tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Admir Ćatović

Admir Ćatović (s. 5. syyskuuta 1987 Gacko, Bosnia ja Hertsegovina, Jugoslavia) on bosniahertsegovinalais-ruotsalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on oikea laitahyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Nuorena Bosnia-Hertsegovinasta Ruotsiin muuttaneen Ćatovićin kasvattajaseura on solnalainen AIK Fotboll. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Superettanissa vuonna 2005. AIK nousi Allsvenskaniin kauden päätteeksi ja Ćatović pelasi vuoden 2006 A-junioreissa. Kaudeksi 2007 Ćatović siirtyi 1. divisioonassa pelanneen AIK:n yhteistyöseura Väsby Unitedin riveihin. Hän edusti joukkuetta kolme ja puoli vuotta, ollen mukana nostamassa joukkuetta ensimmäisellä kaudellaan takaisin Superettaniin. Ćatović lainattiin toiseen Superettan-joukkueeseen, Syrianska FC:iin kauden 2009 aluksi.
Kesken sarjakauden 2010 Ćatović nostettiin takaisin AIK:hon, jossa puolentoista kauden aikana hän pelasi 23 ottelua ja teki yhden maalin. Vuonna 2012 Ćatović siirtyi Assyriska FF:iin, jossa kahden kauden aikana hän teki 48 ottelussa 12 maalia. Keväällä 2014 Ćatović siirtyi Veikkausliigassa pelanneeseen Kuopion Palloseuraan. Hän pelasi kauden aikana 31 peliä ja teki kuusi maalia. Kesäkuussa Ćatović valittiin Veikkausliigan kuukauden pelaajaksi. Toukokuussa 2015 Ćatović siirtyi Vaasan Palloseuraan mutta lähti sieltä jo saman vuoden heinäkuussa Tanskaan. Sittemmin hän on pelannut Venäjällä ja Ruotsissa ja edustaa kaudella 2019 Assyriskaa.
Maajoukkueura.
Ćatović on pelannut futsalia maajoukkuetasolla. Ruotsin futsalmaajoukkueessa hän debytoi helmikuussa 2014 Englantia vastaan Örebrossa.
Liisa Lappalainen

Liisa-Maija Lappalainen (19. joulukuuta 1933 Iisalmi – 20. marraskuuta 2008 Vantaa) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija. Hän kirjoitti myös nimellä "Liisa Lepistö" ja nimimerkillä "Liisa-Maija".
Lappalaisen vanhemmat olivat kauppiaat Olli Lappalainen ja Martta Mähönen. Hän oli naimisissa elokuvaohjaaja Jaakko Lepistön kanssa. Lappalainen opiskeli opettajaksi 1951–1955 Tornion opettajaseminaarissa. Hän oli kansakoulunopettajana Suomussalmella, Punkalaitumella ja Hyvinkään lähellä Nopon koulussa. Nopon koulussa Lappalainen (sukunimellä Lepistö) aloitti opettajana vuonna 1962 ja toimi siellä eläköitymiseensä asti vuoteen 1998. 
Lappalainen on julkaissut kertomuksen ja lisäksi kirjoittanut lehtiartikkeleita ja pakinoita. Lisäksi hän on kirjoittanut suuren määrän meditaatiotarinoita vuosina 1982-1997 liittyen Dharmakeskuksen toimintaan. Lappalainen toimi myös vuosikymmeniä joogan opettajana ja tiibetinbuddhalaisen meditaation opettajana. 
Lappalainen kuoli tulipalossa Vantaalla vuonna 2008. Hänen tyttärensä on käsikirjoittaja ja esiintyvä taiteilija Tina Lepistö.
Lauri Vuorela

Lauri Antero Vuorela (27. helmikuuta 1913 Kuopio – 11. joulukuuta 1999 Helsinki) oli professori ja Ilmatieteen laitoksen ylijohtaja 1971–1979. 
Lauri Vuorelan vanhemmat olivat sokeainkoulun johtaja Gustaf Adolf Vuorela (e. Vikman) ja Aino Maria Rossi. Vuorela tuli ylioppilaaksi Kuopion suomalaisesta lyseosta 1932 ja kouluttautui radiosähköttäjäksi. Kansainvälisen sähköttäjätutkinnon II luokan hän suoritti 1933 ja I luokan 1935. Toimiessaan sähköttäjänä kauppalaivastossa hän kiinnostui jo ensimmäisellä matkallaan trooppisista sääilmiöistä ja alkoi opiskella meteorologiaa Helsingin yliopistossa 1935. Sodissa meteorologina toiminut Vuorela valmistui filosofian kandidaatiksi 1945. Opiskeluaikanaan hän tutustui Vilho Väisälään ja osallistui tämän radiosondiprojektiin. Väisälän ja Erik Palménin kanssa hän osallistui kesällä 1939 meteorologiselle tutkimusmatkalle Atlantin trooppisille vesille. Hän tutki trooppisia sääilmiöitä Ruotsin metrologis-hydrologisessa instituutissa 1946–1950 ja väitteli niistä 1951. Jo vuotta aiemmin hän oli tullut tämän aiheen tutkimusassistentiksi Palménille Suomen Akatemiaan, jossa hän tutki myös numeerista sään ennustamista. 1958 Vuorelasta tuli meteorologian professori Helsingin yliopistoon. 
Kesäkuun alusta 1971 Vuorela nimitettiin Ilmatieteen laitoksen ylijohtajaksi, kun edellinen johtajan nimikkeellä toiminut Matti Franssila jäi eläkkeelle oltuaan laitoksen johtaja aina vuodesta 1953 asti. Ilmatieteen laitos uudistui merkittävästi Vuorelan aikana, mukaan lukien tietokonejärjestelmien hyödyntäminen ja kansainvälinen yhteistyö muun muassa Keskipitkien sääennustusten Euroopan keskuksen ECMWF:n kanssa, jonka puheenjohtaja hän oli 1977–1979. Vuorela toimi aktiivisesti alansa tutkimuksen piirissä, mukaan lukien "Geophysica" -lehden päätoimittajan työ vuodesta 1960, Suomalaisen Tiedeakatemian yleissihteerin tehtävät 1970–1984 ja useat alan toimikunnat. Hän oli myös Vaisala Oy:n hallituksessa vuodesta 1963. Vuorelan seuraaja Ilmatieteen laitoksen ylijohtajana (1980–2002, vuodesta 1989 pääjohtaja) oli Erkki Jatila. 
Vuorelan puoliso vuodesta 1943 oli Aino Sofia Laksi (e. Lax, s. 1913).
Marko Granholm

Marko Granholm (s. 12. marraskuuta 1970 Kangasala) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja tai laitapuolustaja.
Granholm on Tampereen Pallo-Veikkojen kasvatti. Hän nousi 17-vuotiaana TPV:n avauskokoonpanoon vasempana laitapuolustajana I divisioonassa 1988, esiintyen kaikissa paitsi yhdessä sarjaottelussa kauden aikana. TPV:n pudottua II divisioonaan Granholm jatkoi seurassa kahden kauden ajan, kunnes siirtyi 1991 sarjatasoa ylemmäs Pallo-Iiroihin. Vietettyään yhden vuoden Raumalla Granholm palasi kaudeksi 1992 takaisin I divisioonaan nousseen TPV:n riveihin. Hän pelasi jälleen yhtä vaille jokaisessa sarjaottelussa TPV:n noustessa heti ensimmäisellä yrittämällään Veikkausliigaan.
Ensimmäisellä pääsarjakaudellaan Granholm oli TPV:n eniten otteluita pelannut pelaaja. Kaudella 1994 hän kellotti joukkueen toiseksi suurimman minuuttimäärän tamperelaisten voittaessa yllätysmestaruuden vasta toisella liigakaudellaan. Kolmas vuosi pääsarjassa päättyi kuitenkin pettymykseen TPV:n pudotessa sarjatasoa alemmaksi. Granholm jatkoi tärkeänä pelaajana Ykkösessä kolmen kauden ajan ja pelasi vielä TPV:n toistaiseksi viimeisellä liigakaudella 1999 kaikki ottelut joukkueen sijoittuessa viimeiseksi. Yhteensä pääsarjatasolla Granholm esiintyi 114 kertaa.
Granholm edusti Suomen poikamaajoukkueita yhteensä 17 kertaa vuosina 1986–1990.
Salon pyhän Ristin tšasouna

