tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Cyril Beeson

Cyril Frederick Cherrington Beeson (1889–1975) oli brittiläinen entomologi ja naturalisti, joka työskenteli Intiassa ja kirjoitti lukuisia tutkielmia hyönteisistä. Palattuaan Britanniaan Beeson ryhtyi työskentelemään horologian parissa.
Beeson oli Arabian Lawrencena tunnetun T. E. Lawrencen lapsuudenystävä, jonka kanssa tämä teki pyörämatkoja Englannissa ja Pohjois-Ranskassa.
Sephora

Sephora on ranskalainen kauneudenhoidon vähittäiskauppa. Sephoran omistaa LVMH Moët Hennessy. Sephora tekee yhteistyötä Yhdysvalloissa J. C. Penney -tavarataloketjun kanssa ja Sephoralla on omia osastoja J. C. Penneyn toimipisteissä.
MG FF

MG FF () oli toisessa maailmansodassa käytetty lentokonetykki, joka oli sodan alkuvuosina Saksan ilmavoimien lentokoneiden toinen pääase MG 17:n ohella. Asetta käytettiin lentokonetyypeissä sodan loppuun asti MG 151:n rinnalla erilaisina asennuksina. Toinen huomattava käyttäjä oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat nimillä Tyyppi 99-1 ja 99-2
Tausta ja kehitys.
Reinhold Becker suunnitteli ensimmäisen maailmansodan aikana 20×70 mm:n RB -patruunaa käyttävän massasulkuisen tykin, jossa lukon toiminta perustui rekyyliin ja jouseen. Aseessa iskuri laukaisi nallin hieman ennen lukon sulkeutumista patruunan syttyessä lukon ollessa kiinni.
Aseiden kehittämistä rajoitti Versailles’n rauhansopimus, jonka ehtojen kiertämiseksi Becker-tykin suunnitelmat myytiin Sveitsiin SEMAG-suunnittelutoimistolle, jolta ne osti Oerlikon. Patruunaksi tuli 20×72 RB, jonka keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat otti käyttöön 99-1-tykissä. Aseesta kehitettiin erilaisia versioita, joista 20×101 mm -patruunaa käyttävän otti käyttöön keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat nimellä Tyyppi 99-2. Berliiniläinen Ikaria Werke muunsi tykin käyttämään 20×80 mm -patruunaa, ja tämä versio oli Saksan ilmavoimien käyttämä ase. Tykin nimeksi vakiintui MG FF, jota käytettiin varsinaisesta asennustavasta riippumatta.
Käyttötavat, ominaisuuksia.
Tykki oli lipas- tai rumpusyöttöinen. Käytössä olivat 15 ammuksen tankolipas ja 45, 60, sekä Focke-Wulf Fw 190 A-5:ssä 90:n patruunan rumpulipas. Ase laukaistiin sähköisesti. Aseen ongelmina olivat rummun pienen kapasiteetin lisäksi matala lähtönopeus, 575–585 m/s sekä tulinopeus 520 laukausta minuutissa. Lisäksi sitä ei voinut käyttää synkronoituna ampumaan potkurikehän läpi. Muihin saman kaliiperin tykkeihin verrattuna se oli kuitenkin kevyt, 26,3 kg. Ikaria/Veltenin vuonna 1941 suunnittelemaa vyösyöttöä ei otettu käyttöön, koska ase oli korvautumassa MG 151 -tykillä.
Tykki tuli käyttöön Messerschmitt Bf 109E-3 -hävittäjässä, jossa sitä käytettiin siipiin asennettuna ampuen potkurikehän ulkopuolelta. Sitä kokeiltiin asennettuna sylinteriryhmien väliin ampumaan potkurinavan läpi, mutta sijoituksen aiheuttama korkea lämpötila heikensi luotettavuutta lukon palautusjousen menettäessä kimmoisuuttaan.
MG FF/M.
Ase modifioitiin 1940 ampumaan ohutkuorista Minengeschoß-ammusta, joka sisälsi 18,6 g PETN-räjähdysainetta. Tämä version nimeksi tuli MG FF/M. Ammuksen kevyemmän painon vuoksi latausmekanismi oli suunniteltava uudelleen, koska massasulun jousen jäykkyyden ja lukon painon on vastattava patruunan rekyyliä. Ammuksen lähtönopeus nousi 700 m/s ja tulinopeus nousi 540 laukaukseen minuutissa. 
Kesällä 1940 tykki tuli käyttöön Bf 109 E-4 ja Bf 110 C-4 -hävittäjissä. Raskaasti aseistetuissa Fw 190 -hävittäjissä käytettiin tyypillisesti sisempänä MG 151 -tykkiä ja ulompana siivissä MG FF/M -tykkiä, joka voitiin jättää pois painon säästämiseksi. Keveytensä ja pienehkön kokonsa ansiosta tykki soveltui hyvin Schräge Musik- asennukseen sekä käsikäyttöiseksi puolustusaseeksi. Tykki oli luotettava, mutta Me 109 - hävittäjissä raportoitiin aseen jäätymisestä marraskuussa 1940.
Massive Addictive

Massive Addictive on metalliyhtye Amaranthen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin Spinefarmin kautta 17. lokakuuta 2014. Se on myös Henrik Englundin ensimmäinen albumi murinalaulajana. Edellinen murinalaulaja Andreas "Andy" Solveström lähti yhtyeestä vuonna 2013.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 6.
GP3-kausi 2015

GP3-kausi 2015 oli GP3-sarjan kuudes kausi. Marussia Manor Racingin vetäytymisen myötä kauteen osallistui vähintään 24 autoa. Kausi oli samalla viimeinen GP3/13-auton rungolla. Seuraavalla kaudella siirryttiin uusiin GP3/16-autoihin.
Sarjan mestaruuden voitti ranskalainen Esteban Ocon, toiseksi tuli italialainen Luca Ghiotto ja kolmanneksi saksalainen Marvin Kirchhöfer.
Kuljettajamuutokset.
Uudet kuljettajat
 Paluun tehneet kuljettajat
Tallia vaihtaneet kuljettajat
Poistuneet kuljettajat
Kilpailukalenteri.
Kausi alkoi 9. toukokuuta, Espanjan Barcelonasta ja päättyi 29. marraskuuta, Abu Dhabin Yas Marinan radalla. Saksan GP:n peruuntumisen myötä GP-luokkien kisat korvattiin Bahrainin osakilpailuilla, jotka ajettiin kauden toiseksi viimeisenä kisaviikonloppuna. Kilpailut ajettiin tuolloin FIA World Endurance Championship -sarjan yhteydessä.
(*) = Tarkoittaa paalupaikkaa, joka on saavutettu pitkän kilpailun kahdeksannesta sijasta.
Berezin UB

