tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arvo Rafael Heikonen

Arvo Rafael Heikonen (11. elokuuta 1892 Turku – 27. marraskuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen juristi ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston kauppaoikeuden professori vuodesta 1949, sitten Turun kauppakorkeakoulun kansleri vuodesta 1961. Hän julkaisi useita kauppaoikeutta käsitteleviä teoksia.
Henkilöhistoria.
Arvo Heikosen vanhemmat olivat maanviljelijä Fredrik Oskar Heikonen ja Vendla Karoliina Isotalo ja puoliso vuodesta 1933 Irma Helena Palomaa, professori Matti Herman Palomaan tytär. Ylioppilaaksi Heikonen tuli 1914 ja suoritti oikeustutkinnon 1918, varatuomarin arvon hän sai 1921. Lakitieteen tohtoriksi Heikonen väitteli 1931. Hän toimi asianajajana 1920–1932 ja hoiti virkaa tekevänä useita Helsingin yliopiston oikeustieteellisiä professuureja vuodesta 1938, ennen vakinaistamistaan 1949.
Mehiläismonnit

Mehiläismonnit (Pseudopimelodidae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Etelä-Amerikasta. Eräitä heimon lajeja pidetään akvaariokaloina.
Lajit ja anatomia.
Mehiläismonnien heimoon kuuluu 5 sukua ja lähteestä riippuen 26–29 lajia. Aikaisemmin heimon lajit sijoitettiin antennimonnien (Pimelodidae) heimoon alaheimona Pseudopimeloninae. Heimon kalat ovat kooltaan pieniä tai keskikokoisia ja pituudeltaan noin 5–40 cm. Tyypillisiä mehiläismonnilajien piirteitä ovat pienet silmät, suuri ja leveä suu sekä kuonon 3 lyhyttä viiksisäieparia. Eräiden mehiläismonnien ruumis on ruskeantäplikäs.
Levinneisyys ja elintavat.
Mehiläismonneja tavataan laajalta alueelta Etelä-Amerikasta. Mehiläismonnien elintavat ovat huonosti tunnettuja. Yksi tunnetuimmista on krottimonni ("Lophiosilurus alexandri"), joka krottien tavoin elää liikkumattomana pohjalla ja hyökkää yllättäen saaliin kimppuun. "Batrochoglanis"- ja "Microglanis"-sukujen lajit ovat suosittuja akvaarioharrastajien keskuudessa.
Paavo Heinimo

Paavo Mikael Heinimo (vuoteen 1920 "Henriksson"; 16. elokuuta 1902 Ulvila – 18. toukokuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen edistysmielisen osuuskauppaliikkeen piirissä toiminut henkilö.
Elämäkerta.
Heinimo suoritti keskikoulun vuonna 1919 ja Suomen Liikemiesten Kauppaopiston 1922. Hän työskenteli seuraavat 11 vuotta Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) kirjanpito- ja neuvontaosastoilla. Hän oli lapualaisen Työväen osuuskaupan toimitusjohtaja 1933–1938 ja forssalaisen Osuusliike Tammen toimitusjohtaja 1938–1942, minkä jälkeen hän palasi KK:n neuvontaosaston apulaishoitajaksi. Vuosina 1947–1953 hän oli KK:n toisena johtajana ja samalla johtokunnan jäsennä vuoteen 1964. Pääuransa Heinimo loi helsinkiläisen osuusliike Elannon toimitusjohtajana vuosina 1953–1966 ja pääjohtajana vuosina 1966–1968. Hänen toimitusjohtajakautenaan Elanto kasvoi aluksi voimakkaasti ja vahvisti asemaansa pääkaupungin suurimpana päivittäiskauppaliikkeenä. Yhtiö myös vaurastui. Varoja sidottiin kuitenkin liikaa oman tuotannon lisäämiseen myymälöiden uudistamisen sijasta, joten 1960-luvulla Elanto alkoi nopeasti menettää markkinaosuutta kilpailijoilleen.
Heinimo toimi KK:n hallintoneuvoston puheenjohtajana vuosina 1964–1970 sekä asuntokeskuskunta Hakan johtokunnan puheenjohtajana 1953–1967 ja hallintoneuvoston puheenjohtajana 1968–1973. Hän kuului myös OTK:n hallintoneuvostoon 1941–1942 ja johtokuntaan 1962–1969, Kansa-yhtiöiden johtokuntaan 1945–1969, Valtion viljavaraston johtokuntaan 1952–1967 ja Kansaneläkelaitoksen lisättyyn hallitukseen 1953–1963.
Eino Heinonen (kauppaneuvos)

Eino Vilhelm Heinonen (24. syyskuuta 1893 Karjalohja – 11. marraskuuta 1965 Buenos Aires, Argentiina) oli suomalainen yritystoiminnan ja kaupan piirissä toiminut henkilö. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1939.
Hänen isänsä nahkuri Vilho Heinonen perusti Saloon nahka- ja jalkineliikkeen, jossa Eino Heinonenkin lapsuudessaan työskenteli apuna.
Eino Heinonen opiskeli Tuusulan kansanopistossa ja Helsingin maanviljelyslyseossa. Opinnot Helsingin yliopistossa keskeytti liikematka Siperiaan vuosina 1915–1916. Hän avioitui Argentiinassa ollessaan kokkolalaisen Edit Wiklundin kanssa vuonna 1923. 
Heinonen oli vuodesta 1918 Argentiinassa Suomen Nahkatehtaat Oy:n edustaja, ja edustanut myös Suomen puunjalostus- ym. teollisuutta ja harjoittanut tuonti- ja vientikauppaa Etelä-Amerikassa. Hänellä oli oma tuonti- ja vientiliike Buenos Airesissa vuodesta 1936. Hän tuki lahjoituksin muun muassa Domus Academican rakentamista, Vanamo-seuraa, Tulimaan tutkimusta ja suomalaista ampumaurheilua. Kauppaneuvoksen arvon myöntämisperusteissa todetaan Suomen ja Argentiinan kaupan hyväksi työskentelyn lisäksi muun muassa Heinosen toiminta tiedemiesten hyväksi, rintamamies- ja lottajärjestöjen avustaminen sekä avustukset Helsingin yliopistolle espanjalais-suomalaisen sanakirjan toimittamiseen.
Eino Heinonen haudattiin synnyinkuntaansa Karjalohjalle. Hänen tyttärensä Pulmu Heinonen jatkoi isänsä liikeyrityksiä muutamia vuosia ja viljeli Eino Heinosen vuonna 1948 ostamaa Paraná-joen varrella sijaitsevaa Ruskon maatilaa.
Pekka Heinänen

Bernhard (Pekka) Heinänen (19. huhtikuuta 1904 Hämeenlinna – 28. heinäkuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen kemisti. 
Pekka Heinäsen vanhemmat olivat tehtailija Vihtori Heinänen ja Amanda Nurminen ja puoliso vuodesta 1928 opettaja Lyyli Kyllikki Kauppinen. Heinänen tuli ylioppilaaksi 1932 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1928 ja lisensiaatiksi 1939. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1940 tutkimuksella "Über die Oxydation der Sorbinsäure und insbesondere ihres Methylesters mit molekularem und peroxydischem Sauerstoff". Ennen yliopistouraansa Heinänen toimi opettajana Helsingissä. 
Heinänen oli Helsingin kauppakorkeakoulun kemian ja tavaraopin apulaisprofessori 1943–1950, professori vuodesta 1950, vararehtori vuodesta 1957 ja Helsingin yliopiston dosentti 1947–1966.
Paintball Sissos

