tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lääketieteellinen fysiikka

Lääketieteellinen fysiikka käsittelee fysiikan lääketieteellisiä sovelluksia. Tärkeimmät fysiikan suorat sovellukset lääketieteeseen ovat lääketieteelliset kuvantamismenetelmät (katso myös: radiologia) ja sädehoito. Epäsuoremmin fysiikka tukee lääketiedettä esimerkiksi löytämällä uusia mittausmenetelmiä, joista mittaus- ja anturitekniikka kehittää fysiologisiin mittauksiin käyttökelpoisia välineitä.
Lääketieteellisen fysiikan alalla sairaaloissa toimii sairaalafyysikoita. Sairaalafyysikot työskentelevät erityisesti säteilyn lääketieteellisen käytön vastuuhenkilöinä sädehoidossa ja käytettäessä radioaktiivisia isotooppeja kuvantamis- tai hoitotarkoituksiin, mutta myös teknisinä asiantuntijoina muun muassa fysiologisissa mittauksissa ja lääketieteellisiä laitteita hankittaessa. Sairaalafyysikon ammatti on Suomessa nimikesuojattu vain Valviran hyväksymän erikoistumiskoulutuksen suorittaneista käytettäväksi. Vastaavia rajoituksia sairaalafyysikon ammatin harjoittamiselle ilman osoitettua pätevyyttä on useissa muissa maissa.
Alalla toimii muun muassa Lääketieteellisen fysiikan ja tekniikan yhdistys. 
Lääketieteellistä fysiikkaa on mahdollista opiskella muun muassa Itä-Suomen yliopistossa.
Saksan Samoa

 
Saksan Samoa () oli Saksan lyhytkestoinen protektoraatti vuodesta 1900 vuoteen 1914 ("de facto") ja vuoteen 1920 ("de jure"), käsittäen Apoliman, Manonon, Savai’in sekä Upolun saaret, jotka ovat kaikki nykyään osa itsenäistä valtiota Samoaa, aikaisemmalta nimeltään "Länsi-Samoa". Samoa oli Saksan viimeinen siirtomaa Tyynellämerellä. Se oli myös Saksan ainoa siirtomaa Tyynellämerellä, lukuun ottamatta Kiautschouta Kiinassa, jota hallittiin erikseen Saksan Uudesta-Guineasta.
Samoan saaristo

Samoan saaristo sijaitsee Polynesiassa, eteläisellä Tyynellämerellä. Siihen kuuluu 20 saarta, joista pituuspiirin 171° W itäpuolella sijaitsevat kuusi saarta kuuluvat Yhdysvalloille, ja yhdeksän asuttua ja viisi asumatonta saarta pituuspiirin länsipuolella muodostavat itsenäisen Samoan valtion.
1800-luvun lopulla Britannia, Saksa ja Yhdysvallat tavoittelivat saaristoa itselleen. Vuoden 1889 Berliinin sopimuksella ne takasivat saaristolle itsenäisyyden, mutta vuonna 1899 nämä kolme valtiota tekivät uuden sopimuksen, jolla saaret jaettiin Saksan ja Yhdysvaltojen kesken. Saksan puoli on nykyisin itsenäinen Samoa ja Yhdysvaltojen puoli on Amerikan Samoa.
42 (luku)

42 (neljäkymmentäkaksi) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 41 ja seuraa luku 43.
Fahrenheit (videopeli)

Fahrenheit (tunnetaan myös nimellä Indigo Prophecy) on Quantic Dreamin kehittämä ja Atarin vuonna 2005 julkaisema seikkailupeli PlayStation 2:lle, Xboxille ja Windowsille.
Juoni.
Peli on vuoden 2009 New Yorkiin sijoittuva trilleri. Sarja samankaltaisia, mystisiä murhia on saanut kaupungin ymmälleen: näennäisen normaali ihminen saa yhtäkkiä raivokohtauksen ja hyökkää ventovieraan kimppuun. Tavallinen newyorkilainen Lucas Kane joutuu keskelle mystistä juonikuviota, jossa hänen täytyy saada selville, mikä sai hänet murhaamaan vastoin tahtoaan. Poliisin jahtaamana Lucasin täytyy hylätä tylsä elämänsä ja ryhtyä takaa-ajetuksi. Lucas on päättänyt selvittää, kuka kaiken takana on, ja todistaa syyttömyytensä. Hän huomaa, etteivät vihollisia olekaan ne, joita hän sellaisiksi luuli, ja että totuutta ei ole aina hyvä selvittää. Lucas joutuu keskelle monimutkaista seikkailua ja intensiivisiä toimintakohtauksia, jonka taustalla on rituaalisarjamurhia aavistuksen futuristisella Manhattanilla.
Julkaisut.
Pelille julkaistiin vuonna 2015 "remastered" uusioversio, jonka kehitti Aspyr.
Vastaanotto.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8.4/10.
Peli on voittanut Golden Joystick Awards palkinnon kategoriassa "Unsung Hero of the Year".
Peli valittiin Tilt.tv:ssä Vuoden 2005 Yllätyspeliksi.
Peli oli ehdolla Spike Video Game Awards palkinnolle kategoriassa "Best Original Score".
"Remastered"-versio sai IGN:n arvostelussa arvosanaksi 6.2/10. Kritiikkiä peli sai hätäisistä napin painalluskohdista, hiiviskelystä ja uusista virheistä.
Ääniraita.
Pelin ääniraidan on säveltänyt Angelo Badalamenti ja sillä ovat esiintyneet Theory of a Deadman, Teddy Pendergrass, Ben E. King, Patrice Rushen, Bobby Byrd, Society's Bag, Leee John, Nina Simone ja Martina Topley-Bird.
Ääniraidalla on peliin sävellettyä musiikkia sekä lisensoituja kappaleita.
Jatko-osa.
"Fahrenheitille" huhuttiin olevan tulossa jatko-osa, "Fahrenheit 2", joka jatkaisi Lucasin tarinaa. Myöhemmin Quantic Dream ilmoitti kyseisen "Fahrenheitia" muistuttavan pelin olevan "Heavy Rain", jossa on myös elokuvamainen tunnelma sekä draamaa ja jännitystä.
Ruhtinaskunta

Ruhtinaskunta on ruhtinaan hallitsema valtio tai muu alue. Ruhtinaaksi käännetään ranskan ja englannin "prince" ("prinssi" on suomeksi lähinnä kruununperijän arvonimi), saksan "Fürst", italian "principe" ja venäjän "knjaz" (князь). Feodalistisessa arvojärjestyksessä nuo arvot ovat kuninkaan alapuolella. "Magnus Dux", "Großherzog", "Grand Duke" tai "Veliki knjaz" käännetään usein suuriruhtinaaksi, joskus suurherttuaksi tai kuninkaallisen kruununperijän arvonimenä usein prinssiksi tai prinsessaksi. "Erzherzog" käännetään lähes aina arkkiherttuaksi. Arvonimien feminiinit muodot käännetään muotoon ruhtinatar. Saksassa on käytetty keisarinvaaliin osallistumaan oikeutetuista ruhtinaista nimitystä "Kurfürst", joka käännetään muotoon vaaliruhtinas (myös kuuriruhtinas). Ruotsin "furste" käännetään ruhtinaaksi ja "furstinna" ruhtinattareksi, "storfurste" suuriruhtinaaksi. Suomen suuriruhtinaskunta on ruotsiksi "Storfurstendömet Finland".
Historiallisia ruhtinaskuntia.
Vuosina 1815–1918 Euroopassa oli kahdeksan suuriruhtinaskuntaa:
Emulsio

