tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pierre Bonaparte

Pierre Napoléon Bonaparte (11. lokakuuta 1815 Rooma, Italia – 7. huhtikuuta 1881 Versailles, Ranska) oli Lucien Bonaparten poika ja ranskalainen prinssi.
Pierre Bonaparte osallistui vuonna 1831 Romagnan kapinaan ja sen jälkeen Amerikassa Kolumbian sisäiseen konfliktiin. Palattuaan Italiaan hänet vangittiin poliisin taposta, mutta tuomio lievennettiin armahduksella maastakarkotukseksi. Ranskassa hänet valittiin helmikuun vallankumouksen jälkeen 1848 kansalliskokoukseen Korsikan edustajana, jolloin hän julistautui tasavaltalaiseksi. Serkkunsa Louis-Napoleon Bonaparten kaapattua vallan joulukuussa 1851 hän kuitenkin teki sovinnon tämän kanssa. Pierrestä tuli prinssi toisessa keisarikunnassa, ja hän sai suuren eläkkeen, mutta tasavaltalaiset hylkäsivät hänet, eikä keisariserkku luottanut häneen hänen menneisyytensä vuoksi. Hänellä ei ollut merkittävää vaikutusvaltaa keisarikunnan aikana.
Tammikuussa 1870 Pierre Bonaparte riitautui toimittaja Paschal Grousset’n kanssa ja tuli ampuneeksi toimittaja Victor Noirin, joka toimitti hänelle Grousset’n puolesta kutsua kaksintaisteluun. Tapaus nostatti paljon koko keisarikuntaa vastaan suuntautunutta poliittista kuohuntaa. Tapausta käsitellyt erityistuomioistuin Toursissa vapautti Bonaparten murhasyytteestä. Keisari kuitenkin määräsi hänet lähtemään maasta, ja hän asettui joksikin aikaa Englantiin, mutta palasi myöhemmin takaisin Ranskaan.
Luettelo Turun julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Turun julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Turun puistoissa, kaduilla ja aukioilla olevat pysyvät julkiset taideteokset ja muistomerkit. Turussa on lähes sata kaupungin taidekokoelmaan kuuluvaa ulkoveistosta ja ympäristötaideteosta.
Luettelossa olevat teokset voivat joko kuulua Turun museokeskuksen kokoelmiin tai olla julkisilla paikoilla olevia liikelaitosten, yritysten, valtion ja yksityisten omistamia. 
Turkuun on liitetty Maarian, Paattisten ja Kakskerran kunnat.
Julkinen taide Turussa.
Suomen vanhin henkilömonumentti, C. E. Sjöstrandin suunnittelema "Henrik Gabriel Porthanin patsas" paljastettiin Turun Porthaninpuistossa vuonna 1864. Sjöstrand suunnitteli teoksen Roomassa ja se valettiin Münchenissä. Henkilöä esittävän pronssiveistoksen lisäksi teoksen graniittijalustassa on Porthanin elämänhistoriasta kertova kuvaohjelma ja kirjoituksia. Muita Turun vanhoja patsaita ovat Walter Runebergin "Erik Julin" (1873) ja "Pietari Brahe" (1886), jonka toinen, hieman pienempi versio paljastettiin Raahessa samana vuonna. Ensimmäinen kaupungin omin varoin hankkima julkinen teos on Wäinö Aaltosen "Lilja" (1928).
Anja Ahon "Lapset" (1959) on ensimmäinen naispuolisen kuvanveistäjän tekemä julkinen veistos Turussa.
Kansainvälistä nykytaidetta toi Turkuun Pro Cultura -säätiön ympäristötaideprojekti. Mario Merzin "Fibonacci Sequence 1–55" on valoteos, joka sijaitsee Turku Energia Oy:n voimalaitoksen savupiipun kyljessä. Vuonna 1994 paljastetussa teoksessa neonvaloputkista koostuu Fibonaccin sarjan kymmenen ensimmäistä lukua. 
Ympäristötaideprojekti toi myös Suomen ensimmäiset maisemapylväät, jotka ovat Turun Hirvensalossa. Vuonna 1995 nousseet "Keltanokat" suunnitteli Antti Nurmesniemen toimisto.
Turkuun ovat muistopatsaan tai -merkin saaneet muun muassa piispa Mikael Agricola, poliitikko Adolf Ivar Arwidsson, kensaalikuvernööri Pietari Brahe, jalkaväenkenraali Adolf Ehrnrooth, taidemaalari Robert Wilhelm Ekman, kansalaisoikeusmies Mahatma Gandhi, kauppaneuvos Erik Julin, kirjailija Aleksis Kivi, presidentti Mauno Koivisto, marsalkka Mannerheim, juoksija Paavo Nurmi, jääkärieversti Heikki Nurmio, liikemies G. A. Petrelius, akatemian professori Henrik Gabriel Porthan, tehtailija Fredric von Rettig, kirjailija Fredrika Runeberg, opiskelijakolmikko J. L. Runeberg, Elias Lönnrot ja J. V. Snellman, moottoripyöräilijä Jarno Saarinen, luonnotieteilijä ja tutkimusmatkailija Herman Spöring nuorempi, runoilija Josef Julius Wecksell, taidemaalari Victor Westerholm ja kuninkaat Juhana III ja Kustaa II Aadolf.
Taideteokset ja muistomerkit.
 Tässä luettelossa on 244 kohdetta.
Eduardo De Filippo

Eduardo De Filippo (24. toukokuuta 1900 Napoli – 31. lokakuuta 1984 Rooma) oli italialainen näytelmäkirjailija, näyttelijä ja elokuvaohjaaja.
De Filippo oli kuuluisan napolilaisen näyttelijän ja ohjaajan Eduardo Scarpettan avioton lapsi. Myös hänen veljensä Peppino ja siskonsa Titina olivat näyttelijöitä ja näytelmäkirjailijoita. De Filippo työskenteli näyttelijänä teatterissa ja teki ensimmäisen elokuvaroolinsa Mario Bonnardin elokuvassa "Tre uomini in frak" ("Varastettu ääni", 1933). Hän esiintyi sisarustensa kanssa omiin näytelmiinsä perustuneissa elokuvissa ja teki vuonna 1939 ensimmäisen ohjaustyönsä "In campagna è caduta una stella".
Toisen maailmansodan jälkeen De Filippo yhdisti napolilaisteatterin perinteitä italialaiseen neorealismiin omiin näytelmiinsä perustuneissa elokuvissa, joista parhaita ovat "Napoli milionaria" (1950), "Filumena Marturano" (1951) ja "Questi fantasmi" ("Kummittelua italialaisittain", 1954). Federico Fellinin kertomukseen perustuva "Fortunella – ruhtinatar laitakadulta" ("Fortunella", 1958) oli De Filippon viimeinen merkittävä ohjaustyö. 1960-luvun puolivälin jälkeen hän palasi teatteriin ja ohjasi näytelmiään televisioon.
M/S AIDAbella

M/S AIDAbella on saksalais-amerikkalaisen AIDA Cruises -varustamon Sphinx-luokan risteilyalus. Se valmistui Saksan Papenburgissa Meyer Werftin telakalta vuonna 2008. Aluksen pituus on 251,89 metriä, leveys 32,2 metriä ja suurin syväys 7,5 metriä. Laivan koneet tuottavat 36 000 kilowatin tehon ja 21,8 solmun enimmäisnopeuden. Kansia aluksella on 14 ja hyttejä 1 025.
"AIDAbellan" sisaralukset ovat "AIDAblu", "AIDAdiva", "AIDAluna", "AIDAmar", "AIDAsol" ja "AIDAstella".
Käyttöhistoria.
Valmistus.
Alus tilattiin 1. elokuuta 2005 Meyer Werftiltä Papenburgista Saksasta. Sen köli laskettiin 10. maaliskuuta 2007 telakkanumerolla S.666, ja alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 19. lokakuuta. Alus kastettiin 23. huhtikuuta 2008 ja se luovutettiin tilaajalle, joka maksoi siitä 377 388 900 Yhdysvaltain dollaria. "AIDAstella" on viides seitsemästä rakennetusta Sphinx-luokan risteilijästä.
Aluksen voimanlähteenä on neljä saksalaisen Caterpillar Motoren GmbH &amp; Co KG -yhtiön toimittamaa 9M43C-dieselmoottoria, jotka pyörittävät neljää 9 000 kilowatin generaattoria. Nämä on kytketty kahteen 12 500 kilowatin sähkömoottoriin, jotka pyörittävät kahta potkureihin kytkettyä akselia 130 kierrosta minuutissa. Voimanlähteen kokonaisteho on 36 776 kilowattia, millä alus kykenee saavuttamaan 21,8 solmun nopeuden.
Palvelus.
Alus oli vuodenvaihteen 2013–2014 Karibialla.
Suraiya

