tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
John Patrick (näytelmäkirjailija)

John Patrick (alkujaan "John Patrick Goggin", 7. marraskuuta 1905 Louisville, Kentucky – 17. toukokuuta 1995 Delray Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja näytelmäkirjailija, jonka pääteoksena pidetään vuonna 1953 kantaesitettyä näytelmää "Elokuun teehuone" ("The Teahouse of the August Moon"). Hänelle myönnettiin siitä Pulitzer-palkinto vuonna 1954. 
Patrick kirjoitti nelisenkymmentä näytelmää ja vielä useampia käsikirjoituksia elokuviksi, joista Suomessa tunnetaan ehkä parhaiten teokset "Kolme kolikkoa lähteessä" ja "Päivien kimallus". Hän toimi toisena käsikirjoittajana myös George Cukorin ohjaamassa elokuvassa "Tytöt", jonka yhdessä pääosassa näytteli suomalainen Taina Elg. Patrickin näytelmistä on Suomessa esitetty "Elokuun teehuoneen" ohella etenkin Opaali-sarjan komedioita sekä komediaa "Hyväsydämiset hupsut".
Elämä ja ura.
Kentuckyn Louisvillessa syntynyt, vanhempiensa hylkäämä John Patrick Goggin vietti levottoman lapsuuden sijaiskodeissa ja koulukodeissa. 19-vuotiaana Patrick pääsi työhön KPO-radioasemalle San Franciscossa ja avioitui 1925 Mildred Legayen kanssa. Hän kirjoitti toistatuhatta jaksoa radiohupailuun nimeltä "Cecil and Sally", jonka ainoat näyttelijät olivat Patrick itse sekä Helen Troy. Vuonna 1937 Patrick kirjoitti radiosovituksia NBC:n sarjaan "Streamlined Shakespeare".
Patrickin ensimmäinen teatterinäytelmä oli pienellä budjetilla toteutettu ja lyhyen aikaa Broadwayllä esitetty "Hell Freezes Over", jonka ohjasi Joshua Logan. Sen ansiosta Patrick alkoi saada käsikirjoittajan tehtäviä Hollywoodista.
Vuonna 1942 sai kantaesityksensä Patrickin toinen näytelmä "The Willow and I", jonka pääosia näyttelivät Martha Scott ja Gregory Peck. Patrick itse oli ensi-illan aikaan Euroopassa American Field Service -järjestön vapaaehtoistehtävissä auttamassa Britannian armeijaa sen lääkintähuollossa. Hän palveli toisen maailmansodan aikana myös Montgomeryn johtamassa 8. armeijassa Egyptissä ja sitten Intiassa ja Burmassa, jossa sai aiheen seuraavaan näytelmäänsä "The Hasty Heart". Hän kirjoitti näytelmän laivamatkalla takaisin Yhdysvaltoihin. Siitä tuli suuri menestys ja se sovitettiin 1949 myös elokuvaksi, jonka pääosaa näytteli Ronald Reagan.
Patrickin kaksi seuraavaa näytelmää "The Curious Savage" (1950, suom. "Hyväsydämiset hupsut") ja "Lo and Behold" (1951) eivät menestyneet yhtä hyvin, mutta hänen vuonna 1953 tekemänsä näytelmäsovitus "Elokuun teehuone" Vern J. Sneiderin romaanista "The Teahouse of the August Moon" muodostui suurmenestykseksi ja sai sekä Pulitzer- että Tony-palkinnon. Hän teki näytelmästään elokuvakäsikirjoituksen 1956 ja musikaaliversion "Lovely Ladies, Kind Gentlemen" vuonna 1970. Vuonna 1955 hän sovitti Han Suyinin tunnetun omaelämäkerrallisen teoksen menestyselokuvaksi "Päivien kimallus".
Marraskuussa 1995 yhdeksänkymmentävuotias Patrick löydettiin muovipussiin tukehtuneena asunnostaan. Kuolema tulkittiin itsemurhaksi. John Patrickin kirjallista jäämistöä – käsikirjoituksia, kirjeitä ja kirjastoa – säilytetään Bostonin yliopiston harvinaisten kirjojen osastolla.
Kiinalainen kalligrafia

Kiinalainen kalligrafia on kiinalaisin kirjoitusmerkein luotua kalligrafiaa. Kiinassa kalligrafiaa on aina pidetty merkittävänä taiteenlajina, ja monet menneiden vuosisatojen mestarit tunnetaan nimeltä. Tiettyihin asioihin kiinnitetään huomiota kirjoitusmerkkejä tehtäessä, mutta ehdottomia sommittelusääntöjä ei ole. Kalligrafit käyttävät merkkien piirtämiseen sivellintä.
Asema taiteena.
Kiinan taiteenlajeista kalligrafia on maalaustaiteen ohella arvostetuinta. Kalligrafiaa näkee edelleen kaikkialla Kiinassa, sitä opetetaan koululaisille, alan lehtiä ja oppaita julkaistaan useita, ja kalligrafian tutkimus on oma oppialansa.
Kalligrafian ja maalaustaiteen ikiaikainen yhteys Kiinassa perustuu siihen, että kiinalaiset kirjoitusmerkit olivat alun perin kuvamerkkejä. Kumpikin perustuu lisäksi samaan esteettiseen teoriaan, ja ne hyödyntävät myös samoja työvälineitä, sivellintä, tussia ja paperia sekä samaa sivellintekniikkaa. Moni kiinalainen taiteilija onkin ollut samalla sekä taidemaalari että kalligrafi.
Tavoite.
Tärkeää kiinalaisessa kalligrafiassa ovat yksittäisten kirjoitusmerkkien piirrot, rakenne ja painopiste, sekä kokonaissommittelu. Ehdottomia sommittelusääntöjä ei kuitenkaan ole. Eteläisen Qi-dynastian (479–502) aikana eläneen maalari Xie Hen esittämien tunnettujen kriteerien mukaan kalligrafiassa tärkeintä on ”elämänvoiman ("qi") rytminen harmonia ja liike”. Hänen mukaansa "qi"-elämänvoiman vangitseminen paperille viivojen keinoin on kalligrafin tärkein päämäärä.
Välineet.
Kiinalaisen kalligrafin työvälineitä ovat ”neljä aarretta”: sivellin, paperi, tussi ja tussinhankauskivi. Kiinalaisiin kalligrafiateoksiin kuuluu oleellisesti taiteilijan punainen sinetti. Itämainen sivellintekniikka eroaa länsimaisesta: kiinalainen kalligrafi pitää sivellintä sormenpäillään pystyasennossa ja käyttää vain harjaksen kärkeä.
Kirjoitustyylit.
Kiinalaisista kirjoitustyyleistä kalligrafien suosiossa ovat etenkin kursiivi "xingshu" ja hyvin vapaamuotoinen ruohokirjoitus "caoshu". Xingshu kehittyi samoihin aikoihin niin sanotun normaalikirjoituksen, eli "kaishun", kanssa noin 1 800 vuotta sitten. Xingshu on kaunokirjoitustyylinä vapaamuotoisempaa kuin normaalikirjoitus, ja se on edelleen yksi kalligrafien suosikeista. Caoshu, kiinan kalligrafiatyyleistä kaikkein vapaamuotoisin ja usein hyvin vaikeaselkoinen, kehittyi lopulliseen muotoonsa Tang-dynastian aikana 618–907.
Mestareita.
Kiinalaisen kalligrafian 1 800 vuoden historian ajan mestareita tunnetaan nimeltä useita. Maineikkain heistä oli Wang Xizhi (321–379), jonka tunnetuimmat säilyneet teokset on sivelletty "xingshulla" ja "caoshulla". Qing-dynastian (1644–1912) ajalta tunnetaan kalligrafi Deng Shiru (1743–1805), ’Qing-kalligrafian prinssi’. Yksi hänen erikoislajeistaan oli "zhuanshu", eli sinettikirjoitus, ja siinä etenkin pieni sinettikirjoitus; toinen hänen lempityylinsä oli "lishu", eli kirjurikirjoitus.
Sirppihuurresammal