Emulsio on kahden luonnostaan toisiinsa sekoittumattoman nesteen, kuten veden ja ruokaöljyn, seos. Emulsio on yksi kolloidiseostyypeistä. Nesteet eivät muodosta homogeenista seosta vaan emulsio saadaan aikaan sekoittamalla aineet keskenään. Esimerkiksi maito ja majoneesi ovat emulsioita. Nesteistä toinen on "jatkuva faasi" (ulkofaasi, kantava faasi) joka muodostaa ikään kuin "liuottimen", ja toinen "dispergoitunut faasi" (sisäfaasi, kannettu faasi), joka on sekoittunut jatkuvan faasin sisään mikropisaroiksi. Mitä pienempiä mikropisarat ovat, sitä stabiilimpi eli vakaampi emulsio on.
Emulsiossa useimmiten on toisena faasina polaarinen neste (vesi, alkoholi tai vastaava), ja toisena faasina pooliton (triglyseridi, hiilivety). Tällöin puhutaan ulko- ja sisäfaasin suhteen joko "O/W" tai "W/O" -emulsioista ("oil in water" tai "water in oil", missä O on pooliton ja W on polaarinen neste). Esimerkki O/W-emulsiosta on maito (vesi on ulkofaasina ja maitorasva sisäfaasina), ja vastaavasti voi on W/O -emulsio; siinä on tapahtunut faasi-inversio, eli ulko- ja sisäfaasi ovat vaihtaneet paikkaansa: voissa maitorasva on ulkofaasi ja vesi sisäfaasi.
"Emulgaattori" on emulsion muodostumista edistävä aine. Tunnettu emulgaattori on munankeltuainen, jota käytetään majoneesien ja salaatinkastikkeiden valmistuksessa. Emulgaattorissa useimmiten toinen pää on pooliton ja toinen polaarinen. Keltuaisen sisältämissä fosfolipidimolekyyleissä on sekä veteen suuntautuva pää että öljyyn suuntautuva pää, mikä edistää vesi-öljyemulsion syntymistä. Emulgaattori asettuu sisäfaasipisaroiden pinnalle muodostaen misellejä, jotka ovat suhteellisen stabiileja.
Ihmisen elimistössä olevia emulgaattoreita ovat muun muassa sapen mukana ohutsuoleen erittyvät sappisuolat, jotka emulgoivat rasvoja. Tällöin haiman erittämä vesiliukoinen lipaasi pääsee pilkkomaan rasvoja ilman, että sen täytyisi poistua vesifaasista.
Emulsio sirottaa valoa Tyndallin ilmiön mukaisesti. Emulsion perusväri on valkoinen; mitä suurempi polaarisen aineen konsentraatio on, sitä sinisempää emulsio on; mitä suurempi poolittoman aineen konsentraatio on, sitä oranssimpaa emulsio on. Tästä syystä esimerkiksi rasvaton maito on sinertävää, kun taas kerma on kellertävää.
Faasi

Faasi eli olomuotoalue on systeemin homogeeninen osa-alue, jota erottaa rajapinta toisesta faasista. Homogeenisuus tarkoittaa että materiaalin fysikaaliset ominaisuudet, esimerkiksi tiheys, taitekerroin, magnetisaatio ja kemiallinen koostumus ovat samat koko faasissa. Esimerkiksi vesilasiin upotetut kiinteät jääpalat muodostavat yhden faasin ja nestemäinen vesi toisen. Lisäksi lasi sekä lasin ympärillä oleva kostea ilma muodostavat kumpikin oman faasinsa.
Termejä faasi ja olomuoto käytetään joissain yhteyksissä toistensa synonyymeinä. Usein olomuodolla tarkoitetaan perinteistä luokittelua kaasumaiseen, nestemäiseen sekä kiinteään olomuotoon. Samalla aineella voi kuitenkin olla esimerkiksi useampi kiinteän olomuodon faasi, joilla on eri kiderakenne, jolloin termi "faasi" edustaa hienosyisempää luokittelua kuin "olomuoto".
Ominaisuudet.
Faasille on tyypillistä tietty järjestäytyneisyyden aste ja tyyppi. Tämän vuoksi yhdellä aineella voi olla useita eri faaseja, joilla on sama olomuoto. Monilla kiinteillä aineilla on useita mahdollisia kiderakenteita, joista vain yksi on kussakin lämpötilassa ja paineessa stabiili. Esimerkiksi tinan kiderakenne muuttuu tetragonisesta kuutiolliseksi alle 13,2 °C:n lämpötiloissa pitkän ajan kuluessa. Tämä näkyy vanhoissa tinaesineissä epämiellyttävinä läikkinä. Myös hiilen kolme kiinteää muotoa, timantti, grafiitti ja fullereeni, ovat kaikki eri faaseja, joista vain grafiitti on stabiili normaaliolosuhteissa. Timantin muuttuminen grafiitiksi huoneenlämpötilassa ja ilmanpaineessa kestää kuitenkin mittaamattoman pitkän aikaa.
Homogeeniseltakin näyttävä aine voi olla mikrotasolla eri faasien seos. Tekniset metallit ovat tavallisesti metalliseoksia, jotka voivat sisältää eri kidemuotoa edustavia faaseja. Kolloidi on yleisnimi hienojakoisille seoksille, joissa on kahta eri faasia. Emulsiossa on kaksi eri nestefaasia ja suspensiossa tai geelissä neste ja kiinteä faasi.
Olomuodonmuutoksiin liittyy tiettyjä termodynaamisia ominaisuuksia, joita esiintyy myös muissa fysikaalisissa muutoksissa, esimerkiksi magnetoitumisessa. Ensimmäisen kertaluvun faasimuutoksessa aineen sisäenergia–lämpötila-käyrällä on epäjatkuvuuspiste. Toisen kertaluvun muutoksissa aineen lämpökapasiteetti–lämpötilakäyrä on epäjatkuva. Koska kaikkien tämäntapaisten muutosten laskennallinen käsittely on hyvin samankaltainen riippumatta mahdollisista olomuodonmuutoksista, tapana on kutsua näitä kaikkia faasimuutoksiksi ja eri tiloja faaseiksi. Termodynaamisella käsittelyllä on jopa pyritty mallintamaan maailmankaikkeuden perusrakenteen muutoksia sen varhaisvaiheissa.
Energiatekniikassa tutkitaan mahdollisuuksia hyödyntää erilaisia faasimuutosmateriaaleja energian varastoinnissa ja myöhemmässä hallitussa vapauttamisessa.
Fullereeni

Fullereeni eli pallohiili on yksi hiilen allotroopeista, jossa atomit ovat asettuneet suljetun pallopinnan muotoon. Tavallisin fullereeni koostuu yleensä 60 hiiliatomista, jotka muodostavat 20 kuusikulmaista ja 12 viisikulmaista tahkoa siten, että ne yhdessä muodostavat typistetyn ikosaedrin muotoisen rakenteen. Fullereenin löytö 1985 toi sen löytäjille Robert Curlille, Richard Smalleylle ja Harold Krotolle vuonna 1996 Nobelin kemian palkinnon. Myös 20:stä, 32:sta, 44:stä, 70:stä ja jopa 540:stä ja 960:stä hiiliatomista muodostuneita fulleriinirakenteita on löydetty. Pienin fullereenirakenne C20 on muodoltaan dodekaedri, mutta hyvin epävakaa.
Fullereenejä esiintyy muun muassa noessa, josta niitä voi liuottaa tolueenilla tai bentseenillä. Niistä on löydetty jälkiä myös punaisten jättiläistähtien spektristä. Fullereenia esiintyy myös Venäjän Karjalan Sungusta löydetystä shungiitti-nimisestä metamorfisesta kivilajista.
Fullereeneilla on mielenkiintoisia ominaisuuksia, jotka avaavat valtavia mahdollisuuksia muun muassa nanoteknologian alalla. Fullereeniin voi liittää muita kemiallisia ryhmiä, tai sen sisään voi sijoittaa vieraan atomin. Fullereenista voi myös muotoilla sähköä johtavia nanoputkia, joista voi ehkä rakentaa nanokoneen, tai sitä voi hyödyntää kvanttitietokoneessa. Molekyyli on magneettinen ja mahdollisesti suprajohtava.
Fullereenit on nimetty arkkitehti Buckminster Fullerin mukaan, jonka suunnittelemia geodeettisia kupoleja pallofullereenimolekyyli muistuttaa. Fullereenia C60 nimitetään buckminsterfullereeniksi ja sen CAS-numero on 99685-96-8. Pallofullereenilla on myös lempinimet "soccerene" (amerikanenglannin jalkapalloa tarkoittavan sanan "soccer" mukaan) sekä "buckyball". National Geographicin mukaan puhdas pallofullereeni on hyvin myrkyllinen aine ja tappaa erityisesti nuoria soluja. GHS-järjestelmän kriteereillä fulleriinia ei voi luokitella myrkylliseksi hiirillä, sillä niiden sietämä fulleriiniannos oli 5 000 mg/kg ruumiinpainoa kohden.
Yhdiste

Kemiallinen yhdiste on kahdesta tai useammasta keskenään reagoineesta alkuaineesta koostuva aine. Yhdisteessä alkuaineiden määrät ovat tietyssä suhteessa toisiinsa nähden. Esimerkiksi vesi on yhdiste, jossa on vetyatomeja kaksi kertaa niin paljon kuin happiatomeja.
Yhdisteen koostumusta kuvataan kemiallisella kaavalla. Veden kaava on . Yhdisteen rakennetta puolestaan kuvataan rakennemallilla, ja yksinkertaisimpia malleja ovat kalottimalli ja pallotikkumalli. Rakennekaavalla tai viivakaavalla kuvataan tarkemmin yhdisteen molekyylin rakennetta. 
Yhdisteen pienin rakenneyksikkö on molekyyli. Tämän vuoksi seos ei ole yhdiste, koska seoksen komponentit eivät ole kemiallisesti sitoutuneet toisiinsa. Esimerkiksi messinki on metalliseos, joka muodostuu erillisistä kupari- ja sinkkiatomeista, joiden suhde messingissä vaihtelee.
Osa kemiallisista yhdisteistä sisältää kovalenttisia sidoksia, osa ionisidoksia. Ioniyhdisteitä syntyy, kun keskenään reagoivista aineista toinen luovuttaa elektronin tai elektroneja ja toinen vastaanottaa niitä. Elektroneja luovuttanut aine hapettuu ja elektroneja vastaanottanut aine pelkistyy. Tällöin hapettunut aine on pelkistin ja pelkistynyt aine on hapetin. Kovalenttinen sidos taas muodostuu siten, että molekyylit jakavat elektroneja keskenään. Kovalenttisia sidoksia on sellaisissa yhdisteissä, joissa on pitkiä ja monimutkaisia ketjuja tai muita monimutkaisia rakenteita. Metallisidoksissa elektronit kiertävät yhtä tai useampaa atomia.
Joskus yhdisteet muuttavat muotoaan esimerkiksi siten, että nesteestä saostuu ainetta, joka kiteytyy kiinteäksi kiteiseksi aineeksi. Näin voi tapahtua, kun neste on ylikyllästynyt.
Yhdisteet jaetaan orgaanisiin ja epäorgaanisiin. Hiiltä sisältävät yhdisteet ovat joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta orgaanisia. Kaikki hiiltä sisältämättömät yhdisteet ovat epäorgaanisia. Orgaanisten yhdisteiden yleisiä ominaisuuksia ovat ne seikat, että ne hajoavat kuumennettaessa, niillä on voimakas haju, ne ovat hyviä liuottimia, mutta ne itse liukenevat huonosti veteen, sekä se, että ne eivät johda sähköä. Hiiliatomit muodostavat keskenään kovalenttisia sidoksia ja ne muodostavat hiiliketjuja.
Kemiallisia yhdisteitä rekisteröidään CAS-numeroin. Kemiallisia yhdisteitä ja alkuaineita ja kemiaan liittyviä seikkoja määrittää IUPAC, joka on maailman merkittävin järjestö kemian termien nimeämisessä.
Posti

Posti toimittaa kirjeitä, postipaketteja ja muita postilähetyksiä vastaanottajilleen sekä valtioiden sisällä että maailmanlaajuisesti.
Sekä yksityiset yritykset että julkiset laitokset hoitavat postin kuljettamista. Monissa maissa on valtion omistama postilaitos, jolla on usein lailla taattu monopoli tietyntyyppisten lähetysten kuljettamisessa. Erilliset nopeuteen perustuvat kuriiripalvelut toimivat tällaisten monopolien ulkopuolella.
Kuljetusjärjestelmä.
Kansainvälinen valtioiden välinen postijärjestelmä on Maailman postiliiton koordinoima, joka mm. määrää kansainvälisten postikuljetusten hinnat ja määrittelee standardit postimerkeille.
Useimmat valtiot ovat luoneet postinumerojärjestelmän, joka helpottaa kuljetuksen automatisointia. Monissa maissa postinumeroiden sisältämä tieto tallennetaan lähetykseen erityisiin viivakoodeihin, jotka voidaan lukea automaattisesti.
Kuljetusjärjestelmä koki huomattavan nopeutumisen 1900-luvun alkupuolella lentopostin myötä. Maailman ensimmäinen lentopostiyhteys avattiin vuonna 1919.
Postiosoite.
Postilähetykset toimitetaan perille vastaanottajan osoitteen avulla. Täydellisen postiosoitteen muodostavat kadun ja tien nimi,talon osoitenumero, kerros- ja rivitaloissa lisäksi usein porraskäytävää osoittava kirjain ja huoneiston numero, sekä eri riville kirjoitetut postinumero ja postitoimipaikan nimi, postia maasta toiseen lähetettäessä lisäksi maan nimi. Käytössä on myös postilokeroita, joiden osoite perustuu postilokeron numeroon, postinumeroon sekä postitoimipaikkaan.
Maksutavat.
Useimmiten kuljetus maksetaan liimapintaisilla postimerkeillä tai lämpökirjoitintarroilla, jotka kiinnitetään lähetykseen. Saatavilla on myös postikortteja ja kirjekuoria, joiden postimaksu on valmiiksi maksettu. Solmimalla sopimuksen postilaitoksen kanssa yritykset voivat maksaa vastaanottamiensa vastauslähetysten postimaksut; tällöin lähetyksessä vain täytyy ilmoittaa sopimuksesta.
Postisäännökset.
Useimmissa valtioissa laki suojaa kuljetuksessa olevien postilähetysten sisällön salaisuutta. Tästä suojasta voidaan yleensä poiketa rikosten tutkinnan yhteydessä ja muissa erikoistapauksissa, esimerkiksi lähetyksen vastaanottajan selvittämiseksi. 
Kansalliset ja kansainväliset postisäännökset rajoittavat sitä, mitä postilähetykset voivat sisältää. Rajoituksia voi olla esimerkiksi maksuvälineiden, arvoesineiden ja vaarallisten kemikaalien kuljetuksessa.
Posti Suomessa.
Suomessa postitoimintaa hoitaa valtion omistama Posti Group Oyj. Posti perustettiin Ruotsin kuningaskuntaan 6. syyskuuta 1638. Suomen liittyessä autonomisena osana Venäjän keisarikuntaan vuonna 1809, postitoimeen perustettiin oma keskusvirasto vuonna 1811. Vuonna 1927 lennätinlaitos yhdistettiin Postiin. Vuonna 1981 Posti- ja lennätinlaitoksen nimi muuttui Posti- ja telelaitokseksi. Postin toimintaa säätelee postilaki.
Maunu Ladonlukko

