tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ryan MacInnis

Ryan MacInnis (s. 14. helmikuuta 1996) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän on Arizona Coyotesin toisen kierroksen varaus .
MacInnis harjoitteli kaudella 2012–2013 USA Hockey National Team Development Programin kanssa. Vuonna 2012 hän pelasi nuorten olympialaisissa kultaa voittaneessa Yhdysvaltojen joukkueessa. Hän auttoi myös joukkueen pronssille vuoden 2013 World U-17 Hockey Challengessa. Hän liittyi OHL-joukkue Kitchener Rangersiin kaudeksi 2013–2014 ja otti osaa CCM:n lupaavien tulokkaiden otteluun vuonna 2013 ja CHL:n lupaavien tulokkaiden otteluun 2014.
Coyotes teki keväällä 2015 MacInnisin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Hän edusti Coyotesin organisaatiota kahden kauden ajan ja pelasi 129 AHL-liigan ottelua Tucson Roadrunnersissa. MacInnis kaupattiin kesällä 2018 Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa Jacob Gravesiin.
Perhe.
MacInnisin isä on ssakin pelannut, jo uransa lopettanut Al MacInnis.
Andreas Englund

Andreas Englund (s. 21. tammikuuta 1996) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Nashville Predatorsissa. Hän teki keväällä 2016 kolmivuotisen NHL-sopimuksen Ottawa Senatorsin kanssa. Pohjois-Amerikkaan hän siirtyi SHL-joukkue Djurgårdenista. Hän on Senatorsin toisen kierroksen varaus . 
Englund debytoi SHL:ssä kaudella 2014–2015, jolloin hän pelasi Djurgårdenissa 49 ottelua. Toisella kaudellaan hän edusti Djurgårdenia 46 ottelussa. Hän teki kauden jälkeen kolmivuotisen tulokassopimuksen NHL-seura Ottawa Senatorsin kanssa.
Helmikuussa 2023 Avalanche kauppasi Englundin Chicago Blackhawksiin vaihdossa Jack Johnsoniin.
Heinäkuussa 2023 Englund teki vapaana agenttina Los Angeles Kingsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä kahden miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen. 
Helmikuussa 2025 Kings asetti Englundin siirtolistalle, josta Nashville Predators poimi hänet joukkueeseensa.
Marcus Pettersson

Marcus Karl Gustav Pettersson (s. 8. toukokuuta 1996) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Vancouver Canucksissa.
Pettersson debytoi SHL:ssä Skellefteån riveissä kaudella 2013–2014. Hän on Anaheim Ducksin toisen kierroksen varaus .
Petterson siirtyi Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa Daniel Sprongiin. Tammikuussa 2020 hän teki Penguinsin kanssa viisivuotisen jatkosopimuksen.
Helmikuussa 2025 Penguins kauppasi Petterssonin ja Drew O’Connorin Vancouver Canucksiin. Vaihdossa Penguins sai Danton Heinenin, Vincent Desharnais’n, Melvin Fernströmin ja vuoden 2025 ensimmäisen kierroksen varausvuoron. Viisi päivää myöhemmin Pettersson solmi Canucksin kanssa kuusivuotisen ja yhteensä 33 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Petterssonin isä on Daniel Pettersson, joka pelasi Skellefteåssa 14 kauden ajan.
Alex Nedeljkovic

Alex Nedeljkovic (s. 7. tammikuuta 1996 Parma, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa NHL-seura San Jose Sharksissa. Hän on Carolina Hurricanesin toisen kierroksen varaus .
Ura.
Nedeljkovic siirtyi vuonna 2012 Plymouth Whalersiin, jossa tulokaskaudellaan kirjasi 2.28 päästettyjen maalien keskiarvon ja voitti F. W. "Dinty" Moore Trophyn sekä tuli valituksi tulokkaiden tähdistöön kaudella 2012–2013. Seuraavalla kaudella hän oli Yhdysvaltojen joukkueen mukana voittamassa hopeaa vuoden 2013 Ivan Hlinkan muistoturnauksessa. Hän pelasi vuonna 2014 CHL:n lupaavien tulokkaiden ottelussa. Kaudella 2015–2016 Nedeljkovic pelasi OHL:n Flint Firebirdsissä ja Niagara IceDogsissa.
Nedeljkovic teki maalin AHL:ssä maaliskuussa 2018.
Heinäkuussa 2021 Carolina Hurricanes kauppasi Nedeljkovicin Detroit Red Wingsiin vaihdossa Jonathan Bernierin pelaajaoikeuksiin ja kolmannen kierroksen varausvuoroon.
Heinäkuussa 2021 Nedeljkovic solmi kaksivuotisen ja arvoltaan yhteensä kuuden miljoonan dollarin sopimuksen Red Wingsin kanssa.
Heinäkuussa 2023 Nedeljkovic teki Pittsburgh Penguinsin kanssa yksivuotisen ja 1,5 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Kesäkuussa 2024 Nedeljkovic teki Penguinsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä viiden miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. 
Heinäkuussa 2025 Penguins kauppasi Nedeljkovicin San Jose Sharksiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2028 varaustilaisuudessa.
Silvio Gesell

Silvio Gesell (1862-1930) oli saksalainen kauppias, teoreettinen ekonomisti, kansalaisaktivisti, anarkisti, ja Freiwirtschaftin eli "Vapaan talouden" luoja. Hän piti itseään maailmankansalaisena, ja uskoi että maapallon tulisi kuulua kaikille maailman ihmisille rodusta, sukupuolesta, luokasta, varallisuudesta, uskonnosta ja iästä riippumatta, ja että valtioiden rajat tulisi tehdä merkityksettömiksi.
Taloustieteilijä John Maynard Keynes arvosti Geselliä suuresti, ja sanoi teoksessaan "Yleinen teoria työllisyydestä, korosta ja rahasta", että "Uskon tulevaisuuden oppivan enemmän Gesellin hengestä kuin Marxin." Hän piti kuitenkin Gesellin demurrage-veroa yleisesti huonompana vaihtoehtona rahan kiertonopeuden ylläpitämiseksi kuin inflaatiota. Myös ekonomisti, Yalen yliopiston professori Irving Fisher on ylistänyt Gesellin "vapaan rahan" teoriaa.
Itävallan Wörglin kuuluisa paikallisvaluuttakokeilu sai alkunsa Wörglin silloisen kaupunginjohtajan laittaessa koetukselle Gesellin teoriat.Kokeilu menestyikin yli kaikkien odotusten, tullen kuitenkin Itävallan keskuspankin torppaamaksi, ja johtaen vastaavanlaisten valuuttakokeilujen laissa kieltämiseen.
International Consortium of Investigative Journalists

International Consortium of Investigative Journalists (lyhennettynä ICIJ) on amerikkalaisen journalistin, Charles Lewisin vuonna 1997 perustama kansainvälinen tutkivien journalistien yhteenliittymä.
Verkostoa johtaa australialainen tutkiva journalisti Gerard Ryle ja se on osa The Center for Public Integrityä (CPI), joka on yhdysvaltalainen voittoa tavoittelematon tutkivan journalismin järjestö.
Washington D.C.:ssä päämajaansa pitävään ICIJ:hin kuuluu 185 journalistia 65 maasta. Sen päämääränä on keskittyä erilaisiin maailmanlaajuisiin ongelmiin kuten kansainväliseen rikollisuuteen, korruptioon sekä vallan väärinkäytöksiin.
Ryhmän neuvoa antava elin koostuu tunnetuista kansainvälisen tutkivan journalismin nimistä, kuten: Bill Kovach, Chuck Lewis, Rosental Calmon Alves, Phillip Knightley, Gwen Lister, Goenawan Mohamad, Reginald Chua ja Brant Houston.
Ryhmän kirjoituksia on julkaistu laajalti kansainvälisessä lehdistössä (esim. BBC, Le Monde, Asahi Shimbun, Novaja Gazeta, NRK ja The Washington Post). Suomessa ICIJ:n juttuja on julkaissut mm. Yle.
Sirviö

