tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
GeoCities

GeoCities oli kotisivutilaa tarjoava palvelu. Se on saatavilla vain Japanissa. David Bohnett ja John Rezner perustivat palvelun marraskuussa vuonna 1994. Tietotekniikkajätti Yahoo! osti sen vuonna 1999 ja sulki sen 2009 Japania lukuun ottamatta.
Vuonna 1995 avattu GeoCities oli yksi ensimmäisistä palveluista, joihin saattoi perustaa oman verkkosivun. Palvelussa hostattiin noin seitsemän miljoonaa eri henkilöiden luomia Internetin ensimmäisiä verkkosivuja.
Varhaisilla käyttäjien luomilla verkkosivuilla oli oma erikoinen tyylinsä. Useat sivut olivat amatöörimaisia ja animoidut giffit, räikeät värit ja vilkkuvat tekstit olivat yleisiä. GeoCitiesia on nimitetty maailman suurimmaksi kansantaiteen kokoelmaksi.
Vuonna 1999 GeoCities oli Internetin kolmanneksi vierailluin sivusto AOL:n ja Yahoon!:n jälkeen, tosin tämä tarkoitti 19 miljoonaa erillistä kävijää kuukaudessa joulukuussa 1998..
Yahoo! osti palvelun vuonna 1999 2,87 miljardin dollarin hintaan. GeoCities lopetti toimintansa maailmanlaajuisesti 29. lokakuuta 2009 Japania lukuun ottamatta.
Palvelu pysyi käynnissä Japanissa vuoteen 2019.
Vielä samalla viikolla kun Yahoo! sulki GeoCitiesin, se kuului maailman top 200 vierailluimman sivuston joukkoon.
Muita vastaavia kotisivuille tilaa tarjoavia palveluja olivat FortuneCity (1997–2012) ja Angelfire (1996–).
Lähteet.
The Serenity of Suffering

The Serenity of Suffering on Kornin kahdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2016 levymerkillä Roadrunner Records. Albumilta julkaistiin singlet ”Rotting in Vain”, "Take Me" sekä "Black Is the Soul", joista ensimmäisestä tehtiin musiikkivideo.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan neljännelle sijalle. Suomessa se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 8.
Vastaanotto.
Albumi sai pääosin hyvän vastaanoton. Albumiarvostelujen keskiarvoja keräävän Metacriticin arvio albumille on 67/100, mikä pohjautuu 9 ammattilaisarvioon. Kaaoszinen Sarita Kotkavalkama antoi albumille arvosanaksi 8.5/10, ja sanoi yhtyeen palanneen osittain juurilleen useiden vuosien kokeilusessioiden jälkeen. Niin ikään Metal Injectionin arvioija antoi albumille arvosanan 8.5. Hän kutsui albumia Kornin mahdollisesti tarttuvimmaksi albumiksi, mutta suhtautui sen positiiviseen aspektiin ristiriitaisesti kyseenalaistaen sen tarpeellisuutta metallimusiikille. Rolling Stonen Christopher Weingarten piti albumia yhtyeen historian raskaimpana. Hän suhtautui nihkeästi albumiin ja Kornin asettumaan mukavuusalueeseen, joka hänen mukaansa sijoittui yhtyeen vuosien 1999–2004 tuotantoon.
Maija Rajainen

Maija Rajainen (ent. "Ruuttu", o.s. "Glumow"; 31. tammikuuta 1899 Pietari – 6. tammikuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen historioitsija ja opettaja.
Rajainen valmistui filosofian kandidaatiksi 1923 ja toimi sen jälkeen opettajana useissa kouluissa, pisimpään, 1930–1948, Terijoen lyseon historian ja yhteiskuntaopin opettajana.
Rajainen tutki tyttöjen ja naisten historiaa. Hänen väitöksestään (1940) ilmeni, että tyttöjen koulutus oli Katariina II:n ansiosta niin sanotun Vanhan Suomen alueella vuosina 1788–1806 pitemmällä kuin muualla Suomessa. Hänen myöhempiä naistutkimuksiaan edustavat 1959 julkaistu artikkeli ”Yleiset äänioikeusteoriat ja naisten äänioikeusliike Suomessa”, 1973 ilmestynyt tutkimus sukupuolimoraalia koskevasta keskustelusta naisliikkeessä 1800–1900-luvun vaihteessa sekä 1978 julkaistu artikkeli vuotta 1906 edeltävistä porvarillisen ja työläisnaisliikkeen suhteista.
Sara Negri

Sara Negri (s. 21. tammikuuta 1967 Padova) on italialainen matemaatikko ja logiikan tutkija, joka on työskennellyt Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian professorina vuodesta 2015.
Negri opiskeli Padovan yliopistossa ja valmistui matematiikka pääaineenaan maisteriksi 1991 ja tohtoriksi 1996. Hänen väitöskirjatyönsä aihepiiri oli logiikka. Italiankielinen väitöskirja oli otsikoitu " Dalla Topologia Formale all'Analisi" ja työtä ohjasi tohtori Giovanni Sambin. Negri muutti Suomeen vuonna 1996. Hän on ollut Helsingin yliopiston logiikan dosentti vuodesta 1998.
Työurallaan Negri toimi tutkimusapulaisena Imperial College Londonissa (1995–1996) ja Suomeen muutetuaan Helsingin yliopiston Filosofian, historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitoksen tutkija (1996–2002). Sitten hän oli akatemiatutkijana (2007–2012) ja vanhempana tutkijana (2012–2014) samalla laitoksella. Helsingin yliopiston Tutkijakollegeumiin hän kuului vuosina 2014–2015. Hän on ollut myös Italian Pisassa toimivan Scuola Normale Superioren ja Veronan University degli Studi di Verona filosofian tohtoriohjelman vieraileva professori (Professore a contratto, 2014, 2016). Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian professori Negri on ollut elokuusta 2015 alkaen. Hän on ensimmäinen nainen tämän professuurin haltijana. 
Negrin tutkimustyö on keskittynyt logiikan osa-alueeseen, joka tunnetaan todistusteoriana. Vuonna 2017 hän oli jo ohjannut tai ohjaamassa seitsemää väitöskirjaopiskelijaa. 
Hänet valittiin arvostetun Academia Europæa -tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2018.
Katri Laine

Katri Helena Laine (o.s. Soini; 25. marraskuuta 1891 Helsinki – 19. huhtikuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen historioitsija. Hän tutki varsinkin kotitalousopetuksen historiaa. Laine kirjoitti useita kotitalouden oppikirjoja. Hänen vuonna 1927 julkaisemastaan kansakoulujen oppikirjasta "Kotitalouteni" otettiin 12 painosta. Hänelle myönnettiin vuonna 1937 kotitalousneuvoksen arvo.
Katri Laineen isä oli kirjailija Wilho Soini. Hänen sisaruksiaan olivat kirjailijat Yrjö ja Elsa Soini. Laine kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1911 ja valmistui kotitalousopettajaksi 1912, kansakoulunopettajaksi 1913 ja filosofian kandidaatiksi 1920. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1935 aiheenaan 1700-luvun pellavanviljely ja -kehruu Suomessa. Laine oli vuosina 1918–1921 Maataloushallituksen kotitalouden tarkastaja, 1921-1925 Wetterhoffin kotiteollisuusopiston opettaja, 1928–1937 Kouluhallituksen kotitalous- ja käsityöopetuksen tarkastaja ja 1937–1957 maataloushallituksen kotitalousosaston päällikkö. Vuosina 1923-1925 hän oli Hämeenlinnan kaupunginvaltuustossa. Hän osallistui Lotta Svärd -järjestön toimintaan ja kirjoitti lottien käyttöön tarkoitettuja oppikirjoja Suomen historiasta. Sotavuosina hän johti toimikuntaa, joka pohti naisten työpalvelua. 
Katri Laineen puolisona oli vuodesta 1921 lehtori ja historiantutkija Eevert Laine.
Robert J. Flaherty

