tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sytostaattien haittavaikutukset

Sytostaattien haittavaikutuksille ovat altteimpia tiuhaan jakautuvat solut, kuten limakalvojen, luuytimen, karvatuppien ja sikiön solut. Pahoinvointi on myös yleinen sivuvaikutus. Eri sytostaateilla on lisäksi omia erityisiä elimiä, joille ne aiheuttavat vauriota. Useat solunsalpaajista ovat lisäksi sikiövaurioita aiheuttavia (teratogeenisia).
Verisolumuutokset.
Johtuvat solunsalpaajahoitojen aiheuttamista muutoksista luuytimen nopeasti jakautuvissa, verisoluja muodostavissa kantasoluissa.
Neutropenia.
Alentuneen valkosolumäärään liittyy suurentunut infektiovaara. Voidaan vähentää antamalla valkosolukasvutekijää (G-CSF tai GM-CSF). Hoito on tehokkain kun se aloitetaan ennalta ehkäisevästi, 24–48 tunnin sisällä ensimmäisen solunsalpaaja-annoksen annosta, kun valkosoluarvot ovat vielä normaalit.
Trombosytopenia.
Yleensä odotetaan spontaania korjautumista, joskus hoidetaan verihiutalesiirroilla.
Anemia.
Korjataan punasolusiirroilla, joskus pitkittyneeseen anemiaan erytropoietiinia (punasolukasvutekijää).
Hiustenlähtö.
Liittyy useimpiin solunsalpaajahoitoihin, hiukset lähtevät 3–5 viikon kuluttua solunsalpaajahoidon aloittamista ja kasvavat yleensä takaisin hoitojen loputtua, joskus jo niiden aikana. Hiuspohjan voimakas jäähdyttäminen kylmäpäähineen avulla solunsalpaajan annon aikana ja jonkin aikaa annon jälkeen vähentää hiusten lähtöä.
Pahoinvointi.
Eri sytostaatit ja yhdistelmät aiheuttavat pahoinvointia hyvin vaihtelevasti. 
Akuutisti hoitona ensisijaisesti metoklopramidi (20 mg). Voimakkaampaan pahoinvointiin serotoniinireseptorin (5-HT-3) salpaaja (ondansetroni 8 mg, tropisetroni 5 mg tai granisetroni 3 mg). Tehoa voidaan parantaa deksametasonilla (10 mg i.v.). 
Pitkittyneessä pahoinvoinnissa metoklopramidi (3 × 10–30 mg), tarvittaessa yhdessä kortikoidin kanssa. Jos tästä ei ole apua, kannattaa serotoniinireseptorisalpaajia käyttää.
Ennakoivaan pahoinvointiin (liittyy hoidon pelkoon, pelkkä ajatus tai sairaalaympäristö voi laukaista) voidaan käyttää bentsodiatsepiineja (loratsepaami 1–5 mg p.o.).
Elinvauriot.
Antrasykliinit – sydänlihasvaurioita, viivästyneitä
Metotreksaatti, bleomysiinin mitomysiini, busulfaanin – keuhkojen kaasujen vaihdoin heikentyminen, vaikea erottaa syövän aiheuttamista muutoksista
Sisplatiini, metotreksaatti (suuret annokset) – munuaisvauriot
Vinkristiini, sisplatiini ja taksaanit – perifeerinen neuropatia → parestesia, lihaskivut ja –heikkous
Syklofosfamidi, ifosfamidi (suurina annoksina) – rakkoärsytystä l. kystiittiä
Useat solunsalpaajat – välitön kudostuho infuusion mennessä kudokseen.
Useat solunsalpaajat – limakalvovaurioita, maksan toimintahäiriöitä, elektrolyyttihäiriöitä, toiminnallisia sydänoireita ja allergisia reaktioita
Luuseri

Luuseri () on slangisana, joka tarkoittaa sananmukaisesti ”häviäjää”. Luuseri on kielteinen ilmaisu, joka tarkoittaa pelkuria, saamatonta ja avutonta ihmistä, joka halutaan leimata tyhmäksikin, ja jota kiusataan usein. Luuseriksi voidaan kutsua esimerkiksi epäsosiaalista nörttiä. Sanasta käytetään toisinaan myös kirjoitusasua ”looseri”, kuten esimerkiksi kappaleessa "Rakastuin mä looseriin".
Englanninkielisessä tietotekniikassa sana "luser" on sanaleikki, joka yhdistää sanat käyttäjä ("user") ja häviäjä ("loser"). Sanan historia on MIT-yliopistosta 1970-luvun puolestavälistä. Opiskelijoiden tietokonejärjestelmässä hakkeri vaihtoi järjestelmän tilan kertovassa tekstissä tekstin "users" tekstiksi "losers". Ylläpidon korjauksista huolimatta tämä uusiutui jatkuvasti ja lopulta päädyttiin komporomissiin "luser", joka sai jäädä.
IETF

The Internet Engineering Task Force (IETF) on Internet-protokollien standardoinnista vastaava organisaatio. Nykyinen Internetin perusta ja käytännössä kaikkien sovellusten pohjana toimivat protokollat ovat IETF:n aikaansaannoksia.
IETF:n päätoiminta tapahtuu sen työryhmissä, joiden tarkoituksena on tuottaa Request for comment -standardeja.
Kulttuuri.
IETF:n koko perusidea verrattuna esimerkiksi ETSI-standardointiorganisaatioon on sen avoimuus, vapaus ja jopa anarkistisuus. Käytännön kehitystyö tapahtuu avoimilla sähköpostilistoilla, joille kuka tahansa saa liittyä. Tämä mahdollistaa standardien nopean ja tehokkaan hiomisen valmiiksi altistaen ne kuitenkin kritiikille koko niiden kehityskulun aikana.
Dystopia

Dystopia (; myös: "kakotopia", "antiutopia") on epätoivottava yhteiskunta, kauhukuva tulevaisuuden yhteiskunnasta. Termi on tarkoitettu utopian vastakohdaksi, ja sillä tarkoitetaan ihanneyhteiskunnan vastakohtaa, pelon utopiaa.
Dystopioiden kuvaus on merkittävä tieteisfiktion ja poliittisen satiirin muoto, joka on yleensä suuntautunut totalitaarisia yhteiskuntamuotoja vastaan. Usein termillä viitataan kuvitteelliseen lähitulevaisuuden yhteiskuntaan, jonka odotetaan syntyvän vallitsevien yhteiskunnallisten kehityssuuntien kiihtyessä huippuunsa. Tyypillisesti tuloksena on ihmisarvoa loukkaava sortoyhteiskunta tai nykyisin myös ekologisen katastrofin kokenut maailma. Dystopiat heijastavat usein kirjoitusajankohtansa keskeisiä yhteiskunnallisia epäkohtia ja huolenaiheita. 1900-luvulla uhkina nähtiin usein teknologinen kehitys, kommunismi ja ydinsota. 2000-luvun dystopioissa käsitellään pandemioiden, ilmastonmuutoksen, radikalisoitumisen, tekoälyn ja luonnonkatastrofien synnyttämiä uhkakuvia.
Dystopioita on kuvattu varsinkin kirjallisuudessa, elokuvissa, TV-sarjoissa ja videopeleissä. Erityisen suosittua dystooppisen maailman kuvaaminen on kyberpunk-kirjallisuudessa.
Dystopia varoituksena.
Useimmiten dystopia esiintyy varoituksena tai satiirina. Dystopioita tarkastelleen kirjallisuudentutkija Maria Laakson mukaan dystopiakirjallisuutta onkin verrattu kanarianlintuun, joka varoittaa kaivostyöläisiä sopimattomasta ilmanlaadusta.
Varoittamisen funktio näkyy jo Voltairen satiirisessa teoksessa "Candide" (1759), jonka on sanottu innoittaneen monia 1900-luvun dystopioista. Ne eroavat utopioista, koska ne eivät kuvaa mitään täysin uutta, uljasta maailmaa vaan nykymaailman varjopuolten nousua dominoiviksi elementeiksi. 
Dystopioita on mahdollista tulkita myös toivon näkökulmasta. Vaikka ne kuvaavat vaaroja ja pelkoja, ne samalla auttavat tiedostamaan, mikä ei ole hyväksi. Tätä ajatusta on pitänyt esillä utopioista ja dystopioista kirjoittanut filosofi Keijo Lakkala. Lisäksi on huomattu, että 2000-luvun "uusissa dystopioissa yhteiskunnan oloja vastustavat kapinalliset eivät tuhoudu ja ympäristökatastrofin jälkeisessä maailmassa ihminen kykenee järjestämään elämänsä".
Dystopia ja politiikka.
Poliittisen dystopian luonteeseen kuuluu jonkin asian, ajattelutavan tai yhteiskunnallisen liikkeen vastustaminen kaunokirjallisuuden keinoin. Tunnetuimpia tyyppejä ovat kapitalismin, sosialismin ja fasismin vastaiset dystopiat. Kritiikin kohteet voivat kuitenkin olla häilyviä ja monitulkintaisia. Esimerkiksi George Orwellin klassikkoromaania Vuonna 1984 on pidetty niin kapitalismin kuin sosialisminkin haastajana.
Dystooppisessa tieteiskirjallisuudessa tulevaisuuden yhteiskunta ja teknologia nähdään kielteisessä valossa. Toisaalta on huomautettu, että kyse on ennemminkin siitä, kuinka ihminen käyttää teknologiaa kuin teknologiasta itsestään.
Käsitteen historia.
Dystopia-käsitettä käytti luultavasti ensimmäisenä John Stuart Mill parlamentissa pitämässään puheessa vuonna 1868.
James Earl Ray

