tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sara Moreira

Sara Moreira (s. 17. lokakuuta 1985 Santo Tirso) on portugalilainen yleisurheilija, joka kilpailee keski- ja pitkien matkojen juoksussa sekä maastojuoksussa. Hän oli erikoistunut aiemmin 3 000 metrin estejuoksuun, nyttemmin pitkille ratamatkoille ja maratonille.
Vuonna 2007 Moreira otti pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 3 000 metrin estejuoksussa. Pekingin olympialaisissa 2008 hän oli mukana 3 000 metrin estejuoksussa, jossa hän ei päässyt alkueristä jatkoon. Yleisurheilun MM-kilpailuissa hän on juossut neljä kertaa finaalissa; Osakassa 2007 3 000 metrin esteissä sijoittuen 13:nneksi, Berliinissä 2009 5 000 metrillä sijoittuen kymmenenneksi ja Daegussa 2011 3 000 metrin esteissä sijoittuen alun perin 12:nneksi. Daegun MM-kisoissa hän antoi kuitenkin positiivisen dopingnäytteen ja sai kuuden kuukauden kilpailukiellon. Pekingissä 2015 hän oli 10 000 metrillä kahdestoista.
Sisäratojen EM-kilpailuissa 2009 Moreira oli 3 000 metrillä hopealla. Ulkoratojen EM-kilpailuissa Barcelonassa 2010 hän sijoittui 5 000 metrillä alun perin kolmanneksi, mutta nousi myöhemmin toiseksi kun voittaja Alemitu Bekele hylättiin dopingrikkomuksen takia. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui 5 000 metrillä kolmanneksi. Lontoon olympialaisissa 2012 Moreira sijoittui 10 000 metrin juoksussa 14:nneksi. Hän voitti 3 000 metrin sisäratojen Euroopan-mestaruuden Göteborgissa 2013 ajalla 8.58,50. Hän voitti puolimaratonin Euroopan-mestaruuden sekä henkilökohtaisessa että joukkuekilpailussa Amsterdamissa 2016.
Maastojuoksussa Moreira on saavuttanut pronssia MM-joukkuekilpailussa 2009 ja kultaa EM-joukkuekilpailussa vuosina 2008–2010.
Lähde: IAAF, Tilastopaja
Thomas Hylkema

Thomas Hylkema (s. 20. elokuuta 1988 Alankomaat) on hollantilainen moottoriurheilija. Hänen veljensä Bart Hylkema on myös moottoriurheilija. 
Hylkema aloitti uransa karting-sarjoissa. Vuonna 2007 hän kilpaili Formula BMW ADAC -sarjassa sijoittuen sijalle 20. Vuonna 2008 Hylkema kilpaili Formula Renault UK-sarjassa ollen 17:s. Hylkema jatkoi sarjassa seuraavana vuonna ollen 16:s. Vuonna 2010 Hylkema sijoittui sarjan 14:nneksi. Vuonna 2011 Hylkema kilpaili GP3-sarjassa Tech 1 Racing -tallissa korvaten Andrea Caldarellin Valencian kilpailusta lähtien. Hän ei saavuttanut pisteitä parhaana tuloksenaan 14. sija.
Diana Saqib

Diana Saqib (s. noin 1981 Afganistan) on afganistanilainen elokuvaajaa. 
Saqib on ollut lapsuutensa ja nuoruutensa maanpaossa Iranissa, jossa hän opiskeli dokumenttielokuvien tekijäksi. Hän on keskittynyt erityisesti afganistanilaisten naisten elämän kuvaamiseen. Ensimmäisessä dokumenttielokuvassaan "Twenty Five Per Cent" hän kuvaa kuutta naisparlamentaarikkoa. Elokuvaa on esitty maailmalla elokuvajuhlilla. Toinen elokuva kertoo afganistanilaisesta naisurheilijasta. Alkuperäinen päähenkilö haki harjoitusleirin aikana Italiasta turvapaikaa, joten hän joutui etsimään uuden. Kolmas elokuva kertoo mielenosoituksista 15. huhtikuuta 2009. Mielenosoitus oli poikkeuksellinen, sillä uskonnollisia johtajia kohtaan eivät naiset olleet sitä ennen osoittaneet mieltää, ja se on myös ankarasti kiellettyä.
Hänen sisarensa on parlamentin jäsen Sabrina Saqeb.
Giulio Tremonti

Giulio Tremonti (s. 18. elokuuta 1947 Sondrio, Italia) on italialainen poliitikko. Hän toimi Italian valtiovarainministerinä Silvio Berlusconin hallituksissa vuosina 2008–2011, 2005–2006, 2001–2004 sekä 1994–1995.
Koulutukseltaan Tremonti on lakimies ja taloustieteilijä. Siviiliammatiltaan Tremonti on oikeustieteen professori Pavian yliopistossa. Tällä hetkellä hän työskentelee Aspen-instituutissa ja kirjoittaa kolumneja Corriere della Sera -lehteen.
KK Budućnost Podgorica

KK Budućnost on montenegrolainen koripalloseura Podgoricasta.
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1949. Vuonna 1951 Budućnost voitti kaupunkien välisen sarjan Herceg Novissa. Joukkue juhli ensimmäistä Montenegron mestaruutta vuonna 1958, jonka johdosta seura pääsi karsimaan pääsystä Jugoslavian pääsarjaan. Karsintaottelut peruutettiin kuitenkin Jugoslavian koripalloliiton päätöksellä ja Zastava Kragujevac pääsi suoraan pääsarjaan. Myös vuosina 1960, 1961 ja 1969 Budućnost voitti Montenegron mestaruuden.
1970-luvun alussa Montenegron mestaruudesta pelattiin yhtenäisessä sarjassa, eikä sarjaa jaettu alueiden kesken. Budućnost juhli jälleen Montenegron mestaruutta vuosina 1970 ja 1971, sekä nousi Jugoslavian toiselle sarjatasolle yhdeksi kaudeksi (1971–1972). Vuosina 1973–1974 seura voitti jälleen Montenegron mestaruuden ja nousi Jugoslavian toiselle sarjatasolle kaudeksi 1974–1975. Kaudella 1979–1980 joukkue oli toisen sarjatason ensimmäinen ja nousi suoraan pääsarjaan. Samalla seuran kotiareena, Morača Sports Center, avattiin. Jugoslavian pääsarjassa Budućnost pelasi vuodet 1980–1988. Takaisin korkeimmalle sarjatasolle joukkue onnistui nousemaan kaudeksi 1990–1991. Seuran menestyksekkäimmät vuodet sijoittuvat 2000-luvun vaihteeseen, jolloin joukkue voitti kolme kertaa perättäin Jugoslavian mestaruuden. Kaudella 2000–2001 Budućnost pääsi Euroliigassa kuudentoista parhaan joukkoon. Vuodesta 2006 lähtien seura on pelannut Montenegron liigassa, jossa se on voittanut mestaruuden vuosina 2007–2012.
Suuri Obuhovin silta

