tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
N. J. Toivonen

Niilo Johannes Toivonen (7. helmikuuta 1888 Hämeenlinna – 11. syyskuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen kemisti.
Toivosen vanhemmat olivat kauppias Johannes Toivonen ja Edla Sofia Blomster. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1906 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1913, filosofian lisensiaatiksi 1918 ja filosofian tohtoriksi 1919.
Toivonen oli Helsingin yliopistossa kemian apulainen 1924–1928, professori 1928–1957. Hän oli kemian laitoksen esimies 1939–1957, Elannon laboratorioiden johtaja 1920–1927, lääketehdas Orionin apulaisjohtaja 1939–1940, 1941–1942. Hän kuului "Ison tietosanakirjan" toimituskuntaan. Hän julkaisi noin sata tieteellistä tutkimusta ja oppikirjan "Orgaaninen kemia" (1945, us. painoksia). Hän työskenteli myös ulkomailla Freiburgin yliopistossa professori Hermann Staudingerin kanssa.
Toivonen oli vuonna 1918 Suomenlinnan vankileirin IV piirin johtajana. Hän myös valokuvasi leiriä vuonna 1918.
Toivonen oli kansainvälisesti tunnettu varsinkin kamferityypin terpeenien ja niiden isomerian tutkimuksista. Hänelle myönnettiin 1949 Gadolinin mitali.
Niilo Toivonen oli naimisissa vuodesta 1919 Gabriella Willgrenin kanssa.
Sulo Toivonen

Sulo Ilmari Toivonen (12. tammikuuta 1909 Somero – 6. toukokuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen eläintieteilijä. 
Toivonen oli Helsingin yliopistossa ensin vuodesta 1945 ontogenian ja kehitysfysiologian dosentti ja sitten kokeellisen eläintieteen henkilökohtainen ylimääräinen professori 1952–1973. Hän tutki selkärankaisten yksilönkehitystä sääteleviä tekijöitä ja osoitti, että ne ovat kemiallisia yhdisteitä. Hänelle myönnettiin lääketieteen ja kirurgian kunniatohtorin arvo Helsingin yliopistosta vuonna 1966. Hänen johdollaan muodostui suomalainen kehitysbiologian koulukunta, joka ollut kansainvälisestikin erittäin merkittävä 2000-luvulle saakka. Hänen oppilaisiinsa kuuluvat muun muassa Lauri Saxén ja Seppo Vainio.
Toivosen ja hänen puolisonsa Aini Tellervo Anderssonin poika oli energianeuvos Timo Toivonen.
Puerto Marina

Puerto Marina eli Puerto Deportivo de Benalmádena on vierasvenesatama Benalmádenassa.
Satama avattiin vuonna 1979 nimellä "Puerto Príncipe", mutta nimettiin vuonna 1982 Puerto Marinaksi. Satamalle on ominaista sen ainutlaatuinen arkkitehtuuri. Sataman yöelämää kehutaan jopa koko Aurinkorannikon parhaaksi.
Päivisin satamassa järjestetään muun muassa delfiininkatselu- ja kalastusretkiä. Satamasta on matkustajalaivayhteys Málagaan ja Fuengirolaan.
Satamassa on noin 1000 venepaikkaa.
Bobrovytsja

Bobrovytsja () on pieni kaupunki Ukrainan Tšernihivin alueella, linnuntietä noin 69 kilometriä Kiovasta itäkoilliseen. Kaupunki toimi aiemmin noin 35 000 asukkaan "Bobrovytsjan piirin" hallintokeskuksena; piirin asukkaista kaupungissa asui 11 900 henkeä (2001). Vuoden 2021 alun väkilukuarvio oli 10 742. Kesän 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa Bobrovytsja ympäristöineen yhdistettiin Nižynin piirin osaksi.
Kaupungissa on elintarviketeollisuutta ja sokerinvalmistusta. Bobrovytsjan pohjoisosan kautta kulkee Kiovasta koilliseen vievä päärata (esimerkiksi Moskovaan ja Gomeliin), kaupungissa on rautatieasema.
Evi Van Acker

Evi Van Acker (s. 23. syyskuuta 1985 Gent) on belgialainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Hänen seuransa on Royal Belgian Sailing Club.
Van Acker osallistui Europe-luokassa ensimmäisiin arvokisoihinsa 2001, jolloin hän oli MM-kilpailujen 62. Hän vaihtoi myöhemmin Laser Radialiin, jossa hän oli viides vuoden 2006 MM-kisoissa. Van Acker oli Pekingin olympialaisissa 2008 kahdeksas ja seuraavalla kaudella MM-kilpailujen kuudes. Hän voitti hopeaa Perthissä pidetyissä maailmanmestaruuskisoissa 2011 ja sai seuraavana vuonna pronssimitalin Lontoon olympiakisoista.
Walter Steiner (kilpapurjehtija)

Walter Steiner (s. 23. syyskuuta 1946) on sveitsiläinen kilpapurjehtija. Hän purjehti maansa Tornado-venekunnassa Montréalin olympialaisissa 1976, joissa Sveitsi sijoittui kuudenneksi.
Walter Steiner (soutaja)

Walter Steiner (10. syyskuuta 1946 – 5. joulukuuta 2020) oli sveitsiläinen soutaja. Hän edusti seuratasolla SC Richteswiliä. Steiner osallistui Münchenin olympialaisissa 1972 perämiehettömiin nelikkoihin, joissa Sveitsi sijoittui yhdenneksitoista.
Sergei Zaikov

Sergei Aleksandrovitš Zaikov (; s. 23. syyskuuta 1987 Potanino) on kazakstanilainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa.
Zaikov juoksi kesällä 2012 Almatyssä 400 metrillä ennätyksekseen ajan 45,67 sekuntia. Hän osallistui samalla kaudella Lontoon olympiakisoihin, joissa hän putosi matkalla alkuerissä.
Pes (Novgorodin alue)

Pes () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Hvoinajan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen joen varrella noin kymmenen kilometriä Hvoinajasta länteen. Kylässä on 1 600 ja kunnassa reilut 1 800 asukasta (vuonna 2012).
Pesin kunnan pinta-ala on 220,74 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Hvoinajan piirin Ostahnovon, kaakossa Borovskojen, etelässä Migološtšin sekä lännessä ja pohjoisessa Antsiferovon kuntiin. Pinta-alasta 86,9 % on metsää, 6,8 % maatalousmaata ja 2,9 % vesistöjä. Seudulla on lukuisia järviä. Huomattavin joki on Pes.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Lesnoin asemataajama sekä 8 kylää: Griva, Isaiha, Jahnovo, Lopatino, toinen Pesin kylä, Rakitino, Safonovo ja Vasiljovo. Lesnoissa ja Rakitinossa on molemmissa noin sata asukasta. Viidessä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Kylän nimi oli aikaisemmin Novoselitsy. Nykyisen nimensä se sai 1920-luvulla rautatien ja sahan rakentamisen yhteydessä. Vuosina 1962–2000 Pesillä oli kaupunkimaisen taajaman status.
Pesin kautta kulkee Sonkovon ja Pietarin välinen rautatie. Kylästä on paikallisjunayhteydet Budogoštšiin ja Hvoinajaan. Piirikeskukseen on myös linja-autoyhteys. Kunnan suurimmat työnantajat ovat puunhankintaa harjoittava Pesin metsäteollisuuspiiri, Transneftin öljyjohdon pumppuasema sekä hiekkaa ja soraa louhiva yritys.
Rautatie jakaa Pesin kylän kahteen osaan. Se koostuu etupäässä puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, apteekki, vanhainkoti, posti sekä joukko kauppoja ja kahvila.
Tulivalmuska

Tulivalmuska ("Tricholoma aurantium") on oranssinsävyinen helttasieni valmuskojen suvussa, joka ei sovellu ruoaksi epämiellyttävän makunsa vuoksi.
Ulkonäkö.
Tulivalmuskan lakki on 5-10 cm, joskus jopa 15 cm leveä ja kupera. Se on reunoilta sisäänkiertynyt, vähän koholla, oranssi ja pikkusuomuinen. Sienen jalka on 5-10 cm pitkä, 1-3 cm paksu, alaosasta paksuuntunut, tyvestä suippo. Heltat ovat tiheässä ja kolotyviset, ensiksi vakoiset, myöhemmin täplikkäät. Malto on valkoista ja heikosti punertuvaa. Sieni tuoksuu voimakkaasti jauholle tai kurkulle. Maku on hyvin karvas.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Tulivalmuska kasvaa kuusen tai männyn seurassa kalkkialustalla usein suurina kehinä tai ryhminä. Lajia esiintyy Etelä-Suomessa harvinaisena.
Luettelo televisiosarjan Glee kappaleista (4. tuotantokausi)

"Glee" on yhdysvaltalainen musikaalia, komediaa ja draamaa yhdistävä televisiosarja, jota esittää Yhdysvalloissa televisiokanava Fox ja Suomessa Sub. Se keskittyy glee-kerhoon Uudet Tuulet (engl. New Directions) kuvitteellisessa William McKinley High Schoolissa Limassa, Ohiossa. Sarjan loivat Ryan Murphy, Brad Falchuk ja Ian Brennan, ja se sisältää useita sarjan hahmojen laulamia coverversioita kappaleista. Murphy valitsee kaikki sarjassa käytettävät kappaleet ja pyrkii pitämään tasapainon näytelmäsävellysten ja listahittien välillä, sillä hän haluaa sarjassa olevan ”jokaiselle jotakin, jokaisessa jaksossa”. Kun Murphy valitsee kappaleen, sen oikeudet selvitetään kappaleen julkaisijalta musiikkitarkastaja P. J. Bloomin kautta, kun musiikkituottaja Adam Anders sovittaa sen "Gleen" näyttelijöille esitettäväksi. Ennen kuvaamista ohjelmanumerot äänitetään studiossa näyttelijöiden laulamina, koreografi Zach Woodlee suunnittelee tanssiliikkeet ja näyttelijät opettelevat koreografian. Prosessi alkaa kuudesta kahdeksaan viikkoa ennen jokaisen jakson kuvauksia ja voi loppua vasta päivää ennen kuvausten alkua.
Yhdystie 5370

Yhdystie 5370 on yhdystie Kuopiossa. Se alkaa vanhalta viitostieltä Kuopion Hiltulanlahdessa ja päättyy Vehmersalmen Räsälään. Tiellä on lossi Puutossalmella. Yhdessä valtatie 5:en ja seututie 536:en kanssa tie muodostaa vaihtoehtoisen reitin Vehmersalmelta Kuopioon. Tie on melko kapea, mutkainen ja mäkinen, mutta sen liikennemäärät ovat melko vähäiset. Tien pituus on 22 kilometriä.
Kondensaattorimikrofoni

Kondensaattorimikrofoni on eräs mikrofonityyppi. 
Kondensaattorimikrofonissa on dynaamisen mikrofonin kalvon ja kelan sijasta kondensaattori, joka koostuu ohuen ohuesta metallisesta kalvosta, joka vastaanottaa ääniaallot, sekä rei'itetystä elektrodista. Kondensaattoriin synnytetään tasajännite ulkopuolisella jännitelähteellä, jonka jännite on useimmiten 48 V. Tähän käytetään usein niin kutsuttua phantom-jännitettä (engl. phantom power). Kun äänenpaine saa metallikalvon liikkumaan kauemmas ja lähemmäs elektrodista, kondensaattorin kapasitanssi ja sitä kautta sähkövaraus muuttuu. Tämä muutos tuottaa heikon signaalin, joka on liian pieni, jotta se voitaisiin sellaisenaan käyttää. Sen takia mikrofonissa itsessään − tai sitä hyvin lähellä signaalitiellä – täytyy olla esivahvistin, joka vahvistaa signaalia. Kondensaattorimikrofoni on mikrofoneista herkin ja poimii suurimmat ja pienimmät taajuudet melko vaivattomasti. Äänimittauksissa kondensaattorimikrofoni on suosittu, koska sillä on hyvin tasainen taajuusvaste. Suurikalvoiset kondensaattorimikrofonit ovat kaikkein herkimpiä, mutta toisaalta ne eivät kestä yhtä suuria äänenpaineita kuin pienemmät ilman pysyviä herkkyyden muutoksia. Pienikalvoiset kestävät suurempaa painetta ja jonkin verran iskujakin. Pienten mikrofonien taajuusvaste on mahdollista ulottaa pitkälle ultraäänialueelle, yli 100 kilohertsiin, mutta suurempien mikrofonien taajuusvaste kattaa yleensä vain audioalueen eli enintään 20 kilohertsiä.
Kukkurukuu

Kukkurukuu on Mariska &amp; Pahat Sudet -yhtyeen albumi, joka julkaistiin 14. syyskuuta 2012. Se nousi heti julkaisuviikollaan Suomen Virallisen Albumilistan kolmannelle sijalle ja myi kultaa julkaisuvuonnaan 2012. 
Albumin ensimmäinen single "Liekki" julkaistiin 28. toukokuuta 2012 ja siitä julkaistiin myös albumin tuottaneen Jukka Immosen kuvaama ja ohjaama musiikkivideo. Levyn toinen single ja nimikkoraita "Kukkurukuu" kohosi Suomen radioiden soitetuimmaksi kappaleeksi 2012 viikolla 39 ja sijoittui Latauslistalla parhaimmillaan viidenneksi.
Albumi on saanut nimensä meksikolaisen Tómas Méndezin säveltämän klassikon ”Cucurrucucú paloman” mukaan, joka tunnetaan muun muassa Caetano Veloson esittämänä elokuvassa "Puhu hänelle". Kappaleesta kuuluisan version tehneen Pérez Pradon kuolinpäivä (14. syyskuuta) on sama kuin "Kukkurukuu"-albumin ilmestymispäivä.
Zumba Fitness

Zumba Fitness on Pipeworks Softwaren kehittämä ja Majesco Entertainmentin julkaisema videopeli, joka perustuu zumba-ohjelmaan. Se on saatavilla Wiille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Wii ja PlayStation 3 -versioiden mukana Zumba Belt, joissa Wii Remote- tai Move-ohjain työnnetään oikealle lonkalle. Peli julkaistiin marraskuussa 2010.
Jatko-osa.
Pelin onnistumisen seurauksena Majesco Entertainment julkaisi toisen pelin Wiille, joka julkaistiin 15. marraskuuta 2011. Toisessa pelissä on myös lisää musiikkikappaleita esimerkiksi Pitbullilta ja Nicole Scherzingeriltä.
Arlan Kökşetaw

Arlan Kökşetaw () on kazakstanilainen jääkiekkojoukkue Kökşetaw’n kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 2009 ja se pelaa Kazakstanin mestaruussarjassa. 
Joukkue kaudella 2025–2026.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Eemeli Lakkala

Juho Eemeli Lakkala (3. toukokuuta 1900 Kolari – 9. toukokuuta 1974 Pello) oli suomalainen maanviljelijä ja poliitikko, joka toimi SKDL:n kansanedustajana vuosina 1958–1962. Hän oli yksi tunnetuimpia niin sanotun korpikommunismin edustajia.
Elämä.
Kolarin Venejärvellä syntyneen Eemeli Lakkalan vanhemmat olivat asutustilallinen Leander Lakkala ja Hilda Maria Holck. Hän kävi kiertokoulun ja kansakoulun ja oli sitten metsätyömiehenä ja pientilallisena Kolarissa.
Lakkala osallistui kommunistien toimintaan Kolarissa jo 1920-luvulla ja oli silloin yhden kauden kunnanvaltuutettuna. Hän joutui poliittisen toimintansa takia Tammisaaren pakkotyölaitokseen vuosiksi 1930–1931. Vankilasta päästyään hän ei enää voinut osallistua Kolarin kunnallispolitiikkaan menetetyn kansalaisluottmuksen takia. Myöhemmin 1930-luvulla Lakkala yritti päästä sosialidemokraattien kunnallisvaaliehdokkaaksi, mutta nämä eivät ottaneet häntä listoilleen.
Talvisodan aattona Lakkala joutui ensin turvasäilöön ja sitten uudelleen Tammisaaren pakkotyölaitokseen. Hän vapautui sieltä välirauhan aikana, mutta jatkosodan alla hänet vietiin aluksi Köyliön pakkotyölaitokseen ja sieltä rintamalle Itä-Karjalaan Nikke Pärmin pataljoonaan. Pataljoonassa tapahtuneiden rintaman yli loikkausten jälkeen Lakkala siirrettiin ensin pakkotyöleirille Itä-Karjalaan, ja vuonna 1942 hänet tuomittiin viideksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Lakkala pääsi vapaaksi jatkosodan päätyttyä.
Sodan päätyttyä kommunistit saattoivat toimia laillisesti, ja heidän johtamansa SKDL menestyi vaaleissa niin, että suurimmillaan SKDL sai esimerkiksi Kolarissa yli 50 prosenttia äänistä. Lakkala valittiin Kolarin kunnanvaltuustoon vuoden 1945 kunnallisvaaleissa. Hänestä tuli Kolarin johtava kunnallispoliitikko, ja hän oli kunnanvaltuutettuna vuoteen 1972 saakka toimien myös kymmenen vuotta kunnanhallituksen ja viisi vuotta kunnanvaltuuston puheenjohtajana. "Kolarin keisariksi" luonnehdittu Lakkala onnistui luomaan myös toimivat suhteet paikkakunnan toiseen valtapuolueeseen Maalaisliittoon. SKP:n sisällä Lakkala kuului enemmistöläisiin, ja hän esitti kriittisiä arviota Neuvostoliitosta niin, että häneltä tämän vuoksi evättiin puolueen kultainen ansiomerkki.
Valtakunnallisella tasolla Lakkala toimi SKDL:n kansanedustajana Lapin läänin vaalipiiristä vuosina 1958–1962. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosina 1950, 1956 ja 1962.
Tummarevonhäntä

Tummarevonhäntä ("Amaranthus powellii", syn. "A. hybridus" subsp. "powellii") on Etelä- ja Pohjois-Amerikassa kasvava revonhäntälaji. Tummarevonhäntä luokitellaan usein omaksi lajikseen, mutta 2000-luvun alussa sen on katsottu olevan yksi viljarevonhännän ("A. hybridus") alalajeista.
Ulkonäkö ja koko.
Yksivuotinen tummarevonhäntä kasvaa 30–70 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on pysty, vankka, yläosasta haarova sekä kalju tai latvasta harvakarvainen. Pitkäruotiset lehdet ovat 5–11 cm pitkiä, ehyitä, ehytlaitaisia ja ovat varressa kierteisesti. Ne ovat otakärkisiä, lyhytsuippuisia, ainakin aivan kärjestä tylppiä ja vaihtelevat muodoltaan puikeista vinoneliömäisiin. Väriltään ne ovat tummanvihreitä ja alta korkeintaan hieman karvaisia.
Tummarevonhännän yksineuvoiset, säteittäiset kukat sijaitsevat jopa yli 10 cm pitkässä, lehdettömässä latvakukinnossa. Kukinto on lyhyt, vankkahaarainen ja väriltään valkoisenvihreä tai joskus hieman punertava. Osakukinnot ovat tavallisesti enintään 5 cm pitkiä, hoikkia, usein kaarevia tai mutkaisia sekä kauttaaltaan myös emikukkaisia. Kukkien esilehdet ovat noin 2 kertaa emikukkien kehälehtien pituisia ja harittavia. Esilehtien kalvolaita on vähitellen kapeneva ja lähes otamaiseen kärkeen ulottuva. Emikukkien kehälehtiä on viisi kappaletta. Kehälehdet vaihtelevat nauhamaisista lusikkamaisiin ja ne ovat suippo- tai teräväkärkisiä, lyhytotaisia ja sijaitsevat vain hieman limittäin. Suomessa tummarevonhäntä kukkii heinä-lokakuussa. Hedelmänä on pähkylämäinen, kansiluomainen kota.
Laji muistuttaa suuresti viherrevonhäntää ("A. retroflexus").
Levinneisyys.
Tummarevonhäntä on alun perin lähtöisin Pohjois- ja Etelä-Amerikasta, mutta on levinnyt ihmisen mukana muun muassa Pohjois-Eurooppaan. Suomessa tummarevonhäntä on satunnainen uustulokas, jota on tavattu Etelä-Suomesta sekä Raahen seudulta.
Elinympäristö.
Suomessa tummarevonhäntää on tavattu lastaus- ja kaatopaikoilla sekä lintujenruokintapaikoilla.
Käyttö.
Tummarevonhäntä sopii myös ihmisravinnoksi.
Hélène Dutrieu

Hélène Dutrieu (10. heinäkuuta 1877 Tournai, Belgia – 26. kesäkuuta 1961 Pariisi) oli belgialainen ratapyöräilyn maailmanmestari, temppupyöräilijä, moottoripyöräilijä, kilpa-autoilija, lentäjä ja sota-ajan ambulanssikuljettaja. Hän toimi myös sotilassairaalan johtajana.
Dutrieu syntyi 10. heinäkuuta 1877 Tournaissa, Belgiassa. Hänen isänsä oli Belgian armeijan upseeri. Dutrieu lopetti koulun 14-vuotiaana ansaitakseen elantonsa.
Ura pyöräilijänä.
Dutrieu ryhtyi ammattilaispyöräilijäksi ja kilpaili Simpson Lever Chain-joukkueessa. Vuonna 1895 hän teki naisten tunnin ajon maailmanennätyksen. 1897 ja 1898 hän voitti naisten nopeusajon maailmanennätyksen Ostendissa, Belgiassa ja sai lempinimen "La Fléche Humaine" ("ihmisnuoli"). Elokuussa 1898 hän voitti "Grand Prix d'Europe" -kilpailun ja marraskuussa Course de 12 Jours -kilpailun Lontoossa. Belgian kuningas Leopold II myönsi Dutrieu'lle Pyhän Andreaksen ristin jalokivin. Myöhemmin hän ryhtyi tekemään erilaisia temppuja pyörällä ja esiintyi muun muassa lontoolaisessa messukeskuksessa Olympiassa.
Lentäjänä.
Vuonna 1908 Clément Bayardin tehdas pyysi Dutrieu'ta toimimaan ensimmäisen rakentamansa ultrakevyen lentokoneen, Demoisellen koelentäjänä. Kone rikkoutui lähdössä. Dutrieu kuitenkin jatkoi lentämistä. 19. huhtikuuta 1910 hänestä tuli säilyneiden tietojen mukaan ensimmäinen nainen, joka oli lentänyt matkustaja mukanaan. 25. marraskuuta 1910 Dutrieu sai virallisen lentolupakirjan ja hänestä tuli maailman 4. naislentäjä ja ensimmäinen belgialainen nainen. Dutrieu esiintyi ilmailutapahtumissa ja hän sai lempinimekseen "tyttöhaukka". Hänen uraansa lentäjänä liittyy pienehkö skandaali kun Dutrieu paljasti, ettei hän käyttänyt korsettia lentäessään. Syyskuussa 1910 Dutrieu lensi välilaskutta Ostendista Bruggeen.
26. syyskuuta ja 1. lokakuuta välisenä aikana hän kuljetti matkustajia ilmailutapahtumassa Burton upon Trentissä, Englannissa. Dutrieu oli ensimmäinen nainen joka teki yli tunnin kestäneen lennon. 
Syyskuussa 1911 Dutrieu matkusti Yhdysvaltoihin, Henri Farmanin suunnittelemalla kaksitasokoneella. Dutrieu kilpaili naisten korkeusennätyksestä ja "Rodman-Wanamaker"-palkinnosta, jonka Matilde Moisant voitti useasti. 1913 hänet palkittiin ensimmäisenä naislentäjänä Kunnialegioonan arvomerkillä. 
Ensimmäisessä maailmansodassa ja sen jälkeen.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Dutrieu toimi ambulanssikuljettama. Hän oli vastuussa Messimin sairaalan ambulansseista. Myöhemmin hänestä tuli Campagne à Val-de Grâce -sotilassairaalan johtaja. Vuonna 1922 Dutrieu avioitui Pierre Mortierin kanssa ja otti Ranskan kansalaisuuden. Hänestä tuli Aéro-Club de Francen naisosaston varapuheenjohtaja.
Petrus Ragvaldi

Petrus Ragvaldi (k. n. 1567) oli Turun tuomiokapitulin viimeinen katolinen dekaani ja myöhemmin Kemiön luterilainen kirkkoherra.
Petrus Ragvaldi oli syntyään Siuntion Sjundbyn sukua ja hänen isänsä oli nimeltään Ragvald Jönsinpoika. Petrus Ragvaldi on mahdollisesti toiminut Helsingin kirkkoherrana 1533. Hän oli kaniikki sekä tuomiokapitulin dekaani ja sai Kustaa Vaasalta Pyhän Ruumiin prebendan 1536. 
Paavali Juustenin piispainkronikassa kerrotaan: "Herran vuonna 1554 ne, jotka vielä olivat jäljellä tuomiokapitulin vanhasta kokoonpanosta, nimittäin dekaani herra Petrus Ragvaldi, pyhän Lauritsan kanunki maisteri Mikael Agricola, Turun kirkkoherra maisteri Knuut sekä Turun koulun rehtori maisteri Paavali Juusten, jonka hallussa tuolloin oli Pappisalttarin prebenda, lähtivät kuuluisan ja lempeän herran kuningas Kustaan käskystä Tukholmaan toukokuun alussa. Kun kaikista muista asioista oli neuvoteltu, hänen Majesteettinsa kutsui heidät erilleen erääseen paikkaan Gripsholman linnan ulkopuolella olevalle tasangolle ja sanoi, ettei Ruotsin tuomiokirkkojen prelaattien enää ollut tarpeen käydä Rooman kuuriassa saadakseen vahvistuksen piispanvirkaan, koska tämä oikeus oli jo Hänen Majesteetillaan kotona Ruotsissa".
Petrus Ragvaldi sai Kustaa Vaasalta 1554 nimityksen Kemiön kirkkoherran virkaan, minkä nimityksen myöhemmät kuninkaat vahvistivat.
Purjeveneluokat olympialaisissa

Olympialuokat purjehduksessa ovat luokkia joissa kilpaillaan olympialaisten purjehduskilpailussa. Näiden luokkien valinnasta vastaavat Kansainvälinen purjehdusliitto (World Sailing) ja Kansainvälinen olympiakomitea. Purjehdus on ollut osa olympialaisten ohjelmaa vuodesta 1896 lähtien, ja sen aikana yli 50 eri veneluokkaa on ollut mukana olympialuokkina. Tällä hetkellä ohjelmassa on kymmenen luokkaa: ILCA 6 ja ILCA 7, miesten ja naisten iQFoil, miesten ja naisten Formula Kite, 49er, 49erFX, Nacra 17 sekä 470.
Olympialuokkien kehitys.
Yli sadan vuoden aikana olympialaisissa käytetyt purjeveneluokat ovat vaihtuneet useasti. Olympiapurjehduksessa käytetään teknisesti kehittyneitä veneitä, ja luokkien vaihtumiseen ovat vaikuttaneet taloudelliset ja teknologiset tekijät, mutta myös tunnesiteet ja poliittiset päätökset.
Monet entiset olympialuokat ovat yhä aktiivisia kansainvälisessä kilpapurjehduksessa. Joitakin käytetään purjehduksen koulutuksessa, kun taas osa on jäänyt pois käytöstä. Aktiivisimpia vanhoja olympialuokkia ovat muun muassa Louhi, Star, sekä niin sanotut metri-veneet, kuten 5.5m, 6mR, 8mR ja 12mR.
Entiset olympialuokat miehistöineen muodostavat tärkeän osan sekä purjehduksen että olympiahistorian perintöä. Esimerkiksi Finnjolla oli pitkäaikainen olympialuokka, joka esiteltiin ensimmäisen kerran Helsingin olympialaisissa vuonna 1952.
Alla oleva taulukko esittää, minä vuosina kukin luokka on ollut mukana olympialaisten purjehdusohjelmassa.
Nana Attakora

Nana Attakora-Gyan (s. 27. maaliskuuta 1989 North York, Ontario, Kanada) on kanadalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi pääosan urastaan Yhdysvalloissa. Hän pelasi Suomessa Veikkausliigaa kaudella 2012 Valkeakosken Hakassa. Attakora pelasi Kanadan juniorimaajoukkueissa ja yhdeksän ottelua A-maajoukkueessa vuosina 2010–2017. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 2020.
Otto Nevanlinna

Otto Wilhelm Nevanlinna (vuoteen 1906 saakka Neovius) (15. kesäkuuta 1867 Hamina – 15. syyskuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen matematiikanopettaja.
Nevanlinnan vanhemmat olivat kenraalimajuri Edvard Engelbert Neovius ja Elise Gustafva Krogius. Otto Nevanlinna aloitti opinnot Haminan kadettikoulussa, mutta siirtyi sitten Böökin lyseoon Helsinkiin, josta hän valmistui ylioppilaaksi 1884. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1887 ja lisensiaatiksi (tohtoriksi) 1891. Spektroskopiaa käsitelleen fysiikan väitöskirjan aiheena oli "Om skiljandet af kväfvets och syrets linier i luftens emissionsspektrum". Nevanlinna teki tutkimustyötä Pulkovon observatoriossa Pietarissa, Tukholmassa ja Pariisissa.
Varsinaisen elämäntyönsä Otto Nevanlinna teki matemaattisten aineiden, erityisesti fysiikan opettajana. Hän oli ensimmäisiä kokeellisten ainesten käyttöön ottajia fysiikan opetuksessa. Otto Nevanlinna oli matematiikan ja luonnonopin lehtorina Joensuun lyseossa 1892–1903, Helsingin ruotsalaisessa reaalilyseossa 1903–1910 ja suomalaisessa normaalilyseossa 1910–1912, missä hän oli sitten matemaattisten aineiden yliopettaja 1912–1927. Nevanlinnaa pidettiin ankarana, mutta taitavana opettajana. Hän julkaisi omalta alaltaan artikkeleita Kasvatusopillisen yhdistyksen aikakauskirjassa sekä vanhemman veljensä Lars Nevanlinnan sairastuttua ja kuoltua uusia painoksia tämän algebran ja geometrian oppikirjoista.
Nevanlinnan puoliso vuodesta 1892 oli "Margarete Henriette Louise Romberg" (k. 1955), Pulkovon tähtitornissa Pietarissa työskenneleen saksalaisen tähtitieteilijän "Herman Rombergin" tytär. Matemaatikot Rolf Nevanlinna ja Frithiof Nevanlinna olivat heidän lapsiaan.
Ledro

Ledro on kunta Trenton maakunnassa Trentino-Etelä-Tirolin alueella Italiassa.
Historia.
Ledron kunta syntyi kun 30. marraskuuta 2008 pidetyssä kansanäänestyksessä kuusi Ledro-laakson kuntaa, Pieve di Ledro, Bezzecca, Concei, Molina di Ledro, Tiarno di Sopra ja Tiarno di Sotto, päättivät yhdistyä.
Lyijyvalkoinen

Lyijyvalkoinen on emäksinen lyijykarbonaatti (PbCO3)2·Pb(OH)2. Se on lyijystä ja viinietikasta keinotekoisesti valmistettu valkoinen pigmentti.
Lyijyvalkoinen on yksi vanhimmista keinotekoisista pigmenteistä: se tunnettiin Kiinassa hyvin varhain, ja se oli 200-luvulla eaa. tunnettu myös Rooman valtakunnassa. Se oli suosittu peittävänä ja hyvin kuivuvana pigmenttinä. Taiteilijavärinä se oli Euroopassa melkeinpä ainoa valkoinen öljyväri aina 1800-luvun puoliväliin asti, ja rakennusmaalinakin suosituin valkoinen, vaikka sen myrkyllisyys oli aina ollut hyvin tiedossa. Sitä käytettiin jopa kasvomaalina, mikä aiheuttikin kuolemantapauksia.
1800-luvulta alkaen lyijyvalkoinen on maalikäytössä enimmäkseen korvattu myrkyttömillä vaihtoehdoilla kuten titaanivalkoisella, eikä sitä ole Suomessa saanut käyttää vuoden 1993 jälkeen muualla kuin joissain historiallisissa kohteissa.
Valmistus.
Niin sanotulla hollantilaisella valmistusmenetelmällä ohuet lyijylevyt käärittiin rullalle, ja ne asetettiin sisältä lasitettuihin saviruukkuihin. Ruukkuihin lisättiin etikkaa, ja ne laitettiin riviin hevosenlantaan, jossa lannan hajoamisen seurauksena syntynyt hiilihappo ja etikka yhdessä reagoivat ja muuttivat metallisen lyijyn lyijyvalkoiseksi. Tämä oli tosin hidas prosessi, ja vei kuukausia.
Kyseisessä prosessissa etikka reagoi lyijyn ja ilman sisältämän hapen kanssa, jolloin syntyy lyijyasetaattia. Hiilihappo taas vapauttaa lyijyasetaatista lyijyvalkoisen, ja näin syntyy etikkaa ja lyijyvalkoista, ja prosessi jatkuu kunnes kaikki lyijy on muuntunut, tai se keskeytetään muulla tavoin.
Saksalaisessa kammiomenetelmässä kemialliset reaktiot ovat samat, mutta ne tapahtuvat paljon nopeammin.
Ja niin sanotulla uudenaikaisella menetelmällä - jota käytettiin esimerkiksi Tikkurilan lyijyvalkoistehtaalla - lyijyoksidi muunnetaan etikan avulla emäksiseksi lyijyasetaatiksi. Seuraavaksi liuokseen johdetaan hiilihappoa, joka saa lyijyvalkoisen saostumaan, ja neutraali lyijyasetaatti jää liuokseen. Menetelmä toistetaan kunnes kaikki lyijy on saatu muunnettua pigmentiksi.
Gershom Scholem

Gershom Scholem (1897 – 21. helmikuuta 1982) oli saksalaissyntyinen israelilainen historioitsija ja modernin tieteellisen kabbalan tutkimuksen perustaja. Hänen teoksiinsa kuuluvat vaikutusvaltainen luentokokoelma "Die jüdische Mystik in ihren Hauptströmungen" (1941) sekä sabbatealaisten mystisen messiaan Šabbetai Tsevin elämäkerta (1973). Scholemin näkemykset ovat hallinneet kabbalan tutkimusta ainakin Moshe Ideliin asti.
Scholem oli, kuten läheinen ystävänsä Walter Benjamin, suuri Franz Kafkan kirjallisuuden ystävä.
Scholem on vaikuttanut muun muassa Harold Bloomin luomaan runouden teoriaan. Myös kuuluisa argentiinalainen kirjailija Jorge Luis Borges on viitannut Scholemiin runoissaan.
Antti Lagerroos

Antti Juhani Lagerroos (s. 1945) on suomalainen yritysjohtaja, joka nimitettiin Salora Oy:n toimitusjohtajaksi vuonna 1981 ja Salora-Luxor-liiketoimintaryhmän toimitusjohtajaksi 1984.
Lagerroos oli Nokia Matkapuhelimet Oy:n toimitusjohtajana 1989–1990 ja Finnlines Oyj:n toimitusjohtajana vuosina 1990–2007. Lagerroos oli VR-konsernin hallituksen puheenjohtaja vuonna 2008.
Reijo Lantto

Reijo Johannes Lantto (s.1949) on suomalainen yritysjohtaja, joka meni töihin Saloraan vuonna 1971. Siellä eri tehtävien jälkeen Lantto nimitettiin Salora Oy:n toimitusjohtajaksi vuonna 1988.
Lantto toimi Nokia Display Production toimitusjohtajana. 
Nykyisin Lantto johtaa matkailuyritystä Posiolla.
Perhe.
Reijon lisäksi perheeseen kuuluvat vaimo Helvi ja lapset. Helvi Lantto muistetaan pitkästä opettajan urasta Ollikkalan koulussa Salossa.
Passmore

Passmore on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Eero Tommila

Eero Akseli Tommila (5. maaliskuuta 1900 Merikarvia – 25. lokakuuta 1968 Lontoo) oli suomalainen kemisti. Hän toimi Jyväskylän seminaarin ja Kasvatusopillisen korkeakoulun lehtorina 1930–1944, Helsingin yliopiston kemian dosenttina 1938–1944 ja ensimmäisenä fysikaalisen kemian professorina vuosina 1944–1967.
Tommila väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1932. Hän tutki kemian historiaa, orgaanisten yhdisteiden sähkökemiaa ja selvitti liuottimien vaikutusta reaktionopeuteen. Alalle syntyi hänen ympärilleen koulukunta. Tommila julkaisi 1950 ensimmäisen suomenkielisen fysikaalisen kemian yliopistollisen oppikirjan "Fysikaalinen kemia".
Eero Tommilan poika oli akateemikko Päiviö Tommila.
The Mob Rules

The Mob Rules on Black Sabbath-yhtyeen kappale ja single-julkaisu vuodelta 1981. Se on myös samannimisen albumin nimikappale.
Kappale tehtiin alun perin "Heavy Metal"-nimisen scifi-animaatio-elokuvan soundtrackille. Tämä versio poikkesi hieman singlellä ja albumilla julkaistusta lopullisesta versiosta. Soundtrack-versio on julkaistu elokuvan soundtrack-levylle sekä "Mob Rules"-albumin deluxe edition-versiossa. Yhtye itse piti tätä ensimmäistä versiota parempana kuin varsinaista albumi- ja single-versiota, mutta tuottaja Martin Birch ei halunnut alkaa työstämään vanhoja, muiden tekemiä nauhoituksia, ja näin yhtye levytti kappaleesta uuden version.
Kappaleen aiheena on kapinallisten kansalaisten tekemä vallankumous, kuten kyseisen elokuvan kohtaus, jossa kappale soi, hyvin osoittaa. Musiikillisesti se on rock-henkisen riffin myötä kulkeva, nopea heavy rock-kappale, joka kuuluu yhtyeen tunnetuimpiin kappaleisiin.
Single nousi Brittein listoilla sijalle 46. ja sen b-puolena julkaistiin "Die Young"-kappaleen liveversio. Espanjassa julkaistun version b-puolena oli "Voodoo".
Kalastuskunta

Kalastuskunta liittyi Suomen aiempaan "kalastuslakiin" (286/1982). Kalastuskunnan muodostivat useille kiinteistöille yhteisesti kuuluvan kalaveden osakkaat. Kalastuskunnan tehtäviin kuului kalastuslain mukaan järjestää alueellaan kalastuksen harjoittaminen ja kalakannan hoito. Laki on sittemmin kumottu. 
Yhteisen alueen hallinto oli jaettu kahteen osaan: yleisestä hallinnosta vastasi osakaskunta, kun taas kalastukseen liittyvät tehtävät oli eriytetty kalastuskunnalle. 
Yhteisten alueiden kaksinkertaisesta hallinnosta luovuttiin vuoden 2001 alusta voimaan tulleilla kalastuslain ja yhteisaluelain muutoksilla. Samalla alueella toimiva osakaskunta ja kalastuskunta yhdistyivät. Kalastuskunnan säännöt jäivät voimaan osakaskunnan sääntöinä ja kalastuskunta purkautui. Yhteisen vesialueen osakaskunta ryhtyi hoitamaan lainsäädännön kalastuskunnalle osoittamat tehtävät.
Sana kalastuskunta esiintyy edelleen monen osakaskunnan nimessä jäänteenä. Vuonna 2015 säädetty kalastuslaki ei tunne käsitettä kalastuskunta.
Emil Tomula

