tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Manojoen unioni

Manojoen unioni (, ) on Sierra Leonen ja Liberian vuonna 1973 perustama valtioiden välinen liitto, jonka tarkoituksena on kehittää jäsenvaltioiden taloutta ja järjestää yhteisiä kehityshankkeita. Sierra Leonen ja Liberian lisäksi liittoon kuuluvat Guinea ja Norsunluurannikko.
Historia.
Sierra Leone ja Liberia tekivät 3. lokakuuta 1973 Manojoen julistuksen tulliliiton perustamiseksi ja taloudellisen yhteistyön vahvistamiseksi. Julistuksen allekirjoittivat Sierra Leonen presidentti Siaka Stevens ja Liberian presidentti William Tolbert. Guinea liittyi unioniin 1980 ja Norsunluurannikko 2008. Unionin alkuperäisenä tarkoituksena on edistää taloutta ja alueellista yhtenäisyyttä.
Unioni toimi tehokkaasti sen alkuvuosina. Se toteutti monia yhteisiä projekteja ja perusti Manojoen metsätieteellisen instituutin ja Manojoen tietoliikenne- ja posti-instituutin. Se otti lokakuussa 1977 käyttöönsä ulkoisen tariffin ja vapautti vuonna 1981 sisäisen kaupan.
Unioni ajautui 1980-luvun puolivälissä vaikeuksiin, kun nopeasti kasvanut henkilökunta söi ison osan budjetista eivätkä jäsenvaltiot pystyneet maksamaan jäsenmaksujaan. Liberian ja Sierra Leone sisällissodat sekä jäsenvaltioiden taloudelliset vaikeudet rampauttivat unionin. Sen toiminta jäädytettiin 1991 ja seuraava kokous järjestettiin vasta 1994, jolloin käsiteltiin lähinnä turvallisuusasioita.
Jäsenvaltiot tapasivat vuonna 2000 Monroviassa aloittaakseen uudelleen unionin toiminnan. Ne lupasivat järjestää Freetowniin unionin sihteeristölle pienen henkilökunnan. Unionin toiminta laajeni edelleen vuonna 2008, kun Norsunluurannikko liittyi siihen ja jäsenvaltiot lupasivat palauttaa täysimittaisen toiminnan.
Manojoen unionin pääsihteerit.
Lähde:
Missä on suuri pohjoinen

Missä on suuri pohjoinen on Yle TV1:n teatteritoimituksen tuottama, vuonna 1991 ensiesitetty televisioelokuva.
Elokuvassa nuori, Ruotsissa äitinsä kanssa asuva punkkarityttö (Outi Alanen) lähtee helsinkiläisisänsä luota ja liftaa hiljaisen rekkamiehen (Paavo Pentikäinen) kyydissä kohti pohjoista. Aluksi rääväsuinen tyttö sanoo jäävänsä pois Jyväskylässä, sitten Oulussa, sitten Rovaniemellä, kunnes pian ollaankin jo Jäämeren rannalla.
Ylen tallennepalvelu julkaisi elokuvan tuoreeltaan VHS-videona kirjastoja varten.
"Missä on suuri pohjoinen" esitettiin televisiossa myös muun muassa Saksassa, Ranskassa, Sloveniassa, Unkarissa, Tšekkoslovakiassa, Romaniassa, Puolassa ja IVY-maissa.
Pohjois-Haagan yhteiskoulu

Pohjois-Haagan yhteiskoulu (PHYK) on yläasteesta ja lukiosta koostuva noin 850 oppilaan koulukokonaisuus . Koulu sijaitsee Helsingin Haagassa osoitteessa Pietari Hannikaisen tie 6. Koulun yläasteella on yleislinja, liikuntalinja, matematiikkalinja, liikunta-matematiikkalinja ja urheiluyläkoulun kokeiluluokka. 
Pohjois-Haagan yhteiskoulun lukiossa on yleislinja ja urheilulinja (urheilulukio). Lukiolaisista kaksi kolmasosaa on urheilulukiolaisia.
Pohjois-Haagan yhteiskoulu on perustettu vuonna 1956.
Koulun rehtorina toimii Tuomas Raja.
Kaarle Knuutinpoika Bonde lähdössä Viipurin linnasta Tukholmaan kuninkaanvaaliin 1448

Kaarle Knuutinpoika Bonde lähdössä Viipurin linnasta Tukholmaan kuninkaanvaaliin 1448 () on Suomessa asuneen ruotsalaissyntyisen taidemaalarin Severin Falkmanin vuonna 1886 valmistunut historiamaalaus. Se on Falkmanin tunnetuin työ.
Maalaus esittää pääosaa Suomesta hallinneen Kaarle Knuutinpoika Bonden värikästä saattuetta lähdössä Viipurin linnasta vuonna 1448. Kaarle Knuutinpoika on itse keskellä valkoisella hevosella ratsastava vaaleatukkainen ja haarniskoitu mies. Maalauksen aihe perustuu tositapahtumiin, sillä Kaarle Knuutinpojan saattueessa on kerrottu olleen mukana 800 miestä. Hänet myös valittiin Ruotsin kuninkaaksi. Maalauksen asettelusta ilmenee Falkmanin erikoistuminen historiallisten näyttämökuvaelmien suunnitteluun.
Falkman työskenteli maalauksen parissa useita vuosia ja teki huolellisen taustatutkimuksen. Ensimmäiset luonnokset aiheesta ovat jo 1870-luvun lopulta, mutta maalaus valmistui vasta vuonna 1886. Helsingissä asunut Falkman oli 1880-luvulla innostunut karelianismista ja perehtynyt sen jälkeen Itä-Suomeen.
Maalaus ostettiin jo valmistumisvuonnaan Ateneumin taidemuseon kokoelmiin. Se on nykyään sijoitettu Presidentinlinnan keltaiseen saliin.
Marjatta-koulu

Marjatta-koulu on hoitopedagoginen erityiskoulu pidennetyn oppivelvollisuuden oppilaille. Koulu sijaitsee Helsingin Haagassa osoitteessa Poutuntie 12. Koulu on Rudolf Steiner-koulun kannatusyhdistys ry:n ylläpitämä yksityinen erityiskoulu, joka saa valtionapua. Koulunkäynti kuljetuksineen on ilmaista. Koulussa on esikouluryhmä, perusopetusta 1-9 luokkaa ja lisäopetusluokka (10 – luokka).
Koulu on perustettu vuonna 1972.
Arrigo Frusta

Arrigo Frusta (oikealta nimeltään "Augusto Sebastiano Ferraris", 26. marraskuuta 1875 Torino – 12. heinäkuuta 1965 Torino) oli italialainen elokuvakäsikirjoittaja.
Frusta syntyi torinolaiseen porvarisperheeseen. Hän valmistui lakimieheksi, mutta antautui sen jälkeen lehtimiehen uralle. Frusta kirjoitti myös runoja ja näytelmiä, ja vuonna 1908 hänestä tuli Ambrosio Filmin elokuvakäsikirjoittaja.
Ambrosio Filmin nousu liittyy paljolti Arrigo Frustan työpanokseen. Hänen ensimmäinen menestyselokuvansa oli Honoré de Balzacin teokseen perustuva "Spergiura!" vuonna 1909. Seuraavina vuosina Frusta laati lukuisia elokuvakäsikirjoituksia ja sovituksia, joiden aiheet vaihtelivat historiallisista elokuvista jännitysseikkailuihin, melodraamoihin ja komedioihin. Frusta myös ohjasi muutamia elokuvia, jotka liittyivät hänen harrastamaansa vuorikiipeilyyn.
Vuonna 1915 Frusta siirtyi roomalaiselle Caesar Filmille, jolle hän käsikirjoitti kaksi Francesca Bertinin elokuvaa. Samana vuonna hänet kutsuttiin ensimmäiseen maailmansotaan. Sodan jälkeen Frusta työskenteli torinolaiselle Rodolfi Filmille ja sittemmin jälleen Ambrosiolle, joka pian lopetti toimintansa.
Italialaisen elokuvan kriisiydyttyä Frusta vetäytyi alalta vuonna 1923. Hän omistautui kirjallisille harrastuksilleen ja julkaisi toisen maailmansodan jälkeen useita muistelmateoksia. Frustan 150 elokuvakäsikirjoitusta ja paljon muuta aineistoa sisältävästä arkistosta tuli sittemmin tärkeä osa Torinon elokuvamuseon kokoelmaa.
SVT Uutiset

