tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Karl Brjullov

Karl Pavlovitš Brjullov (; 23. joulukuuta 1799 Pietari – 23. kesäkuuta 1852 Manziana lähellä Roomaa) oli venäläinen taidemaalari. Hän oli ensimmäinen kansainvälistä kuuluisuutta saanut venäläinen taidemaalari. Häntä pidetään keskeisenä hahmona Venäjän maalaustaiteessa siirryttäessä uusklassisismista romantiikkaan.
Elämäkerta.
Karl Brjullov syntyi Pietarissa ranskalaistaustaiselle Pavel Ivanovitš Brulleaulle ja tämän venäjänsaksalaiselle vaimolle Maria Ivanovna Schroederille. Carle Brulleau (nimen oikeinkirjoitus ennen vuotta 1822) tunsi lapsuudessaan vetoa Italiaan. Huolimatta koulutuksestaan Keisarillisessa taideakatemiassa vuosina 1809–1821, Brjullov ei koskaan omaksunut professoreidensa opettamaa ja veljensä, arkkitehti ja akvarellisti Aleksandr Brjullovin edistämää klassista tyyliä. Ansioiduttuaan lupaavana ja mielikuvituksellisena opiskelijana, hän lähti vuonna 1822 Taiteilijain kannustamisyhdistyksen stipendin tukemana veljensä Aleksandrin kanssa Venäjältä Roomaan, jossa hän työskenteli vuoteen 1835 asti muotokuva- ja laatukuvamaalarina. Hän sai jonkin verran mainetta historiamaalauksillaan.
Brjullovin tunnetuin taulu "Pompejin viimeinen päivä" (1830–1833) on leveä sommitelma, jota Aleksandr Puškin ja Nikolai Gogol vertasivat Rubensin ja Van Dyckin parhaimpiin teoksiin. Se aiheutti sensaation Italiassa ja kasvatti Brjullovin mainetta. Tämän taulun viimeistelyn jälkeen hän palasi voittoisasti Venäjälle, jossa hänestä tuli useiden aristokraattien ja älykköjen ystävä. Hän sai viran Keisarillisessa taideakatemiassa.
Opettaessaan akatemiassa vuosina 1836–1848 hän kehitti muotokuvatyylin, jossa yhdistyivät uusklassisismin yksinkertaisuus romanttisiin suuntaviivoihin. Hänen terveytensä heikkeni rajusti hänen työstäessään Iisakinkirkon kattomaalauksia. Lääkäreidensä kehotuksesta Brjullov lähti Venäjältä Madeiralle vuonna 1849 ja vietti elämänsä kolme viimeistä vuotta Italiassa. Hänet on haudattu Rooman protestanttiselle hautausmaalle.
Eila Kelo

Eila Anneli Kelo (o.s. Aaltonen, s. 30. tammikuuta 1948 Raisio) on suomalainen entinen korkeushyppääjä ja viisiottelija. Hän edusti seuratasolla Tervakosken Patoa ja Viipurin Urheilijoita. Uransa hän lopetti kauden 1976 jälkeen.
Kelo voitti korkeushypyn Suomen mestaruuden vuonna 1970 ja piti kesäkuussa 1973 vähän aikaa hallussaan korkeushypyn Suomen ennätystä tuloksellaan 173 senttimetriä. Hän hyppäsi ennätyksekseen ulkona 174 senttiä (1975) ja hallissa 176 senttiä (1974). Kelolla on Kalevan kisoista yhteensä kaikkiaan 12 mitalia korkeushypystä ja viisiottelusta, jossa hän otteli ennätyksekseen 3607 pistettä vuonna 1973.
Kelo on yleisurheilun Suomen mestareiden Milla Kelon ja Niina Kelon äiti ja toimi myös heidän valmentajanaan. Nykyään hän toimii yleisurheilun valmennustehtävissä Keski-Uudenmaan Yleisurheilussa.
Työstään yleisurheilussa Eila Kelo palkittiin Euroopan Yleisurheiluliiton (EA) naisvaikuttajapalkinnolla vuoden 2009 saavutuksista. Hänelle on myönnetty Alfred Kordelinin säätiön lasten ja nuorten valmentajapalkinto kaksi kertaa, vuosina 1994 ja 2021.
Swordfish-luokka (hävittäjä)

Swordfish-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden Armstrong Mitchell and Companyn valmistaman aluksen muodostama torpedovenehävittäjäluokka (). 
Suunnittelu.
Luokan alusten voimanlähteenä olivat Yarrow-kattilat, joiden avulla ne saavuttivat vaaditun 27 solmun nopeuden.
HMS Zebra (1895)

HMS Zebra oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1900 palvelukseenotettu Zebra-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 7. helmikuuta 1894 Thames Ironworks and Shipbuilding Companyltä Bow Creekistä Thames-joen suulta osana vuosien 1893-1894 laivasto-ohjelmaa, jolloin sen valmistumisajankohdaksi määrättiin 7. kesäkuuta 1895. Köli laskettiin 1. heinäkuuta 1894. Alus laskettiin vesille 13. joulukuuta 1895 ja valmistui tammikuussa 1900.
Palvelus.
Alus oli koko uransa ajan Britteinsaarilla. Sen savuhormit pidennettiin vuoden 1903 jälkeen. Alus myytiin romutettavaksi 30. heinäkuuta 1914.
Zebra-luokka (hävittäjä)

Zebra-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston torpedovenehävittäjäluokka (). 
Suunnittelu.
Alusten voimanlähteenä olivat 4 500 hevosvoiman White-Forster -kattilat, joiden avulla ne saavuttivat vaaditun 27 solmun nopeuden.
Gloster Javelin

Gloster Javelin on brittiläinen, Gloster Aircraft Companyn valmistama kaksimoottorinen ja kaksipaikkainen yö- ja jokasään suihkuhävittäjä. Deltasiipisen ja T-pyrstöisen koneen prototyyppi lensi ensilentonsa 26. marraskuuta 1951. Ensimmäinen sarjatuotantokone (sarjanumero "XA570") toimitettiin 24. helmikuuta 1956. Konetyyppi poistettiin palveluskäytöstä vuonna 1968.
Javelin suunniteltiin RAF:n ensimmäiseksi jokasäänhävittäjäksi ilmailuministeriön F.4/48 -spesifikaation mukaisesti. Gloster Aircraft Company sai tilauksen viidestä GA.5 -prototyypistä vuonna 1948, ja ensimmäisen koneen valmistus alkoi toukokuussa 1949, mutta GA.5 FAW.1 ("Fighter, All Weather") valmistui vasta 26. marraskuuta 1951 ja lensi ensilentonsa 22. heinäkuuta 1954. Konetyypin kehitys kohtasi takaiskuja, sen kolme prototyyppiä menetettiin lento-onnettomuuksissa. Tämä johti mallin uudelleen suunnitteluun, mikä viivästytti sen palveluskäyttöön tuloa useilla vuosilla. Myöhemmin mallin korkealla lentämisen ominaisuudet todettiin hyviksi, sen saavuttama lakikorkeus oli 16 000 m. Gloster Javelin oli tehtaansa viimeinen tuote sen pitkässä taistelukoneiden sarjassa. Jatkokehitys kevensi konetyypin järeätä tykkiaseistusta, neljän 30 mm tykin sijaan oli myöhemmissä versioissa niitä kaksi. Enimmillään 14 Royal Air Forcen eskadroonaa oli varustettu Javelin-hävittäjillä.
Bobrynets

Bobrynets () on kaupunki ja Bobrynetsin piirin keskus Ukrainan Kirovohradin alueen eteläosissa. Kaupungin kautta kulkee Kirovohradista etelään Mykolajiviin johtava kansallinen maantie N14. Kaupunkiin johtaa myös rautatie.
Kaupungissa arvioitiin vuonna 2013 olevan 10 991 asukasta. Koko piirissä oli saman arvion mukaan 26 534 asukasta.
Carl-Johan Siegberg

