpailuissa ja pelasi 15 ottelua Suomen miesten maajoukkueessa.
Pelaajaura.
Seurajoukkueet.
Torpan Poikien kasvatti Hautala debytoi kasvattajaseuransa edustusjoukkueessa kaudella 1990–1991. Pisteiden valossa hänen paras kautensa koko kausi mukaan lukien oli kausi 1996–1997, jolloin hän teki 6,8 pistettä ottelua kohden. Hautala valittiin miesten SM-sarjassa kausina 1993–1994 ja 1997–1998 parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi ja jälkimmäisellä kaudella myös vuoden puolustuspelaajaksi. Vuosina 1996–1999, kolmen kauden ajan, hän pelasi ToPossa myös kansainvälistä EuroCupia. Eräs Hautalan koripalloilijanuran huippuhetkistä koitti Saporta Cupin pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella vuonna 1998, kun hän puolusti menestyksekkästi ranskalaisen Le Mansin NBA:ssa muutaman kauden pelannutta Keith Jenningsiä. Hautala lopetti pääsarjauransa vain 26-vuotiaana vuonna 1999.
Maajoukkue.
Hautala pelasi A-poikien (U18-) maajoukkueessa 28 ottelua 8,6 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla ja 22-vuotiaiden maajoukkueessa 26 ottelua 5,2 pisteen keskiarvolla. Alle 18-vuotiaiden ikäluokassa hän saavutti vuonna 1991 PM-pronssia ja sijoittui ikäluokan EM-kilpailuissa vuonna 1992 kahdeksanneksi. U22-ikäluokassa hän sijoittui vuoden 1994 EM-kilpailuissa kymmenenneksi.
Suomen miesten maajoukkueessa Hautala pelasi vuosina 1997–1998 15 maaottelua 3,9 pisteen keskiarvolla. Hän teki miesten maajoukkue-uran piste-ennätyksensä, 13 pistettä, toukokuussa 1997 EM-karsintaottelussa Walesia vastaan.
Urheilu-uran jälkeen.
Hautala kuoli sydäninfarktiin vain 43-vuotiaana 5. heinäkuuta 2016.
Saavutukset.
Henkilökohtaiset saavutukset
Joukkuesaavutukset
Siinainvuori

Siinainvuori (  tai , "Jabal Mūsā", kirjaimellisesti ’Mooseksen vuori’) on vuori Siinailla, Egyptissä. Vuoren rinteellä noin 1500 metrin korkeudessa merenpinnasta sijaitsee Pyhän Katariinan luostari, josta on myös löydetty vanha Raamatun käsikirjoitus, "Codex Sinaiticus".
Islamissa vuori on arvostettu vuori. Jumala vannoo vuoren kautta Koraanissa, kohdassa 95:2. 
Siinainvuori Raamatussa.
Raamatun Toisessa Mooseksen kirjassa Siinainvuori mainitaan paikkana, jossa Jumala israelilaisten erämaavaelluksen aikana ilmestyi Moosekselle kansan ollessa leiriytyneenä vuoren juurelle. Tällöin alkoi jylistä ja salamoida, ja koko vuori peittyi savuun. Samassa yhteydessä Jumala Raamatun mukaan myös antoi kymmenen käskyä. Vuoren on myös uskottu oleva sama paikka, jossa Jumala oli jo aikaisemmin ilmestynyt Moosekselle palavassa pensaassa.
Siinainvuorta kunnioittavat pyhänä paikkana sekä juutalaiset että kristityt ja myös muslimit. Vuoren huipulla on punaisesta graniitista rakennettu Mooseksen kappeli ja sen vierellä moskeija.
Tutkijat ovat kuitenkin asettaneet kyseenalaiseksi, tarkoitetaanko Raamatussa Siinainvuorella samaa vuorta, joka nykyisin tunnetaan tällä nimellä. Osassa juutalaisessa perinteessä Siinainvuoren on usein katsottu sijainneen sen sijaan Arabian niemimaalla, ja esimerkiksi Josefuksen mukaan se sijaitsi Midianin maassa. Myös Uuden testamentin Galatalaiskirjeessä mainitaan Siinain vuoren sijainneen Arabiassa. Tällä perusteella on esitetty, että Raamatun tarkoittama Siinain vuori olisi Jabal al Lawz (arabiaksi: جبل اللوز‎) nykyisen Saudi-Arabian pohjoisosassa. Käsityksen tueksi on esitetty monia seikkoja.
Niinpä Raamatun kertomus Siinainvuorten tapahtumista muistuttaa kuvausta tulivuorenpurkauksesta. Siinain niemimaalla ei kuitenkaan ole yhtään tulivuorta, mutta Arabian niemimaan pohjoisosissa sellaisia on useita.
Palavan pensaan ihmeen kerrotaan Raamatussakin tapahtuneen Midianin maassa, jonka on katsottu sijaitsevan Arabian niemimaan luoteisosassa nykyisen Saudi-Arabian alueella. Lisäksi "Kaislameren", joka Raamatun mukaan jakautui kahtia niin, että israelilaiset saattoivat kulkea sen pohjaa pitkin, on yleisesti tulkittu tarkoittavan Punaisenmeren Suezinlahtea. Siellä ei tästä nimestä huolimatta kuitenkaan kasva kaisloja. Jos Siinainvuori sijaitsikin Arabian niemimaalla, israelilaisten pakoreitin voidaan johdonmukaisesti olettaa kulkeneen sen sijaan Akabanlahden poikki.
Kuvagalleria.
&lt;br&gt;
Parryn kaari

Parryn kaari on harvinainen halo. Se jakautuu neljään osamuotoon, joista yleisin on yläkovera Parryn kaari. Muut muodot ovat yläkupera, alakupera ja alakovera Parryn kaari. Parryn kaaren muodostavat jääkiteet leijuvat ilmassa siten, että kuusikulmaisen prisman muotoisen jääkiteen päätypinnat ovat pystyssä ja kaksi prismapintaa vaakatasossa. Tätä asentoa kutsutaan Parry-asennoksi. Parryn kaaria havaitaan usein hyvin kehittyneiden 22 asteen sivuavien kaarten yhteydessä, ja ne muodostuvat samankaltaisista kiteistä.
Halo on nimetty englantilaisen tutkimusmatkailija William Edward Parryn mukaan, joka havaitsi yläkoveran komponentin vuonna 1820 Kanadan arktisessa saaristossa.
Yläkovera Parryn kaari on 22 asteen ylläsivuavan kaaren yläpuolella kaartuva valkea tai lievästi värillinen kaari, joka havaitaan noin 1–3 kertaa vuodessa.
Yläkupera komponentti on jääsumussa tavallisin Parryn kaaren komponentti. Se näkyy V:n muotoisena 22 asteen ylläsivuavan kaaren kuopassa auringon korkeuden ollessa enintään 15 astetta.
Alakupera Parryn kaari on 22 asteen allasivuavan muodostamassa kuopassa. Sitä on havaittu vain jääsumussa.
Alakovera Parryn kaari on erittäin harvinainen laaja kaari, joka näkyy auringon ollessa yli 40 asteen korkeudella.
Mika Luukkanen

