tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Crooner

Crooner on Yhdysvalloissa 1920-luvun lopulla syntynyt nimitys populaarimusiikin mieslaulajille, jotka omaksuivat mikrofonin mahdollistamana pehmeän ja tunteellisen laulutavan. Laulutyyli soveltui hyvin radiosta ja gramofonilevyiltä kuunneltavaksi ja uuden äänenvahvistustekniikan ansiosta onnistui myös konsertti- ja tanssisaleissa jopa suuren orkesterin säestämänä. Nimitys oli alun perin ironinen: monet 1930-luvun alun musiikkikriitikot pitivät laulutyyliä ohimenevänä muoti-ilmiönä eivätkä monet crooner-tyylin laulajat koskaan hyväksyneet sitä kuvaamaan itseään. Englannin kielen verbi "croon" tarkoittaa hyräillä tai laulaa hiljaa, kuin vauvalle tuutulaulua. 
Ensimmäisenä croonerina mainitaan yleensä Rudy Vallée, ja muita varhaisia croonereita olivat Bing Crosby, Gene Austin, Russ Columbo ja Will Osborne. Termiä käytetään yleensä jazzstandardeja big bandin, pienemmän yhtyeen tai pianon säestyksellä laulavista mieslaulajista, mutta myös joidenkin naislaulajien kuten Annette Hanshaw’n, Mildred Baileyn (uransa alussa) ja Helen Rowlandin laulutyylistä. Naislaulajille muodostui 1920–1930-luvulla mikrofonivahvistuksen ansiosta oma intiimi laulutapansa ja -ohjelmistonsa, usein onnetonta rakkautta kuvaava "torch song".
Erittäin tunnetuksi crooner-laulajaksi nousi Frank Sinatra, ja monet muutkin amerikanitalialaiset mieslaulajat kuten Dean Martin, Jimmy Roselli, Jerry Vale ja Johnny Desmond nousivat suosioon samankaltaisella laulutyylillä.
1950-luvun puolivälissä crooner-laulutyyliä alkoivat syrjäyttää muut tyylilajit, erityisesti rock and roll. Silloisia croonereita olivat muun muassa Perry Como ja Matt Monro, joiden musiikkityyliä alettiin kutsua termeillä "easy listening" tai "adult contemporary". Sittemmin crooner-laulutapaa ovat pitäneet yllä muun muassa Nat King Cole, Tony Bennett, Barry Manilow, Harry Connick, Jr., Frank Ocean, Engelbert Humperdinck ja Michael Bublé.
Jokioisten kirkko

Jokioisten kirkko on todennäköisesti yksi Suomen vanhimmista puukirkoista. Vuonna 1631 rakennetussa pitkäkirkossa on pitkillä sivuilla vastakkaiset lyhyet sakasti ja eteinen. Uusgoottilaisen ulkoasunsa ja tornin kirkko sai 1862, jolloin se uusittiin Carl Albert Edelfeltin piirustusten mukaan. Erillisessä tolpparakenteisessa matalaseinäisessä kellotapulissa on nelipäätyinen kattorakennelma. Tapuli on mahdollisesti kirkon ikäinen tai 1700-luvun alkupuolelta, kellot ovat vuosilta 1644 ja 1755. Kirkkoa on korjattu myös 1742, 1779, 1886 ja 1895. Sen pinta-ala on 178 neliömetriä ja siellä on istumapaikkoja 400 hengelle. Alttarin puisen 1650-luvulta peräisin olevan ristin kehykset suunnitteli Rafael Blomstedt 1931. Kirkon 15-äänikertaiset urut on valmistanut Hans Heinrich 1971. 
Kirkon itäpuolella hautausmaa, jonka sankaripatsaan on veistänyt Armas Tirronen ja suihkukaivon suunnitellut Ilmari Wirkkala. Kirkon lähellä on maaherra Carl Johan Stjernvallin hautamuistomerkki ja Miina Sillanpään hauta.
Museovirasto on luokitellut Jokioisten kirkon ja sen ympäristöön kuuluvan hautausmaan, kellotapulin ja pappilan valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Ibrahim Badamasi Babangida

 Ibrahim Badamasi Babangida (s. 17. elokuuta 1941) on nigerialainen kenraali, joka toimi maataan johtaneen sotilasjuntan johdossa vuosina 1985–1993. Babangida sai sotilaskoulutuksensa Nigerian lisäksi Intiassa, Britanniassa ja Yhdysvalloissa, ja tuli tunnetuksi rohkeudestaan. Hän kuului Murtala Mohammedin sotilashallintoon vuonna 1975, ja oli keskeisessä roolissa sotilasvallankaappauksessa, joka syrjäytti presidentti Shehu Shagarin. Nigerian sisällissodan aikana hän kuului ylimpiin upseereihin.
Babangida kuluu maan pohjoisosan varakkaisiin muslimeihin. Vastustajien mukaan hänen valtakaudellaan korruptiosta tuli Nigeriassa maan tapa. Babangida lupaili siirtymistä siviilihallintoon, mutta sitä ei koskaan toteutettu. Vuonna 1993 järjestettiin vaalit, joita pidettiin varsin vapaina, mutta Babangida mitätöi lopputuloksen. Sen seurauksena hänet pakotettiin eroamaan.
Siviilihallintoon siirtymisen jälkeen Babangida alkoi toimia PDP-puolueessa (People's Democratic Party). Vuoden 2010 vaaleissa hän oli ehdokkaana siviilipresidentiksi.
Ernest Shonekan

Ernest Oladeinde Shonekan (9. toukokuuta 1936 – 11. tammikuuta 2022) oli nigerialainen juristi ja liikemies. Hän toimi maansa johdossa muutamien kuukausien ajan vuonna 1993, kun kenraali Ibrahim Badamasi Babangida oli pakotettu eroamaan valtionpäämiehen tehtävistä. Shonekanin jälkeen vallan otti kenraali Sani Abacha. 
Shonekan toimi ennen presidenttiyttään asianajajana ja yritysjohtajana. Hän oli muun muassa United Africa Company of Nigerian toimitusjohtaja. Hän ei kuulunut mihinkään puolueeseen, kun kenraali Ibrahim Babangida nimitti hänet vuonna 1993 väliaikaiseksi presidentiksi. Nigerian oppositio kyseenalaisti Shonekanin hallinnon, koska tämä ei ollut vastustanut Babangidan päätöstä peruuttaa Nigerian ensimmäiset demokraattiset presidentinvaalit melkein vuosikymmeneen. Shonekan pyrki järjestämään uudet vaalit, mutta hänen presidenttikautensa jäi lopulta vain kolmen kuukauden mittaiseksi. Sani Abachan johtama vallankaappaus palautti Nigerian sotilasvaltaan.
Luterilainen rukoushuone (Tampere)

Luterilainen rukoushuone oli Tampereella Kyttälän kaupunginosassa Satakunnankatu 11:ssä sijainnut uusrenessanssityylinen tiilirakennus, jonka olivat suunnitelleet arkkitehdit F. L. Calonius ja L. I. Lindqvist. Rukoushuoneen pääsisäänkäynti oli Pellavatehtaankadun puoleisessa päädyssä. Rukoushuone valmistui 1894, ja se purettiin 1968. Huonoon kuntoon päässyt rakennus toimi viimeksi kodittomien yömajana. Paikalle rakennettiin Tampereen seurakuntien virastotalo. 
Luterilainen rukoushuone vihittiin käyttöön 1. heinäkuuta 1894. Vihkimisen toimitti Tampereen kaupunginsaarnaaja pastori K. O. Fontell pastorien F. O. Sandbergin ja Edvard Hannulan avustamana. Rukoushuone toimi pikkukirkkona ja seurakuntatalona. Siellä pidettiin hartaushetkiä ja ompeluseurat kokoontuivat sekä laulukuorot pitivät juhliaan ja harjoituksiaan. Rukoushuoneella pitivät juhlia ja kokouksia myös pakanalähetysyhdistys, merimieslähetysyhdistys, Nuorten Miesten Kristillinen Yhdistys NMKY ja Nuorten Naisten Kristillinen Yhdistys NNKY.
Luterilaisen rukoushuoneen alttaritaulut "Jairuksen tytär" ja "Sykarin kaivolla" maalasi taidemaalari Berndt Frang-Ponsio vuonna 1914.
Tyler Clary