Suuri Obuhovin silta () on Nevan ylittävä kaksoissilta Pietarissa Venäjällä. Se on ainoa Nevan ylittävä kiinteä silta. Silta käsittää kaksi keskenään saman mittaista rinnakkaista vinoköysisiltaa, joista kummallakin on neljä ajokaistaa; jalankulkua sillalla ei ole. Pohjoisen sillan vihkiäiset olivat 15. joulukuuta 2004 ja eteläisen sillan 19. lokakuuta 2007.
Pietarin kehätie ylittää joen pitkin siltaa, joka sijaitsee Pietarin kaupungin Nevan piirin ja Leningradin alueen Seuloskoin piirin rajalla.
Sillan mitat ja rakentaminen.
Suuren Obuhovin sillan kokonaispituus on 2 824 metriä. Vinoköysisillan pituus on 994 metriä ja se jakaantuu seitsemään aukkoon, joista pääjänteen pituus on 382 metriä, sen kummallakin puolella on 174 metriä pitkät jänteet ja niiden jatkona kummassakin päässä kaksi 66 metrin jännettä. Sillan leveys on 25 metriä, sen kansirakenteen korkeus on 2,5 metriä ja pylonien korkeus on 120,5 metriä. Sillan alituskorkeus Nevalla on 30 metriä. Siltojen keskilinjojen etäisyys on 36,4 metriä.
Sillan kantavana rakenteena on kaksi jäykistettyä kotelopalkkia. Pylonit on perustettu kaivinpaaluille, joiden pituudet ovat 30–40 metriä. Teräksiset pylonit ja sillan kotelopalkit esivalmistettiin konepajalla, hinattiin vesitse rakennuspaikalle, nostettiin paikoilleen järeällä nostokalustolla ja liitettiin aikaisemmin asennettuihin osiin. Nostettavat palkkilohkot olivat 12 metriä pitkiä ja niiden paino vaihteli 105 tonnista 137 tonniin, kaluston nostokyky oli 160 tonnia. Yhden lohkon nosto 30 metrin korkeuteen kesti 15–20 minuuttia. Kun lohko oli kiinnitetty, kiinnitettiin siihen liittyvät vinoköydet. Yhdessä pylonissa on 14 paria köysiä molempiin suuntiin. Teräksisen köysimateriaalin toimitti sveitsiläinen yhtiö VSL, joka myös valvoi työtä siltä osin.
Rakentamisaika.
Siltatyypiksi valittiin kaksi rinnakkaista kaksipylonista vinoköysisiltaa, jotka suunniteltiin ja toteutettiin erillisinä projekteina. Täten silta voitiin rakentaa ja ottaa käyttöön vaiheittain, ympärivuorokautinen yhteys Nevan yli saatiin käyttöön mahdollisimman pian eikä joen vilkasta laivaliikennettä häiritty liikaa. Sillan suunnittelu alkoi vuonna 2000 ja toteutus vuonna 2001. Ensimmäisen sillan rakentaminen aloitettiin yhtä aikaa joen kummaltakin rannalta keväällä 2001. Kesään 2003 mennessä sillan päiden tuet olivat valmiit, pylonit pystytetty ja köydet kiinnitetty niin, että kotelopalkkien asennus voitiin aloittaa. Toukokuussa 2004 pyloneista kohti sillan keskiosaa alkanut lohkojen asennustyö oli valmis ja sillan kannen rakentaminen alkoi. Sillan juhlallinen avajaisseremonia oli joulukuussa 2004. Jo ensimmäisen sillan valmistuminen vähensi Pietarin keskustan liikenneruuhkaa. Sillan kohdalla Kehätien kanssa risteävien katujen odotettavissa olevaa ruuhkautumista estävät risteysjärjestelyt valmistuivat ja otettiin käyttöön vuoden 2005 loppupuolella.
Toisen sillan rakentaminen sujui ensimmäistä nopeammin. Pylonien pystytys kesti alle vuoden ja sillan kannen rakentaminen ja sillan asfaltointi voitiin tehdä parhaaseen mahdolliseen aikaan kesäkuukausina. Eteläisen sillan avajaiset vietettiin lokakuussa 2007.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1994–1995

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1994-1995 pelattiin kymmenen joukkueen runkosarja, josta 6 parasta jatkoi ylempään loppusarjaan muiden joutuessa karsintaan. Kausi oli viimeinen SM-sarjan nimellä pelattu. 24.9.1994 perustettu SM-liiga aloitti käytännön sarjatoimintansa syksyllä 1995. Uusi SM-liiga järjesti jo kesällä neljän osakilpailun turnaussarjan, johon kaikki liigayhdistelmät osallistuivat.
Miesten SM-sarja.
Pudotuspelit.
Loppuottelut.
Mestarit: Sami Harjula, Seppo Hoivala, Erkki Keränen, Harri Nevalainen, Ady Pralea, Jari Salokangas, Tuomas Sammelvuo, Mikko Sivonen, Tero Viitanen, Harri Vänni. Valmentaja: Timo Hoivala.
SM-noususarja.
Kaikki SM-sarja joukkueet säilyttivät paikkansa, mutta Kalevan Lentopallo luopui SM-liigasta. Vihdin Lentopallo-90 nousi SM-liigaan.
Gary Honey

Gary Ronald Honey (s. 26. heinäkuuta 1959 Melbourne) on australialainen yleisurheilija, joka kilpaili kansainvälisellä tasolla vuosina 1979–1990. Hänen päälajinsa oli pituushyppy, jonka lisäksi hän osallistui arvokilpailuissa kolmiloikkaan ja viestijuoksuihin.
Honey sijoittui maailmancupin 1979 pituushypyssä viidenneksi. Moskovan olympialaisissa 1980 hän karsiutui saman lajin loppukilpailusta. Vuoden 1981 maailmancupissa hän oli toinen tuloksella 811 cm. Brisbanen Kansainyhteisön kisoissa 1982 hän voitti pituushypyssä kultaa tuloksella 813. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän oli samassa lajissa kuudes.
Honey sai Los Angelesin olympialaisissa 1984 hopeaa pituushypyssä tuloksella 824. Maailmancupissa 1985 hän sijoittui neljänneksi. Edinburghin Kansainyhteisön kisoissa 1986 hän voitti kultaa pituushypyssä tuloksella 808 ja oli neljäs kolmiloikassa. Aucklandin Kansainyhteisön kisoissa 1990 hän sijoittui pituushypyssä kymmenenneksi.
Honey voitti Australian-mestaruuden pituushypyssä kaudella 1978–1979 sekä yhdeksän kertaa peräkkäin kaudesta 1980–1981 kauteen 1988–1989. Hän hyppäsi ennätyksensä 827 cm Budapestissa 20. elokuuta 1984.
Maicel Malone-Wallace

Maicel Malone-Wallace (s. 12. kesäkuuta 1969 Indianapolis) on yhdysvaltalainen entinen yleisurheilija ja olympiavoittaja, joka kilpaili pikajuoksussa.
Malone-Wallace oli voittamassa kultaa maansa 4 × 100 metrin viestijoukkueessa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1986 ja sai samoista kisoista hopeaa 4 × 400 metrillä vuonna 1988, jonka lisäksi hän voitti 400 metriltä hopeaa vuonna 1988 ja 100 metriltä pronssia Ateenassa 1986. Hän voitti vuonna 1991 kultaa Pan-Amerikan kisoissa 4 × 400 metrillä ja universiadeissa sekä 400 metrin henkilökohtaisella matkalla, jolla hän juoksi tuloksen 50,65 sekuntia ja jätti toiseksi sijoittuneen Alankomaiden Gertha Trompin yli sekunnin päähän että viestissä. Malone-Wallace sai kolmannen kultamitalinsa universiadeista vuonna 1993, jolloin hän juoksi maansa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa.
Malone-Wallacesta tuli maailmanmestari Stuttgartissa 1993, jossa Yhdysvallat voitti pitkän viestin. Hän oli voittamassa matkalta myös olympiakultaa Atlantan kisoissa 1996, joissa hän juoksi myös henkilökohtaisella matkalla, jolla hän pääsi välieriin asti. Malone-Wallace sai 4 × 400 metriltä vielä MM-hopeaa vuosina 1997 ja 1999.
Ennätykset.
"Lähde: IAAF" 
Lähteet.
André Castanet