Berezin UB (, "Berezinin yleiskäyttöinen konekivääri") on Mihail Berezinin suunnittelema 12,7 millimetrin kaasutoiminen, vyösyöttöinen konekivääri lentokoneasennuksiin. Konekivääriä valmistettiin vuosina 1943–1945 Tulassa ja Iževskissä 40 000 kappaletta vuodessa.
Berezin suunnitteli synkronoidun 12,7×108 mm BS-konekiväärin vuosina 1937–1938 ja puolustuskomitea määräsi sen sarjavalmistukseen 12. huhtikuuta 1939 ennen armeijan testien valmistumista. Berezinin kilpailija oli aluksi ŠVAK, mutta sen käyttämä patruuna sopi vain tähän aseeseen Berezinin käyttäessä samaa patruunaa kuin maavoimien DŠK, joten kilpailevasta kehitystyöstä luovuttiin.
Korjausten jälkeen tuloksena oli UB, jota valmistettiin kolmena versiona: UBK siipiasennuksiin (Крыльевой, Krylevoi), UBS potkurinkehän läpi ampuvana (Синхронный, Sinhronnyi) ja UBT pommikoneiden torniasennuksiin (Турельный, Turelnyi). Kaksi ensimmäistä mallia olivat paineilmalla ladattavia, torniasennettava käsin viritettävä ja siinä on pitempi ja raskaampi piippu sekä pistoolikahva tai käsikahvat. UB otettiin sotavarustukseen ja määrättiin sarjatuotantoon 22. huhtikuuta 1941.
Berezin - konekiväärin paino oli 26 kg ja tulinopeus 800–1 050 laukausta minuutissa. Luodin lähtönopeus oli 860 metriä sekunnissa. Aseen teho oli verrattavissa Yhdysvaltojen Browning M2:een, mutta UB oli 20 kilogrammaa kevyempi tulinopeuden ollessa merkittävästi parempi. Tämä seurasi suunnittelun painotuksesta keskiarvoiseen käyttömäärään kestoiän sijaan.
UBS-mallin konekivääriä on käytetty ainakin seuraavissa hävittäjissä: I-15, I-153BS, I-16 tyyppi 29, Jak-1B, Jak-3, Jak-7B, Jak-9, MiG-3 ja LaGG-3.
UBK-mallia on käytetty Pe-2, MiG-3 ja MiG-15 UTI -koneissa.
UBT-mallia on käytetty puolustusaseena pommittajissa Tupolev SB-2, Petljakov Pe-2, Jer-2, Tupolev Tu-2, Il-4, Petljakov Pe-8 sekä Iljušin Il-2 maataistelukoneessa. Ase oli tyypillisesti ampumossa tai tornissa yksittäisasennuksena.
Berezin B-20-tykki ja Volkovin-Jartsevin VJa-23 perustuvat Berezinin mekanismiin.
Tetradekanoli

Tetradekanoli eli 1-tetradekanoli eli n-tetradekanoli eli tetradekyylialkoholi eli myristyylialkoholi on primäärinen suoraketjuinen alkoholi, jossa on neljätoista hiiliatomia. Yhdiste on huoneenlämmössä kiinteää vahamaista ainetta ja sen molekyylikaava on C14H30O ja rakennekaava CH3(CH2)13OH.
Tetradekanolin moolimassa on 214,387 g/mol, sulamispiste 37,6 °C, kiehumispiste 263 °C, tiheys 0,824 g/cm3, leimahduspiste 141 °C ja CAS-numero 112-72-1. Tetradekanoli ei liukene veteen, mutta liukenee hyvin etanoliin, eetteriin, asetoniin ja bentseeniin.
Tetradekanolia voidaan valmistaa pelkistämällä myristiinihappoa (C14H28O2), jota esiintyy kookosöljyssä. Tetradekanolia käytetään kosmeettisissa ja farmaseuttisissa salvoissa ja voiteissa. Tetradekanolin nimeä käytetään joskus virheellisesti kaupallisissa yhteyksissä tarkoitettaessa oikeasti yhdisteen isomeeriä 2-metyyli-7-etyyli-4-undekanolia (CAS 103-20-8).
Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Villakaktukset

Villakaktukset ("Espostoa") on eteläamerikkalainen 16 lajia käsittävä kaktuskasvisuku, jonka tieteellinen nimi kunnioittaa perulaista kasvitieteilijää nimeltään Nicolas E. Esposto. Villakaktukset ovat yöllä kukkivia pylväsmäisiä ja tiheäpiikkisiä, ja niiden kukat sijaitsevat lateraalisissa kefalioissa.
Tuntomerkit.
Villakaktukset ovat puumaisia tai pensasmaisia, tavallisesti runsashaaraisia. Pystykasvuiset, pylväsmäiset ja runsasuurteiset varret voivat saavuttaa neljän metrin korkeuden. Areoleissa on lukuisia piikkejä ja pitkiä karvoja, jotka muodostavat verkkomaisen suojan varren ympärille. Piikeistä vain osa on kovia, loput karvamaisia. Kefaliot, joihin kukat kehittyvät, ovat varren sivulla lateraalisesti ja peittävät vartta usean uurteen levyisesti. Kukat ovat putkimaisia tai kellomaisia, punertavia tai valkoisia, toisinaan pieniä. Pohjusmalja on lyhyt ja pienten terävien suomujen ja karvojen peittämä, piikitön. Kehälehdet ovat lyhyitä, toisinaan kärjistään alaspäin kääntyneet. Hedelmä on pallomainen tai munamainen, mehevä, vihreä tai punainen ja sen pinnalla on toisinaan karvatupsuja. Kuihtuneita kehälehtiä on hedelmässä jäljellä. Siemenet ovat monenlaisia, soikeita tai melkein hattumaisia, ruskeita.
Levinneisyys.
Villakaktukset kasvavat Etelä-Amerikassa päiväntasaajan eteläpuolella Etelä-Ecuadorista Peruun ja Boliviaan ulottuvalla alueella. 
Lajit.
Aikaisemmin lajeja on viety moniin eri sukuihin, ja suku kuvattiin tieteelle aikoinaan yksilajisena. Nyttemmin on sukuja yhdistelty ja näin on syntynyt 16-lajinen villakaktusten suku, jolle eri tutkijoista koostuva The International Cactaceae Systematic Group (kansainvälinen kaktussystematiikan ryhmä) on antanut hyväksyntänsä.
Kellomies

Kellomies – rannekellot ajan käyttöesineinä ja harrasteena on Joona Vuorenpään kirjoittama, vuonna 2011 ilmestynyt ensimmäinen suomalainen tietokirja rannekelloista. Kirjassa keskitytään erityisesti mekaanisiin rannekelloihin ja esitellään tunnetuimpia kellobrändejä. Kellomies-kirja toimi ilmestyttyään yhtenä keskeisenä innoittajana nykyiselle suomalaiselle kelloharrastukselle ja teki tunnetuksi harrastuksen kansainvälisiä tuulia.
Kellomies on myös historiallinen yleisnimi kelloalan koulutuksen saaneelle ammattilaiselle sekä nykyajan innokkaalle rannekelloharrastajalle.
George Villiers (Buckinghamin ensimmäinen herttua)

George Villiers (28. elokuuta 1592 – 23. elokuuta 1628) oli Jaakko I:n suosiossa ollut Buckinghamin herttua.
Jaakko I ja Villiers tapasivat ensimmäisen kerran vuonna 1614, mistä alkaen Villiers oli kuninkaan suosiossa. Buckinhhamin herttua hänestä tuli vuonna 1617 ja markiisi vuonna 1619.
Villiers kannatti prinssi Kaarlen ja Espanjan Filip III:n tyttären avioliittoa, joka ei kuitenkaan toteutunut.
Villiers salamurhattiin vuonna 1628.
George Villiers esiintyy fiktiivisenä hahmona Alexandre Dumas’n kirjassa "Kolme muskettisoturia" (1844), jossa hänet kuvataan Anna Itävaltalaisen rakastajana.
Finnevikinsilta