Sirviö on suomenkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Dasos Capital

Dasos Capital on suomalainen, vuonna 2005 perustettu metsärahastoyhtiö. Se lukeutuu toimialansa ensimmäisiin Euroopassa. Yhtiö keskittyy metsäomistusten hallinnointiin ja kehittämiseen Euroopassa ja kehittyvissä talouksissa. Hallinnoitujen rahastojen sijoittajat ovat instituutioita, pääosin eläke- ja vakuutusyhtiöitä. Suurin osa asiakkaista on ulkomaisia instituutioita.
Kaikki rahastoihin kuuluvat metsät ovat PEFC-sertifioituja ja/tai FSC-sertifioituja.
Dasos Capital on sitoutunut YK:n vastuullisen sijoittamisen periaatteisiin. Lisäksi se on jäsenenä Suomen vastuullisen sijoittamisen foorumissa (FINSIF).
Pian, pian

Pian, pian on vuonna 1991 ilmestynyt Radiopuhelimet-yhtyeen kolmas studioalbumi. Se äänitettiin Oulun Pikisaaressa sijainneessa vanhassa teollisuushallissa. Albumia pidettiin kriitikkojen kehuman edellisen "K.O."-levyn jälkeen pettymyksenä ja myös yhtye luonnehti sitä väkinäiseksi. Jälkeenpäin albumia on kuitenkin kehuttu muun muassa intensiivisyydestään.
Vuonna 2012 Svart Records julkaisi levyn Pentti Dassumin remasteroimana vinyyliversiona.
Charles Lewis

Charles Lewis (s. 30. lokakuuta 1953) (myös: Chuck Lewis) on yhdysvaltalainen tutkiva journalisti ja journalistiikan professori Washingtonissa. 
Lopetettuaan työnsä ABC:n ja CBS:n uutistoimituksen suosittuna uutistoimittajana perusti hän Washingtoniin vuonna 1989 The Center for Public Integrity -nimisen tutkivaa journalismia harjoittavan ja voittoa tavoittelemattoman järjestön. Järjestö kasvoi kotona toimivasta pienestä toimistosta täysikokoiseksi 40 henkilöä työllistäväksi uutiskoneistoksi.
Hän perusteli siirtymistään ABC:n ja CBS:n pääuutisista sivuun sillä, että uutislähetyksissä ei käsitelty lainkaan hänen mielestään päivän tärkeimpiä uutisia.
Vuoden 1997 lopulla hän perusti kansainvälisen tutkivien journalistien yhteenliittymän nimeltään Center for Public Integrity's International Consortium of Investigative Journalists. Kyseessä on maailman ensimmäinen toimiva reportteriverkosto, joka kattaa lähes 200 reportteria yli 60 maassa. Amerikkalainen "The Encyclopedia of Journalism" pitää verkostoa ensimmäisenä journalistien yhteenliittymänä, jonka päämääränä on paljastava uutisointi mm. vallan väärinkäytöksistä ja korruptiosta.
Vuodesta 1992, Lewis on myös kiertänyt maailmaa luennoimassa yli 25 maassa.
Lakenhalle (Ieper)

Lakenhalle () on Ieperin kaupungissa Flanderissa sijaitseva goottilainen alkujaan verkahallina toiminut rakennus. Se rakennettiin alun perin 1200- ja 1300-lukujen aikana ja valmistui vuonna 1304. Rakennukseen kuuluu 70 metriä korkea kellotorni. Kellotornissa on 49 kelloa, joiden yhteispaino on 11 892 kilogrammaa.
Lakenhalle tuhoutui ensimmäisen maailmansodan aikana Ypresin taisteluissa, mutta jälleenrakennettiin 1920-luvulta alkaen ja valmistui uudestaan vuonna 1967. Se on kirjattu Unescon maailmanperintöluetteloon osana Belgian ja Ranskan kellotornien ryhmää.
Nykyisin verkahallissa toimii ensimmäisen maailmansodan tapahtumia käsittelevä In Flanders Fields Museum.
Şehzade

Şehzade (; [ʃehzaːˈde]) oli Osmanien valtakunnassa käytössä ollut prinssiä, eli sulttaanin poikaa, tarkoittava arvonimi. Osmanien tavan mukaan taustaa, arvoa tai asemaa nimet olivat kiinteästi osa kantajansa omaa nimeä varsinkin virallisissa yhteyksissä. "Şehzade"a käytettiin varsinaisen nimen edessä (esimerkiksi Şehzade Halil).
Şehzade juontui persiankielisestä termistä "šāhzādeh", joka on yhdistelmä hallitsijaa tarkoittavasta sanasta šaahi ja jälkeläistä tarkoittavasta jälkiliitteestä -zade. Myös Persiassa "šāhzādeh" tarkoitti prinssiä. 
Osmanien valtakunnan alkuaikoina prinssistä käytettiin nimitystä "çelebi". Esimerkiksi sulttaani Bayezid I:n pojat Mehmed Çelebi, Süleyman Çelebi, Musa Çelebi, İsa Çelebi ja Mustafa Çelebi taistelivat keskenään vallasta 1400-luvun alussa vallinneen Osmanien interregnumin aikana. Mehmed voitti yli kymmenen vuotta kestäneen valtataistelun ja kruunautti itsensä sulttaaniksi. Hän myös otti käyttöön "şehzade"n "çelebi"n tilalle. 
Şehzade oli osmaniprinssien arvonimenä 1700-luvun loppuun, jolloin sulttaani Abd-ul-Hamid I:n hallinnon aikana prinssin ensisijaiseksi arvonimeksi tuli varsinaisen nimen jälkeen käytetty "efendi" (esimerkiksi Abdülmecid Efendi). Şehzadea saatettiin silti käyttää ohella, jolloin prinssiyttä kuvaavat arvonimet kirjoitettiin varsinaisen nimen molemmin puolin ("Şehzade X Efendi").
Stuart Scott

Stuart Orlando Scott (19. heinäkuuta 1965 – 4. tammikuuta 2015) oli yhdysvaltalainen urheilutoimittaja ja televisiojuontaja.
Scott työskenteli ESPN-televisiokanavalla vuodesta 1993 vuoteen 2014 saakka. Hänestä tuli vuosien mittaan yksi kanavan tunnetuimmista televisiokasvoista.
Scottilla diagnosoitiin ensimmäisen kerran syöpä vuonna 2007. Se uusiutui vuonna 2010 ja uudestaan vuonna 2013. Scott kuoli pitkäaikaisen sairauden, syövän, uuvuttamana 4. tammikuuta 2015, 49-vuotiaana.
Wild Horses

”Wild Horses” on The Rolling Stonesin vuonna 1971 julkaistu kappale albumilta "Sticky Fingers". Sen on sanottu olevan solisti Mick Jaggerin yritys saada entinen tyttöystävänsä Marianne Faithfull takaisin. Kappaleen sanoitus luokin suuren kontrastin hänen moniin kyynisiin naisista kertoviin lauluihinsa.
Kappale julkaistiin singlenä Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Se nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan sijalle 28.
Työstö.
Kitaristi Keith Richardsin mukaan ”Wild Horses” kertoo siitä kuinka tekisi mieli olla jossain muualla kuin kiertueella – ”kun on miljoonan mailin päässä siitä paikasta missä haluaisi olla”. Kappaletta on pidetty Marianne Faithfullille osoitetuksi, mutta Mick Jagger ei usko tähän, vaikka on myöntänyt kappaleen olevan hänelle hyvin henkilökohtainen. Jagger on myös muistellut, että kappale oltaisiin tehty yhdessä Gram Parsonsin kanssa, joka myös teki ”Wild Horsesista” oman levytyksensä. Richards teki kappaleen riffin ja kertosäkeet, Jagger puolestaan säkeistöt.
Kappale äänitettiin joulukuussa 1969 ja helmikuussa 1970 Muscle Shoals Sound -studioilla Alabamassa sekä Olympic-studioilla Lontoossa. Mick Taylor soittaa kappaleessa akustista kitaraa niin sanotulla Nashville-virityksellä. Jim Dickinson soittaa pianoa. Keith Richards käytti 12-kielisessä kitarassaan avointa viritystä.
Julkaisu ja vastaanotto.
”Wild Horses” -single b-puolenaan ”Sway” julkaistiin singlenä Yhdysvalloissa ja Kanadassa 12. kesäkuuta 1971. Kappale ylsi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalle 28.
Rolling Stones on esittänyt kappaletta konserteissaan vuosina 1971, 1975–1976, 1994–1995, 1997, 2002–2003, 2005–2006 ja 2012–2014.
Jukka-Pekka Ujula

