tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Radioisotooppinen termosähkögeneraattori

Radioisotooppinen termosähkögeneraattori (RTG) on sähköä tuottava generaattori, joka saa energiansa radioaktiivisesta hajoamisesta. Radioaktiivisen hajoamisen tuottama lämpö muunnetaan lämpösähköisessä ilmiössä termoparien avulla sähköksi. 
Laitetta on hyödynnetty virtalähteenä muun muassa satelliiteissa, avaruusluotaimissa sekä miehittämättömissä laitoksissa, kuten esimerkiksi Neuvostoliiton napapiirille rakentamissa majakoissa. Neuvostoliittolaisissa versioissa päävoimalähteenä on käytetty Strontium-90 isotooppia.
Jupiterin rataa kauemmas kulkevat avaruuslennot tarvitsevat jonkin muun virtalähteen kuin aurinkokennot. Myös Aurinkoa lähemmillä lennoilla RTG on monessa mielessä parempi ja varmempi virtalähde.
Yleisimmin käytetty ja paras radioaktiivinen aine generaattoreihin on plutonium-238, mutta on olemassa joitakin harvoja vaihtoehtojakin kuten strontium-90. Plutonium-238:n puoliintumisaika on 88 vuotta. 
Yhdysvallat aloitti Plutonium-238:n tuotannon lähes 30 vuoden tauon jälkeen 2015. Sen puute alkoi jo uhata avaruuslentojen toteuttamista. 
Euroopan avaruusjärjestöllä ei ole ydinparisto-kykyä. Esimerkiksi Philae-laskeutuja joutui osin tämä vuoksi ongelmiin.
Ongelmat.
Neuvostoliitossa laitteita käytettiin useissa miehittämättömissä kohteissa. Käyttöiän päätyttyä, varsinkin Neuvostoliiton hajottua, jäivät laitteistot oman onnensa nojaan. Generaattorin voimanlähteenä oleva strontium-90-isotoopin säteily on vaarallista luonnolle. Esimerkiksi romumetallia keränneet henkilöt ovat tietämättömyyttään altistuneet suurille säteilyannoksille käsitellessään varomattomasti voimanlähteitä. Vaarallisena generaattoria pidetään voimanlähteenä käytetyn strontium-90:n pitkän
puoliintumisajan (n. 29 vuotta), radioaktiivisuuden (1 100–7 600 terabecquerelia valmistushetkellä) ja säteilyannostuksen (4-8 sievertiä tunnissa lähietäisyydellä) vuoksi. Viiden sievertin säteilyannos on ihmiselle usein tappava.
HMS Oden (1896)

HMS Oden oli Ruotsin laivaston vuonna 1897 vesille laskettu Oden-luokan rannikkopanssarilaiva (), joka oli palveluksessa vuoteen 1937.
Rakentaminen.
Ruotsin hallitus pyysi 1893 eduskunnalta rahoitusta, jolloin aluksen hankintaan varattiin varat vuoden 1894 budjettiin. Hankinnasta järjestetyn tarjouskilpailun voitti Bergsunds Mekaniska Verkstad. Alus laskettiin vesille 9. maaliskuuta 1896 ja se otettiin palveluksen 25. toukokuuta 1897.
Palvelus.
Alus oli mukana Tukholmassa pidetyssä Taide- ja teollisuusnäyttelyssä vuonna 1897. Se ajoi karille 1901. Aluksen nostamiseen ja kunnostamiseen tarvittiin lisäbudjetti. Saaduilla varoilla hankittiin lisäksi kaksi 12 cm:n tykkiä, jotka korvasivat aiemmat 5,7 cm:n tykit. Seuraavana vuonna alus edusti kuningas Edward VII:n kruunajaisissa. Vuoden 1913 Venin saaren lähistöllä pidetyissä sotaharjoituksissa alus törmäsi tykkivene "HMS Urdiin", joka upposi. Onnettomuudessa ei kuitenkaan kukaan saanut surmansa.
Alus oli 1915 modernisoitavana, jolloin siihen asennettiin uudet kattilat. Yksi savuhormi jaettiin kahtia ja kummatkin mastot korvattiin keveämmillä ja pidemmillä taistelutiloilla varustetuilla mastoilla.
"Oden" poistettiin palveluksesta 16. heinäkuuta 1937. Aluksen myynti romutettavaksi kuitenkin epäonnistui ja lopulta vuonna 1943 Karlskronan telakka romutti sen.
Benjamin Weger

Benjamin Weger (s. 5. lokakuuta 1989 Brig) on sveitsiläinen ampumahiihtäjä.
Weger aloitti ampumahiihdon vuonna 2006. Hän kilpaili nuorten MM-kilpailuissa vuosina 2007–2009 saavuttaen hopeaa pikakilpailussa Canmoressa 2009. EM-kilpailujen nuorten pikakilpailussa hän oli kolmas vuonna 2008. Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailujen nuorten sarjassa Weger sai hopeaa pikakilpailussa ja takaa-ajossa vuonna 2008.
Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, Vancouverin olympialaisissa 2010, Weger oli normaalimatkalla 55:s ja pikakilpailussa 69:s. Hän osallistui myös Sotšin olympialaisiin 2014 ollen normaalimatkalla 47:s ja pikakilpailussa 62:s. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 Weger sijoittui normaalimatkalla ja takaa-ajossa kuudenneksi, pikakilpailussa 15:nneksi ja yhteislähdössä 27:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli normaalimatkalla 19:s ja pikakilpailussa 53:s.
MM-kilpailuihin Weger on osallistunut Hanty-Mansijskissa 2011, Ruhpoldingissa 2012, Nové Městossa 2013, Kontiolahdella 2015, Oslossa 2016, Hochfilzenissä 2017, Östersundissa 2019 ja Anterselvassa 2020. Hänen parhaat sijoituksensa ovat normaalimatkan kuudes sija 2020, takaa-ajon kahdeksas ja pikakilpailun kymmenes 2019, normaalimatkan kymmenes 2017 ja pikakilpailun sija 13:s vuonna 2015.
Maailmancupissa Weger debytoi Oberhofissa tammikuussa 2009. Kaudella 2010–2011 hän oli Pokljukan normaalimatkalla toinen ja kaudella 2011–2012 Hochfilzenin pikakilpailussa ja takaa-ajossa sekä Kontiolahden pikakilpailussa kolmas. Tammikuussa 2021 hän oli kolmas Oberhofin yhteislähtökilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän on ollut parhaimmillaan 14:s kaudella 2018–2019.
Ammatiltaan Weger on sotilas.
HMS Niord (1898)

HMS Niord oli Ruotsin laivaston Oden-luokan rannikkopanssarilaiva (). 
Valmistus.
Parlamentti vahvisti budjettiin aluksen hankintaan tarvittavat varat vuonna 1896 Saksan ja Venäjän aloitettua laivastojensa varustamisen. Aluksen hankinnasta järjestetyn tarjouskilpailun voitti Lindholmens Verkstads Göteborgissa, joka valmisti rungon ja Motala valmisti aluksen koneiston alihankintana. Köli laskettiin maaliskuussa 1896. Alus laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1898 ja otettiin palveluksen 23. helmikuuta 1899.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 7. elokuuta 1922. Siitä tehtiin majoitusalus, kunnes se lainattiin 1931 Stockholm Social Welfare Committeelle työttöminä olevien merimiesten asuntolaksi ja koulutustilaksi. Oltuaan vielä ilmavoimien merilentokoneiden miehistöjen majoitustilana Tukholman telakalla alus romutettiin 1944.
HMS Thor (1898)

HMS Thor oli Ruotsin laivaston Oden-luokan rannikkopanssarilaiva (). 
Valmistus.
Parlamentti vahvisti budjettiin aluksen hankintaan tarvittavat varat vuonna 1896 Saksan ja Venäjän aloitettua laivastojensa varustamisen. Aluksen hankinnasta järjestetyn tarjouskilpailun voitti tukholmalainen Bergsunds Mekaniska Verkstad. Köli laskettiin maaliskuussa 1896. Alus laskettiin vesille 7. maaliskuuta 1898 ja otettiin palveluksen 29. kesäkuuta 1899.
Palvelus.
Alus kuului Ahvenanmaalle lähetettyyn laivasto-osastoon vuonna 191, jolloin sillä siirrettiin joukkoja suojaamaan siviilejä punaisilta.
Alus poistettiin palveluksesta 16. heinäkuuta 1937. Alus makasi ankkurissa Karlskronassa, kunnes se romutettiin 1942.
Bronnitsa

Bronnitsa () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Mstajoen varrella 25 kilometriä Novgorodista itään. Kylässä on 2 700 ja kunnassa 3 800 asukasta (vuonna 2009).
Bronnitsan kunnan pinta-ala on 709,1 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Malaja Višeran piiriin, kaakossa Novgorodin piirin Proletarin kuntaan, etelässä Ilmajärveen sekä lännessä Volotovon ja pohjoisessa Savinon ja Novoselitsyn kuntiin. Pinta-alasta 40,4 % on metsää, 31,1 % maatalousmaata ja 25,9 % vesialueita.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 18 kylää: Belaja Gora, Bolšije Dorki, Bolšoje Lutšno, Dubrovka, Glebovo, Holynja, Lokotok, Maloje Lutšno, Monkoševo, Navolok, Novoje Selo, Polosy, Priluki, Russko, Tšastova, Tšavnitsy, Tšurilovo ja Voitsy.
Kylän kautta kulkee Moskovan ja Pietarin välisen M10-valtatien vanha reitti. Kunnassa on yksi maatalousyritys ja kolme yksityistilaa. Neuvostoaikana toiminut posliinitehdas teki konkurssin 1990-luvulla. Yli puolet työvoimasta työskentelee Novgorodissa tai Pietarissa.
Bronnitsassa on lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja lääkärin vastaanotto. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, Bronnitsan, Navolokin ja Holynjan kirkot, vuosina 1826–1836 rakennettu Višeran kanava sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Syrkovo

Syrkovo () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Novgorodin pohjoispuolella muutaman kilometrin päässä kaupungista. Kylässä on 2 400 ja kunnassa 2 900 asukasta (vuonna 2009).
Syrkovon kunnan pinta-ala on 131,3 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Tjosovo-Netylskin ja koillisessa Trubitšinon kuntiin, kaakossa Novgorodin kaupunkipiirikuntaan ja Grigorovon kuntaan sekä lounaassa ja lännessä Jermolinon kuntaan. Pinta-alasta 78 % on metsää ja 17,8 % maatalousmaata. Kunnan alueella sijaitsee Vjažitskojejärvi ja Verjažajoki.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Bolotnajan ja Vjažištšin kylät.
Kunnan kautta kulkee Novgorodin ja Pietarin välinen rautatie. Valtaosa työvoimasta käy töissä Novgorodissa. Kunnassa toimii rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta sekä maidon tuotantoon erikoistunut maatalousyritys.
Syrkovossa on lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja poliklinikka. Nähtävyyksiin kuuluvat Syrkovon luostarin Vladimirin katedraali ja Vjažištšin luostari.
Ylilento

Ylilento on seremoniallinen lentokoneiden lentotapahtuma. Ylilentoja suoritetaan muun muassa kuninkaallisissa, valtiollisissa, vuosipäivien juhlistuksissa sekä joskus hautajais- ja muistotilaisuuksissa. Suomessa ylilento järjestetään yleensä Puolustusvoimien valtakunnallinen itsenäisyyspäivän paraatin ja ilmavoimien joukko-osastojen vuosipäivien yhteydessä.
Podberezje (Novgorodin piiri)

Podberezje () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan ja Pietarin välisen M10-valtatien varrella 15 kilometriä Novgorodista pohjoiseen. Kylässä on 2 900 ja kunnassa 3 800 asukasta (vuonna 2009).
Podberezjen kunnan pinta-ala on 255,9 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Novgorodin piirin Savinon, etelässä Tšetšulinon ja Trubitšinon sekä lännessä Tjosovo-Netylskin kuntiin ja pohjoisessa Tšudovon piiriin. Pinta-alasta 72,9 % on metsää ja 18,6 % maatalousmaata. Länsirajalla virtaa Olhavajoki, johon laskevat Pitba ja Polist.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Jamnon, Mjasnoi Borin, Mostovikovin, Nekohovon, Plotišnon, Teremetsin, Tjutitsyn, Veškin, Zaharjinon kylät sekä Podberezjen asemanseutu.
M10-valtatien lisäksi kunnan kautta kulkee Novgorodin ja Tšudovon välinen rautatie (Bodberezjen ja Mjasnoi Borin asemat). Seudun pääelinkeino on maatalous. Sen lisäksi kunnassa on puunjalostus-, elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta.
Podberezjessa on lastentarha, keskikoulu, lasten musiikkikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja poliklinikka. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuinpaikat, Sergei Rahmaninovin kartano Zaharjinossa, Zaharjinon kirkko sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Synnøve Solemdal

Synnøve Solemdal (s. 15. toukokuuta 1989) on uransa huhtikuussa 2020 lopettanut norjalainen ampumahiihtäjä.
Solemdal kuului sekaviestin maailmanmestaruuden voittaneeseen Norjan joukkueeseen Ruhpoldingissa 2012. Lisäksi hän sai naisten viestissä pronssia. Nové Městossa 2013 hän voitti MM-kultaa sekä naisten viestissä että sekaviestissä. Hanty-Mansijskissa 2011 Norjan viestijoukkue sijoittui viidenneksi ja Kontiolahdella 2015 neljänneksi. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän hiihti avausosuuden naisten viestin voittaneessa Norjan joukkueessa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 Norja oli naisten viestissä neljäs. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 ja Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän hiihti avausosuuden kultaa voittaneessa Norjan viestijoukkueessa. Henkilökohtaisilla matkoilla hän on sijoittunut MM-kilpailuissa parhaimmillaan 16:nneksi Nové Měston yhteislähtökilpailussa. 
Nuorten MM-kilpailuissa Solemdal sai viestissä hopeaa 2008 ja 2010 sekä pikakilpailussa ja takaa-ajossa pronssia 2010. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän voitti nuorten sarjassa kultaa takaa-ajossa Otepäässä 2010, sai normaalimatkalla hopeaa 2009 ja pikakilpailussa pronssia 2010. 
Maailmancupissa Solemdal on voittanut Hochfilzenin takaa-ajokilpailun kausilla 2012–2013 ja 2013–2014. Solemdal sijoittui kaudella 2013-2014 myös kolmanneksi Oberhofin takaa-ajokilpailussa sekä toiseksi Oberhofin yhteislähtökilpailussa. Kaudella 2017–2018 hän oli toinen Östersundin normaalimatkalla.
Yhteiskunnallinen yritys -merkki

Yhteiskunnallinen Yritys -merkki on joulukuussa 2011 julkistettu liiketoimintamerkki, joka viestii yrityksistä, joiden ensisijainen tavoite on ratkaista yhteiskunnallisia tai ympäristöongelmia, kantaa yhteiskunnallista vastuuta ja tuottaa yhteiskunnallista hyvää. Yhteiskunnalliset yritykset harjoittavat kestävää pitkän tähtäimen liiketoimintaa ja käyttävät voitostaan vähintään puolet toimintansa kehittämiseen tai lahjoittavat sen määrittämäänsä hyvään tarkoitukseen. Yhteiskunnallinen yritys myös toimii avoimesti ja läpinäkyvästi pyrkien osoittamaan tuottamiaan yhteiskunnallisia vaikutuksia. Merkki on myönnetty yli 300:lle hyvin erilaiselle yritykselle ja yhdistykselle (tilanne tammikuussa 2023). Merkkiä käyttävät esimerkiksi monet hoiva-alan yritykset, ympäristösektorin toimijat, terveyspalvelujen tarjoajat ym.
Yhteiskunnallinen Yritys -merkin logo uusittiin vuonna 2021.
Merkin myöntämisperusteet.
Suomalaisen Työn Liitto myöntää ja hallinnoi Yhteiskunnallinen Yritys -merkkiä. Merkin myöntää hakemusten perusteella puolueettomista asiantuntijoista koostuva toimikunta. Merkki julkistettiin haettavaksi joulukuussa 2011. Merkki myönnetään pääsääntöisesti kolmeksi vuodeksi kerrallaan, mutta toimikunta voi myöntää merkin myös lyhyemmäksi ajaksi. Merkin käyttöoikeuteen vaadittavat tiedot tarkistetaan yrityksiltä vuosittain.
Yhteiskunnallinen Yritys -merkkiä voi hakea sen kriteerit täyttävä yritys. Myöntämisessä painotetaan ensisijaisia kriteereitä, mutta arvioinnissa tarkastellaan myös sitä, kuinka yritys täyttää toissijaiset kriteerit. Lisäksi yrityksen pitää täyttää tietyt kelpoisuusvaatimukset.
Merkin tarkat myöntämisperusteet, toimikunnan kokoonpano, hakulomake ja -ohje löytyvät Suomalaisen Työn Liiton kotisivuilta.
HMS Svea (1885)

HMS Svea oli Ruotsin laivaston vuonna 1886 vesillelaskettu Svea-luokan rannikkopanssarilaiva ().
Valmistus.
G. W. Svenssonin suunnittelema alus tilattiin 1884 Lindholmin telakalta Göteborgista ja sen köli laskettiin maaliskuussa. Alus laskettiin vesille 12. joulukuuta 1885 ja se otettiin palveluksen 20. syyskuuta 1886.
Palvelus.
Alus modernisoitiin vuonna 1899, jolloin 25,4 cm:n kaksiputkinen torni korvattiin yksiputkisella 21 cm:n tykkitornilla. 15,2 cm:n yksiputkisten tykkitornien lukumäärä nostettiin seitsemään asentamalla kolme kummallekin laidalla ja yksi perään. Laskelmian mukaan alukselle ei ollut mahdollista asentaa perään 21 cm:n tykkitornia. Kaikki asennetut tykit olivat Boforsin valmistamia. Modernisoinnin päätyttyä aluksen miehistön tarve laski 232 mieheen.
Alus poistettiin palveluksesta 24. lokakuuta 1915. Se oli vuonna 1918 majoitusaluksena ja vuodesta 1941 alkaen sukellusveneiden emälaivana.
HMS Göta (1889)

HMS Göta oli Ruotsin laivaston vuonna 1889 vesillelaskettu Svea-luokan rannikkopanssarilaiva ().
Valmistus.
Vuosina 1884 ja 1886 eduskunta hylkäsi hallituksen esityksen toisen Svea-luokan aluksen hankinnasta, mutta vuonna 1887 eduskunta sisällytti hankintaan tarvittavat varat ja alus tilattiin syksyllä 1888 Lindholmin telakalta Göteborgista. Köli laskettiin vuonna 1888 ja alus laskettiin vesille 30. joulukuuta 1889. Alus otettiin palveluksen 1. heinäkuuta 1891.
Palvelus.
Alus oli Ruotsin rannikkolaivaston lippulaivana vuosina 1891-1896. Vuonna 1897 alus edusti Ruotsia kuningatar Viktorian hallinnon timanttivuoden juhlallisuuksiin liittyvässä laivastokatselmuksessa Spitheadissä. Vuonna 1900 alukselta poistettiin kaksi torpedoputkea ja sen aseistus korvattiin Boforsin valmistamilla 21 ja 15,2 cm:n tykeillä kuten "HMS Svealla". Alukselta poistetut aseet siirrettiin rannikkolinnakkeisiin.
Alus poistettiin palveluksesta 12. lokakuuta 1923.
HMS Thule (1893)

HMS Thule oli Ruotsin laivaston vuonna 1893 vesillelaskettu Svea-luokan rannikkopanssarilaiva (). 
Valmistus.
Eduskunta lupasi vuonna 1888 varat luokan kolmanteen alukseen, mutta ne olivat nostettavissa vasta vuonna 1891. Bergsunds Mekaniska Verkstadin tekemä tarjous aluksen rungon valmistamisesta hyväksyttiin toukokuussa 1891 ja siihen sisällytettiin myös propulsiojärjestelmä. Laivaston vastuulle jäi aseistuksen hankkiminen ja sen asentaminen Tukholman telakalla. Alus poikkesi sisaraluksistaan, koska siihen asennettiin teräksinen törmäyskeula Lissan taistelusta saatujen kokemusten perusteella. Törmäyskeulan asentamisen seurauksena keulan torpedoputket jäivät pois. Köli laskettiin vuonna 1891 ja alus laskettiin vesille 4. maaliskuuta 1893. Alus otettiin palveluksen saman vuoden lopulla 1. joulukuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 12. lokakuuta 1923.
Eteläpohjalaiset Juuret

Eteläpohjalaiset Juuret ry on sukututkimukseen ja paikallishistoriaan keskittynyt yhdistys, jonka kohdealueena on vanha historiallinen Etelä-Pohjanmaa.
Tutkimukset keskittyvät seuraaviin pitäjiin: Alahärmä, Alavus, Ilmajoki, Isokyrö, Jalasjärvi, Jurva, Kauhajoki, Kauhava, Kortesjärvi, Kuortane, Kurikka, Laihia, Lapua, Nurmo, Seinäjoki, Peräseinäjoki, Teuva, Töysä, Ylihärmä, Ylistaro, Vähäkyrö, Vöyri ja Oravainen.
Eteläpohjalaiset Juuret ry:llä on yli 800 jäsentä. Yhdistys on rekisteröity vuonna 2007. Yhdistyksen historia ulottuu vuoteen 1999, jolloin perustettiin yhdistyksen edeltäjä eli Pohjanmaan historiallisen seuran Juuret-toimikunta.. Yhdistys on yksi Suomen suurimpia sukututkimusyhdistyksiä heti Suomen Sukututkimusseuran ja SSHY:n jälkeen.
Eteläpohjalaiset Juuret -julkaisu.
Yhdistyksen jäsenjulkaisu on neljä kertaa vuodessa ilmestyvä Eteläpohjalaiset Juuret -lehti. Vuodesta 1999 ilmestynyt lehti on keskittynyt julkaisemaan sukututkimusartikkeleita ajalta ennen 1700-luvun puoltaväliä, jolloin kirkolliset aineistot ovat vähäisempiä ja sukututkimuksen onnistuminen edellyttää esimerkiksi käräjäpöytäkirjojen ja voudin- ja läänintilien tutkimusta.
Eteläpohjalaiset Juuret -yhdistys julkaisee myös pitäjäkohtaisia historiallisia vuosikirjoja eli kotiseutukirjoja yhteistyössä kotiseutuyhdistysten kanssa, muita erillisjulkaisuja sekä asutuskarttoja. Historiallisia vuosikirjoja on julkaistu Isostakyröstä, Vähästäkyröstä, Ylistarosta, Laihialta, Jurvasta, Nurmosta ja Teuvalta. 
Eteläpohjalaiset Juuret pyrkii tukemaan pohjalaisten sukujen tutkimista monin eri tavoin. Yhdistyksen verkkosivuilla on sukututkimusta helpottavia henkilöhakemistoja, sukututkijalistoja, linkkilistoja, arkistolähteitä ja karttuva vanhojen valokuvien galleria.
Jotta