Finnevikinsilta () yhdistää Matinkylän ja Finnoon asuinalueet Finnobäckenin laakson yli Etelä-Espoossa. Sillan pituus on 365 metriä, eli se on Espoon pisin silta. Silta on osa länsimetroon liittyvää infrarakentamista, ja se tulee palvelemaan erityisesti Matinkylän metroasemalle kohdistuvaa liityntäliikennettä Suomenojantien jatkeena. Sillalla on myös jalankulun ja pyöräilyn väylät. Etelänpuoleinen jalankulun ja pyöräilyn väylä on poikkeuksellisen leveä, joten sille voi pysähtyä ihailemaan lintukosteikon elämää liikennettä häiritsemättä.
Sillan eteläpuolella sijaitseva lintuallas ja lähes umpeen maatunut merenlahti ovat merkittäviä lintujen pesimäalueita. Siltaa rakennettaessa pidettiin noin puolen vuoden tauko rakennustöistä, jotta lintujen pesimäkautta ei häiritä.
Sillan rakennuskustannukset olivat noin 12 miljoonaa euroa. Lisäksi tieyhteyksiä rakennettiin noin viidellä miljoonalla eurolla. Sillan rakenteisiin käytettiin noin miljoona kiloa terästä ja lähes 9 000 kuutiota betonia.
Finnevikinsilta avattiin käyttäjille 29. elokuuta 2015, avajaisohjelmassa oli nauhan katkaisu ja kansanjuhla sillalla. Moottoriajoneuvoliikenne pääsi sillalle 31. elokuuta 2015.
Silta on tyypiltään betoninen jännitetty palkkisilta. Sen on suunnitellut WSP Finland ja urakoinut Graniittirakennus Kallio Oy.
Tam Lin

Tam Lin (; myös "The Ballad of Tam-Lin"; "The Devil’s Woman"; Yhdysvalloissa nimikkeenä "The Devil’s Widow") on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut Roddy McDowallin ohjaama brittiläinen kauhuelokuva, jonka pääosissa ovat Ava Gardner ja Ian McShane. "Tam Lin" kertoo ikääntyvästä mutta kauniista naisesta, joka pitää suihkuseurapiiriystävänsä nuorina noituuden, mustan magian, avulla. "Tam Lin" on ainoa Roddy McDowallin ohjaama elokuva. 
"Tam Lin" perustuu Robert Burnsin perinteiseen skottirunoon "The Ballad of Tam Lin" (noin 1792), jonka pohjalta William Spier laati elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajina olivat Alan Ladd Jr. ja Stanley Mann. "Tam Lin" kuvattiin työnimellä "Games and Toys" Technicolor-elokuvausmenetelmällä Skotlannin Scottish Bordersin Peeblesin kylässä ja Englannin Buckinghamshiren Iverissä Pinewood Studiosilla heinä-lokakuussa 1969. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Commonwealth United Entertainment ja Winkast Film Productions.
"Tam Lin" sai ensi-iltansa Isossa-Britanniassa joulukuussa 1970 ja Yhdysvalloissa syyskuussa 1972. Elokuvan levityksestä vastasi Yhdysvalloissa American International Pictures. "Tam Lin" on julkaistu VHS:nä, DVD:nä ja Blu-raynä. VHS-julkaisu julkaistiin vuonna 1998 ja DVD- ja Blu-ray-julkaisut vuonna 2013.
Alppihiihdon maailmancup 2014–2015

Alppihiihdon maailmancup 2014–2015 oli historian 49. alppihiihdon maailmancup -kausi. Kausi alkoi Itävallan Söldenissä 25. lokakuuta 2014 ja päättyi Ranskan Méribelissä 22. maaliskuuta 2015. Miehillä oli 37 osakilpailua 19 eri paikassa ja naisilla 32 osakilpailua 15 eri paikassa. Kauden aikana oli tarkoitus laskea yksi pujottelun kaupunkikilpailu, Münchenissä, mutta se peruttiin. Lisäksi kalenterissa oli Méribelissä järjestetty joukkuekilpailu.
"Lähde: FIS"
"Lähde: FIS"
"Lähde: FIS"
"Lähde: FIS"
Eulychnia

Eulychnia on vähälajinen eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku, jonka kookkaimmat lajit muodostavat metsiköitä. Sen tieteellinen nimi juontaa kreikankielisestä sanasta lykhnos ’lamppu’, johon on liitetty etuliite eu- ’hyvä, normaali, oikea’; suomeksi niitä voisi siten nimittää lampunjalkakaktuksiksi. Suvun anatominen erityispiirre on varsissa esiintyvät kivisolut (sklereidit), jotka erottuvat selvästi ympäröivästä solukosta eli ovat ns. idioblasteja.
Tuntomerkit.
"Eulychnia"-lajit ovat pensaita tai puumaisia ja haarovia kaktuksia. Varret ovat suoria, pystykasvuisia tai maanmyötäisiä. Uurteita niissä on 9–16. Kääpiöversoissa eli areoleissa on villamaista karvoitusta tai pitkiä karvoja ja usein hyvinkin vahvoja ja pitkiä piikkejä. Pienet kukat puhkeavat varren kärjen tuntumaan ja ovat kellomaisia tai suppilomaisia, valkoisia tai vaaleanpunaisia. Kasvit kukkivat sekä päivällä että yöllä. Hyvin lyhyissä pohjusmaljoissa ja vartalon tyvellä ns. perikarpellissa on villamaista karvaa tai sukasmaisia piikkejä, ja ne ovat suomujen peittämiä. Hedelmä on pallomainen, mehevä, suomu- tai karvapeitteinen, harvoin piikkinen. Siemenet ovat leveän soikeita, himmeän mustia tai harmaita ja nystypintaisia.
Levinneisyys.
Lampunjalkakaktukset kasvavat Etelä-Perun ja Pohjois-Chilen rannikkokaistaleella sumujen kastelemilla aavikoilla. Harvoin niitä tapaa Andien rinteillä tuhatta metriä korkeammalla.
Lajit.
"Eulychnia"-kaktuksia on kuvattu yhteensä 14, mutta uudempi käsitys on, että niitä on vain viisi.
Aleksandras Antipovas

Aleksandras Antipovas (, s. 9. maaliskuuta 1955 Bagdonys, Panevėžys, Liettuan SNT) on liettualainen Neuvostoliittoa edustanut kestävyysjuoksija. Hän saavutti pronssia EM-kisojen 10 000 metrillä Prahassa 1978 ennätysajallaan 27.31,50. Neuvostoaikana hänet tunnettiin venäläisnimellään Aleksandr Antipov.
Kiristäjä (vuoden 1975 elokuva)

Kiristäjä (; Yhdysvalloissa nimikkeenä "The Executioner") on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut Cyril Frankelin ohjaama brittiläis-itävaltalais-yhdysvaltalainen jännityselokuva, jonka pääosissa ovat Dirk Bogarde, Ava Gardner ja Bekim Fehmiu.
"Kiristäjä" -elokuvan käsikirjoituksen laati Robin Estridge oman romaaninsa pohjalta. Elokuvan tuotti Paul Mills ja elokuvasi Freddie Young. Elokuva kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä Itävallan Gmundenissa vuoden 1975 aikana. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Sascha-Verleih ja Warner Brothers. "Kiristäjä" sai ensi-iltansa Länsi-Saksassa 17. lokakuuta 1975, ja Ison-Britannian ensi-ilta oli 20. marraskuuta 1975. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 30. tammikuuta 1976.
Magreglio

Magreglio on kunta Pohjois-Italiassa Comon maakunnassa Lombardian alueella. Se sijaitsee Comojärven rajaamalla kolmionmuotoisella niemellä. 
Magreglio on tunnettu polkupyöräilijöiden pyhiinvaelluspaikkana. Kunnan papin Ermelindo Viganòn ehdotuksesta paavi Pius XII julisti Madonna del Ghisallon pyöräilijöiden pyhimykseksi, ja Magreglioon rakennettiin hänelle pyhäkkö.
Facheiroa