Jukka-Pekka Ujula (s. 2. elokuuta 1973 Rauma) on Helsingin kaupungin kansliapäällikkö. Hän toimi sitä ennen Porvoon kaupunginjohtajana vuosina 2009–2023.
Ujula valmistui ylioppilaaksi vuonna 1992 ja valtiotieteiden maisteriksi 1999 Turun yliopistosta. Vuonna 2006 hän valmistui kauppatieteiden kandidaatiksi ja suoritti vuonna 2014 eMBA-tutkinnon Jyväskylän yliopistossa.
Aiemmin Ujula on ollut Rauman kaupungin elinkeinoasiamies (1999–2000), Satakuntaliiton vs. hallintopäällikkö (2000–2003), Huittisten kaupungin elinkeinojohtaja (2003–2005) ja vs. kaupunginjohtaja (2005–2007) sekä Porvoon apulaiskaupunginjohtaja (2008–2009). Kesäkuussa 2009 Porvoon kaupunginvaltuusto valitsi hänet kaupunginjohtajaksi seitsemän vuoden määräajaksi 7. elokuuta 2009 alkaen.
Ujula on naimisissa, ja hänellä on kaksi poikaa.
Pohjois-Jemen olympialaisissa

 
Pohjois-Jemen osallistui kesäolympialaisiin kahdesti, vuosina 1984 ja 1988. Talviolympialaisiin maa ei osallistunut. Maa ei saavuttanut mitaleja olympialaisista. Etelä- ja Pohjois-Jemenien yhdistyttyä 1990 maa jatkoi olympialaisissa Jemeninä.
Olavi Kaleva

Olavi Pentti Kaleva (s. 11. syyskuuta 1957 Oulu) oli Loviisan kaupunginjohtaja vuosina 2001–2017. Loviisan kaupunginvaltuusto valitsi hänet kaupunginjohtajaksi yhden äänen enemmistöllä vuonna 2001. Vuosina 1984–1988 hän oli Sotkamon elinkeinoasiamies, vuosina 1988–1994 Vaasan läänin seutukaavaliiton seutukaavatutkija ja vuosina 1994–1998 Pohjanmaan liiton kehittämissuunnittelija sekä Vaasan läänin seutukaavaliiton seutukaavatutkija ja vuosina 1994–1998 Hän on valtiotieteiden maisteri. Vuonna 2012 hänet valittiin Suomen kuntajohtajien puheenjohtajaksi. Hän jätti eronpyynnön Loviisan kaupunginjohtajan tehtävästä keväällä 2017 kaupunginhallituksen kanssa syntyneiden erimielisyyksien vuoksi.
Suomen käsipalloliitto

Suomen käsipalloliitto (SKPL) on vuonna 1941 perustettu suomalaisen käsipalloilun kattojärjestö. Sen tehtävänä on hallinnoida suomalaista joista erityisesti Suomen käsipallomaajoukkuetta, käsipallon SM-liigaa sekä muuta kansallista kilpailu- ja edustustoimintaa. Suomen käsipalloliiton nykyisenä toiminnanjohtajana toimii Päivi Mitrunen.
Talous.
Suomen Käsipalloliitto on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 1 811 000 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2022 lähtien 325 000 euroa.
Brewerin summa

Brewerin summa on matematiikassa eräs Jacobstahlin summiin liittyvä äärellinen karakteristikasumma.
Määritelmä.
Brewerin summa määritellään summana
formula_1
missä "D""n" ovat Dicksonin polynomit (tai "Brewerin polynomit") 
formula_2
ja () on Legendren symboli.
Brewerin summa on nolla jos "n" ja "q"2−1 ovat keskenään jaottomia.
Nagatan konjektuuri

Nagatan konjektuuri on matemaattinen otaksuma, jonka mukaan polynomirenkaan "k"["x","y","z"] Nagatan automorfismi on villi. Otaksuman esitti Masayoshi Nagata vuonna 1972. Ualbai U. Umirbaev ja Ivan P. Shestakov todistivat sen vuonna 2004 ilmestyneessä artikkelissa.
Nagatan automorfismi on
formula_1
Epätäydellinen polylogaritmi

Epätäydellinen polylogaritmi on polylogaritmin yleistys. Se määritellään integraalina
formula_1
Se voidaan myös esittää äärettömän sarjan summana
formula_2
missä Γ(s) on gammafunktio ja Γ(s,x) on ylempi epätäydellinen gammafunktio.
Quillajaceae

Quillajaceae on koppisiemenisten Fabales-lahkoon kuuluva kasviheimo, jossa on vain yksi suku: suopapuut ("Quillaja").
Tuntomerkit.
Suopapuut ovat pieniä ainavihantia puita, joissa on sekundaarisen aineenvaihdunnan tuotteina muun muassa saponiineja. Nilassa on oksalaattikiteitä ja kasveissa limasoluja. Karvat ovat syylämäisiä. Lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat tavallisesti hammaslaitaisia; ruodissa on korvakkeet. Kukinto on varsipäätteinen ja viuhkomainen. Kukassa on maljamainen pohjus ja huomiota herättävä keltainen mesiäiskehrä sen tai verhiön alaosassa. Terälehdet ovat kierteisiä ja lusikkamaisia (kynnellisiä). Heteistä viisi mesiäisen yläpuolella sijaitsevaa on verhovastaista ja viisi alapuolista terävastaista. Yhdislehtinen sikiäin koostuu viidestä emilehdestä, jotka ovat pitkittäisharjuisia; kussakin on useita siemenaiheita kahdessa rivissä. Luottipinta jatkuu alaspäin lyhyitä vartalon haaroja pitkin. Hedelmä on voimakkaan epäsymmetrisesti liuskainen, tuppilomainen, verhiön suojaama ja avautuu liuskojen sisä- ja ulkopinnalta. Siemenet ovat siivellisiä ja kovakuorisia.
Levinneisyys.
Suopapuut ovat kotoisin Etelä-Amerikan lauhkeista osista.
Luokittelu.
Suopapuiden suvussa on kolme lajia. Aikaisemmin ne on sisällytetty ruusukasveihin (Rosaceae).
Käyttö.
Saponiinit saavat aikaan sen, että suopapuun ("Quillaja saponaria") kaarna vaahtoutuu vedessä jauhettuna. Kuten monia muitakin saponiinipitoisia kasvinosia, suopapuun kuorta käytetään tekstiilien pesuaineena, mutta myös yskänlääkkeenä. Kuoresta saadaan myös tanniineja.
Richard Dutruel

Richard Dutruel (s. 24. joulukuuta 1972 Thonon-les-Bains, Ranska) on ranskalainen entinen jalkapallomaalivahti.
Dutruel edusti ammattilaisurallaan Ranskan pääsarjan Ligue 1:n Paris Saint-Germainia, Caenia ja Strasbourgia sekä Espanjan pääsarjan Primera Divisiónin Celta Vigoa, Barcelonaa ja Deportivo Alavésia.
Ranskan maajoukkueessa Dutruel pelasi yhden ottelun vuonna 2000.
Kelhäjärvi

Kelhäjärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa ja Hämeenkyrössä sijaitseva järvi.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 58,2 hehtaaria ja sen pituus on 1,8 kilometriä ja leveys 500 metriä. Järven kapein kohta on 150 metriä leveä. Järvessä on kartan mukaan kahdeksan saarta, joita ovat esimerkiksi Isosaari ja Mäntysaari.
Järven rantaviiva on 7,3 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Muutamin paikoin rantaan rajautuu peltoja. Rannassa on kolme maatilaa sekä runsaasti loma-asuntoja. Sastamalan raja kulkee järven yli siten, että suurin osa jää Hämeenkyrön puolelle. Järvelle tulee kylätie Hämeenkyrön ja Häijään yhdistävältä seututieltä 249.
Vesistösuhteita.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Saikkalanjoen valuma-alueessa (35.16). Järveen laskee useita metsäojia ja sen luusua sijaitsee järven kaakkoisrannassa, josta saa alkunsa 950 metriä pitkä Ahmausjärveen laskeva Kelhänoja. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Bevin Boys

Bevin Boys () olivat brittiläisiä asevelvollisia, jotka määrättiin työskentelemään hiilikaivoksissa vuosina 1943–1948. Valinnat tehtiin arpomalla, ja kaikkiaan kaivoksissa asepalveluksensa suoritti 48 000 miestä. Järjestelmä sai nimensä työministeri Ernest Bevinin mukaan.
Toisen maailmansodan aikana Britannian hiiliteollisuus kärsi vakavasta työvoimapulasta kymmenien tuhansien työntekijöiden siirryttyä joko armeijan palvelukseen tai paremmin palkattuihin töihin. Aluksi työvoimaa yritettiin saada vapaaehtoispohjalta. Sadalletuhannelle entiselle kaivosmiehille tarjottiin mahdollisuutta työskennellä kaivoksissa, mutta heistä ainoastaan neljännes oli työkykyisiä ja halukkaita palaamaan kaivoksiin. Vuodesta 1942 asevelvollisille tarjottiin mahdollisuutta suorittaa palveluksensa kaivoksissa, mutta mahdollisuudesta oli kiinnostunut vain 1 100 miestä. Marraskuussa 1943 Ernest Bevin vetosi koululaisiin, jotta he tarjoutuisivat vapaaehtoisesti kaivoksiin, mutta sekään ei tuottanut tulosta.
Joulukuussa 1943 jouduttiin siirtymään arvontoihin. Joka kuukausi arvottiin jokin numero nollan ja yhdeksän väliltä, ja kaikki asevelvolliset joiden kutsuntanumero päättyi valittuun numeroon, joutuivat palvelemaan kaivoksissa. Valintaperusteena ei ollut asuinalue tai yhteiskuntaluokka. Monille joutuminen kaivoksiin armeijan sijasta oli järkytys. Noin 40 prosenttia valituista valitti päätöksestä. Ennen sodan päättymistä valituksia oli kirjattu 8 619, joista vain 466 hyväksyttiin.
Kaivostöihin määrätyt saivat työvaatteet valtiolta, mutta joutuivat itse ostamaan tarvittavat työkalut, mikä herätti vastustusta. Useimmat työskentelivät huoltotehtävissä, mutta osa kaivosvaunujen täytössä, ja pieni osa joutui louhimaan hiiltä. Työtä edelsi kuuden viikon koulutus.
Monet Bevinin pojat joutuivat kokemaan halveksuntaa alueilla, joilla omat nuoret miehet olivat joutuneet armeijaan. Siviilivaatteissa olevia nuoria miehiä saatettiin luulla myös sotilaskarkureiksi, armeijan välttelijöiksi tai jopa vakoojiksi. Vastoin aikanaan yleistä luuloa kaikista Bevinin pojista ainoastaan 41 oli aseistakieltäytyjiä.
Arvonnat lopetettiin toukokuussa 1945, ja viimeiset Bevinin pojat kotiutettiin 1948. Toisin kuin armeijassa palvelleilla, heillä ei ollut oikeutta saada entistä työpaikkaansa takaisin. Kaikki viralliset asiakirjat tuhottiin 1950-luvulla, joten Bevinin pojat pystyivät tarvittaessa todistamaan palveluksensa ainoastaan omien henkilökohtaisten asiakirjojensa avulla. Virallisen tunnustuksen työstään sodan aikana Bevinin pojat saivat vasta vuonna 1995, jolloin he ensimmäisen kerran saivat osallistua Whitehallissa järjestettäviin Remembrance Dayn juhlallisuuksiin. Oman palvelusmerkkinsä Bevinin pojat saivat vuonna 2008. Prinssi Edwardin puoliso Sophie paljasti vuonna 2013 Bevinin poikien muistomerkin Staffordshiressa National Memorial Arboretumissa.
Operaatio hyvä yritys

Operaatio hyvä yritys ("Operation Good Guys") on brittiläinen komediasarja, jota esitettiin kotimaassaan BBC Two -kanavalla vuosina 1998–2000. Sarjassa ryhmä poliiseja pyrkii pidättämään merkittävän rikollisjohtajan.
"Operaatio hyvä yritys" oli ensimmäisellä tuotantokaudella tehty dokumentinomaisesti ja näyttelijät improsivoivat vuorosanansa. Dokumenttimaisuus väheni seuraavalla tuotantokaudella, kun sarjaan monien pettymykseksi lisättiin naururaita. Kolmannella tuotantokaudella loputkin realismista katosi sarjan tapahtumien muuttuessa yhä epäuskottavimmiksi.
Vakionäyttelijöiden lisäksi sarjassa nähtiin vierailijoina muun muassa David Seaman, Jude Law, Sean Pertwee ja Martin Kemp.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi palkittiin Montreux’n Kultainen ruusu -kilpailussa Hopeisella ruusulla, jonka lisäksi se sai lehdistöpalkinnon.
Kukkia Algernonille

Kukkia Algernonille ("Flowers for Algernon") on yhdysvaltalaisen Daniel Keyesin kirjoittama novelli, joka julkaistiin vuonna 1959 "The Magazine of Fantasy &amp; Science Fiction" -lehdessä ja myöhemmin romaaniksi laajennettuna vuonna 1966. Novelli sai Hugo-palkinnon vuonna 1960 ja romaani Nebula-palkinnon 1966. Suomeksi kirja julkaistiin 1985 Hilkka Pekkasen kääntämänä ja WSOY:n kustantamana.
Kirja koostuu edistymisraporteista, jotka on kirjoittanut Charlie Gordon. Charlien älykkyysosamäärä on 68, mutta hänelle tehdyn kokeellisen leikkauksen seurauksena se nousee nopeasti 185:een ja hän ohittaa älykkyydessä kaikki läheisensä, jopa hänelle leikkauksen tehneet tiedemiehet. Charlie on ensimmäinen ihminen, jolle leikkaus on tehty, mutta ennen häntä leikkaus on tehty Algernon-hiirelle. Kun Charlie huomaa Algernonin taantuvan, hän ymmärtää saman tapahtuvan pian myös hänelle itselleen.
Elokuva-, radio, ja näyttämösovitukset.
"Kukkia Algernonille" -teoksesta on tehty useita elokuva-, radio ja näyttämösovituksia. Vuonna 1961 esitettiin televisionäytelmä "The Two Worlds of Charlie Gordon", jonka pääroolissa oli Cliff Robertson. Vuonna 1968 valmistui elokuva "Charly", jonka pääosassa oli myös Cliff Robertson. Roolistaan hän sai parhaan miespääosan Oscar-palkinnon. Kanadalainen televisioelokuva "Kukkia Algernonille", pääosassaan Matthew Modine, valmistui vuonna 2000.
Radiossa "Kukkia Algernonille" on esitetty ainakin Irlannissa, Tšekkoslovakiassa ja Suomessa. Suomalainen versio valmistui 1986 ja sen ohjasi Outi Valle ja pääroolissa oli Ismo Saario. 
Näytelmä- ja musikaaliversioita on tehty muun muassa Yhdysvalloissa, Ranskassa, Japanissa ja Australiassa.
Työn sorjat