Jotta on suomen kielen alistuskonjunktio, joka merkitsee "sitä varten, että". Vapaassa kielenkäytössä se korvataan usein "että"-sanalla. Saman viestin voi välittää puheessa korvaamalla esimerkiksi lauseen "Pidä silmällä kelloa, jotta et myöhästy" loppuosan sanomalla "että et myöhästy", mutta asiatyylissä tämä ei ole sujuvaa kieltä, eikä näin ole suotavaa tehdä muodollisessa kielenkäytössä.
Suurimmassa osassa savolaisia, eteläpohjalaisessa ja osassa kaakkoismurteita sana toimii yleiskonjunktiona eli korvaa yleiskielen "että"-sanan (esim. "Kuulij jotta sinä out käönnä kaopunnissa", Juuka; "Mutta sattuu niin mukavasti, jotta tytär tuli siihe", Kauhava). Vielä toista maailmansotaa edeltävänä aikana mm. Pohjois-Karjalassa ei tunnettu muotoa "että" laisinkaan. Nykyisin kuitenkin niin itäisellä vaikutuspiirillä Pohjois-Karjalassa ja Savossa kuin Pohjanmaallakin etenkin mediassa dominoivan yleiskielen vaikutuksen johdosta on "jotta"-sanan käyttö harventunut etenkin nuoremman väen puheessa. Se kuitenkin voi edelleen vuorotella yleiskonjunktiona muodon "että" kanssa. Eteläpohjalaisissa murteissa esiintyy sanasta myös muoto "n’otta"; tällöin sanaan on yhdistynyt partikkeli "no". Myös karjalan kielellä suomen konjunktio "että" kuuluu "’jotta’".
Kaakkoismurteissa (läntisimpiä lukuun ottamatta) "että"-sanaa puolestaan korvaa lyhentynyt muoto "jot" (esim. "se sannoo sille, jot 'tule tän vaijalle', jot 'vaija jälttää tuota lanttuu"', Viipurin mlk.) Näissä murteissa sana on vuorotellut perinteisestikin muodon "et", joka on myös suomen nykypuhekielen yleinen "että"-sanan lyhenne, kanssa. Läntisimmissä, hämäläisvaikutteisemmissa kaakkoismurteissa vuorottelevat muodot "jotta" ja "että".
Unto Uneksija

Unto Uneksija on Veikko Savolaisen piirtäjänimimerkillään Joonas luoma suomalainen sarjakuva, joka ilmestyi "Pellervossa" vuosina 1966–1999 ja sen seuraajassa "Kodin Pellervossa" vuosina 2000–2010. Savolaisen ohella sarjaa ovat piirtäneet lyhyen aikaa myös Risto Mäkinen (1969), Tarmo Koivisto (1972–1974) ja Kari Leppänen (1976). Vuonna 1999 Unto Uneksijasta ilmestyi Pellervon kustantamana myös sarjakuva-albumi.
Unto Uneksija ehti ilmestyä yhteensä 44 vuotta, mikä teki siitä yhden pisimpään ilmestyneistä suomalaisista sarjakuvista. Muita likimain yhtä pitkään ilmestyneitä ovat olleet "Kotiliedessä" ilmestynyt, Asmo Alhon luoma "Kieku ja Kaiku", joka ehti ilmestyä 43 vuotta; "Kuluttajain Lehdessä" ilmestynyt, Ola Fogelbergin luoma ja hänen tyttärensä Toto Kailan isänsä kuoltua vuonna 1952 jatkama Pekka Puupää, jota nämä piirsivät vuosina 1925–1976; sekä Jyrki Paavolan ja Risto Nurisalon "Puutaheinää", joka on ilmestynyt "Hymy"-lehdessä vuodesta 1965.
Porin kansallinen kaupunkipuisto

Porin kansallinen kaupunkipuisto on kansallinen kaupunkipuisto Porissa. Toukokuussa 2002 perustettu puisto on Kokemäenjoen suiston eli Porin luotojen rakennettujen sekä yhä viljelykäytössä olevien kulttuuriympäristöjen, puistojen ja puistokatujen, kaupunkimetsien sekä jokivarsiluonnon yhdessä muodostama kansallisesti arvokas kokonaisuus.
Porin kansallista kaupunkipuistoa on laajennettu joulukuussa 2006 lisäämällä siihen Käppärän kaupunginosasta Käppäränpuisto. Tällöin kansallisesti merkittäväksi rakennuskulttuurikohteeksi luokiteltu ortodoksinen kirkko ja Käppärän hautausmaalla sijaitsevan vanhan siunauskappelin ja Juseliuksen mausoleumin kokonaisuus sisällytettiin kaupunkipuistoon.
Vuonna 2014 Suomen kansalliset kaupunkipuistot voittivat eurooppalaisen puutarhaperinneverkoston (EGHN) puutarhapalkinnon laaja-alaisten viheralueiden sarjassa. Tässä vaiheessa Suomessa oli jo kuusi kansallisia kaupunkipuistoa. Vuoden 2019 lopussa Suomessa oli yhdeksän kansallisia kaupunkipuistoa: Forssassa, Hangossa, Heinolassa, Hämeenlinnassa, Kotkassa, Kuopiossa, Porissa, Porvoossa ja Turussa.
Samsung Galaxy Gio

Samsung Galaxy Gio on Samsung Electronicsin kosketusnäytöllinen Android-puhelin 3,2" näytöllä ja 800 megahertsin prosessorilla. Testeissä on myös todettu, että Galaxy Gio on yksi kestävimmistä Galaxyistä lukuun ottamatta XCover-sarjaa.
JQuery

jQuery on verkkosivustojen kehittämiseen tarkoitettu ilmainen, avoimen lähdekoodin JavaScript-kirjasto. jQueryn syntaksi on pyritty tekemään mahdollisimman helposti ymmärrettäväksi, mikä osaltaan tekee kirjastosta erittäin suositun. jQuery sopii toimintojen käsittelyyn, animaatioiden tekemiseen, DOM-elementtien valitsemiseen ja Ajax-sovelluksien toteutukseen. jQuery julkaistiin vuonna 2006. Se on nykyään maailman suosituin JavaScript-kirjasto.
jQuery-kirjasto on erillinen JavaScript-tiedosto sisältäen kaiken tarvittavan. Se voidaan sisällyttää www-sivuun linkittämällä paikalliseen kopioon tai tallentamalla jollekin tiedostopalvelimelle ja tarjota sieltä staattisena tiedostona.
Ominaisuudet.
Selaintuki.
Tällä hetkellä jQuery on aktiivisesti tuettu seuraavien selainten työpöytäversioilla:
Mobiilialustoilla jQuery on tuettu myös Android 4.0+ oletusselaimella sekä Safarilla IOS 7+ laitteilla.
jQuery saattaa myös toimia näiden selainten vanhemmilla sekä ennakkojulkaistuilla versioilla ilman suuria ongelmia. Näitä versioita ei kuitenkaan aktiivisesti testata eikä niissä esiintyviä ongelmia yleensä korjata.
Esimerkki.
Esimerkki koodista joka muuttaa tunnisteella "textarea_1" olevan tekstikentän korkeuden 200 pikseliin sitä klikattaessa.
 $(document).ready(function () { 
 $('#textarea_1').click(function() {
 $(this).css({"height":"200px"});
 });
Jakelu.
jQuery-kirjastoa jaetaan tyyppillisesti pelkkänä yksittäisenä Javascript-tiedostona. Kirjasto on ladattavissa suoraan jQueryn omalta verkkosivustolta, mutta sen lataaminen on myös mahdollista useamman paketinhallintajärjestelmän, kuten npm:n, Yarnin tai Bowerin kautta .Kun käyttäjä on ladannut kopion kirjastosta paikallisesti palvelimelleen, voidaan se sisällyttää verkkosivulle esimerkiksi seuraavalla tavalla:
&lt;script src="jquery-3.7.0.min.js"&gt;&lt;/script&gt;
jQuery-kirjasto on saatavilla myös lukuisissa sisällönjakeluverkkoissa. Näin ollen kirjaston sisällyttäminen verkkosivulle onnistuu esimerkiksi StackPathin tarjoamasta julkisesta sisällönjakeluverkosta seuraavalla tavalla: 
&lt;script src="https://code.jquery.com/jquery-3.7.0.min.js" integrity="sha256-2Pmvv0kuTBOenSvLm6bvfBSSHrUJ+3A7x6P5Ebd07/g=" crossorigin="anonymous"&gt;&lt;/script&gt;
Niittykummun metroasema