Scott Tyler Clary (s. 12. maaliskuuta 1989 Redlands, Kalifornia) on yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. 185 senttimetriä pitkä ja 84 kilogrammaa painava Clary edustaa SwimMAC California -seuraa. Hän kilpailee sekauinnissa ja selkäuinnissa.
Ura.
Clary voitti olympiakultaa 200 metrin selkäuinnista vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Noissa kisoissa hän oli myös 200 metrin perhosuinnissa viides. Pitkän radan MM-kilpailuista Clary on saavuttanut kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. Hopeat ovat tulleet 400 metrin sekauinnista vusoilta 2009 ja 2011 ja pronssit 200 metrin selkäuinnista vuosilta 2011 ja 2013. Lyhyen radan MM-kilpailuista Clarylla on yksi viestikulta vuodelta 2014 sekä yksi hopea ja kaksi pronssia henkilökohtaisilta matkoilta. Pan-Amerikan kisoista hän on saavuttanut yhden hopean.
Claryn valmentajina toimivat David Marsh ja Mike Bottom.
Muuta.
Clary on syntymänimeltään Scott Flowers, mutta hän muutti nimensä 18-vuotiaana Tyler Claryksi, sillä Claryn itsensä mukaan hänen isäpuolensa Lonnie Clary oli ollut hänelle merkittävä vaikuttaja urallaan.
Uransa jälkeen Clary aikoo siirtyä NASCAR-kuljettajaksi. Tavoitteena hänellä on ajaa vuonna 2021 Sprint Cup Seriesissä.
Gus Kenworthy

Augustus Richard "Gus" Kenworthy (s. 1. lokakuuta 1991 Chelmsford, Essex, Iso-Britannia) on brittiläissyntyinen yhdysvaltalainen freestylehiihtäjä ja olympiamitalisti. 178 senttimetriä pitkä ja 77 kilogrammaa painava Kenworthy kilpailee slopestylessä ja half-pipessä. 
Ura.
Kenworthy saavutti olympiahopeaa slopestylestä vuoden 2014 talviolympialaisista Sotšista. MM-kilpailuihin hän on osallistunut kahdesti, parhaana tuloksenaan kuudes sija vuoden 2013 MM-kilpailuiden slopestylestä. Vuonna 2013 Kenworthy saavutti pronssia X Gamesin slopestylestä Tignesistä.
Freestylehiihdon maailmancupissa Kenworthy debytoi joulukuussa 2011. Hän on saavuttanut yhden osakilpailuvoiton, helmikuussa 2015 Park Cityn half-pipestä. Palkintokorokesijoituksia Kenworthyllä on maailmancupista yhteensä neljä. Hän sijoittui half-pipen maailmancupin kokonaispisteissä toiseksi kaudella 2014–2015.
Muuta.
Kenworthy on syntynyt Chelmsfordissa, Isossa-Britanniassa. Hänen äitinsä on kotoisin Isosta-Britannista ja isänsä Yhdysvalloista, jota Kenworthy päätti edustaa.
Vuoden 2014 talviolympialaisten aikaan Kenworthy löysi Sotšin olympiakylästä neljän kodittoman koiranpennun pentueen. Kenworthy adoptoi pennut ja niiden emon ja otti ne kisojen jälkeen mukaansa kotiin Yhdysvaltoihin. Tapaus sai paljon mediahuomiota.
Lokakuussa 2015 Kenworthy kertoi olevansa homoseksuaali. Hän on ensimmäinen julkisesti homoseksuaali freestylehiihtäjä.
Winx Club – Syvyyksien salaisuus

Winx Club – Syvyyksien salaisuus (, ) on vuonna 2014 julkaistu elokuva. Elokuva on julkaistu teatterilevityksenä, ja Netflix julkaisi elokuvan englanninkielisen version. Suomessa elokuva tuli teatterilevitykseen 8. toukokuuta 2015. Elokuva julkaistaan DVDnä 14.elokuuta 2015 sisältäen suomen, englannin, ruotsin, tanskan ja norjan jälkiäänityksen elokuvasta.
Juoni.
Winxien arkkiviholliset Trix-noidat liittoutuvat ilkeän nymfin Politean kanssa päättääkseen keijujen päivät lopullisesti. Valtameren syvyyksiin on piilotettu helmi, joka antaa mittaamattomat voimat haltijalleen. Helmen avulla Trixit ja Politea aikovat tuhota myös Winx-keijut. Mutta ensin heidän tulee herättää Tritannus, Keisarin valtaistuimen oikea haltija Kadotuksesta. Politean ilkeä loitsu voi pelastaa Tritannuksen, mutta loitsu vaati nuoren kuninkaan uhrikseen, prinssi Skyn.
Voittamattomalta vaikuttava pahuuden liittouma: Trixit, Politea ja Tritannus lähtevät kilpajuoksuun aikaa ja keijuja vastaan löytääkseen helmen ja sinetöidäkseen voittamattomuutensa. Riittääkö keijujen suurinkaan rakkauden voima estämään Trixien ilkeää suunnitelmaa?
Bloom on päättänyt pelastaa Trixien vangitseman prinssi Skyn ja ehtiä helmen luokse ennen muita, mutta Politea sekoittaa Winxien suunnitelmat pettäessään ilkeät liittolaisensa oman etunsa vuoksi.
Tim-Kevin Ravnjak

Tim-Kevin Ravnjak (s. 5. marraskuuta 1996 Velenje) on slovenialainen lumilautailija. 172 senttimetriä pitkä ja 66 kilogrammaa painava Ravnjak edustaa Klub Deskanja na Snegu Deska Velenj -seuraa. Hän kilpailee half-pipessä ja slopestylessä.
Ura.
Ravnjak oli mukana vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa, jossa hän oli half-pipen kahdeksas. Vuoden 2015 MM-kilpailuista Kreischbergistä Ravnjak saavutti pronssia half-pipestä. Hän on ollut mukana MM-kilpailuissa jo 14-vuotiaana vuonna 2011 ja myös vuonna 2013. Nuorten MM-kilpailuista Ravnjak on saavuttanut kaksi kultaa ja kaksi hopeaa. Vuonna 2012 hän saavutti hopeaa nuorten olympialaisista Innsbruckista half-pipestä. 
Lumilautailun maailmancupissa Ravnjak debytoi 13-vuotispäivänään marraskuussa 2009 Saas-Feen half-pipe-kilpailussa. Paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on seitsemäs tila.
Doombringer

Doombringer on ruotsalaisen grindcoreyhtye Nasumin livealbumi vuodelta 2008. Albumi nauhoitettiin Japanin Osakassa tammikuussa 2004.
Albumin Japanin painos sisältää bonusvideon kappaleesta "Scoop".
Asisat Oshoala