SVT Uutiset on ruotsinsuomalainen, pääosin suomenkielinen uutisohjelma. Ruotsin yleisradioyhtiö SVT:n tuottama ohjelma lähetetään arkipäivisin 17.45–18.00 SVT2-kanavalla; kesäisin lähetysaika on hieman lyhyempi päättyen viisi minuuttia aiemmin. Ensimmäinen kerran SVT esitti suomenkielisiä uutisia 22. elokuuta 1988, jolloin lähetys kesti viisi minuuttia. Lähetysaikaa pidennettiin 15 minuuttiin 24. elokuuta 2009 alkaen.
Esityskieli on suomi, mutta suomenkielinen sisältö tekstitetään ruotsiksi; vastaavasti esimerkiksi ruotsinkieliset haastattelut tekstitetään suomeksi. Muunkielinen sisältö tekstitetään kummallekin kielelle siten, että suomenkielinen teksti esitetään ylä- ja ruotsinkielinen alarivillä.
SVT Uutisten toimituksessa Tukholman TV-talossa työskentelee kymmenen vakituista journalistia.
Suleiman pašša (sotamarsalkka)

Süleyman Hüsnü pašša eli Suleiman pašša (1838 Konstantinopoli – 11. elokuuta 1892 Bagdad) oli Osmanien valtakunnan sotapäällikkö, joka toimi komentajana ja lopuksi ylipäällikkönä vuosien 1877–1878 tappiollisessa Turkin–Venäjän sodassa.
Suleiman valmistui sotilasakatemiasta vuonna 1859 ja palveli sotilasuransa alussa Bosniassa ja Albaniassa. Vuoteen 1865 mennessä hän yleni pataljoonankomentajaksi. Hän osallistui Kreetan kapinan tukahduttamiseen vuosina 1866–1868 ja sai sen jälkeen siirron pääesikuntaan. Hänet ylennettiin everstiksi vuonna 1870 ja kenraalimajuriksi ("mirliva") vuonna 1873, jolloin hänestä tehtiin myös sotilasakatemian johtaja. Vuonna 1875 seurasi ylennys kenraaliluutnantiksi ("ferik"). Vapaamielisistä ja perustuslaillisista mielipiteistään tunnettu Suleiman uudisti sotilasakatemian opetuksen länsimaisen mallin mukaiseksi. Hän laati oppikirjoja sotataidosta, historiasta, islamin opeista ja turkin kieliopista. Vaikka Suleiman ei ilmeisesti kuulunutkaan nuorosmanien salaseuraan, hän oli yhdessä sotaministeri Hüseyin Avni paššan ja Midhat paššan kanssa keskeisimpiä henkilöitä 31. toukokuuta 1876 suoritetussa palatsivallankaappauksessa, jolla sulttaani Abdülaziz I pakotettiin luopumaan kruunusta. Juuri Suleimanin komentamat joukot vangitsivat Abdülazizin palatsissaan.
Suleiman oli yksi komentajista vuonna 1876 puhjenneessa sodassa Serbiaa vastaan. Kun myös Venäjä seuraavana vuonna aloitti sodan, hänet nimitettiin aluksi Bosnian-joukkojen komentajaksi marsalkan ("mušir") arvolla, ja hän keskittyi nujertamaan Montenegron vastarintaa. Suleiman kuitenkin kutsuttiin vielä samana vuonna tärkeämmäksi osoittautuneen Rumelian-rintaman komentajaksi Bulgariaan. Hän torjui tilapäisesti Josif Gurkon komentamien venäläisten hyökkäyksen Balkanvuorten yli. Suleiman määrättiin valtaamaan takaisin Gurkon joukkojen miehittämä Šipkansola, mutta elo–syyskuussa 1877 käydyt taistelut eivät johtaneet tulokseen. Lokakuussa Suleiman sai komentoonsa Tonavan-armeijan ja sodan loppuvaiheessa joulukuussa 1877 hänestä tuli kaikkien Balkanilla olleiden osmanijoukkojen ylipäällikkö. Hän kuitenkin kärsi ratkaisevan tappion Filippopolin taistelussa ja joutui perääntymään Dedeağaçista meritse Konstantinopoliin, jota vihollisen armeija lähestyi. Suleiman vangittiin helmikuussa 1878 ja häntä syytettiin vastoinkäymisistä sodassa. Sotaoikeus tuomitsi hänet 15 vuoden vankeuteen, mutta tuomio muutettiin vuonna 1880 karkotukseksi Bagdadiin.
Lom (Parainen)

Lom (myös Lohm) on Turun saaristossa Korppoon ja Nauvon erottavan Storströmmenin salmen länsipuolella sijaitseva saari. Se kuului aikaisemmin Korppoon kuntaan, mutta on nykyään kuntaliitoksen myötä osa Paraisten kaupunkia. Vuonna 2011 saarella oli kaksi vakituista asukasta.
Historia.
Saari tunnetaan erityisesti Lohmin luotsiasemasta, joka vuoteen 1990 saakka toimi viereisessä Killingholmin saaressa. Useita luotsiperheiden asuinrakennuksia sijaitsi myös Lomin saaressa. 1900-luvun alussa saaressa sijaitsi myös lennätinasema sekä venäläinen varuskunta, jossa ensimmäisen maailmansodan aikana oli 300 sotilasta. 
Vuoden 1918 sisällissodan aikana käydyn Nauvon taistelun yhteydessä saksalaiset ja suomalaiset valkoiset yrittivät vallata saaren, mutta Korppoon taistelun jälkeen saarelle vetäytyneet punaiset onnistuivat torjumaan hyökkäyksen. Sodan jälkeen lennätinasema oli vankeinhoitohallituksen hallussa vuosina 1918–1928, jolloin sinne oli sijoitettuna muun muassa punavankeja. Vanhassa kasarmirakennuksessa toimi myöhemmin Turun yliopiston biologinen tutkimusasema vuosina 1958–1964, jonka jälkeen se siirrettiin Seilin saareen.
Lohmin luotsiasema.
Lohmin luotsiasema sijaitsi viereisessä Killingholmin saaressa, jonka erottaa Lomista vajaan sadan metrin levyinen salmi. Korkealla kalliolla sijaitseva luotsiaseman rakennus on peräisin vuodelta 1895. 
Turun ja Utön välisen vilkkaan laivaväylän varrella sijainnut asema oli aikoinaan Suomen suurimpia luotsiasemia. Saaressa oli luotsipaikka jo 1600-luvulla ja varsinainen luotsiasema perustettiin viimeistään 1730-luvulla, kun Ruotsin valtakunnan luotsilaitos oli edellisellä vuosikymmenellä aloittanut toimintansa myös Suomessa. Lohmin luotsiasema lakkautettiin vuonna 1990, jolloin sen henkilökunta siirrettiin Turun ja Utön luotsiasemille.
Jatkosodan aikana 19. marraskuuta 1942 Lohmin luotsiaseman edustalla upposi miinaan ajanut saksalainen rahtilaiva "S/S Hindenburg".
Blue Mountains