Eemil Salomon Tomula (8. kesäkuuta 1889 Mouhijärvi – 1. helmikuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen kemisti ja Helsingin yliopiston ylimääräinen professori vuodesta 1947. Sitä ennen hän toimi Valtion maanviljelyskemian laboratorion johtajana 1924–1947. Hän tutki epäorgaanista ja analyyttista kemiaa, maanviljelyskemiaa ja viljakemiaa ja julkaisi yhdessä Sulo Kilven kanssa vuonna 1939 "Kvantitatiivisen analyysin oppikirjan", jonka uusi painos oli käytössä vielä 1950-luvullakin.
Tomula pääsi ylioppilaaksi 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1915 ja filosofian lisensiaatiksi 1921. Hän opiskeli myös Saksassa ja teki useita opintomatkoja Saksaan ja Skandinavian maihin.
Tomula oli maanviljelys- ja kauppakemiallisen laboratorion assistenttina 1916–1922, tullihallituksen kemistinä 1921–1924 sekä toimi valtion maanviljelyskemiallisen laboratorion johtajana vuodesta 1924. Vuosina 1916–1919 hän oli Helsingin yliopiston kemiallisen laitoksen assistenttina ja dosentiksi hänet nimitettiin 1928. Lisäksi Tomula opetti kemiaa Jyväskylän kesäyliopistossa vuosina 1926–1933. 
Tomula oli Suomen Kemistien Seuran puheenjohtajana vuosina 1927–1928. Hän kuului Suomen Kaasusuojelujärjestön johtokuntaan vuodesta 1930 alkaen ja oli Suomen Kemistilehden toimituskunnan jäsen vuodesta 1928 alkaen. Tomula julkaisi useita analyyttistä ja viljakemiaa sekä maanviljelyskemiallista tutkimustoimintaa koskevia tutkimuksia.
Tomula kehitti niin sanotun kotkafosfaatin yhdessä Johannes Valmarin kanssa. Tomula sai professorin arvonimen vuonna 1939.
Karl Torenberg

Karl Torenberg (1743 Pori – 1812 Pori) oli suomalainen urkujenrakentaja. Hän oleskeli vuosia ulkomailla, lähinnä Hollannissa, mutta palasi Suomeen 1793. Torenbergin tiedetään korjanneen muun muassa Porin ja Sauvon kirkkojen sekä Turun tuomiokirkon urut. Hänen poikansa oli urkuri Johannes Torenberg.
Johannes Tornaeus

Johannes Jonae Tornaeus (k. 1681) oli suomalainen pappi, vuodesta 1640 Alatornion kirkkoherra. Hän opiskeli Uppsalan yliopistossa 16.2.1625. Tutkinnon suoritettuaan hän matkusti kreivi Bengt Oxenstiernan kanssa 6-7 vuotta itämaissa. Heidän matkansa ylettyivät jopa Kiinaan. Matkalla hän perehtyi itämaisiin kieliin. 
Hän järjesti opetusta Tornion Lapissa. Hän julkaisi saamenkielisen teoksen "Manuale Lapponicum", jossa on kirkkokäsikirja, osia Vanhasta testamentista, Lutherin vähä katekismus, evankeliumeja ja epistoloita, psalmeja. Hänen 1672 laatimansa kertomus Tornion ja Kemin Lapista on julkaista lyhennettynä 1772 nimellä "Beskifning öfver Torneå och Kemi Lappmarker" ja selvityksen Lapinmaasta "Berättelse om Lapmarckerna och deras tillstånd", julkaistu teoksessa K. B. Wiklund, "Svenska landsmålen" XVII, 3: 1900.
Turn Up the Night

Turn Up the Night on Black Sabbathin kappale ja single-julkaisu. Se on otettu vuoden 1981 "Mob Rules" -albumilta. 
Kappale on kyseisen albumin avauskappale ja musiikillisesti se on tyypillinen levyn avaava, nopea heavy rock -kappale. Sanoitus kertoo mitä ilmeisimmin "yöllä elämisestä ja siihen liittyvistä rituaaleista". Listoilla single menestyi kohtalaisesti nousten Britanniassa sijalle 37. ja Pohjois-Amerikassa sijalle 27. Mainstream Rock -listalla.
Singlen b-puolella julkaistiin "Heaven and Hell" -albumilta otettu "Lonely is the Word". Ranskalaisessa promo-versiossa b-puolena oli "Country Girl".
Ivar Akselinpoika Tott

Iivar Akselinpoika Tott (ruots. "Ivar Axelsson Tott") ; (k. 1487) oli tanskalainen ja ruotsalainen valtaneuvos. Hän kuului vuodesta 1452 lähtien Tanskan valtaneuvostoon ja sai vuonna 1464 haltuunsa Gotlannin. Hän avioitui vuonna 1466 Kaarle VIII Knuutinpoika Bonden ja Katariina Kaarlentyttären tyttären Magdalenan (n. 1445–1495) kanssa. Hän auttoi Kaarlen kuninkaaksi kolmannen kerran. 1470-luvulla hänellä läänityksenä oli Suomessa Korsholman lääni. 
Ivar Axelsson peri Viipurin, Savonlinnan ja Hämeenlinnan läänit mutta luovutti ne vuonna 1484 Sten Sturelle Raaseporin lääniä vastaan.
HMS Torbay

HMS Torbay oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1919 palvelukseenotettu Thornycroftin S -luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin John I. Thornycroft and Companylta Woolstonista kesäkuussa 1917 ja sen köli laskettiin vielä saman vuoden marraskuussa. Alus laskettiin vesille 6. maaliskuuta 1918 ja se valmistui ensimmäisen maailmansodan päätyttyä heinäkuussa 1919.
Palvelus.
"Torbay" siirrettiin Kanadan laivastolle maaliskuussa 1928 nimettynä "HMCS Champlainiksi". Alus romutettiin 1937.
HMS Toreador

HMS Toreador oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1919 palvelukseenotettu Thornycroftin S -luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin kesäkuussa 1917 John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin vielä saman vuoden marraskuussa. Alus laskettiin vesille 7. joulukuuta 1918 ja valmistui huhtikuussa 1919 ensimmäisen maailmansodan päätyttyä.
Palvelus.
Alus siirrettiin Kanadan laivastolle maaliskuussa 1928 nimettynä "HMCS Vancouveriksi". Alus romutettiin 1937.
Olli Koivistoinen

Olli Koivistoinen eli Kakkisen Olli (18. joulukuuta 1877 Suonenjoki – 4. huhtikuuta 1953) oli Suonenjoen ja Karttulan rajalla Kakkisen salon erämaa-alueella asunut sanavalmis savolaisukko josta on jäänyt elämään paljon tarinoita. Häntä kutsuttiin "Kakkisen salon muaherraksi". Kakkisen salo oli Ollin elinaikana tietön, louhikkoinen ja soinen erämaa-alue Suonenjoen keskustaajaman koillispuolella.
Olli Koivistoinen syntyi Räsahon talon saunassa Loviisa Koivistoisen aviottomana lapsena, hänen isänsä oli tohmajärveläinen miilunpolttaja Olli Haara. Ollilla ja hänen vaimollaan Kustaavalla oli taas kaksi poikaa joista kumpikin kuoli isorokkoon. Jonkinlaisena metsänvartijana toiminut Olli Koivistoinen asui vaimoineen suon laidassa sijainneessa vanhassa mökissä joka saattoi olla peräisin 1700-luvulta.
Kauko Vainion kirjassa kerrotaan että talvisodan aikana loppiaisena 1940 noin parikymmentä venäläistä pommikonetta pudotti Ollin mökin lähiympäristöön noin 60 suurta räjähdepommia. Mökille ja sen asukkaille ei koitunut vahinkoja, mökin seinältä vain putosi kello ja puntari. Epäselväksi jäi oliko pommitus tarkoituksellinen vai halusivatko lentäjät vain päästä eroon pommilastista. Pommituksesta jäivät muistoksi vain suolle syntyneet suuret pommikuopat.
Kakkisen salolla olevaan suureen 5 metriä korkeaan siirtolohkareeseen, "Ollin kiveen", on hakattu Kakkisen Ollin muistokirjoitus. Ollin mökistä on säilynyt puolet ja se palvelee nykyisin syksyisin Jouhtenisen metsästysseuran hirvenlihan paloittelupaikkana.
Kauko Vainio on julkaissut kaksi Olli Koivistoisesta kertovaa omakustannekirjaa:
HMCS Crescent