Asisat Lamina Oshoala, MON (s. 9. lokakuuta 1994 Ikorodu) on nigerialainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista FC Barcelonaa. Pelipaikaltaan Oshoala on hyökkääjä. Hän kuuluu myös Nigerian naisten jalkapallomaajoukkueeseen. Oshoala valittiin vuonna 2014 Afrikan parhaaksi naispelaajaksi ja myös parhaaksi nuoreksi naispelaajaksi. Afrikan parhaan naispelaajan tittelin hän sai myös vuosina 2016 ja 2017.
Seurajoukkueura.
Oshoala edusti vuodet 2009-2013 FC Roboa kotimaassaan. Vuonna 2013 hän siirtyi kotimaansa pääsarjan Rivers Angelsiin, jossa hän voitti Nigerian mestaruuden kaudella 2013-2014. Tammikuussa 2015 Oshoala siirtyi Englannin FA WSL:n hallitsevan mestarin Liverpool LFC:n riveihin.
Oshoala voitti FC Barcelonan joukkueessa Mestarien liigan vuonna 2021.
Maajoukkueura.
Oshoala edusti Nigerian alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta vuodet 2010–2014 pelaten siinä 11 ottelua tehden seitsemän osumaa. Vuonna 2014 hän oli mukana alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Kanadassa, jossa Nigeria saavutti hopeaa ja Oshoala oli niin kisojen paras pelaaja kuin paras maalintekijäkin seitsemällä osumallaan.
Nigerian naisten jalkapallomaajoukkueessa Oshoala debytoi vuonna 2011. Vuonna 2014 hän oli mukana voittamassa Afrikan-mestaruuskilpailuita Namibiassa. Oshoala oli kisojen paras pelaaja. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän pelasi kolme ottelua ja teki yhden maalin.
Muuta.
Nigerian presidentti Goodluck Jonathan nimesi Oshoalan Nigerian yhteisön jäseneksi (MON) syyskuussa 2014. Oshoala tunnetaan lempinimellä Seedorf, viitaten nelinkertaiseen Mestareiden liigan voittajaan Clarence Seedorfiin.
Dan Snaith

Daniel Victor ”Dan” Snaith (s. 1978) on kanadalainen muusikko ja matemaatikko.
Snaith teki musiikkia alun perin nimellä Manitoba, mutta vaihtoi nimen Caribouhun punk-laulaja Richard Manitoban uhattua Snaithia oikeustoimilla taiteilijanimen vuoksi. Snaith on tehnyt myös joitan levytyksiä nimellä Daphni.
James McPake

James McPake (s. 24. kesäkuuta 1984 Bellshill, Skotlanti) on skotlantilaissyntyinen pohjoisirlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on edustanut kesästä 2014 lähtien Skotlannin valioliigassa pelaavaa Dundeetä.
Ammattilaisura.
Vuonna 2000 ensimmäisen ammattilaissopimuksensa solminut McPake on pääasiassa pelannut synnyinmaassaan Skotlannissa. Vuosina 2009–2012 hän edusti englantilaista Coventry Cityä, mutta jäi seurassa osittain loukkaantumisten vuoksi melko vähälle peliajalle.
Nykyiseen seuraansa Dundeehen McPake teki vapaana pelaajana sopimuksen toukokuussa 2014, ja tammikuussa 2015 solmi seuran kanssa jatkosopimuksen kesään 2017 saakka.
Maajoukkueura.
McPake pelasi Pohjois-Irlannin A-maajoukkueessa yhden 6-0 -tappioon päättyneen ottelun Alankomaita vastaan kesäkuussa 2012. Hän on edustuskelpoinen toisen isovanhempansa kautta.
Paul Hanlon

Paul Hanlon (s. 20. tammikuuta 1990 Edinburgh) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Skotlannin valioliigassa pelaavaa Hiberniania, jonka edustusjoukkueessa Hanlon debytoi tammikuussa 2008.
Hanlon on edustanut Skotlantia nuorisomaajoukkueissa U19- ja U21-tasoilla. Hän on myös ajoittain toiminut kapteenin tehtävissä.
Chris Iwelumo

Christopher Robert "Chris" Iwelumo (s. 1. elokuuta 1978 Coatbridge) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Iwelumon isä on nigerialainen ja äiti skotlantilainen.
Ammattilaisura.
Vuonna 1995 alkaneella ammattilaisurallaan Iwelumo on edustanut vuoden 2014 loppuun mennessä yhteensä 18 eri seuraa neljässä eri maassa. Englannin Valioliigassa Iwelumo pelasi 15 ottelua Wolverhamptonin riveissä kaudella 2009–2010.
Eniten otteluita samassa seurassa Iwelumolle tuli vuosina 2005–2007 Colchester Unitedissa, jossa hän teki 92 sarjaottelussa 35 maalia.
Maajoukkueura.
Iwelumo on pelannut Skotlannin A-maajoukkueessa neljä ottelua. Hän on myös ajoittain toiminut kapteenin tehtävissä.
Saavutukset.
 Brighton &amp; Hove Albion
 Colchester United
 Wolverhampton Wanderers
 St. Johnstone
Kittilän kapina 1917

Kittilän kapina tapahtui Kittilässä marraskuun 1917 suurlakon jälkimainingeissa 24. marraskuuta 1917. Kapinan yhteydessä ammuttiin Lapin kihlakunnan kruununvouti Axel Sandström (1867–1917).
Tapahtumien kulku.
Hitaan tiedonkulun vuoksi suurlakko pääsi Kittilässä alkamaan vasta 20. marraskuuta. Suurlakon päätyttyä järjestettiin Kittilän työväentalolla lauantai-iltana 24. marraskuuta Kittilän kunnallisjärjestön koollekutsuma kansalaiskokous, joka päätti muun muassa erottaa Kittilän poliisin, nimismies Aarne Auliksen ja kruununvouti Sandströmin. Kruununvouti Sandström oli mukana Kittilän kunnallispolitiikassa, ja hän oli jyrkillä ja kärkevillä mielipiteillään joutunut usein vastakkain paikallisten työväenliikkeen edustajien kanssa. Kokous valitsi lähetystön, jonka tehtävänä oli viedä tieto erottamisesta Sandströmille.
Kun lähetystö saattoväkineen tuli kruununvoudin virkatalolle myöhään samana iltana ja esitti tälle vaatimuksen erota virastaan sekä luovuttaa virka-arkisto, kruununvouti käski väkijoukkoa hajaantumaan ja ampui sitten eri lähteistä riippuen joko asuntonsa eteisen kattoon tai sitten väkijoukkoa kohti. Tällöin väkijoukossa ollut Väinö (Verneri) Vettanen ampui toverinsa Kalle Lehtisen yllytyksestä kohti kruununvoutia, joka sai kuolettavan osuman laukauksista. Vettanen oli entisen kirkkoväärti Mikko Vettasen poika, jonka kerrotaan saaneen kruununvoudilta aikanaan korvapuustin, ja Lehtinen oli puolestaan kruununvouti Sandströmin erottama entinen poliisi.
Samassa yhteydessä kapinalliset valtasivat Kittilän lennätin- ja puhelinlaitoksen. He lähettivät sähkeen SDP:n Lapin piirijärjestön sihteerille pyytäen lähettämään Kittilään aseita, mutta vastauksessaan piirisihteeri kehotti kittiläläisiä rauhallisuuteen. Myöhemmin tehdyn nimismiehen kertomuksen mukaan kapinalliset olisivat myös lähettäneet Oulun läänin maaherralle sähkeen, jossa ilmoitettiin kruununvoudin kuolleen "kansaa vastaan nostamassaan kapinassa". Kapinalliset lopettivat lennätintoimiston valtauksen jo seuraavana maanantaina ja lupasivat nimismies Aulikselle viran takaisin, jos tämä alkaisi esiintyä kansan miehenä ja luopuisi Sandströmin tapon selvittelystä. Vettanen ja Lehtinen pidätettiin, mutta työväestö esti heidän siirtämisensä Kittilästä Oulun vankilaan. Myöhemmin syytetyt pääsivät pakenemaan ja siirtyivät itärajan yli Venäjän puolelle. Sandströmin surma jakoi siihen saakka yhtenäisinä toimineen Kittilän työväestön maltillisiin ja jyrkän linjan kannattajiin. Aseellista toimintaa Kittilässä ei kuitenkaan enää jatkettu.
Smurffit 2