Blue Mountains (suom. Siniset vuoret) on vuorijono Itä-Australiassa. Se on osa Isoa Vedenjakajavuoristoa (). Blue Mountains -vuoristoa rajaavat idässä Nepean- ja Hawkesburyjoet, lännessä ja etelässä Coxsjoki ja Burragorangjärvi, ja pohjoisessa Wolgan- ja Colojoet. Vuoristo on noin 100 km pitkä, ja sen eteläisin kohta on Sydneyn Emu Plains-nimisessä esikaupungissa, josta se jatkuu luoteeseen Wolgan Gap -nimiseen paikkaan. Noin kaksi kolmasosaa vuoriston pituudesta sitä pitkin kulkee valtatie ja rautatie.
Blue Mountains koostuu hiekkakivestä, joka kohoaa itärinteiden 370–550 metrin korkeudesta länsireunan yli kilometrin korkeuteen.
Vuoristo sai nimen Blue Mountains (Siniset vuoret), koska se näyttää kaukaa katsottuna siniseltä. Värin on syyksi on selitetty vuorilla leijuva auer, joka koostuu eukalyptuspuiden erittämistä eteerisistä öljyistä. Toisaalta kaikki kauas näkyvät vuoret näyttävät sinisiltä, koska niiden ja katsojan välissä oleva ilma sirottaa auringon valoa.
Vuoristossa on useita pikkukaupunkeja, kuten Katoomba, Blackheath, Mount Victoria ja Springwood. Vuodesta 1947 on noin 20 pikkupaikkakuntaa muodostanut paikallishallintoalueen nimeltä City of Blue Mountains. Sen asukasluku on noin 75 000.
Vuoristossa sijaitsevat kahdeksan luonnonsuojelualuetta muodostavat yhdessä Greater Blue Mountains -alueen, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Blue Mountainsin alueella on tuhansia vuosia elänyt kaksi alkuperäiskansaa, darugit ja gundungurrat.
American Le Mans Series -kausi 2007

American Le Mans Series -kausi 2007 oli American Le Mans Series -sarjan yhdeksäs kausi.
GT2-luokan mestaruuden voittivat Mika Salo ja Jaime Melo ajaessaan Risi Competizione -tallissa.
Tulokset.
Yleiskilpailun voittajat lihavoituna.
Tulokset:
K computer

K computer on japanilaisen Fujitsun valmistama supertietokone, joka rikkoi suorituskykyennätyksen kesäkuussa 2011 10,51 petaflopsilla ja saavutti TOP500 -listan ensimmäisen sijan.
Tietokone oli ensimmäinen 10 petaflopsia ylittänyt tietokone. Tietokoneessa on SPARC-suoritinta. Tietokoneessa ajetaan Linux-käyttöjärjestelmää ja se sijaitsee Riken AICS-instituutissa.
Kevon kanjoni

Kevon kanjoni on Kevojoen uurtama kanjoni Utsjoen kunnassa Suomessa. Sitä ympäröi Utsjoen alueella sijaitseva Kevon luonnonpuisto. Kanjoni on Suomen suurin rotkolaakso, iältään miljoonia vuosia. Sen syvyys on paikoin 80 metriä ja pituus yli 40 kilometriä.
Kaikki tiet tukossa

Kaikki tiet tukossa ("No Way Out") on Joseph L. Mankiewiczin ohjaama mustavalkoinen yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1950. Pääosia näyttelevät Richard Widmark, Linda Darnell, Stephen McNally ja Sidney Poitier. Poitier esittää lääkäriä, joka hoitaa köyhälistöasukkaita ja joutuu rasismin kohteeksi, mikä henkilöityy Richard Widmarkin esittämässä vihan täyttämässä rasistisessa roistossa Ray Biddlessa.
Sidney Poitier näytteli elokuvassa ensimmäistä rooliaan, kuten myös Mildred Joanne Smith.
Niskanuoran veto

Niskanuoran veto on vanha suomalainen leikki, joka on kuvattu jo 1400-luvun kirkkomaalauksissa. 
Niskanuoran vedossa parit asettuvat lattialle kasvot vastakkain konttausasentoon ja pujottavat päänsä narun tai muun tukevan materiaalin muodostaman silmukan läpi. Vastustaja pyritään vetämään pää pystyssä ja käsillä lattiasta tukien sovitun rajan yli. Se joka onnistuu vetämään vastustajansa ensimmäisenä rajan yli on voittanut.
Sudburyn rautatieasema

Sudburyn rautatieasema on rautatieasema Sudburyssa, Suffolkissa. Se on Marks Teystä lähtevän Gainsborough Linen pääteasema.
Asemaa käytti 323 052 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Historia.
Nykyinen asema on Sudburyn kolmas. Ensimmäisen aseman avasi Colchester, Stour Valley, Sudbury &amp; Halstead Railway 2. heinäkuuta 1849. Se oli radan Marks Teystä lähtevän haaran yksilaiturinen pääteasema. Kun linjaa jatkettiin Cambridgeen ja siitä tuli Stour Valley Railway, alkuperäinen asema korvattiin uudella, joka avautui 9. elokuuta 1865. Vanhasta asemasta tuli tällöin osa taravaliikenteen ratapihaa. Tavararatapiha ja sen myötä ensimmäisen aseman jäänteet suljettiin 31. lokakuuta 1966.
Sudburysta tuli taas pääteasema 6. maaliskuuta 1967, kun Stour Valley Railwayn osuus Sudburysta Cambridgeen suljettiin Beechingin leikkauksissa. Toinen asema suljettiin ja nykyinen avattiin 28. lokakuuta 1991, kun asemaa siirrettiin hieman itään, jotta vanhan aseman tilalle saatiin uudisrakennuksia.
Liikenne.
Gainsborough Linella Marks Teyhin kulkee yksi dieseljuna tunnissa.
PIKI-kirjastot

PIKI-kirjastot on Pirkanmaan kaupungin- ja kunnankirjastojen muodostama seudullinen verkosto eli kirjastokimppa. Verkoston muodostavat yhteistyösopimuksen tehneet kunnat ja toiminta on kuntalain mahdollistavaa vapaaehtoista yhteistyötä kirjastopalveluiden kehittämiseksi. PIKI tulee sanoista PIrkanmaan KIrjastot.
PIKI-kirjastoihin kuuluvat
PIKI-yhteistyö alkoi vuonna 2002, jolloin yksitoista kuntaa allekirjoitti liittymis- ja ohjelmistosopimuksen. PIKI-kirjastoilla on käytössään yhteinen kirjastojärjestelmä.
I’m an Albatraoz

I’m an Albatraoz on ruotsalaisen DJ AronChupan kappale ja single, joka julkaistiin 7. elokuuta 2014. Kappale on myynyt platinaa Uudessa-Seelannissa, Italiassa ja Tanskassa, sekä kaksinkertaista platinaa Ruotsissa. Kappaleen laulaa AronChupan pikkusisko Nora Ekberg, taiteilijanimellä Little Sis Nora.
Dan Howell