Mika Kari Luukkanen (s. 17. kesäkuuta 1966 Helsinki) on suomalainen pääsarjauransa lopettanut koripalloilija. Luukkanen tunnettiin hyvänä heittäjänä ja hän on SM-sarjan kaikkien aikojen tarkin kolmen pisteen heittäjä 45,4 % tarkkuudella.
Ura.
Luukkanen aloitti koripallon Panttereiden juniorijoukkueissa, joista hän nousi edustusjoukkueeseen kaudeksi 1985–1986. Hän edusti seuraa vuoteen 1989 asti ennen siirtymistään Helsingin NMKY:hyn, jossa hän pelasi kahden kauden ajan. Vuodet 1991–1996 Luukkanen pelasi jälleen Panttereissa, jonka jälkeen hän siirtyi Torpan Poikiin. Kaudella 1996–1997 hänet valittiin SM-sarjan parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi. Luukkanen pelasi Torpan Pojissa vuoteen 2000 asti, ja kauden 2000–2001 hän pelasi jälleen Panttereissa.
Kauko Haahtela

Kauko Kalervo Haahtela (vuoteen 1926 Hansson; 26. helmikuuta 1906 Toksova, Inkeri – 10. elokuuta 1969 Suomusjärvi) oli suomalainen opettaja, koulutukseltaan filosofian maisteri.
Haahtela oli Helsingissä Kallion yhteiskoulun äidinkielen opettaja 1931–1950, rehtori 1948–1950, Kouluhallituksen kouluneuvos vuodesta 1950 ja koulutoimenjohtaja vuodesta 1959. Siirryttyään opetustyöstä virkamieheksi Kouluhallitukseen hän oli radikaali uudistaja, joka pyrki muuttamaan oppikoulun luutuneita kaavoja ja työtottumuksia. Hän halusi kehittää koululaitosta sisältä päin, ei muuttaa sen rakenteita. Hän laati useita äidinkielen oppikirjoja, kuten "Korvessa ja valtateillä".
Kauko Haahtelan veli oli kirjailija Sampo Haahtela ja poika on professori Tari Haahtela.
Jalkapallon Suomen Cup 2013

Jalkapallon Suomen Cup 2013 on jalkapallon Suomen Cupin 59. järjestämisvuosi. Cupiin ilmoittautui 154 joukkuetta.
1. kierros.
1. kierrokselta aloitti 70 joukkuetta. Kierroksen otteluparit arvottiin 11. joulukuuta 2012 ja pelattiin 5. tammikuuta ja 5. helmikuuta 2013 välillä.
2. kierros.
2. kierroksella tuli mukaan 31 joukkuetta. Otteluparit arvottiin yhdessä ensimmäisen kierroksen kanssa 11. joulukuuta 2012. Ottelut tuli pelata 17. helmikuuta 2013 mennessä.
3. kierros.
3. kierroksella Ykkösen ja Kakkosen joukkueet (39 kpl) tulivat mukaan. Kierros arvottiin 1.2. ja ottelut pelattiin 11.2.−11.3. välisenä aikana. 3. kierroksella alempisarjalainen sai kotiedun sillä poikkeuksella että Nelonen ja sitä alemmat sarjatasot rinnastettiin keskenään.
4. kierros.
4. kierros arvottiin maantieteellisin arvontakoreittain ja mukaan tälle kierrokselle tulivat ensimmäiset neljä liigacupista pudonnutta Veikkausliigajoukkuetta; IFK Mariehamn, Vaasan Palloseura, FC Inter Turku ja FC Honka. 4. kierroksella alempisarjalainen sai kotiedun sillä poikkeuksella että Nelonen ja sitä alemmat sarjatasot rinnastettiin keskenään.
5. kierros.
5. kierroksella Veikkausliigan joukkueista tulivat mukaan liigacupin puolivälierissä pudonneet joukkueet; MYPA, HJK, RoPS ja FF Jaro. Kierros arvottiin 21.3. ja ottelut pelattiin 29.3.−17.4. Kierroksella otteluparin kotietu arvottiin sillä poikkeuksella, että Veikkausliigajoukkueen kohdatessa alempisarjalaisen joukkueen, sai alempisarjalainen kotiedun.
6. kierros.
6. kierroksella tulivat mukaan loput Veikkausliigan joukkueet. Kierros arvottiin 11.4. ja ottelut pelattiin 24.−25.4. Kierroksella otteluparin kotietu arvottiin sillä poikkeuksella, että Veikkausliigajoukkueen kohdatessa alempisarjalaisen joukkueen, sai alempisarjalainen kotiedun.
Puolivälierät.
Puolivälieriin etenivät 6.kierroksella ottelunsa voittaneet joukkueet. Puolivälierien otteluparit arvottiin 26.4. Puolivälierien pelipäivä on maanantai 20.5. Arvonnan yhteydessä laadittiin otteluohjelma finaaleihin asti.
Välierät.
Välierien otteluparit arvottiin yhdessä puolivälierien kanssa 26.4. Cupin välierät pelataan lauantaina 17.8.
Väinö Haapalainen