Facheiroa on kaktuskasveihin kuuluva suku, jossa on kolme brasilialaista tropiikin lajia.
Tuntomerkit.
Lajit ovat pensasmaisesti tai puumaisiksi kasvavia, jopa viisi metriä korkeita lyhytrunkoisia kaktuksia. Varret ovat pystykasvuisia ja pylväsmäisiä ja niissä on 12–25 uurretta, joskus enemmänkin. Piikit ovat vaihtelevanlaisia. Varren osa, johon kukat syntyvät on toisinaan erilaistunut lateraaliseksi kefalioksi, joka on joko varteen uponnut tai sen pinnalla. Kasvit kukkivat yöllä putkimaisin kukin. Niissä on paljon pieniä limittäisiä suomuja. Kukan tyviosat ovat runsaskarvaisia. Kehälehdet ovat lyhyet ja alimmat heteet muodostavat osittain umpinaisen mesiäiskammion. Avautumaton hedelmä on pallomainen, mehevä, vihreä, ruskea tai purppurainen ja lähes läpikuultava. Malto on mehukas.
Levinneisyys.
"Facheiroa"-kaktukset kasvavat Brasilian koillisosassa Bahian maakunnassa.
Avovesiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut 2011

Avovesiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2011 Israelin Eilatissa 7.–11. syyskuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN. Kisojen menestynein maa oli kuusi mitalia (viisi kultaa, yksi hopea) saavuttanut Italia.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Valkokulmaorneero

Valkokulmaorneero ("Cranioleuca antisiensis") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Valkokulmaorneeroa tavataan Ecuadorissa ja Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Perunorneero

Perunorneero ("Cranioleuca baroni") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Perunorneeroa tavataan Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta laikuttaisesti esiintyväksi. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Glukonihappo

Glukonihappo (C6H12O7) on aldonihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste ja glukoosin hapettumistuote. Yhdistettä voidaan käyttää elintarvikkeissa lisäaineena ja metalli-ionien kelatointiin.
Ominaisuudet.
Glukonihappoa esiintyy luonnossa monissa eliöissä ja erityisen runsaasti sitä on muun muassa viinissä ja hunajassa. Huoneenlämpötilassa yhdiste on väritöntä, kiteistä kiinteää ainetta. Yhdiste liukenee helposti veteen ja orgaanisiin liuottimiin ja on keskivahva happo. Sen happovakion arvo on 1,99 · 10−4. Emästen kanssa yhdiste muodostaa suoloja ja alkoholien kanssa estereitä. Glukonihappo muodostaa komplekseja monien kahden- ja kolmenarvoisten metalli-ionien kanssa ja se on monihampainen ligandi, joka sitoutuu metalli-ioniin sekä karbonyyliryhmällään että hydroksyyliryhmillään. Sekä kiinteänä, että liuoksessa glukonihappo on kemiallisessa tasapainossa kahden laktonimuodon glukono-1,4-laktonin eli glukono-γ-laktonin ja glukono-1,5-laktonin eli glukono-δ-laktonin kanssa. Glukonihappo on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky vesiliuoksessa 25 °C:n lämpötilassa on −5,4°. Glukonihappo voidaan hapettaa glukaarihapoksi.
Valmistus ja käyttö.
Glukonihappoa voidaan valmistaa joko kemiallisesti tai bioteknillisesti. Ensimmäisen kerran happoa valmistettiin vuonna 1887 hapettamalla glukoosia kloorin avulla. Kemiallisesti glukoosi voidaan hapettaa glukonihapoksi vetyperoksidin, ilman hapen tai otsonin avulla platinaryhmän metallien katalysoimana. Hapetus voidaan suorittaa myös elektrolyyttisesti. Teollisessa mittakaavassa sitä valmistetaan kuitenkin lähinnä bioteknillisesti hyödyntämällä "Aspergillus niger"-homeen glukoosioksidaasientsyymiä, joka hapettaa glukoosin glukono-δ-laktoniksi ja hydrolyysi laktonaasientsyymin katalysoimana johtaa glukonihappoon.
Koska glukonihappo muodostaa vesiliukoisia komplekseja monien metalli-ionien kanssa ja se ei ole korrodoivaa sitä käytetään teollisuudessa metallipintojen puhdistamiseen liasta ja ruosteesta. Sen etuna on myös, että se on myrkytöntä ja biohajoavaa. Yhdistettä ja sen suoloja käytetään myös lääketieteessä. Glukonihappoa voidaan käyttää elintarvikkeissa happamuudensäätö- ja stabilointiaineena. Sen E-koodi on E 574.
Pisamakanastero

Pisamakanastero ("Thripophaga gutturata") eli aiemmalta nimeltään pisamaorneero on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pisamakanasteroa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Pisamakanasteron elinympäristöä ovat kosteat metsät sekä reunamaat.
Ouro Ali

Ouro Ali on maalaiskunta Moptin alueen Djennén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Senossa sijaitsee Nigerjoen ja Banin välisellä tulva-alueella viisi kilometriä Djennéstä pohjoiseen. Kunnassa on 10 400 asukasta (vuonna 2009).
Ouro Alin kunta rajoittuu pohjoisessa Djennén piirin Kéwan, idässä Deraryn, etelässä Djennén ja Pondorin ja lännessä Néma-Badenyakafon kuntiin. Kuntaan kuuluu 12 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita ja fulbeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi, durra, maapähkinä, lehmänpapu ja maapapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja sekä pienimuotoista kaupankäyntiä, joka suuntautuu Djennéen, Yebéen ja Mougnaan.
Senossasta on ympärivuotinen tieyhteys Djennéen. Liikennöintiin käytetään myös vesiteitä. Palveluihin kuuluu kolme koulua ja terveysasema.
Niansanarié

Niansanarié on maalaiskunta Moptin alueen Djennén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Kéké sijaitsee Banijoen länsirannalla 30 kilometriä Djennéstä etelään. Kunnassa on 4 900 asukasta (vuonna 2009).
Niansanarién kunta rajoittuu lännessä Djennén piirin Néma-Badenyakafon, pohjoisessa Pondorin ja idässä Dandougou Fakalan sekä etelässä Ségoun alueen Sanin piirin Baramandougoun kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymävyöhykkeeseen. Osa kunnasta sijaitsee Banin tulva-alueella.
Kuntaan kuuluu kuusi kylää. Asukkaat ovat bambaroita, bozoja, fulbeja ja belloja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi ja riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Kaupankäynti suuntautuu etupäässä Djennéen, Baramadougouhon ja Konioon. Kékéssä pidetään markkinat.
Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Tulva-aikaan tärkein kulkuväylä on Banijoki. Palveluihin kuuluu neljä alakoulua, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED) sekä terveysasema.
Néma-Badenyakafo

Néma-Badenyakafo on maalaiskunta Moptin alueen Djennén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Mougna sijaitsee Banijoen tulva-alueella 30 kilometriä Djennéstä länteen. Kunnassa on 45 900 asukasta (vuonna 2009).
Néma-Badenyakafon kunta rajoittuu pohjoisessa Djennén piirin Kéwan sekä idässä Ouro Alin, Pondorin ja Niansanarién kuntiin sekä etelässä Ségoun alueen Sanin ja lännessä Macinan piireihin. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymävyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu 30 kylää. Asukkaat ovat bambaroita, bozoja, fulbeja ja belloja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi ja hirssi. Kunnassa pidetään viidet viikoittaiset markkinat, joista tärkeimmät ovat Mougnassa.
Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Tulva-aikaan liikennöinti tapahtuu vesiteitse. Palveluihin kuuluvat kymmenen alakoulua, yläkoulu ja kaksi terveysasemaa.
Madiama