André Castanet oli ranskalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili kestävyysjuoksussa. Hän edusti seuratasolla SA Montrougea.
Castanet osallistui olympialaisiin kerran, Pariisissa 1900. Hän juoksi tuolloin 5 000 metrin joukkuekilpailussa, jossa Ranska oli toinen hävittyään ainoalle kilpailijalleen brittiläiselle amatööriurheiluliiton joukkueelle, jonka mukana oli australialainen Stanley Rowley. Ranska hävisi kilpailun kolmella sijoituspisteellä pistein 26-29.
Iso kiltti jätti (vuoden 1989 elokuva)

Iso kiltti jätti () on vuonna 1989 tehty animaatiofantasiaelokuva, jonka on ohjannut Brian Cosgrove John Hambleyn käsikirjoituksesta. Elokuva perustuu brittiläisen Roald Dahlin samannimiseen lastenkirjaan. Suomessa Yle esitti sen televisiossa vuonna 1992.
Elokuva oli ainoa Dahlin elinaikana julkaistuista sovituksista, joka sai ylistystä itse kirjailijalta, joka oli elokuvan päätyttyä noussut seisomaan antaakseen aplodeja. Tämä oli ollut helpotus ohjaaja Cosgrovelle, joka tiesi Dahlin suhtautuneen kriittisesti teostensa pohjalta tehtyihin elokuvasovituksiin, mainittavimpana vuoden 1971 "Jali ja suklaatehdas" -elokuva.
Juoni.
Nuori orpotyttö Sophie herää eräänä yönä orpokodissa outoon ääneen, joka kuuluu ulkoa. Hän pelästyy nähdessään valtavan kokoisen viittamiehen kurkistelemassa toisten talojen ikkunoista sisään. Jättiläinen huomaa Sophien ja kaappaa hänet ja pakenee tyttö mukanaan jättiläisten maahan, jottei tämä paljastaisi muille ihmisille jättiläisten olemassaolosta. Sophien onneksi jättiläinen osoittautuu ystävälliseksi ja tämä esittäytyy nimellä IKJ, joka on lyhennys "Isosta Kiltistä Jätistä". IKJ:n työ on kerätä unimaailmassa kauniita unia ja ihmisten maailmassa levittää niitä nukkuvien ihmisten ajatuksiin. Sekä Sophien että myös IKJ:n harmiksi jättiläisten maa pitää sisällään erittäin pahoja jättiläisiä, jotka tulevat vain ihmisten maailmaan saalistaakseen nukkuvia lapsia herkkupaloiksi. He päättävät nujertaa jättiläiset, joten Sophien ja IKJ:n on korkea aika paljastaa Englannin kuningattarelle kuin myös muille ihmisille totuus jättien olemassaolosta ja saada kuningatar auttamaan heitä vangitsemaan pahat jätit.
Joe Greene (yleisurheilija)

Joseph Tilford Lee ”Joe” Greene (s. 17. helmikuuta 1967 Wright-Patterson Air Force Base, Ohio) on yhdysvaltalainen pituushyppääjä, joka saavutti useita arvokisamitaleja 1990-luvulla.
Greene sai Barcelonan olympialaisissa 1992 pronssia tuloksella 834 cm. Seuraavana vuonna hän oli Toronton sisäratojen MM-kilpailuissa toinen hypättyään 813, mutta karsiutui loppukilpailusta Stuttgartin MM-kilpailuissa. Barcelonan MM-hallikilpailuissa 1995 hän sijoittui neljänneksi.
Greene saavutti olympiapronssia Atlantassa 1996 tuloksella 824. Pariisin sisäratojen MM-kilpailuissa 1997 hän oli niin ikään kolmas halliennätyksellään 841. Saman vuoden Ateenan MM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta.
Greene voitti pituushypyn Yhdysvaltojen-mestaruuden ulkoradoilla 1997 ja sisäradoilla 1995. Hän hyppäsi ennätyksensä 848 São Paulossa 14. toukokuuta 1995. Kolmiloikkaa hän hyppäsi parhaimmillaan 16,32 New Yorkissa 22. toukokuuta 1994.
Petri Karisma

Petri Karisma on Vapaa-ajattelijain liiton entinen puheenjohtaja. Hänet valittiin tehtävään vuonna 2011 ja uudelleen 2014. Karisma erosi puheenjohtajan tehtävästä lokakuussa 2016. Hän on toiminut myös liiton tiedottajana. Karisma on toinen vuonna 2003 avatun Eroakirkosta.fi-verkkopalvelun perustajista. ja toiminut sen tiedottajana koko palvelun olemassaolon ajan. Sivuston kautta kirkosta on eronnut kymmenessä vuodessa 408 000 kirkon jäsentä.
Karisma toimi Tampereen vapaa-ajattelijoiden puheenjohtajana vuodet 2006-2015 ja ennen tätä varapuheenjohtajana. Vuonna 2008 Karisma pyrki vihreiden listoilta Tampereen kaupunginvaltuustoon. Vuonna 2015 Karisma oli ehdolla eduskuntavaaleissa SDP:n listoilla.
Koulutukseltaan Karisma on diplomi-insinööri ja työskentelee koneistuksen opettajana ammattikoulussa. Hän on ajanut elämänkatsomustiedon opetusta kouluissa vaihtoehtona uskonnonopetukselle.
Kirkko ja kaupunki -lehti ”juksasi” lukijoitaan aprillipäivänä 2014 uutisoimalla Petri Karisman johdattelevan sanankuulijoita esirukoukseen Kallion kirkossa.
STS-51-J

STS-51-J oli Nasan 21. avaruussukkulalento ja avaruussukkula "Atlantiksen" ensilento. Atlantis laukaistiin Kennedyn avaruuskeskuksesta 3. lokakuuta 1985 nelipäiväiselle lennolle. Lento kuljetti Yhdysvaltain puolustusministeriön salaisen hyötykuorman. Lento oli toinen kokonaan puolustusministeriölle omistettu sukkulalento STS-51-C:n jälkeen.
Vaikka hyötykuorma oli salainen, niin raportoitiin kahden sotilaallisen tietoliikennesatelliitin (USA-11 ja USA-12) laukaisu sukkulan rahtiruumasta. Satelliitit laukaistiin kiertoradalle satelliittiin kiinnitetyn Boeingin Inertial Upper Stagen (IUS) avulla. IUS on kaksivaiheinen kiinteän polttoaineen boosterraketti, massa 14 742 kg. Kummankin satelliitin massa oli 2 613 kg. Satelliitit olivat osa Yhdysvaltain puolustusministeriön sotilaallisten tietoliikenesatelliittien DSCS-III -järjestelmää (Defense Satellite Communications System).
Toppserien

Toppserien on Norjan korkein naisten sarjataso jalkapallossa.
Kansallinen pääsarja naisten jalkapallossa perustettiin Norjaan 1984. Aluksi sarjaa pelattiin alueellisissa lohkoissa, joiden parhaat ratkaisivat mestaruuden pudotuspeleissä. Kaudesta 1987 lähtien sarjaa on pelattu yhdessä koko maan kattavassa lohkossa. Sarjan nimi oli "1. divisioona" vuosina 1984–1995, "Eliteserien" vuosina 1996–1999 ja vuodesta 2000 lähtien "Toppserien".
Norjan pääsarjan menestynein seura on SK Trondheims-Ørn seitsemällä mestaruudella.
Joukkueet kaudella 2025.
Norjan naisten pääsarjan joukkueet kaudella 2024–2025:
Klooni ja minä

Klooni ja minä () on yhdysvaltalaisen Danielle Steelen romaani. Teos on julkaistu suomeksi Kirsti Katteluksen kääntämänä, WSOYn kustantamana 1999.
Roosa nauha

