tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
The Endless River

The Endless River on brittiläisen progressiivisen rock-yhtye Pink Floydin 15. studioalbumi, joka julkaistiin levymerkeillä Parlophone ja Columbia Records 7. marraskuuta 2014. Albumi on yhtyeen ensimmäinen studioalbumi 20 vuoteen. Edellinen studioalbumi "The Division Bell" julkaistiin vuonna 1994.
Albumi nousi julkaisuviikollaan useissa maissa albumilistojen kärkeen, Suomessa sijalle 4.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat tuottaneet David Gilmour, Phil Manzanera, Youth sekä Andy Jackson.
Vaalikampanja

Vaalikampanja on järjestäytynyt yritys voittaa vaalit tai pyrkiä virkaan. Kampanjalla tarkoitetaan kytkeytynyttä sarjaa operaatioita jonkin halutun tavoitteen saavuttamiseksi. Vaalikampanjan aikana ehdokkaat tai puolueet kilpailevat äänistä vaaleissa.
Vaalikampanjoihin kuuluu muun muassa vaalijulisteiden ripustaminen, tapahtumien järjestäminen ja ehdokkaiden osallistuminen keskustelutilaisuuksiin ja väittelyihin. Lisäksi ehdokkaita asettaneet puolueet pystyttävät tiedotustelineitä, joissa jaetaan muun muassa tarroja, esitteitä ja nimilappuja. Kampanjalla kannustetaan ehdokkaan tai puolueen kannattajia sekä päättämättömiä äänestäjiä osallistumaan vaaleihin ja äänestämään tiettyjä ehdokkaita.
Kampanjointityypit.
Vaalikampanjat voidaan jakaa suoraan ja epäsuoraan kampanjointiin. Suoraan kampanjointiin kuuluvat avoimet keskustelut, julkisilla paikoilla olevat tiedotustelineet sekä kansalaisten ja ehdokkaiden välinen henkilökohtainen yhteydenpito.
Epäsuoraan kampanjointiin kuuluvat joukkotiedotusvälineiden käyttö, osallistuminen televisiokeskusteluihin, radio- tai lehtihaastattelut, esitteet ja vaalijulisteet sekä internetin ja sosiaalisten verkostojen käyttäminen.
Kampanjoinnin trendit.
Vuonna 2015 vaalikampanjoissa korostui yhä enemmän verkossa tapahtuva luonne. Sosiaalista mediaa käytettiin ensisijaisesti nuorempien äänestäjien houkuttelemiseksi. Se auttoi myös puolueita ja ehdokkaita saavuttamaan erilaisia tavoitteita. Näitä kanavia käytettiin puolueiden ja ehdokkaiden asemointiin niin sanotun ”infotainmentin” kautta, eli kampanjatietojen esittämiseen viihdyttävällä tavalla.
Vaalikampanjoissa on korostunut yhä enemmän ammattimaistuminen. Kampanjastrategioiden kehittämisessä ja toteuttamisessa käytetään suuria mainostoimistoja. Olennainen piirre on myös kampanjan henkilökohtaistuminen. Aikaisemmin kampanjan keskiössä olivat puolueet, mutta nykyisin tärkeimmät toimijat ovat itse ehdokkaat.
Bumiputra

Bumiputra tai Bumiputera, suomeksi "maan pojat", on malesialainen termi, jolla kuvataan henkilön etnistä taustaa. Bumiputraväestöä ovat Malesian malaijit, sekä kaikki muut maan alkuperäiskansat. Kaikki muut maan etniset ryhmät, suurimmaksi osaksi kiinalaiset ja intialaiset, ovat ei-bumiputria. Bumiputrat ovat eläneet Malesian alueella jo vuosisatoja, kun muut ovat tulleet siirtomaa-aikana tai sen jälkeen.
Historia.
Bumiputra-termi juontaa juurensa jo siirtomaa-ajalle, jolloin brittiläiset siirtomaaisännät pyrkivät suojelemaan bumiputraväestöä. Siirtomaaviranomaiset ajattelivat, että palkkatyö ei sovi alueen alkuperäiskansoille ja se saattaisi turmella heidän maalaiselämänsä. Vuonna 1913 säädettiin laki, jossa bumiputrien rooli malaijalaisessa yhteiskunnassa oli toimia kalastajina tai riisinviljelijöinä.Kaupankäynti jätettiin ulkomaalaisille.
Siirtomaavallan purkautuminen alkoi 1940-luvulla ja Malaijan väestö koostui bumiputraväestön lisäksi siirtomaa-aikana maahan muuttaneiden kiinalaisten ja intialaisten jälkeläisistä. Kiinalaisten käsissä oli maan talouselämä, ja he muodostivat myös maan vauraimman osan. Vuonna 1946 perustettiin Malaijan liitto, jossa tunnustettiin kiinalais- ja intialaisväestön tasavertaiset oikeudet maan kansalaisina. Tämä raivostutti bumiputraväestön, sillä he pelkäsivät että vallan vieminen maan sulttaaneilta heikentäisi malaijien päätösvaltaa. Tyytymättömät malaijit perustivat Yhtyneiden malaijien kansallisjärjestön (UMNO), joka hallitsee edelleen maan politiikkaa. Vastalausemyrskyn takia Malaijan liitto purettiin ja tilalle perustettiin Malaijan federaatio.
1960-luvulle tultaessa Malesian nuoren maan monirotuisen yhteiskunnan harmonia alkoi säröillä, kun malaijiväestö oli yhä katkerampi kiinalaisen väestönosan vauraudesta. Vastakkainasettelu kärjistyi verisiin mellakoihin Kuala Lumpurissa vuonna 1969, kun kiinalaisväestö ja malaijit ottivat yhteen. Mellakka muutti maan politiikkaa suvaitsemattomampaan suuntaan, ja se aloitti myös bumiputraväestöä suosivan politiikan. Moniin johtaviin virkoihin ja oppilaitoksiin asetettiin bumiputrakiintiöt, joilla yritettiin taata malaijien ja muiden alkuperäiskansojen asema maan talouselämässä ja kaventaa elintasokuilua kiinalaisten ja bumiputraväestön välillä. Tavoitteena oli luoda malaijikauppiaiden keskiluokka kiinalaisten rinnalle. Tämä asetti kiinalaiset heikompaan asemaan ja 1970-luvulla monet heistä muuttivat pois Malesiasta.
Malesian politiikkaa on leimannut bumiputraväestön suosiminen, joskin alkuperäiskansat eivät ole päässeet bumiputrien etuoikeuksista nauttimaan, vaan käytännössä etuoikeutettuja ovat olleet malaijit. Käytännössä politiikka on ollut positiivista syrjintää. Malaijeja suosiva politiikka lopetettiin virallisesti vuonna 1990 ja siitä on pyritty pääsemään eroon kilpailukyvyn vahvistamiseksi, mutta käytännössä politiikkaa noudatetaan edelleen.
Ḥā’

Ḥā’ (, ) on arabialaisen kirjaimiston kuudes kirjain. Se vastaa heprealaisen kirjaimiston kirjainta ḥet (ח). Kirjaimen äännearvo on arabiassa ja persiassa .
Ḥā’n itsenäinen muoto on ح, ja sanan lopussa se liittyy viivalla edeltävään kirjaimeen (esim. نح "nḥ"). Sanan alussa ja keskellä ḥā’n alapuolinen kaari jätetään pois ja se korvataan seuraavaan kirjaimeen liittyvällä vaakaviivalla (esim. حا "ḥā", نحو "nḥū").
Victoria (Labuan)

Victoria ("Bandar Labuan") on Malesian liittovaltion territorion Labuanin pääkaupunki. Kaupunki sijaitsee Labuanin saaren kaakkoiskulmassa. Kaupungista on pyritty tekemään Labuanin erikoistalousalueen keskus, josta Malesia pyrki luomaan verovapaan pankki- ja investointikeskuksen ennen vuoden 1997 Aasian talouskriisiä.
Vuosien 1980–2016 tilastojen mukaan Kuchingissa on trooppinen ilmasto, lämpötilat ovat ympäri vuoden tasaisia ja pääasiassa välillä 25 °C–32 °C. Sademäärät vaihtelevat melko paljon vuodenajan mukaan, syys-joulukuussa keskimääräinen kuukausittainen sadanta on yli 200 millimetriä ja maaliskuussa alle 100 millimetriä kuukaudessa.
Ḫā’

Ḫā’ eli khā’ (, ) on arabialaisen kirjaimiston seitsemäs kirjain. Sen äännearvo on . Kirjain muodostetaan lisäämällä piste ḥā’-kirjaimen (ح) päälle.
Ḫā’n itsenäinen muoto on خ, ja sanan lopussa se liittyy viivalla edeltävään kirjaimeen (esim. نخ "nḫ"). Sanan alussa ja keskellä ḫā’n alapuolinen kaari jätetään pois ja se korvataan seuraavaan kirjaimeen liittyvällä vaakaviivalla (esim. خا "ḫā", نخو "nḫū").
Bohomoletsin kansallinen lääketieteellinen yliopisto

Kansallinen lääketieteellinen yliopisto O. O. Bohomoletsin mukaan (NMU) eli Bohomoletsin kansallinen lääketieteellinen yliopisto () on Ukrainan Kiovassa sijaitseva, perustamisajakseen syyskuun 1841 ilmoittava (opetustoiminnan aloitus) lääketieteellinen yliopisto. 
Tsaari Nikolai I allekirjoitti aihetta koskevan määräyksen vuonna 1840. Vuonna 1841 perustettiin nykyään Kiovan kansallisena yliopistona tunnetun, aluksi "Pyhän Vladimirin yliopistoksi" nimetyn yliopiston lääketieteellinen laitos ja aloitettiin lääketieteellinen opetus. Tästä kasvoi lääketieteellinen tiedekunta. 1920 sen pohjalta perustettiin erillinen terveystieteen instituutti. Seuraavana vuonna tämä muutti nimensä Kiovan lääketieteelliseksi valtionakatemiaksi, tai Kiovan lääketieteelliseksi valtioninstituutiksi. Siitä kasvoi oma lääketieteellinen korkeakoulu ja yliopisto. Vuonna 1946 se nimettiin ukrainalaisen patofysiologin, Ukrainan tiedeakatemian johtajan O.O. Bohomoletsin (1881–1946) mukaan. Kansalisen yliopiston aseman se sai 1995.
Bohomoletsin kansallinen lääketieteellinen yliopisto kuuluu maan arvostetuimpiin. Vuonna 2013 suoritetussa kahdensadan ukrainalaisen yliopiston vertailussa se pisteytettiin Ukrainan 5. parhaaksi yliopistoksi. Vuoden 2014 vastaavassa vertailussa se sijoittui 8. sijalle, jälleen parhaana lääketieteellisenä yliopistona maassaan. Yliopistoa käy yli 12 000 opiskelijaa.
Outlaw Gentlemen &amp; Shady Ladies

Outlaw Gentlemen &amp; Shady Ladies on tanskalaisen heavy metal -yhtye Volbeatin 2013 julkaisema albumi.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 2.
Marco Kotilainen

Marco Esko Alexis Kotilainen (s. 28. toukokuuta 1986 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Kotilainen on göteborgilaisen Gunnilse IS:n kasvatti. Hän debytoi miesten sarjoissa Ruotsin 2. divisioonassa kaudella 2003. Kesällä 2006 Kotilainen oli lähellä sopimusta Espanjan pääsarjaseura Real Betisiin, mutta lopulta neuvotteluyhteys seuran ja agentin välillä katkesi. Loppuvuodesta hän oli testissä myös SD Eibarissa ja Malmö FF:ssä. Lopulta Kotilainen solmi kaudeksi 2007 sopimuksen Úrvalsdeildissä pelanneen Keflavíkin kanssa, jossa hän pääsi pelaamaan UEFA Cupin ensimmäisellä karsintakierroksella.
Vuonna 2008 hän palasi kasvattajaseuraansa Gunnilse IS:iin. Toisella kaudellaan Kotilainen valittiin 2. divisioonan lohkonsa parhaaksi keskikenttäpelaajaksi. Onnistunut kausi johti kolmivuotiseen sopimukseen Superettanissa pelanneeseen Assyriska FF:iin. Uudessa seurassa Kotilaisen peliaika jäi suhteellisen vähälle, joten sopimus katkaistiin kesken ja hän palasi takaisin Gunnilse IS:n riveihin.
Heinäkuussa 2011 hän siirtyi Ykkösen PK-35 Vantaaseen. Kotilainen esitti vakuuttavia otteita heti alusta asti ja hänet valittiin heinäkuun kuukauden pelaajaksi. Seura halusi jatkaa hänen sopimustaan ensi kaudellekin, mutta Kotilainen päätti etsiä uutta seuraa. Hän kävi kotimaansa Varbergs BoIS:n testissä ja haki myös pelipaikkaa Espanjasta.
Kotilainen palasi kilpasarjoihin vuoden 2013 alussa, solmittuaan sopimuksen Ruotsin 1. divisioonan Qviding FIF:n kanssa. Kaudella 2014 hän oli kahdeksalla maalillaan joukkueensa paras maalintekijä.
Kotilainen on edustanut Ruotsin poikamaajoukkueita vuosina 2001–2004 yhteensä 23 kertaa, onnistuen maalinteossa seitsemästi.
Dāl

Dāl () on arabialaisen kirjaimiston kahdeksas kirjain. Se vastaa heprealaisen kirjaimiston kirjainta dalet (ד). Kirjaimen äännearvo on arabiassa ja persiassa . Dālin itsenäinen muoto on د, ja sanan keskellä se liiteteään viivalla edeltävään kirjaimeen (esim. لد "ld"). Dālia ei koskaan liitetä seuraavaan kirjaimeen.
Arabialaisen kirjaimiston yhdeksäs kirjain ḏāl (ذ) on muodostettu lisäämällä piste dāl-kirjaimen päälle. Urdussa ja pandžabissa käytetään tarkkeellista ḍāl-kirjainta (ڈ) kuvaamaan retrofleksistä d-äännettä . Sindhissä käytetään kuutta erilaista varianttia dāl-kirjaimesta: dāl (د) , dhāl (ڌ) , ḍāl (ڊ) , d̤āl (ڏ) , ḍhāl (ڍ)  ja zāl (ذ) .
Emi Koussi

Emi Koussi on Tibestivuoristoon kuuluva suuri kilpitulivuori Pohjois-Tšadissa, keskellä Saharan autiomaata. Se nousee 3 415 metriä merenpinnasta ja on siten Tšadin ja koko Saharan alueen korkein huippu. Vuoren loivarinteinen keila on halkaisijaltaan 60–80 kilometriä ja koostuu pääosin trakyytista. Se kohoaa 2 300 metrin korkeudelle ympäröivältä hiekkakivitasangolta, joka on kerrostunut liitukaudella ja paleotsooisella maailmankaudella. Massiivi muodostui 2,42–1,32 miljoonaa vuotta sitten, kun maanpinnalle purkautui räjähdysmäisesti ignimbriittejä ja suhteellisen juoksevaa laavaa kuumasta kohdasta Maan vaipassa.
Emi Koussilla ei ole havaittu vulkaanista toimintaa, mutta sen etelälaidalla on geotermisesti aktiivinen alue "Yi-Yerra". Tutkijat eivät ole pystyneet selvittämään, milloin tulivuori on purkautunut viimeksi. Sen huipulla on kaksi sisäkkäistä, halkaisijaltaan 12–15 kilometrin mittaista kalderaa, joiden eteläreunalla vuoren korkein kohta sijaitsee. Kalderojen sisäpuolella on useita räjähdyskraattereita ja laavakupoleita. Viimeisimmässä purkauksessa niihin muodostui kolme maaria ja lukemattomia basalttisia kuonakeiloja sekä niihin liittyviä laavavirtoja. Kalderojen kaakkoisosassa sijaitsee niitä nuorempi, alle 2 miljoonaa vuotta vanha "Era Kohor" -kaldera, joka on 2–3 kilometriä leveä ja 350 metriä syvä.
Emi Koussilla ja Tibestivuoristossa on vain vähän kasvillisuutta, jonka varassa elää gaselleja, harjalampaita ja gepardeja. Niukan ravinnon vuoksi vuoristoa on kutsuttu ’nälän vuoriksi’. Syrjäisellä seudulla asuu tubu-kansan jäseniä ja sieltä on löydetty vanhoja luolamaalauksia.
Emi Koussin on arveltu muistuttavan Marsissa sijaitsevaa Elysium Monsia. Marsissa tulivuorten rinteet ovat kuitenkin sileämmät kuin Maassa, jossa virtaava vesi kuluttaa niihin matalia laaksoja.
Lallukan talo

Lallukan talo on Viipurin Repolan kaupunginosassa sijaitseva vuonna 1906 valmistunut liike- ja asuinrakennus, jossa on toiminut muun muassa Taidekeskus Salmelan ylläpitämä suomalainen taiteilijaresidenssi. Talon on suunnitellut arkkitehti Allan Schulman. Sitä on sanottu yhdeksi Viipurin kauneimmista rakennuksista.
Rakennus.
Tyylisuunnaltaan kansallisromantiikkaa edustava rakennus valmistui Repolankadun (nyk. Vokzalnaja ulitsa) ja silloisen Viskaalinkadun (myöh. Lallukankatu, nyk. Majakovskogo ulitsa) kulmaan kauppaneuvos Juho Lallukan omistaman Häkli, Lallukka ja Kumpp. Oy:n uudeksi toimitaloksi. Arkkitehti Schulmanin lisäksi Lallukan tiedetään itse osallistuneen aktiivisesti talon suunnitteluun. Rakennuksen katutasossa oli yrityksen toimitiloja ja Juho Lallukka asui perheineen toisen kerroksen kulmahuoneistossa. 
Pääsisäänkäynnin sekä sisäpihalle vievän portin molempia puolia koristivat kuvanveistäjä Eemil Halosen tekemät ihmisfiguurit ja sisätiloissa puolestaan oli lukuisten suomalaisten taidemaalarien teoksia. Halosen veistokset eivät enää ole paikoillaan, mutta "Viljelijän vaimo" -niminen naishahmo on nykyään sijoitettuna Monrepos’n puistoon Viipurin Linnasaareen.
Taiteilijaresidenssi.
Vuonna 2006 Lallukan taloon päätettiin perustaa suomalainen taiteilijaresidenssi. Rakennuksen julkisivua entisöitiin aluksi Venäjän kulttuuriministeriön valvonnassa ja vuosina 2008–2010 Lallukan perheen asuinhuoneistossa tehtiin Arkkitehtitoimisto Riitta Vesalan suunnittelema remontointi taiteilijahuoneistoksi. Residenssi sisustettiin suomalaisen Artekin huonekaluilla. Wiipurin taiteilijaresidenssiksi nimetty huoneisto vihittiin käyttöön huhtikuussa 2010. Taidekeskus Salmelan käynnistämää hanketta tuki myös Alfred Kordelinin säätiö.
Linnoitus (Viipuri)

Linnoitus oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Se käsitti keskiajalla rakennetun Viipurin kaupunginmuurin sisäpuolelle jääneen alueen, joka sijaitsi kaupunginniemellä Salakkalahden ja Viipurinlahden välissä sekä muutamia muurin itäpuolisia kortteleita. Myös Viipurin linnan laskettiin kuuluvan Linnoituksen kaupunginosaan. 1860-luvulla tapahtuneen kaupunginmuurin purkamisen jälkeen Linnoitus rajoittui pohjoisessa Salakkalahden ja idässä Pantsarlahden kaupunginosiin.
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Linnoituksessa oli 4 519 asukasta, joista 3 551 oli suomenkielisiä, 544 ruotsinkielisiä ja 424 muunkielisiä.
Vanha kaupunki.
Linnoituksen kaupunginosan alueesta puhutaan nykyisin myös Viipurin vanhana kaupunkina. Alueen rakennuskanta on pääosin peräisin Suomen itsenäisyyttä edeltävältä ajalta ja vanhimmat jopa keskiajalta. Linnoituksen pääkadut kulkevat luoteesta kaakkoon, ja niihin risteää kapeita poikkikatuja. Vielä ennen Neuvostoliiton aikaa kaduilla oli vanhat keskiajalta periytyvät nimet, joita olivat esimerkiksi keskiajalla toimineisiin luostareihin viitanneet Mustain- ja Harmaidenveljestenkadut. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Viipurin painopisteen siirryttyä uusiin itäisiin kaupunginosiin Linnoituksen alue alkoi jäädä lähinnä asuin- ja virastokaupunginosaksi. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä Linnoitukseen valmistui merkittäviä julkisia rakennuksia, kuten Alvar Aallon suunnittelema kaupunginkirjasto ja Uno Ullbergin piirtämä taidemuseo.
Useat alueen rakennukset ovat viime vuosikymmenten aikana päässeet rapistumaan erittäin huonoon kuntoon ja niitä on jopa romahtanut. Lisäksi kaupunginosaa uhkaa rakennuskeinottelu, vaikka Viipuri on julistettu yhdeksi Venäjän neljästäkymmenestäyhdestä historiallisesta kaupungista. Linnoituksen alueelle on viime vuosina rakennettu vanhaan rakennuskantaan täysin sopimattomia uudisrakennuksia.
Särkijärvi (Eura)

Särkijärvi on pieni suolampi, joka sijaitsee Eurassa Mestilän kylässä Satakunnassa ja kuuluu Eurajoen vesistön Vähäjärven valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 6,3 hehtaaria ja sen halkaisija on 300 metriä. Rantaviivaa on siten vain kilometrin, joka puoliksi avosuota ja moreenipohjaista metsämaata.
Järven itäreunasta laskee oja Lamminjärveen. Läheinen Särkijärvensuo on ojitettu kokonaan ja kaksi sen laskuojaa kulkee Särkijärven kautta.
Königsberg-luokka (risteilijä, 1915)

Königsberg-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston neljän kevyen risteilijän muodostama alusluokka ensimmäisessä maailmansodassa. Alukset tilattiin vuoden 1913 laivasto-ohjelmassa ja ne nimettiin sodan alussa upotettujen alusten mukaan.
Hubert Maga

Coutoucou Hubert Maga (10. elokuuta 1916 Parakou, Dahomey – 8. toukokuuta 2000 Cotonou, Benin) oli dahomeylainen poliitikko, joka toimi Dahomeyn (vuodesta 1975 Benin) presidenttinä 1960–1963 ja uudelleen 1970–1972.
Maanviljelijäperheen poika Maga opiskeli opettajaksi ja toimi rehtorina ja Dahomeyn opettajajärjestön johtajana. Hänet valittiin 1951 Dahomeyn edustajaksi Ranskan kansalliskokoukseen. Hän ei halunnut liittyä mihinkään Ranskan puolueista, vaan toimi itsenäisten siirtomaaedustajien ryhmässä ("Indépendents d’outre-mer"). Maga valittiin Dahomeyn paikallishallituksen työministeriksi 1957 ja kaksi vuotta myöhemmin pääministeriksi. Hänen monesta puolueesta yhdistynyt "Parti dahoméen de l’unité" (PDU) -puolueensa sai vuoden 1960 vaaleissa vaalitavan ansiosta haltuunsa sekä lainsäädäntö- että toimeenpanovallan vasta itsenäistyneessä maassa. Maga yhdisti Dahomeyn löyhään liittoon Nigerin, Norsunluurannikon ja Ylä-Voltan (nyk. Burkina Faso) kanssa.
Magan syrjäytti 1963 vallankaappauksessa armeijan esikuntapäällikkö Christophe Soglo, mutta nimitti hänet hallituksensa ministeriksi. Pian Soglo kuitenkin syytti Magaa itseensä kohdistuneesta murhayrityksestä ja korruptiosta. Maga oli vangittuna vuoteen 1965 asti ja sitten maanpaossa vuoteen 1970 asti, ensin Togossa ja sitten Ranskassa.
Vuonna 1970 Maga palasi kotimaahansa johtamaan kolmen hengen presidenttineuvostoa, jonka muut jäsenet olivat Justin Ahomadégbé-Tomêtin ja Sourou Migan Apithy. Kahta vuotta myöhemmin, kun presidenttivuorossa oli Ahomadégbé, tämän hallinnon kumosi Mathieu Kérékou. Maga ja muut kolmikon jäsenet pidettiin kotiarestissa vuoteen 1981 saakka, minkä jälkeen Maga ei enää palannut julkisiin tehtäviin.
Stevie Young

Stevie Young (s. 11. joulukuuta 1956) on australialaisen rockyhtye AC/DC:n rytmikitaristi. Hän korvasi sairastumisen takia yhtyeen jättäneen Malcolm Youngin syyskuussa 2014. Hän soitti AC/DC:n marraskuussa 2014 julkaistulla 17. studioalbumilla "Rock or Bust", sekä oli mukana kiertueella vuonna 2015. 
Stevie Young on Malcolm ja Angus Youngin veljenpoika. Stevie tuurasi Malcolmia lyhyen aikaa myös vuoden 1988 Amerikan-kiertueella, jolloin Malcolm oli alkoholivieroituksessa.
Billy Idol (albumi)

Billy Idol on englantilaisen rocklaulaja Billy Idolin ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin heinäkuussa 1982 levymerkillä Chrysalis Records.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Sarvipiispanhattu

Sarvipiispanhattu ("Astrophytum capricorne") on piispanhattujen sukuun kuuluva kaktuskasvilaji.
Ulkonäkö ja koko.
Sarvipiispanhattu on pallomainen, 10–25 cm korkeaksi kasvava, vihreä, ja pinnaltaan valkoisten solukarvojen (trikoomien) muodostamien tupsujen peittämä. Varsiuurteiden väleissä on seitsemän tai kahdeksan hyvin terävää harjannetta. Areolit eli kääpiöversot ovat pyöreitä ja niissä on viidestä kymmeneen keltaista tai ruskeanmustaa piikkiä, jotka ovat mutkittelevia, litistyneitä, hieman taipuisia ja kolmesta seitsemään sentin pituisia. Kukat ovat neljästä kuuteen cm leveitä, keltakehäisiä, kehän nielu on punertava. Kukassa on makea tuoksu. Hedelmä avautuu tyvestään.
Levinneisyys.
Sarvipiispanhattu on kotoisin Chihuahuan aavikolta Pohjois-Meksikosta.
Käyttö.
Sarvipiispanhattua viljellään koristekasviksi, ja sitä näkee silloin tällöin kukkakaupoissa.
Rebel Yell

Rebel Yell on englantilaisen rocklaulaja Billy Idolin toinen studioalbumi. Se julkaistiin marraskuussa 1983 levymerkillä Chrysalis Records.
Albumilta julkaistiin singlet "Catch My Fall", "Flesh for Fantasy", "Eyes Without a Face" ja "Rebel Yell".
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Rā’

Rā’ (, ) on arabialaisen kirjaimiston kymmenes kirjain. Se vastaa heprealaisen kirjaimiston kirjainta reš (ר). Kirjaimen äännearvo arabiassa ja persiassa on ja pandžabissa .
Rā’n itsenäinen muoto on ر, ja sanan keskellä se liittyy viivalla edelliseen kirjaimeen (esim. لر "lr"). Rā’-kirjainta ei koskaan liitetä sitä seuraavaan kirjaimeen.
Monissa kielessä käytetään rā’-kirjaimen muunnelmaa arabian äänteistöstä puuttuvan retrofleksisen -äänteen esittämiseen. Urdussa ja pandžabissa retrofleksiäänne merkitään lisäämällä rā’n päälle ṭā’-kirjaimen muotoinen tarke (ڑ), kurdissa käytetään v:n muotoista tarketta (ڒ), sindhissä rā’n päälle lisätään neljä pistettä (ڙ) ja paštussa rā’n alapuolelle piirretään pieni ympyrä (ړ). Arabian kirjain zāī (ز) ja persian že (ژ) on myös muodostettu rā’n pohjalta.
Täpläpiispanhattu

Täpläpiispanhattu ("Astrophytum myriostigma") on piispanhattujen sukuun kuuluva kaktuskasvilaji.
Ulkonäkö ja koko.
Täpläpiispanhattu pysyy pallomaisena tai kasvaa lieriömäiseksi, 10-25 cm:n korkuiseksi. Se näyttää vaalealta, sillä sen pinnalla on runsaasti valkoisten solukarvojen (trikoomien) tupsuja. Uurteiden väliset harjanteet ovat leveän kolmiomaisia poikkileikkaukseltaan, ja niitä on tavallisesti viisi. Areolit ovat pyöreitä ja piikittömiä. Kukat ovat keltakehäisiä ja punanieluisia, kuusi tai seitsemän senttiä pitkiä. Hedelmä avautuu tähden muotoiseksi.
Levinneisyys.
Täpläpiispanhatun kotimaa on Meksikon pohjois- ja keskiosissa, pääasiassa Chihuahuan aavikolla.
Käyttö.
Koristekasvina, Suomessa huonekasvina.
Steve Kekana

Steve Tebogo Kekana (16. syyskuuta 1958 Transvaalin provinssi – 1. heinäkuuta 2021) oli eteläafrikkalainen laulaja-lauluntekijä. Kotimaansa ulkopuolella häneltä on julkaistu vuonna 1980 reggaekappale ”Raising My Family”, joka oli myös Suomessa singlelistan ykkönen helmi- ja maaliskuussa 1982. Kekana esiintyi Helsingissä Tavastia-klubilla kesäkuussa 1982. Steve oli myös 12-jäsenisen yhtyeensä kanssa Posion Juhannuksen pääesiintyjä. Hän keräsi Suomen suurimpaan keskiyön juhlaan lähes 10 000 ihmistä.
Kekana opiskeli musiikkiuransa ohella juristiksi. Hän oli lapsesta saakka sokea. Steve Kekana kuoli koronavirustautiin 1. heinäkuuta 2021.
Tähtipiispanhattu

Tähtipiispanhattu eli tähtikaktus ("Astrophytum ornatum") on piispanhattujen sukuun kuuluva kaktuskasvilaji.
Ulkonäkö ja koko.
Tähtipiispanhattu on muodoltaan pallomainen tai lieriömäinen ja kasvaa 30–100 senttimetrin korkuiseksi. Sen pinta on tummanvihreä ja siellä täällä on solukarvojen (trikoomien) muodostamia valkoisia tai keltaisia tupsuja. Varsi on tavallisesti kahdeksanharjuinen, harjut ovat toisinaan kierteisiä ja hyvin teräviä. Areoleissa on kellertävää villamaista karvaa, myöhemmin areolit usein kaljuuntuvat. Piikit ovat tukevia, keltaisia ja ruskehtaviksi tai harmaiksi muuttuvia. Keskipiikkejä on yksi, säteittäispiikkejä viidestä kymmeneen ja ne ovat litteitä. Kukat ovat kiiltävän keltakehäisiä ja seitsemän tai kahdeksan senttiä pitkiä. Hedelmä avautuu tyvestä keskiväliin asti niin että siitä muodostuu tähtimäinen.
Levinneisyys.
Täpläpiispanhattu on kotoisin Keski-Meksikosta Querétaron ja Hidalgon osavaltioiden alueelta.
FS Croix du Sud (M646)

Croix du Sud (runkonumero M646) on Ranskan laivaston 1986 palvelukseen otettu Éridan-luokan miinantorjunta-alus ().
Valmistus.
Alus tilattiin DCN:n Lorientin telakalta, missä köli laskettiin 21. huhtikuuta 1982. Se laskettiin vesille 6. helmikuuta 1985 ja otettiin palvelukseen 14. marraskuuta 1986.
Palvelus.
Alus oli 2014 palveluksessa sijoitettuna Brestiin.
FS L'Aigle (M647)

L'Aigle (runkonumero M647) on Ranskan laivaston 1987 palvelukseen otettu Éridan-luokan miinantorjunta-alus ().
Valmistus.
Alus tilattiin DCN:n Lorientin telakalta, missä köli laskettiin 1. joulukuuta 1982. Se laskettiin vesille 8. marraskuuta 1986 ja otettiin palvelukseen 1. heinäkuuta 1987.
Palvelus.
Alus oli 2014 palveluksessa sijoitettuna Brestiin.
FS Lyre (M648)

Lyre (runkonumero M648) on Ranskan laivaston 1987 palvelukseen otettu Éridan-luokan miinantorjunta-alus ().
Valmistus.
Alus tilattiin DCN:n Lorientin telakalta, missä köli laskettiin 15. lokakuuta 1983. Se laskettiin vesille 15. marraskuuta 1986 ja otettiin palvelukseen 16. joulukuuta 1987.
Palvelus.
Alus oli 2014 palveluksessa sijoitettuna Brestiin.
Syklododekaani

Syklododekaani (C12H24) on sykloalkaaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden kemikaalien valmistamiseen. Syklododekaania esiintyy kasvien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa syklododekaani on valkoista ja vahamaista kiinteää ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin.
Valmistus ja käyttö.
Syklododekaania valmistetaan pelkistämällä syklododekatrieeniä vedyn avulla. Katalyyttinä reaktiossa käytetään nikkeliä ja reaktio tapahtuu 200 °C:n lämpötilassa ja 10–15 bar paineessa.
Syklododekaania käytetään muiden yhdisteiden valmistukseen ja siitä saatavia yhdisteitä käytetään muun muassa polymeeriteollisuudessa lähtöaineina. Syklododekaani voidaan hapettaa ilman avulla boorihapon toimiessa katalyyttinä syklododekanolin ja syklododekanonin seokseksi. Näistä voidaan valmistaa edelleen muun muassa laurolaktaamia ja dodekaanidihappoa. Syklododekaania voidaan käyttää vanhojen, haurauiden ja helposti murentuvien materiaalien suojaukseen. Syklododekaanipinnoitus suojaa materiaaleja myös kosteudelta. Muita tähän tarkoitukseen käytettyjä yhdisteitä ovat muun muassa mentoli ja kamfeeni.
Zāī

Zāī (, ) on arabialaisen kirjaimiston 11. kirjain. Sen itsenäinen muoto on ز ja äännearvo . Zāī vastaa heprealaisen kirjaimiston kirjainta zajin (ז).
Zāī on muodostettu lisäämällä piste arabialaiseen rā’-kirjaimeen (ر). Persiassa käytetty kirjain že (ژ) on vuorostaan tehty lisäämällä zāīn päälle kaksi pistettä.
Cactoideae

Cactoidae on suurin kaktuskasvien heimon (Cactaceae) alaheimoista.
Tuntomerkit.
Alaheimon kasvit vaihtelevat suuresti ulkonäöltään (habitukseltaan); alaheimoon kuuluu puumaisia, pensasmaisia, mätästäviä, kiipeileviä ja päällyskasveina kasvavia (epifyyttisiä) kaktuksia. Niiden juuret ovat rihmamaisia tai mukulamaisia. Varret eivät tavallisesti ole nivelikkäitä ja ovat muodoltaan pallomaisia tai pylväsmäisiä (ja kaikkea siltä väliltä), pitkittäisuurteisia tai kyhmyisiä. Verson osa, johon kukat kehittyvät, voi olla erilaistunut ja erottuu tällöin kasvullisesta varren osasta; sitä sanotaan kefalioksi. Lehdet ovat alaheimon kasveilla hyvin surkastuneita tai puuttuvat kokonaan, eikä Opuntioideae-alaheimolle tyypillisiä väkäskarvoja (glokidioita) esiinny. Kukat ovat Cactoideae-alaheimossa perättömiä ja päivisin tai öisin kukkivia. Kukkapohjus on emin vartalon ympäriltä (perikarpelli) suomuinen tai paljas. Pohjuksen maljamainen osa on lyhyt tai pidentynyt. Hedelmät ovat avautumattomia tai avautuvia, meheviä tai kuivia sekä kooltaan ja muodoltaan vaihtelevia. Siemenet ovat niin ikään vaihtelevanlaisia, läpimitaltaan 0,4–5 mm, toisinaan lisäkkeellisiä, ja niiden kuori (testa) on rakenteeltaan vaihteleva.
Levinneisyys.
Cactoideae-alaheimon kasveja tavataan suurimmassa osassa Uutta maailmaa. Yksi laji, hiuskorallikaktus ("Rhipsalis baccifera"), on levinnyt myös Afrikkaan, Madagaskariin ja Intian valtameren saarille Sri Lankaa myöten.
Tribukset.
Cactoideae-alaheimossa on seuraavat yhdeksän tribusta:
Myöhemmissä kladistisissa tutkimuksissa on tultu siihen tulokseen, että eteläamerikkalainen suku "Blossfeldia" on alaheimon alkukantaisin ja muodostaa evolutiivisessa puussa (kladogrammissa) ensimmäisenä eroavan haaran alaheimossa Cactoideae. Siksi sille on annettu oman tribuksen asema, Blossfeldieae. Em. tribusjaossa se on sisällytetty Notocacteae-tribukseen.
Hylocereeae

Hylocereeae on kaktuskasvien heimon Cactoideae-alaheimoon kuuluva tribus.
Tuntomerkit.
Tribukseen kuuluvat kaktukset ovat kiipeileviä tai päällyskasveina kasvavia (epifyyttisiä) pensaita. Juuret ovat varteen kasvavia jälkijuuria (adventiivijuuria). Varret ovat litteitä tai muutamasärmäisiä; varressa ei ole erilaistunutta kukkaverso-osaa. Lehdet eivät ole silminnähtäviä. Kukat sijaitsevat varren sivulla lateraalisesti ja ovat keskikokoisia tai suuria. Kasvit kukkivat öisin tai toisinaan päivällä. Kukkapohjuksen areolit ovat paljaita, piikkisiä, sukasellisia tai karvaisia. Hedelmä on mehevä ja avautumaton. Siemenet ovat keskikokoisia tai isoja, kannattimen arpi (hilum) ja itureiän kohta (mikropyle) ovat yhtyneet, ja koko siementä peittää limainen vaippa.
Levinneisyys.
Tribus kasvaa Keski-Amerikan trooppisissa metsissä.
Suvut.
Hylocereeae-tribukseen kuuluu kuusi sukua.
Cereeae

Cereeae on kaktuskasvien alaheimoon Cactoideae kuuluva tribus.
Tuntomerkit.
Kasvit ovat puumaisia tai pensasmaisia, toisinaan kiipeileviä. Varsi on niveletön, pitkänomainen tai pallomainen, uurteinen ja piikkinen. Varren kukkia kantava osa on tavallisesti erilaistunut joko kärjessä sijaitsevaksi (terminaaliseksi) tai sivulla sijaitsevaksi (lateraaliseksi) kefalioksi. Kukat sijaitsevat tavallisesti lateraalisesti, ja kasvit ovat yö- tai päiväkukkijoita. Kukkapohjus on emin vartalon ympäriltä (perikarpelli) tavallisesti muutamasuomuinen tai paljas. Hedelmä on marjamainen, mehevä, avautuva tai avautumaton, ja siinä on usein jäljellä kukkalehtien mustuneita jäänteitä. Siemenet ovat pieniä tai kookkaita, soikeita, vailla erikoisia pintakuviointeja. Siemenen arpi ja siitereiän jäänne ovat yhtyneet. Siemenessä ei ole ulokkeita.
Levinneisyys.
Tribuksen kasvit kasvavat enimmäkseen Etelä-Amerikan itäosassa.
Suvut.
Cereeae-tribus käsittää 11 sukua.
Erland

Erland on pohjoismainen miehen etunimi. Nimi johtuu "vierasta" tarkoittavasta sanasta.
Suomessa nimi Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 2717 henkilölle. Suomessa nimi on ollut käytössä lähinnä Länsi- ja Pohjois-Suomessa. Suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Erlandin nimipäivä on 3. marraskuuta.
The Woman Inside

The Woman Inside on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut Joseph Van Winklen ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Gloria Manon, Dane Clark ja Joan Blondell, jonka viimeiseksi roolityöksi elokuvan Coll-täti jäi. "The Woman Inside" on pienellä budjetilla tehty taide-elokuva, jonka käsikirjoituksen laativat ohjaaja Van Winkle ja Steve Fisher. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa syyskuussa 1981, ja sen tuotanto- ja levittäjäyhtiönä oli 20th Century Fox.
Juoni.
"The Woman Inside" kertoo kovasta Vietnamin sodan veteraanista, joka päättää tehdä sukupuolenkorjausleikkauksen. Prosessin aikana veteraanin vanha täti yrittää sulattaa uutisen ja sopeutua sukulaispoikansa valintaan.
Näyttelijät.
Lähde:
Trichocereeae

Trichocereeae on kaktuskasvien heimon Cactoideae-alaheimoon kuuluva tribus.
Tuntomerkit.
Kasvit ovat puu- tai pensasmaisia. Varret ovat tavallisesti nivelettömiä, pallomaisia tai pylväsmäisiä, tavallisesti uurteisia; uurteiden välissä voi olla kyhmyisiä harjuja tai varsi on pelkästään kyhmyinen. Varren osa, johon kukat kehittyvät, voi olla erilaistunut kefalio, joka sijaitsee varren päässä tai sivulla. Kukat sijaitsevat varren sivulla tai lähes kärjessä ja ovat pieniä tai melko kookkaita, yö- tai päiväaikaisia, säteittäisiä tai vastakohtaisia. Kukkapohjuksessa on suomuja tai karvoja. Hedelmä on mehevä, marjamainen, toisinaan pitkittäin avautuva. Siemenet ovat pieniä tai keskikokoisia, muodoltaan vaihtelevia, kannattimen arpi (hilum) ja itureikä (mikropyle) ovat yhteydessä toisiinsa tai kasvaneet täysin yhteen. Siemenessä ei ole tavallisesti lisäkkeitä.
Levinneisyys.
Tribuksen lajit kasvavat Etelä-Amerikassa päiväntasaajan eteläpuolella sekä Galápagossaarilla.
Suvut.
Tribukseen kuuluu seuraavat 27 sukua:
Lamminjärvi (Eura)

Lamminjärvi tai Lammijärvi sijaitsee Eurassa Mestilän ja Mannilan kylissä Satakunnassa ja kuuluu Eurajoen vesistön Vähäjärven valuma-alueeseen, joka laskee Säkylän Pyhäjärveen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 89 hehtaaria ja sen pituus on 2,4 kilometriä ja leveys noin kilometrin. Järven luusua sijaitsee sen pohjoispäässä Ahtistenlahdessa, mistä 1,3 kilometriä pitkä oja laskee läheiseen Vähäjärveen.
Järvellä on 6,9 kilometriä pitkä rantaviiva ja sillä on kolme selvää lahtea. Ahvenniemenmäkeä seuraa etelään 1,1 kilometriä pitkä ja 230 metriä leveä lahti. Luoteessa oleva Luottiilahti on vain 300 metriä pitkä kuten myös koilliseen työntyvä 350 metriä pitkä Ahtistenlahti.
Järveen laskee useita pieniä ojia, mutta Luottiilahteen laskee kaksi isompaa ojaa. Pohjoisesta Luottinkallion takaa laskee joitakin pelto- ja suo-ojia ja lounaasta laskee Särkijärvestä lähtevä ja 400 metriä pitkä oja. Limaniitun pelloilta laskee pitempi oja, joka tuo vettä Mestilän pelloilta ja Ämmäjärvestä.
Järvellä on noin 30 loma-asuntoa, joita on eniten itärannalla ja Särkijärven kohdalla länsirannalla. Järvelle pääsee helposti yhdystieltä 2053.
Luonto.
Ympäristön kallioperä kuuluu Laitilan rapakiveä sisältävään massiiviin. Järvessä elää alkuperäisenä kantana jokirapu. Veden laatu on käyttökelpoisuusluokitukseltaan tyydyttävää. Ongelmia aiheuttaa järven mataluus ja matalien rantojen ruohottuminen sekä umpeenkasvu. Tämän vuoksi on tehty kunnostusselvitys vuonna 2003 ja veden pintaa pidetään epävirallisesti aiempaa korkeammalla jo nyt.
Nähtävyys.
Järven eteläisen lahden pohjukassa itärannalla on tervahauta.
Vähäjärvi (Mestilä)

Vähäjärvi sijaitsee Eurassa Mestilässä Satakunnassa ja kuuluu Eurajoen vesistön Vähäjärven valuma-alueeseen. Sen vedet laskevat Säkylän Pyhäjärveen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 16,3 hehtaaria, ja sen pituus on 1,0 kilometriä ja leveys suurimmillaan 250 metriä. Se sijaitsee pohjois-etelä-suunnassa. Luusua sijaitsee järven pohjoiskärjessä, mistä laskee 140 metriä pitkä Vähäjärvenoja Pyhäjärveen. Laskuoja kiertää Kelkon mäen, joka erottaa sen Pyhäjärvestä.
Vähäjärven rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä, josta pääosa on moreenipohjaista metsämaata. Rantaan päättyy vain kaksi peltotilkkua ja Mestilän peltoaukean soistunut ja ruohottunut lounaisranta. Loma-asuntoja on kaakkois- ja pohjoisrannassa. Järvelle pääsee kantatieltä 43 tai yhdystieltä 2053. Järveen laskee pari pelto-ojaa ja Lamminjärven laskuoja.
Luonto.
Ympäristön kallioperä kuuluu Laitilan rapakiveä sisältävään massiiviin. Järvessä elää alkuperäisenä kantana jokirapu.
Luonnonhistoriaa.
Järven allas muodosti joskus jääkauden jälkeen pienen lahden, jonka suu alkoi maankohoamisen vuoksi kuroutua umpeen. Sen seurauksena järven suolapitoisuus aleni ja esimerkiksi levien lajisto vaihtui makeavetisille järville tyypilliseksi. Lajiston muuttumisen alkuhetki on ajoitettu pohjasedimenttien kairauksella noin 5450–5370 eaa., ja täysin makeavetiseksi järvi oli muuttunut kairauksien perusteella 5300–5200 eaa. Sitä välivaihetta, jossa järvessä on murtovettä, kutsutaan kluuvifladaksi. Järvialtaan kynnys, joka erotti lopulta järven merestä, sijaitsi 64,2 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella.
Cephalocleistocactus chrysocephalus

Cephalocleistocactus on kaktuskasvisuku, jossa on vain yksi laji, "C. chrysocephalus".
Ulkonäkö ja koko.
Kasvi on pensasmainen, tyvestään haarova, jopa viiden metrin korkuiseksi kasvava. Tummanvihreät varret ovat ohuita, joskus kaartuvia. Niissä on 11–14 uurretta, ja piikkiryhmissä (areoleissa) on kuusi kellertävää keskuspiikkiä ja noin 15 hentoa säteittäispiikkiä. Kukat sijaitsevat kellertäväpiikkisissä kefalioissa, jotka ovat aluksi lateraalisia, myöhemmin varren kärkeä ympäröiviä. Kukat ovat putkimaisia, keltaisia tai punaisia, enintään viiden sentin pituisia. Hedelmä on punertava ja siemenet ovat pieniä ja kiiltävän mustia.
Levinneisyys.
Laji kasvaa Boliviassa.
Erich Neumann (psykologi)

Erich Neumann (hepr. אריך נוימן‎, 23. tammikuuta 1905 – 5. marraskuuta 1960) oli saksalaissyntyinen israelilainen juutalainen jungilainen psykologi.
Elämä, ajattelu ja teokset.
Erich Neumann syntyi Berliinissä juutalaiseen perheeseen. Opiskeltuaan Berliinissä hän muutti vuonna 1934 vaimoineen Tel Aviviin. Hän jatkoi vierailuja Sveitsiin, jossa hän luennoi C. G. Jung -instituutissa.
Neumann käsitteli teoksissaan arkkityyppejen ja ihmisen tietoisen psyyken suhteen kehittymistä historiassa. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat "The Origins and History of Consciousness" (1949, alkuperäinen nimi "Ursprungsgeschichte des Bewusstseins" tarkoittaa sananmukaisesti "tietoisuuden alkuperän historiaa") ja "The Great Mother" ("Die große Mutter", 1955). 
Vaikutus.
Amerikkalainen kulttuurikriitikko Camille Paglia on nimennyt "The Origins and History of Consciousnessin" vaikutteeksi itseensä ja kirjaansa "Sexual Personae". Paglian mukaan se edustaa "jungilaisuutta oppineena ja parhaimmillaan". Hän harmittelee sitä, että feministinen arkeologi Marija Gimbutas "otti jungilaiseksi mentorikseen skolaarisen Neumannin sijaan popularisoivan Joseph Campbellin" ja tieteellisesti kestämätön ajatus kirjaimellisesta matriarkaatista sai alaa.
Kritiikki.
Walter Kaufmann kirjoittaa Jungia käsittelevässä teoksessaan: "Suurelle osalle arkkityypeistä ja kollektiivisesta piilotajunnasta kertovasta kirjallisuudesta on tyypillistä kertakaikkisen pitkäveteinen, tarkoitukseton oppineisuus yhdistyneenä edes alkeellisen vastaväitteiden ja vaihtoehtojen huomioon ottamisen tyrmäävään poissaoloon". Hän nostaa "The Origins and History of Consciousnessin" esille "täydellisenä esimerkkinä" tästä. Kaufmannin mukaan Neumannin kirja on "pohjimmiltaan dogmaattinen ja sen käsitys todisteista ei ole kaukana teologien traktaateista, jotka 'todistavat' väitteitä lainaamalla joitakin harvoja Raamatun jakeita, jotka eivät läheskään todista sitä, mitä he väittävät. Hän on riemuissaan löytäessään jotain 'Syyriasta, Vähästä-Aasiasta ja jopa Mesopotamiasta'. Leviämistä hän ei koskaan edes käsittele vaihtoehtoisena selityksenä [kollektiivisen piilotajunnan samanlaiselle toiminnalle eri alueilla]."
Paavo Stenius

Paavo Stenius (s. 1969 Jyväskylä) on suomalainen taidemaalari. Steniuksen ekspressionstiset teokset kuvaavat ihmishahmoja ja eläimiä luonnossa. Taiteilijauransa alkupuolella Stenius on kuvannut paljon realistisesti luontoa ja eläimiä. Viimeaikaiset teoksissa hänen ilmaisulleen on ollut leimallista entistä abstraktimpi tyyli ja huomattavan runsas kirkkaiden värien käyttö.
Stenius käyttää töissään pääsääntöisesti kierrätysmateriaaleja. Kehykset vaihtelevat kierrätyskehyksistä roskapuuhun, metalliin ja mosaiikkiin. Stenius kehystää teoksensa itse.
Taiteilijanura.
Aiemmin sairaanhoitajana työskennellyt Stenius on itseoppinut taiteilija. Stenius maalaili työväenopiston akvarellikurssilla vuosina 1994 - 1995. Työskennellessään sairaanhoitajana Stenius alkoi maalaamaan säännöllisesti, täyspäiväisesti hän on maalannut vuodesta 2001. Maalauksia syntyy vuodessä noin 50 kappaletta. Kevääseen 2004 hän maalasi akvarelleja. Tämän jälkeen hän siirtyi öljyväreihin ilman aiempaa kokemusta. 
Näyttelyt.
2002 Jyväskylän pääkirjasto, Jyväskylä, ensimmäinen oma näyttely, lintuakvarelleja
2008 Jyväskylä Galleria UTU, öljymaalauksia
2009 Varkaus, Ravintola Kaks Ruusua, öljymaalauksia
2010 Vaajakoski, Vaajakosken Wanha Voimala 2010, öljymaalauksia
2011 Vaajakoski, Vaajakosken kirjasto, öljymaalauksia
2012 Jyväskylä, Galleria Gummerus, öljymaalauksia
2013 Jyväskylä, Vakiopaine, öljymaalauksia 2013
2014 Oulu, Kulttuuribingo, "Minä tanssin linnunradalla", öljymaalauksia 2014
2014 Jyväskylä, Mehiläinen Oy, öljymaalauksia
2014 Äänekoski, Hoikkassali, "Hyvä tuoli istua", öljymaalauksia 2014 
2014 Helsinkiin, "Naurua avaruudessa", L3 Makasiini, öljymaalauksia 
Aiheesta muualla.
"Paavo Stenius. Taidesivut.net"
Notocacteae

Notocacteae on kaktuskasvien alaheimoon Cactoideae kuuluva tribus.
Tuntomerkit.
Tribuksen kasvit ovat enimmäkseen yksivartisia, harvoin puu- tai pensasmaisia. Varsi on niveletön, enimmäkseen pallomainen, uurteinen tai kyhmyinen. Kukat kehittyvät kasvin villakarvojen peittämään kärkeen ja ovat pieniä tai keskikokoisia, päivällä kukkivia, säteittäisiä tai vastakohtaisia. Kukkapohjuksessa on pieniä suomuja ja sukasten tai karvojen muodostamia tupsuja. Hedelmätyyppi on tavallisesti kuiva, harvoin marjamainen, ja avautuva tai avautumaton. Siemenet ovat pieniä tai keskikokoisia ja muodoltaan vaihtelevia; arpi ja siitereikä ovat toistensa yhteydessä. Siemenessä on usein uloke (strofioli), ja joissakin on limainen vaippa.
Levinneisyys.
Tribus kasvaa Etelä-Amerikan eteläosassa.
Suvut.
Tribuksessa on seuraavat yhdeksän sukua:
Henki hulluttelee

Henki hulluttelee (televisioesityksissä käytetty nimiä Topperin paluu ja Topper seikkailee; ) on Roy Del Ruthin ohjaama yhdysvaltalainen fantasiakomediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1941. "Henki hulluttelee" on "Topper"-elokuvatrilogian kolmas ja viimeinen osa. Elokuvatrilogian kaksi edellistä osaa ovat "Kaupungissa kummittelee" ("Topper", 1937) ja "Henki kostaa" ("Topper Takes a Trip", 1938). Elokuvan pääosia näyttelevät Joan Blondell, Roland Young, Carole Landis ja Billie Burke.
Juoni.
Kuten kahdessa ensimmäisessä elokuvassa, Roland Young ja Billie Burke näyttelevät Toppereja, kun taas Joan Blondell näyttelee murhan uhria ja haamua Gail Richardsia, joka yrittää pelastaa Ann-nimisen ystävättärensä (Carole Landis) ja selvittää murhaajansa henkilöllisyyden vastahakoisen Cosmo Topperin avulla.
Tuotanto.
Kuten edelliset kaksi elokuvaa, "Henki hulluttelee" perustuu löyhästi Thorne Smithin kirjoittamiin romaaneihin ja luomiin henkilöhahmoihin. Elokuvan käsikirjoituksen laativat Jonathan Latimer ja Gordon Douglas, ja elokuvan tuottajana oli Hal Roach, jonka oma elokuvayhtiö tuotti elokuvan. Elokuva tuotettiin ja kuvattiin marras-joulukuussa 1940.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Henki hulluttelee" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 21. maaliskuuta vuonna 1941, ja Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 19. syyskuuta vuonna 1947. Elokuvan levittäjänä oli United Artists -elokuvayhtiö vuonna 1941. Kun "Henki hulluttelee" uudelleenjulkaistiin vuonna 1946, elokuvan levityksestä vastasi Favorite Films. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista täysi sata prosenttia on myönteistä perustuen seitsemään arvosteluun. "Henki hulluttelee" sai kaksi Oscar-ehdokkuutta parhaasta äänityksestä (Elmer Raguse) ja parhaista erikoistehosteista (Elmer Raguse ja Roy Seawright) vuonna 1942.
Muuta.
Vuonna 1969 "Henki hulluttelee" -elokuvan tekijänoikeudet vanhenivat Yhdysvalloissa, ja elokuva on nyt osana public domainia. Public domainin johdosta elokuvasta on julkaistu monia VHS- ja DVD-julkaisuja. "Topper"-elokuvatrilogiasta on tehty myös muun muassa televisiosarja "Topper" (1953–1955) ja televisioelokuva "Mies joka ei osannut pitää hauskaa" (1979).
Whiplash Smile

Whiplash Smile on englantilaisen rocklaulaja Billy Idolin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin lokakuussa 1986 levymerkillä Chrysalis Records.
Albumilta julkaistiin singlet "Sweet Sixteen", "Don't Need a Gun" ja "To Be a Lover".
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Rannikkoukonkorento

Rannikkoukonkorento ("Aeshna serrata") on ukonkorentoihin kuuluva Suomessa jokseenkin harvinainen sudenkorento.
Ulkonäkö ja koko.
Rannikkoukonkorento on hyvin samankaltainen kuin iso-, sini- ja suoukonkorento. Eniten rannikkoukonkorento muistuttaa näistä isoukonkorentoa ja vähiten suoukonkorentoa. Rannikkoukonkorennon koiraan kuviointien pääväri on heleän sininen. Naaraalla on yleensä keltaiset, mutta joskus koirasmaisen sinisetkin kirjailut. Lajilla on keskiruumiissaan jokseenkin niiden väliin jäävän alueen levyiset sivujuovat. Näistä etummainen on joka kohdasta yhtä leveä. Naaraalla taas on keskiruumiissaan selkeästi erottuvat olkajuovat, toisin kuin lähisukuisten lajien naarailla. Korennon otsassa sijaitsevalla T:n muotoisella kuviolla on ohuempi varsi kuin isoukonkorennon vastaavalla. Myös koiraan perälisäkkeet eroavat muista lajeista. Ne kaareutuvat näkyvästi sivulta päin katsottuna, ja alempi perälisäke on ylempiä lyhyempi. Ylempien perälisäkkeiden kärjen yläpuolella on rivi pieniä kyhmyjä.
Lajilla on 53–62 mm pitkä takaruumis ja 46–53 mm pitkä takasiipi. Korento on näin isoukonkorentoa pienikokoisempi mutta sini- ja suoukonkorentoa suurempi.
Elintavat ja ravinto.
Rannikkoukonkorennon lentoaika alkaa kesäkuun loppupuoliskolla ja jatkuu syyskuun loppuun. Päälentoaikaa ovat heinäkuu ja elokuu.
Lajilla on tapana laskeutua tavallista useammin maahan, jossa se pysyttelee vaakatasossa.
Rannikkoukonkorento syö usein perhosia ja suuriakin sudenkorentoja.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lajin levinneisyysalueeseen kuuluvat Itämeren alue ja Aasia Mongoliaan asti. Tanskasta ja Turkista tunnetaan vain yksi havainto. Itämeren seudun populaatioiden on katsottu muodostavan oman lajinsa "Aeshna osiliensis", mutta nykyisin ne lasketaan rannikkoukonkorentoon kuuluviksi. Taksonominen asema ei kuitenkaan ole täysin varma.
Suomessa rannikkoukonkorentoa elää Itämeren rannikkoalueilla, etenkin Lounais-Suomessa. Laji on Suomessa jokseenkin harvinainen. Rannikkoukonkorento elää Suomessa merenlahdilla ja niiden lähiseutujen lammilla, joilla on runsaasti kasvillisuutta. Lajin yksilöitä eksyy toisinaan myös ainakin soiden lammille.
Viipurin päävartio

Päävartio sijaitsee Viipurin keskustassa Torkkeli Knuutinpojan torin etelälaidalla. Rakennus valmistui vuonna 1776 Linnansillan kupeeseen keskiaikaisen Viipurin kaupunginmuurin portin tuntumaan. Päävartion suunnittelija on venäläinen arkkitehti Karl Johann Spekle. Nykyään rakennuksessa toimii muun muassa matkamuistomyymälä. 
Historia.
Yksikerroksinen rakennus edusti alun perin uusklassismia, mutta vuonna 1857 se muutettiin ulkoasultaan uusgoottilaiseksi. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä Viipuri oli Suomen suurin varuskuntakaupunki ja päävartio palveli alkuperäisessä tarkoituksessaan vielä jatkosodan aikanakin. Vahdinvaihto suoritettiin aina puolenpäivän aikaan sotilaallisin seremonioin. Paraatikentältä lähtenyt sotilasosasto marssi Kauppatorin kautta päävartion eteen, jossa juhlallinen vahdinvaihto tapahtui.
Upseerisurmat.
Elokuussa 1917 niin sanotun Kornilovin kapinan aikana vangittiin useita kaupunkiin sijoitetun 42. erillisen armeijakunnan upseereita Hotelli Belvederessä sijainneesta esikunnasta ja heidät kuljetettiin päävartion arestitiloihin. Vielä saman iltapäivän aikana kapinoivista sotamiehistä koostunut joukko tunkeutui päävartioon ja surmasi neljä upseeria, joiden ruumiit heitettiin läheiseltä Linnansillalta mereen. Kuolleiden joukossa oli muun muassa armeijakunnan komentajana toiminut kenraali V. A. Oranovski.
Luettelo Norjan entisistä kunnista

Tämä artikkeli on luettelo Norjan entisistä kunnista. Luettelossa olevat Norjan kunnat ovat voineet lakata olemasta, koska ne ovat yhdistyneet, liitetty johonkin toiseen kuntaan tai jaettu osiin. Luettelossa ei ole mukana kokonaisia kuntia pienempiä osakuntaliitoksia. Lähes kaikki luettelon kunnat ovat kadonneet kuntaliitoksen myötä.
Akershusin lääni.
&lt;onlyinclude&gt;
&lt;/includeonly&gt;&lt;/onlyinclude&gt; ||Liitetty kuntaan Eidsvoll|| Eidsvoll