tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Muukko

Muukko on Lappeenrannan kaupungissa sijaitseva kylä. Muukko sijaitsee haja-asutusalueella noin 10 kilometriä Lappeenrannan keskustasta Joutsenon suuntaan valtatie 6:n molemmilla puolilla. Muukon ja lähikylien muodostamalla Muukon–Ilottulan tilastoalueella on 232 asukasta (2015), joista Muukossa noin 70.
Muukossa sijaitsevat tiet ovat nimeltään Muukontie, Muukonkankaantie, Muukonkuja, Muukkolanrinne, Ilottulantie, Kumpulantie, Nurmentie, Terhomäentie ja Kimintie. Muukossa on Lappeenrannan kaupungin omistama moottori- ja ampumaurheilukeskus, joka sijaitsee Muukonkankaantien päässä. Muukossa sijaitsee myös Kimi Räikkösen mukaan nimetty kartingrata Kimi Circuit. Kimi Circuitin vieressä on uimamonttu. Muukossa on myös Muukon rautatieasema.
Kylän tuntumassa Muukonkankaalla on Etelä-Karjalan ensimmäinen tuulipuisto TuuliMuukko. Kesällä 2013 valmistuneen puiston seitsemän turbiinin yhteisteho on 21 megawattia.
Muukossa on myös Lepoharjun hautausmaa, joka on Lappeenrannan Lauritsalan seurakunnan hautausmaa. Lisäksi Muukossa on vuonna 1976 perustettu lemmikkieläinten hautausmaa, jossa on arviolta 1300 hautapaikkaa.
Lappeenrannan kaupunginmuseo

Lappeenrannan kaupunginmuseon edeltäjä, Lappeenrannan Pallon kaupunginosaan Joutsenosta siirretty savupirttimuseo vihittiin käyttöön juhlavan Erkko-juhlan yhteydessä 24. kesäkuuta 1910. Etelä-Saimaan Nuorisoseura piti museota yllä yhdeksän vuotta, minkä jälkeen museon ylläpitäminen siirtyi 18.7.1919 perustetulle Lappeenrannan kotiseutuyhdistykselle. Museo kärsi tilan puutteesta ja toimi myöhemmin Muinais-ja kansatieteellisenä museona Pekka Kinnusen talossa Snellmaninkatu 6:ssa sekä Kuninkaankadun (nykyinen Koulukatu) varrella sijainneen kirjastotalon yhteydessä. Savupirttimuseo siirrettiin Tyysterniemeen 1931. 
Lappeenrannan Kotiseutu- ja Museoyhdistys luovutti museon Lappeenrannan kaupungin haltuun 1945. Museo siirtyi Lappeenrannan Linnoituksen vartiorakennukseen, joka kunnostettiin museokäyttöön. Lappeenrannan kaupungin museo uusissa tiloissa vihittiin käyttöön 6. elokuuta 1949. Nykyisin tiloissa toimii Ratsuväkimuseo. Museo siirtyi nykyisiin tiloihinsa linnoituksen pohjoiskärjessä sijaitseviin kivimakasiineihin ja avautui Etelä-Karjalan maakuntamuseona 19. heinäkuuta 1962. Museotoiminta siirtyi samalla Etelä-Karjalan maakuntaliiton hallintaan. Etelä-Karjalan maakuntamuseon hoitajana toimi Johannes Hämäläinen vuosina 1962–1972.
Valdemar Pyysiäinen

Valdemar Pyysiäinen (6. tammikuuta 1902 Pitkäranta, Karjalankannas – 29. lokakuuta 1978 Savitaipale) oli lemiläinen itseoppinut kuvataiteilija, joka tunnetaan erityisesti maalauksistaan ja hiilipiirroksistaan. Pyysiäisen taiteen keskeisimpiä teemoja ovat muistot synnyinseudulta Salmista sekä itäkarjalainen ortodoksinen elämäntapa.
Pyysiäisen taideteoksia löytyy Lappeenrannan, Mikkelin, Riihimäen ja Kuopion taidemuseoista sekä joistakin pohjoismaisista museoista. 
Lappeenrannan taidemuseo järjesti Pyysiäisen retrospektiivisen näyttelyn 16.8.–3.9.1978. Toisen kerran museo (tuolloin nimeltään Etelä-Karjalan taidemuseo) järjesti Pyysiäisen näyttelyn v. 2002, jolloin taiteilijan syntymästä tuli kuluneeksi 100 vuotta. Laajan näyttely- ja tutkimushankkeen tuloksena syntyi Valdemar Pyysiäinen – Lemin mystikko -näyttely sekä saman niminen julkaisu.
Toursin raitiotieliikenne

Toursin raitiotieliikenne on raitiotiejärjestelmä, jota käytetään Toursin alueella.
Historia.
Kaupungin raitiotieliikenne alkoi vuonna 1877, jolloin hevosraitiotie aloitti toimintansa. Radan sähköistäminen aloitettiin 1900-luvun alussa ja vuonna 1906 liikennöitiin ensimmäistä kertaa sähkövaunuilla. Toisen maailmansodan pommitukset vaurioittivat rataverkostoa merkittävästi ja raitiotieliikennöinti lopetettiinkin vuonna 1949.
2000-luvulla kaupunkiin päätettiin rakentaa nykyaikainen raitiotie, joka avattiin elokuussa 2013. Lisäksi kaupungissa on suunniteltu toisen raitiotielinjan rakentamista.
Oscaria Sarén

Oscaria Albertina Sarén (5. tammikuuta 1851 Helsinki – 22. lokakuuta 1934 Helsinki) oli Lappeenrannassa vuosina 1893–1909 toiminut valokuvaaja ja kaupungin ensimmäinen ympärivuotisesti toiminut ammattivalokuvaaja.
Oscaria Sarén aloitti uransa samanaikaisesti sisarustensa Alman (1852–1937) ja Annan (1860–1943) valokuvaaja Daniel Nyblinin atelierissa vuonna 1879. Oscaria ja Alma aloittivat retusoijina eli korjailijoina, ja Anna kopioitsijana. Oscaria jatkoi Nyblinin palveluksessa kymmenkunta vuotta. 
Oscaria Sarén kokeili uransa alkuvaiheessa valokuvaamon perustamista Tammisaareen (1888) ja Kotkaan (1889–1891), jossa hän kuvasi kesäaikana. Yhdessä sisarensa Alman kanssa hän perusti valokuvaamon Helsinkiin vuonna 1892, mutta kuvaamon toiminta ei jäänyt pitkäikäiseksi. Oscaria Sarén siirtyi valokuvaamaan Lappeenrantaan kesäkausiksi 1893 ja 1894. Kesäkuusta 1895 toukokuuhun 1909 hänen valokuvaamonsa toimi Lappeenrannassa ympärivuotisesti kauppias Wohlosen talossa Rantakadun ja Kirkkokadun kulmassa.
Sarénin pääasiallinen tuotanto koostuu henkilökuvista. Etelä-Karjalan museon kuva-arkistossa on säilynyt noin 1500 lasinegatiivia, jotka ovat lähes tyystin henkilökuvia. Sarénin tiedetään ottaneen myös kaupunki- ja maisemavalokuvia Lappeenrannasta ja Saimaan kanavalta, mutta tuotannon laajuudesta ei ole olemassa tarkkoja tietoja.
Väinö Rautio

Väinö Rautio (9. toukokuuta 1894 Viipuri – 10. huhtikuuta 1974 Lappeenranta) oli taidemaalari, joka oli tunnettu erityisesti muotokuvista ja kotikaupunkiaan Viipuria kuvaavista maalauksista. Toisen maailmansodan jälkeen hän asettui Lappeenrantaan, jossa hän toimi piirustuskoulun opettajana ja perusti taiteenystävien seuran. Savitaipaleen Paimensaareen taiteilija rakensi ateljeen vuonna 1948. Vuodesta 1970 lähtien Paimensaaressa järjestettiin myös kesänäyttelyitä.
Elämä.
Rautio opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä vuosina 1913–1914. Hänen opettajinaan toimivat Albert Gebhard, Hugo Simberg ja Väinö Blomstedt. Lisäksi hän opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalilla, jossa opetti Eero Järnefelt. Seth Sohlbergin stipendin avustuksella vuonna 1922 Rautio vietti useita kuukausia Saksassa. 1920-luvun lopussa hän opiskeli apurahojen turvin Pariisissa Académie Colarossissa ja Académie de la Grande Chaumièressä. 
Suomen taiteilijain vuosinäyttelyssä Väinö Raution teoksia oli ensi kertaa esillä vuonna 1914. Vuonna 1922 Rautio piti Helsingissä ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Strindbergin taidesalongissa. Seuraavana vuonna 1923 Rautio piti taiteilijaystäviensä kanssa perustamansa Pro Natura -ryhmän näyttelyn – jälleen Strinbergin taidesalongissa.
Viipurista evakkoon lähtiessään Rautio jätti kolmisensataa teostaan kääröksi rullattuina talonsa kellarikomeroon muurattuun tilaan. Sotien jälkeen tilaan oli murtauduttu ja maalauskäärö viety.
Ensimmäinen retrospektiivinen näyttely Väinö Raution taiteesta järjestettiin vuonna 1974 vain muutama viikko ennen hänen kuolemaansa.
My Friend (Jacques Houdekin kappale)

”My Friend” on kroatialaislaulaja Jacques Houdekin esittämä kappale, jolla hän edusti Kroatiaa vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa Kiovassa.
Kappale kilpaili 11. toukokuuta toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui kahdeksanneksi 141 pisteellä ja pääsi finaaliin. Finaalissa se sai 128 pistettä ja saavutti sijan 13.
Otjozondjupa

Otjozondjupa on yksi Namibian neljästätoista alueesta. Se sijaitsee Namibian pohjoisosassa ja rajautuu idässä Botswanaan. Sen pinta-ala on 105 460 neliökilometriä. Vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan alueella oli 220 811 asukasta. Otjozondjupan pääkaupunki ja suurin kaupunki on Otjiwarongo.
Otjozondjupa on maanviljelysaluetta. Alueella sijaitsee myös Waterbergin kansallispuisto.
Kvanttihyppy

