tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Paycheck

Paycheck () on John Woon ohjaama yhdysvaltalainen tieteistoimintaelokuva vuodelta 2003. Toimintatrillerin pääosissa ovat Ben Affleck, Aaron Eckhart ja Uma Thurman. Sivuosissa ovat muun muassa Paul Giamatti ja Colm Feore. "Paycheck" on viimeisin yhdysvaltalainen elokuva, jonka Woo on ohjannut.
"Paycheck" pohjautuu Philip K. Dickin samannimiseen tieteisnovelliin vuodelta 1953. Dean Georgaris laati novellin pohjalta käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajina toimi Terence Chang, John Davis, Michael Hackett ja ohjaaja John Woo.
Juoni.
Michael Jennings (Ben Affleck) on insinööri, joka on mukana huippusalaisissa projekteissa. Jokaisen projektin jälkeen Jenningsin lähimuisti tyhjennetään, jotta hän ei pysty paljastamaan projektiin liittyviä tietoja. Jenningsin viimeisin komennus oli tehtävä vanhalta ystävältä (Aaron Eckhart): kolmivuotinen sopimus kahdeksannumeroisen palkkion kera. Järkytyksekseen Jennings kuitenkin saa kuulla, että hän oli suostunut luopumaan palkkiostaan, mutta sitten hän saa salaperäisen kirjekuoren, joka sisältää johtolankoja unohtuneesta menneisyydestä. Kauniin tiedenaisen tohtori Rachel Porterin (Uma Thurman) avulla Jennings lähtee selvittämään menneisyytensä mysteeriä.
Tuotanto.
"Paycheck" kuvattiin Kanadassa Vancouverissa ja Winnipegissä 60 miljoonan dollarin budjetilla. Kuvaukset alkoivat 3. huhtikuuta 2003 ja päättyivät 16. heinäkuuta 2003.
Tuotantoyhtiöt Davis Entertainment ja Lion Rock Entertainment tuottivat elokuvan.
Markkinointi.
"Paycheckiä" mainostettiin mainoslauseilla
Suomessa DVD-julkaisun kannessa on mainoslauseena "Tulevaisuus on kiinni menneisyydestä."
Paramount Pictures ja DreamWorks Pictures toimivat elokuvan levittäjinä.
Vastaanotto.
"Paycheck" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 25. joulukuuta vuonna 2003. Muualla maailmassa elokuva ilmestyi teattereihin lähinnä tammi–maaliskuun 2004 aikana. Suomen ensi-ilta oli 13. helmikuuta 2004. "Paycheck" oli kaupallinen menestys tuottaen yli 96 miljoonaa dollaria.
Kritiikki.
"Paycheck" sai ilmestyessään ristiriitaisia arvosteluja. Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 27 prosentin "mätä"-arvosana perustuen 154 arvosteluun (keskimäärin 4,7/10). Metacritic antaa elokuvalle 43 prosenttia sadasta 34 arvostelun pohjalta.
The A. V. Clubin kriitikko Scott Tobias antoi elokuvalle positiivista palautetta. Hän kutsui sitä "fiksuksi trilleriksi" ja ylisti "Woon erinomaista ajoituksen ja rytmin tajua". Film Threatin kriitikko Chris Barsanti ylisti myös "Paycheckiä" kutsuen sitä päteväksi ja vakuuttavaksi toimintaelokuvaksi.
Roger Ebert antoi elokuvalle kaksi tähteä neljästä. Ebert sanoi, että hän "nautti elokuvasta", mutta tunsi, että elokuva "hyödyntää sen (Philip K. Dickin tarina) toimintaa ja juonen potentiaalia, mutta ei oikeastaan ollenkaan kehitä sitä." Film Threatin K. J. Doughton nimitti elokuvaa "kevyeksi John Woo -elokuvaksi" ja "steriloiduksi muunnokseksi" Woon aikaisempien - ja parempien - töiden rinnalla.
James Berardinelli antoi elokuvalle yksi ja puoli tähteä neljästä. Hän nimitti elokuvaa "huonoksi elokuvaksi, joka on täynnä vaisua näyttelemistä, aivotonta käsikirjoittamista ja innotonta ohjausta."
Erik Lesser

Erik Lesser (s. 17. toukokuuta 1988) on saksalainen jo uransa lopettanut ampumahiihtäjä.
Arvokilpailut.
Vuonna 2009 Lesser saavutti nuorten MM-kilpailuissa kultaa viestissä ja pronssia normaalikilpailussa. Hän voitti samana vuonna nuorten maailmanmestaruuden rulla-ampumahiihdon sprintissä ja takaa-ajossa. EM-kilpailujen miesten sarjassa hän on saanut kultaa viestissä 2010, 2011 ja 2012, hopeaa takaa-ajossa 2010 ja pronssia normaalimatkalla 2012. 
Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 Lesser hiihti ankkuriosuuden Saksan pronssijoukkueessa miesten viestissä, oli yhteislähtökilpailussa viides, sprintissä 12:s ja takaa-ajossa 14:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli normaalimatkalla toinen ja hiihti avausosuuden hopeaa saaneessa Saksan viestijoukkueessa. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän voitti takaa-ajon ja sijoittui sprintissä viidenneksi. Hän hiihti avausosuuden Saksan kultaa voittaneessa miesten viestijoukkueessa. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän hiihti avausosuuden hopeaa saaneessa Saksan viestijoukkueessa. Lisäksi hän oli takaa-ajossa ja normaalimatkalla seitsemäs sekä yhteislähdössä neljästoista. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui normaalimatkalla neljänneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän hiihti avausosuuden Saksan pronssijoukkueessa miesten viestissä. Yhteislähtökilpailussa hän oli neljäs, normaalimatkalla yhdeksäs, pikakilpailussa ja takaa-ajossa yhdestoista. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti hopeaa viestissä. Pikakilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi ja takaa-ajossa sekä normaalimatkalla 11:nneksi. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän voitti hopeaa sekapariviestissä parinaan Franziska Preuß. Lisäksi hän hiihti avausosuuden Saksan pronssia voittaneessa viestijoukkueessa.
Maailmancup.
Maailmancupissa Lesser kilpaili ensimmäisen kerran kaudella 2010–2011. Hän saavutti ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa Östersundin normaalimatkalla kaudella 2012–2013 oltuaan kolmas. Hän oli samalla kaudella kolmas myös Oslon yhteislähtökilpailussa. Kaudella 2013–2014 Lesser sijoittui toiseksi Annecyn takaa-ajokilpailussa. Ensimmäisen voittonsa hän sai kaudella 2014–2015 takaa-ajossa Kontiolahden MM-kilpailussa. Hän oli samalla kaudella maailmancupin kokonaispisteissä kymmenes ja takaa-ajocupissa viides.
Kaudella 2015–2016 Lesser voitti toisen maailmancupin osakilpailunsa Ruhpoldingissa yhteislähdössä. Hanty-Mansijskin takaa-ajokilpailussa hän oli kolmas. Seuraavalla kaudella hän sijoittui Oberhofin yhteislähtökilpailussa toiseksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kymmenes ja yhteislähtöcupissa viides. Kaudella 2017–2018 hän sijoittui kolmanneksi Östersundin sprintissä ja Le Grand-Bornandin yhteislähtökilpailussa. Kaudella 2020–2021 hän oli kolmas Kontiolahden normaalimatkalla. Kaudella 2021–2022 hän saavutti takaa-ajokilpailuissa kakksossijan Kontiolahdella ja voiton Oslossa. Hän sijoittui takaa-ajocupissa kolmanneksi ja maailmancupin kokonaiskilpailussa kymmenenneksi.
Muuta.
Erik Lesser on 1970-luvun huippuhiihtäjän Axel Lesserin veljenpoika.
Erlend Bjøntegaard