HMCS Crescent (viirinumerot R16, D16 ja DDE 226) oli Kanadan laivaston Cr-luokan hävittäjä, joka muutettiin 1956 sukellusveneentorjuntafregatiksi.
Valmistus.
Britannian Amiraliteetti tilasi nimellä "HMS Crescent" aluksen John Brown and Companyltä Clydebankistä, missä köli laskettiin 16. syyskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 20. heinäkuuta 1944 ja valmistui 21. syyskuuta 1945.
Palvelus.
Alus siirrettiin 1946 Kanadan laivastolle, joka säilytti aluksen nimen. Kanadan hallitus lunasti 1951 aluksen ja muutti sen 1956 sukellusveneentorjuntafregatiksi. Alus romutettiin 1971.
Heikki Koskinen (säveltäjä)

Heikki Juhani ”Mike” Koskinen on suomalainen muusikko, säveltäjä ja musiikinopettaja, joka asuu San Franciscossa Yhdysvalloissa. Hänen pääinstrumenttinsa ovat trumpetti ja digitaalitrumpetti sekä piano. Varhaisissa levytyksissään Love Recordsille hän käytti nimeä Mike Koskinen, mutta myöhemmin hän on käyttänyt omaa nimeään.
Koskinen valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1971 ja opiskeli 1973–1975 sävellystä ja sovittamista Berklee College of Musicissä Yhdysvaltojen Bostonissa. 1980-luvun puolivälissä hän pätevöityi Yhdysvalloissa musiikinopettajaksi. Yksityisopetusta hän on saanut Henrik Otto Donnerilta, Charlie Banacosilta ja Jimmy Owensilta.
Rytmi-lehden lukijaäänestyksissä Koskinen valittiin 1976 ja 1977 vuoden parhaaksi jazztrumpetistiksi.
Asetuttuaan asumaan San Franciscoon hän veti KUSF-radioasemalla vuosina 1997–2008 ”Studio Finland” -ohjelmaa. Hän on opettanut musiikkia ja johtanut yhtyeitä monissa San Franciscon alueen kouluissa ja musiikkiopistoissa. Hän soittanut yhdessä muun muassa Hadley Calimanin, Steve Heckmanin, Mark Levinen, Joe Bonnerin, Benny Greenin, Larry Hancockin ja Michael Spiron kanssa. Esiintymisten ja opetustyön ohella Koskinen säveltää ja sovittaa musiikkia muun muassa elokuviin sekä video- ja multimediatuotantoihin.
HMS Constance (R71)

HMS Constance (viirinumero R71) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Co-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 12. syyskuuta 1942 Vickers Armstrongilta Newcastlesta, missä köli laskettiin 11. maaliskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 22. kesäkuuta 1944 ja valmistui 6. kesäkuuta 1945.
Palvelus.
Toukokuussa 1945 alus oli valmistajan koeajoissa. Valmistuttuaan 6. kesäkuuta alus liitettiin 8. hävittäjälaivueeseen, jossa se aloitti vastaanottotestit. Testien päätyttyä alus varustettiin palvelusta varten. Miehistö oli koulutettavana Kotilaivastossa heinäkuusta elokuuhun, minkä päätyttyä alus jatkoi palvelustaan kotivesillä miehistövajeen estäessä aluksen siirtymisen Kaukoitään.
Tammikuussa 1946 alus lähti Hongkongiin liittyäkseen laivueeseensa, jonka muut alukset olivat "HMS Cossack", "HMS Comet", "HMS Comus", "HMS Concord", "HMS Consort", "HMS Contest" ja "HMS Cockade". Alus oli laivueen mukana Kaukoidässä osallistuen muun muassa kommunistien liikehdinnän torjuntaan Malesiassa.
Kesäkuussa 1950 alus aloitti Yhdistyneiden kansakuntien joukkojen sotatoimien tukemisen Korean niemimaalla. Tehtävän aikana aluksen kotisatamana oli Sasebo Japanissa, jossa se vietti lepo ja täydennysjaksot. Sotatoimien lisäksi alus partioi muun muassa Malesian rannikolla. Alus määrättiin 1954 palaamaan Britteinsaarille reserviin sijoitettavaksi.
Alus lähti 1955 Chathamiin, jossa se poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin reserviin. Alus sijoitettiin poistolistalle vuotta myöhemmin ja myytiin BISCOlle, joka siirsi sen edelleen T. W. Wardille romutettavaksi. Alus saapui Inverkeithingiin romutettavaksi 8. maaliskuuta 1956.
Friedel–Crafts-asylointi

Friedel-Crafts-asylointi on aromaattisen yhdisteen asylointireaktio. Reaktio on saanut nimensä kehittäjiensä ranskalaisen kemistin Charles Friedelin ja yhdysvaltalaisen kaivosinsinöörin ja kemistin James Craftsin mukaan.
Mekanismi.
Tyypiltään Friedel-Crafts-asylointi on elektrofiilinen aromaattinen substituutioreaktio. Reaktiossa asyloivana yhdisteenä käytetään tyypillisimmin happokloridia, happoanhydridejä, karboksyylihappoja, estereitä, nitriilejä tai amideja. Reaktiossa käytetään katalyytteinä Lewis-happoja, jotka muodostavat asyloivan yhdisteen kanssa kompleksin.

Tämä kompleksi hajoaa muodostaen asyliumkationin, joka on voimakkaasti elektrofiilinen ja reagoi aromaattisen renkaan kanssa. Eräissä tapauksissa asyliumkationia ei muodostu vaan katalyytin ja asyloivan reagenssin muodostama kompleksi reagoi suoraan aromaattisen yhdisteen kanssa.
Tämän jälkeen muodostuneesta sykloheksadienyliumionista eliminoituu protoni ja renkaan aromaattisuus palautuu ja katalyytti regeneroituu.
Friedel-Crafts-asyloinnissa helpoimmin reagoivat happokloridit, mutta myös anhydridejä tai karboksyylihappoja tai niiden estereitä voidaan käyttää. Reaktiossa katalyytteinä käytetään tyypillisimmin Lewis-hapopja, kuten alumiinikloridia, rauta(III)kloridia tai booritrifluoridia. Käytettäessä anhydridejä voidaan reaktiota katalysoida myös zeoliiteilla ja karboksyylihappojen kanssa katalyytteinä käytetään usein sulfonihappoja, kuten trifluorimetaanisulfonihappoa.
Aromaattisten yhdisteiden reaktiivisuutta lisää, jos niissä on ryhmiä, jotka kykenevät luovuttamaan elektroneja, kuten alkyyli- tai hydroksyyliryhmiä.
Käyttö.
Friedel-Crafts-asylointi on tärkeä tapa valmistaa aromaattisia ketoneja, kuten bentsofenonia tai asetofenonia. Monia aromaattisia ketoneja käytetään muun muassa liuottimina ja hienokemikaalien valmistuksessa. Yksi tärkeä Friedel-Crafts-asyloinnin käyttökohde on bisyklisten aromaattisten ketonien synteesi. Tällöin asyloiva ryhmä on kiinni aromaattisen renkaan sivuketjussa. Näin muodostetaan parhaiten kuusirenkaita, mutta myös viisi- tai seitsenrenkaan sisältäviä yhdisteitä voidaan syntetisoida näin.
Juha T. Hakala

