Pasilan kaatopaikka

Pasilan kaatopaikka oli Helsingin Pasilassa, nykyisen Ilmalan varikon paikalla vuosina 1949–1963 toiminut Helsingin kaupungin pääkaatopaikka. Ennen vuotta 1949 se toimi Valtion rautateiden kaatopaikkana. Se oli yksi ”kolmesta suuresta”. Kaksi muuta olivat Ison-Huopalahden kaatopaikka ja Vuosaaren kaatopaikka. Alueelle vietiin talousjätettä ja teollisuusjätettä, eikä siellä ollut valvontaa.
Historia.
Armeijan käytössä.
1930-luvulla Pasilan suoalueella oli armeijan ampumarata ja alueen eteläosassa rantaradan kupeessa sijaitsi armeijan sikalarakennus.
VR:n kaatopaikkana.
VR käytti Pasilan kaatopaikkaansa hävittämällä siellä käytettyjä ratapölkkyjä. Ne hävitettiin upottamalla suohon.
Helsingin kaupungin kaatopaikkana.
Helsinki otti kaatopaikan käyttöön vuonna 1949. Aluksi aluetta täytettiin idästä, sitten edettiin kohti länttä. Kaatopaikkapaloja sattui useita, ja joskus jopa uusien jätteiden alla olleet ratapölkyt syttyivät tuleen. Jätettä arvioidaan tuodun alueelle noin yhdeksän miljoonaa kuutiometriä. Alueen laajuus oli 40 hehtaaria.
VR:n varikkona.
Pasilan kaatopaikan käyttö loppui vuonna 1963, kun rautatieviranomaiset ilmoittivat kaupungille loppuvuodesta 1963, että Pasilan kaatopaikka-aluetta koskeva sopimus irtisanotaan päättyväksi seuraavan vuoden vaihteessa. Tässä vaiheessa kaupungin jätteitä käsittelivät lisäksi ainoastaan Talin kompostoimislaitos ja Kyläsaaren jätteenpolttolaitos, jotka kykenivät hävittämään 45 % kaupungin jätteistä. Näihin aikoihin Pasilan kaatopaikan korvaajaksi tuli Ison-Huopalahden kaatopaikka.
Pasilassa kaatopaikan alueelle levitettiin maamassoja ja se tasoitettiin hiekkakentäksi. Kenttä sai tasaantua useita vuosia ennen kuin sen rakennustyöt aloitettiin. Ensimmäiseksi alueelle rakennettiin työmaaraide lokakuussa 1968, joka erkani rantaradasta vähän ennen Ilmalan rautatieasemaa. Vuonna 1970 otettiin käyttöön sähkömoottorijunahalli A1. Sittemmin henkilöjunien varikko tuli kokonaisuudessaan sijaitsemaan Ilmalassa.
Ilmalan varikon ongelmaksi on useasti muodostunut soinen maaperä sekä entinen kaatopaikka-alue, jolle se on rakennettu. Rakentamisen yhteydessä alueelle tuotiin Hakkilan sorakuopalta suuria määriä soraa. Alueelle rakennetut rakennukset on paalutettu normaalia syvemmälle ja paaluja on koko varikon alla yhteensä noin 250 kilometriä. Myöhemmin varikkoalue vajosi täyttömaan alla olevien orgaanisten jätteiden hajotessa ja maan tiivistyessä. Pahimmillaan vajoaminen on ollut jopa 2 metriä 30 vuodessa. Maan vajoaminen jatkuu yhä, mutta huomattavasti hitaammin kuin aikaisemmin.
Myöhemmin alueen länsilaidalle nousi myös Postin ja Pohjolan Liikenteen toimitiloja. Sortumat ovat kuitenkin aiheuttaneet alueella ongelmia, ja 2000-luvulla on tehty suurkorjauksia alueelle syntyneiden kuoppien sekä painuneiden raiteiden vuoksi. Helsingin kaupunki arvioi, ettei alue aiheuta sille merkittäviä kunnostuskustannuksia.
Alue nykyään.
Varikon pohjoispuolelle rakennetaan 2020-luvulla Pohjois-Pasilaan kuuluvaa Postipuiston asuinaluetta. Sitä ennen alue oli teollisuusalueen kaltaisessa käytössä, eikä kaatopaikkaa ole enää voinut havaita maastossa. Jätteet ovat täysin maatuneet.
Vaikka kaupunki on arvioinut, ettei alue aiheuta sille merkittäviä kunnostuskustannuksia, on kaupungin ympäristökeskus toisaalta vuonna 2001 todennut, että:
Nykyiset vaikutukset lähiseutuihin.
Entisen kaatopaikan alueella on aiemmin sijainnut Huopalahden järvi. Sen vedet laskivat Kumpulanpuroon ja edelleen Vanhankaupunginselälle. Aiemmin Pohjois-Pasilan alueen sadevedet johdettiin jäteveden puhdistuslaitokseen, mutta toukokuusta 2011 lähtien ne on saanut laskea Kumpulanpuroon. Ongelmia on aiheutunut siitä, että puro on ajoittain tulvinut, ja vesiä on päätynyt Vallilan siirtolapuutarhaan. Vallilanlaaksoon Kumpulaan ryhdyttiin vuonna 2013 rakentamaan hulevesipuistoa. Lupaa tähän hakivat Liikennevirasto ja VR. Luvan myönsi Etelä-Suomen aluehallintovirasto.
Kunnostus.
Etelä-Suomen aluehallintovirasto antoi vuoden 2012 lopussa luvan entisen kaatopaikka-alueen kunnostamiseen. Kunnostaminen toteuttiin pilaantuneen maaperän massanvaihdolla, jätetäytön osittaisella poistamisella ja eristämällä. Kunnostetetun alueen omistavat Helsingin kaupunki ja Posti Group Oyj. Kunnostus toteutettiin vaiheittain rakentamisen yhteydessä noin vuosina 2012–2022.