Maunu Ladonlukko tai Maunu Birgerinpoika ("Magnus Birgersson", "Magnus Ladulås") (noin 1240 – 18. joulukuuta 1290) oli Ruotsin kuningas vuosina 1275–1290. Hän oli Birger-jaarlin poika. Isän kuoltua hänestä tuli herttua.
Vuonna 1275 Maunu katkaisi välit veljeensä, kuningas Valdemariin ja pakeni Tanskan kuninkaan Eerik Klippingin luo Tanskaan. Hän palasi sadan tanskalaisen sotilaan ja 700 saksalaisen palkkasotilaan kanssa ja kukisti yhdessä veljensä Eerikin kanssa Valdemarin Hovan taistelussa. Heinäkuussa samana vuonna hänet valittiin Ruotsin kuninkaaksi Moran kivillä.
Vuonna 1276 Maunu meni naimisiin Sverkerien sukuun kuuluneen Holsteinin Helvigin kanssa.
Maunu antoi vuonna 1280 Alsnön säädöksessä kaikille, jotka varustivat ratsumiehen, verovapauden (ruotsiksi "frälse" eli rälssi). Näistä kehittyi vähitellen Ruotsin aateli. Myös kirkko sai vapautuksen veroista. Vuonna 1284 Maunu teki veljestään Pentistä Suomen herttuan.
Lisänimen "Ladulås" (kirjaimellisesti "Ladonlukko") on perinteisesti selitetty tulleen siitä, että Alsnön säädöksessä kuningas vapautti talonpojat matkustavien piispojen ja ylimysten kestitsemisestä: Maunu pani talonpoikien "latojen ovet lukkoon". Luultavammin lisänimi on kuitenkin vain väännös slaavilaisesta "Ladislaus"-nimestä. Lisänimi tavataan ensimmäistä kertaa 1400-luvun lähteissä.
Sulamispiste

Sulamispiste (lyhenne sp.) on jokaiselle aineelle ominainen lämpötila, jossa tuo aine muuttuu kiinteästä olomuodosta nestemäiseen olomuotoon. Käänteinen reaktio, muutos nestemäisestä olomuodosta kiinteään tapahtuu jähmettymispisteessä.&lt;br&gt; Jään sulamispiste on noin 0 °C paineesta riippuen.
Korkein tunnettu sulamispiste normaalipaineessa on grafiitilla, noin 3 675 °C.
Alkuaineiden sulamispisteitä.
Toisin kuin kiehumispiste sulamispiste ei juuri riipu paineesta.
Sulamispiste voidaan määrittää tarkasti vain puhtaille aineille. Metalliseokset jähmettyvät lämpötila-alueessa. Jähmettyminen alkaa likviduslämpötilan alapuolella ja on täydellinen soliduslämpötilasta. Nopean jäähtymisen aikana jähmettyminen alkaa likviduksen alapuolelta. Sula on tällöin alijäähtynyt. Likviduksen ja soliduksen välissä esiintyvää sulan ja kiinteän olomuodon sekoitusta kutsutaan faasitasapainopiirrosten puuroalueeksi.
Raetia

Raetia eli "Reetia" () oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti alueen nykyisessä Sveitsissä ja Etelä-Saksassa.
Maantiede.
Raetian provinssi käsitti nykyisen Graubündenin ja Tirolin sekä myös nykyistä Etelä-Baijeria vastaavan "Vindelician". Provinssin itäpuolella sijaitsi Noricumin provinssi, eteläpuolella Italia ja Gallia cisalpinan alue, lounaispuolella Alpes Poeninaen tai Alpes Poeninae et Graiaen provinssi, länsipuolella Gallia Belgican provinssi, luoteispuolella Germania superiorin provinssi ja pohjoispuolella Germania Magna eli Suur-Germania, jota roomalaiset eivät vallanneet.
Raetian väestöstä huomattava osa oli kelttejä. Heitä asui etenkin Rhône- ja Reinjokien laaksoissa. Alue on alppivuoristoa, ja siellä on suuria järviä Alppien kummallakin puolella. Alue tuotti muun muassa puuta, viinejä ja juustoja. Provinssin hallinnollinen keskus oli Augusta Vindelicum (Augusta Vindelicorum).
Kaupunkeja.
Raetian roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa:
Historia.
Roomalaiset valtasivat Raetian vuonna 15 eaa. Raetian provinssi perustettiin vuonna 17. Se sai nimensä alueen reetialaisten ("Raeti" tai "Rhaeti") heimosta. Provinssien jaossa Raetia luettiin keisarin provinsseihin. Vuonna 47 Raetiasta erotettiin Alpes Poeninaen provinssi.
Raetian provinssi oli olemassa muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan. Provinssi jaettiin keisari Diocletianuksen aikana noin vuonna 293 kahdeksi provinssiksi, jotka olivat Raetia prima ja Raetia secunda.
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
IP-tunnelointi

IP-tunnelointi mahdollistaa näennäisten yhteyksien muodostamisen IP-reitittimien välille. Erilaisia IP-tunnelointiprotokollia ovat
Tunnelointiprotokollat voivat hyödyntää myös PPP-protokollaa, mutta tällöin puhutaan käytännössä jo etäkäytöstä ja VPN:istä:
Myös IPSec-salausprotokollaa käytetään tunnelointiin. Sitä voidaan kuljetusmoodin lisäksi ajaa myös tunnelointimoodissa, jolloin käytännössä vaikutus on sama, kuin esimerkiksi IP-in-IP-protokollan käyttö. IPSec-protokollassa salaus on myös valinnainen, eikä pakollinen.
Tietoturva.
Puhtaita IP-tunnelointiprotokollia ilman salausta ei pitäisi liikennöidä Internetissä, ellei tietoa ole suojattu muutoin (useimmiten ei ole). Jos tunneloinnissa on salaus mukana, onkin kyseessä jo VPN. Sen sijaan IP-tunnelointiprotokollat ovat kätevä lisä VPN-protokollia täydentämään verkkoinfrastruktuurin yksinkertaistamisessa.
Reititysprotokolla