Daniel James "Dan" Howell (s. 11. kesäkuuta 1991) on brittiläinen videobloggaaja ja radiojuontaja. Hänet tunnetaan erityisesti YouTube-kanavasta "Daniel Howell", jolla on yli 6 miljoonaa tilaajaa. Vuosina 2013-2016 hän juonsi BBC Radio 1 -kanavalla yhdessä kumppaninsa Phil Lesterin kanssa.
Howell syntyi ja kasvoi Wokinghamissa, Berkshiressä. Ennen YouTube-uran aloittamista hän työskenteli yrityksissä Focus DIY ja Asda. Myöhemmin Howell opiskeli Manchesterin yliopistossa, mutta keskeytti opintonsa keskittyäkseen YouTube-kanavaansa. Nykyisin Howell asuu yhdessä Phil Lesterin kanssa Lontoossa. Howell oli alun perin Phil Lesterin fani. He tutustuivat internetin kautta ja tapasivat myöhemmin 19 lokakuuta 2009 ja kuvasivat ensimmäisen videonsa yhdessä.
Howell latasi ensimmäisen YouTube-videonsa nimeltään "HELLO INTERNET" () vuonna 2009. Nykyisin hänen kanavallaan on yli 6 miljoonaa tilaajaa ja yli 600 miljoonaa näyttökertaa. Yleensä hän kertoo niillä omasta elämästään. Howellin muita kanavia ovat "danisnotinteresting" ja "DanAndPhilGAMES" sekä "DanAndPhilCRAFTS", ensimmäinen mainituista kanavista on hänen sivukanavansa, toinen taas puolestaan pelikanava, jota hän ylläpitää yhdessä Lesterin kanssa. Kolmas kanava - "DanAndPhilCRAFTS" - on aprillipila, jonka takia kanavalla on vain kolme videota. Ensimmäisellä videolla he tekevät paperisia lumihiutaleita, toisella glitterinaamat ("Glitterfaces)" ja kolmannella he tekevät perunaleimaisimet"." Lesterin ja Howellin fanikuntaa kutsutaan Phandomiksi.
Vuonna 2015 julkaistiin Phil Lesterin ja Dan Howellin kirjoittama omaelämäkerrallinen kirja "The Amazing Book Is Not On Fire" (kombinaatio hänen ja Philin Youtube-kanavistaan ja book-sanasta). Kirja kertoo heidän yhteisestä YouTube-urastaan ja sen hyvistä ja huonoista puolista. Vuonna 2015-2016 Dan ja Phil pitivät kiertueen "The Amazing Tour Is Not On Fire", jonka aikana he kävivät Britanniassa, Amerikassa, Australiassa ja Euroopassa (Dublinissa, Berliinissä ja Tukholmassa). 5. lokakuuta 2016 YouTube Rediin ilmestyi kaksi elokuvaa heidän kiertueestaan, Toisessa elokuvassa - "The Amazing Tour Is Not On Fire -" on heidän koko lavaesityksensä ja toinen elokuva - "Dan and Phil's Story of TATINOF -" on dokumentti kiertueesta.
Sauli Niinistön urheilupuisto

Sauli Niinistön urheilupuisto eli Salon urheilupuisto on lähellä Salon keskustaa sijaitseva noin sadan hehtaarin alue, jossa on monenlaisia liikuntapalveluja.
Salon kaupunginhallitus päätti tammikuussa 2025 nimetä alueen Salosta kotoisin olevan presidentti Sauli Niinistön mukaan.
Sauli Niinistön urheilupuistossa on seuraavia palveluja:
Willow Shields

Willow Shields (s. 1. kesäkuuta 2000) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Primrose Everdeenin roolissa "Nälkäpeli"-elokuvasarjassa.
Shields osallistui vuonna 2015 yhdysvaltalaiseen "Dancing with the Stars" -ohjelmaan ja oli 14-vuotiaana nuorin kilpailija ohjelman historiassa.
Willow esiintyi ensimmäistä kertaa pääroolissa elokuvassa "Into The Rainbow," joka sai ensi-iltansa vuonna 2016.
Kupittaanlammi

Kupittaanlammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 0,99 hehtaaria ja sen pituus on 150 metriä ja leveys 100 metriä. Siihen laskee Kupittaansuolta viisi suo-ojaa, joista yksi on Kaksivetisenoja, joka tuo Kaksivetisen, Peukalolammin ja Tittilammin vedet. Järven luusua sijaitsee järven koillisrannalla, josta saa alkunsa 2,7 kilometriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Koivistonojaan juuri ennen laskemistaan Turpoonjokeen. Järven rantaviiva on 0,41 kilometriä pitkä ja sen ranta on suota, joille ei ole rakennettu eikä sinne johda teitä.
Historia.
Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimenä luki "Kupittalampi".
Porraslammi (Tammela)

Porraslammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 5,2 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 250 metriä. Siihen laskee yksitoista suo-ojaa. Järven luusua sijaitsee järven xxrannalla, josta saa alkunsa 3,6 kilometriä pitkä laskuoja, joka alkaa Porraslamminojana, virtaa Vaiviansuon läpi muuttuen Koivistonojaksi ja yhtyy lopuksi Turpoonjokeen.
Järven rantaviiva on 1,0 kilometriä pitkä ja sen ranta on suota, jota ympäröi moreenipohjainen metsämaasto. Suo kuuluu Porraslamminsuohon, jossa on toinenkin lähes umpeen kasvanut pikkulampi. Suo on tiheään ojitettu ja lammet on ojalla yhdistettyjä toisiinsa. Rannat ovat rakentamattomia ja lammen lounaispuolelta sitä ohittaa metsäautotie, jonne pääsee Portaalta yhdystieltä 2824.
Historia.
Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimenä luki "Porraslampi" ja sen laskuoja Porraslamminoja katosi Vaiviansuolle ilman jatkoa.
Anja Tolin

Anja Tolin o.s. "Turpeinen" (25. maaliskuuta 1918 – 26. helmikuuta 2015) oli suomalainen lausuntataiteilija ja taidemaalari.
Hänen lausumansa Aleksis Kiven runo ”Suomenmaa” on julkaistu äänilevyllä. Hän on esittänyt piispatarta MTV:n tuottamassa näytelmässä "Hengenmies".
Anja Tolinin poika on taidemaalari Kimmo Tolin ja pojanpoika graffititaiteilija Jani Tolin.
Milla Ollikainen

Milla Ollikainen (s. 27. elokuuta 1974 Haapajärvi) on suomalainen kirjailija ja toimittaja. Hän voitti Like Kustannuksen ja Suomen dekkariseuran Rikos kannattaa -kirjoituskilpailun 2012.
Ollikainen on opiskellut journalistiikkaa ja kirjoittamista Jyväskylän yliopistossa. Ollikainen asui vuosina 2001−2012 Kolarissa, missä hän työskenteli "Luoteis-Lappi"-lehden päätoimittajana. Hänen esikoisteoksensa "Veripailakat" ilmestyi vuonna 2013, trilogian toinen osa "Vesiraukka" (2014) ja päätösosa Pirunkuru (2015). Niiden tapahtumat sijoittuvat Ylläkselle. Vuonna 2021 Ollikainen työskenteli "Seura"-lehden toimittajana.
Ollikaisen entinen puoliso on kirjailija Aki Ollikainen, ja heillä on kaksi lasta. Perhe asui Sammatissa Eeva Joenpellon kirjailijakodissa 2012–2015. Syksyllä 2020 he muuttivat omakotitaloon Lohjalle. Aki ja Milla Ollikaisen yhteinen kirjailijanimi on A. M. Ollikainen, jota he ovat käyttäneet Paula Pihlaja -dekkareissa. He erosivat vuonna 2023.
Aminaalit

Aminaalit eli aminoasetaalit tai geminaaliset diamiinit ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa samaan hiiliatomiin on sitoutunut kaksi aminoryhmää eli ne ovat asetaalien typpianalogeja. Aminaalien rakennetta voidaan kuvata yleisellä kaavalla R2C(NR2)2, missä R merkitsee hiilivetyryhmää. Aminaalien rakenne esiintyy useissa alkaloideissa.
Ominaisuudet.
Aminaalit ovat suhteellisen pysyviä yhdisteitä. Happamissa vesiliuoksissa ne kuitenkin helposti hydrolysoituvat aldehydieksi tai ketoneiksi ja amiineiksi. Rengasrakenteiset aminaalit ovat avoketjuisia yhdisteitä stabiilimpia. Mikäli aminaaliryhmän viereiseen hiileen on sitoutunut vetyatomi hajoaa aminaali helposti kuumennettaessa muodostaen enamiinin.
Valmistus.
Tavanomaisin tapa valmistaa symmetrisiä aminaaleja eli aminaaleja, joissa kumpaankin typpiatomiin sitoutuneet alkyyli- tai aryyliryhmät ovat samanlaisia, on aldehydin tai ketonin reaktio sekundäärisen amiinin kanssa. Mikäli amiinissa on aminoryhmän viereiseen hiileen sitoutuneena vetyatomi, muodostuu reaktiossa helposti enamiineja. Aminaalin muodostuksen ensimmäisessä vaiheessa nukleofiilinen amiini reagoi elektrofiilisen karbonyyliyhdisteen kanssa muodostaen hemiaminaalin. Hemiaminaalista eliminoituu vettä, jolloin muodostuu elektrofiilinen iminiumioni. Toinen amiinimolekyyli reagoi iminiumionin kanssa muodostaen aminaalin.
Muita yleisesti käytettyjä tapoja symmetristen aminaalien valmistukseen ovat aromaattisten aldehydien ja silyloitujen amiinien välinen reaktio sekä geminaalisten dihalogeeniyhdisteiden kuten dikloorimetaanin tai bis(kloorimetyyli)eetterin ja amiinin välinen reaktio. Tyypillisin tapa valmistaa asymmetrisiä aminaaleja, joissa aminoryhmien hiilivetysubstituentit ovat erilaiset, on amiinien reaktio iminiumsuolojen kanssa.
A-Mán temppeli

A-Mán temppeli on 1400-luvulla rakennettu temppeli Kiinassa, Macaon erityishallintoalueella. Temppeli on rakennettu taolaiselle meren ja merenkulkijoiden jumalalle, joka tunnettiin nimellä "A-Má" tai "Mazu". Jumala on myös antanut Macaolle nimensä. Portugalilaiset tekivät Macaosta siirtomaansa 1500-luvulla, ja heidän suussaan nimeksi vakiintui Macao.
Temppelialue koostuu eri paviljongeista, joissa palvottiin merenjumalaa. Temppelissä yhdistyy taolaisuuden, buddhalaisuuden ja kungfutselaisuuden, sekä useiden kansanuskojen elementtejä. Temppelin sisäänkäynnin edustalla on puinen džonkin kuva, joka viittaa taruun jossa A-Má nousi maihin taifuunin riepottelemalta mereltä.
Tuhkamamo

Tuhkamamo ("Drepanis funerea") oli peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuhkamamoa tavattiin vain Havaijisaariin kuuluvalla Molokain saarella. Laji havaittiin viimeisen kerran vuonna 1907, ja se on kuollut sukupuuttoon.
Valkeakosken kirkko

Valkeakosken kirkko on arkkitehti Veikko Larkaksen suunnittelema 1969 rakennettu torniton pitkäkirkko Valkeakoskella. Kirkko oli viimeinen Larkaksen suunnittelemista yhteensä neljästätoista kirkosta. Suorakaiteen muotoisessa kivikirkossa on matalat seinät ja jyrkkälappeinen satulakatto. Kirkkoon liittyy matalampi sakasti. Kirkon pinta-ala on 850 neliötä ja istumapaikkoja siellä on kirkkosali ja parvi mukaan lukien 1000 hengelle. Sisäänkäyntipääty on verhottu vaalealla laatoituksella ja siinä on korkea lasimaalausikkuna, kuten alttaripäädyssäkin. Sisällä kattopalkit on jätetty näkyviin. Niiden ja seinäpilasterien varassa on puinen taitekatto, pilasterien välit ovat kokonaan ikkunoita. Kirkon 39-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1969. Alttarin maalaus "Siunaava Kristus" vuodelta 1969 on Mikko Vuorisen tekemä, kuten lasimaalausikkunatkin. 
Erillinen betonista valettu 35 metriä korkea kellotorni valmistui samaan aikaan kirkon kanssa, sen kolme kelloa lahjoitti Valkeakosken Rukoushuoneyhdistys Valkeakosken rukoushuoneelle 1943. Niihin on kirjoitettu teksti "Kaiun rauhaa kesken sodan pauhun, Herran rauhaa ajast´aikaan". Kirkkoa on käytetty paljon myös konserttitilana, siellä on esiintynyt useita koti- ja ulkomaisia taiteilijoita. 
Purkaminen.
Sääksmäen seurakunnan kirkkovaltuusto päätti maaliskuussa 2018 purkaa kirkon ja myydä kirkon tontin. Valkeakosken keskustaajaman ainoaksi kirkkorakennukseksi jää Valkeakosken kappelikirkko, johon mahtuu noin 200 henkeä.
Kirkkovaltuuston purkamispäätöksestä tehtiin valitus Kirkkohallitukselle, joka hylkäsi valituksen lokakuussa 2018. Hylätystä päätöksestä valitettiin Helsingin hallinto-oikeuteen, joka hylkäsi purkamisesta tehdyn valituksen kesäkuussa 2020.
Marraskuussa 2023 kirkko seisoo edelleen pystyssä. Vuodesta 2018 tyhjillään ollut kirkko on aiheuttanut Sääksmäen seurakunnalle viidessä vuodessa yhteensä 400 000 euron kulut. 
Lokakuussa 2024 esiteltiin laskelmia kirkon kunnostamisen hinnasta. Kirkon muuttaminen monitoimitilaksi maksaisi 9,7 miljoonaa euroa, kirkon käyttö vain kesäisin maksaisi 6,5–8,4 miljoonaa euroa ja kirkon purkaminen maksaisi 970 000 euroa.
Pojoen laakso

Pojoen laakso on 46 000 km² suuruinen alue Pojoen ympärillä Italiassa. Laakso on itä–länsisuunnassa noin 650 kilometrin pituinen. Pojoen laakson korkeus merenpinnasta vaihtelee neljästä metristä merenpinnan alapuolelta 2100 metrin korkeuteen. Laakso ulottuu Alpeilta Adrianmereen. Laaksoa halkovat lukuisat joet. Pojoen laaksossa on suuria järviä, muun muassa Gardajärvi.
Pojoen laakso voidaan jakaa kahteen osaan, joista käytetään nimiä Alta ja Bassa. Alta on joen yläjuoksulla olevaa ylänköaluetta, joka soveltuu huonosti maanviljelyyn, mutta jossa on nykyään huomattavia teollisuuskeskuksia kuten Torino. Bassa taas on tasankoaluetta, jonka maaperä on rikasta ja erittäin hyvin viljelyyn soveltuvaa. Laakson huomattavia kaupunkeja ovat muun muassa Torino, Milano, Bologna ja Parma.
Tallimäki–Virojoki-tie

Tallimäki–Virojoki-tie on Haminan kaupungin itälaidalta Tallinmäeltä Virojoelle johtava museotie, jonka pituus on 35,2 kilometriä. Se on Suomen pisin museotie. 
Vuodesta 1938 vuoteen 1966 asti tie oli valtatie 7, ja nykyisin se on yhdystie 3513. Tie noudattelee Suuren Rantatien 1700-luvun linjausta, joskin sitä on muutettu 1850-luvulla ja oiottu ja paranneltu myös 1900-luvun puolella. Oikomisista huolimatta tie on edelleen mutkainen ja mäkinen. Tie kulkee metsien, pienten kylien ja peltomaisemien halki. Se on päällystetty ja vilkasliikenteinen. Tienvarren kiviset kilo­metri­pylväät ovat 1930-luvulta.
Tallimäki–Virojoki-tie sisältyy muiden Suuren Rantatien osien kanssa Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Toinen museotiekokoelmaan kuuluva osuus Suuresta Rantatiestä on Fagervikintie Inkoossa.
Tien varrella olevia kyliä tai kulmakuntia ovat muun muassa Virojoen Klamila, Ravijoki ja Alapihlaja. Noin kaksi kolmasosaa tiestä kulkee Virolahden kunnan alueella.
Museotie kohtaa Salpalinjan Ravijoella. Museotien läheisyydessä on myös Harjun maatalousoppilaitos, joka on perustettu 1890-luvulla. Kymmenestä Virolahdella säilyneestä Uudenkaupungin rauhan rajakivestä museotien läheisyydessä sijaitsee kaksi, Alakivi ja Kirkkotien kivi.
Retkikunta 44

Retkikunta 44 () on Kansainvälisen avaruusaseman 44. miehistö. Se alkoi 11.6.2015, kun Retkikunta 42/43 poistui Sojuz TMA-15M:llä ja asemalle jääneet siirtyivät siihen Retkikunta 43:sta.
Kornijenko ja Kelly osallistuvat vuoden kestävään lentoon ISS year long mission. 
Miehistö.
Lähde:Spacefacts
Valkeakosken kappelikirkko

 
Valkeakosken kappelikirkko on arkkitehti Pekka Saareman suunnittelema 1958 rakennettu suorakaiteenmuotoinen, torniton pitkäkirkko, joka sijaitsee Valkeakosken hautausmaan yhteydessä.
Kirkon pinta-ala on 450 neliömetriä, ja kirkossa on 200 istumapaikkaa. Kirkon sivuseinät ja katto on rakennettu yhteensulautuviksi. Päädyt ovat sileitä kolmiopintoja, joissa on korkeat porrastetut lasimosaiikki-ikkunat. Kirkon pääsisäänkäynti on runkohuoneen toiselta sivulta ulkonevassa rakennusosassa. 12-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1960, urkujen julkisivun on suunnitellut Pekka Saarema. Alttarin lasimosaiikit "Maan päältä kohti taivasta nouseva ihmisen toivo ja tuska, odotus ja ahdinko" ja "Risti ja elämänpuu" on tehnyt taiteilija Mikko Vuorinen, samoin kuin takaikkunan mosaiikin "Pyhän hengen laskeutuminen maan päälle". Kirkko peruskorjattiin 2011. Vuonna 2013 valmistuneen vihkiryijyn "Helka" lahjoittivat kirkkoon Valkeakosken Uudet Martat.
Royal Holloway, University of London

Royal Holloway on vuonna 1879 perustettu Lontoon yliopistoon kuuluva julkinen yliopisto. Yliopistossa opiskelee noin 8 000 opiskelijaa, eli se on opiskelijamäärältään Lontoon yliopiston pienimpiä collegeja. Yliopisto on erittäin kansainvälinen, sillä yli 40 prosenttia sen opiskelijoista on ulkomaalaisia ja kotoisin yli 130 eri maasta. Vuoden 2014 "Times Higher Educationin" maailmanlaajuisessa yliopistojen opiskelijaelämän ja tutkimustyön kansainvälisyyttä vertailevassa rankingissa Royal Holloway on sijoitettu viidenneksi maailmanlaajuisesti ja ensimmäiseksi Isossa-Britanniassa.
Yleistä.
Royal Holloway sijoittui vuoden 2011 yliopisto rankingissa Ison-Britannian kahdenneksitoista ja maailman 88. parhaaksi yliopistoksi. Royal Hollowayn taiteen ja humanismin tiedekuntaa pidetään yhtenä Ison-Britannian johtavista. Talven 2015 haussa yliopisto vastaanotti yli 16 000 hakemusta 2500 opiskelupaikka varten. Näin ollen yliopiston keskimääräinen sisäänpääsyprosentti hakijoille on alle 15%.
Historia.
Yliopiston Eghamin kampuksen perusti vuonna 1879 yrittäjä ja filantrooppi Thomas Holloway vain naisopiskelijoille tarkoitetuksi oppilaitokseksi. Vuonna 1900 yliopisto liittyi osaksi Lontoon yliopistoa. Miesopiskelijoita Royal Holloway on hyväksynyt vuodesta 1945, alkuun kuitenkin ainoastaan jatko-opiskelijoiksi. Alempaa korkeakoulututkintoa suorittamaan miehiä on hyväksytty vuodesta 1965 alkaen.
Founder's Building on Ison-Britannian suurimpia Viktoriaanisen aikakauden rakennuksia. Rakennus on Grade I-suojeltu.
Kampusalue.
Yliopiston pääkampus sijaitsee Eghamissa Surreyssa, noin 40 minuutin junamatkan päässä Lontoon ydinkeskustasta. Kampuksen keskuksena toimii vuonna 1881 valmistunut uusgoottilaista tyyliä edustava Founder’s Building. Rakennuksessa sijaitsee osa yliopiston hallinnosta ja kirjastosta, kappeli, taidegalleria, baari ja ruokasali sekä noin 500 opiskelijan asuinhuoneet.
Yliopistolla on tiloja myös Lontoon keskustassa Bedford Squarella ja Lontoon yliopiston hallinnoimassa Senate Housessa.
Merkittäviä alumneja.
Yliopistolle on vuosien saatossa kertynyt yli 65 000 alumnia. Alumnien joukkoon kuuluvat muun muassa ensimmäinen Euroopan unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja, "EU:n ulkoministeri", Catherine Ashton ja brittiläinen suffragetti Emily Davison.
Taustanauru

Taustanauru tai naururaita () on television viihdeohjelmissa käytetty tehokeino, jolla lisätään muussa yhteydessä äänitettyä yleisön naurua ohjelman hauskoiksi tarkoitettuihin kohtiin. Näin voidaan tehostaa tai jäljitellä vaikutelmaa yleisön edessä kuvatusta ohjelmasta ja lisätään televisiokatsojan mielihyvän ja yhteisöllisyyden kokemusta. Suomeksi menetelmää kutsutaan myös nimillä ”purkkinauru” () ja ”valmiiksi naurettu tv-ohjelma”.
Jotkin monikameratuotantoina toteutetut televisio-ohjelmat kuvataan studiossa yleisön edessä ja studioyleisön aito nauru sisällytetään ohjelmaan taustanaurun tapaan.
Historiaa.
Taustanaurun käyttö sai alkunsa ennen television tuloa radiotuotannossa, kun Bing Crosbyn show’ta alettiin lähettää etukäteen nauhoitettuna suoran lähetyksen sijasta. Nauhoituksen ansiosta yleisön naurun määrää voitiin vähentää tai lisätä jälkikäteen ennen ohjelman lähetystä. Naurun lisäämisen televisio-ohjelmiin keksi yhdysvaltalaisen CBS-yhtiön äänitysinsinööri Charley Douglass television varhaisvuosina. Hän oli tyytymätön studioyleisön edessä yleensä suorina lähetyksinä esitettyjen tilannekomedioiden ääniraitaan: yleisö nauroi milloin liian vähän, milloin liian pitkään ja milloin aivan väärissä kohdissa. Hän kokeili erilaisia tapoja, ensimmäisenä Hank McCunen tv-show’ssa vuonna 1950, ja rakensi lopulta nauhurilaitteen, jossa oli muun muassa Red Skeltonin ilman puhetta toteutettujen tv-sketsien yleisön naurukohtauksia.
Monikameratuotannon mahdollistaman studioyleisön aidon naurun käytön teki tunnetuksi yhdysvaltalainen tilannekomediasarja "Lucy ja minä" 1950-luvulla.
1950-luvun mittaan naururaidan käytöstä tuli vakiokäytäntö ensin amerikkalaisissa tilannekomedioissa, ja vähitellen tekniikka levisi muihinkin, etenkin englanninkielisiin maihin television yleistyessä. Naururaidan monipuolista käyttöä helpotti siirtyminen suorista lähetyksistä nauhoitettuihin, jolloin ohjelman ääniraitaa voitiin muokata monipuolisemmin kuin suorassa lähetyksessä. Naururaitaa käytettiin jopa monissa animaatiosarjoissa kuten "Kiviset ja Soraset" ja "Jetsonit".
Taustanaurun käyttö oli pääsääntö esimerkiksi BBC:n viihdeohjelmissa vielä läpi 1970-luvun, muun muassa edistyksellisissä ja uusia ilmaisutapoja etsineissä Monty Python -ryhmän tuotannoissa. Vasta vuoden 1981 televisiosarjassa "Linnunradan käsikirja liftareille" naururaidasta luovuttiin. Vuosituhannen vaihdetta kohti tultaessa naururaidan käyttö väheni kaikkialla niin, että nykyisin sitä käytetään enää vain perinteisimmissä tilannekomediasarjoissa. Esimerkiksi vuonna 2016 Emmy-palkintoehdokkaana olleista komediasarjoista yksikään ei käyttänyt naururaitaa.
Suomessa.
Suomessa taustanaurun käyttö kotimaisissa televisiosarjoissa on harvinaista. Vuonna 1999 esitetty tilannekomediasarja "SunRadio" kuvattiin studioyleisön edessä ja se sisälsi aidon taustanaurun.
Reissumies (kappale)