Sirppihuurresammal ("Palustriella falcata") on sirppihuurresammalten kasvisukuun kuuluva laji. Varsi on melko pitkä ja siinä on juurtumahapsia ja hieman sulkahaaroja. Kasvustot ovat väriltään kellanruskeita. Lehdet ovat pitkittäissuonisia ja hammaslaitaisia. Lajia tavataan enimmäkseen Pohjois-Suomen lettosoilla ja jonkin verran koko Suomessa. Sitä esiintyy lähteiden läheisyydessä runsasravinteisilla paikoilla ja lähdepurojen varsilla. Sirppihuurresammal muistuttaa muita saman suvun lajeja kalkkihuurresammalta (isohuurresammalta) ("P. commutata") ja pohjanhuurresammalta ("P. decipiens").
Kaupunki uusiksi

Kaupunki uusiksi on vuonna 2014 Yle Teemalla esitetty kuusiosainen televisiosarja, jossa arkkitehdit kiersivät Suomea ja ratkoivat rakennetun ympäristön ongelmia. He loivat suunnitelmia sekä tämän päivän että tulevaisuuden tarpeisiin.
Sarjassa vierailtiin kuudessa kaupungissa, joissa arkkitehdit järjestivät 48 tuntia kestävän, kaikille kaupunkilaisille avoimen suunnitteluklinikan. Sarja kertoi, millaisella arkkitehtuurilla Suomesta voisi tulla viihtyisämpi, hauskempi ja toimivampi. Se rohkaisee myös kansalaisia osallistumaan oman elinympäristönsä suunnitteluun ja vaatimaan siltä enemmän.
Sarjan suunnittelivat yhdessä Yle Kulttuuri ja nuorten arkkitehtien muodostama Uusi Kaupunki –kollektiivi. Uusi Kaupunki -kollektiivi tarjoaa työpajoja kunnille, yrityksille ja yhteisöille. Ryhmä haluaa näyttää, miten arkkitehtuuri voi toimia ratkaisuna varsin erilaisiin ongelmiin.
Sarjassa esiitnyivät Willem van Bolderen, Anssi Kankkunen, Jaakko Lehtonen, Auvo Lindroos, Aleksi Niemeläinen, Heikki Riitahuhta, Hilla Rudanko, Inari Virkkala, Jussi Vuori ja Erica Österlund. Ohjelman juontajana toimi arkkitehtuuriin perehtynyt toimittaja Jonni Roos. Ohjaajina toimivat Niina Mäkeläinen ja Anna Tulusto ja tuottajana Jouni Tulonen.
Vastaanotto.
Uusi kaupunki -kollektiivi palkittiin Yhdyskuntasuunnittelun ruusuilla marraskuussa 2014 siitä työstä millä kollektiivi pyrkii vahvistamaan "kaupunkilaisten ääntä kaupunkisuunnittelussa". Perusteluissa todetaan lisäksi että "ennakkoluulottomalla toiminnallaan se tuulettaa vakiintuneita kaavoitusmenettelyjä ja toimii kannustavana esimerkkinä muille suunnittelijoille." Yleisradio sai kunniamaininnan tv-sarjastaan, jolla "se kannustaa kansalaisia osallistumaan elinympäristönsä suunnitteluun ja vaatimaan parempaa laatua".
Vuonna 2016 Rakennustietosäätiö myönsi kollektiiville Pietilä-palkinnon muun muassa seuraavin perustein: "Kollektiivin tavoite on tehdä kaupunkisuunnittelua avoimemmaksi ja vahvistaa ihmisten mahdollisuuksia vaikuttaa omaan ympäristöönsä."
Disykloheksyylikarbodi-imidi

Disykloheksyylikarbodi-imidi eli DCC (C13H22N2) on karbodi-imideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä ja keinotekoisissa peptidisynteeseissä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa disykloheksyylikarbodi-imidi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta hydrolysoituu veden vaikutuksesta disykloheksyyliureaksi. Disykloheksyylikarbodi-imidi liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten dikloorimetaaniin, asetonitriilin, tetrahydrofuraaniin ja dimetyyliformamidiin.
Käyttö.
Disykloheksyylikarbodi-imidiä käytetään dehydraavana reagenssina syntetisoitaessa estereitä, amideja, peptidejä ja anhydridejä. Näissä reaktioissa disykloheksyylikarbodi-imidi aktivoi karboksyylihapon muodostamalla additiotuotteen karboksyylihapon kanssa. Tässä muodostuva välituote reagoi helposti nukleofiilien kanssa, koska siitä irtoaa helposti lähtevänä ryhmänä disykloheksyyliurea. Disykloheksyylikarbodi-imidiä voidaan käyttää myös alkoholien hapettamiseen yhdessä dimetyylisulfoksidin kanssa, muodostamaan α,β-tyydyttymättömiä ketoneja ß-hydroksiketoneista ja sekundääristen optisesti aktiivisten alkoholien stereokemian inversioon.
Ruusualttari

Ruusualttari ("Rosenaltaret") on Edith Södergranin runokokoelma vuodelta 1919. Runojen profeetallisessa yksinpuhelussa näkyy Friedrich Nietzschen ajattelun vaikutus Kokoelman suomennos on ilmestynyt Södergranin kootuissa runoissa "Elämäni, kuolemani ja kohtaloni".
Kokoelman runot.
II - Fantastique
III
Livin’ la Vida Loca

Livin' la Vida Loca on puertoricolaisen Ricky Martinin menestyskappale. Se julkaistiin Martinin omaa nimeä kantavan englanninkielisen debyyttialbumin ensimmäisenä singlenä 23. maaliskuuta 1999 (oli julkaissut ennestään muutamia espanjankielisiä albumeja). Kappaleen sävelsivät Desmond Child sekä Draco Rosa ja se saavutti lukuisten listojen kärkisijoja vuoden 1999 aikana.
"Livin' la Vida Loca" on yleisesti koettu kappaleena, joka aloitti vuoden 1999 Latin pop-buumin ja teki muiden Espanjaa puhuvien laulajien (ensin Enrique Iglesias sekä myöhemmin Shakira ja Thalía) siirtymisestä englanninkielisille markkinoille paljon helpompaa. Ennen tätä pääosa latinalaisen amerikan ulkopuolella asuvista ei ollut kuullut mitään Martinista. "Livin' la Vida Loca" myi yli kahdeksan miljoonaa kopiota, muodostuen yhdeksi kaikkien aikojen myydyimmistä singleistä.
Kappale sai lukuisia Grammy-ehdokkuuksia ja Ricky Martin sai valtavan menestyksen Yhdysvalloissa ja muualla ympäri maailmaa. Vuonna 2007 kappale sijoittui VH1:n "100 Greatest Songs of the 90's"-listan 28. sijalle. Se on Martinin nimikkokappale.
Martin esitti kappaleen "The Voice of Australian" toisella tuontantokaudella sillä hetkellä tuomareina toimineiden Delta Goodremin, Joel Maddenin ja Sealin kanssa.
Köyhää kansaa

Köyhää kansaa on Minna Canthin novelli, joka ilmestyi vuonna 1886 G. W. Edlundin kustantamana. 
Köyhyyden kuvaus.
Teos kuvaa Kuopion laitakaupungilla asuvaa Holpaisen perhettä, jonka isän työttömyys, lapsen kuolema ja äidin mielisairaus ajavat kurjuuden kierteeseen. Kirsti Mäkisen ja Tuula Uusi-Hallilan mukaan teos syntyi kevään 1886 aikana kahdessa viikossa, ja innoituksen siihen antoivat Canthin vierailut Harjulan vaivaistalossa ja Varkauden tehtaalla sekä tapaamiset rautatietyöläisten perheiden kanssa.
Vastaanotto.
Realisteille tyypilliseen tapaan Canth toi teoksissaan esiin yhteiskunnallisia ongelmia mutta ei tarjonnut niihin ratkaisua. Konservatiiviset lukijapiirit pitivät häntä siksi vallankumouksen lietsojana, joka teoksillaan yllytti alaluokkaa taisteluun parempiosaisia vastaan. Suomalaisuusmies, poliitikko ja kirjailija Agathon Meurman kritisoi "Köyhää kansaa" juuri sovittavan elementin puuttumisesta. Se ei hänen mukaansa voinut olla onnistunut taideteos, koska se ei ole totta. Epätodeksi sen teki sovittavan elementin puute.
"Finlandia"-lehden arvostelijan mukaan Marin hysteeriset tunteet olivat epäuskottavia ja porvariston salongeista lainattuja. Yhteiskunnassa ajateltiin yleisesti, ettei kansa kykenisi niin voimakkaisiin tunteisiin. Lukijat olivat tottuneet vain porvarisnaisten mielenilmauksiin aiemmasta melodramaattisesta kirjallisuudesta.
Novellin kuvaus Kuopion köyhäinhoidosta synnytti skandaalin, minkä johdosta kuvernöörin oli ryhdyttävä toimiin tilanteen parantamiseksi.
Uusia tulkintoja.
Matti Hagelbergin sarjakuvateos "Silvia Regina" sisältää 50-sivuisen mukaelman "Köyhästä kansasta".
Elokuun teehuone

Elokuun teehuone ("The Teahouse of the August Moon", suom. myös "Teehuone elokuun kuutamossa") on yhdysvaltalaisen John Patrickin näytelmäsovitus Vern Sneiderin samannimisestä romaanista vuodelta 1951. Näytelmästä tehtiin 1956 samanniminen elokuva pääosissa Glenn Ford, Eddie Albert ja Marlon Brando, ja vuonna 1970 Broadway-musikaali "Lovely Ladies, Kind Gentlemen".
Kantaesityksensä lokakuussa 1953 jälkeen näytelmästä tuli suuri Broadway-hitti, jonka alkuperäistuotanto sai 1 027 esitystä ja voitti Pulitzer- ja Tony-palkinnot sekä New York Drama Critics’ Circle -palkinnon vuoden parhaana näytelmänä. "Elokuun teehuone" oli suosittu useita vuosikymmeniä, kunnes uusien sukupolvien poliittinen korrektius kansallisten stereotypioiden ja sukupuolten tasa-arvon suhteen alkoi tehdä siitä vanhanaikaisen.
Juoni.
Toisen maailmansodan jälkeisinä päivinä Okinawan saarta miehittää Yhdysvaltain armeija. Nuori kapteeni Fisby, entinen yliopistoprofessori, saa siirron pieneen Tobikin kaupunkiin Okinawalla. Hänen tehtäväkseen eversti Purdy antaa ”suunnitelma B:n” toteuttamisen. Suunnitelmaan kuuluu amerikkalaistaa saaren väestö, opettaa heille kaikenlaista Yhdysvaltojen kulttuuriin liittyvää ja everstin sanoin ”saada heidät oppimaan demokratiaa vaikka sitten kaikki pitäisi ampua”. On määrä myös rakentaa (Pentagonin viisikulmion muotoinen) koulurakennus ja edistää kapitalismia kaikin mahdollisin keinoin.
Fisby saa tulkikseen nuoren Sakinin, jonka hahmo muistuttaa Kesäyön unelman Puckia. Sakini tutustuttaa Fisbyä paikalliseen kulttuuriin ja saaren historiaan.
Saatuaan saarelaisilta monia lahjoja, muun muassa geishan nimeltä Lotus Blossom, Fisby yrittää löytää paikallisia tuotteita perustaakseen niitä myyvän yrityksen, mutta heikoin tuloksin. Amerikkalaisia turhauttaa sekin, että demokraattisesti valittu uusi hallinto päättääkin rakennuttaa teehuoneen geisha Lotus Blossomille raaka-aineista, joista piti syntyä koulu.
Vähitellen kapteeni Fisby alkaa ymmärtää paikallista kulttuuria ja hyväksyy teehuoneen rakentamisen. Hän keksii myös hyvän myyntiartikkelin, bataattiviinan, jota aletaan tislata ja myydä amerikkalaisten tukikohtiin.
Teehuoneen avajaisissa eversti Purdy tekee tarkastuksen ja löytää Fisbyn laulamassa serenadia kyläläisille pelkässä kylpytakissa. Fisby on joutumassa sotaoikeuteen viinanmyynnistä, valtion tarvikkeiden väärinkäytöstä ja saarelaisten liian hitaasta amerikkalaistamisesta. Eversti määrää kaikki viinantislaamot ja teehuoneen purettaviksi. Sakini ja muut kyläläiset ovat alkavinaan purkutöihin, mutta todellisuudessa vain piilottavat viinapannut. Silloin Purdy kuulee Yhdysvaltain kongressin aikovan tehdä Tobikin kylästä malliesimerkin suunnitelma B:n toteutuksesta, ja Purdyn on virkansa ja maineensa puolesta käännettävä kelkkansa. Myös Fisbyä juhlitaan sankarina, ja kylän elämä jatkuu entistä ”amerikkalaisempana” teehuoneineen ja geishoineen.
Näytelmä Suomessa.
"Elokuun teehuonetta" on esitetty monissa suomalaisissa ammattiteattereissa etenkin tuoreeltaan 1950-luvulla. Sittemmin sitä on otettu myös harrastaja- ja kesäteattereiden ohjelmistoon.
Arvo Lempiranta

Arvo Johan Hjalmar Lempiranta, sukunimi aik. "Liljestrand" (30. syyskuuta 1860 Parainen – 3. toukokuuta 1914 Vaasa) oli suomalainen kruununnimismies ja kirjallisuuden suomentaja.
Lempirannan vanhemmat olivat Karl Konrad Kasimir Liljestrand (s. 1826) ja Eleonora Gustava Grönberg (s. 1830). Lempiranta oli naimisissa vuodesta 1888 Atla Toini Maria Berghällin (s. 1868) kanssa.
Lempiranta (Liljestrand) toimi nimismiehenä Konginkankaalla 1890–1897 ja Jalasjärvellä 1898–1900.
Suomennoksia.
Nimellä "Arvo Liljestrand":
Nimellä "Arvo L-nd":
Nimellä "Arvo Lempiranta":
Hjalmar Sandelin

Hjalmar Edvard Sandelin (2. joulukuuta 1852 Jyväskylä – 22. syyskuuta 1877 Jyväskylä) oli suomalainen pormestari ja kirjallisuuden suomentaja.
Sandelinin vanhemmat olivat kaupunginviskaali, kuvernementinsihteeri Jakob Edvard Sandelin (1829–1890) ja Amanda Matilda Dahlberg (1832–1862). Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta 1871 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1876.
Sandelin toimi vt. pormestarina Jyväskylässä 1877.
Suomennoksia.
Nimellä "Hj. Sandelin":
Nimellä "Hj. Hietala":
Kämppikset (nettisarja)

Kämppikset on Iltalehden verkkosivuilla julkaistu 12-osainen draama-komediasarja, jonka ensimmäinen jakso julkaistiin 6. lokakuuta 2014. Uudet jaksot julkaistiin maanantai- ja torstaiaamuisin. Sarjan pääosissa näyttelevät Kirsi Ståhlberg ja Mia Ehrnrooth.
Sarjan tunnusmusiikkina kuullaan ”Mulla on kaikki” -kappale, jonka laulaa sarjassa näyttelevä Kirsi Ståhlberg. Sen on säveltänyt Risto Asikainen, joka on myös sanoittanut sen yhdessä Ilkka Vainion kanssa.
Juoni.
Anne Makkonen (Kirsi Ståhlberg) ja Pike Hakkarainen (Mia Ehrnrooth) vapautuvat vankilasta. Anne hankkii asuntonsa vankeinhoitoyhdistykseltä. Hänelle tarjotaan asuntoa Helsingin Jakomäestä ja hän saa kuulla tiukat ehdot; asunnossa saa olla vain yksi henkilö kerrallaan. Talonmies Nokelainen (Jarmo Koski) toivottaa Annen tervetulleeksi taloon ja antaa hänelle edelliseltä asukkaalta jääneen kilpikonnan. Pike tulee Annen asunnolle ja kertoo tulevansa tämän kämppäkaveriksi. Anne kertoo saamistaan ehdoista, mutta lopulta antaa hänen asua luonaan siihen saakka, kunnes löytää oman asunnon.
Yhdystie 1261