Madiama on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Djennén piirissä Malissa. Se sijaitsee Banijoen tulva-alueen itäreunalla 27 kilometriä Djennéstä kaakkoon. Kunnassa on 12 400 asukasta (vuonna 2009).
Madiaman kunta rajoittuu lännessä Djennén piirin Dandougou Fakalan ja Djennén, pohjoisessa Fakalan sekä idässä ja etelässä Ségoun alueen Tominianin piirin Timissan ja Ouanin kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kaksi kolmasosaa kunnasta sijaitsee Banin tulva-alueella.
Kuntaan kuuluu kymmenen kylää. Asukkaat ovat etupäässä markoja. Heidän lisäkseen kunnassa asuu fulbeja, boboja, bambaroita ja tuaregeja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi, durra, lehmänpapu ja maapähkinä. Madiamassa pidetään viikoittaiset markkinat.
Madiaman ohi kulkee Bamakon ja Moptin välinen maantie RN6, josta haarautuu tie Djennéen. Palveluihin kuuluu viisi alakoulua, yläkoulu ja terveysasema.
Kéwa

Kéwa on maalaiskunta Moptin alueen Djennén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Kouakourou sijaitsee Nigerjoen rannalla 35 kilometriä Djennéstä pohjoiseen. Kunnassa on 24 200 asukasta (vuonna 2009).
Kéwan kunnan pinta-ala on 986 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Djennén piirin Deraryn, Ouro Alin ja Néma-Badenyakafon sekä pohjoisessa Togué Morarin, koillisessa Moptin piirin Ouro Modin ja idässä Soyen, luoteessa Ténenkoun piirin Diakan ja Diafarabén ja lounaassa Ségoun alueen Macinan piirin Matomon kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Nigerin lisäksi kunnan alueella virtaavat sen sivujoet Bani, Tounanké, Donantièpa ja Toumantié, jotka muodostavat useita järviä.
Kuntaan kuuluu 16 kylää. Asukkaat ovat bozoja, somonoja, fulbeja, bambaroita ja songhaita.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi ja hirssi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Kunnassa pidetään kolmet viikoittaiset markkinat.
Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Tulva-aikaan ainoa liikenneväline on vene. Palveluihin kuuluu seitsemän alakoulua ja kaksi terveysasemaa.
Femaye

Femaye on maalaiskunta Moptin alueen Djennén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Taga sijaitsee Banijoen länsirannalla 20 kilometriä Djennéstä koilliseen. Kunnassa on 16 400 asukasta (vuonna 2009).
Femayen kunta rajoittuu idässä ja etelässä Djennén piirin Fakalan, lännessä Deraryn ja pohjoisessa Moptin piirin Soyen kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pinnanmuodostukseltaan se on tasankoa, josta osa sijaitsee Banin tulva-alueella.
Kuntaan kuuluu 21 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, markoja, fulbeja ja bozoja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, lehmänpapu, durra ja riisi. Tagan ja Dorobougoun kylissä pidetään markkinat.
Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Tagasta on kuivana aikana reitti Djennéen ja Sofaraan. Tulva-aikaan liikennöinti tapahtuu vesiteitse. Palveluihin kuuluvat viisi alakoulua, yläkoulu ja terveysasema.
Ekenäs IF (jalkapallo)

Ekenäs Idrottsförening eli EIF on tammisaarelainen jalkapalloseura ja osa vuonna 1905 perustettua samannimistä yleisseuraa. Jalkapallo on ollut mukana EIF:n lajivalikoimassa vuodesta 1907. EIF:n peliasu koostuu vihreästä paidasta sekä valkoisista shortseista ja sukista. Toisen peliasun paita on valkoinen ja shortsit sekä sukat vihreät. EIF:n kotikenttä on Tammisaaren keskuskenttä. 
EIF pelasi Suomen pääsarjassa kaudella 1933, jolloin se hävisi kaikki ottelunsa ja sijoittui sarjan viimeiseksi. Kaudelle 2015 EIF nousi Ykköseen Jari Rantasen valmentamana. EIF voitti Ykkösen mestaruuden kaudella 2023 ja nousi Veikkausliigaan.
Historia.
EIF pelasi ensimmäiset jalkapallo-ottelunsa 1907. Yhteensä neljästä ottelusta kaksi pelattiin Tammisaaressa ja kaksi Helsingissä, jolloin vastustajat olivat Unitas ja HJK. Vuonna 1907 EIF liittyi SPL:oon, ja seuran jalkapallojaosto perustettiin 6. tammikuuta 1908. Sarjajalkapalloilussa EIF oli mukana alusta alkaen: vuonna 1930 se pelasi B-sarjassa ja 1933 EIF käväisi yhden kauden ajan A-sarjassa. Kaudella 1933 jalkapallon pääsarjassa EIF hävisi kaikki 14 ottelua sijoittuen sarjassa viimeiseksi. 
EIF on pelannut kausi 1930 mukaan lukien kymmenen kautta 1930–1950-luvuilla Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla B-, Itä-Länsi ja Suomensarjassa. 1970-luvun sarjauudistuksen jälkeen EIF pelasi säännöllisesti Kakkosessa, viimeksi kausilla 2012–2014. 
Seuran edustusjoukkueen toiseksi valmentajaksi valittiin kaudeksi 2014 entinen HJK:n ja A-maajoukkueen pelaaja Jari Rantanen. Kauden päätteeksi EIF nousi Ykköseen voittamalla nousukarsinnoissa helsinkiläisen Atlantiksen yhteismaalein 6–4. Seura oli ollut lähellä nousua jo edellisellä kaudella 2013, mutta tuolloin FC Jazz oli karsinnoissa parempi yhteistuloksella 4–2.
Ykkösen kaudella 2015 EIF sijoittui sarjassa kahdeksanneksi. Seuraavalla kaudella 2016 sijoitus oli jälleen kahdeksas, joten EIF säilytti toistamiseen viimeisenä joukkueena sarjapaikkansa. Kaudella 2017 EIF ylsi pykälää korkeammalle, seitsemänneksi.
Vuoden 2018 Suomen Cupissa EIF ylsi välieriin, jossa se hävisi kotonaan Veikkausliigan FC Interille 0–5.
EIF voitti Ykkösen kauden 2023. Se varmisti mestaruutensa sarjan viimeistä edellisellä kierroksella voitettuaan TPS:n Turussa 3–1. EIF nousi mestaruuden myötä Veikkausliigaan kaudeksi 2024.
Muut joukkueet.
EIF:n reservijoukkueista EIF/Akademi pelaa Kolmosessa ja EIF/2 Nelosessa. Naisten edustusjoukkue pelaa Naisten Kolmosessa. Lisäksi EIF:llä on muun muassa lukuisia juniorijoukkueita pojissa ja tytöissä.
Pelaajat ja valmentajat.
Nykyinen joukkue.
"Tilanne 6. huhtikuuta 2025."
Parittelu