Reititysprotokolla on reititykseen käytettävä protokolla, jolla Internetin välittävät laitteet eli reitittimet vaihtavat keskenään tietoa Internetin ja lähiverkkojen rakenteesta. Internet-reitityksessä Internet on jaettu autonomisiin järjestelmiin, ja reititystä harjoitetaan niiden sisällä (Interior Gateway Protocol, IGP) ja välillä (Exterior Gateway Protocol, EGP).
Reititysprotokollilla jaetaan tietoa reititettävistä protokollista. Internetissä itse reititettävällä protokollalla tarkoitetaan käytännössä IP:tä, mutta yritysten sisäverkoissa saatetaan yhä käyttää esimerkiksi Novellin IPX-protokollaa.
Sisäiset reititysprotokollat.
Yleisimmät sisäiset reititysprotokollat ovat
Ulkoiset reititysprotokollat.
Autonomisten järjestelmien yhdistelmiä eli internetejä ei juuri ole julkista Internetiä lukuun ottamatta. Sen takia autonomisten järjestelmien välillä käytettäviä reititysprotokollia ei ole Internetissä standardiksi muodostuneen BGP-protokollan lisäksi kuin EGP, joka ei ole juuri missään käytössä.
Metriikat ja hallinnolliset etäisyydet.
Eri reititysprotokollilla on keskenään erilaiset metriikat, joiden perusteella reititin valitsee parhaan reitin kohteeseen. Reitin metriikan arvoon voivat vaikuttaa esimerkiksi käytettävissä oleva kapasiteetti, reitin luotettavuus, reitin pituus, hinta tai viive. Jos reititin käyttää yhtäaikaisesti useata eri reititysprotokollaa, ei kahden eri protokollan tarjoamaa reittitietoa voida suoraan verrata keskenään. Esimerkiksi RIP saattaa ilmoittaa metriikaksi 4, kun taas OSPF saattaa tarjota samalle reitille arvoa 880. Reititysprotokollien keskinäinen "paremmuus" ratkaistaankin usein laitteissa hallinnollisella etäisyydellä (engl. "administrative distance"). Hallinnollisissa etäisyyksissä pienempi luku on luotettavampi arvo, ja pienintä etäisyyttä käyttävän reititysprotokollan tarjoama reittitieto asennetaan reititystauluun. Sen reititysprotokollan reittiä ei käytetä, jolla on suurempi hallinnollinen etäisyys. Esimerkiksi Ciscon reitittimissä oletusarvoiset hallinnolliset etäisyydet ovat:
OSPF

OSPF () on avoimiin standardeihin perustuva organisaation sisäinen TCP/IP-verkkojen reititysprotokolla.
OSPF osaa jakaa reititystietoa niin IP:stä, IPX:stä kuin muistakin reititettävistä protokollista. OSPF käyttää Dijkstran algoritmia optimaalisen reitin löytämiseen.
OSPF on alun perin määritelty IPv4:lle () ja on myöhemmin päivitetty IPv6:lle ().
Autonominen järjestelmä

Autonominen järjestelmä ("AS", "Autonomous System") tarkoittaa Internetin TCP/IP-reititysprotokollissa käytettävää yksittäisen toimijan (esimerkiksi verkko-operaattorin) verkkokokonaisuutta.
Autonomisen järjestelmän omistaja vastaa tiettyjen IP-osoitteiden liikenteen reitityksestä perille. Autonomisten järjestelmien on tunnettava toisensa ja niiden on käytettävä erityisesti autonomisten järjestelmien väliseen reititykseen suunniteltua reititysprotokollaa (Internetin runkoverkossa yleensä BGP-protokollaa) IP-osoitteistaan kertomiseen.
Jokaisella autonomisella järjestelmällä on numerotunnus (ASN), joiden jakamisesta vastaa "Internet Assigned Numbers Authority" (IANA) ja alueelliset Regional Internet Registry organisaatiot. Alun perin nämä numerotunnukset olivat 16-bittisiä, mutta laajennettujen 32-bittisten tunnusten käyttö alkoi vuonna 2007 autonomisten järjestelmien lukumäärän kasvun vuoksi.
Maailman IP-osoiteavaruus oli vuonna 2004 jakaantunut jonkin verran alle 200 000:een osaan. Jokaisen autonomisen järjestelmän on varauduttava muistamaan jokainen osoiteavaruuden osa ja siitä vastaava autonominen järjestelmä.
Autonomisten järjestelmien merkitys on tärkein Internetin runkoverkon reititykselle. Koska runkoverkossa ei ole oletusreittiä, kaikkien runkoreitittimien on oltava tietoisia kaikkien verkko-osoitteiden mahdollisista reiteistä. Tyypillisesti kukin AS on yhteydessä useisiin muihin AS:iin ja mainostaa sekä omia verkkojaan että kaikkia verkkoja, joista se on tietoinen (koko reititystaulua). Reititysprotokollat ja -algoritmit luovat tästä tiedosta paikallisen reititystaulun liikenteen edelleenlähettämiseksi. 
Useimpien AS:ien sisällä on oma sisäinen reititysjärjestelmä liikenteen ohjaamiseksi eri asiakkaille. AS:en käyttäminen piilottaa nämä yksityiskohdat ja kun IP-osoitteet pyritään jakamaan suurina verkkoavaruuksina suurille operaattoreille, pystytään runkoverkon reititystaulu pitämään kohtuullisen kokoisena.
Kaarina Hannuntytär

Kaarina Hannuntytär (kastettuna Katarina Hansdotter; 1539–1596) oli Juhana-herttuan, myöhemmin Ruotsin kuninkaana Juhana III, rakastajatar. Kaarina Hannuntyttärellä ja Juhanalla oli neljä lasta. Ennen avioitumistaan Puolan kuninkaan sisaren Katariina Jagellonican kanssa Juhana edesauttoi Kaarinan avioliittoon suosikkihovimiehensä Klas Vestgöten kanssa. Kaarina muutti puolisonsa kanssa vuonna 1562 Kangasalle Vääksyn kartanoon. Onni jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä Vestgöte mestattiin kuningas Eerik XIV:n käskystä vuonna 1563 noin kolmenkymmenen muun Juhanan läheisen kannattajan kanssa. Kaarina avioitui sittemmin toisen kerran Ylä-Satakunnan voudin Lars Hordeelin kanssa. 
Vuonna 1580 Turun linnan käskynhaltijaksi nimitettiin Juhana III:n ja Kaarinan poika Julius Gyllenhielm. Kaarinan ja Juhanan tytär oli Sofia Gyllenhielm.
Kaarina oli Jakob De la Gardien isoäiti.
Syntyperä ja nuoruus.
Kaarina Hannuntytär syntyi ilmeisesti Tukholmassa. Hänen isänsä oli Skaran dominikaaniluostarin entinen munkki Johannes Nicolai eli Hans Klaunpoika, josta oli luostarin lakkauttamisen jälkeen tullut Tukholman kirkkoherra. Hänen äitinsä Ingeborg Åkentytär oli valtaneuvos Åke Hansinpoika Tottin avioton tytär.
Kaarina työskenteli ennen Juhanan kanssa solmittua suhdettaan vaatekamaripiikana kuningatar Katariina Stenbockin hovissa. Suhde Juhana-herttuaan alkoi todennäköisesti jo Tukholman linnassa noin 1555–1556.
Elämä Vääksyn kartanossa.
Kun Juhana lahjoitti Kaarinalle Vääksyn kartanon lokakuussa 1561, hän antoi samalla myös Pirkkalan Benktilän ja Paraisten Kapellstrandin tilat. Lahjoitukseen kuuluneisiin tiloihin Kaarinalla ja hänen jälkeläisillään oli perintöoikeus. Juhanan ja kuninkaan, Eerik XIV:n, välirikko vuonna 1563 johti Kaarinan ensimmäisen aviomiehen Klas Vestgöten mestaamiseen. Tapahtumahetkellä Kaarina oli raskaana ja synnytti myöhemmin tyttären nimeltä Brita.
Eerik XIV otti Kaarinan ja hänen perheensä suojelukseensa kesäkuussa 1564 ja palautti hänelle Juhana-herttuan lahjoittamat tilat. Toisen avioliittonsa Lars Henrikinpoika Hordeelin kanssa Kaarina solmi vuonna 1572, ja heille syntyi yksi tytär, Anna (1573–1646).
Paluu Turun linnaan.
Vuonna 1580 Kaarina palasi perheineen Turun linnaan, kun hänen poikansa Julius Gyllenhielm nimitettiin linnan käskynhaltijaksi ja aviomies Lars Henrikinpoika otti komennon linnassa. Tämä ajanjakso muistutti monin tavoin Kaarinan aiempaa elämää Turun linnassa Juhanan rinnalla. Linnassa asuivat tuolloin Kaarinan lisäksi hänen lapsensa Julius ja Lucretia sekä vävy Pontus De la Gardien puoliso Sofia. Mutta pian perhe kohtasi useita menetyksiä: Julius kuoli vuonna 1581, Sofia menehtyi lapsivuoteeseen vuonna 1583 ja Lucretia kuoli vuonna 1585.
Kaarinan toinen aviomies Lars Henrikinpoika Hordeel kuoli vuonna 1591 Vääksyn kartanossa. Kaarina itse kuoli todennäköisesti joulukuussa 1596, juuri ennen nuijamiesten saapumista Vääksyyn. Hänet haudattiin oletettavasti Kangasalan kirkkoon aviomiehensä viereen, mutta myöhemmin hänen vaakunansa on löydetty myös Turun tuomiokirkon haudasta.
IPsec