Carl-Johan (Jukka) Siegberg (1944 – 28. tammikuuta 2012 Parainen) oli suomalainen lääkäri ja sotakirurgi.
Siegberg kirjoitti ylioppilaaksi Maunulan yhteiskoulusta 1964 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1973 Helsingin yliopistosta. Hän erikoistui kirurgian erikoislääkäriksi 1980 ja urologiksi 1984. Hän toimi Suomessa lääkärinä useilla paikkakunnilla eri tehtävissä ja SPR:n lähettämänä lääkärinä vuodesta 1989 monissa kriisimaissa.
Siegberg voitti nuorena nyrkkeilyn Suomen-mestaruuskilpailuissa hopeaa 61-kiloisten sarjassa.
Esteri Paalanen

Toini Esteri Paalanen (o.s. Haapanen; 16. huhtikuuta 1886 Karvia – 13. tammikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja suomentaja joka käytti nimimerkkiä Kaarina.
Teoksia.
Nimellä Esteri Paalanen:
Nimimerkillä Kaarina:
Suomennoksia.
Nimellä "Esteri Haapanen":
Alina Mattila

Alina Marketta Kinnunen (o.s. Mattila, s. 27. joulukuuta 1982 Yläne) on suomalainen korkeushyppääjä. Hän edusti vuoteen 2005 asti Yläneen Kiriä ja sen jälkeen Jyväskylän Kenttäurheilijoita.
Mattila voitti korkeushypyn Suomen mestaruuden vuonna 2004 ja sijoittui SM-hopealle 2006 ja 2007 sekä SM-pronssille 2005. SM-halleissa hän saavutti kultamitalin 2005, 2006, 2007 sekä pronssimitalin 2004. 
Mattila hyppäsi ennätyksekseen 186 senttimetriä Jyväskylässä 2006.
Norman Gimbel

Norman Gimbel (16. marraskuuta 1927 New York – 19. joulukuuta 2018 Montecino, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sanoittaja. Hänen tunnetuimpia tekstejään ovat ”The Girl from Ipanema”, ”I Will Wait for You” ja ”Killing Me Softly”, josta hänet palkittiin Grammyllä. 
Gimbel syntyi New Yorkin Brooklynissä ja opiskeli Baruch Collegessa ja Columbian yliopistossa. Hänen varhaisia hittejään olivat ”Ricochet Romance” (1953) ja ”Canadian Sunset” (1956). Säveltäjä Moose Charlapin kanssa hän teki kaksi Broadway-musikaalia: "Whoop-Up" ja "The Conquering Hero".
Gimbel kirjoitti englanninkieliset sanat muun muassa suureen bossa nova -hittiin ”The Girl from Ipanema” ja alun perin Jacques Demyn ranskaksi sanoittamaan lauluun ”I Will Wait for You” eli teemaan elokuvasta "Cherbourgin sateenvarjot". Gimbel työskenteli kymmenissä elokuvissa. Hänelle myönnettiin vuonna 1973 vuoden laulun Grammy-palkinto laulusta ”Killing Me Softly With His Song” (sävellys: Charles Fox, levytys: Roberta Flack). Vuonna 1979 hän sai parhaan laulun Oscar-palkinnon kappaleella ”It Goes Like It Goes” elokuvasta "Norma Rae". Musiikin oli tehnyt David Shire. Gimbel otettiin mukaan Songwriters Hall of Fameen vuonna 1984.
Roy Turk

Roy Turk (20. syyskuuta 1892 New York, New York – 30. marraskuuta 1934 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä. Hän opiskeli City Collegessa ja palveli ensimmäisessä maailmansodassa Yhdysvaltain laivastossa. Sodan jälkeen hän alkoi kirjoittaa sanoituksia vaudeville-esiintyjille, kuten Rock &amp; White, Nora Bayes ja Sophie Tucker. Hän toimi sitten vakituisena sanoittajana Tin Pan Alleyn kustantajille, ja myöhemmin hän siirtyi Hollywoodiin kirjoittamaan elokuvia varten.
Turk teki yhteistyötä muiden muassa Harry Akstin, George Meyerin, Charles Tobiasin, Arthur Johnstonin, Maceo Pinkardin ja J. Russel Robinsonin kanssa. Vuosina 1928–1933 hän teki erityisen läheistä yhteistyötä Fred E. Ahlertin kanssa; hänen luultavasti tunnetuin laulunsa, "Mean To Me", kirjoitettiin vuonna 1928 Fred Ahlertin musiikkiin, ja siitä on sittemmin tullut jazzstandardi, jonka on levyttänyt esimerkiksi Billie Holliday. Muihin Turkin lauluihin kuuluu esimerkiksi "Are You Lonesome Tonight?" (Lou Handmanin kanssa, 1927), josta tuli hitti Elvis Presleyn esittämänä.
Turk kuului American Society of Composers, Authors and Publishersiin, ja hänet otettiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970.
Quail-luokka

Quail-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston torpedovenehävittäjäluokka (). Jäljellä olevat luokan alukset luokiteltiin 30 solmun nelisavuhormisina lokakuussa 1913 B-luokkaan.
Ulkomaisten alusten kasvaneet nopeudet määrittivät torpedovenehävittäjille suuremman 30 solmun nopeuden tarpeen. Amiraliteetti teki uudet tilaukset 30 solmun nopeuden omaavista aluksista, mutta ne eivät kyenneet saavuttamaan vaadittua nopeutta huonoissa olosuhteissa.
Alusten voimanlähteenä olivat 6 300 hevosvoiman Normand-kattilat, joiden avulla ne saavuttivat vaaditun 30 solmun nopeuden. Niiden aseistuksen rungon muodostivat 12 naulan tykki ja torpedoputket.
Jodikloridi

Jodikloridi eli jodimonokloridi (ICl) on jodin ja kloorin muodostama epäorgaaninen interhalogeeniyhdiste. Sitä käytetään pääasiassa orgaanisessa ja analyyttisessä kemiassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Jodikloridi on molekyyliyhdiste, joka esiintyy kahdessa eri kidemuodossa, α- ja β-muodoissa. Näistä α-ICl on punaisia kiteitä, jotka sulavat korkeammassa lämpötilassa kuin levymäiset ja mustat β-ICl-kiteet. Yhdiste liukenee veteen, mutta hydrolysoituu osittain vetykloridiksi ja jodihapokkeeksi. Veden lisäksi se liukenee myös muun muassa etanoliin, asetoniin ja hiilidisulfidiin.
Jodikloridia valmistetaan jodin reaktiolla nestemäisen kloorin kanssa. Vesiliuoksia voidaan valmistaa myös käyttämällä jodia ja vetykloridin ja kloorin seosta.
I2 + Cl2 → 2 ICl
Jos klooria on ylimäärä, muodostuu joditrikloridia. Tämä on reversiibeli tasapainoreaktio.
 ICl + Cl2 formula_1 ICl3
Jodikloridia käytetään aromaattisten yhdisteiden jodaukseen, ja tyydyttymättömien yhdisteiden kanssa se muodostaa sekä klooratun että jodatun johdannaisen. Lisäksi sitä voidaan käyttää hiili-metalli-sidoksen katkaisemiseen. Analyyttisessä kemiassa jodikloridia käytetään niin kutsuttuna Wijsin liuoksena rasvojen jodiluvun määrittämiseen.
Grenadan vaakuna