Roosa nauha on maailmanlaajuinen kampanja rintasyöpätietoisuuden puolesta. Suomessa se on Syöpäsäätiön järjestämä varainhankintakampanja, jolla on kerätty varoja rintasyövän ja gynekologisten syöpien tutkimukseen. Vuodesta 2020 alkaen lahjoitusvaroja ohjataan syöpätutkimukseen yleisesti, vaikkakin rintasyöpätutkimus säilyy edelleen painopisteenä. Kampanjassa kerättyjä varoja ohjataan myös potilaille ja omaisille tarjottavaan neuvontaan. Kampanjan tunnus on vaaleanpunainen tietoisuusnauha. 
Kampanja sai alkunsa 1990-luvun alun Yhdysvalloissa. Tuolloin AIDSin vastaisesta kampanjasta innostuneet Evelyn H. Lauder ja Alexandra Penney halusivat kiinnittää huomiota rintasyövän yleistymiseen ja kerätä varoja rintasyövän tutkimukseen. He valitsivat oman kampanjansa symboliksi vaaleanpunaisen silkkirusetin.
Roosa nauha -kampanja järjestettiin Suomessa ensimmäisen kerran vuonna 2003. Roosa nauha -varoista on tuettu naisten syöpien tutkimusta 10,5 miljoonalla eurolla vuoteen 2020 mennessä. Pääasiallinen kampanja- ja keräyskuukausi on lokakuu. 
Suunnittelijoita.
Roosa nauha -suunnittelijoina ovat toimineet:
Larysa Berežna

Larysa Berežna (, , "Larisa Berežnaja", s. 28. helmikuuta 1961 Kiova) on ukrainalainen pituushyppääjä, joka edusti aktiiviurallaan myös Neuvostoliittoa ja Itsenäisten valtioiden yhteisöä. 
Berežna sai pronssia Budapestin sisäratojen MM-kilpailuissa 1989 tuloksella 682. Hän sijoittui neljänneksi Splitin EM-kilpailuissa 1990 jääden tuloksella 693 vain sentin pronssimitalista. Hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Sevillassa 1991 hypättyään 684. Saman vuoden Tokion MM-kilpailuissa hän sai pronssia tuloksella 711. 
Berežna voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Genovassa 1992 tasan seitsemän metrin hypyllä. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän kilpaili loukkaantuneena ja jäi karsinnassa ilman tulosta. Vuonna 1993 hän sijoittui viidenneksi Toronton MM-hallikisoissa ja sai hopeaa Stuttgartin MM-kilpailuissa tuloksella 698.
Berežna voitti pituushypyn Neuvostoliiton-mestaruuden vuonna 1989 sekä ulko- että sisäradoilla. Ulkoratojen Ukrainan-mestaruuden hän voitti 1993. Hän hyppäsi ennätyksensä 724 cm Granadassa 25. toukokuuta 1991. Hallissa hän hyppäsi parhaimmillaan 720 Homelissa 4. helmikuuta 1989. Kolmiloikkaennätyksensä 13,22 hän hyppäsi Tukholmassa 5. heinäkuuta 1993..
Tomskavian lento 5007

Tomskavian lennon 5007 onnettomuus tapahtui Siperiassa 11. heinäkuuta 2011, kun Angara Airlinesin Tomskavialle operoiman Antonov An-24RV -matkustajakoneen toinen moottori syttyi tuleen ja lentäjät joutuivat tekemään pakkolaskun Ob-jokeen. Koneen oli tarkoitus yrittää pakkolaskua Nižnevartovskin lentoasemalle. Koneessa oli tapahtumahetkellä 33 matkustajaa ja neljä miehistön jäsentä. Seitsemän henkeä kuoli ja 20 vietiin sairaalaan.
Lentokone.
Onnettomuuskone oli 44-paikkainen Antonov An-24RV -potkuriturbiinikone, rekisteriltään RA-47302. Kone lensi ensilentonsa vuonna 1975 ja se oli varustettu kahdella Ivtšenko AI-24-moottorilla. Koneen omisti Angara Airlines, joka lensi onnettomuuslennon Tomskavialle.
Antonov An-24 -konetyypin valmistus lopetettiin vuonna 1979. Koneita on edelleen lentoliikenteessä Afrikassa ja entisen Neuvostoliiton maissa.
Onnettomuus.
Lento lähti Bogashevon lentoasemalta Tomskista kello 10.10 paikallista aikaa mukanaan 33 matkustajaa ja neljä miehistön jäsentä. Noin kello 11:48 koneesta ilmoitettiin toisen moottorin olevan tulessa. Miehistö päätti yrittää pakkolaskua läheiselle Nižnevartovskin lentoasemalle. Kone laskeutui kuitenkin Objokeen noin 60 kilometriä Nižnevartovskista itään lähelle Medvedevon kaupunkia. Onnettomuuspaikka sijaitsee noin 120 kilometriä lennon määränpäästä Surgutista itään. Kone kärsi onnettomuudessa pahoja vaurioita ja koko koneen peräsin repesi irti. Kone pysähtyi matalaan veteen ja täyttyi myös jonkin verran vedestä. Sää oli onnettomuushetkellä hyvä.
Reaktiot.
Venäjän presidentti Dmitri Medvedev määräsi kaikki onnettomuuskoneen kanssa samantyyppiset Antonovin valmistamat koneet lentokieltoon toistaiseksi. Hän määräsi samanlaisen kiellon myös Tupolevin valmistamille Tupolev Tu-134 -koneille kesäkuussa 2011, kun Petroskoin lentoaseman lähettyvillä tapahtui vakava lento-onnettomuus.
Günther Steines

Günther Steines (28. syyskuuta 1928 Pfalzel, Saksa – 3. kesäkuuta 1982 Mayen, Saksa) oli saksalainen yleisurheilija, joka kilpaili pääasiassa 800 metrin juoksussa.
Steines osallistui Helsingin kesäolympialaisiin 1952 kilpaillen sekä 800 metrin juoksussa että 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Hän selviytyi 800 metrin juoksussa finaaliin, jossa hän sijoittui kuudenneksi. Viestijuoksussa Steines sekä hänen joukkueeseensa kuuluneet Hans Geister, Heinz Ulzheimer ja Karl-Friedrich Haas saavuttivat pronssia.
Hans Geister

Hans-Günter Geister (28. syyskuuta 1928 Hamborn – 16. toukokuuta 2012 Krefeld) oli saksalainen yleisurheilija, joka kilpaili pääasiassa 400 metrin juoksussa.
Geister osallistui Helsingin kesäolympialaisiin 1952 kilpaillen sekä 400 metrin juoksussa että 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Hän selviytyi 400 metrin juoksussa välieriin asti, muttei selviytynyt loppukilpailuun. Viestijuoksussa Geister ja muut Saksan joukkueeseen kuuluneet Günther Steines, Heinz Ulzheimer ja Karl-Friedrich Haas saavuttivat pronssia.
Andamaanienhaukkapöllö

Andamaanienhaukkapöllö ("Ninox affinis") on pöllöihin kuuluva lintu.
Se on kotoperäinen Intiassa Andamaaneilla ja Nikobaareilla.
Sen luontaisia elinympäristöjä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät ja mangrovemetsät. Se on harvinaistumassa elinalueiden supistuessa ihmisasutuksen laajenemisen vuoksi. Kannan pienentyminen ei kuitenkaan liene kovinkaan nopeata, sillä laji sietää myös ihmisen muokkaamia ympäristöjä.
Paul ja Paula