Robert Joseph Flaherty (16. helmikuuta 1884 Iron Mountain, Michigan – 23. heinäkuuta 1951 Dummerston, Vermont) oli yhdysvaltalainen etnografisen dokumenttielokuvan pioneeri. Dokumenttielokuvan historian katsotaan usein alkavan Flahertyn eskimoiden elämää kuvaavasta puolifiktiivisestä elokuvasta "Nanook, pakkasen poika" (1922).
Elämä ja ura.
Flaherty varttui seitsenlapsisen perheen esikoisena ensin Michiganissa ja sitten Kanadan rajalla Rainy Lakessa ja Lake of the Woodsissa sekä Ontarion provinssin Port Arthurissa. Hän kävi jonkin aikaa Upper Canada Collegea Torontossa ja sitten kaivosalan collegea Michiganissa, jossa hän tapasi tulevan vaimonsa ja yhteistyökumppanisnsa Frances Hubbardin.
Läpi 1910-luvun Flaherty toimi tutkimusmatkailijana ja malmialueiden kartoittajana Kanadan pohjoisosissa. Vuonna 1913 hän otti muiden kehotuksesta mukaansa myös elokuvakameran tallentaakseen alueen ”"outoja ihmisiä ja eläimiä"” ja kuvasi parin vuoden aikana runsaasti materiaalia eskimoiden elämästä. Palattuaan matkalta Flaherty sytytti leikkaushuoneessa tupakallaan tulipalon, jossa koko 10 000 metrin nitraattifilmimateriaali tuhoutui räjähdysmäisesti työkopiota lukuun ottamatta. Flaherty päätti palata alueelle kuvaamaan satunnaisten otosten sijaan jäsennellympää elokuvaa, joka keskittyisi yhden eskimoperheen elämään ja arkiaskareisiin. Hän sai rahoituksen hankkeelle vasta vuonna 1920 Révillon Frères -turkisyhtiöltä.
Vuoden 1934 elokuvassaan "Aran-saarten mies" ("Man of Aran") Robert J. Flaherty venytti dokumenttielokuvan rajoja. Irlannin länsirannikolla sijaitsevien Aran-saarten elämää kuvaavassa elokuvassa Flaherty ei pitäytynyt tiukasti kuvausajan realismissa, vaan rekonstruoi muun muassa vanhoja valaanpyyntitekniikoita, joita saaren asukkaat eivät enää käyttäneet.
Elokuva "Viidakon villipeto" ("Louisiana Story", 1948) yhdistelee dokumentaarista kuvausta fiktiiviseen tarinaan Yhdysvaltojen Louisianan osavaltion cajuneihin kuuluvan pojan seikkailuista. Tarinaan syntyy tarpeellisia konflikteja, kun pojan puolikesyä pesukarhua vaanii alligaattori ja suuri öljy-yhtiö vaarantaa alueen tulevaisuuden.
Kultainen Venla 2016

Kultainen Venla 2016 oli järjestyksessään seitsemäs Kultainen Venla -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2016 parhaille suomalaisille televisio-ohjelmille ja niiden tekijöille. Gaala järjestettiin 13. tammikuuta 2017 Kansallisoopperassa. Gaala lähetettiin tällä kertaa MTV3:n sijasta Yle TV2 -kanavalla. Eniten palkintoja sai rikosdraamasarja "Sorjonen" kolmella Venlalla.
Ehdokkaat julkistettiin 12. joulukuuta 2016 ja yleisöäänestykset finalistit paljastettiin 11. tammikuuta 2017. Sen juonsi stand up -koomikko Ali Jahangiri ja house bändinä esiintyi Don Johnson Big Band.
Cockney

Cockney on englannin kielen murre, jota puhuvat tyypillisesti työväenluokkaiset lontoolaiset. Murteen nimityksellä voidaan tarkoittaa myös Lontoossa asuvaa tai sieltä kotoisin olevaa henkilöä ja erityisesti East Endin väkeä. Aidon cockneyn puhujan pitää vanhan sanonnan mukaan olla syntynyt St Mary-le-Bow’n kirkonkellojen kuuluvuusalueella. Ennen nykyaikaista liikenteen melua St Maryn kellot saattoivat kuulua kymmenenkin kilometrin päähän kirkosta. Cockney on nykyisin väistynyt perinteisiltä puhumisalueiltaan monikulttuurisen Lontoon englannin tieltä. Useita sen puhujia on asettunut ympäröiviin Essexin ja Hertfordshiren kreivikuntiin.
Cockney-nimitys oli alun perin halventava. Sen etymologia perustuu keskienglannin sanaan, joka tarkoitti ”kukon munaa” eli normaalia pienempää tai viallista kananmunaa.
Varhaisin kirjallinen merkintä cockneystä on vuodelta 1362, jolloin se esiintyi William Langlandin Piers Plowman -runon kuudennessa säkeistössä, jossa sillä tarkoitettiin pientä epämuodostunutta kananmunaa (yhdistelmä kukkoa tarkoittavasta coken-sanasta ja munaa tarkoittavasta ey-sanasta). Samaan aikaan mystinen rikkauden maa Cockaigne ilmaantui kirjoitettuun kieleen - mukaan lukien Cockayne, Cocknay ja Cockney, jotka pilailumielessä yhdistettiin Englannin pääkaupunkiin Lontooseen.
Everybody Wants Some!!

Everybody Wants Some!! on yhdysvaltalainen elokuva, joka julkaistiin vuonna 2016. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Richard Linklater ja sen tuotantoyhtiöinä toimivat Paramount Pictures, Annapurna Pictures sekä Detour Filmproduction. Elokuvaa on luonnehdittu Linklaterin vuonna 1993 valmistuneen "Dazed and Confused" -elokuvan henkiseksi jatko-osaksi.
Vastaanotto.
"Everybody Wants Some!!" sai kriitikoilta positiivisen vastaanoton. Kriitikoiden keskiarvosanoja laskevalla Metascore-sivustolla elokuvalle on annettu 50 elokuva-arvostelun perusteella arvosana 83/100, "universal acclaim".
Myönteisistä arvosteluista huolimatta elokuva ei ollut kaupallinen menestys. Elokuvan budjetti oli noin 10 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, mutta se oli tammikuuhun 2017 mennessä tuottanut maailmanlaajuisesti vain noin 4,6 miljoonaa dollaria.
Sarjahärkki

Sarjahärkki ("Holosteum umbellatum") on yksivuotinen pieni kohokkikasvilaji.
Ulkonäkö.
Sarjahärkki kasvaa 5–30 senttimetriä korkeaksi. Varsi on pysty tai koheneva ja tyveltä haarova. Lehdet ovat soikeita tai puikeita ja sinivihreitä. Kukintona on kolmesta kymmeneen pitkäperäistä kukkaa sisältävä sarjamainen kimppu. Pienet terälehdet ovat valkoiset tai vaaleanpunaiset. Kotahedelmä on munamainen.
Levinneisyys.
Sarjahärkkiä esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopasta Länsi- ja Keski-Aasiaan ulottuvalla alueella. Pohjoiseen sitä kasvaa Etelä-Ruotsissa asti.
Badlands (kappale)