Salon pyhän Ristin rukoushuone eli tšasouna on Salossa sijaitseva ortodoksinen rukoushuone. Malliltaan se on karjalaistyylinen pyöröhirsitšasouna. Rukoushuone valmistui 1989 ja se vihittiin Pyhän Ristin muistolle 9. syyskuuta 1990. Rukoushuoneen suunnitteli salolainen Turun ortodoksisen seurakunnan jäsen Arvo Happo, joka valmisti myös rukoushuoneen puuleikkauskoristukset. Rukoushuoneen ikonit on maalannut Margit Lintu. Rukoushuone kuuluu Turun ortodoksiselle seurakunnalle. Rukoushuone on jäämässä Turun ja Helsingin välisen "Tunnin juna"-nimisen oikoratahankkeen linjan alle.
Heikki Eskelinen (suomentaja)

Heikki Juhani Severi Eskelinen (s. 1936 Tampere) on suomalainen historiantutkija, tietokirjatoimittaja ja suomentaja. Oppiarvoltaan hän on filosofian tohtori. Ansioistaan suomentajana hänelle myönnettiin vuonna 1999 J. A. Hollon palkinto.
Eskelinen työskenteli vuodesta 1955 toimittajana "Aamulehdessä" ja 1961–1983 WSOY:n ja Otavan kustannustoimittajana. Hän on suomentanut ruotsista, tanskasta, norjasta, saksasta, ranskasta ja englannista.
Maanpetostuomio.
Eskelinen valittiin vuonna 1974 oikeistolaisen Itsenäisyyden Puolesta -järjestön puheenjohtajaksi. Eskelinen ja järjestön sihteeri Pertti Riutta tuomittiin vuonna 1984 korkeimmassa oikeudessa ehdottomaan vankeuteen vakoilusta Ranskan hyväksi Suomen ulkosuhteita vahingoittavalla tavalla, sillä he olivat toimittaneet Ranskan tiedustelupalvelulle Neuvostoliittoa koskeneita havaintoja. Toiminta oli liittynyt Riutan vuonna 1978 perustamaan ”Pohjantähti”-nimiseen salaiseen sotilaalliseen organisaatioon, joka oli tarkoitettu vastarintaliikkeeksi Suomen mahdollisen neuvostomiehityksen varalle.
Eduardo Costa

Eduardo Nascimento Costa (s. 23. syyskuuta 1982 Florianópolis, Brasilia), on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edusti kaudella 2014 Campeonato Brasileiro Série B:n Avaí FC:tä.
Costa on pelannut pääsarjatasolla Campeonato Brasileiro Série A:n Grêmiossa, São Paulossa ja Vasco da Gamassa, Ranskan Ligue 1:n Bordeauxissa, Marseillessa ja Monacossa sekä Espanjan Primera Divisiónin Espanyolissa.
Brasilian maajoukkueessa Costa on pelannut seitsemän ottelua vuosina 2001–2003. Hän oli mukana Copa Américassa 2001 ja Maanosaliittojen cupissa 2003.
Saavutukset.
Grêmio:
Bordeaux:
Espanyol:
Vasco da Gama:
Lähteet.
¹ Kauden 2001 tilastot puuttuvat
Heta (joki)

Heta () on pohjoissiperialainen joki Krasnojarskin aluepiirin alueella. Se on Hatangan vasemmanpuoleinen, lounaasta virtaava latvajoki. 604 kilometrin pituinen Heta saa alkunsa Putoranan laakiolta ja virtaa sitten Taimyrin niemimaan kaakkoisreunalla ja yhtyy Kotuihin. Yhtymäkohdasta alkaa 227 kilometrin mittainen Hatanga.
Joki on jäässä syys-lokakuun vaihteesta touko-kesäkuun vaihteeseen, mutta on kesäisin navigoitavissa.
Heta Äijänen

Heta Äijänen (s. 17. joulukuuta 1997 Tampere) on suomalainen koripalloilija. Hän edustaa Naisten Korisliigassa pelaavaa Forssan Alkua. Aikaisemmin hän edusti kasvattajaseuraansa Tampereen Pyrintöä sekä Lappeenrannan Catzia.
Ura.
Alle kymmenvuotiaana koripallon aloittanut Äijänen on Tampereen Pyrinnön kasvatti. Hän pelasi Pyrinnössä B-tyttöjen SM-sarjaa kaudella 2010–2011 ja A-tyttöjen SM-sarjaa kausilla 2011–2012 ja 2012–2013. Keväällä 2013 hän pelasi myös seuran naisten edustusjoukkueessa I-divisioonassa viidessä ottelussa. Seuraavalla kaudella Äijänen kuului edustusjoukkueen vakiorotaatioon tehden runkosarjassa keskimäärin 5,1 pistettä ja ottaen 3,4 levypalloa ottelua kohden. Pyrintö nostettiin kaudeksi 2014–2015 Naisten Korisliigaan, ja Äijänen teki seuran kanssa pelaajasopimuksen. Alkukauden loukkaantumisista kärsinyt Äijänen teki pääsarjadebyyttinsä 8. marraskuuta Vimpelin Vetoa vastaan, ja ensimmäiset pisteensä hän teki 14. joulukuuta Hyvinkään Pontevaa vastaan. Pyrintö sijoittui runkosarjassa yhdeksänneksi ja putosi kahdeksan parhaan joukkueen pudotuspeleistä. Äijänen pelasi debyyttikautensa naisten pääsarjassa 0,9 pisteen ja 1,2 levypallon ottelukohtaisilla keskiarvoilla. Lisäksi hän pelasi A-tyttöjen I-divisioonassa seitsemän ottelua 10,4 pisteen, 5,9 levypallon ja 2,0 riiston keskiarvoilla.
Keväällä ja kesällä 2015 Äijänen pysyi terveenä ja nousi takaisin ikäluokkansa maajoukkuepelaajistoon. Elokuussa hän teki jatkosopimuksen Pyrinnön kanssa. Pyrintö jäi Korisliigan viimeiseksi ja putosi I-divisioonaan. Äijäsen peliaika ottelua kohden kasvoi noin 17 minuuttiin, ja hän kirjautti tuossa ajassa keskimäärin 4,0 pistettä ja 2,7 levypalloa. Marraskuussa Äijänen heitti uudeksi naisten pääsarjan piste-ennätyksekseen 14 pistettä ja kirjautti tätä edeltäneessä ottelussa levypalloennätykseen seitsemän. A-tyttöjen SM-sarjassa neljänneksi yltäneen Pyrinnön avausviisikkoon kuulunut Äijänen kirjautti ottelukohtaisiksi koko kauden tilastoikseen 12,6 pistettä, 10,3 levypalloa ja 1,9 pallonriistoa. Hän oli sarjan levypallokuningatar.
Pyrinnön pudottua pääsarjasta Äijänen teki kesäkuussa 2016 sopimuksen Catzin kanssa.
Pelityyli ja ominaisuudet.
Äijänen on kuvaillut itseään hyvin liikkuvaksi ja levypalloja ottavaksi pelaajaksi joka puolustaa kovaa ja on heittotaitoinen sekä vahva korin läheisyydessä.
Yksityiselämä.
Äijänen kirjoitti ylioppilaaksi Sammon keskuslukiosta keväällä 2016.
Luettelo Tenavat-animaatioista

Tämä on luettelo Charles M. Schulzin Tenavat-sarjakuvaan perustuvista animaatioista. Kaikkien tuotantomaa on Yhdysvallat, ellei toisin mainita. Ennen vuotta 2008 valmistuneet animaatiot ovat Lee Mendelsonin tuottamia ja Bill Meléndezin animaatiostudiolla tehtyjä. Vuoteen 1992 saakka kaikki televisioanimaatiot myös tehtiin CBS-kanavalle.
Yksittäiset televisioanimaatiot.
Huomautukset
Apple TV+ -suoratoistopalvelussa julkaistut animaatiot.
Nämä sarjat ja erikoisjaksot on tuotettu suoraan Apple TV+ -suoratoistopalveluun.
Muut.
Useat Schulzin elinaikana "Tenavista" tehdyt dokumentit sisälsivät pätkiä muualla esittämätöntä animaatiota. Uutta materiaalia sisältäneitä dokumentteja olivat muun muassa "A Boy Named Charlie Brown" (1963), "Charlie Brown and Charles Schulz" (1969), "Happy Anniversary, Charlie Brown" (1976), "Happy Birthday, Charlie Brown" (1979), "You Don't Look 40, Charlie Brown" (1990) ja "Here's to You, Charlie Brown: 50 Great Years" (2000). Mendelson ja Meléndez tuottivat myös 1970- ja 1980-luvuilla joitain "Tenavat"-aiheisia lyhyitä valistusfilmejä. Lisäksi sarjan hahmot ovat esiintyneet animoituina sadoissa erilaisia tuotteita mainostaneissa tv-mainoksissa.
Ria Öling

Ria Noora Minerva Öling (s. 15. syyskuuta 1994 Vaasa) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa portugalilaista SC Bragaa. Hän on aiemmin pelannut pääsarjatasolla vantaalaisessa PK-35:ssä ja Turun Palloseurassa sekä ulkomailla espanjalaisessa Santa Teresa CD:ssä, tanskalaisessa Brøndby IF:ssä, kaudet 2019–2020 ruotsalaisessa Växjö DFF:ssä, kaudet 2021–2024 ruotsalaisessa FC Rosengårdissa ja loppukauden 2025 englantilaisessa Crystal Palacessa.
Öling on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa vuodesta 2015.
Liigaura.
Öling aloitti jalkapalloilun vaasalaisessa FC Sportissa jo esikouluikäisenä ja siirtyi vuonna 2009 Vasa IFK:n riveihin, jossa hän esiintyi seuran edustusjoukkueessa Naisten Kakkosessa jo 14-vuotiaana. Kauden 2012 Öling pelasi PK-35:ssä, mutta palasi vuoden kuluttua kotikaupunkiinsa Ykköseen nousseeseen VIFK:hon. Joulukuussa 2013 hän teki sopimuksen Turun Palloseuran kanssa.
Vuonna 2013 Öling valittiin Ykkösen pohjoislohkon parhaaksi pelaajaksi. Kaudella 2014 hänet nimettiin kahdesti Naisten Liigan kuukauden pelaajaksi ja kauden päätyttyä Öling valittiin myös Vuoden liigapelaajaksi.
Maajoukkue.
Öling edusti ensimmäisen kerran Suomen ikäkausimaajoukkueita vuonna 2009. Hän oli mukana Suomen joukkueessa vuoden 2013 alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa sekä vuotta myöhemmin alle 20-vuotiaiden MM-lopputurnauksessa.
Öling valittiin A-maajoukkueen testileirille ensimmäisen kerran marraskuussa 2014, ja ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi helmikuussa 2015. Helmikuun 2021 loppuun mennessä hän on pelannut 45 naisten maaottelua, joissa hän on tehnyt kahdeksan maalia. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki syyskuussa 2015 EM-karsintaottelussa Montenegroa vastaan, toisen tammikuussa 2017 Slovakiaa vastaan ja kolmannen kesäkuussa 2017 Kiinaa vastaan. Lokakuussa 2018 Öling teki Kiinassa pelatussa turnauksessa kaksi maalia Thaimaata vastaan. Tämän jälkeen hän on tehnyt maaotteluissa maalin lokakuussa 2019 EM-karsintaottelussa Albaniaa vastaan, maaliskuussa 2020 Kypros Cupin ottelussa Kroatiaa vastaan ja kolme päivää myöhemmin samassa turnauksessa Slovakiaa vastaan.
Öling kuului Suomen joukkueeseen vuoden 2022 EM-kilpailuissa. Hän pelasi EM-turnauksessa kaksi ottelua avauskokoonpanossa ja tuli kolmannessa vaihdosta kentälle. Hän on kesäkuun 2025 loppuun mennessä pelannut 94 naisten maaottelua ja tehnyt niissä 11 maalia.
Naisten Liiga -kausi 2015

Naisten Liiga -kausi 2015 oli vuonna 2006 perustetun jalkapallon Naisten Liigan yhdeksäs kausi. Kaikkiaan jalkapallon naisten Suomen mestaruudesta pelattiin 45. kerran. 
Hallitseva mestari PK-35 voitti myös vuoden 2016 mestaruuden, liiganousija Ilveksen sijoittuessa hopealle ja Åland Unitedin pronssille. Liigasta putosivat VIFK ja Merilappi United, joiden tilalle nousivat TiPS ja ONS. VIFK oli tammikuussa nostettu sarjaan täydennysmenettelyn kautta, kun Kokkola Futis 10 ei täyttänyt liigalisenssiin vaadittavia taloudellisia kriteerejä.
Sarjajärjestelmä.
Naisten Liigan kausi 2015 pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertaisena alkusarjana, jonka jälkeen kuusi parasta jatkoivat ylemmässä loppusarjassa ja neljä huonointa alemmassa loppusarjassa. Ylempi loppusarja pelattiin yksinkertaisena ja alempi kaksinkertaisena, niin että alkusarjan pisteet laskettiin mukaan molemmissa sarjoissa. Alemman loppusarjan neljänneksi sijoittunut putosi Naisten Ykköseen kaudeksi 2016 ja kolmas karsi liigapaikastaan Ykkösen toiseksi sijoittuneen kanssa.
Alaloppusarja.
Liigakarsinta.
ONS nousi Naisten Liigaan kaudeksi 2016 yhteismaalein 5–1.
Kuukauden pelaajat.
Naisten Liigan kuukauden pelaajan valitsee Jalkapallon Pelaajayhdistys.
Aasianlehväkala

Aasianlehväkala ("Nandus nebulosus") on labyrinttikaloihin kuuluva aasialainen kala. Niitä pyydystetään akvaariokaloiksi.
Ulkonäkö ja koko.
Aasianlehväkala kasvaa 12 cm pitkäksi. Sen vartalonmuoto muistuttaa lehteä, ja väritys on ruskeankirjava.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Aasianlehväkaloja tavataan Kaakkois-Aasian sisävesillä: Sumatralla, Jaavalla, Borneolla, Malakan niemimaalla, Kaakkois-Thaimaassa ja Kambodžan lounaisosassa. Ne elävät seisovissa ja hitaasti virtaavissa makeissa vesissä, kuten joissa, soissa, järvissä ja lammissa.
Käyttäytyminen ja ravinto.
Aasianlehväkalat elävät yksikseen, ja piiloutuvat ympäristöönsä kuollutta lehteä muistuttavan ulkonäkönsä avulla. Ne syövät pieniä kaloja ja äyriäisiä.
Arabiansäppikala