Grenadan vaakuna on Grenadan tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se otettiin käyttöön maan itsenäistyessä vuonna 1974.
Nelijakoisen kilven ensimmäisessä ja neljännessä kentässä on leijona kuvaamassa menneitä ja nykyisiä yhdyssiteitä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Toisessa ja kolmannessa kentässä on lilja katolisen uskon vertauskuvana. Kilven keskellä on laiva, joka kuvaa Kristoffer Kolumbuksen rantautumista Grenadaan ja nykyaikana maan turismia ja vesillä risteilyä. Kilvessä on samat värit kuin maan lipussa, punainen, keltainen ja vihreä, jotka kuvaavat siinä rohkeutta, aurinkoa ja maataloutta.
Kilvenkannattajina on vyötiäinen ja grenadanjuoksukyyhky, jotka kertovat maan eläimistöstä. Kilven alla on kuvattuna Grand Etang -järvi. Etualalla on kaakaopapu ja muskottipähkinä, taustalla maissi ja banaanipuu, jotka liittyvät Grenadan maatalouteen. Kypärässä on viisisakarainen tähti kuvaamassa kansan toiveita, pyrkimyksiä ja ihanteita. Kypärän silmikon seitsemän kalteria ja kypärän yläpuolella olevat seitsemän ruusua symboloivat valtion seitsemää aluetta. Kypärän yläpuolella on myös kansalliskukka bougainvillean oksia. Vaakunassa on motto "Ever conscious of God, we aspire, build and advance as one people".
Maisema, La Dominique (Hiva Oa)

Maisema, La Dominique (Hiva Oa), tai Maisema, sika ja hevonen (Hiva Oa) on Paul Gauguinin (1848–1903) öljymaalaus kankaalle, kooltaan 75×67 cm. Vuoden 1903 teos oli tärkeimpiin jälki-impressionisteihin kuuluneen taiteilijan viimeisimpiä töitä, ellei viimeinen. Hän kuoli Hiva Oalla toukokuussa 1903.
Värimaailma.
Arkaaistunnelmainen maalaus kuvaa Hiva Oa -saaren luontoa voimakkain värein. Gauguin käytti synteettistä maalaustapaa pyrkien symboliseen ilmaisuun. Maisemasta erottuu ihmisasumus, muutamia eläimiä, puiden varjoja ja heinikkoa taustanaan oranssi taivas. Oranssia sävyä on myös asuinrakennuksessa ja siellä täällä vihreän ja sinisen kasvuston lomassa.
Alkuperäisyyden etsintää Tyynenmeren saarilla.
Kuten monet Gauguinin tahitilaisteokset, maalaus korostaa ihmisen, eläinten ja luonnon alkuperäistä yhteyttä. Hän oli jättänyt "keinotekoisen ja sovinnaisen" taakseen, vuonna 1891, muuttaessaan pois Pariisista, jonka jälkeen hän kävi täällä vain muutamaan otteeseen. Hän asui loppuelämänsä Ranskan Polynesiaan kuuluvilla Tyynenmeren saarilla, joista hän sai aiheet maalauksiinsa. Alkuun hän asui Tahitilla, mutta siirtyi 1901 Hiva Oan saarelle. Saari oli saanut teoksen nimessä olevan La Dominique -nimen löytöretkeilijä Alvaro de Mendanalta 1595. Ranskalaisille se päätyi 1800-luvulla.
Paratiisin ohella Paul Gauguin sai kokea saarella myös vaikeuksia, kuten köyhyyttä ja riitoja paikallisten viranomaisten kanssa.
Vaikutus.
Viime vuosina on Suomessa tuotu esille teoksen vaikutuksia suomalaisiin taiteilijoihin, esimerkiksi vaikutuksia Alvar Cawénin varhaisempaan tuotantoon.
Erityisesti Cawénin Bretagnessa 1911 tekemä maalaus "Saint Germain" on osin mukaelma Gauguinin Hiva Oan maisemasta. Mukana on esikuvan mukaisesti arkaainen mytologia, syntetistinen ja dekoratiivinen maalaustapa, kaksiulotteisuutta sekä hevosia ja vettä. Bretagne on muuntunut kohti etelämerellistä paratiisia.
HMS Ardent (1913)

HMS Ardent (viirinumero H78) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Acasta-luokan hävittäjä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuosien 1911–1912 laivasto-ohjelmassa William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin 9. lokakuuta 1912. Alus laskettiin vesille 8. syyskuuta 1913. Se nimettiin lokakuussa uudelleen "HMS Kenriciksi", mutta alkuperäinen nimi palautettiin hieman myöhemmin. Alus valmistui helmikuussa 1914.
Palvelus.
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa 4. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se oli Suuressa laivastossa. Saksan keisarikunnan laivaston taistelulaiva "SMS Westfalenin" apuaseiden tuli upotti aluksen Skagerrakin taistelussa 1. kesäkuuta 1916.
Roger Ailes

Roger Eugene Ailes (15. toukokuuta 1940 Warren, Ohio – 18. toukokuuta 2017 Palm Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen televisiojohtaja ja mediakonsultti. Hänet tunnettiin parhaiten Fox Newsin ja Fox Television Stations Groupin toimitusjohtajana; hän hoiti tehtävää heinäkuuhun 2016 asti, jolloin erosi tehtävistään seksuaaliahdistelusyytösten vuoksi.
Ennen televisiojohtajan uraansa Ailes toimi republikaanipresidenttien Richard Nixonin, Ronald Reaganin ja George H. W. Bushin sekä Rudy Giulianin ensimmäisen pormestarinvaalikampanjan mediakonsulttina. Hän myös toimi 1990-luvun alussa jonkin aikaa NBC:n kaapeliuutistoiminnan johtajana, ennen kuin siirtyi Foxille.
Vuonna 1996 Ailes perusti Fox News -uutiskanavan, ja uutistoiminnan on arvioitu edistäneen Yhdysvaltojen kahtiajakautuneisuutta.
Erottuaan Foxin toimitusjohtajan tehtävistä Ailes toimi jonkin aikaa Donald Trumpin vuoden 2016 presidentinvaalikampanjan neuvonantajana, auttaen Trumpia valmistautumaan vaaliväittelyihin.
Ailes kuoli Floridan Palm Beachissa 18. toukokuuta 2017 lyötyään päänsä viikkoa aiemmin kaatumisen yhteydessä. Palm Beachin piirikunnan kuolemansyyntutkijan mukaan Ailesin kuolinsyynä oli kovakalvonalainen verenvuoto, jota hänen sairastamansa hemofilia pahensi.
Toimittaja Gabriel Sherman julkaisi Ailesin TV-urasta kirjan "The Loudest Voice in the Room", ja sen pohjalta tehtiin vuonna 2019 TV-sarja "The Loudest Voice", jossa häntä esittää Russell Crowe. Samana vuonna sai ensi-iltansa myös elokuva "Bombshell", jossa Ailesia esittää John Lithgow.
Maantiesilta, L’Estaque

Maantiesilta, L'Estaque on Paul Cézannen (1839–1906) öljymaalaus kankaalle, kooltaan 56 × 65,5 cm. Teos on vuosilta 1883–1885 ja kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Maalaustapa ja provinienssi.
Cézanne maalasi pinnat vierekkäin asetelluin ja rytmiä luovin siveltimenvedoin. Näin hän ilmaisi omaa kokemustaan enemmän kuin silmin nähtyä todellisuutta. Tämä taiteen tekotapa "modulaatio" eli pinnan rakenteen jakaminen kokonaisuudeksi tällä tavoin yleistyi Suomessakin myöhemmin laajemminkin uuden taiteen tekotavaksi.
Cézannen Maantiesilta, L'Estaque kuului aiemmin taidekauppias Ambroise Vollardin kokoelmiin. Maalaus oli esillä Roger Fryn järjestämässä "Manet and the Post-Impressionists" -näyttelyssä, josta se hankittiin Antellin kokoelmiin vuonna 1911.
Vaikutus.
Suomessa tästä Maantiesilta, L'Estaque -maalauksesta otti moni nuori suomalainen taiteilija oppia omiin teoksiinsa. Ainakin Tyko Sallisen, Yrjö Ollilan, Ragnar Ekelundin ja Ilmari Aallon tuotannossa näkyy Cézannen käyttämä maalaustapa. Myös tuon ajan taiteentuntijoissa oli niitä, jotka halusivat tukea taiteilijoita heidän ilmaisussaan. Tällaisia olivat esimerkiksi Sigurd Frosterus sekä Oslon Nasjonalgallerietin johtaja ja Munchin ystävä Jens Thiisil. Viimeksi mainittu myös esitelmöi Helsingissä impressionistista taidetta seuranneista pyrkimyksistä vuonna 1911 ja 1913.
Meksikon vaakuna

Meksikon vaakuna on Meksikon tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Vaakuna vakiintui nykyiseen muotoonsa vuonna 1968, kun maassa järjestettiin olympialaiset. Vaakuna on myös Meksikon lipun keskellä.
Vaakunassa on nokassaan ja oikeassa jalassaan käärmettä pitävä maakotka, joka seisoo opuntiakaktuksella. Kaktuksen alla on saarta ja vettä esittävät kuviot. Kuva viittaa tarinaan Tenochtitlánin eli nykyisen Méxicon kaupungin perustamisesta. Asteekkien piti löytää järvi, jossa on saari, jossa kasvaa kaktus, jolle suussaan käärmettä pitävä kotka laskeutuisi oikean kaupungin paikan merkiksi. Vaakunassa on lisäksi tammen ja laakeripuun lehviä sidottuina yhteen nauhalla, jossa on Meksikon lipun värit.
Alfred Bryan

Alfred Bryan (15. syyskuuta 1871 Brantford – 1. huhtikuuta 1958 Gladstone) oli kanadalainen populaarimusiikin sanoittaja.
Bryan työskenteli New Yorkissa musiikin sovittajana ja teki 1910- ja 1920-lukujen vaihteessa musiikkia useisiin Broadway-näytelmiin. 1920-luvulla hän muutti Hollywoodiin tekemään elokuvamusiikkia.
Bryan työskenteli uransa aikana useiden säveltäjien kanssa – hänen yhteistyökumppaneihinsa kuuluivat muun muassa Fred Fisher, Larry Stock ja Joe McCarthy. Hänen suosituimmaksi sanoituksekseen tuli Al Piantadosin säveltämä pasifistinen laulu ”I Didn’t Raise My Boy to Be a Soldier” vuodelta 1915. Kappaletta myytiin 650 000 kappaletta ensimmäisen kolmen kuukauden aikana ja siitä tuli yksi vuoden myydyimmistä kappaleista Yhdysvalloissa. Vaikka Bryan ei itse ollut pasifisti, hän onnistui kuvaamaan Yhdysvalloissa vallalla ollutta sodanvastaisuutta osuvasti. Yleisön mielialojen muuttuessa Bryan julkaisi myös sotaan myönteisemmin suhtautuvia kappaleita.
Jemenin presidentinvaali 2012

Presidentinvaali Jemenissä järjestettiin 21. helmikuuta 2012. Vaalin ainoa ehdokas oli varapresidentti Abdrabuh Mansur Hadi.
Tausta.
Jemenin levottomuuksien 2011–2012 aikaan Persianlahden arabimaiden yhteistyöneuvosto ehdotti sopimusta, jonka mukaan presidentti Ali Abdullah Saleh siirtäisi valtaansa varapresidentti Abdrabuh Mansur Hadille. Saleh allekirjoitti sopimuksen marraskuussa 2011, jolloin sovittiin että hän pysyy presidenttinä vielä kolme kuukautta, jonka jälkeen järjestettäisiin uudet vaalit.
Viola Davis

Viola Davis (s. 11. elokuuta 1965 St. Matthews, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu elokuva-, televisio- ja teatterinäyttelijä.
Ura.
Davis sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa naissivuosasta elokuvassa "Doubt – Epäilys" (2008) ja toisen naispääosasta "Piiat" (2011). Vuonna 2015 Davis voitti ensimmäisenä mustana naisena parhaan naispääosan Emmyn roolistaan draamasarjassa "How to Get Away with Murder".
Hänet palkittiin vuonna 2017 parhaan naissivuosan Oscarilla ja Golden Globella roolistaan elokuvassa "Fences" (2016).
Vuonna 2023 Davis palkittiin Grammy-palkinnolla. Palkinnon myötä Davisista tuli yksi harvoista taiteilijoista, joka on voittanut niin Emmy-, Grammy-, Oscar- kuin Tony-palkinnonkin.
Yksityiselämä.
Davis vihittiin Julius Tennonin kanssa vuonna 2003. Heillä on myös yhteinen tuotantostudio.
Ladywood

Ladywood on yksi Birminghamin kaupungin kymmenestä vaalipiiristä. Se muodostuu neljästä äänestysalueesta: Aston, Ladywood, Nechells ja Soho. Vuonna 2009 Ladywoodissa oli 112 500 asukasta. Vuonna 2001 lähes kaksi kolmasosaa alueen asukkaista kuului etnisiin vähemmistöihin, kun koko Birminghamin alueella heitä on vajaa kolmannes.
2010-luvulla Ladywoodin alue on ollut koko Yhdistyneen kuningaskunnan pahimmin työttömyydestä kärsinyt alue; tammikuussa 2012 työttömyysaste oli 12,4%.
Ostroh

Ostroh () on läntisessä Ukrainassa Rivnen alueen eteläosissa sijaitseva historiallisesti merkittävä kaupunki. Se sijaitsee pohjoiseen laskevan Horynjoen varrella, joka on Dneprin tärkeän sivuhaaran Pripetin merkittävä haarauma.
Historiaa.
Paikkakunta mainitaan historiallisissa kronikoissa jo vuonna 1100. Paikkakunta siirtyi 1300-luvun jälkipuoliskolla Liettuan suuriruhtinaskunnan osaksi. Kaupunki on saanut nimensä ortodoksisesta Ostrozkin (Ostrogski) ruhtinassuvusta, joka rakennutti sinne linnan ja luostarin. Kaupungista tuli tärkeä kulttuurin, uskonnon ja talouden keskus. Kaupunkioikeudet paikkakunta sai 1528. Kaupunkiin perustettiin 1570-luvulla ortodoksinen Ostrohin akatemia ja kirjapaino, jossa kirjanpainaja Ivan Fjodorovin (, ) johdolla painettiin muun muassa 1581 ensimmäinen sekä Vanhan että Uuden testamentin sisältänyt Raamattu kirkkoslaavilla (Ostrohin Raamattu). Kaupunki menetti kuitenkin seuraavan vuosisadan aikana keskeisen asemansa maan uskonnollisessa ja kulttuurielämässä valtakunnan eliitin puolalaistumisen ja katolistumisen myötä.
1600-luvun puolivälissä kaupungin linnoitus ja kirkko tuhottiin taisteluissa. Puolan vuoden 1793 jaossa paikkakunta siirtyi osaksi Venäjän keisarikuntaa.
Nykyään kaupungissa toimii muun muassa meijeri, olutpanimo, asvalttiasema ja tiilitehdas sekä ratakiskojen korjauspaja. Korkea-asteen opetus aloitettiin uudelleen vuonna 1994, ja kaupungissa on nykyään yksi Ukrainan yliopisto-opetusta antavista oppilaitoksista.
Hallinto ja väestö.
Ostroh on hallinnollisesti suoraan aluehallinnon alainen. Asukasluvuksi arvioitiin vuoden 2011 alussa 15 528. Ostroh oli aiemman, maaseutuvaltaisen Ostrohin piirin (88 938 as.) hallintokeskus. Kesän 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa, jossa Ukrainan piirien lukumäärää karsittiin, Ostrohin kaupunki ja Ostrohin piiri liitettiin osaksi laajempaa Rivnen piiriä.
Länsisataman aluerakentamisprojekti