Badlands on amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin kappale hänen neljänneltä studioalbumiltaan, "Darkness on the Edge of Town". Kappale on kyseisen albumin avausraita ja toinen single.
Alkuperä.
Springsteen on sanonut' että hän keksi ensin kappaleen nimen "Badlands" ennen kuin alkoi kirjoittaa itse kappaletta. Hän tunsi, että se oli "hyvä nimi" mutta olisi helppo möhliä se sillä, ettei kirjoittaisi sille arvoistansa kappaletta.
Riffi perustuu The Animalsin "Dont Let Me Be Misunderstood" -kappaleeseen. "Rolling Stone" -lehden toimittajien mukaan laulu "hyödyntää punk-singlejen raivokkuutta, mitä hän kuunteli tuohon aikaan".
Listasijoitukset ja vastaanotto.
"Badlands" ei ollut kaupallinen top 40 menestys yltäen vain sijalle 42 "Billboard" Hot 100 -listalla. Eli vielä huonommin kuin albumin edellinen single, "Prove It All Night". "Badlands" saavutti huomattavaa progressiivis -ja aikuisrock -radiosoittoa tuohon aikaan ja klassisen rockin radiosoittoa siitä lähtien. Sen lisäksi "Badlands" on pysynyt melko suosittuna Springsteenin fanien, sekä Springsteenin itsensä keskuudessa. Kappale on esiintynyt kahdeksassa Springsteenin julkaisussa: "Darkness on the Edge of Town", "Live/1975-85", " Greatest Hits" (1995), "Live in New York City", "Live in Barcelona", "The Essential Bruce Springsteen", "Greatest Hits" (2009) ja "". "Rolling Stone" -lehden toimittajat sijoittivat "Badlandsin" Springsteenin kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi kappaleeksi, edellään vain "Born to Run".
Kääpiöpellava

Kääpiöpellava ("Radiola linoides") on yksivuotinen hyvin pieni pellavakasvilaji. Se on kääpiöpellavien ("Radiola") suvun ainoa laji.
Ulkonäkö.
Laji on hyvin hentokasvuinen, yhdestä kahdeksaan senttimetriä korkeaksi kasvava ruoho. Lehdet ovat vastakkain kasvavat, ehyet, soikeat ja yksisuoniset. Kukat ovat nelilukuiset ja pienet, 2–3 millimetriä leveät. Niissä on yhden millimetrin pituiset valkoiset terälehdet. Hedelmänä on yhden millimetrin mittainen kahdeksanlokeroinen kota.
Levinneisyys.
Kääpiöpellavaa esiintyy suuressa osassa Eurooppaa keski- ja eteläosissa. Pohjoiseen sitä kasvaa Etelä-Norjassa asti.
Kääpiöpellavaa voi esiintyä muiden pienten kasvien kuten pikkupungan ("Anagallis minima") ja nölliäisenvihvilän ("Juncus minutulus") seurassa.
Super Mario Odyssey

Super Mario Odyssey on Nintendon kehittämä tasohyppelypeli. Peli on julkaistu 27. lokakuuta 2017 Nintendo Switch -konsolille ja se kuuluu "Super Mario" -pelisarjaan.
Peli julkistettiin Nintendon 13. tammikuuta 2017 pidetyssä tiedotustilaisuudessa, jossa esiteltiin Nintendo Switch -konsolia ja sille julkaistavia pelejä. Pelin demo julkaistiin E3-messuilla kesäkuussa 2017.
Pelaaminen.
Osa pelin ympäristöistä on saanut vaikutteita oikeasta maailmasta, esimerkiksi pelissä esiintyvä "New Donk City" viittaa New York Cityyn. Pelissä on "Super Mario 64:n" ja "Super Mario Sunshinen" tyyliin avoin maailma, jossa voi liikkua vapaasti ilman aikarajoitusta. Marion hattu vaikuttaisi olevan Super Mario Odysseyssä aiemmista Mario-peleistä poiketen elävä Cappy-nimisen hahmon taikavoimasta ja sillä on aiempia pelejä suurempi rooli. Mario voi käyttää hattua aseena heittämällä sen bumerangin tapaan vihollisia kohti. Joillain vihollisilla, mukaan lukien Bowserilla on hattu ja viholliset käyttävät hattuja bumerangiaseena. Marion tehtävänä on useimpien Mario-pelien tapaan pelastaa prinsessa Peach Bowserin kynsistä Bowserin yrittäessä pakottaa Peachin kanssaan naimisiin.
Pelissä Mario seikkailee erilaisissa paikoissa kerätäkseen Moon kappaleita, joita kerättyään tarpeeksi hän voi matkustaa seuraavaan paikkaan. Jokaisessa tasossa on yksi pomovastus, joiden voitettuaan pelaaja palkitaan kolmella Power Moon kappaleella(multi moon). Power Moon kappaleet voivat myös löytyä erilaisista paikoista tai suorittamalla pienen pulman.
Pelin tasoissa voi löytää salaisia paikkoja, joita ovat esimerkiksi 8-bittinen alue, jossa Mario tutkii paikkaa 8-bittisellä muodollaan. Pelissä Mario voi ostaa erilaisia asusteita, joko muiden hahmojen vaatteita tai pelissä pelattavan tason teemaisen asun. Lisäksi pelissä voi suorittaa pieniä tehtäviä, joiden suoritettuaan pelaaja palkitaan yhdellä Power Moon kappaleella.
Juoni.
Peli alkaa Prinsessa Peachin kotilinnan alueella, jossa Bowser on ilmalaivan kanssa. Mario ja Bowser kamppailevat jonkun aikaa, kunnes Bowser lyö hänet hatullansa Maahan ja poistuu paikalta.
Mario herää tuntemattomasta paikasta ja tapaa pienen haamuolennon, joka kertoo Mariolle että Bowser kidnappasi naispuolisen haamuolennon. Olento siirtyy Marion hattuun ja hänen hatustaan tulee elävä ja hän saa nimekseen Cappy. Kaksikko yhdistää voimansa pysäyttäkseen Bowserin ja pelastaakseen Peachin ja Cappyn ystävän.
Vastaanotto.
GameSpot ja IGN ovat antaneet pelille arvosanaksi täydet 10/10 arvosteluissaan.
Mario Kart 8 Deluxe

