tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jäniksen vuosi (vuoden 2006 elokuva)

Jäniksen vuosi ("Le Lièvre de Vatanen") vuodelta 2006 on Marc Rivièren ohjaama elokuva Arto Paasilinnan teoksen "Jäniksen vuosi" (1975) pohjalta.
Tuotanto.
Marc Rivière suunnitteli elokuvaa pitkään ja kertoi siitä "Iltalehdelle" jo vuonna 1993. Silloin hänellä oli kokemusta kymmenistä elokuvista muun muassa André Cayatten ja Yves Robertin apulaisohjaajana. "Jäniksen vuosi" oli hänen toinen oma pitkän elokuvan ohjaustyö. Vatasen rooliin saatiin Christopher Lambert, ja ohjaajan toinen vaihtoehto olisi ollut Sam Shepard.
Risto Jarvan versiota ("Jäniksen vuosi", 1977) Rivière piti vanhentuneena kulutusyhteiskunnan kritiikkinä ja kertoi itse korostavansa enemmän ympäristöteemoja.
Juonen erityispiirteitä.
Tarina sijoittuu ranskankieliseen Kanadaan mutta elokuvaa kuvattiin osittain myös Bulgariassa.
Tarinaa on muutettu romaanista ja Jarvan elokuvaversiosta muun muassa niin, että mainosmiehen sijasta Vatanen on sensaatiolehden valokuvaaja, ja Vatasen entisen elämän naissuhteen tilalla on tämän elokuvan alkupuolella tapaama viehättävä metsänhoitajanainen. Vatanen jäniksineen myös liikkuu tarinassa paljon, muun muassa kuorma-autoilijoiden peukalokyytiläisenä, busseilla, junalla, lentokoneella ja moottorikelkalla. Rivière kertoi pyrkivänsä elokuvassa "Dersu Uzalan" ja "Bagdad Cafén" kaltaiseen vakavan ja koomisen yhdistelmään. Tarinan lopulla Vatanen tapaa Quebecin metsissä asuvan sokeutuneen valokuvaajaisänsä, mutta menettää jäniksensä hirven hyökkäyksessä.
Vastaanotto.
Kriitikko Jussi Karjalainen löytää elokuvasta kiitoksen ansaitsevia puolia, kuten tapahtumien sijoittamisen Kanadan takamaille ja intiaanit, mutta katsoo, että elokuva sisältää tarpeettomia sirkustemppuja. Myöskään Vatasen rooliin valittu ”muovinaamainen” Christopher Lambert ei hänestä onnistu tehtävässään Antti Litjaan verrattuna. Mutta kaiken kaikkiaan elokuva on kriitikon mukaan kiinnostava.
Algerine-luokka (tykkivene, 1880)

Algerine-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston tykkiveneluokka, johon kuului kolme vuonna 1880 valmistettua alusta. Niistä kaksi myytiin vain kymmenen vuoden palveluksen jälkeen. Kolmas muutettiin tutkimusalukseksi jo ennen palvelukseen ottoaan, ja tässä tehtävässä se palveli aina vuoteen 1907 saakka.
Suunnittelu ja valmistus.
Kuninkaallisen laivaston pääsuunnittelija Nathaniel Barnaby suunnitteli alukset vuonna 1879, ja ne muistuttivat vuoden 1875 Condor-luokan aluksia. Niihin oli kuitenkin lisätty takakansi, koska etu- ja takakannen rakenteiden oli todettu tekevän aluksilla palvelemisen miellyttävämmäksi tropiikissa. Rakenteet mahdollistivat miehistön levon kansilla.
Alusten köli, perän rakenteet ja kaaret olivat rautaa, mutta ne oli puuverhoiltu. Näin saatiin valmistuskustannuksia laskettua, ja samalla mahdollistettiin aluksen huoltaminen siirtomaissa ilman telakkarakenteita. Luokka oli viimeinen metalli-puurakenteinen sotalaivaluokka kuninkaallisessa laivastossa.
Voimanlähde.
Alusten voimanlähteenä oli kaksisylinterinen kompound-höyrykone. Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyn valmistamiin HMS "Rambleriin" ja HMS "Rangeriin" asennettiin John Elder and Companyn toimittamat höyrykoneet, jotka tuottivat 690 ja 760 hevosvoimaa yhteen akseliin. Harland and Wolffin valmistamaan HMS "Algerineen" 750 ihp:n höyrykoneen toimitti Laird Brothers. Kone kuljetti alusta 10,5 solmun nopeudella.
Luokan alukset oli parkkitakiloituja, mikä mahdollisti purjeiden käytön pienemmällä miehistöllä. Kaukaisilla laivastoasemilla, joissa hiilitäydennys ei ollut mahdollista, aluksen kapteenilla oli mahdollista pystyttää mesaanimasto ja siten lisätä purjehdusnopeutta.
Aseistus.
Tykkiveneet oli suunniteltu käyttämään yhtä seitsentuumaista ja kahta 64-paunaista rihlattua, suustaladattavaa tykkiä. Tykkien lisäksi aluksilla oli kaksi konekivääriä sekä kunnialaukaustykki. Seitsentuumainen tykki vaihdettiin myöhemmin kahteen viisituumaiseen, 40 cwt:n takaaladattavaan BL-tykkiin.
Tutkimusalukseksi muutettu HMS "Rambler" aseistettiin ainoastaan neljällä 20 naulan takaaladattavalla BL-tykillä, yhdellä konekiväärillä ja kunnialaukaustykillä.
Fosfofruktokinaasi-1

Fosfofruktokinaasi-1 on entsyymi, joka katalysoi glykolyysin kolmatta reaktiota. Entsyymin substraattina ovat fruktoosi-6-fosfaatti ja ATP-molekyyli, ja tuotteina muodostuu fruktoosi-1,6-bisfosfaattia ja ADP-molekyyli. Fosfofruktokinaasi-1:n EC-numero on EC 2.7.1.11.
Rakenne ja toiminta.
Nisäkkäiden fosfofruktokinaasi-1 on rakenteeltaan tetrameeri ja molekyylipainoltaan 340 kDa. Entsyymillä on kolmentyyppisiä alayksiköitä, joista tetrameeri koostuu. Ne ovat lihastyypin alayksikkö eli M-alayksikkö, maksatyypin alayksikkö eli L-alayksikkö ja erityisesti verihiutaleissa esiintyvä P-alayksikkö. Fosforuktokinaasi-1 voi joko olla homotetrameeri, kuten lihaksen entsyymi, joka koostuu M-alayksiköistä, tai koostua eri alayksiköistä.
Mekanismiltaan fosfofruktokinaasi-1:n katalysoima reaktio muistuttaa heksokinaasin tai glukokinaasin katalysoimaa reaktiota. Se tarvitsee toimiakseen kofaktorikseen Mg2+-ionin, joka koordinoituu ATP-molekyylin negatiivisesti varautuneiden fosfaattiryhmien kanssa. Reaktion substraatti on α-anomeeri, mutta tuote, fruktoosi-1,6-fosfaatti, on β-anomeerinaan. Eri anomeerien muuntuminen toisikseen on hyvin nopea tasapainoreaktio, joka todennäköisimmin tapahtuu avoketjuisen molekyylin kautta.
Fosfofruktokinaasi-1 on tärkein glykolyysin säätelykohta. Entsyymissä on kaksi sitoutumiskohtaa ATP-molekyylille. Ne ovat katalyyttinen kohta ja allosteerinen säätelykohta, jonka affiniteetti ATP:lle ei ole yhtä suuri. Kun solu tuottaa riittävästi ATP:ta ja sen konsentraatio on korkea, sitoutuu ATP allosteeriseen säätelykohtaan ja inhiboi siten entsyymin toimintaa. Solun pH:n lasku voimistaa ATP:n entsyymin toimintaa estävää vaikutusta. AMP-molekyyli on puolestaan fosfofruktokinaasi-1:n allosteerinen aktivaattori. Korkea AMP-taso on merkki siitä, että solu tarvitsee energiaa ATP:n muodossa, ja sen seurauksena fosfofruktokinaasi-1-aktivoituu. Sitruunahappo on fosfofruktokinaasi-1:n allosteerinen inhibiittori ja fruktoosi-2,6-bisfosfaatti aktivoi entsyymiä allosteerisesti.
Taruin tautia sairastavilla potilailla on geenimutaation vuoksi vain vähän oikein toimivaa fosfofruktokinaasi-1-entsyymiä. Tämän vuoksi lihasten rasituskestävyys on heikentynyt.
Doninhevonen

Doninhevonen on Donin tasangoilla Venäjällä kehitetty hevosrotu. Sitä käytettiin alun perin ratsuväen ja kasakoiden keskuudessa, ja nykyään ratsuna ja valjakkoajossa.
Ominaisuudet.
Doninhevoset ovat tyypillisesti 155–160 cm korkeita ja väriltään yleensä rautiaita, joskus myös ruunikoita, mustia tai kimoja. Rodulle tyypilliseen rakenteeseen kuuluu kuiva pää jossa on suora tai kovera profiili. Kaula on lihaksikas, hyvän muotoinen ja hyvin liittyvä, säkä selkeä ja leveä, rintakehä syvä. Lapa on toisinaan pysty ja askelta lyhentävä. Selkä on pitkä ja suora, lanne pitkä ja laskeva. Jalat ovat pitkät, lihaksikkaat ja kuivat kookkain nivelin, nivelet ja kaviot ovat lujat ja kestävät. Vuohiset saattavat olla pystyt ja kintereet käyrät.
Historia.
Doninhevosen ensimmäinen muoto eli niin sanottu "vanhadoninhevonen" kehittyi Venäjän tasankojen puolivilleistä hevosista ja karabakhinhevosen, turkomaanihevosen ja arabianhevosen tyyppisistä itämaisista hevosista, joita päätyi Venäjälle kasakoiden sotaretkien myötä. Venäläisroduille tyypillisen, vain vahvimpia yksilöitä käyttävän jalostuksen ansiosta doninhevosen vanha muoto oli keskikokoinen, ketterä ja erittäin kestävä hevonen. Sitä käytettiin nykyisen doninhevosen jalostuspohjana sekä myös muiden rotujen kuten orlovinhevosen, orlovin-rostopchininhevosen ja englannintäysiverisen parantamiseen. Vanhan tyypin doninhevoset olivat vaikeita olosuhteita hyvin kestävinä kasakkajoukoissa tärkeässä osassa Napoleonin joukkojen kukistamisessa ja tekivät kasakoista muun Euroopan ratsuväkiin nähden ylivoimaisesti paremman.
1830-luvulla doninhevosen vanhaa tyyppiä alettiin jalostaa, ja siitä muodostui nykyinen rotu parantamalla kantaa orlov-, arabianhevos-, englannintäysveris- ja karabakhinhevosverellä. Vuosisadan jälkipuoliskolla doninhevosella oli suurta kysyntää ratsuväessä. Yksityiset kasvattajat alkoivat keskittyä rodun jalostamiseen, ja jalostustavoitteiksi muodostuivat suurempi koko, hyvä rakenne, kestävyys ja tyypillinen kullanhohtoinen rautias väritys. Doninhevosten suosio kasvoi myös Venäjän ulkopuolella, ja suuret määrät hevosia vietiinkin ulkomaille. Suuri osa doninhevosten jalostuskannasta menetettiin ensimmäisessä maailmansodassa ja Venäjän vuoden 1917 vallankumouksissa, ja 1920-luvulla jäljelle jääneet eläimet koottiin useisiin armeijan siittoloihin, ja keskittyneellä kasvatustoiminnalla rodun kanta saatiin palautumaan kohtalaisen nopeasti. 1900-luvun alkupuolen jälkeen rotuun ei ole juurikaan lisätty ulkopuolista verta. 
Käyttö.
Entisaikoina doninhevosen tärkein käyttötarkoitus oli kasakkaratsuna. Rotu tunnettiin kestävyydestään, ja ne pystyivät kulkemaan pitkiä matkoja lyhyessä ajassa, ja senkin jälkeen niillä oli voimia taisteluun. Nykyisin doninhevosta käytetään ratsu- ja ajohevosena.
Doninhevonen on ollut tärkeä vaikuttaja monissa Neuvostoliitossa kehitetyissä roduissa, kuten budjonnyinhevosessa.
Matovaaran Mahti

Matovaaran Mahti ry on lieksalainen urheiluseura. Se on perustettu 1951 Työväen urheiluliiton alaiseksi urheiluseuraksi.
Matovaaran kylään kyläseurana syntyneen urheiluseuran toiminta on jatkunut 2010-luvulle saakka, vaikka maaseutu on käynyt läpi rakennemuutoksen ja seuran jäsenistö ja toiminta on keskittynyt vuosien myötä Lieksan keskustaan. Tästä "selviytymistarinasta" on tehty liikuntahistorian ja liikuntasossiologian tutkimuksia (ks. lähteet).
2000-luvulla toiminta on ollut kunto- ja retkeilypainotteista liikuntaa. Jäsenille on järjestetty kylpyläretki, pilkkitapahtuma, kevätretki, polkupyörä tapahtuma, syysretki luontoon ja kuntokuukaudet. Varsinainen kilpailutoiminta on lopetettu. Seuralla on lasten ja nuorten salivuoroja on mm. tennishallilla. Vuodesta 2007 alkaen on pidetty kerran kesässä iltamat Kisapirtillä.
Matovaara

Matovaara on kylä Lieksassa. Se sijaitsee kaupungin keskustan eteläpuolella kantatie 73:n lähellä.
Kylä syntyi metsätyömieskyläksi, sillä tärkein toimeentulonlähde 1960-luvulle asti oli metsätyö.
Kylä tunnetaan urheiluseura Matovaaran Mahdista, joka on perustettu 1951. Urheiluseurasta ja samalla kylän toiminnasta on tehty liikuntahistorian ja liikuntasosiologian tutkimuksia.
Kyläläisten yhteinen kokoontumispaikka on urheiluseuran omistama Kisapirtti.
Koulu.
Matovaaran koulu perustettiin vuonna 1914. Vuonna 1938 koulussa oli 52 oppilasta. Pieni kyläkoulu ilmeni lopulta kannattamattomaksi ja se määrättiin lakkautettavaksi parin muun pikkukoulun kanssa elokuussa 1992. Kaikki koulun 15 oppilasta menivät lakkoon toukokuussa 1991, koska kyläkoulun sulkeminen olisi tarkoittanut pidempää koulumatkaa keskustaan. Se kuitenkin suljettiin kaikesta huolimatta.
Ulaidit

Ulaidit tai ulaidhit olivat varhaisessa Irlannissa asuva kansa, joka antoi nimensä myöhemmälle Ulsterille (). Sana Ulster juontuu iirin sanasta "Ulaidh" ja muinaisnorjan sanasta "staðr" ().
Keskiaikaisissa teksteissä ulaidit tunnetaan myös nimellä Clanna Rudrige eli Rudrigen jälkeläiset. Tästä tulee iirin sana "Rúraíocht" eli Ulaid-tarusto, joka on yksi neljästä suuresta tarustosta irlantilaisessa mytologiassa.
Soinniton alveolaarinen sibilantti

Soinniton alveolaarinen sibilantti on niin sanottu tavallinen s-äänne, joka esiintyy useimmissa kielissä. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkki on [s]. Suomen kielessä se on ainoa kotoperäinen sibilantti. 
Kuvaus.
Soinnitonta alveolaarista sibilanttia määrittävät seuraavat foneettiset parametrit:
Käyttö.
Soinniton alveolaarinen sibilantti kirjoitetaan
Bandyliigakausi 2000–2001