Niittykummun metroasema on yksi vuonna 2017 valmistuneen Länsimetron metroasemista. Se otettiin käyttöön vuonna 2017 samaan aikaan muiden asemien kanssa. Asema sijoittuu Merituulentien ja Haukilahdenkadun kulmaukseen. Asema palvelee Niittykummun lisäksi Haukilahtea, jonne asemalta pääsee Länsiväylän yli.
Asema sijoittui Helsingin seudun liikenteen vuoden 2019 maksuvyöhykeuudistuksessa Etelä-Espoon itäosat kattavalle B-maksuvyöhykkeelle.
Alun perin länsimetron hankesuunnitelmassa Niittykummun asema oli jätetty varaukseksi, koska sille ei katsottu olevan tarpeeksi käyttäjiä. Lokakuussa 2013 Espoon kaupunginvaltuusto päätti rakentaa aseman samaan aikaan muiden asemien kanssa. Päätöstä perusteltiin säästösyillä, sillä aseman rakennus metroliikenteen jo käynnistyttyä tulisi yli 20 miljoonaa kalliimmaksi.
Lemminkäinen rakensi Niittykummun metroaseman 21 miljoonan euron budjetilla. Aseman yhteyteen rakennettiin kauppakeskus Niitty, jossa toimii muun muassa ruokakauppoja sekä kahviloita ja ravintoloita.
Metroaseman ja Niitty-kauppakeskuksen päällä sijaitsevat 24-kerroksinen, 78 metriä korkea Niittyhuippu ja sen lähellä 12-kerroksinen Niittytori-asuintorni, jonka korkeus on 42 metriä. Tornit valmistuivat vuosina 2017 ja 2018.
Sri Lankan eteläinen provinssi

Eteläinen provinssi (, ) on yksi Sri Lankan yhdeksästä provinssista. Sen pääkaupunki on Galle. Provinssiin kuuluu kolme piirikuntaa, Galle, Matara ja Hambantota.
Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan provinssin asukasluku oli 2 477 285.
SACLOS

SACLOS () on yhdysvaltalainen, englanninkielinen lyhenne ja sotilaallinen erikoistermi eli puoli-automaattinen komento(ohjaus) tähtäyslinjaan. Line of sight itsessään lyhennetään muotoon LOS. Termejä käytetään ohjuksien ohjausmenetelmästä, joka lennon aikana vaatii maalin seurannan mutta ei varsinaisia ohjaustoimenpiteitä, joista huolehtii automaattinen laskin. Laskin vertailee maalin sijaintia ohjuksen sijaintiin ja antaa tarvittavat käskyt. Tiedon ohjuksen paikasta laskin saa tähtäimen optiselta ilmaisimelta, joka havaitsee ohjuksessa tarkoitusta varten olevat valosoihdut.
Koekelberg

Koekelberg on yksi Belgian valtion 359:stä ja Belgian pääkaupungin Brysselin yhdeksästätoista kunnasta. Kuten muutkin Brysselissä sijaitsevat kunnat, Koekelberg on kaksikielinen. Viralliset kielet ovat flaami ja ranska. Se on pinta-alaltaan yksi Brysselin pienimmistä kunnista, sitä pienempi on ainoastaan Saint-Josse-ten-Noode. Koekelbergillä on yhteistä rajaa neljän muun brysseliläisen kunnan, Molenbeek-Saint-Jeanin, Jetten, Ganshoren ja Bercheme-Saint-Agathen kanssa.
Maantietoa.
Koekelberg sijaitsee Koillis-Brysselissä. Yhteensä pinta-alaa kunnalla on 1,17 km², josta hyvin suuri osa, noin 97,5% on asuttua. Metsää pinta-alasta on tuskin ollenkaan ja maanviljelystarkoituksiin omistettua aluetta 1,25%. Vuonna 2008 Koekelbergin väestöstä noin 23% oli maahanmuuttajia. Melkein neljännes väestöstä oli vuoden 2008 tilastojen mukaan alaikäisiä. 18-64-vuotiaita oli reilut 61,7% ja yli 65-vuotiaita 14,25%. Koko väestöstä naisia on Koekelbergissä noin 51,2% ja miehiä 48,8%. Vuoden 2008 laskennan mukaan työttömyysaste oli 24,58%. Keskimääräiset vuositulot Koekelbergissä asuvilla henkilöillä olivat vuonna 2005 noin 11 305 € asukasta kohti. Koekelbergin postinumero on 1081. Koekelberg on väkiluvultaan pienin Brysselin kunnista, siellä asui vuoden 2010 alussa 19 812 ihmistä. Sitä edeltävänä vuonna siellä oli asunut 432 ihmistä vähemmän, jonka perusteella se on yhdeksänneksi nopeiten kasvava kunta Brysselissä.
Ystävyyskunnat.
Koekelbergillä on yhteensä kuusi ystävyyskuntaa, jotka kaikki sijaitsevat Euroopassa:
City of Westminster

City of Westminster on Sisä-Lontooseen kuuluva kaupunkipiiri, joka sijaitsee Suur-Lontoon sydämessä West Endissä. Se sijaitsee Lontoon Cityn länsipuolella ja Kensington and Chelsean kaupunkipiirin itäpuolella, ja sen eteläisenä rajana on Thamesjoki. City of Westminsterin pinta-ala on 22 neliökilometriä, ja siellä asui vuonna 2017 noin ihmistä.
Kaupunginosa luotiin vuonna 1965, kun Westminsterin, Paddingtonin ja St Marylebonen kaupunkipiirit yhdistettiin. Sen jälkeen Westminster sai kaupunginoikeudet, joita piti ennen hallussaan pienempi Westminsterin metropolihallintopiiri.
Lukuisten laajojen puistojen ja avoimien paikkojen lisäksi City of Westminsterin väestötiheys on korkea. Monet yleisesti tunnetut Lontoon nähtävyydet sijaitsevat Westminsterin kaupunkipiirissä, kuten Buckinghamin palatsi, Westminsterin palatsi ja Downing Street 10. City of Westminster on jaettu useisiin toisistaan erottuviin alueisiin, kuten Westminsterin vanhaan poliittiseen alueeseen, johon kuuluu Westminsterin palatsi, ostosalueisiin Oxford Streetin, Regent Streetin, Piccadillyn ja Bond Streetin ympärillä, ja yöviihteen Sohon alueeseen. Kaupunkipiiriä hallinnoi Westminsterin kaupunginvaltuusto.
McLaren 12C