Erlend Bjøntegaard (s. 30. heinäkuuta 1990) on norjalainen ampumahiihtäjä.
Nuorten MM-kilpailuissa Bjøntegaard kilpaili vuosina 2008–2011. Henkilökohtaisilla matkoilla hän saavutti kultaa takaa-ajossa ja hopeaa pikakilpailussa Canmoressa 2009. Viestijoukkueessa hän saavutti hopeaa Ruhpoldingissa 2008 ja pronssia Nové Městossa 2011. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui pikakilpailussa viidenneksi, yhteislähdössä seitsemänneksi ja takaa-ajossa yhdeksänneksi. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän oli pikakilpailussa seitsemäs ja takaa-ajossa viidestoista. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän sijoittui takaa-ajossa 15:nneksi. EM-kilpailuissa hän on saavuttanut hopeaa viestissä 2014 ja sekaviestissä 2017 sekä kultaa sekaviestissä ja hopeaa normaalimatkalla 2021.
Maailmancupissa Bjøntegaard debytoi kaudella 2012–2013 ollen Östersundin normaalimatkalla seitsemäs. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Antholzin yhteislähtökilpailussa kaudella 2017–2018. Hän oli samalla kaudella toinen Tjumenin yhteislähtökilpailussa. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui toiseksi Antholzin pikakilpailussa. kokonaiskilpailussa hän on ollut parhaimmillaan 26:s niin ikään kaudella 2017–2018.
Pylkkönen

Pylkkönen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Yö kun saapuu Helsinkiin

Yö kun saapuu Helsinkiin on J. Karjalainen ja Mustat Lasit -yhtyeen toinen levytys, joka oli yhtyeen varsinainen läpimurto huhtikuussa 1982 julkaistulla LP:llä ja kasetilla. Levyn tyyli on selkeästi bluespohjainen, vaikka tarkkaa suunnitelmaa levyn kaavasta ei ollut olemassa. Yhtye halusi parantaa musiikillista tulosta debyyttiin verrattuna. Albumin hiteiksi muodostuivat nimikkokappale 'Yö kun saapuu Helsinkiin' sekä 'Ankkurinappi'. 
Yli kymmenen vuotta albumin julkaisun jälkeen myös 'Sankarit' kappaleesta kehkeytyi menestys. Se adoptoitiin vuoden 1995 maailmanmestaruuden voittaneen Suomen jääkiekkojoukkueen voitonlauluksi. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut J. Karjalainen, ellei toisin mainittu.
Republic P-43 Lancer

Republic P-43 "Lancer" on Yhdysvalloissa suunniteltu ja valmistettu potkurihävittäjä.
Konetyypin edeltäjä oli Seversky P-35 ja seuraaja Republic P-47 Thunderbolt. Kaikkia näitä yhdisti tähtimoottori. P-43:ssa oli Pratt &amp; Whitneyn R-1830 "Twin Wasp" -moottori, samaa tyyppiä kuin esim. F4F Wildcatissa. Turboahdetun moottorin teho oli 1 200 hevosvoimaa (895 kW). P-43 "Lancer" ylsi 573 km/h huippunopeuteen ja 10 975 metrin lakikorkeuteen. Toimintamatka oli 1 046 kilometriä.
P-43:ssa oli jo paljon seuraajansa piirteitä, mutta konetyyppi oli P-47:ää pienempi, kevyempi sekä kevyemmin aseistettu. Ampuma-aseistus käsitti kaksi 12,7 mm konekivääriä rungon yläosassa edessä ja toiset kaksi siivissä. Pommeja tyyppi saattoi kuljettaa enintään 6 × 9 kg:n (20 paunan) verran. Yhdysvaltain lentojoukot USAAC ei hyväksynyt tyyppiä taistelukäyttöön.
Konetyyppiä ei valmistettu paljoakaan. Yhdysvallat lähetti sitä sen sijaan kahdelle liittolaismaalleen Lend-Lease-sopimuksen nojalla. Yhdysvaltojen jälkeen suurimmat käyttäjämaat olivat Kiina (arviolta 250 lentokonetta) sekä Australian RAAF.
Pöntinen

Pöntinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
John Refoua

John Refoua (1964 New York – 14. toukokuuta 2023) oli yhdysvaltalainen elokuvaleikkaaja. Hän teki paljon yhteistyötä James Cameronin kanssa, joista tunnetuin lienee Avatar, jossa hän toimi elokuvan leikkaajana. Hänen muihin töihinsä lukeutuivat muun muassa komediat "Reno 911!", "Miami and Balls of Fury" sekä televisiosarjat "" ja "Dark Angel".
Johanna Oras

Johanna Oras (s. 1970 Turku) on suomalainen taidemaalari. Hän on opiskellut muun muassa Pietarin taideakatemiassa sekä Firenzen Florence Academy of Art -taidekoulussa. Ensimmäiset yksityisnäyttelynsä Oras piti 1990-luvun alussa. Suomen lisäksi hänen töitään on ollut näytteillä monissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa ja Qatarissa.
Taiteellinen ura.
Oras asuu ja työskentelee suurimman osan vuodesta Etelä-Ranskassa Cagnes-sur-Merin kaupungissa. Suomessa hänellä on lisäksi oma ateljee Koski Tl:n kunnassa. Ateljee oli avoinna vierailijoille 1996–2003 ja 2023. Oras pitää myös vakituisia kesänäyttelyjä Punkaharjulla sijaitsevassa taidekartanossa, jonka hän omistaa yhdessä aviomiehensä kanssa. Oras on yrittäjä.
Oras tekee pikkutarkkoja esineasetelmia perinteiseen biedermeier-tyyliin. Esineinä voi kuitenkin olla myös nykyajan ylellisyysesineitä, kuten Louis Vuittonin laukkuja tai Burberryn ruutukuosia. Johanna Oraksen näyttelyt ovat saavuttanet yleisön keskuudessa suurta suosiota. Nykyisin Oras tekee myös maisemamaalauksia. Teoksissaan Oras on kuvannut myös kallan kukkia. Hän on tehnyt myös muotokuvia.
Palkinnot.
Oras on palkittu Ranskan taiteilijaseuran kunniapalkinnolla vuonna 2001. Vuoden 2017 joulukuussa Varsinais-Suomen liitto myönsi hänelle Aurora-mitalin tunnustuksena kulttuurin ja taiteen saralla tehdystä työstä.
Yksityiselämä.
Johanna Oraksen puoliso on taidekauppias Reijo Oras. Heidän tyttärensä on tunnettu somepersoona Olivia Oras.
Johanna Oras on mukana kilpailijana "Farmi Suomi" -televisio-ohjelmassa, joka kuvattiin Pieksämäellä elokuussa 2024.
Caldas da Rainha

Caldas da Rainha on Portugalin kaupunki Leirian piirissä Centron hallintoalueella. Se on samannimisen kunnan hallintokaupunki. Caldas da Rainhan kunnan pinta-ala on noin 256 neliökilometriä ja väkiluku 55 206 (vuonna 2024). Kunnan väestötiheys on siten 216 asukasta neliökilometrillä.
Caldas da Rainha on saanut kaupunkioikeudet 26. elokuuta 1927. Kaupungin nimi tarkoittaa ’kuningattaren lähdettä’. Tällä viitataan kuningatar Leonoriin, kuningas Juhana II:n puolisoon, joka vuonna 1484 matkustaessaan Óbidosista Batalhaan näki talonpoikien kylpevän kylänsä kuumassa lähteessä ja perusti paikalle sairaalan. Caldas da Rainhan pormestari on Vítor Manuel Calisto Marques, ja kaupungin juhlapäivä on 15. toukokuuta.
Caldas da Rainha sijaitsee lähellä Atlantin rantaa (etäisyys 10 kilometriä). Varsinaisia seudun rannikkokaupunkeja ovat (pohjoisesta etelään) Nazaré, Salir do Porto, Foz do Arelho, Lourinhã ja Peniche. 
Kaupunki on tunnettu posliinituotteistaan ("Louça das Caldas"). Lasitetut, värikkäät tuotteet valmistetaan paikallisesta savesta. Läheisen kylän nimi Bombarral tarkoittaa hyvää savimaata, mikä viittaa alueen astianvalmistukseen jo menneinä vuosisatoina. Tunnettu saviteollisuuden kehittäjä oli 1800-luvulla elänyt lissabonilainen Rafael Bordalo Pinheiro, jonka nimeä kantava posliiniyritys toimii edelleen Caldasissa. Nykyajan tuotteiden pääosa on arkisia keittiöastioita, mutta osa on myös voimakkaan koristeellisia hedelmäkulhoja tai taide-esineitä.
Pikkujalohaikara