Parittelu (tai "kopulaatio") on yksi- tai monisoluisten eläinten seksuaalikäyttäytymisen toimintaketju, joka johtaa naaraan ja koiraan sukupuolielinten yhtymiseen. Parittelussa uroksen siittiö yleensä hedelmöittää naaraan munasolun. Joidenkin lajien uros siirtää sukusolunsa naaraan sisään, ja joidenkin lajien kuten kalojen parit laskevat sukusolunsa yhteen kehon ulkopuolella.
Parittelu on yhdyntää merkitykseltään laajempi käsite, sillä se pitää sisällään myös yhdyntää edeltävän ja sen jälkeisen käyttäytymistoiminnan.
Useimmat nisäkäslajit parittelevat kiima-aikanaan, jolloin munasolun hedelmöittyminen on mahdollista ja eläin on seksuaalisesti aktiivinen. Parittelua edeltää monilla eläinlajeilla soidinkäyttäytyminen.
Useimmat linnut parittelevat niin, että uros nousee naaraan selkään ja laskee kloaakistaan siittiöitä nopeasti naaraan kloaakkiin. Vesilinnuilla penis auttaa siemennesteen turvaamisessa viemällä sen syvemmälle, joten joutsenella, hanhella ja sorsalla on penis, kuten maalinnuista myös esimerkiksi kiivillä ja strutsilla.
Joillakin hyönteislajeilla on tavallisesta poikkeavia parittelutapoja. Lutikka parittelee niin että uros työntää sukuelimensä naaraan kuoren läpi. Hyppyhäntäisuros laskee siemennesteen naaraan ympärille ja naaras kerää sen sisäänsä. Rukoilijasirkkanaaras usein syö kumppaninsa parittelun aikana.
Kalat parittelevat kutemalla, jossa naaras laskee mätinsä veteen ja koiras hedelmöittää sen maidillaan.
Australialaistutkija John Long on arvioinut, että ensimmäisiä sisäisesti parittelevia eläimiä olivat luultavasti 380 miljoonaa vuotta sitten eläneet panssarikalojen ("Placodermi") "Antiarchi"-heimoon kuuluvat "Microbrachius dicki" -lajin kalat.
Aleksandr Antipov

Aleksandr Antipov -nimisiä henkilöitä ovat:
Koneenelin

Koneenelin tarkoittaa koneen osaa, joka vastaa jostakin koneen rakenteen toiminnosta. Näitä osia on kolmea perustyyppiä:
Koneen ulkoasulle tärkeiden suoja- ja kotelointirakenteiden muotoa, kuviointia tai väriä ei pidetä yleisesti koneeneliminä, vaikka ne ovat koneen muotoilun kannalta tärkeitä ominaisuuksia koneen osien ja käyttäjän välillä
Erityisesti koneenelimellä tarkoitetaan sellaisia koneen osia, joita käytetään monissa eri koneissa samantyyppisinä, kuten ruuveja, kiiloja, laakereita, paineilmasylintereitä, venttiilejä ja muita vastaavia. Valmistajat tarjoavat näitä osia tyypillisesti eri rakennemitoilla ja jonkun standardin mukaisina. Koneenelimet voivat olla koneen piirteitä, kuten kierteytettyjä reikiä ja liukupintoina toimivia tasoja tai ne voivat olla erillisiä osia, kuten pyöriä, akseleita, taljoja, rullalaakereita tai vaihteita. Kaikki yksinkertaiset koneet ovat kuvattavissa koneeneliminä ja monet koneenelimet sisältävät yksinkertaisia koneita. Esimerkiksi johderuuvi on kuvattavissa kaltevana tasona joka kiertyy akselin ympäri. Moni konesuunnitelma, keksintö tai suunnittelutyö vaatii eri koneenelimien tuntemusta sekä näiden osaavaa ja luovaa yhdistämiskykyä koneenosaksi tai kokoonpanoksi, joka täyttää kunkin toiminnon vaatimukset. Useita koneenelimiä, kuten paineastoita koskevat erilaiset viranomaismääräykset ja hyväksyntäkäytännöt, joita on annettu tarvallisuussyistä.
Eteläcatanduanesinbikol

Eteläcatanduanesinbikol eli virac on Filippiineillä Catanduanesin provinssissa puhuttu bikol-kieli. Sitä puhui vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan äidinkielenään ihmistä.
Eteläcatanduanesinbikol luokitellaan rannikkobikol-kielten ryhmään yhdessä keskibikolin kanssa. Kielet ovat läheistä sukua keskenään ja eteläcatanduanesinbikolin puhujat ymmärtävät jonkin verran keskibikolia, filipinoa ja pohjoiscatanduanesinbikolia.
Jarmo Jokilahti

Jarmo Jokilahti (s. 3. tammikuuta 1961 Jyväskylän maalaiskunta) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti urallaan pääasiassa jyväskyläläistä JyP HT:tä. SM-liigassa Jokilahti pelasi 290 runkosarjaottelua ja teki niissä 104 tehopistettä.
Jokilahti pelasi ensimmäisen aikuisten ottelunsa syksyllä 1976, vain 15-vuotiaana. Tämä on tiettävästi JYPin divisioonavuosien seuraennätys.
Kirkcudbright

Kirkcudbright (, ) on kaupunki Dumfries ja Gallowayn alueella Skotlannissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kaupungissa sijaitseva Stewartry Museum -museo kattaa alueen historiaa.
Arabian Lawrencena tunnettu T. E. Lawrence asui Kirkcudbrightissä jonkin aikaa lapsuudessaan 1800-luvun lopussa.
Avovesiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut 2012

Avovesiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2012 Italian Piombinossa 12.–16. syyskuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Södra Teatern

Södra Teatern on teatteri Tukholman Södermalmilla Slussenin lähellä, Mosebacke torgin laidalla.
Arkkitehti Johan Fredrik Åbomin suunnittelema teatterirakennus valmistui 1852. Rakennuksen vaurioiduttua tulipalossa Åbom suunnitteli myös 1859 valmistuneet uudelleenrakennustyöt. Rakennusta laajennettiin ja korotettiin kerroksella vuosina 1899–1901. Teatterin pääsalin katsomossa on 414 istumapaikkaa. Södra Teaternissa järjestetään teatteriesitysten lisäksi monenlaisia tapahtumia ja musiikkiesityksiä. Kävijöitä on vuosittain noin 250 000.
Florent Piétrus

Florent Marius Piétrus (s. 19. tammikuuta 1981 Les Abymes, Guadeloupe) on ranskalainen koripalloilija.
Pienenä laitahyökkääjänä tai isona laitahyökkääjänä pelaava Piétrus on pelannut seurajoukkueurallaan Ranskan ja Espanjan pääsarjoissa. Hän on voittanut kummankin maan mestaruuden ja Eurocupin.
Piétrus on pelannut pitkään myös Ranskan maajoukkueessa voittaen pronssia vuoden 2014 MM-kilpailuissa ja neljä EM-mitalia.
Piétrusin pikkuveli Mickaël Piétrus on myös koripalloilija, joka teki pitkän uran NBA:ssa.
Mickaël Piétrus

Mickaël Piétrus (s. 7. helmikuuta 1982 Les Abymes, Guadeloupe) on ranskalainen koripalloilija.
Pienenä laitahyökkääjänä tai heittävänä takamiehenä pelaava Piétrus on pelannut seurajoukkueurallaan Ranskan pääsarjassa ja vuosina 2003–2013 NBA:ssa, johon hänet varasi 11. vuorolla Golden State Warriors. Warriorsin lisäksi hän edusti neljää muuta NBA-seuraa.
Piétrus on pelannut myös Ranskan maajoukkueessa voittaen pronssia vuoden 2005 EM-kilpailuista.
Piétrusin isoveli Florent Piétrus on myös menestyksekkään seura- ja maajoukkueuran tehnyt koripalloilija.
Koose

Koose on Kamerunissa puhuttu bantukieli. Sitä puhui SIL Internationalin mukaan äidinkielenään 100 000 ihmistä vuonna 2001.
K. Juva &amp; Haavekuva (albumi)

K. Juva &amp; Haavekuva on samannimisen suomalaisen yhtyeen studioalbumi vuodelta 2001.
Äänityksestä ja miksauksesta on vastannut T. T. Oksala ja masteroinnista Mika Jussila.
Albumi on RPR Recordsin tuotantoa. Yhtiön osoite on ollut Valtakatu 3, 26100 Rauma. Jakelusta on vastannut Musiikkijakelu Oy, Puistomäenkatu 49, 20810 Turku, www.musiikkijakelu.fi. CD-levyjä on valmistanut CD-Linja Oy.
Kappaleet.
Kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut K. Juva, ellei toisin ole mainittu. Sovitukset ovat esittävän yhtyeen käsialaa.
K. Juva &amp; Haavekuva.
Manageroinnista on vastannut RPR Production Oy / Riku Räsänen, www.rpr-production.fi.
Ewondo

Ewondo on Kamerunissa puhuttu bantukieli. Sitä puhui SIL Internationalin mukaan äidinkielenään ihmistä vuonna 1982. Kamerunin lisäksi ewondon puhujia asuu Päiväntasaajan Guineassa ja Gabonissa.
Ewondo on läheistä sukua Kamerunissa puhutulle bebelen kielelle. Ewondo-kielessä on vahvoja yhteyksiä perinteisiin rituaaleihin ja sosiaalisiin käytäntöihin, ja se toimii keskeisenä identiteetin ja kulttuurin välittäjänä ewondon puhujien keskuudessa.
Kielen käyttö on vahvasti sidoksissa Ewondon kulttuuriin ja yhteisöön, jossa perhe- ja klaanirakenteet ovat merkittäviä. Ewondoa puhutaan sekä maaseutu- että kaupunkialueilla, ja monet puhujat hallitsevat myös ranskan ja englannin, jotka ovat Kamerunin virallisia kieliä. Kielen oppiminen ja käyttö on osa arkipäivän elämää, ja koulutus on saatavilla sekä ranskankielisinä että englanninkielisinä.
Ewondo on osittain koulutuksessa käytetty kieli, ja sillä on jonkin verran kirjallista aineistoa, kuten Raamattu. Kielen käyttö on säilynyt suhteellisen vakaana, vaikka sen käyttäjämäärä on vähentynyt, ja se toimii arkipäivän kommunikoinnissa sekä kaupankäynnissä. Digitaalisessa maailmassa ewondo ei ole laajasti käytössä, eikä sitä käytetä virallisissa hallinnollisissa tai oikeudellisissa yhteyksissä.
Juoru

Juoru on johonkin henkilöön liittyvä huhu, joka koskee tavallisesti jotakin intiimiä tai epäedullista seikkaa.
Funktiot.
Max Gluckmanin funktionalistisen lähestymistavan mukaan juoruilu on kulttuurisesti määritelty ja sanktioitu prosessi, jolla on säännöt ja tärkeitä tehtäviä. Juoruilu ensinnäkin ylläpitää ryhmän yhtenäisyyttä, moraalia ja historiaa, sillä juoruamalla ryhmä arvioi ja vahvistaa jäsentensä käyttäytymistä perinteisiä odotuksia vasten. Juoruamalla voidaan myös kontrolloida keskenään kilpailevia ryhmän sisäisiä ryhmittymiä sekä yksittäisiä pyrkyreitä niin, että erimielisyyksistä huolimatta ryhmä vaikuttaa ulospäin koko ajan sopusointuiselta. Juoruilu on lisäksi ryhmän jäsenyyden tunnusmerkki, etuoikeus ja jopa velvollisuus, sillä ryhmän jäsenen odotetaan juoruavan muista jäsenistä.
Robert Painen liiketoiminnallisen mallin mukaan ryhmä ei juorua, vaan yksilöt juoruavat omista syistään. Juoruaminen on yksilön keino manipuloida kulttuurisia sääntöjä, ja juoruajilla on keskenään vastakkaisia intressejä vallan, ystävyyssuhteiden, verkostojen ja materiaalin suhteen.
Symbolisen interaktionismin lähestymistapa korostaa sitä, kuinka arkipäiväisen puheen kautta yksilöt pohdiskelevat keskenään oman elämänsä ja maailman luonnetta. Juoruilu tarjoaa siis yksilölle hänen sosiaalisen ympäristönsä kartan sekä ajantasaista tietoa ympäristön tapahtumista, ihmisistä ja heidän mielenlaadustaan. Tätä kaikkea hän voi sitten käyttää hyväkseen oman toimintansa suunnittelussa. Juoruamisen kautta yksilöt myös tutkiskelevat ja keskustelevat yhteisistä, koko ajan muuttuvista säännöistään ja tavoistaan.
Juorujournalismi.
Juorutoimittajat ja heidän toimittamansa juorupalstat tyydyttävät lehtien lukijoiden uteliaisuutta julkisuuden henkilöiden yksityisasioista. Juorujournalismi syntyi 1920-luvun Yhdysvalloissa elokuvatähtien synnyttämän julkkiskulttuurin myötä, jolloin sanomalehdet alkoivat julkaista heistä kevyitä uutisia ja niitä julkaisemaan perustettiin myös uusia lehtiä, kuten "Town Topics". Toimittaja Walter Winchell aloitti vuonna 1924 ”Mainly for Mainstreeters” -nimisen juorupalstan tabloid-lehdessä "Graphic". Palstaa alettiin syndikoida muihinkin lehtiin ympäri Yhdysvaltoja, ja parhaimmillaan kaksi kolmasosaa Yhdysvaltain aikuisväestöstä luki Winchellin juoruja tai kuunteli hänen radio-ohjelmaansa. Winchellin kilpailijoita olivat Hollywood-juoruihin erikoistuneet Louella Parsons ja Hedda Hopper. Juorujournalismi on synnyttänyt oman mediatyypin, keltaisen lehdistön.
Émile Reynaud

Charles-Émile Reynaud (8. joulukuuta 1844 Montreuil-sous-Bois, Ranska – 9. tammikuuta 1918) oli ranskalainen keksijä, taiteilija sekä piirroselokuvan pioneeri. Hän opetti professorina fysiikkaa ja luonnontieteitä "Ecoles Industrielles du Puy"ssa vuosina 1873–1877. 21. joulukuuta 1877 hän sai patentin praksinoskoopille. Sylinterin muotoinen laite perustui phenakistiskoopin ja zoetroopin paranteluun ja se sai kunniamaininnan Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1878. Hän kehitteli tästä laitteesta kaksi paranneltua versiota. Vuonna 1888 hän esitteli "Théâtre Optiquen", joka oli useammalle katselijalle tarkoitettu versio phenakistiskoopista. Esityksen kesto ei aikaisempien laitteiden tapaan enää ollut rajoitettu sylinterin sisäpinnalle piirrettyyn 12 kuvan määrään. Hänen Pariisin "Musée Grevinin" kanssa solmimansa sopimuksen perusteella ensimmäinen julkinen valkokankaalla esitetty animaatio ("Pantomimes Lumineuses") esitettiin kyseisessä museossa 28. lokakuuta 1892. Tapahtuman johdosta kansainvälinen animaatioelokuvien yhdistys, "Association Internationale du Film d'Animation (ASIFA)" on julistanut 28. lokakuuta kansainväliseksi animaatiopäiväksi.
Rahaton ja unohdettu Reynaud tuhosi kaikki merkittävimmät laitteistonsa ja kaikki paitsi kaksi ("Poor Pierrot" ja "Around a Cabin") animaatiotaan heittämällä ne Seineen.
Yksityiselämä.
Reynaud avioitui "Margueritte Rémiatten" kanssa Pariisissa 21. lokakuuta 1879. He saivat kaksi poikaa – "Paul" (1880) ja "Andre" (1882).
Julius Hirsch