Jääpallon Suomen bandyliigassa kaudella 2000-2001 pelattiin aluksi neljäntoista joukkueen yksinkertainen runkosarja, jonka jälkeen kahdeksan parasta jatkoi valioliigassa ja loput kuusi bandyliigan jatkosarjassa. Valioliigan kaksi heikointa ja jatkosarjan kaksi parasta karsivat pääsystä puolivälieriin, jonne suoraan pääsi valioliigan kuusi parasta joukkuetta. Puolivälierien voittajat kohtasivat välierissä ja näiden voittajat lopulta Bandyliigan finaalissa. Suomen mestaruuden voitti Oulun Luistinseura.
Jatkosarjat.
Valioliiga.
Valioliigan pistepörssin kärki:
Bandyliigan jatkosarja.
Botnia ja Kampparit karsintaan pudotuspelipaikasta. 
Puolivälierät.
Puolivälierät pelattiin paras kolmesta. Ensmmäinen ja mahdollinen kolmas ottelu paremmin sijoittuneen ja toinen ottelu heikommin sijoittuneen kotikentällä.
Välierät.
Pelattiin paras kolmesta kuten puolivälierätkin.
Loppuottelu.
Bandyliigan finaali pelattiin 17. maaliskuuta Oulussa
Suomen mestarit.
OLS: Tuukka Tieksola, Jarno Alatalo, Pekka Paasovaara, Matti Parkkinen, Matti Kaarakka, Jari-Pekka Haverinen, Hannu Simoska, Mikko Haltamo, Tero Nousiainen, Juha Nousiainen, Tommi Pikkuhookana, Arto Loukkola, Pasi Keränen, Kimmo Keränen, Markku Nissilä, Lasse Virta, Petri Paasovaara, Jari Louhelainen, Jari Valta, Samuli Niskanen.
Tynkkylänjoen kartano

Tynkkylänjoen kartano on Savonlinnassa sijaitseva kartano. Siitä on ensimmäiset tiedot vuodelta 1561, jolloin Paavo ja Pekka Tynkkyinen hankkivat Tynkkyläjoen tilan hallintaansa. Sen jälkeen sillä on ollut lukuisasti omistajia. Tiedetään että kartanon päärakennus paloi 1737, ja siltä ajalta on luultavasti peräisin päärakennuksen vanhin osa, koska tulipaloja ei tiedetä olleen sen jälkeen.
Tilan pinta-ala on n.170 hehtaaria. Nykyinen omistaja on yrittäjä Pekka Salmi, joka asuu perheineen Savonlinnassa. He ovat kunnostuttaneet tiloja edustuskäyttöön. Tynkkylänjoen kartanon alueelle on merkitty vahvistettuun kaavaan yhteensä 68 tonttia vapaa-ajanasuntoja varten. Tontit sijoittuvat kolmeen erilliseen ja rakennuskannaltaan eritasoiseen kortteliin. Rakennusoikeutta on hieman vajaat 12 000 kerrosneliötä yhteensä noin 20 hehtaarin alueella.
Labiodentaali

Labiodentaalit ovat äänteitä, jotka tuotetaan siten, että alahuuli koskettaa yläetuhampaita. Labiodentaaleja ovat esimerkiksi soinniton spirantti "f" ja suomen puolivokaali "v". Useimmissa maailman kielissä, esimerkiksi englannissa, "v" on soinnillinen spirantti, ja symboli onkin kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa tässä käytössä, kun taas puolivokaalia merkitään kirjaimella .
Denis O’Hare

Denis Patrick Seamus O’Hare (s. 17. tammikuuta 1962 Kansas City, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-irlantilainen näyttelijä.
Ura.
Denis O’Hare syntyi Kansas Cityssä Missourissa. Hän kasvoi Detroitissa kunnes muutti 15-vuotiaana Wing Lakeen. O’Hare harrasti nuorena urkujen soittoa ja kuorolaulua. Hänen isänsä on muusikko. 
O’Hare opiskeli teatteria Northwestern-yliopistossa Chicagossa. Hän on esiintynyt lukuisissa näytelmissä ja näytteli Broadwaylla ensimmäisen kerran vuonna 1995 näytelmässä "Racing Demon". Vuonna 1997 hän sai ensimmäisen elokuvaroolinsa elokuvasta "St. Patrick's Day".
Vuonna 2002 O’Hare esiintyi Broadwaylla näytelmässä "Take Me Out". Hän voitti roolistaan Tony-palkinnon. Kaksi vuotta myöhemmin hän sai Tony-ehdokkuuden roolistaan musikaalissa "Assassins". O’Hare on voittanut Drama Desk Award -palkinnon roolistaan musikaalissa "Sweet Charity". 
O’Hare on näytellyt elokuvissa "Sweet and Lowdown", "21 grammaa", "Garden State", "Charlie Wilsonin sota" ja "Milk". Hänellä on ollut sivuosia televisiosarjoissa "Perhesiteet", "" ja "Kova laki". O’Hare esittää vampyyrikuningas Russell Edgingtonia sarjassa "True Blood". Hän näyttelee myös tuomari Charles Abernathya sarjassa "Good Wife".
Yksityiselämä.
O’Hare on ollut avoimesti homoseksuaali lukioajoistaan lähtien. Hän meni naimisiin Hugo Redwoodin kanssa heinäkuussa 2011.
O'Hare on irlantilaista sukua. Hänellä on Irlannin kansalaisuus.
Bandyliigakausi 2009–2010

Jääpallon Bandyliigassa kaudella 2009-2010 ratkaistiin järjestyksessään sadas jääpallon Suomen mestaruus.
Bandyliigassa pelattiin ensin yksinkertainen alkusarja, jonka kuusi parasta joukkuetta jatkoivat Valioliigassa ja viisi muuta joukkuetta Bandyliigan jatkosarjassa. Valioliiga pelattiin kuuden joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Alkusarjan kolme parasta joukkuetta saivat lähtöpisteitä Valioliigaan; paras sai kolme pistettä, toinen kaksi pistettä ja kolmas yhden pisteen. Bandyliigan jatkosarja pelattiin viiden joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Alkusarjan seitsemäs ja kahdeksas joukkue saivat lähtöpisteitä Bandyliigan jatkosarjaan; seitsemäs sai kaksi pistettä ja kahdeksas yhden pisteen. Jatko-otteluihin etenivät kaikki kuusi Valioliigan joukkuetta sekä kaksi parasta Bandyliigan jatkosarjan joukkuetta.
Valioliigan paras sai valita itselleen puolivälierävastustajan valioliigan sijoille 5.-6. ja jatkosarjan sijoille 1.-2. sijoittuneista joukkueista. Tämän jälkeen valioliigan toinen ja kolmas valitsivat itselleen vastustajan. Pudotuspelit pelattiin paras kolmesta -periaatteella.
Runkosarjan voitti yllättäen vahvan alkukauden pelannut Oulun Palloseura, joka maalieron turvin oli ykkösenä ennen Akillesta ja Narukerää. Valioliigassa kolmikon ohi kuitenkin kiilasivat mestarisuosikit Oulun Luistinseura ja Helsingin IFK, sekä Kampparit.
OLS ja HIFK kohtasivat myös loppuotteluissa, missä HIFK voitti sadatta kertaa jaetun Suomen mestaruuden. HIFK:n edellinen mestaruus oli tullut 12 vuotta aiemmin. Pronssiottelussa Narukerä voitti Kampparit jatkoajalla; Kamppareiden ensimmäinen jääpallomitali jäi yhä saamatta.
Puolivälierät.
Puolivälierät pelattiin paras kolmesta -menetelmällä siten, että ensimmäinen ottelu käytiin heikommin sijoittuneen ja toinen sekä tarvittaessa kolmas ottelu paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Välierät.
Välierät pelattiin paras kolmesta menetelmällä samoin kuin puolivälierätkin.
Loppuottelut.
Loppuottelut pelattiin paras kolmesta menetelmällä samoin kuin aiemmat kierroksetkin.
Suomen mestarit.
HIFK: Juha Laitinen, Tommi Niittylä, Tuomas Jalkanen, Lauri Söderström, Janne Hölttö, Pete Pättiniemi, Tommi Paajanen, Panu Arjanko, Kristian Skaffari, Tomi Tasten, Rolf Larsson, Niclas Borenius, Tuomo Partanen, Patrik Huber, Atte Hänninen, Erik Hörhammer, Cristoffer Huber, Casimir Berner, Teijo Laitinen, Mika Mutikainen, Janne Hauska, Harri Olbert, Teemu Häkkinen. Taustaryhmä: Valmentajat Ari Kukkonen, Juha Laitinen, Petri Laakso Huoltajat: Veikko Niemelä, Jan Tavast, Niko Laamanen, Jani Laakso Media: Aimo Vainio(jojo), Joni Hildén, Pasi Virtanen
Kääpiögalago