McLaren 12C (alkuperäinen nimi oli Mclaren MP4-12C on McLaren Automotiven valmistama superauto.
Se on kaksipaikkainen, keskimoottorinen ja takavetoinen. Autoa pidetään valmistajan erittäin suorituskykyisen McLaren F1-mallin manttelinperijänä. Auto on nimetty McLaren-formulatallin vuonna 1997 käyttämän MP4/12-mallin mukaan. Kyseisellä autolla kilpailivat Mika Häkkinen sekä David Coulthard.
Mallin julkinen ensiesittely tapahtui Goodwood Festival of Speed -tapahtumassa heinäkuussa 2010.
Moottori.
12C on varustettu sitä varten suunnitellulla McLarenin M838T -moottorilla joka on 90-asteen kulmaan sijoitettu 3,8 litran "flat plane" V8-moottori kahdella turboahtimella. Moottori tuottaa 440 kW (n. 600 hv) huipputehonsa 7000 rpm käyntinopeudella, mutta silti jopa 80 % huippuväännöstä (601 Nm) on käytettävissä jo 2000 rpm käyntinopeudella.
Voimansiirto on toteutettu seitsenportaisella "Seamless Shift Gearbox" -kaksoiskytkinvaihteistolla. 
F1-peräinen tekniikka.
Autossa käytetään paljon Formula 1-peräistä tekniikkaa, kuten "brake steer" -järjestelmää, joka jarruttaa sisämutkan puoleista takarengasta nopean käännöksen aikana aliohjautumisen vähentämiseksi. Autossa on runsaasti hiilikuitukomposiittisia osia, 12C:n runkokin on F1-autojen tapaan hiilikuidusta valmistettu monokokki jonka etuja ovat keveys (vain n. 80 kg) ja jäykkyys.
Joonas (sarjakuva)

Joonas on Veikko Savolaisen luoma suomalainen sarjakuva. Se ilmestyi yksirivisinä strippeinä "Helsingin Sanomissa" vuosina 1950–1958 sekä kaksirivisinä strippeinä ensin "Seurassa" vuosina 1959–1961 ja sitten "Koti-Postissa" vuosina 1961–1972. Erillisiä tarinoita näistä kertyi 30. 1970-luvulla joitakin "Joonas"-sarjoja julkaistiin uudestaan "Sarjis"-lehdessä ja sittemmin niitä on julkaistu myös albumeina.
Joonaksella oli Jonni-poika, tarinassa "Jonni ja maailmanmestari". "Seura"-lehden jatkosarjana 1980-luvun puolivälissä ja sitten "Suuri sarjakuvakirja 3":ssa (1986, Jalava)
Milenko Topić

Milenko Topić (; s. 6. maaliskuuta 1969 Pančevo) on serbialainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Ura.
Seurajoukkueet.
Topić hankittiin Profikolor Banatsko Novo Selon juniorijoukkueisiin vuonna 1991. Hän oli seurassa vuoteen 1995 asti, jolloin hänet hankittiin BFC Beočiniin. Seuran paidassa hänet valittiin Jugoslavian-liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi kausina 1995–1996 ja 1996–1997. Vuonna 1997 Topić siirtyi KK Crvena zvezdaan, josta hän siirtyi kahden kauden jälkeen KK Budućnost Podgoricaan. Seuran paidassa hän voitti maansa mestaruuden vuosina 2000 sekä 2001, ja hänet valittiin finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi kaudella 1999–2000.
Topić siirtyi ulkomaille kaudeksi 2001–2002 ja pelasi Montepaschi Sienan joukkueessa. Hän voitti seuran kanssa vuoden 2002 Saporta Cupin. Kauden 2002–2003 Topić vietti KK Hemofarmissa, josta hän siirtyi kauden päätteeksi Olimpia Milanoon. Topić pelasi Milanossa puoli kautta ja palasi Hemofarmiin tammikuussa 2004. Hän edusti loppukauden Hemofarmia ja pelasi seurassa vuoteen 2007 asti. Kauden 2007–2008 Topić edusti kreikkalaista Rethymnoa.
Maajoukkue.
Maajoukkuetasolla Topić edusti Jugoslaviaa. Hän voitti maansa kanssa olympiahopeaa vuoden 1996 olympialaisista. EM-kisoista hän voitti EM-kultaa vuonna 1997 ja pronssia vuonna 1999. Lisäksi Topić voitti maailmanmestaruuden vuonna 1998.
Jean-Pierre Darroussin

Jean-Pierre Darroussin (s. 4. joulukuuta 1953 Courbevoie, Hauts-de-Seine, Ranska) on ranskalainen näyttelijä. Hän on näytellyt lähes 90 elokuvassa ja myös ohjannut. 
Darrousinilla on poliisipäällikkö Monet'n rooli Aki Kaurismäen ohjauksessa "Le Havre". Hän kiinnostui roolista jo kun Kaurismäellä oli elokuvasta vasta hahmotelmia, ei vielä käsikirjoitusta aloitettuna, heidän tavatessaan Pariisissa.
Apteekkari roolista televisioelokuvassa "Seitsemäs valamies" hän on saanut Biarritzissa Kultaisen FIPAn ja Monte Carlon televisiofestivaalilla Kultaisen nymfin.
Vuosina 2015–2018 Darroussin esiintyi Henri Duflot'n roolissa ranskalaisessa vakoilusarjassa "Le Bureau, vakoojaverkosto".
Heino Enden

Heino Enden (s. 13. joulukuuta 1959 Tallinna, Viron SNT, Neuvostoliitto) on aktiiviuransa lopettanut virolainen koripalloilija, koripallovalmentaja sekä maailman- ja euroopanmestari, joka edusti urheilu-urallaan Neuvostoliittoa.
Enden kuului Neuvostoliiton maajoukkueeseen sen voittaessa maailmanmestaruuden vuonna 1982. EM-kilpailuista hän saavutti Neuvostoliiton pelaajana kolme mitalia, joista yhden kultaisen vuonna 1985.
Enden pelasi seuratasolla muun muassa suomalaisessa Tampereen Pyrinnössä vuosina 1988–1989. Hän teki Pyrinnölle yhteensä 333 pistettä, ja oli koko kauden syöttötilaston sekä onnistuneissa vapaaheitoissa toinen. Kaudella 1990–1991 Enden toimi naisten SM-sarjassa Pyrinnön seitsemänneksi sijoittuneen ja sarjasta pudonneen joukkueen päävalmentajana.
André Wilms

André Wilms (29. huhtikuuta 1947 Strasbourg, Ranska – 9. helmikuuta 2022) oli ranskalainen näyttelijä.
Wilms sai European Film Awards -palkinnon parhaana sivuosanäyttelijänä 1992 roolistaan Aki Kaurismäen elokuvassa "Boheemielämää". Hän näytteli muissakin Kaurismäen elokuvissa, kuten "Leningrad Cowboys Meet Moses", "Juha" ja "Le Havre" sekä yli 60 muussa elokuvassa, joista ensi-iltaan tuli vuonna 2012 "Asterix ja Obelix Britanniassa".
Hondurasin ilmavoimat

Hondurasin ilmavoimat on Hondurasin asevoimien ilmapuolustuksesta vastaava osa. Ne ovat toimineet lähes 80 vuotta. Ilmavoimilla on kolme tukikohtaa, jotka on nimetty varhaisten sotasankareiden mukaan: Armando Escalón Espinal (perustettu 1969), Héctor Caraccioli Moncada ja Hernan Acosta Mejia.
Ensimmäiset lentokoneet hankittiin 1920-luvulla. Kalustoa täydennettiin toisen maailmansodan aikana, kun Honduras oli julistanut sodan akselivalloille. Kalustoa uusittiin 1957 Nicaraguaa vastaan käydyn rajaselkkauksen jälkeen sekä vuoden 1969 jalkapallosodassa. 1970-luvulta alkaen uusia koneita on ostettu Yhdysvalloista ja Israelista.
Louis Delluc -palkinto

Louis Delluc -palkinto ("Prix Louis-Delluc") on ranskalaiselle elokuvalle myönnettävä ranskalainen elokuvapalkinto, jonka Maurice Bessy ja Marcel Idzkowski perustivat vuonna 1937 kunnioittamaan Louis Dellucin (1890–1924) muistoa. Delluc oli ensimmäinen ranskalainen elokuvajournalisti, ja hän perusti myös elokuvakerhoja. 
Palkinnon myöntämisvuosina jakotilaisuus on järjestetty joulukuun toisena torstaina. Tuomaristossa on 20 jäsentä, jotka ovat elokuvakriitikkoja ja muita kulttuurin alalla merkittäviä henkilöitä. Puheenjohtaja on Gilles Jacob. Tapahtuma järjestetään le Fouquet’s -ravintolassa Champs-Élysées’llä. 
Pääpalkinnon Prix Louis-Dellucin lisäksi myönnetään palkinto parhaasta esikoisohjauksesta.
Pulkovon observatorio