Länsisataman aluerakentamisprojekti viittaa Helsingin Länsisataman kaupunginosan rakentamiseen osaksi Helsingin kantakaupungin laajennusprojektia. Siihen kuuluvat Jätkäsaari, Ruoholahti, Salmisaari, Lapinlahti, Hernesaari, Eiranranta ja Punavuoren Telakkaranta. Työ käynnistyi, kun Jätkäsaaressa sijainneet Länsisataman rahtisatamatoiminnot lakkautettiin ja siirrettiin Vuosaaren satamaan vuoden 2008 lopussa. Kaupunginosan suunnittelu- ja rakentamisprosessi etenee vaiheittain ja kestää 20–30 vuotta.
Pääosa projektin maa-alasta on sadan viime vuoden aikana täytettyä merialuetta. Projektialueen toteutus alkoi Ruoholahdessa purku- ja meritäyttötöillä 1980-luvun lopulla. 
Jätkäsaari.
Jätkäsaaren rakentaminen alkoi syksyllä 2008, jolloin käynnistyi Ruoholahden ja Jätkäsaaren välisen Crusellin­sillan rakentaminen. Ensimmäisinä rakennuksina valmistui Saukonpaaden alueelle yksityinen syöpäsairaala ja tutkimuslaitos Docrates. Asuinrakentaminen aloitettiin Saukonpaaden sekä Hietasaaren ja Jätkäsaarenkallion alueilta. Ensimmäiset asukkaat muuttivat Saukonpaateen toukokuussa 2012.
Vuoden 2012 tapahtumia.
Raitioliikenne Jätkäsaareen alkoi tammikuussa 2012, kun Salmisaareen päättynyt linja 8 jatkettiin Crusellinsillan kautta Saukonpaateen. Saman vuoden elokuussa linja 9 jatkettiin keskustasta Länsilinkin kautta Länsiterminaalille. 
Vuoden 2016 tapahtumia.
Säilyviä kohteita, jotka osaltaan kertovat oman tarinansa Jätkäsaaren historiasta ovat:
Suurimmalle osalle Länsisataman uusista alueista on jo laadittu asemakaavat. Asemakaavat valmistelee kaupunkisuunnitteluvirasto, ja ne hyväksyy lopullisesti kaupunginvaltuusto.
Voldemar Ilja

Voldemar Ilja (13. marraskuuta 1922 Misso – 16. joulukuuta 2010 Tallinna) oli virolainen kirkkohistorioitsija, teologian tohtori ja evankelis-luterilaisen kirkon pastori. Tutkimustyössään hän keskittyi Viron herrnhutilaisuuden historiaan.
Pako metsiin ja keskitysleirituomio.
Voldemar Ilja varttui herrnhutilaisessa ympäristössä Etelä-Virossa. Herätys oli levinnyt alueelle jo 1730-luvulta alkaen.
Ilja pakeni toisen maailmansodan aikana metsiin ensin Saksan miehitysarmeijaa, sitten neuvostoviranomaisia. Hänet saatiin kuitenkin kiinni vuonna 1953, ja seurauksena oli tuomio keskitysleirille Arkangelin alueelle. Hänet vapautettiin seuraavana vuonna, kun Stalinin kuoleman jälkeen Neuvostoliitossa koittanut suojasää alkoi.
Pappina ja opettajana Neuvosto-Virossa.
Ilja aloitti vapauduttuaan teologian opinnot, mutta pappispulan vuoksi hän joutui jo seuraavana vuonna papiksi Itä-Viroon. Koska Ilja osasi suomea, hän teki työtä myös Neuvostoliiton inkeriläisten keskuudessa. Myöhemmin Iljasta tuli kirkkohistorian opettaja kirkon seminaariin. Tuohon aikaan pitkälti herrnhutilaiset pitivät yllä kirkon toimintaa, ja pappisseminaarin opiskelijoista puolet tuli herätysliikkeen piiristä. Ilja kiinnostui herrnhutilaisuuden tutkimisesta.
Tallinnan ja Helsingin välinen laivayhteys avautui vuonna 1965, ja seuraavana vuonna Helsingin yliopiston kirkkohistorian professori Kauko Pirinen vei ryhmän teologian opiskelijoita Tallinnaan. Vierailun myötä Ilja tutustui ensiksikin tulevaan vaimoonsa, teologian opiskelija Elli Huuhtaseen, ja toiseksi professori Pirinen ryhtyi ohjaamaan Iljan tutkimustyötä.
Viron herrnhutilaisuuden tutkijana.
Iljan tutkimustyö eteni aluksi vaivalloisesti, koska hän ei päässyt tarvitsemilleen arkisto- ja yliopistovierailuille ulkomaille ennen 1980-lukua. Päätyökseen hän toimi Tallinnan Nõmmen kirkkoherrana ja sittemmin Viron evankelis-luterilaisen kirkon teologisen instituutin johtajana. Ulkomaanyhteyksien avauduttua tutkimustyö pääsi uuteen vauhtiin, ja Ilja väitteli Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa vuonna 1995. Väitöksen myötä Viron kirkkohistorian tutkimus, joka oli ollut neuvostoaikana pysähdyksissä, sai uuden alun.
Sittemmin 2000-luvulla Ilja julkaisi viisi Viron herrnhutilaisuutta käsitellyttä teosta. Tutkimuksissaan hän päätyi herrnhutilaisuuden merkitystä koskien samaan käsitykseen kuin Viron kansallisen kirkkohistorian luoja, professori Olaf Sild. Heidän mukaansa herrnhutilaisuudella oli ollut ratkaiseva osuus Viron kristillistymisessä.
Maaseudun Tulevaisuus (yhtye)

Maaseudun Tulevaisuus on suomalainen yhtye, joka on kotoisin Kyyjärveltä ja se perustettiin 1983. Yhtye julkaisi vuosina 1988-1989 kaksi albumia, joista molemmat julkaisi Hiljaiset Levyt. Vuonna 2012 yhtyeen koko levytetty tuotanto julkaistiin kahden cd:n kokoelmana "Complete". Kokoelman julkaisi Rocket Records.
__notoc__
Octavia Spencer

Octavia L. Spencer (s. 25. toukokuuta 1970 Montgomery, Alabama, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hänet palkittiin Minny Jacksonin roolistaan elokuvassa "Piiat" (2011) parhaan naissivuosan Oscarilla, Golden Globella, Baftalla ja SAG-palkinnolla. Spencer on vieraillut muun muassa televisiosarjoissa "Rillit huurussa", "30 Rock", "Waverly Placen velhot" ja "Dollhouse".
Vuonna 2016 Spencer sai parhaan naissivuosan Oscar, Golden Globe ja SAG-ehdokkuudet roolistaan elokuvassa "Hidden Figures – varjoon jääneet" (2016).
Vuonna 2017 hän sai parhaan naissivuosan Golden Globe -ehdokkuuden roolistaan fantasiaelokuvassa "The Shape of Water" (2017).
Spencer on suorittanut alemman korkeakoulututkinnon Auburnin yliopistossa.
Kolme miestä ja tyttö