Smurffit 2 () on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Raja Gosnellin ohjaama koko perheen komediaelokuva ja jatko-osa elokuvalle "Smurffit" (2011). Se perustuu löyhästi belgialaisen sarjakuvapiirtäjä Peyon luomiin Smurffit-hahmoihin. Elokuvassa nähdään sekä ääniroolitettuja animaatiohahmoja että oikeita näyttelijöitä. Pääosia esittävät Neil Patrick Harris, Brendan Gleeson, Jayma Mays ja Hank Azaria. Elokuvan lopputeksteissä on muistettu Suursmurffin pitkäaikaista ääninäyttelijää Jonathan Wintersiä joka kuoli huhtikuussa 2013.
Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 31. heinäkuuta 2013, ja se julkaistiin myös 3D:nä. Britney Spears laulaa elokuvan tunnuskappaleen “Ooh La La”. "Smurffit 2" sai edeltäjänsä tavoin lähinnä negatiivista palautetta ja tuotti kaksi kertaa vähemmän mutta oli silti lippukassamenestys.
"Smurffit 2" on dubattu myös suomeksi.
Juoni.
Velho Gargamel loihtii maailmaan muutaman pahanilkisen smurffimaisen hahmon, tuhmurin, joiden kautta hän toivoo saavansa käyttöön salaperäisiä voimia sisältävän smurffiesanssin. Mutta kun Gargamel tajuaa, että esanssin voi saada vain oikealta smurffilta ja että Smurffiinan tuntema loitsu voi tehdä tuhmureista oikeita smurffeja, hän sieppaa Smurffiinan mukanaan Pariisiin, jossa on saavuttanut mainetta maailman mahtavimpana velhona. Suursmurffi, Tohelo, Ärjy ja Kauno yhdistävät siis jälleen voimansa ihmisystäviensä kanssa pelastaakseen tuhmureiden kanssa ystävystyneen Smurffiinan vakuuttaakseen heidän aidon rakkautensa tätä kohtaan, vaikka onkin erilainen.
Näyttelijät.
Suomenkielinen ääni.
Muissa rooleissa: Maria Järvenhelmi, Raili Raitala, Jenni Vartiainen, Pamela Tola, Sari Havas, Eija Nousiainen, Tomi Pousi &amp; Juha-Pekka Mikkola
Dorabellan salakirjoitus

Dorabellan salakirjoitus on yksi tunnetuimpia avaamattomia salakirjoituksia. Sen on kirjoittanut englantilainen säveltäjä Edward Elgar. Viesti oli kirjoitettu hänen ystävälleen Dora Pennylle (josta salakirjoituksen nimi tulee). Viestin päivämäärä on 14. heinäkuuta 1897. Säveltäjänurasta johtuen on arveltu, ettei viesti sisällä mitään viestiä, vaan sävellyksen.
Viesti on pituudeltaan 87 merkkiä, joita on 24 erilaista (englannin kielessä on käytössä 25 kirjainta, A-Z). Jokaisessa merkissä on yhdestä neljään puoliympyrää. Merkki voi olla kääntyneenä 8 eri suuntaan. Viimeisen rivin viidennen merkin jälkeen nähdään pieni piste. Sen merkitys ei ole selvä.
Toistaiseksi viestiin ei ole saatu järkevää ratkaisua, vaikka monia hyviä ratkaisuja on esitetty.
Mait Metsanurk

Mait Metsanurk, oik. "Eduard Hubel" (19. marraskuuta 1879 – 1957) oli virolainen toimittaja ja kirjailija. Hän herätti huomiota naturalistisella maaseutuelämää käsittelevällä romaanilla "Vahesaare Villem". joka ilmestyi 1909. Vuonna 1921 julkaistiin Metsanurkin kirjoittama ekspressionistinen kertomus "Jumalata". Teosten aiheet olivat ajankohtaisia yhteiskunnallisia ongelmia. Hän uudisti virolaista historiallista romaania teoksella "Ümera jõel" (1934, suom. "Mägisten nuori päällikkö" 1936), jonka suomennoksessa tekijänimenä on Mait Metsänurk.
Etelä-Virossa syntynyt Metsanurk toimi kansakoulunopettajana ja sen jälkeen lehtimiehenä. Hän oli Tallinna Teataja-päivälehden päätoimittajana 1917–1920. Ensimmäisen romaaninsa Metsanurk julkaisi 1908. Hänen romaanejaan käännettiin suomen, saksan, latvian ja unkarin kielille. Metsanurk toimi Viron kirjailijaliiton puheenjohtajana ja oli kirjailijaliiton julkaiseman Looming-aikakauskirjan avustajana.
Metsanurkin kaunokirjallisissa teoksissa taistelevat naturalistinen ja romanttinen elementti.
Viialan vaneritehdas

Viialan vaneritehdas oli Akaan Viialassa vuoteen 2004 saakka toiminut koivuvaneria tuottanut vaneritehdas.
Viialan vaneritehtaan historia alkoi vuonna 1873 perustetusta Akaan höyrysahasta ("Akkas Ångsågs Ab"). Saha perustettiin eräiden turkulaisten liikemiesten toimesta ja se rakennettiin Tarpianjoen varrelle Haihunkosken alapuolella. Sahaustoiminta alkoi 1876 Tampere-Turku rautatien valmistuttua ja sahatavara laivattiin Turun satamasta. Kun saha tuhoutui tulipalossa 1880 uusi sahalaitos rakennettiin Jumusjärven rantaan, missä oli enemmän tilaa tukki- ja puutavaramäärien varastoimiseen. Tämä saha tuhoutui tulipalossa 1924 ja uusi sahalaitos valmistui 1925. Vuonna 1927 sahayhtiön osake-enemmistö siirtyi turkulaisen K. E. Blombergin haltuun. Vuosina 1928–1930 sahalla tehtiin huomattava laajennus- ja rakennusohjelma ja aloitettiin sahatavaran keinotekoinen kuivaus. 
Sahan yhteyteen perustettiin 1890 Viialan lasitehdas joka käytti polttoaineena sahalta syntynyttä puujätettä. Akkas Ångsåg Ab:n nimeksi muuttui "Viiala Oy" vuonna 1937. Yhtiön omistaja ja toimitusjohtaja 1940-luvun alusta vuoteen 1957 oli kauppaneuvoksen arvonimen saanut Arvi Kilpinen. Hänen luovuttuaan omistuksestaan ja tehtävästään yrityksestä tuli Oy Wilh. Schauman Ab:n tytäryhtiö. Sahaustoiminta jatkui Viialassa vuoteen 1957 saakka, mutta lasitehtaan toiminta oli päättynyt jo 1937. Vuonna 1942 oli aloitettu vanerin valmistus, puutaloja yritys valmisti 1947–1956. Viiala Oy:n 1956 perustama Suomen ensimmäisen lastulevytehdas toimi aina vuoteen 1978 saakka.
Viimeksi Viialan vaneritehdas oli UPM:n omistuksessa. Tehtaalla oli noin 200 työntekijää ja se valmisti vuodessa 35 000 m3 pinnoitettua koivuvaneria eurooppalaiselle kuljetusvälineteollisuudelle. UPM ilmoitti syyskuussa 2004 lopettavansa tehtaan toiminnan vuoden loppuun mennessä ja joulukuussa 2004 tehtaan 171 työntekijää irtisanottiin. 
Tehtaan sulkemisen jälkeen UPM vuokrasi tehdasalueen 10 vuodeksi monitoimiyrittäjä Mauno Huhtalalle joka on jälleenvuokrannut tehtaan tiloja useille yrityksille. UPM ilmoitti kesällä 2014 purkavansa tehtaan voimalaitoksen ja savupiipun vuonna 2015. Viialan rautatieasemalta tehtaalle johtanut sivuraide poistettiin syksyllä 2010 samassa yhteydessä kun Viialan aseman sivuraiteet purettiin.
Maarit Salolainen