IPsec () on joukko TCP/IP-perheeseen kuuluvia tietoliikenneprotokollia Internet-yhteyksien turvaamiseen. Nämä protokollat tarjoavat salauksen, osapuolten todennuksen ja tiedon eheyden varmistamisen.
IPsec määrittelee tietoliikenneprotokollia, jotka voidaan jakaa kahteen luokkaan:
Pakettivirtojen turvaamiseen IPsec tarjoaa kaksi vaihtoehtoista protokollaa, joista tavallisempi on ESP "(Encapsulating Security Payload)". Sitä käytetään pakettivirtojen salaamiseen. Harvemmin käytetty AH-protokolla "(Authenticating Headers)" taas tarjoaa todennuksen ja takaa viestien eheyden, mutta ei tarjoa luottamuksellisuutta. 
Suositeltu avaintenvaihtoprotokolla IPsec-protokollan kanssa käytettäväksi on Internet Key Exchange (IKE). IKE koostuu protokollien ISAKMP, Oakley ja SKEME yhdistelmästä.
Standardit.
IPsec on määritelty pakolliseksi IPv6:een, nykyisen Internet-protokollan seuraajaan. Sitä voi käyttää myös nykyisen IPv4:n kanssa ilman, että välissä olevien reitittimien tarvitsee osata IPsec-protokollia. Tämänhetkiset IPsec-protokollat on määritelty RFC-dokumenteissa
IKE:stä ollaan kehittämästa uutta IKEv2-versiota.
Huomaa, että aikaisemmin IPsec kirjoitettiin usein myös "IPSec" isolla S-kirjaimella, mutta kirjoitusmuoto pienellä s-kirjaimella on standardeissa käytetty oikea muoto.
IPsec-protokollan käyttö.
IPsec-protokollat toimivat OSI-mallin verkkokerroksen tasolla, minkä ansiosta ne sopivat muidenkin kuin TCP-pohjaisten protokollien suojaamiseen. Pääasiassa tämä tarkoittaa UDP-pohjaisia sovelluksia, ICMP-kontrolliviestejä sekä reitityksessä ja tunneloinnissa käytettyjä IP-protokollia kuten GRE:tä, OSPF:aa ja niin edelleen. Verrattaessa kuljetuskerroksen protokolliin, kuten SSLään, haittapuolena on se, että IPsec-protokollien pitää pystyä hallitsemaan myös vakaus- ja fragmentoitumisongelmat, jotka yleensä on hoidettu korkeammalla tasolla, TCP- eli kuljetuskerroksella.
IPsec-protokollaa voidaan käyttää vaihtoehtoisesti joko
IPsec-protokollaa voidaan käyttää VPN-ratkaisun eli näennäisen yksityisverkon rakentamiseen kummallakin tavalla. On huomioitava että saavutettava tietoturva eroaa huomattavasti näiden kahden mallin välillä. 
Päästä päähän turvattujen yhteyksien yleistyminen Internetissä on ollut hitaampaa kuin on odotettu. Luottamuksellisen tiedonsiirron tarpeet on täytetty erillisratkaisuilla tai TLS-protokollalla.
Toteutukset.
IPsec sisältyy uudempiin Windows-versioihin, kuten myös useisiin kaupallisiin Unix-toteutuksiin, kuten esimerkiksi Solaris-käyttöjärjestelmään. Linux-käyttöjärjestelmässä yleisimmät toteutukset ovat "FreeS/WAN"-toteutuksesta johdetut Libreswan, Openswan ja Strongswan. IPsec on hyvin tuettu Linux-käyttöjärjestelmäytimen versiosta 2.6 lähtien.
Birger Maununpoika

Birger Maununpoika (, n. 1280 – 31. toukokuuta 1321) oli Ruotsin kuningas 1290–1318. Hänen isänsä Maunu Ladonlukko antoi julistaa poikansa kuninkaaksi jo vuonna 1284. Maunun kuoltua vuonna 1290 maata johti Torkkeli Knuutinpoika (joka mm. teki ristiretken Karjalaan vuonna 1293) aina vuoteen 1298 asti.
Ruotsin kuningas.
Birger meni naimisiin Tanskan kuninkaan Eerik Klippingin tyttären Märta Eerikintyttären kanssa vuonna 1298. Birger kruunattiin vasta vuonna 1302. Birgerin nuoremmat veljet saivat vahvan aseman herttuoina. Kuningassuvun juonittelu johti siihen, että Torkkeli Knuutinpoika mestattiin vuonna 1306 Tukholmassa.
Ruotsin valtakunnan hallinta jaettiin vuonna 1310 kolmeen osaan. Eerik Maununpojan hallintaan annettiin Länsi-Götanmaa, Värmlanti ja Möre. Valdemar Maununpojan hallittaviksi tulivat Varsinais-Suomi, Häme, Uusimaa, Ahvenanmaa, Tukholma, osa arkkihiippakuntaa sekä Öölanti. Kuningas Birger Maununpojan hallintaan jäivät muut osat valtakuntaa. Kuningas Birgerin joukot hyökkäsivät vuonna 1313 Laatokanlinnaan. Vuonna 1316 Birger antoi säädöksen leskien ja naisten oikeuksien turvaamisesta Karjalassa.
Vuonna 1317 veljessota Ruotsissa kiihtyi. Eerikinkronikan mukaan hän vangitsi veljensä Eerikin ja Valdemarin Nyköpingin linnaan, jossa he nääntyivät nälkään. Tämä tapaus tunnetaan nimellä Nyköpingin pidot.
Vrouw Maria

Vrouw Maria (suom. "Rouva Maria") on hollantilainen kauppa-alus, joka matkalla Amsterdamista Pietariin 3. lokakuuta 1771 törmäsi kariin Nauvon ulkosaaristossa ja upposi.
Aluksen haaksirikosta tuli eräs Suomen etelärannikon kuuluisimmista aarrelaivalegendoista.
Rauno Koivusaaren johtama Pro Vrouw Maria -yhdistyksen sukeltajaryhmä löysi aluksen hylyn 28. kesäkuuta 1999. Hylky lepää meren pohjassa noin 41 metrin syvyydessä.
Kuvaus.
Hylyn rungon pituus on noin 26 metriä ja leveys 7 metriä. 
Juha Flinkmanin mukaan itse laiva ei ole harvinaislaatuinen, mutta sen lasti on arvokas.
Lasti.
Aluksen ruumassa arvellaan olleen esimerkiksi taideaarteita, joita keisarinna Katariina Suuri ja muu Venäjän ylimystö oli tilannut Hollannista.
Maalauksista kuuluisin oli Gerrit Doun kolmiosainen teos "Lastenhuone", jota pidettiin yhtenä Hollannin kultakauden arvostetuimmista maalauksista.. Sen arvo laskettaisiin nykyään kymmenissä miljoonissa euroissa
Lisäksi lastina oli sokeria, väriaineita, sinkkiä ja kappaletavaraa. Miehistö ja paikallinen väestö ehti pelastaa osan lastista ennen aluksen uppoamista 8. lokakuuta 1771. Haaksirikosta pelastettua tavaraa myytiin myöhemmin Pietarissa.
Sijainti.
&lt;mapframe text="Vrouw Maria." zoom="6" width="400" height="350" latitude="59.774444" longitude="21.786111"&gt;{
 "type": "Feature",
 "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.786111, 59.774444] },
 "properties": {
 "title": "Vrouw Maria",
 "marker-color": "228b22",
 "marker-size": "medium",
 "marker-symbol": "museum"
}&lt;/mapframe&gt;Museovirasto on tehnyt alueella kenttätutkimuksia. Hylyn uppoamispaikka on suojeltu ja ympärivuorokautisessa kameravalvonnassa. Suoja-alueelle ankkuroituminen on kiellettyä, ellei se liity vaarassa olevan aluksen meripelastukseen. Myös sukellustoiminta on luvanvaraista. "Vrouw Maria" sijaitsee itäkaakkoon Jurmon saaresta, Smedskären-nimisen saaren länsipuolella. Suoja-alue on n. 1,5 km halkaisijaltaan oleva ympyrä, jonka keskipisteenä on Namnlösan-niminen luoto. Sen koordinaatit ovat EUREF-FIN-järjestelmässä 59°46'28"N ja 21°47'10" E.
Kunto.
Aluksen hylky on säilynyt poikkeuksellisen ehjänä. "Vrouw Marian", kuten muiden Itämeren hylkyjen, säilymistä on edesauttanut puisia hylkyjä tuhoavan laivamadon puuttuminen pohjoiselta Itämereltä. Säilymistä on edesauttanut myös se, että aluksen runko on tammea.
Maaliskuussa 2008 valmistuneiden ultraääni- ja röntgentutkimusten mukaan hylky on säilynyt yllättävän hyvin ja se voitaisiin periaatteessa nostaa ja museoida. Hylyn nostaminen ja entisöiminen on kallista, mutta eräät venäläiset sijoittajat ovat olleet valmiit rahoittamaan operaatiota. Hylyn nosto nousi jälleen esille helmikuussa 2017, ja sijoituspaikaksi kaavailtiin paikkaa, johon sittemmin lopullisesti hylätyssä suunnitelmassa ajateltiin Guggenheim-museota.
"Vrouw Mariasta" ja sen löytämisestä kirjan kirjoittaneet Juha Flinkman ja Petri Puromies toteavat kuitenkin, että hylky säilyy hyvin siellä, missä se on, kun siihen ei kajota. Nostaminen ja konservointi ovat ongelmia, ja he ottavat vertauskohdaksi "Vasa-"laivan, jonka puuaines on alkanut hajota.
Kiinteä olomuoto

Kiinteä olomuoto on aineen olomuoto, jossa sillä on määrätty tilavuus ja muoto, ja se vastustaa voiman aiheuttamia muodonmuutoksia. Tässä tilassa aineen molekyylit tai atomit ovat lähellä toisiaan ja sitoutuneet kemiallisin sidoksin. Kiinteälle aineelle on tyypillistä kiderakenne, jolloin atomit ovat järjestyneet jonkin toistuvan kaavan mukaan. Aineen lämmetessä "sulamispisteeseen", molekyylien lämpöliike tulee niin voimakkaaksi, että kiderakenne rikkoutuu. Jos aineella ei ole kiderakennetta, sen sanotaan olevan "amorfista", eikä selkeää sulamispistettä ole havaittavissa. Kiteisellä aineella, joka on toinen kiinteän aineen muodoista, on terävä sulamispiste ja pitkän kantaman kiderakenne. Sulamispisteen yläpuolella aine muuttuu nestemäiseksi. Jossain tilanteessa kiinteä aine muuttuu suoraan kaasuksi, tällöin kyseessä on "sublimoituminen".
Fysiikassa kiinteän olomuodon fysiikka tutkii kiderakenteita ja niiden energiatiloja, tähän kuuluvat myös puolijohteet ja suprajohtavuus.
Materiaalitiede käsittelee suunnilleen samoja asioita, lisäksi siihen kuuluvat materiaalien lujuus, kovuus ja faasimuutokset.
Kiteinen aine

Kiteinen aine on kiinteässä olomuodossa olevaa ainetta, jossa atomit tai molekyylit ovat järjestyneet säännölliseen, toistuvaan aineelle tyypilliseen kiderakenteen mukaiseen järjestykseen. Kiteinen aine ei tyypillisesti koostu yhdestä kiteestä, vaan monista pienistä "kiteistä" eli rakeista, joita erottavat raerajat. Kiinteän aineen toinen esiintymismuoto on amorfinen aine, jossa rakenneyksiköiden järjestyminen rajoittuu atomien lähimpiin sidoksiin.
Kiteen pinnat ovat määrätyssä asennossa kiteessä olevien "kideakseleiden" keskukseen nähden. Useimmat alkuaineet ja niiden yhdisteet voivat muodostaa kiteitä. Kiteytyminen voi olla nopeaa tai kestää miljoonia vuosia. Tämä taas riippuu kiteytyvästä aineesta ja sen fyysisistä ominaisuuksista, kuten myös vallitsevista kiteytymisolosuhteista.
Kiteinen aine syntyy, kun nestemäisessä olomuodossa olevaa ainetta jäähdytetään kiinteäksi aineeksi riittävän hitaasti, jolloin atomien tai molekyylien liike-energia pienenee niin, että aineen osaset voivat järjestäytyä säännölliseen hilaan, jossa sidosten lukumäärä maksimoituu ja potentiaalienergia minimoituu. Nopea jäähtyminen tuottaa yleensä pieniä kiteitä ja hidas jäähtyminen suuria kiteitä. Kaasun kiteytymistä kutsutaan härmistymiseksi.
Yhdellä aineella voi olla useita kiteisiä rakenteita ja amorfinen kiinteä rakenne. Kiteisellä aineella on tyypillisesti terävä sulamislämpötila eli se muuttuu nesteeksi pienellä lämpötilan muutoksella. Saman aineen eri faaseilla, kiteisillä ja amorfisella faasilla on toisistaan poikkeavia fysikaalisia ominaisuuksia.
Kiteytymistä käytetään kemiallisena erotusmenetelmänä, jonka avulla voidaan saada puhtaita kiinteitä yhdisteitä. Erottamisessa tärkeää on, että jäähdytys ei tapahdu liian nopeasti, koska tällöin kidehilat syntyvät liian nopeasti ja voivat sulkea sisäänsä myös epäpuhtauksia. Tästä voidaan pitää esimerkkinä kidetankoprosessia, jota käytetään joidenkin metallien äärimmäisten puhtaiden muotojen aikaansaamiseen.
Merkkinen mitta