Paintball Sissos Oy on paintball- eli värikuula-alan yritys jonka toimenkuvaan kuuluu muun muassa maahantuonti, vienti, kotimaan myynti, vuokraus ja markkinointi.
Sissoksella on Pohjoismaiden suurin paintballmyymälä sekä Suomen suurin paintballsisäpelihalli Helsingin Jätkäsaaressa.
Yrityksen historia.
Paintball Sissos Oy aloitti toimintansa raumalaisena perheyrityksenä vuonna 1995. Värikuula-aseiden maahantuonti aloitettiin samana vuonna.
Vuonna 1998 Sissos laajensi toimintaansa ostamalla Rauman Aseaitan liiketoiminnan ja aloittamalla ampuma-aseiden myynnin. Vuosina 2002-2012 Rauman liike sijaitsi Papinhaan yritysalueella. Nykyisen liike sijaitsee Metallitiellä valtateiden 8 ja 12 risteyskohdassa. Myymälän koko on yli 700 neliömetriä.
2003 Sissos laajensi taas toimintaansa ja aloitti kalastustarvikkeiden vähittäismyynnin ostaessaan Rauman Pyyntivälineen liiketoiminnan.
Liiketoiminta laajeni pääkaupunkiseudulle 2002 jolloin Sissos avasi myymälän Espooseen. Vuodesta 2005 vuoteen 2011 Helsingin Sissos toimi Myllypurossa. 1.8.2011 Sissos muutti Helsingin Jätkäsaaren Bunkkeriin ja marraskuussa myymälän yhteyteen avautui suuri sisäpelihalli.
Vuonna 2007 yritys päätettiin hajauttaa selvemmiksi osiksi ja Rauman kalastus- ja metsästysliiketoiminta eriytettiin Sissos-Myymälä Oy:ksi ja Sissos-Tuote Oy jatkoi paintballtuotteiden markkinoijana. Sittemmin Sissos-Tuote vaihtoi nimeään toimintaa paremmin kuvaavaksi ja on nykyisin Paintball Sissos Oy.
Sissos ulkomailla.
Sissos Pro Shop on toiminut Helsinborgissa vuodesta 2007 ja Latvian Riiassa vuodesta 2008
Paintball Bunkkeri ja Sissos Arena.
Paintball Bunkkerissa on 45x30m kokoinen Sup´air syndeillä (erikokoisia ja -muotoisia ilmatyynyjä) ja tekonurmella varustettu paintballkenttä. Sisäpelihalli sijaitsee Helsingin Jätkäsaaressa Länsiterminaalin läheisyydessä. Sissos järjestää myös ulkopelejä Vantaan Malminkartanon ulkopelikentällä Sissos Arenalla.
E. L. Karhu

Emmy Karhu, taiteilijanimeltään E.L. Karhu (s. 1982 Helsinki) on suomalainen näytelmäkirjailija ja dramaturgi. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta dramaturgian koulutusohjelmasta vuonna 2008.
Karhu on sekä kirjoittanut näytelmiä että toiminut esitys- ja elokuvadramaturgina. Karhu on käsitellyt töissään mm. yksilönvapauden ja -vastuun teemoja, problematisoinut yhteiskunnallisia epäkohtia sekä pohtinut hulluuden ja selväjärkisyyden eri ulottuvuuksia. Hänen tuotantonsa tutkii myös niitä mahdollisuuksia, mitä muodon, kielen ja tyylin variaatio antaa teoksille. Karhun näytelmiä on käännetty useille eri kielille.
Arrasin taistelu (1917)

Arrasin taistelu oli ensimmäisessä maailmansodassa Arrasissa Ranskassa 9. huhtikuuta – 16. toukokuuta 1917 käyty taistelu. Arrasissa brittiläinen siirtoarmeija hyökkäsi osana ranskalaisen kenraali Robert Nivellen suunnittelemaa hyökkäystä, jolla saksalaiset piti saada perääntymään Aisnejoen taakse. Koko operaatiota kutsutaan nimillä Aisnen ensimmäinen taistelu ja Nivellen offensiivi.
Taistelun kulku.
Tehtävään määrättiin kolme brittiarmeijaa. Hyökkäyksen kärjessä oli kenraali Edmund Allenbyn 3. armeija. Pohjoisempana kohti Vimyn harjannetta pyrki kenraali Henry Hornen 1. armeija, jossa oli myös kanadalaisia. Kenraali Hubert Goughin oli määrä hyökätä Allenbyn eteläpuolella Bullecourtin ympäristössä. Vastassa olivat Saksan keisarikunnan 6. armeijan sotilaat johtajanaan kenraali Ludwig von Falkenhausen. Operaatio alkoi viisipäiväisellä tykistötulella, jonka jälkeinen ensimmäinen hyökkäyspäivä oli menestyksekäs. Erityisesti kunnostautuivat kanadalaiset, jotka etenivät kuusi kilometriä ja valloittivat Vimyn harjanteen. Gough sen sijaan ei juurikaan menestynyt. Brittilentäjät kärsivät operaatiossa huomattavia menetyksiä. Huhtikuussa 1917 sai surmansa 33 prosenttia brittilentäjistä.
Brittien ylipäällikkö Douglas Haig jatkoi Arrasin taistelua toukokuun puoliväliin asti, ja taistelut keskittyvät Bullecourtiin. Operaation jatkaminen johtui osittain siitä, että sen avulla saksalaiset eivät olisi hyötyneet ranskalaisjoukkoihin levinneestä kapinoinnista ja epäjärjestyksestä.
Tavoitteena ollutta suurta läpimurtoa ei saatu. Vimyn harjanteen taistelussa vallattiin kukkula numero 145. Yksi syy epäonnistumiseen oli panssarivaunujen puute. Hyökkääville brittijoukoille oli luvattu 200 uutta Mark IV -panssaria, mutta vain 45 Mark II -koulutuspanssaria saatiin brittien tueksi.
Léré

Léré on kunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Niafunkén piirissä Malissa. Se sijaitsee piirin länsiosassa 115 kilometrin päässä Niafunkésta. Kunnassa on 16 100 asukasta (vuonna 2009).
Kunnan pinta-ala on yli 2 000 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Goundamin piirin Alzounoubin, idässä Diankén, etelässä Youwaroun piirin Farimakén ja lännessä Nionon piirin Nampalarin kuntiin. Seutu kuuluu kuivuudesta ja eroosiosta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu 18 kylää ja paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat fulbeja, bambaroita, songhaita, arabeja ja tuaregeja.
Seudun pääelinkeinot ovat karjanhoito ja maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi ja durra. Myyntiin kasvatetaan tupakkaa, sipulia, perunaa ja maniokkia. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Léréssä pidetään piirikunnan vilkkaimmat markkinat.
Kunnassa on viisi alakoulua, yläkoulu ja koraanikoulu. Lähin terveyskeskus on Niafunkéssa. Varsinaisia maantieyhteyksiä ei ole.
Arrasin taistelu (1918)

Arrasin taistelu oli ensimmäisessä maailmansodassa Koillis-Ranskan Arrasissa keväällä 1918 käyty taistelu, jota nimitetään myös nimillä "St. Mihiel" ja "Operaatio Michael" (taistelun saksalainen koodinimi). Taistelu oli osa Saksan vuoden 1918 kevätoffensiivia eli "Kaiserschlachtia".
Saksalainen kenraali Erich Ludendorff arveli voivansa hyötyä siitä, että alue oli brittiläisten ja ranskalaisten joukkojen saumakohta. Sen vuoksi hän aloitti kolmen armeijan, kaikkiaan 63 divisioonan voimin 21. maaliskuuta 1918 hyökkäyksen niitä vastaan Sommejoen eteläpuolella. Tarkoitus oli edetä Arrasista St. Quentiniin ja La Fèreen ulottuvalla 80 kilometrin pituisella rintamanosalla. Puolustautuvilla briteillä oli käytössä 26 divisioonaa. Britit pyrkivät pitämään asemansa, mutta ranskalaiset halusivat vain estää etenemisen Pariisin suuntaan, kuten Ludendorff oli arvellut. Päävastuu alueen puolustuksesta annettiin 26. maaliskuuta ranskalaiselle kenraali Ferdinand Fochille.
Hyökkäys repi brittien puolustuksen auki hyökkäyksen rajuuden ja sankan sumuverhon vuoksi. Saksalaiset etenivät vajaassa viikossa 65 kilometriä lähelle Amiensin kaupunkia ja aiheuttivat puolustajille noin 240 000 sotilaan tappiot. Hyökkääjät olivat kuitenkin jo melko uupuneita. Ludendorff käski 5. huhtikuuta keskeyttämään hyökkäyksen, koska oli käynyt selväksi, ettei sillä saavuteta ratkaisevaa voittoa Sommen alueella. Saksa siirsi toimintansa painopisteen tämän jälkeen operaatio Georgetteen Lysnejoen suunnalla.
Maria Matinmikko

Maria Matinmikko (s. 18. elokuuta 1983 Oulu) on suomalainen runoilija ja prosaisti. Hän saanut palkintoja ja ollut palkintoehdokkaana useita kertoja.
Matinmikon esikoisrunokokoelma "Valkoinen" ilmestyi maaliskuussa 2012 ntamon kustantamana. Matinmikko sai teoksesta Yleisradion Tanssiva karhu -runopalkinnon. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun palkinto myönnettiin esikoisteokselle. "Valkoinen" oli ehdolla myös Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon saajaksi. Väritrilogian toisen osan, "Musta", julkaisi Mahdollisen Kirjallisuuden Seura marraskuussa 2013 ja kolmannen, "Värit", Siltala vuonna 2017. Matinmikko sai siitä Kalevi Jäntin palkinnon ja runousyhdistys Nihil Interitin palkinnon.
Matinmikon runoromaani "Kolkka" oli vuonna 2019 Runeberg-palkinnon ehdokkaana.
Matinmikon viides kokoelma, tekstiä ja kuvaa yhdistävä "Valohämy" ilmestyi 2023. Teoksesta julkaistiin myös Jari Kohon säveltämä ja Matinmikon lukema elektroninen äänitaideteos. "Helsingin Sanomien" kritiikissä kirjan ja äänitaideteoksen kokonaisuutta kiitettiin lukutapojen uudistamisesta. Vuonna 2024 teos palkittiin vuoden parhaana taidekirjana Iittalan Valtakunnallisilla Taidekirjapäivillä.
Matinmikko asuu Turussa. Hän on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta pääaineenaan estetiikka. Hän on opiskellut myös teoreettista filosofiaa, taidehistoriaa, uskontotiedettä ja kirjallisuutta. Kirjoittamista Matinmikko on opiskellut muun muassa Oriveden Opiston sanataiteen ohjelmassa ja Oulu-opistossa. Hän on Kirjailijaliiton jäsen ja on ollut Nuoren Voiman Liiton hallituksessa.
Benjamin Helander

Anders Benjamin Helander (2. maaliskuuta 1876 Kuopio – 10. marraskuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitoalan asiantuntija ja johtaja.
Henkilöhistoria.
Helanderin vanhemmat olivat rehtori Anders Helander ja Lovisa Augusta Frosterus. Hänen puolisonsa vuodesta 1900 oli Berta Johanna Lindgren (s. 1877), metsänhoitaja Martin Anders Johannes Helander ja arkkitehti Arne Helander olivat heidän poikiaan. Helander pääsi ylioppilaaksi 1893 Kuopion lyseosta ja valmistui Evon metsäopistosta 1896, jolloin hänestä tuli metsäkonduktööri. Helsingin yliopistosta hän valmistui filosofian maisteriksi 1918 ja lisensiaatiksi 1923. Helander toimi opettajana Kurkijoen yleisessä maanviljelyskoulussa 1898–1903 ja Tuomarniemen metsäkoulussa 1903–1906. Hän oli järjestötehtävissä 1906–1910, toimi Helsingin yliopiston metsänhoitajana ja metsäteknologian opettajana 1910–1919 sekä oli Pekkalan kartanon isännöitsijänä Ruovedellä 1919–1929. Vuosina 1928–1946 Helander oli Keskusmetsäseura Tapion toimitusjohtaja. Helander toimi asuinpaikkansa Kulosaaren kunnanvaltuustossa. Helander oli valitsijamies Suomen presidentinvaalissa 1925. Professorin arvo hänelle myönnettiin 1936.
Ilmari Kovero

Kaarlo Ilmari Kovero (11. tammikuuta 1877 Helsinki – 27. tammikuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä ja Helsingin yliopiston finanssiopin professori.
Koveron vanhemmat olivat lyseon lehtori, professori Karl Adolf Kovero ja Johanna Katariina Richter. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1894 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1898, maisteriksi 1900 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1911.
Kovero toimi Suomen liikemiesten kauppaopiston opettajana 1904–1916, kauppakorkeakoulun opettajana 1916–1919 sekä teollisuusneuvoksena 1919–1928. Hän oli Helsingin yliopiston tilastotieteen ja kansantalouden apulaisprofessorina 1932–1934 ja finanssiopin professorina 1934–1944. Kovero oli myös Chilen kunniakonsuli 1930–1932 ja hän oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1938.
Taloustutkimusten ohella Kovero laati kirjanpidon ja kauppakirjeenvaihdon oppikirjoja sekä julkaisi myös runoja nimimerkillä "Martti Kolu".
Kovero oli naimisissa kaksi kertaa:
Diabaly

Diabaly on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Nionon piirissä Malissa. Se sijaitsee Fala de Molodon kanavan varrella 50 kilometriä Nionosta pohjoiseen. Kunnassa on 35 300 asukasta (vuonna 2009).
Kunnan pinta-ala on 1 538 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Dogofryn, idässä Ténenkoun piirin Karérin, etelässä Sirifila-Boundyn ja Toridaga-kon sekä lännessä Sokolon kuntiin. Seutu kuuluu kuivuudesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu 32 kylää. Asukkaat ovat bambaroita, fulbeja, songhaita, soninkeja, tuaregeja (belloja), miniankoja, moseja, samoja, bozoja, boboja ja maureja. Tärkeimmät kielet ovat bambara, fulani ja songhai.
Historiallisella Koroumarin alueella sijaitseva paikkakunta on saanut alkunsa Nigerjoen keinokastelujärjestelmää hoitavan Office du Nigerin työläisasutuksesta, joka perustettiin entisen fulbekylän paikalle vuonna 1952. Ennen vuoden 1996 paikallishallintouudistusta se kuului Sokolon arrondissementtiin.
Diabalyn kautta kulkee Ségoun ja Timbuktun välinen maantie RN33, josta haarautuu RN31 Naraan. Seudun pääelinkeinot ovat osin keinokasteluun perustuva maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, vihannekset, hirssi ja durra. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja vuohet. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Kunnassa toimii seitsemän alkeiskoulua, viisi lukutaitokeskusta, kolme koraanikoulua ja kolme yläkoulua. Terveyskeskuksia on kaksi. Kulttuuripalveluihin kuuluvat kansantalo ja elokuvasali.
Artturi Helenius

Artturi (Arthur) Helenius (30. tammikuuta 1878 Viipuri – 17. toukokuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos ja Kulttuurirahaston ensimmäinen suurlahjoittaja. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1938.
Artturi Heleniuksen vanhemmat olivat Wilhelm Helenius ja Katarina Turunen ja puoliso vuodesta 1907 Aina Maria Broman. Helenius kävi keskikoulun ja kauppaopiston ja tutustui sitten ulkomaisten paperitehtaiden toimintaan. Hän toimi Juvankosken paperitehtaan kassanhoitajana ja isännöitsijänä Parikkalassa 1899–1904, oman sahaliikkeen Helenius perusti 1904 harjoittaen sahausta aluksi vuokramallaan sahalaitoksella. Vuodesta 1906 hän toimi Parikkalan Särkisalmen sahan toimitusjohtajana ja yksinomistajana vuodesta 1914. Sulkavan Kukkapään sahan omistaja ja toimitusjohtaja Helenius oli 1914–1922, Parikkalassa toimineen Pohjolan Huopa Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1914 ja ostamiensa Kirvun ja Karjalan huopatehtaiden vuodesta 1927. Helenius oli Suomen Kulttuurirahaston ensimmäinen miljoonalahjoittaja ja toinen kunniajäsen. Hän testamenttasi rahastolle yli sata miljoonaa markkaa.
Helenius oli Suomen Huopatehtailljain Liiton johtokunnan puheenjohtajana liiton perustamisesta lähtien. Hän kuului viipurilaisten teollisuudenharjoittajain yhdistyksen "Pamauksen" johtokuntaan ja Kansallis-Osake-Pankin Viipurin konttorin toimikuntaan. Hän oli Viipurin Kaupunginteatterin johtokunnan jäsenenä teatterin perustamisesta lähtien ja oli Suomen Eläinsuojeluyhdistyksen kunniajäsen.
Liigacup 2013

Liigacup 2013 on alkuvuodesta 2013 pelattu jalkapallokilpailu, johon osallistuivat Veikkausliigan 12 joukkuetta.
Alkulohkovaihe.
Joukkueet oli jaettu kolmeen lohkoon, joissa kussakin pelattiin kaksinkertainen sarja siten, että kaikki joukkueet kohtasivat toisensa sekä kotona että vieraissa. Kaksi parasta kustakin lohkosta ja kaksi parasta lohkossaan kolmanneksi sijoittunutta joukkuetta eteni pudotuspeleihin. Jatkoon päässeet joukkueet saivat aloittaa Suomen Cupissa muita joukkueita myöhemmältä kierrokselta. Alkulohkovaihe pelattiin 15. tammikuuta – 6. maaliskuuta välisenä aikana.
Pudotuspelit.
Mikäli lohkojen kolmanneksi sijoittunut joukkue valikoituu pelaamaan saman alkulohkon joukkuetta vastaan, vaihtavat kolmanneksi sijoittuneet paikkaa puolivälieräotteluissa.
Maalintekijät.
Viisi maalia:
Neljä maalia:
Kolme maalia:
Kaksi maalia:
Yksi maali:
Oma maali:
Tomaatteja

Tomaatteja on taiteilija Pekka Halosen öljyvärimaalaus, 42×51 cm, pahville, jonka hän maalasi vuonna 1913. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon Antellin kokoelmiin.
Pekka Halonen maalasi vuonna 1913 useita maalauksia omasta puutarhastaan Halosenniemessä. Näistä tämä viheroranssivoittoinen "Tomaatteja"-maalaus on yksi. Kaikkiaan Haloselle koko 1910-luku oli kotikeskeistä aikaa. Hän maalasi tällöin pääasiassa kotinsa ympäristössä eri vuodenaikoina, mutta myös aiheita kodin sisältä: interiöörejä ja lapsiaiheita.
Pekka Halosta ei yleensä pidetty taiteen uudistajana, mutta hän oli ensimmäisten suomalaisten taiteilijoiden joukossa, jotka alkoivat suuntautua värimaalaukseen. Hän siirtyi kirkkaamman ja puhtaamman väripaletin käyttöön vähitellen 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Tämä saavutti huippunsa hänellä 1910-luvun alkuvuosina, jolloin hänen taidettaan voisi kutsua puhtaiden päävärien väri-iloitteluksi.
"Tomaatteja"-maalauksen hän maalasi myös vuonna 1916. Tämä kuultavia punaisia ja vihreitä tomaatteja täynnä oleva tomaatinoksastoa kuvaava maalaus on yksityisomistuksessa. Väreiltään Ateneumin "Tomaatteja"-maalaus on vaaleampi kuin tämä maalaus. Ateneumin maalaus kuvaa tomaatinoksastoa aikaisessa kasvuvaiheessa kellertävine, vihreine ja punaisine tomaatteineen.
Lauri Helenius

Lauri Sakari Helenius (25. heinäkuuta 1887 Rauma – 7. joulukuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Fiskarsin pääjohtaja.
Heleniuksen vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Kaarle Helenius ja Hilma Evelina Bergroth. Hän pääsi ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta vuonna 1905 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun koneosastolta 1909 ja sähköosastolta 1910.
Helenius työskenteli vuodesta 1911 alkaen kolme vuotta Sveitsissä ja oli vuodesta 1914 Ludvig Nobelin dieselmoottoritehtaassa Pietarissa konstruktöörinä. Hän palasi Venäjältä Suomeen 1915 ja oli Tampereella Oy Lokomo Ab:n teknillisenä johtajana 1916–1921. Helenius oli Oy Lokomo Ab:n toimitusjohtaja 1922–1924, Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n konepajan johtaja 1925–1940, Suomen Teollisuusliiton toimitusjohtaja 1940–1942, puheenjohtaja 1948–1952 sekä Fiskarsin pääjohtaja 1943–1957. Hän sai vuorineuvoksen arvon 1943 ja tekniikan kunniatohtorin arvon 1949. Heleniuksella oli suuri merkitys Suomen veturiteollisuuden kehittymiselle. Heleniuksen kaudella Tampellan konepajan tuotanto laajentui ja monipuolistui kun konepaja alkoi valmistaa muun muassa vesiturbiineja, dieselmoottoreita, kranaatinheittimiä ja lentokonemoottoreita. Helenius alitti myös valmistelutyöt kotimaisen tykkiteollisuuden käynnistämiseksi. 
Lauri Helenius oli naimisissa vuodesta 1919 Astrid Alhon kanssa jonka isä oli Rauman opettajaseminaarin johtaja August Alho.
Nagato (1919)

Nagato oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1920 palvelukseenotettu Nagato-luokan taistelulaiva. Alus oli sisaraluksensa "Mutsun" kanssa maailman ensimmäiset taistelulaivat, joiden pääaseistuksen kaliiperi oli 41 senttimetriä (16 tuumaa) tai suurempi.
Valmistus.
Alus tilattiin Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 28. elokuuta 1917. Alus laskettiin vesille 9. marraskuuta 1919 ja valmistui 25. marraskuuta 1920.
Palvelus.
Alus oli amiraali Isoroku Yamamoton lippulaivana 12. huhtikuuta 1942 asti. Aluksen ainoa merkittävä sotatoimi toisessa maailmansodassa oli Leytenlahden taisteluun. Se selvisi sodasta, vaikka alus vaurioitui useita kertoja sodan aikana. Sodan jälkeen alus oli maalilaivana ydinasekokeissa Bikini-atollilla, jossa se upposi 29. heinäkuuta 1946.
Veli Helenius

Veli Arthur Helenius (5. lokakuuta 1910 Helsinki – 16. marraskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan lainopin kandidaatti. Hän oli Länsi-Saksan pääkonsuli ja kaupallisen edustuston päällikkö Kölnissä vuodesta 1958, suurlähettiläs New Delhissä, Intiassa, Jakartassa, Indonesiassa  ja Bangkokissa, Thaimaassa vuosina 1961–1964, ulkoministeriön hallinnollisen osaston päällikkö 1964–1967, suurlähettiläs Pekingissä, Kiinassa ja Hanoissa, Vietnamissa vuosina 1967–1974 ja Kööpenhaminassa, Tanskassa 1974–1977.
Pyhän Henrikin legenda

Pyhän Henrikin legenda () on keskiajalla Turun hiippakunnassa laadittu pyhimyslegenda. Piispa Henrikin kanonisoinnissa käytetty legenda käsittää selostuksia piispan elämästä ja ihmeteoista. Se on laadittu noin vuosina 1270–1290, yli sata vuotta oletetun piispa Henrikin kuoleman jälkeen.
Legendan mukaan Pyhä Henrik seurasi kuningas Eerik Pyhää tämän ristiretkelle Varsinais-Suomeen aikaisintaan vuonna 1155 ja jäi maahan saarnaamaan, kastamaan ja järjestämään kirkollisia oloja. Hänen saarnamatkansa ulottuivat kansanperinteiden mukaan Kokemäelle saakka. Pyhä Henrik ei ollut ensimmäinen kristinuskon julistaja näillä seuduilla, mutta kirkollisen järjestyksen luomisen on katsottu alkaneen hänen toiminnastaan. Pyhän Henrikin surmasi jo seuraavana talvena murhamies, jonka nimeä legenda ei mainitse. Legenda kuvaa Pyhän Henrikin kuoleman seuraavasti:
Varhaisin versio Pyhän Henrikin legendasta on peräisin 1200-luvun lopulta, jolloin hänen luunsa luultavasti siirrettiin Nousiaisista Turkuun. Uudempi laajennettu versio laadittiin 1400-luvun jälkipuoliskolla. Kertomus koostuu yhdeksästä lyhyestä luvusta. Neljä ensimmäistä käsittelee hänen elämäänsä ("vita"), loput kertovat Henrikiin liittyvistä ihmeistä ("miracula"), joita luetellaan yhteensä yksitoista.
Pyhän Henrikin legenda on yksi kolmesta piispa Henrikin toiminnasta kertovasta lähteestä. Muut ovat 1600-luvulla ensimmäisen kerran muistiin kirjoitettu Piispa Henrikin surmavirsi sekä satakuntalainen ja varsinaissuomalainen kansanperinne. Yksikään Henrikin aikainen lähde ei mainitse piispaa, joten hänen olemassaolostaan ei ole täyttä varmuutta.
Nokia 5140

Nokia 5140 on Nokian vuonna 2003 julkaistu matkapuhelin. Nokian 5140 on mallin 5210 seuraaja valmistajan roiske- ja pölysuojatussa mallisarjassa. Mallin erikoisuuksina ovat mm. vatupassi, kompassi, lämpö- ja desibelimittari.
Artturi Hellemaa

Artturi Hellemaa, vuoteen 1923 "Hellman" (15. syyskuuta 1893 Ulvila – 1. huhtikuuta 1976 Ulvila) oli suomalainen yritysjohtaja, joka toimi Friitala Oy:n toimitusjohtajana. Hän sai kauppaneuvoksen arvon vuonna 1944.
Hellemaa tuli isänsä Arthur Hellmanin perustaman Friitalan palvelukseen vuonna 1911. Hän oli Fiitalan Nahka Oy:n prokuristi ja teknillinen johtaja 1918–1927 sekä toimitusjohtaja vuodesta 1928 lähtien. Hellemaa toimi myös Porin kauppakamarin puheenjohtajana vuodesta 1959. 
Artturi Hellemaan veli oli teollisuusneuvos Arvi Helleranta.
Nokia 3100

Nokia 3100 on Nokian vuonna 2003 julkaistu matkapuhelin.
Sitä myytiin noin 50 miljoonaa kappaletta, millä määrällä se sijoittui viidenneksitoista The Telegraph -lehden syksyn 2013 katsauksessa kaikkien aikojen myydyimmistä matkapuhelimista. Se on erittäin kestävä ja akku kestää pitkään.
Nokia 3120.
Nokia 3120 on Nokian vuonna 2004 julkaistu matkapuhelin.
Pyhän Henrikin sarkofagi

Pyhän Henrikin sarkofagi on Nousiaisten kirkkoon sijoitettu piispa Henrikin kenotafi eli muistoarkku. Maunu Tavastin lahjoittama arkku on valmistettu noin vuosina 1415–1420. Piispa Henrikin jäännöksiä siinä ei ole milloinkaan säilytetty. 
Sarkofagi.
Tummasta kalkkikivestä valmistettu sarkofagi on todennäköisesti flaamilaista alkuperää ja se on koristettu kaiverretuilla messinkilevyillä. Levyjen kaiverrukset kuvaavat Henrikin elämää ja hänen ihmetekojaan. Kuvien historiallinen aineisto on todennäköisesti peräisin Suomesta, vaikka kuvat ja niissä esiintyvät henkilöt edustavatkin kansainvälistä tyyliä. 
Sarkofagi on asetettu harmaakivestä tehdylle alkuperäiselle alustalleen. Sarkofagi siirrettiin vuonna 1901 arkkitehti Josef Stenbäckin suunnittelemaan kappeliin, mutta nykyään se sijaitsee jälleen alkuperäisellä paikallaan kirkkosalissa.
Muistoarkusta tehtiin kopio vuonna 2002 Harjavallan Emil Cedercreuzin museon näyttelyyn ja seminaariin Pyhästä Henrikistä. Juhlan jälkeen kopio lahjoitettiin Harjavallan kirkkoon, jossa se oli näytillä eteistiloissa. Muistoarkku poistettiin huonokuntoisena kymmenen vuoden esilläolon jälkeen.
Kuvalevyt.
Sarkofagin kansilevyssä on kuvattuna suurikokoisena piispa Henrik sekä pienempänä hänen surmaajansa talonpoika Lalli ja piispa Maunu Tavast. Lalli on esitetty Henrik-piispan jalkoissa makaavana, piispa Tavast puolestaan on polvistunut Henrikin eteen. 
Henrikin pään yläpuolella on latinankielinen teksti "commenda (puhu puolestamme)". Lisäksi kannessa on latinankielisiä katkelmia Piispa Henrikin liturgiasta, neljän evankelistan symbolit sekä Turun tuomiokapitulin ja Tavast-suvun vaakunat.
Sarkofagin sivuseinämillä olevissa levyihin on kaiverrettu piispa Henrikin elämänvaiheita sekä häneen liittyviä ihmeitä. Kuvattuna on muun muassa Suomen ensimmäisen ristiretken maihinnousu sekä Pyhän Henrikin legendassa kerrottuja ihmetekoja kuten jäälautalla keskellä kesää ajelehtiva piispan irti leikattu sormi ja Henrikin merihädästä pelastamat Kokemäen hylkeenpyytäjät.
Brook Lopez

Brook Lopez (s. 1. huhtikuuta 1988 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri.
Ennen ammattilaisuraansa Lopez pelasi yliopistokoripalloa Stanfordin yliopiston joukkueessa. Hän edusti NBA:ssa yhdeksän kautta Brooklyn Netsiä, joka Lopezin aloittaessa oli vielä nimeltään New Jersey Nets, ja kesällä 2017 hän siirtyi Los Angeles Lakersiin. Kesällä 2018 hän siirtyi Milwaukee Bucksiin. Kesällä 2021 Lopez voitti Bucksissa NBA:n mestaruuden.
Muuta.
Lopezin kaksosveli Robin Lopez pelaa myös NBA:ssa. He pelasivat yhdessä samaan aikaan Stanfordissa, ja molemmat valittiin vuoden ensimmäisellä kierroksella. Kaudeksi 2019–2020 Robin siirtyi Milwaukee Bucksiin eli jälleen samaan seuraan veljensä kanssa.
Robin Lopez

Robin Lopez (s. 1. huhtikuuta 1988 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri. Hän on pelannut ammattilaisurallaan Phoenix Sunsissa, New Orleans Hornetsissa, Portland Trail Blazersissä, New York Knicksissä ja Chicago Bullsissa. Heinäkuussa 2019 hän siirtyi Milwaukee Bucksiin.
Ennen ammattilaisuraansa Lopez pelasi yliopistokoripalloa Stanfordin yliopiston joukkueessa.
Muuta.
Lopezin kaksosveli Brook Lopez pelaa myös NBA:ssa. He pelasivat yhdessä samaan aikaan Stanfordissa, ja molemmat valittiin vuoden ensimmäisellä kierroksella. Kaudella 2019–2020 molemmat pelaavat Milwaukee Bucksissa.
Nokia 3330

Nokia 3330 on Nokian vuonna 2001 julkaistu matkapuhelin. 3330 on uudistettu versio 3310:stä johon on lisätty yksi uusi peli, WAP-toiminto, animoidut näytönsäästäjät ja vaihdettu kuorien värit päinvastaisiksi.
Ominaisuudet.
Lihavoidut kohdat ovat 3310:stä puuttuvia ominaisuuksia
Strip My Mind

Strip My Mind on yhdysvaltalaisen rockyhtye Red Hot Chili Peppersin vuonna 2006 julkaisema kappale albumilta "Stadium Arcadium". 
Taustaa.
Kappaleen tekoon ovat osallistuneet kaikki yhtyeen jäsenet (laulaja Anthony Kiedis, kitaristi John Frusciante, basisti Flea sekä rumpali Chad Smith).
Lars Teodor von Hellens

Lars Teodor (Theodor) von Hellens (11. lokakuuta 1826 Turku – 13. joulukuuta 1896 Turku) oli suomalainen juristi. Hänelle myönnettiin vapaaherran arvonimi vuonna 1895.
Von Hellens oli Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvos vuodesta 1871, senaattori ja oikeusosaston jäsen vuodesta 1875, siviilitoimituskunnan päällikkö vuodesta 1882 ja Turun hovioikeuden presidentti 1884–1896. Hän oli valtiopäivillä sukunsa edustaja aatelissäädyssä 1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1891 ja 1894. Valtiopäivillä 1877–1878 hän oli varamaamarsalkka ja valtiopäivillä 1894 maamarsalkka ja salli silloin suomen kielen käytön.
Teodor von Hellensillä oli yhteensä 12 lasta. Heitä olivat Helsingin yliopiston professori Oskar von Hellens, Turun hovioikeuden presidentti Gustaf Hirvikanta, ministeri Albert von Hellens, kenraalimajuri Lars von Hellens, valtiopäivämies ja pormestari Harald Wilhelm von Hellens (1865–1926) sekä agronomi, tilanomistaja ja valtiopäivämies Ivar Theodor von Hellens.
De Havilland D.H.103 Hornet

de Havilland D.H.103 Hornet on potkuri- ja mäntämoottorikäyttöinen brittiläinen hävittäjälentokone. Se teki ensilentonsa jo 28. heinäkuuta 1944, muttei ehtinyt osallistua toiseen maailmansotaan. Konetyyppi käytti viimeisiä valmistettuja versioita maineikkaasta Rolls-Royce Merlin -rivimoottorista. 131-version teho oli 2 030 hevosvoimaa.
Konetyypistä kehitettiin myös laivastoversio, Sea Hornet Royal Navy Fleet Air Armin käyttöön. Sen käyttämät tyypit olivat: F.20, N.F.21 sekä PR.22. Aktiivissa laivastopalveluksessa kone oli Crosbyn mukaan vain vuosina 1949–1951.
Royal Air Force käytti konetta pidemmän ajan, ja sille D.H.103 Hornet oli viimeinen mäntämoottorinen hävittäjätyyppi. 64. hävittäjälaivue sai omat Hornet-hävittäjänsä toukokuussa 1946. Britannian ensilinjan ilmapuolustuksesta tyyppi vedettiin vuosien 1949–1951 välillä. Vuonna 1955 tyyppi korvattiin de Havilland Vampire -suihkuhävittäjällä. Hornetin huippunopeus oli ”merivarusteista” Sea Hornetia suurempi, 759 km/h. Se oli eräs kaikkein aikojen nopeimpia potkurikoneita.
Aseistuksena koneella oli 4 kpl 20 mm tykkiä ja enintään 908 kg pommeja sekä mahdollisesti myös raketteja.
Jonathan Tropper

Jonathan Tropper (s. 19. helmikuuta 1970) on yhdysvaltalainen kirjailija ja englanninkielen professori Manhattanville Collegessa.
Tropper on syntynyt New Yorkissa ja hän on opiskellut englantia New Yorkin yliopistossa. Hän työskenteli kahdeksan vuotta yrityksessä, joka valmistaa esittelytelineitä jalokiville. Kirjoitustyötä hän teki iltaisin. Tropperin ensimmäinen romaani "Plan B" ilmestyi vuonna 2000.
Tropperin teokset perustuvat osin hänen omiin elämänkokemuksiinsa ja käsittelevät yksinelämistä, kasvamista, avioliittoa ja esikaupungissa asumista. Häneltä on suomennettu kaksi teosta: "Kuinka lähestyä leskimiestä" (2009) ja "Seitsemän sietämättömän pitkää päivää" (2011).
Tropper on asettunut perheineen asumaan New Yorkiin ja kirjoittaa romaanien ohella käsikirjoituksia elokuviin ja televisio-ohjelmiin.
Karunan kartano

Karunan kartano on vanha säteritila Sauvossa Varsinais-Suomessa Itämereen kuuluvan pienen Karunanlahden rannalla. Sen historia ulottuu 1560-luvulle. Kartano on yksityisomistuksessa. Museovirasto on määritellyt sen ympäristöineen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Historia.
Karunalle myönnettiin säterioikeudet vuonna 1562, kun Turun linnan vouti Henrik Simoninpoika aateloitiin. Henrikin puoliso oli Kristiina Perintytär Fleming (1503–1573). Heidän jälkeläisensä omistivat kartanon 1670-luvulle asti. Seuraava omistaja oli vapaaherra Arvid Horn. Isonvihan vuosina kartanoa tuhottiin ja päärakennus jäi pitkäksi aikaa rappiolle. Valtiopäivämies Johan Gezelius - aateloinnin jälkeen Johan Olivecreutz - nosti kartanon uuteen kukoistukseen.
Karunan kartanolla oli vuosina 1770–1870 niin sanottu patronaattioikeus eli kartanon omistaja sai valita seurakuntansa kirkkoherran. Vuoden 1918 maanvuokralain myötä kartanon alue supistui. Toisen maailmansodan jälkeen kartanosta lohkottiin kahdeksan maatilaa siirtolaisia varten. Kartanon omistajat vaihtuivat tiuhaan 1900-luvulla, kunnes Pauli Tahvonen osti sen vuonna 1943. Vuonna 2012 kartano oli Tahvosen suvun omistuksessa, jolloin tilan peltoala oli runsaat 60 hehtaaria ja metsäala 115 hehtaaria.
Arkkitehtuuri.
Karunan kartanon tiilestä ja kivestä rakennettu paritupapohjainen kaksikerroksinen päärakennus valmistui vuonna 1566 ja se edustaa suomalaisen kartanoarkkitehtuurin vanhinta kerrostumaa. Kivenhakkaaja Antonius Timmermanin veistämä vaakunataulu on edelleen kartanon pääoven päällä. Kartanon rakennustyyli muistuttaa Flemingien suvun rakennuttamia Suitian ja Kuitian kartanoita. Matka meriteitse Karunasta Kuitiaan on kahdeksisen kilometriä. Karunan porrashuone rakennettiin ilmeisesti 1780-luvulla. Nykyisen ulkoasunsa kartano sai 1860-luvun tyylikorjauksessa. Tuolloin keskirisaliittiin rakennettiin keskiaikaistyylinen porrastettu päätykoriste. Päärakennuksen kahden asuinkerroksen huonekorkeus on 350 cm, ullakon korkeus on 900 cm. Seinien paksuus on 120 cm.
Päärakennuksen ohella Karunan kartanon alueella sijaitsee kuusitoista 1700–1900-luvuilla valmistunutta rakennusta. Arvid Hornin vuonna 1685 rakennuttama Karunan vanha kirkko siirrettiin Seurasaaren ulkomuseoon Helsinkiin 1912, Karunan uusi kirkko on Josef Stenbäckin suunnittelema.
North Mississippi Allstars

North Mississippi Allstars on blues/southern rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 1996 Hernandossa, Mississippissä. Yhtye koostuu veljeksistä Luther Dickinson (kitara, laulu), Cody Dickinson (rummut, koskettimet, sähköinen pyykkilauta) ja Chris Chew (bassokitara). 
Allstarsin ensimmäinen julkaisu "Shake Hands With Shorty" oli Grammy-ehdokkaana "parhaan bluesalbumin" kategoriassa. Sittemmin myös "51 Phantom" ja "Electric Blue Watermelon" ovat olleet ehdolla samassa kategoriassa. Yhtye voitti Blues Music Awardsin "parhaan bluestulokkaan" palkinnon vuonna 2001.
Yhtye teki televisiodebyyttinsä vuonna 2000 Late Night with Conan O'Brienissa.
120 asteen sivuauringot

120 asteen sivuaurinko on harvinainen halomuoto. Sen atsimuuttikulma auringosta on 120 astetta, ja se sijaitsee horisonttirenkaalla, yhtä korkealla horisontista kuin aurinko. Sivuauringot voivat näkyä molemmilla puolilla aurinkoa tai vain toisella. 120 asteen sivuaurinko on yleensä valkea, mutta joitain heikosti värillisiä tapauksiakin tunnetaan.
Halon voi nähdä Suomessa keskimäärin 1–3 kertaa vuodessa, joskus useamminkin.
Koska 120 asteen sivuaurinko syntyy laattajääkiteistä, sen kanssa taivaalla näkyvät usein samojen kiteiden aiheuttamat tavalliset sivuauringot ja zeniitinympäristön kaari. Myös horisonttirengas voi näkyä. 120 asteen sivuaurinkojen näkeminen onkin todennäköisintä silloin, kun sivuauringot ovat kirkkaat ja horisonttirengas jatkuu kauas auringosta.
Matalilla auringon korkeuksilla sivuaurinko voi olla pilarimainen. Vanhemmissa havainnoissa on esiintynyt erilaisia kaaria sivuauringon poikki, mutta monet näistä havainnoista ovat kyseenalaisia.
Shades (albumi)

Shades on J. J. Calen kuudes studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1981.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt J. J. Cale.
Virnamäki

Virnamäki on rautakautinen lehtomainen muinaisjäännösalue Turussa. Se sijaitsee Halisten kaupunginosassa Aurajoen pohjoisrannalla. Virnamäeltä tunnetaan polttokenttäkalmisto ja rautakautinen asuinpaikka. Alueella sijaitsee myös useita kuppikiviä. Virnamäki muodostaa ainakin 250 metrin pituisen löytöalueen, joka edustaa myös Aurajokivarren kulttuurimaisemaa.
Power Rangers S.P.D.

Power Rangers S.P.D. on yhdysvaltalainen 38-osainen lasten televisiosarja, joka oli samalla 13. Power Rangers -tuotantokausi. Sarjassa käytettiin japanilaisen 28. Super Sentai -sarjan "Tokusou Sentai Dekarangerin" lavaste-, asu- ja kuvamateriaalia. S.P.D. tulee sanoista "Space Patrol Delta", kun taas "Dekarangerissa" se tarkoitti "Special Police Dekaranger". Sarja esitettiin Yhdysvalloissa ensimmäisen kerran 5. helmikuuta 2005 – 2. helmikuuta 2006. Uusia jaksoja näytettiin ABC Family -kanavalla jaksoon "Messenger, Part 1" asti ja sen jälkeen sarja siirrettiin Toon Disneylle. 
Sarjassa oli myös kaksi yhteisjaksoa edellisellä kaudella sarjassa "Power Rangers Dino Thunder" toimineiden rangereiden kanssa.
Juoni.
Tarina sijoittuu vuoteen 2025, jolloin Maapallolle on muuttanut avaruusolentoja asumaan ihmisten keskuudessa. Rauha ei kestä kuitenkaan ikuisesti, kun planeettoja valloittava paha Troobian imperiumi ottaa Maan seuraavaksi kohteekseen. Kun Maapallon ensisijaisina puolustajina tunnetut A-Squadin S.P.D. Power Rangerit katoavat jälkiä jättämättä, planeetan suojeleminen jää B-Squadin Rangereille ja heidän koiraa muistuttavalle avaruusolentokomentaja Anubis "Doggie" Crugerille.
Kun kaksi entistä lainsuojatonta valitaan Punaiseksi ja Keltaiseksi S.P.D. Rangeriksi, henkilöiden väliset jännitteet uhkaavat repiä koko ryhmän hajalle. Avaruusolioiden uhan voimistuessa rangerit kuitenkin päättävät siirtää erimielisyytensä syrjään ja alkavat toimia ryhmänä. 
Yhteistyön, futurististen aseiden ja massiivisten zordien avulla he taistelevat pahuutta vastaan ryhmänä, joka kantaa nimeä: Power Rangers Space Patrol Delta.
Hahmot.
S.P.D. Rangerit.
Sarjassa seurattiin S.P.D. Rangereita, jotka kuuluivat S.P.D:n Maapallolla toimineen haaran B-Squadiin.
Zordit.
S.P.D. Power Rangereiden käyttämät zordit olivat jättimäisiä hälytysajoneuvoja, jotka Space Patrol Deltan tiedemiehet olivat suunnitelleet tohtori Kat Manxin johdolla. 
Videopeli.
Sarjasta on julkaistu myös videopeli Game Boy Advancelle. Kyseessä on tyypillinen tasohyppelypeli, jossa taistellaan useita sarjasta tuttuja vihollisia ja hirviöitä vastaan rakennusten sisä- ja ulkopuolella. Peli on suunniteltu tyyliltään roolipeliksi ja siinä on mahdollista valita kuuden eri Power Rangerin väliltä, joilla kullakin on omat erikoisliikkeensä.
Nokia 3410

Nokia 3410 on Nokian vuonna 2002 julkaistu matkapuhelin ja Nokian ensimmäinen Java-puhelin.
Wojciech Rudy

Wojciech Władysław Rudy (s. 24. lokakuuta 1952, Katowice, Puola) on puolalainen entinen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hänen pelipaikkansa oli keskikenttä.
Ura.
Suurimman osan urastaan Rudy pelasi puolalaisessa Zagłębie Sosnowiec seurassa. Hän edusti seuraa vuodet 1970-1983, sekä vuodet 1984-85.
Vuonna 1983 Rudy siirtyi Suomen pääsarjaan Kuopion Palloseuraan, jota hän edusti kahden kauden ajan vuosina 1983-84. KuPSissa hän pelasi 32 ottelua, joissa teki seitsemän maalia. Näistä otteluista hän pelasi viisi ja maaleista teki neljä kauden 1983 karsintasarjassa.
Yhtä aikaa Rudyn kanssa KuPSissa pelasi toinen menestynyt puolalainen maajoukkuepelaaja Jerzy Kraska.
Maajoukkueura.
Rudy pelasi vuosina 1974-81 Puolan maajoukkueessa 40 ottelua, joissa hän onnistui kertaalleen maalinteossa. Rudyn uran kohokohdat osuivat 1970-luvun loppuun. Montrealin olympialaisissa 1976 hän oli voittamassa Puolalle olympiahopeaa. Kaksi vuotta tämän jälkeen hän edusti Puolaa Argentiinassa järjestetyissä jalkapallon MM-kisoissa.
Walter De Maria

Walter De Maria (1. lokakuuta 1935, Albany, Kalifornia – 25. heinäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen kuvataiteilija, joka tunnetaan yhtenä varhaisista minimalisteista, eritoten käsite- ja maataiteilijana sekä performansseistaan. De Maria asui ja toimi pääosin New Yorkissa.
De Maria valmistui vuonna 1957 Kalifornian yliopistosta, Berkeleysta. Hän osallistui yhdessä avantgarde-taiteilijaystävänsä La Monte Youngin kanssa moniin San Franciscon alueen performanssitapahtumiin ja teatraalisiin tuotantoihin. Hän muutti New Yorkiin vuonna 1960 ja kirjoitti esseitä taiteesta. Esseet julkaistiin vuonna 1963 Youngin kirjassa "An Anthology". Hän myös jatkoi osallistumista performansseihin ja multimediapresentaatioihin. Hänen ensimmäiset puulaatikkoveistoksensa valmistuivat vuonna 1961. Vuonna 1963 De Maria avasi New Yorkissa yhdessä Robert Whitmanin kanssa taidegallerian nimeltä "9 Great Jones Street". Samana vuonna hän esitteli ensimmäisen oman veistosnäyttelynsä samassa galleriassa. De Maria oli myös rumpalina rock-yhtye The Velvet Undergroundissa vuonna 1963. Hän työskenteli edelleen puuteosten parissa ja sävelsi musiikkia. Vuonna 1965 hän siirtyi metallipaloista tehdyn taiteen pariin keräilijä Robert C. Scullin rohkaisemana. Vuotta myöhemmin hän piti oman näyttelynsä Cordier &amp; Ekstromilla New Yorkissa ja osallistui "Primary Structures" -tapahtumaan New Yorkin juutalaisessa museossa.
De Mariasta tuli maataiteen johtohahmoja vuonna 1968, kun hän täytti Münchenin Heiner Friedrich -gallerian maa-aineksella. Samana vuonna hän teki Mile Long Drawing -teoksen Mojaven autiomaahan. Vuonna 1972 seurasi laaja veistosnäyttely Kunstmuseum Baselissa. Hän jatkoi uraansa maataiteen parissa koko 1970-luvun, tuottaen teoksia kuten "Three Continent Project" (1972) sekä "The Lightning Field" (1977). Hän osallistui Documenta-näyttelyihin Kasselissa vuosina 1968 ja 1977. Jälkimmäisellä kerralla hän valmisti pysyvän julkisen veistoksensa "Vertical Earth Kilometer" Kasselin Friedrichsplatzin puistoon. Samana vuonna hän loi uudelleen "Earth Room" -teoksen Heiner Friedrich -galleriaan New Yorkissa. Teos asetettiin pysyvästi näytteille vuonna 1980.
Teos "The Broken Kilometer", joka koostuu viidestäsadasta messinkisauvasta, asetettiin pysyvästi näytteille New Yorkin 393 West Broadwaylle vuonna 1979. De Maria teki myös sarjan muita vastaavanlaisia kokeiluja kaaviomaisilla geometrisilla ja matemaattisilla teoksilla 1980- ja 1990-luvuilla. Vaikka De Maria tunnettaneen parhaiten maataiteestaan ja 1970-luvun installaatioistaan, hänen töitään on esitelty useissa hänelle omistetuissa näyttelyissä kuten Pariisin Pompidou-keskuksessa 1981, Rotterdamin Boymans-van Beuningen -museossa 1984, Stuttgartin Staatsgaleriessa 1987, Tukholman Moderna museetissa 1988, Berliinin Gemäldegaleriessa 1998, Naoshiman Chichu Art Museumissa 2000 ja 2004 sekä Kansas Cityn Nelson-Atkins Museum of Artissa 2007.
Jerzy Kraska

Jerzy Adam Kraska (s. 24. joulukuuta 1951, Płock, Puola) on puolalainen entinen jalkapalloilija ja olympiavoittaja. Hänen pelipaikkansa oli puolustuksessa ja keskikentällä.
Ura.
Suurimman osan urastaan hän pelasi puolalaisessa Gwardia Warszawa seurassa. Hän edusti seuraa vuodet 1969-1983, sekä vuonna 1986. Vuonna 1983 hän siirtyi Suomen pääsarjaan Kuopion Palloseuraan, jota hän edusti kahden kauden ajan vuosina 1983-84. KuPSissa hän pelasi 48 ottelua. Maaleja hän ei näissä otteluissa onnistunut tekemään. Näistä otteluista seitsemän hän pelasi kauden 1983 karsintasarjassa.
Yhtäaikaa Kraskan kanssa KuPSissa pelasi toinen menestynyt puolalainen maajoukkuepelaaja Wojciech Rudy.
Maajoukkueura.
Kraska pelasi Puolan maajoukkueessa 13 ottelua vuosina 1972-73. Kraskan uran kohokohta osui Münchenissä vuonna 1972 pelattuihin olympialaisiin, joissa hän oli voittamassa Puolalle olympiakultaa.
Demarkaatiolinja

Demarkaatiolinja on sopimuksella määritelty, usein aselevon jälkeen määrätty rajalinja. Esimerkiksi Suomen itärajalla on ollut demarkaatiolinjoja Neuvosto-Venäjän kanssa Tarton rauhan jälkeen 1920 sekä Neuvostoliiton kanssa Moskovan rauhan jälkeen 1940.
Tunnettuja demarkaatiolinjoja ovat nykyisin Kyproksen saaren halki kulkeva raja, joka erottaa Kyproksen tasavallan ja Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan, sekä Korean niemimaan halki kulkeva Pohjois- ja Etelä-Korean raja.
19th Nervous Breakdown

”19th Nervous Breakdown” on Mick Jaggerin ja Keith Richardsin kirjoittama, ja The Rolling Stones -yhtyeen esittämä musiikkikappale vuodelta 1966. Sitä ei julkaistu millään yhtyeen studioalbumilla, vaan se ilmestyi ainoastaan singlenä. Se sijoittui yhtyeen kotimaassa Britanniassa listakakkoseksi katkaisten yhtyeen viiden singlen listaykkösputken. Myös Yhdysvalloissa se sijoittui toiseksi.
Solisti Mick Jaggerin kirjoittama sanoitus ivaa keski- ja yläluokan ihmisiä sekä heidän elämäntapaansa. Kappaleessa oli myös varhaisia viittauksia huumausaineiden käyttöön.
Ourasi

Ourasi (7. huhtikuuta 1980 – 12. tammikuuta 2013) oli ranskalainen lämminverinen ravihevonen. Myös lempinimellä "Le Roi Faineant (Laiska kuningas)" tunnettu hevonen oli yksi Ranskan kaikkien aikojen menestyneimmistä ja merkittävimmistä ravureista.
Ourasi voitti urallaan yhteensä 26 kansainvälistä suurkilpailua, muun muassa maailman arvostetuimman ravikilpailun Prix d'Ameriquen neljästi. Ravureiden EM-sarjan European Grand Circuitin se voitti kaksi kertaa.
Vuonna 1988 Ourasi osallistui Philadelphian lähistöllä sijainneella Garden State Parkin raviradalla järjestettyyn March of Dimes -kilpailuun, jota pidetään yhtenä maailman kaikkien aikojen legendaarisimpana yksittäisenä ravilähtönä. Ori sijoittui March of Dimesissä Sugarcane Hanoverin jälkeen toiseksi, mutta kukisti legendaarisen ruotsalaisen Mack Lobellin.
Ourasi lopetti kilpailu-uransa vuonna 1990 ja vietti eläkepäiviään Normandiassa. Hevonen sairastui vakavasti jouluna 2012 ja lopetettiin kolme viikkoa myöhemmin.