Maarit Salolainen (s. 21. syyskuuta 1966 Helsinki) on suomalainen muotoilujohtaja, tekstiilisuunnittelija ja tekstiilitaiteilija.
Salolainen valmistui taiteen maisteriksi tekstiilitaiteen linjalta Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1992. Valmistumisen jälkeen hän työskenteli vapaana taiteilijana Düsseldorfissa ja Wienissä. Vuosina 2003-2006 Salolainen toimi muotoilujohtajana itävaltalaisessa Backhausen Interior Textiles –kutomossa. Tämän jälkeen vuonna 2006 Salolainen siirtyi suomalaisen sisustustekstiilejä valmistavan yrityksen Lauritzon’sin muotoilujohtajaksi, jossa hän toimi vuoteen 2011 saakka. Vuodesta 2011 hän on toiminut intialaisen F&amp;F Floor and Furnishings -yrityksen taiteellisena johtajana.
Maarit Salolainen nimitettiin Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun Muotoilun laitokselle osa-aikaiseksi professoriksi vuonna 2013 alanaan 3D-pintasuunnittelu, erityisesti tekstiilimateriaalit. Salolainen valittiin vuonna 2014 Vuoden tekstiilitaiteilijaksi.
Maarit Salolaisen julkisiin töihin lukeutuu Berliinin pohjoismaisten suurlähetystöjen Felleshus-rakennuksessa sijaitseva "Norrljus" vuodelta 1999.
Lauri Meurman

Lauri Olavi Meurman (23. marraskuuta 1924 Helsinki – 31. toukokuuta 2025) oli suomalainen patologi ja professori. 
Meurmanin vanhemmat olivat professori Mauri Olavi Meurman ja Xenia Eriksson. Hän avioitui vuonna 1950 Majlis Viola Petterssonin kanssa. Meurman tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1943 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1952. Patologian erikoispätevyyden hän sai 1956. Uransa alkuvaiheessa Meurman toimi Turun yliopiston assistenttina ja Kuopion keskussairaalan patologian ylilääkärinä. Meurman oli Kuopion korkeakoulun patologian professori vuodesta 1972 vuoteen 1978 ja Turun yliopistollisen keskussairaalan keskuslaboratorion patologian osaston ylilääkäri 1978 alkaen. Hän tutki muun muassa asbestin biologisia vaikutuksia.
Yrjö Meurman

Kaarlo Yrjö Agathon Meurman (17. tammikuuta 1888 Ilmajoki – 14. toukokuuta 1960 Helsinki) oli Helsingin yliopiston korva-, nenä- ja kurkkutautiopin professori 1931–1957, ja hän oli arvostettu korvalääkäreiden kouluttaja. Meurman toimi sisällissodan aikana kenraali Linderin esikuntalääkärinä. 
Meurmanin veljiä olivat arkkitehti Otto-Iivari Meurman ja kasvinjalostuksen professori Olavi Meurman.
Juupajoen kirkko

Juupajoen kirkko on vuosina 1838–1846 rakennettu puinen kahdeksankulmainen eli ns. mutterikirkko Juupajoen Kopsamon kylässä. Kirkon rakentajat eivät ole tiedossa. Kirkon ulkokatteena on lyhtyyn päättyvä särmäkartio ja sisäkatteena puukupu. Kirkon pinta-ala on 301 neliötä, ja siellä on istumapaikkoja 450 henkilölle. Erillinen puinen kellotapuli on rakennettu vuonna 1840, ja sen kellot ovat vuosilta 1858 ja 1905. Kirkon alttaritaulun "Pyhä Ehtoollinen" on maalannut Ilmari Launis vuonna 1917. Hän on tehnyt myös kirkon lasimaalaukset. Kirkon 10-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas vuonna 1917. Kirkkoa on korjattu aiemmin vuosina 1903, 1917 ja 1921. Myöhempiä korjauksia tehtiin vuosina 1939, jolloin kirkko sai keskuslämmityksen, 1983 sekä 1998–1999, jolloin korjattiin lahovaurioita ja uusittiin sekä ulko- että sisämaalauksia. Kirkkoa hallinnoi nykyään Tampereen hiippakuntaan kuuluva Oriveden seurakunta, aiemmin Juupajoen seurakunta.
Gösta Mickwitz

Gösta Mickwitz (1917–2003) oli suomalainen taloustieteilijä. Hän oli kansantaloustieteen professori 1957–1960 Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa, 1960–1962 sekä 1977–1983 Helsingin yliopistossa ja 1962–1976 Svenska handelshögskolanissa, jossa hän oli rehtori 1971–1975.
Odal Stadius oli Mickwitzin edeltäjä Helsingin ruotsalaisen kauppakorkeakoulun kansantalouden professorina. Mickwitzin seuraaja Svenska Handelshögskolanin tämän vanhan oppituolin haltijana oli Tom Berglund, jonka virkanimike oli yrityksen teorian ja sovelletun mikroekonomian profesori. 
Hänen veljensä oli historiantutkija Gunnar Mickwitz.
Malarian pelko

Malarian pelko on rap-artisti Paperi T:n ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin 17. huhtikuuta 2015 Universal Musicin alaisuudessa toimivan Johanna Kustannuksen kautta.
Albumi palkittiin huhtikuussa 2016 Teosto-palkinnolla.
Taustaa.
Albumin ensimmäinen single ”Sä jätät jäljen” julkaistiin 14. marraskuuta 2014 musiikkivideona YouTubessa. Albumin toinen single ja musiikkivideo ”Resnais, Beefheart &amp; Aalto” julkaistiin 6. helmikuuta 2015 ja kolmas single sekä musiikkivideo ”Elokuva” 10. huhtikuuta 2015. "Malarian pelko" -albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 1 viikolla 17/2015. Erikoisliikkeiden myyntiä mittaavalla Rumban listalla levy debytoi sijalla 1. Albumin julkaisua seurasi lisäksi suuresta kysynnästä johtuen kaksi levynjulkaisukeikkaa Tavastia-klubilla Helsingissä 17. huhtikuuta 2015 sekä 1. toukokuuta 2015.
Vaikutus.
Albumin on sanottu kasvattaneen Suomen uuden artistisukupolven. Esimerkiksi Lauri Haav ja Aatulove ovat tunnustaneet sen vaikutuksen.
Julian Brandt

Julian Brandt (s. 2. toukokuuta 1996 Bremen) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Borussia Dortmundia. Oikeajalkainen Brandt on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Brandt siirtyi joulukuussa 2013 VfL Wolfsburgin nuorten akatemiasta Bayer Leverkuseniin, jossa hän solmi ensimmäisen ammattilaissopimuksensa. Debyytti seuran paidassa Bundesliigassa tapahtui helmikuussa 2014 Schalke 04:ää vastaan. Avausmaali syntyi saman vuoden huhtikuussa Hamburger SV:n verkkoon. Kaudella 2013–2014 Brandt pelasi Bundesliigassa 12 ottelua, joissa syntyi kaksi maalia. Samalla kaudella hän debytoi myös Mestareiden liigassa. Kaudella 2014–2015 hän teki 25 bundesliigaottelussa neljä osumaa. Kaudella 2015–2016 Brandt teki 29 bundesliigaottelussa yhdeksän maalia ja samaan maalimäärään hän ylsi myös kaudella 2017–2018, jolloin hän pelasi joukkueensa kaikki 34 bundesliigaottelua. Kaudella 2018–2019 hän teki 33 bundesliigaottelussa seitsemän maalia ja antoi 14 maalisyöttöä. Kaikkiaan Brandt viimeisteli vuosina 2014–2019 pelaamissaan 165 bundesliigaottelussa 34 ja syötti 40 maalia.
Brandt siirtyi toukokuussa 2019 Borussia Dortmundiin 25 miljoonan euron siirtosummalla. Hän pelasi ensimmäisen kautensa aikana 33 bundesliigaottelua, joissa hän teki kolme maalia ja antoi kahdeksan maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän pelasi kauden aikana seitsemän ottelua, joissa hän teki kaksi maalia ja antoi kolme maalisyöttöä. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Bundesliigassa 31 ottelua, joissa hän teki kolme maalia ja antoi kaksi maaliin johtanutta syöttöä. Hän voitti Saksan cupin, joskin loppuottelussa hän pääsi vaihdosta kentälle vain aivan viime hetkiksi, Mestarien liigassa hän pelasi kauden aikana kahdeksan ottelua.
Maajoukkueura.
Vuosina 2012–2013 Brandt edusti Saksan alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta, jossa otteluita kertyi 19 ja maaleja viisi. Hän pelasi kaikki viisi ottelua joukkueen saadessa EM-hopeaa 2012. Saksan alle 19-vuotiaiden maajoukkueen kanssa hän voitti ikäluokan EM-kultaa vuonna 2014. Hän pelasi kisoissa neljä ottelua. Vuodesta 2015 alkaen Brandt pelasi myös Saksan alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Saksan kaikki viisi ottelua alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2015. Hän kuului Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi kisoissa Saksan kaikki kuusi ottelua kokonaisuudessaan ja syötti kaikkiaan yhdeksän maalia.
Saksan A-maajoukkueessa Brandt pelasi ensimmäisen kerran toukokuussa 2016 ystävyysottelussa Slovakiaa vastaan. Hän oli voittamassa kultaa maanosaliittojen cupissa 2017; hän pelasi kahdessa alkulohko-ottelussa ja välierässä. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi muutamia minuutteja Saksan kolmessa alkulohko-ottelussa, joissa hän pääsi vaihtopelaajana kentälle. Brandt on tehnyt maalin kesäkuussa 2017 MM-karsintaottelussa San Marinoa, syyskuussa 2018 ystävyysottelussa Perua ja marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Pohjois-Irlantia vastaan. Hän on pelannut 35 A-maaottelua, joista viimeisimmän marraskuussa 2020.
Muuta.
Brandtin isä Jürgen Brandt on toiminut valmentajana SC Borgfeldissä, eli seurassa, jota Julian Brandt edusti nuorena.
Alice Eve