Yhdystie 1261 on tie, joka kulkee Karkkilan keskustasta saman kunnan alueella sijaitsevaan Tuorilaan. Tien pituus on 1,1 kilometriä.
Tien kulku.
Tie saa alkunsa Turuntien ja Keskuskadun risteyksestä Karkkilan keskustasta. Ensin tie kulkee 300 metriä katuverkolla. Tästä eteenpäin se jatkuu maantienä, jonka jälkeen tie kohtaa noin 100 metrin päässä Tuorilantien risteyksen. Sieltä se kulkee vielä puoli kilometriä, päättyen lopulta valtatien 2 eritasoliittymään Tuorilassa. Tien nimi on koko pituudelta "Tammelantie".
Elokuun teehuone (elokuva)

Elokuun teehuone ("The Teahouse of the August Moon") on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1956. Sen on ohjannut Daniel Mann ja pääosia esittävät Glenn Ford, Machiko Kyō, Eddie Albert sekä Marlon Brando, jonka roolina on japanilainen tulkki Sakini.
Elokuva pohjautuu John Patrickin Pulitzer-palkittuun näytelmään "Elokuun teehuone" vuodelta 1953. Näytelmän Patrick puolestaan sovitti Vern Sneiderin romaanista "The Teahouse of the August Moon" (1950).
Juoni.
Satiirisessa draamakomediassa toisen maailmansodan voittaneet Yhdysvaltojen miehitysjoukot pyrkivät ”amerikkalaistamaan” Okinawan saaren väestöä heikoin tuloksin. Uusin demokratiaopein valittu paikallishallinto rakennuttaakin koulun sijasta geishojen teehuoneen, ja länsimaista kapitalismia ryhdytään harjoittelemaan myymällä bataattiviinaa amerikkalaisjoukoille. Kun eversti tulee tarkastukselle ja huomaa tämän kaiken, hän määrää teehuoneen ja viinapannut tuhottaviksi. Samaan aikaan Washingtonissa kylän amerikkalaistamisprojekti on kuitenkin palkittu esimerkillisenä hankkeena, ja eversti kääntää nopeasti kelkkansa.
FS Arrogante (1864)

Arrogante oli Ranskan laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu Arrogante-luokan uiva patteri.
Valmistus.
Alus tilattiin Nantesista Chantiers Gouinilta ja sen köli laskettiin 20. maaliskuuta 1862. Alus laskettiin vesille 26. kesäkuuta 1864 ja se otettiin palvelukseen 1. syyskuuta 1866.
Palvelus.
Alus siirrettiin vuonna 1870 Lorientista Brestiin ja edelleen Touloniin vuonna 1876. Alus oli tykistön koululaivana Toulonissa 27. heinäkuuta 1877 alkaen. Alus upposi ukkoskuurossa 19. maaliskuuta 1879 La Badinessa Hyèresissä. Hylky nostettiin 10. toukokuuta ja alus kunnostettiin. Alus poistettiin alusluettelosta 30. joulukuuta 1884, minkä jälkeen se sijoitettiin reservin esikuntalaivaksi Touloniin. Alus oli vuonna 1896 "Iénan" proomuna ja reservin vartioaluksena. Alus oli tykistön maalilaivana Toulonin edustalla syyskuussa 1898 ja se myytiin vuonna 1899.
FS Implacable (1864)

Implacable oli Ranskan laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu Arrogante-luokan uiva patteri.
Valmistus.
Alus tilattiin Nantesista Chantiers Gouinilta ja sen köli laskettiin 1. lokakuuta 1861. Alus laskettiin vesille 21. tammikuuta 1864 ja se otettiin palvelukseen 22. marraskuuta 1867.
Palvelus.
Alus korvasi "Dévastationin" tykistön koululaiva "Louis XIV":n apualuksena Toulonissa vuonna 1871. Uudessa tehtävässä aluksen aseistuksena oli kaksi 24 cm M1870, kaksi 19 cm M1870, yksi 19 cm M1864, yksi 16 cm M18160, kaksi 16 cm M1864 ja kuusi 14 cm M1870 tykkiä sekä yksi 22 cm rihlattu tykki ja yksi 12 cm tykki. Alus jatkoi palvelustaan tykistön koululaivana liitettynä "Alexandreen" vuosina 1874-1877 ja edelleen "Souverainiin" huhtikuussa 1879. Alus oli teknikkojen koululaivana 3. kesäkuuta 1880 - 1881. Alus poistettiin alusluettelosta 30. joulukuuta 1884 ja siitä tehtiin torpedojen testausalusta Touloniin. Alus romutettiin vuonna 1908.
FS Opiniâtre (1864)

Opiniâtre oli Ranskan laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu Arrogante-luokan uiva patteri.
Valmistus.
Alus tilattiin Nantesista Chantiers Gouinilta ja sen köli laskettiin 10. kesäkuuta 1862. Alus laskettiin vesille 23. maaliskuuta 1864 ja se otettiin palvelukseen 2. toukokuuta 1865.
Palvelus.
Alus siirrettiin vuonna 1867 Lorientista Brestiin, mistä se palasi vuonna 1868. Alus siirrettiin Cherbourgiin vuonna 1870. Alus päätettiin 25. kesäkuuta 1881 "Faonin" tilalle liikkuvien puolustusjoukkojen () esikunta-alukseksi Cherbourgiin. Alus oli joukkojen majoitusaluksena vuodesta 1883 alkaen. Alus poistettiin alusluettelosta 19. maaliskuuta 1885 jatkaen edelleen majoitusaluksena ja varastona. Alus oli torpedovenelaivueen emälaivana 1906-1911 ja se myytiin romutettavaksi Cherbourgissa vuonna 1912.
FS Embuscade (1865)

Embuscade oli Ranskan laivaston vuonna 1865 vesillelaskettu Embuscade-luokan uiva patteri.
Valmistus.
Alus tilattiin Bordeaux'sta Chantiers de l'Océanilta, missä köli laskettiin 20. helmikuuta 1862. Se laskettiin vesille 18. marraskuuta 1865 ja otettiin palvelukseen 6. syyskuuta 1867.
Palvelus.
Alus otettiin operatiiviseen palvelukseen 6. syyskuuta 1867 Rochefortissa ja siirrettiin Cherbourgiin. Se palasi 1870 Rochefortiin, missä alus poistettiin alusluettelosta 20. tammikuuta 1885. Se oli Rochefortin liikkuvien puolustusjoukkojen () esikuntalaivana vuosina 1884-1939. Alus myytiin romutettavaksi 1945.
FS Imprenable (1867)

Imprenable oli Ranskan laivaston vuonna 1867 vesillelaskettu Embuscade-luokan uiva patteri.
Valmistus.
Alus tilattiin Bordeaux'sta Chantiers de l'Océanilta, missä köli laskettiin 25. helmikuuta 1862. Alus laskettiin vesille 17. joulukuuta 1867 ja otettiin palvelukseen 9. elokuuta 1870.
Palvelus.
Alus siirrettiin 1870 Lorientista Cherbourgiin. Se poistettiin alusluettelosta 7. maaliskuuta 1882 ja sijoitettiin torpedoiden koealustaksi Cherbourgiin. Alus myytiin romutettavaksi 1939.
FS Protectrice (1866)

Protectrice oli Ranskan laivaston vuonna 1866 vesillelaskettu Embuscade-luokan uiva patteri.
Valmistus.
Alus tilattiin Bordeaux'sta Chantiers de l'Océanilta, missä köli laskettiin 5. helmikuuta 1862. Se laskettiin vesille 8. joulukuuta 1866 ja otettiin palvelukseen 24. elokuuta 1867.
Palvelus.
Alus otettiin operatiiviseen palvelukseen 24. elokuuta 1867 ja siirrettiin Cherbourgiin. Alus törmäsi 1871 laituriin ja upposi. Hylky nostettiin. Alus poistettiin Cherbourgissa alusluettelosta 9. elokuuta 1889 ja myytiin romutettavaksi 1890.
FS Refuge (1866)