James Earl Ray (10. maaliskuuta 1928 – 23. huhtikuuta 1998) oli yhdysvaltalainen mies, joka tuomittiin kansalaisoikeusliikkeen johtajan Martin Luther Kingin salamurhasta.
Ray pidätettiin 8. kesäkuuta 1968 Lontoossa Kingin 4. huhtikuuta tapahtuneesta salamurhasta. Hän tunnusti syyllisyytensä Memphisissä Tennesseessä 10. maaliskuuta. Tunnustuksen ansiosta hän vältti kuolemantuomion ja hänet tuomittiin 99 vuodeksi vankilaan.
Ray peruutti tunnustuksensa kolmen päivän sisällä tuomiostaan ja väitti, että henkilö, joka tunnettiin salanimellä ”Raoul”, oli sekaantunut asiaan, kuten oli myös hänen veljensä Johnny, mutta ei hän itse. Hän vietti loppuelämänsä yrittäen menestyksettä perua syyllisyyden tunnustuksensa. 
Ray ja kuusi muuta vankia pakenivat vuonna 1977 vankilasta pian sen jälkeen kun Ray oli todistellut syyttömyyttään edustajainhuoneen salamurhia käsittelevälle komitealle "(House Select Committee on Assassinations)". Hänet saatiin kuitenkin kiinni ja hänet palautettiin vankilaan. Rangaistusta myös pidennettiin vankilapaon johdosta. 
Ray kuoli hepatiitti C:n aiheuttaman munuaissairauden komplikaatioihin. Hepatiitti C oli luultavasti saatu verensiirrosta, jonka hän oli saanut vankilassa "(Brushy Mountain State Penitentiary)" tapahtuneen puukotuksen jälkeen.
Vuonna 1997 Martin Luther Kingin poika Dexter King tapasi Rayn ja tuki julkisesti hänen yrityksiään saada uusi oikeudenkäynti. Vuonna 1998 Kingin suku nosti kanteen Loyd Jowersia vastaan osallisuudesta Martin Luther Kingin murhaan johtaneeseen salaliittoon. Korostaakseen että kanteen tarkoituksena oli löytää totuus, Kingin suku vaati vahingonkorvauksena sata dollaria. Valamiehistö totesi Jowersin syylliseksi joulukuussa 1999. Valamiehistö myös katsoi, että salaliittoon kuului myös valtiovallan edustajia.
26. elokuuta 1998 Yhdysvaltain oikeusministeriö käynnisti tutkinnan Jowersin väitteistä. Tutkinta valmistui kesäkuussa 2000. Jowersin väitteitä salaliitosta ei pidetty uskottavina.
Paul Erdős

Paul Erdős (; 26. maaliskuuta 1913 Budapest – 20. syyskuuta 1996) oli tuottelias unkarilainen matemaatikko. Hän työskenteli kombinatoriikan, verkkoteorian, lukuteorian, klassisen analyysin, arviointiteorian, joukko-opin ja todennäköisyyslaskennan parissa. Hänet tunnetaan myös ”legendaarisesta eksentrisestä” persoonallisuudesta.
Elämäkerta.
Paul Erdős syntyi Budapestissä 1913 Anna ja Lajos Erdősin kolmantena lapsena. Perheen kaksi vanhinta lasta kuolivat ennen Paulin syntymää.
Erdős väitteli matematiikan tohtoriksi Budapestin yliopistossa 1934. Väiteltyään hän lähti Unkarin kasvavaa juutalaisvastaisuutta pakoon Isoon-Britanniaan ja myöhemmin Yhdysvaltoihin.
Erdős ei yleensä viihtynyt pitkää aikaa samassa paikassa, ja hän tulikin tunnetuksi tavastaan kiertää ympäri maailmaa tapaamassa muita matemaatikkoja asuen ja työskennellen heidän luonaan muutaman päivän ennen kuin lähti seuraavan matemaatikon luokse. Omaisuus ei merkinnyt hänelle kovinkaan paljoa, hän kuljetti suurinta osaa omaisuudestaan mukanaan matkalaukussa. Hänen työtahtinsa oli hurja, usein hän teki jopa 19-tuntisia työpäiviä.
Erdős kieltäytyi alkoholista ja kutsui sitä myrkyksi, mutta joi runsaasti kahvia ja käytti muitakin stimulantteja. Hänen äitinsä kuoltua 1971 Erdős alkoi käyttää amfetamiinia ja metyylifenidaattia, ja jatkoi niiden säännöllistä käyttöä loppuelämänsä. Vuonna 1979 Erdős löi ystävänsä Ronald Grahamin kanssa 500 dollarin vedon siitä, pystyisikö olemaan kuukauden käyttämättä amfetamiinia. Erdős voitti vedon mutta piti sitä jälkikäteen kuukauden mittaisena taka-askeleena matematiikan kehitykselle, sillä ei kertomansa mukaan kyennyt sen aikana saamaan matemaattisia ideoita.
Erdős oli hyvin tuottelias ja uskoi vahvasti yhteistyöhön. Hän julkaisikin noin 1 500 artikkelia yhteensä 485 muun matemaatikon kanssa. Yhteistyökumppaneita hänellä oli siten enemmän kuin kenelläkään toisella matemaatikolla. Hän kannusti muita matemaatikkoja jatkuvasti syöttämällä heille uusia ongelmia ratkottavaksi. Hän asetti tavoitteekseen etsiä matemaattisia lapsineroja ympäri maailmaa ja opastaa heitä.
Erdős loi oman yleiskielensä soveltamalla matemaattisia ilmauksia arkisiin asioihin. Esimerkiksi lapsi on "epsilon", matematiikassa pientä tarkoittava kreikkalainen kirjain.
Paul Erdős kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1996 ollessaan 83-vuotias. Hän ei ollut naimisissa eikä hänellä ollut lapsia.
Erdősin luku.
Koska Erdős oli hyvin tuottelias, puhutaan Erdősin luvusta. Tämä tunnusluku määräytyy seuraavasti: ne, jotka ovat kirjoittaneet yhteisen artikkelin Erdősin kanssa, saavat Erdősin luvun 1. Matemaatikko, jolla on yhteinen artikkeli Erdősin luvun 1 omaavan henkilön kanssa, saa Erdősin luvun 2, ja niin edelleen.
Enduro