Alice Sophia Eve (s. 6. helmikuuta 1982 Lontoo) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elo­kuvista "Rajattu maa" (2009), "Aivan liian hotti" (2010), "Korppi" (2012) ja "Star Trek Into Darkness" (2013).
Varhainen elämä.
Even vanhemmat ovat näyttelijät Trevor Eve ja Sharon Maughan. Hänellä on kaksi nuorempaa veljeä. Opiskellessaan St Catherine’s Collegessa Oxfordissa Eve esiintyi useissa opiskelija­näytelmissä.
Ura.
Even ura alkoi televisio­rooleista sekä elo­kuvasta "Näyttämön kaunotar" (2004). Vuonna 2010 Evellä oli nais­pää­osa romanttisessa komedia­elo­kuvassa "Aivan liian hotti". Hän näytteli myös sivu­roolin elo­kuvassa "Sex and the City – Sinkkuelämää 2". Vuonna 2011 Evellä oli neljän jakson rooli televisio­sarjassa "Entourage". Hän näytteli myös nuorta agenttia "Men in Black III" -elo­kuvassa.
Yksityiselämä.
Eve asuu Lontoossa ja Los Angelesissa. Hänellä on heterokromia, eli hänen silmänsä ovat eri väriset: vasen sininen ja oikea vihreä. 31. joulu­kuuta 2014 Eve meni naimisiin yhteisistä koulu­ajoista saakka tuntemansa liike­mies Alex Cowper-Smithin kanssa.
Brendan Shinnimin

Brendan Shinnimin (s. 7. tammikuuta 1991) on kanadalainen jääkiekkoilija.
Ura.
Shinnimin pelasi juniorikiekkoa WHL-joukkue Tri-City Americansissa. Kaudella 2011–2012 hän voitti koko WHL:n pistepörssin 134 pisteellään saaden Bob Clarke Trophyn. Hän oli WHL:n lisäksi myös CHL:n paras pistemies. Hän voitti WHL:n arvokkaimmalle pelaajalle annettavan Four Broncos Memorial Trophyn ja tuli valituksi läntisen konferenssin tähdistöön. Shinnimin lopetti junioriuransa 3. helmikuuta 2012 alkaneella 38 ottelun mittaisella pisteputkella, jonka aikana hän teki 83 tehopistettä.
19. lokakuuta 2010 Shinnimin sai liigan pisimmän pelikiellon neljään vuoteen. Hän joutui sivuun kaukalosta 12 ottelun ajaksi vaarallisesta takaa tulleesta taklauksesta, joka aiheutti Saskatoon Bladesin Josh Nichollsille aivotärähdyksen sekä mustelmia selkään. Vuonna 2009 hän pelasi WHL:n joukkueessa Venäjän parhaista junioreista koostettua joukkuetta vastaan.
Shinnimiä ei varattu NHL:ään. 2. maaliskuuta 2012 Arizona Coyotes kiinnitti hänet kolmivuotisella tulokassopimuksella.
I topi grigi

I topi grigi (”Harmaat hiiret” tai ”rotat”) on vuonna 1918 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Emilio Ghionen ohjaaman kahdeksanosaisen seikkailuelokuvan sankari on Ghionen esittämä herrasmiesvaras Za-la-Mort. Se on ainoa säilynyt Za-la-Mort-seikkailu.
Juoni.
Za-la-Mort asuu kumppaninsa Za-la-Vien kanssa maaseudun rauhassa. Eräänä päivänä hän tuo kotiin kadulta löytämänsä orvon Leon, jonka salaisuus on kätketty rikolliskopla Topi Grigin hallussa olevaan mustaan kirjekuoreen. Za saa kuoren käsiinsä, mutta koplan johtaja Grigione pakenee Yhdysvaltoihin ja rikolliset sieppaavat Za-la-Vien ja Leon. Za-la-Mort jäljittää Grigionen ensin Yhdysvaltoihin ja sieltä Argentiinan pampalle. Ankaran kamppailun jälkeen Za palaa Za-la-Vien ja Leon kanssa Eurooppaan, jossa salaperäinen kreivitär Giovanna tavoittelee mustassa kirjekuoressa mainittua Leon perintöä. Kreivitärtä jahdatessaan Za joutuu ensin ihmissyöjien vangiksi Afrikkaan ja sieltä Pariisiin, jossa Giovanna syyttää häntä murhasta. Za pelastuu viime hetkellä giljotiinilta, rikolliset joutuvat vastuuseen teoistaan ja Leo saa perintönsä.
Tuotanto, tyyli ja vastaanotto.
Za-la-Mort on näyttelijä-ohjaaja Emilio Ghionen luoma synkkä herrasmiesvaras, joka vuodesta 1914 lähtien seikkaili lukuisissa suosituissa elokuvissa ja elokuvasarjoissa. Hahmon esikuvia ovat ranskalaisten Louis Feuilladen Fantomas ja Victorin-Hippolyte Jasset’n Zigomar. Roomalaiselle Tiber Filmille tehty "I topi grigi" koostuu kahdeksasta samaan aikaan valmistuneesta ja ensi-iltansa saaneesta jaksosta:
Ghionen teemoja ovat moraali, uskollisuus, ystävyys ja rakkaus. Rikoksiin syyllistyessäänkin Za-la-Mort noudattaa aina tiettyjä kunniakäsityksiä ja pyrkii oikeuden toteutumiseen. Elokuvan tyyli perustuu ekspressionistiseen näyttelijäntyöhön, vähäeleiseen symboliikkaan sekä karuihin ympäristöihin, joiden vastakohtana esitetään rappeutuneen yläluokan palatsit. Voimakas valaistus luo jyrkkiä kontrasteja, jotka korostavat henkilöiden ilmeitä ja lohduttomia taustoja.
"I topi grigi" mainitaan usein Ghionen parhaaksi tai suosituimmaksi Za-la-Mort -elokuvaksi. Todellisuudessa elokuva ei ollut mikään yleisö- tai arvostelumenestys, ja se vedettiin pian pois levityksestä. Elokuvan myöhempi maine perustunee siihen, että se on ainoa säilynyt Za-la-Mort-seikkailu.
Restaurointi ja julkaisut.
"I topi grigi" on restauroitu Bolognan elokuva-arkistossa vuonna 1995. Restaurointi perustuu Milanon elokuva-arkistossa säilyneeseen välitekstittömään alkuperäisnegatiiviin ja siitä Belgian elokuva-arkistolle 1960-luvulla tehtyyn kopioon. 
Elokuvan toinen ja kolmas osa on julkaistu VHS:llä vuonna 1995. Ensimmäinen ja neljäs osa ovat katsottavissa Italian elokuva-arkiston sivustolla.
Metallisavi