Refuge oli Ranskan laivaston vuonna 1866 vesillelaskettu Embuscade-luokan uiva patteri.
Valmistus.
Alus tilattiin Bordeaux'sta Chantiers de l'Océanilta, missä köli laskettiin 25. helmikuuta 1862. Alus laskettiin vesille 1. toukokuuta 1866 ja otettiin palvelukseen 10. syyskuuta 1867.
Palvelus.
Alus siirrettiin 1868 Brestiin, jossa se poistettiin alusluettelosta 5. heinäkuuta 1884. Se sijoitettiin liikkuvien puolustusjoukkojen () majoitusalukseksi ja teknikkojen harjoitusalukseksi 1890. Alus sijoitettiin 1895 myyntilistalle, mutta se oli edelleen Penfeldissä Brestissä kesä-heinäkuussa 1940. Alus mahdollisesti romutettiin 1945.
Kaarlo Hiltunen

Kaarlo Armas Hiltunen (16. tammikuuta 1910 Helsinki – 8. heinäkuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen koreografi, näyttelijä, televisio-ohjaaja ja teatterinjohtaja. Hän aloitti uransa näyttelijänä 1930-luvulla, siirtyi Suomalaisen Oopperan palvelukseen 1940-luvulla, toimi teatterinjohtajana 1950-luvulla ja televisioteatterissa vuodesta 1960 alkaen. Hän ohjasi koreografioita paitsi näyttämölle myös elokuviin ja televisiotuotantoihin sekä loi omia baletteja.
Elämä ja ura.
Kaarlo Hiltusen vanhemmat olivat liikemies Karl Fredrik Hiltunen ja Maria Laine. Käytyään keskikoulun Lohjalla hän suoritti Suomen Näyttämöopiston kurssin vuosina 1928–1930 ja liittyi Viipurin Näyttämöön 1930. Lyhyen Viipurin-kautensa jälkeen Hiltunen työskenteli näyttelijänä Helsingin Kansanteatterissa 1933–1934, Turun Työväen Teatterissa 1934–1935 ja tanssisolistina Suomalaisessa Oopperassa 1935–1936 Sen jälkeen hänellä oli jälleen kaksi näyttelijäkiinnitystä: Kotkan Maakuntateatteri 1936–1938 ja Porin Teatteri 1939–1940.
Vuosina 1940–1950 Hiltunen työskenteli tanssisolistina, koreografina ja ohjaajana Suomalaisessa Oopperassa. Vuosina 1953–1955 hän toimi Jyväskylän Työväen Teatterin johtajana ja vuosina 1957–1959 Lahden Kaupunginteatterin johtajana. Vuonna 1960 Hiltunen aloitti työnsä MTV-Teatterin ohjaajana. Lisäksi hän toimi Suomen Tanssitaiteilijain Liiton puheenjohtajana kahdesti, 1948–1949 ja 1950–1951.
Hiltunen sai valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen toukokuusta 1987 alkaen.
Taiteellisia tehtäviä.
Hiltusen omia baletteja ovat muun muassa "Anna meille anteeksi", "Laitapuolella" ja "Noituutta". Hänen tanssiosiaan olivat muun muassa pääosa kappaleessa "Sibeliana". Puhenäyttämöllä Hiltusen roolitehtäviin lukeutuivat esimerkiksi Fritz Junek ("Ihmisiä jäälautalla") ja Simolan isäntä ("Niskavuoren naiset").
Hiltusen näyttämöohjauksia olivat muun muassa "Niskavuori"-sarja, "Kuriton sukupolvi", ooppera "Carmen" ja baletti "Pessi ja Illusia".
Televisio.
Hiltunen työskenteli MTV-Teatterissa 1960- ja 1970-luvulla. Hän ohjasi muun muassa 11-osaisen televisiosarjan "Havukka-ahon ajattelija" (1971). Lisäksi hän suunnitteli koreografioita ohjaamiinsa televisiotuotantoihin.
Elokuva.
Hiltunen teki pieniä sivuosia kahdessatoista valkokangaselokuvassa vuosina 1938–1958. Erkki Uotilan elokuvassa "Sinä olet kohtaloni" (1945) hänen nimensä oli muodossa Kalle Hiltunen. Hän näytteli Mirjami Kuosmasen tulkitseman Ruthin rakastajaa, Torstia.
Kreditoimattomana näyttelijänä Hiltunen oli yhdessätoista valkokangaselokuvassa vuosina 1935–1951. Hiltusella oli kolme kreditoimatonta tanssijan tehtävää valkokankaalla: "Poretta eli Keisarin uudet pisteet" (1941). "Ryhmy ja Romppainen" (1941) sekä "Herra ja ylhäisyys" (1944).
Meidän kaupunkimme (elokuva)

Meidän kaupunkimme ("Our Town") on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1940. Se on kirjailija Thornton Wilderin elokuvasovitus omasta samannimisestä näytelmästään vuodelta 1938. Elokuvan on ohjannut Sam Wood ja sen pääosia esittävät Martha Scott ja William Holden.
Elokuva on varsin uskollinen toisinto Wilderin näytelmästä, lukuun ottamatta kahta seikkaa. Näytelmässä käytetään vain viitteellisiä lavasteita ja paljon mimiikkaa, kun taas elokuva on normaalisti lavastettu ja näytelty. Näytelmässä kolmas näytös perustuu yhden päähenkilön kuolemaan ja kuolleista heräämiseen, mutta elokuvassa hän vain näkee unta kuolemastaan ja herää taas tavalliseen elämään.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Meidän kaupunkimme" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Elokuvan esitysoikeudet ovat nykyisin vapaita, ja elokuva on nähtävissä muun muassa YouTubessa ja Internet Archivessa.
Vastaanotto.
"Meidän kaupunkimme" oli ehdolla parhaan elokuvan Oscar-palkinnon voittajaksi. Teatterissakin Emily Webbin roolia näytellyt Martha Scott oli ehdolla naispääosan Oscarin saajaksi, säveltäjä Aaron Copland elokuvan alkuperäismusiikista ja Thomas T. Moulton äänityöstä.
Kaysone Phomvihane

Kaysone Phomvihane (13. joulukuuta 1920 Na Seng, Laos – 21. marraskuuta 1992 Vientiane, Laos) oli laosilainen poliitikko. Hän oli Laosin kommunistisen puolueen johtaja ja toimi Laosin presidenttinä vuosina 1991–1992.
Kaysone syntyi vuonna 1920 Laosissa. Hänen isänsä oli vietnamilainen Ranskan siirtomaahallituksen virkamies ja hänen äitinsä oli laosilainen. Kaysone oli mukana protesteissa joita järjestettiin japanilaisten miehitystä vastaan. Hän opiskeli lakia Vietnamin kansallisessa yliopistossa Hanoissa jolloin hän oli mukana vähän aiemmin perustetussa Indokiinan kommunistisessa puolueessa. 
Ho Tši Minh lähetti hänet takaisin Laosiin jotta hän liittyisi ranskalaisten vastaiseen vastarintaliikkeeseen joka tunnettiin myöhemmin nimellä Pathet Lao. Kaysone oli vuonna 1955 mukana perustamassa sen poliittista siipeä, Laosin isänmaallista rintamaa eli LPF:tä ja oli sen pääsihteeri. LPF sulautui myöhemmin Laosin kommunistiseksi puolueeseeksi. Kun Yhdysvallat kävi salaista sotaa Laosissa ja aloitti vuonna 1964 mattopommitukset hän siirsi Pathet Laon joukot pohjoiseen vuorille jossa ne pystyivät suojautumaan luoliin.
Phomvihane, Nouhak Phoumsavanh ja Khamtai Siphandon kuuluivat kommunistisen Pathet Laon ydinryhmään, joka nousi valtaan vuonna 1975. Heitä kutsuttiin ”"rautakolmioksi"”.
Paine (täsmennyssivu)

