Vakuutus

Vakuutus on menettely, jolla tietyn riskin alaiset henkilöt tai yritykset sopivat vahinkojen tasaamiseen erikoistuneen laitoksen kanssa siitä, että laitos riskin toteutuessa korvaa aiheutuneen vahingon. Näin syntyvää sopimusta kutsutaan vakuutukseksi.
Liiketaloudellisesti vakuutus voidaan määritellä keinoksi, jolla sattumanvaraisesti toteutuvasta vahingosta aiheutuvat kustannukset voidaan muuntaa tasaisesti vuosittain jatkuvaksi vuosikustannukseksi.
Vakuutuksen ominaisuudet.
Vakuutuksen keskeisiä ominaisuuksia ovat
Vakuutuslajit.
Vakuutukset jaotellaan yksityisvakuutukseen ja sosiaalivakuutukseen
Esimerkkejä aikaisemmin käytössä olleista vakuutuksista.
Suomessa oli 1900-luvun alkuvuosina käytössä muun muassa seuraavia vakuutuksia:
Vakuutustoiminta Suomessa.
Vuonna 2004 vakuutusyhtiöiden kotimainen "vakuutusmaksutulo" oli 13 345 miljoonaa euroa. Tästä lakisääteisen eläkevakuutuksen osuus oli 7 494 miljoonaa, muun henki- ja eläkevakuutuksen 2 907 miljoonaa, palo- ja muun omaisuusvakuutuksen 619 miljoonaa, liikennevakuutuksen 588 miljoonaa, lakisääteisen tapaturmavakuutuksen 547 miljoonaa ja autovakuutuksen 455 miljoonaa euroa lopun jakautuessa muiden vakuutusmuotojen kesken mukaan lukien ulkomainen vakuutustoiminta.
Vuonna 2012 "vakuutusmaksutulo" oli jo yli 20 miljardia euroa, josta 68 % tuli lakisääteisistä vakuutuksista eli työeläke-, tapaturma- ja liikennevakuutuksista. Neljän suurimman henki- ja vahinkovakuutusyrityksen/yhtiöryhmän osuus maksutulosta oli yli 85 %. Myös työeläkevakuutuksissa neljä suurinta toimijaa saivat lähes 91 %:n osuuden.
Vakuutusyhtiöiden sijoituskannan käypä arvo oli 89 miljardia euroa vuonna 2004. Vuoden 2011 lopussa sijoituskannan käypä arvo oli jo 118 miljardia euroa.
"Korvauskulut" olivat vuonna 2004 yhteensä noin 10 500 miljoonaa euroa, ja vuonna 2012 korvauksia ja eläkkeitä maksettiin yhteensä noin 18 600 miljoonaa euroa.
Väärin perustein maksettavista korvauskuluista on olemassa vain arvioita. Vuonna 2009 vakuutusalan toimijat ovat arvioineet summan 100-200 miljoonaan euroon vuodessa. Vuonna 2013 Finanssialan Keskusliitto on arvioinut, että Suomessa väärin perustein maksetaan "kymmeniä miljoonia euroja vuodessa". Esimerkiksi edellä mainittuihin vuoden 2012 korvauskuluihin verrattuna tämä summa on noin 0,2-0,5% kaikista alan korvauskuluista. Vakuutustutkijat selvittävät vuodessa pari tuhatta epäselvää vahinkotapausta, mikä on 0,2 % kaikista vakuutusyhtiöille ilmoitetuista vahingoista. Poliisille näistä ilmoitetaan noin 100–200 tapausta.
Vakuutusalan työtehtäviä.
Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen mukaan vakuutusalan toimistotyöntekijöiden arvioidaan häviävän tai työtehtävien sisällön olennaisesti muuttuvan seuraavan 10–20 vuoden aikana 96,8 prosentin todennäköisyydellä tietotekniikan kehityksen seurauksena.
Väärin perustein maksettavien korvausten ehkäisyyn on palkattu niin sanottuja vakuutusetsiviä. Myös nimitystä vakuutustutkija käytetään usein. Tehtävään palkattavilla on poliisitausta, mutta heillä ei enää tehtävistä luovuttuaan ole mitään poliisin valtuuksia. Ensimmäinen vakuutusetsivä palkattiin Suomessa vuonna 1972 ja käytäntö yleistyi nopeasti. Jokaisessa alan yhtiössä oli oma vakuutusetsivä vuonna 1985. Vuonna 2001 vakuutusetsivinä toimi Suomessa 26 henkilöä ja vuonna 2013 hieman enemmän, 33 henkilöä. Heitä toimii sekä vakuutusyhtiöissä että alan järjestöissä, kuten Liikennevakuutuskeskuksessa ja SVK:ssa. Yleisimmin tutkittavat jutut liittyvät autoihin tai henkilövahinkoihin, ja taustalla on rahavaikeuksia. Tästä syystä henkilön taloudellinen tilanne selvitetään julkisista tiedoista. Tyypillisesti tehtäviin kuuluu asiakkaiden tapaamisia, vahinkopaikkojen tarkastuskäyntejä ja muun henkilöstön kuten vahinkokäsittelijöiden, vahinkotarkastajien ja myyntihenkilöstön koulutusta vilppien havaitsemiseksi. Vakuutusetsivillä ei ole tavallista kansalaista laajempia valtuuksia suorittaa tutkintaa. Tämän vuoksi suurin osa tiedoista on saatava asiakkaalta itseltään tai julkisista lähteistä kuten rekistereistä tai internetistä. Vakuutusalalla on kuitenkin erityislupa pitää kahta yhtiöiden väliseen tiedonvaihtoon keskittyvää asiakasrekisteriä.
