Alistair MacLean

Alistair Stuart MacLean (gaeliksi Alasdair MacGill-Eain, 28. huhtikuuta 1922 – 2. helmikuuta 1987) oli skotlantilainen romaanikirjailija, jonka teokset olivat maailmanlaajuisia myyntimenestyksiä. MacLean kirjoitti lukuisia jännitysromaaneja ja seikkailukirjoja, joista tunnetuimpia ovat "Navaronen tykit" ja "Saattue Murmanskiin". MacLean käytti myös salanimeä Ian Stuart.
Henkilöhistoria.
Alistair MacLeanin isä oli pappi. MacLean syntyi Glasgow’ssa, mutta vietti suuren osan lapsuudestaan ja nuoruudestaan Daviotissa lähellä Invernessiä. Hänen äidinkielensä oli gaeli ja hän oppi englannin vasta toisena kielenään. 
MacLean liittyi Kuninkaalliseen laivastoon vuonna 1941 ja palveli toisessa maailmansodassa torpedomiehenä. Hän on kertonut jääneensä japanilaisten vangiksi ja tulleensa kidutetuksi, mutta kertomukselle ei ole riippumattomia todisteita. Sodan jälkeen MacLean opiskeli englantia Glasgow’n yliopistossa, valmistui vuonna 1953 ja ryhtyi opettajaksi.
Vapaa-aikoinaan MacLean kirjoitti novelleja ja voitti vuonna 1954 "Glasgow Herald" -lehden järjestämän kirjoituskilpailun merihenkisellä tarinallaan "Dileas". Collins-kustantamo pyysi häntä laajentamaan tarinansa romaaniksi. MacLeanin omiin sotakokemuksiin perustuvasta "Saattue Muurmanskiin" -romaanista tuli menestys ja hän pystyi nyt omistautumaan kokonaan kirjoittamiselle. 
1960-luvun alkupuolella MacLean julkaisi kaksi kylmän sodan maailmaan sijoittuvaa romaania salanimellä "Ian Stuart". Hän ei kuitenkaan muuttanut kirjallista tyyliään ja hänen lukijansa tunnistivat kirjoittajan skotlantilaisen salanimen takana. MacLeanin kirjat olivat myyntimenestyksiä ja hän muutti Sveitsiin veropakolaiseksi. Hän johti myös hotelliyritystä Englannissa.
MacLeanin myöhempien kirjojen vastaanotto oli uran alun teoksia varautuneempaa. Hän pyrki kirjoittamaan nopeasti ja kirjojen juonet olivat toisinaan kohtuuttoman epätodellisia. MacLean kamppaili jatkuvasti alkoholisminsa kanssa ja kuoli lopulta sen seurauksena Saksan Münchenissä vuonna 1987. MacLean oli naimisissa kahdesti ja sai ensimmäisen vaimonsa kanssa kolme poikaa. Hänet on haudattu Sveitsin Célignyyn. Alistair MacLean palkittiin kirjallisuuden tohtorin arvonimellä Glasgow’n yliopistossa vuonna 1983.
MacLean julkaisi 28 romaania ja novellikokoelman, mutta myös kirjoja T. E. Lawrencesta ja James Cookista. Hän kirjoitti elokuvakäsikirjoituksia, joista osa perustui hänen romaaneihinsa. 1970- ja 1980-lukujen taitteessa amerikkalainen elokuvayhtiö antoi MacLeanille tehtäväksi kirjoittaa sarjan tarinaluonnoksia, joista sitten tehtäisiin elokuvia. Toiset kirjoittajat viimeistelivät aihiot. Näihin luonnoksiin perustuvat esimerkiksi John Denisin "Kaapattu torni" ja Alastair MacNeillin "Kuoleman juna".
Romaanien tyyli ja teemat.
MacLeanin teokset keskittyvät toimintaan. Päähenkilöt ovat yleensä rauhallisia, kyynisiä ja kokonaan työlleen omistautuneita miehiä. He kamppailevat näennäisesti mahdottomia todennäköisyyksiä vastaan, mikä pakottaa heidät fyysisen ja henkisen kestävyytensä äärirajoille. MacLeanille tyypillisessä juonenkäänteessä sankarin lähin toveri osoittautuu petturiksi. 
Ian Flemingiin tai muihin saman ajan jännityskirjailijoihin verrattuna MacLeanin kirjoissa ei ole juurikaan erotiikkaa tai romantiikkaa. Vain kirjoissa "Loputon yö" ja "Pako yli Jaavan meren" on romanttisia vivahteita. "Pako yli Jaavan meren" on poikkeus MacLeanin tuotannossa muutenkin, sillä päähenkilö kuvataan kolmannessa persoonassa ensimmäisen persoonan sijasta.
Teoksissa on runsaasti teknisiä yksityiskohtia. Romaaniin "Alaskan musta kulta" on tuotesijoitettu suomalainen sukseton ja yksitelainen Finncat-moottorikelkka. "Kuolonhypyssä" käsitellään antimaterian käyttöä aseena; samassa romaanissa esitellään yksityiskohtaisesti "kynäaseita" ja erilaisia sirkustaiteilijoiden käyttämiä köysiä. "Kaappaus San Franciscossa" -romaanissa mainitaan erikoisrakenteinen kamera, ”jolla voi ottaa mustavalko- ja värikuvia sekä filmata”.
Luonnolla ja erityisesti merellä ja arktisella Pohjolalla on tärkeä rooli MacLeanin tarinoissa. Teosten tapahtumapaikat ovat eksoottisia. Vain "Kun kello lyö..." -romaani sijoittuu MacLeanin kotimaahan Skotlantiin. MacLeanin teosten parhaimmistona on pidetty romaaneja, jotka pohjautuvat hänen omiin kokemuksiinsa ja tietoonsa sodankäynnistä ja merenkulusta. Esimerkiksi "Saattue Muurmanskiin" -romaania pidetään laivastokirjallisuuden klassikkona.