Paine voi tarkoittaa:
Dexter Fowler

William Dexter Fowler (s. 22. maaliskuuta 1986 Atlanta, Georgia) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja, joka pelaa MLB-liigan Houston Astrosissa. Hänen pelipaikkansa on keskikoppari.
Vuosina 2008–2013 Fowler pelasi Colorado Rockiesin joukkueessa. Ennen MLB-debyyttiään hän oli jo ehtinyt voittaa olympiapronssia vuoden 2008 olympiakisoissa Pekingissä.
Vihreät laitumet

Vihreät laitumet ("The Green Pastures") on yhdysvaltalainen William Keighleyn ja Marc Connellyn ohjaama elokuva vuodelta 1936. Se perustuu Connellyn näytelmään "Jumalan vihreät laitumet" vuodelta 1930. Näytelmä sai Suomessa aikaan valtavan jumalanpilkkakohun 1932, koska Jumala esitetään siinä mustaihoisena. Myös elokuva kiellettiin tuoreeltaan Suomessa, Australiassa ja Unkarissa. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa vasta kymmentä vuotta myöhemmin 1946.
Elokuva on yksi kuudesta Hollywoodin studiokauden elokuvasta, jossa on kokonaan afroamerikkalaisista muodostuva näyttelijäkunta.
Škoda Favorit (1936)

Škoda Favorit oli tšekkoslovakialaisen ASAP:n vuosina 1936–1941 valmistama henkilöauto.
Favorit suunniteltiin Škoda Rapidin ja suurikokoisen Škoda Superbin väliin. Ensimmäinen, sivuventtiilimoottorilla varustettu malli oli tyyppi 904, jota valmistettiin vuosina 1936–1939. Vuonna 1938 esiteltiin kansiventtiilimoottorilla varustettu Favorit 2000 OHV eli tyyppi 923, jota valmistettiin vuoteen 1941 asti.
Korimallit olivat neliovinen sedan sekä limusiini. 2000 OHV -mallia valmistettiin myös sotilaskäyttöön.
Teknisiä tietoja.
Moottori.
Ensimmäisessä mallissa, tyyppi 904:ssä, oli voimanlähteenä iskutilavuudeltaan 1 802-kuutioinen, nelisylinterinen sivuventtiilimoottori jonka sylinterin halkaisija oli 75 mm ja iskun pituus 102 mm. Kampiakseli oli laakeroitu kuudella runkolaakerilla. Moottorin teho oli 28 kW ja siinä oli Zenith 30 VEI -kaasutin. Moottorin sähköosat olivat Boschin ja Scintillan valmistamia. Auton huippunopeus oli 95 km/h.
Jälkimmäinen muunnelma oli varustettu 2 091-kuutioisella kansiventtiilimoottorilla, jonka sylinterin halkaisija oli 80 mm ja iskun pituus 104 mm. Kaasuttimena oli Solex 30 FJ tai 32 USIP. Auton huippunopeus oli 110 km/h.
Voimansiirto ja alusta.
Voimansiirrossa oli kuiva yksilevykytkin ja nelivaihteinen vaihteisto, jonka kolmas ja neljäs vaihde oli synkronoitu. Voimansiirtoakseli kulki runkoputken läpi putken takaosaan kiinnitettyyn vetopyörästöön. Taka-akselilla oli heilurityyppinen erillisjousitus ja kaksi poikittaista lehtijousta. Etuakselilla oli yläpuoliset kolmiotuet ja alapuolella poikittainen lehtijousi. Käyttöjarruina oli hydraulitoimiset rumpujarrut edessä ja takana; seisontajarru vaikutti takajarruihin mekaanisen välityksen kautta. Ohjausvaihde oli kierukkatyyppinen.
Kamalari

Kamalari (suomeksi: lujasti työtä tekevä nainen) on velkaorjuuden muoto, joka on vallalla Nepalissa. Kamalari-orjat ovat tyttöjä ja nuoria naisia, jotka tekevät kotiapulaisen töitä orjuudessa. Velkajärjestelmä kiellettiin lailla vuonna 2006, minkä seurauksena orjien määrä on laskenut 12 000:sta noin 500-600:aan.
Järjestelmä.
Etelänepalilaisen "tharu"-heimon jäseniä on orjuutettu jo vuosisatojen ajan velkajärjestelmällä nimeltä "kamaiya". Orjuus lisääntyi 1950–1970-luvuilla, kun muut etniset ryhmät alkoivat asuttaa thalien asuinaluetta, Terrain tasankoa.
Pienviljelyä harjoittavilla tharuilla ei ole virallisia papereita maan omistuksesta, jolloin muut ovat ottaneet maat haltuunsa. Tharut ovat joutuneet ottamaan lainaa, mutta jos velkaa ei pystytä maksamaan takaisin, joudutaan tyttäriä myymään velan pantiksi maanomistajille tai ylempien kastien varakkaille ihmisille. Velkajärjestelmässä velka periytyy sukupolvelta toiselle. Orjiksi joutuvat kouluikäiset tytöt joskus jo alle 10-vuotiaana. Kamalarit ovat isäntäperheiden orjina useita vuosia. Tytöt pakotetaan tekemään työtä palkatta ja perheet saavat tyttärensä käytöstä noin 25 euroa vuodessa.
Työ.
Työhön kuuluu tiskaaminen, siivoaminen, ruoanlaitto ja lastenhoito. Osa kamalareista työskentelee myös pelloilla. Usein tyttöjä kuritetaan ja kidutetaan henkisesti sekä käytetään seksuaalisesti hyväksi. Sairastuneita kamalari-orjia ei hoideta ja koulua ei välttämättä saa käydä kuin parina päivänä viikossa.
Lainmuutos.
Vuonna 2002 Nepalin hallitus mitätöi kamalari-orjien velat erillislailla. Velkajärjestelmä kiellettiin Nepalissa lailla vuonna 2006. Vuonna 2006 Kamalari-orjia oli 12 000. Vuoden 2014 arvion mukaan orjien määrä oli laskenut noin 500–600:aan. Vapautuneet ovat yleensä parikymppisiä nuoria naisia. Plan Nepal -järjestö on ollut mukana edesauttamassa orjuuden kitkemistä Nepalista.
Orjuudessa ollessaan tharu-heimon naiset käyttivät sukunimenä etnisen ryhmän nimeä, joka viittaa jo historiallisestikin orjuutettuun kansanosaan. Siksi orjuudesta vapautuneet naiset ovat usein vaihtaneet sukunimekseen "Chaudhary", joka on menestykseen viittaava intialaisten kauppiaiden sukunimi.
Muut vastaavat järjestelmät.
Kamaiya-järjestelmän kieltänyt laki ei poistanut orjuutta Nepalissa, sillä se ei koskenut kaikkea velkaorjuutta. Esimerkiksi haruwat pysyvät yhä pakkotyössä kyntäjinä, charuwat orjuutettuina karjapaimenina. Myös haliya-alkuperäiskansan jäseniä orjuutetaan yhä, vaikka heitä koskeva orjuuden kieltävä laki astui voimaan vuonna 2008.
Knockout game

Knockout game (myös Knockout King tai Polar Bear Hunting) on Yhdysvalloista lähtöisin oleva ilmiö. Pelissä valitaan satunnainen uhri, joka on tarkoitus lyödä yhdellä iskulla tajuttomaksi. Suoritus voidaan myös kuvata kännykkäkameralla ja jakaa netissä. Ensimmäiset maininnat ilmiöstä ovat vuodelta 1992, ja se sai runsaasti mediahuomiota vuodesta 2013 alkaen.
Suomessa.
MTV3 uutiset kertoi 7.10.2014 itähelsinkiläisestä enimmäkseen maahanmuuttajataustaisesta nuorisojengistä, joka on käyttänyt silmitöntä väkivaltaa sivullisiin ihmisiin. Jengin käyttämään väkivaltaan on liittynyt peli, jossa pisteitä saa siitä, jos saa ensimmäisellä lyönnillä maahan, tai jos uhri on erityisen heikko tai arka.
Poliisin mukaan epäiltyjä tekijöitä on viitisenkymmentä ja rikoksia on kirjattu noin 70.
FS Cerbère (1868)