Metallisavi on keramiikkamateriaali, jossa orgaaniseen sidosaineeseen on sekoitettu hyvin hienoja metallihiukkasia. Käytettävä metalli voi olla esimerkiksi kultaa, hopeaa, tai kuparia. Metallisavi on pehmeä materiaali, jota voidaan muotoilla tavallisen saven tapaan käsin tai erilaisten muottien avulla. Kuivumisen jälkeen metallisavi voidaan polttaa käytetystä metallisavesta ja teoksen koosta riippuen esimerkiksi uunissa, retkikeittimellä tai pienellä kaasupolttimella. Poltossa sitova aine palaa pois ja jäljelle jää sintrattu metalli.
Metallisavesta voidaan tehdä muun muassa koruja, helmiä tai pieniä veistoksia.
Jaysh Rijal al-Tariqa al-Naqshbandia

Jaysh Rijal al-Tariqa al-Naqshbandia eli lyhyesti JRTN on Irakissa toimiva suufilainen terrotistijärjestö. Monet sen jäsenistä ovat Irakissa ennen Irakin sotaa hallinneen Baath-puolueen jäseniä tai kannattajia. Vuoteen 2020 asti järjestön johtaja oli Izzat Ibrahim al-Duri, Saddam Husseinin ajan sotilaskomentaja. JRTN on tehnyt yhteistyötä Isis-järjestön kanssa sen haltuunsa ottamilla alueilla Irakissa ja sen tuella uskotaan olleen tärkeä osa Isisin Pohjois-Irakin valtauksen onnistumisessa.
Historia.
Jaysh Rijal al-Tariqa al-Naqshbandia on saanut nimensä 1300-luvulla syntyneestä naqshbandi-suufilaisuudesta. Suufilaisuudella on ollut maine rauhallisena ja politiikkaan sotkeutumattomana islamin suuntauksena ja tästä syystä sitä suvaittiin Irakissa Saddam Husseinin valtakaudella. 1970-1980-luvulla liikkeen yhdeksi suojelijoista nousi Irakin armeijan sotilaskomentaja Izzat Ibrahim al-Duri, joka loi yhteydet naqshbandi-liikkeen ja Irakin hallitsevan Baath-puolueen välille Irakin–Iranin sodan aikana. JRTN perustettiin virallisesti vuonna 2006 Baath-puolueen sisäisen hajaantumisen seurauksena sen jälkeen, kun Saddam Hussein teloitettiin. Järjestö toimi naqshbandi-liikkeen seuraajien suojelijana ääriliikkeitä kuten Irakin al-Qaidaa vastaan. Järjestö myös hylkäsi Irakin al-Qaidan tavan taistella Irakia miehittäneitä koalition joukkoja vastaan katsoen sen johtaneen liian monen irakilaisen kuolemaan. JRTN ryhtyikin taistelemaan koalition joukkoja vastaan itsenäisesti. Koalition joukkojen vetäytyessä vuonna 2011 järjestö vaihtoi pääkohteeksensa Nuri al-Malikin johtaman Irakin hallituksen. Isis-järjestön ottaessa haltuunsa Pohjois-Irakin monet JRTN:n jäsenistä auttoivat sitä suorittamaan haltuunottonsa käyttämällä omaa sotilasasiantuntemustaan ja paikallisia yhteyksiä. Järjestö ei kuitenkaan tue Isisin ajamaa islamilaista kalifaattimallia. Huhtikuussa 2015 Irakin viranomaiset uutisoivat järjestön johtaja al-Durin kuolleen taisteluissa Bagdadin pohjoispuolella. Al-Durin tukijat kiistivät uutisen.
Ideologia.
JRTN on taustaltaan nationalistinen ja se ajaa entisten Baath-puolueen vaikuttajien etua. Sen tavoitteena on kaataa Irakin nykyinen hallitus ja perustaa uudelleen Baath-puolueen hallitsema Irak. Koalition vetäytymisen jälkeen järjestön pääkohde on ollut al-Malikin šiialaisen hallituksen kaataminen. JRTN:n mukaan al-Malikin hallitus ei sovellu sunnalaisten irakilaisten johtajaksi ja pitää sitä lisäksi Iranin nukkehallintona.
Organisaatio.
JRTN:n päätukialue Irakissa on ollut Ninawan maakunta Pohjois-Irakissa. Se toimii lisäksi myös Salah al-Dinin ja Kirkukin maakunnissa. Eri arvioiden mukaan sillä on riveissään 1 500-5 000 taistelijaa. Järjestön pääasiallisina tulonlähteinä uskotaan olevan paikallisten heimopäällikköjen lahjoitukset ja yrityksiltä kiristetyt rahat. Sen uskotaan myös saavan lahjoituksia Baath-puolueen ulkomailla olevien jäsenten kautta esimerkiksi Jordaniasta, Syyriasta ja Jemenistä.
Tyler Gaudet

Tyler Gaudet (s. 4. huhtikuuta 1993) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan pääsarjassa DEL-liigajoukkue Grizzlys Wolfsburgissa.
4. marraskuuta 2013 Coyotes kiinnitti Gaudetin kolmen vuoden tulokassopimuksella OHL-joukkue Sault Ste. Marie Greyhoundsista.
Nick Shore

Nick Shore (s. 26. syyskuuta 1992) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ruotsin pääsarjassa SHL-liigajoukkue Linköping HC:ssa. Hän on Los Angeles Kingsin kolmannen kierroksen varaus .
Myös Shoren veljet pelaavat jääkiekkoa. Drew pelaa KHL-seura Dynamo Moskovan organisaatiossa. Quentin pelaa NCAA:ssa Denverin yliopiston joukkueessa ja on Ottawa Senatorsin varaus.
Ystävännauha

Ystävännauha on langoista tai muista tekstiileistä tehty rannekoru jota kannetaan merkkinä ystävyydestä.
Useat ystävännauhat on tehty makrameeta käyttäen.
Reid Boucher

Reid Boucher (s. 8. syyskuuta 1993) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue Avtomobilist Jekaterinburgissa. Hän on New Jersey Devilsin neljännen kierroksen varaus . 
Ura.
Toisella kaudellaan OHL-joukkue Sarnia Stingissä Boucher rikkoi Steven Stamkosin yhden kauden maaliennätyksen tekemällä 62 maalia. Hän rikkoi ennätyksen viidennessä hattutemppuottelussaan Saginaw Spiritiä vastaan. Hänet valittiin kauden päätteeksi OHL:n tähdistökentälliseen.
13. maaliskuuta 2013 New Jersey Devils kiinnitti Boucherin kolmivuotisella tulokassopimuksella. Hän pelasi loppukauden 2012–2013 New Jerseyn farmijoukkue Albany Devilsissä AHL:ssä, jossa hän teki ensimmäisessä ottelussaan maalin ja kaksi syöttöä. 
4. joulukuuta 2013 Boucher nostettiin Ryan Carterin loukkaantumisen vuoksi ensimmäisen kerran Devilsin NHL-kokoonpanoon. Hän sai debyyttiottelussaan syötön ja plus/miinus -lukeman +2. Hänestä tuli ensimmäinen kauden aikana rangaistuslaukauksesta maalin tehnyt Devilsin pelaaja. Boucher teki ensimmäisen maalinsa 18. joulukuuta 2013 Ottawa Senatorsin Robin Lehneriä vastaan.
Tuomio seksuaalirikoksesta.
Boucher tuomittiin helmikuussa 2022 vuodeksi ehdolliseen vankeuteen neljän vuoden koeajalla. Hän oli vuonna 2011 seksuaalisesti hyväksikäyttänyt 12-vuotiasta tyttöä pakottamalla tämän muun muassa suuseksiin kanssaan.
Niin paljon me teihin luotettiin