Suraiya Jamaal Sheikh (15. kesäkuuta 1929 Gujranwala – 31. tammikuuta 2004 Mumbai), tunnettiin etunimellään Suraiya, oli intialainen näyttelijä ja laulaja, joka työskenteli hindinkielisissä elokuvissa. Hän oli suosionsa huipulla 1940-luvun lopussa ja 1950-luvun alussa. Suraiya lopetti uransa vuonna 1963, eikä sen jälkeen juurikaan esiintynyt julkisuudessa.
Cincinnati Cyclones

Cincinnati Cyclones on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Cincinnatista Ohiosta. Se pelaa ECHL-liigaa. Cyclonesin ECHL-joukkue toimii NHL-seura Toronto Maple Leafsin ja AHL-seura Toronto Marliesin farmijoukkueena. Suomalaisista hyökkääjä Janne Ojanen ja maalivahti Jani Hurme ovat edustaneet seuraa.
Historia.
Seuran historia alkaa vuonna 1995 Kentuckyn Louisvillestä, kun joukkue toimi siellä RiverFrogsina. Kolmen vuoden jälkeen joukkue muutti Miamiin ja siellä joukkue tunnettiin Miami Matadorina. Yksinkertaisen kauden jälkeen Floridassa, joukkueen osti Alabamalainen sijoitusryhmä ja seura siirrettiin ei-aktiiviseen tilaan, sillä uudet omistajat halusivat siirtää joukkueen parempaan kaupunkiin. IHL-sarjan loppumisen jälkeen sama alabamalainen sijoitusryhmä osti IHL:ssä toimineen Cinninnati Cyclonesin oikeudet, ja näin ollen ECHL:ssä pelannut joukkue siirrettiin Cincinnatiin ja siitä tehtiin Cyclones.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"(Tilanne 16. marraskuuta 2025)" 
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Fort Wayne Komets

Fort Wayne Komets on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Fort Waynestä, Indianasta. Seura pelaa ECHL-liigaa. Suomalaisista Hannu Kamppuri, Mike Vaskivuo, Tero Lehterä ja Jani Honkanen ovat edustaneet seuraa.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"(Tilanne 15. marraskuuta 2025)"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Konniveden Haukkavuoren kalliomaalaus

Konniveden eli Kelloniemen Haukkavuoren kalliomaalaus sijaitsee Konnivedellä Iitissä Kymenlaaksossa. Se muodostaa yksinäinen hirveä esittävä kuvio, johon on viitattu monesti kalliomaalauksia käsittelevissä teksteissä. Maalauksen löysi Timo Miettinen vuonna 1976.
Sijainti.
Maalaus sijaitsee kalliossa Konniveden eteläosan länsirannalla lahdessa, joka pistää ylös pohjoiseen. Paikka on suunnilleen puolessavälissä Heinolaa ja Iittiä. Kallio aukeaa itään ja on louhikkoinen. Maalaus sijaitsee kalliosta irronneen lohkateen takana.
Maalaus.
Maalauksessa esiintyy vain yksi selkeä hirveä esittävä kuvio. Hirvi on maalattu täyteisesti ja sen jalat on taivutettu eläimen alle kuin laukkaavaan asentoon. Vaikutelma on kaunis, luonteva ja jopa realistinen. Kuvion koko on 28×27 senttimetriä. Kalliossa on muitakin kuvion katkelmia, mutta ne ovat heikkoja.
Hirvi katsoo oikealle kohti kalliossa olevaa pystyhalkeamaa. Maalauskohta on sateelta suojassa ja on siksi niin hyvin säilynyt.
Ajoitus.
Maalauksen ajoituksessa se kytketään Heinolan harjun puhkeamiseen ja myös kilometrin päässä olevien Rautakannanvuoren ja Saraakallion ylimpien kuvioiden arvellaan olevan samanaikaisia tämän kanssa.
Kalamazoo Wings

Kalamazoo Wings on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, jonka kotipaikka on Kalamazoo Michiganissa. Se pelaa ECHL-liigaa. Wingsin ECHL-joukkue toimii Vancouver Canucksin sekä sen AHL-farmiseuran Abbotsford Canucksin farmijoukkueena. 
Suomalaisista Jarmo Myllys, Kari Takko ja Jarkko Varvio ovat edustaneet seuraa.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"(Tilanne 20. marraskuuta 2025)"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Sidney Moncrief

Sidney Alvin Moncrief (s. 21. syyskuuta 1957 Little Rock, Arkansas) on yhdysvaltalainen entinen ammattilaiskoripalloilija, joka pelasi pelintekijänä sekä heittävänä takamiehenä.
Milwaukee Bucks varasi Moncriefin NBA:han vuorolla viisi ensimmäisellä kierroksella. Hän edusti Bucksia kymmenen kautta ja valittiin tänä aikana kahdesti (kausina 1982–1983 ja 1983–1984), viidesti (kerran ykköstähdistöön ja neljästi kakkostähdistöön) sekä viidesti (neljästi ykköstähdistöön ja kerran kakkostähdistöön). Hän myös pelasi viidesti . Moncrief ehti jo ilmoittaa uransa päättymisestä lokakuussa 1989 ja Bucks jäädytti hänen pelinumeronsa (numeron 4) tammikuussa 1990, mutta teki paluun ja pelasi vielä kauden 1990–1991 Atlanta Hawksissa.
Moncrief pelasi yksitoistavuotisella NBA-urallaan yhteensä 767 runkosarja- ja 93 pudotuspeliottelua. Hän on Milwaukee Bucksin seurahistorian kolmanneksi eniten pisteitä tehnyt pelaaja Kareem Abdul-Jabbarin ja Glenn Robinsonin jälkeen, toiseksi eniten otteluita pelannut pelaaja Junior Bridgemanin jälkeen sekä toiseksi eniten korisyöttöjä antanut pelaaja Paul Presseyn jälkeen. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut muun muassa apuvalmentajana NBA-joukkueissa Dallas Mavericks (vuosina 2000–2003), Golden State Warriors (vuosina 2007–2009) ja Milwaukee Bucks (vuosina 2011–2013) sekä päävalmentajana NBA Development League -joukkue Fort Worth Flyersissa (vuosina 2006–2007).
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2004 – naisten 3 metrin ponnahduslauta

Naisten 3 metrin ponnahduslautahypyt Ateenan olympialaisissa kilpailtiin 25. – 26. elokuuta 2004.
Kilpailu jakautui kolmeen vaiheeseen: karsintakierrokseen, välierään ja finaaliin. Karsintoihin osallistui 33 hyppääjää, joista parhaimmisto eteni välierään. Parhaat karsinnan ja välierän yhteistuloksen tehneet naiset selviytyivät loppukilpailuun. Siinä finaalihyppyjen kanssa laskettiin yhteen aiemmat välierähypyt, ja yhteispistemäärät määräsivät loppusijoitukset.
Jokaisella kierroksella kilpailijoiden oli hypättävä yksi kierrehyppy, yksi hyppy eteenpäin, yksi taaksepäin, yksi sisäänpäin ja yksi ulospäin.
Tulokset.
Karsinta.
Karsintaan osallistui 33 hyppääjää, jotka hyppäsivät kukin viisi hyppyä. Heistä 18 parasta etenivät välierään.
Välierä.
Kilpailijat hyppäsivät kukin viisi hyppyä.
Loppukilpailu.
Välierästä selvinneet naiset hyppäsivät finaalissa viisi hyppyä.
Peel (automerkki)

