tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Robert Wiklund

 
Robert Wiklund (s. 20. kesäkuuta 1964 Gävle) on ruotsalainen karateka. Hän voitti kilpaurallaan Kyokushinissa muun muassa Walesin mestaruuden niin kumitessa kuin katassa. 
Kilpaura.
Wiklund syntyi Gävlessä ja kasvoi Valbossa. Hän aloitti Kyokushinin harjoittelemisen 1980. Hän matkasi uchideshiksi Walesiin Gary Buftonsin dojolle Cardiffiin 1983. Tuona aikana Wiklund aloitti myös kilpauransa ja saavutti ensimmäisen kerran menestystä 1984 voitettuaan Cardiff turnauksen. Hän otti seuraavana vuonna osaa myös Walesin Openiin, jossa Wiklund kilpaili myös kumiten lisäksi katassa. Hän voitti turnauksen kahdesti peräkkäin vuosina 1985 ja 1986 katassa. Wiklund saavutti menestystä myös Aasian Openissa voitettuaan turnauksen 1989.
1990-luvulla Wiklund saavutti pronssia Valencian Openissa ja oli mukana vuoden 1995 MM-kilpailuissa, jossa hänen tie päättyi alkukierroksella. 1999 Wiklund saavutti vielä katassa Walesin mestaruuden ja kumitessa hopeaa.
Älä jäädy

Älä jäädy on MTV3-kanavalla esitetty suomalainen kilpailuohjelma, jossa näyttelijät suorittivat erilaisia improvisaatioon perustuvia tehtäviä. Ohjelmaa juonsi Ernest Lawson ja sen vakinäyttelijöitä olivat Veera Lehtinen, Mikko Penttilä sekä Roope Salminen. Kohtauksia säesti Suvimarja Halmetoja.
Näyttelijät saivat jakson edetessä pisteitä, joita jakson alussa suurmestariksi valittu näyttelijä mielivaltaisesti jakoi.
Amstrad Action

Amstrad Action oli brittiläinen Amstrad-tietokoneisiin ja ohjelmiin keskittynyt aikakauslehti. Lehteä julkaistiin kuukausittain.
Lehti oli Future Publishingin ensimmäinen lehti. Lehti aloitti käytännön julkaista ohjelmia lehden mukana tulevilla kaseteilla.
Lehden teossa olivat mukana Chris Anderson, Peter Connor ja Bob Wade "Personal Computer Games" ja "Zzap!64" lehdistä, sekä Trevor Gilham.
Monthly Arcadia

Monthly Arcadia () on japanilainen Enterbrainin julkaisema kolikkopelejä käsittelevä aikakauslehti.
"Gamest" lehden julkaisijan Shinseishan mentyä konkurssiin useat työntekijät siirtyivät tekemään Monthly Arcadiaa ja lehteä voidaan pitää seuraajana. Lehti tavoittelee laajempaa yleisöä kuin edeltäjänsä.
Europress

Europress oli brittiläinen lehtien julkaisija, jonka perusti Derek Meakin vuonna 1965.
Yritys aloitti julkaisemalla aikakauslehtiä ja sanomalehtiä, mutta laajensi ohjelmistojen ja pelien julkaisemiseen nimellä Database Software.
Yritys myi ohjelmistojen julkaisunsa Hasbro Interactivelle vuonna 1999.
Yritys osti Newsfield Publicationsin vuonna 1991 ja aloitti tytäryhtiön Europress Impact. Europress Impact vaihtoi nimeksi Impact Magazines vuonna 1993.
Meakin myi Europress-brändin Atarille, joka myi edelleen Koch Medialle vuonna 2002.
Borgward BX7

Borgward BX7 on Borgwardin vuodesta 2015 lähtien valmistama crossover-tyyppinen automalli. Se on autovalmistajan ensimmäinen uusi auto 55 vuoteen. BX7 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2015.
Juuvanjoki

Juuvanjoki on Kiiminkijoen vesistöalueeseen kuuluva joki Oulun kaupungissa Pohjois-Pohjanmaalla, entisten Kiimingin ja Ylikiimingin kuntien alueella.
Joen alkupiste on Kiimingin keskustaajamasta reilun kymmenen kilometrin päässä sijaitseva Iso Juuvanjärvi, joki laskee Kiiminkijokeen pohjoispuolelta Pasonmäellä, kolmisen kilometriä Koitelinkoskesta alavirtaan. Jokivarsi on asumaton alavirran Purolantien ympäristöä lukuun ottamatta. Ainoa tieyhteys joelle on metsäautotie Purontien Purosta Lellikosken lähelle joen keskivaiheille. Jokeen laskee suo-ojia sekä ylävirralla Kourioja- ja Joutsenoja -nimiset purot. Joen yläosa ja Iso Juuvanjärvi rajoittuvat luonnonsuojelualueeseen.
Konstan parempi valssi

Konstan parempi valssi on kaustilaisen kansanmuusikon Konsta Jylhän sävelmä vuodelta 1964. Jylhä keksi kertomansa mukaan sävelmän ollessaan risusavotassa.
"Konstan paremmasta valssista" tuli yksi Konsta Jylhän ja Kaustisen purppuripelimannien suosituimmista kappaleista. Purppuripelimannit levytti sävelmän ensi kerran vuonna 1965. Siitä tehtiin myös laulettu versio, kun Jukka Virtanen kirjoitti sävelmään Konsta Jylhästä kertovan tekstin (alkusanat ”Konstan konsti oli oiva / kokosi soitollansa väen lauantaina...”) ja kappaleen levytti Vesa-Matti Loiri vuonna 1969 Jaakko Salon sovituksena.
Riitta Degerholmin lyhytdokumentti vuodelta 1967 ja Paavo Helistön vuonna 1972 julkaistu Konsta Jylhän elämäkerta ovat myös nimeltään "Konstan parempi valssi".
Atomica

Atomica (alkuperäinen nimi Deep Burial) on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen jännityselokuva, jonka on ohjannut Dagen Merrill. Sen ensi-ilta yhdysvalloissa oli 17. maaliskuuta 2017 ja se julkaistiin ladattavaksi 21. maaliskuuta 2017.
Tuotanto.
Atomica on Syfyn omistaman tuotantoyhtiö Syfy Filmsin toinen tuotos.
Robert Schyberg

Johannes Robert Schyberg (8. heinäkuuta 1872 Kööpenhamina – 19. joulukuuta 1946 Kööpenhamina) oli tanskalainen näyttelijä.
Toimistovirkailijan perheeseen syntynyt Schyberg opiskeli Kuninkaallisen teatterin baletti- ja näyttelijäkoulussa ja aloitti näyttelijänuransa vuonna 1891. Hän työskenteli vuosina 1892–1896 Dagmar-teatterissa ja vuosina 1899–1919 Kuninkaallisessa teatterissa. Vuonna 1900 Schyberg oli mukana teatteriskandaalissa, joka päättyi verettömään kaksintaisteluun Edvard Brandesin kanssa ja sitä seuranneeseen 14 päivän vankeustuomioon.
Vuosina 1912–1920 Schyberg näytteli noin 30 mykkäelokuvassa, aluksi Skandinaviske-Russiske Handelshusilla ja sitten Nordisk Filmillä. Hän myös ohjasi yhden elokuvan, "Forbryderkongens Datter" vuonna 1917. Vetäydyttyään terveyssyistä näyttelijäntyöstä vuonna 1919 Schyberg työskenteli valokuvaajana ja elokuvateatterin johtajana. Hänen muistelmansa "Billeder på væggen" julkaistiin vuonna 1941. Teatterikriitikko Frederik Schyberg oli Robert Schybergin poika.
Borgward BX5

Borgward BX5 on Borgwardin vuodesta 2016 lähtien valmistama crossover-tyyppinen automalli. Se on autovalmistajan toinen uusi auto yrityksen paluun jälkeen. BX5 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2016.
Nino Manfredi

Nino Manfredi (22. maaliskuuta 1921 – 4. kesäkuuta 2004) oli italialainen näyttelijä. Legendaariseksi mainittu Manfredi näytteli sekä elokuvissa että televisiosarjoissa ja oli Italian rakastetuimpia näyttelijöitä. Hän sai urallaan yhdeksän Donatello-palkintoa.
Manfredilla oli isoisän rooli Mika Kaurismäen ohjaamassa elokuvassa "Helsinki Napoli All Night Long" (1987).
Manfredin poika Luca Manfredi on ohjannut isästään televisioelokuvan "In arte Nino", jossa Manfredia esittää Elio Germani.
Nomi Enckell

Nomi Patricia Enckell (s. 8. toukokuuta 1997) on suomalainen näyttelijä ja laulaja-lauluntekijä, joka tunnetaan esimerkiksi Teatterikorkea - Näyttämölle Valitut -dokumenttisarjasta sekä "Idolsin" seitsemänneltä kaudelta, jossa hän putosi juuri ennen finaalia sijoittuen jaetulle kolmannelle sijalle.
Ura.
Vuosina 2014–2016 Enckell julkaisi viisi singleä Eurorecords-levy-yhtiölle. Huhtikuussa 2017 hän allekirjoitti levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa. Samana keväänä hän oli avustajana Helsingin Kaupunginteatterin "Kirka"-musikaalissa.
Ensimmäinen Sonyn julkaisema single, ”Ota mut takas”, julkaistiin syyskuussa 2017. ”Ota mut takas” oli Ylen radiokanavien seitsemänneksi soitetuin kappale vuonna 2018. Vuonna 2018 Enckell oli yksi artisteista, joka oli mukana Ylen ja Sony Musicin yhteisessä "Anna laulu lahjaksi" -projektissa, jossa esitettiin uusia joululauluja. Enckellin esikoisalbumi "Pieni minä" julkaistiin 29. marraskuuta 2019. Albumin nimikkokappaleen tekstin Enckell on tehnyt kokonaan itse ja sävellyksen tekoonkin hän on osallistunut. Huhtikuussa 2021 Nomi allekirjoitti uuden levytyssopimuksen Suomen Musiikki -levy-yhtiön kanssa. Yhteistyön ensimmäinen single ”Pienestä kii” julkaistiin kesäkuussa 2021. Lokakuussa 2021 Enckell on mukana Syksyn sävel -kilpailussa ”Repivää”-kappaleellaan.
Vuonna 2023 hänelle myönnettiin kultalevy yhdessä rap-artistien Henriguezin ja Maikin kanssa esittämästään kappaleesta ”Älä tule myöhään”.
Vuonna 2024-2025 Enckell näytteli Lahden Kaupunginteatterin The Black Rider -musikaalissa, jonka ohjasi Lauri Maijala. Syksyllä 2025 Turun Kaupunginteatterin ensi-iltaan tulleessa The Addams Family -musikaalissa Enckell näyttelee Wednesday Addamsin roolia.
Yksityiselämä.
Ylioppilaaksi Enckell kirjoitti Sibelius-lukiosta syksyllä 2016. Kesäkuussa 2021 hänet hyväksyttiin opiskelijaksi Teatterikorkeakouluun näyttelijätaiteen koulutusohjelmaan.
Filmfabriken Danmark

Filmfabriken Danmark oli vuonna 1913 perustettu tanskalainen elokuvien tuotantoyhtiö.
Yhtiö sai alkunsa vuonna 1908 perustetusta Skandinavisk-Russiske Handelshus -kauppahuoneesta, joka seuraavana vuonna erikoistui elokuvien jakeluun ja sittemmin myös tuotantoon. Sen ensimmäinen elokuva oli "Morfinisten" vuonna 1911. Vuonna 1913 yhtiö sai nimen Filmfabriken Danmark. Huomiota herättäviin ”sensaatiofilmeihin” erikoistunut yhtiö toimi aktiivisesti vuoteen 1919 saakka, minkä jälkeen se tuotti vuoteen 1923 saakka vain uutis- ja opetuselokuvia. Filmfabriken Danmark lakkautettiin lopullisesti vuonna 1927. Sen 96 näytelmäelokuvasta valtaosa on kadonnut.
Spice and Wolf

Spice and Wolf () on Isuna Hasekuran "light novel" -sarja. Sarjassa on 17 osaa ja sen on julkaissut ASCII Media Works "Dengeki Bunko" -nimellä.
Sarjasta on tehty kaksi tuotantokautta anime-sarjaa ja manga, jota on julkaistu "Dengeki Maoh" -lehdessä. Sarjasta on julkaistu kaksi visual novelia Nintendo DS:lle.
Alkuperäistä sarjaa on julkaissut englanniksi käännettynä Yen Press.
Erkki Häyrinen

Tauno Erkki Häyrinen (31. heinäkuuta 1907 Joroinen – 2. kesäkuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Teknillisen korkeakoulun tekstiilitekniikan professori.
Häyrisen vanhemmat olivat tilanomistaja Johan Häyrinen ja Vilhelmiina Pehkonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1928 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1932. Häyrinen opiskeli sitten Belfastin Municipal College of Technologyssa 1934–1935 ja kävi rationointi-insinöörikurssin vuonna 1936 Tukholmassa.
Häyrinen oli Littoisten Oy:n osastoinsinöörinä 1932–1933 ja Tampellan rationointi- ja uudistusinsinöörinä 1935–1950. Hän toimi Teknillisen korkeakoulun tekstiilitekniikan professorina vuodesta 1950 alkaen. Häyrinen oli myös SOK:n Helsingin tehtaiden isännöitsijänä.
Häyrinen oli Tampereen kaupunginhallituksen ja kaupunginvaltuuston jäsenenä 1944–1950. Hän oli Vaatetusteollisuusliiton puheenjohtajana vuodesta 1959 ja toimi Vatevan varapuheenjohtajana. Häyrinen oli Teollisuusliiton ja Suomen Tekstiilimiesten Liiton hallitusten sekä STK:n valtuuskunnan jäsenenä.
Erkki Häyrinen oli naimisissa vuodesta 1937 Helvi Orvokki Rinteen kanssa. Heidän poikansa oli luontovalokuvaaja ja luontokirjailija Urpo Häyrinen.
Ellos Deatnu!

Ellos Deatnu! () on saamelainen aktivistiryhmä, joka vastustaa Tenojoen nykyisiä kalastussäännöksiä. Se on julistanut Tenon Tiirasaaren ympäristössä Utsjoella ”moratorion”, jossa joen kalastussäännökset on mitätöity. Heinäkuussa 2017 liike perusti toisen moratorion Dalvadaksen Korkeasaareen ja sen ympäristöön. Ryhmä perustettiin kesällä 2017 vastustamaan uutta Tenon kalastussopimusta, mutta se ajaa myös yleisemmin saamelaisten itsemääräämisoikeuden ja paikallishallinnon asiaa Tenonlaaksossa.
Ellos Deatnu! -liike vaati heinäkuussa 2017 Norjan ja Suomen ministereiltä selvitystä oikeudesta Tenoon. Ryhmän mukaan kansainvälinen oikeus määrittää, että alueen saamelaisilla on ikimuistoisen käytön pohjalta omistus- ja hallintaoikeus Tenon vesistöön. Liike kysyi, miten luonnonvarojen omistus- ja hallintaoikeudet ovat siirtyneet saamelaisilta ja lapinkyliltä Norjan ja Suomen valtioille.
Ellos Deatnu! -liikkeessä toimii saamelaisia poliitikkoja, taiteilijoita ja paikallisia asukkaita Tenon molemmilta puolilta. Aktiivit ovat enimmäkseen nuoria. Suomen saamelaisnuoret ry:n puheenjohtaja Petra Laiti on yksi liikkeen johtohahmoista.
Crash (lehti)

Crash oli brittiläinen ZX Spectrum -mikrotietokoneeseen keskittyvä aikakauslehti. Lehteä julkaisi Newsfield Publications vuodesta 1984 vuoteen 1991, kunnes Europress osti Newsfieldin ja jatkoi julkaisua vielä vuonna 1992.
Lehti aloitti postitilausluettelona vuonna 1983.
Lehti julkaisi myös vuosittain lukijaäänestykseen perustuvia palkintoja parhaille peleille.
Zürichin päärautatieasema

Zürichin päärautatieasema (, "Zürich HB") on Sveitsin vilkkain rautatieasema. Sen kautta kulkee arkisin noin 440 000 matkustajaa ja noin 3 000 junaa. Nykyinen rautatieasemarakennus otettiin käyttöön vuonna 1871. Alun perin liikenne asemalla alkoi vuonna 1847.
Rautatieaseman yhteydessä on myös kauppakeskus Shopville.
Laiturit.
Asemalla on 26 laituriraidetta, joista 16 on maanpinnan tasossa olevia päättyviä raiteita (nrot 3–18). Maanalaisia raiteita on yhteensä kymmenen, joista kahdeksan on läpiajettavia paikallisliikenteen raiteita: Bahnhof Löwenstrasse, raiteet 31–34 ja Bahnhof Museumstrasse, raiteet 41–44. SZU:n raiteet 21–22 päättyvät asemalle.
Yhteydet.
Zürichistä on rautatie kymmeneen suuntaan. Zürich Oerlikonin kautta kulkee rata Bülachin, Winterthurin ja Rapperswilin suuntaan. Lännen puolelle johtavat radat Badeniin ja Olteniin. Zürich Altstettenistä vie rata Zugiin. Etelän puolelle johtavat radat Sihlbruggiin, Thalwiliin, Rapperswiliin ja Esslingeniin.
Liikenne.
Asema on kaukoliikenteen ja paikallisliikenteen (S-Bahn) käytössä. Kaukoliikennettä on eri puolille Sveitsiä ja naapurimaihin (Ranska, Saksa, Itävalta, Italia, Slovenia, Kroatia, Serbia).
The Darkness (videopeli)

The Darkness on Starbreeze Studiosin kehittämä ja 2K Gamesin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. 
Pelille on julkaistu vuonna 2012 jatko-osa "The Darkness II".
Peli perustuu Top Cow:n julkaisemaan sarjakuvaan.
Juoni.
Pelaaja ohjaa Jackie Estacadoa, joka on mafian palkkamurhaaja. Peli alkaa Jackien 21-vuotissyntymäpäivänä, jolloin rahankeruukeikka on mennyt pieleen. Mafiaperheen pomo Paulie epäilee Jackieta ja määrää hänet tapettavaksi. Päähenkilön tavoitteeksi tulee romuttaa Paulien toiminnot.
Varhain pelissä Jackie päätyy riivatuksi ja Jackie kuulee demonisen äänen päässään sekä kaksi käärmemäistä lonkeroa ilmestyy Jackien olkapäistä.
Pelaaminen.
Pelissä voi hiiviskellä ja käyttää demonisia lonkeroita avuksi eri tavoin. Lonkeroilla voi tappaa vastustajia ja pelaajalla on käytössä tavanomaisia aseita vihollisten tappamiseen.
Vastaanotto.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8.5/10. Peli on saanut kehuja ääninäyttelystä, teknisesti ja taiteellisesti hienoista grafiikoista ja tarinoista. Kritiikkiä peli on saanut tavanomaisten aseiden turhuudesta, vastustajien passiivisuudesta ja moninpeli tuntuu päälleliimatulta.
Ääninäyttelijät.
Pelin ääninäyttelijät:
Kun Liu

Kun Liu on kiinalainen karateka. Hän voitti Kyokushinissa IKO Matsushima liiton maailmanmestaruuden 2014 ja euroopanmestaruuden 2015.
Kilpaura.
Liu oli mukana 2010 painoluokallisissa MM-kilpailuissa Espanjassa, mutta putosi alkukierroksella. Hän sijoittui kahdeksanneksi 2012 MM-kilpailuissa, jossa mestaruudesta oteltiin avoimessa painoluokassa. Sittemmin hän saavutti syyskuussa 2014 raskaansarjan maailmanmestaruuden voitettuaan loppuottelussa Alexei Feoktistovin.
Liu saavutti 2015 Ruotsissa Euroopan-mestaruuden voitettuaan jälleen loppuottelussa Alexei Feoktistovin.
Toukokuussa 2017 Liu saavutti hopeaa historian ensimmäisissä Aasia Tyynenmeren mestaruuskisoissa. Hän hävisi loppuottelussa Eshaq Al Fadhelille.
Samuda Brothers

Samuda Brothers oli Jacob ja Joseph d'Aquilar Samudan perustama suunnittelu ja laivanrakennusyritys Cubitt Townissa Isle of Dogissa Lontoossa. Nykyisin telakka-alueella on lähiö Samuda Estates.
Samuda Brothers aloitti toimintansa Bow Creekin suulla Orchard Placessa Leamouthissa Lontoossa vuonna 1843. Yhtiö siirtyi vuonna 1852 Cubitt Towniin kasvettuaan liian suureksi. Yhtiön toiminnasta vastasi Joseph Jacobin saatua surmansa "Gipsy Queenin" koeajoissa. Telakka erikoistui rauta- ja teräsrunkoisiin sotalaivoihin ja höyrykonein varustettuihin rahtilaivoihin. Vuonna 1863 telakan sanotaan toimittaneen tonnistolla laskettuna yhtä paljon aluksia kuin muut Lontoon telakat yhteensä. Tilaukset Saksasta, Venäjältä ja Japanista mahdollistivat selviämisen vuoden 1866 finanssikriisistä, mikä vaikeutti useiden Lontoon telakoiden toimintaa.
Vuonna 1877 tuleva keisarillisen Japanin laivaston amiraali Togo Heihachiro, joka johti Japanin laivastoa Venäjän-Japanin sodassa, tuli työharjoitteluun telakalle päätettyään koulutuksensa Naval Prepatory Schoolissa Portsmouthissa ja Royal Naval Collegessa Greenwichissä. Togo valvoi "Fusōn" valmistusta ennen paluutaan Japaniin.
Josephin kuoltua vuonna 1885 yritettiin yritys tuloksetta myydä. Telakka suljettiin 1890, mikä jätti Lontooseen enää kaksi merkittävää telakkaa: Yarrow'n ja Thames Ironworksin.
Juri Orlov

Juri Fjodorovitš Orlov (13. elokuuta 1924 – 27. syyskuuta 2020) oli venäläinen ydinfyysikko ja ihmisoikeusaktivisti sekä entinen neuvostoliittolainen toisinajattelija. Hän perusti Moskovan Helsinki-ryhmän vuonna 1976 valvomaan Helsingin päätösasiakirjan ihmisoikeuksia koskevien kohtien eli kolmannen korin toteutumista Neuvostoliitossa. Hänet tuomittiin seitsemäksi vuodeksi pakkotyöleirille ja viideksi vuodeksi Neuvostoliiton sisäiseen maanpakoon toimintansa vuoksi. Vankeudessa Orlovin terveys heikkeni ja hänelle sanottiin, ettei hän tule elämään vankeusaikansa loppuun asti.
Orlov vapautettiin sisäisestä karkotuksesta Siperiasta vuonna 1986 Yhdysvaltojen kanssa neuvotellun sopimuksen mukaisesti. Hän työskenteli Cornellin yliopistossa vuodesta 1987 muun muassa hiukkaskiihdyttimien suunnitteluun ja kvanttimekaniikkaan liittyvien kysymysten parissa. Vuonna 1990 Mihail Gorbatšov palautti Orloville Neuvostoliiton kansalaisuuden, jonka tämä oli menettänyt neljä vuotta aiemmin maasta poistumisen yhteydessä. Orlov sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden vuonna 1993.
American Physical Society myönsi Orloville ensimmäisen Saharov-palkinnon vuonna 2005. Orlov oli mukana perustamassa Neuvostoliiton ensimmäistä Amnesty Internationalin osastoa vuonna 1973, ja hän puolusti Andrei Saharovia, jota syytettiin tuolloin epäisänmaallisesta toiminnasta.
Toisen maailmansodan aikana Orlov työskenteli tehtaassa, jossa valmistettiin T-34 -panssarivaunuja. Sodan loppupuolella hän palveli tykistöupseerina.
Noblesse

Noblesse (hangul: 노블레스) on korealainen webtoon, jonka on käsikirjoittanut Son Jeho ja piirtänyt Lee Kwangsu. Noblessea on julkaistu vuodesta 2007 ja englanninkielinen käännös on ilmestynyt vuodesta 2014 lähtien. Sarjaa julkaisee Naver.
Juoni.
Noblesse kertoo vampyyristä nimeltä Cadis Etrama Di Raizel (lyhyemmin Rai), joka on nukkunut 820 vuotta ja herää hylätystä asunnosta Etelä-Koreasta, eikä hänellä ole mitään tietoa siitä, minkälaiseksi ihmiskunta on kehittynyt. Rai päätyy kouluun, jonka rehtorina toimii hänen palvelijansa Frankenstein. Rai tutustuu myös Shinwoohon, Ikhaniin ja Yunaan, jotka ovat koulun oppilaita. Sarja seuraa Rain ja tämän ystävien seikkailuja ja paljastaa vähä vähältä Rain menneisyyttä.
Animaatio.
Noblessesta on tehty kaksi animaatiota. Ensimmäisen teki korealainen animaatiostudio Studio Animal vuonna 2015. Se kertoo mitä tapahtui 820 vuotta ennen sarjan tapahtumien alkua. Toisen animaatioversion nimeltään "Noblesse: Awakening" teki japanilainen animaatiostudio Production I.G vuonna 2016. Se käsittelee Noblessen ensimmäisen kauden.
Newsfield

Newsfield Publications (myös tunnettu lyhyemmin Newsfield) oli brittiläinen lehtien julkaisija.
Yhtiön perustivat Roger Kean, Franco Frey ja Oliver Frey vuonna 1983. 
Europress osti yhtiön vuonna 1991 sen ajauduttua konkurssiin.
SMS Friedrich Carl (1867)

SMS Friedrich Carl oli Preussin laivaston panssarifregatti. Alus kuului vuodesta 1867 alkaen Pohjois-Saksan liiton laivastoon ja edelleen vuodesta 1871 se kuului Saksan keisarikunnan laivastoon.
Suunnittelu.
Alus oli telakan suunnittelema. Sen pituus vesirajassa oli 91,13 metriä ja kokonaispituus oli 94,14 metriä. Aluksen leveys oli 16,6 metriä ja sen syväys etuosassa oli 6,90 ja perässä 8,05 metriä. Aluksen suunnitelman mukainen uppouma oli normaalikuormalla 5 971 metristä tonnia ja taisteluun kuormattuna jopa 6 932 tonnia.
Propulsiojärjestelmä.
Aluksen propulsiojärjestelmä koostui yhdestä 2-sylinterisestä höyrykoneesta ja kuudesta höyrykattilasta, jotka tuottivat kahden ilmakehän paineen. Aluksella oli vain kaksi kattila- ja yksi konehuone. Koneisto pyöritti nelilapaista potkuria, jonka halkaisija oli 6,0 metriä. Ohjattavuudesta huolehti yksi peräsin.
Alus oli lisäksi varustettu parkkitakilalla, jonka purjepinta-ala oli 2 010 neliömetriä.
Aseistus.
Aluksen aseistuksena oli suunnitelman mukaan kaksikymmentäkuusi rihlattua 72 naulan tykkiä. Alus varustettiin kahdella 21 cm/L22 tykillä ja neljällätoista 21 cm/L19 tykillä. 
Pidempiputkisten korotuskulma vaihteli -5 asteesta 13 asteeseen, mikä mahdollisti 5 900 metrin maksimiampumaetäisyyden. Lyhyempien tykkien korotuskulma vaihteli -8 asteesta 14,5 asteeseen, mikä mahdollisti 5 200 metrin ampumaetäisyyden. Tykkeihin oli aluksella kaikkiaan 1656 kranaattia.
Suoja.
Aluksen panssarointi oli rautaa, joka oli teaklautoihin. Taistelunjohtotilojen 400 millimetrin lautoihin oli kiinnitetty 114 millimetrin rautalevyt. Kylkien suojana oli 254 millimetrin teaklaudat, joihon kiinnitetty keskelle 127 millimetriä rautaa, mikä kapeni päihin 114 millimetriin. Patterin katto oli 9 millimetriä paksu rautalevy ja seinät 260 millimetrin teaklevyissä 114 millimetrin rautalevyt. Aluksella oli kahdeksan vesitiivistä osastoa ja siinä oli 76 prosenttinen kaksoispohja.
Valmistus.
Alus tilattiin Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranéelta Toulonista ja sen köli laskettiin vuonna 1866. Alus laskettiin vesille 16. tammikuuta 1867 ja se otettiin palvelukseen vielä samana vuonna 3. lokakuuta.
Palvelus.
Alus oli torpedojen koealuksena 11. elokuuta 1895 alkaen ja 21. tammikuuta 1902 alkaen oli satama-aluksena nimellä "SMS Neptun". Alus poistettiin alusluettelosta 22. kesäkuuta 1905 ja se myytiin maaliskuussa 1906 284 000 markalla. Alus romutettiin vuonna 1906 Alankomaissa.
Linux Magazine

Linux Magazine on vuonna 1994 perustettu aikakauslehti, joka keskittyy Linux-ytimeen ja Linux-käyttöjärjestelmään. 
Lehti on perustettu saksankielisenä vuonna 1994 ja jälkeenpäin on lisätty englannin, puolan, brasilian portugalin ja espanjan kieliset versiot.
Saksankielinen versio on nimeltä Linux-Magazin () ja yhdysvalloissa sekä kanadassa julkaistava versio on nimeltä Linux Pro Magazine ().
William Beebe

William Beebe (1877–1963) oli yhdysvaltalainen luonnontieteilijä ja sukeltaja. Beebe oli filosofian tohtori ja moninkertainen kunniatohtori.
Beebe kiinnostui jo nuorena meren elämästä ja päästäkseen tutkimaan syvemmällä olevia eläimiä ja kasveja hän alkoi kehittää erilaisia sukelluslaitteita. Hän oli eräs ensimmäisistä joka kokeili niin sanottua avointa kypärää. 
Beebe toteutti omat kappaleensa öljykannuista joihin asensi ikkunan kylkeen ja pohjaan ilmaletkun. Laite toimi matalissa syvyyksissä ja hän yritti tehdä siitä jokamiehen laitetta, kuitenkaan ei yritys ottanut tulta. 
Beebe tapasi sukeltamisesta kiinnostuneen laivanrakennusinsinööri Otis Bartonin, joka oli tekniikan tohtori.
Barton oli matkustanut ympäri maailman työtä tehden perehtyäkseen sukeltamiseen kaikkialla ja toi mukanaan tarvittavan tietotaidon. Yhdessä he rakensivat batysfäärin eli syvyyspallon jolla tekivät paljon onnistuneita sukelluksia. 
Beebe jätti sukeltamisen Bartonin huoleksi voimiensa vähetessä ja omisti viimeiset vuotensa eläintieteelle Trinidadin saarella Karibialla. Siellä on myös hänen hautansa.
Fredrik I (Saksi)

Fredrik I Sotaisa (; 11. huhtikuuta 1370 – 4. tammikuuta 1428 Altenburg, Thüringen) oli ensimmäinen Wettinin hallitsijasukua edustanut Saksin vaaliruhtinas vuosina 1423–1428. Hänen jälkeensä Wettinit hallitsivat Saksia lähes 500 vuotta.
Fredrikin isä oli Meissenin rajakreivi Fredrik III, jonka kuoltua vuonna 1381 hän hallitsi Meisseniä aluksi yhdessä veljiensä Yrjön (k. 1401) ja Vilhelmin (k. 1424) kanssa ja näiden kuoltua yksinään nimellä Fredrik IV. Hän lisäsi vaikutusvaltaansa auttamalla muita pikkuruhtinaita syrjäyttämään Saksan kuningas Wenzel Luxemburgilaisen. Kun Böömin kuninkaaksi siirtynyt Wenzel karkotti saksalaiset oppineet Prahan yliopistosta, Fredrik kutsui heidät vuonna 1409 pääkaupunkiinsa ja tuli siten perustaneeksi Leipzigin yliopiston. Böömin hussilaissotien aikana Fredrik tuki keisari Sigismundin taistelua kerettiläisinä pidettyjä hussilaisia vastaan. Hän johti keisarilliset joukot voittoon vuoden 1421 tärkeässä Brüxin taistelussa. Kun viimeinen Askania-sukuinen Saksin vaaliruhtinas Albrekt III kuoli ilman perillistä vuoden 1422 lopulla, keisari Sigismund antoi koko Saksin ja vaaliruhtinaan arvon Fredrikille tammikuussa 1423 sillä ehdolla, että tämä jatkaisi sotaa hussilaisia vastaan.
Fredrik I:n puoliso oli vuodesta 1402 Braunschweig-Calenbergin herttuatar Katariina. Heidän poikiaan olivat Saksin vaaliruhtinas Fredrik II ja Thüringenin rajakreivi Vilhelm III. Fredrik I:n ollessa sotaretkellä Katariina kokosi Saksista armeijan, joka kärsi tappion hussilaisille vuoden 1426 Aussigin taistelussa.
Jan Václav Voříšek

Jan Václav Voříšek (11. toukokuuta 1791 Vamberk – 19. marraskuuta 1825 Wien) oli tšekkiläinen säveltäjä. Hänen tuotantonsa pitää sisällään 26 teosta, joilla on opusnumero, ja 30 teosta, joilla ei sitä ole. 
Voříšek oli opettajan poika, joka opiskeli pianon- ja urkujensoittoa kotonaan 15-vuotiaaksi saakka. Tämän jälkeen hänen isänsä lähetti hänet Prahaan muodollisia opintoja suorittamaan. Vuodesta 1810 vuoteen 1813 hän oli opiskelijana Prahan yliopistossa, ja hänestä tuli vuoden 1812 tienoilla Václav Jan Tomášekin oppilas pianonsoitossa. Prahassa Voříšek myös tutustui Luigi Cherubiniin ja Carl Maria von Weberiin. 
Vuonna 1813 Voříšek siirtyi opiskelemaan oikeustiedettä Wieniin. Lisäksi hän jatkoi pianonsoiton opintojaan Johann Nepomuk Hummelin johdolla; kun Hummel lähti Stuttgartiin vuonna 1816, siirsi hän kaikkien oppilaidensa opinnot Voříšekin johdettaviksi. Vuonna 1814 nuorukainen kohtasi Ludwig van Beethovenin, joka ylisti hänen säveltämiään rapsodioita (op. 1). Voříšek sai oikeustieteelliset opintonsa viimeisteltyä vuonna 1821; hän toimi tämän jälkeen juristina, hoviurkurina ja pianonsoitonopettajana. Säveltäjä sairasti vuosien ajan tuberkuloosia ja kuoli 34 vuoden ikäisenä. Hänen ruumiinsa on haudattu Währingiin, Wieniin. 
Voříšekin tuotantoon kuuluu rapsodioiden ohella muun muassa viulusonaatti, muuta kamarimusiikkia, lauluja, ja D-duurissa sävelletty sinfonia (op. 2).
Imagine Publishing

Imagine Publishing oli brittiläinen aikakauslehtien julkaisija. Yrityksen perustivat vuonna 2005 Damian Butt ja Mark Kendrick, jotka lähtivät Paragon Publishingilta.
Yritys osti Paragon Publishingin lehtiä sen mentyä selvitystilaan.
Future plc osti yhtiön vuonna 2016.
Paragon Publishing

Paragon Publishing (lyhyesti Paragon) oli brittiläinen aikakauslehtien julkaisija. 
Yrityksen perustivat Future Publishingin entiset toimittajat Richard Monteiro ja Dianne Taverner.
Imagine Publishing osti yrityksen lehtiä vuonna 2006 sen mentyä selvitystilaan.
Tuomas Peltonen (professori)

Tuomas Eetvartti Peltonen (3. toukokuuta 1924 Virrat – 13. joulukuuta 2009 Turku) oli suomalainen lääkäri ja Turun yliopiston professori. 
Peltosen vanhemmat olivat kanttori Kalervo Ilmari Peltonen ja Tyyne Kangaspeska ja puoliso vuodesta 1949 lääketieteen lisensiaatti Marja-Liisa Laesvuori. Myös heidän pojastaan Juha Peltosesta (s. 1956) tuli lääkäri ja isänsä tavoin Turun yliopiston professori. Peltonen tuli ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta 1943 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1951. Tohtoriksi hän väitteli 1956. Lastentautien erikoislääkärin pätevyyden Peltonen sai 1955, epidemiologian 1956 ja kliinisen fysiologian 1961. Turun yliopiston lastentautiopin dosentti hän oli vuodesta 1957 vuoteen 1962 ja sitten apulaisprofessori. Turun lastenklinikkaan Peltonen nimitettiin apulaisylilääkäriksi jo 1955, lastentautiopin professori yliopistoon ja lastenklinikan ylilääkäri hänestä tuli 1966. Turun yliopistollisen keskussairaalan johtajaylilääkärinä Peltonen toimi 1968–1969 ja lääkärinä Sotilassairaala 2:ssa kymmenen vuoden ajan. Kliinisen fysiologian dosentti Peltosesta tuli 1971, hänen tutkimusjulkaisunsa painottuivat lasten kliiniseen fysiologiaan. Peltonen, joka toimi jatkosodassa taistelulähettinä ja joukkueenjohtajana, ylennettiin lääkintäeverstiksi 1977. Hän taisteli myös Lapin sodassa ja oli sittemmin myös miinanraivaajana Itämerellä. Eläkkeelle hän jäi 1985.
Tokuma Shoten

Tokuma Shoten Publishing Co., Ltd. () on japanilainen kustantamo, joka on perustettu vuonna 1954.
Yhtiö on julkaissut animea, mangaa, videopelejä, tietokoneohjelmistoja, musiikkia, aikakauslehtiä ja kirjoja.
Yhtiö on ollut emoyhtiönä Daiei Motion Pictures, Tokuma Japan Communications ja Studio Ghibli -yhtiöille.
Sini Manninen

Sini Lilja Kristiina Manninen (26. elokuuta 1944 Joensuu – 23. syyskuuta 2012 Pariisi) oli suomalainen kuvataiteilija, joka opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa Ateneumissa vuosina 1965–1969. Suurin osa taiteilijan tuotannosta valmistui Ranskassa, jonne hän asettui vuonna 1973.
Sini Manninen hallitsi useita maalaustekniikoita (öljyvärimaalaus, akryyli, akvarelli, liitu, piirustus), mutta erityisesti naivismi oli hänelle mieleinen taidesuuntaus. 
Perhe ja lapsuus.
Sini Manninen syntyi Pohjois-Karjalassa Joensuussa Elis Mannisen ja Elisabethin (s. Budnik) nuorimpana lapsena. Lapsuutensa Manninen vietti Joensuussa, jossa hänen isänsä Elis toimi pappina. Perheen vapaa-ajan asunto sijaitsi kotikaupungin lähellä, muutaman kilometrin päässä Liperin keskustasta. Kesäpaikan luonto, sen värit ja eläimet olivat Manniselle loputon inspiraation lähde. 
Vuonna 1965 Manninen muutti Helsinkiin ja aloitti opiskelut Suomen Taideakatemian koulussa Ateneumissa, josta hän valmistui vuonna 1969. Samalla vuosikurssilla opiskelivat muun muassa Saara Tikka, Inari Krohn, Tarja Unkari, Kari Lindström ja Risto Vilhunen.
Vuosina 1970–1973 Sini Manninen asui Norjassa, missä hän hankki elantonsa työskentelemällä sillitehtaassa. Vuosina 1970–1977 hän osallistui myös Oslon nuorten taiteilijoiden toimintaan.
Pariisilaiselämää.
Norjassa Sini Manninen tutustui tulevaan elämänkumppaniinsa, ranskalaiseen kuvataiteilija Jacques Blankiin. Pariskunta asettui vuonna 1973 Pariisiin, Montmartren kaupunginosaan. 
Pariisin vuosinaan Manninen osallistui useisiin näyttelyihin niin Ranskassa kuin muuallakin maailmalla. Arki kului Pariisin Montmartella Place du Tertren taiteilijatorilla, missä pariskunta maalasi ja myi töitään. Vuonna 1980 Manniselle myönnettiin Pariisin Taiteilijakaupungin säätiön apuraha. Samana vuonna syntyi pariskunnan ensimmäinen lapsi ja vuonna 1982 perhe kasvoi toisella lapsella. 
Jacques Blankin isän Lucien Blankin kuoltua vuonna 1988, pariskunta päätti ryhtyä etsimään sopivaa paikkaa, missä tehdä taidetta ja kasvattaa lapsia.
Maalaiselämää.
Vuonna 1990 perhe muutti Länsi-Ranskaan pieneen Confolens'n kaupunkiin Charenten alueelle. Siitä huolimatta pariskunta piti toimeentulon kannalta tarpeellisena säilyttää asuntonsa Pariisissa. Taiteilijat palasivat säännöllisesti Pariisiin työskennelläkseen Place du Tertrellä. Manninen osallistui useisiin yhteis- ja yksityisnäyttelyihin. Tämän lisäksi joitakin taiteilijan teoksia on esillä naivistisen taiteen museossa (Musée d'art naïf de Vicq) Île-de-Francessa sekä Matanzasin taidemuseossa Kuubassa (Museo de Arte de Matanzas). 
Jälkeläiset.
Taiteilijan kuoleman jälkeen perustettu yhdistys "Sini’s Heart in Art" päätti jatkaa taiteilijan ja hänen maalaustensa tunnetuksi tekemistä.
S-F Magazine

S-F Magazine () on japanilainen Hayakawa Shobōn julkaisema tieteiskirjallisuuslehti.
Lehden on perustanut Masami Fukushima. Lehden ensimmäinen numero on merkitty sen kannessa helmikuulle 1960, mutta se ilmestyi kirjakauppoihin jo joulukuussa 1959.
Hayakawa-palkinto myönnetään lehden lukijaäänestyksen perusteella.
Fredrik II (Saksi)

Fredrik II Lempeämielinen (); (22. elokuuta 1411 tai 1412 Leipzig – 7. syyskuuta 1464 Leipzig) oli Saksin vaaliruhtinas vuosina 1428–1464.
Fredrik II oli vaaliruhtinas Fredrik I Sotaisan ja prinsessa Katharina von Braunschweig-Lüneburgin (1395–1442) vanhin poika. Hänellä oli kuusi sisarusta. Isänsä kuoltua vuonna 1428 hän peri vaaliruhtinaan arvon yksin, mutta muut hallitusasiat jaettiin hänen ja hänen kolmen veljensä kesken. 
Fredrik II jatkoi aluksi isänsä sotaa hussilaisia vastaan, mutta vuoden 1431 tappiollisen Tausin taistelun jälkeen hän solmi seuraavana vuonna erillisrauhan. Hän tosin osallistui vielä yhteen taisteluun hussilaisia vastaan vuonna 1438. Fredrik sai vuonna 1439 liitettyä Meissenin linnakreivikunnan osaksi Saksia. Yhden veljensä kuoltua ja toisen siirryttyä piispaksi Fredrik II ajautui valtataisteluun jäljelle jääneen veljensä, Thüringenin rajakreivi Vilhelm III:n kanssa. He kiistelivät vuonna 1440 yhdessä perimästään Thüringenin maakreivikunnasta ja heidän välilleen puhkesi vuonna 1446 viisi vuotta kestänyt Saksin veljessota. Fredrik II perusti Saksiin säännöllisesti kokoontuvat maapäivät.
Fredrik II avioitui kesäkuussa 1431 Leipzigissa Itävallan herttua Ernst I Rautaisen ja tämän kolmannen puolison, Puolan prinsessa Cimburgis von Masowien vanhimman tyttären, herttuatar Margaretha von Österreichin (1416–1486) kanssa. 
Heille syntyi kahdeksan lasta, joista poikia olivat vaaliruhtinas Ernst ja herttua Albrekt, joiden kesken valtakunta jaettiin Fredrik II:n kuoltua. Molemmat pojat joutuivat vuonna 1455 niin sanotun ”Saksin prinssiryöstön” ("Prinzenraub") uhreiksi, mutta heidät saatiin pian vapautettua sieppaajana toimineen ritarin jäätyä kiinni.
Ernst (Saksi)

Ernst von Sachsen (24. maaliskuuta 1441 – 26. elokuuta 1486 Colditz) oli Saksin vaaliruhtinas vuosina 1464–1486. Hänestä polveutuu Wettinin hallitsijasuvun niin sanottu ernestiläinen haara.
Ernstin vanhemmat olivat vaaliruhtinas Fredrik II ja herttuatar Margaretha von Österreich (1416–1486). Hänellä oli seitsemän sisarusta, joista hän oli vanhin poika. Hän oli lapsena vuonna 1455 toinen niin sanotun ”Saksin prinssiryöstön” ("Prinzenraub") uhreista. Fredrik II:n kuoltua vuonna 1464 Ernst peri vaaliruhtinaan arvon, mutta jakoi muuten valtakuntansa hallinnon veljensä Albrektin kanssa. Vuonna 1485 valtakunta jaettiin kahtia veljesten kesken, jolloin Ernst sai pääosan Thüringeniä ja hänelle jäi vaaliruhtinaan arvo. Ernstistä tuli sukunsa ernestiläisen linjan ja Albrektista albertilaisen linjan kantaisä.
Ernst avioitui marraskuussa 1460 Leipzigissa Baijerin herttua Albrekt III:n ja Anna von Braunschweig-Grubenhagenin tyttären, prinsessa Elisabeth von Bayern-Münchenin (1443–1484) kanssa.
Heille syntyi seitsemän lasta:
Gekkan Shōnen Magazine

Gekkan Shōnen Magazine () on japanilainen shōnen-mangalehti, jota julkaisee Kōdansha.
Vuonna 2009 lehden levikki oli 904 084.
Cankao Xiaoxi

Cankao Xiaoxi (; suom. 'Referenssiuutiset') on Kiinassa julkaistava kiinankielinen sanomalehti. Maailman sanomalehtien ja uutiskustantajien liiton (WAN-IFRA, 2016) yhteenvedon mukaan Cankao Xiaoxi oli maailman seitsemänneksi laajalevikkisin sanomalehti 3,073 miljoonan numeron levikillään (2015). Se on levikiltään Kansan päivälehteä suurempi kiinalainen sanomalehti. 
Vuonna 1931 perustettua lehteä kustantaa samana vuonna perustettu Kiinan valtiollinen tietotoimisto Xinhua (suom. "uusi Kiina").
Gekkan Shōnen Sirius

Gekkan Shōnen Sirius () on japanilainen shōnen-mangalehti, jota julkaisee Kōdansha.
Vuonna 2009 lehden levikki oli 17 334.
Lehti on suunnattu 16-21-vuotiaille pojille.
Konttorityö

Oy Konttorityö on vuodesta 1938 toiminut konttorikoneiden ja toimistotekniikan maahantuojayritys. Perheyrityksen perusti Viipurin Systema-yhtiössä Viipurissa työskennellyt Markus Hynninen. Hänen työtään jatkoi hänen poikansa, yrittäjäneuvos Tom Hynninen. Vuosikymmenten mittaan Konttorityö on toiminut muun muassa Olivettin maahantuojana 1955–1968. Yrityksen erikoisalaa ovat nykyisin terveydenhuollon sanelu- ja puheentunnistusjärjestelmät, joita yritys on tuonut maahan 1960-luvulta lähtien. Konttorityöllä on nelisenkymmentä jälleenmyyjää ympäri Suomen. Yrityksen toimitusjohtaja on Perttu Hynninen.
Historiaa.
Systema-yrityksen konkurssin 1931 jälkeen Viipurin Systema oli yksi itsenäisistä jälleenmyyjistä, joka saattoi jatkaa toimintaansa. Sen pääomistajia 1930-luvulla olivat Markus Hynninen ja Paul Pöyhönen. Hynninen oli lisäksi mukana helsinkiläisessä Oy Mercedes Ab:ssa, joka toi maahan saksalaisia Roto-monistuskoneita ja toimi myöhemmin nimellä Oy Merso Ab. Kun Hynnisen ja Pöyhösen välille syntyi kitkaa, Hynninen muutti Helsinkiin ja siirsi kaikki Viipurin Systeman edustukset uuteen yhtiöönsä Konttorityö Oy:hyn. Sen nimen hän otti Viipurin Systeman muutaman numeron verran julkaisemasta "Konttorityö"-lehdestä. Hynninen sai pian myös Tampereen, Vaasan, Oulun, Kuopion ja Lahden konkurssilta välttyneet Systemat muuttamaan nimensä Konttorityöksi ja liittymään näin Hynnisen ketjuun.
Markus Hynninen värväytyi vapaaehtoisena talvisotaan, vapautui palveluksesta 1942 ja kuoli vuonna 1944 sydäninfarktiin. Heti sotien jälkeen Konttorityöllä oli muiden suomalaisyritysten tavoin vaikeuksia saada myytävää tavaraa Saksasta ja Yhdysvalloista, ja päätuotteiksi muodostuivat ruotsalaiset Addo- ja Original-Odhner-laskukoneet. Sotien jälkeenkin Konttorityö säilytti kuitenkin asemansa muun muassa maan suurimpana konttorikoneiden korjaamona. 1950-luvun puolivälissä Konttorityö sai italialaisen Olivettin maahantuonnin itselleen Paul Pöyhösen perustamalta Vistemalta.
1960-luvun lopulla Olivettin uudet yhteyshenkilöt asettivat Konttorityölle uusia ehtoja, joita yritys ei hyväksynyt. Konttorityö luopui Olivettin maahantuonnista mutta jatkoi sen laitteiden korjaamista. Onnekseen yritys oli juuri aloittanut sanelukoneyhteistyön Philipsin kanssa, mihin Konttorityön nykyinenkin liiketoiminta paljolti perustuu. 1970-luvun alussa Philips kehitti ja valmisti myös laskukoneita ja varhaisia tietokoneita. Suomen valtion kanssa tehdyn ison tietotekniikkakaupan toimitusvaikeudet aiheuttivat välien viilenemisen Philipsiin, ja päädyttiin Konttorityön tietokoneosaston myymiseen Philipsille. 1970-luvulla Konttorityö markkinoi myös japanilaisten valmistajien Casion, Seikon ja Citizenin toimistotekniikkaa, ja myöhemmin toi maahan Infotec-merkkisiä kopiokoneita ja fakseja, mutta päätuotteiksi muodostuivat sanelu- ja puheentunnistuslaitteet.
Ilomantsinjärvi

Ilomantsinjärvi on Pohjois-Karjalassa Ilomantsissa Ilomantsin kirkonkylällä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 920 hehtaaria eli 9,2 neliökilometriä. Se on 4,6 kilometriä pitkä ja 3,4 kilometriä leveä. Järvenselkä on laaja ja avoin.
Järvessä on laskettu olevan 14 saarta. Niiden yhteispinta-ala on neljä hehtaaria, mikä on noin 0,4 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista Hiidensaari ja Papatinniemen kärjen päässä oleva saari ovat yli hehtaarin suuruisia, ja Pajuluoto, Kontioluoto, Piiloluoto, Lammassaari ja Väliniemen edustan saari ovat yli aarin ja muut seitsemän muuta saarta ovat alle aarin kokoisia.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 14 miljoonaa kuutiometriä eli 0,014 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 1,6 metriä ja suurin syvyys on 2,3 metriä. Järvi on tasapohjainen.
Järven rantaviivan pituus on 25 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on kolme kilometriä. Rannat ovat pääosin soistunutta metsämaata. Puolet järven itärannasta on Ilomantsin kirkonkylän taajama-aluetta. Molemmat kirkot ja toinen hautausmaa sijaitsevat järvenrannan läheisyydessä. Muu asutus jää yhteen maatilaan ja muutamaan vapaa-ajan asuntoon. Joensuusta alkava Ilomantsin rata ohittaa järven sen eteläpuolelta.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Koitajoen valuma-alueen (04.9) Mekrijärven–Nuorajärven alueella (04.92), jonka Ilomantsinjärven valuma-alueeseen (04.926) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 144,5 metriä mpy.
Valuma-alue saa pääosan vedestään omalta valuma-alueeltaan. Ilomantsinjärvi valuma-alueella on yhdeksän yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Tervonlampi (2 ha), Rentutlampi (1 ha) ja Sikrenlampi (2 ha), jotka laskevat Mustajokea myöten etelästä, sekä Havukkalampi (2 ha), Kätkytlampi (3 ha), Markunlampi (5 ha), Haukilampi (3 ha) ja Korpilampi (34 ha) Riihijokea myöten kaakosta. Pieni Akonlampi (2 ha) yhtyy lännestä Kimiinpohjaa pitkin Mustjokeen sen alajuoksulle.
Järven laskujoki Ilomantsinjoki lähtee järven pohjoisrannasta ja se laskee 4,7 kilometrin päässä Mekrijärveen, jonka vedenpinta on Palojärven patoamisen seurauksena kohonnut.
Mormonin uhri

Mormonin uhri (myös "Mormoonin uhri", ) on vuonna 1911 valmistunut tanskalainen mykkäelokuva. August Blomin ohjaaman melodraaman pääosaa esittää Valdemar Psilander.
Juoni.
Mormonipappi Larsson suostuttelee Ninan lähtemään mukanaan Utahiin, jossa hän aikoo tehdä hänestä jalkavaimonsa. Matkalla Nina muuttaa mielensä, mutta Larsson huumaa naisen ja salakuljettaa hänet Amerikkaan. Ninan veli Olaf ja sulhanen Sven Berg jäljittävät Ninan Salt Lake Cityyn, jossa he onnistuvat vapauttamaan hänet. Larsson saa surmansa omasta luodistaan.
Tuotanto ja vastaanotto.
Nordisk Films Kompagnin tuottama "Mormonin uhri" kuuluu valkoista orjakauppaa käsittelevien ”eroottisten melodraamojen” sarjaan. Mormoniyhteisön herättämät epäluulot ja pelot olivat sopiva teema, jonka avulla elokuvan raflaava sisältö voitiin naamioida varoittavaksi esimerkiksi psyykeltään heikkoina pidetyille naisille. "Mormonin uhri" heijastaa myös yleisempää yhteiskunnan modernisaation herättämää epävarmuutta. Kokonaan Tanskassa kuvattu elokuva on yksityiskohdiltaan täysin epäuskottava, mutta tuolloin vielä tottumaton elokuvayleisö ei ilmeisesti kiinnittänyt huomiota sen puutteisiin.
Kansainväliselle yleisölle suunnattu "Mormonin uhri" oli suuri yleisömenestys varsinkin Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Se aloitti mormonivastaisten elokuvien sarjan, jonka käyttövoimana olivat mormonien harjoittama moniavioisuus ja yhteisön historialliset konfliktit muun väestön kanssa. Yhdysvaltojen mormoniyhteisö yritti turhaan saada "Mormonin uhrin" kielletyksi, mikä lisäsi ennestään yleisön kiinnostusta sitä kohtaan. Mormonivastaisten elokuvien sarja sai yhteisön kiinnostumaan kuvastaan valkokankaalla ja käyttämään elokuvaa myös oman propagandansa välineenä.
"Mormonin uhria" esitettiin Suomessa kolme viikkoa Tanskan-ensi-illan jälkeen. Elokuvaan liitettyä tendenssiä kuvastaa "Helsingin Sanomissa" julkaistu Lyyra Teatterin mainos:
»Kuten tiedetään on Mormoonin uskonto erittäin ahdasmielinen, joka juuri tämän vaippansa alle kätkee paljon kaikellaista saastaa, joka ei kärsi päivänvaloa, sillä tähän uskontoon kuuluu paljon kaikenlaatuista väkeä, enimmäkseen rappiolle joutuneita neroja ja seikkailjoita – joilla on rikollinen mieli, mutta aina luja, rautainen toiminnan kyky. Yllämainittu elokuva esittää erään mormoonin rikosta.»
Suomessa mormonismi ei liene ollut kovin ajankohtainen aihe, mutta "Mormonin uhri" aiheutti toisenlaisen, elokuvien maahantuontiin liittyneen skandaalin. Frans Engström väitti hankkineensa elokuvaan yksinoikeuden Olympia Teatteria varten suoraan Nordisk Filmsiltä, kun taas Lyyran omistanut Hjalmar V. Pohjanheimo oli vuokrannut sen Pietarista. Pohjanheimon nostamassa kunnianloukkausjutussa Engström tuomittiin lopulta sakkoihin.
Albrekt Rohkea

Albrekt Rohkea (, myös "Albrekt Animosus"; 27. tai 31. heinäkuuta 1443 Grimma – 12. syyskuuta 1500 Emden) oli Meissenin rajakreivi (nimellä Albrekt III) ja Saksin herttua vuosina 1485–1500. Hänestä polveutuu Wettinin hallitsijasuvun albertilainen haara.
Albrekt oli Saksin vaaliruhtinaan Fredrik II:n nuorempi poika. Hän oli lapsena vuonna 1455 yhdessä veljensä Ernstin kanssa niin sanotun ”Saksin prinssiryöstön” ("Prinzenraub") uhreina. Fredrik II:n kuoltua vuonna 1464 Ernst ja Albrekt hallitsivat valtakuntaa yhdessä, mutta Ernst sai vanhempana vaaliruhtinaan arvon. Perittyään pojattomana kuolleelta sedältään Thüringenin alueen vuonna 1485 veljekset jakoivat valtakunnan niin sanotussa Leipzigin jaossa, jossa Albrektille jäi Wettinien historiallinen läänitys Meissenin rajakreivikunta. Jaon seurauksena Albrektista sai alkunsa Wettinien albertilainen haara ja Ernstistä ernestiläinen haara.
Albrekt toimi myöhemmin useilla sotaretkillä keisarillisten joukkojen päällikkönä ja sai Pyhän saksalais-roomalaisen kerisarikunnan marsalkan arvon. Hän toimi vuosina 1488–1493 Alankomaiden käskynhaltijana ja sai vuonna 1498 perinnöllisen Friisinmaan käskynhaltijan viran.
Albrektin puolisona oli vuodesta 1464 Böömin kuninkaan Georg Podiebradin tytär Zedena. Heidän pojistaan Yrjö Parrakas ja Henrik Hurskas olivat molemmat myöhemmin Saksin herttuoina. Albrekt pyrki huonolla menestyksellä Böömin kuninkaaksi appensa kuoltua vuonna 1471.
Nihon Keizai Shimbun

Nihon Keizai Shimbun (), lyhyesti Nikkei Shimbun tai Nikkei) on Japanissa julkaistava arvostettu talouspainotteinen japaninkielinen sanomalehti. Lehti uutisoi erityisesti kauppaan, teollisuuteen, rahoitukseen, valtiovallan liike-elämään liittyviin säädöksiin, maailmankauppaan, ja muista talouselämään liittyvistä aiheista. Maailman sanomalehtien ja uutiskustantajien liiton vuoden 2016 yhteenvedon (WAN-IFRA 2016) mukaan lehti oli levikiltään maailman 10. suurin sanomalehti 2,729 miljoonan numeron levikillään (2015). Saman listan mukaan Nikkei Shimbun oli Japanin neljänneksi laajalevikkisin sanomalehti. 
Alkujaan nimellä "Chugai Bukka Shimpo" ('Koti- ja ulkomaan hintauutiset') julkaistu sanomalehti on perustettu vuonna 1876. Lehti vaihtoi nimensä muotoon "Chugai Shogyo Shimpo" （'Koti- ja ulkomaiden talousuutiset'） vuonna 1889. Nykynimen "Nihon Keizai Shimbun" lehti sai vuonna 1946. Lehteä kustantaa mediakonserni Nikkei Inc., jonka kotipaikka on Tokio. Lehdestä julkaistaan Osakassa, Sapporossa, Seibussa ja Tokiossa sekä aamun että iltapäivän painos, jotka sisällöltään poikkeavat toisistaan. Lehteä painetaan kaikkiaan 35 paikkakunnalla Japanissa ja ulkomailla.
Marraskuussa 2015 Nikkein kustantaja Nikkei Inc. hankki omistukseensa tunnetun englanninkielisen talouslehden Financial Timesin kustantajan FT Groupin sen aiemmin omistaneelta Pearsonlta.
Greenberg

Greenberg voi tarkoittaa seuraavia:
Sukunimi.
Palmer on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Berwickin rautatieasema (Sussex)

Berwickin rautatieasema on rautatieasema Berwickin kylässä East Sussexissa. Se sijaitsee East Coastway Linen varrella.
Asema avattiin 27. kesäkuuta 1846. Sitä käytti 78 494 matkustajaa kaudella 2017–2018.