Pulkovon tähtitieteellinen observatorio () on Venäjän tiedeakatemian pääobservatorio. Se sijaitsee 19 km Pietarin keskustan eteläpuolella kohoavalla Pulkovon (Pulkkalan) mäellä 75 metriä meren pinnan tasosta. Observatorio kuuluu Unescon maailmanperintökohteisiin.
Historia.
Aleksandr Brjullovin suunnittelema observatorio valmistui 1839. Se rakennettiin saksalaistaustaista tähtitieteilijä Wilhelm von Struvea varten, joka toimi laitoksen ensimmäisenä johtajana vuoteen 1861 asti, jolloin johtoon astui hänen poikansa Otto Wilhelm von Struve.
Tähtitornissa on 38 cm:n kaukoputki, joka valmistuessaan oli maailman suurin ja aikanansa huipputekniikalla valmistettu. Observatorion päätehtävä oli aluksi kaksoistähtien koordinaattien ja joidenkin tähtitieteellisten vakioiden kuten prekessioiden, nutaatioiden ja aberraatioiden määrittäminen. Siellä tehtiin myös Venäjän maantieteelliseen alueeseen ja navigointiin liittyvää tutkimusta. Observatorio julkaisi tähtien tarkat koordinaatit sisältävät tähtiluettelot vuosina 1845, 1865, 1885, 1905 ja 1930; lopulta kartoitettuja tähtiä oli 558.
Observatorion tutkijat työskentelivät myös yhteistyössä Krimillä sijaitsevan Semeizin observatorion ja Ukrainan Nikolajevin tähtitieteen tutkimusaseman kanssa voidakseen tutkia eteläisempiä tähtiä jotka eivät Pulkkalaan näkyneet.
Neuvostoliiton aikana 1930-luvun lopun Stalinin vainot verottivat raskaasti observatoriota. Muiden muassa sen johtaja Boris Gerasimovitš teloitettiin.
Toisessa maailmansodassa observatorio oli pommitusten kohteena, ja kaikki sen rakennukset tuhottiin. Tutkimuslaitteet, kaukoputken linssi mukaan lukien, sekä kirjasto kuitenkin oli viety turvaan Leningradiin ja säilyivät. Vuonna 1997 suurin osa kirjastoa menetettiin tai vahingoittui tuhopolton yhteydessä.
Sodan jälkeen observatorio rakennettiin uudelleen, ja se jatkoi toimintaansa laajennettuna vuonna 1954.
Hondurasin perustuslaki

Hondurasin perustuslaki on Hondurasin vuodesta 1982 voimassa ollut perustuslaki. Hondurasissa perinteisesti perustuslain merkitys on ollut melko pieni, ja sitä on pidetty vain ihanteena eikä varsinaisena poliittisena asiakirjajana. Se määrittelee maan vallan kolmijako-opin mukaan, mutta yleensä toimeenpanovaltaa käyttänyt taho on käyttänyt myös huomattavaa valtaa lainsäädännössä ja tuomiolaitoksessa.
Hondurasin ensimmäinen perustuslaki laadittiin jo 1825, kun se oli vielä osa Keski-Amerikan liittovaltiota. Honduras itsenäistyi lokakuussa 1938, ja sen ensimmäinen itsenäisyyden ajan perustuslaki oli seuraavalta vuodelta. Hondurasissa koettiin 1800-luvulla useita vallankaappauksia ja samalla maassa luotiin perustuslaki monesti uudestaan. Vuoden 1865 perustuslaki toi ensimmäistä kertaa "habeas corpus" -menettelyn. Vuoden 1880 perustuslaki tunnusti kunnallishallinnon itsenäisyyden ja erotti ensimmäistä kertaa valtion ja kirkon toisistaan. Siihen saakka katolinen kirkko oli virallinen valtion kirkko. Hondurasin edistyksillisin perustuslaki oli maan yhdeksäs, ja se laadittiin 1894. Se muun muassa kielsi kuolemanrangaistuksen. Vaikka monia sen sääntöjä ei lopulta huomiotu, se oli pohjana tuleville perustuslaeille.
Ramón Villeda Moralesin presidenttikaudella 1957 luotu perustuslaki muodosti vaaleja valvovan viranomaisen. Sotilasjuntan aikakaudella 1965 kirjoitettu perustuslaki oli lähes identtinen edelliseen verrattuna. Perustuslaki oli voimassa vuoteen 1982, jolloin nykyinen laki astui voimaan. Se on jo nyt Hondurasin pisimpään voimassa ollut perustuslaki. Siinä on seitsemän kappaletta ja 379 artiklaa.
Kirjomaasälpä

Kirjomaasälpä on graniittisiin syväkiviin kuuluva seosmineraali. Kirjomaasälpä on muodostunut lasimaisesta, tumman ruskeasta kvartsista (27 %), punertavasta maasälvästä (73 %). Sitä esiintyy graniittisten syväkivien pegmatiiteiksi kutsutuissa juonikivissä, joita on muodostunut syväkivien syntymisprosessin loppuvaiheessa. Näissä voi kvartsin ja maasälvän ohella olla kiillettä ja harvinaisten alkuaineiden muodostamia mineraaleja.
Se on Kanta-Hämeen maakuntakivi. Kirjomaasälpää löydettiin 1700-luvun malminetsinnän yhteydessä Tammelan seudulta kymmenien pegmatiittijuonteiden rakenteesta. Kivilajia esiintyy kuitenkin koko Suomessa. 
Syväkivet ovat karkearakeisia, koska niiden jähmettyminen tapahtuu hitaasti. Mineraalit kiteytyvät tietyssä järjestyksessä, viimeisinä kiteytyvät maasälvät ja kvartsit. Kvartsi muodostaa kolmiulotteisen verkostorakenteen vaaleanpunertavan maasälvän sisälle. Kirjomaasälvän maasälpä on tavallisesti kalimaasälpää, mutta voi olla myös albiittia eli Na-maasälpää.
Kirjomaasälvän hiotun poikkileikkauspinnan kuvionti muistuttaa kulmikasta arabialaista tai hebreankielistä kirjoitusta. Kirjomaasälpää käytetään korukivenä.
Päiväntasaajan Guinean lippu

Päiväntasaajan Guinean lippu on Päiväntasaajan Guinean kansallissymboli vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella.
Päiväntasaajan Guinean lippu koostuu sinisestä kolmiosta sekä vihreästä, valkoisesta ja punaisesta vaakaraidasta. Maan itsenäistyessä lipussa ei vielä ollut maan vaakunaa, vaan se on lisätty lippuun myöhemmin. Päiväntasaajan Guinean ensimmäisen presidentin Francisco Macías Ngueman aikana lippuun vaihdettiin uusi vaakuna, mutta 21. elokuuta 1979 lippu ja siinä oleva vaakuna palautettiin alkuperäiseen asuunsa. Lipun mittasuhteet ovat suunnilleen 2:3.
Lipun sininen kolmio symboloi merta, joka yhdistää valtion osat toisiinsa. Vihreä raita symboloi maan kasvillisuutta, johon suuri osa maan kansasta luottaa elinympäristönään. Valkoinen kuvaa rauhaa ja punainen maan itsenäisyyden puolesta kuolleiden vuodattamaa verta. Keskellä olevassa vaakunassa on kuitukapokkipuu, jonka alla kirjoitettiin kertomusten mukaan ensimmäinen sopimus paikallisen hallitsijan ja Espanjan välillä. Vaakunan kuusi tähteä kuvaavat puolestaan valtion koostumista viidestä erillisestä saaresta ja manneralueesta.
Montserratin vaakuna