Peel on vuosina 1963–1969 valmistettu englantilainen automerkki. Peel Engineering Company valmisti Mansaarella Peelin kaupungissa 1950-luvulla lasikuituveneitä ja moottoripyörien katteita. Ensimmäinen yhtiön prototyyppiauto oli Peel Manxcar.
Peel-yhtiön Peel P50-auto on yhä maailman pienin sarjatuotantoauto. Peel P50 -autossa on yhden hengen lasikuitukori, DKW/Zweirad Union -kaksitahtimoottori (50 cm3) ja kolme vaihdetta. Mallia valmistettiin vuosina 1963-1964 noin 48 yksilöä, joista vuonna 2008 oli jäljellä noin puolet.&lt;ref name="Mobilisti 8/2008, sivu 40"&gt;Mobilisti 8/2008, sivu 40&lt;/ref&gt;
Peel P50 maksoi 200 puntaa, kun samaan aikaan halvin Minin malli maksoi 500 puntaa.
Peel-yhtiön muita automalleja olivat Peel Trident, Peel Viking Sport sekä prototyyppi GRP Minis. Peel Trident -auto oli kaksipaikkainen ja sitä valmistettiin yli 70 kappaletta. Peel Viking Sport -autoa valmistettiin manner-Englannissa noin 25 kappaletta vuosina 1966–1967. Yhtiö lopetti autojen tuotannon vuonna 1969.
Sosiokratia

Sosiokratia on päätöksenteon menetelmä, jossa tasa-arvoiset yksilöt päättävät asioista yhteisesti konsensusperiaatteella ja jossa organisaatiorakenne pohjautuu kybernetiikan periaatteisiin. Viimeisin käytännön sovellus sosiokratiasta (Gerard Endenburg, "Circular Organizing") on kehitetty yksityisen yrityksen hallintoa varten. Sosiokratia on myös käytössä useissa erityyppisissä organisaatioissa: julkisissa, yksityisissä, sekä ammattimaisissa että voittoa tavoittelemattomissa vapaaehtoisorganisaatioissa.
Sana sosiokratia (engl. "sociocracy") on johdettu latinan ja kreikan kielen sanoista "socius" (kumppani) ja "kratein" (hallinnoida). Englannin kieleen sana, alun perin sociocratie, on saapunut Auguste Comten käyttämänä vuonna 1851 (Comte on myös luonut englannin kielen sanan "sociology"), ja myöhemmin sosiologi Lester Frank Wardin kautta, jonka kirjoittamassa artikkelissa sana esiintyi vuonna 1881, ja vielä myöhemmin hollantilaisen Kees Boeken kautta, joka sovelsi käsitettä koulutukseen. Laajemmassa merkityksessään sosiokratia tarkoittaa että hallitsija on "socios" - ihmiset jotka ovat sosiaalisessa suhteessa keskenään - verrattuna demokratiaan, jossa hallitsijana on "demos", yleinen kansanjoukko.
Nash (automerkki)

Nash oli Yhdysvalloissa vuosina 1917–1957 valmistettu automerkki. Autotehtaan perusti Charles W. Nash ostamalla Jeffery Motor Companyn vuonna 1916. Jeffery oli valmistanut ensimmäiset Rambler-nimiset autonsa jo 1897, ja valmisti 1910-luvulla enimmäkseen kuorma-autoja. Tehtaan nimi muuttui 1917 Nash Motors Companyksi ja samana vuonna valmistuivat ensimmäiset Nash-autot.
Nash otti tuotantoon nelipyöräjarrut jo 1924. 1925 Nash-tehdas otti käyttöön Ajax-automerkin halvempaa automallia varten, mutta oltuaan vuoden tuotannossa Ajax-merkki hylättiin ja auton nimeksi tuli Nash Light Six.
Nash Motors Company valmisti Nash-merkkisiä autoja Yhdysvalloissa vuosina 1917–1937. Vuosina 1937–1954 Nash-autoa valmisti Nash-Kelvinator Corporation ja viimeiset kolme vuotta 1954–1957 American Motors Corporation. American Motors Corporation (AMC) syntyi 1954 Nash- ja Hudson-autotehtaiden yhdistyessä. AMC kuitenkin lopetti 1957 sekä Nashin että Hudsonin valmistuksen ja valmisti 1958–1965 vain Rambler-merkkisiä autoja.
Nash Motorsin pääsuunnittelijana vuodesta 1917 ja Nash-Kelvinator Corporationin teknillisenä johtajana vuoteen 1952 asti toimi suomalaissyntyinen Nils Erik Wahlberg.
Lähteet.
Mobilisti 3/2008
Grensholm

Grensholm on linna Ruotsissa Vångan pitäjässä Norrköpingin kunnassa Itä-Götanmaan maakunnassa. Linna sijaitsee Roxen-järven rannalla.
Päärakennus on peräisin luultavasti 1600-luvun jälkipuoliskolta. Nykyään se on muokattu karoliinisen tyylin mukaiseksi. Linnaa ympäröi ranskalainen puisto, jossa on peililampi. Kartanoon kuuluu joitakin torppia, joista monet ovat taalainmaalaisten 1700-luvun puolivälissä perustamia. Myöhäiskeskiaikainen kivinen päärakennus rakennettiin 1500-luvulla kartanon kappeliksi. Kartanolla on hyvin säilyneet talousrakennukset 1700- ja 1800-luvuilta, niiden joukossa muun muassa kartanon meijeri. Keskiaikaisen linnarakennelman Åls stenhusin rauniot sijaitsevat Slottsuddenilla.
Linna sai nykyisen nimensä valtaneuvos Magnus Grenin mukaan. Erilaisten avioliittojen jälkeen linnan omistivat muun muassa Ryningin, Rosengrenin ja Ribbingin suvut, kun Metta Rosengren avioitui Sven Ribbingin kanssa vuonna 1644. Linna säilyi suvun omistuksessa vuoteen 1706. Linna kuului Spens-suvulle vuodesta 1706 vuoteen 1904, jolloin se myytiin vapaaherra Johan Mannerheimille. Grensholm kuului monta vuotta Augustin Mannerheimille, kunnes kartano myytiin vuonna 1982. Nykyään kartanon omistaa Lagerfeltin perhe. Kartanossa harjoitetaan maataloutta ja jonkin verran konferenssitoimintaa.
Noormarkun kirkko

Noormarkun kirkko on vuonna 1933 valmistunut kivikirkko Porin Noormarkussa. Se rakennettiin samalle paikalle, jossa sijaitsi sisällissodan aikana tuhoutunut vuonna 1835 valmistunut Noormarkun vanha kirkko. Alueella on kirkon ja hautausmaan lisäksi myös vuodelta 1757 peräisin oleva sipulikupolilla varustettu kellotapuli.
Historia.
Noormarkun ensimmäinen kirkko oli isovihan jälkeen vuonna 1726 valmistunut pieni saarnahuone. Sen tilalle 1835 rakennettu C. L. Engelin suunnittelema Noormarkun vanha kirkko tuhoutui vuonna 1918 sisällissodan yhteydessä Noormarkun taistelun aikana. Se paloi pääsiäislauantain aamuna 30. maaliskuuta, kun punaisten tykistön ampuma kranaatti lensi suoraan ikkunasta sisään ja sytytti alttaripäädyn tuleen. Kirkon mukana paloi myös Noormarkun seurakunnan arkisto ja kirkonkirjat.
Uuden kirkon rakentaminen aloitettiin vasta 1931 A. Ahlström Osakeyhtiön vuonna 1927 Antti Ahlströmin syntymän satavuotisjuhlan kunniaksi tekemän lahjoituksen turvin. Lahjoitukseen sisältyivät myös arkkitehti Armas Lindgrenin tekemät piirustukset. Noormarkun kirkko jäljittelee ulkoasultaan Satakunnan keskiaikaisia harmaakivikirkkoja, kuten Ulvilan ja Tyrvään Pyhän Olavin kirkkoja. Kirkon ulkoseinät on muurattu harmaakivestä ja sisäseinät tiilestä. Keskiaikaisista kivikirkoista poiketen Noormarkun kirkon katto on paanujen sijaan tehty kuparikatteesta. Kirkkosalin alttariseinällä on Lennart Segerstrålen vuonna 1957 maalaama fresko. Hän laati myös vanhojen valokuvien perusteella piirustukset vanhan kirkon tulipalossa tuhoutuneesta vaivaisukosta, jonka kopion noormarkkulainen Pauli Österlund veisti 1950-luvulla. Vaivaisukko on nykyään nähtävillä kirkon eteisessä.
Hautausmaa.
Kirkon vieressä sijaitsevalla hautausmaalla on muun muassa Ahlströmin suvun hauta-alue, joka sisältää useita taiteellisesti merkittäviä hautamuistomerkkejä. Hautausmaan laajennusosa vihittiin käyttöön vuonna 2009. Samaan aikaan aivan Valtatie 23:n vieressä sijaitseva hautausmaa ympäröitiin 1,3 metriä korkealla harmaasta graniitista valmistetulla kiviaidalla, joka on yhteensä noin 400 metrin pituinen. 
Sankarihautausmaan muistomerkin on suunnitellut arkkitehti Erik Bryggman vuonna 1951
Noormarkun kirkko ja hautausmaa luetaan kuuluvaksi Noormarkun ruukin alueeseen, joka on yksi Museoviraston määrittelemistä Valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Vånga

Vånga on taajama Norrköpingin kunnassa Ruotsissa. Se sijaitsee Itä-Götanmaan läänissä ja Itä-Götanmaan maakunnassa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 220 asukasta.
Vånga on myös entinen pitäjä. Vuoden 1862 kuntauudistuksessa pitäjän tehtävät jaettiin Vångan maalaiskunnalle ja Vångan seurakunnalle. Maalaiskunta liitettiin vuoden 1952 kuntauudistuksessa osaksi Skärblackan maalaiskuntaa, josta puolestaan tuli vuonna 1971 osa Norrköpingin kuntaa. Vångan seurakunta liitettiin puolestaan vuonna 2010 osaksi Norrköpings Borgin seurakuntaa.
Vångan taajama ja entisen kunnan alue sijaitsee Norrköpingin taajamasta länteen. Vångasta koilliseen on Roxen-järvi ja lounaaseen Glan-järvi. Skärblackan taajama sijaitsee jonkin matkaa Vångan taajamasta idän suuntaan. Vångan alueella sijaitsee Grensholmin linna.
Propadieeni

Propadieeni eli alleeni tai 1,2-propadieeni (C3H4) on yksinkertaisin konjugoituihin dieeneihin eli alleeneihin kuuluva hiilivety.
Ominaisuudet, valmistus ja reaktioita.
Propadieeni on huoneenlämpötilassa väritön kaasu. Sen keskimmäinen hiiliatomi on sp-hybridisoitunut ja sen viereiset terminaaliset hiiliatomit ovat sp2-hybridisoituneita. Keskimmäisestä hiiliatomista lähtee kaksi π- ja kaksi σ-sidosta. Nämä π-sidokset ovat kohtisuorassa toisiaan vastaan ja kumpikin näistä sidoksista yhdistyy vierekkäisten hiilatomien p-orbitaalien kanssa. Tämä pakottaa terminaalisten hiiliatomien p-orbitaalit 90° kulmaan.
Propadieeni on propyynin eli metyyliasetyleenin isomeeri ja esiintyy tämän kanssa tasapainoseoksena. Näitä kaasuja muodostuu sivutuotteena, kun propeenia valmistetaan krakkaamalla propaania ja puhutaan MADP-kaasusta. Propadieenin ja propyynin seos erotetaan strippaamalla. Niin sanottua stabiloitua propyynin ja propadieenin seosta eli MAPP-kaasua voidaan käyttää metallien leikkaamisessa, hitsauksessa ja karkaisussa. Tästä kaasuseoksesta saatu liekki vastaa propaani/propeeni-liekkiä.
Propadieeni on reaktiivinen ja suhteellisen pysymätön yhdiste. Se reagoi muun muassa veden kanssa muodostaen asetonia ja emäskatalysoitu isomeroituminen propyyniksi. Nikkelikatalyytin läsnä ollessa propadieenistä muodostuu syklisiä oligomeerejä, kuten dimeerejä, trimeerejä ja tetrameerejä.
Mertakallion kalliomaalaukset

Mertakallion eli Mertavuoren kalliomaalaukset ovat kaksi pientä kalliomaalausta saman kallion eri kohdissa Märkjärvellä Iitissä Kymenlaaksossa. Maalaukset löysivät Sinimarja ja Lasse Ojonen vuonna 1971.
Kallio ja sen sijainti.
Kalliomaalaus sijaitsee pienehkön Märkjärven pohjoisosassa sen itärannalla. Mertakallion järveen putoava pystykallio aukeaa länteen päin. Kallio on vaikuttavan näköinen, vaikka se ei ole kovin korkea. Kallion eri sivuilla on omat maalaukset. Tietystä kulmasta katsoen kallio ottaa ihmiskasvojen profilimäiset piirteet.
Maalaus.
Kalliopinta on järven itärennalla, joten vasemmanpuoleinen on pohjoinen maalaus A ja oikeanpuoleinen on eteläinen maalaus B. Maalaukset näkyvät edelleen hyvin muutamien metrien päähän. Läheisen kesämökin viereiseen kallioon on maalattu moderneja tikku-ukkoja.
Maalaus A.
Pohjoinen maalaus A sijaitsee 2,5−3,5 metriä järven pinnasta kalliolipan alla. Ylin kuvio esittää pientä hirvieläintä. Sen alapuolelle on maalattu ihminen, jonka kädet on nostettu siipimäisesti "lentävään" asentoon. Ihmishahmon alapuolelle on vedetty kaareva viiva, joka on tulkittu veneeksi. Veneestä puuttuvat niin sanotut "miehistöviivat".
Maalaus B.
Maalaus B sijaitsee maalauksesta A 23 metriä etelään 2,5−4,5 metriä järven pinnasta. Ihmistä ja siksakkikuviota esittävä kuviopari on herättänyt tutkijoissa huomiota. Ihminen on maalattu vinosti ja kädet alhaalla, kuin kaatumassa, ja kun sahalaitaista kuviota pidetään käärmeenä, mielletään kuvioparia "loveenlankeamisen" kohtauksena. Alempaa löytyy kuvioden katkelmia, joista voi hahmottaa vielä yhden ihmishahmon. Kauempaa löytyy oikealle katsova eläinhahmo, jota ei voi tunnistaa lajilleen. Sillä on kapea ruho, mutta paksut jalat ja niska.
Edellä kuvatun käärmeen ja ihmisen kuvioparille löytyy vertailukohtia muista kalliomaalauksista. Kolmiköytisienvuorella "putoavalla" ihmishahmolla alavartalo on maalattu käärmemäiseksi ja Juusjärvellä siksakkivartalo on melko selkeästi esitetty. Kuvioista on haettu tukea shamanismin kuvauksille, joita eri arkticumin kansojen kansanperinteet tuntevat.
Rautakannanvuoren kalliomaalaus

