Tyrni

Tyrni eli hopeatyrni ("Hippophaë rhamnoides") on hopeapensaskasveihin ("Elaeagnaceae") kuuluva piikikäs, C-vitamiinipitoisia marjoja tuottava pensas tai puumainen pensas. Tyrni kasvaa laajalla alueella Euraasiassa.
Tyrni on Satakunnan maakuntakukka. Suomen suurin tyrnin viljelyalue on Suupohja. Tyrnin tuholaisia ovat tyrnikeulakoi ("Gelechia hippophaëlla") ja uutena tulokkaana tyrnikärpänen ("Rhagoletis batava").
Sana "tyrni" on skandinaavista alkuperää. Se on peräisin muinaisnorjan sanasta "þyrnir" tai muinaisruotsin sanasta "thörne", jotka tarkoittavat piikikästä pensasta.
Ulkonäkö ja koko.
Tyrni kasvaa 0,5–5 metriä korkeaksi. Oksat ovat piikkisiä. Lehdet ovat 1–5 cm pitkiä, tasasoukkia, päältä vihertävänharmaita, alta hopeanharmaita tai ruosteenruskeita. Tyrni on kaksikotinen, eli sen hede- ja emikukat ovat eri pensaissa. Kukinta tapahtuu keväällä ennen lehtien puhkeamista. Kukat ovat 3 mm kokoisia ja kellanvihreitä. Keltainen hedelmä on halkaisijaltaan noin senttimetrin kokoinen, pitkulainen, marjamainen ja mehevä. Tyrni kukkii touko-kesäkuussa.
Tyrni on erittäin kestävä kasvi. Se leviää tehokkaasti juurivesoilla, ja se voi nopeasti kasvaa laajoiksi kasvustoiksi. Tyrni kestää hyvin myös kuivuutta, tulvia ja suolaa.
Levinneisyys.
Tyrniä tavataan Euroopassa paikoitellen Pohjanmeren, Itämeren, Mustanmeren ja Norjan Atlantin puoleisilta rannikoilta sekä sisämaasta muun muassa Pyreneeiltä, Alpeilta ja Karpaateilta. Aasiassa lajia tavataan esimerkiksi Kaukasukselta ja Himalajan vuoristoseuduilta. Suomessa tyrni kasvaa luonnonvaraisena Pohjanlahden rannikolla, Uudenkaupungin saaristosta aina Tornioon asti sekä Ahvenanmaalla. Villiintyneitä kasvustoja tavataan paikoin Suomenlahden rannikolta ja joskus myös Etelä-Suomen sisämaasta.
Elinympäristö.
Suomessa tyrni kasvaa luonnonvaraisena lähinnä kivisillä merenrannoilla. Keski-Euroopassa ja Aasiassa lajia tavataan myös sisämaan vuoristoseuduilla jokilaaksoissa ja jokien varsilla. Siitepölyaineiston perusteella tiedetään, että tyrni oli yleinen Euroopassa myös sisämaassa jääkauden jälkeen. Metsittyminen ajoi lajin kuitenkin vähitellen vesistöjen rannoille.
Tyrnin kasvupaikat ovat usein niukkaravinteisia, mutta laji pärjää niissä sen juurinystyissä elävän "Frankia"-suvun bakteereiden avulla. Bakteerit sitovat ilmasta typpeä, josta isäntäkasvi saa osansa. Tyrniä ei myöskaan ole syytä typpilannoittaa, mutta esimerkiksi puutuhka sopii kalkitsemiseen.
Käyttö.
Tyrniä viljellään eri puolilla Suomea sen marjojen takia, mutta myös koristekasvina. Useita tyrnilajikkeita on jalostettu viljelyyn erityisesti Venäjällä, mutta myös Suomessa tehdään aktiivista jalostustyötä. Tunnettuja lajikkeita ovat muun muassa "Raisa" ja "Rudolf". Muita tyrnilajikkeita ovat "Tytti", "Terhi" ja "Tarmo". Lajikkeista "Rudolf" ja "Tarmo" ovat pölyttäjälajikkeita. Tärkeimmät tyrnistä saatavat tuotteet ovat mehu ja hillo, mutta siitä tehdään myös likööriä. Tyrniä voidaan käyttää myös värjäyksessä antamaan punaruskeita sävyjä.
Tyrnin marjat ovat erittäin terveellisiä. Happamien marjojen C-vitamiinipitoisuus on kasvikunnan korkeimpia. C-vitamiinipitoisuus on jopa 360 mg/100 g marjan syötävästä osasta. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen ylläpitämän elintarvikkeiden kansallisen koostumustietopankin, Finelin mukaan C-vitamiinipitoisuus on 140 mg/100 g.
Tyrni oli aikaisemmin Suomessa rauhoitettu, millä haluttiin turvata luonnonvaraisten tyrnipensaiden säilyvyys. Rauhoitusasetuksessa muun muassa määriteltiin, millä tavoin ja milloin tyrnimarjoja sai poimia. Rauhoitusmääräys kumottiin vuonna 2006.