Mario Kart 8 Deluxe on Nintendon kehittämä ja julkaisema ajopeli, joka on julkaistu vuonna Nintendo Switchille.
Peli on "Mario Kart 8:n" uusintaversio, jossa on mukana aiemman version ilmaiset ladattavan sisällön lisäosat kenttineen, hahmoineen ja ajoneuvoineen sekä joukko muutoksia.
Uudistukset.
Uudistuksina aiempaan osaan ovat kuusi uutta hahmoa: vanhat tutut Bowser Jr., King Boo ja Dry Bones sekä uudet Gold Mario (suom. Kultainen Mario), Inkling Girl ja Inkling Boy. Inklingit ovat tuttuja "Splatoon"-peleistä. Uudet hahmot on Gold Mariota lukuun ottamatta ovat avattuja. Gold Mario avautuu, kun kaikki Grand Prix -kilpailut kaikkine moottoriluokkineen on suoritettu. Yoshille ja Shy Guylle voi valita värin jo alussa. Mukana on myös uusia ajoneuvoja, mutta ne ajoneuvot sekä aikaisemmat ajoneuvot saadaan keräämällä kolikoita, alkuperäisen "Mario Kart 8:n" tapaan, jolloin avautuu lisää ajoneuvoja ja niiten osia. Kaikki pelin kuluessa saatavat hahmot ja radat ovat avattuja, kun taas alkuperäisessä Mario Kart 8:ssa joutui suorittamaan tiettyjä Grand Prix -kilpailuja uusien hahmojen ja ratojen avaamiseksi. Myös moottoriluokat 150cc peilikuvana ja alkuperäisen pelin ilmainen 200cc päivitys ovat avattuja. Mercedes Benz -ajoneuvot ja niiden osat avautuvat tällä kertaa keräämällä lisää kolikoita.
Ajon aikana valikosta voi kytkeä päälle "älykkään ohjauksen," joka tekee radalla pysymisestä helpompaa, ja "auto-kiihtymisen," joka saa ajoneuvon kiihtymään automaattisesti.
Taistelumoodissa on kokonaan uudet kentät eli perinteiset Mario Kart -taisteluareenat: uudet, jossa on mukana yksi "Splatoon"-pelistä tuttu areena sekä myös muutama aikaisempi vanhempi taisteluareena aikaisemmista Mario Kart -peleistä. Taistelutyylejä on viisi: Balloon Battle (perinteinen), Renegade Roundup (uusi), Coin Runners (perinteinen), Bob-omb Blast ("" -pelistä) ja Shine Thief ("Mario Kart: Double Dash!!" -pelistä).
Lisäksi kilpailija saa käyttöön kaksi esinettä "Mario Kart: Double Dash!!" -pelin tapaan ja radoilla myös on kyseisestä pelistä tuttuja kaksinkerroksisia esinelaatikoita. Sulka- ja Boo-esineet tekevät paluun.
Pitempään driftaaminen antaa kolmannen turbon eli ultra-mini-turbon, mikä on käytössä vain silloin, kun älykäs ohjaus on pois päältä.
Vastaanotto.
IGN antoi pelille arvostelussaan 9.3/10.
"Pelit"-lehden Petri Heikkinen antoi pelille 90 pistettä sadasta.
Myynti.
Peli on tehnyt sarjan myyntiennätyksen julkaisupäivänään ollen nopeimmiten myyvä sarjan peli.
Peli oli Nintendo Switch -konsolin eniten myynyt peli heinäkuussa 2019.
Maiju Voutilainen

Maiju Pauliina Voutilainen (s. 1996) on suomalainen vloggaaja, joka tunnetaan myös entisellä taiteilijanimellään Mansikkka. Elokuussa 2019 Voutilainen luopui vanhasta nimimerkistään ja vaihtoi YouTubessa nimimerkikseen maiju, ja alkoi käyttää Instagramissa nimimerkkiä maijuvouti.
Voutilainen tekee lifestyle-aiheisia videoita ja käsittelee myös paljon mielenterveysasioita. Lisäksi hän on puhunut omasta masennuksestaan. Helmikuussa 2020 Voutilaisella oli YouTubessa noin 175 000 tilaajaa. Hänet valittiin Mielenterveyden keskusliiton vuoden 2017 Hyvän mielen lähettilääksi. Voutilainen on käynyt Kallion lukion, josta hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 2015. Hän oli myös vieraana Linnan juhlissa vuonna 2017.
Voutilaisen runokirja "Itke minulle taivas" ilmestyi vuonna 2017.
Vähä Korentijärvi

Vähä Korentijärvi on Pirkanmaalla Valkeakoskella sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Vanajaveden alaosan alueeseen. Vähä Korentijärvi on osa Korentiojan valuma-aluetta.
Maantietoa.
Järvi on 500 metriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen pinta-ala on 11 hehtaaria. Siihen laskee neljä lyhyttä soiden kuivatusojaa, joista yksi tuo luoteen suunnasta suon vesiä. Järven laskuojaa lähtee kaakoisrannasta ja yhtyy 350 metrin jälkeen Korentiojaan noin 200 metriä Korentijärven alapuolella. Veden laskennallinen viipymä järvessä on järven mataluudesta johtuen 100 vain vuorokautta, vaikka sen valuma-alue on pieni. Korentijärvi sijaitsee vain 350 metrin etäisyydellä. Järven rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä. Järven lähiympäristössä on sijainnut vain yksi maatila, mutta sen lisäksi ranoihiin on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Pyörönmaalta tai Valkeakosken Vanhakylästä.
Vedenlaatu.
Järven vedenlaatua on tutkittu loppukesällä 1995. Se on humusjärvi, jonka vedenväri on ruskea, koska siihen on liuennut humusta. Vesi on lievästi sameaa ja sen sähkönjohtavuus on normaalilla tasolla. Veden happamuustaso oli humuksen määrään nähden normaali ja koska veden puskurikyky happamoitumista vastaan on hyvä, ei ole välitöntä vaaraa järven happamoitumisesta. Järvi on matala ja veden lämpötilakerrostuminen muodostuu lieväksi. Pintaveden happipitoisuuden kylläisyysaste oli 74%. Talvella jääkannen alla happi saattaa kuitenkin kulua vähiin veden sisältämän humuksen hajotessa. Sekä fosforipitoisuudet että typpipitoisuudet ovat noin kaksinkertaiset luonnontasoon nähden. Koska valuma-alue on pääosin karua metsäseutua, kohdistuu järveen pientä hajakuormitusta. Vedn ravinnetasot ovatkin rehevöityneen järven tasolla. Järven virkistysarvo on tyydyttävällä tasolla.
Historiaa.
Vuoden 1959 peruskartassa ”Vähä Korentijärven” ja ”Iso Korentijärven” välinen kannas oli raivattu pelloksi, joita isännöivät kaksi maatilaa. Myös Vähä Korentijärven länsipuolella oli peltopalstoja, jotka kaikki päättyivät järven rantaan. Järveen kaivettiin ensimmäiset suo-ojat 1970-luvulla. Vuoden 1976 kartassa peltojen määrä on vähentynyt ja samalla rantaan on ilmaantunut kolme vapaa-ajan asuntoa, joita on tullut sittemmin muutama lisää.
Lex (poliisikoira)

Lex (koko nimi "Karhukorven Lex II", 1. tammikuuta 1968 – 25. joulukuuta 1975) oli suomalainen saksanpaimenkoira ja yksi Suomen tunnetuimmista poliisikoirista.
Karhukorven kennelissä Vihdissä syntynyt Lex oli Espoon poliisin poliisikoirana 1968–1975 ja Lexin kouluttajana ja hoitajana toimi konstaapeli Veikko Ylönen (1935–2016). Lex suoritti 108 kiinniottoa joka on edelleen alallaan Suomen ennätys. Lexin kuulo vaurioitui pankkiryöstäjä Matti "Volvo" Markkasen takaa-ajon yhteydessä kun ammuttu luoti meni koiran korvan vierestä.
Lexiä ammuttiin rintaan sen yrittäessä ottaa kiinni murrosta epäiltyjä kahta miestä joulukuussa 1975 Espoon Westendissä. Lex kuoli vammoihinsa Helsingissä Pieneläinklinikan leikkauspöydällä joulupäivänä 1975 ja Lexin kuolema oli 27. joulukuuta Ilta-Sanomien etusivun pääuutisena. Lex haudattiin Helsingin eläinten hautausmaalle Haagaan, hautapaikan numero on A-455.
Toimittaja Aake Jermo kirjoitti yhdessä Veikko Ylösen kanssa Lexistä vuonna 1976 Otavan julkaiseman kirjan "Poliisikoira Lex".
Naton parlamentaarinen yleiskokous