Väinö Haapalainen (30. toukokuuta 1893 Rautavaara – 8. marraskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, muusikko ja kuoronjohtaja. 
Elämä.
Haapalaisen vanhemmat olivat opettaja ja kanttori Samuli Heikki Haapalainen ja Loviisa Rautiainen. Hänen puolisonsa vuodesta 1916 oli Bertta Malin. Myös heidän poikansa Väinö I. Haapalainen tunnetaan säveltäjänä. Haapalainen kävi Helsingin musiikkiopiston ja opiskeli myöhemmin Berliinissä ja Leipzigissa. Haapalainen muutti Viipuriin 1914 ja toimi aluksi orkesterimuusikkona vuosina 1919-1924, samoin kuin teatteri- ja sotilaskapellimestarina 1924–1928. Hän johti Karjalan laulua vuodet 1923–1940 ja Kalevan Laulajia 1941–1945. Haapalainen työskenteli myös Viipurin musiikkiopiston opettajana vuosina 1922–1924 sekä 1936–1940 ja Viipurin kirkkomusiikkiopiston opettajana 1922–1940. Muutettuaan Helsinkiin 1940 hän jatkoi siellä kuoronjohtajana, laulunopettajana ja orkesterimuusikkona. Haapalainen piti sävellyskonsertteja ja soitti alttoviulua jousikvarteteissa. "Koulun ja kodin koraalikirja" -teoksen hän julkaisi 1938.
Sävellyksiä.
Haapalainen sävelsi muun muassa orkesterimusiikkia, kantaatteja ja kuorolauluja, mutta myös näytelmä- ja elokuvamusiikkia. 
Elokuvamusiikkia.
Haapalainen sävelsi musiikin seuraaviin elokuviin, joista "Suurin voitto" -elokuvan musiikin nauhoituksessa hän lisäksi toimi orkesterinjohtajana ja pianistina.
Matthias Gottlund

Matthias Gottlund (24. helmikuuta 1765 Pyhtää – 19. lokakuuta 1821 Juva) oli suomalainen pappi. 
Gottlund tuli ylioppilaaksi 1784, papiksi hänet vihittiin 1787. Hän oli Pyhtään kappalaisen apulainen 1787 ja toimi pappina Elimäellä, oli Ruotsinpyhtään kappalainen vuodesta 1789, varapastori 1796 ja Porvoon maaseurakunnan kappalainen vuodesta 1797. Gottlund oli Juvan kirkkoherra 1803–1821, rovastin arvonimen hän sai 1811. 
Valistusajan tapaan Gottlund harrasti yhteiskunnallisia ja talousasioita. Hän esitti käännettäväksi Raamatun suomeksi, mutta sitä ei hyväksytty, ja hän julkaisi Vanhan testamentin profeetalliset ja runolliset kirjat. Hän julkaisi Uuden testamentin apostoliset kirjeet nimellä "Försök till en omarbetad finsk tolking af apostlarnes sädebref jemte anmärkningas öfver nu brukliga finska öfversättningen" (1821, 2. p. 1901 nimellä "Apostolein lähetyskirjeet"). Hän oli vuoden 1817 virsikirjakomitean jäsen.
Gottlundin vanhemmat olivat talollinen Tuomas (Tomas) Samulinpoika (Samuelsson) ja Liisa (Lisa) Kustavintytär (Gustafsdotter). Hänen puolisonsa vuodesta 1795 oli Ulriika Sofia Orraeus (k. 1849). Heidän poikansa oli kansanrunouden kerääjä K. A. Gottlund.
Houlan verilöyly

Houlan verilöyly oli 25. toukokuuta 2012 Syyrian sisällissodassa tapahtunut verilöyly Houlan alueella, Homsin pohjoispuolella olevissa kylissä. YK:n mukaan verilöylyssä kuoli 108 ihmistä. Pääosa kuolleista oli tapettu, ja verilöylyn suoritti hallitusta tukevat "shabiha"-joukot.
Opposition mukaan Syyrian armeija tappoi kranaattitulellaan siviilejä, ja hallitusta auttavat puolisotilaalliset shabiha-joukot kiertelivät 25. toukokuuta 2012 Houlassa ja varsinkin Taldoussa talosta taloon teloittamassa siviilejä, myös lapsia.. Verilöylyssä kuoli 34 lasta. Tarkkailijoiden mukaan Houlassa käytettiin tykistöä, mutta osaa uhreista oli ammuttu lähietäisyydeltä. Syyrian hallituksen tutkintaryhmän tuloksen mukaan suurin osa kuolleista ei kuollut armeijan tykkitulessa, vaan joukkomurhan teki satojen ihmisten suuruinen terroristiryhmä. Venäjällä väitetiin Syyrian hallitusta myötäillen, että vaikka tykistöllä olikin ammuttu siviilejä, tuliasein ja puukoin tehdyt murhat saattoivat silti olla jonkun kapinallistyhmän tekoja ja provokaatio jolla yritettiin saada oppositiolle tukea ulkomailta..
Houlan tapahtumien vuoksi useat länsimaat karkottivat Syyrian diplomaatteja. YK:n turvallisuusneuvosto tuomitsi yksimielisesti Syyrian hallituksen Houlan verilöylystä, Venäjäkään ei äänestänyt vastaan.
Bene Israel

Bene Israel (”Israelin lapset”) on intianjuutalainen etninen ryhmä, johon kuuluu nykyisin noin 60 000–70 000 henkeä. Heistä Intiassa asuu enää alle 5 000, ja vuoden 1948 jälkeen lähinnä Israeliin muuttaneita ja heidän jälkeläisiään on yli 60 000.
Bene Israelin yhteisön perusti tiettävästi joukko muinaisesta Israelista paenneita juutalaisia. Joidenkin bene israelilaisten mukaan nämä esivanhemmat kuuluivat Assyrian kuninkaiden 700-luvulla eaa. karkottamiin Israelin kadonneisiin heimoihin, toisten mukaan he pakenivat Israelista vasta 100-luvulla eaa. Antiokhos Epifaneen valtakaudella. Perimätiedon mukaan seitsemän miestä ja seitsemän naista jäi henkiin laivan haaksirikkouduttua Bombayn (nyk. Mumbain) eteläpuolella Konkanin rannikolla. He asettuivat asumaan seudulle, vaihtoivat kielensä paikalliseen marathiin ja ottivat hindunimet, mutta säilyttivät juutalaisen uskontonsa ja tapansa.
Bene israelilaisten geneettinen yhteys Lähi-idän juutalaisiin varmistui vuonna 2002 DNA-testeissä.
Bene israelilaiset elivät eristyksissä muista juutalaisista 1700-luvulle saakka, kunnes he pääsivät tekemisiin toisen intianjuutalaisen ryhmän, Kochin juutalaisten kanssa. Tämä kohtaaminen johti yhteistyöhön ja ryhmän uskonnolliseen elpymiseen. 1800-luvulla brittien kanssa hyvät suhteet solmineen ryhmän jäsenet työskentelivät jo Bombayn arvostetuimmissa ammateissa kuten lääkäreinä, professoreina ja arkkitehteina. Ryhmä levittäytyi myös muihin Intian suurkaupunkeihin.
Bene israelilaisia oli Intiassa vuonna 1948 noin 20 000, mutta sen jälkeen alkanut muutto Israeliin vähensi heidän määränsä Intiassa alle viiteen tuhanteen vuoteen 2001 mennessä. Israelissa heillä oli aluksi sopeutumisvaikeuksia, eivätkä kaikki ortodoksirabbit hyväksyneet heitä juutalaisiksi. Vuonna 1964 heidät kuitenkin hyväksyttiin virallisesti, ja Israelissa asuu nykyisin yli 60 000 bene israelilaista.
Bene israelilaiset synagogat Intiassa ovat ortodoksisia, joskin suurin osa niistä on nykyisin suljettu ryhmän hupenemisen seurauksena. Myös ryhmän muut toiminnot ovat supistuneet viime vuosikymmeninä ja ikääntyvän ryhmän olemassaolo riippuu ulkopuolisesta avusta.
Lääkintävarikko

