Hindulaisuus

Hindulaisuus on Intiasta peräisin oleva uskonto. Siihen sisältyy laaja kirjo suuntauksia, jotka noudattavat hyvin erilaisia oppeja ja käytäntöjä. Hindulaisuuden juuret ulottuvat noin 1500 eaa. syntyneeseen vedalaiseen uskontoon. Useimmat hindulaisuuden suuntaukset tunnustavat Veda-kirjojen arvovallan.
Hindulaisen opin eli "dharman" mukaan karman laki määrää olennon aseman jälleensyntymien kiertokulussa. Hengellisen itseoivalluksen avulla ihminen voi vapautua jälleensyntymien kierrosta. Hindulaiseen ajatteluun sisältyy käsitys, jonka mukaan perimmäinen todellisuus ja yksilön sielu ovat yhtä. Käytännössä suurin osa hinduista pyrkii vapautukseen palvomalla jumalia, joista keskeisimmät ovat Vishnu ja Shiva. Hindulaisen mytologian tärkeitä tekstejä ovat eepokset "Mahabharata" ja "Ramayana", joista ensiksi mainittu sisältää opetusrunoelman "Bhagavad Gītā".
Historiallisesti kastilaitoksella on ollut merkittävä asema hindulaisuudessa. 1900-luvulla hindulaisuus yhdistyi intialaiseen nationalismiin ja nousi poliittiseksi voimaksi.
Hindulaisuus on maailman kolmanneksi suurin uskonto. Sillä on noin 1,2 miljardia kannattajaa, mikä on noin 15 prosenttia maailman väestöstä. Se on enemmistöuskonto Intiassa, Nepalissa, Mauritiuksella ja Indonesian Balilla. Suomessa hindulaisia oli vuonna 2019 noin .
Historia.
Hindulaisuuden juuret ulottuvat Etelä-Aasiaan, vedalaiseen kulttuuriin. Sen synnystä voidaan erottaa viisi vaihetta: Induslaakson kulttuuri, Veda-kausi, klassinen kausi, keskiaika ja uusi aika. Vedakulttuurin synty liitetään usein arjalaisten eli indoeurooppalaisten kielten puhujien saapumiseen alueelle noin 1 500 eaa. alkaen. Heidän polyteistinen uskontonsa sulautui Induslaakson kulttuuriin muodostaen varhaisen vedalaisen uskonnon pohjan. Intiassa asuneiden muinaisten arjalaisten vedauskonto poikkeaa kuitenkin suuresti nykyhindulaisuudesta. Veda-kirjoihin talletettujen jumalten ylistyshymnien laulaminen ja vedinen filosofia muodostivat hindulaisuuden pohjan. Nimi Veda tulee sanskritin kielen tietoa tarkoittavasta sanasta. Brahmaanit eli pappisluokka huolehti kaikkeuden sopusoinnun kannalta olennaisista uhritoimituksista. Vedahymnit ja seremoniat olivat brahmaanien yksinoikeus.
Nykymuotoinen hindulaisuus on saanut vaikutteita sekä Intian alkuperäiskansojen, dravidien "tantra"-kulttuurista että muista uskonnoista. Nykymuotoinen hindulaisuus alkoi muotoutua ensimmäisen vuosituhannen eaa. lopulla. Varhaisen vedalaisen uskonnon jumalia olivat esimerkiksi taivaan jumala Indra, auringon jumala Surya, kuun jumala Soma, veden jumala Varuna, tuulen jumala Vayu, tulen jumala Agni ja kuoleman jumala Yama. Nykyhindulaisuuden myötä heidän merkityksensä vähentyi.
Pääsuuntaukset.
Hindulaisuudessa on useita suuntauksia ("sampradaya"), joista merkittävimmät ovat shaivismi eli shivalaisuus (ja siihen läheisesti kuuluva shaktismi), vaishnavismi eli vishnulaisuus, veerashaivismi, smartismi sekä hindulaiset uudistusliikkeet. Suuntausten pyhiä kirjoja ovat muun muassa Veda-kirjat ja "Bhagavad Gita". Hindulaisen mytologian keskeisiä tekstejä ovat eepokset "Mahabharata" ja "Ramayana". Länsimaissa tunnetuimpia uushindulaisia liikkeitä ovat Vishnun erästä "avataria" eli ruumiillistumaa Krishnaa palvova Krishna-liike.
Jumalakäsitys.
Hindulaisuudessa on lukematon määrä persoonallisia jumalia, jotka kaikki ilmentävät persoonattoman voimalähteen, "brahmanin" eri puolia. Brahman on lopullinen, yliluonnollinen, kaikkialla läsnä oleva, ääretön ja ikuinen olemus. Brahman ei ole jumala monoteistisessa mielessä, sillä sitä ei voi kuvata millään määritelmillä. Brahmania ei yleensä palvota persoonallisena jumalana. Aihetta käsitellään laajasti "vedanta"-filosofiassa, joka on eräs hindufilosofian lukuisista osista.
Hindulaisuudessa yleistä on palvoa vain yhtä tai kahta jumalaa. Nykyisessä hindulaisuudessa peruspilarina on kolmiyhteinen jumala ("trimūrti"), jossa Brahma on luojajumala, Vishnu on elämän ylläpitäjä ja Shiva on hävittäjä, mutta samalla uudelleenluova jumala. Näillä kolmella pääjumalalla kaikilla on puoliso, "shakti". Brahmaa ei nykyisin juuri palvota.
Monet hindulaisuuden kannattajat ovat monisteja, koska heidän mukaansa jumala on perimmiltään yksi, vaikka hänellä on monta nimeä ja olomuotoa. Monistista näkemystä edustaa "advaita vedanta" -filosofia. Advaita merkitsee ei-kahtiajakoa eli näkemyksen mukaan mieli ja aine ovat yhtä. Elämän kiertokulusta on mahdollista vapautua, kun ymmärtää tämän ykseyden. Tällöin "atman" sulautuu brahmaniin. Monistit näkevät yhden jumalan lukemattomina ilmentyminä, jonka ei-hindut sekoittavat helposti polyteismiin. Monistisen näkemyksen mukaan on olemassa vain yksi ykseys, jonka ilmentymiä muut jumaluudet ovat – samalla tavoin kuin eri värit ovat prisman hajottaman valonsäteen eri ilmentymiä. Monet uskovat, että persoonalliset jumalat voivat johdattaa palvojansa lähemmäksi "mokšaa", jälleensyntymien ketjusta vapautumista. 
Eräät hindulaisuuden lahkot uskovat monoteistiseen näkemykseen Vishnusta (usein Krishnan muodossa), Shivasta tai äitijumala Devistä. Tämä näkemys ei kuitenkaan poissulje muita jumalia, sillä ne nähdään valitun jumaluuden ilmentyminä. Esimerkiksi monet Krishnan palvojat näkevät Shivan syntyneen Krishnan luomisvoimasta. Usein absoluuttinen brahman nähdään ainoana lähteenä, josta kaikki jumaluudet ovat peräisin.
Hyvän ja pahan vastakkainasettelu ilmenee hindulaisuudessa eri tavoin kuin abrahamilaisissa uskonnoissa. Monet hindut katsovat, että eri uskonnot voivat johtaa samaan päämäärään, minkä vuoksi hindulaisuudessa ei historiallisesti ole ollut järjestäytynyttä lähetystyötä. Krishna syntyy ajoittain uudelleen maailmaan ja selittää eri aikoina eri kulttuuripiireissä viestinsä hieman eri tavalla, jotta ihmiset ymmärtäisivät perusviestin.
Jälleensyntymä.
Keskeinen käsite hindulaiselle ajattelulle on "mokša", jossa vapaudutaan jälleensyntymän eli "samsaran" ketjusta ja yhdistytään brahmaniin (vrt. buddhalaisuuden "nirvana"). Ihminen syntyy maan päälle yhä uudestaan, kunnes hän oivaltaa yksilöllisen sielunsa atmanin ja maailmansielun brahmanin olevan yhtä. Ruumillistumia eli inkarnaatiota säätelee karma eli syyn ja seurauksen laki. Hyvät teot elämässä tuottavat hyvää karmaa ja huonot pahaa karmaa ja nämä vaikuttavat seuraavaan elämään.
Hindulaisuuden mukaan ihmisellä on elämässään neljä päämäärää: "artha", "kaama", "dharma" ja "mokša". Sanotaan, että kaikki ihmiset etsivät arthaa (aineellista ja henkistä omaisuutta). Seuraavaksi ihminen etsii kaamaa (aistilliset ja sosiaaliset nautinnot). Vanhemmiten ihmisen sanotaan tavoittelevan dharmaa (oikeudenmukaisuus, velvollisuus, henkinen oppi). Neljäs ja perimmäinen päämäärä on mokša, jälleensyntymien kehästä vapautuminen ja siirtyminen brahmanin yhteyteen.
Tunnusomaisia piirteitä.
Noin kolmasosa hinduista on kasvissyöjiä. Kastittomat tai alempiin kasteihin kuuluvat saattavat käyttää lihaa. "Bramiineihin" eli pappisluokkaan kuuluvien tulee harjoittaa puhtautta eivätkä he syö lihaa, mutta voivat käyttää maitotuotteita. Veda-kirjallisuus ylistää lehmää, joka itselleen mitään vaatimatta antaa ihmisille ”ravitsevaa nektaria”. Siksi hindut arvostavat lehmiä suuresti eivätkä syö niiden lihaa.
Hindulaisten tunnusomaisiin piirteisiin kuuluu myös pyhiinvaellus, jolloin käydään kerran elämässä peseytymässä Ganges-virrassa. Hindulaisen yhteiskunnan luokkajärjestelmä korkeimmasta luokasta ("varnasta") alempaan: papit ja oppineet (bramiinit), soturit, virkamiehet ja hallitsijat ("kshatriyat"), kauppiaat ja maanviljelijät ("vaishyat"), palvelijat ja työläiset ("shudrat") ja kastittomat ("dalitit"). 
Hindulaisuuteen kuuluvat myös symbolit, joita käytetään taiteessa, arkkitehtuurissa, kirjallisuudessa ja palvonnassa. Symboleista tärkeimpiä ovat pyhä "Om"-tavu ja aurinkoa kuvaava hakaristi ("swastika"), joka symboloi onnea.
Temppelit.
Hindulaisuuden temppeli eli "mandir" on yleensä pyhitetty jollekin jumalalle, ja keskeisellä paikalla on tämän jumalan kuva eli "murti". Pääjumalan lisäksi temppelissä kunnioitetaan usein myös muita jumalia. Temppelin seinissä ja muissa osissa on jumalista kertovia kuvia. Paikoin on myös temppelialueita, joissa kullekin jumalalle on rakennettu oma temppelinsä.
Useissa hindutemppeleissä esiintyy yhteisiä arkkitehtonisia piirteitä. Jumalan kuva on sijoitettu nelikulmaiselle korokkeelle. Sen yläpuolella nousee pyramidimainen, Meru-vuorta kuvaava kupoli. Tämä osa on kaikkein pyhin, ja siellä bramiinit suorittavat rituaalit. Keskeisen tornin ympärillä on kolmelta sivulta avoin, pilarien kannattelema halli. Sinne uskovaiset kerääntyvät osallistumaan rituaaleihin. Siellä suoritetaan myös uskonnolliset tanssit. Keskushallin ympärillä on pihamaa, joka voi olla avoin tai muurien suojaama. Pihamaalle tullaan portin eli "gopuramin" kautta.
Hindujen juhlia.
Tärkeitä hindulaisuuden pyhäpäiviä ovat:
Hindulaisuuden kannattajamäärä.
Hindulaisuus on maailman kolmanneksi suurin uskonto. Sillä on noin 1,2 miljardia kannattajaa, mikä on noin 15 prosenttia maailman väestöstä. Se on enemmistöuskonto Intiassa, Nepalissa, Mauritiuksella ja Indonesian Balilla. Suomessa hindulaisia oli vuonna 2019 noin .