Rautakannanvuoren kalliomaalaus on pieni kivikautinen kalliomaalauskohde, joka sijaitsee Konniveden rannassa Iitissä Kymenlaaksossa. Maalauksen löysi Timo Miettinen vuonna 1976.
Kallio ja sen sijainti.
Konnivesi on osa Kymijoen vesireittiä. Järven eteläosassa on pohjoiseen pistävä haarautuva lahti, jonka haarassa Rautakannanvuori sijaitsee. Vuoren juurella veteen putoaa pystykallio, jonka kaakkoisessa seinämässä maalaus on.
Maalaus.
Maalauskenttä on noin 2 metriä leveä, mutta säilyneitä kuvioita erottuu vain muutama eri kohdissa kenttää. Ylin kuvio sijaitsee kentän keskiosassa ja esittää pientä hirveä, jonka peräpää on haalistunut pois. Kentän oikeassa reunassa löytyy pieni venekuvio, jossa on neljä samankorkuista miehistöviivaa. Veneen yläpuolella on katkelma kuviosta, joka näyttää "pöydältä". Muut läheiset kuviot jäävät katkelmaisina tunnistamatta ja peittyvät harmaan jäkälän alle. Venekuvion alapuolella, halkeaman vasemmalla puolella, erottuu kaksi kuviota, jotka on tunnistettu ihmishahmojen sivukuviksi.
Ajoitus.
Maalauksen iän voi karkeasti arvioida rannansiirtymiskronologian avulla. Jääkauden jälkeisen epätasaisesta maankohoamisesta johtuva Päijänteen järvialtaan kallistuminen kohti etelää nosti vedenpintaa varsin korkealle. Maalaukset on voitu silloin tehdä veneestä tai järven jäällä seisten. Kun Heinolan harju puhkesi synnyttäen Kymijoen, jäivät maalauskohdat liian korkealle. Maalaukselle on ehdotettu ajoitukseksi 5 000 eaa. eli se on tehty kivikaudella varhaisen kampakeramisena aikana. Seudulla on muutama muu kalliomaalaus, jotka sijaitsevat yhtä korkealla ja myös niille on ehdotettu samaa ajoitusta. Tällaisia kohteita ovat Patalahti, Saraakallion ylimmät kuviot ja läheisen Haukkavuoren maalaukset.
Maalaus on arveltu vanhimmaksi kalliomaalaukseksi Suomessa yhdessä läheisen Haukkavuoren maalauksen kanssa.
Lahnajärvi (järvi Salossa)

Lahnajärvi on pieni järvi Lahnajärven kylässä entisessä Suomusjärven kunnassa, nykyisessä Salon kaupungissa. Lahnajärvi sijaitsee suunnilleen Helsingin ja Turun puolivälissä, ja sen ohi kulkevat sekä nykyinen moottoritie (valtatie 1), jolla siellä on liittymä, että sen vieressä oleva entinen valtatie, nykyinen seututie 110.
Lahnajärven rannalle valtatien varteen perustettiin 1950-luvulla Suomen ensimmäinen taukopaikka, jossa oli muun muassa kahvila, ravintola ja huoltoasema ja jonka kohdalla linja-autojen pikavuorotkin pysähtyivät. Lahnajärven taukopaikka oli toiminnassa, mutta suljettiin kun moottoritie valmistui vuonna 2008 ja oli suljettuna aina vuoden 2015 syksyyn asti, jolloin avautui uudelleen. 1980-luvulla Lahnajärvelle perustettiin myös vesipuisto, joka kuitenkin jäi lyhytikäiseksi.
Järvi kuuluu Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön.
Järven pinta-ala on 0,769 km², syvyys 7,4 m, rantaviivan pituus 4,99 km ja järven korkeus merenpinnasta 64,8 m.
Lahnajärvi (kylä Salossa)

Lahnajärvi on kylä entisessä Suomusjärven kunnassa, joka sittemmin liitettiin Salon kaupunkiin. Lahnajärvi sijaitsee suunnilleen Helsingin ja Turun puolivälissä, ja sen kautta kulkevat sekä nykyisin moottoritieksi rakennettu valtatie 1, jolla on siellä liittymä, että sen vieressä oleva entinen valtatie, nykyinen seututie 110.
Kylään Lahnajärven rannalle valtatien varteen perustettiin 1950-luvulla Suomen ensimmäinen taukopaikka, jossa oli muun muassa kahvila, ravintola ja huoltoasema ja jonka kohdalla linja-autojen pikavuorotkin pysähtyivät. Lahnajärven taukopaikka oli toiminnassa, kunnes uusi moottoritie valmistui vuonna 2008. 1980-luvulla Lahnajärvelle perustettiin lyhytikäiseksi jäänyt vesipuisto.
Lahnajärvi oli paljon otsikoissa Muurlan–Lohjan-moottoritien tunnelien turvallisuusjärjestelmien testauksen takia. Jonkin aikaa se oli moottoritien päätepisteenä Turun suunnasta tultaessa, sillä Lahnajärven ja Lohjan välinen osuus moottoritiestä valmistui viimeisenä. Myöhemmin, kun tunneleiden turvallisuusjärjestelmiä testattiin, oli Lahnajärven eritasoliittymä ollut moottoritien pää, milloin mistäkin suunnasta.
Kylä mainitaan arkistolähteissä ensi kerran 1530, ja vanhin kyläkartta on vuodelta 1827, jolloin kylässä oli kuusi taloa.
Lahnajärvellä on Rotomänty, vankka ja vanha suojeltu mänty.
Lähteet.
&lt;br&gt;
Sun särkyä anna mä en

Sun särkyä anna mä en on Johanna Kurkelan toiselta "Marmoritaivas" -studioalbumilta julkaistu kappale. Sen on säveltänyt Tomi Aholainen ja sanoittanut Heikki Kerkelä. Kappaleen on tuottanut Tomi Aholainen ja sen julkaisi Warner Music Finland singlenä 14. helmikuuta 2007. Kappaleesta tuli menestys latauslistalla. "Sun särkyä anna mä en" oli Suomen 19. suurin hitti vuonna 2007 single- ja latausmyynnin sekä radiosoiton yhdistävällä 50 Hittiä-listalla.
Iveco Eurocargo

Iveco Eurocargo on italialaisen Ivecon vuodesta 1991 lähtien valmistama kuorma-automalli. Mallin edeltäjä on Iveco Zeta.
Eurocargo on valittu vuoden kuorma-autoksi vuosina 1992 ja 2016.
Gaboninbulbuli

Gaboninbulbuli ("Criniger chloronotus") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Gaboninbulbulia tavataan Angolassa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Gabonissa, Nigeriassa ja Ugandassa. Lajin on raportoitu olevan melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Iveco Stralis

Iveco Stralis on italialaisen kuorma-autovalmistajan Ivecon kuorma-automalli. Mallin valmistaminen aloitettiin vuonna 2002.
Alkuperäinen, vuonna 2002 julkaistu Stralis oli ensimmäinen kuorma-auto, jossa oli automaattivaihteisto vakiovarusteena. Vuonna 2007 Stralisin ohjaamoa ja keulaa muutettiin hieman. Kaikissa malleissa on nykyään automaattinen tai puoliautomaattinen EuroTronic-vaihteisto.
Stralisia myydään kolmella eri moottorilla. Kaikki ovat kuusisylinterisiä rivimoottoreita.
Kaikki moottorit on varustettu Iveco Turbobrake -pakokaasujarrulla.
Ruskosiipibulbuli

Ruskosiipibulbuli ("Criniger barbatus") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ruskosiipibulbulia tavataan Angolassa, Beninissä, Norsunluurannikolla, Ghanassa, Guineassa, Guinea-Bissaussa, Liberiassa, Nigeriassa, Sierra Leonessa ja Togossa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Marko Mainelakeus