Lääkintävarikko (LÄÄKV, aikaisemmin LääkV) on Ilmajoella Etelä-Pohjanmaalla ja Viitasaarella Keski-Suomessa toimiva varikko ja laitos, joka vastaa lääkintähuollon materiaalista sekä mm. alan valmiusasioista. Se hoitaa myös kenttälääkintäkaluston varastoinnin ja kunnossapidon.
Laitos perustettiin vuonna 1918 nimellä Sotalaitoksen Saniteettivarikko. Se toimi nimellä Saniteettivarikko vuosina 1922-1933. Nämä vuodet se toimi Helsingissä. Myöhemmin se otti käyttöön nimet Lääkintäkeskusvarikko (LKeskV), Lääkintävarikko 5, Keskusvarikko 8 ja lopulta Ilmajoelle siirryttyään Lääkintävarikko. Samalla siitä tuli itsenäinen joukko-osasto.
Varikko on toiminut vuodesta 2003 Puolustusvoimien materiaalilaitoksen alaisena.
Lääkintävarikko itsenäisenä joukko-osastona lakkautettiin vuoden 2006 lopussa, jolloin se liitettiin Lahden Hennalan varuskunnan joukkoihin. Lääkintävarikko on varuskunnassa toimivan Sotilaslääketieteen Keskuksen alainen yksikkö (LÄÄKV/SOTLK).
Lääkintävarikko tunnettiin lyhenteellä LV vielä 1970-luvulla.
Varikko on Suomen ainoa lääkintäalan materiaalin sotilaallinen laitos ja palvelee kaikkia puolustushaaroja.
Siiheen kuuluu nykyään myös 31. joulukuuta 2005 asti itsenäinenä toiminut Sotilasapteekki (SApt) Viitasaaren kaupungissa.
Sijaintipaikat.
Varikko sijaitsee kunnan keskustan tuntumassa ja varasto-osasto Tuomikylän alueella.
Päälliköitä.
Varikon johdossa ovat toimineet mm. seuraavat upseerit:
Proviisori Viljo Purasmaa johti varikkoa sen lyhyen ajan, jolloin varikko toimi Lääkintäkeskusvarikkona Seinäjoella.
Tulevaisuus.
Jatkossa varikko siirtyy Sotilaslääketieteen keskuksen myötä osaksi uutta Puolustusvoimien Logistiikkalaitosta Kenttälääkinnän valmiuskeskuksen yksiköksi.
Perinteet ja heraldiikka.
Lääkintävarikon vuosipäivää vietetään 22. helmikuuta.
Joukko-osastotunnuksessa on ristikkäiset miekat, joiden peittona on lääkintäalan risti sekä niiden alla varikoiden joukko-osastotunnuksissa yhtenäinen V-kirjain.
Aínos

Aínos (; myös "Énos") on vuori Kefalonián saarella Kreikassa. Se on saaren ja koko Jooniansaarten korkein vuori, ja sen korkeus on 1 628 metriä. Aínos-vuori ympäristöineen muodostaa kansallispuiston nimellä Aínoksen kansallismetsä (Εθνικός Δρυμός Αίνου, "Ethnikós Drymós Aínou").
Aínos sijaitsee Kefalonián eteläosissa linnuntietä noin 18 kilometriä itäkaakkoon saaren pääkaupungista Argostólista. Vuoren korkein huippu on nimeltään Mégas Sorós (Μέγας Σωρός). Antiikin aikana vuoren huipulla oli Zeus Ainiokselle (tai Ainissokselle) omistettu temppeli. Venetsialaisvallan aikana vuori tunnettiin nimellä "Monte Nero" (”Musta vuori”).
Aínoksen kansallispuisto on perustettu vuonna 1962 ja sen laajuus on hehtaaria. Puisto perustettiin suojelemaan Kreikan oloissa ainutlaatuista havumetsää. Alkujaan vuori oli kokonaan metsän peitossa, mutta kontrolloimattomat hakkuut ja metsäpalot ovat pienentäneet metsän neljäsosaan alkuperäisestä. Puuston päälaji on kreikanpihta ("Abies cephalonica"). Siellä kasvaa myös monia uhanalaisia ja kotoperäisiä kasvilajeja kuten kämmeköitä. Puistossa elää myös mielenkiintoisia matelijoita ja nisäkkäitä kuten kettuja, jotka ovat harvinaisia muualla Kreikan saaristossa. Aínoksen kansallispuisto on ainoa saarella sijaitseva kansallispuisto Kreikassa.
Aínosvuori on suosittu vaelluskohde Kefaloniálla. Sen huipulta on hyvä näköala saarelle, läheisille Jooniansaarille sekä myös Manner-Kreikan rannikolle. Vuorella on Andréas Michalitsiánoksen mukaan nimetty teleskooppi, joka toimii aiemmin ilmavoimien käytössä olleessa rakennuksessa.
Taina Pihlajaniemi

Taina Annikki Pihlajaniemi (s. 1957) on suomalainen lääketieteen professori ja kollageenitutkija. Hän toimii Oulun yliopiston tutkimusrehtorina 2010–2025. Pihlajaniemen johtama Oulun yliopiston kuudesta tutkimusryhmästä koostuva yksikkö valittiin Suomen Akatemian huippuyksiköksi vuosille 2012–2017.
Vuosina 1996–2009 Pihlajaniemi oli Biocenter Oulun tieteellinen johtaja ja tutkijakoulun johtaja. Hän toimi ennen tutkimusrehtorin virkaa myös CSC – Tieteen tietotekniikan keskuksen hallituksessa 12 vuotta, josta puheenjohtajana neljä viimeistä vuotta. Pihlajaniemi on toiminnut lisäksi Biokeskus Suomen johtajana, Suomen Akatemian Terveyden toimikunnan jäsenenä 1998–2003 ja pääministerin johtaman valtion tiede- ja teknologianeuvoston jäsenenä.
Pihlajaniemi valmistui 1981 lääkäriksi Oulun yliopistosta. Sieltä hän suuntasi kolmeksi vuodeksi tutkijatohtoriksi (post-doc) Yhdysvaltoihin Rutgers Medical Schooliin. Vuonna 1986 hän sai esikoisensa. Seuraavana vuonna Pihlajaniemestä tuli Oulussa lääketieteen tohtori ja hänet nimitettiin dosentiksi. Vuonna 1990 hän sai lääketieteellisen biokemian professuurin.
Juri Aleksandrov