Merkkinen mitta on mittateoriassa hyödyllinen mitan yleistys. Se kulkee kirjallisuudessa myös nimellä "täysadditiivinen joukkofunktio".
Se määritellään muuten kuten (positiivinen) mitta, mutta arvojen pitää olla reaalilukuja, tai joissain määritelmissä myös formula_1 on sallittu.
Tässä artikkelissa nämä määritelmät erotellaan toisistaan termeillä "äärellinen merkkinen mitta" ja "yleistetty merkkinen mitta".
Määritelmä.
Olkoon formula_2 joukko ja formula_3 sigma-algebra perusjoukolla formula_2. Kuvaus formula_5 on yleistetty merkkinen mitta, jos se toteuttaa seuraavat ehdot
Yleistetty merkkinen mitta voi olla myös kuvaus formula_12. Kuvaus formula_13 ei kuitenkaan ole mielekäs kaavan
formula_14
vuoksi, jos olisi formula_15 ja formula_16.
Äärellinen merkkinen mitta määritellään samoin paitsi että vaaditaan formula_17.
Yleensä "merkkinen mitta" tarkoittaa äärellistä merkkistä mittaa, mutta tämä artikkeli ei sitä vaadi.
Ominaisuuksia.
Mikäli merkkinen mitta on ei-negatiivinen kaikilla sigma-algebran alkioilla, on se selvästi mitta (eli positiivinen mitta).
Merkkiselle mitalle formula_18 voidaan jokaisessa joukossa formula_19 määritellä niin sanotut "ylä"- ja "alavariaatiot" 
formula_20 ja formula_21
Kuvaukset formula_22 ja formula_23 ovat itse asiassa myös merkkisiä mittoja, jos rajoitumme sigma-algebran alkioihin. 
Näiden avulla voidaan osoittaa, että jokainen merkkinen mitta formula_18 voidaan lausua muodossa
formula_25.
Tästä itse asiassa seuraa niin sanottu "Jordanin esityslause", jonka mukaan jokainen merkkinen mitta on jonkin kahden mitan erotusfunktio.
Liittovaltio

 
Liittovaltio eli federaatio on federalistinen valtio, joka koostuu useista sisäisistä itsehallinnollisista alueista, joilla voi olla oma kulttuuri-, sosiaali- ja elinkeinopolitiikkansa. Yleensä alueita nimitetään osavaltioiksi, ja jolla on myös keskitetty liittovaltion hallinto. Liittovaltiossa itsehallinnollisten osavaltioiden valtaa vähennetään perustuslaillisesti, eikä sitä voi vähentää keskushallinnon omalla päätöksellä. 
Liittovaltiot voivat olla monikulttuurisia tai käsittää laajan alueen, tosin kumpikaan ei ole välttämättä pakollista. Osavaltioilla ei aina ole oikeutta erota liitosta yksipuolisella päätöksellä. 
Liittovaltio yleensä vastaa ulko- ja puolustuspolitiikasta sekä ulkomaankaupasta.
Liittovaltio voi muodostua kahdella tavalla:
Pään muotoilu

Lääketieteellisiin hyötyihin perustumatonta elävän ihmisen pään muotoilua on harjoitettu jo muinoin joissain kulttuureissa, muun muassa Keski-Aasiassa, Afrikassa, Väli-Amerikassa ja satunnaisesti Keski-Euroopassakin. Pään muokkausta on harjoitettu ehkä runsaimmin Egyptissä ja asteekkien keskuudessa. Nykyisin pään luustoa muokataan lähinnä länsimaissa plastiikkakirurgian keinoin, joskin kyse on eriluontoisesta ilmiöstä. 
Perinteinen pään muokkaus on aloitettava jo lapsena. Lapsen vielä pehmeän pään ympärille asetetaan tiukka kehys tai muotti, jonka muotoon pää kasvaa ja luutuu. Tarkoituksena oli yleensä, ainakin atsteekkien ja egyptiläisten perinteen mukaan, painaa otsaa kaltevaksi ja tehdä takaraivosta pitkä ja taaksepäin yläviistoon työntyvä. Syynä atsteekeilla ja egyptiläisillä oli kauneusihanne, jonka mukaan tällainen pään muoto oli erityisen miellyttävän näköinen. Pään muodolla saatettiin myös näyttää asemaa yhteiskunnassa. Tällöin yleensä muotoiltu pää oli yläluokkaisuuden tunnusmerkki.
Resessiivinen ominaisuus

Resessiivinen eli väistyvä ominaisuus on perinnöllisyystieteessä käytettävä käsite, joka tarkoittaa sitä, että ominaisuus tulee näkyviin yksilön ilmiasussa eli fenotyypissä vain, mikäli ominaisuuden aiheuttava alleeli on periytynyt yksilölle homotsygoottina eli samaperintäisenä. Jos genotyyppi on lokuksen suhteen heterotsygootti eli eriperintäinen, dominoiva alleeli määrää ilmiasun ja resessiivisellä alleelilla ei ole vaikutusta. Tämän vuoksi resessiivinen alleeli voi periytyä monen sukupolven yli ilman, että se tulee näkyviin ilmiasussa.
Resessiiviseksi voidaan kutsua sekä resessiivisesti vaikuttavaa alleelia että sen määräämää ominaisuutta. Ainoastaan saman lokuksen dominoivien alleelien aiheuttamaa geneettinen peittyvyyttä kutsutaan resessiivisyydeksi: ominaisuus voi olla polygeeninen eli useiden geenien yhdessä ohjaama tai olla epistaasissa.
Resessiivistä alleelia kuvataan aina pienellä alleelikirjaimella, dominoivaa isolla. Taulukon esimerkissä dominoiva alleeli "T" aiheuttaa punaisen ja resessiivinen "t" sinisen värityksen. Vain genotyypillä "tt" ruutu on sininen. Muilla genotyypeillä dominoivan alleelin määräämä ominaisuus (punaisuus) vallitsee.
Sen seikan, että toiset ominaisuudet ovat regressiivisiä ja peittyvät dominoivan ominaisuuden ollessa mukana perimässä, havaitsi ensimmäisenä augustinolainen munkki Gregor Mendel.
Lúcio Costa

Lúcio Costa (27. helmikuuta 1902 Toulon, Ranska – 13. kesäkuuta 1998 Rio de Janeiro) oli brasilialainen arkkitehti ja kaupunkisuunnittelija. Hän kävi kouluja Isossa-Britanniassa ja Sveitsissä ja valmistui arkkitehdiksi Rio de Janeiron "Escola Nacional de Belas Artesista" 1924.
Lucio Costa tunnetaan parhaiten Brasilian pääkaupungin Brasílian kaupunkisuunnittelusta.
Li Ruzhen

Li Ruzhen (, 1763–1830) oli kiinalainen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten teoksestaan "Kukkia peilissä" (鏡花緣, Jinghuayuan, ). Kirjaa on pidetty terävänä pilkantekona Qing-kauden yhteiskunnallisista oloista ja puheenvuorona naisten oikeuksien puolesta, vaikkakin itse tarina on lähinnä humoristinen fantasiakertomus.
"Kukkia peilissä" kertoo naispuolisesta henkiolennosta, joka on päätynyt maan päälle ja yrittää saavuttaa jälleen kuolemattomuuden. Päähenkilö matkaa monien maiden halki ja päätyy lopulta Tang-dynastian aikaiseen Kiinaan, naishallitsija Wu Zetianin aikakaudelle.
Cao Xueqin

Cao Xueqin (perint. 曹雪芹, pinyin: Cáo Xuěqín, s. n. 1715 – k. n. 1763) oli Qing-dynastian aikainen kiinalainen kirjailija. Caon teosta Punaisen huoneen uni (perint. "紅樓夢," pinyin": hónglóumèng") pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaana kiinalaisena romaanina.
Cao Xueqin oli alun perin ylhäisen mutta pahasti köyhtyneen suvun jälkeläinen, joka joutui elättämään itsensä myymällä maalauksiaan. Nuoruusvuotensa hän vietti Nanjingissa, mutta muutti perheineen myöhemmin Pekingiin.
Cao sai elinaikanaan valmiiksi noin 80 lukua Punaisen huoneen unesta. Caon kuoleman jälkeen Gao En uskotaan viimeistelleen teoksen, ja se ilmestyi 120-lukuisena lopulta vuonna 1792. Romaani on kuvaus kiinalaisen yläluokan elämästä 1700-luvulla, mutta sitä on luettu myös buddhalaisena allegoriana.