Kolme miestä ja tyttö ("New Girl") on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, joka sai ensiesityksensä Foxilla 20. syyskuuta 2011. Sarjan pääosia näyttelevät Zooey Deschanel, Jake Johnson, Max Greenfield, Lamorne Morris ja Hannah Simone. Sarja sai katsojilta hyvän vastaanoton, ja Fox tilasikin sarjasta kaikki ensimmäisen kauden 24 jaksoa. Suomessa sarjaa alettiin esittää Subilla 13. helmikuuta 2012.
"Kolme miestä ja tyttö" on saanut arvostelijoilta myönteistä palautetta ja erityisesti Deschanelin roolisuoritusta on ylistetty. Sarja oli ehdolla parhaan musikaali- tai komediasarjan Golden Globe -palkintoon ja Deschanel oli ehdolla myös parhaasta naispääosasta.
Juoni.
Jessica "Jess" Day (Zooey Deschanel) on kolmikymppinen pidetty ja pirteä nainen, joka yrittää päästä yli poikaystävästään, jonka hän jätti tämän petettyä häntä. Lopulta hän löytää asuinpaikan kolmen nuoren miehen luota, joita ovat Nick, baarimikko; Schmidt, bisnesmies; ja Winston, entinen koripallon pelaaja.
Näyttelijät ja hahmot.
Päähenkilöt.
Coach, jota esitti Damon Wayans Jr., esiintyy vain sarjan aloitusjaksossa. Asunnon alkuperäiset neljä kämppäkaveria ovat siis hän, Nick, Schmidt ja Winston. Sarjan toisessa jaksossa Winston palaa ja Coach lähtee.
Coach palaa kolmannella kaudella.
Crubeens

Crubeens () on irlantilainen ruoka, joka on tehty keitetyistä porsaanjaloista. Crubeens syödään perinteisesti käsin.
Itunata

Itunata ("Festuca vivipara") on tuntureilla kasvava ja itusilmuista lisääntyvä heinäkasvi. Ulkonäöltään se muistuttaa lampaannataa ("Festuca ovina"), jonka kanssa se kuuluu samaan lajiryhmään, lampaannataryhmään ("Festuca ovina" -ryhmä). Itunata on monivuotinen ja mätästävä, 15–40 senttimetriä korkeaksi kasvava. Heinän tyvilehtien lapa on rihmamainen, vain 0,3–0,6 millimetriä leveä, karhea ja himmeän harmaanvihreä. Kukinto on kapea, tummanvioletti röyhy, joka on pituudeltaan 2,5–5 cm. Itunadan tähkylöissä on aina itusilmuja.
Itunadan alalajeja Pohjoismaissa ovat karheaitunata ("Festuca vivipara" subsp. "vivipara") ja siloitunata ("Festuca vivipara" subsp. "glabra"). Alalajien välillä on eroa ulkohelpeen karheudessa ja levinneisyydessä, siloitunata esiintyy pohjoisempana Huippuvuorilla.
Itunata Suomessa.
Suomessa itunata on harvinainen vain ihan pohjoisimmassa Lapissa kasvava heinä. Sen esiintymiä on löydetty Enontekiön pohjoisosasta sekä yhdestä paikasta Inarissa ja yhdestä paikasta Utsjoella. Esiintyminen Inarin Lapissa on ollut aiemmin epävarmaa. Lajin kasvupaikkoja Suomessa ovat tunturien niityt ja kalliot, lettomaiset tunturisuot.
Olle Boström

Olle Boström (s. 19. marraskuuta 1990) on ruotsalainen suunnistaja ja viestisuunnistuksen MM-mitalisti.
Kolmena viimeisenä juniorivuotenaan Boström voitti nuorten MM-kilpailuista kahdesti viestikultaa, kerran viestihopeaa sekä pronssia keskimatkalta. Ensimmäisissä aikuisten MM-kilpailuissaan Savoiessa 2011 hän sijoittui pitkällä matkalla kuudenneksi ja voitti viestipronssia. Viestissä hän suunnisti keskimmäisen osuuden Anders Holmbergin aloittessa ja David Anderssonin lopettaessa viestin.
Nicaraguan vaakuna

Nicaraguan vaakuna on Nicaraguan tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se on otettu käyttöön vuonna 1908 ja on muutettu versio Keski-Amerikan liittovaltion vaakunasta. Vaakuna on myös Nicaraguan lipussa.
Vaakunan kolmio on tasa-arvon, oikeuden ja totuuden symboli. Kuvan kahden meren välissä olevat viisi vuorta kuvaavat liittovaltion viittä jäsenmaata. Fryygialaismyssy ja sen yläpuolella oleva sateenkaari symboloivat toivoa ja vapautta.
Kolmion ympärillä kiertävät tekstit "Republica de Nicaragua" ja "America Central", suomeksi "Nicaraguan tasavalta" ja "Keski-Amerikka".
Fredrik Lindström (ampumahiihtäjä)

Fredrik Wilhelm LIndström (s. 24. heinäkuuta 1989 Anundsjö, Örnsköldsvikin kunta, Ruotsi) on ruotsalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä. Hän edusti kansallisella tasolla ampumahiihdossa Anundsjö SKF -seuraa ja maastohiihdossa Anundsjö IF:ää.
Lindström on kilpaillut kansainvälisellä tasolla vuodesta 2006. Hän osallistui nuorten MM-kilpailuihin 2006–2009 sijoittuen henkilökohtaisilla matkoilla parhaimmillaan kuudenneksi takaa-ajossa 2009. Aikuisten arvokilpailuissa hän debytoi Vancouverin olympialaisissa 2010. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui pikakilpailussa ja yhteislähdössä 11:nneksi. Ruhpoldingin MM-kisoissa 2012 hän sai yhteislähdössä pronssia, oli pikakilpailussa kuudes sekä takaa-ajossa ja normaalimatkalla kymmenes. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 hän sai normaalimatkalla pronssia, sijoittui takaa-ajossa seitsemänneksi, pikakilpailussa kahdeksanneksi ja yhteislähdössä 12:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli yhteislähdössä kuudes, takaa-ajossa kolmastoista ja normaalimatkalla viidestoista. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui yhteislähtökilpailussa 12:nneksi. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän oli samalla matkalla kahdeksas. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän hiihti ankkuriosuuden Ruotsin kultajoukkueessa miesten viestissä. Normaalimatkalla hän oli kahdeksas ja yhteislähdössä viidestoista.
Lindström on kilpaillut maailmancupissa kaudesta 2008–2009 lähtien. Ensimmäiset maailmancup-pisteensä hän sai oltuaan samalla kaudella 13:s Vancouverin sprinttikilpailussa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Holmenkollenin takaa-ajokilpailussa kaudesta 2009–2010. Ensimmäisen voittonsa – ja palkintosijansa – hän saavutti Antholzin pikakilpailussa kaudella 2011–2012. Ruhpoldingin MM-pronssin lisäksi hän oli samalla kaudella kolmas myös Hanty-Mansijskin sprinttikilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi ja yhteislähtöcupissa neljänneksi. Kaudella 2012–2013 hän sijoittui maailmancupin kokonaispisteissä seitsemänneksi ja takaa-ajocupissa neljänneksi. Hän oli toinen Östersundin pikakilpailussa kausilla 2013–2014 ja 2016–2017. Hän sijoittui kolmanneksi Tjumenin sprintissä kaudella 2017–2018. Hän on kuulunut lisäksi maailmancupin miesten viestin ja sekaviestin voittaneisiin Ruotsin joukkueisiin.
Lindström lopetti uransa ampumahiihtäjänä keväällä 2019.
Lindström on voittanut myös Ruotsin-mestaruuksia.
Aiheesta muualla.
Virallinen sivusto
Metsänata

Metsänata ("Festuca altissima") on pikkunatojen eli natojen sukuun kuuluva korkeakasvuinen heinäkasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Tiheästi mätästävä metsänata kasvaa 60–150 senttimetriä korkeaksi. Sen korressa on kolmesta neljään solmua. Ohuet ja jäykähköt lehdet ovat 7–15 millimetriä leveät, väriltään tummanvihreät. Metsänadan kukintona on 10–18 cm pitkä nuokkuva röyhy. Tähkylöissä, jotka ovat 6–8 mm pitkiä, kellanvihreitä ja vihneettömiä, on kahdesta viiteen kukkaa.
Levinneisyys.
Metsänata esiintyy suuressa osassa Eurooppaa paitsi pohjoisessa, ei kuitenkaan yhtenäisellä alueella. Yleisin se on Keski-Euroopassa. Pohjoisimmillaan laji kasvaa Keski-Norjassa 65. leveysasteella.
Louis Joseph Ferdinand Hérold