Työn sorjat ("People Like us") on brittiläinen dokumenttiohjelmia parodioiva komediasarja. Sen käsikirjoitti John Morton ja päähahmoa, dokumenttitoimittaja Roy Mallardia, näytteli Chris Langham. BBC Radio 4:n esitti sitä kolme tuotantokautta 1995–1997, jota seurasi kaksi tuotantokautta televisiossa BBC Two -kanavalla 1999–2001. 
"Työn sorjissa" dokumenttitoimittaja Roy Mallard pyrkii kuvaamaan tavallisia ihmisiä töissään. Sarjan jaksot on tehty aidon dokumenttiohjelman oloisiksi, jollaisina satunnainen katsoja saattaa niitä vahingossa pitääkin. Toimittajana Mallard on epäpätevä. Hän esittää haastateltavilleen kömpelöitä kysymyksiä sivuseikoista ja saa usein vastaukseksi ihmetteleviä katseita. Mallard pyrkii pysymään pois kamerasta, mutta välillä hänet nähdään esimerkiksi satunnaisina heijastumina ikkunoista.
"Työn sorjat" sai Hopeisen ruusun Montreux'n Kultainen Ruusu -kilpailussa 2000. Sarjassa vierailleita näyttelijöitä olivat muun muassa Bill Nighy, David Tennant, Jessica Hynes ja Sarah Alexander.
Vauxhall (vaalipiiri)

Vauxhall ['vɒksɔːl] on Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttivaalien vaalipiiri Lontoossa. Äänestysalue muodostettiin 1950 ja se on perinteisesti ollut vasemmistolainen. Vuoden 2010 parlamenttivaaleissa vaalipiirissä asui 74 811 äänioikeutettua henkilöä ja äänestysprosentti oli 57,73.
Vauxhallin parlamenttiedustajana on vuodesta 1989 alkaen toiminut Työväenpuoluetta edustava Kate Hoey.
Kate Hoey

Kate Hoey (s. 21. kesäkuuta 1946 Roughfort, Antrimin kreivikunta) on pohjoisirlantilainen Työväenpuoluetta edustava poliitikko. Hän on vuodesta 1989 alkaen ollut Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin alahuoneessa Vauxhallin vaalipiiristä valittuna edustajana. Hoey oli urheiluministerinä vuosina 1999–2001.
Clive Anderson

Clive Anderson (s. 10. joulukuuta 1952) on brittiläinen komediakäsikirjoittaja, televisio- ja radiojuontaja ja entinen rikosasianajaja.
Anderson opiskeli Cambridgen yliopiston Selwyn Collegessa ja oli Cambridge Footlightsin puheenjohtajana 1974–1975. Hän juontaa televisiossa "Whose Line Is It Anyway? -visailuohjelmaa" ja on esiintynyt vierailijana muun muassa "Have I Got News for Youssa" ja "QI:ssa". Hän on myös isännöinyt keskusteluohjelmia "Clive Anderson Talks Back" ja "Clive Anderson All Talk".
Radiossa Anderson isännöi keskusteluohjelma "Clive Anderson's Chat Roomia", viihdeohjelma "Loose Endsia" ja lakiasioita käsittelevää "Unreliable Evidencea". Lisäksi hän on toiminut juontajana useissa dokumenttiohjelmissa.
Ruutananlammi

Ruutananlammi eli Ruutana on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede.
Soikean lammen pinta-ala on 0,81 hehtaaria ja sen halkaisija on 120 metriä. Lampeen laskee pari metsäojaa ja sen luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa neljä kilometriä pitkä laskuoja Karpalistonjokeen, joka laskee Tupurlanjärveen.
Järven rantaviiva on 0,33 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Etelässä on metsäistä suota. Rannat ovat rakentamattomia eikä sinne johda teitä.
Massimo Serato

Massimo Serato (oikealta nimeltään "Giuseppe Segato", 31. toukokuuta 1916 Oderzo, Trevison maakunta – 22. joulukuuta 1989 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Serato opiskeli näyttelemistä Rooman Kokeellisessa elokuvakeskuksessa ja esiintyi ensimmäisen kerran Franco Saponierin elokuvassa "Appuntamento allo zoo" (1937). Hänen varsinaisena debyyttinään pidetään kuitenkin Gianni Franciolinin elokuvaa "L'ispettore Vargas" (1940). Seuraavana vuonna Serato näytteli pääosaa Mario Soldatin hyvin menestyneessä elokuvassa "Piccolo mondo antico".
Toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen Serato näytteli pääosia muun muassa Carmine Gallonen ja Gennaro Righellin elokuvissa sekä Alberto Lattuadan esikoisohjauksessa "Giacomo l’idealista" (1943). Myöhemmin hän esiintyi etupäässä melodraamoissa, eri tyylilajeja edustavissa seikkailuelokuvissa sekä televisiosarjoissa. Spagettiwesterneissä Serato käytti toisinaan taiteilijanimeä "Joe Barracuda". Hänet on palkittu nastro d’argentolla sivuosasta Aldo Verganon elokuvassa "Il sole sorge ancora" (1946).
Seratolla oli 1940-luvulla suhde näyttelijä Anna Magnanin kanssa. Heille syntyi yhteinen poika Luca.
George Schlatter

George Schlatter (s. 31. joulukuuta 1932 Birmingham, Alabama) on yhdysvaltalainen televisiotuottaja. Hänen tuottamiensa televisio-ohjelmien joukkoon kuuluu muun muassa komediasarja "Rowan &amp; Martin's Laugh-In". Schlatter oli myös American Comedy Awards -palkinnon alullepanija. Hän on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
John de Lancie (oboisti)

John Sherwood de Lancie (26. heinäkuuta 1921 Berkeley, Kalifornia – 17. toukokuuta 2002 Walnut Creek, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen oboisti. Hän aloitti Pittsburghin sinfoniaorkesterissa vuonna 1940. Yhdysvaltojen liityttyä toiseen maailmansotaan de Lancie palveli Eisenhowerin päämajassa ja myöhemmin OSS:ssä. Ollessaan Itävallassa vuonna 1945 hän tutustui säveltäjä Richard Straussiin, jolta hän erään vierailunsa yhteydessä kysyi oliko tämä koskaan ajatellut säveltävänsä oboekonserttoa. Strauss vastasi kieltävästi, mutta muutamaa kuukautta myöhemmin hän kutsui de Lancien oboekonserttonsa ensiesitykseen. Myöhemmissä haastatteluissa Strauss mainitsi konsertton syntyneen de Lancien kysymyksen seurauksena.
Vuonna 1946 de Lancie aloitti Philadelphian orkesterin oboistina ja 1954 hänestä tuli orkesterin ykkösoboisti. Hän levytti sooloartistina muun muassa Mozartin ja Ibertin musiikkia ja oli mukana yli 600 Philadelphian orkesterin levytyksessä. De Lancie jätti orkesterin 1977 ja siirtyi johtamaan Curtis Institute of Musicia, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 1985 saakka. Elämänsä loppuvaiheessa de Lancie kärsi leukemiasta. Hän kuoli vuonna 2002. John de Lancien poika on näyttelijä John de Lancie.
Surianaceae