Marko Mainelakeus eli Maine (s. 1967) on suomalainen muusikko. Hän soitti Jussi Sydänmäen vuonna 1985 perustamassa Hearthill-yhtyeessä vuoteen 1989 saakka. Vuonna 1998 hän liittyi basistiksi J. Hearthill Trinityyn. Hän on myös levyttänyt ja esiintynyt rockabilly-yhteessä Hel-Gators vuodesta 2012 lähtien sekä Ville Virtanen Bandissä 1990-luvulla.
Maine palasi hetkeksi Hearthillin basson varteen, kun elokuussa 2013 Hearthill juhlisti taivaltaan alkuperäiskokoonpanolla "25 vuotta ensialbumista" -klubikonserteilla Helsingissä.
Mikko Knuutila

Mikko Knuutila (sukunimi aik. "Kyrölä" ja "Lahti"; 26. kesäkuuta 1847 Sievi – 30. syyskuuta 1923 Ylivieska) oli suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja kansanedustaja.
Knuutilan vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Kyrölä ja Karoliina Adamintytär. Knuutila oli naimisissa kolme kertaa, 1874–1879 Maria Paulintytär Lahden (1821–1879) kanssa, 1879–1918 Liisa Heikintytär Juurikosken (1841–1918) kanssa ja vuodesta 1910 Hilma Catharina Leanderintytär Hirvelän o.s. Wiitala (1868–1950) kanssa. Knuutila toimi maanviljelijänä aluksi Sievissä ja vuodesta 1883 Ylivieskassa. 
Knuutila kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Ylivieskan edustajana. Hän oli talonpoikaissäädyssä Saloisten tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1904–1905, joilla hän kuului jäsenenä muun muassa rautatievaliokuntaan. Hän oli Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustajana 1907–1908, edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä.
Knuutila toimi Ylivieskan kuntakokouksen puheenjohtajana 1888–1917. Herännäisiin kuulunut Knuutila toimi kirkonisäntänä 1897–1923, kuului diakoniatoimikuntaan ja oli useita kertoja mukana kirkolliskokouksissa. Hän oli vuonna 1897 mukana perustamassa Ylivieskan säästöpankkia ja oli pankin isännistön puheenjohtaja 21 vuoden ajan. Knuutila oli Ylivieskan maamiesseuran edustajana mukana Suomen Maalaisväestön Liiton perustavassa kokouksessa Oulussa 1906. Suomen Maalaisväestön Liitto ja Santeri Alkion Etelä-Pohjanmaalla perustama Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalainen Maalaisliitto yhdistyivät 1908 Maalaisliitto-puolueeksi.
Iveco Trakker

Iveco Trakker on italialaisen kuorma-autonvalmistajan Ivecon raskas kuorma-automalli. Se on tarkoitettu soveltuvaksi myös huonoille teille.
Mallin valmistaminen aloitettiin vuonna 1992. Iveco Trakker muistuttaa Iveco Stralis-kuorma-autoa ja Iveco Eurocargoa. Vuonna 2006 uusien EuroV-moottoreiden jälkeen Trakker tuli loppuvuodesta 2006 nykyisessä mallissa.
Räkkiyksikkö

Räkkiyksikkö eli rack unit (puhekielessä joskus myös "räkkiunitti") on mittayksikkö, jota käytetään kuvaamaan yksittäisen laitteen korkeussuunnassa vaatimaa tilaa laitetelineessä eli räkissä. Räkki on leveydeltään yleisimmin 19 tuumaa (482,6 millimetriä).
Räkkien koko ilmoitetaan usein vain yksiköiden lukumääränä, ja yksittäinen laite voi vaatia yhden tai useamman räkkiyksikön verran tilaa. Yksi yksikkö vastaa korkeudeltaan 1,75 tuumaa eli 44,45 millimetriä. Räkkien valmistajat käyttävät kiinnityskiskoja, joissa on kiinnitysreiät laitteille EIA-310 standardin mukaan. EIA tulee sanoista Electronic Industries Alliance.
Räkkejä käyttävien ammattialojen termein voidaan puhua esimerkiksi "kooltaan 2U:n laitteista", mikä siis tarkoittaa laitteen vaativan kaksi yksikköä eli 88,9 millimetriä korkeustilaa. Räkkiyksikköä voidaan käyttää myös leveysmittana. Tällöin puolen räkkiyksikön laite tarkoittaa 9,5 tuuman (241 mm) leveyttä.
Augusta Krook

Augusta Krook (31. lokakuuta 1853 Helsinki – 27. kesäkuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen koulunjohtaja ja kansanedustaja.
Krookin vanhemmat olivat kenraalimajuri Carl August Krook ja Elisabeth Collan. Hän kävi yksityistä saksalaista tyttökoulua Helsingissä ja hankki kieltenopettajan pätevyyden.
Krook toimi yksityisen saksalaisen tyttökoulun käsityön ja ranskan kielen opettajana Helsingissä 1876–1886 ja sen jälkeen Vaasan ruotsalaisessa tyttökoulussa Vasa fruntimmersskolassa ranskan kielen opettajana 1886–1916 ja koulunjohtajana 1888–1916.
Krook toimi 1900-luvun alun vastarintaliikkeessä rohkeasti ja oli aikakauden viranomaisten hampaissa erilaisten venäläistämistä vastustavien tempaustensa vuoksi. Hänen koulunsa ylioppilaiden pääsy yliopistoon evättiin, koska neljä abiturienttia oli oli ylioppilasaineissaan osoittanut liiallista isänmaallisuutta. Vuonna 1906 Krook otti vastaan "moottorikuunari Peterillä" aktivisteille tarkoitetun, Vaasaan tuodun aselastin ja vastasi sen piillottamisesta.
Krook oli ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana 1909–1910 Vaasan läänin pohjoisen vaalipiirin edustajana. Krook kuului Vaasan Marttayhdistyksen ja Pedagogisen yhdistyksen hallituksiin ja oli mukana perustamassa Lotta Svärd -järjestöä.
Krook kirjoitti 1920–1930-luvuilla muistelmansa, jotka julkaistiin 1950 nimellä "Mitt Helsingfors, Ungdomsminnen".
Marcus Tulio Tanaka

Marcus Tulio Tanaka (jap. 田中 マルクス 闘莉王, "Tanaka Marukusu Tūrio", ristimänimeltään Marcus Túlio Lyuji Murzani Tanaka, s. 24. huhtikuuta 1981 Palmeira d'Oeste, São Paulo) on brasilialaissyntyinen japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan toppari. Hänen nykyinen seuransa on Japanin pääsarjassa pelaava Nagoya Grampus.
Pelaajaura.
Seurajoukkueissa.
Tulio syntyi japanilais-brasilialaiselle isälle ja italialais-brasilialaiselle äidille. Hän muutti 15-vuotiaana Japaniin ja suoritti siellä loppuun lukio-opintonsa. Tulio valmistui shibuyalaisesta koulusta 2001, jolloin Japanin pääsarjassa pelaava Sanfrecce Hiroshiman joukkue nappasi hänet riveihinsä. 
Vuonna 2002 Hiroshima putosi sarjaporrasta alemmaksi jäätyään J. Leaguen sijalle 15. Tämän seurauksena Tulio lainattiin Mito HollyHockin joukkueeseen yhdeksi kaudeksi. Kauden aikana hänelle myönnettiin myös Japanin kansalaisuus. Lainapestin päätyttyä tuore japanilaispeluri suuntasi uuteen seuraan, Urawa Red Diamondsiin. 
Tulio Tanaka pääsi juhlimaan omaa ja seuransa ensimmäistä mestaruutta kauden 2006 päätteeksi. Miehen loistokauden kruunasi valinta Japanin liigan vuoden pelaajaksi. Vuodet Urawa Red Diamondsissa olivat kokonaisuudessaan hänelle vahvaa aikaa: kuudessa kaudessa ja 168 ottelussa hän viimeisteli 37 maalia, topparin paikalta, joihin sisältyi mm. hattutemppu ottelussa heinäkuussa 2008. 
Kausi 2009 jäi Tulion viimeiseksi Urawassa hänen jouduttua väistymään tutulta pelipaikaltaan puolustuksen keskustassa. Nagoya Grampus, toinen Japanin pääsarjatason seura, palkkasi maalintekotaitoisen topparin 22. joulukuuta 2009.
Maajoukkueissa.
Tulio Tanaka debytoi Japanin alle 23-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 2004, ja hänet valittiin edustamaan maataan olympiakisoihin Ateenaan. Noissa kisoissa joukkue jätettiin alkulohkonsa viimeiseksi. Japanin A-maajoukkueessa Tulion ura käynnistyi 9. elokuuta 2006. Ensimmäinen maaottelumaali syntyi 15. marraskuuta 2006 Aasian-mestaruuskilpailujen karsintaottelussa Saudi-Arabian verkkoon. 
Vuonna 2010 Tulio valittiin Japanin Etelä-Afrikkaan matkaavaan MM-joukkueeseen. Neljännesvälieriin päättyneiden kisojen ottelut jäivät hänen maajoukkueuransa viimeisiksi.
Järven neito