Juri Aleksandrov (, 13. syyskuuta 1963 Kamensk-Uralski, Venäjän SFNT – 1. tammikuuta 2013) oli Neuvostoliittoa urheilu-urallaan edustanut nyrkkeilijä, maailman- ja euroopanmestari.
Amatöörinä Aleksandrov voitti maailmanmestaruuden Münchenissä 1982 ja MM-pronssia Renossa 1986. Euroopan-mestaruuskilpailuista hän voitti kultaa Varnassa 1983 ja pronssia Torinossa 1987.
Amatöörinä Aleksandrov voitti neljästi Neuvostoliiton mestaruuden. Hän otteli ammattilaisena vuosina 1989–1992 viisi ottelua. Aleksandrov voitti ammattilaisotteluistaan kaksi ja hävisi kolme, joista yhden tyrmäyksellä.
Aleksandrov kuoli 1. tammikuuta 2013, 49-vuotiaana. Hänen kuolinsyytään ei julkistettu.
Antiikin kirjallisuuden suomennokset

Antiikin kirjallisuuden suomennoksiin lukeutuu sekä antiikin Kreikan kirjallisuutta, joka on käännetty muinaiskreikasta, että antiikin Rooman kirjallisuutta, joka on käännetty latinan kielestä. Ne ovat merkittävä osa suomennoskirjallisuutta teosten kaunokirjallisen tai historiallisen arvon vuoksi.
Historia.
1800-luvulla useat suomentajat käänsivät otteita Homeroksen eepoksista. Näistä voidaan mainita erikseen Elias Lönnrotin vuoden 1855 käännös "Odysseian" kuudennesta laulusta. Tuolloin suomen kieltä vasta kehitettiin eurooppalaisiin runomittoihin taipuvaksi kirjakieleksi. Käännös on silti osin luontevaa, kuten jumalten asuinsijoja kuvaavassa jaksossa:
Athenen eli Ateenan lisänimitys "glaukopis" on suomennoksessa 'sinisilmä'. Myöhemmin Otto Manninen suomensi sen 'päilyväsilmäksi' ja Pentti Saarikoski 'kiilaskatseiseksi'.
Pentti Saarikoski käänsi "Odysseian" proosamuotoon, alkuperäistä rivijakoa noudattaen. Käännöksen haittana on se, että Saarikoski perusti työnsä ranskalaisen Victor Bérardin laitokseen vuodelta 1924. Saarikoski jätti käännöksestä pois laajoja jaksoja, joita Bérard oli pitänyt myöhäisinä lisäyksinä eepokseen. Saarikosken käännös on kuitenkin hyvin selkeä nykyaikaisen lukijan kannalta. Saarikoski käänsi myös "Iliasta", mutta työ jäi kesken. Otteita Saarikosken katkelmista on julkaistu teoksessa "Antiikin runoutta ja draamaa".
Luettelo suomennoksista.
Alla olevaan taulukkoon on pyritty kirjaamaan kaikki suomennettu ja itsenäisinä teoksina julkaistu antiikin Kreikan ja Rooman kirjallisuus pois lukien fraasikokoelmat jolleivät ne ole osa jotain sarjaa (esimerkiksi Tammen Olympos-sarja). Muuta-sarakkeessa on eritelty julkaisun sisältö jos se ei ole käynyt selväksi teoksen nimestä. Painosten numeroinnissa on poikettu tavanomaisesta: numeroimisperusteena on käytetty kyseisen suomennoksen julkaisukertaa (esimerkiksi Edvard Reinin suomentama Herodotoksen "Historiateos" julkaistiin ensimmäistä kertaa vuosina 1907–1910 ja toisen kerran Antiikin klassikot -sarjassa 1964. Jälkimmäinen on taulukossa kirjattu toisena painoksena vaikka kirjassa itsessään ei tätä mainintaa olekaan). Joitakin teoksia on julkaistu useana eri suomennoksena, jotka kaikki on kirjattu erillisinä riveinä. Taulukon kokoamisessa on käytetty apuna Finna-tietokantaa ja Vaseniuksen luetteloita.
Puuttuvat suomennokset.
Kreikkalaisilla tragedioilla on ollut suuri merkitys myöhemmän eurooppalaisen kirjallisuuden kehitykselle. Siksi on pidetty valitettavana, että kaikkia säilyneitä antiikin näytelmiä ei ole suomennettu. Esimerkiksi roomalaisen komedian merkittävää edustajaa Terentiusta ei ole suomennettu. Pindaroksen oodeista on suomennettu vain joitain yksittäisiä. Asiaproosan merkkiteoksista on suomentamatta muun muassa Julius Caesarin toinen teos "De bello civili", Polybioksen historiateos ja Plinius vanhemman laaja "Naturalis historia".. Antiikin puhujien, erityisesti Ciceron puheet, ovat enimmäkseen kääntämättä.
Aleksandr Gorelik

Aleksandr Judajevitš Gorelik (, 9. elokuuta 1945 Moskova, Venäjän SFNT – 27. syyskuuta 2012 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa urheilu-urallaan edustanut taitoluistelija ja olympiamitalisti.
Gorelik saavutti kansainvälistä menestystä pariluistelussa Tatjana Žukin kanssa. Pari saavutti olympiahopeaa Grenoblessa 1968 Neuvostoliiton otettua kisassa kaksoisvoiton. Gorelik/Žuk saavutti myös maailmanmestaruuskilpailuista kaksi hopeamitalia ja yhden pronssin sekä Euroopan-mestaruuskilpailuista hopean ja pronssin. Jokaisen edellä mainitun kilpailun voitti toinen Neuvostoliiton pari, Ljudmila Belousova/Oleg Protopopov.
Vuoden 1968 MM-kilpailujen jälkeen Žuk lopetti kilpauransa ja synnytti lapsen. Gorelik yritti luistella parinaan Irina Rodnina, mikä ei kuitenkaan onnistunut. Gorelik lopetti kilpauransa ja toimi Innsbruckin talviolympialaisissa 1976 Neuvostoliiton taitoluistelumaajoukkueen valmentajana. Myöhemmin hän työskenteli urheilukommentaattorina. Gorelik kuoli 27. syyskuuta 2012, 67-vuotiaana.
Maciej Kot

Maciej Kot (s. 9. kesäkuuta 1991 Limanowa) on puolalainen mäkihyppääjä ja maailmanmestari.
Kot saavutti nuorten MM-kilpailuissa Zakopanessa 2008 pronssia joukkuekilpailussa. Seuraavan vuoden nuorten MM-kilpailuissa Štrbské Plesossa hän sai hopeaa henkilökohtaisessa ja pronssia joukkuekilpailussa. Aikuisten arvokilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran Liberecissä 2009. Hän sijoittui Val di Fiemmen MM-kilpailujen 2013 normaalimäessä 11:nneksi ja kuului Puolan pronssijoukkueeseen joukkuemäessä. Erzurumin universiadeissa 2011 hän sai hopeaa normaalimäessä ja suurmäessä sekä pronssia joukkuekilpailussa. Sotšin olympialaisten 2014 normaalimäessä hän sijoittui seitsemänneksi ja suurmäessä 12:nneksi. Harrachovin lentomäen MM-kilpailuissa hän oli samana vuonna kymmenes. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui normaalimäessä viidenneksi ja suurmäessä kuudenneksi ja oli mukana voittamassa Puolalle joukkuemäen MM-kultaa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän saavutti joukkuepronssia.
Kot kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Lahden joukkuekilpailussa maaliskuussa 2007 ja henkilökohtaisessa kilpailussa saman vuoden joulukuussa Villachissa. Ensimmäiset maailmancup-pisteensä hän sai oltuaan 19:s Lillehammerin normaalimäessä joulukuussa 2011. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan viides Garmisch-Partenkirchenin uudenvuodenpäivänkilpailussa 2013. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti joulukuussa 2016 sijoituttuaan Lillehammerissa toiseksi. Ensimmäisen osakilpailuvoittonsa hän saavutti Sapporossa helmikuussa 2017, jakaen sen Peter Prevcin kanssa. Myöhemmin samalla kaudella hän voitti Pyeongchangin normaalimäen kilpailun. Hän sijoittui neljänneksi Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa 2016–2017. Maailmancup-kauden 2016–2017 loppupisteissä hän oli viides.
Kot on voittanut Continental Cupin kilpailun Kranj'ssa heinäkuussa 2008 sekä Mäkihypyn kesä-GP-kilpailut Wisłassa ja Hinzenbachissa kesällä 2012.
Hän voitti kesä-GP:n kokonaiskilpailun vuonna 2016.
Ruotsin Pommeri

Ruotsin Pommeri (, ) oli vuosina 1630–1815 Ruotsin hallinnassa ollut alue, joka käsitti nykyisessä Pohjois-Saksassa sijaitsevan Etu-Pommerin. Ruotsi sai Pommerin ruhtinaskunnan hallintaansa vuosien 1626–1629 Puolan sodan myötä. Myöhemmin kolmikymmenvuotisen sodan päättäneessä Westfalenin rauhassa Ruotsin haltuun tulivat vielä Etu-Pommeri, Rügenin, Usedomin ja Wolinin saaret sekä pieni kaistale Taka-Pommeria. Alueita ei liitetty varsinaisesti Ruotsiin, vaan ne säilyivät osana Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa. Hallitsijana toimivat kuitenkin Ruotsin hallitsijat valtakunnanruhtinaan arvonimellä. 
Paikallista hallintoa johtivat kenraalikuvernöörit. Virassa toimivat muun muassa Johan Banér (1638–1641), Lennart Torstensson (1641–1646), Arvid Wittenberg (1655), Carl Gustaf Wrangel (1648–1650, 1657–1676), Nils Bielke (1687–1698) ja Johan August Sandels (1813–1814).
1700-luvun kuluessa Ruotsi menetti vähitellen hallinnassaan olleita alueita. Ruotsin Pommeri siirtyi Kielin rauhassa vuonna 1814 Tanskan hallintaan. Vuotta myöhemmin Wienin kongressissa se liitettiin Preussiin.
Jimmy Miller

James ”Jimmy” Miller (23. maaliskuuta 1942, New York – 22. lokakuuta 1994 Denver oli yhdysvaltalainen muusikko ja musiikkituottaja, joka tunnetaan parhaiten The Rolling Stonesin pitkäaikaisena tuottajana. Hän tuotti viisi yhtyeen studioalbumia 1960- ja 1970-luvuilla. Mukana oli neljä Rolling Stonesin parhaimpina pidettyä levyä "Beggars Banquet", "Let It Bleed", "Sticky Fingers" ja "Exile on Main St." 
Vaikka Jimmy Miller oli amerikkalainen, hän tuotti useita brittiläisiä artisteja 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa. The Rolling Stonesin ohella Miller työskenteli muun muassa The Spencer Davis Groupin, Blind Faithin, Trafficin, Motorheadin ja Primal Screamin kanssa. Motörheadille Miller tuotti albumit "Overkill" ja "Bomber".
Ura.
Miller saapui Britannian musiikkipiireihin Stevie Winwoodin kautta 1960-luvun puolivälissä. Miller mixasi Spencer Davis Groupin klassikkohitin "Gimme Some Lovin' ja useita muitakin yhtyeen kappaleita. Kun Winwood perusti Trafficin, Miller pysyi mukana tuottajana. Miller oli taitava sekoittamaan erilaisia soittimia äänimaailmaan, mikä oli olennaista kun brittirock kehittyi monimuotoisemmaksi 60-luvun lopulla. Traffic käytti perinteisten kitaroiden, basson ja rumpujen lisäksi näkyvästi sähköisiä ja akustisia koskettimia, puhaltimia ja puupuhaltimia. Millerin kyvyt korostuivat paitsi Trafficin ensimmäisillä albumeilla, myös aliarvostetulla "Blind Faith" -levyllä, jolla Winwood oli myös keskeisessä roolissa. Miller oli myös valmis käyttämään aikaa ja rahaa kunnianhimoisten kappaleiden hiomiseen, eikä pelännyt ylittää budjettia tarvittaessa. Trafficin debyyttilevy maksoi 10 000 dollaria, mikä oli tuolloin paljon – mutta koska albumista tuli hitti, panostus kannatti. Tämän myötä isommat budjetit yleistyivät koko rockmusiikissa.
Millerin menestys Spencer Davis Groupin ja Trafficin kanssa toi hänelle mahdollisuuden ryhtyä Rolling Stonesin tuottajaksi vuonna 1968, alkaen singlestä "Jumpin' Jack Flash" ja albumista "Beggars Banquet". Stones oli juuri riitautunut alkuperäisen tuottajansa ja managerinsa Andrew Loog Oldhamin kanssa ja oli tuottanut edellisen levynsä, psykedeellisen ja kokeellisen "Their Satanic Majesties Request" itse. Keith Richards on myöhemmin todennut, että yhtye oli tyytymätön Oldhamin tuotantotaitoihin. Koska Stones oli äänittänyt paljon Amerikassa 60-luvun puolivälissä (klassikot kuten "Satisfaction" ja "Paint It Black"), amerikkalainen tuottaja oli heille houkutteleva vaihtoehto. Miller toimi Stonesin tuottajana vuosina 1968–1973, jolloin syntyivät yhtyeen arvostetuimmat albumit: "Beggars Banquet", "Let It Bleed", "Sticky Fingers" ja "Exile on Main St." 
Millerin yhteistyö Rolling Stonesin kanssa päättyi vuoden 1973 "Goats Head Soup" -albumiin, ja sen jälkeen hänen uransa tuntui ajelehtivan. Hän tarttui satunnaisiin projekteihin seuraavien kahden vuosikymmenen aikana. Hän tuotti varhaisia Motörhead-albumeita, the Plasmaticsia sekä Johnny Thundersin soololevyjä. Primal Scream, pestasi Millerin vuoden 1991 "Screamadelica"-albumille, joka yhdisteli modernia dance-rockia psykedeliaan ja klassiseen Stones-henkiseen rockiin. 
Jimmy Miller kuoli vuonna 1994.
Rørosin rautatieasema

Rørosin rautatieasema () on rautatieasema Rørosissa, Etelä-Trøndelagin läänissä, Norjassa. Se avattiin vuonna 1877, jolloin Rørosin rata valmistui. Rautatieasema sijaitsee noin 400 kilometrin päässä Oslon keskusrautatieasemasta.
Stenshuvudin kansallispuisto

Stenshuvudin kansallispuisto on Ruotsissa Simrishamnin kunnassa Skånen läänissä sijaitseva kansallispuisto. Se perustettiin vuonna 1986. Puiston pinta-ala on 380 hehtaaria, josta noin 80 hehtaaria on merta. Näkyvä osa puistoa on Stenshuvud-niminen mäki, joka on 97 metriä korkea. Puiston luonto on suurimmaksi osaksi lehtimetsää, jossa kasvaa euroopanvalkopyökkiä ja pyökkiä. Alueella on useita muinaisjäännöksiä. Kansallispuistosta löytyy esimerkiksi muinaisen linnan jäännökset, jotka ovat peräisin noin 500-luvulta.
5D (Fifth Dimension)

”5D (Fifth Dimension)” on Roger McGuinnin kirjoittama ja The Byrds -yhtyeen esittämä kappale vuodelta 1966. Se julkaistiin albumin "Fifth Dimension" avausraitana sekä erikseen singlenä. Kappale saavutti sijan 44 Billboard Hot 100 -listalla.
Laulun synty ja työstö.
McGuinn löysi kappaleen inspiraation Don Landisin filosofisesta kirjasta "1-2-3-4, More More More", joka käsitteli kysymyksiä havainnoinnista ja todellisuudesta. McGuinn teki aiheesta ihmettelyä ja voitonriemua käsittelevän laulun. 
Kappaleen sävellys muistutti suuresti Bob Dylanin musiikkia, minkä lisäksi urut olivat ensimmäistä kertaa yhtyeen uralla tärkeässä roolissa. ”5D (Fifth Dimension)” äänitettiin 25. toukokuuta 1966.
Julkaisu ja vastaanotto.
”5D (Fifth Dimension)” ilmestyi Columbia Recordsin julkaisemana singlenä 13. kesäkuuta 1966. Sen julkaisemista on pidetty suurena riskinä, sillä edellissingle ”Eight Miles High” oli joutunut soittokieltoon, kun sen oltiin epäilty olevan ”huumelaulu”. Kyseisen kappaleen nimi kertoi korkealla käymisestä, mutta nyt lisäksi venytettiin muitakin ulottuvuuksia. Kappale nousi Billboard-listan sijalle 44. Britanniassa singlen julkaisi Columbian sijaan CBS Records. Se ei kuitenkaan menestynyt. Singlen B-puolella oli molemmissa painoksissa kappale ”Captain Soul”.
18. heinäkuuta 1966 ”5D (Fifth Dimension)” ilmestyi The Byrdsin kolmannen studioalbumin "Fifth Dimension" avausraitana.
Arvo Haapanen

Arvo Wilhelm Haapanen (24. joulukuuta 1900 Helsinki – 28. helmikuuta 1990) oli Lepaan puutarhaopiston johtaja 1926–1955. 
Henkilöhistoria.
Arvo Haapasen vanhemmat olivat kouluneuvos Alexander Haapanen ja Julia Pletnew ja puoliso vuodesta 1925 Elmi Kettunen. Haapanen tuli ylioppilaaksi 1919, kävi Lepaan puutarhaopiston 1921 ja saksalaisen puutarhakoulun 1924. Maatalous- ja metsätieteiden maisteriksi hän valmistui 1932. Lepaan puutarhaopiston opettajaksi Haapanen tuli 1924. Vuodesta 1955 hän oli kirkkohallituksen tarkastaja.
Lepaan puutarhaopisto

Lepaan puutarhaopisto on alun perin Tyrvännön, sittemmin Hattulan kunnan Lepaan kylässä toiminut entinen oppilaitos, joka koulutti opiskelijoita puutarha-alalle. Nykyään alueella toimii Hämeen ammattikorkeakoulun Lepaan kampus. 
Oppilaitos perustettiin Lepaan kartanon maille, jonka omistaja Karl Fredrik Packalén testamenttasi tilansa vuonna 1902 puutarhuri- tai maanviljelyskoulua varten. Puutarhaoppilaitos perustettiin vuonna 1912 ja sen rinnalle puutarhakoulu vuonna 1923. Tilalla ovat toimineet myös 1959 perustettu emäntäkoulu ja vuodesta 1963 karjatalouskoulu, joka aiemmin oli Toijalan karjatalouskoulu. Lisäksi tilalla on ollut maanviljelyskoulu 1920–1953 ja kotitalouskoulu 1956–1958. Nykyään samalla alueella toimivat Hämeen ammattikorkeakoulun hortonomilinja ja Hämeen ammatti-instituutin puutarhurilinja.
Valtionpomologin virka yhdistettiin Lepaan puutarhaopiston hedelmänviljelyn lehtorin virkaan ja lakkautettiin vuonna 1932. Yksi tunnetuimmista valtionpomologeista ja Lepaan puutarhaopiston lehtoreista oli Bel Walter Heikel.
Haapaniemen sotakoulu

Haapaniemen sotakoulu, myöh. Haapaniemen kadettikoulu, Haapaniemen topografikunta, Haapaniemen kenttämittauskoulu oli vuonna 1779–1819 toiminut kadettikoulua vastaava oppilaitos. Koulu toimi aluksi Kuopiossa, mutta siirtyi seuraavana vuonna Rantasalmelle Haapaniemen ratsutilalle. Koulun perustajana pidetään Georg Magnus Sprengtportenia, jolla oli ollut sotilasvirkatalossaan Ristiinan Brahelinnassa vuodesta 1777 yksityinen upseerikoulu. Hän teki aloitteen Haapaniemen perustamiseksi. Alkuun koulusta valmistui upseereita vain Savon prikaatia varten, mutta toiminta laajentui 1782 käsittämään koko Suomen.
Koulun toiminta oli keskeytyksissä ajan, mutta jatkoi toimintaansa sen jälkeen vuoteen 1808, jolloin oppilaat siirrettiin kersantin arvoisina liikekannalle pantuihin joukkoihin. Tuolloin koulun oli läpäissyt 210 oppilasta. Tunnetuin koulun johtajista oli everstiluutnantti Samuel Möller (johtajana 1783–1788 ja 1791–1799). 
Sodan päätyttyä koulu jatkoi toimintaansa nimellä Haapaniemen topografikunta, ja 1816 se laajentui kadettikouluksi. Koulussa sattui tulipalo 1818, jolloin koulu siirrettiin Haminaan ja se sai nimekseen Suomen kadettikoulu. Koulun sijaintipaikalle Haapaniemeen pystytettiin 1931 muistokivi.
Osittain kaksikerroksisessa päärakennuksessa oli yläkerrassa oppilaiden asuntoja ja alakerrassa opetustilat ja opettajien asuntoja. Palaneen rakennuksen paikalle rakennettiin 1871 nykyinen hirsinen rakennus.
Kun koulun toiminta oli päättynyt, Haapaniemi annettiin vuokralle. Vuokraviljelijöinä toimivat 1800-luvulla muiden muassa kapteeni M. H. Swartz, kruununvouti Cajander ja K. Forss. Vuonna 1901 tilan osti Tuomas Kankkunen, jonka suvulla tila oli vielä 1990.
Puikkomonni

Puikkomonni ("Nematogenys inermis") on monnikaloihin kuuluva kalalaji, jota tavataan makeista vesistä Chilestä. Se on ainoa elävä laji puikkomonnien (Nematogenyidae) heimossa.
Koko ja ulkonäkö.
Puikkomonni voi suurimmillaan kasvaa noin 41 cm:n pituiseksi. Puikkomonni on ruumiinrakenteeltaan pitkulainen ja tyypillisiä piirteitä ovat kuonon 3 lyhyehköä viiksisäieparia, puuttuva rasvaevä, piikitön selkäevä, joka sijaitsee kalan keskiruumiissa, pyöreähkö pyrstöevä ja pienikokoiset silmät. Puikkomonnin ruumis on suomuton ja pohjaväriltään vaalean ruskea ja siinä on tummempia pilkkuja.
Puikkomonni on läheisintä sukua loismonneille (Trichomycteridae), ja katsottiin aikaisemmin kuuluvaksi siihen heimoon alaheimona Nematogenyinae.
Levinneisyys ja elintavat.
Aikaisemmin puikkomonnia tavattiin laajahkolta alueelta Chilen keski- ja eteläosista. Nykyisin sitä tavataan laikuttaisesti Concepciónin, Rancaguan ja Angolin läheisyydestä. Se elää joissa ja täysikasvuiset kalat liikkuvat syvemmällä kuin nuoret. Puikkomonnin ravintoa ovatselkärangattomat eläimet kuten nilviäiset, hyönteiset ja äyriäiset. Laji luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi ja kantaa uhkaavat saastuminen ja vedenotto.
Aura (sukunimi)

Aura on mm. seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Suomalainen kirjailija Betty Elfving (1837–1923) käytti taiteilijanimeä "Aura".
Aikuissosiaalityö

Vaikka aikuissosiaalityö on käsitteenä varsin uusi, on aikuisille suunnattua sosiaalityötä tehty läpi sosiaalihuollon ammatillisen historian. Monet aikuissosiaalityön asiakkaista ovat hyvin haastavissa elämäntilanteissa. Usein henkilökohtaiset ongelmat ovat kytköksissä yhteiskunnallisiin epäkohtiin, kuten työttömyyteen, asunnottomuuteen ja perusturvan heikkouteen. Aikuissosiaalityön tehtäväkenttiä
Aikuissosiaalityön tehtäväkenttiä ovat
Aikuisten sosiaalipalveluihin ja aikuissosiaalityöhön liittyvää palvelua toteutetaan kuntien sosiaalitoimistojen lisäksi julkisissa erityispalveluissa, sosiaalisissa järjestöissä ja kirkon diakoniatyössä.
Vinossa

Vinossa on suomalaisen rockyhtyeen Sue Van Doen kolmas studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2009 levymerkillä Riskirecords.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Vando Suvanto, sekä sovittanut Vando Suvanto, Jan Bunberg, Miska Simanainen ja Jyrki Nikkinen.
Lamosalali

Lamosalali ("Gaultheria procumbens") on kanervakasveihin kuuluva ainavihanta kasvi, jota esiintyy Pohjois-Amerikassa, Yhdysvaltojen itäosassa etelässä Alabamasta pohjoisessa Maineen sekä Kanadassa itäosassa ja Manitobassa. Lamosalali on 10–15 senttimetriä korkeaksi kasvava rönsyilevä, maata peittävä varpu, jolla on soikeat, ehyet, tummanvihreät ja kiiltävät lehdet.
Lamosalali tuottaa lääkekäyttöön metyylisalisylaattia. Sitä viljellään myös ruukkukasvina joulukukaksi.