Naton parlamentaarinen yleiskokous (, ) on Nato-liittolaismaiden parlamenttien foorumi, jonka tehtävä on levittää tietoisuutta Pohjois-Atlantin alueen turvallisuusasioista ja vahvistaa transatlanttisia suhteita ja atlanttisia arvoja. Näiksi arvoiksi on määritelty parlamentaarinen demokratia, yksilönvapaudet, ihmisoikeudet ja laillisuusperiaate. Parlamentaarinen yleiskokous toimii linkkinä Naton ja sen liittolaismaiden parlamenttien välillä, mutta se on erillinen instituutio Natosta. Yleiskokouksella on täysistunto kaksi kertaa vuodessa.
Naton parlamentaarinen yleiskokous perustettiin vuonna 1955. Siihen kuuluu nykyään 257 valtuuskunnan jäsentä 28:sta jäsenmaan parlamentista ja lisäksi valtuustot 13 Naton liittolaismaasta, neljästä Välimeren kumppanuusmaasta ja kahdeksan tarkkailijavaltuutettua. Eri maiden valtuuskuntien koot perustuvat jäsenmaiden kokoihin ja puolueiden voimasuhteisiin niiden parlamenteissa. Yhteensä valtuutettuja on noin 360. Liitännäisjäsenten valtuuskuntien jäsenet voivat osallistua yleiskokouksen täysistuntoihin, seminaareihin ja lähes kaikkiin komiteoihin. He voivat esittää päätöslauselmia ja lisäyksiä niihin täysistunnoissa sekä toimia raportööreinä komiteoissa, mutta heillä ei ole äänioikeutta eivätkä he osallistu budjetin laatimiseen.
Naton parlamentaarisen yleiskokouksen vuosibudjetti on 3,8 miljoonaa euroa. Rahat käytetään Brysselissä sijaitsevan sihteeristön toimintaan. Liitännäisjäsenillä ei ole velvollisuutta osallistua yleiskokouksen kustannuksiin.
Suomella on Naton rauhankumppanuusmaana ollut valtuuskunta Naton parlamentaarisessa yleiskokouksessa vuodesta 1998 lähtien. Valtuuskunnassa on neljä jäsentä, joilla ei ole varajäseniä. Vuonna 2023 Suomi liittyi Naton täysjäseneksi.
Eveliina Piippo

Eveliina Rosa Maria Piippo (s. 7. syyskuuta 1998 Tampere) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla Tampereen Pyrintöä. Piippo opiskeli ja harjoitteli Denverissä Coloradossa Yhdysvalloissa parin vuoden ajan tammikuusta 2020 lähtien.
Kansainväliset kilpailut.
Tammikuussa 2015 Piippo kilpaili Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Stegissä, jossa hän oli viiden kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viides, 7,5 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kuudes ja oli mukana neljänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa. Samana vuonna hän hiihti hopeaa alle 18-vuotiaiden Pohjoismaiden mestaruuskilpailusta vapaan viideltä kilometriltä Örnsköldsvikissä.
Eveliina Piippo edusti Suomea nuorten MM-kilpailuissa Gomsissa 2018. Hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi kymmenen kilometrin yhdistelmähiihdossa. Nuorten MM-kilpailuissa Soldier Hollowissa 2017 Piippo oli viiden kilometrin vapaan kilpailussa kahdeksas ja kymmenen kilometrin yhdistelmäkilpailussa viides. 
Tammikuussa 2019 Piippo saavutti hopeaa vapaan hiihtotavan 10 kilometrillä alle 23-vuotiaiden sarjassa nuorten MM-kilpailuissa Lahdessa.
Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Piippo sijoittui 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 19:nneksi, yhdistelmäkilpailussa 23:nneksi ja viestissä kuudenneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa viidestoista, 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kuudestoista ja viestissä neljäs.
Piippo kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Rukalla joulukuussa 2017. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 28:s Lahden 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa maaliskuussa 2018. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 13:nneksi Davosin 20 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa joulukuussa 2022. Joulukuussa 2018 Beitostølenissä Piippo hiihti ensi kertaa naisten viestijoukkueessa ja ankkuroi joukkueen kolmanneksi.
Kansalliset kilpailut.
Aikuisten SM-kilpailuissa Piippo saavutti ensimmäisen mitalinsa oltuaan kolmas 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Äänekoskella 2019. Tätä ennen hän oli ollut parhaimmillaan viides vapaan kymmenen kilometrin kilpailussa Vantaalla 2018. Kymmenen parhaan joukkoon hän oli sijoittunut ensimmäisen kerran oltuaan Taivalkoskella 2016 yhdeksäs kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailussa. Seuraavat SM-mitalinsa hän sai oltuaan 2023 kolmas 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Kaupissa ja toinen 30 kilometrin vapaan kilpailussa Inarissa.
SM-viestissä Piippo on saavuttanut hopeaa Kontiolahdella 2017 ja Taivalkoskella 2018, pronssia Imatralla 2019 sekä Ristijärvellä 2021 
Piippo saavutti ensimmäisen Suomen Cupin osakilpailuvoittonsa Jämijärvellä kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 14. tammikuuta 2017. 
Nuorten SM-kilpailuissa hän on voittanut useita mitaleita.
Rutajärvi (Kangasala)

Rutajärvi on Pirkanmaalla Kangasalan Kuohenmaalla ja Lempäälässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Vanajaveden alaosan alueeseen. Rutajärvi on osa Korentiojan valuma-aluetta.
Maantietoa.
Järvi on 1,1 kilometriä pitkä, 650 metriä leveä ja sen pinta-ala on 43 hehtaaria. Se sijaitsee erämaassa Kangasalan, Lempäälän rajalla ja lähellä Valkeakosken rajaa maaston matalassa painaumassa. Siihen on laskee sen koillisrantaan luontaisena Suonijärven laskuoja, jonka kautta järveen laskee suon kuivatusvesiä. Järven oma laskuoja on liitetty osaksi Aukeasuon ojaverkostoa, joka vuorostaan laskee Korenninojaan. Se virtaa Pyörönmaan läpi ja laskee Korentijärveen. Sen lisäksi Rutajärveen laskee kaksi muutakin metsäojaa. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 2,6 vuotta, sillä järven tilavuuteen nähden valuma-alueen pinta-ala on pieni. Järven rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä. Rannat ovat kovaa metsämaata eikä suota ole kuin nimeksi. Rannoille on rakennettu 15 vapaa-ajan asuntoa ja Kangasalan puolella sijaitsee retkeilymaja. Niille johtaa tiet seututieltä 130. Järven luoteisosassa vedestä pilkistää kivi, joka on kuntarajan rajapyykkinä. Valkeakosken raja ja sen pyykki sijaitsee järven eteläpäästä 350 metriä kaakkoon.
Retkelymaja toimii Roukkolatujen rastina.
Vedenlaatu.
Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1973, 1978, 1979, 1993, 1995 1996 ja 2009. Vesi on ollut kirkasta (0,89 FNU) ja vedenväri on ruskeaa (väriluku 44–160 mg(Pt)/l), johtuen valuma-alueella olevista soista, jotka nostavat veden humuspitoisuutta. Humuksen takia vesi on hapanta myös kesäisin ja syvänteessä happamuustaso laskee alle pH 6. Veden puskurikyky happamoitumista vastaan on heikko (0,03 mmol/l), joten valumavedet määrittävät järven happamuustason. Veden hitaan vaihtuvuuden takia kovin äkkinäisiä muutoksia ei esiinny. Veden sähkönjohtavuus on pieni. Järvi lämpötilakerrostuu kesäisin ja talvisin. Vaikka järvi on syvä, ei alusveteen kehity happivajetta edes talvella. Järven happitilanne on hyvä. Veden fosforipitoisuudet ovat vaihdelleet 12–35 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l) ja typpipitoisuudet 340–630 µg/l. Fosforipitoisuudet ovat lievästi rehevöityneen järven tasoa ja typpipitoisuudet ovat suojärville luonnollisella tasolla. Järvi soveltuu virkistyskäyttöön melko hyvin.
Historiaa.
Vuoden 1959 peruskartassa järvi oli autio lukuun ottamatta pohjoisrannan retkeilymajaa ja lounaisrannan metsästysmajaa. Lähimmät tiet johtivat Kangasalan puolella oleviin maatiloille, jonne oli matkaa yli puoli kilometriä. Järven ympäristössä riskeili runsaasti polkuja. Suonijärven laskuoja oli luontaisen näköinen. Vuoden 1975 kartassa näkyy soiden ja metsien ojitustoiminta, jonka hajakuormitus kohdistuu järveen Suonijärven laskuojan välityksellä. Vasta 1980 peruskartassa on ensimmäinen merkintä vapaa-ajan asunnon rakentamisesta. Tämän jälkeen järven ympäristöön rakennettiin teitä ja rannoille alkaa ilmestyä vapaa-ajan asuntoja.
Kaikkien pyhien kirkko (Claverley)