Järven neito () on kuvitteellinen henkilö, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa. Hän on lumooja tai noita, joka pohjautuu mahdollisesti kelttiläisen papittaren arkkityyppiin. Järven neito on pikemminkin arvonimi tai asema kuin tietty henkilö. Kirjallisuudessa esiintyy useita hahmoja tällä nimellä, jotka eivät juuri poikkea toisistaan. Tarinoissa ei myöskään nimetä mitään tunnistettavaa järveä, jossa Järven neito oleskelisi.
Vulgate Lancelot -teoksessa Dame du Lac on haltija, joka vie Lancelotin mukanaan kasvattaakseen tämän kunnes poika täyttää kahdeksantoista. Silloin Lancelot esitellään kuningas Arthurin hovissa. Thomas Maloryn "Le Morte d’Arthur" -teoksessa Järven neito antaa Arthurille Excalibur–miekan. Järven neito on useiden muiden samankaltaisten hahmojen johtaja, ja yksi näistä neidoista on Nimue, Merlinin vangitsija. Taikavoimistaan huolimatta Nimue on ihminen, ja hänestä tulee seuraava Järven neito, kun Sir Balin surmaa neidon, joka ojensi Arthurille miekan. Järven neito on aina Arthurin auttaja, riippumatta siitä, kuka on viran senhetkinen haltija. Nimue on yksi niistä naisista, jotka vievät Arthurin Avaloniin viimeisen taistelun jälkeen.
Mårten Holmberg

Mårten Holmberg (13. elokuuta 1854 Vöyri – 30. huhtikuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen filosofian kandidaatti, kansakoulunopettaja ja kansanedustaja.
Holmbergin vanhemmat olivat torppari Henrik Holmberg ja Maria Kratz. Hän oli räätälinopissa 1868–1873, pääsi räätälinkisälliksi 1873 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarista 1877. Holmberg suoritti ylioppilastutkinnon 1882 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1887.
Holmberg toimi kansakoulunopettajana Helsingissä 1877–1927, ammattikoulunopettajana 1887–1892, Taideteollisen yhdistyksen iltakoulun opettajana 1897–1932, ruotsalaisen alakouluseminaarin opettajana 1897–1898, Arbetets vänner-yhdistyksen kansansivistystyön johtajana 1896–1903 ja kirjapainokoulun opettajana 1927–1932.
Holmberg oli ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana 1909–1910 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuutettuna ja kuului Suomen ruotsalaisen työnväenliiton hallitukseen ja Osuusliike Elannon hallintoneuvostoon. 
Märten Holmberg oli naimisissa vuodesta 1897 Helena Josefina Östermanin kanssa. Heidän poikansa oli oikeustieteen lisensiaatti Håkan Holmberg (1898–1976) joka toimi valtioneuvoston käännöstoimiston päällikkönä ja kirjoitti muistelmakirjan isästään sekä 1959 ilmestyneen matrikkelikirjan Suomen kihlakunnantuomareista.
Kintahuonvuoren kalliomaalaus

Kintahuonvuoren kalliomaalaus sijaitsee Kymijoen vesistöön kuuluvan Pyhäjärven rannalla, entisen Jaalassa, nykyisessä Kouvolassa Kymenlaaksossa. Maalauksen löytäjä on Mirja Pihkala, jonka kesämökki sijaitsee lähellä. Hänen poikansa Kari-Matti ilmoitti löydöstä amanuenssi Timo Miettiselle Kotkaan. Timo Miettinen tarkasti maalauksen vuonna 1997.
Kallio ja sen sijainti.
Kalliomaalaus sijaitsee Pyhäjärven luoteiskulmassa Hausanniemen kaakkoisreunassa. Niemessä on Kintahuonvuori, jonka eteläreunassa maalauskallio sijaitsee. Kallio on nykyään metsän peitossa, koska rantaan on matkaa 15 metriä. Kallion pinta on halkeillut ja siitä on irronnut suuria lohkareita, jotka muodostavat eri korkeuksille kielekkeitä. Maalattu kallionpinta on pystysuora, ja kuviot on voinut maalata 1,5 metriä alempana olevan kielekkeen päältä. 
Maalaus sijaitsee Saimaan ensimmäisen laskuväylän, Matkuslammen reitin, varrella, jota pitkin vedet laskivat ensimmäisen kerran Suomenlahteen.
Maalaus.
Maalauksen merkittävin kuvio on venekuvio, joka on 56 senttimetriä leveä ja siinä on 12 miehistöviivaa. Veneellä näyttäisi olevan vasemmalle osoittava keula, johon voi kuvitella pelkistetyn hirvenpään.
Noin 25 senttimetriä oikealla on toinen venekuvio, joka on 16 senttimetriä pitkä ja jolla on vain neljä miehistöviivaa. Vajaan metrin vielä edelleen oikealle voidaan nähdä haalistunut venekuvio, joka on melkein tuhoutunut.
Pitäjänsaari

Pitäjänsaari on yksi Haminan kaupunginosista. Se sijaitsee nimensä mukaisesti saarella kaupungin keskustan ja Poitsilan välissä, keskellä Savilahtea.
Alkujaan saarta kutsuttiin nimellä Holtaren, joka on peräisin ruotsin kielen sanasta hålla, "pitää". Nimi juontui eri puolilta Vehkalahden pitäjää kotoisin olleista kalamajojen pitäjistä. 1700-luvulla käytettiin myös nimeä Skutholmen (ruotsin sanasta skuta, "pursi" tai "proomu"), koska siellä sijaitsi veneenveistämö. Mahdollisesti Pitäjänsaari-nimen taustalla on myös saaren omistanut Vehkalahden nimismies Martti Henrikinpoika Poitz, joka laidunsi saarella Vehkalahden pitäjästä koottua verokarjaa. Saari pysyi Poitzin suvun hallussa vuoteen 1704 asti. Vuodesta 1742 vuoteen 1934 Pitäjänsaaren itäinen osa kuului Haminan kaupunkiin ja länsiosa Vehkalahteen, kunnes lopulta myös länsiosa liitettiin kaupungin yhteyteen. Kuntaraja kulki suoraa linjaa pitkin niin, että jopa yksittäisten talojen eri huoneet saattoivat olla eri puolilla rajaa.
Pitäjänsaaren esikaupungin asutus syntyi 1700-luvulla ja saaren vanhimmat rakennukset ovat tuolta ajalta. Saaren eteläosassa on Krimin sodan aikana rakennettuja linnoitteita ja oletettavasti 1800-luvun loppupuolella rakennettu luotsivartiotupa.
Pohjola (hotelli)