Arabiansäppikala ("Rhinecanthus assasi") on säppikaloihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Arabiansäppikala kasvaa 30 cm pitkäksi. Kalan yleisväri on vaaleanruskea tai kellertävä ja muuttuu asteittain valkoiseksi kohti vatsapuolta. Siinä on selvärajaisia, kuin siveltimellä vedettyjä juovia, joista yksi ryhmä kulkee päälaen yli silmästä toiseen, toinen silmistä kiduksiin ja kolmas kiduskannesta suun yli toiselle puolelle. Huulet ovat kirkkaan keltaiset ja niiden reunassa on vaaleansininen ohut rajaus. Peräaukon ympärillä on oranssi läikkä. Kalan näyttävän kuvioinnin takia sitä kutsutaan englanniksi joskus samalla nimellä kuin Indopasifisella merialueella elävää sukulaistaan picassokalaa "Rhinecanthus aculeatus".
Levinneisyys ja elinympäristö.
Arabiansäppikala elää koralliriutoilla Intian valtameren länsiosissa Punaiseltamereltä Omaninahdelle ja Persianlahdelle.
Akvaariokalana.
Arabiansäppikalaa voi pitää suurehkossa, yli 680-litraisessa meriakvaariossa, jossa on kivien muodostamia luolia. Se tarvitsee monipuolista eläinruokaa, johon kuuluu myös kovakuorisia äyriäisiä, joiden avulla se hoitaa jatkuvasti kasvavia hampaitaan.
Gallia transalpina

Gallia transalpina (”Alppien tuonpuoleinen Gallia”), myös Gallia ulterior (”Kaukaisempi Gallia”), oli Rooman valtakuntaan kuuluvan Gallian osa, joka oli Roomasta katsottuna Alppien toisella puolella. Se oli myös Rooman tasavaltalaisaikainen provinssi (), joka käsitti alueen nykyisen Ranskan eteläosissa.
Maantiede ja historia.
Laajassa, maantieteellisessä merkityksessä Gallia transalpina käsitti koko Alppien tuonpuoleisen Gallian, ja sen alue ulottui pohjoisessa Pohjanmerelle, lännessä Atlantille, etelässä Välimerelle ja idässä Alpeille eli Gallian toisen osan Gallia cisalpinan rajalle.
Provinssina Gallia transalpina käsitti vain alueen eteläosan eli roomalaisten ensimmäisenä Galliasta valloittaman alueen Välimeren rannikolla. Tämän alueen roomalaiset valloittivat 100-luvulla. Se muodostui Gallia transalpinan provinssiksi, joka vaikuttaa olleen olemassa noin vuonna 121 eaa. Alueen valloitus mahdollisti maayhteyden Hispaniaan, jonka roomalaiset olivat vallanneet jo aiemmin. Augustuksen aikana noin 22 eaa. Gallia transalpinan provinssista muodostettiin Gallia Narbonensiksen provinssi.
Muu osa maantieteellisestä Gallia transalpinasta valloitettiin Julius Caesarin johdolla noin vuosina 58–51 eaa. Se kehittyi Gallia comatan provinssiksi, joka jaettiin myöhemmin kolmeksi provinssiksi, Gallia Aquitania, Gallia Belgica ja Gallia Lugdunensis.
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Promiscuous

Promiscuous on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Nelly Furtadon kappale hänen kolmannelta, Loose-studioalbumilta. Kappaleella vierailee yhdysvaltalainen tuottajaräppäri Timbaland. Kappaleen sanoittivat Furtado, Timothy "Attitude" Clayton, Timbaland sekä Nate "Danja" Hills, joista kaksi viimeisintä myös tuottivat sen. Kappaleen sanoitukset, jotka Furtado ja Clayton pääosin kirjoitti, kertoo keskustelusta miehen ja naisen välillä, jotka kutsuvat toisiaan promiskuiteeteiksi.
"Promiscuous" julkaistiin "Loose"-albumin johdantosinglenä Yhdysvalloissa alkuvuodesta 2006 sekä toisenlaisena versiona kaikkialla muualla maailmassa saman vuoden puolivälissä latinalaista amerikkaa lukuun ottamatta, jossa se puolestaan julkaistiin vasta loppuvuodesta. Myöhemmin singlejulkaisu sisälsi 29. heinäkuuta 2008 uudelleenjulkaistun in.
Kappale sai pääosin positiivisen vastaanoton, joidenkin kriitikkojen pitäessä sitä "Loosen" kohokohtana. "Promiscuous" oli kansainvälinen menestys ja siitä tuli Furtadon ensimmäinen kappale, joka on saavuttanut Yhdysvalloissa listan kärjen. Se on myös ensimmäinen kanadalaisen naisartistin kappale, joka saavutti Billboard Hot 100 -listan kärjen sitten R. Kellyn ja Celine Dionin vuonna 1998 julkaistun I'm Your Angelin. Kappale saavutti listan kärjen myös Uudessa-Seelannissa sekä pääsi kymmenen parhaan joukkoon monilla Euroopan singlelistoilla.
Kappale voitti vuoden 2006 Billboard Music Awardsissa kategoriassa "Vuoden paras pop-single" sekä oli ehdolla 49:ssä vuosittaisessa Grammy-palkintogaalassa kategoriassa "Paras pop-duetto vokaaleilla". Kappaleen musiikkivideolla nähdään kohtauksia Furtadosta sekä Timbalandista, jota Furtado kuvailee "sanalliseksi ping-pong peliksi". Videolla esiintyy cameo-roolissa myös Keri Hilson, Justin Timberlake ja Brian Myles.
Juha Berglund

Juha Tapio Berglund (s. 19. toukokuuta 1959 Helsinki) on suomalainen viinialan yrittäjä ja tietokirjailija. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. 
Juha ”Pokku” Berglund perusti viini- ja keittiötarvikkeita myyvän Decanter-liikkeen Helsinkiin vuonna 1987. Pari vuotta myöhemmin hän perusti Viini-lehden, joka oli aluksi Decanterin asiakaslehti. Hän omistaa sisarensa kanssa viinitila Château Carsinin Ranskan Bordeaux’ssa. Vuodesta 1999 hän on Antti Rinta-Huumon kanssa julkaissut vuosittaista "Viinistä viiniin" -opasta.
Berglund on toiminut sukunsa aiemmin omistamassa Nanso Groupissa hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana vuodesta 1989 vuoteen 2020 saakka.
Juha Berglundin isä oli kapellimestari Paavo Berglund.
Kuningatarsäppikala

Kuningatarsäppikala ("Balistes vetula") on säppikaloihin kuuluva kala. 
Koko ja ulkonäkö.
Kuningatarsäppikala kasvaa 30 cm, joskus jopa 60 cm pitkäksi. Sillä on sinertävä tai vihertävänharmaa pohjaväri, oranssinsävyinen pää ja vatsa ja sinisiä kuvioita.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kuningatarsäppikala elää Atlantin valtameressä. 
Käyttäytyminen ja ravinto.
Kuningatarsäppikalat elävät koralliriutoilla ja kivikkopohjien päällä. Ne muodostavat joskus parvia, mutta niitä tavataan myös yksinään. Ne pyydystävät merisiilejä puhaltamalla vettä niiden päälle jolloin merisiili kaatuu, ja kala pääsee käsiksi sen lyhytpiikkiseen vatsapuoleen.
Akvaariokalana.
Kuningatarsäppikalaa voi pitää erittäin suuressa meriakvaariossa, jossa on kivien muodostamia luolia. 
Se on suurin akvaarioihin myytävä laji, ja vaikka se ei ole yhtä aggressiivinen kuin aaltosäppikala, se yleensä syö kaikki muut saman altaan eläimet, siirtelee sisustukseen käytettyjä kiviä ja saattaa purkskella sähköjohtojakin.
Kuningatarsäppikala tarvitsee monipuolista eläinruokaa, johon kuuluu myös kovakuorisia äyriäisiä, joiden avulla se hoitaa jatkuvasti kasvavia hampaitaan.
Ulappasäppikala

Ulappasäppikala ("Canthidermis sufflamen") on säppikaloihin kuuluva kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Ulappasäppikala voi kasvaa jopa 65 senttimetrin pituiseksi. Sillä on ruskeanharmaa pohjaväri ja suuri ruskea läikkä selkäevän tyvessä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Ulappasäppikala elää Atlantin valtameressä koralliriuttojen läheisyydessä 5–30 metrin syvyydessä. Esiintymisalueeseen kuuluvat Kap Verde sekä São Tomé ja Príncipe.
Käyttäytyminen ja ravinto.
Ulappasäppikalat elävät koralliriuttojen merenpuoleisilla jyrkänteillä ja syövät isokokoista eläinplanktonia.
Bayern (F217)

Bayern (runkonumero F217) on Saksan laivaston Brandenburg-luokan fregatti, joka otettiin palvelukseen 1996.
Valmistus.
Alus tilattiin Blohm + Vossin, Thyssen Nordseewerken ja HDW:n yhteenliittymältä. Sen köli laskettiin 16. joulukuuta 1993 Thyssen Nordseewerken telakalla ja alus laskettiin vesille 30. kesäkuuta 1994. Alus otettiin palvelukseen 15. kesäkuuta 1996.
Palvelus.
Alus on palveluksessa 2014.
Mecklenburg-Vorpommern (F218)

Mecklenburg-Vorpommern (runkonumero F218) on Saksan laivaston vuonna 1996 palvelukseenotettu Brandenburg-luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Blohm + Vossin, Thyssen Nordseewerken ja HDW:n yhteenliittymältä. Sen valmistuspaikaksi valittiin Bremer Vulcanin telakka, jossa köli laskettiin 23. marraskuuta 1993. Alus laskettiin vesille 23. helmikuuta 1995 ja otettiin palvelukseen 1. joulukuuta 1996.
Palvelus.
Alus on palveluksessa.
Guilherme (jalkapalloilija, 1974)

Guilherme de Cássio Alves eli Guilherme (s. 8. toukokuuta 1974 São Paulo, Brasilia) on brasilialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Peliuransa jälkeen hän on toiminut valmentajana.
Guilherme pelasi urallaan pääsarjatasolla Brasilian Campeonato Brasileiro Série A:n São Paulossa, Grêmiossa, Vasco da Gamassa, Atlético Mineirossa, Corinthiansissa, Cruzeirossa ja Botafogossa, Espanjan Primera Divisiónin Rayo Vallecanossa sekä Saudi-Arabian Valioliigan Ittihadissa. Hän voitti Copa do Brasilin Grêmiossa 1997 ja Corinthiansissa 2002 sekä Saudi-Arabian cupin kaudella 2003–2004.
Brasilian maajoukkueessa Guilherme pelasi vuosina 2000–2001 kuusi ottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän oli mukana Copa Américassa 2001.
Saavutukset.
São Paulo:
Grêmio:
Vasco da Gama:
Atlético Mineiro:
Corinthians:
Ittihad:
Cruzeiro:
Aaltosäppikala

Aaltosäppikala ("Balistapus undulatus") on säppikaloihin kuuluva kala. Se on sukunsa Balistapus ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö.
Aaltosäppikala kasvaa 26 cm pitkäksi. Sen pohjaväri on tummanvihreä tai ruskea, ja siinä on oransseja juovakuvioita. Lähellä pyrstöä on suuri musta täplä. Naaraiden huulissa on oranssi raita, joka puuttuu koirailta.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Aaltosäppikala elää indopasifisella merialueella koralliriutoilla ja laguuneissa.
Käyttäytyminen ja ravinto.
Aaltosäppikala syö erilaisia pohjaeliöitä, kuten levää, pikkukaloja ja selkärangattomia. Kala päästää murahtelevia ääniä. Aaltosäppikalat puolustavat reviiriään tiukasti, varsinkin naaraat silloin, kun ne ovat laskeneet mätimunansa.
Akvaariokalana.
Aaltosäppikalaa voi pitää suurehkossa (yli 680 litraa) meriakvaariossa, jossa on kivien muodostamia luolia. Tyypillisesti se siirtelee akvaarion sisustukseen käytettyjä kiviä. Se tarvitsee monipuolista eläinruokaa, johon kuuluu myös kovakuorisia äyriäisiä, joiden avulla se hoitaa jatkuvasti kasvavia hampaitaan. Kala on aggressivinen ja syö melkein mitä tahansa mikä ei syö sitä itseään, joten sitä ei voi pitää riutta-akvaariossa, ja samaan altaaseen laitettavien kalojen on oltava isoja ja puolustuskykyisiä.
Aaltoherttuakala

Aaltoherttuakala ("Centropyge potteri") on keisarikalojen heimoon kuuluva kalalaji.
Ulkonäkö ja koko.
Aaltoherttuakala kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Sen pohjaväri on oranssinsävyinen ruosteenruskea, ja väri tummenee kohti alaperää. Tumma alue erottuu selkeämmin koirailla kuin naarailla. Kalan kuviointi on lemmikinsinisiä juovia.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Aaltoherttuakala on kotoperäinen laji Havaijilla ja Johnstonin atollilla. Ne viihtyvät riuttojen merenpuolisilla rinteillä kallio-, kivikko- tai korallipohjan päällä. Nuoret yksilöt uivat joskus 5 m:n syvyydessä, aikuiset kalat syvemmällä.
Käyttäytyminen.
Aaltoherttuakalat ovat syntyessään sukupuolettomia. Muut kehittyvät aikuistuessaan naaraiksi, mutta parven voimakkaimmasta kalasta tulee koiras. Kalat kutevat iltahämärän aikaan viikkoa ennen täysikuuta.
Aaltoherttuakalat syövät levää ja muuta merenpohjan kariketta.
Aaltoherttuakala akvaariokalana.
Aaltoherttuakaloja pidetään meriakvaarioissa. Ne pärjäävät parhaiten riutta-akvaariossa, mutta saattavat näykkiä koralleja tai merivuokkoja ja muita selkärangattomia. Kalojen on hiukan vaikea tottua syömään valmisruokia, kuten hiutaleita. Tämän vuoksi ne sopeutuvat parhaiten kypsiin riutta-akvaarioihin, joissa on paljon elävää kiveä, jonka pinnalta kala voi aluksi syödä levää ja lietettä.
Tullio Altamura

Tullio Altamura (18. heinäkuuta 1924 Bologna – 6. kesäkuuta 2005) oli italialainen näyttelijä.
Ammattisotilaan perheeseen syntynyt Altamura kävi klassisen lyseon Roomassa, toimi harrastelijanäyttelijänä ja työskenteli toimittajana. 1950-luvun puolivälistä lähtien hän esitti sivurooleja lähinnä viihde-elokuvissa. Altamuran huomattavimpia elokuvia ovat Giuseppe Bennatin "Väärä viattomuus" ("Labbra rosse", 1960), Florestano Vancinin "La lunga notte del ’43" (1960), Vittorio De Setan "Diario di un maestro" (1972) ja Mauro Bologninin "Libera, amore mio..." (1973). Hän näytteli myös teatterissa ja ohjasi 1960-luvun puolivälistä lähtien tv-dokumentteja. Elokuvanäyttelijänä Altamura käytti usein taiteilijanimeä "Tor Altmayer".
Tetrameristaceae

Tetrameristaceae on viisilajinen kasviheimo koppisiemenisten Ericales-lahkossa, jonka tunnetuin edustaja on kanervakasvit (Ericaceae).
Tuntomerkit.
Heimon lajit ovat ainavihantia puita, joiden lehdet ovat lyhytruotisia: lapa kapenee tyveään kohti ja muuttuu huomaamatta ruotimaiseksi. Kukissa on melko suuret, joskin karisevat suojuslehdet. Siemenaiheita on yksi kussakin emilehdessä. Hedelmä on avautumaton.
Levinneisyys.
Heimo kasvaa kolmella erillisellä alueella: Keski-Amerikassa, pienellä alueella Venezuelan eteläosassa sekä Malesiassa ja Borneolla.
Luokittelu.
Heimossa on kolme sukua ja viisi lajia, jotka muodostavat kaksi ryhmää.
1. "Pelliciera" Benth. Sukuun kuuluu vain yksi laji "Pelliciera rhizophorae", joka kasvaa mangroverämeillä Panaman ja Pohjois-Kolumbian alueella. Laji on mangrovepuu, jonka lisäjuuret tekevät rungon tyvestä kartiomaisen. Kärkisilmut ovat pitkiä ja teräväsuippuisia. Lehdet sijaitsevat lähes kiehkuramaisesti ja ovat hammaslaitaisia, lyhytruotisia ja vinotyvisiä. Kukat sijaitsevat oksien kärjissä ja ovat kookkaita. Kukan suojuslehdet ovat terälehtimäisiä. Verholehtien sisäpinnalla on rauhasia. Hedelmä on kookas, teräväkärkinen ja yksisiemeninen.
2. "Pentamerista" Maguire ja "Tetramerista" Miq. Suku "Tetramerista" on kaakkoisaasialainen ja "Pentamerista" eteläamerikkalainen (Etelä-Venezuela). Niissä on yhteensä neljä melko pientä puulajia. Lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat lyhytruotisia, suonitukseltaan huomaamattomia ja reunoiltaan rauhashampaisia. Kukat ovat melko pieniä, ja niiden verho- ja terälehdet ovat melkein samanlaisia ja harittavia. Ainakin verholehtien sisäpinnalla on rauhasia. Hedelmä on marja.
Blåsut BK

Blåsut BK on vuonna 1932 Vänersborgin Blåsutin kaupunginosassa perustettu jääpalloseura, joka 2010-luvulla on pelannut toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa.
Bläsut BK nousi ensimmäisen kerran toiseksi korkeimmalle sarjatasolle kaudeksi 1947–1948. Seuraavan kerran seura nousi toiseksi korkeimmalle sarjatasolle kausiksi 1976–1977, 1981–1982. Kaikilla kolmella kerralla käynnit tällä sarjatasolla olivat kauden mittaisia eli Blåsut putosi kauden jälkeen alemmalle sarjatasolle. Blåsut pelasi aina 1990-luvulle asti pääosin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolle.
Uusi aika Blåsutilla alkoi 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Seura nousi toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Allsvenskaniin kaudeksi 2008–2009, mutta putosi kauden päätteeksi. Seuraavan kerran seura nousi Allsvenskaniin kaudeksi 2010–11. Sen jälkeen seura onkin pysynyt Allsvenskanissa. Tämän ajan keskeisiä pelaajia ovat olleet venäläiskonkarit, moninkertaiset maailmanmestarit Valeri Gratšev ja Pavel Frants. Molemmat heistä ovat toimineet seuran pelaaja-valmentajina.
Nerio Bernardi

Nerio (Nerino) Bernardi (23. heinäkuuta 1889 Bologna – 12. tammikuuta 1971 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Bernardi opiskeli matematiikkaa, lääketiedettä ja musiikkia. 1910- ja 1920-lukujen vaihteessa hän esitti pääosia muun muassa Mario Caserinin, Camillo De Rison ja Giuseppe Maria Vitin ohjaamissa melodraamoissa sekä kahdessa J. Gordon Edwardsin Italiassa kuvaamassa elokuvassa. Bernardi teki merkittävän uran teatterinäyttelijänä ja esiintyi 1930-alusta lähtien jälleen myös elokuvissa. Toisen maailmansodan aikana hän asui Espanjassa. Vuonna 1946 Bernardi palasi Italiaan jatkaen uraansa teatterissa ja elokuvissa. Vuosina 1952–1969 hän työskenteli myös opettajana Rooman teatteriakatemiassa.
Nikita Zaitsev

Nikita Igorvitš Zaitsev (; s. 29. lokakuuta 1991 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa KHL-joukkue SKA Pietarissa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Zaitsev laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Zaitsev on MHK Krylja Sovetovin kasvatti. Hän pelasi seuran miesten joukkueessa ensimmäiset pelinsä Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa kaudella 2008–2009. Sibir Novosibirsk varasi Zaitsevin koko kaikkien aikojen ensimmäisen KHL:n varaustilaisuuden neljäntenä pelaajana kesällä . Hän siirtyi joukkueeseen heti seuraavaksi kaudeksi 2009–2010, jolloin Zaitsev teki 40 runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen. Kaudella 2010–2011 hän teki 39 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Loppukaudella Zaitsev vahvisti myös neljän playoff-ottelun verran sarjatasoa alempana VHL-joukkue Zauralje Kurgania. Kaudella 2012–2013 hän teki KHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 7+11=18.
Kaudeksi 2013–2014 Zaitsev siirtyi kolmivuotisella sopimuksella TsSKA Moskovaan. Hän oli tehoilla 4+8=12 joukkueen tehokkain puolustaja Georgi Mišarinin kanssa. Zaitsev edusti TsSKA:ta kauden aikana myös Spengler Cupissa, jonka finaaleissa joukkue kuitenkin hävisi Genève-Servette HC:lle lukemin 3–5. Kaudella 2014–2015 hänet valittiin KHL:n viikon puolustajaksi 28. syyskuuta ja 16. marraskuuta 2014. Kaudella 2015–2016 Zaitsev valittiin tammikuussa pelattuun KHL:n tähdistöotteluun. Hän oli pudotuspelien tehokkain puolustaja ja valittiin kauden päätteeksi sarjan .
Helmikuussa 2023 Senators kauppasi Zaitsevin, toisen ja neljännen kierroksen varausvuorot Chicago Blackhawksiin.
Heinäkuussa 2024 Zaitsev palasi kotimaahansa ja siirtyi nelivuotisella sopimuksella SKA Pietariin. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. 
Maajoukkueura.
Zaitsev on edustanut Venäjää MM-kilpailuissa vuosina 2013, 2016 ja 2019. Vuoden 2016 kisoissa hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2011, joista jälkimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Alle 18-vuotiaissa hänellä on MM-hopeaa vuodelta 2009.
Robbery Bob

Robbery Bob on Electronic Artsin omistaman Chillingon 3. toukokuuta 2012 julkaisema hiiviskelypeli. Se on saatavilla Androidille ja iOS:ille. Pelin tarkoituksena on ryöstää erilaisia taloja Bob-nimisellä varkaalla. Pelaaja läpäisee tason, mikäli hän onnistuu löytämään talossa olleen aarteen jäämättä kiinni ja onnistuu vielä pakenemaan talosta. Lisäpisteitä saa myös muusta talossa olevasta irtaimistosta. Pelissä on kymmenen lukua, joissa jokaisessa on 15 tasoa. Pelissä on siis yhteensä 150 tasoa. Kymmenestä kentästä seitsemän on niin sanottuja bonuskenttiä. Bobin ominaisuuksia voi kehittää pelin sisäisessä kaupassa ja hänelle voi myös ostaa ryöstämistä helpottavia tavaroita.
Pelin jatko-osa on nimeltään Robbery Bob 2 Double-Trouble.
Lukas Greiderer