Julius Hirsch (s. 7. huhtikuuta 1892, julistettu kuolleeksi 8. toukokuuta 1945) oli saksalainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka oli vasen laitahyökkääjä. Hänen seurojaan olivat Karlsruher FV ja SpVgg Greuther Fürth. Saksan jalkapallomaajoukkueessa Hirsch pelasi seitsemän A-maaottelua ja oli mukana myös vuoden 1912 Tukholman olympialaisissa. Hän oli Saksan maajoukkueen ensimmäinen juutalaistaustainen pelaaja.
Elämä.
Hirsch aloitti jalkapalloilun Karlsruher FV:ssä vuonna 1902 ja esiintyi seuran edustusjoukkueessa ensimmäistä kertaa 17-vuotiaana. Hänen aikanaan Karlsruher saavutti yhden Saksan mestaruuden sekä kolme Etelä-Saksan aluemestaruutta. Hirsch muodosti joukkueen vaarallisen hyökkäyskolmikon yhdessä kahden muun maajoukkuepelaajan Fritz Fördererin ja Gottfried Fuchsin kanssa. Hän taisteli myös vapaaehtoisena ensimmäisessä maailmansodassa ja palkittiin ansioistaan rautaristillä. Peliuransa jälkeen Hirsch toimi juniorivalmentajana sekä työskenteli isänsä omistamassa tekstiilitehtaassa, joka valmisti muun muassa erilaisia urheiluvälineitä.
Vuonna 1933 Hirsch erosi entisen seuransa Karlsruher FV:n jäsenyydestä kuultuaan asetuksesta, jonka mukaan kaikki juutalaiset aiotaan erottaa eteläisen Saksan urheiluseuroista. Toisen maailmansodan alla vuonna 1939 hän otti avioeron suojellakseen saksalaista puolisoaan ja lapsiaan natsien vainoilta. Maaliskuussa 1943 Hirsch vietiin Auschwitzin keskitysleirille, jossa hänet oletettavasti surmattiin kaasukammiossa vain joitakin päiviä keskitysleirille saapumisen jälkeen. Hirschin kuolinpäiväksi julistettiin myöhemmin 8. toukokuuta 1945, eli sama päivä, jolloin natsi-Saksa antautui. Hänen kaksi lastaan joutuivat Theresienstadtin keskitysleirille vuonna 1945, mutta he selvisivät hengissä.
Vuonna 2013 Karlsruhen kaupunki nimesi kadun Julius Hirschin mukaan.
Julius Hirsch -palkinto.
Saksan jalkapalloliitto perusti vuonna 2005 Julius Hirsch -palkinnon, joka myönnetään vuosittain vapautta, suvaitsevaisuutta ja inhimillisyyttä saksalaisessa jalkapallossa edistäneelle henkilölle tai toimijalle. Vuonna 2014 palkinto annettiin Bayern Münchenin "Schickeria" -kannattajaryhmälle.
Sciuscià – viattomat

Sciuscià – viattomat ("Sciuscià") on Vittorio De Sican ohjaama italialainen elokuva vuodelta 1946. Elokuva kuuluu italialaisen neorealismin perusteoksiin.
De Sican elokuvien perusteemoja oli köyhyys, ja tässä elokuvassa näkökulma siihen on lapsuus. Tarinassa kaksi roomalaista poikaa Giuseppe ja Pasquale tienaavat amerikkalaisten sotilaiden kenkiä kiillottamalla. Pojilla on tavoitteena hankkia hevonen. Elokuvan alkuperäinen nimi Sciuscia on kenkien kiillotusta tarkoittavan englanninkielisen sanan Shoeshine väännös.
Lecanoromycetes

Lecanoromycetes on alakaareen Pezizomycotina kuuluva luokka. Se on sienikunnan laajin luokka, ja siihen kuuluvat suurin osa jäkälälajeista. Siihen kuuluvia alaluokkia ovat Acarosporomycetidae, Lecanoromycetidae ja Ostropomycetidae. Luokkaan kuuluu 10 lahkoa, 64 heimoa ja yli 13 500 lajia.
Joensuunjoki

Joensuunjoki on Etelä-Karjalassa Parikkalan Tyrjässä virtaava alle 3 kilometriä pitkä joki, joka alkaa Tyrjänjärvestä ja laskee Simpelejärveen.
Joen kulku.
Joensuunjoki on kolmisen kilometriä pitkä kaakko-luodesuunnassa ja kuuluu Hiitolanjoen vesistöalueeseen. Joki alittaa lähtöpisteessään Tyrjän rantatien ja siitä vajaan kilometrin päässä Kannaksentien. Joen rannat ovat enimmäkseen asumattomia. Alajuoksun kangasmaiden kohdalla on Alakoski, yläjuoksun puolella joki virtaa peltomaiden läpi.
Luontoarvoja.
Vaikka Hiitolanjoessa elää luonnonvarainen järvilohikanta, ei se pääse nousemaan Simpelejärveen ja siitä Joensuunjoen kautta ylös, koska välissä sijaitsee Simpleleen tehtaiden voimalaitokset Kaukolan-Tyrjän osakaskunta järjesti syyskuussa 2014 joen Alakosken kunnostustalkoot, kosken soraistamisella pyrittiin taimenen luontaisen lisääntymisen edistämiseen. Talvisin Joensuunjoella voi nähdä koskikaran.
Tyrjänjärven–Pieni Rautjärven valuma-alue.
Yleistä.
Joensuunjoen valuma-alueen pinta-ala on 192 neliökilometriä ja valuma-alueen pääuoman pituus on yli 35 kilometriä. Valuma-alue ulottuu sekä Suomen että Venäjän puolelle. Osa Tyrjänjärveä, koko Haisuanjoki ja osa Ylä-Tyrjää sijaitsevat Venäjällä. Valuma-alue on Venäjän puolella kapea, joten suurin osa sen ominaisuuksista selittyvät Suomen puolisilla olosuhteilla. Joensuunjoki ja yläpuolisista vesistöistä ovat Suomen vesistöviranomaiset muodostaneet Tyrjänjärven–Pieni Rautjärven valuma-alueen (vesistöaluetunnus 03.04). Hiitolanjoen vesistöalueen pääuoma on sen alajuoksulla Hiitolanjoki, joka alkaa Simpelejärvestä. Pääuoma jatkuu Simpelejärveen laskevana Joensuunjoessa ja jatkuu valuma-alueella seuraavasti. Pääuoman vesireittiin kuuluvat Joensuunjoen lisäksi Tyrjänjärvi, Haisuanjoki, Myllyjoki, Pieni Rautjärvi ja Palokummunjoki.
Sivujoet.
&lt;section begin="joensuunjoki" /&gt;Tyrjänjärven–Pieni Rautjärven valuma-alueen pääuomassa on joitakin pieniä sivu-uomia, joita on lueteltu alla olevassa taulukossa. Tietojen lähteet on lueteltu taulukon alla ja niitä on eritelty kunkin sivu-uoman osalta oikeassa sarakkeessa.
Lähteet: 1 = sivujoen oma artikkeli, 3 = katsottu Internetin karttapalveluista, 4 = katsottu joen venäjänkielisen wikipedian artikkelista, 5 = Karttapaikan verkkopalvelu, 6 = katsottu vanhoista suomalaiskartoista , 7 = katsottu Suomen ympäristökeskuksen VALUE-palvelusta ()&lt;section end="joensuunjoki" /&gt;
Järviä.
Valuma-alueella sijaitsee esimerkiksi seuraavia järviä: Pieni Rautjärvi (560 ha), Tyrjänjärvi (369 ha), Ylä-Tyrjä (109 ha), Pieni Rautjärvi (38 ha), Petäjäjärvi (30 ha), Humallampi (24 ha), Joutsenlampi (20 ha), Majaanlampi (12 ha), Kaatiolampi (8 ha), Saarilampi (8 ha), Soikulanlampi, Jyrkilänjärvi, Mustalampi, Kontiolampi, Ruimunlampi, Rumpalinlampi, Palolampi, Sitturi, Lonkalampi ja Matarlampi.