Kääpiögalago ("Galago demidoff") on galagojen heimoon kuuluva kädellinen, joka elää keskisessä ja läntisessä Afrikassa. Se on kaikista galagolajeista pienin. Sen ruumiin pituus on noin 15 cm ja hännän pituus 20 cm.
Cam Newton

Cameron Jerrell ”Cam” Newton (s. 11. toukokuuta 1989 Savannah, Georgia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Newton edustaa New England Patriotsia.
Newton oli vuoden 2011 NFL:n varaustilaisuuden ykkösvaraus.
Ura.
Newtonin voitettua vuonna 2011 Auburnin yliopiston riveissä parhaalle yliopistopelaajalle annetun Heisman Trophyn, Carolina Panthers varasi hänet ensimmäisenä vuoden 2011 . Tulokaskaudellaan Newton valittiin NFL:n vuoden tulokkaaksi.
Soinnillinen alveolaarinen klusiili

Soinnillinen alveolaarinen klusiili on monessa kielessä yleinen konsonanttiäänne, joka kirjoitetaan latinalaisin kirjaimin tyypillisesti D-kirjaimella. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkki on . Suomen äännejärjestelmässä [d] on verrattaen uusi tulokas, ja esiintyykin kotoperäisissä sanoissa vain [t]-äänteen heikkona asteena.
Kuvaus.
Soinnillista alveolaarista klusiilia määrittävät seuraavat foneettiset parametrit:
Olli Suolahti

Olli (Otto) Isidor Palander, käytti nimeä Olli Suolahti (28. lokakuuta 1885 Pori – 4. marraskuuta 1952 Vammala) oli suomalainen kantelemestari, trubaduuri ja kirjailija.
Elämä ja ura.
Olli Suolahden vanhemmat olivat kirjakauppias, lehdenkustantaja Karl Otto Palander ja Katharina Johanna Nyroos. Perheessä oli seitsemän lasta, joista Olli oli nuorin. Vuonna 1889 Karl Palander muutti vaimonsa kuoltua ensin Ruovedelle ja sieltä Helsinkiin. Hän teki konkurssin 1893 ja muutti sitten lastensa kanssa Lempäälään. Olli kävi 1895–1901 Savonlinnan lyseota asuen veljensä luona. Ollessaan vuonna 1900 hiihtoretkellä Saarijärvellä hän löysi Seppälän torpasta rikkinäisen kanteleen, jonka hän korjasi, ja alkoi sitten opiskella omin päin kanteleensoittoa.
Olli Suolahti lopetti koulun 16-vuotiaana vuonna 1901 ja päätti ryhtyä esiintyväksi kanteletaiteilijaksi. Hän piti ensimmäiset konserttinsa 1900-luvun alussa, ja jo 1903 hän lähti vuoden pituiselle konserttimatkalle Amerikkaan. Hän piti useita konsertteja Suomessa ja Ruotsissa esittäen niissä perinteisten kansanlaulujen lisäksi myös omia sävellyksiään ("Tuku tuku lampaitani", "Kalalokin laulu", "Kosintaretki", "Morsiamen polkka", "Lammaspaimen"). Suolahtea alettiin jo pitää Pasi Jääskeläisen veroisena esiintyjänä, ja hän teki ensimmäiset levytyksensä 1905–1906. Hän opiskeli myös musiikin teoriaa Helsingin kirkkomusiikkiopistossa ja sai päästötodistuksen sieltä 1910.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen kantelemestarin titteliä käyttänyt Suolahti esiintyi ensin Skandinavian maissa ja laajensi sitten kiertueitaan Keski-Eurooppaan ja Välimeren maihin. Oman ilmoituksensa mukaan hän esiintyi muun muassa Espanjan kuningasparille ja Abessinian keisarille. Suolahti teki kaikkiaan yli 80 levytystä vuosina 1905–1952, ja hän esiintyi 1930-luvulla myös radiossa.
Suolahti piti 45-vuotisjuhlakonserttinsa Turussa 1946, ja hän julkaisi samoihin aikoihin myös muistelmateoksen "Trubaduurina kaukomailla". Suolahti kuoli sydänkohtaukseen 67-vuotiaana Vammalassa kesken konserttikiertueen.. Vain tunteja ennen kuolemaansa hän vieraili "Tyrvään Sanomien" toimituksessa ja luovutti lehdelle kirjoittamiaan runoja. Suolahden kuoleman jälkeen lehti julkaisi yhden runoista, jonka tekstissä Suolahti näytti ennustavan lähestyvän kuolemansa ja mahdollisesti viittaavan kielteisiin asenteisiin homoseksuaalisuutta kohtaan.
Suolahti oli hetken naimisissa, mutta erosi vaimostaan ilmeisesti 1930-luvulla. Hänellä oli kasvattipoika
Tuomio homoseksuaalisuudesta.
Vuonna 2015 julkaistussa kirjassa "Messukylän veriteko ja muita rikostarinoita Suomesta" paljastui, että Suolahti oli yksi harvoista suomalaisista, jotka tuomittiin sotienvälisenä aikana homoseksuaalisten tekojen harjoittamisesta. Syyskuussa 1932 Suolahti pidätettiin tamperelaisessa matkustajakodissa haureuden harjoittamisesta samaa sukupuolta olevan kanssa. Homoseksuaaliset teot oli tuolloin kriminalisoitu rikoslaissa. Suolahti tuomittiin Tampereen raastuvanoikeudessa ehdolliseen vankeuteen, mutta tuomio ei tullut julkisuuteen ennen vuotta 2015.
Soinniton alveolaarinen klusiili

Soinniton alveolaarinen klusiili on monessa kielessä yleinen konsonanttiäänne, joka kirjoitetaan latinalaisin kirjaimin tyypillisesti T-kirjaimella, kuten suomen kielessä. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkki on . 
Kuvaus.
Soinnitonta alveolaarista klusiilia määrittävät seuraavat foneettiset parametrit:
Alfred Kleinermeilert

Alfred Kleinermeilert (30. maaliskuuta 1928 Müsch – 22. lokakuuta 2023) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Trierin hiippakuntaan 10. lokakuuta 1953 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Pausulaen titulaaripiispaksi 3. toukokuuta 1968. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernhard Stein, jota avustivat Carl Schmidt ja Jean Hengen.
Kleinermeilert jäi eläkkeelle 1. huhtikuuta 2003.
66667 Kambič

66667 Kambič on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löydettiin Črni Vrh -observatoriossa vuonna 1999. Pikkuplaneetta sai nimensä Bojan Kambičin mukaan, joka oli Slovenian ensimmäisen tähtitieteellisen aikakauslehden perustaja. Ennen kuin asteroidi Kambič sai nimensä se tunnettiin väliaikaisella tunnuksella 1999 TZ11.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kirkkauden ja valon heijastumisen perusteella kohde on läpimitaltaan todennäköisesti – .
The Change-Up

The Change-Up on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kehonvaihdosta kertova komediaelokuva, jonka on tuottanut ja ohjannut David Dobkin, käsikirjoittaneet Jon Lucas ja Scott Moore ja jonka pääosia näyttelevät Ryan Reynolds ja Jason Bateman. Universal Pictures julkaisi elokuvan Pohjois-Amerikassa 5. elokuuta 2011
Juoni.
Yhdessä kasvaneet Mitch Planko ja Dave Lockwood (Ryan Reynolds ja Jason Bateman) olivat erottamattomat parhaat ystävät, mutta vuosien kuluessa he ovat hiljalleen ajautuneet erilleen. Daven ollessa ylityöllistetty lakimies, aviomies ja kolmen lapsen isä, Mitch on puolityöllistetty mies-lapsi, jolla ei ole ikinä ollut vastuuta mistään. Mitchin silmissä Davella on kaikkea: kaunis vaimo Jamie (Leslie Mann), kolme lasta, jotka palvovat tätä sekä korkeapalkkainen työ arvostetussa lakifirmassa. Dave puolestaan näkee Mitchin stressivapaan elämän ilman vastuuta tai seuraamuksia todeksi tulleena unelmana.
Yhdessä vietetyn ryyppyillan jälkeen Mitchin ja Daven maailmat menevät ylösalaisin, kun he heräävät kehoja vaihtaneina. Huolimatta uudesta vapaudestaan suhteessa normaaleihin rutiineihinsa ja tapoihinsa, he huomaavat pian etteivät toistensa elämät olleetkaan läheskään niin ruusuisia kuin miltä alun perin vaikutti. Lisää ongelmia tuovat Daven seksikäs työtoveri Sabrina McArdle (Olivia Wilde) ja Mitchin vieraantunut isä, Mitch vanhempi (Alan Arkin). Ajan ollessa heitä vastaan, Mitch ja Dave yrittävät olla tuhoamatta toistensa elämiä yrittäessään löytää tavan päästä takaisin omaansa.
Alavilla mailla hallan vaara

Alavilla mailla hallan vaara on Tuula Kuittisen käsikirjoittama ja Kirsi Liimataisen ohjaama suomalainen televisiosarja. Sarjaa kuvattiin kesällä 2010 Lapuan Hellanmaassa ja jonkin verran myös Kauhajoella.
Juoni.
Sarjassa 15 vuotta Helsingissä asunut, vasta eronnut ja kulmikasluonteinen Anne palaa alkukesän päivinä äitinsä kuoltua kotitilalleen Etelä-Pohjanmaan lakeudella. Taloa isännöi nyt syrjäytynyt, itsetuhoinen ja asioistaan huolehtimaan tottumaton Jukka-veli. Kyläkauppaa pitää Annen vanha heila Hannu.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomissa" Arja Aho luonnehti sarjaa jykeväksi sisarusten väliseksi kehityskertomukseksi, jossa asioista puhutaan kiertelemättä. Hänestä kurikkalaisen psykoterapeutti Tuula Kuittisen avoimessa yliopistossa laatima esikoisdraama etenee ihailtavan luontevasti: ”Elämä ei ole mustavalkoista, eivätkä ihmiset yksiulotteisia.”
The Invisible Man (kappale)

”The Invisible Man” on englantilaisen rockyhtye Queenin vuonna 1989 julkaisema kappale, jonka sävelsi ja kirjoitti enimmäkseen yhtyeen rumpali Roger Taylor. ”The Invisible Man” julkaistiin singlenä 7. elokuuta 1989 eli muutama kuukausi "The Miracle" -levyn jälkeen, jolla kappale esiintyi ensimmäisen kerran. Kappale menestyi singlelistoilla kohtuullisesti. Singlen kannessa on sama kuva kuin "The Miracle" -levynkin, jossa yhtyeen jäsenten päät on yhdistetty.
Kappaleesta on tehnyt coverversion muun muassa Scatman John.
Rakel Koivisto

Rakel Koivisto (20. huhtikuuta 1917 Perniö – 24. tammikuuta 2009 Turku) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Koivisto valmistui Ateneumista kuvanveistäjäksi vuonna 1947. Hän voitti sodan muistomerkin suunnittelukilpailun vuonna 1950, ja kolme vuotta myöhemmin paljastettiin Tuusulassa hänen voittanut ehdotuksensa "Paluuton tie", yli viisi metriä korkea graniittipatsas. Hänen töitään ovat myös sankaripatsas "Jälkeentulevien perintö" Viitasaarella, kappeliveistos "Pieta" Uudessakaupungissa ja suihkukaivoveistos Jalasjärvellä.
Rakel Koivistolle myönnettiin Valtion taiteilijaeläke vuonna 1978. Hän toimi vuodesta 1953 alkaen Jehovan todistajana muun muassa Jalasjärvellä, Ylistarossa ja Turussa.
Start Me Up

Start Me Up on englantilaisen rock-yhtyeen, The Rolling Stonesin vuonna 1981 julkaisema kappale, joka sisältyy samana vuonna julkaistulle albumille "Tattoo You". Kappale julkaistiin singlenä, ja se nousi listasijalle 2 USA:ssa ja sijalle 7 Isossa-Britanniassa.
The Rolling Stones teki kappaleen jo vuonna 1979, ja se äänitettiin alun perin "Tattoo You"-albumia edeltäneelle albumille, "Emotional Rescue". "Start Me Up" kuitenkin säästettiin Tattoo You -albumille, jonka suurimmaksi hitiksi se kohosi. Kappaleesta julkaistiin vuonna 1981 myös musiikkivideo.
Seitsemännen portaan enkeli (elokuva)

Seitsemännen portaan enkeli () on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalais-irlantilainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Alan Parker. Elokuvan pääosissa ovat Emily Watson, Robert Carlyle, Joe Breen, Ciaran Owens ja Michael Legge. Elokuva pohjautuu Frank McCourtin samannimiseen omaelämäkertaan.
Juoni.
"Seitsemännen portaan enkeli" kertoo tarinan Frank McCourtista, jonka taloudelliset huolet ja perheen kokema tragedia ajoivat Amerikasta kotimaahan Irlantiin. Mahdollisimman kurjan lapsuuden mahdollistivat eritoten alkoholisoitunut isä, sanoinkuvaamaton köyhyys ja Irlannin ankarat, katoliset olot. Elokuva kuvaa Frankin elämää 1930- ja 1940-luvuilla Limerickissä, ja sen jälkeen tapoja joilla hän ansaitsi rahaa palatakseen unelmiensa maahan Yhdysvaltoihin. 
Michael Leggen roolisuoritusta aikuistuvana Frankina ylistettiin paljon. Eritoten hänen kehuttiin mukautuvan rooliinsa viattomana teini-ikäisenä, joka aikuistuu perinteisten kasvuriittien kuten seksuaalisuuden ja kypsyyden mukana irlantilaisessa katolilaisympäristössä.
Kultainen lapsi

Kultainen lapsi ("The Golden Child") on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Michael Ritchie. Elokuvan pääosissa nähdään Eddie Murphy, Charles Dance, Charlotte Lewis, Victor Wong, Randall ”Tex” Cobb ja James Hong. Elokuvassa Eddie Murphy esittää rääväsuista sosiaalityöntekijää, joka saa nuorelta naiselta tehtäväksi pelastaa mystinen Kultainen Lapsi demoni Sardo Numspalta.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen kuvasi elokuvaa hillittömäksi, harmittomaksi ja helposti unohtuvaksi hölmöilyksi ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Fredrik Claesson

Fredrik Claesson (s. 24. marraskuuta 1992 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa KHL-joukkue Dinamo Moskovassa. Hän on pelityyliltään puolustava puolustaja.
Ura.
Seuraura.
Claesson on Haninge HC:n kasvatti. Hän pelasi juniorina myös Hammarbyssä, josta Claesson siirtyi Djurgårdeniin kaudeksi 2008–2009. Hän voitti joukkueessa J18 Allsvenskanin hopeaa keväällä 2010.
Kaudella 2010–2011 Claesson debytoi Elitserienissä. Hän pelasi ensimmäisen Elitserien-ottelunsa 16. syyskuuta 2010 HV71:tä vastaan ja hänen Elitserien-uransa avausmaali syntyi 11. joulukuuta 2010 vieraissa MODOa vastaan. Lokakuussa 2010 Claesson solmi kaksivuotisen jatkosopimuksen Djurgårdenin kanssa. Yhteensä hän teki tulokaskautensa aikana 35 runkosarja- ja seitsemässä playoff-ottelussa tehot 2+1=3. Claesson pelasi osan kaudestaan myös Djurgårdenin J20-joukkueessa, joka voitti J20 SuperElitin pronssia keväällä 2011.
Ottawa Senators varasi Claessonin viidennellä kierroksella 126. pelaajana . Toisella Elitserien-kaudellaan Claesson teki 47 ottelussa 7 pistettä. Kauden jälkeen Senators ilmoitti tehneensä Claessonin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen ja haluavansa hänet heti seuraavaksi kaudeksi Pohjois-Amerikkaan.
Maajoukkueura.
Claesson voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2012 ja alle 18-vuotiaiden MM-hopeaa 2010.
Tatuus

Tatuus on italialainen kilpa-autovalmistaja, joka valmistaa eri luokkien formuloita. Yritys on perustettu vuonna 1980.
Nykyisin Tatuus valmistaa autot eri maiden Formula Regional ja Formula 4 -sarjoihin.
Aikaisemmin se on valmistanut muun muassa Formula S2000, Formula Abarth, Toyota Racing Series, Japanin Formula Challenge, Formula Renault V6 ja Formula Renault 1.6 -luokkien autoja. Tatuusin eniten valmistettu tuote on Formula Renault 2.0 -luokassa vuosina 2000–2009 käytetty Tatuus FR2000, jota tehtiin yhteensä 850 kappaletta.
Viktor Svedberg

Viktor Svedberg (s. 24. toukokuuta 1991 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalais-kazakstanilainen jääkiekkopuolustaja. Svedberg edustaa Kazakstanin maajoukkuetta. Isokokoinen Svedberg on peräti 206 cm pitkä ja 106 kg painava. Hän on AHL:n pisin pelaaja kaudella 2015–2016 ja NHL:n puolella Svedbergin kanssa pisimmän pelaajan titteliä jakaa Zdeno Chára. Svedbergin vahvuuksiin kuuluu koko, ulottuvuus, kaksinkamppailut ja alivoimapelaaminen. Hänen heikkouksiinsa kuuluu luistelu ja pelikäsityksen puute.
Ura.
Svedberg on Göteborgs IK:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Rögle BK:hon, jossa Svedberg teki debyyttinsä miesten peleissä esiintymällä yhdessä Kvalserien-ottelussa keväällä 2009. Hän palasi kaudeksi 2009–2010 kotikaupunkiinsa Göteborgiin ja siirtyi Frölunda HC:n J20-junioreihin. Svedberg nousi toisella kaudellaan 2010–2011 joukkueen varakapteeniksi ja oli tehoilla 5+17=22 Frölundan tehokkain puolustaja. Hän sijoittui J20 SuperElitin puolustajien pistepörssissä kymmenenneksi. Svedberg voitti kauden päätteeksi mestaruuden. Hän voitti kauden aikana myös A-nuorten European Trophyn mestaruuden. Svedberg debytoi kauden aikana myös Frölundan Elitserien-joukkueessa pelaten yhdeksän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Toukokuussa 2011 Svedberg teki kaksivuotisen Elitserien-sopimuksen Frölundan kanssa. Hän teki Elitserien-uransa avausmaalin 15. syyskuuta 2011 vieraissa MODO:a vastaan. Svedbergin osuma ratkaisi voiton Frölundalle. Yhteensä hän teki tulokaskautensa 2011–2012 aikana 55 runkosarja- ja kuudessa playoff-ottelussa tehot 3+2=5.
Toukokuussa 2013 Svedberg teki vuoden mittaisen AHL-sopimuksen Rockford IceHogsin kanssa. Hän osallistui samana syksynä myös NHL-joukkue Chicago Blackhawksin harjoitusleirille. Svedberg teki lokakuussa joukkueen kanssa kaksivuotisen tulokassopimuksen. Hän pelasi kauden 2013–2014 kuitenkin kokonaan AHL:ssä tehden 35 runkosarjaottelussa tehot 2+7=9. Myös kausi 2014–2015 eteni kokonaan farmissa. Elokuussa 2015 Svedberg teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Blackhawksin kanssa.
Kaudeksi 2015–2016 Svedberg otti paikkansa Blackhawksin NHL-avauskokoonpanosta. Hän teki NHL-debyyttinsä runkosarjan toisella kierroksella 9. lokakuuta 2015 vieraissa New York Islandersia vastaan. Svedberg sai ottelussa jääaikaa 16.19 minuuttia. Hän teki NHL-uransa avausmaalin 15. lokakuuta 2015 vieraissa Washington Capitalsia vastaan. Svedberg teki 15 ottelussa tehot 1+1=2, kunnes hänet lähetettiin farmijoukkue Rockford IceHogsiin marraskuussa 2015.
Pedro Luis Ronchino

Pedro Luis Ronchino (18. kesäkuuta 1928 Rosario – 1. heinäkuuta 2020) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 1. elokuuta 1954 ja nimitettiin Comodoro Rivadavian hiippakunnan piispaksi 30. tammikuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Quarracino, jota avustivat Rómulo García ja Jorge Arturo Meinvielle.
Ronchino jäi eläkkeelle 19. helmikuuta 2005.
Bandyliigakausi 2008–2009

Jääpallon Bandyliigassa kaudella 2008-2009 pelattiin ensin yksinkertainen runkosarja, jonka jälkeen sarja jaettiin valioliigaan ja jatkosarjaan. Mestaruus ratkaistiin kahdeksan parhaan pudotuspeleillä.
Aiempina kausina ennakkosuosikkina kauteen lähtenyt Tornion Palloveikot menetti lähes koko joukkueensa Ruotsin allsvenskanissa pelanneeseen Haaparanta-Tornio Bandyyn, joka tavoitteli nousua Elitserieniin jonne se myös onnistui nousemaan. Menetysten takia ToPV sijoittui sarjassa viimeiseksi. ToPV:n menetysten takia suurimmat suosikit kauteen lähdettäessä olivat Oulun Luistinseura ja Helsingin IFK, jotka lopulta myös kohtasivat loppuotteluissa. Mestaruuden voitti lopulta OLS ja HIFK saavuitti hopeaa. Oulun Palloseura saavutti pronssia. Edellisen kerran OPS oli ollut mitalisijalla yli 40 vuotta aikaisemmin, vuonna 1967. 
Puolivälierät.
Puolivälierät pelattiin paras kolmesta -menetelmällä siten, että ensimmäinen ottelu käytiin heikommin sijoittuneen ja toinen sekä tarvittaessa kolmas ottelu paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Välierät.
Välierät pelattiin paras kolmesta menetelmällä samoin kuin puolivälierätkin.
Loppuottelut.
Loppuottelut pelattiin paras kolmesta menetelmällä samoin kuin aiemmat kierroksetkin.
Suomen mestarit.
OLS: Juho-Pekka Airaksinen, Janne Parpala, Vesa Leino, Hannu Simoska, Jarmo Mällinen, Ville-Veikko Angeria, Marko Veittikoski, Markus Kumpuoja, Pertti Virtanen, Matti Immonen, Timo Arjanko, Atte Lämsä, Juha Nousiainen, Kimmo Keränen, Petteri Luomansuu, Sami Harjuoja, Antti Alajoutsijärvi, Ilari Moisala, Hannu Kauttio, Marko Kilpeläinen, Samuli Niskanen.
Mikael Wahlman

Mikael Wahlman on suomalainen esteratsastaja. Hän voitti vuoden 2011 esteratsastuksen senioreiden suomenmestaruuden.
Wahlman kuuluu Hollolassa toimivaan seuraan Korpikylän Ratsastajat (Kop-Ra). Vuonna 2010 Wahlman voitti junioreiden suomenmestaruuden. Vuonna 2011 hän ratsasti ensimmäistä kauttaan nuorissa, mutta päätti tavoitella avoimen luokan mestaruutta. Syyskuussa hän voitti senioreiden Suomen mestaruuden kahdeksanvuotiaalla belgianpuoliveriruunallaan Wilantos van Bon Cheval. Monipäiväisissä mestaruuskilpailuissa ratsukko ei saavuttanut yhtään luokkavoittoa, mutta voitti mestaruuden yhteistuloksisten perusteella. Ratsukon lopputulos oli 9,06 virhepistettä ja eroa toiseksi tulleisiin Rosa Ruutsalo – Whisper oli 3,94 virhepistettä. Vuonna 2012 hän voitti Tapiola nuorten GP-sarjan hevosella Prestige.
Gulf Tower

Gulf Tower on toimistokäytössä oleva pilvenpiirtäjä Pittsburghin kaupungissa Pennsylvanian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Rakennus on 177,4 metriä korkea ja siinä on 44 kerrosta. Rakennus on valmistettu teräksestä. Torni on nimetty Gulf Oil Corporationin mukaan, jonka pääkonttoriksi se rakennettiin. Gulf ja Chevron liittyivät yhteen 1984 aikansa suurimmassa yritysfuusiossa. Rakennusta alettiin rakentaa vuonna 1930, ja se valmistui vuonna 1932. Rakennus tuli valmistuessaan maksamaan noin 10,5 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Rakennuksessa on 15 hissiä. Sen arkkitehtina toimi Trowbridge &amp; Livingston -yhtiössä työskennellyt arkkitehti E. P. Mellon.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1984–1985

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1984–1985 pelattiin kymmenen joukkueen runkosarja, josta kuusi parasta selvisi mitalisarjaan ja loput neljä alempaan jatkosarjaan taistelemaan sarjapaikastaan. 
Miesten SM-sarja.
Ylempi jatkosarja.
Jatkosarjaan annettiin lähtöpisteitä runkosarjan sijoituksen perusteella 6-4-3-2-1-0
Alempi jatkosarja.
Jatkosarjaan annettiin lähtöpisteitä runkosarjan sijoituksen perusteella 3-2-1-0
Sarjasta putosivat Vammala ja Salo. Tilalle nousivat SaLe, Kuopio ja Oriveden Ponnistus
Karsintasarja.
Nousukarsintasarjaan annettiin 1-sarjan lohkovoittajille 2 lähtöpistettä.
Reetta Ristimäki

Reetta Maria Ristimäki (s. 21. kesäkuuta 1964 Kangasniemi) on suomalainen laulaja, sopraano ja näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa yhtenä Ooppera Skaalan ja musiikkiteatteri Kapsäkin perustajista. Hänen erityinen kiinnostuksen kohteensa on yhteiskunnallinen kabaree.
Reetta Ristimäki varttui opettajaperheessä Etelä-Pohjanmaan Nurmossa. Hänelle opettivat laulua muun muassa Ritva Auvinen, Liisa Linko-Malmio ja Irina Gavrilovici. Lisäksi hän on opiskellut vuodesta 2011 Jo Estill -tekniikkaa. Hän on esiintynyt lukuisissa erilaisissa musiikkiteatteriproduktioissa ja oopperoissa sekä konsertoinut niin Suomessa kuin ulkomaillakin.
Ristimäki opiskeli laulua Sibelius-Akatemiassa, josta valmistui 2000 musiikin maisteriksi, laulupedagogiksi ja oopperalaulajaksi. Vuosina 1997–1998 hän opiskeli Berliinissä Hocschule der Kunstissa. Lisäksi hän on koulutukseltaan Helsingin yliopistosta 2008 valmistunut kasvatustieteiden maisteri sekä musiikkiin ja kuvaamataitoon erikoistunut luokanopettaja.
Ristimäki oli vuonna 1995 perustamassa nykyoopperaan keskittyvää ryhmää Ooppera Skaala ja vuonna 1998 hän perusti helsinkiläisen Musiikkiteatteri Kapsäkin opiskelutoveriensa kanssa. Se toimi kymmenen vuotta kiertueteatterina kunnes 2009 löytyi oma tila Hämeentieltä. Ristimäki toimi sen toiminnanjohtajana ja puheenjohtajana 2000-2007 ja teatterinjohtajana vuodet 2007-2012. Greta Tuotannon hän perusti 2015 ja Helsingin oopperakesä -festivaalin 2020.
Ristimäki on ollut ideoimassa ja tuottamassa lukuisia uutta kotimaista musiikkiteatteria ja oopperaa edustavia kantaesityksiä kuten "Risto Räppääjä ja pakastaja-Elvi" (2002), "Heinähattu, Vilttitossu ja suuri pamaus" (2003), "Dakota" (2005), "Anna Liisa" (2008), "Mahagonnyn kaupungin nousu ja tuho" (2011), "Välilasku" (2012), "Houdini" (2014), "Palava kaupunki" (2015) ja Patrick Barlow’n oopperakomedia "Messias" (2016).
Muusikkojen liitto antoi Ristimäelle 2011 tunnustuspalkinnolla kotimaisen musiikkiteatterin edistämisestä. Ristimäki on toiminut vuodesta 2016 alkaen perinteikkään Suomalaisen kamarioopperan taiteellisesta linjasta ja taloudesta vastaavana toiminnanjohtajana. Hänellä on myös oma Greta Productions -niminen taidealan tuotantoyhtiö ja laulustudio.
Eksponentiaalinen hajoaminen

Suure pienenee tai vähenee eksponentiaalisesti, jos sen arvo pienenee nopeudella, joka on suoraan verrannollinen suureen senhetkiseen arvoon. Eksponentiaalisesti vähenevä suure "N" toteuttaa siis hajoamislaiksi kutsutun differentiaaliyhtälön:
formula_1
missä "λ" on positiivinen luku. Tätä verrannollisuuskerrointa kutsutaan myös hajoamisvakioksi.
Eksponentiaalinen väheneminen on luonnon ilmiöissä yleinen vähenemistahti. Yhtälöä kutsutaankin hajoamislaiksi muun muassa siksi, että sillä on yhteys radio­aktiiviseen hajoamiseen ja kemiallisiin hajoamisreaktioihin.
Differentiaaliyhtälön ratkaisu.
Differentiaaliyhtälö voidaan ratkaista muokkaamalla se ensin muotoon 
formula_2
ja integroimalla yhtälön molemmat puolet. Integrointirajat vasemmalla puolella ovat "N0" eli "N":n arvo hetkellä "t=0" ja "Nt" eli arvo hetkellä "t". Vastaavasti oikealla puolella integrointi tehdään välillä 0 ... t. 
formula_3 
formula_4
josta saadaan lopulta ratkaistua "Nt":
formula_5
Edellä olevaa yhtälöä kutsutaan hajoamislain integraalimuodoksi.
Hajoamisnopeutta kuvaavat aikasuureet.
Puoliintumisaika.
Intuitiivisesti ymmärrettävä suure hajoamisen nopeudelle on puoliintumisaika. Puoliintumisaika on se aika, jossa suure "N" pienenee puoleen alkuperäisestä arvostaan. Puoliintumisaika "T" voidaan helposti johtaa hajoamislain integraalimuodosta asettamalla formula_6, eli ajanhetkellä "t=T" on "N":n alkuperäinen arvo laskenut puoleen alkuperäisestä. Tällöin saadaan puoliintumisajan arvoksi 
formula_7
Hajoamislaki saa tämän kaavan avulla helpon muodon (sijoittamalla formula_8 hajoamislain integraalimuotoon):
formula_9
Tästä yhtälöstä nähdään, että ensimmäisen puoliintumisajan lopussa (formula_10) suure on pienentynyt puoleen alkuperäisestä arvostaan, kahden puoliintumisajan kuluttua (formula_11) neljäsosaan jne.
Keskimääräinen elinaika.
Toinen, matemaattisesti yksinkertaisempi mutta intuitiivisesti vaikeammin ymmärrettävä hajoamisnopeutta kuvaava suure on keskimääräinen elinaika formula_12. Keskimääräinen elinaika on se aika, jossa suure pienenee "1/e":een osaan alkuperäisestä. Vastaavalla tavalla kuin puoliintumisajan yhteydessä, saadaan keskimääräisen elinajan lausekkeeksi:
formula_13
Esimerkiksi radioaktiivisessa hajoamisessa keskimääräinen elinaika kuvaa keskimääräistä aikaa, jonka ydin ehtii olla alun perin "N0" ydintä sisältäneessä joukossa ennen hajoamistaan. Johto keskimääräiselle elinajalle on esitetty englanninkielisessä artikkelissa.
Esimerkiksi polonium-210:n keskimääräinen elinaika on 200 vuorokautta, mutta puoliintumisaika vain 138 vuorokautta.
Useita rinnakkaisia hajoamisia.
Jos hajoaminen tapahtuu useamman rinnakkaisen prosessin kautta ja kullakin on oma keskimääräinen elinaikansa, ollaan yleensä kiinnostuneita vain kokonaisuudessaan hajoamisen keskimääräisestä elinajasta. Kokonaishajoamisnopeudelle voidaan kirjoittaa yhtälö:
formula_14
Ratkaisu saadaan, kun kirjoitetaan hajoamisvakioiden summa uutena hajoamisvakiona eli asettamalla formula_15. Tällöin formula_16
Nyt saadaan yhtälö
formula_17, josta ratkaisemalla saadaan
formula_18
Tämä voidaan yleistää koskemaan "n" kappaletta prosesseja muodossa
formula_19
Wilson-planeettavaihteisto