Montserratin vaakuna on Yhdistyneelle kuningaskunnalle (Britannia) kuuluvan Karibianmerellä sijaitsevan saaren Montserratin tunnus. Sitä käytettiin ensimmäisen kerran vuonna 1909.
Vaakunan vihreäpukuinen nainen kuvaa Ériu-mytologiaan perustuvaa Irlannin personifikaatiota "Eriniä". Naisella on kädessä kultainen harppu, joka viittaa Irlantiin ja Irlannin vaakunaan. Risti symboloi kristinuskoa.
Vaakuna viittaa saaren asukkaiden irlantilaiseen taustaan, koska väestö on Oliver Cromwellin saarelle karkottamien irlantilaisten jälkeläisiä.
Kulkurin tyttö

Kulkurin tyttö on Valentin Vaalan ohjaama suomalainen komediaelokuva vuodelta 1952. Sen on käsikirjoittanut Martti Larni.
Juoni.
Elokuva on epookkikomedia, jonka tapahtumat sijoittuvat vuoden 1862 tienoille, jolloin avattiin Helsingin ja Hämeenlinnan välinen rata. Ahne metsänvartija hamuaa itselleen torpparin tonttia ja juonittelee tälle häädön mailta. Helsingistä maata kiertämään lähteneet ylioppilaskaverukset sattuvat paikalle, ja toinen heistä rakastuu torpparin tyttäreen. Hämmennystä aiheuttaa maanomistajan paroni Metterin puoliso, vaalea kartanonrouva Olivia, joka myös iskee silmänsä komeaan opiskelijakulkuriin. Ylioppilas Vaara keksii juonen torpan pelastamiseksi, ja ihastunut paronitar lupaa auttaa häntä.
Tuotanto.
Larni oli aiemmin tehnyt elokuvakäsikirjoituksia muiden teosten pohjalta. Tämän elokuvan käsikirjoitus on Larnin ainoa alkuperäiskäsikirjoitus. Se otettiin tuotanto-ohjelmaan kesällä 1951. Käsikirjoituksessa nimi oli "Maantieritari", mutta lopulliseksi nimeksi tuli kulkuriromantiikkaan viittaava "Kulkurin tyttö".
Tarinan tapahtuma-ajaksi sanotaan alkuteksteissä 1860-luku, ja eräässä repliikissä viitataan vuoteen 1862, jolloin rautatie Helsingistä Hämeenlinnaan avattiin. Kahdessa kohtauksessa kuitenkin luetaan "Hämeen Sanomia", joka alkoi ilmestyä 1879.
Vaala muokkasi käsikirjoitusta kuvausten aikana poistamalla ja lisäämällä jaksoja. Lisäys on esimerkiksi keskustelu majatalossa. "Kulkurin tytössä" näyttelivät ensiroolinsa Heikki Heino ja Tea Ista, joka sai torpantytön osan sanomalehti-ilmoituksen kautta. Oopperalaulaja Veikko Tyrväinen teki elokuvassa suurimman roolinsa, ja elokuva oli kuvaaja Erkki Imbergin ensimmäinen pitkä elokuva.
Tuotantoyhtiö anoi elokuvalle verovapautta, mutta 15 prosentin veroa perusteltiin kuitenkin sillä, ettei elokuvassa ollut ”arvoja” vaan se oli lähinnä operettifarssi.
Arviot.
Aikalaisarvioissa käsikirjoituksen puutteet todettiin melko yksimielisesti. Siitä on kuitenkin taitava ohjaaja hyvien näyttelijöiden avulla saanut kokoon ”viihdyttävän historiallisen draaman”, kuten Jerker A. Eriksson ("Nya Pressen") arvioi, ja myös Modest Savtschenko ("Työkansan Sanomat") toteaa, että sitä ”sittenkin katselee mielellään alusta loppuun” aivan loppukohtausta lukuun ottamatta, joka saa ”katsojan hieman kiemurtelemaan tuolissaan”.
Myöhemmin elokuvaa on arvioitu Vaalan välityönä, jossa on turhan pitkiä puhejaksoja. Vaalan roolituskyky ja into nostaa esiin uusia kasvoja on saanut kiitosta.
Sverige-luokka

Sverige-luokka oli kolmen Ruotsin merivoimien vuosina 1917–1922 valmistuneen rannikkopanssarilaivan muodostama alusluokka.
Lännenkirkupöllönen

Lännenkirkupöllönen ("Megascops kennicottii") on pöllöihin kuuluva lintu. 
Lännenkirkupöllönen on sukua eurooppalaisille pöllösille ja pohjoisamerikkalaiselle idänkirkupöllöselle. 
Linnun tieteellinen nimi on kunnianosoitus yhdysvaltalaiselle luonnontieteilijälle Robert Kennicottille. 
Kuvaus.
Linnun pituus on keskimäärin 22 cm, siipienväli 55 cm ja paino 143 g. Paino vaihtelee kuitenkin välillä 88–220 g. Naaraat ovat suurempia kuin koiraat ja pohjoiset populaatiot ovat selvästi suurempia kuin eteläiset. Aikuinen lintu on suurempi kuin etelänkirkupöllönen, sen jalat ovat suuremmat ja höyhenpeitteen kuviointi voimakkaammin raitainen.
Lintua on muutamia variantteja: Brown Pacific, Grey Pacific, Great Plains, Mojave ja Mexican. Kaikilla on joko ruskea tai tummanharmaa höyhenpeite ja alapuoli on raitainen. Punaista varianttia ei ole.
Linnun pää on pyöreä ja sillä on korvatupsut, keltaiset silmät ja keltainen nokka. Ulkonäöltään se on aika samanlainen kuin etelänkirkupöllönen ja idänkirkupöllönen, ja siksi sen tunnistaa parhaiten äänestä. Sitä on aiemmin pidetty samana lajina kuin idänkirkupöllöstä.
Ääni.
Sen pääasiallinen ääntely on voimistuva sarja lyhyitä vihellyksiä nopeutuvalla tempolla tai pitenevä trilli, joka yhtäkkiä loppuu. Muita ääniä ovat haukkuva ja kaakattava ääni, kuten idänkirkupöllösellä. Ne päästävät myös korkean terävän kirkaisun. 
Levinneisyys ja elinpiiri.
Lännenkirkupöllöstä tavataan Kanadassa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa ja Yhdysvalloissa.
Sen elinpiiriä ovat lauhkean vyöhykkeen metsät, subtrooppiset ja trooppiset kuivat ja kosteat alanko- ja vuoristometsät, lauhkean vyöhykkeen pensaikkoalueet, samoin subtrooppiset ja trooppiset pensaikkoalueet, kuumat ja lauhkea autiomaat sekä erilaiset puutarhat ja kaupunkialueet ja pahoin vaurioituneet entiset metsät-
Pesintä.
Lännenkirkupöllöset ovat pysyviä asukkaita Pohjois- ja Keski-Amerikassa, jossa ne pesivät avoimissa lehtimetsissä tai sekametsien reunamilla. Ne hyödyntävät usein tikkojen puihin tai kaktuksiin kaivamia koloja.
Saalistus.
Nämä linnut odottavat oksalla, josta syöksyvät yllättäen saaliinsa kimppuun. Ne voivat myös saalistaa hyönteisiä lennosta. Niiden ravinto koostuu pääosin pienistä nisäkkäistä, linnuista ja suurista hyönteisistä. Ne ovat aktiivisia yöaikaan tai aamuhämärissä. Saaliin ne havaitsevat erinomaisen kuulonsa ja yönäkönsä avulla.
Alalajit.
Lännenkirkupöllösellä on yhdeksän tunnistettua alalajia: