tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Moukanpeli

Moukanpeli on toinen Reijo Mäen kirjoittama kirja. Se julkaistiin vuonna 1986 ja aloitti Vares-kirjasarjan. 
"Moukanpelissä" Vares palkataan selvittämään hanketta, jonka tarkoitus näyttää olevan venemiljonäärin omaisuuden kavaltaminen. Seikkailu on rakennettu junamatkaksi läpi Euroopan. Ajankuvaa ovat passintarkastukset, puhelinkopit, postikortit, shekit ja sähkeet.
Mäen teoksissa myöhemmin toistuvia elementtejä ovat alkoholinkäyttö, kuvataide, pettäminen ja vasemmistoterrorismi. Teoksessa esitellään Vareksen tyttöystävä, valtio-opin assistenttina työskentelevä, tasa-arvoryhmään kuuluva kasvissyöjä Janatuinen, joka esiintyy myös kirjoissa "Kuoleman kapellimestari" ja "Vares ja kaidan tien kulkijat".
Peroksinitriitti

Peroksinitriitti tai peroksonitriitti on anioni, jonka kaava on ONOO-. Peroksinitriitti on hyvin vahva hapetin.
Peroksinitriitti-ioni on nitraatti-ionin isomeeri. Peroksinitriitti on peroksityppihapokkeen protonoitumisessa muodostuva ioni. Peroksityppihappo luovuttaa protoninsa noin pH:ssa 6,8. Ioni on vahva hapetin mutta suhteellisen pysyvä emäksisissä liuoksissa sekä eräät yhdisteet kiinteänäkin. Väriltään peroksinitriitti-ioneja sisältävät liuokset ovat keltaisia. Siitä muodostuu happokäsittelyllä peroksityppihapoketta, joka on pysymätön ja hajoaa muodostaen hydroksyyliradikaaleja. Peroksinitriittianionista on kaksi isomeerista muotoa, cis- ja trans-peroksinitriitti-ionit, joista cis-isomeeri on liuoksessa vallitseva. Typpiatomin ja peroksiryhmän hapen välillä on kaksoissidoksen luonnetta.
Peroksinitriitti-ioneja muodostuu hapetettaessa nitriittisuoloja vetyperoksidin avulla. Tämän menetelmän seurauksena liuos sisältää epäpuhtautenaan muun muassa nitraatti-ioneja. Jotta tällä menetelmällä saataisiin nitriitti-ionit hapettumaan merkittävissä määrin peroksinitriitti-ioneiksi, reaktio on suoritettava 0 °C lämpötilassa. Peroksinitriittejä voidaan valmistaa myös fotokemiallisesti nitraateista UV-valoa käyttämällä tai röntgensäteiden tai elektronipommituksen seurauksena. Muita tapoja ovat natriumatsidin otsonointi ja nitriittiestereiden hydrolyysi emäksen avulla.
Peroksinitriitti-ioni on suhteellisen pysyvä emäksisissä liuoksissa, esimerkiksi pH:ssa 12 useita kuukausia. Se muuntuu hitaasti nitraatti-ioniksi tai hajoaa nitriitti-ioniksi ja happikaasuksi. Peroksinitriitti-ioni on vahva hapetin ja kykenee hapettamaan esimerkiksi jodidi-ionin hypojodihapokkeeksi. Se pystyy hapettamaan myös esimerkiksi vetyperoksidin hapeksi. Pelkistyessään peroksinitriittianionista muodostuu nitriittianioni. Tietyissä tapauksessa ioni voi toimia myös pelkistimenä. Esimerkiksi permanganaatti-ioni hapettaa sen pelkistyen manganaatti-ioniksi.
Biokemia.
Eliöissä peroksinitriittiä muodostuu superoksidi-ionien reagoidessa typpimonoksidin kanssa. Reaktio on nopea ja nopeampi kuin esimerkiksi superoksididismutaasin katalysoima superoksidin hajotusreaktio. Peroksinitriitti on voimakas hapetin ja hapettaa esimerkiksi kysteiiniaminohapon sivuketjujen tioliryhmiä, mikä voi johtaa toimimattomiin entsyymeihin. Se on myös voimakkaasti nitraava yhdiste, joka nitraa muun muassa proteiinien tyrosiiniaminohappoja. Se reagoi myös metioniini- selenokysteiiniaminohappojen kanssa. Peroksinitriitti-ionilla on havaittu olevan rooli muun muassa hermoston sairauksissa, tulehdussairauksissa sekä sydän- ja verisuonitaudeissa.
Sjumsin piiri

Sjumsin piiri (, ) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1789,0 neliökilometriä. Asukkaita on 13 400 henkeä (vuonna 2010).
Sjumsin piiri sijaitsee Udmurtian länsiosassa. Se rajoittuu koillisessa Seltyn, idässä Uvan ja etelässä Vavožin piireihin sekä lännessä ja luoteessa Kirovin alueeseen. Pinta-alasta 70 % on metsää. Tärkein joki on Kilmez. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve, hiekka ja sora.
Piiriin kuuluu 8 maalaiskuntaa: Dmitrošur, Gura, Gurtlud, Kilmez, Muki-Kaksi, Orlovskoje, Sjumsi ja Vaskino. Hallinnollinen keskus on Sjumsin kylä.
Asukkaista 55 % on venäläisiä, 37 % udmurtteja ja 3 % tataareja . Kaupunkiväestöä ei ole.
Piirin läpi kulkee Kazanin, Permin ja Jekaterinburgin välinen Siperian maantie. Iževskiin on maantieyhteys Uvan ja Nylgan kautta. Eteläosan kautta kulkee Iževskin, Uvan ja Kilmezin taajaman välinen rautatie. Tärkeimmät elinkeinot ovat puunhankinta ja -jalostus. Lisäksi on turvetuotantoa ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan ja pellavan viljelyyn.
Paikallislehtenä ilmestyy "Znamja".
Sjumsi

Sjumsi ( ja ) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Kilmezin sivujoen Sjumsinkan varrella 132 kilometriä Iževskistä luoteeseen. Kylä on Sjumsin piirin keskus. Asukkaita on 5 600 henkeä (vuonna 2002).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1615. Sen asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, udmurtteja ja tataareja.
Sjumsin kautta kulkee Kazanin, Permin ja Jekaterinburgin välinen Siperian maantie. Iževskiin on maantieyhteys Uvan ja Nylgan kautta. Kylässä toimii metsäteollisuuslaitos, konepaja, lihanjalostuslaitos, meijeri ja leipomo. Siellä on keskikoulu, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, ammattikoulu ja piirisairaala.
Sukkanauhakäärme (kirja)

Sukkanauhakäärme on Jussi Vares -kirjasarjan neljäs kirja. Kirjan on kirjoittanut Reijo Mäki ja se on julkaistu vuonna 1989. Kirjasta on myös tehty elokuva, "Vares – Sukkanauhakäärme", joka sai ensi-iltansa vuonna 2011. Elokuvan ohjasi Lauri Törhönen ja Varesta esitti Antti Reini.
Kirjassa Vares saa asiakkaan, joka epäilee vaimoaan uskottomuudesta. Samaan aikaan Kakolassa valmistelee pakoaan vaarallinen vanki Torsten Rapp.
Vares-kirjasarjan vakiohahmoista kirjassa esitellään "pastori" Johannes Alanen ja ruumisauton kuljettaja Moilanen.
Volhovets

Volhovets () on Volotovon kunnan keskustaajama Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Novgorodin koillispuolella heti kaupungin rajan vieressä. Taajamassa on 1000 ja kunnassa 2100 asukasta (vuonna 2009).
Volotovon kunnan pinta-ala on 121,4 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Novgorodin kaupunkipiirikuntaan, idässä Novgorodin piirin Savinon ja Bronnitsan kuntiin sekä etelässä Ilmajärveen. Pinta-alasta 76,6 % on maatalousmaata, 9,1 % vesialueita ja 8,7 % metsää. Seudun läpi virtaa Olhavanjoen sivuhaara Malyi Volohovets, johon yhtyy Višerajoki. Eteläosa kuuluu Mstajoen suistoon. Suojelukohteita ovat Mstan ja Olhavajoen yhdistävä Siversin kanava sekä Savinon tammimetsä.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 14 kylää: Hutyn, Kirillovskoje Seltso, Kunino, Malaja Gorka, Novaja Derevnja, Novoje Kunino, Radionovo, Seltso Šaterno, Skovorodka, Šolohovo, Spas-Nereditsy, Ušersko, Volotovo ja Zarelje.
Kunnassa toimii maatalousyritys Kolos, Skaran ompelimo, Novitan jalkinetehdas, puunjalostusyritys ja kaksi kalankasvattamoa. Palvelut ovat keskittyneet lähellä sijaitsevaan Novgorodiin. Volhovetsissa on kirjasto ja ensiapuasema, Šolohovossa kulttuuritalo, kirjasto ja ensiapuasema ja Volotovossa kirjasto. Lähin keskikoulu on Savinossa.
Seudulla on lukuisia nähtävyyksiä, joista eräät kuuluvat Unescon maailmanperintökohteisiin: Kovalevon Kristuksen kirkastumisen kirkko (1345), Lipnjan luostarin Nikolauksen kirkko (1292), Skovorodkan luostarin arkkienkeli Mikaelin kirkko (1355), Nereditsan luostarin Vapahtajan kirkko (1198), 1500–1800-luvuilta peräisin oleva Hutynin luostarin rakennuskompleksi, Rurikin muinaislinna (800–900-luvuilta) Olhavajoen niskalla ynnä muita.
Knut Hammarskjöld

Knut Hammarskjöld (16. tammikuuta 1922 Geneve, Sveitsi – 3. tammikuuta 2012 Lidingö, Tukholman lääni, Ruotsi) oli ruotsalainen diplomaatti ja IATAn johtaja. 
Hammarskjöld oli lähetystöneuvos Ruotsin OEEC-delegaatiossa 1959–1960, sen jälkeen kuusi vuotta EFTA:ssa apulaispääsihteerinä ja IATAN pääjohtaja 1966–1984.
Hammarskjöld asui pitkään Kanadassa Montrealissa, josta hän muutti vaimonsa Inga-Lill Hammarskjöldin kanssa Gotlantiin, jonne he perustivat yrityksen Suderhälsan. Vuonna 2006 he muuttivat Lidingöön.
Hammarskjöldin setä oli YK:n pääsihteeri Dag Hammarskjöld.
Staroje Rakomo

Staroje Rakomo () on Rakomon kunnan keskuskylä Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 7 kilometriä Novgorodista lounaaseen. Kylässä on 240 ja kunnassa 1 300 asukasta (vuonna 2009).
Rakomon kunnan pinta-ala on 249,5 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä ja lännessä Novgorodin piirin Borkin ja luoteessa Pankovkan kuntiin, pohjoisessa Novgorodin kaupunkipiirikuntaan sekä lännessä Ilmajärveen. Pinta-alasta 66,9 % on vesialuetta ja 28,1 % maatalousmaata. Sedulla virtaavat Rakomka- ja Verjažajoet.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 24 kylää: Beregovyje Moriny, Georgi, Gornyje Moriny, Hotjaž, Ilmen, Jurjevo, Kozynevo, Lukinštšina, Medvežja Golova, Miloslavskoje, Moisejevitši, Nehotilovo, Neronov Bor, Novoje Rakomo, Ondvor, Pestšanoje, Radbelik, Raštšep, Sapunov Bor, Tri Otroka, Troitsa, Vasiljevskoje, Zdrinoga ja Želkun. Suurin asutuskeskus on vajaan 500 asukkaan Ilmen.
Rakomo on yksi Novgorodin seudun vanhimmista kylistä. Se mainitaan ensimmäisen kerran Nestorin kronikassa vuoden 1015 kohdalla. Arkeologiset kaivaukset ovat osoittaneet, että asutus on syntynyt ensimmäisen vuosituhannen lopussa.
Seudun pääelinkeino on maatalous. Kunnassa toimii maatalousteknikumi ja juomavesipullottamo. Työvoimasta 85,9 % työskentelee kunnan ulkopuolella, lähinnä Novgorodissa ja Pietarissa.
Rakomossa on kulttuuritalo, kirjasto ja ensiapuasema, Ilmenin kylässä alakoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja poliklinikka. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, Staroje Rakomon, Pestšanojen ja Vasiljevskojen kirkot sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Säkylän yhteiskoulu

Säkylän yhteiskoulu on koulu, joka toimii Säkylän Iso-Säkylässä. Rakennuksessa on luokat 7-9 vuosiluokille sekä toimitilat Säkylän seudun lukiolle. Koulussa opiskelee joka lukuvuosi yhteensä noin 350 oppilasta, joista noin 200 on yläkoululaisia ja lukiolaisia on noin 150. Säkylän ja Köyliön kuntaliitoksen jälkeen Lallin koulun luokat 7-9 siirtyivät Säkylän yhteiskouluun. 
Historia.
Säkylän yhteiskoulun toiminta alkoi jo 1950-luvulla, mutta silloin koululla ei ollut omia tiloja. Koulukeskus rakennettiin alun perin 1970-luvulla, jolloin Säkylän yhteiskoulu muutettiin Säkylän yläasteeksi, jonka nimi vaihtui takaisin Säkylän yhteiskouluksi 27.4.2000. Tuolloin tontti koostui vain läntisimmästä rakennuksesta, jonka yhteyteen rakennettiin myöhemmin toinen osio, jossa sijaitsee lukion tilat, pienryhmän luokat ja auditorio. Isommassa ja vanhemmassa osiossa sijaitsee puolestaan ruokala, liikuntasali ja kaikki muut mahdolliset teorialuokat. Tontille rakennettiin ajan myötä myös pohjoisrajan viereen punainen tiilirakennus, jossa ovat teknisen työn tilat. Koulun rakentamiseen käytetyt materiaalit eivät olleet kovin kestäviä ja pitkäikäisiä, sillä 1990-luvulta lähtien rakennus alkoi kärsiä homevaurioista. Sen myötä koko koulurakennus ja sen tontti teknisten töiden rakennusta lukuun ottamatta koki vuosien 2010-2011 aikana mittavan saneerauksen, jossa poistettiin kaikki homevauriot, paranneltiin koulun pihaa sekä luokkien että käytävien järjestystä muutettiin. Teknisen työn luokka sai saneerauksessa omat uusitut tilansa myöhemmin ns. Taitotalosta.
Yleisluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 1903

Euroopan luistelumestaruudesta kilpailtiin Kristianiassa 31. tammikuuta – 1. helmikuuta 1903. Vain miehet kilpailivat. Mestaruus jäi ratkaisematta, koska kukaan kilpailijoista ei voittanut kolmea matkaa. Kaikki matkavoitot menivät eri henkilöille, kaikkiaan kolme kuitenkin Norjaan. Kilpailut olivat osa Pohjoismaisia kisoja, jotka tämän ainoan kerran järjestettiin Kristianiassa, silloisessa Ruotsi-Norjassa.
Pichilemu

Pichilemu on kaupunki Keski-Chilessä. Se sijaitsee rannikolla, noin 170 kilometriä maan pääkaupungista Santiagosta lounaaseen. Pichilemussa oli vuoden 2010 arvion mukaan 14 302 asukasta. Kaupungin päätulonlähde on turismi.
Pichilemu on tunnettu laadukkaista surffausmahdollisuuksistaan. Alueella on kolme tunnettua spottia: "La Puntilla, Infiernillo" sekä "Punta de Lobos".
Rawaki

Rawaki on Phoenixsaariin kuuluva atolli Tyynessä valtameressä. Nykyään saari kuuluu Kiribatille. Saaren pinta-ala on noin 0,65 km2. Saaren murtoveden laguuni ei ole yhteydessä mereen.
Rawaki on suurin piirtein päärynän muotoinen. Sen pituus on noin 1,2 km ja leveys 800 metriä. Korkein kohta kohoaa kuuteen metriin. Puuttomalla saarella kasvaa lähinnä vain matalaa ruohoa, joten saari tarjoaa runsaalle linnustolle oivallisen pesimäpaikan. Toisin kuin muilla Tyynenmeren saarilla, Rawakilla ei ole havaittu rottia vuoden 1924 tutkimusretken aikana. Villejä kaniineja esiintyi 1800-luvulla, mutta kanta hävitettiin vuonna 2008. Samana vuonna saari julistettiin osaksi Phoenixsaarten suojelualuetta.
Toisin kuin monilla muilla Tyynenmeren saarilla, Rawakilla ei tiettävästi ole milloinkaan ollut asutusta. Saaren löysi kapteeni John Palmer 23. helmikuuta 1824. Yhdysvallat julisti ottavansa saaren haltuunsa Guano Islands Actin nojalla 14. maaliskuuta 1859. Saaren guanoesiintymiä hyödynnettiin vuoteen 1871, jolloin saari hylättiin. Yhdysvallat mitätöi julistuksensa Tarawan sopimuksessa, joka toimeenpantiin vuonna 1983. Vuonna 1889 britit olivat julistaneet saaren protektoraatikseen. Vuoden 1937 maaliskuusta lähtien se oli Gilbert- ja Ellicesaarien siirtokunnan lainsäädännön alainen. Kun Kiribati itsenäistyi vuonna 1979, Yhdysvallat luopui muodollisista vaatimuksistaan saarta kohtaan ja se liitettiin osaksi Kiribatin valtiota.
Lavotškin La 400 Dal

Lavotškin La-400 Dal oli Neuvostoliiton korkeatorjuntaa varten suunnittelema, mutta epäonnistunut ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Lavotškinin suunnittelutoimisto teki harvoja ohjushankkeita. Dal-hanke peruutettiin vuonna 1973. Ohjusjärjestelmätyyppiä ei siten hyväksytty lainkaan aktiiviseen palveluskäyttöön. Ohjustyypin ns. Nato-tunnus oli "SA-5 Griffon", joka korvautui myöhemmin toisella ("SA-5 Gammon", S-200). Itse ohjusosan nimitys oli "V-1000".
Ohjusjärjestelmä oli raskas ja vaikeasti liikuteltava, mutta sen etuna oli muun muassa hyvin korkea pystyulottuvuus (apogee), noin 30 kilometriä. Vaakaulottuvuus oli noin 200 kilometriä. Ohjustyypin taisteluosa oli tarkoitus varustaa ydinlatauksella. Ydinkärki oli luultavasti tyypiltään RDS-4 "Tatjana". Tatjana oli taktinen plutonium-pohjainen imploosioon pohjautuva fissioräjähde, voimakkuudeltaan noin Fat Man -pommin tasoa (30 kT).
Ohjusjärjestelmä oli täysin tutkaohjattu ja korkeatorjuntaan tähdätty (muun muassa korkealla lentävät tiedustelukoneet, kuten U-2).
Suunnittelutoimiston johtaja Semjon Lavotškin kuoli 9. kesäkuuta 1960, mikä vaikeutti ohjushankkeen toteutumista.
Lavotškin La-400 "Dal" oli syy siihen, ettei esimerkiksi S-50 tai S-100 -tunnuksia käytetty vastaavasti. Suomalaisen eversti Ahti Lapin mukaan La-400 Dalin oli tarkoitus olla S-50/S-51, La-420 Dal M:n puolestaan S-100. Lapin mukaan vastaavia tyyppinimityksiä lienee käytetty lähinnä Nato-maita hämäämään, sillä sellainen salaperäisyyteen verhoutuminen oli yleinen käytäntö Neuvostoliitossa.
Ohjustyypin suora perillinen oli S-200, mutta se vaikutti myös muiden it-ohjustyyppien (muun muassa S-125) kehittelyyn. Jatkoversio oli tyypiltään La-420 Dal M, jota ei sitäkään hyväksytty aluetorjuntaan.
La-400 Dalin suojauspiirin eli -katveen oli ilmeisesti tarkoitus kattaa Neuvostoliiton reunamilla sijaitsevista kaupungeista Tallinna, Leningrad ja Baku.
Rákóczin silta

Rákóczin silta on Tonavan yli kulkeva silta Budapestissa Unkarissa. Se yhdistää Pestin Könyves Kálmánin kehäkadun ja Budan Lágymányosin kaupunginosan, ja sen vieressä kulkee Budapestin eteläinen rautatiesilta.
Historia.
Rákóczin siltaa alettiin suunnitella vuonna 1992 Budapestin ja Wienin yhdessä järjestämää maailmannäyttelyä varten. Näyttely ei toteutunut, mutta silta rakennettiin silti ja se valmistui vuonna 1995. Sen suunnitteli Tibor Sigrai. Sillalle ehdotettiin useita nimiä, ja se nimettiin aluksi Lágymányosin sillaksi Budan samannimisen kaupunginosan mukaan. Huhtikuussa 2011 Budapestin kaupunginvaltuusto päätti antaa sillalle uuden nimen "Unkarin historiassa kuuluisan" Rákóczin suvun mukaan. 
Rakenne.
Rákóczin silta on teräspalkkisilta, joka lepää kolmen pilarin varassa. Sillan erikoisin piirre on valaistus: sillalla on viisi pylvästä, joissa on kussakin kaksi peiliä 35 metrin korkeudessa. Peilit on valaistu alhaalta päin halogeenilampuilla, ja ne heijastavat valon tasaisesti ajotielle. Jalkakäytävä, pyörätie ja kaiteet on valaistu neonvaloilla.
Seitsemän pientä hiirtä

Seitsemän pientä hiirtä () on Japanissa valmistettu lastenohjelma. Suomessa sarjaa on esittänyt YLE TV2 ensimmäisen kerran vuonna 1998. Sen jälkeen se on uusittu ainakin tammikuussa 2006, joulukuussa 2010 sekä 26. joulukuuta–28. joulukuuta 2012.
Juoni.
Sarjassa seurataan erään hiiri-perheen elämää, johon kuuluvat seitsemän pientä hiirilasta, neljä poikaa ja kolme tyttöä, sekä heidän isänsä ja äitinsä. Hiirilapset ovat erittäin kekseliäitä, ja näin perhe selviytyy hankalimmistakin tilanteista.
Ödön Lechner

Ödön Lechner (27. syyskuuta 1845 Pest – 10. kesäkuuta 1914 Budapest, Itävalta-Unkari) oli unkarilainen arkkitehti, jota on kutsuttu ”Unkarin Gaudíksi”. Hän pyrki luomaan omaleimaisen unkarilaiskansallisen arkkitehtuurin, johon hän yhdisteli aineksia wieniläisestä jugendista, unkarilaisesta kansantaiteesta ja hindulaisesta arkkitehtuurista. Lechnerin töiden tunnuspiirteenä on värikäs keramiikka.
Lechner syntyi vuonna 1845. Hän aloitti arkkitehtuurin opinnot Pestissä mutta muutti 1866 Berliiniin, jossa opiskeli kolmen vuoden ajan Bauakademiessa. Lechner perusti 1869 Gyula Pártosin kanssa arkkitehtitoimiston Pestiin ja suunnitteli joitakin rakennuksia. Lechner harjoitteli vuodet 1874–1878 Clément Parentin toimistossa Ranskassa. Sieltä hän matkusti Englantiin.
Lechner suunnitteli palattuaan Unkariin rakennuksia ranskalaiseen renessanssityyliin, mutta 1890-luvulla hän kiinnostui oman unkarilaisen tyylin luomisesta. Lechner jätti kumppaninsa Pártosin kanssa suunnitelman Unkarin taideteollisuusmuseon suunnittelukilpailuun. Rakennuksesta tuli lopulta rahapulan vuoksi pienempi kuin arkkitehdit olivat suunnitelleet, mutta se noudatteli kuitenkin suunnitelmien linjaa. Museorakennusta pidettiin aikansa pioneerityönä ja merkittävänä kokeiluna unkarilaisessa arkkitehtuurissa.
Taideteollisuusmuseon jälkeen Lechnerin tyyli siirtyi enemmän unkarilaisen kansantaiteen suuntaan, ja esimerkiksi vuosina 1899–1901 rakennetussa Postisäästöpankin rakennuksessa nähtävät ormanentit ovat saaneet vaikutteita perinteisistä kirjontatöistä. Lechnerin myöhempiä töitä olivat muun muassa Sipeki Balásin huvila Budapestissa ja Pyhän Elisabetin kirkko Bratislavassa. Lechner sai myös monia nuorempia seuraajia 1900-luvun alussa, ja he levittivät Lechnerin tyyliä Itävalta-Unkariin kuuluneelle Karpaattien altaan alueelle.
Tupolev Tu-28

Tupolev Tu-28 (NATO-raportointinimi: "Fiddler") oli neuvostoliittolainen raskas kaksimoottorinen suihkuhävittäjäkone. Tu-28 suunniteltin torjumaan etenkin B-52-pommikoneita vastaan, lähinnä suurten asuttamattomien alueitten yläpuolella kuten Siperiassa. Konetyyppi oli suunnittelutoimiston laatimista ainut suihkuhävittäjä.
Tupolevin suunnittelutoimisto oli keskittynyt lähinnä raskaisiin sekä keskiraskaisiin strategisiin pommituskoneisiin, mikä helposti kuvastuu myös Tu-28:ssa. Myös Tu-128 on samaa konetta koskeva, ehkä Natoa harhauttamaan pyrkivä nimite.
Tu-28:n huippunopeus oli 1,5 Machia ja sen lakikorkeus vaihteli 15 000–20 000 metriä. Aseistamaton tyyppiversio ylsi korkeampiin saavutuksiin. Konetyyppi oli lajissaan kaikkein raskain lentopainoltaan sekä suurin mitoiltaan.
Tu-28 "Fiddler" poistettiin palveluksesta vuonna 1992.
Karin Wolff

Karin Wolff (s. 23. helmikuuta 1959 Darmstadt) on saksalainen kristillisdemokraattisen unionin poliitikko. Hän opiskeli Mainzin Johannes Gutenberg -yliopistossa ja Marburgin yliopistossa historiaa, evankelista teologiaa, filosofiaa ja etnologiaa. Hän on työskennellyt opettajana. Hän elää avoimesti lesbosuhteessa.
Wolff liittyi puolueeseensa vuonna 1976, ja hänestä tuli Hessenin Landtagin jäsen vuonna 1995. Hän toimi vuosina 1999–2008 Hessenin kulttuuriministerinä ja vuosina 2003–2008 Hessen varaministeripresidenttinä. Vuodesta 2000 vuoteen 2008 hän kuului puolueensa kansalliseen johtokuntaan.
Wolff on aktiivinen Saksan evankelisessa kirkossa. Hän on saanut kritiikkiä esitettyään raamatullisen luomisopin opettamista biologian oppitunneilla evoluutioteorian tapaan. Hän ei näe ristiriitaa luomisuskon ja evoluutioteorian välillä.
Kilpailukyky

Kilpailukyky merkitsee toimijan, yleensä yrityksen, toimialan tai kansantalouden, kykyä selviytyä taloudellisen kilpailun olosuhteissa. Kilpailukykyä voidaan arvioida esimerkiksi hinnan, markkinoinnin tai tietotaidon perusteella. Se voidaan lisäksi mitata erikseen kotimaisilla ja kansainvälisillä markkinoilla.
Kansainvälinen kilpailukyky.
Valtioiden kilpailukykyä vertailee mm. sveitsiläinen kauppakorkea­koulu IMD. Sen mukaan Suomi on maailman 15:nneksi kilpailukykyisin valtio vuonna 2024.
Neuropsykiatria

Neuropsykiatria on Suomessa psykiatrian osa-alue, joka tutkii ja hoitaa elimellisiin aivosairauksiin liittyviä mielenterveysongelmia. Yhdysvalloissa neuropsykiatriksi erikoistuminen ei vaadi psykiatrian tutkintoa, mikäli erikoistuva lääkäri on valmistunut neurologiksi. Neuropsykiatria on saavuttanut Saksassa itsenäisen aseman, mutta sielläkään ei ole mahdollisuutta hankkia neuropsykiatrin tutkintoa. 
Neuropsykiatrian määritelmästä ei vallitse täyttä yksimielisyyttä. Erään määritelmän mukaan neuropsykiatria tutkii psyykkisiä tai kognitiivisia oireita aiheuttavia aivosairauksia. Toisen määritelmän mukaan neuropsykiatria tutkii ”poikkeavan käytöksen” neurologisia eli aivoelimellisiä syitä. Osa neuropsykiatreista on erikoistunut synnynnäisten neurologisten poikkeavuuksien kuten ADHD:n ja Aspergerin, Kannerin sekä Touretten oireyhtymän diagnosointiin ja hoitoon.
Näyttöön perustuvia hoitoja on luotettavien tutkimusten puuttuessa neuropsykiatriassa toistaiseksi käytettävissä vain harvoin.
Väestötutkimuksissa on havaittu, että runsas antibioottien käyttö elämän alkuvaiheessa lisää neuropsykiatristen häiriöiden riskiä. Ilmiö saattaa selittyä sillä, että antibioottien käyttö muuttaa suoliston bakteerikantaa, lisää immuunipuolustukseen osallistuvien sytokiinien pitoisuuksia aivoissa ja muuttaa veri-aivoesteen toimintaa.
Téa Obreht

Téa Obreht oik. "Bajraktarevic" (s. 30. syyskuuta 1985 Belgrad, Jugoslavia) on slovenialais-bosnialaista syntyperää oleva yhdysvaltalainen kirjailija. Obrehtin esikoisromaani "Tiikerin vaimo" ("The Tiger's Wife", 2011) sai Orange-palkinnon 2011.
Obrehtin novelleja on ilmestynyt useissa lehdissä ja antologiassa "The Best American Short Stories". 
Obreht lähti Belgradista 1992 taloustieteilijä-äitinsä kanssa pakoon Jugoslavian hajoamissotaa. Hän asui vuosia Kyproksessa, jossa kävi englanninkielistä koulua, muutti sen jälkeen Kairoon, josta Yhdysvaltoihin, ensin Atlantaan, sitten Palo Altoon. Obreht on suorittanut perustutkinnon Kalifornian yliopistossa ja sen jälkeen valmistunut Cornellin yliopistosta Ithacasta, jossa hän asuu. Hän otti käyttöön äidinpuoleisen sukunimen äidinisänsä toivomuksesta.
Henrik Ehrnrooth (sijoittaja)

Henrik Göran Casimir Ehrnrooth (s. 7. heinäkuuta 1954 Helsinki) on suomalainen liikemies ja yritysjohtaja. Hän on valmistunut maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1981 ja diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista Helsingistä samana vuonna.
Henrik Ehrnrooth on vuorineuvos Casimir Ehrnroothin poika. Äitinsä puolelta hän kuuluu Reenpään sukuun.
Yritystoiminta.
Ehrnrooth on muun muassa Pöyryn (vuodesta 2003 lähtien), Caverionin (vuodesta 2013 lähtien) ja Otava-konsernin (vuodesta 2014) hallituksen puheenjohtaja. Vuosina 2009–2014 hän oli YIT:n hallituksen puheenjohtaja. 
Henrik Ehrnrooth sekä hänen veljensä Georg ja Carl-Gustaf Ehrnrooth käyttävät määräysvaltaa sijoitusyhtiöissä, jotka ovat muun muassa Pöyryn, YIT:n ja Caverionin suurimmat osakkeenomistajat.
Hammarskjöld

Hammarskjöld, Hammarskiöld, Hammarsköld voi tarkoittaa seuraavia:
Suomen humppamestarit 1978

Suomen humppamestarit 1978 on tanssiyhtye Topi ja Toivottomien esikoisalbumi vuodelta 1978.
Dominanttivalkoinen

Dominanttivalkoinen on ryhmä hevosen valkokirjavuuskuvioita, joista useat voivat ilmetä täysin tai lähes täysin valkoisena värityksenä. 
Valkoisista kimoista dominanttivalkoinen väritys poikkeaa syntymävärityksen (kimoilla värillinen) ja ihon värin perusteella (kimoilla tumma). Dominanttivalkoisen hevosen silmät ovat useimmiten ruskeat, mutta voivat olla myös siniset muiden tekijöiden johdosta. Dominanttivalkoisuustekijät sijaitsevat valkokirjavuudesta vastaavassa hevosen KIT-geenissä ja jättävät pigmenttiä vähintään silmiin, joskus myös epämääräiseksi kuvioksi selkälinjan tuntumaan. Dominanttivalkoinen on erittäin harvinainen väritys, mutta spontaanina mutaationa verrattain yleinen. Sen aiheuttajaksi on tunnistettu useita erillisiä mutaatioita, joista osa on homotsygoottina letaaleja ja osa ei.
Kierrän kehää

Kierrän kehää on tanssiyhtye Topin ja Toivottomien studioalbumi vuodelta 1981.
Jussi-palkinnot 2012

Jussi-gaala 2012 järjestettiin 29. tammikuuta 2012 Helsingin Kaapelitehtaalla. Tilaisuudessa jaettiin Jussi-palkinnot vuoden 2011 parhaille elokuville. Eniten palkintoja keräsi Aki Kaurismäen elokuva "Le Havre" kuudessa eri sarjassa. Tilaisuuden juonsi Lorenz Backman. Parhaan ohjaajan palkinnon jakoi Jussi Vatanen ja parhaan elokuvan Nicke Lignell. Tilaisuus televisioitiin suorana Nelosella ja se keräsi 452 000 katsojaa.
Voittajat ja ehdokkaat.
Yleisön suosikkielokuvana palkittiin "Varasto".
Give Me All Your Luvin’

"Give Me All Your Luvin’" on yhdysvaltalaisen popartistin Madonnan kappale hänen kahdenneltatoista studioalbumiltaan "MDNA". Kappale julkaistiin albumin avaussinglenä 3. helmikuuta 2012. Kappaleella vierailevat artistit Nicki Minaj ja M.I.A.. "Give Me All Your Luvin’" on Madonnan ensimmäinen singlejulkaisu Live Nationin ja Interscope Recordsin alaisuudessa. Kappale vuosi internetiin demoversiona 8. marraskuuta 2011 nimellä "Give Me All Your Love".
"Give Me All Your Luvin’" -kappaleen ovat kirjoittaneet Madonna, Nicki Minaj ja M.I.A. Tuotannosta vastaavat Madonna ja Martin Solveig. Kappale sai ensiesityksensä Super Bowlin väliaikashow'ssa sunnuntaina 5.2.
Julkaisu.
Kappaleen demo vuosi internetiin 8. marraskuuta 2011. Kuukausi tämän jälkeen espanjalainen 31-vuotias mies pidätettiin epäiltynä kappaleen vuotamisesta. 29. tammikuuta 2012 Interscope Records tiedotti singlen julkaisupäivämääräksi 3. helmikuuta 2012.
Arvostelut.
"New Musical Express" antoi kappaleen demoversiosta myönteistä palautetta, mutta piti sitä myös osittain kierrätyksenä Madonnan aiemmasta tuotannosta.
Musiikkivideo.
Nicki Minaj ilmoitti Twitterissä 8. joulukuuta 2011 olevansa parhaillaan kuvaamassa kappaleen musiikkivideota. Musiikkivideon ohjasi MegaForce. Kappaleen musiikkivideo sai ensi-iltansa 2. helmikuuta American Idol -ohjelman yhteydessä, ja YouTubessa video julkaistiin 3. helmikuuta.
Musiikkivideossa Madonna lähtee kävelylle lasten­vaunujen kanssa, kun hänen henki­vartijoinaan toimivat amerikkalaisen jalka­pallon pelaajat, ja kun Nicki ja M.I.A toimivat häntä kannustavina cheerleadereina.
Rohtomesikkä

Rohtomesikkä ("Melilotus officinalis") on hernekasveihin kuuluva keltakukkainen ruohokasvi. Lajin alkuperäinen esiintymisalue on Euroopassa ja Aasiassa. Pohjoismaissa, myös Suomessa, laji on vakituinen tulokaskasvi, joka kasvaa usein teiden ja rautateiden lähellä.
Ulkonäkö.
Rohtomesikkä voi kasvaa yksi-, kaksi- tai monivuotisena ja kasvaa 30–150 senttimetriä korkeaksi. Sen kukinto on pitkä ja kapea, runsaskukkainen terttu. Kukat ovat keltaiset, 4–7 millimetriä pitkät. Palko on kurttuinen, 3–5 mm pitkä. Ulkomuodoltaan rohtomesikkä muistuttaa valkomesikkää ("Melilotus albus") ja kukkivana se muistuttaa toista keltakukkaista lajia isomesikkää ("Melilotus altissimus").
Topi ja Toivottomat (vuoden 1980 albumi)

Topi ja Toivottomat on tanssiyhtye Topin ja Toivottomien studioalbumi vuodelta 1980.
Uruguayn viinit

Uruguayn viinejä on tuotettu yli 250 vuotta. Kaupallinen viininviljely alkoi Uruguayssa kuitenkin vasta 1800-luvun jälkipuoliskolla, kaksisataa vuotta myöhemmin kuin Chilessä ja Argentiinassa. Viime vuosikymmeninä Uruguayn viinin maine ja markkinaosuus ovat tasaisesti kasvaneet maailman viinimarkkinoilla, vaikkakaan ei niin nopeasti kuin sen suuremmilla naapureilla. Uruguay oli vuonna 2008 Etelä-Amerikan neljänneksi suurin viinintuottajamaa 109 001 tonnin tuotannollaan.
Keskeisessä roolissa Uruguayn nousussa viinimarkkinoilla on ollut Tannat, vankka, tanniininen punainen rypäle. Aivan kuten Chilellä on Carmenere ja Argentiinalla Malbec, on Tannat noussut Uruguayn "omaksi" rypäleeksi.
Lajikkeet.
Yleisin lajike on Tannat (36 %); myös Merlot (10 %), Chardonnay (7 %), Cabernet Sauvignon (6 %), Sauvignon Blanc (6 %) ja Cabernet Franc (4 %) ovat käytössä.
Rokuan turveöljytehdas

Rokuan turveöljytehdas oli Suomeen 1940-luvun alkuvuosina jatkosodan aikana nykyisen Vaalan alueelle suunniteltu tuotantolaitos, joka olisi valmistanut turpeesta synteettisiä poltto- ja voiteluöljyjä monivaiheisessa kemiallisessa prosessissa. Tehdashanke keskeytettiin ennen rakentamista jatkosodan päättyessä.
Hankkeen tausta.
Suomessa Puolustuslaitoksen "Poltto- ja voiteluaineosasto" ryhtyi valmistelemaan kotimaisiin raaka-aineisiin perustuvaa öljyteollisuutta jo talvisodan aikana. Oppia otettiin muun muassa Saksasta, Tanskasta ja Ruotsista. Turve katsottiin erinomaiseksi öljyn raaka-aineeksi, ja lopputuotteiksi kaavailtiin muun muassa moottoripetroliöljyä ja voiteluöljyjä, joista sodan aikana esimerkiksi Ilmavoimilla oli kova pula.
Hankesuunnittelu 1940-luvun alussa.
Turveteollisuuden keskusvaliokunta teki hankesuunnitelman turveöljytehtaan rakentamisesta ja luovutti suunnitelmat maan hallitukselle vuonna 1943. Tehtaan laskettiin tarvitsevan noin 75 hehtaarin maa-alan. Paikka tehtaalle löytyi silloisesta Säräisniemen pitäjästa, Pelson pohjoispuolelta ja Rokuan kansallispuiston ja Rokuanjärven väliltä. Nykyisin alue on osa Vaalan kuntaa ja osin Natura-suojelualuetta.
Rokuan tehdasalue.
Laitoksen tarvitsema raaka-aine olisi tuotettu ympäristön laajoilta turvesoilta, vesi otettu Rokuanjärvestä ja osin Oulujärvestä uittokanavan kautta pumppaamalla. Läheisiltä turvesoilta olisi saatu jyrsinturvetta yhteensä noin 90 miljoonaa tonnia, josta olisi saatu hyvälaatuista ilmakuivaa turvetta raaka-aineeksi noin 14,5 miljoonaa tonnia. Turvesoilta suunniteltiin rakennettavan tehdaslaitokselle kapearaiteinen rautatie. Tuotantoprossesi perustui 1920-luvulla Saksassa kehitettyyn Fischer–Tropsch-menetelmään, jossa hiilimonoksidia ja vetyä muunnetaan kemiallisten reaktioiden avulla nestemäisiksi hiilivedyiksi. 
Tehtaan tuotantomääräksi suunniteltiin 15 000 tonnia voiteluöljyä vuodessa, työntekijöitä olisi tarvittu 200–300 henkeä. Laitoksen rakentamiskustannuksiksi arvioitiin 600 miljoonaa markkaa, käyttökustannuksiksi vuodessa 188 miljoonaa. Voittoa tehtaan arvioitiin tuottavan 105 miljoonaa markkaa vuodessa. Vuoden 2011 rahan arvolla tämä merkitsisi 99 miljoonan euron rakennuskustannuksia, 30 miljoonan euron vuotuisia käyttökustannuksia ja 17 miljoonan euron tuottoa.
Varsinainen tehdasalue suunniteltiin 20 hehtaarin kokoiseksi. Prosessin vaatimien tuotantolaitosten ja -tilojen lisäksi tehdasalueelle suunniteltiin rakennettavaksi asunnot tehtaan työntekijöille, kansakoulu, asemarakennus, myymälä, kerho-/ravintolarakennus ja sairastupa.
Hankkeen toteutus keskeytettiin jatkosodan päättymisen myötä.
Vastaavia laitoksia.
Metsäliitto ja Vapo suunnittelevat Kemiin Ajokseen nykyaikaistetulla Fischer–Tropsch-menetelmällä toimivaa biodieseltehdasta, joka tuottaisi puusta ja puuperäisistä raaka-aineista vuodessa noin 200 000 tonnia liikenteen tarvitsemia öljyjä.
Tarhasalkoruusu

Tarhasalkoruusu eli salkoruusu ("Alcea rosea") on malvakasveihin kuuluva koristekasvina viljelty, alun perin Kiinasta kotoisin oleva ruohokasvi.
Ulkonäkö.
Tarhasalkoruusu kasvaa 1–3 metriä korkeaksi. Lehdet ovat kooltaan 5–15 cm ja matalasti 5–7-liuskaiset. Ne ovat kurttuiset, tylppähampaiset ja niiden tyvi on herttamainen. Tarhasalkoruusun kukinto on tähkämäinen. Kukat ovat halkaisijaltaan viidestä kymmeneen senttimetriä ja väriltään punaiset, valkoiset tai keltaiset.
Ajannäyttäjä

Ajannäyttäjä eli ajannäyttäjähibiskus ("Hibiscus trionum") on itäisen Välimeren alueella alkuperäisenä kasvava yksivuotinen hibiskuksiin ("Hibiscus") kuuluva ruohokasvi.
Ajannäyttäjä kasvaa 15–60 cm korkeaksi. Sen varsi on pystykasvuinen ja harvaan tähti- ja pitkäkarvainen. Lehdet ovat syvästi 3–5-liuskaiset. Kukat kasvavat yksittäin lehtihangoissa. Ne ovat 3–5 cm leveät ja väriltään kellanvalkoiset, terälehdet ovat tyveltä tummanvioletit.
Grigori Frid

Grigori Samuilovitš Frid (; s. 22. syyskuuta 1915 Pietari – 22. syyskuuta 2012) oli venäläinen säveltäjä. Hän opiskeli Moskovassa Heinrich Litinskin ja Vissarion Šebalinin johdolla. Hän oli sotilaana toisessa maailmansodassa.
Fridin varhainen tyyli koostuu sosialistisen realismin traditiossa sävelletystä musiikista. 1960–1970-lukujen vaihteessa hän omaksui nykyaikaisemman tyylin. Hänen merkittävimpiä teoksiaan ovat 1970-luvulla kantaesitetyt monodraamat "Dnevnik Anny Frank" ("Anne Frankin päiväkirja") ja "Pisma Van-Goga" ("Van Goghin kirjeet"). Hän sävelsi myös lukuisissa muissa genreissä; esimerkiksi sinfonioita hänellä on kolme.
Frid järjesti luentokonserttoja. Hänen maalauksiaan on esitelty näyttelyissä, ja hän julkaisi muistelmateoksia.
Timur Ibrohimov

Timur Ibrohimov (s. 15. tammikuuta 1975 Urganch) on uzbekistanilainen nyrkkeilijä.
Ura.
Ibrohimov kilpaili 1990-luvulla amatöörinä ja osallistui muun muassa Atlantan olympialaisiin 1996, joissa hän pääsi raskaassa keskisarjassa toiselle kierrokselle saakka. Hän toimi kyseisten kisojen avajaisissa Uzbekistanin lipunkantajana.
Ibrohimov otteli ensimmäistä kertaa ammattilaisena vuonna 2000. Hän voitti vuonna 2010 Pohjois-Amerikan nyrkkeilyliiton mestaruuden raskaassa sarjassa voitettuaan Oliver McCallin tuomarien päätöksellä. Ibrohimov on sijoitettu maailman 45. parhaaksi raskaansarjan nyrkkeilijäksi.
Joyce Barkhouse

Joyce Carman Barkhouse CM ONS (o.s. Killam; 3. toukokuuta 1913 Woodville, Nova Scotia – 2. helmikuuta 2012 Bridgewater, Nova Scotia) oli kanadalainen lastenkirjailija, joka tuli tunnetuksi lähinnä historiallisesta fiktiostaan. Hän on koulutukseltaan opettaja. Hän oli vuodesta 1942 naimisissa Milton Joseph Barkhousen (k. 1968) kanssa, ja parille syntyi kaksi lasta: Murray Roy ja Janet Louise.
Barkhouse sai opettajanlisenssinsä vuonna 1932 ja aloitti kirjoittamisen samoihin aikoihin. Hän kuitenkin julkaisi ensimmäisen romaaninsa ("George Dawson: The Little Giant") vasta vuonna 1974. Hänen romaanistaan "Pit Ponysta" (1989) on tehty televisioelokuva ("Kaivoksen lapset") vuonna 1997 sekä televisiosarja "Pit Pony" vuonna 1999. 
Vuonna 2007 Barkhouse otettiin Nova Scotian ritarikuntaan, ja vuonna hänestä tehtiin 2008 Kanadan ritarikunnan jäsen. Hän oli The Writers' Union of Canadan ja The Writers' Federation of Nova Scotian elinikäinen kunniajäsen.
Kelta-aulio

Kelta-aulio ("Abutilon theophrasti") on Kaakkois-Euroopassa ja Aasiassa alkuperäisenä kasvava yksivuotinen malvakasvi.
Kelta-aulio kasvaa 50–100 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on pystykasvuinen, hapsi- ja tähtikarvainen. Lehdet ovat muodoltaan herttamaiset, kooltaan 8–15 cm. Ne ovat pitkäruotiset, samettikarvaiset ja laidaltaan hampaiset. Kelta-aulion kukat kasvavat pitkäperäisinä lehtihangoissa. Ne ovat 1–2 cm leveät ja väriltään keltaiset. Verhiö on karvainen.
Pohjoismaissa ja Suomessa kelta-aulio on harvinainen satunnaistulokaskasvi.
Mauro Alanís

Mauro Alanís González (15. tammikuuta 1934 Ciudad Madero – 9. joulukuuta 2016) oli meksikolainen painonnostaja.
Alanís voitti vuonna 1959 Pan-Amerikan kisoissa pronssia alle 60-kiloisten sarjasta ja osallistui seuraavana vuonna samassa sarjassa olympialaisiin, joissa hän sijoittui viidenneksitoista. Hän oli alle 60-kiloisissa seitsemästoista Tokion olympialaisissa 1964 ja Méxicon kisoissa 1968 viidestoista alle 67,5 kilon sarjassa.
Koloúmpo

Koloúmpo (; myös "Kolúmbo") on aktiivinen merenalainen tulivuori Egeanmerellä Kreikan alueella Santorínin saariryhmän koillispuolella.
Koloúmpo on osa Santorínin vulkaanista kompleksia yhdessä noin 20 pienemmän, saariryhmän koillispuolella sijaitsevan vedenalaisen tulivuoren kanssa. Se sijaitsee noin kahdeksan kilometriä koilliseen Santorínin pääsaaren Thíran Koloúmpoksen niemestä. Tulivuoren korkein kohta sijaitsee noin 18 metrin syvyydessä merenpinnasta. Vuoren kraatterin seinämien korkeus on noin 500 metriä ja sen kalderan halkaisija on noin 1,5 kilometriä.
Koloúmpo purkautui rajusti 27. syyskuuta vuonna 1650. Purkauksessa syntyneet pyroklastiset virtaukset levisivät läheisille Santorínin saarille, jolloin 70 ihmistä ja useita eläimiä kuoli. Purkaus synnytti tilapäisen kelluvan saaren, josta vuori on myös saanut uimiseen (κολυμπάω, "kolympáo") viittaavan nimensä. Tämän jälkeen tulivuori romahti kalderaksi. Tämä synnytti tsunamin, joka kulkeutui 150 kilometrin päähän ja aiheutti tuhoja lähisaarille. Tämän jälkeen tulivuori ei ole purkautunut. Vuonna 2006 tutkijat havaitsivat kuitenkin jäänteitä pyroklastisista virtauksista vuoren lähistöllä. Näiden virtausten arvioidaan jatkuneen käytännössä koko ajan vuoden 1650 purkauksen jälkeen.
Canelonesin viinialueet

Canelonesin viinialueisiin kuuluu suurin osa Uruguayn viinitarhoista. Laajimmat viinitarhat sijaitsevat departementin lounaisosassa Juanicon ja Progreson kaupungeissa. Tätä tiheästi viljeltyä aluetta voidaan kutsua Uruguayn viinikeskukseksi. Tannat-köynnöksien istuttaminen on koko maailman osalta keskittynyt näille alueille.
Rypälelajikkeet.
Viinejä valmistetaan alueella muistakin rypäleistä kuin Tannatista. Valkoisia lajikkeita ovat Chenin Blanc, Sauvignon Blanc, Pinot Blanc ja Chardonnay, ja punaisista lajikkeista yleisimpiä ovat Shyrah, Cabernet Franc ja Merlot. Lisäksi viljellään paria italialaista rypälettä Nebbioloa and Marzeminoa.
Maaperä.
Maisema, jossa useimmat Canelones viinitarhat sijaitsevat, on tasaista ja melko alavaa - kaukana yleisestä Etelä-Amerikan viininviljelyseuduista, jotka ovat tyypillisesti täynnä kaktuksia ja karut Andit taustalla. Korkeuserot Progreson ja Canelonesin kaupunkien välillä on vain 30 metriä. Tältä osin on alue lähempänä Libournen aluetta Ranskassa kuin Lujan de Cuyoa Argentiinassa. Koilliseen mentäessä löytyy hiukan vaihtelevampaa maastoa Cuchilla Granden kukkuloilla, mutta sitä ei ole vielä kuitenkaan otettu viininviljelyn käyttöön.
Ilmasto.
Canelones on myös ilmastoltaan maltillinen niin kuin topografisesti. Vaikka alue sijaitsee 33. ja 34. leveyspiirien välissä, on ilmasto alueella lempeä. Vuosittaiset lämpötilan vaihtelut ovat vähäisiä, joten alueella on suhteellisen pitkä kasvukausi. Canelonesin viininviljelijät eivät ujostele huomauttaa yhtäläisyyksistä Canelonesin ja Bordeaux'n alueilla ilmaston suhteen; väitteen takana ovat meteorologiset tutkimukset.
Ala-alueet.
Juanico.
Juanico on kehittymässä olevan Uruguayn teollisuuden sydänmaita ja sijaitsee vain 16 km:n päässä pääkaupungista Montevideosta.
Juanicon alue on alavaa, 30-60 metriä merenpinnan yläpuolella ja erittäin tasaista. Vähäisen maankorkeuden vaihtelun vuoksi maaston vaikutus viineihin on vähäistä. Juanicoa ympäröivissä viinitarhoissa on istutettu runsaasti Tannat-rypälettä, enemmän kuin missään muualla. Rypäleelle ihanteellisessa maastossa se tuottaa runsaita, tanniinisia punaviinejä.
Alueella ei kasvateta pelkästään Tannatia vaan myös muita tunnettuja rypäleitä: valkoisista Chenin Blanc, Chardonnay, Sauvignon Blanc ja Pinot Blanc sekä punaisista Syrah, Cabernet Franc ja Merlot.
Samettisumakki

Samettisumakki eli virginiansumakki ("Rhus typhina", synon. "Rhus hirta") on itäisessä Pohjois-Amerikassa alkuperäisenä kasvava ja Euroopassa koristepensaana viljelty sumakkikasvilaji.
Samettisumakki kasvaa 2–5 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat parilehdykkäiset. Suikeita sahalaitaisia lehdyköitä on 5–10 paria. Samettisumakin kukinto on pysty ja kapeasti kartiomainen, kukkiessaan väriltään vihertävä. Hedelmät ovat punaisia, tiheästi karvaisia luumarjoja.
Tom Longstaff

Thomas "Tom" George Longstaff (15. tammikuuta 1875 Kingston upon Hull – 26. kesäkuuta 1964 Achiltibuie) oli brittiläinen vuorikiipeilijä.
Longstaff valloitti 7 120 metriä korkean Trisulvuoren vuonna 1907 ja oli tuolloin maailman korkeimmalle päässyt ihminen. Hänet tunnetaan lisäksi yrityksestään päästä Gurla Mandhatan huipulle vuonna 1905 sekä Siachenin jäätikön löytämisestä. Longstaff oli mukana Mount Everestin tutkimusretkellä vielä vuonna 1922 lääkintävastaavana ja eräänlaisena ryhmän isähahmona. Hän sai saavutuksistaan olympiakultamitalin Chamonix’n olympialaisten 1924 yhteydessä.
Keinotekoinen juusto

Keinotekoiset juustot ovat juustomaisia tuotteita, joita valmistetaan muun muassa soijapavuista, riisistä ja manteleista. Keinotekoisia juustoja on saatavilla useissa eri muodoissa. Keinotekoisia juustoja käytetään yleensä erilaisista ruokavaliollisista syistä, esimerkiksi vegaanissa ruokavaliossa. Myös uskonnollisista syistä ja maitoallergian johdosta voidaan käyttää keinotekoisia juustoja.
Keinotekoisten juustojen rasvapitoisuus on maidosta valmistettuihin juustoihin verrattuna alhainen, samaa luokkaa vähärasvaisten juustojen kanssa. Keinotekoiset juustot eivät sisällä kolesterolia ja sisältävät yleensä soijaproteiinia ja isoflavoneja. Useisiin soijapohjaisiin juustoihin lisätään kalsiumia.
Kari Saaren-Seppälä

Kari Saaren-Seppälä (7. maaliskuuta 1940 Muhos – 8. kesäkuuta 2023 Vihti) oli suomalainen diplomi-insinööri, systeemisuunnittelija ja muotoilija. 
Saaren-Seppälä kävi koulun Turussa ja valmistui ylioppilaaksi 1960. Tämän jälkeen hän kävi armeijan rannikkotykistössä 1960–1961. Saaren-Seppälä opiskeli Helsingin teknillisessä korkeakoulussa arkkitehtuuria 1961–1963 ja valmistui talo- ja sillanrakennuksen rakennusinsinööriksi vuonna 1970. Tämän jälkeen Saaren-Seppälän elämä suuntautui atk-alalle.
Seinätaulutekniikka eli Seinätekniikka.
Kari Saaren-Seppälä tunnetaan systeemisuunnitteluun kehitetyn Seinätekniikan uranuurtajana. Seinätekniikkaa kutsutaan myös nimillä Seinätaulutekniikka, Seinätaulumenetelmä sekä Wall Chart Technique. Menetelmässä neuvotteluhuoneiden seinille tehdään suunnitelmia suurina havainnollisina värikuvina pienistä tarrakiinnitetyistä osista, joita voi nopeasti siirtää, lisätä ja poistaa. 
Kun käyttäjät ymmärsivät systeemikuvaukset, he osallistuivat suunnittelutyöhön aktiivisesti. Saaren-Seppälä suunnitteli systeemien käyttäjien kanssa Seinätekniikalla kymmeniä atk-järjestelmiä muun muassa Unicille, Nesteelle, Imatran Voimalle ja Kemiralle, piti aiheesta seminaareja ja kirjoitti siitä kaksi suomenkielistä kirjaa. Teokset mainitaan "Scandinavian Journal of Information Systems" -lehdessä Juhani Iivarin ja Kalle Lyytisen (1998) katsauksessa skandinaaviseen tietojärjestelmätutkimukseen.
Saaren-Seppälä osallistui keskusteluun käyttöliittymän ominaisuuksista 1990-luvun alkupuolella.
Seinätekniikkamenetelmän käytöstä on raportoitu esimerkiksi vanhusten palvelukeskuksen laatutyön yhteydessä ja terveydenhuollon tietojärjestelmien kehittämisen oppaassa, molemmat mainitut esimerkit vuodelta 2007.
Tuotesuunnittelu.
Vuodesta 2005 lähtien Kari Saaren-Seppälä suunnitteli Mestari™-tuotteita.
Polttopuiden kantamiseen ja säilyttämiseen suunniteltu Mestari-kantoteline palkittiin Chicago Athenaeum, Museum of Architecture and Designin GOOD DESIGN -palkinnolla 2011 ja saksalaisella iF Product Design -palkinnolla 2012. 
Portaattomasti säädettävä Mestari-grilli sai 2009 Chicago Athenaeum, Museum of Architecture and Designin GOOD DESIGN -palkinnon vuonna 2009. Mestari-grilli pääsi myös The Industrial Designers Society of American International Design Excellence Award -finalistiksi 2010.
Tietokonemuseo

Tietokonemuseo on tietokoneiden ja ohjelmistojen historian säilyttämiseksi tarkoitettu museo eli pysyvä, taloudellista hyötyä tavoittelematon, yhteiskuntaa ja sen kehitystä palveleva laitos. Jotkin tietokonemuseot sijaitsevat osana laajempaa kokonaisuutta, kuten lontoolaisessa Science Museumissa tai müncheniläisessä Deutsches Museumissa. Kaliforniassa sijaitseva Computer History Museum, Paderbornissa sijaitseva Heinz Nixdorf MuseumsForum ja Bletchley Parkissa sijaitseva The National Museum of Computing taas ovat pelkästään tietokoneille omistettuja museoita. Jotkin museot ovat erikoistuneet tietokoneiden varhaishistoriaan, joka alkoi ensimmäisten henkilökohtaisten tietokoneiden kehittymisen myötä. Toiset museot keskittyvät enemmän tutkimukseen ja historian säilyttämiseen, toiset opetukseen ja viihteeseen. 
Suomen tietokonemuseo toimii Jyväskylässä. Myös Tekniikan museossa Helsingissä on esillä Suomen tietokoneiden historiaa.
Termiä "museo" käytetään myös verkossa olevien kokoelmien yhteydessä. Verkossa toimivien museoiden laatu ja toimintapa vaihtelevat laajalti. Jotkin verkkomuseot esittelevät tietokoneiden kuvia, ja toiset taas keräävät kokoelmaa ja pyrkivät säilyttämään tietokoneiden historiaa. Verkkomuseot poikkeavat perinteisistä museoista lähinnä siinä, että verkkomuseoiden kokoelmiin ei voi tutustua fyysisesti. 
Verkkomuseoita.
Alla on lueteltu verkossa toimivia merkittäviä tietokoneisiin keskittyneitä museoita.
Omenaruusu

Omenaruusu ("Rosa rubiginosa") on Euroopassa alkuperäisenä kasvava pensasruusu, joka on myös koristekasvi.
Omenaruusu kasvaa 1–3 metriä korkeaksi pensaaksi. Sen varren piikit ovat kahdenlaisia: ohuita, suoria tai kynsimäisiä vankkoja. Lehden lehdykät ovat kooltaan 1–3 senttimetriä. Ne ovat muodoltaan puikean soikeita, hapsi- ja nystykarvaisia. Omenaruusun kukat ovat punaiset. Kiulukka on soikea ja kalju. 
Omenaruusu kasvaa luonnonvaraisena Pohjoismaiden eteläosissa, Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa, mutta ei Suomessa. Sen luonnonkasvupaikkoja ovat muun muassa lehtoniityt, hakamaat ja pensaikot.
Gallianruusu

Gallianruusu ("Rosa gallica") on keski- ja eteläeurooppalainen pensasruusu, joka on myös koristekasvi.
Gallianruusun risteymälajikkeita ("Rosa" Gallica-ryhmä) kutsutaan ranskanruusuiksi tai tarhagallianruusuiksi.
Gallianruusu kasvaa 1–1,5 metriä korkeaksi pensaaksi. Sen varressa on nystykarvoja ja harvassa käyriä piikkejä. Lehden muodostavat lehdykät ovat kooltaan 3–7 senttimetriä. Ne ovat nahkeita ja muodoltaan leveänsoikeasta lähes pyöreään. Gallianruusun kukat ovat suuret, ne voivat olla yksinkertaiset tai kerrotut, väriltään monen sävyiset. Kiulukka on kalju tai nystykarvainen.
Rohtovuohenherne

Rohtovuohenherne ("Galega officinalis") on Euroopassa kasvava hernekasvien (Fabaceae) heimoon kuuluva ruoho, joka on myös koristekasvi.
Rohtovuohenherne kasvaa 30–120 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat parilehdykkäiset, muodoltaan soikean suikeita lehdyköitä on 5–8 paria. Rohtovuohenherneen kukinto on pitkäperäinen terttu. Kukat ovat 1–1,5 cm pitkät, väriltään valkoiset ja sinisuoniset. Palot ovat pystyasennossa.
Keskiajalta lähtien rohtohernettä on käytetty diabeteksen eli sokeritaudin hoitoon, sillä sen sisältämä guanidiini alentaa potilaan verensokeria.
Judy Long

Zhu "Judy" Long (s. 15. tammikuuta 1969 Peking, Kiina) on kanadalainen entinen pöytätennispelaaja. Hän on edustanut ennen Kanadan kansalaisuuden saamista Kiinaa. Long on toiminut peliuransa ohella myös valmentajana, ja hän on pelannut ammattilaisena Portugalissa.
Long voitti vuonna 1995 Aasian cupin edustaessaan Kiinaa. Hän sai ensimmäiset isot meriittinsä kanadalaisena vuonna 2007, kun hän voitti Pan-Amerikan kisoista hopea- ja pronssimitalin sekä maan kaksinpelimestaruuden. Hän oli vuonna 2008 maailmanmestaruuskisoissa Kanadan 28:nneksi sijoittuneessa joukkueessa ja hävisi samana vuonna Pekingin olympialaisissa kaksinpelin ensimmäisellä kierroksella.
Lähteet.