Hotelli Pohjola ("Severnaja") on hotelli Petroskoin keskustassa Lenininkadulla. Hotellin ensimmäinen vaihe valmistui vuonna 1939. Sodassa rakennus tuhoutui, ja hotellin valmistumisvuosi oli 1946.
Hotellia on peruskorjattu viimeksi vuosina 2000–2008 sekä vuosina 2012–2013. Huoneita on 168.
Neuvostoliiton aikana Pohjola oli Petroskoin ainoa hotelli, jossa ulkomaalaiset saivat majoittua. Hotellin valuuttabaari oli tunnettu suomalaisten ja heidän kanssaan kauppaa käyvien venäläisten kohtaamispaikka. Vuonna 2013 Venäjän kulttuuriministeriö lisäsi Pohjolan kulttuurihistoriallisesti merkittävien rakennusten luetteloon.
Hotellin omistaa yrittäjä Leonid Beluga, joka osti sen vuonna 2011 Petroskoin kaupungilta.
Erkki Peltonen

Erik (Erkki) Peltonen (sukunimi aik. "Tiitula"; 1. toukokuuta 1861 Askola – 25. tammikuuta 1942 Ristiina) oli suomalainen kansakoulunopettaja, valtiopäivämies ja kansanedustaja.
Peltosen vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Henrikinpoika Tiitula ja Maria Johanintytär. Hän kävi kiertokoulun ja valmistui 1883 kansakoulunopettajaksi Jyväskylän opettajaseminaarista. Peltonen oli naimisissa vuodesta 1892 Hilma Kinnusen kanssa.
Peltonen toimi kiertokoulunopettajana Orimattilassa 1877–1879, kansakoulunopettajana Simossa 1883–1885 sekä kansakoulunopettajana Nurmeksessa 1885–1918 ja uudestaan 1921–1925. Hän oli lisäksi Suomen maatalousosakepankin Nurmeksen konttorin johtajana 1918–1921, lukkari-urkurina Simossa 1883–1885 ja Nurmeksen meijerikoulun johtajana 1901–1911.
Peltonen edusti Pielisjärven tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1905–1906. Hän oli myös nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana 1908–1909 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Peltonen toimi Nurmeksen kunnanvaltuuston jäsenenä.
Lastenliitto

Lastenliitto ry on suomalainen lapsi- ja varhaisnuorisojärjestö, joka järjestää kerho- ja leiritoimintaa lapsille, nuorille ja lapsiperheille eri puolilla Suomea. Se on Kansallisen Kokoomuksen läheisjärjestö.
Järjestö on toiminut aiemmin nimillä Kansallinen koululaisliitto – Minit (1972–1975), Porvarillinen varhaisnuorisoliitto (PVL 1975–1992), Minijellonat (1992–2008) ja Kansallinen Lastenliitto (2008–2019).
Talous.
Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille:
Kaarlo Warvikko

Karl Johan (Kaarlo Juho, K. J.) Warvikko (22. heinäkuuta 1861 Saarijärvi – 1. elokuuta 1949 Jyväskylä) oli suomalainen maanviljelijä, kauppias, pankinjohtaja, valtiopäivämies ja kansanedustaja.
Henkilöhistoria.
Warvikon vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Wilhelm Warvikko ja Emma Vilhelmiina Nieminen ja puoliso vuodesta 1888 Johanna Möttölä. Hän kävi kansakoulun ja suoritti 1879 yksityisen kauppakoulun. Warvikko toimi maanviljeljänä Karstulassa. Hän oli kauppapalvelijana 1875–1880, Kiimingin rautatehtaan johtajana 1881–1882 ja kauppiaana Karstulassa 1884–1916. Warvikko oli Karstulan säästöpankin toimitusjohtajana 1901–1916 ja Kansallis-Osake-Pankin Karstulan konttorin johtajana 1916–1933. Hän kuului myös "Karstulan Kauppa Oy":n johtokuntaan vuodesta 1916. Warvikko sai kunnallisneuvoksen arvon 1931.
Warvikko edusti Saarijärven tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1905–1906. Hän oli Suomalaisen puolueen kansanedustaja 1910–1917, edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Warvikko toimi myös Karstulan kunnallislautakunnan esimiehenä ja kuntakokouksen sekä kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Antonin Scalia

Antonin Gregory Scalia (11. maaliskuuta 1936 Trenton, New Jersey – 12. tai 13. helmikuuta 2016 Texas) oli yhdysvaltalainen lakimies ja Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomari. Presidentti Ronald Reagan nimitti hänet William Rehnquistin seuraajaksi syyskuussa 1986, kun Rehnquist ylennettiin oikeuden puheenjohtajaksi.
Elämä.
Ura.
Scalia opiskeli Georgetownin yliopistossa Washingtonin kaupungissa sekä Fribourgin yliopistossa Sveitsissä ja valmistui lakiopinnoistaan Harvardin yliopistosta vuonna 1960. Hän työskenteli clevelandilaisessa lakitoimistossa, opetti Virginian yliopistossa, työskenteli presidentti Richard Nixonin hallinnossa ja opetti sitten Chicagon yliopistossa. 
Vuonna 1982 presidentti Ronald Reagan nimitti hänet tuomariksi valitustuomioistuimen Columbian piirikunnan tuomiopiiriin ja vuonna 1986 korkeimpaan oikeuteen.
Scalia kuului oikeuden konservatiivisiin jäseniin. 
Kuolema.
Scalia kuoli yllättäen helmikuussa 2016. Scalia kuului oikeuden konservatiivisiin jäseniin, ja hänen kuolemansa pelättiin voivan halvaannuttaa oikeuden toiminnan, sillä kahdeksan tuomarin kokoonpanolla äänestys saattaa jäädä tasatilanteeseen, jolloin voimaan jää alemman oikeusasteen päätös.
Presidentti Barack Obama nimitti 16. maaliskuuta 2016 Scalian tilalle Kolumbian piirikunnan valitustuomioistuimen puheenjohtajan Merrick Garlandin, mutta republikaanienemmistöisen senaatin republikaaniryhmän johtaja Mitch McConnell ilmoitti, ettei senaatti aio käsitellä Garlandin valintaa lainkaan Obaman presidenttikauden aikana. Republikaanien poikkeuksellinen päätös kieltäytyä käsittelemästä presidentin asettamaa tuomariehdokasta herätti paljon kritiikkiä etenkin demokraattisenaattorien taholta. Garlandia on kuvattu poliitisesti maltilliseksi. Garlandin nimitys vanheni käsittelemättömänä 114. kongressikauden päätyttyä vuoden 2017 alussa.
Vuoden 2017 alussa presidentin virkaan astunut Donald Trump valitsi 31. tammikuuta 2017 ehdokkaakseen Scalialta vapaaksi jääneelle paikalle konservatiivisen vetoomustuomioistuimen tuomarin Neil Gorsuchin Denveristä. Senaatti vahvisti nimityksen 7. huhtikuuta äänin 54–45.
Yksityiselämä.
Scalialla ja hänen vaimollaan Maureenilla oli yhdeksän lasta.
Vilhelm Grefberg

Vilhelm Grefberg (17. marraskuuta 1842 Pernaja – 4. maaliskuuta 1886 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja suomenruotsalaisen kansansivistystyön vaikuttaja. Hän toimitti vuosina 1865–1870 "Folkwännen"-lehteä ja perusti vuonna 1882 Svenska folkskolans vänner -yhdistyksen, jonka puheenjohtajana hän toimi kuolemaansa asti. Hän kiersi opiskeluaikanaan Suomen ruotsinkielisillä seuduilla pitämässä esitelmiä. 
Grefberg valmistui vuonna 1880 lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi väiteltyään aiheesta "Lupus essentialis tuberculosus". Hän erikoistui ihosairauksiin ja piti yksityisvastaanottoa. Hän johti Helsingin ruotsinkielisten dramaattista jakoa vuosina 1876–1885 ja perusti vähän ennen kuolemaansa ruotsalaiselle puolueelle Helsinkiin kunnallisen puolueorganisaation. 44-vuotiaana kuollut Grefberg on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.