Cerbère oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu Cerbère-luokan törmäyskeulalla varustettu alus.
Valmistus.
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 14. heinäkuuta 1865. Alus laskettiin vesille 23. huhtikuuta 1868 ja se otettiin palvelukseen 23. heinäkuuta 1870.
Palvelus.
Alus riisuttiin aseista vuosina 1885-1886 ja se poistettiin alusluettelosta 12. marraskuuta 1886. Alus romutettiin vuonna 1887 Cherbourgissa.
Molekyyliseula

Molekyyliseula on huokoskooltaan yhtenäinen huokoinen materiaali, jolla on suuri adsorptiokyky ja joka kykenee adsorboimaan molekyylejä, jotka ovat kooltaan pienempiä kuin huokosten halkaisija. Molekyyliseulat luokitellaan huokoskoon mukaan mikro-, meso- ja makrohuokoisiin molekyyliseuloihin. Molekyyliseulojen materiaali on tyypillisesti joko zeoliitti tai huokoinen lasi. Molekyyliseuloja käytetään useisiin tarkoituksiin muun muassa kuivausaineena ja katalyyttinä.
Ominaisuudet.
Tyypillisimmät molekyyliseulamateriaalit ovat zeoliitit, jotka ovat alkali- ja maa-alkalimetallien aluminosilikaatteja sekä huokoinen borosilikaattilasi. Molekyyliseulat jaetaan kolmeen luokkaan riippuen niiden huokoskoosta. Huokoskoko voidaan ilmoittaa joko nanometreinä tai ångströmeinä. Pienimmät huokoskoot ovat mikrohuokoisilla molekyyliseuloilla, joiden huokoskoko on alle 2 nm (20 Å). Tällaisia ovat muun muassa yleisimmin käytetyt zeoliitti- ja lasimolekyyliseulat sekä aktiivihiiliseulat. Mesohuokoisen materiaalin huokoskoko on välillä 2–50 nm (20–500 Å) ja makrohuokoisten molekyyliseulojen huokoskoko on yli 50 nm (500 Å). Mesohuokoisia ja makrohuokoisia molekyyliseuloja ovat muun muassa eräät metallioksidit, metalliseokset ja epäorgaaniset polymeerit.
Molekyyliseuloilla on suuri ominaispinta-ala, minkä vuoksi niillä on suuri adsorptiokyky. Tyypillisimpiä ovat muun muassa vesi, rikkivety, hiilidioksidi, ammoniakki ja pienikokoiset hiilivedyt. Zeoliittimolekyyliseulat adsorboivat erityisesti polaarisia molekyylejä kuten vettä. Hiili ja polymeerit adsorboivat erityisesti polaarittomia komponentteja kuten hiilivetyjä. Zeoliitit ovat happamia ja niitä käytetään tämän vuoksi happamina katalyytteinä.
Käyttö.
Tärkein molekyyliseulojen käyttökohde on veden poisto kaasuista ja muista nesteistä. Molekyyliseulojen avulla vettä poistetaan muun muassa maakaasusta, ilmasta, polaarisista orgaanisista yhdisteistä kuten etanolista ja metanolista ja lääkepakkauksista. Tämän ominaisuuden ja myös zeoliittien happamuuden vuoksi molekyyliseuloja käytetään myös katalyyttinä esteröintireaktioissa. Muita katalyyttisiä prosesseja, joissa käytetään molekyyliseuloja ovat muun muassa alkaanien isomerointi, aromaattiset reaktiot, ksyleenin isomerointi, kumeenin, etyylibentseenin ja p-etyylitolueenin valmistus. Molekyyliseuloja voidaan käyttää adsorboimaan myös muita yhdisteitä kuten rikkivetyä, hiilidioksidia ja tioleita maakaasusta. Lisäksi niitä voidaan käyttää erottamaan haarautuneita hiilivetyjä haarautumattomista. Molekyyliseuloja, joiden huokoskoko on 3–8 Å ovat tyypillisiä kaasuseosten puhdistamiseen käytettyjä molekyyliseuloja ja huokoskooltaan hieman suurempia (8–12 Å) olevia molekyyliseuloja käytetään nesteiden kanssa. Mesohuokoisia ja makrohuokoisia molekyyliseuloja käytetään pääasiassa katalyytteinä. Molekyyliseuloja voidaan käyttää joko rakeina tai jauhettuina.
Sandawe

Sandawe on Tansaniassa puhuttava kieli, jota puhuu äidinkielenään ihmistä. Sandawe ja hadza luokitellaan usein khoisankielten kielikuntaan, mutta afrikantutkijoiden keskuudessa ei ole yksimielisyyttä siitä, ovatko ne sukua muille khoisankielille tai toisilleen. Osa kielitieteilijöistä pitää sandawea ja hadzaa isolaattikielinä.
Hadza

Hadza on Tansanian hadzojen puhuma uhanalainen kieli, jota puhui vuonna 2008 äidinkielenään ihmistä. Hadza ja sandawe luokitellaan usein khoisankielten kielikuntaan, mutta afrikantutkijoiden keskuudessa ei ole yksimielisyyttä siitä, ovatko ne sukua muille khoisankielille tai toisilleen. Osa kielitieteilijöistä pitää hadzaa ja sandawea isolaattikielinä.
Magnus Bunnskog

Magnus Bunnskog (s. 1974 Gunnarsjö) on ruotsalainen säveltäjä ja monipuolinen intermediataiteilija. Hän opiskeli alun perin draamaa, runoutta ja proosaa; tämän jälkeen hän sai sävellysopetusta Per Mårtenssonilta, Sven-David Sandströmiltä ja Henrik Strindbergiltä Visbyssä vuosina 1998–2000 ja 2001–02. Bunnskogin sävellystuotantoon kuuluu kamari-, vokaali- ja elektroakustisia teoksia sekä multimediateoksia. Hänen musiikkiaan on esitetty Ruotsissa ja Kreikassa. 
Bunnskog on kirjoittanut runoutta ja tuottanut lyhytelokuvia. Vuonna 2000 hän aloitti toiminnan Splintermind-projektissa. Hän on myös toiminut teatteriteknikkona Göteborgissa ja kiertueilla Euroopassa. Hän on esiintynyt näyttelijänä Ruotsissa ja Kamerunissa. Hän toimi nuorten säveltäjien UNM-festivaalin johtokunnan jäsenenä Norrköpingissä ja Tukholmassa 2004.
Pangasinan

Pangasinan on yksi Filippiinien provinsseista. Se sijaitsee Ilocosin alueella Luzonin saaren länsiosassa. Provinssissa asuu vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan 2,4 miljoonaa ihmistä. Pääkaupunki on Lingayen.
Tuhkakulmaorneero

Tuhkakulmaorneero ("Cranioleuca curtata") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tuhkakulmaorneeroa tavataan Boliviassa, Perussa, Ecuadorissa ja Kolumbiassa. Metsien tuhoutuminen on uhka lajille, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Myyntiautomaatti

Myyntiautomaatti on kone, josta saa jotain tuotetta maksua vastaan. Automaatin myymät tuotteet voivat olla esimerkiksi makeisia, juomia tai savukkeita.
Varhaisimpia tunnettuja kolikoilla toimivia myyntiautomaatteja olivat noin vuonna 1615 Englannin kapakoihin tulleet tupakka-automaatit. Myyntiautomaatin ajatuksen esitti tosin jo ensimmäisellä vuosisadalla elänyt kreikkalainen Heron Aleksandrialainen.
Lars Ekström (säveltäjä)

