Kaiser (automerkki)

Kaiser-autoja valmistettiin Yhdysvalloissa vuosina 1947–1955. Autoyhtiön nimi oli Kaiser-Frazer Corporation vuosina 1945–1953. Sen perustivat Henry John Kaiser ja Graham-Paige -yhtiön johtaja, Joseph Washington Frazer, autoalan konkari joka oli ollut jäsen ensimmäisen Chrysler-auton luoneessa tiimissä, ja joka oli myös luonut Plymouth-automerkin. Graham-Paige -yhtiö sulautui "Kaiser-Frazer Corporation":iin vuonna 1947. Frazerin vetäydyttyä yrityksestä vuonna 1953 nimeksi tuli Kaiser Motors. Tehdas sijaitsi Michiganin Willow Runissa. Autonvalmistus muihin kuin sotilaallisiin tarpeisiin oli keskeytetty talvella 1942 Yhdysvaltojen jouduttua mukaan vedetyksi toiseen maailmansotaan joulukuussa 1941: kun Yhdysvalloissa oli vielä vuonna 1941 valmistettu yli kolme miljoonaa autoa, niitä valmistettiin vuonna 1942 enää 139 kappaletta siviilikäyttöön.
Kaiser Shipbuilding Company.
Osana sotatuotantoa vuodesta 1939 alkaen viimein seitsemällä telakallaan standardisoituja ja lyhyen, parhaimmillaan vain kahden viikon valmistusajan vuoksi yksinkertaistettuja Liberty- ja LST-aluksia rakentanut Henry J. Kaiser oli sodan jälkeisen ajoneuvojen kovan kysynnän oikein ennustettuaan pystynyt varmistamaan tuon alun perin Fordille rakennetun, jättimäisen Willow Run -tehtaan vuokraoikeuden. Kaiser-Frazer hankki Graham-Paigen autontuotantovälineet vuonna 1945. Näin Kaiser-Frazer pystyi aloittamaan tuotantonsa jo vuoden 1946 lopulla, ennen kilpailevia valmistajia, ja siten saavuttamaan mainiota myyntimenestystä. Autopulan vuoksi vuosina 1946–1948 "melkein mikä tahansa ajoneuvo meni kaupaksi". Sodan jälkeisen pula-ajan aikana Kaiserin lähettämät sisäänostajat haalivat autojen valmistuksessa tarvittavia osia, komponentteja sekä materiaaleja kuten terästä ja kankaita koko Yhdysvaltojen alueelta, ja niitä kuljetettiin tehtaalle jopa ilmateitse. Toimintatapa salli Kaiser-yhtymän nousta tuotantomäärältään riippumattomien autonvalmistajien kärkeen, mutta korkeiden ja leväperäisesti hallittujen hankintakulujen vuoksi myös tuotannon kulut olivat alan kärkeä. Henry J. Kaiserin ja hänen kumppaneidensa kuten lääketieteen tohtori Sidney M. Garfield:in pysyvin luomus oli nykyään Yhdysvaltain suurin, kymmenessä osavaltiossa ja Washington D.C.:ssä toimiva yleishyödyllinen terveyspalvelujen organisaatio, "Kaiser Permanente".
Kaiserin ja Frazerin tiet eroavat.
Vuosimallista 1949 päätettäessä Kaiser-Frazer teki kohtalokkaan virheen: autoalan konkari Joseph W. Frazer suositti tuotannon supistamista enteillen suurten valmistajien uutuusmalleja, joihin Kaiser-Frazerin oli vastata vain päivitetyllä mallistollaan, mutta Henry J. Kaiser päätti lisätä tuotantokapasiteettia. Ratkaisu oli väärä – 200 000 autolle mitoitetun tuotannon sijaan todellinen menekki oli vain 58 000 autoa – mikä aiheutti paitsi 39 miljoonan dollarin murskatappion, myös Frazerin vetäytymisen yhtiön päätöksenteosta. Hänen vetäytymisensä jälkeen hyvämaineinen Frazer-merkki jäi pois, ja yhtiön nimi piti muuttaa Kaiseriksi. Kireä taloustilanne ei sallinut lisätä mallistoon suosioon noussutta pitkäkattoista farmariauton koria, vaan Kaiser tarjosi samankaltaisiin tarkoituksiin malleja laajalla takaluukulla "Vagabond"-versioina. Vielä vuonna 1951 Kaiser-malleja myytiin noin 145 000 yksilöä, mutta sodan jälkeisen kysynnän tultua tyydytetyksi suuren volyymin valmistajien resurssit ja hinnoitteluvoima ajoivat Yhdysvaltain pienemmät autonvalmistajat ensin ahdinkoon, ja sitten yhdistämään voimansa, erikoistumaan, tai poistumaan markkinoilta.
Henry_J (automalli) 1950-1954.
Henry J. Kaiser päätti kilpailutilanteen vuoksi luoda edullisen Henry J -automallin niille ostajille, jotka "suuryhtiöt olivat unohtaneet". Eräs Henry J- mallin poikkeuksellinen myyntikanava vuosina 1952-1953 oli myös suuri kauppaketju "Sears &amp; Robuck Company", mikä myi Henry J-autoa Allstate-nimellä. Tämä oli erikoista, sillä kauppaketju ei yleensä julkaissut tarjoamansa tavaran valmistajaa, mutta kauppaketjun kuvastolla myyty tuttu auto uudella nimellä ei haitannut sen menekkiä. Alex Tremulisin hieman muokkaama Henry J-malli sai vähäisesti päivitetyn ulkonäön. Allstate-autoja meni kaupaksi 2 400 kappaletta. Henry J- auto oli myös aluksi ollut menestys, mutta pian sen myynti alkoi laskea. Tämä oli kohtalokasta, sillä Henry J. Kaiser oli sijoittanut aiemmin keräämänsä ylijäämät pienen mallin kehittelyyn. Varojen huvettua mallistoa ei voitu enää uudistaa perusteellisesti, vaan ne olivat edellisten vuosien kaltaisia. 
Myös Henry J. Kaiserin ja hänen Edgar-poikansa anteliaat tavat johtivat kireästi kilpaillulla autojen valmistuksen alalla liian suuriin kuluihin: malleja varustettiin asiakkaiden toivomusten mukaisiksi, vaikka sellainen häiritsi autojen tuotantoa ja nosti kuluja merkittävästi. Kaiser erehtyi myös siirtämään rakennusalan yritystensä henkilöstöä autotehtaalle, vaikka näillä ei ollut riittävää alan tuntemusta. Vuoden 1949 suuren tappion jättämää lovea yhtiön talouteen ei siten enää pystytty kuromaan umpeen. Alan suuryritysten ylivertainen tehokkuus ajoi Kaiserin ja monet muut itsenäiset autonvalmistajat erikoistumaan, ja moni niistä lopetti toimintansa. Kaiser-henkilöautojen valmistus päättyi vuonna 1955, jolloin sen markkinaosuus Yhdysvaltain automarkkinoilla oli enää 0,1 prosenttia. Suurimmillaan Kaiserin markkinaosuus oli ollut 5,4 % vuonna 1948.
Kaiser-Darrin DKF-161 (1953-1954).
Esimerkki erikoistumisesta on vuonna 1953 esitelty urheiluauto Kaiser Darrin (malli DKF-161). Kaiser-Darrin oli toisena sarjatuotantoautona maailmassa varustettu lasikuitukorilla. Sen edelle ehti 1950-luvun monien huipputähtien elokuvissa esiintynyt, lasikuitukorilla ollut "Woodill Motor Company, Inc.":n "Wildfire"-automalli (1952-1956). Kaiser-Darrin DKF-161 -mallissa Kaiserin "Henry J"-mallin tekniikka oli puettu Howard "Dutch" Darrinin muotoilemaan, Kalifornian Santa Anassa toimineen "The Glasspar Boat Building Company"-yhtiön valmistamaan lasikuitukoriin. Samainen Glasspar-yhtiö valmisti veneiden lasikuiturunkojen ohella omien malliensa korien lisäksi myös muiden muassa Volvo P1900 "Sport"-avoauton 1954-1957 lasikuitukorit. Kaiser-Darrin ei kuitenkaan saavuttanut odotettua menestystä: toisaalta lasikuitukori oli uusi aluevaltaus (Chevrolet Corvette C1 lasikuitukorilla tuli tarjolle vasta myöhemmin vuonna 1954), ja Darrin-mallin etulokasuojiin liukuvat ovet olivat arkisessa käytössä epäkäytännöllisiä. Kaiser-Darrin oli myös kallis, siinä esiintyi laatuongelmia, ja myös Darrin-mallin pohjana oleva "Henry J"-malli poistui tuotannosta. Niinpä Kaiser valmisti Darrin-urheiluautoa vain vuoden 1954 ajan, valmistusmäärän jäädessä vain 435 kappaleeseen. Vuonna 1954 Kaiser Motors päätti keskittyä maastoautojen valmistukseen, mutta jo suunnitellut mallivuoden 1955 Kaiserit kuitenkin valmistettiin.
Willys Motors, Industrias Kaiser Argentina / Renault.
Kaiser yhdistyi vuonna 1953 Willys-Overlandin kanssa Willys Motors Incorporatediksi ja siirsi tuotantotoimintansa Willysin tehtaalle Toledoon Ohioon. Vuonna 1954 Kaiser Motors perusti Argentiinan valtiollisen IAME-yhtiön ja yksityisten sijoittajien yhteisyrityksenä "Industrias Kaiser Argentina" (IKA) -yhtiön, minkä tuotanto käynnistyi 27. huhtikuuta 1956 ensimmäisen Jeep-maastoauton rullatessa tuotantolinjalta. IKA sopi vuonna 1959 Renault-mallien lisenssivalmistuksesta: Kaiser-mallien valmistus päättyi IKA:ssa vuonna 1960, ja vuodesta 1962 edellisvuonna sovitun järjestelyn pohjalta alkanut American Motors -yhtiön mallien valmistus päättyi 1967, kun Renault hankki määräysvallan IKA:sta. IKA:sta tuliisi vuonna 1975 Renaultin kokonaan omistama tytäryhtiö Argentiinassa. Vuonna 1963 Yhdysvaltain emoyhtiö muutti nimensä Kaiser Jeep Corporationiksi.