Louis Joseph Ferdinand Hérold (28. tammikuuta 1791 – 19. tammikuuta 1833) oli ranskalainen säveltäjä. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa. 
Hänen kuuluisimmat teoksensa olivat Pariisin Opéra-Comiquessa, joista läpimurtoesitys "Marie" esitettiin vuonna 1826. Tämän jälkeen tulivat hänen suurimmat menestyksensä "Zampa ou La Fiancée de marbre" vuonna 1831 ja "Le pré aux clercs" vuonna 1832.
Vuonna 1812 Hérold voitti suuren Rooman-palkinnon.
Paula van der Oest

Paula van der Oest (s. 1965 Laag-Soeren, Gelderland) on alankomaalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänen elokuvansa "Zus &amp; Zo" (2001) asetettiin ehdolle parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi. Van der Oest valmistui Alankomaiden elokuva- ja televisioakatemiasta. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa oli "Uusi äiti" (1996). Hänen silloinen miehensä Theu Boermans esiintyi siinä, kuten myös myöhemmin "Zus &amp; Zossa".
Hietikkonata

Hietikkonata ("Festuca polesica") on pikkunatojen sukuun kuuluva heinäkasvi. Se muistuttaa lampaannataa ("Festuca ovina"), jonka kanssa se kuuluu samaan lajiryhmään, lampaannataryhmään ("Festuca ovina" -ryhmä). Hietikkonata kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi ja muodostaa tiheitä mättäitä. Lehdet ovat sileitä ja harmaanvihreitä, rihmamaisia – neljän millimetrin levyisiä.
Hietikkonata Suomessa.
Suomessa hietikkonata on hyvin harvinainen vain ihan lounaassa kasvava heinä. Sen esiintymiä on löydetty Varsinais-Suomesta ja Hankoniemeltä. Lajin kasvupaikkoja Suomessa ovat merenrantojen hietikot ja dyynit. Hietikkonata on luokiteltu silmälläpidettäväksi lajiksi, jota uhkaa elinympäristön kuluminen tai umpeenkasvaminen.
Obie-palkinto

Obie-palkinto on "The Village Voice" -lehden jakama palkinto Off-Broadway- ja Off-off-Broadway-teatterinäyttelijöille ja -ryhmille New Yorkissa. Palkintoa on jaettu vuosittain vuodesta 1956 lähtien. Vuodesta 2015 lähtien Obie-palkinnon on jakanut "The Village Voice" -lehden kanssa yhdessä newyorkilainen American Theatre Wing -järjestö, joka jakaa myös Tony-palkinnot.
LAME

LAME (, ) on avoimen lähdekoodin MP3-enkooderi.
LAME on lisensoitu LGPL-lisenssillä.
LAME on komentoriviohjelma, jota levitetään vain lähdekoodina. Siksi sen käyttö voi tuottaa aloittelijoille vaikeuksia. Useat ohjelmat hyödyntävät kuitenkin LAMEa käyttämälle siihen perustuvia kirjastoja MP3-enkoodaukseen.
Historia.
LAMEn ensimmäinen betaversio julkaistiin syyskuussa 1998.
Mike Cheng kehitti LAMEn alun perin parannuksina 8Hz-MP3-enkooderiin.
MP3 oli kuitenkin patenttien suojaama ja patenttien haltijat vaativat tiedostomuodon purkuun ja pakkaukseen pystyviltä laitteilta ja ohjelmistoilta lisenssimaksuja.
Tämän vuoksi Cheng ja muut kehittäjät hylkäsivät alkuperäisen ohjelman ja alkoivat kehittää LAMEa muutostiedostoina MPEG-standardin referenssitoteutukseen, joka tunnettiin nimellä "dist10". Koska näin jaettu ohjelmakoodi ei pystynyt tuottamaan MP3-tiedostoa tai edes kääntynyt ilman yhdistämistä referenssitoteutukseen, vältettiin lisensointivaatimukset.
Viimein toukokuussa 2000 viimeiset ISO:n lähdekoodin osat poistettiin ohjelmasta ja se julkaistiin itsenäisesti kääntyvänä ohjelmana ja LGPL-lisenssillä.
Kehittäjät korostivat ohjelman olevan kehitys- ja tutkimusprojekti, jonka tavoitteena oli parantaa MP3-teknologiaa. Useimmat uskoivat käännetyn ohjelman levittämisen olevan laitonta ilman lisenssia Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Japanissa, jossa MP3-patentit olivat voimassa. LAME-projekti ei ikinä joutunut oikeustoimien kohteeksi, mutta julkaisi vain ohjelman lähdekoodin demonstraatiotarkoituksiin.
MP3-patentit vanhenivat huhtikuussa 2017, joten se on nykyisin vapaa tiedostoformaatti.
Yeti (albumi)

Yeti on saksalaisen Amon Düül II-yhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1970. Sitä pidetään ns. krautrockin, joksi saksalaista progressiivista musiikkia alettiin tuolloin kutsua, ja myös yhtyeenkin merkkipaaluna. Albumi julkaistiin tupla-lp:nä ja se sisältää pitempiä improvisaatio-voittoisia kappaleita (esim. "Soap Shop Rock") sekä myös lyhempiä, tavanomaisempia lauluja (esim. singlenä julkaistu "Archangels Thunderbird").
Albumin kannessa oleva viikatemies on tehty yhtyeen äänimiehen Wolfgang Krischken kuvasta. Krischke oli kuollut hieman ennen albumin julkaisua. Kannen on tehnyt yhtyeen kosketinsoittaja Falk Rogner.
Muusikot.
kappaleessa "Sandoz In The Rain" lisäksi:
Saint Vincent ja Grenadiinien vaakuna

Saint Vincent ja Grenadiinien vaakuna on Saint Vincent ja Grenadiinien tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se on peräisin vuodelta 1912.
Vaakunassa on kaksi naista, jotka symboloivat rauhaa ja oikeutta. Kilven yläpuolella on valtiolle taloudellisesti merkittävän puuvillan oksa. Kilven alla on motto "Pax et Justitia", suomeksi "Rauha ja oikeus".
Orvo Kontio

Orvo Kalevi Kontio (16. syyskuuta 1932 Kuusankoski – 8. helmikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin sirkustirehtöörin roolistaan "Sirkus Papukaija" -lastenohjelmassa vuosina 1961–1968. Kontio teki myös elokuvakäsikirjoituksia ja esiintyi muutamissa elokuvissa.
Orvo Kontion poika on runoilija Tomi Kontio.
Schildts &amp; Söderströms

Schildts &amp; Söderströms Ab on suomalainen sekä ruotsiksi että suomeksi julkaiseva kustannusyhtiö, joka muodostui kun vuonna 1913 perustettu Schildts ja vuonna 1891 perustettu Söderström &amp; Co yhdistyivät 1. helmikuuta 2012.
Syklohekseeni

Syklohekseeni on orgaaninen yhdiste (sykloalkeeni), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön helposti syttyvä neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C6H10. Syklohekseenista käytetään myös nimiä "bentseenitetrahydridi", "heksanaftyleeni", "tetrahydrobentseeni".
Syklohekseenin moolimassa on 82,14 g/mol, sulamispiste −104 °C, kiehumispiste 83 °C, tiheys 0,81 g/cm3, leimahduspiste –6 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 244 °C, taitekerroin 1.445–1.447 ja CAS-numero 110-83-8. 
Syklohekseenin konformaatio on niin kutsuttu puolituolikonformaatio, jossa 2 kuusirenkaan hiiliatomia poikkeaa tasosta, toinen tason yläpuolelle ja toinen alapuolelle. 
Syklohekseeniä voidaan valmistaa eliminaatioreaktiolla kloorisykloheksaanista tai sykloheksanolista. Bentseenin hydrauksen ongelmana on, että se johtaa lähes aina sykloheksaanin muodostumiseen. Ruteniumkatalyytillä on saavutettu korkeintaan noin 30 % syklohekseenisaanto bentseeniä hydraamalla.
Pärskäjuuret