Vakuutuskorvauksen käsittely.
Vakuutuksenantajan on maksettava vakuutuskorvaus joutuisasti. Korvaus on maksettava viimeistään kuukauden kuluessa siitä, kun vakuutuksenantaja on saanut tarpeelliset tiedot korvauksen maksua varten. Jos korvauskäsittely viivästyy, tulee asiakkaalle ilmoittaa viivästymisestä ja sen syistä. Vakuutuksenantaja maksaa viivästyneelle korvaukselle oma-aloitteisesti viivästyskorkoa lain ja vakuutusehtojen mukaisesti. 
Vakuutustoiminnan asiakasrekisterit.
Tietosuojalautakunnan erityisluvalla vakuutustoimialalla on lupa pitää seuraavanlaisia erityisrekistereitä. Asiakkailla on oikeus tarkastaa häntä koskevat rekisteritiedot.
Vahinkorekisteri.
Rekisteri mahdollistaa asiakkaiden vakuutuskorvaushakemusten selaamisen myös muista vakuutusyhtiöistä käsin. Tarkoituksena on erityisesti estää se mahdollisuus, että korvauksia voitaisiin hakea samasta asiasta monesta eri vakuutusyhtiöstä. Korvaushakemushistoria mahdollistaa myös toistuvien hakemusten tarkemman tarkastelun.
Toisille vakuutuslaitoksille luovutettavat tiedot
Tietoja voidaan luovuttaa ainoastaan silloin, kun tiedot saavalle toiselle vakuutuslaitokselle on tehty korvaushakemus tai muutoin ilmenee sellaista uutta tietoa, jonka perusteella tehty korvauspäätös on otettava uuteen käsittelyyn virheellisten tai puutteellisten tietojen vuoksi. Tietoja voivat vakuutuslaitoksessa käsitellä vain korvausasioita tai vakuutuslaitoksiin kohdistuvia rikoksia käsittelevät ja tutkivat henkilöt. Toisilta vakuutuslaitoksilta saatuja tietoja saa käyttää vain vakuutuslaitoksiin kohdistuvan rikollisuuden ehkäisemiseen. Tietoja ei saa käyttää asiakasvalinnassa, vakuutusta myönnettäessä, vakuutusten markkinoinnissa, vakuutusten hinnoittelussa tai muissa vastaavissa tarkoituksissa. Tietoja saa luovuttaa vain sellaisista vahingoista, joista on haettu korvausta 1.1.2002 jälkeen. Tietoja ei saa luovuttaa sellaisista vahingoista, joiden rekisteröinnistä on kulunut yli 10 vuotta.
Vakuutuslaitos saa pyytää muilta vakuutuslaitoksilta asianomaisia vahinkoja koskevat tarkemmat tiedot, jos edellä kohdassa tietojen perusteella voidaan arvioida, että useille vakuutuslaitoksille on tehty korvaushakemus saman vahingon perusteella (sama vahinkopäivä ja vahinkotyyppi) tai korvauksenhakija on ilmoittanut lyhyen ajan sisällä useita vahinkoja taikka korvauksenhakija on tehnyt useita samantyyppisiä vahinkoilmoituksia.
Vahinkorekisteri hyväksyttiin ensi kerran Tietosuojalautakunnan 2001 tekemällä määräaikaisella päätöksellä ja on sittemmin vakiinnutettu toistaiseksi voimassa olevalla päätöksellä vuonna 2009.
Väärinkäytösrekisteri.
Vakuutusalalla on käytössään myös niin sanottu vilppirekisteri eli väärinkäytösrekisteri. Tietoja ei saa rekisteröidä ennen kuin asiasta on tehty rikosilmoitus, tutkintapyyntö tai syytepyyntö taikka rikosprosessi on saatettu muulla tavoin vireille. Tieto on poistettava välittömästi, kun asianomainen on alioikeuden tuomiolla todettu syyttömäksi väärinkäytökseen tai oikeusprosessista on luovuttu. Tieto on poistettava välittömästi myös silloin, kun ylempi oikeusaste vapauttaa alemman oikeusasteen tuomitseman henkilön. Tieto on poistettava viimeistään 5 vuoden kuluttua siitä, kun väärinkäytös on ensimmäisen kerran rekisteröity.
Toisille vakuutuslaitoksille saa luovuttaa seuraavat tiedot: