Kunnanvaltuusto Suomessa

Kunnanvaltuusto on Suomen kunnissa kuntalain mukainen ylintä päätösvaltaa käyttävä elin, jonka jäsenet eli valtuutetut valitaan neljän vuoden välein kuntavaaleilla. Kaupungeissa siitä voidaan käyttää myös kaupunginvaltuusto-nimeä.
Kunnanvaltuuston toimikausi alkaa vaalivuoden kesäkuun alusta.
Kunnanvaltuuston edeltäjä suomalaisessa paikallishallinnossa oli kuntakokous.
Kunnanvaltuusto vastaa kunnan toiminnasta ja taloudesta sekä valvoo kunnan toimielinten toiminnan lain- ja tarkoituksenmukaisuutta. Lisäksi se hoitaa kunnan hallinnon järjestämisen, käyttää kunnan taloudellista valtaa ja ilmaisee sen mielipiteen ja valitsee muiden toimielinten jäsenet. Kunnanvaltuusto muodostuu eri poliittisia kantoja edustavista valtuustoryhmistä.
Kokoukset.
Toimikauden alussa kunnanvaltuusto valitsee itselleen puheenjohtajan, jonka tehtävä on kutsua koolle valtuuston kokoukset ja johtaa niissä puhetta. Kunnanvaltuusto myös valitsee itselleen ja näin myös kunnalle kunnanhallituksen. Se on yksi kunnan kolmesta pakollisesta toimielimestä, joka valmistelee valtuuston käsittelemät asiat ja vastaa kunnan hallinnosta ja taloudesta. Kunnan kolmas pakollinen toimielin on valtuuston lisäksi tarkastuslautakunta. Valtuusto kokoontuu tarpeen vaatiessa; tavallisesti pidetään noin 10–20 kokousta vuosittain. Ollakseen päätösvaltainen kokouksessa pitää olla paikalla vähintään kaksi kolmasosaa kaikista valtuutetuista. Kunnanvaltuuston kokoukset ovat säännönmukaisesti julkisia. Kokouksissa tehtäviin päätöksiin tarvitaan ääntenenemmistö. Aikaisemmin taloudenpitoa koskevat määräenemmistövaatimukset poistettiin vuonna 1995 säädetyssä kuntalaissa.
Kunnanvaltuuston tehtävät.
Kunnanvaltuuston tehtävistä säädetään kuntalaissa. Valtuuston tehtävänä on päättää:
Valtuutetut.
Kunnanvaltuuston vähimmäiskoko riippuu kunnan asukasmäärästä (vaalivuotta edeltävän marraskuun 30. päivän tiedon mukaan). Jollei valtuusto tee päätöstä valtuutettujen lukumäärästä, valtuutettuja valitaan laissa säädetty vähimmäismäärä. Lukumäärä on aina pariton.
Kunnat voivat valita vähimmäismäärää enemmän valtuutettuja ja jotkut kunnat näin tekevätkin. Suurista kaupungeista Turun valtuustoon valitaan 67 kaupunginvaltuutettua, vaikka kuntalain mukaan väkiluvun perusteella riittäisi 59 valtuutetun valitseminen. Aikaisemmin vastaava tilanne oli myös Tampereella ja Vantaalla.
Kuntavaaleissa vaalikelpoisia ovat tietyin poikkeuksin kaikki kunnan asukkaat, joilla on kyseisissä vaaleissa äänioikeus. Nämä kuntalaissa määrätyt poikkeukset ovat:
Kainuun maakunnan hallintokokeilussa 2004–2012 osa kunnanvaltuustojen vallasta siirrettiin vaaleissa valittavalle maakuntavaltuustolle.
Historia.
Kunnanvaltuustojen perustaminen tuli mahdolliseksi Suomen maalaiskunnissa vuoden 1865 kunnallisasetuksen nojalla. Asetuksen mukaan päätösvaltaa maalaiskunnissa käytti kuntakokous, joka halutessaan saattoi siirtää osan vallastaan kolmivuotiskaudeksi nimitettäville kunnanvaltuutetuille. Valtuuston perustaminen pysyi vapaaehtoisena myös , mutta asetus helpotti valtuuston asettamista kuntakokouksissa. 
Kaupunkikunnissa valtuustojen perustamisesta säädettiin vuoden 1873 asetuksella kaupunkien kunnallishallinnosta. Asetus velvoitti kaikki yli 2000 asukkaan kaupungit asettamaan kaupunginvaltuuston.
Maalaiskunnissa kunnanvaltuustojärjestelmän käyttöönotto yleistyi vasta vuoden 1905 suurlakon jälkeen. Vuoteen 1917 mennessä valtuusto asetettiin vapaaehtoisesti lähes sataanviiteenkymmeneen maalaiskuntaan.
Marraskuussa 1917 säädetyt kunnallislait tekivät kunnanvaltuustojen asettamisesta pakollista niin kaupungeissa kuin maalaiskunnissa. Kunnallislait määräsivät valtuuston valittavaksi yleisellä ja yhtäläisellä äänioikeudella.
Ensimmäiset uusien kunnallislakien mukaiset kunnanvaltuustojen vaalit määrättiin pidettäväksi maaliskuussa 1918 ja eräissä kunnissa nämä vaalit myös järjestettiin käynnissä olleesta sisällissodasta huolimatta. Koko maan laajuisesti uudenmuotoiset kunnallisvaalit pidettiin kuitenkin vasta vuosien 1918 ja 1919 vaihteessa.