Lukas Greiderer (s. 8. heinäkuuta 1993) on itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä, olympiamitalisti sekä parisprintin maailmanmestari. Seuratasolla Greiderer edustaa HSV Absam Bergiseliä.
Greiderer sijoittui Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 normaalimäen Gundersen-kilpailussa kahdeksanneksi ja suurmäessä 13:nneksi. Joukkuekilpailussa hän saavutti pronssia. Parisprintissä hän voitti maailmanmestaruuden Johannes Lamparterin kanssa. Pekingin olympialaisissa 2022 Greiderer saavutti pronssia normaalimäen Gundersen-kilpailussa ja oli suurmäen vastaavassa kilpailussa viides. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti pronssia joukkuekilpailussa ja sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa 15:nneksi.
Greiderer debytoi yhdistetyn maailmancupissa tammikuussa 2013 Seefeldin normaalimäen ja 10 kilometrin hiihdon kilpailussa ja sijoittui sijalle 42. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Tšaikovskin kilpailussa tammikuussa 2014 11. sijallaan. Ensimmäistä kertaa kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui Hakubassa helmikuussa 2018 oltuaan kuudes. Kuukautta myöhemmin hän sijoittui Lahdessa kahdeksanneksi. Hän sijoittui viidenneksi kauden 2017–2018 viimeisessä osakilpailussa Schonachissa. Kaudella 2018–2019 hän saavutti samassa paikassa ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa oltuaan toinen. Joulukuussa 2020 hän sijoittui Ramsaun ensimmäisessä kilpailussa kolmanneksi. Helmikuussa 2021 hän sijoittui kolmanneksi Klingentahlin toisessa kilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs.
Continental Cupissa Greiderer on voittanut kolme osakilpailua: Rukalla maaliskuussa 2015, Planicassa helmikuussa 2016 ja Rukalla tammikuussa 2017. Hän voitti Continental Cupin kokonaiskilpailun kaudella 2014–2015 sekä oli kolmas kausilla 2013–2014 ja 2015–2016.
Aldo Bufi Landi

Aldo Bufi Landi (7. huhtikuuta 1923 Napoli – 2. helmikuuta 2016 Napoli) oli italialainen näyttelijä.
Bufi Landi syntyi nuorena kuolleen toimittajan perheeseen. Palattuaan vuonna 1943 Napoliin hän liittyi Peppino ja Eduardo De Filippon teatteriseurueeseen. Bufi Landi työskenteli napolilaisteattereissa ja teki pitkän ja merkittävän uran myös kansallisella näyttämöllä. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Armando Fizzarottin "Malaspina" (1947). Elokuvissa Bufi Landi esitti etupäässä napolilaisrooleja ja sivuosia. Noin sadasta filmistä merkittävimpiä ovat Pietro Germin ohjaama "Suden merkki" ("Il brigante di Tacca del Lupo", 1952), Ettore Gianninin "Napolin karuselli" ("Carosello napoletano", 1954) ja Francesco Rosin "Rättikauppiaat" ("I magliari", 1959).
ElPozo Murcia FS

Asociación Deportiva ElPozo Murcia Futbol Sala (eli ElPozo Murcia FS) on espanjalainen vuonna 1989 perustettu futsalseura Murcian kaupungista. Kaudella 2018-19 seura pelaa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera División de Futsalissa. Seura pelaa kotiottelunsa 7 500 paikkaa vievällä Palacio de Deportesilla Murciassa. Seuran valmentajana toimii brasilialainen Duda.
Historiaa.
ElPozo Murcia FS perustettiin vuonna 1989 ja se debytoi Espanjan pääsarjassa samana vuonna sijoittuen kaudella 1989-1990 sarjassa neljänneksi. Ensimmäisen mestaruutensa seura saavutti kuudennella pääsarjakaudellaan eli kaudella 1994-1995. Seura on voittanut viisi Espanjan mestaruutta, jotka ovat tulleet kausilla 1994-1995, 2005-2006, 2006-2007, 2008-2009 ja 2009-2010. European Futsal Winners Cupin murcialaisseura voitti kaudella 2003-2004 ja Espanjan futsalcupin vuosina 1995, 2003, 2008 ja 2010. Kaudella 2014-2015 ElPozo Murcia oli sarjan toinen Inter FS:n jälkeen.
Leo Turrini

Leonildo "Leo" Turrini (s. 18. maaliskuuta 1960 Sassuolo) on italialainen urheilutoimittaja ja kirjailija. 
Turrini on yksi Italian johtavista Formula 1 -asiantuntijoista. Hänellä on erityisen läheiset suhteet F1-talli Scuderia Ferrariin, jonka ansiosta Turrini saa usein Ferrarin asioita tietoon ennen muita. Muita Turrinille eritysiä lajeja ovat jalkapallo, pyöräily ja lentopallo. Hän on toiminut vuodesta 1994 asti kuukausittain ilmestyvän lentopallolehden SuperVolleyn päätoimittajana.
Turrini on julkaissut myös 12 urheiluaiheista kirjaa. Hänen kirjansa käsittelevät yleensä tiettyä urheilijaa tai urheilullista suurtapahtumaa kuten Lance Armstrongin dopingkäryä. Turrini on kirjoittanut elämäkerrat muun muassa Ayrton Sennasta, Enzo Ferrarista, Michael Schumacherista ja Alberto Tombasta.
Giulio Donnini

Giulio Donnini (17. helmikuuta 1924 Milano – 22. toukokuuta 2001 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Teatterinäyttelijänä työskennelleen Donninin ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli kaatumatautinen murhaaja Smerdjakov Giacomo Gentilomon elokuvassa "I fratelli Karamazoff" (1947). Hän erikoistui häikäilemättömiin ja katkeran ironisiin henkilöhahmoihin muun muassa Mario Soldatin elokuvassa "Skandaali Neron kylpylässä" ("O.K. Nerone", 1951), John Hustonin "Afrikan aarteessa" (1953) ja Vittorio Cottafavin "Messalinassa" (1960). Donnini teki paljon myös elokuvien pikkurooleja ja palasi usein teatterilavalle.
Aurinkovälskäri

Aurinkovälskäri ("Prionurus laticlavius") on välskärikalojen heimoon kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Aurinkovälskäri voi kasvaa jopa 60 cm pitkäksi mutta jää yleensä noin 25 cm:n mittaiseksi. Kalalla on keltainen pyrstö ja tummat raidat silmän ja olkapään kohdalla. Lähellä pyrstöä on mustia pisteitä.
Levinneisyys.
Aurinkovälskäreitä tavataan vain Tyynenmeren itäosassa, lähinnä Costa Rican ja Ecuadorin rannikoilla.
Käyttäytyminen ja ravinto.
Aurinkovälskärit liikkuvat suurina parvina koralliriuttojen rinteillä syömässä levää.
Esomepratsoli

Esomepratsoli (C17H19SN3O3) on sulfoksideihin ja bentsimidatsolijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään mahahapon eritystä vähentävänä lääkkeenä muun muassa refluksitaudin tai mahahaavan hoidossa. Esomepratsolia myydään Suomessa valmistenimillä Acidal, Esomekra, Esomeprazol, Esopraz ja Nexium.
Metabolia ja käyttökohteet.
Esomepratsoli on ensimmäisenä käyttöön tulleen omepratsolin S-enantiomeeri. S-enantiomeeri on teholtaan noin nelinkertainen verrattuna yhdisteen R-isomeeriin. Esomepratsoli on aihiolääke, ja se metaboloituu maksassa CYP2C19- ja CYP3A4-entsyymien vaikutuksesta ei-kiraalikseksi sulfenamidijohdannaiseksi. Johdannainen on protonipumpun estäjä ja täten vähentää suolahapon eritystä vatsan soluissa, jolloin närästys ja muut refluksitaudille tyypilliset oireet vähenevät. Esomepratsolia voidaan annostella joko suun kautta tai laskimoon annettavana pistoksena. Suun kautta annettuna esomepratsolia voidaan käyttää pitempivaikutteisena magnesiumsuolana. Esomepratsolin käyttökohteet ovat refluksitaudin, mahahaavan ja Zollinger–Ellison-oireyhtymän hoidossa. Lisäksi sitä voidaan käyttää "Helicobacter pylori" -bakteerin häätämiseen.
Haittavaikutukset.
Esomepratsoli on kohtalaisen hyvin siedetty lääkeaine. Tyypillisimpiä sen aiheuttamia haittavaikutuksia ovat huonovointisuus, vatsakivut, ripuli, ilmavaivat ja ummetus.
Synteesi.
Esomepratsolin synteesi on hyvin samankaltainen omepratsolin synteesin kanssa. Ensimmäisessä vaiheessa 4-metoksibentseeni-1,2-diamiini reagoi kaliumetyyliksantaatin kanssa muodostaen bentsimidatsolitiolijohdannaisen. Tämä johdannainen reagoi nukleofiilisellä substituutiolla 2-(kloorimetyyli)-4-metoksi-3,5-dimetyylipyrimidiinin kanssa, ja muodostunut välituote hapetetaan esomepratsoliksi. Hapettimena voidaan käyttää m-klooriperbentsoehappoa, mutta tällöin muodostuu tuotteena raseeminen seos. Tämän vuoksi hapetukseen käytetään nykyään asymmetristä menetelmää, jossa hapettimena toimii kumeenihydroperoksidi ja katalyyttinä titaanikompleksi ja dietyylitartraatti. Näin päästään pääasiassa haluttuun isomeeriin ja enantioylimäärä on 93–96 %.
Lamminjärvi (Karkku)

Lamminjärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Karimäellä sijaitseva järvi.
Maantiede.
Lamminjärven pinta-ala on 1,2 hehtaaria, ja sen pituus on 280 metriä ja leveys 60 metriä. Se sijaitsee kallioperän murrokseen muodostuneessa painaumassa, jossa virtaa myös Heinijärvenoja. Järven rantaviiva on 0,59 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järven ympäristö on metsämaata, jonka rantavyöhyke on soistunutta. Rannalla on yksi loma-asunto. Heinoon ja Hornion yhdistävä tie kulkee Lamminjärven vierestä.
Vesistösuhteita.
Lamminjärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Järven läpi virtaa Heinijärvenoja, joka laskee Rautaveteen Heinoossa. Idästä järveen laskee oja Anijärvestä. Järven vedenpinnan korkeus on 77,9 metriä ja Rautavedellä 57,5 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 20,4 metriä. Laskuojassa on alempana vesivoimala ja siihen liittyvä patoallas. Lammen rantaan on merkitty lähde.
Historiaa.
Vuonna 1930 julkaistussa Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa lammen ympärillä oli peltomaata. Tilanne oli säilynyt samanlaisena vielä vuoden 1961 peruskartassa. Hienijärvenoja meanderoi tuolloin peltoalueella, mutta nykyään se on kaivettu suoraksi .
Kobolttivälskäri

Kobolttivälskäri ("Prionurus microlepidotus") on välskärikalojen heimoon kuuluva kala. 
Koko ja ulkonäkö.
Kobolttivälskäri voi kasvaa jopa 70 cm pitkäksi. Se on pohjaväriltään harmaanruskea, pyrstöstä eteenpäin kulkee 5-7 mustan, pyöreän läikän rivi. 
Levinneisyys.
Kobolttivälskäri on kotoperäinen laji Australian kaakkoisosan rannikolla. Se elää kalliorannoilla ja syö kalliossa kasvavaa levää.
Alinen Heinijärvi

Alinen Heinijärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Heinijärvellä sijaitseva järvi.
Maantiede.
Alisen Heinijärven pinta-ala on 17,8 hehtaaria, ja sen pituus on 530 metriä ja leveys 150 metriä. Se sijaitsee kallioperän murrokseen muodostuneessa painaumassa. Järven ympäristö on pääosin alavaa moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Sen itäpuolella kohoaa mäki, joka kohoaa 30 metrin korkeuteen. Järvessä ei ole saaria. Järven rantaviiva on 3,2 kilometriä pitkä. Rannoille on rakennettu kymmenen vapaa-ajan asuntoja, joille tulee tiet Heijärven ja Heinoon väliseltä kylätieltä.
Vesistösuhteita.
Alinen Heinijärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Heinijärvenoja virtaa järven läpi ja laskee seuraavaksi Lamminjärveen, ja se laskee lopulta Rautaveteen Heinoossa. Toinen tulo-oja tulee lännen suunnasta. Tämän ojan valuma-alueella ovat ainakin Perkojärvi ja Maholammi. Järven vedenpinnan korkeus on 85,0 metriä ja Lamminjärven 77,9 metriä mpy., joten Heinijärvenojalle kertyy pudotusta 7,1 metriä.
Historia.
Järvi syntyi, kun Heinijärveä laskettiin 1800-luvuilla. Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa Heinijärven eteläpää ulottui Anijärven pohjoisreunalle asti, eli samaan kohtaan, jossa Alisen Heinijärven laskuoja alkaa nykyään. Järvenlaskussa Heinijärvi jakaantui ainakin kahdeksi järveksi, joista tämä on toinen ja Heinijärvi toinen. Vuonna 1930 julkaistussa Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa näkyy Heinijärvien välissä heinäniittynä merkittyä entistä järvenpohjaa, jossa sijaitsitsee vielä kolmas lammikko.. Vuoden 1961 peruskartassa on niittymaat raivattu peltomaaksi soveltuvin osin sekä Heinijärven että Alisen Heinijärven ympäriltä. Näistäkin pelltoista osa on jo tuolloin poistuneet viljelystä.
Vavřinec Hradilek

Vavřinec Hradilek (s. 10. maaliskuuta 1987 Zbuzany) on tšekkiläinen koskimeloja ja olympiamitalisti. Hradilek kilpailee K-1 -luokassa. Hän saavutti olympiahopeaa tuosta luokasta vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Hradilek on saavuttanut viisitoista arvokisamitalia, jos olympialaiset, MM-kilpailut ja EM-kilpailut lasketaan mukaan. MM-kilpailuista Hradilek on saavuttanut neljä kultamitalia, kolme hopeamitalia ja yhden pronssisen mitalin ja EM-kilpailuista kolme kultaista mitalia sekä kaksi hopea- ja yhden pronssimitalin. Vuonna 2013 hän voitti K-1 -luokan henkilökohtaisen kilpailun maailmanmestaruuden Prahassa ja 2017 Extreme K-1 -luokan MM-kullan Paussa. Ne ovat hänen ainoat henkilökohtainen arvokisavoittonsa. Hradilek edustaa prahalaista USK Prahaa. Hän on 168 senttimetriä pitkä ja painaa 78 kilogrammaa.
Jari Hyttinen

Jari Hyttinen (s. 23. marraskuuta 1976) on uransa päättänyt suomalainen jääpalloilija ja nykyinen Ruotsin Allsvenskanissa pelaavan Katrineholmin päävalmentaja.
Pelaajaura.
Suomen jääpallomaajoukkueessa Hyttinen on pelannut 30 A-maaottelua. Hänen parhaimmat saavutuksensa ovat jääpallon MM-pronssi vuodelta 2010 sekä kaksi Suomen mestaruutta HIFK:n pelaajana vuosina 2011 ja 2013.
Valmentajaura.
Hyttinen on toiminut jääpallourallaan pelaamisen lisäksi myös valmennustehtävissä. Jääpallon lisäksi hän valmentanut jalkapalloilijoita. Hän on suorittanut UEFA:n A-lisenssin ja toiminut valmennustehtävissä FC Hongassa ja HJK:ssa. HIFK:iin siirryttyään kaudella 2010 hän on toiminut HIFK Bandyn valmennusryhmässä pelaamisen lisäksi. Jari Hyttinen aloitti keväällä 2013 HJK:n kehityspäällikkönä. Hyttinen on koulutukseltaan kasvatustieteiden maisteri Helsingin yliopistosta ja hänellä on valmentajan ammattitutkinto. Hyttinen on kotoisin Porvoosta jossa hän on toiminut opettajana. Hyttisellä on vaimo ja kaksi lasta.
Keväällä 2022 Hyttinen siirtyi Porvoon Akilleksen päävalmentajan tehtävästä Ruotsin Allsvenskaniin Katrineholmin päävalmentajaksi.
Saavutukset.
Maajoukkueessa
Seurajoukkueissa
Valmentajana