Pärskäjuuret ("Veratrum") on kasvisuku sudenmarjakasvien ("Melanthiaceae") heimossa, joka on aiemmin tunnettu karhunruohokasveina. Pärskäjuuriin kuuluu 25 lajia, joita esiintyy Amerikassa ja Euraasiassa, varsinkin lauhkealla vyöhykkeellä.
Tuntomerkkejä.
Pohjoismaissa tavataan luonnonkasvina pohjanpärskäjuurta Koillis-Norjassa ja Suomessa Utsjoella. Lisäksi etelänpärskäjuurta ja tummapärskäjuurta kasvaa harvoin villiintyneinä koristekasveina. Pohjoismaiden pärskäjuuret ovat 0,5–1,5 metriä korkeita ruohoja, joilla on leveät, varressa kierteisesti sijaitsevat lehdet ja kukintona runsaskukkainen kerrannainen latvaterttu. Pärskäjuuret ovat myrkyllisiä.
Kesäyön lapset

Kesäyön lapset on Osmo Lampisen (Osmo Ilmari) ja Ralf Rubinin ohjaama elokuva vuodelta 1955. "Kesäyön lapset" on pelkistetty melodraama, joka jakautuu kahteen osaan. Ensimmäinen kertoo Kiikan isännästä ja hänen ihmissuhteistaan, toinen Kiikan tyttärestä joka rakastuu nuoreen mieheen, joka saattaa olla hänen velipuolensa.
Tuotanto.
Ralf Rubin ohjasi "Kesäyön lasten" lisäksi vain yhden toisen pitkän elokuvan, "Kasvot kuvastimessa" (1953), sekä tuotti elokuvan "Pessi ja Illusia" (1954), jotka eivät olleet yleisömenestyksiä. Siitä huolimatta levitysyhtiö Kansan Elokuva hyväksyi "Kesäyön lapset" ohjelmaansa.
Arviot.
Leo Nordberg tyrmäsi elokuvan "Uudessa Suomessa" julkaistussa arviossaan hyvin voimakkain ilmaisuin: ”Hieman häpeillen ilmestyy ohjelmistoon tämä kotimainen filmipannukakku, jonka olemassaolo voidaan sumeilematta lukea yhdeksi suomalaisen elokuvan mustimmista synneistä.” Vaikka elokuva on vain tunnin mittainen, sitä pidettiin venytettynä.
Kriitikko Arto Pajukallio (2012) katsoo, että kunnianhimoisinta antia elokuvassa on Kalevi Hartin mahtipontinen musiikki.
Vuoden laulun Grammy-palkinto

Vuoden laulun Grammy-palkinto (Song of the Year) on yksi palkinnoista, joita jaetaan vuosittain Grammy-gaalassa. Se on yksi neljästä arvostetuimmasta Grammy-palkinnosta. Palkinnon jakaa Yhdysvaltain musiikkialan ammattilaisten yhdistys, The Recording Academy (aiemmalta nimeltään National Academy of Recording Arts and Sciences).
Vuoden laulun Grammy-palkinto on genre-rajat ylittävä palkinto, eli se voidaan myöntää mille tahansa edellisen kelpoisuuskauden aikana (yleensä 1. lokakuuta – 30. syyskuuta) ensimmäistä kertaa näkyvyyttä saavuttaneelle musiikkikappaleelle. Palkinto annetaan vain lauluntekijöille eli kappaleen sanoittajalle ja säveltäjälle. Sen lisäksi omat palkintonsa jaetaan eri genreissä parhaalle popkappaleelle, country-kappaleelle, rock-kappaleelle, R&amp;B-kappaleelle, rap-kappaleelle, gospel-kappaleelle, kristilliselle kappaleelle ja amerikkalaisen juurimusiikin kappaleelle (blues, bluegrass, folk jne.)
Vuoden laulun Grammy-palkinto on jaettu joka kerta ensimmäisestä gaalasta lähtien eli vuodesta 1959. Myös toinen tärkeä palkinto, vuoden levytys (Record of the Year), myönnetään yhdestä musiikkikappaleesta. Se kuitenkin annetaan kappaleen esittäneelle artistille sekä muille kappaleen levytystä edesauttaneille, kuten tuottajille ja miksaajille.
Tähti (*) tarkoittaa, että musiikkikappale voitti myös vuoden levytyksen Grammy-palkinnon.
Karvaskurkku

Karvaskurkku eli palsamikarvaskurkku ("Momordica charantia") on trooppinen köynnöskasvi, jonka karvaita hedelmiä käytetään ruoaksi.
Ulkonäkö ja koko.
Karvaskurkku on ruohovartinen köynnös, joka kiipeää tukea saadessaan imukärhillään 2-4 metrin korkeuteen. Sen lehdet ovat sormiliuskaiset, kukat oranssinsävyiset.
Lehdissä on 5-7 liuskaa, ja niiden koko on 4-10 x 7-12 cm. Lehdet ovat ylä- ja alapinnaltaan harvahkon karvoituksen peitossa. Varsi jää alle kaksi senttimetriä paksuksi. Sekä lehdistä että varsista tulee murskattaessa pistävä haju.
Levinneisyys.
Karvaskurkku on lähtöisin Intiasta, mutta se on levinnyt viljelykarkulaisena Australiaan. Sitä kasvatetaan myös muualla Aasiassa, Afrikassa ja latinalaisessa Amerikassa.
Käyttö.
Karvaskurkun hedelmä poimitaan raakana ja kypsennetään. Sen maku on kitkerä, mutta se sisältää paljon kaliumia, A- ja C-vitamiinia. Siinä on myös runsaasti fosforia. Karvaskurkkua on käytetty paljon myös rohdoksena kansanlääkinnässä. Länsimaissa on tutkittu sen käyttämistä diabeteksen hoidossa.
Henkivartijat

Henkivartijat on tanskalainen televisiosarja, jota tehtiin vuosina 2009 ja 2010. Suomessa sarjaa on esittänyt Yle Fem. Sarja kertoo kolmen nuoren turvallisuuspoliisin elämästä.
Sarja palkittiin 2009 Emmyllä parhaana ulkomaalaisena sarjana.
Thomas Round

Thomas Round (18. lokakuuta 1915 Barrow-in-Furness – 2. lokakuuta 2016) oli englantilainen laulaja, äänialaltaan tenori. Hän palveli toisen maailmansodan aikana Royal Air Forcessa. Hän lauloi tenoripääosia Gilbertin ja Sullivanin teoksissa D’Oyly Carte Opera Companyssa vuosina 1946–1949. 1950-luvulla hän lauloi vuosien ajan oopperaa ja operettia Sadler’s Wells Operassa, ja vuosina 1958–1984 hän esiintyi jälleen pääasiassa D’Oyly Carte Companyssa.
Round oli mukana perustamassa Gilbert and Sullivan for All -kokoonpanoa. Häntä kuullaan lukuisilla levytyksillä. Vuonna 2008 kriitikko John Steane mainitsi hänet kaikkien aikojen parhaaksi Gilbert ja Sullivan -tenoriksi. Gilbertin ja Sullivanin musiikin lisäksi hän tulkitsi esimerkiksi Mozartin, Verdin, Tšaikovski, Puccinin ja Leoncavallon rooleja. Hänestä tuli säännöllinen esiintyjä International Gilbert and Sullivan Festivalilla.