Surianaceae on pieni kasviheimo, joka kuuluu koppisiemenisten Fabales-lahkoon eli samaan lahkoon, johon kuuluvat myös muun muassa hernekasvit (Fabaceae).
Tuntomerkit.
Heimon kasvit ovat puuvartisia kasveja, joissa on kivisoluja. Lehdet sijaitsevat spiraalimaisesti tai kahdessa rivissä ja ovat tavallisesti korvakkeellisia ja yksinkertaisia. Kukinto on viuhkomainen ja sijaitsee tavallisesti varren haaran päässä. Kukkaperät ovat nivelikkäitä, ja kukissa on toisinaan tyvestään yhteen kasvanut verhiö ja tavallisesti teriö, joka on kierteinen ja toisinaan lyhytkyntinen. Hetiö on tavallisesti obdiplostemoninen (kahtena kiehkurana, ulkokiehkuran heteet kohdakkain terälehtien kanssa). Kukassa ei ole mesiäistä, mutta suvussa "Recchia" on mettä erittävä gynofori (sikiäimen kannatin). Sikiäin koostuu yhdestä viiteen erillisestä emilehdestä, joissa kussakin on tyveen kiinnittyvä eli gynobaasinen vartalo; luotit ovat nuijamaisia tai pallomaisia. Siemenaiheet ovat liman ympäröimiä ja yksikalvoisia, ja niitä on kussakin emissä 1–5. Hedelmä on verhiön suojaama marja, luumarja tai pähkinä; hedelmäseinässä on kivisoluja. Siemenessä ei ole endospermiä ja alkio on käyrä tai poimuttunut.
Levinneisyys.
Heimo kasvaa pääasiassa Australiassa, mutta "Recchia" on meksikolainen. "Suriana maritima" kasvaa kaikkialla tropiikin rannikoilla.
Luokittelu.
Heimossa on viiteen sukuun kuuluvat kahdeksan lajia. Lähin sukulaisheimo on linnunruohokasvit (Polygalaceae). Cronquist (1981) vei heimon suvut kvassiakasveihin (Simaroubaceae), joita hän piti Rosales-lahkoon kuuluvina (nyt lahkossa Sapindales). Takhtajan (1997) taas sisällytti ne omana heimonaan lahkoon Rutales (nykyään Sapindales).
Suvut.
Surianaceae-heimon suvut ovat:
Sanattomia tunteita

Sanattomia tunteita ("Johnny Belinda") on Jean Negulescon ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1948. Se pohjautuu Elmer Harrisin näytelmään. Elokuvassa Jane Wyman näyttelee kuuromykkää Belindaa, joka asuu maatilalla yhdessä isänsä ja tätinsä kanssa. Uusi lääkäri Lew Ayres päättää opettaa Belindalle viittomakieltä helpottaakseen hänen elämäänsä.
Wyman sai roolistaan parhaan naispääosan Oscar-palkinnon. Lisäksi elokuva oli ehdolla kymmenessä muussa kategoriassa.
Uusintaversio.
Vuonna 1982 ensiesitettiin tarinasta kehnona pidetty televisioelokuva, jonka on ohjannut Anthony Page. Se julkaistiin Suomessa VHS-videona.
William Dieterle

William Dieterle (15. heinäkuuta 1893 Ludwigshafen am Rhein, Saksa – 9. joulukuuta 1972 Ottobrunn) oli saksalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän aloitti teatterinäyttelijänä Saksassa ja Sveitsissä ja suoritti elokuvadebyyttinsä vuonna 1913. Dieterle näytteli muun muassa Paul Lenin ohjaamassa elokuvassa "Das Wachsfigurenkabinett" (1924) ja F. W. Murnaun Faustissa (1926). Dieterle aloitti elokuvien ohjaamisen Saksassa ollessaan ja siirtyi Hollywoodiin, Yhdysvaltoihin vuonna 1930. Hänen Yhdysvalloissa ohjaamiaan elokuvia ovat muun muassa "Kesäyön unelma" (1935), "Emile Zolan elämä" (1937) ja "Notre Damen kellonsoittaja" (1939). Dieterle palasi Eurooppaan 1950-luvun lopulla ja ohjasi elokuvia Saksassa ja Italiassa.
Richard Diamond, Private Detective

Richard Diamond, Private Detective (televisiossa myös Call Mr. D) oli yhdysvaltalainen rikossarja, jota esitettiin radiossa 1949–1954 ja televisiossa 1957–1960. Newyorkilaista yksityisetsivä Richard Diamondia esitti radiossa Dick Powell ja televisiossa David Janssen.
Radio.
Radioversion jaksot käsikirjoitti ja ohjasi sarjan luoja Blake Edwards, joka myöhemmin tuli tunnetuksi muun muassa Vaaleanpunainen pantteri -elokuvien ohjaajana. Tuottajana toimi nimiroolin esittäjä Dick Powell. Sarjan muita vakionäyttelijöitä olivat poliisiluutnantti Walt Levinsonia esittänyt Ed Begley, Virginia Gregg, joka näytteli Diamondin tyttöystävää Helen Asheria ja Wilms Herbert, joka esitti sekä poliisikersantti Otisia että Helenin hovimestaria Francisia.
Televisio.
"Richard Diamondin" siirtyessä televisioon pääosaa esittämään tuli David Meyer, joka tuottajana toimineen Powellin neuvosta muutti sukunimensä Jansseniksi. Tuotantoyhtiönä oli Powellin osin omistama Four Star Productions. Sarjan kahden ensimmäisen tuotantokauden vakionäyttelijöihin kuului Regis Toomey, joka esitti Dennis "Mac" McGoughia. Kolmannella tuotantokaudella sarjan tapahtumapaikka siirtyi New Yorkista Los Angelesiin, jossa uusina hahmoina mukaan tulivat Barbara Bainin näyttelemä tyttöystävä Karen ja Mary Tyler Mooren näyttelemä puhelinvastauspalvelun Sam. Samin kasvoja ei koskaan näytetty televisiosarjassa, ja kun Moore kertoi roolistaan ja poseerasi TV Guide -lehdessä hänet korvattiin kesken kolmannen tuotantokauden Roxane Brooksilla.
Vierailevina näyttelijöinä sarjassa esiintyivät muun muassa Jack Albertson, Joey Bishop, Dan Blocker, Charles Bronson, Jack Cassidy, James Coburn, DeForest Kelley, Keye Luke, Vic Morrow, Mort Sahl ja Lee Van Cleef.
David Copperfield (vuoden 1935 elokuva)

David Copperfield ("The Personal History, Adventures, Experience, &amp; Observation of David Copperfield the Younger") on George Cukorin ohjaama Charles Dickensin samannimiseen romaaniin pohjautuva yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1935. David Copperfieldia nuorena näytteli Freddie Bartholomew ja aikuisena Frank Lawton.
Elokuva oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi kolmessa eri kategoriassa, mutta se jäi ilman palkintoa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
The Phil Harris-Alice Faye Show

The Phil Harris-Alice Faye Show oli yhdysvaltalainen radiossa esitetty tilannekomediasarja, jonka pääosia esittivät aviopari Phil Harris ja Alice Faye. Sarjaa esitti NBC vuosina 1948–1954, ja sitä edelsi 1946–1948 esitetty "Fitch Bandwagon". Sarjan sponsorina toimi sen alkuaikoina Rexall-apteekkiketju ja vuodesta 1951 alkaen RCA.
Harris ja Faye näyttelivät sarjassa omilla nimillään ja heidän roolihahmonsa perustuivat heidän todelliseen elämäänsä, vastaavasti kuin Ozzie ja Harriet Nelson olivat aiemmin tehneet omassa tilannekomediassaan "The Adventures of Ozzie and Harriet". Harrisin ja Fayen tyttäriä Alice junioria ja Phyllisiä näyttelivät Jeanine Roose ja Anne Whitfield. Sarjan muihin näyttelijöihin kuului muun muassa ohjelmaa sponsoroivan Rexallin edustajaa esittänyt Gale Gordon, jonka tehtävänä oli "salaa" mainostaa vuorosanoissaan Rexallia. Koska Harris ja Faye olivat molemmat tunnettuja laulajia jokainen jakso sisälsi myös kaksi musiikkinumeroa.
Mary Miles Minter

Mary Miles Minter (synt. Juliet Reilly, myöh. Juliet Shelby, 25. huhtikuuta 1902 Shreveport, Louisiana – 4. elokuuta 1984 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti näyttelemisen kiertävässä näyttelijäseurueessa jo lapsena, myöhemmin kertomansa mukaan vastoin tahtoaan. Debyyttinsä New Yorkissa Shelby teki vuonna 1909 näytelmässä "A Fool There Was" ja varsinaisen läpimurtonsa hän teki kahta vuotta myöhemmin Dustin Farnumin vastanäyttelijänä sisällissotaan sijoittuvassa näytelmässä "The Littlest Rebel".
Elokuvadebyyttinsä Shelby teki vuonna 1912 elokuvassa "The Nurse". Shelby joutui ongelmiin alaikäisten teatterinäyttelijöiden käyttöä valvovan järjestön kanssa, joten hän äitinsä muutti tyttärensä nimen vanhemman kuolleen sukulaisen mukaan Mary Miles Minteriksi. Minter teki ennen elokuvauransa päättymistä 1923 yli 50 elokuvaa. Ura päättyi vuonna 1922 tapahtuneeseen yhä selvittämättä olevaan elokuvaohjaaja William Desmond Taylorin murhaan ja siihen liittyviin spekulointeihin. Minter sanoi myöhemmin rakastaneensa Tayloria koko elämänsä ajan ja yhtenä mahdollisena syyllisenä murhaan pidetään Minterin äitiä Charlotte Shelbya. Myöhempinä vuosinaan Minter avioitui kiinteistövälittäjän kanssa ja hän itsekin toimi samalla alalla. Minter on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Bengalin sankarit

Bengalin sankarit ("The Lives of a Bengal Lancer") on Henry Hathawayn ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1935. Clem Beauchamp sai "Bengalin sankareista" parhaan avustavan ohjaajan Oscar-palkinnon. Lisäksi elokuva oli ehdolla kuudessa muussa kategoriassa, joiden joukossa olivat muun muassa parhaan elokuvan ja parhaan ohjaajan palkinnot.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Bengalin sankarit" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Intiaan ja sen päätähtenä on Gary Cooper, joka esittää luutnantti McGregoria, jonka komppaniaan saapuu kaksi uutta upseeria, luutnantit Forsythe (Franchot Tone) ja Donald Stone (Richard Cromwell), jonka isä on saman varuskunnan komentaja eversti Tom Stone (Guy Standing). Välttääkseen epäilykset poikansa suosimisesta eversti Stone tuskin huomaa poikaansa, joka katkeroituu isäänsä ja armeijaan. Luutnantti Stone joutuu kapinallisten kaappaamaksi ja koska eversti Stone kieltäytyy lähettämästä joukkoja pelastamaan poikaansa, lähtevät McGregror ja Fortesque oma-aloitteisesti pelastusretkelle.
Reschensola

Reschensola (, ) on 1 504 metriä korkea sola Alpeilla Itävallan ja Italian rajalla. Solan korkein kohta on Italian puolella; valtionrajalla korkeus on noin 1 450 metriä. Solan kautta kulkee maantie (Itävallan tie B180, Italian tie SS40).
Hydrologia.
Reschensola yhdistää pohjoisen Innjoen laakson eteläiseen Adigejoen laaksoon ja on siten Alppien päävedenjakajalla. Solasta pohjoiseen virtaa pieni puro Stille Bach, joka laskee Inniin. Inn laskee edelleen Tonavan kautta Mustaanmereen. Solan eteläpuolella on vuonna 1949 rakennettu tekojärvi Reschensee eli Lago di Resia , jonka laskujoki Adige () laskee Adrianmereen. Adigen alkulähde (, ) on solan itäpuolisilla vuorilla.
Vuoristo.
Sola erottaa Reettiset Alpit lännessä Ötztalin Alpeista idässä. Pari kilometriä solasta länteen sijaitsee Piz Lad, jolla yhtyvät Itävallan, Italian ja Sveitsin rajat.
Ken Hodge

Ken Raymond Hodge (s. , Britannia) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi NHL:ssä Chicago Blackhawksissa, Boston Bruinsissa ja New York Rangersissä yhteensä 880 runkosarjaottelua vuosina 1965–1978.
Ura.
Hodge pelasi jääkiekkoa Chicago Blackhawksin juniorijoukkueessa St. Catharines Black Hawksissa vuosina 1961–1965. Kauden 1964–1965 lopussa hän siirtyi Chicago Blackhawksiin. Chicagon joukkue oli pienikokoinen, joten Hodgen oletettiin olevan joukkueen "poliisi". Hodge pelasi tässä roolissa kaksi kautta. Ammattilaisuransa alussa hän oli heikko luistelija. Toukokuussa 1967 Chicago myi Hodgen, Phil Espositon ja Fred Stanfieldin Bostoniin, josta se sai vaihdossa Gilles Marotten, Pit Martinin ja Jack Norrisin. Kauppa on yksi NHL:n historian epätasaisimmista. 
Hodge pelasi Bostonissa joukkueen ensimmäisessä hyökkäysketjussa yhdessä Espositon ja Wayne Cashmanin kanssa. Hodgen ei tarvinnut enää tapella ja hänestä tuli yksi NHL:n parhaista maalintekijöistä. Hän sai enemmän peliaikaa ylivoimalla ja tasakentällisin, kun Bostonin valmentajaksi tuli Harry Sindenin jälkeen Tom Johnson vuonna 1970. Boston voitti Stanley Cupin vuosina 1970 ja 1972. Hodge pelasi Bostonissa vuosina 1967–1976. Hän teki runkosarjassa kahdesti yli sata tehopistettä ja kerran 50 maalia.
Boston myi Hodgen toukokuussa 1976 New York Rangersiin, josta se sai vaihdossa Rick Middletonin. Kaupan jälkeen Bostonin valmentaja Don Cherry arvosteli Hodgea ja sanoi, että hän ei ole joukkuepelaaja. Hodge lopetti jääkiekkouransa vuonna 1978, mutta pelasi vielä Binghamton Dustersissa 37 ottelua kaksi vuotta myöhemmin. Hän ei koskaan voittanut Stanley Cupin lisäksi muita NHL:n palkintoja, mutta hän pelasi kolmasti ssa (1971, 1973 ja 1974).
Muuta.
Hodgen poika on entinen NHL-jääkiekkoilija Ken Hodge Jr..
Ruandan sisällissota (1959–1961)

Ruandan sisällissota käytiin vuosina 1959–1961 Ruandassa. Sodassa olivat vastakkain hutut ja tutsit.
Ruanda oli alun perin osa Saksan Itä-Afrikkaa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Belgia sai Ruandan ja Burundin alueet hallittavakseen Kansainliiton mandaattialueena. Toisen maailmansodan jälkeen Ruanda ja Burundi muodostivat YK:n alaisen Ruanda-Urundin huoltohallintoalueen, jota Belgia hallinnoi edelleen. Alueella olivat vallassa tutsit, vaikka he olivatkin vähemmistö alueen väestössä. Belgia myönsi alueelle itsehallinnon 1950-luvun lopulla. Alueen väestön alistettu enemmistö, hutut, kuitenkin koki, että heillä ei ollut tarpeeksi valtaa ja marraskuussa 1959 hutut aloittivat kapinan tutseja vastaan. Seurasi sisällissota, jossa twat tukivat tutseja. Sota oli enimmäkseen veristä heimosodankäyntiä ja se päättyi hutujen voittoon.
Ruandalaiset äänestivät kuningasvallan tulevaisuudesta YK:n valvomassa kansanäänestyksessä vuonna 1961. Yli 80 % äänestäjistä kannatti monarkiasta luopumista ja tutsi-kuningas syrjäytettiin. Ruandasta tuli tasavalta ja yli 150 000 tutsia pakeni maasta.
Ruanda itsenäistyi vuonna 1962. Taistelut jatkuivat vuonna 1963, kun maastapaenneet tutsit hyökkäsivät Ruandaan. Hutut torjuivat hyökkäyksen ja tappoivat hyökkäyksen seurauksena monia tutseja. Hutut torjuivat tutsien hyökkäyksen myös vuonna 1964.
Viikinkien hyökkäykset Englantiin

Viikingit tekivät hyökkäyksiä Englantiin vuosina 793–1016.
Vuonna 1016 tanskalainen viikinki Knuut Suuri nousi Englannin kuninkaaksi.
Ensimmäiset hyökkäykset (793–870).
Ensimmäinen tunnettu viikinkien hyökkäys Englantiin tapahtui vuonna 793, kun norjalaiset ryöstivät Lindisfarnen luostarin.
Myöhemmät hyökkäykset (899–1016).
Englannin kuningas Alfred Suuren seuraajat yrittivät vuoden 899 jälkeen vallata pikku hiljaa takaisin tanskalaisten hallitseman "danelagenin" alueen. Danelagen käsitti noin kolmanneksen Englannista. Englannin kuningas Edvard Vanhempi hävisi tanskalaisille East Angliassa vuonna 902, mutta voitti Northumbrian tanskalaiset vuonna 910 Tettenhallin taistelussa. Vuonna 918 hän voitti Tempsfordin taistelun ja tappoivat Tempsfordin tanskalaispäällikön. Tämän jälkeen koko East Anglia oli valloitettu.
Englantilaiset valtasivat Yorkin takaisin vuonna 927. Vallatakseen tanskalaisten menettämät alueet takaisin Dublinin viikingit tekivät liiton skottien ja Strathclyden britonien kanssa. Joukot hyökkäsivät Englantiin tavoitteenaan syrjäyttää Englannin kuningas Athelstan. Joukot valtasivat Yorkin takaisin, mutta hävisivät Brunanburhin taistelun vuonna 937. Voitto varmisti Athelstanin ylivallan Englannissa.
Viikingit tekivät uusia voimakkaita hyökkäyksiä vuodesta 980 lähtien. Hyökkäykset kohdistuivat erityisesti Lontoon lähelle. Viikinkien retkikunnat olivat muuttuneet suuremmiksi ja entistä ammattimaisemmiksi. Englannin heikko kuningas Ethelred Neuvoton ei kyennyt vastustamaan viikinkejä. Ethelred yritti päästä eroon viikingeistä maksamalla viikingeille pakkoveron, "danegeldin" eli tanskalaisrahan. Rahat eivät kuitenkaan auttaneet, sillä viikingit käyttivät ne uusien retkien järjestämiseen. Vuonna 991 norjalaiset viikingit voittivat Maldonin taistelun. Ethelred maksoi 21 000 punnan tanskalaisrahan ja pakeni Normandiaan. Tanskalaiset hyökkäsivät Lontooseen vuosina 994 ja 1002, jolloin heille maksettiin 24 000 punnan tanskalaisraha. Vuonna 1002 Ethelred järjesti Pyhän Bricen päivän verilöylyn, jossa murhattiin Englannin tanskalaissyntyisiä asukkaita. Vuonna 1011 viikingit ryöstivät Canterburyn ja tappoivat arkkipiispan. Tanskan kuningas Knuut Suuri hyökkäsi Englantiin vuonna 1015. Ethelred kuoli vuonna 1016 ja uudeksi kuninkaaksi nousi hänen poikansa Edmund Rautakylki, joka jatkoi taistelua viikinkejä vastaan. Edmund hävisi Assandunin taistelun, jonka jälkeen Knuut sai haltuunsa danelagin alueen ja Mercian. Vuoden 1016 lopussa Edmund kuitenkin kuoli ja Knut nousi Englannin kuninkaaksi. Tanskalaisvalta jatkui Englannissa vuoteen 1042 asti.
Reto Müller

Reto Müller (s. ) on sveitsiläinen jääkiekkoilija.
Müller pelasi SC Rapperswil-Jonan A-junioreissa vuosina 2002–2006. Kaudella 2005–06 hän pääsi pelaamaan Rapperswil-Jonan edustusjoukkueessa Sveitsin pääsarja Nationalliga A:ta. Müller jatkoi joukkueessa kauteen 2007–08 asti, jolloin hän siirtyi kesken kauden Nationalliga B:n EHC Vispiin, ja sieltä edelleen EHC Churiin. Müller pelasi kaudella 2008–09 EHC Baselissa.
Owen Lloyd

Owen Lloyd (s. ) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija.
Ura.
Lloyd pelasi juniorina WCHL:n Medicine Hat Tigersissa. Vuonna 1977 The Hockey News arvioi hänet WCHL:n 22. lupaavimmaksi pelaajaksi. Kesällä Cleveland Barons (numerolla 77) ja WHA:n Edmonton Oilers (numerolla 85). Kaudeksi 1977–78 Lloyd siirtyi ammattilaiseksi, mutta pelasi vain kolme peliä WHA:n Edmonton Oilersissa. Loppukausi meni alasarjoissa: ensin CHL:n Phoenix Roadrunnersissa, joka lopetti toimintansa kesken kauden joulukuussa. Loppukaudeksi Lloyd siirtyi Seattleen, jossa pelasi juniorijoukkue Breakersissa yli-ikäisenä. 
Lloydin oikeudet NHL:ssä omistanut Cleveland Barons meni konkurssiin kauden 1977–78 jälkeen ja hänen oikeutensa siirtyivät Minnesota North Starsille. Minnesota myi ne kuitenkin pian eteenpäin Toronto Maple Leafsille. 
Kaudella 1978–79 Lloyd pelasi San Diego Hawksissa, mutta seura lopetti toimintansa keväällä runkosarjan päätyttyä. Kaudella 1979-80 Lloyd pelasi amatöörinä Spokane Flyersissa, joka voitti kanadan amatöörimestaruuden, Allan Cupin. Kausilla 1979-83 Lloyd edusti sekä IHL:n Milwaukee Admiralsia että CHL:n Wichita Windiä ja Houston Apollosia.
Uransa lopettamisen jälkeen Lloyd muutti takaisin San Diegoon.
Barry Salovaara

Barry John Salovaara (s. ) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi NHL:n Detroit Red Wingsissä kahden kauden aikana yhteensä 90 peliä.
Salovaara pelasi juniorina Chicago Black Hawksin sponsoroimassa OHA:n St. Catharines Black Hawksissa. Syksystä 1968 hän jatkoi uraansa Chicagon organisaatiossa EHL:n Greensboro Generalsissa kolmen kauden ajan. Kesällä 1971 hänet myytiin Detroit Red Wingsin organisaatioon, jossa ura jatkui kolmen kauden ajan AHL:ssä. Kaudella 1974–75 Salovaara pääsi lopulta NHL:ään, jossa pelasi 27 peliä tehopisteillä 0+2. Suurin osa kaudesta meni kuitenkin farmijoukkueessa. Seuraavalla kaudella Salovaara kuului Detroitin vakiokokoonpanoon ja pelejä tuli NHL:ssä jo 67 tehoilla 2+11.
Kaudeksi 1976–77 Salovaara siirtyi Itävallan Klagenfurter AC:hen, jossa pelasi kaksi kautta. Kaudella 1978–79 Hän edusti SM-liigassa pelannutta KOO-VEE:ta.
Loukkaantumiset pakottivat Salovaaran lopettamaan uransa.