Wilson-planeettavaihteisto on hyötyajoneuvoissa käytetty automaattivaihteistotyyppi. Nimensä se on saanut keksijältään W. G. Wilsonin mukaan, joka vuonna 1927 esitteli ideansa 4-nopeuksisesta puoliautomaattisesta vaihteistosta, jossa haluttu vaihde esivalittiin ennen varsinaista vaihtamista. Myöhemmin vaihteistosta on kehitetty 5-vaihteinen ja täysin automaattinen versio.
5-vaihteinen Wilson-planeettavaihteisto on viiden planeettavaihteen yhdistelmärakenne, jossa vaihteiden kytkemiseksi käytetään viittä jarrupantaa ja yhtä monilevykytkintä. Kokoonpano on henkilöautokäyttöä ajatellen liian monimutkainen ja painava, mutta hyötyajoneuvojen kannalta nämä ominaisuudet eivät ole ongelma.
Wilson-planeettavaihteiston vahvuus on siinä, kuinka eri vaihteet saadaan kytketyksi: kukin vaihde tarvitsee vain yhden kytkentäelementin (jarrupannat ja monilevykytkin) aktivoimista. Näin ollen vaihteiston ohjauslogiikka pysyy varsin yksinkertaisena.
Kuvassa ja taulukossa A viittaa aurinkopyörään, K kehäpyörään ja P planeettakannattimeen. Yhdistelmistä esimerkiksi KPKPA tarkoittaa, että siinä on etupäästä lukien kehäpyörä, planeettakannatin, kehäpyörä, planeettakannatin ja aurinkopyörä kaikki yhtenä osakokonaisuutena.
Faídon Matthaíou

Faídon Matthaíou (, 12. heinäkuuta 1924 Thessaloniki – 17. syyskuuta 2011) oli kreikkalainen koripalloilija ja soutaja. Hän osallistui molemmissa lajeissa kesäolympialaisiin. Koripallosta Matthaíou voitti lisäksi Kreikan maajoukkueessa EM-pronssia vuonna 1949.
Elämä ja urheilu-ura.
Matthaíou syntyi Thessalonikissa 12. heinäkuuta 1924. Hän osallistui soutajana Lontoon kesäolympialaisiin 1948, missä hän karsiutui yksiköiden alkuerissä ja keräilyerissä.
Koripallossa Matthaíou osallistui Kreikan maajoukkueessa kaksiin EM-kilpailuihin. Vuonna 1949 Egyptin EM-kilpailuissa Kreikka voitti pronssia ja Ranskan EM-kilpailuissa 1951 joukkue oli kahdeksas. Helsingin kesäolympialaisissa 1952 Kreikka pelasi karsintakierroksella yhden voiton ja kaksi tappiota ja sijoittui lopputuloksissa jaetulle 17:nnelle tilalle. Matthaíou teki Helsingissä pisteitä 12,7 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla.
1960-luvulla Matthaíou toimi Kreikan koripallomaajoukkueen päävalmentajana kolmissa EM-kilpailuissa. Hän valmensi myös useita kreikkalaisia pääsarjajoukkueita. Matthaíou kuoli 87-vuotiaana 17. syyskuuta 2011.
Tšudovon rautatieasema

Tšudovon Moskovan rautatieasema () on Venäjän Novgorodin alueen pohjoisosan Tšudovossa sijaitseva Venäjän rautateiden rautatieasema. Se sijaitsee Pietarin ja Moskovan välisellä pääradalla noin 120 km Pietarista kaakkoon; suuri osa pikajunista tosin ajaa Tšudovon ratapihan läpi pysähtymättä. Pääradan ohella Tšudovosta on rata Novgorodiin lounaassa ja Murmannin radalle pohjoisessa. Tsudovon Moskovan aseman kautta liikennöi myös runsaasti lähijunia muun muassa Pietariin ja Novgorodiin.
Tšudovossa on kaksi muutakin rautatieasemaa, Tšudovon Kirovin asema () ja Tšudovon Novgorodin asema.
Rodrigo (jalkapalloilija)

Rodrigo Martins Vaz (s. 24. toukokuuta 1971 Curitiba, Brasilia) on entinen brasilialainen jalkapalloilija. Hän pelasi Suomessa Veikkausliigaa vuosina 1993–2003 FC Jazzissa, Helsingin Jalkapalloklubissa, FC Lahdessa ja Tampere Unitedissa.
Suomen mestaruuden Rodrigo voitti kolme kertaa, vuosina 1993 ja 1996 FC Jazzissa sekä 1997 HJK:ssa. FC Jazzin paras maalintekijä hän oli kolmena kautena.
Keskikentällä pelanneen Rodrigon uraa värittivät useat loukkaantumiset. Kaudella 1994 hän pelasi vain 10 ottelua loukkaannuttuaan pahoin toukokuussa MyPan Janne Mäkelän taklauksesta. Myös vuosina 1996 ja 1997 hän oli sivussa käytännössä lähes koko kauden.
Kotimaahansa paluun jälkeen hän on välittänyt useita brasilialaispelaajia Suomeen, muun muassa Porin Palloilijoiden joukkueeseen.
Lokakuussa 2017 Rodrigo palasi Suomeen IV divisioonaan pudonneen Paimion Hakan valmennuspäälliköksi ja B-poikien valmentajaksi.
Prahan taistelu

Prahan taistelu (, Prahan strateginen hyökkäysoperaatio, myös Prahan vapautus) oli toisen maailmansodan viimeinen taistelu Euroopassa. Taistelu käytiin itärintamalla 6.–11. toukokuuta 1945 Tšekkoslovakiassa olevien Saksan joukkojen kukistamiseksi. Berliini oli kukistunut jo muutamaa päivää aiemmin. 900 000 saksalaissotilaasta 850 000 kuoli, haavoittui tai vangittiin taistelun aikana. Iskussa tuhottiin täysin Ferdinand Schörnerin johtamat 17. armeija, 7. armeija sekä 1. ja 4. panssaridivisioona. Neuvostoliitto painoi taistelussa taistelleiden venäläissotilaiden kunniaksi mitalin Prahan vapauttamisesta.
Osin samaan aikaan taisteluiden kanssa tapahtui tšekkiläisen vastarintaliikkeen johtama Prahan kansannousu, jonka tavoitteena oli myös kaupungin vapauttaminen.