Paul ja Paula on Heiner Carowin ohjaama itäsaksalainen elokuva vuodelta 1972. Elokuva valmistui aikana jolloin maassa tapahtui lievää vapautumista. Elokuvasta tuli hyvin suosittu sen poikkeuksellisuuden vuoksi. Sitä ei kuitenkaan esitetty televisiossa, eikä siitä kirjoitettu lehdistössä, mutta se muodostui ajan oloon kulttielokuvaksi. Ohjaus ei ole erityisen poikkeava, mutta tarina kuvaa koskettavasti epäsovinnaista rakkautta.
Paula on kaupassa töissä oleva vaatimattomasti elävä yksinhuoltaja, Paul on onnettomassa avioliitossa ja työskentelee virkamiehenä asemassa, joka rajoittaa hänen tekemisiään. Paul ja Paula tapaavat klubilla, ja syttyy romanssi. Vaikka elokuvan väitetään antavan DDR:stä liian länsimaisen kuvan, siellä toisaalta seurattiin populaarikulttuuria mahdollisuuksien mukaan. Elokuva ei ollut vallanpitäjien suosiossa, sillä siinä piikiteltiin heitä ja systeemiä ja toisaalta se sisälsi myös näitä ärsyttäviä länsimaisia sävyjä. Itse tarina oli kuitenkin ongelmallisin: sääntöjä rikkova rakkaus lietsoo anarkiaa. Elokuvan seksi on iloista ja intohimoista.
Elokuvassa on aikakauteen perehtyneelle avautuvia viittauksia. Elokuvan musiikki on Puhdys-nimisen yhtyeen, joka nousi elokuvan ansiosta DDR:n tunnetuimmaksi rockyhtyeeksi ja kiersi myös lännessä. Kriitikko kiittää päänäyttelijöiden osuvuutta rooleihinsa. Heistä Paulaa näyttelevä Angelica Domröse loikkasi 1980 länteen, samoin loikkasi Paulin roolin esittäjä Winfried Glatzeder, joka on näytellyt monissa saksalaissarjoissa. Loikkausten jälkeen elokuva katosi kokonaan levityksestä.
Willie Gault

Willie Gault (s. 5. syyskuuta 1960 Griffin) on yhdysvaltalainen yleisurheilija ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja.
Yleisurheilussa Gault juoksi pääasiassa pikamatkoilla. Hän voitti pronssia 110 metrin aidoissa 1983 MM-kilpailuissa ja oli yksi Yhdysvaltain kultaa maailmanennätysajalla (37,86) voittaneen pikaviestijoukkueen juoksijoista.
Vuonna 1983 Gault varattiin NFL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella Chicago Bearsiin. Hän pelasi laitahyökkääjänä ja voitti seurassa Super Bowl XX:n 1985. Gault pelasi Bearsissa vuoteen 1987 asti, minkä jälkeen hän edusti Los Angeles Raidersia 1988–1993.
Carl Fr. Junnelius

Carl Fredrik Junnelius (26. lokakuuta 1838 Oulu – 4. toukokuuta 1907 Turku) oli suomalainen kauppias, kunnallispoliitikko, kunnallisneuvos ja teollisuusmies.
Ura.
Junnelius kirjoitti ylioppilaaksi Oulun ruotsalaisesta lyseosta 1848. Oltuaan liikealalla Oulussa hän siirtyi 1855 Turkuun kirjanpitäjäksi Carl Magnus Dahlströmin liikkeeseen.
Oppivuosien jälkeen hän perusti vuonna 1870 tehdas- ja siirtomaatavaroiden liikkeen Turkuun Linnankatu 10:een. Hän osti vuonna 1888 yhdessä kunnallisneuvos G. A. Petreliuksen kanssa Ab. John Barker &amp; Co:n puuvillakehräämön. Hän oli vuonna 1874 myös Turun Kaakelitehdas Oy:n osakas. Junnelius omisti osan tynnyri- ja voiastiatehdasta nimeltä "Mekaniska tunnbinderiet". Hän oli useiden yritysten johtokunnan jäsen., muun muassa hevosraitiotieliikenteen aloittaneessa yhtiössä "Spårvägsaktiebolag i Åbo – Ratatieosakeyhtiö Turussa" Junnelius oli osakkaana Turun Kaakelitehtaassa, jossa hän toimi johtajana vuonna 1885.
Junnelius oli Turun kaupunginvaltuutettuna vuonna 1881.
Junnelius rakennutti 1889 Maarian Latokarin luodolle Turun ensimmäisen rautaisen paloöljysäiliön. ja vuonna 1900 hän rakennutti Turun Linnankatu 8:aan saksalaisen arkkitehdin Willy Oestin piirustusten mukaisen, jugendtyylisen kolmikerroksisen kivitalon, jonka julkisivutiilet tuotiin Ruotsista. Talo purettiin vuonna 1961 Turun taudin aikana.
Junneliuksen puoliso oli Bertha o.s. Kumlin ja heillä oli kuusi lasta.
Junnelius antoi huomattavia lahjoituksia eri tahoille. Hän lahjoitti muun muassa Barkerin tehtaan työväestön avustuskassaan sekä vastaperustetun Turun urheilupuiston rakentamiseen.
L.A. Connection

L.A. Connection on Rainbow-yhtyeen kappale ja single vuonna 1978 ilmestyneeltä albumilta "Long Live Rock 'n' Roll". Se ylsi Britannian listalla sijalle 40. Kappaleen kirjoittivat yhteistyössä Ritchie Blackmore ja Ronnie James Dio, kuten suurimman osan "Long Live Rock 'n' Rollin" materiaalista. Kappaleessa yhtyeen on sanottu ottaneen vaikutteita Bad Company -yhtyeen musiikista.
Kappaleen riffiä kierrätettiin myöhemmin Rainbow’n kappaleessa ”Tite Squeeze” (1982) sekä kitaristi Ritchie Blackmoren toisen yhtyeen, Deep Purplen, kappaleessa ”One Man’s Meat” (1993). 
Laulun aihe.
Rumpali Cozy Powellin mukaan kappale kertoo yhtyeen kosketinsoittaja Tony Careysta, joka erosi yhtyeestä kesken "Long Live Rock 'n' Roll"-albumin levytystä:
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Jerzy Pietrzyk

Jerzy Pietrzyk (s. 17. huhtikuuta 1955 Varsova) on puolalainen pikajuoksija, jonka päämatka oli 400 metrin juoksu. Hän edusti seuratasolla Górnik Zabrzea ja Gwardia Warszawaa.
Pietrzyk voitti junioreiden Euroopan-mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa Duisburgissa 1973 ajalla 50,07. Rooman universiadeissa 1975 hän voitti 400 metrin juoksun ajalla 46,26 ja lisäksi Puola voitti 4 × 400 metrin viestin. 
Pietrzyk juoksi Montrealin olympialaisissa 1976 ankkuriosuuden Puolan hopeajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. 400 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa hän karsiutui välierissä ennätyksellään 45,65. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän selviytyi 400 metrin loppukilpailuun, muttei osallistunut siihen. Moskovan olympialaisissa 1980 hän karsiutui 400 metrin ja 4 × 400 metrin alkuerissä.
Koodausteoria

Koodausteoria on koodausta käsittelevä matematiikan haara. Koodaus on lähteen ja kohteen välisessä tiedonsiirrossa tapahtuva toiminto. Koodaus lisää lähetettävään dataan tietoa, jonka avulla kohde voi havaita ja korjata
dataan lähteen ja kohteen välillä (kanavassa) ilmaantuneita bittivirheitä. Dataan lisätty virheen havaitsemistieto ja korjaamistieto on redundanssia. Koodauksia on useita, esimerkiksi lineaariset koodit (Hamming-koodi), sykliset koodit (CRC, Golay-koodi), BCH-koodit (Reed-Solomon-koodi) ja konvoluutiokoodaus. Koodausteoria on lähellä informaatioteoriaa, signaalinkäsittelyä ja tietoliikennetekniikkaa. Koodausteoriaa sovelletaan digitaalisissa tiedonsiirtojärjestelmissä, esimerkiksi GSM/3G/4G-puhelimissa ja ADSL/kaapelimodeemeissa. Virheiden määrä suhteessa virheettömiin bitteihin (Bit Error Rate, BER) pienenee, kun käytetään koodausta. Koodaus tapahtuu lähteessä (lähetin) ja koodauksen purku eli dekoodaus tapahtuu kohteessa (vastaanotin). Koodaus lisää informaatioon bittejä ja dekoodaus poistaa nämä bitit ja jättää alkuperäiset bitit jäljelle.
Digitaalinen tiedonsiirtojärjestelmä koostuu lähteestä (datalähde -&gt; lähdekoodaus -&gt; kanavakoodaus -&gt; modulaatio), kanavasta ja kohteesta (demodulaatio -&gt; kanavadekoodaus -&gt; lähdedekoodaus -&gt; datakohde). Koodausteorian koodaus tapahtuu kanavakoodausvaiheessa ja dekoodaus kanavadekoodausvaiheessa.
McLaren MP4-26

McLaren MP4-26 on britannialaisen McLaren -tallin käyttämä auto kaudella 2011. Tallin kuljettajina toimivat Lewis Hamilton ja Jenson Button. Auto julkistettiin 4. helmikuuta 2011 Berliinin Potsdamer Platzilla puoliksi kasattuna, minkä tarkoituksena oli saada kuljettajat ja McLarenin järjestämän kilpailun voittajat osallistumaan auton kokoamiseen mekaanikkojen kanssa.
Kaarikulmumittari

Kaarikulmumittari ("Idaea straminata") on melko yleinen yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Siipien pohjaväri on kellertävän ruskea ja siipiä peittävät erittäin pienet mustat pisteet, joita on varsinkin lähellä perhosen vartaloa. Sisempi ja ulompi poikkijuova ovat vain hieman pohjaväriä tummempia ja erottuvat yleensä vain heikosti. Ulompi poikkiviiru kaartuu etusiiven etuosassa vain vähän. Siiven tyviosan tyvipoikkiviiru puuttuu useimmiten kokonaan. Siipien ulkosyrjää kiertää ohut tumma viiru ja sekä etu- että takasiivessä on musta diskaalitäplä. Siipiväli 24–28 mm.
Samannäköisiä lajeja ovat muutamat muutkin kulmumittarit, erityisesti mutkakulmumittari ("Idaea aversata") ja pistekulmumittari ("Idaea deversaria").
Levinneisyys ja lentoaika.
Kaarikulmumittarin levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki aina Itä-Aasiaan saakka. Laji elää Suomessa Keski-Lappiin saakka, joskin se on pohjoisessa selvästi harvinaisempi. Lentoaika on kesäkuun lopulta elokuun loppupuoliskolle. Lajilla voi olla harvinainen toinen sukupolvi syys-lokakuussa.
Elinympäristö ja elintavat.
Hämärässä lentävä laji, joka tulee helposti valolle. Tyypillinen elinympäristö on kuiva, hiekkapohjainen maasto, jossa on harvaa kasvillisuutta, mutta lajiin voi törmätä myös niityillä, puistoissa ja puutarhoissa. Keskenkasvuinen toukka talvehtii.
Ravintokasvi.
Toukka on polyfagi ja elää monien eri kasvilajien kuihtuneilla lehdillä. erityisesti kuitenkin voikukilla ("Taraxacum") ja ratamoilla ("Plantago").
Tamminen

Tamminen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkiöillä:
Kuvitteellisia henkilöitä.
Tamminen on myös HKScanin tuotemerkki.
USS Ethan Allen (SSBN-608)

USS Ethan Allen (runkonumero SSBN-608) oli Yhdysvaltain laivaston Ethan Allen -luokan strateginen ydinsukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin General Dynamics Electric Boat Divisionilta Grotonista Connecticutista, missä köli laskettiin 14. syyskuuta 1959. Alus laskettiin vesille 22. marraskuuta 1960 kumminaan Ethan Allenin jälkeläinen rouva Robert H. Hopkins ja liitettiin laivastoon 8. elokuuta 1961 ensimmäisinä päälliköinään P. L. Lacy Jr. ja W. W. Behrens Jr. 
Palvelus.
Alus poistettiin käytöstä 31. maaliskuuta 1983 ja romuttaminen saatiin päätökseen 30. heinäkuuta 1999.
Fiktiossa.
"USS Ethan Allen" esiintyy Tom Clancyn kirjassa "Punaisen lokakuun metsästys".
Hispania F111

Hispania F111 oli espanjalaisen Hispania -tallin käyttämä auto kaudella . Ensimmäiset luonnokset autosta julkaistiin helmikuussa 2011, mutta varsinainen auton julkistaminen tapahtui Barcelonan talvitesteissä 11. maaliskuuta 2011. Tallin kuljettajina toimivat Narain Karthikeyan, Vitantonio Liuzzi ja Daniel Ricciardo.
Tallilla oli vaikeuksia auton talvitestien kanssa, kun talli päätti jättää Jerezin testiajankohdan väliin keskittyäkseen Italiassa järjestettyihin mainoskuvauksiin. Barcelonan testeissä autolla ei voinut ajaa, koska uudet kehitysosat eivät läpäisseet tullitarkastusta. Kauden avauskilpailussa kuljettajat eivät päässeet ajamaan kunnollisia aikakierroksia perjantain vapaissa harjoituksissa ja lauantain aika-ajoissa molemmat kuljettajat karsiutuivat 107 % säännön vuoksi eivätkä saaneet erityislupaa FIA:lta. Malesiassa molemmat autot pääsivät kilpailuun, mutta keskeyttivät. Monacossa kuljettajat pääsivät jälleen tuomariston päätöksellä osallistumaan kilpailuun, vaikka olivat rikkoneet autonsa vapaissa harjoituksissa eivätkä pystyneet siten ajamaan kierrostakaan aika-ajoissa.
Liuzzin ajama kolmastoista sija kostealla kelillä Kanadassa oli tallin paras sijoitus kauden aikana. Britanniassa talli vaihtoi Karthikeyanin Ricciardoon, koska kilpailijatalli Red Bull halusi testata testikuljettajansa ajotaitoja. Kilpailussa Ricciardo oli yhdeksästoista ja jäi kolmella kierroksella voittajasta. Intian osakilpailussa Liuzzi korvattiin Karthikeyanilla, joka oli toiminut poissaolonsa aikana tallin testikuljettajana.
Autolla ei kerätty kauden aikana yhtään MM-pistettä ja edellisen kauden tavoin talli sijoittui yhdenneksitoista häviten jälleen Team Lotukselle, mutta voittaen Marussia Virginin.
Painoasiain ylihallitus

Painoasiain ylihallitus oli vuosina 1865–1919 toiminut suomalainen keskusvirasto, joka valvoi ennakkosensuuria Suomessa. Sen edeltäjä oli vuosina 1828–1865 toiminut Sensuuriylihallitus.
Viraston tehtävä oli ennaltaehkäistä kielletyn tai sopimattoman materiaalin julkaiseminen ennakkotarkistamalla kaikki Suomessa julkaistu tai maahan tuotu kirjallisuus sekä valvomalla kirjastoja ja kirjakauppoja. Sillä oli painoasiamiehiä eli sensoreita kaikissa kaupungeissa, joissa sijaitsi kirjapainoja tai joissa julkaistiin sanomalehtiä. Kaikkeen julkaisutoimintaan sekä kirjakauppojen ja -painojen perustamiseen tuli pyytää Painoasiain ylihallituksen lupa, ja se myös rankaisi mahdollisista rikkomuksista.
Ennakkosensuuri ei koskenut tieteellisiä tai virallisluontoisia julkaisuja eikä viittä painoarkkia laajempia teoksia, mutta niitä voitiin asettaa julkaisukieltoon jälkeenpäin, jos niiden sisältö osoittautui sopimattomaksi.
Painoylihallituksen valtuuksia supistettiin vuonna 1891 siirtämällä uusien julkaisulupien myöntäminen Suomen kenraalikuvernöörille. Jo vuodesta 1885 alkaen kenraalikuvernöörillä oli ollut oikeus lakkauttaa sanomalehtiä. Vuonna 1899 kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov perusti lisäksi painoylihallituksen rinnalle ”sensuurikomiteana” tunnetun neuvottelukunnan, jonka oli määrä tarkistaa sensuuriviranomaisten sallimia julkaisuja, sillä Bobrikovin mielestä suomalaiset sensorit olivat liian sallivia. Bobrikovin kautena sensuurikomitea tosiasiassa johti sensuuria Suomessa.
Historia.
Ennakkosensuuri oli Suomessa lakkautettuna vuodet 1865–1867, mutta käynnistyttyään uudelleen se kuului Painoasiain ylihallituksen valvontaan. Vuoden 1919 painovapauslaki kielsi ennakkosensuurin lopullisesti, jolloin viraston toiminta päättyi ja painovapauden valvonta siirtyi oikeusministeriölle.
Simone Collio

Simone Collio (s. 27. joulukuuta 1979 Cernusco sul Naviglio, Milano) on italialainen pikajuoksija, jonka päämatka on 100 metrin juoksu.
Ateenan olympialaisissa 2004 Collio selviytyi puolivälieriin 100 metrin juoksussa. Sisäratojen MM-kilpailuissa 2004 Collio oli 60 metrin finaalissa seitsemäs ajalla 6,60 sekuntia. Seuraavana vuonna hän oli samalla matkalla sisäratojen EM-kilpailujen finaalissa viides ajalla 6,66. Helsingin MM-kilpailuissa 2005 sekä Osakan MM-kilpailuissa 2007 Collio jäi puolivälieriin 100 metrillä. Sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 Collio selviytyi välieriin 60 metrillä. Pekingin olympialaisissa 2008 Collio jäi 100 metrin juoksussa puolivälieriin. Sisäratojen EM-kilpailuissa 2009 hän jäi 60 metrillä alkueriin. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Collio jäi alkueriin 100 metrillä. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Collio selviytyi 100 metrin finaaliin, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi. Samoissa kisoissa Collio otti hopeaa Italian 4×100 metrin viestijoukkueessa. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui välierissä 60 metrillä. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Collio selviytyi 100 metrin finaaliin, jossa hänet hylättiin vilppilähdön vuoksi.
Collio avioitui syyskuussa 2013 bulgarialaisen pikajuoksijan Ivet Lalovan kanssa.
USS George Washington (SSBN-598)

USS George Washington (runkonumero SSBN-598) oli Yhdysvaltain laivaston George Washington -luokan strateginen ydinsukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin General Dynamics Electric Boat Divisionilta Grotonista Connecticutista, missä köli laskettiin 1. marraskuuta 1958 nimellä "USS Scorpion (SSN-589)". Aluksen runkoa pidennettiin lisäämällä siihen ohjusosasto ja alus nimettiin uudelleen "USS George Washingtoniksi". Alus laskettiin vesille 9. kesäkuuta 1959 kumminaan Robert B. Andersonin puoliso ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 30. joulukuuta ensimmäisenä päälliköinään James B. Osborn ja John L. From Jr.
Palvelus.
Ensimmäisenä uuden luokan ballistisin ohjuksin varustettuna aluksena "George Washington" lähti 28. kesäkuuta 1960 Grotonista Cape Canaveraliin Floridaan, jossa siihen siirrettiin kaksi kiinteää polttoainetta käyttävää Polaris-ohjusta. Aluksen siirryttyä Atlantin ohjuskoeampuma-alueelle mukanaan tarkkailijana Polaris-sukellusveneohjelman johtaja kontra-amiraali William Raborn se teki 20. heinäkuuta ensimmäisen onnistuneen Polaris-ohjuksen laukaisun pinnan alta.
Alus sai koeajot päätökseen 30. elokuuta, jonka jälkeen se siirrettiin telakalle havaittujen vikojen korjaamiseksi. Alus palasi palvelukseen 28. lokakuuta siirtyen Charlestoniin Etelä-Carolinaan kuormatakseen ensimmäisen kerran kaikki 16 Polaris-ohjusta, minkä jälkeen se oli valmis ensimmäiseen operatiiviseen purjehdukseen.
Alus saapui 21. tammikuuta 1961 New Londoniin Connecticutiin. Aluksen miehistö vaihdettiin ja se lähti 14. helmikuuta takaisin merelle. Alus saapui 25. huhtikuuta Holy Lochiin Skotlantiin, josta käsin se teki useita partiomatkoja, kunnes se palasi polttoaineen vaihtoon 1964 Electric Boat Companylle Grotoniin.
Palattuaan palvelukseen 1965 alus jatkoi partiomatkojaan ja se palveli tehtävässä seuraavat parikymmentä vuotta. Alus poistettiin palveluksesta 24. tammikuuta 1985 ja se siirrettiin Puget Soundin laivastontelakalle Bremertoniin Washingtoniin romutettavaksi. Sen kierrätys saatiin päätökseen 30. syyskuuta 1998.
Oravikoski

Oravikoski on kylä ja taajama Leppävirralla. Oravikoskelta on matkaa Leppävirran keskustaan 13 kilometriä ja Kuopioon 40 kilometriä. Oravikoskella on kyläkauppa nimeltä Riimin Rysä, jonka yhteydessä on myös kirpputori ja Riimin Lohen myynti. 
Oravikoskella toimi vuosina 1959–1987 Outokumpu Oy:n Kotalahden nikkelikaivos. Kaivosalue oli 200 ha laajuinen ja siellä oli 77 m korkea tornikompleksi.
USS Lafayette (SSBN-616)

USS Lafayette (runkonumero SSBN-616) oli Yhdysvaltain laivaston Lafayette-luokan ballistisin ohjuksin varustettu ydinsukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin General Dynamicsilta Grotonista Connecticutista, missä köli laskettiin 17. tammikuuta 1961. Alus laskettiin vesille 8. toukokuuta 1962 kumminaan Jacqueline Kennedy ja otettiin seuraavana vuonna 23. huhtikuuta palvelukseen ensimmäisinä päälliköinään Patrick J. Hannifin ja James T. Strong.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta ja alusluettelosta 12. elokuuta 1991. Aluksen romutus saatiin päätökseen 25. helmikuuta 1992.
NGC 185

NGC 185 on kääpiösferoidigalaksi Kassiopeian tähdistössä. Se kuuluu Paikalliseen ryhmään ja on Andromedan galaksin satelliittigalaksi. NGC 185:N löysi William Herschel 30. marraskuuta 1787. Ensimmäiset kuvat siitä otti James Keeler vuosina 1898-1900. Vuonna 1999 tehtiin tutkimus tähtien syntyhistoriasta galaksissa.
Tosin kuin useimmat vastaavanlaiset galaksit, NGC 185:ssä on useita nuoria tähtiä, ja tähtien syntynopeus on pysynyt suhteellisen korkeana lähimenneisyyteen asti. NGC 185:llä arvellaan olevan aktiivinen ydin.
USS Los Angeles (SSN-688)