Enduro on moottoripyörien luotettavuusajo. Kuljettajat taituroivat mitä erilaisimmissa maastoissa tiukan minuuttiaikataulun mukaan. Myöhästyminen aikatarkastusasemalta tietää sakkominuutteja. Reitin varrella on erikoiskokeita, joiden aikojen perusteella paremmuus ratkaistaan. Sekunteja mitataan niin motocrossradoilla, liukkailla nurmiradoilla sekä kunkin järjestäjämaan maastonmukaisella pätkällä. Portugalissa saattaa joutua ajamaan jyrkkiä vuorenrinteitä, kun taas Suomessa ylitellään soita kaksipyöräisellä.
Kilpailutyyppejä ovat mm. yhteislähtökisa Cross country ja Enduro sprint-kilpailu. Korkein kilpailutaso on Enduron maailmanmestaruussarja ja arvostetuin yksittäinen kilpailu ja samalla maajoukkueiden mm-kilpailu on kansainvälinen kuuden päivän ajo ISDE. Suomessa ajetaan Enduron Suomenmestaruussarjaa.
ISDE-kilpailu järjestettiin Suomessa Haminan ja Kotkan seudulla vuonna 2011. Menestyneimpiä suomalaisia endurokuljettajia kautta aikojen ovat Juha Salminen, Kari Tiainen, Samuli Aro ja Mika Ahola.
Reima Pietilä

Frans Reima Ilmari Pietilä (25. elokuuta 1923 Turku – 26. elokuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hän valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1953. Vuosina 1973–1979 Pietilä toimi Oulun yliopiston arkkitehtiosaston professorina.
Ura.
Pietilä työskenteli opiskeluaikana vuonna 1947 Ilmari Niemeläisen toimistossa sekä vuosina 1948–1949 Einari Teräsvirran ja Ragnar Ypyän toimistoissa ja oli valmistuessaan lähes 30-vuotias. Hänen läpimurtotyönsä oli Brysselin maailmannäyttelyn (1958) Suomen paviljonki, johon hän on kertonut saaneensa innoituksen Aulis Blomstedtilta. Sen suunnittelussa hän käytti tilamoduuleja ja pyrki siinä sekä luonnonmukaiseen että älylliseen tulokseen.
Akateemikon arvonimen vuonna 1982 saanut Pietilä oli Suomen merkittävimpiä nykyarkkitehteja. Hänen työnsä ovat omaleimaisia ja rohkeasti tavanomaisista normeista poikkeavia suomalaisessa rakennustaiteessa. Useimmat töistään Pietilä teki yhdessä vaimonsa Raili Pietilän kanssa. Pietilöitä pidetään usein kansainvälisesti tunnetuimpina suomalaisina arkkitehteina Alvar Aallon jälkeen. Pietilä sai vuonna 1987 elämäntyöstään UIA-kultamitalin ("Union internationale des architectes").
Tyyliltään Pietilät edustavat orgaanista arkkitehtuuria.
Reima Pietilä sai 70-vuotissyntymäpäiväjuhlassaan sairauskohtauksen, johon hän kuoli seuraavana päivänä.
Pietilän mukaan on nimetty Tampereella Hervannan kaupunginosassa sijaitseva Pietilänkatu. Koska etunimi ei esiinny kadunnimessä, kaupunki on mahdollisesti halunnut kunnioittaa samalla Raili Pietilän työtä. Pietilät suunnittelivat Hervantaan niin sanotun keskusakselin, ja se on heidän laajin rakennuskokonaisuutensa Suomessa.
Taiteilija Tuulikki Pietilä oli Reima Pietilän sisar. Pietilän ensimmäinen puoliso vuosina 1955–1963 oli kirjailija Maire Harme. Pietilä avioitui arkkitehti Raili Paatelaisen kanssa vuonna 1963. Arkkitehti Annukka Pietilä (s. 1963) on Reima ja Raili Pietilän tytär.
Tampereen kaupungin pääkirjasto

Tampereen kaupungin pääkirjasto Metso sijaitsee Tampereen keskustassa Hämeenpuiston puolivälissä. Se on Tampereen kaupunginkirjaston päätoimipiste. 
Vuonna 1978 järjestettyyn Tampereen uuden pääkirjaston arkkitehtikilpailuun osallistui 120 ehdotusta, joista voittajaksi valittiin arkkitehtien Raili ja Reima Pietilän ehdotus ”Soidinmenot”. Nimitys Metso tulee kirjaston ulkomuodosta ylhäältä katsottuna.
Palkintolautakunta piti Pietilöiden ehdotusta yksimielisesti selvästi muita ehdotuksia ansiokkaampana. Palkintolautakunta uskoi, että kaupunki saisi ehdotuksesta nykyaikaisen ja hyvin toimivan kirjastorakennuksen, joka samalla toisi kaupunkikuvaan mieliinpainuvasti omaleimaisen ja monumentaalisen lisän. 
Metson tieltä purettiin F. L. Caloniuksen suunnittelema Kaipion talo. Kirjastotalon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1983, ja ne kestivät kolme vuotta. Rakennus avattiin yleisölle 21. elokuuta 1986 ja vihittiin 10. lokakuuta 1986.
Kirjaston yhteydessä toimii kirjastokahvila Café Metso. Rakennuksen alakerrassa sijaitsi pitkään myös kaksi museota, Tampereen taidemuseon Muumilaakso ja Tampereen Kivimuseo. Ne joutuivat kuitenkin muuttamaan pois talon remontin vuoksi. Muumilaakso toimi tammikuun 2013 alusta vuoteen 2016 Tampereen taidemuseon alakerrassa. Vuonna 2017 Muumilaakso muutti Tampere-taloon ja sai uudeksi nimekseen Muumimuseo. Kivimuseo avattiin uudelleen Vapriikissa joulukuussa 2014.
Metson remontti vuonna 2017.
Kirjastossa tehtiin vuosina 2015–2017 perusteellinen remontti, joka maksoi 11,5 miljoonaa euroa. Remontissa päivitettiin kirjaston kaikki toiminnot. Alakerran museoiden tilalle valmistui hiljainen tila, mikrofilmihuone ja avara oleskelutila sekä muutama luentosali. Lisäksi kirjaston parvikerrokseen siirtyi aiemmin Frenckellin vanhassa pannuhuoneessa toiminut Frenckellin Lehtilukusali.
Juhani Katainen

Reino Paavo Juhani Katainen (s. 30. marraskuuta 1941 Rovaniemi) on suomalainen arkkitehti. 
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Katainen syntyi opettajien Reino Katainen ja Hilkka Pasanen perheeseen. Hän avioitui 1998 Anne Jarvan kanssa. Ylioppilaaksi Katainen tuli 1959, arkkitehdiksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta 1965. Kataisella on ollut oma suunnittelutoimisto vuodesta 1968. Teknillisen korkeakoulun tuntiopettaja hän oli 1968–1969 ja erikoisopettaja 1969–1972. Katainen toimi Tampereen teknillisen korkeakoulun rakennussuunnittelun professorina 1988–2005 ja arkkitehtuurin osaston johtajana 1992–2005. Hänellä on ollut useita kansallisia ja kansainvälisiä alansa luottamustehtäviä, kuten Euroopan arkkitehtien järjestön varapuheenjohtajuus ja puheenjohtajuus. Hän on myös Yhdysvaltojen, Etelä-Korean ja Meksikon arkkitehtiliittojen kunniajäsen. Teknillisten tieteiden akatemian jäsen Katainen on ollut vuodesta 2002.
Töitä.
Katainen on toteuttanut muun muassa seuraavat suunnittelutyöt:
Katainen piti vuonna 2007 Helsingissä näyttelyn maalauksistaan ja on julkaissut kaksi teosta, "Heijastuksia Japanista" (2006) ja "Muistoja Japanista" (2007).
PKI