Juha Tapani Hakala (s. 1. elokuuta 1962 Tornio) on kasvatustieteilijä ja filosofi, Oulun yliopiston dosentti. Hakala on aiemmin toiminut myös Jyväskylän yliopiston professorina Kokkolan yliopistokeskus Chydeniuksessa. Hakala tunnetaan opettajankouluttajana ja opinnäytetöiden ohjaamisen asiantuntijana. Viime vuosina Hakala on ollut esillä myös yhteiskuntaa, erityisesti työelämän muutosta ja tilaa koskevilla kannanotoillaan. Hakala on toiminut myös Alma Median ja Lännen Median kolumnistina.
Vuosina 1997–2006 Hakala keskittyi toiminnassaan erityisesti korkeakouluopintojen päättövaiheen ohjaamisen ongelmiin. Perustamansa Kokkolan yliopistokeskus Chydeniuksessa toimineen Maisterihautomon tavoitteena oli pureutua opintojen pitkittymisen ongelmaan ja erityisesti graduongelmaisten tukemiseen. Vuonna 2001 Maisterihautomo palkittiin opetusministeriön valtakunnallisella aikuiskoulutuksen laatupalkinnolla.
Vuonna 2012 Hakalalle annettiin Suomen tietokirjailijoiden oppikirjapalkinto. Hakala on käsitellyt kirjoissaan kasvatuksen ja koulutuksen kysymyksiä, mutta myös luovuutta ja luovan prosessin tukemista sekä erityisesti opinnäytetöiden laatimista. Teos Luova prosessi tieteessä (2002) pohjautuu 1990-luvun puolivälissä kerättyyn aineistoon, joka koostuu Nobel-palkituilta tutkijoilta saaduista kirjeistä sekä omaelämäkerrallisista tuotoksista. Hakalan teokset "Informaatiohyöky" (2006) ja "Pakattu aika" (2010) käsittelevät puolestaan työelämän muutoksia, tiedon hallintaa, mutta myös työelämäkehityksen varjopuolia, kuten lisääntyvää kiirettä sekä muita työhön yhteydessä olevia ongelmia. Hakalaa on pidetty kohtuullistamisen puolestapuhujana.
Juha T. Hakalan teoksia on myös käännetty ruotsiksi ja englanniksi.
Auripigmentti

Auripigmentti eli orpimentti (As2S3) on arseenin sulfidimineraali. Se oli tärkeä keltainen pigmentti muinaisina aikoina muun muassa egyptiläisten maaleissa, mutta nykyisin kadmiumvärit ovat suurelta osin syrjäyttäneet sen. Koska auripigmentti näyttää kullalta, sillä on kuvattu maalaustaiteessa joskus kultaa, ja alkemistit käyttivät sitä yrittäessään valmistaa kultaa. Auripigmentti on myrkyllistä, mutta sitä käytettiin silti entisaikaan lääkkeenä. Salermon naislääkärit suosittelivat sitä käytettäväksi myös ihonkarvojen poistossa 
Auripigmentti on muodostunut härmistymällä kuumista tulivuoren kaasuista. Sitä ei tavata Suomessa.
Aari Korkkinen

Aari Akseli Korkkinen (29. joulukuuta 1923 Tampere – 1. marraskuuta 1993 Tampere) oli suomalainen kirjailija. 
Korkkinen tuli ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lyseosta 1946. Hänellä oli opintoja Helsingin yliopistossa. Työuran hän teki lehtimiehenä Tampereella. Korkkisen vanhemmat olivat jalkinetyöntekijä Akseli Korkkinen ja Ida Maria Lappi. Runoilija Arto Lapin isoisä Pauli Lappi oli Aari Korkkisen serkku.
HMAS Ararat

HMAS Ararat (viirinumerot K34 ja M34) oli Australian laivaston Bathurst-luokan korvetti, joka myöhemmin luokiteltiin miinanraivaajaksi.
Valmistus.
Alus tilattiin Evans Deakin and Companyltä Brisbanesta ja sen köli laskettiin 6. heinäkuuta 1942. Alus laskettiin vesille 20. helmikuuta 1943 kumminaan Australian maaseudunpuolueen johtaja Arthur Faddenin puoliso ja se otettiin palvelukseen 16. kesäkuuta 1943 Brisbanessa ensimmäisenä päällikönään Norman M. Muzzell.
Palvelus.
Elokuun alussa 1943 alus oli saattueiden suojana Australian itärannikolla. Se suojasi 17. lokakuuta Townsvillestä ensimmäisen Uuteen-Guineaan Milnenlahdelle matkanneen saattueensa, minkä jälkeen se jatkoi vastaavissa tehtävissä vuoden loppuun. Vuoden 1944 alussa se suojasi saattueita Queenslandin ja Uuden-Guinean välillä, kunnes alus maaliskuussa siirrettiin Langemakiin.
Toukokuussa alus siirrettiin Melbourneen huollettavaksi, mistä se palasi Uuteen-Guineaan heinäkuussa. Alus siirrettiin Yhdysvaltain laivaston alaisuuteen Manukselle 11. elokuuta, missä se oli vuoden loppuun saattue- ja partiotehtävissä.
Vuoden 1945 alun "Ararat" oli saattue-, partio- ja vartioaluksena lähinnä Morotain alueella. Se suojasi saattueita Mios Woendiin ja takaisin. Maaliskuussa alus käväisi Australiassa huollettavana. Kesäkuussa alus siirrettiin Borneolle, jossa australialaisjoukot olivat joutuneet taisteluihin japanilaisjoukkojen kanssa.
Aluksen sotatoimet päättyivät 22. heinäkuuta, kun se lähti Langemakista Adelaideen telakalle. Alus liittyi 22. lokakuuta 20. raivaajalaivueeseen purkamaan sodan aikaisia miinakenttiä. Se viipyi aina huhtikuuhun 1946 Australian vesillä ja sen jälkeen Uuden-Britannian, Uuden-Irlannin ja Salomoninsaarten alueella aina marraskuuhun. Alus palasi 13. marraskuuta Rabaulista Sydneyyn, jolloin se samalla erkani laivueestaan.
Alus poistettiin 11. huhtikuuta 1947 palveluksesta ja sijoitettiin reserviin. Alus myytiin 6. tammikuuta 1961 Burns Philp and Companylle Darwiniin, joka myi sen edelleen japanilaisille sijoittajille. Uuden omistajan alaisuudessa alus toimi pelastusaluksena Darwinin satamassa. Alus lähti 20. heinäkuuta 1961 Darwinista Fujita Salvage Companylle kelluvaa nosturia hinaten.
Henrik Öhquist

Henrik Ferdinand Öhquist (22. huhtikuuta 1926 Viipuri – 13. tammikuuta 2005) oli suomalainen yritysjohtaja, joka valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1950. Öhquist työskenteli Ruotsissa ja Saksassa ja palasi Suomeen Ovakon toimitusjohtajaksi 1967–1977. Hänet nimitettiin Salora Oy:n toimitusjohtajaksi vuonna 1977.
Jussi Malm

Johan Ensio (Jussi) Malm (31. toukokuuta 1925 Tampere – 30. tammikuuta 1996 Tampere) oli suomalainen kirjailija.
Malmin romaani "Ennen tähtilippua" sijoittui Yhdysvaltain syntyaikoihin 1700-luvulle ja sen päähenkilönä oli suomalaissyntyinen Thomas Morten.
Malm kävi kansakoulun ja oli rakennustyömies. Malmin vanhemmat olivat työmies Johan Wilhelm Malm ja Mandi Malm. Malmin puoliso oli Eila Sylvia (o.s. Willgren).