USS Los Angeles (runkonumero SSN-688) oli Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 8. tammikuuta 1972. Se laskettiin vesille 6. huhtikuuta 1974 kumminaan Anne M. Armstrong ja liitettiin laivastoon 13. marraskuuta 1976 ensimmäisenä päällikkönään John E. Christensen. 
Palvelus.
Alus saapui 20. tammikuuta 2010 Los Angelesin satamaan jäähyväisvierailulle, joka samalla aloitti neljännettoista Los Angelesin laivastopäivät. Aluksen käytöstä poistoa juhlistettiin 23. tammikuuta San Pedrossa. Se sijoitettiin 1. helmikuuta reserviin ja vasta 3. helmikuuta alus virallisesti poistettiin käytöstä 34 vuoden jälkeen.
USS Baton Rouge

USS Baton Rouge (runkonumero SSN-689) oli Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 18. marraskuuta 1972. Alus laskettiin vesille 26. huhtikuuta 1975 kumminaan F. Edward Hebertin puoliso ja liitettiin laivastoon 25. kesäkuuta 1977 ensimmäisenä päällikkönään Thomas C. Maloney.
Palvelus.
Palvelukseenotettaessa alus liitettiin 1. sukellusvenelaivueeseen () Norfolkin laivastotukikohtaan, missä se aloitti vastaanottotestit. Alus lähti 5. heinäkuuta Hampton Roadsiin ollen koulutettavana Uuden Englannin rannikolla. Alus palasi 29. heinäkuuta Norfolkiin, jossa se siirrettiin telakalle testeissä havaittujen vikojen ja puutteiden korjaamiseksi.
Palveluskäyttöön palattuaan alus osallistui elo-syyskuussa SUBASWEX-77 harjoitukseen, josta se palasi Norfolkiin 9. syyskuuta. Alus lähti 12. syyskuuta etelään Exumanlahdelle testaamaan kaikumittaintaan sekä asejärjestelmätesteihin Port Evergladesiin Floridaan. Testien päätyttyä alus palasi Norfolkiin 7. lokakuuta. Vietettyään Floridassa vielä toisen testijakson marraskuussa se palasi Norfolkiin 23. marraskuuta, mistä se aloitti ensimmäisen varsinaisen partiomatkansa 29. marraskuuta.
Alus kiinnittyi 5. tammikuuta 1978 "USS L. Y. Spearin" kylkeen, mistä se lähti 24. tammikuuta Port Evergladesiin. Aluksella tehtiin lisää koeajoja ennen paluuta Norfolkiin helmikuun alussa. Alus siirrettiin 20. helmikuuta Newport News Shipbuilding and Dry Dock Companylle, missä korjattiin koeajoissa havaitut ongelmat. Se vapautui telakalta 28. elokuuta aloittaen koeajot. Syyskuussa alus siirrettiin New Londonin sukellusvenetukikohtaan Connecticutiin, missä miehistö valmistautui ensimmäiseen ulkomaille suuntautuvaan partiomatkaan.
Alus palasi Norfolkiin, missä se oli lokakuun alun. Alus lähti 19. lokakuuta Yhdysvaltain 6. laivaston mukana Välimerelle, missä se teki 1. marraskuuta ensimmäisen laivastovierailunsa La Maddalenaan Sardiniassa. Se kävi myös La Speziassa Italiassa sekä osallistui erilaisiin sukellusveneidentorjuntaharjoituksiin talvella 1978-1979, kunnes alus palasi maaliskuussa 1979 Norfolkiin.
Keväällä miehistön lepojakson jälkeen alus palasi normaalipalvelukseen, mihin sisältyi kaksi sukellusveneidentorjuntaharjoitusta sekä laivastovierailuja Fort Lauderdalen ja Halifaxin välillä. Heinäkuussa alus siirrettiin 8. sukellusvenelaivueeseen, vaikka se olikin edelleen Norfolkissa. Syys-lokakuussa alus osallistui Naton pääsotaharjoitukseen operaatio Ocean Safariin, jossa se toistamiseen ylitti Atlantin vieraillen Rotterdamissa. Harjoituksen päätyttyä alus palasi Norfolkiin, missä se oli vuoden 1979 lopun satamassa.
Alus poistettiin käytöstä 13. tammikuuta 1995 ja laivaston alusluettelosta vielä samana päivänä. Aluksen romutus saatiin päätökseen 30. syyskuuta 1997.
USS Philadelphia (SSN-690)

USS Philadelphia (runkonumero SSN-690) oli Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin 8. tammikuuta 1971 General Dynamics Electric Boat Divisionilta Grotonista Connecticutista, missä rakentaminen aloitettiin 12. elokuuta 1972. Alus laskettiin vesille 19. lokakuuta 1974 ja otettiin palvelukseen 25. kesäkuuta 1977.
Palvelus.
Aluksen viimeinen miehistön jäsen vapautettiin palveluksesta 29. kesäkuuta 2011, mikä samalla poisti aluksen virallisesti käytöstä. Alus hinattiin kesäkuussa 2012 romutettavaksi.
Beatrice Utondu

Beatrice Utondu (s. 23. marraskuuta 1969) on nigerialainen entinen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili pikajuoksussa ja pituushypyssä.
Utondu voitti vuonna 1987 Afrikan kisoissa kultaa pituushypystä tuloksellaan 645 cm, mutta karsiutui saman vuoden MM-kisoissa 1987 hypättyään 617 sentin päähän lankusta. Hän voitti pituushypyssä hopeaa sekä Afrikan-mestaruuskilpailuissa 1989 että Kansainyhteisön kisoissa 1990, joissa hän hyppäsi myötätuuleen tuloksen 665.
Utondu sai vuoden 1991 Afrikan kisoissa hopeamitalin sekä 100 metriltä että pituushypystä ja pääsi välieriin saakka Tokion MM-kisoissa samana vuonna. Hän osallistui vuonna 1992 Barcelonan olympialaisiin, jotka jäivät myös hänen ainoiksi olympiakisoikseen. Utondu juoksi siellä 100 metrillä välieriin asti ja oli mukana maansa pronssia voittaneessa 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Vuonna 1993 hän voitti 100 metrin Afrikan-mestaruuden ja sai samalta matkalta universiadeissa pronssia. Utondu juoksi samana vuonna myös sisäratojen MM-kilpailuissa, joissa hän putosi alkuerissä 60 metrillä. Hän voitti Afrikan-mestaruuskilpailuissa 1993 toisen hopeamitalinsa pituushypystä tuloksellaan 644 cm.
Ennätykset.
"Lähde: IAAF" 
Lähteet.
USS Memphis (SSN-691)

USS Memphis (runkonumero SSN-691) oli Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 23. kesäkuuta 1973. Se laskettiin vesille 3. huhtikuuta 1976 ja liitettiin laivastoon 17. joulukuuta 1977.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 8. sukellusvenelaivueeseen Norfolkin laivastotukikohtaan Virginiassa. Se lähti kesäkuussa 1979 ensimmäiselle partiomatkalleen. Alus päätti maailmanympärimatkansa maaliskuussa 1981 operoituaan sekä Yhdysvaltain 6. että 7. laivastossa. Alus poistettiin käytöstä 1. huhtikuuta 2011.
USS Omaha (SSN-692)

USS Omaha (runkonumero SSN-692) oli Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin General Dynamics Electric Boat Divisionilta Grotonista Connecticutista, missä köli laskettiin 27. tammikuuta 1973. Se laskettiin vesille 21. helmikuuta 1976 ja liitettiin laivastoon 11. maaliskuuta 1978. 
Palvelus.
Alus poistettiin käytöstä 5. lokakuuta 1995.
USS Cincinnati (SSN-693)

USS Cincinnati (runkonumero SSN-693) oli Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene. Alus oli palveluksessa heinäkuusta 1978 heinäkuuhun 1996.
Valmistus.
Alus tilattiin Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 6. huhtikuuta 1974. Se laskettiin vesille 19. helmikuuta 1977 ja liitettiin laivastoon 11. maaliskuuta 1978.
Palvelus.
Alus poistettiin käytöstä 29. heinäkuuta 1996.