Public key infrastructure (PKI) ("julkisen avaimen järjestelmä", "julkisen avaimen infrastruktuuri", kuvaavammin "julkisten avainten hallintajärjestelmä") on järjestely, joka vastaa julkisen avaimen salausjärjestelmien yhteen perushaasteeseen: miten luottaa vapaasti levitetyn julkisen avaimen aitouteen. PKI on terminä peräisin X.509-standardista (). PKI-järjestelmissä luotettu taho ("varmentaja", "takaaja") takaa digitaalisesti allekirjoittamalla julkisen avaimen oikeellisuuden tunnistetietoineen jolloin siitä tulee varmenne ("certificate, sertifikaatti"). Varmenteen julkista avainta voidaan käyttää luotettavasti esimerkiksi tunnistamiseen, salaukseen tai allekirjoittamiseen. 
PKI Suomessa.
Suomen valtion PKI-varmennehierarkiaan liittyy LDAP-hakemisto josta varmenteen voi automaattisesti ladata sähköpostiohjelmaan ja salata viestin ennen lähetystä jos on käyttöoikeus hakemistoon. Hakemistossa on kaikkien henkilökorttien varmenteet, mukaan lukien sote-, organisaatio- ja kansalaisten henkilökorttien varmenteet.
Hakemisto oli ennen avoin kaikille koska kyse on julkisen avaimen hierarkiasta jossa julkisia avaimia on tarkoitus levittää mahdollisimman laajalle. Digi- ja väestötietovirasto sulki hakemiston 30.4.2025 vähäisellä käytöllä perustellen. Eri henkilöiden julkista avainta tarvitsee käytännössä vain kyseiselle henkilölle lähetettävän viestin salaamiseen. Valtion tekemät ohjelmat eivät osaa salata joten sen ainoa käyttötarkoitus oli sähköposti. Sähköpostiohjelmien käytön taas esti kansalaisvarmenteiden vaadittava sähköpostiosoite-hakukriteerin puute ("mail"-attribuutti) joka oli tarkoituksella rikottu hakemistosta sen 25 vuoden avoinna olon aikana.
Luotettava tietojenkäsittely

Luotettava tietojenkäsittely () on tietokoneen tai muun järjestelmän luotettava ja turvallinen perusrakenne, joka valvoo tietoturvan toteutumista sovellusohjelmien ja käyttäjien kesken. Useimmin TCB:n muodostaa tietokonelaitteisto ja käyttöjärjestelmä tietoturvapalveluineen.
Tarkoitus.
Usean käyttäjän koneella on se ongelma, että eri käyttäjät saattaisivat lukea toistensa tiedostoja tai jonkin käyttäjän ohjelma saattaisi kirjoittaa toisen käyttäjän ohjelmien muistialueille. Käyttäjä voisi myös jättää sisäänkirjautumisruudun näköisen haittaohjelman käyntiin ja lähteä koneelta.
Käyttöjärjestelmä kuitenkin estää tällaiset toimet ja tarjoaa turvalliset perusraamit käyttäjien ja sovellusten ajamiselle. Tätä käyttöjärjestelmän osaa, jonka kautta kaikki sovellusten välinen vuorovaikutus tapahtuu, kutsutaan TCB-pohjaksi. Sovellukset eivät esimerkiksi saa kirjoittaa suoraan levylle johonkin tiedostoon, vaan niiden pitää pyytää käyttöjärjestelmää tekemään se puolestaan, jolloin käyttöjärjestelmä voi tarkistaa, että sovelluksella todella on oikeudet kirjoittaa tuohon tiedostoon.
Nykykäyttöjärjestelmät.
Kaikissa käyttöjärjestelmissä ei TCB-pohjaa ole. Vanha MS-DOS sekä MS Windowsin työasemaversiot (95, 98 ja Millennium Edition) eivät juurikaan sisältäneet tällaisia tietoturvapalveluita, vaan käyttäjät voivat esimerkiksi vapaasti lukea toistensa tiedostoja. Windows NT:ssä sen sijaan oli melko vahva ja laaja TCB. SCO UNIXissa oli mahdollista ottaa käyttöön vahva TCB.
Yhdysvaltain puolustusministeriö on julkaissut 1980- ja 1990-luvuilla tietokoneiden turvallisuuteen liittyviä standardeja ja ohjeita, ns. Sateenkaarikirjojen sarjan (engl. "Rainbow Series"). Sen eräässä osassa, Oranssissa kirjassa (engl. "DoD Trusted Computer System Evaluation Criteria, "5200.28-STD), määritellään tietoturvaluokituksia käyttöjärjestelmien rakenteille. TCB ja sen tarjoamat erilaiset palvelut on sisällytetty kyseisiin määritelmiin.
Äärimmilleen vietynä tietoturvamekanismit ja TCB johtavat siihen, että edes järjestelmäylläpitäjällä ei ole oikeuksia tehdä kaikkia asioita järjestelmässä.
Sirukortti

Sirukortti (myös älykortti tai toimikortti) on muovinen kortti, johon on upotettu mikropiiri. Suurin osa sirukorteista on ISO-7816-standardin mukaisia luottokortin kokoisia muovikortteja, joiden toisessa päässä keskellä on yhdeksän kullanväristä kontaktipintaa. Yleisin ISO-7816-kortti nykyisin on tavallinen matkapuhelimesta löytyvä SIM-kortti. Sirukortit yleistyvät myös etenkin yrityskäytössä PKI-avainlaitteina.
Kortin päällä on yleensä korttinumero ja alla omistajan allekirjoitus.
Toistaiseksi kaikissa tavallisissa automaatti-, pankki- ja Visa Electron -korteissa on sirun lisäksi perinteinen magneettiraita.
Historiaa.
Suomessa älykorttien tutkimus alkoi 1985 Otaniemessä. Vuonna 1987 alkoi Otaniemessä "Otakortin" koekäyttö. Kortille saattoi tallettaa rahaa, jolla voi maksaa ostoksia paikallisissa kaupoissa. Otakortti toimi myös kopiokorttina ja avainkorttina.
Sirukortit otettiin käyttöön 1990-luvun alussa puhelukorteissa sekä 1993 Avant-kortissa. Luottokorteissa siru tuli käyttöön 2000-luvun alussa.
Linja-autoliikenteessä Koskilinjat Oy otti ensimmäisenä maailmassa käyttöön etäkortin paikallisliikenteen maksuvälineenä 7.1.1992 Oulussa.
Teknologia.
Erilaisia sirukortti-käyttöjärjestelmiä:
Sirukorteilla voi olla erityyppisiä sovelluksia:
Mikrokivikausi

