tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ojasenlampi

Ojasenlampi on Keski-Suomessa Muuramessa Muuratsalon eteläosassa sijaitseva lampi.
Maantietoa.
Lammen pinta-ala on 4,6 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Ojasenkallion, Lullinvuoren, Penttilänvuoren ja Hakolanvuoren välisessä kainalossa. Laakso aukeaa itään, minne laskee myös järven laskupuro. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Lammen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, joka on paikoin soistunutta. Lämmen läheltä kulkee metsäautotie, joka päättyy Ojasenkallion länsipuolelle. Jyväskylän ja Muuramen välinen kuntaraja jakaa saaren aivan lammen pohjoispuolelta.
Luontoarvoja.
Lammen laskupuron varressa on metsälehmuksen muodostama jalopuumetsikkö, josta on muodostettu vuonna 2003 yksityisenä luonnonsuojelualueena rauhoitettu Ojasenlammen laskupuron lehmusmetsikön luonnonsuojelualue.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Ristiselän–Murtoselän alueeseen (14.231) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 116,7 metriä mpy. Järveen laskee Iso-Sikosen laskuoja ja siihen valuu myös Pieni-Sikosen laskupuron vedet, vaikka sen puroa ei ole piirretty Ojasenlampeen asti. Lampi laskee pitkin puroa, jonka suu on Ojasen talon luona Muuratsalon itärannassa Päijänteen Ristiselän Hauhonselkään.
Antto Laiho

Antto Laiho (29. toukokuuta 1870 Kankaanpää – 17. joulukuuta 1942 Forssa) oli suomalainen agronomi, jota pidetään yhtenä suomalaisen maatalousopetuksen uranuurtajista.
Elämä.
Maanviljelijäperheeseen syntynyt Laiho kirjoitti ylioppilaaksi Porin lyseosta, jonka jälkeen hän opiskeli maanmittausinsinööriksi Helsingin Polyteknillisessä opistossa ja valmistui myös agronomiksi Mustialan maanviljelyskoulusta vuonna 1896. Vuosina 1904–1907 Laiho toimi Kaarinassa Tuorlan maamieskoulun johtajana, josta hän siirtyi Mustialaan yhteiskunnallisten aineiden opettajaksi. Myöhemmin Laiho valittiin Mustialan maanviljelyskoulun johtajaksi vuonna 1929, jossa tehtävässä hän oli syksyyn 1937 saakka.
Laiho oli kiinnostunut erityisesti osuustoiminta-aatteesta sekä maatalouden historiasta. Mustialan maatalousmuseon hoitajana hän toimi vuodesta 1922 lähtien, jolloin sen perustaja Gösta Grotenfelt kuoli. Laihon aikana museon kokoelmat kasvoivat huomattavasti, lisäksi hänen ansiokseen voidaan lukea 1937 valmistunut uusi museorakennus. Laiho oli jo aikaisemmin 1910-luvulla tehnyt yhdessä Grotenfeltin kanssa useita maatalousesineiden keräysmatkoja eri puolille maata.
Antto Laiho asui Tammelassa vuodesta 1908 lähtien ja oli aktiivisesti mukana pitäjän kunnalliselämässä. Kunnallisneuvoksen arvonimen hän sai 1926. Laihon kirjallinen tuotanto käsittää muun muassa maanviljelijöille tarkoitettuja lakioppaita sekä historiikkeja. Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 1912 ilmestynyt "Wanhan kansan merkkipäivät", josta on myöhemmin otettu lukuisia uusintapainoksia aina 2000-luvulle saakka.
Puistolan urheilukenttä

Puistolan urheilukenttä on urheilukenttä Kotkassa Katariinan kaupunginosassa. Kenttä on tunnettu ennen myös nimellä Katariinan kenttä.
Historia.
Puistolan kenttä rakennettiin vuonna 1913 talkootyönä soiseen ja kiviseen maastoon. Kentän avauskilpailuna pidetään 29. kesäkuuta 1914 järjestettyjä kilpailuja, joihin osallistui muun muassa Hannes Kolehmainen. Kentällä järjestettiin Kalevan kisat vuosina 1921 ja 1935. Hiekkakenttä muutettiin nurmipäällysteiseksi vuonna 1938. Yrjö Nikkanen heitti kentällä 16. lokakuuta 1938 keihästä 78,70 metriä. Tulos säilyi maailmanennätyksenä lähes 15 vuotta. Kenttää peruskorjattiin vuosina 1964–1966.
Ensio Kytömaa

Ensio Kullervo Kytömaa (30. tammikuuta 1902 Mikkeli – 21. elokuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen juristi ja edistyspuolueen kansanedustaja. Hänet valittiin eduskuntaan vaalikaudeksi 1945–1948 Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. 
Lainvalmistelukunnan jäsenenä hän oli yli 30 vuoden ajan vuosina 1936–1969. Vuodet 1947–1948 Kytömaa oli eduskunnan lakivaliokunnan puheenjohtaja. Sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä hän toimi entisen pääministerin Jukka Rangellin puolustusasianajajana. Kytömaa oli myös Haagan kauppalanjohtaja vuosina 1933–1937. Hänen muita luottamustehtäviään olivat muun muassa Helsingin yliopiston Satakuntalaisen Osakunnan inspehtoorin virka 1922–1924 sekä Itsenäisyyden Liiton puheenjohtajuus vuonna 1926.
Ensio Kytömaan isä oli toimittaja Kaarlo Kytömaa.
Aarno Malin

Aarno Malin (s. 1976/7) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija.
Malin on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän kiinnostui 1990-luvun puolessavälissä voimakkaasti huumausaineaiheista. Malin myi väärinkäyttöön levinnyttä Lyrica-lääkettä koskevan artikkelinsa "Suomen Kuvalehdelle". Vuonna 2014 hän alkoi tutkia Tor-verkon huumekauppasivusto Silkkitietä. Hän kirjoitti myös tämän työnsä tiimoilta "Suomen Kuvalehteen".
Tor-verkon huumekauppaa tutkittuaan Malin päätti tutustua Tor-verkkoon myös muilta osin. Syksyllä 2016 hän löysi sivuston, joka keskittyi materiaaliin lasten kiduttamisesta ja raiskaamisesta eli hurtcoreen. Malin kirjoitti tästä materiaalista kesäkuussa 2018 "Suomen Kuvalehteen" laajan artikkelin "Sairaan ruma maailma". Hän joutui käsittelemään omia kokemuksiaan traumaterapiassa. Malinin ensimmäisenä kirjana ilmestyi vuonna 2022 Tor-verkon äärimmäisimpiä rikollisuuden muotoja käsittelevä "Pimeyden ytimeen". Kesäkuussa 2023 ilmestyi häneltä kirja "Mies, jota ei uskottu". Siinä hän käsitteli diagnoosin ja avun saamisen vaikeuttaan krooniseen kipuun ja muihin oireisiinsa, joiden taustalta oli lähes 20 vuoden viiveellä todettu muun muassa selkärankareuma.
Malin on kirjoittanut Tor-verkon rikollisuudesta eri lehtiin ja blogiin. Häntä on usein kuultu mediassa ja pidetty Tor-verkon rikollisuuden asiantuntijana. Hän on itse ollut yhteydessä verkkorikollisiin ja kertonut kokeneensa uhkailua sekä kiristystä työnsä takia. Malin toimi Keskusrikospoliisin asiantuntijana Vastaamon tietomurtoa koskeneessa tutkinnassa.
Kalevi Virkkala

Onni Kalevi Virkkala (25. helmikuuta 1914 Humppila – 1. tammikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen geologi. Hän toimi Helsingin yliopiston geologian ja paleontologian dosenttina vuodet 1959–1980. Geologisessa tutkimuslaitoksessa Virkkala työskenteli vuosina 1945–1961 maalajigeologina, 1962–1969 valtiongeologina sekä 1969–1977 maaperäosaston johtajana ja professorina.
Virkkalan väitökirja "Glacial geology of the Suomussalmi area, East Finland" julkaistiin 1951. Hän on myös kirjoittanut muun muassa Huittisten, Jämsän, Rauman ja Ulvilan historiateoksia sekä lukuisia Satakunnan geologiaa käsitteleviä artikkeleita Satakuntalaisen Osakunnan julkaisemaan "Satakunta-sarjaan".
Virkkalalla oli monia luottamustoimia Suomen Geologisessa Seurassa ja hän toimi sen puheenjohtajana vuonna 1958.
Aarre Tuompo

Aarre Armas Aatos Tuompo (11. toukokuuta 1908 Jaakkima – 30. elokuuta 1960 Mäntsälä) oli suomalainen psykologi, joka toimi Tampereella Yhteiskunnallisen korkeakoulun psykologian professorina 1957–1960 sekä psykologian dosenttina Turun yliopistossa vuodesta 1946 ja Helsingin yliopistossa vuodesta 1954 lähtien. Huittisissa sijaitsevan Länsi-Suomen opiston johtajana hän oli vuodet 1930–1955. 
Tuompo tutki muun muassa Rorschachin musteläiskätestin erilaisia käyttömahdollisuuksia ja teki aiheesta saksankielisen väitöskirjansa vuonna 1942.
Pohjajoki

Pohjajoki () eli Lampinjoki on Karvianjoen vesistöön kuuluva joki Porin Ahlaisissa Satakunnassa. Se saa alkunsa Ahlaisten Lampinjärvestä. Lampinjärveen laskee osa Pomarkun Isojärven vesistä Salmusojan, Poosjärven ja Poosjoen kautta. Pohjajoen valuma-alue 57,3 km2, ja joki laskee Keikveden lahteen Ahlaisissa. Joki virtaa yläjuoksullaan Ahlaisten Lampin kylän kautta ja sen alajuoksu kulkee Ahlaisten Ylikylän Pohjajoen kulmakunnan kautta.
Pohjajoki on yksi useita jokibifurkaatioita sisältävän Karvianjoen vesistön kolmesta lasku-uomasta. Kaksi muuta ovat Eteläjoki eli Ahlaistenjoki eli Noormarkunjoki Ahlaisissa ja Noormarkussa Porissa sekä Merikarvianjoki Merikarvialla ja Siikaisissa. Eteläjoki saa alkunsa Inhottujärvestä Noormarkussa ja Merikarvianjoki Isojärvestä Siikaisissa.
Onnenkosken kahvila sijaitsee valtatie 8:n varrella Pohjajoen yläjuoksulla.
Benjamin Thorne

Benjamin Gary Thorne (s. 19. maaliskuuta 1993) on kanadalainen kilpakävelijä, joka kilpailee 20 kilometrin kävelyssä.
Thorne saavutti MM-pronssia 20 kilometriltä vuoden 2015 MM-kilpailuista Pekingistä Kanadan ennätyksellä 1.19.57. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa Moskovassa hän oli 20:s. Vuoden 2015 kesäuniversiadeista Gwangjusta Thorne saavutti hopeaa. 
Thorne opiskelee koneenrakennusta Brittiläisen Kolumbian yliopistossa Vancouverissa. Hän on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 57 kilogrammaa.
Dimedoni

Dimedoni (C8H12O2) on rengasrakenteinen diketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina analyyttisessä kemiassa ja orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet.
Dimedoni on huoneenlämpötilassa valkoista tai keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja liukoisuus on suurempi lämpimään kuin viileään veteen. Lisäksi se liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, etikkahappoon, kloroformiin ja bentseeniin. Dimedonin vesiliuoksest hapettuvat hitaasti ilman hapen ja valon vaikutuksesta. Dimedoni on heikko happo ja sen pKa-arvo on 5,15.
Muiden 1,3-dikarbonyyliyhdisteiden tavoin dimedonilla esiintyy keto-enolitautomeriaa ja enolimuotoa stabilisoi resonanssi. Kloroformiliuoksessa noin 66 % dimedonimolekyyleistä esiintyy diketonina ja noin 33 % enolina. Kloroformi liuoksessa yhdiste esiintyy osittain dimeereinä, jotka ovat linkittyneet toisiinsa vetysidoksin. Kiinteänä yhdiste esiintyy enolina niin kutsutussa kirjekuorikonformaatiossa ja molekyylit ovat linkittyneet toisiinsa vetysidoksin ketjuksi.
Valmistus ja käyttö.
Dimedonia valmistetaan dietyylimalonaatin ja mesityylioksidin välisellä reaktiolla. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa tapahtuu Michael-additio dietyylimalonaatin enolaatin ja mesityylioksidin olefiinisen kaksoissidoksen välillä ja muodostuva välivaihe syklisoituu Claisen-kondensaatiolla muodostaen etyyli-5,5-dimetyyli-1,3-sykloheksaanidioni-4-karboksylaattia, joka hydrolysoidaan emäksisissä olosuhteissa 5,5-dimetyyli-1,3-sykloheksaanidioni-4-karboksyylihapoksi. Tästä yhdisteestä eliminoituu hiilidioksidi happokäsittelyn seurauksena ja muodostuu dimedonia.
Dimedonia käytetään analyyttisessä kemiassa tunnistamaan aldehydejä ketoneista. Aldehydien kanssa dimedoni reagoi muodostaen liukenemattoman kiteisen yhdisteen, jota kutsutaan dimetoniksi. Ketonit eivät reagoi dimedonin kanssa samoin. Dimedonista ja ketonista muodostuva dimetoni voidaan muuttaa happokäsittelyn avulla heterosykliseksi dimetonianhydridiksi. Orgaanisissa synteeseissä dimedonia voidaan käyttää suojaamaan amiineja ja heterosyklisten yhdisteiden synteeseissä. Lisäksi yhdistettä voidaan käyttää syanidi-ionien spektrofotometriseen määritykseen. Dimedoni läpäisee solukalvon ja sen enolimuoto reagoi hapettuneiden proteiinien sulfeenihapporyhmien kanssa muodostaen konjugaatin. Näitä konjugaatteja voidaan käyttää proteiinien merkitsemiseen reversiibelisti, joko ennen tai jälkeen solujen hajottamisen. Dimedoniin voidaan myös liittää fluoresoiva ryhmä, jolloin dimedonin kanssa konjugaatin muodostaneet proteiinit voidaan tunnistaa fluoresenssin perusteella.
Aulis Blinnikka

Auvo Aulis Blinnikka (2. syyskuuta 1927 Sortavala – 28. heinäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja. Hän aloitti uransa Laatokka-lehden kirjeenvaihtajana vuonna 1950. Vuosina 1972–1992 hän toimi Lehdistön Sanomapalvelun päätoimittajana ja toimitusjohtajana.
Blinnikka eli lapsuutensa ja nuoruutensa Suistamon Jalovaarassa. Evakkotaival vei häntä eri puolille Suomea. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylästä ja jatkoi opintojaan Helsingissä, jossa valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi. 
Blinnikan puoliso oli kirjastoalalla elämäntyönsä tehnyt Vuokko Blinnikka.
Rusheen McDonald

 
Rusheen McDonald (s. 17. elokuuta 1992 Mandeville) on jamaikalainen pikajuoksija, joka kilpailee pääosin 400 metrin juoksussa. Hän on 175 senttimetriä pitkä. 
McDonald oli mukana vuoden 2012 kesäolympialaisissa, jossa hän jäi alkueriin. Vuoden 2013 MM-kilpailuista Moskovasta hän saavutti hopeaa pitkästä viestistä. Vuoden 2015 MM-kilpailuiden alkuerissä hän juoksi uuden Jamaikan ennätyksen 43,93, mutta karsiutui välierissä. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui 400 metrin välierissä ja juoksi alkuerissä 4 × 400 metrin viestissä, jonka loppukilpailussa Jamaika sai toisella kokoonpanolla hopeaa. Hän saavutti IAAF World Realays -kilpailuissa 2019 hopeaa 4 × 400 metrin viestissä. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä. Hän saavutti Glasgow'n sisäratojen MM-kilpailuissa 2024 pronssia 400 metrillä sisäratojen ennätyksellään 45,65. Nanjingin MM-hallikilpailuissa 2025 hän sai 4 × 400 metrin viestissä hopeaa ja karsiutui 400 metrin välierissä. Saman vuoden Tokion MM-kilpailuissa hän sijoittui 400 metrillä neljänneksi.
McDonald on voittanut yhden Timanttiliigan osakilpailun 400 metrillä.
Rafik Zekhnini

Rafik Zekhnini (s. 12. tammikuuta 1998 Skien) on marokkolaisia sukujuuria omaava norjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Fiorentinaa. Oikeajalkainen Zekhnini on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Ura.
Seurajoukkueura.
Zekhnini nousi Odds BK:n Tippeligaenissa pelaavaan edustusjoukkueeseen kaudeksi 2015 ja hän tekikin pääsarjadebyyttinsä saman vuoden heinäkuussa. Elokuussa 2015 Zekhnini pelasi erittäin hyvin Eurooppa-liigan karsintaottelussa Borussia Dortmundia vastaan ja näin monet suurseurat, mukaan lukien Manchester United, kiinnostuivat hänestä. Vuonna 2017 hän siirtyi italialaisseura Fiorentinaan.
Maajoukkueura.
Zekhnini debytoi Norjan alle 17-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa maaliskuussa 2015.
Tor-Magnus Enari

Tor-Magnus Enari (8. lokakuuta 1928 Turku – 6. lokakuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen kemisti ja Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen (VTT) professori. Hän johti VTT:n biotekniikan laboratoriota, jossa sovellettiin geenitekniikkaa jo hyvin varhaisessa vaiheessa.
Enarin isä oli toimittaja Reino Enari (entinen Engman). Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Svenska Normallyceumista vuonna 1946, opiskeli biokemiaa, valmistui filosofian kandidaatiksi 1954 ja väitteli tohtoriksi 1958. Hän työskenteli Helsingin yliopiston biokemian laboratorion assistenttina 1954–1958, Oy Panimolaboratorion toimitusjohtajana 1958–1967, VTT:n bioteknillisen laboratorion johtajana 1967–1983 ja VTT:n prosessitekniikan tutkimusosaston tutkimusjohtajana professorin arvolla 1983–1994. Hän oli myös Helsingin yliopiston biokemian dosentti 1960–1991 ja Suomen akatemian tutkijaprofessori 1979–1983. Enari valittiin vuonna 1969 Suomen Tiedeseuran jäseneksi.Hän kuului myös Teknillisten Tieteiden Akatemiaan.
Maunu Knaapinen

Maunu Kustaa Aadolf Knaapinen (5. marraskuuta 1863 Perniö – 18. heinäkuuta 1954 Perniö) oli suomalainen kouluneuvos ja paikallishistorioiden kirjoittaja.
Knaapisen vanhemmat olivat tilanomistaja, lautamies Abraham Johansson ja Lovisa Gustava Herlin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 Turun yksityislyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1890.
Knaapinen toimi Länsi-Suomen kansanopiston johtajana Huittisissa 1892–1904 ja hän oli sen jälkeen kansakouluntarkastajana Rauman ja Turun piireissä 1902–1929. Knaapinen sai kouluneuvoksen arvon vuonna 1944.
Knaapinen kirjoitti Kiskon, Perniön ja Piikkiön paikallishistoriasta sekä teki yhteisöhistoriikkejä. Hän oli myös perustamassa "Perniö Tunnetuksi"-yhdistystä ja toimi sen puheenjohtajana.
Knaapinen oli naimisissa 1895–1920 Laina Sofia Stenborgin (k. 1920) kanssa.
Paul Laband

Paul Laband (24. toukokuuta 1838 – 23. maaliskuuta 1918) oli saksalainen oikeustieteilijä, jonka tutkimusaloja olivat erityisesti yksityisoikeus, oikeushistoria ja myöhemmin julkisoikeus. Hän toimi professorina Königsbergissä vuodesta 1865 ja Strasbourgissa vuodesta 1872. Laband oli Carl Friedrich von Gerberin ohella saksalaisen valtio-oikeuden myöhäisperustuslaillisen koulukunnan perustajaisä, ja hänen pääteoksensa on "Das Staatsrecht des Deutschen Reichs", jonka esipuhetta on pidetty edustavana esimerkkinä käsitelainopin ohjelmajulistuksesta julkisoikeudessa. 
Labandin mukaan positiivisen oikeuden tieteellisen oikeusdogmatiikan tehtävänä oli konstruoida oikeusinstituutioita, palauttaa yksittäiset oikeuslauseet yleisemmiksi käsitteiksi ja toisaalta johtaa niistä seuraavat johtopäätökset. Laband puolusti yksityisoikeuden käsitteiden käyttämistä valtio-oikeudessa. Hänen mukaansa kyseiset käsitteet eivät olleet olemukseltaan erityisesti yksityisoikeudellisia vaan yleisiä oikeuskäsitteitä. Koska yksityisoikeudellinen tutkimus oli saavuttanut muihin oikeudenaloihin nähden niin melkittävän etumatkan, opillinen ammentaminen tältä "kypsemmältä sisarelta" oli perusteltua. Tämän menetelmän arvostelijoita Laband syytti siitä, että he puolsivat usein luopumista valtio-oikeuden juridisesta tarkastelusta ja olivat taipuvaisia korvaamaan oikeuskäsitteet filosofisella tai poliittisella näkökulmalla. Laban myös esitti ensimmäisen selväpiirteisen oikeuslähdeopillisen subsumptiomallin, jossa oikeuslähteet olivat lakeina yleisiä normeja, joita tuomarit ainoina oikeuslähteinä syllogisesti soveltavat.
Broms

Broms (ruotsia, ) on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Vertaisohjaus

Vertaisohjaus eli "peer instruction" on näyttöön perustuva, interaktiivinen opetusmenetelmä, jonka on kehittänyt Harvardin yliopiston professori Eric Mazur 1990-luvun alussa. Alun perin menetelmää käytettiin parantamaan Harvardin yliopiston perustutkinto-opiskelijoiden fysiikan oppimista, mutta nykyisin vertausohjausta käytetään eri tieteenalojen ja instituutioiden opetuksessa ympäri maailmaa. Vertaisohjaus on opiskelijakeskeinen opetusmenetelmä, jossa sovelletaan käänteistä opetusmenetelmää, eli perinteisiä luentoja ei pidetä, vaan opiskelijat perehtyvät aiheeseen katsomalla videoita tai lukemalla kirjaa ennen luentoja. Luentoaika käytetään tiedon syventämiseen kysymysten avulla. Opiskelijat vastaavat kysymyksiin sähköisesti esimerkiksi älypuhelimillaan ja keskustelevat niistä toistensa ja opettajan kanssa. Hyvät kysymykset ovat avainasemassa: kysymysten on oltava kiinnostavia ja niiden täytyy pureutua opittavaan aiheeseen. 
Menetelmän perusajatus on, että opiskelija, joka tietää oikean vastauksen opettajan esittämään kysymykseen, osaa perustella vastauksensa vakuuttavammin kuin se opiskelija, jolla on väärän vastaus. Lisäksi opiskelija, joka on juuri äsken oppinut opittavan asian, pystyy useimmiten selittämään asian opiskelijatovereilleen paremmin kuin opettaja (joka ei kykene asettumaan opiskelijan tasolle). Peer instruction -työskentelyssä pyritään luomaan olosuhteet, jossa opiskelijat voivat ohjata toisiaan.
Tyypillinen vertaisohjausluennon rakenne voi olla esimerkiksi seuraava: Tyypillisesti alussa on aiheesta pieni alustus, jonka jälkeen äänestetään aiheeseen liittyvästä kysymyksestä itsenäisen pohdinnan jälkeen. Luento pohjautuu yleensä 4–6 kysymykseen (Concept Test), joihin opiskelijat vastaavat älypuhelimillaan (tai niin kutsutuilla klikkerillä eli palautelaitteilla, "äänestyskapuloilla"). Jos äänestyksestä havaitaan, että asia on hyvin hallinnassa, siirrytään seuraavaan aiheeseen. Muussa tapauksessa asian käsittelyä jatketaan oheisen kaavion mukaisesti. Seuraavassa vaiheessa voidaan kertoa äänestystulosten jakautuminen opiskelijoille, mutta oikeaa ratkaisua ei paljasteta vielä tässä vaiheessa. Äänestystulos auttaa opettajaa havaitsemaan opiskelijoiden harhakäsitykset opittavasta asiasta. Tämän jälkeen seuraa pienryhmäkeskustelu eli varsinainen vertaisohjaus. Keskustelun aikana opettaja kiertelee salissa, kuuntelee, kyselee ja osallistuu keskusteluihin. Keskustelun jälkeen äänestetään aiheesta uudelleen ja tässä vaiheessa tyypillisesti havaitaan opiskelijoiden vastausten siirtymä kohti oikeaa ratkaisua, joka saattaa olla jopa 30 % eli jo muutaman minuutin vertaisohjaus voi selkiyttää aihetta suurelle osalle opiskelijoista. Lopuksi oikea ratkaisu paljastetaan ja aiheesta keskustellaan vielä tarvittaessa koko ryhmänä. Vertaisohjaus toimii parhaiten silloin, kun kysymys on sopivan vaikea. Liian helpolla kysymyksellä vertaisohjaus ei ole mielekästä eikä tarpeellista ja toisaalta liian vaikeaan kysymykseen ei löydy riittävästi opiskelijoita, jotka voisivat ohjata tovereitaan.
Ashraf Amgad Elseify

Ashrad Amgad Elseify (, s. 20. helmikuuta 1995) on egyptiläinen Qataria edustava moukarinheittäjä. Elseify pitää hallussaan kuusikiloisen moukarin nuorten maailmanennätystä 85,57.
Elseify oli mukana vuoden 2013 MM-kilpailuissa Moskovassa, jossa hän jäi karsintaan. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Pekingissä hän selviytyi finaaliin sijoittuen yhdeksänneksi. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli kuudes tuloksella 75,46. Hän karsiutui loppukilpailusta Lontoon MM-kilpailuissa 2017, oli yhdeksäs Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja karsiutui loppukilpailusta vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa.
Elseify voitti kultaa Aasian kisoissa 2018 tuloksella 76,88. Vuosien 2015 ja 2019 Aasian-mestaruuskilpailuista Elseify saavutti hopeaa ja vuoden 2013 Frankofonisista kisoista pronssia.
Elseifyllä on kaksi alle 20-vuotiaiden MM-kultaa vuosilta 2012 ja 2014. Vuoden 2012 MM-kilpailuissa hän heitti nykyisinkin voimassa olevan nuorten maailmanennätyksen. Hän voitti vuosina 2012 ja 2014 myös nuorten Aasian-mestaruuden. 
Elseify on syntynyt Egyptissä, ja hän voitti 15-vuotiaana maan nuorten mestaruuden. Hänet kutsuttiin sen jälkeen Qatariin harjoittelemaan, ja hän edusti maata ensimmäisen kerran vuonna 2012.
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailujen B-sarja 2015

Vuonna 2015 Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailujen B-sarja pelattiin kahtena erillisenä turnauksena. Lohkojen voittajat Ruotsi ja Kroatia selvisivät pääsarjan turnaukseen 2016 ja vastaavasti lohkojen viimeiset Puola ja Slovenia putosivat C-sarjan turnaukseen kesäksi 2016. 
Ryhmä Wien.
Wien, Itävalta
Loppuottelu.
 - 5–8
Ryhmä Karlovac.
Karlovac, Kroatia
Loppuottelu.
 - 6–4
Martti Salmi

Martti Jaakko Salmi (24. syyskuuta 1908 Vähäkyrö – 9. joulukuuta 1997) oli suomalainen filosofian tohtori, professori ja valtiongeologi.
Salmen vanhemmat olivat herastuomari Jaakko Vilhelm Salmi ja Maria Serafina Härö. Hän pääsi ylioppilaaksi 1931 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1936, maisteriksi 1936 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1942. Hän teki tutkimusmatkoja useisiin Euroopan maihin sekä oli mukana Väinö Auerin johtamassa retkikunnassa jotka tutki Argentiinassa Patagonian soita ja kasvillisuutta vuosina 1937–1938.
Salmi toimi Helsingin yliopistossa tutkimusassistenttina 1939 ja 1940. Hän oli geologisella tutkimuslaitoksella ylimääräisenä geologina 1941–1948 ja toimi valtiongeologina vuodesta 1949 alkaen. Salmi oli myös Helsingin yliopiston maantieteen laitoksella assistenttina 1939 ja turvegeologian dosenttina 1951–1961 sekä geologian ja paleontologian dosenttina 1961–1972. Hän toimi sittemmin Turun yliopiston maaperägeologian professorina. Salmi oli Suomen geologisen seuran sihteerinä ja rahastonhoitajana 1942–1943, Suoseuran sihteerinä 1949–1950 sekä turveteollisuuden keskusvaliokunnan jäsenenä vuodesta 1942 ja varapuheenjohtajana vuodesta 1949. 
Salmi oli naimisissa vuodesta 1943 professori, toimitusjohtaja Eljas Sandelinin tyttären lääketieteen lisensiaatti Birgit Sandelinin kanssa.
Wojciech Nowicki

Wojciech Nowicki (s. 22. helmikuuta 1989 Białystok) on puolalainen moukarinheittäjä. Hän on olympiavoittaja, kolminkertainen Euroopan-mestari ja moninkertainen MM-mitalisti. 196 senttimetriä pitkä ja 112 kilogrammaa painava Nowicki edustaa KS Podlasie Białystokia.
Nowicki saavutti pronssia vuoden 2015 MM-kilpailuista Pekingistä tuloksella 78,55. Hän nousi pronssisijalle viimeisellä kierroksella ohitettuaan Krisztián Parsin. Tadžikistanin Dilšod Nazarov saavutti hopeaa samalla tuloksella Nowickin kanssa. Hän sai pronssia myös Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 tuloksella 77,53 ja Rio de Janeiron olympialaisissa viimeisen kierroksen heitollaan 77,73. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli niin ikään kolmas kolmannen kierroksen heitollaan 78,03. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Berliinissä 2018 tuloksella 80,12. Dohan MM-kilpailuissa 2019 Nowicki oli kolmas tuloksella 77,69 m. Hän oli alun perin neljäs, mutta nousi jaetulle kolmannelle sijalle kun Puolan joukkue teki protestin kolmanneksi sijoittuneen Bence Halászin suorituksesta. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän voitti kultaa ennätystuloksellaan 82,52. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän saavutti hopeaa tuloksella 81,03 häviten maanmiehelleen Paweł Fajdekille 95 senttimetrillä. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 Nowicki voitti EM-kultaa tuloksella 82,00 metriä. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti hopeaa tuloksella 81,02. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Roomassa 2024 tuloksella 80,95. 
Puolan-mestaruuskilpailuissa Nowicki on saavuttanut kultaa vuosina 2017, 2018, 2020, 2022 ja 2023, hopeaa vuosina 2013, 2014, 2015, 2016, 2019 ja 2021, sekä pronssia vuosina 2011 ja 2012.
Hyvinkään Hangon radan rautatieasema

Hangon radan Hyvinkään rautatieasema (, ) oli yksityisen Hanko–Hyvinkää-radan pääteasema Hyvinkäällä lähellä Helsinki–Hämeenlinna-rataa. Asema avattiin 8. lokakuuta 1873. Asemalla oli Knut Nylanderin suunnittelema asemarakennus ja kuusipaikkainen veturitalli. Asema lakkautettiin 30.4.1875 radan jouduttua valtion omistukseen ja sen toiminnot yhdistettiin Valtionrautateiden Hyvinkään asemaan. Lakkautetun aseman tilat jäivät Valtionrautateiden muuhun käyttöön ja nykyään niissä toimii Suomen rautatiemuseo. 
Hyvinkään asemarakennus on yksi kolmesta Hyvinkää–Hanko-radan alkuperäisestä, nykypäiviin saakka säilyneestä asemarakennuksesta; muut ovat Mustion ja Tammisaaren asemat. Henkilöliikenne Hyvinkään ja Karjaan välisellä rataosalla lopetettiin vuonna 1983. 
Hyvinkään aseman läheisyydestä lähti myös yksityinen kapearaiteinen Hyvinkään–Karkkilan rautatie, joka lakkautettiin vuonna 1967. Hangon ja Karkkilan ratojen välissä oli suuri siirtokuormausalue, jossa tavarat siirrettiin Karkkilan junista VR:n juniin ja päinvastoin.
Rautatieaseman seinässä on Terho Sakin suunnittelema lehtimies T. W. Paavonkallion muistolaatta vuodelta 1974.
Brita Heikkilä

Brita Heikkilä (30. kesäkuuta 1925 – 2. heinäkuuta 2015) oli Helsingin kaupunginvaltuutettu vuosina 2001–2007. Hän oli terveydenhuollon maisteri. Hänet palkittiin vuonna 1998 Vuoden kellokkaana ansioistaan Ihmisarvoinen vanhuus -työrymän jäsenenä, ja Vuoden kaupunkilaisena. Valtakunnallinen eläkeläisten järjestö Ruskaliitto myönsi joulukuussa 2000 Heikkilälle Vuoden puolustuspuhuja -tunnustuksen. Tunnustus myönnettiin henkilölle, joka oli merkittävästi vaikuttanut sosiaaliturva- tai terveydenhuoltoasioihin. Kokoomusta edustanut Heikkilä erosi Helsingin kaupunginvaltuustosta joulukuussa 2007 terveyssyistä.
Helsinkiläiset Brita Heikkilä, Eeva Jokinen, Taru Jaakonkari, Irma Pokela ja Marjatta Laitila luovuttivat 19. marraskuuta 1998 eduskunnalle "Kansanliike ihmisarvoisen vanhuuden puolesta" -adressin, jonka oli allekirjoittanut 155 443 suomalaista. Naiset olivat aloittaneet nimienkeruun, koska heidän omaisiaan ja ystäviään oli hoidettu huonosti hoitolaitoksissa. Adressiin oli kerätty nimiä apteekeissa ja kirjastoissa runsaalla 30 paikkakunnalla eri puolilla Suomea vuoden ajan. Adressin allekirjoittajat vaativat yleisen asennemuutoksen ohella vanhusten laitoshoidon kriittistä tarkastelua, vanhustenhoidon hallinnossa olevien virkojen vähentämistä sekä toteuttavan tason työpaikkojen lisäämistä. Adressin alullepanijoiden johdolla perustettiin samalla päivämäärällä Ihmisarvoisen Vanhuuden Liitto, jonka puheenjohtajaksi valittiin Taru Jaakonkari.
Samana päivänä oppositiopuolue Keskusta jätti adressiin viitaten Lipposen hallitukselle 36 kansanedustajan allekirjoittaman välikysymyksen valtion vastuusta vanhusten ja sairaiden hoidossa vaatien hallitusta lisäämään kuntien mahdollisuuksia huolehtia lakisääteisistä sosiaali- ja terveyspalveluista. Silloinen sosiaali- ja terveysministeri Terttu Huttu-Juntunen vastasi 26. marraskuuta 1998, että epäilyt kuntien kyvystä hoitaa vanhuksia olivat perusteettomia. Hänen mukaansa suomalainen terveydenhuoltojärjestelmä toimi ja oli tehokas, eivätkä erot hoivapalvelujen laadussa olleet yhteydessä kuntien taloudelliseen tilanteeseen. Hallitus sai eduskunnan luottamuksen äänin 132–53.
Kalamaraton

Kalamaraton on Suomessa vuosittain järjestettävä kalastuskilpailu, jonka päämääränä on 2–3-henkisin joukkuein pyydystää mahdollisimman monta eri kalalajia vuorokauden aikana. Ensimmäinen Kalamaraton järjestettiin Helsingissä vuonna 2001. Helsingin lisäksi Kalamaratonia on järjestetty Kotkassa vuodesta 2008 alkaen, Joensuussa vuodesta 2012 alkaen ja Turussa vuodesta 2014 alkaen. Kilpailu järjestetään kerran vuodessa; Helsingin ja Kotkan kilpailut samanaikaisesti toukokuussa, Turun kilpailu viikko Helsingin kilpailun jälkeen ja Joensuun sisävesikilpailu kesäkuussa. Kilpailun järjestää Suomalaisen kalastusmatkailun edistämisseura ry, tuttavallisemmin SKES.
Käytetyin kalastusväline Kalamaratonissa on mato-onki. Lisäksi virveli ja pilkki kuuluvat monien joukkueiden vakiovälineistöön. Perhovälineilläkin ovat jotkut joukkueet kalastaneet. Käytettyjen välineiden tulee kilpailun yleissääntöjen mukaan olla nk. aktiivivälineitä, eli pyydykset eivät ole sallittuja, vaan kala on koukutettava suusta. Kilpailun aikana kalastetaan yleensä useissa eri paikoissa, koska useat kalalajit ovat kovin paikkasidonnaisia. Itse kalastuksen pitää tapahtua rannalta käsin, mutta kalapaikasta toiseen saa liikkua haluamallaan tavalla, vaikka veneellä niin halutessaan.
Saaliskalan koolla ei kilpailussa ole merkitystä, mutta kalojen alamittasäädöksiä on kuitenkin noudatettava. Esimerkiksi kolmen sentin pituinen liejutokko ja metrin pituinen hauki ovat kilpailussa samalla viivalla.
Kilpailun voittaa joukkue, joka vuorokauden aikana onnistuu pyytämään suurimman määrän eri kalalajeista saatavia lajipisteitä. Tasapistetilanteissa sijoitukset ratkaistaan sen mukaan, milloin joukkueen ensimmäiset kymmenen kalalajia (Joensuussa seitsemän) on käyty hyväksyttämässä tuomaristolla.
Tähän mennessä suurin Kalamaratonissa saavutettu lajipistemäärä on 32. Kyseiseen lajimäärään ylsi SKES-Taimentiimi Helsingin Kalamaratonissa vuonna 2014. Suomessa on tavattu 103 kalalajia, mutta useat näistä kaloista ovat hyvin harvinaisia tai eivät edes liiku siellä, missä Kalamaraton-kilpailuja järjestetään. 
Sijoitukset Helsinki, suluissa saatujen lajien määrä
Sijoitukset Kotka, suluissa saatujen lajien määrä
Sijoitukset Joensuu, suluissa saatujen lajien määrä
Sijoitukset Turku, suluissa saatujen lajien määrä
Joe Broekhuizen

Joseph "Joe" Broekhuizen (s. 8. heinäkuuta 1991 Grand Rapids, Michigan) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Vaasan Palloseuraa. Pelipaikaltaan Broekhuizen on hyökkääjä.
Broekhuizen edusti vuosina 2009-2012 yhdysvaltalaisen Calvinin yliopiston Knights-joukkuetta pelaten 66 ottelua, joissa syntyi 30 maalia. Vuodet 2013-2014 hän pelasi United Soccer Leaguen Dayton Dutch Lionsissa 36 ottelua tehden kaksi maalia.
Elokuussa 2015 Broekhuizen solmi loppukauden kattavan ja kaudesta 2016 option sisältävän sopimuksen Suomen Veikkausliigassa pelaavan Vaasan Palloseuran kanssa.
Lähteet.
Ursus leijonien laaksossa

Ursus leijonien laaksossa () on vuonna 1961 ensi-iltansa saanut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Carlo Ludovico Bragaglia. Sen sankaria Ursusta esittää yhdysvaltalainen Ed Fury.
Juoni.
Vallananastaja Ajakin murhaaman kuninkaan poika eksyy erämaahan, jossa leijonat kasvattavat hänet aikuiseksi. Eräänä päivänä Ursus kohtaa orjatar Anian, ja he rakastuvat toisiinsa. Ursuksen perheeltään saama medaljonki päätyy Ajakille, joka ymmärtää oikean kruununperillisen olevan elossa. Ajak yrittää tappaa Ursuksen, mutta lopulta tyranni saa surmansa ja Ursus ja Ania nousevat valtaistuimelle.
Tuotanto.
Carlo Ludovico Bragaglian ohjaustyö on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin ja Olimpian studiolla Roomassa. Ulkokuvissa näkyvät Tor Caldaran maisemat, Grotte Di Salonen luolat, Monte Gelaton vesiputoukset ja Roomalaisen sivilisaation museo Rooman EURin kaupunginosassa. Ed Furyn sijaisnäyttelijänä toimii eläintenkesyttäjä Orlando Orfei.
"Ursus leijonien laaksossa" on tehty Bragaglian ja Furyn erinomaisesti menestyneen "Ursus – orjien vapauttajan" (1960) vanavedessä. Sen jälkeen valkokankaalle oli ilmestynyt kaksi muutakin Ursus-elokuvaa, joista varteen otettavan kilpailijan muodosti Luigi Capuanon ja Samson Burken "Ursuksen kosto" (1961). Bragaglian elokuvan mainoslauseen mukaan ”on olemassa vain yksi Ursus – Ed Fury elokuvassa "Ursus leijonien laaksossa". Koskaan ennen ei ole nähty yhtä suurenmoista Ursusta!”
Elokuva on vaatimattomasti toteutettu toimintaseikkailu, joka tavanomaisten peplum-teemojen ohella lainaa aineksia Tarzan-elokuvista ja Alessandro Blasettin "Rautakruunusta" (1941). Sen kohokohtia ovat kesyt leijonat, lihaksikkaan sankarin kamppailut hyeenojen ja norsujen kanssa ja juoksuhiekkaan vajoava nainen.
Vastaanotto.
Kaupallisesti kohtalaisen hyvin menestynyt elokuva tuotti Italiassa 446 miljoonan liiran pääsylipputulot. Ranskassa sen näki yli 900 000 katsojaa.
Pesäpallon naisten Suomenmestaruuskilpailut 1954

Pesäpallon naisten Suomenmestaruuskilpailu 1954 oli viimeinen PEVA:n järjestämä naisten SM-kilpailu. Yhteistoiminta liittojen välillä päättyi tähän kauteen ja vuodesta 1955 lähtien on Pesäpalloliitto järjestänyt naisten SM-kilpailun, joka on pelattu sarjamuotoisena. 
Naisten SM-kilpailu.
Naisten Suomen mestaruuskilpailussa Pesäpalloliitto ja Työväen Urheiluliitto ratkaisivat ensiksi liittokohtaiset mestaruudet omissa kilpailuissaan. Suomen mestaruus ratkaistiin liittojen mestareiden välisessä finaalissa:
PPL:n mestaruus.
SVUL:n piirien mestarit jaettiin kuuteen alkulohkoon, joista jokaisesta voittaja jatkoi välieriin.
Välierät.
Semifinaali 1 - Kuopio 22. elokuuta
Semifinaali 2 - Helsinki 22. elokuuta
SM-ottelu.
Pallo-Toverit: Anja Riski,
Irmeli Krogerus,
Leila Kyröjärvi (o.s. Liusvaara),
Maj-Lis Rehell,
Marja Muukkonen,
Merja Murto,
Pirkko Mäntylä,
Seija Knuutila,
Sinikka Takasalo,
Urpu Kosonen,
Vilja Valtonen,
Sinikka Koskela
Helsingin Veto. - TUL:n Mestarijoukkue: Annikki Aarnio, Kyllikki Leino, Tyyne Huttunen, Helve Suomalainen, Maire Viberg, Leena Ahvenainen, Laina Ekholm, Agda Tiilikainen, Saara Malmberg ja Sirkka Löfström.
Jeffery Gibson

Jeffery Gibson (s. 15. elokuuta 1990 Nassau) on bahamalainen aitajuoksija, joka kilpailee 400 metrin aitajuoksussa. Gibson pitää hallussaan matkan Bahaman ennätystä. 
Vuoden 2013 MM-kilpailuissa Moskovassa Gibson jäi välieriin. Vuoden 2015 MM-kilpailuista Pekingistä hän saavutti pronssia juostuaan finaalissa uuden Bahaman ennätyksen 48,17. Vuoden 2014 Kansainyhteisön kisoista hän saavutti pronssia. Vuoden 2015 Pan-Amerikan kisoissa Torontossa Gibson voitti 400 metrin aidat ajalla 48,51. Keski-Amerikan ja Karibian -mestaruuskilpailuista hänellä on kaksi hopeamitalia.
Anna Kashfi

Anna Kashfi (alkujaan: "Joan O'Callaghan", (30. syyskuuta 1934 – 21. elokuuta 2015) oli lyhyen uran 1950-luvulla Hollywoodissa tehnyt intialaissyntyinen näyttelijä. Ensisijaisesti hänet tunnetaan parin vuoden avioliitosta Marlon Brandon kanssa. Heillä oli yhteinen poika Christian Brando, joka joutui vankilaan ammuttuaan sisarpuolensa poikaystävän. Christian Brando kuoli 49-vuotiaana.
Kashfin syntyperä ei ole koskaan selvinnyt. Muistelmissaan hän sanoo, että syntyi äitinsä avioliiton ulkopuolisesta suhteesta.
Iso-Hirvanen

Iso-Hirvanen on Keski-Suomessa Laukaassa Vehniän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 170 hehtaaria eli 1,7 neliökilometriä, se on 3,9 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Se sijaitsee korkean Hirvasmäen länsirinteen alla pohjois-etelä-suuntaisesti. Hirvasmäki kohoaa yli 105 metriä järven yläpuolelle, mutta länsirannat ovat alavampaa seutua. Järvellä on kartan mukaan yksi pieni Hirvasensaari, joka sijaitsee järven eteläpäässä Kuokkaniemen kaakkoispuolella. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 11,77 miljoonaa kuutiometriä eli 0,012 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 6,9 metriä ja suurin syvyys on 21 metriä. Syvin kohta sijaitsee Kuokkaniemen pohjoispuolella. Jyrkimpien rantojen alla kulkee yli 10-metrinen syvännejakso. Järven rantaviivan pituus on 9,4 kilometriä ja suurin osa rannoista ovat metsämaata. Suuri osa asutuksesta on haja-asutusta, joka on keskittynyt eteläpäässä Vehniään ja Yläpohjaan, puolivälissä Pökköperään ja pohjoisessa Hirvaskylään, joka jää Uuraisten puolelle. Valtatie 4 seuraa järven länsirantaa ja itärannan puolelle johtaa pohjoisesta ja etelästä pienemmät tiet. Hirvasmäellä sijaitsevalle Mäkikylälle pääsee Vehniästä kylätietä pitkin.
Vedenlaatu.
Järvi on rehevähkö. Vesi on lievästi humuspitoista.
Vesistösuhteet.
Iso-Hirvanen sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Niiniveden valuma-alueella (14.34), jonka Iso-Hirvasen valuma-alueeseen (14.343) järvi kuuluu. Järveen laskee lähinnä lännestä päin pieniä metsäojia, joiden latvoilla sijaitsee Konttilampi (1 ha), Pierulampi (3 ha) ja Riuttalampi. Järven vedenpinnan korkeus on 122,1 metriä mpy ja sen laskujoki Huovilanjoki laskee 900 metrin päässä sijaitsevaan Pieni-Hirvaseen. Huovilanjoelle tulee pudotusta 11,3 metriä. Vesireitti jatkuu tästä Hirvasjokena Niiniveteen ja edelleen Kaakkolammen ja Salakkajoen kautta Kuhnamoon.
Sali (romaani)

Sali on Jarkko Tontin vuonna 2011 ilmestynyt romaani. Teos ilmestyi uudestaan e-kirjana vuonna 2014 Otavan kustantamana.
Juoni.
Virkamiesjuristi Sami ja kansanedustajan avustaja Karoliina ovat juuri eronneet. Eläkkeelle jäänyt hammaslääkäri Pirkko taas etsii uutta sisältöä elämäänsä. Kaikkia kolmea yhdistää yksi asia – sama kuntosali. Etäältä katsottuna Sami ja Karoliina näyttävät pinnallisilta uraohjuksilta, joiden suurin suru on odotettavissa oleva läskisodan tappio, henkilökohtaisen Tali-Ihantalan taistelun häviäminen. Heidän elämäänsä seuraava Pirkko on löytänyt eläkepäiviinsä sisällön aktiivisena blogikirjoittajana ja osapäiväisenä stalkkerina, salakatselijana. Salilla kaikki ei kuitenkaan ole sitä, miltä ensi alkuun näyttää.
Sali piirtää kuvan tyhjästä elämästä, joka ei täyty samaantahtiin kalenterin kanssa. Elämästä, jossa oman kropan kiinteänä pitämisestä on tullut synonyymi elämänhallinnalle. Tontti kurkistaa politiikan vinoutuneen maailman kulisseihin ja itseensä rakastuneihin pelureihin. Sali on myös kertomus siitä, kuinka Suomen historian kipupisteet voivat herätä henkiin vielä useiden sukupolvien jälkeen. Ja kuinka kaikkia ihmisiä yhdistää kaipuu rakkauteen, rakastamisen vaikeudesta huolimatta.
Sali on tarina maailmasta, jossa elämän- ja painonhallinta sekoittuvat ja ihminen on varmuudella olemassa vain nostaessaan rautaa - mutta myös tarina rakkaudesta, politiikan kulisseista ja historian pitkistä varjoista.
Vastaanotto.
“Mielet kyllä häilähtelevät, hetkin peräti lyyrisesti, ja Tontin kieli on antelias. Päähenkilöt Tontti kuitenkin rakentaa ihan viehättävästi. He eivät juuri kohtaa, paitsi satunnaisesti, tovin, ja ovat sitten taas yksin. Tämmöinen alakuloinen perusvärinä on Tontissa kauneinta. Se ei tunnu koristeelta. Sitä on Tontin lyriikassa paljon.” – "Parnasso" 5/2011.
“…ilahduttavan raikasta kerrontaa, jossa juoni etenee kuin leikitellen oivaltavan kielenkäytön tukemana.” - "Turkulainen" 15.10.2011. "Vantaan Sanomat" 15.10.2011.
“Pienessä sivumäärässä Tontti onnistuu luomaan suurta draamaa.” - "Oulun ylioppilaslehti" 9/2011.
“Nautittavimmillaan Sali on kuntoilun kuvailussa, jossa Tontti taitaa olennaisen. Lukija samalla ymmärtää ja pudistelee epäuskoisesti päätään mielipuolisina rehkiville raukoille….Aivan kuten Tontin esikoisromaanissa Luokkakokous, myös Salissa naiset vievät ja miehet vikisevät. Sympaattista.” – "Käkriäinen" 4/2011.
“Sujuvasti kirjoitettua proosaa.” – "Lakimiesuutiset" 7/2011.
“Hauska, ajatuksia herättävä teos.” – "Iltalehti Ilona" 21.9.2011.
Myllyjoki (Jyväskylä)

Myllyjoki eli Siekkilänjoki on joki Jyväskylän Vesangassa, joka virtaa Vähä-Vesangasta Kotaseen Myllynperän alueen läpi. Jyväskylästä Keuruulle vievä valtatie ja Myllyperäntie kulkevat Myllyjoen yli. Joki on noin 822 metrin pituinen.
Myllyjoki kuuluu Kymijoen vesistön (vesistöaluetunnus 14) Muuratjärven valuma-alueeseen (14.28), tarkemmin Kuusjärven alueeseen (14.285).
Joen kulku.
Myllyjoki alkaa Vähä-Vesangan länsiosasta 145,5 metrin korkeudelta mpy. Vähä-Vesanka on Vesankajärven valuma-alueen (14.286) alin järvi, ja kaikkien yläpuolisten järvien vedet kulkeutuvat sen kautta Myllyjokeen. Näistä suurimpia ovat Vesankajärvi, Vasarainen ja Iso-Musta. Joen niskan ympärys on soistunutta ja suurimmaksi osaksi rakentamatonta. Keskijuoksullaan joki alittaa valtatien 18 ja alempana Myllyperäntien. Keskijuoksulla alkaa joen noin 200 metrin pituinen koskiosuus, Siekkilänkoski. Sen varrella on vesimylly, jonka yhteydessä oleva pato estää kaloja vaeltamasta järvien välillä. Siekkilänkoski päättyy alajuoksulla lampimaiseen suvantoon. Lopulta joki laskee Kotaseen, jonka pinnankorkeus on 141,2 metriä, joten pudotusta Myllyjoella on noin 4 metriä.
Historiaa.
Myllyjoen keskijuoksulla on 1800-luvun loppupuolella rakennettu Siekkilänkosken mylly, joka muodostaa läheisen myllärin asunnon ja kivisillan kanssa maakunnallisesti arvokkaan kohteen. Vuonna 1861 aloittanut mylly kuului aluksi Siekkilän talolle, mutta ostettiin erilliseksi tilaksi vuonna 1912. Mylly oli merkittävä osa Vesangan taloutta vielä 1950-luvulle asti, sillä siellä toimi myös saha, pärehöylä sekä sähkölaitos.
Sahassa tuotettiin rakennusmateriaalia sekä Vesangan että Kypärämäen ja Köhniön asukkaiden tarpeisiin. Vuonna 1926 myllyn yhteyteen perustettiin vielä sähkölaitos, joka vuonna 1936 alkoi tuottaa sähköä lähistön asukkaille. Myllyn ja sahan käyttö lopetettiin vuonna 1975, mutta sähkölaitos on yhä yksityisessä käytössä.
Siekkilänkoskessa on ollut uittorännejä, vaikka virallinen uittoväylä olikin alkanut vasta alempaa Kuusjärvestä. Uitot väylällä loppuivat vuonna 1964.
Elsa Triolet

Elsa Triolet, kirjailijanimi myös: Laurent Daniel, oik. Elsa Brick, (1896 Moskova, Venäjä – 1970 Saint-Arnoult-en-Yvelines, Ranska) oli venäläissyntyinen ranskalainen kirjailija. Hän muutti Ranskaan 1918. Hänen puolisonsa oli Louis Aragon. Hän kirjoitti venäjäksi ja ranskaksi.
Maxim Gorki kannusti Triolet'ta julkaisemaan esikoisromaaninsa. Triolet toimi Ranskassa toisen maailmansodan aikana vastarintaliikkeessä ja kuvaa romaaneissaan naisen roolia sodassa. Hänen novellikokoelmansa "Le Premier accroc coûte deux cents francs" ilmestyi 1944 ja sai Goncourt-palkinnon. Sosialistisia näkemyksiään hän sovelsi tuotannossaan omaperäisesti.
Väinö Horelli

Väinö Valpas Horelli (5. lokakuuta 1882 Kokemäki – 18. elokuuta 1973 Harjavalta) oli suomalainen ylilääkäri ja professori.
Horellin vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Fredrik Horelli ja Amanda Giers. Hän pääsi ylioppilaaksi Porin lyseosta 1902 ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1909, lääketieteen lisensiaatiksi 1914 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1930.
Horelli toimi Ruoveden kunnanlääkärinä 1914–1918, Uudenkaupungin kaupunginlääkärinä ja Lounais-Suomen piirimielisairaalan lääkärinä 1918–1923, vakuutusyhtiö Tarmon ylilääkärinä 1923–1924 sekä Satakunnan parantolan (Satalinna) ylilääkärinä 1924–1952. Suomen sisällissodan aikana Horelli oli ambulanssi- ja sotasairaalan lääkärinä, talvisodan aikana hän oli sotasairaalan ylilääkärinä ja jatkosodan aikana sotasairaalan päällikkölääkärinä. Hän sai professorin arvonimen 1948. Horelli oli myös Uudenkaupungin kaupunginvaltuuston ja Harjavallan kunnanvaltuuston jäsenenä. 
Horellin veljiä olivat pankinjohtaja ja ministeri Toivo Horelli ja lääkintöneuvos Edvard Horelli.
Helsingin yliopiston Satakuntalainen Osakunta jakaa vuosittain Väinö Horellin nimikkostipendejä, joka on suunnattu opinnoissaan menestyneille ja osakunnan toiminnassa ansioituneille jäsenille.
Lynn Hill

Carolynn Marie ”Lynn” Hill (s. 3. tammikuuta 1961) on yhdysvaltalainen kalliokiipeilijä. Hänen on sanottu olevan yksi maailman parhaita naiskiipeilijöitä ja yksi kaikkien aikojen parhaita kalliokiipeilijöitä. Hill on muokannut kalliokiipeilyä naisille sopivaksi ja ollut lajin julkinen puolestapuhuja, edistäen sen suosiota. Hän on myös puhunut kalliokiipeilyn tasa-arvoisuuden puolesta. Hill on tehnyt lajia tunnetuksi esiintymällä eri televisio-ohjelmissa ja dokumenteissa sekä kirjoittamalla omaelämäkerran.
Hill harrasti voimistelua jo lapsena, miltei rikkoen painonnoston maailmanennätyksen. Hän harrasti myös kilpajuoksua. Hän ryhtyi harrastamaan kiipeilyä nuorena ja tuli osaksi kiipeilyharrastajayhteisöä Etelä-Kaliforniassa ja Yosemiten kansallispuiston Camp 4:ssä. Hän matkusteli 1980-luvun alussa pitkin Yhdysvaltoja kiiveten yhä vaikeampia reittejä sekä rikkoen ennätyksiä. Vuosina 1986–1992 Lynn Hill oli yksi maailman huippukiipeilijöistä. Hän voitti yli 30 kansainvälistä kilpailua, mukaan lukien viisi voittoa Arco Rock Master -kilpailussa. Tämä tapahtui samaan aikaan, kun johtavat naiskiipeilijät saavuttivat tasossa johtavat mieskiipeilijät.
Media.
Hill on ollut useissa televisio-ohjelmissa, kuten esimerkiksi ohjelmassa "Survival of the Fittest", jonka neljä tuotantokautta hän voitti peräkkäin vuosina 1980 – 1984; hän löi olympiaurheilijat köysikiipeilyssä ja maastojuoksussa. Kalliokiipeilijälegenda Beverly Johnson pyysi häntä ensimmäisenä osallistumaan ohjelmaan. Kilpailuohjelman ensimmäisenä vuonna miesten ensimmäisen palkinnon arvo oli 15 000 dollaria ja naisten 5000 dollaria. Hill pyysi suuttuneena tasapuolisuutta palkintojen arvon välille sanoen, että naisten tulisi saada palkinnoksi vähintään 10 000 dollaria, koska naiset kilpailivat neljässä lajissa ja miehet kuudessa. Hän ehdotti boikottiin osallistumista muille naiskilpailijoille, ja neuvotteli ohjelman tuottajan kanssa sopimuksen, että seuraavana vuonna palkinnon arvoa korotetaan ja Hill voisi kilpailla uudestaan. Elämäkerrassaan Hill kirjoittaa kuulleensa huhun, että NBC lopetti naisten osuuden ohjelmasta, koska tuottajat eivät pystyneet löytämään ketään, joka olisi voinut voittaa hänet. Hill esiintyi 1980-luvun alussa myös ohjelmissa "The Guinness Game, That's Incredible!" ja "Ripley's Believe it or Not".
Vuonna 1999 Hill esiintyi Imax-formaatin elämysurheiluelokuvassa "Extreme".
Kimmo Karttunen

Kimmo Lauri Karttunen (27. maaliskuuta 1934 Viipuri – 30. toukokuuta 2000 Helsinki) toimi Lapuan kauppalan- ja kaupunginjohtajana vuosina 1968–1992. 
Karttunen suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon toukokuussa 1963 ja sai varatuomarin arvonimen toukokuussa 1966. Hän toimi Mäntyharjun tuomiokunnan notaarina 1963-1964 ja Heinolan kaupunginsihteerinä 1964–1968.
Lapuan kauppalan- ja kaupunginjohtajana Karttunen toimi 1968–1992. Hän jäi eläkkeelle keväällä 1992. Karttunen sai kaupunkineuvoksen arvonimen jäätyään eläkkeelle 1992.
Pettymys (albumi)

Pettymys on rap-artisti Pyhimyksen studioalbumi, joka julkaistiin digijulkaisuna, cd:nä ja vinyylinä 14. elokuuta 2015. Pyhimys sai vision uudesta albumista heinäkuussa 2013 ja teki albumia muun muassa matkustellessaan Argentiinassa tammikuussa 2014. Albumin julkaisukeikka oli Blockfestissä 21. elokuuta 2015.
"Pettymys" nousi julkaisunsa jälkeen viikolla 34 Suomen virallisen listan ykkössijalle ja Rumban listan ensimmäiseksi.
Albumin kappaleista "Ei unta ennen Maltsuu" ja "Häiriintyny" julkaistiin tuplasinglenä.