Kaikkien pyhien kirkko on käytössä oleva kirkkorakennus Claverleyssä Englannissa, joka on julistettu Grade I -luokan suojelukohteeksi vuonna 1970.
Kastemalja on normanniajalta. Kirkossa on vuonna 1448 kuolleen Richard Spicerin ja hänen vaimonsa hautakivi ja vuonna 1558 kuolleen Robert Broken sekä hänen kahden vaimonsa alabasterimonumentti.
Suonijärvi (Kangasala)

Suonijärvi on Pirkanmaalla Kangasalan Kuohenmaalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Vanajaveden alaosan alueeseen. Suonijärvi on osa Korentiojan valuma-aluetta.
Maantietoa.
Järvi on 550 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,4 hehtaaria. Järvi sijaitsee suoalueella kaakkoiselta puolelta kohoavan mäen alla. Se on pitkän muotoinen ja sillä on kaksi järviallasta, joita yhdistää 150 metriä pitkä ja alle 10 metriä leveä salmi. Siihen on yhdistetty kuusi suo-ojaa ympäröivältä suolta. Järven laskuoja lähteen sen lounaispäästä ja virtaa 450 metriä ja putoaa yli 11 metriä matkallaan Rutajärveen. Järven rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä ja se on autio. Lempäälän rajan rajapyykki sijaitsee alle 50 metrin päässä järven lounaispäästä.
Historiaa.
Vuosien 1963 ja 1975 välissä järveä ympäröivät suot on ojitettu. Vuoden 1991 peruskartassa kaksi metsätietä päättyivät noin 400 metrin päähän järvestä.
Suurimmat hitit 2003–2016

Suurimmat hitit 2003–2016 on iskelmäyhtye Neljänsuoran kokoelma-albumi, joka julkaistiin 21. syyskuuta 2016 levymerkillä Warner Music Finland. Yhtyeen fanit ovat osallistuneet kappaleiden valitsemiseen, ja se sisältää myös ennen julkaisemattomia kappaleita.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 14, ja pysyi listalla yhteensä 5 viikkoa.
Bariumnitriitti

Bariumnitriitti (Ba(NO2)2) on barium- ja nitriitti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää pyrotekniikassa, orgaanisissa synteeseissä ja korroosionestoaineena.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa bariumnitriitti on väritöntä kiteistä ainetta ja sen alkeiskoppi on heksagonaalinen. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen. Kidevedettömän muodon lisäksi tunnetaan myös väriltään kellertävä kidevedellinen monohydraatti (Ba(NO2)2·H2O. Kidevesi poistuu kuumennettaessa yhdistettä 116 °C:n lämpötilaan. Välivaiheena muodostuu muun muassa hemihydraattia. Bariumnitriitin monohydraatti on pyroelektristä. Kuumennettaessa bariumnitriittiä voimakkaasti se hajoaa bariumoksidiksi, typpimonoksidiksi ja typeksi.
Valmistus ja käyttö.
Bariumnitriittiä valmistetaan bariumkloridin ja natriumnitriitin välisellä reaktiolla. Seoksesta haihdutetaan vettä matalassa lämpötilassa, jolloin bariumnitriitti kiteytyy. Yhdistettä voidaan myös valmistaa johtamalla bariumhydroksidin tai -karbonaatin liuokseen ammoniakin hapetuksesta saatavaa typpioksidia sisältävää kaasua tai kuumentamalla bariumnitraattia typpimonoksidi-ilmakehässä.
BaCl2 + 2 NaNO2 → Ba(NO2)2 + 2 NaCl
Bariumnitriittiä voidaan käyttää pyrotekniikassa vihreän valon aikaansaamiseksi. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa diatsoniumsuoloja ja teräksen korroosionestoaineena.
Live 2016

Live 2016 on bluesmuusikoiden Erja Lyytisen ja Heikki Silvennoisen livealbumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2016. Kappaleet on koottu Lyytisen ja Silvennoisen tammi–helmikuussa 2016 tekemästä 25 esitystä käsittävästä yhteiskiertueesta.
Kappaleet.
CD.
Albumiin sisältyvällä DVD:llä on yksi lisäkappale, ”Don’t Let a Good Woman Down”, jonka on säveltänyt Erja Lyytinen.
Eye of the Soundscape

Eye of the Soundscape on progressiivisen rockin yhtye Riversiden seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2016 levymerkillä InsideOut Music. Albumi on kokoelma yhtyeen aiemmin julkaistuista instrumentaali- ja ambient-kappaleista, minkä lisäksi se sisältää neljä uutta kappaletta (”Where the River Flows”, ”Shine”, ”Sleepwalkers” ja ”Eye of the Soundscape”).
Albumi on yhtyeen ensimmäinen triona julkaistu albumi kitaristi Piotr Grudzińskin kuoltua sydänkohtaukseen helmikuussa 2016. Hänen musiikkiaan kuullaan albumilla kuitenkin postuumisti.
Secret Garden (kappale)

Secret Garden on Bruce Springsteenin vuoden 1995 single. Se julkaistiin alun perin 27. helmikuuta 1995 hänen "Greatest Hits" albumillaan levy-yhtiönä Columbia Records. Ensimmäinen julkaisun aikaan kappale pääsi parhaimmillaan sijalle 63 "Billboard" Hot 100 -listalla.
Myöhemmin kappale uudelleenjulkaistiin 11. huhtikuuta 1995, levy-yhtiönä Sony. Se oli kahden kappaleen single sisältäen liveversion kappaleesta Thunder Road. Tämä uusintapainos palautti kappaleen "Billboard" Hot 100 -listalle, missä se oli parhaimmillaan sijalla 19 ja se on Springsteenin viimeinen top 40-hitti Yhdysvalloissa tähän päivään saakka. Vuonna 1995 julkaistiin myös EP sisältäen kaksi eri versiota kappaleesta "Secret Garden" (albumi -ja jousiversion), live version kappaleesta "Murder Incorporated" ja alkuperäisen version kappaleesta "Pink Cadillac".
Kappale sai suuren osan suosiostaan esiinnyttyään vuoden 1996 elokuvan "Jerry Maguire" soundtrackilla päästen parhaimmillaan sijalle 12 ja sijalle 15 Adult Top 40 -ja Top 40 Mainstream -listoilla.
"Secret Garden" esiintyi myös elokuvassa "Night at the Roxbury".
Kappale on esitetty livenä vain kuusi kertaa. Se esitettiin kolme kertaa vuonna 1995 New Yorkissa ja se palasi settilistalle vuonna 2013, jolloin Springsteen esitti sen Isossa-Britanniassa. Kolmen vuoden tauon jälkeen, Springsteen esitti kappaleen kahdesti vuonna 2016 New Jerseyssä ja Washington D.C.:ssä.
Romanino

Girolamo Romani (Romanino) (syntynyt noin 1485, Venetsian tasavalta – kuollut noin 1566, Brescia) oli Venetossa ja Lombardiassa vaikuttanut renessanssimaalari. Romanino oli yhdessä Moretton kanssa alueen johtavia taidemaalareita ja maalasi tämän tavoin freskoja ja alttaritauluja sekä satunnaisesti muotokuvia. Romanino työskenteli ympäri Pohjois-Italiaa, mutta Brescia säilyi hänen kotipaikkanaan ja hänestä tuli valtuutettu siellä vuonna 1559.
Shöcking Blü

Shöcking Blü oli suomalainen rockyhtye. Se perustettiin syksyllä 2016 ja hajosi toukokuussa 2017. Yhtyeessä soitti Kari Peitsamo ja Peer Günt -yhtyeen muusikot Pete Pohjanniemi ja Sakke Koivula. Yhtye teki viisi keikkaa ja julkaisi yhden albumin. Yhtyeen hajotua Peitsamo perusti yhdessä Peer Güntissä ennen Pohjanniemeä ja Koivulaa soittaneiden muusikoiden Teijo Erkinharjun ja Teijo Kettulan kanssa Devil’s Milk -yhtyeen.
Pinacoteca Tosio Martinengo

Pinacoteca Tosio Martinengo on taidemuseo Bresciassa, Pohjois-Italiassa. Siellä on esillä pääasiassa paikallisten taiteilijoiden maalauksia 1200-luvulta 1700-luvulle.
Historia.
Kreivi Paolo Tosio lahjoitti taidekokoelman kaupungille vuonna 1832. Taidemuseo avattiin vuonna 1851 Palazzo Tosiossa. Museon kokoelmat ovat täydentyneet edelleen lahjoituksilla sekä  keräämällä taideteoksia paikallisista uskonnollisista rakennuksista.
Vuonna 1884 kreivi Leopardo Martinengo da Barco lahjoitti maalauskokoelman sekä kirjaston ja tieteellisten esineiden kokoelman esiteltäväksi palatsissa.
Kokoelma sisältää Francesco Filippini, Vincenzo Foppan, Ferramolan, Paolo Venezianon, Andrea Solarion, Francesco Francian, Lorenzo Lotton ja Goldbaum Gambaran teoksia.
Ina Rosqvist

Ina (Alma Josefina) Rosqvist (22. joulukuuta 1865 Loviisa – 11. syyskuuta 1942 Loviisa) oli suomalainen lääkäri. Hän oli Suomen ensimmäisiä naislääkäreitä. Hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1896, erikoistui sen jälkeen kulkutauteihin ja teki merkittävää työtä tuberkuloosilääkärinä silloisen kansantaudin hoitamisessa ja vastustamisessa.
Rosqvistin vanhemmat olivat merikapteeni Johan Fredrik Rosqvist ja Maria Josefina Fagerström. 
Rosqvistin ystäviin kuului Karolina Eskelin, joka matkusti Ellen Ahlqvistin kanssa Yhdysvaltoihin, jossa he toimivat lääkärinä. Rosqvist tutustui Eskelinin tyttökoulun jatkoluokilla. He etenivät opinnoissa yhtä aikaa niin että suorittivat ylioppilastutkinnon 1885, filosofian kandidaatin tutkinnon 1888 ja valmistuivat lääketieteen lisensiaateiksi 1896. Hän kirjoitti kokemuksistaan lavantautia sairastavien hoidossa tutkielman, joka ilmestyi 1899. Sittemmin hän keskittyi tuberkuloosin hoitoon muun muassa Helsingin Marian sairaalassa 1897–1923, ja samalla hän toimi Helsingin tuberkuloosipoliklinikan ylilääkärinä vuodesta 1904 ja Helsingin kaupungin tuberkuloosilääkärinä vuodesta 1923. Rosqvist oli useiden taudin torjumista pohtineiden komiteoiden jäsen.
Rosqvist toimi myös tutkijana ja valistajana sekä kirjoitti artikkeleita ja piti esitelmiä. Hän teki selvityksen parantoloiden ja poliklinikoidan toiminnasta eri maissa, ja sen pohjalta mietittiin tuberkuloosityön järjestämistä Suomen maaseudulla. Hän oli aktiivinen myös järjestötyössä.
Ellen Ahlqvist

Ellen Ahlqvist (1. marraskuuta 1870 Hamina – 19. syyskuuta 1920) oli suomalainen lääkäri.
Ahlqvist valmistui ylioppilaaksi 1888. Hän suoritti ensin Helsingin yliopistossa filosofian kandidaatin tutkinnon 1894 ja sitten lääketieteen kandidaatin tutkinnon 1897. Hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1901 ja toimi sen jälkeen lääkärinä ensin Tampereella 1901–1903, sitten Yhdysvalloissa 1903–1905, jonne hän lähti Karolina Eskelinin kanssa, ja toimi siellä lääkärinä Massachusettsissa ja Oregonissa. Helsinkiin palattua hän toimi 1905–1909 yksityislääkärinä ja sen jälkeen Helsingin kaupungin tilapäisessä tuberkuloosisairaalassa Humlebergin sairaalassa (Humaliston huvila 4, nyk. Mannerheimintie 92) vuoteen 1914. Sairaalan lakkauttamisen jälkeen hän toimi yksityislääkärinä. Hän väitteli 1915 lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi tuberkuloosia käsittelevällä tutkimuksella "Studien über den Stoffwechsel tuberkulöser und skrofulöser Knaben mit besonderer Berücksichtigung einiger Mineralstoffe" (1915).
Ahlqvist ja Ina Rosqvist perustivat vuonna 1912 tuberkuloosin vaivaamaan Helsinkiin kesäparantolan ruotsinkielisille lapsille.
Ahlqvist oli Finska Läkaresällskapetin jäsen.
Ahlqvistin vanhemmat olivat kauppaneuvos Carl Henrik Ahlqvist (1825–1909) ja tämän toinen puoliso Anna Louise Bruun (1842–1916).
Helena Aksela

Helena Aksela (s. 1947 Perho) on suomalainen fyysikko ja professori emerita Oulun yliopistossa.
Aksela on väitellyt filosofian tohtoriksi Oulun yliopistossa 1980. Hänet nimitettiin Oulun yliopiston fysiikan professoriksi vuonna 2000 alanaan atomi- ja molekyylifysiikka. Hän on ensimmäinen fysiikan professorin virkaan nimitetty nainen Suomessa. Sittemmin hän on työskennellyt fysikaalisten tieteiden laitoksella elektronispektroskopian tutkimusryhmässä.
Aksela on Suomen fyysikkoseuran fellow-jäsen vuodesta 2013. Perusteena on uraauurtava tutkimustyö synkrotroniviritteisen elektronispektroskopian alalla ja siihen liittyvä tutkijankoulutus ja myös aktiivisuus tiedepolitiikassa.
Akselan puoliso on professori Seppo Aksela.
Ino

Ino () on paikka Uudellakirkolla Venäjällä. Venäjän armeija rakensi sinne vuosina 1909–1916 Inon linnakkeen, joka sijaitsi noin 60 kilometrin päässä Pietarista. Inon rautatieasemalta kulki linnakkeen luo 1916 avattu lyhyt ratayhteys.
Venäläiset evakuoivat Inon linnakkeen tykit ja räjäyttivät tykkipatterit ennen linnakkeen luovuttamista suomalaisille toukokuussa 1918. Vuoden 1920 Tarton rauhassa Suomi sitoutui olemaan linnoittamatta Inoa uudelleen. Inon satama olisi haluttu säästää siviililiikenteeseen, mutta se tuhoutui täysin tavallista rajummassa myrskyssä syksyllä 1924. Linnakkeen purkamisen myötä Inon asema jäi sivuun varsinaisesta liikenteestä. Osaa vanhasta veturitallista käytettiin 1930-luvulla suojeluskuntatalona.
Talvisodan päättäneen Moskovan rauhan (1940) perusteella Ino kuului Neuvostoliitolle luovutettuihin alueisiin, mutta vuonna 1941 alkaneessa jatkosodassa Suomi valtasi sen tilapäisesti takaisin. Sodan aikana osa entisestä veturitallista purettiin tiiliä tarvittaessa. Suomen armeija joutui vetäytymään alueelta puna-armeijan suorittaman Kannaksen suurhyökkäyksen seurauksena kesällä 1944.
Venetsian koulukunta (taide)

Venetsian koulukunta tai Venetsian maalaustaide on yhteinen nimitys Venetsiassa 1300-luvulta 1700-luvulle toimineille taidemaalareille. Rikas ja maalauksellinen värienkäyttö oli luonteenomaista Venetsian maalaustaiteelle.
Koulukunnan kehittyminen ja tyyli.
Maalaustaiteen koulukunta kehittyi 1500-luvulla Padovan ja Antonello da Messinan koulukuntien vaikutusten alaisena, jotka tutustuttivat sen Jan van Eyckin öljymaalausmenetelmiin. Rikas ja maalauksellinen värienkäyttö oli luonteenomaista Venetsian maalaustaiteelle. Sen varhaisia mestareita olivat Giovanni Bellinin ja Vivarinin taiteilijasuvut, joita seurasivat Giorgione ja Titian, ja sitten Tintoretto ja Veronese. 1700-luvulla Tiepolon koristellinen taide ja Canaletton ja Francesco Guardin näkymät elvyttivät Venetsian maalaustaiteen.
Gustav Mie

Gustav Adolf Feodor Wilhelm Ludwig Mie (29. syyskuuta 1868 – 13. helmikuuta 1957) oli saksalainen fyysikko. Hän kuului Saksan 1900-luvun merkittävimpiin fyysikoihin. Hänen vuonna 1908 julkaisemaansa artikkeliin valon sironnasta viitataan edelleen.
Elämäkerta.
Mie syntyi Rostockissa Mecklenburg-Schwerin, Saksassa vuonna 1868. Vuodesta 1886 hän opiskeli matematiikkaa ja fysiikkaa Rostockin yliopistossa. Pääaineidensa lisäksi hän opiskeli myös, kemiaa, eläintiedettä, geologiaa, mineralogia, tähtitiedettä sekä logiikkaa ja metafysiikkaa. Vuonna 1889 hän jatkoi opintojaan Heidelbergin yliopistossa ja suoritti 22-vuotiaana tohtorin tutkinnon matematiikasta.
Vuonna 1897 hänestä tuli teoreettisen fysiikan dosentti Göttingenissä ja vuonna 1902 ylimääräinen professori Greifswaldin yliopistossa. Vuonna 1917 hän tuli professori Martin Luther-Yliopistossa Halle-Wittenbergissä. Vuonna 1924 hän tuli fysiikan laitoksen esimies Freiburgin yliopistossa, jossa hän työskenteli eläkkeelle jäämiseensä asti vuoteen 1935.
Freiburgissa natsivallan aikana Mie oli jäsen yliopiston oppositiossa eli "Freiburgin piirissä".
Hän kuoli Freiburg im Breisgaussa vuonna 1957.
Työ.
Greifswaldissa Mie tutustui kolloidisiin liuoksiin. Eräs hänen opiskelijoistaan tutki kokeellisesti valon sirontaa ja vaimentaa kullan kolloideissa. Mie käytti Maxwellin yhtälöitä mallina kehittäessään teoriaa pienten, pallomaisten kappaleiden aiheuttamalle sironnalle. Hän kehitti myös useita numeerisia esimerkkejä, jotka selittivät havaitut ilmiöt. Koska kaikki laskenta piti tehdä käsin, Mie joutui rajoittamaan äärettömät kehitelmät kolmeen ensimmäiseen termiin. Niinpä hän saattoi käsitellä valon sirontaa korkeintaan 200 nanometrin partikkeleista. Tietokoneiden kehittyminen on tuonut Mien vanhat tutkimukset uuteen arvoon.
Mielle itselleen sironta oli sivutyö, jota hän tutki selittääkseen opiskelijan havaintoja. Hän keskittyi teoreettisen fysiikan ajankohtaisiin kysymyksiin kuten aineen teoriaan. Hän kirjoitti myös useita oppikirjoja.
Minne tuuli kuljettaa (vuoden 1998 elokuva)

Minne tuuli kuljettaa () on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen lännen- ja draamaelokuva, jonka on ohjannut Stephen Frears. Elokuvan pääosia näyttelevät Woody Harrelson, Billy Crudup ja Patricia Arquette. "Minne tuuli kuljettaa" sijoittuu toisen maailmansodan jälkeiseen 1940-luvun New Mexicoon.
"Minne tuuli kuljettaa" perustuu Max Evansin samannimiseen romaaniin (1961), jonka pohjalta Walon Green sovitti elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajina olivat Martin Scorsese, Tim Bevan, Barbara De Fina ja Eric Fellner.
Juoni.
Sodassa olleet cowboyt ja parhaat kaverukset Pete Calder ja Big Boy Matson (Billy Crudup ja Woody Harrelson) palaavat elämiinsä pieneen kotikaupunkiinsa New Mexicoon. Pete yrittää rakentaa itselleen suurta karjatilaa Big Boyn kanssa, mutta keinotteleva ja ahne karjaparoni Jim Ed Love (Sam Elliott) yrittää mutkistaa asioita. Pete on salaa rakastunut nuoruudenihastukseensa, nykyään epäonnellista avioelämää viettävään Mona Birkiin (Patricia Arquette), mutta olosuhteista johtuen hän on yhdessä Josepha O’Neil -nimisen meksikolaiskaunottaren (Penélope Cruz) kanssa. Big Boyn ja Monan välille sittemmin syntyy intohimoinen romanssi, jota Pete joutuu katsomaan hiljaa vierestä.
Tuotanto.
"Minne tuuli kuljettaa" -elokuvan kuvaukset alkoivat 22. syyskuuta 1997 ja päättyivät 4. joulukuuta 1997. Elokuva kuvattiin lähinnä New Mexicossa ja sen tuotantoyhtiöinä olivat De Fina-Cappa, PolyGram Filmed Entertainment ja Working Title Films.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Minne tuuli kuljettaa" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 30. joulukuuta 1998. Elokuvaa esitettiin avausviikonloppunaan ainoastaan kolmessa elokuvateatterissa, mutta laajimmillaankin sitä esitettiin vain 16 elokuvateatterissa. Elokuva oli Gramercy Picturesin teatterilevittämä ja tuotti Yhdysvalloissa 166 082 dollarin lipputulot. "Minne tuuli kuljettaa" sai Suomessa teatteriensi-iltansa 26. maaliskuuta 1999 ja oli Columbia TriStar Egmont Film Distributors Oy:n levittämä. Elokuva oli Suomessa 164. katsotuin elokuva 809 hengen katsojamäärällään vuonna 1999.
"Minne tuuli kuljettaa" on saanut elokuvakriitikoilta sekalaisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 56% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 5,4/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 34 arviointiin. 1 645 käyttäjästä 50% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,1/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 3 722 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,1/10. "Minne tuuli kuljettaa" esitettiin Saksassa vuoden 1999 Berliinin elokuvajuhlilla, missä Stephen Frears palkittiin parhaan ohjaajan Hopeisella karhulla. Hän oli ehdolla myös parhaan elokuvan Kultaisen karhun saajaksi.
"Minne tuuli kuljettaa" julkaistiin Yhdysvalloissa ensi kerran DVD:lle 6. heinäkuuta 1999.