Mikrokivikausi on Harri "Wallu" Vaalion "MikroBitti"-lehdelle piirtämä sarjakuva, joka on ilmestynyt vuodesta 1985. Se kertoo "Kivisten ja Sorasten" tyyliin kivikauden ihmisistä. Sarja tapahtuu kuitenkin vuonna 3000 jaa., jolloin Yhdysvallat on pommittanut maailman kivikauden tasolle. Siksi tietokoneet ovat hahmoille tuttuja. Wallun mukaan sarjakuvan idea lähti siitä, että hän tunsi olevansa ”ihan kivikaudella” tietotekniikan kanssa.
Päähenkilöt ovat tulivuoressa asuvat tietokoneguru Guru ja tämän vaimo Helka. "MikroBitti"-lehti tosin järjesti numeroissaan 3/1989 ja 5/1989 lukijakilpailun sarjakuvan tietokonegurun nimestä, jolloin hahmon nimeksi valikoitui Hannu. Gurua on kutsuttu "Mikrokivikausi"-sarjakuvissa monilla nimillä, mutta ei kuitenkaan koskaan Hannuksi, sillä Wallu ei myöhemmän kertomansa mukaan tunnistanut Hannu-nimeä omakseen. Wallu on kertonut Helka-hahmon perustuvan hänen vaimoonsa.
Sarjakuva muuttui mustavalkoisesta värilliseksi vuoden 1986 aikana.
Vuosina 2014–2015 "Mikrokivikautta" julkaistiin "Skrolli"-lehdessä.
Mikrokivikausi – Kun esi-isä tietokoneen osti.
"Mikrokivikausi"-sarjakuvan historiaa on esitelty Wallun ja Jyrki Kasvin koostamassa "Mikrokivikausi IT/e.a." -kiertonäyttelyssä. Wallu päivitti näyttelyn vuonna 2022 ja päivitetty näyttelykierros alkoi taiteilijan kotipaikan Pornaisten kirjastosta samana syksynä. Wallu julkaisi päivityksen yhteydessä kirjan näyttelyn pohjalta: "Mikrokivikausi – Kun esi-isä tietokoneen osti".
Kirjan ensimmäinen 100 kappaleen painos on kovakantinen ja jokainen ensipainoksen kirjoista sisältää uniikin Wallun piirroksen. Wallun ilmoituksen mukaan kirjasta otettiin pehmeäkantinen 2. painos loppuvuodesta 2022 ja 3. painos, myöskin pehmeäkantisena, painatettiin yhteistyössä Suomen Amiga-käyttäjät ry:n kanssa vuonna 2024.
Mikrokivikausi – Näin teet sarjakuvia (CD-ROM).
Helsinki Media Erikoislehdet julkaisi vuonna 1996 Windowsilla ja Macintoshilla toimivan CD-ROMin "Mikrokivikausi – Näin teet sarjakuvia". Se sisältää sarjakuvien piirto-ohjeita videolla, "Mikrokivikausi"-sarjakuvia ja pelejä. Wallu puhuu, lausuu runoja ja jopa laulaa levyllä.
Sarsanvirta

Sarsanvirta tai myös Sarsanuoma tai vain Sarsa on Pirkanmaalla Kangasalla Kangasalan keskustaajaman lähellä sijaitseva pitkänmuotoinen lampi.
Maantietoa.
Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella on jokimainen muoto ja se sijaitsee osittain peltoalueella, aivan Kangasalan keskustaajaman kaakkoispuolella. Rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä ja rannat ovat vain muutaman kiinteistön ja vapaa-ajan asunnon vaikutuspiirissä.
Vesistösuhteet.
Sarsanvirta sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueeseen (35.71), jonka Roineen alueeseen (35.713) lampi kuuluu. Vedenpinnan korkeus on 86,1 metriä mpy. Lammella ei ole tulo-ojia eikä laskuojia.
Historiaa.
Sarsa on ollut aikoinaan Vesijärven, Längelmäveden ja Pälkäneveden yhdessä muodostaman laajemman järven lasku-uoma Roineeseen. Sen varrella Huutijärvellä oli kivikaudella tärkeitä asuinpaikkoja. Sarsan luusua sijaitsi Vääksynsalmessa ja laskupaikka lahdenpohjukassa, joka on nykyään Säkkölänjärvi. Sarsanvirran juoksu loppui 10. kesäkuuta 1604, kun Pälkäneveden ja Mallasveden välinen maakannas petti runsaslumisen talven jälkeen 15 kilometriä Sarsasta kaakkoon Pälkäneellä. Siellä Hykiänpuron kasvanut virtaus kulutti puron pohjaa ja syvensi sitä niin, että vesi ryöstäytyi valtavaksi koskeksi, jota kutsuttiin Kostianvirraksi. Seuraavien viikkojen aikana Längelmäveden pinta aleni noin kolme metriä, Pälkäneveden pinta vieläkin enemmän, ja Ihariin, näitä yhdistäneen entisen salmen paikalle, muodostui Iharinkoski, jossa vesi virtasi nyt Längelmävedestä Pälkäneveteen. Iharinkoski rauhoittui vielä 1830 tapahtuneen Kaivannon kanavan onnettomuudessa, joka laski Längelmäveden pintaa puolitoista metriä.
Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 on Sarsan ympäristö metsää ja Vääksynsalmen alue niittymaata. Lammen pohjoispäässä sijaitsee kartassa torppa ja Joutsiniemen kartanon ympärillä on hieman peltomaata.
Vuoden 1953 peruskartassa on Sarsanuoman ympärillä peltomaata ja metsää. Säkkölänjärven lahti, joka on Sarsan entinen uoma, ulottui vanhalle harjua pitkin kulkeneelle tielle. valtatien 12 linjaus katkaisee myöhemmin lahden pään omaksi lammeksi.
Sarsan uomasta on jäänteinä jäljellä Sarsanuoma, sen eteläpuolella sijaitseva Säkkölänjärven kuuluva pitkä lahti ja sen yläpuolinen pitkä lampi, sekä kaksi lampea ennen Vääksynjokea. Lammet ovat nimeltään Kyläjärvi ja Sepänjärvi . Vääksynjoki on jäänne matalaksi jääneestä Vääksynsalmesta, jossa sijaitsee nykyään myös Pohtionlampi.
Kirjailija Sakari Pälsi on sijoittanut historiallisen romaaninsa "Kova Mies ja Nimetön" tapahtumat Sarsan maisemiin.
Luettelo paradokseista

Tämä on luettelo paradokseista.
Loogisia paradokseja.
Antinomioita.
Antinomiat osoittavat vikoja yleisesti hyväksytyissä aksioomissa, määritelmissä tai järkeilyssä. Suurin osa on Russellin paradoksin erityistapauksia tai muunnelmia.
Konditionaalisia paradokseja.
Konditionaaliset paradoksit pätevät vain tiettyjen oletusten vallitessa. Jotkin näistä osoittavat tuon oletuksen vääräksi tai epätäydelliseksi, jotkin ovat muunlaisia paradokseja.
Isoisäparadoksi

Isoisäparadoksi on populaarikulttuurissakin tunnettu aikaparadoksi eli aikamatkustukseen liittyvä paradoksi: mitä tapahtuisi, jos henkilö matkustaisi ajassa taaksepäin ja tappaisi isoisänsä? Lakkaisiko hän olemasta? Tällöinhän hän ei olisi syntynyt eikä tehnyt aikamatkaa, jossa tappaisi isoisänsä. Näin ollen isoisä eläisi, ja aikamatkaaja tulisi syntymään normaalisti, jolloin hän taas pystyisi tekemään tämän aikamatkan. Tämän paradoksin jokainen päätelmä tuntuu kieltävän itsensä.
Isoisäparadoksia käytetään perusteluna sille, että aikamatkustus menneisyyteen olisi mahdotonta. Nykyisin tunnetaan kuitenkin muitakin vaihtoehtoja. Stephen Hawkingin laskujen mukaan todennäköisyys sille, että ihminen pystyy matkaamaan menneisyyteen ja murhaamaan isoisänsä, olisi yhden suhde kymmenen potenssiin miljoona triljoonaa triljoonaa triljoonaa.
Isoisäparadoksin selitysyrityksiä.
"Ojasta allikkoon"-selitys.
Tämän teorian mukaan aikamatkaaja ei voi estää isoisäänsä lisääntymästä. Matkustaessaan ajassa taaksepäin, hänestä tulee osa isoisänsä aikaa, jolloin isoisän on lisäännyttävä, jotta aikamatkaaja voi palata ajassa taaksepäin. Tästä päästään johtopäätökseen, ettei ole mahdollista vaikuttaa menneisyyden tapahtumien lopputulokseen matkustamalla ajassa taaksepäin.
Tieteellisiä teorioita.
Novikovin itsekonsistenssin periaate sekä lukuisat Kip Thornen viimeaikaiset laskelmat perustelevat, että massa, joka on matkannut ajassa taaksepäin, ei kykene aikaansaamaan paradokseja. Ei ole mitään tiettyjä ehtoja, jotka johtaisivat paradoksiin sen jälkeen, kun ajassa alettaisiin matkailla. Jos näitä oletuksia voidaan pitää luotettavina, olisi lopputulos mielenkiintoinen: mitään yleisesti tunnetuista aikamatkustusparadokseista ei olisi mahdollista jäljentää fyysisellä tasolla.
Selityksiä tieteisfiktiossa.
Tieteisfiktiossa isoisäparadoksi jätetään yleensä selittämättä, mikä johtaa juonen paradoksaalisuuteen. Ehkä yleisin tapa selittää isoisäparadoksi tieteisfiktiossa on "rinnakkaismaailma". Sen mukaan paradoksia ei synny, koska on olemassa useita vaihtoehtoisia ulottuvuuksia tai aikalinjoja. Taaksepäin matkustava avaa menneeseen aikaan uuden aikalinjan, jolloin isoisän surmaaminen tai vastaava ei vaikuta häneen.
Johtopäätös.
Yleisesti paradoksiin on esitetty vastaukseksi että ajassa ei olisi mahdollista mennä menneisyyteen tai tulevaisuuteen, ja aikaa voisi ainoastaan hidastaa tai nopeuttaa aikamatkaajan näkökulmasta.
Armas J. Pulla

Armas Josef Pulla () oli suomalainen kirjailija, pakinoitsija, piirtäjä ja mainonnan suunnittelija.
Elämä.
Pulla kävi viisi luokkaa Viipurin suomalaista lyseota. Hän suoritti asepalveluksen Pioneeripataljoonassa Korialla vuonna 1922. Hän oli toimittajana eri lehdissä. Hän oli Suomen Kirjailijaliiton johtokunnassa vuosina 1950–1957. Pulla teki pitkän uran mainosalalla. Hän toimi Kustannusosakeyhtiö Kirjan mainospäällikkönä 1925–1933 sekä tekstisuunnittelijana ja sittemmin apulaisjohtajana mainostoimisto Erva-Latvalassa 1933–1964. Viimeisenä työnään Pulla toimi Tukon asiakaslehden "Kauppa ja Koti" päätoimittajana 1964–1969.
Pulla käytti yhdessä Mika Waltarin kanssa salanimeä kapteeni Leo Rainio. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat "Ryhmy ja Romppainen" -kirjat, joita käytettiin jatkosodan aikana propagandatarkoituksiin.
Pulla oli ranskalaisen kulttuurin tuntija, ja hän kirjoitti myös Ranskaan sijoittuvia historiallisia romaaneja. Hän myös kirjoitti pakinoita "Lipeäkalaan". Nimimerkillä Porokka hän pakinoi yli 30 vuotta "Uudessa Suomessa". Kaikkiaan hän kirjoitti noin 80 kirjaa ja lisäksi erilaisia pieniä painotuotteita.
Pulla oli taitava piirtäjä. Hänen piirtämiään postikortteja sota-ajalta on säilynyt muutamia. Hän teki postikortteja linolle itse kaivertamalla.
Perhe.
Armas J. Pullan poika oli entisöijä Jorma Pulla.
Kaikkivoipaisuuden paradoksi

Kaikkivoipaisuuden paradoksi eli kaikkivoivan paradoksi (omnipotentin paradoksi) on ryhmä paradokseja, jotka käsittelevät sitä, mitä kaikkivoipa olento voi tehdä. Erityisesti ne käsittelevät sitä, pystyykö kaikkivoipa olento toimimaan siten, että se rajoittaa hänen kaikkivoipaisuuttaan. Pystyi olento siihen tai ei, kaikkivoipaisuus voidaan kyseenalaistaa molemmissa tapauksissa. On esitetty erilaisia näkemyksiä paradoksin premissien virheellisyydestä.
Paradoksi esitetään usein muodossa ”Voiko Jumala luoda niin suuren kiven, ettei hän itsekään voi sitä nostaa?”. Jos hän voi luoda sellaisen kiven, hän ei voi nostaa sitä ja kääntäen. Molemmissa tapauksissa on olemassa teko, jota hän ei voi tehdä, joten hän ei ole kaikkivoipa.
Ehdotettuja ratkaisuja.
Savage.
C. Wade Savagen mukaan siitä, että ”"x" voi luoda niin suuren kiven, ettei "x" voi sitä nostaa”, seuraa, ettei "x" ole kaikkivoipa.
Sen sijaan siitä, että ”"x" ei voi luoda niin suurta kiveä, ettei "x" voi sitä nostaa”, ei seuraa, että olisi jokin teko, jota "x" ei voisi tehdä. Kyseinen lause tarkoittaa loogisesti samaa kuin ”Jos "x" voi luoda kiven, "x" voi sen nostaa.”
Savage tekee asiasta ymmärrettävämmän erottamalla toisistaan kiven tekijän ja sen nostajan. Oletetaan ensin, että "y" jaksaa nostaa korkeintaan 70 paunan painoisen kiven. Jos "x" ei voi tehdä yli 70 paunan kiveä, on "x":n kyvykkyydessä rajoitus. Jos "y" voi nostaa minkä tahansa painoisen kiven ja "x" ei voi tehdä yli 70 paunan kiveä, on "x":n kyvykkyydessä rajoitus. Mutta jos "y" voi nostaa minkä tahansa painoisen kiven ja "x" voi tehdä minkä tahansa painoisen kiven, niin "x" ei voi tehdä niin painavaa kiveä ettei "y" voisi sitä nostaa, mutta "x":n kyvykkyydessä ei silti ole rajoitusta.
Lähtökohtana peruslogiikka.
Ludwig Wittgensteinin mukaan kysymys, johon ei millään keinolla voida saada järkevää vastausta, on itsessään virheellinen ja epälooginen. Tällöin kysymyksen muotoa tulisi muuttaa. Peruslogiikan kannalta katsottuna Jumala ei voi tukistaa kaljua, koska teko on mahdoton eikä mahdotonta ole olemassa. Jumala ei siis inhimillisestä näkökulmasta katsottuna kykene luomaan nelikulmaista ympyrää.
Tämä ei silti tarkoita, että kaikkivaltiaan Jumalan täytyisi rajoittua peruslogiikan sääntöihin, jos hän on ajan ja materian ulkopuolella. Tällöin Jumala kykenisi tekemään asioita, jotka ovat hänelle mahdottomia siitä yksinkertaisesta syystä, että hän pystyy mihin vain. Inhimillisestä näkökulmasta ei siis ole väliä kuinka tämä tapahtuu, koska sen ei tarvitse olla loogisesti mahdollista. Raamatun Jumalan kaikkitietävyyttä ei selvästikään rajoita ihmisen vapaa tahto, sillä Jumala tietää huomisen samoin tavoin kuin ihminen muistaa eilisen.
Karboksyylihapot

 
Karboksyylihapot ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa funktionaalinen ryhmä on karboksyyliryhmä -COOH.
Esimerkkejä yleisistä karboksyylihapoista ovat aminohapot sekä etikkahappo. Saippuat ovat tärkeitä karboksyylihappojen suoloja.
Happamuus.
Karboksyylihapot ovat heikkoja happoja. Esimerkiksi laimeassa (0,1 M) etikkahappoliuoksessa kaksi prosenttia happo­molekyyleistä on luovuttanut protonin. Vahva happo, kuten typpihappo, hajoaa ioneiksi täydellisesti.
Karboksyylihapot ovat huomattavasti happamampia kuin alkoholit, vaikka molemmat luovuttavat vedyn hydroksyyliryhmästä (-OH). Tämä johtuu siitä, että karboksylaatti-ionin negatiivinen varaus voi jakautua kahden happiatomin kesken. Varauksen jakautuminen vakauttaa ionia. Alkoholissa vastaavan anionin varaus keskittyy yhteen happiatomiin.
Vetysidokset.
Karboksyylihapot voivat muodostaa vetysidoksia. Vetysidosten vuoksi lyhytketjuiset karboksyylihapot liukenevat hyvin poolisiin liuottimiin, kuten veteen, mutta ne, joissa on kuusi hiiliatomia tai enemmän, ovat käytännössä liukenemattomia. Koska vetysidokset ovat heikkoja dispersiovoimia vahvempia, karboksyylihappojen kiehumispisteet ovat moolimassaan verrattuna korkeita. Nestemäisessä ja kiinteässä olomuodossa karboksyylihapot ovat pääasiassa dimeereinä, joissa kaksi vetysidosta muodostuu kahden happomolekyylin välille.
"Karboksyylihappodimeeri (vetysidokset on merkitty katkoviivoin)"
Reaktioita.
Emästen kanssa karboksyylihapot muodostavat suoloja:
Alkoholien kanssa karboksyylihapot muodostavat estereitä:
Amiinien kanssa karboksyylihapot muodostavat amideja:
Karboksyylihapot voidaan pelkistää alkoholeiksi:
Karboksyylihappojen nimet.
Karboksyylihapoille muodostetaan systemaattiset nimet siten, että sen hiilivedyn, jossa on yhtä monta hiiliatomia kuin karboksyylihapossa (karboksyyliryhmässä oleva hiiliatomi mukaan luettuna), nimeen lisätään sana happo. Esimerkiksi metaania (CH4) vastaa metaanihappo (HCOOH). Jos molekyylissä on kaksi karboksyyliryhmää, nimen loppuun lisätään -dihappo, esimerkiksi butaanidihappo (HOOC−CH3−CH3−COOH). Hiilivedyn nimen loppuun voidaan lisätä myös sana -karboksyylihappo; tällöin karboksyyliryhmässä olevaa hiiliatomia ei ole laskettu mukaan. 
Käytännössä monilla karboksyylihapoilla on kuitenkin täysin vakiintuneet epäsystemaattiset nimet, jotka usein johtuvat jostakin kasvi- tai eläinkunnan tuotteesta, jossa niitä esiintyy, esimerkiksi:
Karboksyylihappojen ryhmiä.
Rasvahapot ovat haarautumattoman hiiliketjun omaavia monokarboksyylihappoja, joissa hiiliatomien lukumäärä on parillinen. Ne voivat olla tyydyttymättömiä tai tyydyttyneitä sen mukaan, onko molekyylissä ainakin yksi kaksoissidos. Rasvat ovat rasvahappojen ja glyserolin muodostamia estereitä. 
On myös monia biokemiallisesti tärkeitä karboksyylihappoja, joissa karboksyyliryhmän lisäksi on muitakin funktionaalisia ryhmiä. Sellaisia ovat esimerkiksi aminohapot, jotka ovat proteiinien rakenneosia. Niissä on karboksyyliryhmän lisäksi aminoryhmä (-NH2).
Hydroksihapoissa on karboksyyliryhmän lisäksi hydroksyyliryhmä (-OH) hapon hiilivetyosassa. Sellaisia ovat esimerkiksi maitohappo, omenahappo ja sitruunahappo.
S/MIME

Secure MIME eli S/MIME on standardi, joka määrittelee sähköpostin salauksen ja allekirjoittamisen julkisen avaimen salausta käyttäen.
Sen avulla voidaan varmistaa viestin luottamuksellisuus (ei sivullisten tietoon), alkuperäisyys (kuka on viestin laatija) ja muuttumattomuus.
Jotta kaksi käyttäjää voisivat luotettavasti vaihtaa viestejä S/MIME-standardin mukaisesti, kummallakin on oltava tunnustetun julkisen tahon allekirjoittama varmenne.
Sovellukset.
S/MIME-standardi kuvaa sähköpostin ja allekirjoituksen paketoinnin MIME-standardin mukaisesti lähetettävään sähköpostiin.
Useimmiten ei ole olemassa erillisiä S/MIME-ohjelmia, vaan eri ohjelmissa on sisäänrakennettuna omat S/MIME-toteutuksensa. Useimmiten lyhennettä "S/MIME" ei edes mainita ohjelmissa, mutta käytännössä sähköpostiohjelmien sisäänrakennetut sähköpostin salaus- ja allekirjoitusmahdollisuudet noudattavat S/MIME-standardia.
Aikaisemmin S/MIME-toteutusten välillä on ollut yhteensopivuusongelmia, mutta S/MIME versio 3:n ja uusien ohjelmaversioiden myötä yhteensopivuus on parantunut.
Standardi.
Binäärimuotoinen salattu viesti ja allekirjoitus ovat MIME-koodattuina
Varmenteiden jakelun ongelma on ratkaistu S/MIME-protokollassa paketoimalla varmenne (sekä sen allekirjoittajien, varmenneviranomaisten varmenteet) jokaisen sähköpostin mukaan.
Turvallisuus

Turvallisuus tarkoittaa vaarojen ja uhkien (riskin) poissaoloa, kuin myös psykologista kokemusta niiden poissaolosta. Turvallisuus esiintyy siis ilmiönä kaikkialla, missä esiintyy jonkinlaista vaaraa. Maailman monimutkaistuessa, verkottuessa myös turvallisuus saa uusia piirteitä. Turvallisuus on (usein) absoluuttisesti mahdotonta, joten turvallisuus on suhteellinen määre.
Turvallisuutta uhkaavaa vaaraa ei pystytä useinkaan poistamaan kokonaan, kyse on uhan vähentämisestä ja paljonko siihen halutaan panostaa. Näin erityisesti niissä toiminnoissa, joissa ihminen ja tekniikka ovat mukana.
Turvallisuus-termiä käytetään viittaamaan esimerkiksi sotiin (sotilaallinen turvallisuus), rikollisuuteen, onnettomuuksiin, työhön (työturvallisuus), elintarvikkeisiin, liikenteeseen tai tietoturvaan.
Turvallisuuden tunne.
Turvallisuuden tunne on Maslowin tarvehierarkiassa yksi viidestä ihmisen perustarpeesta. Maslowin mukaan ihminen pyrkii tyydyttämään nämä perustarpeensa ennen kaikkea, mukaan lukien siis myös oman henkilökohtaisen turvallisuuden tunteensa. Tunteena turvattomuus liittyy yleensä tulevien tapahtumien ennustamattomuuteen eli epävarmuuteen. Yksilö tuntee olonsa usein turvattomaksi, jos lähitulevaisuuden uhkakuvat ovat vaikeasti ennustettavia tai -ymmärrettäviä. Tällaisissa tilanteissa yksilö kokee olonsa usein turvattomammaksi kuin mitä järkevästi ajatellen olisi tarpeellista. Esimerkkinä tällaisesta tilanteesta toimii vaikkapa SARS tai lintuinfluenssa. Molempia aiheita käsitellään julkisuudessa, mutta niihin sairastuminen on äärimmäisen epätodennäköistä. Todellisia riskejä arvioitaessa meidän tulisi huolehtia mieluumminkin esimerkiksi malariaan sairastumisesta. 
Riski ja turvallisuus.
Riski määritellään yleisimmin epätoivotun tapahtuman todennäköisyyden ja sen seurauksien tuloksi. 
Näin ollen Riski = Tapahtuman todennäköisyys * kokonaisseuraukset (Suominen, Riskienhallinta, 2000). Riskien arvioinnin avulla pyritään siis ennustamaan epätoivottujen tapahtumien taajuus ja seuraukset sekä varautumaan tapahtumiin ennalta järkevällä ja kustannustehokkaalla tavalla. Tätä prosessia kutsutaan yleensä liike-elämässä riskien hallinnaksi. Riskien hallinta pyrkii parantamaan tapahtumien ennustettavuutta, ja siten myös epävarmuutta ja turvattomuutta.
Vahinko

Vahinko voi tarkoittaa valitettavaa asiaa, jonkin teon tai tapahtuman aiheuttamaa vauriota tai muuta haittaa, tai onnettomuutta tai epähuomiossa sattunutta tapahtumaa tai tekoa. Vahinkojen taloudellisiin seurauksiin varaudutaan usein ennakolta erilaisilla vakuutuksilla. Vahinkoja myös tutkitaan, jotta niiltä voidaan välttyä. 
Vahingonkorvauslaki Suomessa.
Suomessa vahingonkorvauslain mukaan se, joka tahallisesti tai tuottamuksesta aiheuttaa toiselle vahingon, on velvollinen korvaamaan sen, jollei laissa ole muuta seuraamusta. Näin ollen ihminen ei ole lähtökohtaisesti vastuussa "vahingossa" aiheuttamistaan vahingoista eli tapaturmista, joihin ei liity huolimattomuutta tai muuta erityistä vastuuperustetta. Muussa tapauksessa vahingon aiheuttaja voi joutua vahingonkorvausvelvolliseksi.
Suomen lainsäädännössä ei ole yksiselitteistä vahingon käsitettä, vaan vahingon korvattavuus on selvitettävä perehtymällä laajasti oikeusjärjestykseen. Oikeuskirjallisuudenkin esittämät luokittelut ovat pikemminkin esitystä tukevia apuneuvoja kuin korvattavuuden osoittavia tarkkoja määrittelyjä. Yleisperiaatteena on, että vahingon kärsineen henkilön olosuhteita verrataan oloihin, joissa hän eläisi ilman kärsimäänsä vahinkoa. Näin noudatetaan täyden korvauksen periaatetta eli vahingonkorvauksen tulisi saattaa henkilö sellaiseen varallisuusasemaan, jossa hän olisi ollut ilman vahinkotapahtuman sattumista.
Korvattavaa vahinkoa koskevat säännökset sisältyvät vahingonkorvauslain (412/1974) 5. lukuun tai lukuisiin muissa laeissa oleviin erityissäännöksiin. Vahingonkorvaus toimii hyvityksenä henkilö- ja esinevahingosta ja joissain tapauksissa myös sellaisesta taloudellisesta vahingosta, joka ei ole yhteydessä henkilö- tai esinevahinkoon (ns. puhdas varallisuusvahinko).
Henkilövahinko.
Henkilövahinkona pidetään ihmisen ruumiinvammaa, sairautta tai eräitä psyykkisiä häiriöitä. Perusmääritelmän mukaan henkilövahingoksi luetaan terveydentilan häiriö, joka on lääketieteellisin keinoin todettavissa. Henkilövahingon seurauksena korvataan vahingosta aiheutuneet tarpeelliset sairaanhoitokustannukset ja muut kulut, ansionmenetys, kipu, särky sekä muu tilapäinen tai pysyvä haitta. Korvattavia voivat olla myös kärsimys, elatuksen menetys tai läheisille aiheutuneet kulut. Kuolemaan johtaneesta vahingosta korvataan hautauskulut kohtuulliseen määrään, mutta ei täyden korvauksen periaatteen mukaisesti.
Esinevahinko.
Esinevahingossa irtain tai kiinteä esine vaurioituu. Sen synonyymi on omaisuusvahinko, mutta vahingonkorvauslaki ei käytä tätä nimitystä. Esinevahinkona korvataan esineen korjauskustannukset, arvonalennus ja muut kulut tai tuhoutuneen esineen arvo. Esinevahingoksi luetaan myös esineen hallinnan estyminen ja tulojen tai elatuksen väheneminen. Tavallisesti korvauksen saa esineen omistaja, mutta myös rajoitetun esineoikeuden haltijan (esimerkiksi vuokramiehen) vahinko voidaan korvata. Korjattavissa olevasta esineestä korvataan vain korjauskustannukset ja mahdollinen arvonalennus. Jos esinettä ei voida korjata tai se tulee liian kalliiksi, maksetaan yleensä arvokorvaus.
Kaatuminen

Kaatuminen on henkilön, esineen tai muun fyysisen asian nopea siirtyminen normaalista asennosta väärään. Kaatuminen tapahtuu kappaleille fysiikan lakien mukaan silloin, kun kappaleen painopisteen kautta kulkeva luotisuora siirtyy kappaleen tukipisteiden ulkopuolelle, eli se menettää tasapainonsa, eivätkä mahdolliset korjausliikkeet kykene tuomaan sitä takaisin turvalliselle alueelle. Kappaleen kaatumiseen tarvitaan vetovoima (esimerkiksi maan vetovoima), joka vetää kappaletta uudelle tukipinnalle. Ihmisten ja eläinten kaatuminen on useimmiten vahinko. Lopputuloksena on lähes aina törmäys maahan tai muuhun alustaan, mikä saattaa johtaa vahingoittumiseen. Vamman suuruus riippuu putoamiskorkeudesta, alustan kovuudesta, siihen osuvasta ruumiinosasta, asennosta iskeytymishetkellä sekä ihmisen iästä (vanhoilla ihmisillä luusto on usein haurastunut).
Ihmisen aiheuttamaa kaatumista sanotaan "kaatamiseksi". Ilmausta "kaato" käytetään muun muassa keilailun yhteydessä.
Sanaa voidaan käyttää myös kuvaannollisessa merkityksessä, kuten puhuttaessa sodassa kuolemisesta sekä hallituksen eroamisesta kesken vaalikauden.
Syitä ihmisten kaatumisiin.
Koska ihmiset ovat tottuneet painovoiman vaikutukseen, he eivät kaadu kovinkaan usein. Yleisiä syitä tahattomaan kaatumiseen ovat muun muassa:
Kaatumistapaturmien yleisyys.
Suomalaisille sattuu vuosittain lähes 300 000 kaatumista ja liukastumista, joista lähes puolet johtaa sairaala- tai lääkärinhoitoon. Tapaturmaisten kuolemien yleisin syy on kaatuminen tai putoaminen. Kaatumis- ja putoamistapaturmissa kuolee noin 1 200 suomalaista vuosittain. Jokaisena talvikuukautena noin 11 000−19 000 suomalaista loukkaantuu ulkona liukastumisen seurauksena. Lievien vammojen lisäksi kaatumiset ja liukastumiset aiheuttavat runsaasti vakavia ja pitkäkestoisia vammoja, kuten murtumia, nivelten sijoiltaan menoja ja päävammoja.
Ihmisten kaatuminen viihteenä.
Toisten tahattoman kaatumisen katselu on monien mielestä huvittavaa, koska siitä saa vahingoniloa. Tämä lienee yleisin syy toisten kumoon tönimiselle. Kaatuilu on keskeinen huvituksen lähde slapstick-huumorissa, jossa sitä yleensä tahditetaan hullunkurisilla ääniefekteillä. Erityisesti Pohjois-Amerikassa suositut tv-ohjelmat, joissa nauretaan katsojien lähettämille kotivideoille (Suomessa samaa materiaalia esittää muun muassa Hauskat kotivideot), perustuvat suurelta osin tällaiselle kaatumishuumorille.
Hanlonin partaveitsi

Hanlonin partaveitsi on periaate, jonka mukaan ei ikinä pitäisi selittää pahantahtoisuudella sitä, minkä voi selittää yhtä lailla tyhmyydellä. Sanonnasta on eri muunnelmia. Robert J. Hanlonin versio, josta sääntö on saanut nimensä, kuuluu: "Never attribute to malice that which can be adequately explained by stupidity." 
Hanlonin partaveitsi on Finaglen lain sivumuunnelma.
Aleksios V

Aleksios V Dukas Murtzuflos julistettiin Bysantin keisariksi 5. helmikuuta 1204 neljännen ristiretken yhteydessä. Hän kuului Bysantin ylhäisösukuihin ja oli naimisissa Eudokia Angelinan, aiemman Angelos-sukuisen keisarin tyttären kanssa. Lisänimi "Murtzuflos" viittaa hänen erittäin tuuheisiin kulmakarvoihinsa.
Keisariksi Aleksios V nousi kaappaamalla vallan ristiretkeläisten valtaannostamalta Aleksios IV:ltä. Hän puolusti Konstantinopolia ristiretkeläisiä vastaan, kunnes pakeni kaupungista 12. huhtikuuta. Hän yritti liittoutua appensa, entisen keisari Aleksios III:n kanssa, mutta tämä antoi sokaista hänet ja luovutti hänet latinalaisille. Hänet teloitettiin Aleksios IV:n murhaajana.