Lars Ekström (s. 23. maaliskuuta 1956 Kalmar) on ruotsalainen säveltäjä. Hän aloitti musiikin teorian ja pianonsoiton opiskelun Kööpenhaminassa vuonna 1975. Myöhemmin hän sai sävellysopetusta Daniel Börtziltä, Pär Lindgreniltä ja Sven-David Sandströmiltä Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Lisäksi hän opiskeli Italiassa Franco Donatonin johdolla ja sai diplomin Pariisin konservatoriosta.
Ekström on opettanut sävellystä ja instrumentaatiota Kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa vuodesta 1992, ja vuonna 1998 hänestä tuli Sollentunan Edsbergin musiikki-instituutin vararehtori.
Ekströmin tuotannossa pääpaino on orkesteriteoksissa, joihin kuuluvat "Un coup de dés jamais n'abolira le hasard" (kahdelle sinfoniaorkesterille, elektroniikalle ja ihmisäänelle, 1985–86), "Genom prisman av en skärva" (1994) ja "Världen genom världar" (1995). Soolosoittimelle ja orkesterille sävellettyjä teoksia ovat "Do it!" (pasuunalle ja orkesterille, 1987) Ivo Nilssonia varten sekä Niklas Sivelöville sävelletty pianokonsertto. Ekströmin tuotantoon kuuluvat lisäksi muiden muassa lukuisat teokset kamarikokoonpanoille ja soolosoittimille sekä Antonin Artaud -aiheinen ooppera "ARTAUD: Bokstavsguden". Hän on vaikuttanut myös rockmusiikin alalla, toiminut studiomuusikkona ja tehnyt useita levytyksiä.
Ekström on ollut Ruotsin säveltäjäliiton jäsen vuodesta 1989.
Ruotsinsuomalaisten päivä

 
Ruotsinsuomalaisten päivä tai ruotsinsuomalaisuuden päivä () on 24. helmikuuta vietettävä merkkipäivä. Ruotsin akatemia hyväksyi merkkipäivän kalenteriin 2010, ja sitä vietettiin ensimmäistä kertaa 2011. 24. helmikuuta valittiin ruotsinsuomalaisten päiväksi, koska se on kansanrunouden keräilijä ja suomen kielen aseman puolustaja Carl Axel Gottlundin syntymäpäivä. Päivän tarkoituksena on juhlistaa ruotsinsuomalaisten vähemmistön olemassaoloa sekä herättää valtaväestön kiinnostus ruotsinsuomalaisia kohtaan. 
Vietto.
Suurin osa suomen kielen hallintoalueen kunnista liputtaa juhlapäivänä, ja liputtavista lähes kaikki ruotsinsuomalaisten lipulla. Kyseessä ei kuitenkaan ole virallinen liputuspäivä.
Juhlapäivää vietetään ympäri Ruotsia, muun muassa Tukholmassa, Eskilstunassa, Göteborgissa, Västeråsissa ja Nykvarnissa. Päivän ohjelmaan on kuulunut konsertteja, tanssiesityksiä, kirjailijavierailuja, karaoketansseja ja teatteriesityksiä lapsille. Esimerkiksi vuonna 2017 Tukholman kaupungintalolla järjestettyyn juhlaan osallistui yli tuhat ihmistä. Erityisesti vuonna 2013 juhla oli merkittävä monilla paikkakunnilla, tällöin päivää juhlittiin virallisin seremonioin ensimmäistä kertaa.
Vuonna 2019 Ruotsin radion äänestyksessä ruotsinsuomalaisuuden symboliseksi tunnuseläimeksi äänestettiin hylje.
Dacia Sandero

Dacia Sandero on Dacian vuodesta 2007 lähtien valmistama pieni henkilöautomalli. Sitä on myyty joillain markkina-alueilla, kuten Etelä-Amerikassa ja Venäjällä Renault-merkkisenä.
Dacia Sandero I (2007–2012).
Ensimmäisen sukupolven Sandero tuli markkinoille Etelä-Amerikassa syksyllä 2007 Renault-merkkisenä. Euroopassa malli esiteltiin Dacia-merkkisenä Geneven autonäyttelyssä keväällä 2008. Auto perustuu samalle pohjalevylle kuin esimerkiksi Dacia Logan.
Vuoden 2008 Euro NCAP -kolaritestistä Sandero sai tulokseksi kolme tähteä viidestä.
Syksyllä 2008 esiteltiin Etelä-Amerikan markkinoille Renault Sandero Stepway, joka on maastokelpoisemmaksi tehty malli korkeammalla maavaralla, koria suojaavilla muoviosilla ja kattokaiteilla. Euroopan markkinoilla myytävän Dacia-merkkisen version ensiesittely oli Barcelonan autonäyttelyssä seuraavana keväänä.
Etelä-Amerikassa myytävä Renault Sandero sai keväällä 2011 kasvojenkohotuksen, jossa uudistettiin muun muassa sen keulan ilmettä. Euroopassa myytävä Dacia Sandero ei kokenut samaa uudistusta, sillä se korvattiin jo seuraavana vuonna toisen sukupolven mallilla. Brasiliassa ensimmäisen sukupolven Sanderon valmistusta kuitenkin jatkettiin vuoteen 2014 saakka. 
Dacia Sandero II (2012–).
Toisen sukupolven Sandero sekä myös sen Stepway-versio esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2012. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin esimerkiksi toisen sukupolven Dacia Logan. Etelä-Amerikassa myytävä Renault-merkkinen versio esiteltiin vuonna 2014.
Vuoden 2013 Euro NCAP -kolaritestistä Sandero sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Buenos Airesin autonäyttelyssä kesällä 2015 esiteltiin urheilullinen Renault Sandero R.S. 2.0, jota myydään ainoastaan Etelä-Amerikan markkinoilla. Siinä on 2,0-litrainen (145 hv) moottori ja kuusivaihteinen manuaalivaihteisto. Se on ensimmäinen Euroopan ulkopuolella valmistettava Renault Sport -malli.
Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2016 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut Sandero. Uudistuksia tehtiin muun muassa etusäleikköön ja -puskuriin. Parhaiten varusteltuihin malleihin tuli LED-päiväajovalot. Aiempi 1,2-litrainen bensiinimoottori korvattiin uudella 1,0-litraisella (74 hv). 
Dacia Sandero III (2020–).
Kolmannen sukupolven Sandero ja Sandero Stepway esiteltiin syyskuussa 2020. Auto perustuu Renault’n ja Nissanin modulaariselle CMF-B-perusrakenteelle, kuten myös uudet Dacia Logan- ja Jogger-mallit. Akseliväli ja leveys kasvoivat edeltäneeseen malliin verrattuna 15 millimetrillä, mutta auto on 10 millimetriä aiempaa matalampi. 
Vuoden 2021 Euro NCAP -kolaritestistä Sandero Stepway sai tulokseksi kaksi tähteä viidestä. 
Moottorina on kolmesylinterinen 1,0-litrainen bensiinimoottori, joka on saatavana yhtenä vapaasti hengittävänä (67 hv) ja kahtena turboahdettuna (91/110 hv) versiona. Tehokkain versio on valittavana ainoastaan Stepway-malliin. Pienempitehoisen turboversion yhteyteen on saatavana portaaton CVT-automaattivaihteisto. 
Kesäkuussa 2022 Sandero sai muun Dacia-malliston tavoin valmistajan uuden tyylisuunnan mukaisen keulailmeen.
Jenni Kokander

Jenni Kokander (o.s. Hakala, s. 1980 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, koomikko ja kirjailija. Kokander on esiintynyt muun muassa Linnateatterissa sekä elokuvassa "Ainoat oikeat". Kokander on ollut mukana "Putous"-televisiosarjan kuudennella, seitsemännellä, kahdeksannella ja yhdennellätoista tuotantokaudella.
Kokander on juontanut marraskuussa 2014 Yle TV1:llä alkanutta tositelevisiosarjaa "Kuka kutsui Kokanderin", jossa hän tutustuu kahdeksaan eri kulttuuria edustavaan lapsiperheeseen.
Elämä ja ura.
Kokander on valmistunut Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2004. Kokander on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Vuonna 2020 julkaistiin Kokanderin ensimmäinen kirja "Sukupuuttoon kuolleiden planeetta".