”Reissumies” on suomalaisen Roope Salminen &amp; Koirat -yhtyeen kappale heidän ensimmäiseltä studioalbumiltaan "Madafakin levy". Kappale julkaistiin yhtyeen toisena singlenä 3. huhtikuuta 2015. Kappaleen on säveltänyt yhtye itse yhteistyössä Joonas Angerian kanssa. Tuotannosta on puolestaan vastannut Henri ”MGI” Lanz. Roope Salminen on kertonut kappaleen olevan ”erilainen rakkauslaulu” sekä oodi sille, että ”tärkeintä on olla onnellinen itsensä kanssa”.
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin YouTube-palvelussa yhtyeen omalla kanavalla 2. huhtikuuta 2015. Videon on ohjannut Miro Laiho ja sillä näyttelevät näyttelijät Martti Suosalo, Antti Holma, Ada Kukkonen sekä Johannes Brotherus.
Kappale nousi ensimmäisellä listaviikollaan suoraan Suomen virallisen latauslistan viidenneksi.
Peliasema

Peliasema oli Sony PlayStation -pelikonsoleihin keskittynyt videopelilehti. Se perustettiin kesällä 1998 "Pelit"-lehden rinnalle, joka käsitteli tuolloin vain PC-pelejä. "Peliaseman" kirjoittajat olivat aluksi suurelta osin samoja kuin Pelit-lehdessä. "Peliasema" sulautettiin takaisin "Pelit"-lehteen, kun se joulukuussa 2001 laajensi aihepiiriään konsoleihin.
"Peliasemaa" ilmestyi 29 numeroa.
Peter Laviolette

Peter Laviolette (s. 7. joulukuuta 1964 Franklin, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimii NHL-seura New York Rangersin päävalmentajana. Huhtikuussa 2024 Rangers erotti hänet päävalmentajan tehtävästään.
Laviolette voitti Stanley Cupin Carolina Hurricanesin valmentajana vuonna 2006 ja valmensi Philadelphia Flyersin NHL:n loppuotteluihin vuonna 2010.
Keväällä 2017 Lavioletten valmentama Nashville Predators eteni Stanley Cup finaaleihin. Tammikuussa 2020 hän sai potkut päävalmentajan paikalta Syyskuussa 2020 Washington Capitals nimesi Lavioletten päävalmentajakseen.
Kansainvälisillä kentillä Laviolette on valmentanut Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkuetta maailmanmestaruuskilpailuissa 2004 ja 2005 sekä talviolympialaisissa 2006
Stardust (videopeli)

Stardust on shoot 'em up -tyyppinen ammuntapeli, joka julkaistiin Amigalle vuonna .
Kolme vuotta myöhemmin BloodHouse julkaisi pelille Amiga CD32- ja DOS-koneisiin tarkoitetun jatko-osan "Super Stardust". Huhtikuussa 2007 Sony Computer Entertainment julkaisi "Super Stardust HD:n" ladattavana pelinä PlayStation Networkissa.
Pelaaminen.
Peli on "Asteroids"-klooni moderneilla muutoksilla, joita ovat muun muassa power-up-voimat, aluksen käyttämät suojakilvet, teknomusiikkiraita ja elävä värien käyttö.
Pelin tavoitteena on pelastaa Voi Levi -niminen prinsessa ilkeältä professori Schaumundilta (prinsessan nimi on viittaus vuosina 1987-1999 myytyyn Valion levitteeseen). Lopputaistelu sijoittuu Imatra-nimiselle planeetalle. Kuuden ylhäältä päin kuvatun taistelukentän jälkeen pelikulma siirtyy aluksen taakse, jolloin alus siirtyy 3D-poimuajoon.
Kehitys.
Pelin ohjelmoija Harri Tikkanen aloitti pelin kehittämisen vuonna 1992 harrastusprojektina yhden grafiikkarutiinin ympäriltä. Ennen julkaisua pelin koodia kirjoitettiin paljon uudelleen, ja ainoastaan esirenderöity grafiikka on jäljellä ensimmäisestä pelattavasta versiosta.
Peli käännettiin myös PC:lle, mutta ei alkuperäisten ohjelmoijien toimesta. Pelin vuonna 1995 ilmestynyt Atari ST -käännös oli poikkeuksellinen julkaisu sikäli, että se tehtiin myöhemmän STe-tietokonemallin ominaisuudet hyödyntäen.
Vastaanotto.
Amiga Format -lehti antoi pelin uudelleenjulkaisulle pisteiksi 88 %.
The One -lehti antoi pelille pisteiksi 91 %.
Kuuminainen

Kuuminainen () on samannimisellä niemellä noin 15 kilometriä Porin keskustan länsipuolella sijaitseva kylä. Aikaisemmin Porin maalaiskuntaan kuuluneen alueen asutus muodostuu lähinnä vapaa-ajan asunnoista. Vakituisia asukkaita Kuuminaisissa on noin 75 (2008), mutta kesäaikaan väkiluku kasvaa 400–500 henkeen. 
Kuuminaistenniemi.
Kuuminaistenniemi on noin seitsemän kilometriä pitkä ja leveimmillään 2,5 kilometriä leveä niemi, joka erottaa toisistaan Preiviikin- ja Viasvedenlahdet. Sen pohjoispuolinen Preiviikinlahti on arvokas lintuvesi, joka kuuluu kokonaan Natura 2000 -vyöhykkeeseen ja myös Kuuminaistenniemellä on Natura-alueita, jotka käsittävät rantaniittyjä, maankohoamismetsää, umpeenkasvavia lahtia sekä letto- ja perinnebiotooppeja.
Nimi ja historia.
Kuuminaisten ruotsinkielinen nimi "Kumnäs" on samaa alkuperää kuin Kokemäen ruotsinkielinen nimi "Kumo", jonka taustalla on ilmeisesti vanha merkkitulta tarkoittava sana. Kuuminainen sijaitsi Kokemäenjoelle johtavan laivaväylän varrella ja merkkitulta on niemen kärjessä poltettu jo mahdollisesti rautakaudelta tai viimeistään keskiajalta lähtien. Ruotsalaisen historioitsijan Olaus Magnuksen vuonna 1539 julkaisemaan Pohjoismaiden karttakirjaan "Carta marina" on merkitty viisi merkkitulien paikkaa, joista yksi sijaitsee Kuuminaisten paikkeilla. 1500-luvulta lähtien suuri osa alueen väestöstä oli ruotsinkielisiä uudisasukkaita, mikä on myös jättänyt jälkensä Kuuminaisten paikannimistöön.
Kuuminaisten kesäasutus puolestaan sai alkunsa 1800–1900-lukujen vaihteessa, jolloin Porin varakkaat porvarit rakensivat alueelle huviloitaan. Tunnetuin heistä oli vuorineuvos Fritz Arthur Jusélius. Useita huviloita on säilynyt nykypäivään saakka, ja monet niistä ovat suojelukohteita. Kuuminaistenniemen kärjen pohjoispuolella makaa vuonna 1921 rajussa syysmyrskyssä uponneen kunnari Ingeborgin hylky. Landskronasta matkaan lähtenyt alus yritti suojaan Reposaaren satamaan, mutta ajoi karille Svartgrundin saaren tuntumassa ja upposi myöhemmin pahoin vaurioituneena.
Steven S. DeKnight

Steven S. DeKnight on yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja, -ohjaaja ja -tuottaja. Hän aloitti uransa Joss Whedonin tuotantoyhtiön Mutant Enemy Productionsin käsikirjoittajana ja työskenteli Whedonin televisiosarjoissa "Buffy, vampyyrintappaja" (1997–2003), "Angel" (1999–2004) ja "Dollhouse" (2009–2010). Lisäksi hän on työskennellyt muun muassa televisiosarjassa "Smallville" (2001–2011). DeKnight on luonut televisiosarjat ' (2010–2013) ja ' (2011).
DeKnight otti Drew Goddardin paikan showrunnerina Netflixin supersankarisarjan "Daredevil" ensimmäisellä tuotantokaudella ja ohjasi sekä käsikirjoitti sarjan ensimmäisen tuotantokauden päätösjakson ”Daredevil”.
Kortekangas

Kortekangas on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Pariisi–Roubaix 2015

Pariisi–Roubaix 2015 oli järjestyksessään 113. maantiepyöräilyn Pariisi–Roubaix-kilpailu. Se käytiin 253 kilometrin reitillä Compiègne–Roubaix 12. huhtikuuta 2015.
John Degenkolb voitti kilpailun oltuaan Roubaix'n velodromilla paras seitsemän ajajan loppukirissä. Hän oli tavoittanut irtiotossa olleet Greg Van Avermaetin ja Yves Lampaertin muutama kilometri ennen maalia. Kärkiryhmään tulivat mukaan vielä Zdeněk Štybar, Lars Boom, Martin Elmiger ja Jens Keukeleire. Etixx-Quick Step -tallin Lampaert yritti velodromilla vetää joukkuetoveriaan Štybaria voittoon, mutta Degenkolb ohitti hänet viimeisessä kaarteessa. Štybar sijoittui toiseksi ja Van Avermaet kolmanneksi.
Kilpailussa nähtiin vaaratilanne, kun suuri osa pääjoukosta ylitti tasoristeyksen, vaikka puomit olivat laskeutuneet lähestyvän junan vuoksi. Kilpailunjohtaja Thierry Gouvenou ilmoitti, ettei ajajia rangaista tilanteesta, vaikka UCI:n sääntöjen mukaan heidät olisi pitänyt hylätä.
Tulokset.
Lähde: Le Tour de France
Mukulakiviosuudet.
Kilpailussa ajettiin seuraavat 27 mukulakiviosuutta.
Osallistuneet joukkueet.
Kilpailussa olivat mukana seuraavat 25 joukkuetta:
Platybelodon

Platybelodon on sukupuuttoon kuollut norsueläimiin kuulunut suku. Se eli mioseenilta varhaiselle plioseenille Afrikassa, Pohjois-Amerikassa ja Euraasian mantereella. Se oli noin kolme metriä pitkä. Sillä oli alaleuassa kaksi alaspäin kääntynyttä syöksyhammasta.
Darcy Tucker

Darcy Tucker (s. 15. maaliskuuta 1975) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän pelasi oikeana laitahyökkääjänä useita kausia NHL:ssä. Taustaltaan hän kuuluu Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoihin.
Changzhou

Changzhou (, pinyin: Chángzhōu Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinassa Jangtsejoen suiston alueella Jiangsun maakunnassa. Se on kasvanut kiinni yhtenäiseen Shanghai-Suzhou-Wuxin taajama-alueeseen. 
Changzhou on yksi Jiangsun 12 prefektuuritason kaupungista. Sen pinta-ala on 4 384 neliökilometriä. Vuonna 2010 siellä oli 4,6 miljoonaa asukasta.
Changzhoun lempinimi tarkoittaa "lohikäärmekaupunkia". Sen historia ulottuu 2 500 vuoden taakse. 1920-luvulta alkaen sinne kertyi puuvillateollisuutta ja siitä tuli yksi Kiinan tekstiiliteollisuuden keskittymistä.
Ilmasto.
Changzhoussa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesät ovat kuumia ja sateisia, talvella on kuivempaa ja viileää. Vuoden keskilämpötila on noin 15 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 060 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 28 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 3 °C. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 180 millimetriä. Joulukuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 35 millimetriä.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla prefektuuri jaetaan 6 osaan seuraavasti:
Sticky Fingers (yhtye)

Sticky Fingers oli hyvinkääläinen glam punk -yhtye, joka toimi vuosina 1982–1985. Yhtye ehti levyttää uransa aikana kaksi singleä ja yhden LP:n Poko Rekordsille.
Historia.
Sticky Fingers sai alkunsa 1982 kesällä, kun paikallinen punk-bändi Vandaalit, jossa "Klide" ja Ari tuolloin soittivat, alkoi olla tiensä päässä (palatakseen myöhemmin takaisin). Samaan aikaan myös veljesten "Timppa &amp; Jarkka" "Firekids"-kokoonpano alkoi vedellä viimeisiä henkosiaan juuri äänitetystä "Johnny's Fox" -singlestä huolimatta. Näin oli tullut aika Kliden ja Jarkan jo 1970-luvun alussa suunnittelemalle yhteiselle glam-henkiselle rock-bändille. Yhtye valitsi itselleen nimen Rolling Stonesin "Sticky Fingers" levyn mukaan (Arin ehdotuksesta). Tyylillisiä ja musiikillisia esikuvia bändille olivat mm. Slade, Sweet sekä Ramones. Ennen Sticky Fingersin perustamista (1981–1882) "Timppa ja Jarkka" ehtivät kokeilla hetken aikaa yhteistä bändi viritystä Vandaali-solisti Vesa Häklin kanssa nimellä Gunga Din. Tässä lyhytaikaisessa kokeilussa oli jo rummuissa tuleva Sticky Fingers -mies Ari Haapalainen.
Vandaalit-yhteyksien kautta tutuksi tullut Poko Rekordsin Epe Helenius oli kiinnostunut julkaisemaan myös Sticky Fingersin tuotantoa ja yhtye levyttikin Pokolle kaksi singleä ja yhden albumin. Albumin "Fight for Fun" sekä singlen "Christine" / "Lipstick Love" tuottajana toimi Popedasta ja Sensuuri-yhtyeestä tuttu Costello Hautamäki
Ensimmäisen singlensä "Memories" / "Beerhunter's Time" bändi tuotti yhdessä Mika Sundqvistin kanssa, joka myös toimi singlen äänittäjänä. Kaikki Sticky Fingers -levytykset on äänitetty MSL-studiossa Lempäälässä. Ainoa cover-kappale näillä levyillä on "Fight for Fun" -LP:llä oleva "Funny Funny" (Nicky Chinn, Mike Chapman). Sweet julkaisi originaaliversionsa 1971. 
Sticky Fingers esiintyi hajoamisensa jälkeen ensimmäistä kertaa yhdessä Timmyn 50v synttäreillä, Ahdenkallion koululla Hyvinkäällä vuonna 2010. Rummuissa tosin tuolloin oli Hande Pussinen (r.i.p.). Toinen kerta koittikin sitten heti seuraavana vuonna ja tällöin ihan originaalilla kokoonpanolla (kun rumpali Ari Haapalainenkin pääsi mukaan) kitaristi Kliden 50v synttäreillä Hyvinkään Raittiustalolla 2011.
21. maaliskuuta 2015 MTV3:n "Pop'n'Roll"-ohjelma käsitteli yhtenä aiheenaan Sticky Fingersin "Fight For Fun" -levyn kantta.
Sticky Fingers esiintyi 32 vuoden tauon jälkeen ensimmäistä kertaa julkisesti yhdessä 14. lokakuuta 2017 Hyvinkääsalissa järjestetyissä kahdessa erillisessä "Hyvinkää All Stars" -konsertissa. Yhtye esitti konserteissa kaksi omaa kappalettaan: "Bad Boys Make Noize", sekä "Lipstick Love". Bändin alkuperäisjäsenistä oli mukana Timo Ahonen, Jari Ahonen ja Jari Pelkonen. Ari Haapalaista tuurasi rummuissa Käsityöläiset-bändistäkin tuttu Niko Berg.
Diskografia.
Albumit.
Recorded at MSL-studios 2.-5.July 1984 -
Produced by Costello Jones -
Photo: Jokke Järvinen -
Tolonen (piano - Midnight Angel)
Singlet.
Recorded at MSL-studios 25,26. July 1983 -
Cover arr: J.K. Juntunen / Mansisto
Recorded at MSL-studios 26. March 1984 -
Produced by Costello Jones (Hautamäki) -
Cover art by Jon Jobson (J.K. Juntunen) - 
Modelling by Nana Softice