Pikkujalohaikara ("Ardea intermedia") on haikaralaji. Se sijoitetaan harmaahaikaroiden sukuun, vaikka usein se on myös haikaroiden suvussa tai omassa "Mesophoyx"-suvussaan.
Tuntomerkit.
Pikkujalohaikara on 60-72 senttimetriä pitkä ja sen siipien kärkiväli on 105-115 senttimetriä. Sen höyhenpuku on valkoinen ja jalat kokotummat. Se muistuttaa jalohaikaraa, mutta on kooltaan pienempi ja sen nokka on tummaa kärkeä lukuun ottamatta keltainen. Lisäksi pikkujalohaikaran pää on pyöreämpi eikä sen kaula ole niin voimakkaasti S-mutkalle kaartunut.
Levinneisyys.
Pikkujalohaikaroita elää Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, Etelä-, Itä- ja Kaakkois-Aasiassa sekä Australiassa. Pikkujalohaikaran maailmanlaajuiseksi populaatioksi on arvioitu 180 000-1 300 000 yksilöä. Kannankehitys on laskeva, mutta laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ravinto.
Kosteissa ympäristöissä pikkujalohaikara syö pääasiassa kaloja, äyriäisiä, sammakoita ja vesihyönteisiä. Kuivemmilla paikoilla se syö heinäsirkkoja ja muita hyönteisiä, hämähäkkejä, käärmeitä ja poikkeuksellisesti myös lintuja.
Lisääntyminen.
Pikkujalohaikarat pesivät yhdyskuntina muiden lintulajien kanssa. Ne eivät kuitenkaan muodosta tiheitä ryhmiä ja pesät sijaitsevat noin puolen metriä päässä toisistaan. Pesät rakennetaan oksista ja muista kasvinosista. Pesä sijaitsee usein puussa 3-6, joskus jopa 20 metrin korkeudessa. Joskus pesä voi olla myös kallionkielekkeellä, kaislikossa tai pensaassa.
Jalustin

Jalustin on ratsun varusteisiin kuuluva kehys tai rengas, jossa ratsastaja pitää jalkaansa. Jalustin kiinnittyy satulaan jalustinhihnalla. Jalustimia käytetään yleensä pareittain ja niiden tarkoituksena on auttaa ratsaille nousua ja toimia tukena ratsastettaessa. Jalustimen käyttö lisää ratsastajan kykyä pysyä satulassa ja kontrolloida ratsua.
Varhaista kehitystä.
British Museumin kokoelmiin kuuluvissa assyrialaisissa pronssiovissa 850-luvulta eaa. on kuvattu ratsastava kuningas, jonka jalat lepäävät satulana toimivaan pehmikkeeseen kiinnitetyillä jalkalaudoilla.
Intiassa toisella vuosisadalla eaa. käytettiin hevosen selkään noustaessa apuna nahkahihnaa, jonka päässä oli isonvarpaan ympärille tarkoitettu lenkki.
Jalustin Euroopassa.
Gootit oppivat jalustimen käytön vaeltaessaan Euroopan läpi. Etelä-Venäjällä he kohtaisvat ratsastajakansoja skyyttejä ja sarmaatteja. Heiltä gootit oppivat jalustintekniikan, joka oli kokonaan tuntematon muualla Euroopassa. Jalustimien avulla ratsastajan tasapaino parani niin paljon, että hän pystyi tehokkaasti taistelemaan myös ratsunsa selästä. Goottiratsastajat osoittivat ylivoimaisuutensa ensimmäisen kerran vuonna 378 Adrianopolin taistelussa, jossa he surmasivat 40 000 Rooman legioonalaista. Tämän jälkeen jalustin levisi nopeasti esimerkiksi roomalaisten ratsumiesten eli katafraktien käyttöön.
Nykymuotoisen jalustimen ja sen käyttötavan kehityksen edellytyksenä oli satularungon kehittyminen, koska ilman sitä jalustinten käyttö kohdisti hevosen selkään haitallista painetta.
Cagnes-sur-Mer

Cagnes-sur-Mer on Ranskan kaakkoisosassa Välimeren rannalla sijaitseva kunta. Ranskan Rivieraan kuuluvasta Cagnes-sur-Meristä on matkaa Nizzan kaupungin keskustaan noin 15 kilometriä. Vuonna 2018 kunnassa oli 51 411 asukasta.
Cagnes-sur-Mer on tunnettu eri alojen taiteilijoiden suosimana paikkana. Heitä on kaupungissa asunut 1900-luvun alkuvuosista lähtien, jolloin ranskalainen taidemaalari Pierre-Auguste Renoir muutti Cagnes-sur-Meriin viimeisiksi elinvuosikseen. Lisäksi kaupungissa on vaikuttanut useita amerikkalaisia kirjailijoita. Nykyään kaupungissa asuu muun muassa suomalainen taiteilija Johanna Oras.
Nähtävyyksiä.
Cagnes-sur-Merin merkittävimpiä nähtävyyksiä ovat muun muassa Pierre-Auguste Renoirin museokoti puistoineen sekä keskiaikainen Haut-de-Cagnesin linna.
Kaupungissa sijaitsee lisäksi Hippodrome de la Côte d’Azur, joka on yksi Ranskan merkittävimmistä raviradoista.
Kadri Lehtla

Kadri Lehtla (s. 3. toukokuuta 1985 Tallinna) on virolainen ampumahiihtäjä.
Vancouverin olympialaisissa 2010 Lehtla sijoittui normaalimatkalla 45:nneksi ja pikakilpailussa 64:nneksi. MM-kilpailuissa Lehtlan paras sijoitus on pikakilpailun 20:s sija Östersundista vuodelta 2008. Maailmancupissa Lehtla on sijoittunut parhaimmillaan 18:nneksi Kontiolahden takaa-ajokilpailussa kaudella 2011–2012.
Bumetanidi

Bumetanidi (C17H20N2O5S) on sulfonamideihin kuuluva lääkeaine. Sitä käytetään diureettina eli nesteenpoistolääkkeenä muun muassa sydämen vajaatoiminnan, korkean verenpaineen sekä keuhkopöhön hoidossa.
Vaikutusmekanismi ja sivuvaikutukset.
Bumetanidi vaikuttaa munuaisten Henlen lingossa ja estää natrium- ja kloridi-ionin takaisinimeytymistä. Tämä lisää veden ja natrium-, kalium-, kalsium- ja kloridi-ionien eritystä virtsaan ja poistaa näin nestettä kehosta. Bumetanidi on jopa 40 kertaa tehokkaampi diureetti kuin yleisesti käytetty furosemidi.
Bumetanidin sivuvaikutukset ovat melko samankaltaisia kuin furosemidilla. Se voi aiheuttaa päänsärkyä ja huonovointisuutta ja suurentuneen kaliumin erityksen takia hypokalemiaa. Bumetanidi ei ole kuulohermoille yhtä haitallinen kuin furosemidi, mutta se voi aiheuttaa lihaskramppeja, joita furosemidi ei aiheuta.
Synteesi.
Bumetanidin synteesin lähtöaine on 4-klooribentsoehappo, joka ensimmäisessä vaiheessa sulfonoidaan klooririkkihapon avulla. Tämän jälkeen muodostuva 4-kloori-3-kloorisulfonyylibentsoehappo nitrataan ja nitrattu yhdiste reagoi ammoniakin kanssa muodostaen 5-aminosulfonyyli-4-kloori-3-nitrobentsoehappoa. Tämä tuote reagoi natriumfenolaatin kanssa, joka korvaa kloorin, ja nitroryhmä pelkistetään platinakatalyytin ja vedytyksen avulla aminoryhmäksi. Viimeisessä vaiheessa pelkistetty yhdiste reagoi butanolin kanssa muodostaen bumetanidia.
Caesarsalaatti

Caesarsalaatti on yksinkertainen salaatti, joka sisältää romainesalaatin lehtiä, paahdettuja tai valkosipuli-öljy-sekoituksessa paistettuja leipäkuutioita eli krutonkeja ja parmesaanijuustoa kastikkeessa, joka valmistetaan kananmunankeltuaisesta, oliiviöljystä, sitruunamehusta, worcesterkastikkeesta tai sardelleista, valkosipulista, sinapista ja mustapippurista. Salaatista tehdään usein täyteläisempi lisäämällä siihen esimerkiksi kypsennettyä kanaa, rapeaa pekonia tai katkarapuja.
Historiaa.
Caesarsalaatin kehitti ravintoloitsija Caesar Cardini, italialaissiirtolainen, joka työskenteli ravintoloissa Meksikossa ja Yhdysvalloissa. Cardini asui San Diegossa Kaliforniassa mutta työskenteli rajan takana Tijuanassa kieltolain aikana. Hänen tyttärensä Rosa (1928–2003) muisteli, että Cardini keksi salaatin 4. heinäkuuta 1924, kun Yhdysvaltain itsenäisyyspäivän juhlinta oli tyhjentänyt keittiön raaka-aineista. Oli käytettävä, mitä sattui olemaan, ja Cardini keksi myös mennä sekoittamaan salaatin kastikkeen asiakkaiden pöydän ääreen.
Valmistus.
Caesarsalaatista ja etenkin sen kastikkeesta on lukemattomia reseptejä. Alun perin kastike valmistettiin raa'asta munankeltuaisesta, mutta salmonellavaaran vuoksi keltuainen voidaan joidenkin reseptien mukaan kuumentaa ja hyydyttää varovasti hyvin miedolla lämmöllä ja koko ajan vatkaten, ettei siitä tule kokkareista. Sitten sen annetaan jäähtyä ennen muiden aineiden lisäämistä.
Joissakin resepteissä parmesaani laitetaan kastikkeeseen eikä lastuina tai raasteina itse salaattiin. Vahvanmakuisen sardellimurskan sijasta kastikkeeseen suositellaan worcesterkastiketta, jonka yksi päämausteista on sardelli.
Caesarsalaatin kastikkeita on saatavilla myös pullotettuina valmiskastikkeina.
Óbidos

Óbidos on Portugalin kaupunki Leirian piirissä Centron hallintoalueella. Óbidosin kunnan pinta-ala on noin 142 neliökilometriä ja väkiluku 13 720 (vuonna 2024). Kunnan väestötiheys on siten 97 asukasta neliökilometrillä.
Óbidos on 1200-luvulla rakennetun linnan suojiin syntynyt pikkukaupunki. Linnoitus on rakennettu harjanteelle, joka on sotilaallisen puolustamisen kannalta ollut hyvällä paikalla. Aikoinaan meri on ulottunut harjanteen juurelle saakka.
Alueen eteläosa on kaupunkialue, joka muodostuu valkoisiksi kalkituista ja kukkakoristeisita pienistä taloista ja niiden välissä mutkittelevista kujista. Pääkatu "Rua Direita" kuitenkin kulkee suoraan linnan portille. Ennen porttia avautuu aukio, ja sen laidassa on kirkko "Igreja de Santa Maria". Samalla paikalla oli maurien kaudella moskeija. 
Pyhän Marian kirkko on koristeltu 1700-luvun keramiikalla ja sen päädyssä on kullattu hauta. Oikeanpuoleisessa kappelissa on maalauksia Pyhän Katariinan elämästä ja ne on maalannut espanjalaissyntyinen "Josefa d´Ayala", jota Portugalissa kutsutaan nimellä Josefa de Óbidos. Vuonna 1648 kuollut taiteilija on ensimmäisiä arvostusta saaneita naistaidemaalareita.
Linna on rakennettu tasakokoisiksi hakatuista kivistä. Se koostuu muurista ja useista torneista, joista osa on nelikulmaisia, osa pyöreitä. Linnan sisäosassa on loistelias valtionhotelli eli pousada. Keskikesäisin kaupungissa järjestetään suuret markkinat. 
Óbidosin pormestari on Filipe Miguel Alves Correia Daniel. Kunnan juhlapäivä on 11. tammikuuta.
Valmet 33

Valmet 33D oli vuonna 1956 Valmet 20:n jälkeen esitelty ensimmäinen Valmetin valmistama dieseltraktorimalli. Sen 309 D -moottori oli eräs ensimmäisistä kolmisylinterisistä suorasuihkutusdieseleistä. Tehoa oli 37 hv ja nimelliskierrosluku oli 2 000 r/min. Vaihteita oli kuusi eteen ja kaksi taakse. Polttoainesäiliö oli sijoitettu kytkimen ja vaihteiston väliin ja pohja oli tasainen. Pakoputki oli suunnattu ylös. Ensimmäisen myydyn Valmet 33:n sarjanumero oli 570001 ja se tilattiin 29. huhtikuuta 1957. Valmistusmäärä tällä mallilla oli 1 537 kpl.
Historia.
Keväällä 1955 Valmetin Linnavuoren tehdas alkoi tutkia dieselmoottorin valmistusmahdollisuuksia. Valmetin päätöksenteko lähti suoraan käyttöoloista ja -tarpeista. Dieselmoottori on varmakäyntinen ja polttoaineen ominaiskulutus on edullisempi kaasutinmoottoreihin verrattuna. Siksi päädyttiin dieseliin. Ruiskutusperiaatteeksi valittiin suoraruiskutus, jolla saavutettiin hyvä kylmäkäynnistyvyys ja polttoainetalous. jäähdytystavaksi valittiin nestejäähdytys ja sen lisäksi märät vaihdettavat sylinteriputket.
Lopputuloksena näistä kauaskantoisista päätöksistä oli kolmisylinterinen Valmet 309D-moottori. Tämä moottori, tullessaan markkinoille uuden Valmet 33-mallin yhteydessä, oli erittäin moderni ja samat rakenneperiaatteet löytyvät tämänkin päivän AGCO Sisu Power-moottoreista (entinen Sisudiesel).
Samanaikaisesti Linnavuoressa alkaneen moottorikehitystyön kanssa varsinaisen traktorin kehitystyö pyörähti käyntiin myös Tourulan traktoritehtaalla. Jo Pikku-Valmetin (Valmet 20) kehitystyössä kunnostautunut Olavi Sipilä johti projektia.
Lopputulos, Valmet 33D, joka esiteltiin marraskuussa 1956 Helsingin Messuhallissa ja tuli tuotantoon seuraavana vuonna, oli tekniikaltaan ajan tasalla. Sen moottoriteho, 37 hv, oli sopiva 1 700 kg:n painoon. Vaihteistossa oli kuusi nopeutta eteenpäin ja kaksi taakse. Tuohon aikaan kilpailijoilla oli yleensä viisi nopeutta eteenpäin ja yksi peruutusvaihde. Hydraulisen, standardin mukaisen nostolaitteen nostokyky oli 1 350 kg, ja kokonaisuutena perusrakenne oli selkeä, maavara suuri ja käyttö helppoa.
Jo tässä mallissa Valmet sijoitti polttoainesäiliön runkoon kytkimen ja vaihteiston välille. Siitä saakka tämä ominaisuus on ollut tunnusomaista Valmet-traktoreille. Vakiokokoisilla 11-28 -renkailla traktori saavutti hyvän 28,5 km/h tienopeuden, millä oli selvästi kilpailijoitten yläpuolella.
Ensimmäisissä prototyypeissä ei ollut tyyppimerkintöjä. Koeajaja meni tankkaamaan dieselöljyä kaupungin huoltoasemalle. Joku traktorintuntija oli sattunut paikalle. ”Mikä tämä on, kun nimikin puuttuu?” Kierreltyään hetken koneen ympärillä mies totesi: ”Ei tämä huono kone ole, koska ruiskutuslaitteet, startti ja laturi ovat Boschin tekemiä.”
Uusi malli 1959.
33:n edelleen kehitetty versio oli vuonna 1959 esitelty Valmet 359D. Hydrauliikassa oli erillinen kymmenen litran öljysäiliö erillään vaihteistosta. Mittarit oli nyt sijoitettu kojetauluun. Kummatkin mallit ovat lähes samannäköisiä ulkoisesti. ensimmäisissä 33D-malleissa olivat etulamput keulan sijasta sijoitettu ratin kohdalle akkukotelon kylkiin.
Alban herttua

Alban herttua () on espanjalainen aatelisarvo, johon liittyy Espanjan granden arvo. Arvo juontuu Alba de Tormesin kreivin arvosta, jonka Kastilian kuningas Henrik IV korotti herttuanarvoksi vuonna 1472.
Alba de Tormesin herttuan arvo on eräs Espanjan korkea-arvoisimmista aateluuksista ja edustaa erästä Euroopan historian arvovaltaisimmista suvuista. Arvo on kuulunut historiansa aikana kolmelle eri suvulle: ensin 1755 sammuneelle alkuperäiselle Alba-suvulle eli Álvarez de Toledo -suvulle, toisena vuonna 1802 sammuneelle Silva-suvulle, ja nykyisin Englannin kuninkaan Jaakko II:n aviottomasta pojasta polveutuvalle FitzJames-suvulle.
Kuuluisia Alban herttuoita ovat muiden muassa don Fernando Álvarez de Toledo, Alban 3. herttua ja Espanjan Alankomaiden käskynhaltija -- viittaukset "Albaan" tai hollanniksi "Alvaan" erityisesti Alankomaiden historian kontekstissa tarkoittavat yleensä häntä; sekä doña María del Pilar de Silva, Alban 13. herttuatar, taiteilija Francisco Goyan muusa.
Jotkin Alban herttuoista naivat Kristoffer Kolumbuksen ja Cosimo de Medicin suvuista sekä Berwickin herttuasuvusta, mistä seurauksena Albat ovat kaukaista sukua englantilaisille Spencerin jaarlien ja Marlborough'n jaarlien suvuille.
Jovan Belcher

Jovan Allen Belcher (24. heinäkuuta 1987 West Babylon, New York – 1. joulukuuta 2012 Kansas City, Missouri) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan tukimies. 
Belcher edusti koko ammattilaisuransa ajan NFL-seura Kansas City Chiefsiä, jota ennen hän pelasi yliopistojalkapalloa Mainen yliopistossa.
Kuolema.
Belcher ampui 1. joulukuuta 2012 ensin tyttöystävänsä, jonka jälkeen ajoi Chiefsin kotistadionille Arrowhead Stadiumille. Stadionin tiloissa Belcher surmasi itsensä päävalmentaja Romeo Crennelin ja toimitusjohtaja Scott Piolin edessä.
Rinkinen

Rinkinen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Alexander Merkel

Alexander Merkel (syntyjään Александр Васильевич Меркель, s. 22. helmikuuta 1992 Almaty, Kazakstan) on saksalais-kazakstanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttä. Hän edustaa Alankomaiden Eredivisiessa pelaavaa Heracles Almeloa.
Merkel on pelannut Italian Serie A:ssa 32 ottelua Milanin, Genoan ja Udinesen joukkueissa ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän on pelannut myös Sveitsin, Itävallan ja Alankomaiden pääsarjoissa.
Merkel on pelannut useissa Saksan nuorisomaajoukkueissa. Hän on pelannut Kazakstanin A-maajoukkueessa kolme ottelua vuosina 2015–2019.
Jääpallon Maakuntasarja 1958

Jääpallon Maakuntasarjaan kaudella 1957-1958 osallistui 48 joukkuetta.
Sarja oli jaettu 8 lohkoon siten, että kaksi ennakolta määrättyä piiriä muodosti yhden lohkon. Kukin lohko oli jaettu piireittäin kahteen alalohkoon, joissa pelattiin kilpailu alalohkon voitosta piirien järjestämänä. Alalohkojen voittajat pelasivat kaksoisottelun lohkovoitosta. Ottelujen järjestäjänä toimi Palloliitto.
Maakuntasarja.
Loppuottelut.
Voittaja: Peli-Peikot
Voittaja: Ilves-Kissat
Voittaja: Littoisten TU
Voittaja: Savonlinnan TPS
Voittaja: Pateniemen Urh.
Voittaja: Gamlakarleby BK
Loppuotteluvoittajien lisäksi suomensarjaan nousivat ilman ottelua Riihimäen Palloseura ja Kajaanin Jää-Hukat
Valmet 359

Valmet 359D oli vuonna 1957 esitellyn Valmet 33D:n jälkeen toinen Valmetin valmistama dieseltraktorimalli.
Tämä 33:n edelleen kehitetty versio sai vuonna 1959 tyyppinimekseen 359 D. Tehoa oli 37,5 hv ja nimelliskierrosluku oli 2000 r/min. Vaihteita oli 6 eteen ja 2 taakse. Polttoainesäiliö oli sijoitettu kytkimen ja vaihteiston väliin ja pohja oli tasainen kuten edeltäjässäkin. Hydrauliikassa oli erillinen 10 litran öljysäiliö erillään vaihteistosta. Mittarit oli nyt sijoitettu kojetauluun.
Ulkoisesti 359D oli lähes täydellisesti samannäköinen kuin 33D.
Bubit

Bubit ovat bantukieltä puhuva kansa Päiväntasaajan Guineassa. He ovat Biokon saaren kantaväestöä. Bubeja arvioidaan olevan noin 25 000 henkeä.
Bubit ovat muuttaneet Biokolle ilmeisesti nykyisen Kamerunin alueelta useita vuosisatoja sitten. 1800-luvun tautiepidemiat vähensivät heidän lukumääränsä huomattavasti. Bubit vastustivat espanjalaisten siirtomaaisäntien määräämää pakkotyötä ja nousivat kapinaan vuonna 1907. Espanjalaiset toivat plantaaseilleen työntekijöitä Afrikan mantereelta, minkä seurauksena bubit muodostavat enää alle 10 prosenttia Biokon väestöstä (toisen tiedon mukaan noin 15 %). Francisco Macías Ngueman hirmuhallinnon aikana bubit joutuivat vainon kohteeksi. He kapinoivat jälleen vuonna 1998.
Kansan perinteisiä elinkeinoja ovat trooppiseen kaskiviljelyn perustuva maatalous, öljypalmun hedelmien keräily, metsästys ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat jamssi, banaani, hirssi, riisi, kahvi ja kaakao. Käsitöistä kehittynein on puunleikkaus.
Bubit asuvat nelikulmaisista puisista majoista koostuvissa tiiviissä kylissä. Perinteinen vaatetus on vaihtunut eurooppalaiseen. Ruokavalio koostuu etupäässä kasvisruoista.
Yhteiskuntajärjestyksen perustana ovat suurperheet, matrilineaariset suvut, kyläyhteisöt ja salaseurat. Bubit jakautuvat useisiin paikallisryhmiin. Valtaosa kansasta on katolisia ja loput protestantteja tai perinteisten uskomusten harjoittajia.
Ni una Sola Palabra

Ni una Sola Palabra on meksikolaisen Paulina Rubion Ananda-albumille julkaistu single. Sen tuotti Cachorro Lopéz ja julkaisi Universal 23. heinäkuuta 2006. Se on Paulinan kolmas single, joka on muodostunut Yhdysvalloissa pop-hitiksi sijoittuen Billboard Hot 100 -listalla sijalle 98.
Nathan Sykes

Nathan James Sykes (s. 18. huhtikuuta 1993) on brittiläinen laulaja ja lauluntekijä. Hän kuuluu englantilais-irlantilaiseen poikabändiin nimeltä The Wanted. 
Nathan kasvoi Abbeydalessa, Gloucesterissa hänen äitinsä, joka oli musiikinopettaja, sekä pikkusiskonsa kanssa. Nathan aloitti laulamaan jo 6-vuotiaana.
Mark Forest

Mark Forest (oikealta nimeltään Lou Degni, 6. tai 16. tammikuuta 1933 New York – 7. tammikuuta 2022) oli yhdysvaltalainen kehonrakentaja, elokuvanäyttelijä ja oopperalaulaja.
Sukujuuriltaan italialaissyntyisestä Forestista tuli Steve Reevesin jälkeen yksi peplumelokuvien kehonrakentajatähdistä. Hänen elokuvansa "Herkuleen kosto" kuuluu lajityypin merkkiteoksiin. Peplumin suosion hälvettyä Degni opiskeli Italiassa oopperaa ja muutti sitten Kaliforniaan, jossa hän työskenteli laulunopettajana.
Smørrebrød

Smørrebrød eli tanskalainen voileipä on Tanskassa suosittu lounasruoka. Se on yksikerroksinen eli avoin voileipä, jossa lihaleikkeleitä, kalasäilykkeitä tai -fileitä, juustoviipaleita, erilaisia levitteitä, vihannesviipaleita ja muita leivänpäällisiä on aseteltu voidellun leipäviipaleen päälle usein niin runsaasti, ettei leipää juuri alta näy. Leipänä käytetään tiivistä ruisvuokaleipää tai vaaleaa vehnävuokaleipää.
Runsaiden päällysteidensä takia smørrebrød-leivät syödään yleensä lautaselta veitsellä ja haarukalla. Ruokajuomaksi sopii hyvin tanskalainen tai muu vaalea lager-olut.
Tunnettuja smørrebrød-leipiä.
Jotkin tanskalaisten voileipien päällisyhdistelmät ovat niin vakiintuneita, että ovat saaneet omat nimensä:
Vultee P-66 Vanguard

Vultee P-66 Vanguard on Yhdysvalloissa suunniteltu ja valmistettu yksipaikkainen hävittäjälentokone. Se oli potkurikäyttöinen ja siinä oli ahdettu tähtimoottori. Moottorin valmistaja oli Pratt &amp; Whitney ja se oli tyypiltään hyvin usein tuona aikana käytetty R-1830. Sen teho oli 1 200 hevosvoimaa (895 kW).
Konetyypin kehittely alkoi vuonna 1938. Alun perin konetyypin mallinimi oli "Model 48". Ensilento tapahtui vuoden 1939 syyskuussa. Koneessa oli kuitenkin rakenteellisia ongelmia. Parannettu X-versio ensilensi vuoden 1940 helmikuussa. Vultee-tehtaan perustaja Gerard Vultee menehtyi vaimonsa Sylvian kanssa lento-onnettomuudessa hieman ennen X-version ensilentoa. Vultee yhdistyi Consolidated Aircraftin kanssa Convairiksi vuonna 1943.
Ruotsi tilasi konetta 144 kappaletta vuonna 1940, mutta heinäkuussa 1940 voimaan tulleen aseiden vientikiellon vuoksi sille ei toimitettu yhtään. Sen sijaan niin Yhdistynyt kuningaskunta kuin Kanadakin kieltäytyivät ottamasta vastaan P-66-koneita. Ne annettiin lopulta Kiinalle. Luultavasti kiinalaisten lentojoukoille soveltui käytettäväksi konetyyppi, jonka toimintamatka oli aikanaan suhteellisen hyvä, 1 530 kilometriä. Lento-ominaisuuksiltaan ja suorityskyvyltään varsin keskinkertaisen lentokoneen ainoat käyttäjämaat olivat Yhdysvallat sekä Kiina. Yhdysvallat käytti konetyyppiä lähinnä lentäjien koulutuskoneena. Operatiivinen lakikorkeus oli 8 595 metriä ja huippunopeus 547 km/h.
Ampuma-aseistus käsitti neljä 7,7 mm ja kaksi 12,7 mm konekivääriä. Kaikki tuliaseet olivat suoraan eteenpäin ampuvia.
Heikinharjun sairaala

Heikinharjun sairaala oli psykiatrinen sairaala Heikinharjun kaupunginosassa Oulussa. Sairaalarakennus on nykyisin pakolaisten vastaanottokeskuksena.
Heikinharjun sairaala perustettiin Oulun ympäristökuntien kuntainliiton B-mielisairaalaksi silloisen Oulujoen kunnan alueelle. B-mielisairaaloissa hoidettiin kroonikkoja ja helppohoitoisia potilaita, kun taas A-mielisairaalat oli tarkoitettu akuuteille ja vaikeahoitoisille potilaille. Ensimmäiset potilaat Heikinharjun sairaalaan otettiin tammikuussa 1960. Henkilökuntaa sairaalassa oli tuolloin noin sata ja potilaspaikkoja 320. Sairaalarakennukset suunnitteli Inkeri ja Erkki Linnasalmen arkkitehtitoimisto.
Heikinharjun sairaalaa ylläpitänyt kuntainliitto yhdistettiin Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiiriin vuoden 1989 alussa. Sairaanhoitopiiri lakkautti Heikinharjun sairaalan alkuvuonna 1991 osana säästötoimenpiteitä. Viimeiset potilaat lähtivät sairaalasta saman kevään aikana. Rakennukset vuokrattiin sosiaalihallitukselle pakolaisten vastaanottokeskusta varten.
Nik’s Brih Riika

Nik’s Brih Riika oli latvialainen jääkiekkoseura. Seura oli toiminnassa vuosina 1987–2000, ja oli hetken aikaa Latvian johtava jääkiekkoseura, mistä kertoo seitsemän peräkkäistä mitalisijaa.
Kun Nik’s Brih Riika lopetettiin, iso osa sen pelaajista siirtyi vastaperustettuun Vilki Riikaan.
Filoteo Alberini

Filoteo Alberini (14. maaliskuuta 1867 Orte – 12. huhtikuuta 1937 Rooma, Italia) oli italialainen elokuvatuottaja, -ohjaaja ja elokuvaaja. Hänen vuoden 1905 elokuvaansa "La presa di Roma" pidetään ensimmäisenä italialaisena fiktioelokuvana, ja hän oli samana vuonna perustamassa Alberini &amp; Santonin elokuvayhtiötä, josta tuli myöhemmin Cines.
Alberini syntyi Ortessa 1867. Hän oli sotilasmaantieteellisen instituutin insinööri, kun hän marraskuussa 1895 haki patenttia Kinetografo Alberinille, joka oli eräänlainen yhdistetty kamera- ja projektorilaite. Vaikka laitteen toiminnasta ei ole jäänyt todisteita, Alberinista tuli Italian elokuvan pioneereja.
Anchise Cappellettin ja Lionello Ganucci-Cancellierin kanssa Alberini kehitti 1897 Cinesigrafo-laitteen, joka käytti samanlaista laajakuvafilmiä kuin yhdysvaltalainen Biograph Company. Alberini aukaisi 1900-luvun alussa elokuvateattereita Firenzeen ja Roomaan, ja hän perusti 1905 Dante Santonin kanssa elokuvayhtiön, joka tuotti ensimmäisen italialaisen fiktioelokuvan. "La presa di Roma" oli lyhytelokuva, joka kertoi vuoden 1870 Rooman valtauksesta Italian yhdistymisen aikaan. Alberinin ja Santonin yhtiöstä kehittyi Cines, joka menestyi jopa maailmanlaajuisesti.
Elokuvien lisäksi Alberini kehitti erilaisia laitteita. Hän teki kokeita muun muassa stereoskoopeilla ja laajakuvaformaatilla. Alberini kuoli kotonaan Roomassa vuonna 1937.
Diana Rasimovičiūtė

Diana Rasimovičiūtė (s. 25. helmikuuta 1984 Ignalina) on liettualainen ampumahiihtäjä. Häntä valmentaa Ilmārs Bricis.
Rasimovičiūtė on osallistunut kolmiin olympialaisiin. Salt Lake Cityssä 2002 hän oli pikakilpailussa 66:s. Torinossa 2006 hän oli pikakilpailussa 18:s, takaa-ajossa 27:s ja normaalimatkalla 66:s. Vancouverissa 2010 hän oli pikamatkalla 25:s, normaalimatkalla 31:s ja takaa-ajossa 34:s. MM-kilpailuissa Rasimovičiūtė on sijoittunut parhaimmillaan 11:nneksi Pyeongchangin pikamatkalla vuonna 2009. Maailmancupissa hänen paras sijoituksensa on Oberhofin pikamatkan yhdeksäs tila kaudella 2011–2012.
Sandra Dewi

Monica Nichole Sandra Dewi Gunawan (s. 8. elokuuta 1983 Pangkalpinang, Bangka) on indonesialainen malli ja näyttelijä. Hän muutti vuonna 2001 vanhempiensa ja sisarustensa kanssa Jakartaan. Hän sai kuuluisuutta esiintymisellään elokuvassa "Quickie Express" (2007). Hän voitti siitä Indonesian Movie Awardin 2008.
Dewi on päässyt "FHM"-lehden kanteen. Hän on katolilainen.
Rifin tasavalta

Rifin tasavalta (berb. Tagduda n Arrif, ) oli vuosina 1923–1926 Marokon pohjoisosassa Rifin alueella toiminut valtio. 
Historia.
Marokko oli vuoden 1912 Fezin sopimuksella jaettu kahteen osaan, Espanjan hallitsemaan pohjoiseen eli Espanjan Marokkoon ja maan eteläosan käsittäneeseen Ranskan Marokkoon.
Pohjoisessa asuneet Rifin berberit olivat vuodesta 1920 lähtien käyneet espanjalaisia vastaan Rifin sotaa. Sotamenestyksen ansiosta he irtautuivat 18. syyskuuta 1921 päällikönsä Mohammed Abd el-Krimin johdolla Espanjan ja Marokon sulttaanin Yusefin alaisuudesta. Rifin tasavalta perustettiin helmikuun 1. päivänä 1923. 
Tilanne sodassa muuttui ratkaisevasti vuoden 1925 loppupuolella, kun Espanja sai avukseen Ranskan armeijan joukkoja. Seurauksena oli Rifin tasavallan luhistuminen toukokuussa 1926, ja alueesta tuli jälleen osa Espanjan Marokkoa.
Maantiede.
Välimeren rannikolla sijaitseva Rif on suurimmaksi osaksi vuoristoa. Alueella on kuitenkin myös vehreää tasankoseutua. Rifin tasavalta käsitti noin 3/4 Rifin alueesta. Espanjalaisten hallussa pysyivät itäisimmät ja läntisimmät osat. 
Suurimpia kaupunkeja Rifin tasavallan alueella olivat Imzouren, Taza ja Al Hoceima 
Hallinto.
Rifin tasavallan valtionpäämiehenä toimi heimopäällillö Abd el-Krim, joka oli jo vuoden 1921 itsenäisyysjulistuksesta lähtien johtanut aluetta emiirin nimikkeellä. Hallituksessa oli viisi ministeriä. Pääministerin virkaa hoiti koko valtion olemassaolon ajan Ben Haji Hatmi.
Hallinnollisena elimenä toimi kansalliskokous, jonka johtajana oli valtionpäämies el-Krim. Paikallishallinosta huolehtivat heimot ja paikallisneuvostot.
Rifin tasavallan pääkaupunki oli pieni Ajdirin kylä, joka sijaitsee noin 7 kilometriä Rifin tasavallan suurimman kaupungin Al Hoceiman eteläpuolella.
Valuutta.
Valtiolla oli myös oma rahayksikkö, Rifin tasavallan riffan. Se ei ollut tiettävästi milloinkaan virallisesti käytössä, vaan maksuvälineinä olivat Espanjan ja Ranskan valuutat. Englantilainen asekauppias ja salakuljettaja Charles Gardiner painatti 1 ja 5 riffanin seteleitä, joita ei kuitenkaan laskettu liikkeelle.
Jonas Cedercreutz

Jonas Victor Axel Cedercreutz (18. tammikuuta 1914 Helsinki – 7. maaliskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja vapaaherra, joka kuului Cedercreutz-sukuun.
Henkilöhistoria.
Jonas Cedercreutzin vanhemmat olivat varatuomari Gustaf Cedercreutz ja Gerdrud Ek. Kauppaneuvos Magnus Cedercreutz oli Jonas Cedercreutzin veli. Hänen setänsä oli puolestaan kuvanveistäjä Emil Cedercreutz. Jonas Cedercreutz oli naimisissa Rita Ignatiuksen kanssa. Heidän tyttärensä Mariana Cedercreutz on myös arkkitehti.
Valmistuttuaan 1930-luvulla Cedercreutz työskenteli jonkin aikaa Ruotsissa. Vuosina 1945–1963 Cedercreutzilla oli Helsingissä arkkitehtitoimisto yhdessä Helge Iivari Railon kanssa, jonka jälkeen hän piti omaa arkkitehtitoimistoaan.
Salainen puutarha

Salainen puutarha voi viitata ainakin seuraaviin:
Katso myös Secret Garden.
Roza Salihova

Roza Galjamovna Salihova (; 24. syyskuuta 1944 Nižni Tagil) oli venäläinen lentopalloilija. Hän kuului Neuvostoliiton joukkueisiin, jotka voittivat kultaa vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa ja vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä.
Giovanni Pastrone

Giovanni Pastrone (13. syyskuuta 1883 Asti, Italia – 27. kesäkuuta 1959 Torino, Italia) oli italialainen elokuvatuottaja, -ohjaaja, -käsikirjoittaja ja -teknikko, joka oli Italian elokuvan pioneereja.
Pastrone aloitti elokuvauransa 1905, juolloin hän toimi Torinossa lähinnä hallinto- ja tekniikkapuolella. Hänestä tuli kuitenkin nopeasti Itala Film -yrityksen keskeisimpiä hahmoja. Hän matkusti 1908 Pariisiin houkutellakseen ranskalaisen koomikon André Deedin Italiaan. Pastrone nousi 1909 Itala Filmin johtoon ja ohjasi samana vuonna ensimmäiset elokuvansa, "Il conte Ugolinon" ja "Agneses Viscontin". Samaan aikaan hän kirjoitti käsikirjoituksia, kehitti elokuvalaitteita ja perusti elokuvateattereita levittääkseen elokuviaan.
Pastrone ohjasi Italian elokuvan varhaisimpia yleisömenestyksiä, "Troijan hävityksen" (1911) ja "Cabirian" (1914). Varsinkin "Cabiria" oli suurmenestys. Siinä yhdistyivät monia taiteellisia ja teknisiä keksintöjä, joiden ansiosta Italian elokuvateollisuus nousi hetkellisesti maailman kärkipaikalle. Pastrone vaati toista puunilaissotaa käsittelevälle elokuvalleen historiallista täsmällisyyttä ja tutki Louvressa kalustuksia ja pukuja. Hän myös kehitti elokuvaa varten dollyn, jonka avulla hän pystyi tekemään kamera-ajoja elokuvan valtavissa lavasteissa. "Cabiriaa" markkinoitiin elokuvan osittain käsikirjoittaneen kirjailija Gabriele D’Annunzion nimellä, ja ohjaajan nimi jäi vuosiksi tuntemattomaksi.
Pastrone jatkoi "Cabirian" jälkeen tekemällä sarjan Maciste-elokuvia, joissa pääosaa näytteli Bartolomeo Pagano. Pastrone työskenteli tuolloin D’Annunziolta saamallaan pseudonyymillä Piero Fosco ja ohjasi seuraavaksi elokuvat "Il fuoco" (1915), "Tigre reale" (1916) ja "Hedda Gabler" (1919). Itala Film liitettiin 1919 toiseen elokuvayhtiöön, ja Pastrone menetti taiteellisen vapautensa. Hän ohjasi vielä 1923 elokuvan "Povere bimbe", mutta jätti sen jälkeen elokuvateollisuuden. Pastrone palasi kuitenkin 1931 äänittämään ääniraitaa "Cabirialle". Vasta tuolloin Pastrone myös tunnustettiin elokuvan ohjaajana.
Mustafrankoliini

Mustafrankoliini ("Francolinus francolinus") on aasianfrankoliinien sukuun kuuluva kanalintu.
Tuntomerkit.
Mustafrankoliini on 33–36 senttimetriä pitkä. Se kulkee usein pystyasennossa, ja näyttää siksi suhteellisen suurelta. Koiraalla on musta pää ja rinta sekä leveä, punaruskea kaulavyö. Poskella sillä on valkoinen laikku ja vatsassa ja selässä valkoista täplitystä. Siivet ovat ruskeat ja pyrstö musta. Naaras on kellanruskea ja tummien poikkiraitojen ja täplien värittämä. Sillä on ruosteenruskea niska sekä mustat uloimmat pyrstösulat.
Levinneisyys.
Mustafrankoliineja elää Etelä-Turkista itään Bangladeshiin ulottuvalla alueella. Sitä esiintyy Afganistanissa, Armeniassa, Azerbaidžanissa, Bhutanissa, Kyproksella, Georgiassa, Intiassa, Iranissa, Irakissa, Israelissa, Jordaniassa, Nepalissa, Pakistanissa, Palestiinassa, Syyriassa, Turkissa ja Turkmenistanissa. Sitä on myös istutettu Havaijille sekä Toscanan alueelle Italiaan.
Elinympäristö.
Mustafrankoliini pesii veden läheisyydessä kuivilla tasangoilla. Se suosii viljelyksiä, mutta pesii myös matalaa heinikkoa kasvavilla alueilla, esimerkiksi joenvarsilla.
Nuokkukivisammal

Nuokkukivisammal ("Grimmia muehlenbeckii") on lehtisammallaji kivisammalten heimossa ("Grimmiaceae"). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon lauhkealla ja viileällä vyöhykkeellä.
Nuokkukivisammal on Suomessa yleinen ja sitä esiintyy eteläosasta Keski-Lapin korkeudelle. Se on Etelä-Suomessa yleisin kivisammallajeista. Uhanalaisuusluokituksessa elinvoimainen laji (LC).
Mustakivisammal

Mustakivisammal ("Grimmia ovalis") on lehtisammallaji kivisammalten heimossa ("Grimmiaceae"). Sitä esiintyy Maan pohjoisen ja eteläisen puolen lauhkeilla ja viileillä alueilla.
Mustakivisammalta esiintyy Suomessa eteläosassa ja Pohjois-Hämeessä, aiemmin Koillismaalla. Se kasvaa aurinkoisilla silikaattikallioilla, jyrkänteillä ja lohkareilla. Laji on jokseenkin harvinainen ja uhanalaisuusluokituksessa elinvoimainen laji (LC).
Pieluskivisammal

Pieluskivisammal ("Grimmia pulvinata") on lehtisammallaji kivisammalten heimossa ("Grimmiaceae"). Se on levinneisyydeltään kosmopoliitti, jota esiintyy lauhkeilla alueilla.
Pieluskivisammal on Suomessa levinneisyydeltään lounainen ja harvinainen. Sitä esiintyy Ahvenanmaalta Uudellemaalle, Etelä-Hämeessä ja Etelä-Savossa. Uhanalaisuusluokituksessa laji on elinvoimainen laji (LC). Pieluskivisammal kasvaa paahteisella, kuivalla ja kalkkipitoisella kivialustalla. Suomessa se elää ihmisen luomilla kasvupaikoilla sementtirakenteissa.
Daymond John

Daymond John (s. 23. helmikuuta 1969, Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen yrittäjä, sijoittaja ja tv-persoona. Parhaiten hänet tunnetaan vaateketju FUBU:n perustajana ja toimitusjohtajana.
John esiintyy yhtenä sijoittajista televisiosarja Shark Tankin amerikkalaisessa versiossa. Suomessa ohjelmaa esitetään JIM ja Nelonen kanavilla nimellä "Leijonan luola USA".
Kuparihiirensammal

Kuparihiirensammal ("Bryum klinggraeffii") on lehtisammallaji hiirensammalten heimossa ("Bryaceae"). Sitä esiintyy Maan pohjoisen ja eteläisen puoliskon lauhkeilla alueilla.
Kuparihiirensammal on pienikokoinen, alle yhden senttimetrin korkea sammal, joka kasvaa maapaljastumilla savella ja hiekalla. Kuparihiirensammalen juurtumahapsissa kasvaa lukuisia pieniä mukuloita, joiden ulkonäkö on lajin tuntomerkki. Ne ovat kooltaan alle sata mikrometriä, ruskeita ja muistuttavat valomikroskoopissa vadelman marjaa. (Kuparihiirensammalen englanninkielinen nimi on "raspberry bryum", ruotsinkielinen "hallonbryum".)
Release Date

Release Date on Waltarin 11. studioalbumi. Kappaleessa ”Spokebone” esiintyy Amorphisen laulaja Tomi Joutsen sekä Värttinä.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 19.
Robert Herjavec

Robert Herjavec ( [herjavets], s. 14. syyskuuta 1962, Varaždin, Jugoslavia) on kanadankroatialainen liikemies, sijoittaja ja tv-persoona.
Herjavec esiintyy yhtenä sijoittajista televisiosarja Shark Tankin kanadalaisessa versiossa, josta tuottaja Mark Burnett valitsi hänet myös amerikkalaiseen versioon. Suomessa molempia ohjelmia esitetään JIM-kanavalla, USA:n versiota nimellä Leijonan luola USA.
Silmuhiirensammal

Silmuhiirensammal ("Bryum pseudotriquetrum" var. "neodamense") kuuluu hiirensammalten heimoon ("Bryaceae") ja hiirensammaliin. Sitä on pidetty lajina "Bryum neodamense", uusimmissa suomenkielisissä lähteissä (2010 jälkeen) se luokitellaan lettohiirensammalen ("Bryum pseudotriquetrum") muunnokseksi "neodamense".
Silmuhiirensammalta esiintyy Euroopassa ja lähialueella Aasiassa. Suomessa muunnos on harvinainen ja esiintyy Ahvenanmaalla sekä pohjoisessa Kainuun korkeudelta Pohjois-Lappiin. Se kasvaa letoilla ja kosteilla kalkkikallioilla.