”Niin paljon me teihin luotettiin” on vuonna 1985 ilmestynyt Yön single, joka julkaistiin 12-tuumaisena maxisinglenä. Lisäksi siitä on olemassa seitsentuumainen levyautomaatteihin tarkoitettu versio. Sekä singlen nimikappale että B-puolen ”Sunnuntai-iltana (klo 21.00)” ovat mukana marraskuussa 1985 julkaistulla albumilla "Myrskyn jälkeen". 
Taustaa.
Levy on Yön ensimmäinen julkaisu Jussi Hakulisen erottua yhtyeestä aiemmin samana kesänä. Hänen tilalleen liittyi toiseksi kitaristiksi Markku Petander. Hakulisen vastattua aikaisemmin Yön kappaleista sanoituksia joutui nyt tekemään laulaja Olli Lindholm. Sävellykset puolestaan on merkitty koko yhtyeen nimiin.
Lindholmin mukaan singlen nimikappaleen sanoitus viittaa Jussi Hakulisen lisäksi Yön roudariin, joka jätti yhtyeen samaan aikaan. Molemmat leimautuivat Yön jäljelle jääneiden soittajien mielissä kaveriporukan pettureiksi. Lindholm on kertonut sanoittaneensa laulun eräänlaiseksi kostoksi Hakulisen ensimmäisestä soolosinglestä ”Yö jota ei ollutkaan”, jonka hän kuvitteli kertovan tämän vuosista Yön jäsenenä. B-puolen kappaleen ”Sunnuntai-iltana (klo 21.00)” Lindholm on omistanut esikuvanaan pitämälleen Pelle Miljoonalle.
”Niin paljon me teihin luotettiin” on uudelleenmiksattuna versiona mukana vuoden 2003 elokuvassa "Pahat pojat". Tuottaja Markus Selin oli kuullut kappaleen ensimmäistä kertaa jo studiosessioiden aikana lokakuussa 1985, kun tuottaja T. T. Oksala oli soittanut sen hänelle helsinkiläisessä yökerhossa.
Listamenestys.
Seura-lehden kokoamalla listalla single nousi parhaimmillaan sijalle 9 joulukuussa 1985 ja Suosikin listalla samassa kuussa sijalle 22.
Maakallan kirkko

Maakallan kirkko, joka tunnetaan myös nimillä Kallan kirkko ja Kallankarin kirkko on kirkonrakentaja Simon Silvénin vuonna 1780 Maakallan saarelle Kalajoen edustalle rakentama puinen torniton pitkäkirkko. Kirkon molemmat päädyt ovat särmikkäät niin, että runkohuoneen pohjan muoto on pitkänomainen kahdeksankulmio. Kirkon paanukatto on jyrkkä ja päistään kolmilappeinen. Sisältä laudoittamattoman hirsisen kirkkosalin sisäkatteena on puuholvi. Kirkon pinta-ala on 180 neliömetriä ja siellä on istumapaikkoja 200 hengelle. Kirkon vieressä on pieni pappia varten tarkoitettu rakennus. Erillinen puinen kellotorni rakennettiin kirkon viereen ennen vuotta 1954. Kirkonkellon Kallaan lahjoitti jo vuonna 1729 raatimies Jakob Falander. Kirkkoa on korjattu 1930 ja 1952, jolloin tehtiin peruskorjaus. Kirkon katon tervaus uusittiin ja punamullalla käsitellyt ulkoseinät maalattiin uudelleen vuonna 2003.
Maakallan kirkko on niin sanottu autiokirkko.
Breakaway (Kelly Clarksonin kappale)

Breakaway on yhdysvaltalaislaulaja Kelly Clarksonin kappale. Sen ovat kirjoittaneet Matthew Gerrard, Bridget Benenate ja Avril Lavigne. Kappaleen piti alun perin olla mukana Lavignen "Let Go" -debyyttistudioalbumilla, mutta kun sen ei katsottu sopivan yhteen albumin muun materiaalin kanssa, se annettiin Clarksonin levytettäväksi elokuvan "Prinsessapäiväkirjat 2" -soundtracklevylle. Clarkson, joka oli tuohon aikaan viimeistelemässä toista studioalbumiaan, levytti "Breakawayn" antaakseen faneilleen uutta musiikkia ennen uuden albuminsa ensimmäinen singlen julkaisua. Kappaleen suosio aiheutti kuitenkin sen, että se päätettiin ottaa mukaan Clarksonin toiselle studioalbumille, jonka hän nimesi kappaleen mukaisesti. "Breakawayn" julkaisi ensin Walt Disney Records "The Princess Diaries 2 soundtrack" -levyn ensimmäisen singlenä 19. heinäkuuta 2004.
"Breakaway" sai positiivisen vastaanoton musiikkikriitikoilta, jotka kehuivat kappaleen universaalia viestiä ja yksinkertaista sanoitusta, johon ihmiset voivat samaistua. Kappale sisältää akustisia kitaroita ja ilmavia rumpuja, jotka lomittuvat Clarksonin hallitun äänen kanssa. Kappaleen sanat kertovat Clarksonin matkasta tyttönä, joka kasvaa pienessä kaupungissa ja seuraa unelmaansa itsensä kehittämiseksi. "Breakaway" oli kaupallinen menestys Yhdysvaltain ulkopuolella, jossa se pääsi kahdenkymmenen parhaan joukkoon useissa Euroopan maissa sekä kymmenen parhaan joukkoon Australiassa, Belgiassa, Unkarissa ja Alankomaissa. Yhdysvalloissa kappale pääsi Billboard Hot 100 -listan sijalle kuusi, ja siitä tuli Clarksonin kolmas listan kymmenen parhaan joukkoon päässyt single. Tämän lisäksi se pääsi Yhdysvaltain Adult Top Contemporary -listan kärkeen 21 ei-peräkkäiseksi viikoksi; se on ennätys, jonka kappale jakaa Celine Dionin kappaleen "A New Day Has Come" kanssa.
Dave Meyersin ohjaama musiikkivideo kuvaa Clarksonin pikkukaupungin nuorena tyttönä, joka seuraa unelmaansa ja josta tulee kansainvälinen tähti. Se sisältää myös kohtauksia elokuvasta "Prinsessapäiväkirjat 2". Clarkson esitti pääosan kappaleen sanoista musiikkivideolla, koska hänestä kappale oli omaelämäkerrallinen. Kriitikot reagoivat myönteisesti siihen, että musiikkivideo on uskollinen keskeiselle teemalle, jonka yhdessä jakavat kappale, elokuva ja Clarksonin henkilökohtainen elämäkerta. Clarkson on esittänyt kappaleen livenä lukuisia kertoja erilaisissa televisio-ohjelmissa, kuten "Saturday Night Livessä", "The Oprah Winfrey Showssa" ja "The Tonight Show with Jay Lenossa". Hän on esittänyt kappaleen myös konserttikiertueillaan, mukaan lukien Stronger Tourilla. "Breakawayn" ovat esittäneet myös monet kilpailijat tosi-tv-laulukilpailuissa.
All Nite (Don’t Stop)

All Nite (Don’t Stop) on yhdysvaltalaisartisti Janet Jacksonin kappale hänen kahdeksannelta, Damita Jo-studioalbumilta. Sen julkaisi Virgin Records albumin toisena singlenä 29. toukokuuta 2004. Kappaleen sanoittivat ja tuottivat Jackson ja ruotsalaisduo BAG &amp; Arnthor, Jam &amp; Lewisin toimiessa näiden lisäksi vastaavana sanoittajana. ”All Nite (Don’t Stop)” on dancepopkappale, joka sisältää viittauksia electropopista, funkista ja housemusiikista. Kappaleessa käytetään monipuolisesti instrumentteja kuten funk-kitaroita yhdessä samban, grimen ja latinalaisamerikkalaisen musiikin kanssa.
Irma Salmi

Irma Margareta Salmi (10. joulukuuta 1910 Helsinki – 10. helmikuuta 1999) oli suomalainen kuvittaja. Hän kuvitti kirjoja, teki postikortteja ja piirsi lehtien kansikuvia, muun muassa Seuraan, ja kuvitti myös Kuluttaja-lehteä.
Salmi opiskeli Vapaassa taidekoulussa ja Ateneumissa.
Kuvituksia.
Lähde: