tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Enipéas

Enipéas (), antiikin Enipeus (), on joki, joka virtaa Thessaliassa Kreikassa. Se on Pineiós-joen sivuhaara ja sen pituus on 84 kilometriä. Joki saa alkunsa Óthrys-vuorelta ja se laskee Pineiókseen lähellä Farkadónaa.
Kreikkalaisessa mytologiassa joki yhdistettiin Enipeus-nimiseen joenjumalaan. Fársalan kunnan osa Enippéaksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä joesta.
Thessalian Enipeás-jokea ei tule sekoittaa samannimiseen, pienempään jokeen Pieriassa Makedoniassa.
Thýamis

Thýamis ( tai Θύαμης) eli Kalamás (Καλαμάς) on joki, joka virtaa Epeiroksessa Luoteis-Kreikassa. Sen pituus on 115 kilometriä. Joki saa alkunsa Doúsko- eli Nemërçkë-vuorelta ja se laskee Joonianmereen. Thýamis on Kreikan joista seitsemänneksi pisin.
Thýamis virtaa Thesprotian ja Ioánninan alueyksiköiden halki. Laskiessaan mereen Kestrínin kylän lähellä se muodostaa laajan suistoalueen eli deltan, joka on tärkeä luontoalue.
Tapio Hase

Tapio Atso Hase (s. 1937) on suomalainen kemisti. Hän on ollut Helsingin yliopiston orgaanisen kemian apulaisprofessori professori 1981–1984 ja professori vuodesta 1984–2002. Hänen tutkimuskohteenaan on ollut lääkeaineiden, antibioottien, feromonien ja muiden orgaanisten yhdisteiden synteesi, ja hän on kehittänyt uusia yleisiä synteettisiä menetelmiä.
Hän teki väitöskirjansa tutkimusaiheesta "Studies related to synthesis of tetracycline" nobelisti Sir Derek Bartonin ohjauksessa Lontoon Imperial Collegessa, Englannissa vuonna 1969. Vuosina 1974-1975 hän toimi post-doc tutkijana nobelisti Elias J. Coreyn tutkimusryhmässä Harvardin yliopistossa.
Prof. Tapio A. Hase on julkaissut ja editoinut kirjan Umpoled Synthons: A survey of Sources and Uses in Synthesis (julk. 1987). Hänen laatimat spektrometrian taulukot "Tables for organic spectrometry" ovat yhä orgaanisen kemian opiskelijoiden ja tutkijoiden päivittäin käyttämä lähde spektroskooppisessa tulkinnoissa. 
Hän on ohjannut lukuisia väitöskirjoja mm. prof. Kristiina Wähälä ().
Loúros (joki)

Loúros () on joki, joka virtaa Epeiroksessa Luoteis-Kreikassa. Sen pituus on 80 kilometriä. Joki saa alkunsa Tómaros-vuorelta ja se laskee Joonianmereen kuuluvaan Amvrakikóslahteen.
Tómaros-vuorelta Loúros virtaa etelään Thesprotikón ja Xerovoúnin vuorten halki sekä läpi Filippiádan tasangon. Laskiessaan Amvrakikóslahteen joki muodostaa yhdessä Árachthos-joen suiston kanssa laajan suisto- ja kosteikkoalueen, jonka koko on noin 450 neliökilometriä, ja se on merkittävä osa alueen ekosysteemiä. Loúroksen kylä sekä Prévezan kunnan Loúroksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, ovat saaneet nimensä joesta.
Antiikin aikana joelta johti noin 50 kilometriä pitkä akvedukti eli vesijohto länsirannikolle Nikopoliihin. Nykyisin joki on padottu Kerasónaksen kylän eteläpuolella, mikä muodostaa Loúroksen tekojärven. Néa Kerasoúntassa joen varrella on Rogoin linna bysanttilaiselta ajalta.
Pineiós (Thessalia)

Pineiós (), antiikin Peneios (, ), on joki, joka virtaa Thessaliassa Kreikassa. Sen pituus on 205 kilometriä. Joki saa alkunsa pohjoisesta Píndos-vuoristosta ja se laskee Thermaïkóslahteen Egeanmeren pohjoisosassa. Pineiós on Kreikan joista kolmanneksi pisin.
Píneios virtaa muun muassa Malakásin, Kalampákan, Megála Kalývian, Farkadónan ja Lárisan läpi. Tämän jälkeen se kulkee Témpin eli Tempen solan läpi ja laskee mereen Paralía Kouloúraksen ja Alexandrinín kylien kohdalla, missä se muodostaa suistoalueen. Suisto on Natura 2000 -aluetta.
Kreikkalaisessa mytologiassa joki yhdistettiin joenjumala Peneiokseen. Keskiajalla joki tunnettiin myös nimillä "Salambrias" tai "Salabrias" (Σαλα[μ]βριάς).
Peneios

Peneios (, ) tai Pineiós () voi viitata seuraaviin:
Spercheiós

Spercheiós (), antiikin Sperkheios (, ), on joki, joka virtaa Keski-Kreikassa Fthiotiin alueyksikön alueella. Sen pituus on 80 kilometriä. Joki saa alkunsa Tymfristós-vuorelta Píndos-vuoristosta ja se laskee Maliakóslahteen Egeanmeren länsiosassa. Spercheióksen tärkeimpiä sivujokia ovat Asopós, Gorgopótamos, Mavronéri ja Vístriza.
Kreikkalaisessa mytologiassa jokea vastasi joenjumala Sperkheios. Vuonna 997 joella käytiin Spercheióksen taistelu Bysantin valtakunnan ja Bulgarian valtakunnan välillä. Joesta on saanut nimensä sen varrella sijaitseva Spercheiádan kaupunki.
Vardar

Vardar (, ) eli Axiós () on joki, joka virtaa Pohjois-Makedoniassa sekä Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Sen pituus on 388 kilometriä. Joki saa alkunsa Šar-vuorilta Makedonian tasavallan puolelta ja se laskee Thermaïkóslahteen Egeanmeren pohjoisosassa.
Vardar-joen pituus Pohjois-Makedonian puolella on noin 301 kilometriä, mikä tekee siitä maan pisimmän joen, ja Kreikan puolella Axiós-jokena lähteestä riippuen noin 76–87 kilometriä. Pohjois-Makedonian puolella joen varrella ovat muun muassa kaupungit Gostivar, Tetovo, pääkaupunki Skopje, Veles ja Gevgelija. Joki ylittää Pohjois-Makedonian ja Kreikan rajan Eidoménin ja Évzonoin kylien välillä. Kreikan puolella joen varrella sijaitsevat muun muassa Axioúpoli ja Polýkastro. Axiós-joki laskee mereen noin 18 kilometriä länteen Thessalonikin kaupungista. Se muodostaa yhdessä Aliákmonas-, Loudías- ja Gallikós-jokien suistojen kanssa laajan suistoalueen eli deltan, jonka pinta-ala on noin 90 neliökilometriä. Se on suojeltu Axióksen suiston kansallispuistona.
Vardar-joen valuma-alueen koko on 23 747 neliökilometriä. Pohjois-Makedonian puolella tästä on 206 535 neliökilometriä, mikä kattaa noin 87 % maan pinta-alasta. Kreikan puolella valuma-alueesta on noin 3 212 neliökilometriä. Joki virtaa keskimäärin 790 metrin korkeudella merenpinnasta. Joen leveys vaihtelee 50 ja 300 metrin välillä ja sen syvyys on suurimmillaan 4 metriä. Vardarin sivujokia ovat muun muassa Treska, Pchinja, Bregalnica, Crna, Lepenec ja Babuna. Déltan kunta on saanut nimensä joen suistosta ja sen osa Axióksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, itse joesta.
Antiikin aikana joki tunnettiin nimillä "Aksios" ja "Bardarios" (Βαρδάριος).
Agía Eiríni

Agía Eiríni (; transl. myös "Agía Iríni"; ”Pyhä Irene”) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Algar von Heiroth

Algar Rurik Alexander von Heiroth (28. elokuuta 1908 Firenze – 28. marraskuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja filosofian kandidaatti. Hän oli suurlähettiläs Méxicossa ja Kuubassa 1964–1966 sekä Tel Avivissa 1966–1975.
Håkan Hellberg

John Håkan Hellberg (s. 23. maaliskuuta 1930 Kokkola) on kansainvälisissä tehtävissä toiminut suomalainen lääkäri, toimittaja ja kirjailija.
Henkilöhistoria.
Hellbergin vanhemmat olivat opettaja John Hellberg ja Margit Backman. Teologi Göran Hellberg oli hänen veljensä. Håkan Hellbergin puoliso vuodesta 1956 on ollut Marita Linnea Söderström.
Hellberg tuli ylioppilaaksi 1949 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1953. Hän toimi jo valmistuttuaan lähetyslääkärinä Afrikassa ja on sittemmin työskennellyt Suomen ohella muun muassa Namibiassa. Hellberg oli Maailman terveysjärjestön tiedotus- ja terveyskasvatusosaston päällikkö 1986–1987 ja sen jälkeen "Hufvudstadsbladetin" päätoimittaja 1987–1992. Hän sai lääkintöneuvoksen arvonimen 1992. Hellberg toimi Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajana vuodesta 1992 vuoteen 1995. Tätä ennen hän toimi järjestön varapuheenjohtajana ja kansainvälisen valiokunnan sekä Punaisen Ristin yhdistysten kansainvälisen liiton terveysvaliokunnan puheenjohtajana.
Julkaisuja.
Hellberg on kirjoittanut kaksi kirjaa kokemuksistaan lääkärintyöstä Afrikassa ja muualla sekä runsaasti artikkeleita:
Nimrat Kaur

Nimrat Kaur (s. 13. maaliskuuta 1982 Pilani, Rajasthan, Intia) on intialainen näyttelijä. Hän aloitti uransa mallin töillä ja näyttelemällä teatterissa. Hän esiintyi pienissä rooleissa parissa elokuvassa, ennen kuin sai suuren roolin jännityselokuvassa "Peddlers" vuonna 2012. Seuraavana vuonna tuli läpimurtorooli menestyneessä draamaelokuvassa "The Lunchbox". Molemmat elokuvat esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla.
Vuonna 2014 Kaur näytteli agentti Tasneem Qureshia yhdysvaltalaisen televisiosarjan "Isänmaan puolesta" neljännellä tuotantokaudella. Sen jälkeen hän näytteli kriitikoiden kehumassa sotatrillerissä "Airlift". Vuonna 2016 hän näytteli Rebecca Yedliniä yhdysvaltalaisen televisiosarjan "Wayward Pines" toisella tuotantokaudella.
Varhainen elämä.
Kaur syntyi punjabiperheeseen Pilanissa Rajasthanin osavaltiossa Intiassa. Hänen isänsä työskenteli armeijassa ja perhe muutti usein, mutta Kaur vietti merkittävän osan lapsuudestaan Punjabin Patialassa. Kashmirikapinalliset sieppasivat ja tappoivat hänen isänsä, minkä jälkeen perhe muutti Noidaan. Siellä Kaur opiskeli Shri Ram College of Commercessa ja muutti valmistuttuaan Mumbaihin.
Iivana Julman kuvakronikka

Iivana Julman kuvakronikka (, "Litsevoi letopisnyi svod") on suurin kokoelma historiallisia tekstejä, joita keskiajan Venäjän aikana on koottu. Ajallisesti siinä kuvataan historiallisia tapahtumia aina kristinuskon opetuksen mukaisen luomakunnan alun kuvaelmasta vuoteen 1567. Epävirallisesti se tunnetaan myös nimellä "Tsaari-kirja" (Царь-книга).
Käsikirjoitusten kirjoittaminen ja kokoaminen tehtiin Venäjän ensimmäisen tsaarin, Iivana IV Julman toimeksiannosta hänen kirjastonsa kehittämiseksi ja lastensa kouluttamiseksi. Kirjaimellisesti käännettynä teoksen nimi tarkoittaisi "Kasvojen kronikkaa", jolla viitataan teoksen sisältämiin miniatyyrikuviin, joita on noin 16 000 kappaletta. Teos sisältää noin 10 000 sivua ja se on jaettu kymmeneen osaan. Se on painettu lumppupaperille.
Käsikirjoitus tehtiin luultavasti vuosien 1568 ja 1576 välisenä aikana, joskin mahdollisesti työ aloitettiin jo 1540-luvun lopulla. Tsaarin luottomies Aleksei Adašev oli mukana teoksen luomisessa. Noin kymmenen munkin ja 15 kuvittajan uskotaan osallistuneen käsikirjoituksen tekemiseen.
Oki (1942)

Oki () oli keisarillisen Japanin laivaston Etorofu-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Uraga Dock Companyltä, missä köli laskettiin 27. helmikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 20. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 28. maaliskuuta 1943.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 20. marraskuuta 1945 ja aloitti 1. joulukuuta kotiutuvien sotilaiden kuljetukset Japaniin. Alus luovutettiin 29. elokuuta 1947 sotakorvauksena Kiinalle.
Fukae (1943)

Fukae () oli keisarillisen Japanin laivaston Etorofu-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Uraga Dock Companyltä, missä köli laskettiin 30. lokakuuta 1942. Alus laskettiin vesille 2. huhtikuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 28. kesäkuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945 ja aloitti 1. joulukuuta kotiutuvien sotilaiden kuljetukset Japaniin. Alus luovutettiin 16. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Britannialle.
*Reference code：C12070118900 『海軍大臣達「５月（３）」』(昭和18年5月)
Janet Frame

Janet Frame (vuodesta 1958 virallisesti Nene Janet Paterson Clutha, 28. elokuuta 1924 Dunedin, Uusi-Seelanti – 29. tammikuuta 2004 Dunedin, Uusi-Seelanti) oli uusiseelantilainen kirjailija. Hän kirjoitti romaaneja, novelleja, runoja, nuortenkirjoja ja kolmiosaisen omaelämäkerran. Framen teoksia ei ole suomennettu.
Frame käyttää tuotannossaan hyväkseen omaa elämäänsä. Itsemurhayrityksen jälkeen hän oli kahdeksan vuotta sairaalahoidossa ja sai sähkösokkihoitoa. Skitsofreniadiagnoosi peruttiin myöhemmin, ja hän kommentoi asiaa katkerasti elämäkerrassaan, sillä hän koki menettäneensä vastauksen niihin epäilyihin, joita hänellä oli oman itsensä suhteen. Framelle suunniteltu lobotomia peruttiin muutama päivä ennen suunniteltua ajankohtaa, kun hänen ensimmäinen novellikokoelmansa yllättäen sai kansallisen kirjallisuuspalkinnon. Kriitikko Douglas Martinin mukaan Framen maine perustuu yhtä hyvin hänen erikoiseen henkilöhistoriaansa kuin kirjailijanuraansa.
Jane Campion on ohjannut hänen elämäänsä perustuvan elokuvan "Enkelin kosketus" ("An Angel at My Table", 1990), ja Riitta Jalonen on kirjoittanut romaanin "Kirkkaus", jossa hän rakentaa Framen todellisia elämänvaiheita myötäillen kuvan vuosikausien psykiatristen hoitojen jälkeen myöhemmin maailmanmaineeseen nousseesta Framesta.
Kanju (1943)

Kanju () oli keisarillisen Japanin laivaston Etorofu-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Uraga Dock Companyltä, missä köli laskettiin 8. huhtikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 7. elokuuta ja otettiin palvelukseen 30. lokakuuta.
Palvelus.
Alus upposi 15. elokuuta 1945 osuttuaan miinaan Wonsanissa ja poistettiin alusluettelosta 15. syyskuuta.
Kasado (1943)

Kasado () oli keisarillisen Japanin laivaston Etorofu-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Uraga Dock Companyltä, missä köli laskettiin 10. elokuuta 1943. Alus laskettiin vesille 9. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 27. helmikuuta 1944.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 30. marraskuuta 1945 ja romutettiin 25. syyskuuta 1948.
Matsuwa (1942)

Matsuwa () oli keisarillisen Japanin laivaston Etorofu-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Mitsui Engineering &amp; Shipbuildingin Tamanon telakalta, missä köli laskettiin 20. helmikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 13. marraskuuta ja otettiin palvelukseen 23. maaliskuuta 1943.
Palvelus.
Alus torpedoitiin 22. elokuuta 1944 Etelä-Kiinan merellä ja poistettiin alusluettelosta 10. lokakuuta.
Wakamiya (1943)

Wakamiya () oli keisarillisen Japanin laivaston Etorofu-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Mitsui Engineering &amp; Shipbuildingn Tamanon telakalta, missä köli laskettiin 16. heinäkuuta 1942. Alus laskettiin vesille 19. huhtikuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 10. elokuuta.
Palvelus.
Alus torpedoitiin 23. marraskuuta 1943 Shuzanin eteläpuolella ja poistettiin alusluettelosta 5. tammikuuta 1944.
Manju (1943)

Manju () oli keisarillisen Japanin laivaston Etorofu-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Mitsui Engineering &amp; Shipbuildingin Tamanon telakalta, missä köli laskettiin 15. helmikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 31. heinäkuuta ja otettiin palvelukseen 30. marraskuuta.
Palvelus.
Alus vaurioitui 3. huhtikuuta 1945 ilmahyökkäyksessä Hongkongissa ja jouduttiin ajamaan matalikolle uppoamisen estämiseksi. Hylky nostettiin 11. toukokuuta 1945 ja romutettiin vuonna 1946. Alus poistettiin alusluettelosta 3. toukokuuta 1947.
Iki (1943)

Iki () oli keisarillisen Japanin laivaston Etorofu-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Mitsui Engineering &amp; Shipbuildingin Tamanon telakalta, missä köli laskettiin 2. toukokuuta 1942. Alus laskettiin vesille 5. helmikuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 31. toukokuuta.
Palvelus.
Alus upposi 24. toukokuuta 1944 torpedoituna Etelä-Kiinan merellä ja poistettiin alusluettelosta 10. heinäkuuta.
Mutsure (1943)

Mutsure () oli keisarillisen Japanin laivaston Etorofu-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Hitachi Zōsenin Sakurajiman telakalta, missä köli laskettiin 25. heinäkuuta 1942. Alus laskettiin vesille 10. huhtikuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 31. heinäkuuta.
Palvelus.
Alus upoposi 2. syyskuuta 1943 torpedoituna Trukin pohjoispuolella ja poistettiin alusluettelosta 1. marraskuuta.
Hirato (1943)

Hirato () oli keisarillisen Japanin laivaston Etorofu-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Hitachi Zōsenin Sakurajiman telakalta, missä köli laskettiin 2. marraskuuta 1942. Alus laskettiin vesille 30. kesäkuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 28. syyskuuta.
Palvelus.
Alus upposi 12. syyskuuta 1944 torpedoituna Hainanin eteläpuolella ja poistettiin alusluettelosta 10. marraskuuta.
Amakusa (1943)

Amakusa () oli keisarillisen Japanin laivaston Etorofu-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Hitachi Zōsenin Sakurajiman telakalta, missä köli laskettiin 5. huhtikuuta 1943. Alus otettiin palvelukseen 20. marraskuuta.
Palvelus.
Alus upposi 9. elokuuta 1945 ilmahyökkäyksessä Onagawassa ja poistettiin alusluettelosta 15. syyskuuta.
Koivumäen kartano

Koivumäen kartano on vanha maatila Kuopion keskustan eteläpuolella Hiltulanlahden kaupunginosassa. Sen jugendtyyliseen päärakennuksen on suunnitellut Waldemar Aspelin.
Koivumäen eli Henriksnäsin tilan historia alkaa vuodesta 1792. Se oli alkujaan lampuotitila, joka kehittyi nopeasti 1800-luvun alkupuolella asessori Gustaf Saloniuksen omistuksessa. Kauppaneuvos Gustaf Ranin osti tilan pakkohuutokaupasta 1869. Samalla Ranin osti Alapihan, Lassilan ja hieman myöhemmin Kuhasen tilat. Alapihan Lapinmäen torpassa hän alkoi pitää yksityistä kyläkoulua vuonna 1876. Osan maista Ranin lahjoitti Pohjois-Savon kansanopiston sijaintipaikaksi, ja Maaningalta siirtynyt opisto aloitti Koivumäessä vuonna 1900. Talvisodan aikana kartanossa toimi 20. sotasairaala. Siellä hoidettiin sisätautipotilaita sekä tulirokko- ja ihotautipotilaita. Sairaansijoja oli yhteensä 150. Kartano on edelleen suvun omistuksessa. Viidettä polvea edustava Kirsti Dunkel pitää kartanossa nyt kahvila-ravintolaa. Kartanon hevostalleilla ja ratsastuskentällä toimii ulkopuolisten yrittäjien ratsastustalli. 
Nykyisen päärakennuksen rakennuttivat Raninin tytär Alma ja hänen miehensä Ernst Biese vuonna 1907. Päärakennuksen lisäksi tilalla on 1700-luvulta peräisin olevat aitat, väentupa, liiteri, navetta ja huvimaja. Hevostalli vaurioitui tulipalossa vuonna 2010.
Henryn vakio

Henryn vakio eli Henryn lain vakio "k"H on vakio, joka kuvaa liuokseen liuenneen aineen (tyypillisimmin kaasun) osapaineen riippuvuutta kaasun mooliosuudesta liuottimessa. Henryn vakio esiintyy Henryn laissa, jota voidaan käyttää määrittämään kaasun liukoisuutta liuokseen, mitä pienempi Henryn vakion arvo on, sitä suurempi on liukoisuus liuottimeen. Henryn vakion yksikkönä käytetään usein joko torria tai baaria.
Henryn vakio riippuu sekä liukenevasta aineesta että liuottimesta. Vakio voidaan määrittää kokeellisesti mittaamalla liuenneen aineen osapainetta liuoksista, joissa liuenneen aineen pitoisuus on tunnettu. Tämän lisäksi vakio riippuu lämpötilasta. Henryn vakion riippuvuus lämpötilasta aineelle i voidaan esittää niin kutsutulla Krichevsky-Kasarnovsky-yhtälöllä:
formula_1,
missä formula_2 on ideaalisen kaasun i entalpia normaalitilassa, formula_3 on saman kaasun entalpia äärimmäisen laimeassa liuoksessa, formula_4 on lämpötila, formula_5 on kaasuvakio ja formula_6 on kaasun i moolitilavuus äärimmäisen laimeassa liuoksessa.
Eräiden kaasujen Henryn vakioita vesiliuoksessa 25 °C:n lämpötilassa.
Neuvosto

Neuvosto on asioista päättämään tai niitä pohtimaan asetettu ryhmä (neuvotteluryhmä, toimielin, neuvoskunta).
Esimerkkejä neuvostoista.
Yleisiä neuvostoja:
Kansainvälisiä neuvostoja:
Suomalaisia neuvostoja:
Historiallisia neuvostoja:
Awaji (1943)

Awaji () oli keisarillisen Japanin laivaston Mikura-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Hitachi Zōsenin Sakurajiman telakalta, missä köli laskettiin 1. kesäkuuta 1943. Alus laskettiin vesille 30. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 25. tammikuuta 1944.
Palvelus.
Alus upposi 2. kesäkuuta 1944 torpedoituna Taiwanin itäpuolella ja poistettiin alusluettelosta 10. heinäkuuta.
Topias Kekkonen

Topias (Tobias) Kekkonen (22. marraskuuta 1887 Hirvensalmi – 1961) oli amerikansuomalainen toimittaja ja työväenliikkeen aktiivi.
Kekkonen kävi kansakoulun ja räätälin ammattikurssin ja työskenteli räätälinä Helsingissä ja Pietarissa. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1908 ja työskenteli ammatissaan New Yorkissa ja Milwaukeessa. Jo nuorena sosialisteihin liittynyt Kekkonen opiskeli Duluthin Työväen Opistossa vuosina 1912–1915 ja toimi vuosina 1916–1919 opiston liikkeenhoitajana ja sen "Ahjo"-lehden toimittajana. Vuosina 1919–1920 hän työskenteli "Industrialistin" ja vuosina 1922–1923 "Tie Vapauteen" -lehden toimittajana. Minnesotan korkein oikeus langetti Kekkoselle vuonna 1921 tuomion ”rikollisesta syndikalismista”.
Myöhemmin Kekkonen toimi Chicagon räätälien ammattiosaston rahastonhoitajana ja liike-edustajana. Hän osallistui Chicagon Suomalaisen Edistysyhdistyksen toimintaan ja työskenteli paikallisen Suomen avustusjärjestön puheenjohtajana.
Kaksoisluostari

Kaksoisluostari on kristillinen luostari, jossa munkit ja nunnat elävät yhden yhteisen johtajan apotin johtamina. Kuitenkin miehet ja naiset elävät täysin eristetyissä tiloissa, ja heillä on hyvin vähän kanssakäymistä keskenään.
Nykyään maailman ainoa jäljellä oleva katolinen kaksoisluostari on Sveitsin Einsiedelnin luostari, johon kuuluu Zürichin lähellä Würenlosissa sijaitseva Fahn-luostari
Alkuperä ja kehitys.
Kaksoisluostarit alkoivat kehittyä Itä-Euroopassa ja Lähi-idässä basileioslaismunkkien ja -nunnien parissa. Pyhän Basileioksen (330-379) ohjeiden mukaan elivät luostarielämää ensin vain miehet, mutta samanaikaisesti Pyhän Basileioksen sisar Makrina Nuorempi (330-379) perusti luostariyhteisön naisille. Huolimatta keisari Justinianus I (482-565) kiellosta, jonka Synodin Agde kirkolliskokous vuonna 506 ja vielä Toisen Nikean kirkolliskokous vuonna 787 vahvisti, kaksoisluostarit levisivät etenkin idässä sekä ortodoksisessa kirkossa.
Historia.
Lännessä, etenkin entisellä anglosaksisella alueella, oli kaksoisluostareita 400-800-luvulla. Näitä luostareita johti lähes aina naispuolinen abbedissa. Miespuoliset apotit sen sijaan edustivat näitä uskonnollisia yhteisöjä ulospäin ja edistivät maallisen ja kirkollisen vallan välistä yhteyttä. 
Kaksoisluostarit kukoistivat Ranskassa, Italiassa ja myöhemmin myös Saksassa vuosina 1000–1200. Vaikka premonstratenssit panivat vuonna 1140 toimeen selkeän erotusta vaativan määräyksen, päättivät sisterssiläiset jatkaa kaksoisluostarin elämäntapaa. 1200-luvulla järjestelystä luovuttiin lähes kaikkialla. Joko toinen puoli luostarista hävisi kokonaan, tai se siirrettiin muualle. 
Syy oli lähinnä sen aikaisten kirkon johtajien voimakas kritiikki kaksoisluostareita kohtaan, ja siksi papisto kieltäytyi toimimasta nunnaluostareissa ja munkkiluostarit ottamasta nunnaluostareita yhteisöönsä. 
Myös Pyhän Birgitan 1300-luvulla perustama luostariyhteisö, jonka alkuperäinen konsepti sääti, että luostarissa eläisi nunnien rinnalla pappeja ja maallikkomunkkeja, luopui kaksoisluostareista uskonpuhdistuksen jälkeen.
Kaksoisluostari Suomen historiassa.
Naantalin birgittalaisluostari perustettiin vuonna 1438 kaksoisluostariksi, jossa oli yhteisen naisjohtajan alaisuudessa sekä nunnia että munkkeja, joilla oli erilliset asuin- ja ruokailutilat. Naantalin kaupunki syntyi, kun luostari vuonna 1445 siirrettiin silloisen Raision alueelle ja kuningas määräsi sen ympärille perustettavaksi uuden kaupungin ja antoi luostarin palveluiden turvaamiseksi sille kauppa- ja kaupunkioikeudet.
Naantalin seurakunnan kirkkona nykyään toimivan entisen luostarikirkon seinillä oli siihen aikaan puiset parvet, joita käyttivät nunnat.
Työläisten ja sotilaiden neuvostot

Työläisten ja sotilaiden neuvostot () olivat Venäjän lokakuun vallankumouksen aikana vuosina 1917–1924 toimineita vallankumouksellisia toimielimiä. Näkyvin ja voimakkain niistä oli Pietarin neuvosto. Neuvostot koostuivat suurimmaksi osaksi tavallisista teollisuustyöläisistä ja armeijan rivimiehistä, jotka oli valittu äänestämällä. Niiden johtajat eli toimeenpanevat komiteat olivat sen sijaan usein puoluepoliittisesti valittuja, ja eri vasemmistopuolueet kilpailivat niiden jäsenyyksistä.
Neuvostojen synty.
Neuvostoja, jotka pohjautuivat työpaikoilla ja laitoksissa toimitettuihin luottamusmiesten vaaleihin, perustettiin jo vuoden 1905 lakkoliikehdinnän aikana, mutta tilanteen rauhoituttua ne lopetettiin. Ensimmäisten neuvostojen perustajana kunnostautui bolševikkijohtaja Mihail Frunze. Neuvostojen vaikutusvalta alkoi uudelleen kasvaa keväällä 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen. Pietarin neuvosto alkoi kokoontua Taurian palatsissa, ja kevään aikana sen edustajamäärä kasvoi 3 000:een. Pietarin neuvoston toimeenpaneva komitea sai niin paljon vaikutusvaltaa, että sen puheenjohtaja Nikoloz Tškheidze neuvotteli maan hallituksen muodostamisesta duuman asettaman väliaikaisen komitean kanssa. Neuvosto myös määräsi sotilaskomiteoiden perustamisesta armeijan kaikkiin joukko-osastoihin, jolloin se sai suuren vaikutusvallan sodassa olevaan armeijaankin.
Kilpailu vallasta.
Neuvostot ajautuivat pian linjaerimielisyyksiin maan uuden väliaikaisen hallituksen kanssa. Erimielisyys koski erityisesti ulkopolitiikkaa, koska hallitus halusi jatkaa osallistumista ensimmäiseen maailmansotaan. Bolševikkijohtaja Vladimir Lenin vei huhtikuussa puoluettaan jyrkälle hallituksen vastaiselle linjalle, jonka taakse kansanjoukot pyrittiin saamaan. Neuvostoissa bolševikkien kannatus oli silti kesäkuun yleisvenäläisessä neuvostokongressissa pienempi kuin kilpailevien vasemmistopuolueiden. Koska bolševikit julistivat, että kaikki valta kuuluu neuvostoille, piti puolueen varmistaa, että neuvostot toimivat bolševikkien hengessä. Heinäkuun päivien aikana syntyi kärjekkäitä mielenosoituksia, joissa noin 700 väliaikaisen hallituksen vastaista mielenosoittajaa sai surmansa. Tästä seurasi muutaman päivän mittainen kapina, jonka hallitus kukisti. Bolševikkien kannatus neuvostoissa kasvoi.
Vallankumouksellinen toiminta.
Lenin kirjoitti puolueen sisäiseen muistioon syyskuun puolivälissä, että on tullut hetki, jolloin neuvostojen on otettava valtiovalta haltuunsa bolševikkien johtaman aseellisen kapinan avulla jo ennen kuin perustuslakia säätävä kansalliskokous kokoontuu. Vallan haltuunotto oli mahdollinen senkin vuoksi, että puolue perusti lokakuun puolivälissä erityisen sotilaallisen vallankumouskomitean. Se piti neuvostojen avulla määräysvaltaa armeijassa. Näin Venäjä ajautui lokakuun vallankumoukseen. Väliaikaiselta hallitukselta otettiin valta Pietarin neuvoston ja sen sotilaallisen vallankumouskomitean nimissä 25. lokakuuta (nykyisen ajanlaskun mukaan 7. marraskuuta) 1917.
Caspe

Caspe on Espanjan Aragoniassa Zaragozana maakunnassa sijaitseva kaupunki, jossa vuonna 2015 oli 9 867 asukasta. Se sijaitsee noin 100 kilometriä maakunnan pääkaupungista Zaragozasta itään. 
Historia.
Kansanperinteen mukaan Caspen perusti Nooan pojanpoika Tubal. Todellisuudessa Johanniittain ritarikunta kuitenkin perusti kaupungin 1 100-luvulla iberien ikivanhalle asuinpaikalle.
Espanjan sisällissodan aikana kaupungissa ja sen lähistöllä käytiin rajuja taisteluja keväällä 1938. Niiden aikana kaatuivat myös tasavaltalaisten riveissä taistelleet suomalaiset vapaaehtoiset Niilo Mäkelä, Hjalmar Sankari ja Aarne Mynttinen.
Lauri Lemberg

Lauri Lemberg (9. kesäkuuta 1887 Kangasala, Suomen suuriruhtinaskunta – 24. syyskuuta 1965 Duluth, Minnesota, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen näytelmäkirjailija sekä teatterin- ja kuoronjohtaja.
Lemberg kävi kansakoulun ja käsityökoulun, työskenteli kauppa-alalla ja kiinnostui jo nuorena näyttämötoiminnasta. Hän muutti vuonna 1903 Yhdysvaltoihin, jossa hän toimi useiden näytelmäseurojen ja sekakuorojen johtajana, työskenteli "Toverin" kirjapainossa, "Sosialistin" toimittajana ja vuosina 1920–1921 "Industrialistin" liikkeenhoitajana. Myöhemmin Lemberg työskenteli "Päivälehden" kirjapainossa sekä vuodesta 1940 lähtien "Siirtokansan Kalenterin" julkaisijana ja toimittajana.
Lemberg oli Felix Hyrskeen ohella yksi tunnetuimmista amerikansuomalaisista näytelmäkirjailijoista. Hän aloitti vasemmistolaisilla poliittisilla teemoilla, mutta siirtyi 1920-luvun lopulla etupäässä romanttisiin komedioihin ja musiikkinäytelmiin. Lemberg myös suomensi lukuisia näytelmiä ja toimi vuosina 1929–1945 Suomen Näytelmäkirjailijaliiton edustajana Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Lemberg oli 1900-luvun alussa vähän aikaa naimisissa ensimmäisen Suomen kansalaisuuden saaneen afrikkalaisen Rosa Emilia Clayn kanssa. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta.
Nerkoonjärvi (Iisalmi)

Nerkoonjärvi (SYKE:n järvinumero 04.512.1.001) on Vuoksen vesistön Iisalmen reittiin kuuluva keskikokoinen järvi Iisalmen kaupungin ja Lapinlahden kunnan alueella Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 15,66 km², ja pinnankorkeus 85,8 metriä merenpinnan yläpuolella. Se saa vetensä pohjoisesta Peltosalmesta ja laskee Nerohvirtaa pitkin Onkiveteen. Järviä yhdistää myös Nerkoon kanava. Nerkoonjärvessä olevia saaria ovat Luhtasaari, Heiskalansaari, Aittosaari ja Laaninsaari.
Anapodiáris

Anapodiáris () tai "Anapodáris" (Αναποδάρης), antiikin Pothereus () tai "Katarrhaktes" (), on joki, joka virtaa Iraklionin alueyksikön alueella Kreetan saaren eteläosassa Kreikassa. Se on Kreetan pisimpiä jokia ja sen pituus on noin 40 kilometriä. Joki saa vetensä pääosin Asteroúsia- ja Lasíthi- eli Díktivuorilta ja laskee Libyanmereen saaren etelärannikolla Dérmatoksen kylän kohdalla Viánnoksen kunnassa.
Joen nimi viittaa takaperin kulkemiseen, mikä johtuu siitä, että joen alajuoksulla sen vesi näyttää talvisin virtaavan yläjuoksulle päin voimakkaan tuulen vuoksi. Joen suisto on Kreetan merkittävimpiä kosteikkoja ja tärkeä lintualue.
Gallikós

Gallikós (), antiikin Ekhedoros (), on joki, joka virtaa Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Sen pituus on 70 kilometriä. Joki saa alkunsa Kroússia-vuorilta ja se laskee Thermaïkóslahteen lähellä Kalochórin kaupunkia.
Gallikós virtaa Keski-Makedonian alueella. Laskiessaan mereen joki muodostaa yhdessä Axiós-, Aliákmonas- ja Loudías-jokien kanssa laajan suistoalueen, joka on suojeltu Axióksen suiston kansallispuistona. Keskiajalla joki tunnettiin myös nimellä "Gomaropnikhtes" ("Gomaropníchtis", Γομαροπνίχτης). Joen varrella sijaitseva Gallikóksen kylä ja Kilkíin kunnan osa Gallikóksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, ovat saaneet nimensä joesta.
Kifisós (Attika)

Kifisós (), antiikin Kefissos (), on joki, joka virtaa Ateenan metropolialueella Attikassa Kreikassa. Se saa alkunsa Párnitha- ja Pentéli-vuorten alueelta ja laskee Saroninlahteen kuuluvaan Faleroninlahteen.
Kifisós virtaa Ateenan keskustan ja varsinaisen Ateenan kunnan alueen länsipuolelta. Se näkyy Ateenan kaupunkikuvassa nykyisin vain vähän. Joki on suureksi osaksi katettu kulkiessaan tiiviimmän metropolialueen läpi. Sen vesi on suhteellisen saastunutta ja se muistuttaa suurta viemäriä. Kifisós kulkee pitkään valtatien Α1 eli Ateena–Thessaloniki-moottoritien alla. Tämä osuus tunnetaan "Kifisoú"-valtakatuna. Joen laskupaikka on Moscháton ja Pireuksen Néo Fáliron välillä.
Antiikin aikana Kefissoksen sivujokia olivat Ilissos ja Eridanos, jotka kummatkin ovat nykyään lähes olemattomia tai johdettu putkiin maan alle. Ne yhtyivät Kefissokseen Akropoliin länsipuolella. Platonin Akatemia sijaitsi Kefissoksen varrella.
Attikassa oli myös toinen Kefissos-niminen joki, joka virtasi Kithaironin vuorelta ja laski mereen Eleusiissa. Kreikkalaisessa mytologiassa nämä joet yhdistettiin joenjumala Kefissokseen. Sama tai saman niminen jumala yhdistettiin myös Boiotian suurempaan Kefissosjokeen.
Kifisós (Boiotia)

Kifisós (), antiikin Kefissos () on joki, joka virtaa Keski-Kreikassa. Sen pituus on 60 kilometriä. Joki saa vetensä Parnassós-, Gkióna- ja Oíti-vuorilta ja virtaa halki Boiotian tasangon. Alun perin joki laski Kopaḯda- eli Kopaisjärveen, joka kuivattiin vuonna 1887. Nykyisin Kifisós laskee keinotekoista uomaa pitkin Ylíki-järveen.
Kifisós virtaa Fokiin, Boiotian ja Fthiotiin alueyksiköiden alueella. Joki ohittaa muun muassa Livadeián ja Orchomenóksen kaupungit.
Kreikkalaisessa mytologiassa joki yhdistettiin joenjumala Kefissokseen.
Kládeos

Kládeos () on joki, joka virtaa Eliksessä Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se on Alfeiós-joen sivuhaara. Joki saa alkunsa Lálaksen kylän läheltä ja lähestyy Alfeiósta pohjoisesta kulkien Archaía Olympían kylän itäpuolelta. Joet yhtyvät Olympian lehdon arkeologisen alueen kohdalla, jossa Kládeos kulkee alueen länsipuolelta.
Antiikin aikana Kládeoksen reittiä muutettiin vallituksilla Olympian pyhäkköalueen suojaamiseksi tulvilta. Keskiajalla vallitukset murtuivat, ja Olympia peittyi paksujen sedimenttikerrosten alle paljastuakseen arkeologisissa kaivauksissa 1800-luvulla. (Tuoreemman teorian mukaan alue olisi kuitenkin peittynyt ennemmin tsunamien seurauksena.)
Kreikkalaisessa mytologiassa joki yhdistettiin joenjumala Kladeokseen.
Ládonas

Ládonas (, ) on joki, joka virtaa Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen pituus on 70 kilometriä. Joki saa alkunsa Aroánia-vuorilta ja se laskee Alfeiós-jokeen, joka virtaa edelleen Joonianmeressä sijaitsevaan Kyparissiakóslahteen.
Ládonas virtaa Akhaian ja Arkadian alueella. Joki on padottu 420 metrin korkeudella merenpinnasta 104 metriä pitkällä padolla, joka valmistui vuonna 1954. Se muodostaa Ládonasin tekojärven. Ládonas ja Alfeiós yhtyvät Gortynían kunnassa lähellä Chanián ja Palaiochórin kyliä.
Pleístos

Pleístos () on joki, joka virtaa Keski-Kreikassa Fokiin alueyksikön alueella. Se saa alkunsa Parnassós-vuorelta ja laskee Korintinlahteen Kírran (antiikin Kirrha) kylän kohdalla.
Pleístos muodostaa laajan laakson, joka avautuu antiikin Delfoin pyhäkköalueen eteläpuolelle. Parnassós-vuori jää sen pohjoispuolelle, kun taas eteläpuolella sijaitsee Kírfi-vuori. Kastalian lähteen vedet virtaavat Pleístokseen.
Kreikkalaisessa mytologiassa jokea vastasi joenjumala Pleistos.
Vouraïkós

Vouraïkós (), antiikin Buraikos ( tai "Bouraikos", ) ja Erasinos (, ), on joki, joka virtaa Akhaiassa Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen pituus on noin 40 kilometriä. Joki saa alkunsa Aroánia- eli Chelmósvuorilta Priólithoksen kylän läheltä ja laskee Korintinlahteen lähellä Diakoptón kaupunkia.
Vouraïkós-joki virtaa Aroánia-vuoren länsipuolelta ja Erýmanthos-vuoren itäpuolelta. Kulkiessaan vuoriston läpi joki muodostaa "Vouraïkóksen rotkon". Se sijaitsee Áno ja Káto Zachloroún sekä Kalávrytan välillä. Rotko kuuluu Chelmóksen–Vouraïkóksen kansallispuistoon.
Kreikkalaisessa mytologiassa joki on saanut nimensä Bura (Boura) -nimisestä neidosta, joka asui meren rannalla. Herakles rakastui tähän ja raivasi rotkon päästäkseen rannikolle.
Opel Ampera-e

Opel Ampera-e on Opelin vuosina 2016–2019 valmistama sähköautomalli, joka esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syyskuussa 2016. Auton Pohjois-Amerikan markkinoilla myytävä sisarmalli on Chevrolet Bolt. Ampera-e:n myynti lopetettiin sen jälkeen, kun General Motors myi Opelin ranskalaiselle PSA-konsernille. Vuonna 2019 Opel esitteli täyssähköisen version Opel Corsasta, jota voidaan pitää Ampera-e:n seuraajana.
Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä Ampera-e sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Ampera-e:n sähkömoottori tuottaa 204 hevosvoiman tehon. Auton kymmenen akkumoduulia on sijoitettu osaksi alustarakenteita. Valmistajan mukaan yksi lataus takaa 400 kilometrin toimintamatkan.
Toyota Hiace (1967)

Ensimmäisen sukupolven Toyota Hiacea valmistettiin vuosina 1967–1977.
Toyota Hiace 1. sukupolvi (1967–1977).
Vuonna 1972 alkoi japanilaisten voimakas tulo Euroopan pakettiautomarkkinoille: tuolloin esiteltiin ensimmäinen HiAce. Japanilainen pakettiauto oli ulkomitoiltaan tiivis ja Hi-Ace olikin kätevä kaupunkiliikenteessä, vaikka ohjaus olikin muiden pakettiautojen tavoin hidas ja raskas. Ensimmäisen sukupolven Hi-Acen ainoa moottorivaihtoehto oli bensiinikäyttöinen 1,6-litrainen, joka tosin oli tehokkaampi kuin sen ajan pakettiautoissa yleensä. Matkustusmukavuuteen ei ollut kiinnitetty suurta huomiota.
Toyotan maahantuoja Korpivaara Oy aloitti Hi-Acen tuonnin Suomeen vuonna 1973. Suomen markkinoilla tämä autouutuus oli moniin kilpailijoihin verrattuna ketterä, helposti kuormattava, suorituskykyinen ja hankintahinnaltaan edullinen. Täydellinen se ei kuitenkaan ollut. Tekniikan Maailma -lehti koeajoi Hi-Acen kesällä 1976 ja lehden testiryhmä piti auton ohjaamoa ahtaana ja keskimmäisen istuimen alle sijoitetun moottorin vuoksi meluisana. Vaikka ohjaamosta oli hyvä näkyvyys, koeajajat kuvailivat kuljettajan istuinta surkeaksi ja ajoasentoa ikäväksi ja puuduttavaksi nököttämiseksi. Myös bensiinin kulutusta pidettiin suurena niin kaupunki- kuin maantieajossakin.
Lähteet.
2. https://en.wikipedia.org/wiki/Toyota_HiAce#First_generation_(H10;_1967)
Toyota Hiace (1982)

Kolmannen sukupolven Toyota Hiacea valmistettiin vuosina 1982–1989.
Toyota Hiace 3. sukupolvi (1982–1989).
Kolmannen sukupolven Hiace oli erittäin suosittu, vaikkei se ollut mukavuudeltaan merkittävästi edellisiä parempi. Alkuperäinen dieselmoottori oli 2,2-litrainen, mutta muutettiin sittemmin 2,4-litraiseksi. Kolmannen sukupolven Hiacessa on kahdenlaisia ajovaloja: vanhemmassa ne olivat pyöreät (1982-1985) ja uudemmassa suorakaiteen muotoiset (1985-1989). Lisäksi tässä mallisukupolvessa Hiace oli ensimmäistä kertaa saatavilla myös nelivetoisena. Tämä oli verrattain suosittu mallivaihtoehto. Nelivetoisessa vaihteenvalitsin oli takavetoisista poiketen lattiassa.
Suomessa kolmannen sukupolven Hiace – ylivoimaisesti eniten dieselmoottorilla varustettuna – saavutti hyvän maineen kestävänä, luotettavana ja pieniruokaisena työjuhtana ja oli koko elinkaarensa ajan Suomen eniten myyty pakettiauto. Auton mainoslauseena olikin "Toyotalla Suomi kuljettaa". Myös pikkubussina se oli yleinen. 1980-luvun loppupuolella markkinoille tullut nelivetoinen versio tuli suosituksi vaikeakulkuisilla työmailla.
Milana Vayntrub

Milana Aleksandrovna Vayntrub (/ˈvaɪntruːb/; uzbekiksi Милана Александровна Вайнтруб; s. 8. maaliskuuta 1987) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa sarjoissa "Other Space" ja "This Is Us". Hänet tunnetaan myös roolistaan Lily Adamsina teleoperaattori AT&amp;T:n televisiomainoksissa.
Vayntrub syntyi Neuvostoliittoon tuolloin kuuluneessa Uzbekistanissa, mutta 1980-luvun lopulla perhe pakeni juutalaisiin kohdistunutta vihanpitoa ensin Eurooppaan ja lopulta Yhdysvaltoihin.
Heinäkuussa 2017 Vayntrub valittiin ääninäyttelemään Oravatyttöä Marvelin "New Warriors" -televisiosarjan pääosassa.
Toyota Hiace (1989)

Neljännen sukupolven Toyota Hiacea valmistettiin vuosina 1989–2004.
Toyota Hiace 4. sukupolvi (1989–2004).
Neljännen sukupolven Hiace poikkesi edeltäjästään erittäin paljon. Metallipuskurit vaihtuivat muovisiin, valojen ympärille tuli suojakopat. Moottori saatiin siinä esiin nostamalla kuljettajan ja keskimatkustajan penkit ylös, kun vanhemmassa nostettiin matkustajien penkit. Vaihdekeppi siirtyi kaikissa malleissa rattiakselista lattialle. Tämän mallisukupolven loppupäässä Toyota esitteli Clean Diesel -moottorit, joissa oli panostettu pienempiin päästöihin.
Ngarin prefektuuri

Ngarin prefektuuri (, "Ngari Sakü"; ) on prefektuuri Kiinan Tiibetin autonomisella alueella. Prefektuurin pinta-ala on 304 683 neliökilometriä ja väkiluku 95 465 (vuonna 2010). Prefektuurin päähallintopaikka sijaitsee Garin piirikunnassa, jonka keskusta sijaitsee linnuntietä noin 1100 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Lhasasta luoteeseen.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla prefektuuri jakautuu seitsemään piirikuntaan.
Kansalliskauppa

Kansalliskauppa oli Kuopiossa 111 vuotta toiminut vähittäiskauppaketju. Sen perustivat kuopiolaiset suutarit vuonna 1890, ja se yhdistettiin Oy Hallmaniin vuonna 2001.
Suutarien perustama kauppa yhtiöitettiin 1897 Kansallis Kauppa-Osakeyhtiöksi. Se kuului Tukon vähittäiskauppaleiriin 1960-luvun lopulle asti, jolloin se vaihtoi Keskoon. Vuonna 1975 Kuopion keskustassa avattu K-Market teki Kansalliskaupasta Kuopion suurimman päivittäistavarakaupan.
1980-luvulla Kansalliskauppa panosti hotelli- ja ravintolatoimintaan niin, että vuonna 1988 siitä kertyi jo 40 prosenttia yrityksen myynnistä. Yrityksen hotelleja oli muun muassa Atlas, ravintoloita taas Antura ja Club 007.
Kansalliskaupan pitkäaikaisena toimitusjohtana tuli tunnetuksi ekonomi Jorma Turunen, joka johti yritystä Armas af Hällströmin jälkeen 1967–1988 ja sai kauppaneuvoksen arvon 1978. Turunen panosti päivittäistavaroihin, hotelleihin ja ravintoloihin, vaihtoi Tukosta Keskoon ja karsi Kansalliskaupan toiminnasta muun muassa pukimon, leipomon, huonekalumyynnin sekä urheilu- ja koneosastot.
Kansalliskaupan kunniaksi pystytettiin Kuopion kaupungintalon viereen vuonna 1990 Väinö Lätin tekemä suutariaiheinen pronssiveistos "Korkoa korolle".
Toyota Hiace (1977)

Toisen sukupolven Toyota Hiacea valmistettiin vuosina 1977–1985.
Toisen sukupolven Toyota Hiacella oli ensimmäisen sukupolven Toyota Hiacea pidempi ohjaamo. Sille oli saatavilla sekä 1,6- että 2,0-litrainen moottori. Toisen sukupolven Toyota Hiacen kuorma-autoversion valmistusta jatkettiin vielä vuosia sen jälkeen, kun kolmannen sukupolven Toyota Hiace tuli myyntiin vuonna 1982.
Uusitussa Hiacessa oli paneuduttu niihin ongelmiin, jotka olivat vaivanneet ensimmäistä versiota. Kuljettajan istuimen säätömahdollisuuksia monipuolistettiin ja ohjaamon äänieristystä parannettiin. Auton ulkomittoja kasvattamatta tavaratilan tilavuutta saatiin lyhyessä mallissa lisätyksi 4,6 kuutiometristä 5,5 kuutiometriin. Bensiinimoottorien rinnalle tuli valinnaiseksi 2,2-litrainen Toyotan oma dieselmoottori.
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailujen C-sarja 2016

Baseballin C-sarjan EM-karsinnat pelattiin 25.-30. heinäkuuta 2016 Ljubljanassa, Sloveniassa ja Miejska Gorkassa, Puolassa. Ryhmien voittajat Serbia ja Puola nousivat karsintojen B-sarjaan kesäksi 2017.
Slovenian lohko.
A-lohko:
Loppuottelu: Slovenia - Serbia 2–6
Puolan lohko.
Loppuottelu: Puola - Romania 7–1
Luettelo Grammy-palkinnoista

Tämä on luettelo Grammy-gaalassa myönnetyistä palkinnoista.
Palkintosarjat.
Joillekin palkinnoille on merkitty vaihtoehtoisia suomennoksia.
Pop.
"Aiemmin myönnettyjä"
Dance/Electronic.
"Aiemmin myönnetty"
Rock.
"Aiemmin myönnettyjä"
R&amp;B.
"Aiemmin myönnettyjä"
Rap.
"Aiemmin myönnettyjä"
Country/kantri.
"Aiemmin myönnettyjä"
Jazz.
"Aiemmin myönnettyjä"
Latino.
"Aiemmin myönnettyjä"
American Roots/amerikkalainen juurimusiikki.
"Aiemmin myönnettyjä"
Maailmanmusiikki.
"Aiemmin myönnettyjä"
Lapset.
"Aiemmin myönnettyjä"
Musikaaliteatteri.
"Aiemmin myönnetty"
Sävellys/sovitus.
"Aiemmin myönnettyjä"
Äänisuunnittelu.
"Aiemmin myönnettyjä"
Klassinen musiikki.
"Aiemmin myönnettyjä"
Musiikkivideo.
"Aiemmin myönnettyjä"
WWE ’13

WWE ’13 on vuonna 2012 julkaistu showpainiaiheinen videopeli. Pelin kehitti Yuke’s ja julkaisi THQ. Se julkaistiin kahdelle pelialustalle, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Pelin kansikuvaksi valittiin CM Punk. Peli on jatkoa WWE ’12:lle ja samalla viimeinen THQ:n julkaisema WWE-videopeli, kun yhtiö meni konkurssiin tammikuussa 2013.
Painijat.
Mukana on yli 90 showpainijaa, joista osa on menneiden vuosien painijoita erityisesti Attitude Era:lta.
Arvostelu.
"WWE ’13" sai pääosin positiivista palautetta. Metacritic antoi keskiarvoksi useiden arvosteluiden perusteella 78/100. IGN antoi arvosanaksi 8,4/10 kehuen Attitude Era -tilaa, mutta kritisoi kommentaattoreita, jotka olivat huonoja eläytymään rooleihinsa kuulostaessa siltä, kuin he lukisivat repliikkinsä suoraan paperilta. Myös uudet kamerakulmat ja yleisön ääninäytteet saivat IGN:ltä kritiikkiä.
"WWE ’13" huomioitiin Spike Video Game -ehdokkuudella 2012, parhaana urheilupelinä.
Yashiro (1944)

Yashiro () oli keisarillisen Japanin laivaston Mikura-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Hitachi Zōsenin Sakurajiman telakalta, missä köli laskettiin 18. marraskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 16. helmikuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 10. toukokuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 30. marraskuuta 1945 ja aloitti kotiutettavien joukkojen kuljetukset Japaniin 1. joulukuuta. Alus luovutettiin 29. elokuuta 1947 Kiinalle, joka poisti sen alusluettelosta 1963.
Mikura (1943)

Mikura () oli keisarillisen Japanin laivaston Mikura-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Nihon Kōkanin Tsurumin telakalta, missä köli laskettiin 1. lokakuuta 1942. Alus laskettiin vesille 16. heinäkuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 31. lokakuuta.
Palvelus.
Alus katosi merellä 28. maaliskuuta 1945 ja poistettiin alusluettelosta 25. toukokuuta.
Miyake (1943)

Miyake () oli keisarillisen Japanin laivaston Mikura-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Nihon Kōkanin Tsurumin telakalta, missä köli laskettiin 12. helmikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 30. elokuuta ja otettiin palvelukseen 30. marraskuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 30. marraskuuta 1945 ja aloitti kotiutuvien joukkojen kuljetukset Japaniin 1. joulukuuta. Aluksen romutus saatiin päätökseen 2. heinäkuuta 1948.
Kurahashi (1943)

Kurahashi () oli keisarillisen Japanin laivaston Mikura-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Nihon Kōkanin Tsurumin telakalta, missä köli laskettiin 1. kesäkuuta 1943. Alus laskettiin vesille 15. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 19. helmikuuta 1944.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 30. marraskuuta 1945. Se aloitti kotiutuvien joukkojen kuljetukset Japaniin 1. joulukuuta. Alus luovutettiin Britannialle 14. syyskuuta 1947 Britannialle, joka siirsi sen romutettavaksi. Romutus saatiin päätökseen 15. tammikuuta 1948.
Eugene Melnyk

Eugene Melnyk (27. toukokuuta 1959 – 28. maaliskuuta 2022) oli ukrainalaiskanadalainen liikemies, miljardööri ja NHL-jääkiekkojoukkue Ottawa Senatorsin omistaja. Melnykin omaisuus on peräisin kanadalaisesta lääkeyhtiö Biovailista, jonka Melnyk perusti ja jonka toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana hän toimi. Melnykin johdolla Biovail kasvoi miljardiluokan yritykseksi. Melnyk perusti uuden lääkeyhtiön Trimel Pharmaceuticals vuonna 2008. Melnyk asui vuodesta 1991 Barbadoksella. Melnyk oli yksi Kanadan sekä myös Barbadoksen rikkaimmista henkilöistä.
Nomi (1943)

Nomi () oli keisarillisen Japanin laivaston Mikura-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Nihon Kōkanin Tsurumin telakalta, missä köli laskettiin 10. elokuuta 1943. Alus laskettiin vesille 3. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 28. helmikuuta 1944.
Palvelus.
Alus upposi 14. huhtikuuta 1945 torpedoituna Chejun luoteispuolella ja poistettiin alusluettelosta 25. toukokuuta.
Chiburi (1943)

Chiburi () oli keisarillisen Japanin laivaston Mikura-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden hankinnoissa Nihon Kōkanin Tsurumin telakalta, missä köli laskettiin 20. heinäkuuta 1943. Alus laskettiin vesille 30. marraskuuta ja otettiin palvelukseen 13. toukokuuta 1944.
Palvelus.
Alus upposi 12. tammikuuta 1945 ilmahyökkäyksessä Saigonissa ja poistettiin alusluettelosta 10. maaliskuuta.
Kusagaki (1944)

Kusagaki () oli keisarillisen Japanin laivaston Mikura-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Nihon Kōkanin Tsurumin telakalta, missä köli laskettiin 7. syyskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 22. tammikuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 31. toukokuuta.
Palvelus.
Alus upposi 7. elokuuta 1944 torpedoituna Manilan länsipuolella ja poistettiin alusluettelosta 10. lokakuuta.
Iskelmä-Suomi

Iskelmä-Suomi on vuonna 2013 Yle Teema-kanavalla esitetty 10-osainen dokumenttisarja, joka kertoo suomalaisesta iskelmämusiikista ja sen historiasta. Sarjan käsikirjoittaja Pekka Laine toimii myös sarjan kertojana ja haastattelijana. Haastateltavina on kymmeniä suomalaisartisteja, säveltäjiä, sanoittajia, tuottajia ja muita alan vaikuttajia.
"Iskelmä-Suomen" ohjaaja Antti Leino palkittiin Kultainen Venla -gaalassa 2013 parhaan ohjaajan palkinnolla ja Pekka Laine vuoden 2013 Muusikkojen liiton tunnustuspalkinnolla. Ohjelmasarja palkittiin Tv-maailma-lehden Vuoden valopilkku -palkinnolla ja työryhmä Musiikintekijöiden Prix Elvis -kunniamaininnalla. "Iskelmä-Suomi" sai kunniamaininnan myös Musiikki &amp; Median Industry Awards -gaalassa.
Dokumenttisarjan pohjalta on tehty myös laaja kirja- ja levypaketti, jonka ovat koonneet Ylen musiikkitoimittajat Pekka Laine ja Jukka Haarma. Siihen kuuluu kirja ja 14 cd-levyä, joille on koottu noin 300 iskelmää eri aikakausilta. Hanke herätti keskustelua sopimus- ja tekijänoikeuskysymyksistä, sillä tv-sarjassa esiintyneet artistit eivät tienneet kirja- ja levyprojektista.