Kvanttihyppy on nimitys, jota käytetään kvanttifysikaalisen systeemin äkillisestä, epäjatkuvasta siirtymisestä tilasta toiseen. Kvanttihypyssä systeemin tilaa kuvaavista kvanttiluvuista yhden tai useamman arvo muuttuu äkillisesti. Nimitys viittaa toteamukseen, että luonto ei näytä noudattavan periaatetta, jonka Isaac Newton ilmaisi lauseella "Natura non facit saltum" ("Luonto ei tee hyppäyksiä").
Kvanttihyppy atomissa.
Atomissa kvanttihyppy on elektronin yhtäkkinen siirtyminen energiatasolta toiselle. Siirtyminen on epäjatkuva ilmiö: elektronin energiatila muuttuu yhtäkkisesti. Tämä on vastoin klassista fysiikkaa, jonka mukaan energia jakautuisi jatkuvasti. Kvanttihypyn tapahtuessa atomi luovuttaa tai vastaanottaa yhden sähkömagneettisen säteilyn kvantin eli fotonin, jonka energia vastaa energiatasojen erotusta.
Bohrin atomimallissa oli oletettava lisäksi, että tällöin elektroni myös siirtyisi äkillisesti ja epäjatkuvasti kiertoradalta toiselle ja siten paikasta toiseen. Sen sijaan uudemmissa kvanttimekaanisissa atomimalleissa elektroneilla ei ole kiinteitä kiertoratoja, vaan kutakin energiatasoa vastaa tietty Schrödingerin yhtälön mukainen aaltofunktio, joka ilmoittaa vain, millä todennäköisyydellä elektroni on milläkin alueella, ja eri energiatasoja vastaavat alueet, joissa elektroni voi jollakin todennäköisyydellä olla, ovat suurelta osin päällekkäisiä.
Todellisissa fysikaalisissa syteemeissä kvanttihyppy ei merkitse kovin suurta muutosta ja saattaa olla hyvinkin vähäinen. Hyvänä esimerkkinä voidaan mainita Bohrin mallin mukaiseksi ajateltu vetytomi jossa havaitut energiatason muutokset, joihin liittyy kuhunkin tietyn suuruinen energiaero, muodostavat suuren joukon, jossa kaikki energiaerot ovat pienempiä kuin se energia, joka tarvitaan perustilassa olevan elektronin poistamiseen atomista.
Aaltofunktion romahtaminen.
"Aaltofunktion romahtamisella" tarkoitetaan sattumanvaraista, ei-determinististä muutosta, joka tapahtuu kvanttimekaaniselle systeemille, kun siitä tehdään havainto. Tähän ilmiöön liittyvät teoreettiset vaikeudet tunnetaan keskiarvoprobleeman nimellä.
Nimityksen kuvaannollinen käyttö.
Kuvaannollisesti "kvanttihyppy" on tullut tarkoittamaan äkillistä suurta ja radikaalia muutosta. Nimitys on tullut käyttöön 1900-luvun alkupuolella pian kvanttifysiikan tultua tunnetuksi. Tämä ilmaisun kansanomainen käyttö muistuttaa sen tieteellistä merkitystä sikäli, että se tarkoittaa äkillistä, revolutiivista muutosta asteittaisen eli evolutiivisen muutoksen vastakohtana. Tavallisesti sillä kuitenkin tarkoitetaan nimenomaan suurta äkillistä muutosta, kun taas fysikaalisissa kvanttihypyissä on aina kysymys arkielämästä tuttuihin mittasuhteisiin nähden erittäin pienistä energian muutoksista.
Termin englanninkielisestä vastineesta "Quantum leap" johtuu myös Sinclair QL:n nimi.
Jarmo Meriläinen

Jarmo J. Meriläinen on suomalainen ympäristötieteilijä ja professori. Hän toimi bio- ja ympäristötieteiden professorina Jyväskylän yliopistossa vuosina 2000–2016.
Akateeminen ura.
Jarmo Meriläinen opiskeli biologiaa Jyväskylän yliopistossa. Hän aloitti opintonsa 1970-luvun puolivälissä. Hänen opettajiaan olivat mm. professorit Pauli Bagge ja Mikko Raatikainen. 
Akateemisen uransa Meriläinen aloitti vuonna 1984 Jyväskylän yliopiston Ympäristöntutkimuskeskuksessa. Hän työskenteli siellä erilaisissa tutkimustehtävissä. Meriläinen väitteli Jyväskylän yliopistossa tohtoriksi vuonna 1989. Hänen väitöskirjansa ("Impact of an acid, polyhumic river on estuarine zoobenthos and vegetation in the Baltic Sea, Finland") aiheena oli happaman, humusperäisen jokiveden vaikutukset Itämeren jokisuistojen kasvillisuuteen ja pohjaeläimistöön. Hän kartoitti tutkimuksessaan tilannetta Suomen rannikolla.
Valmistumisen jälkeen Meriläinen toimi erilaisissa tutkimustehtävissä. Hänet nimitettiin vuonna 1995 Jyväskylän yliopiston Ympäristöntutkimuskeskuksen johtajaksi. Hänen johdollaan tutkimuskeskus teki erilaisia tutkimushankkeita tilaus- ja palvelututkimuksena eri instituutioille. Meriläisen toimikaudella tutkimuskeskuksen toiminta monipuolistui ja tutkimus oli aiempaa tieteellisempää.
Meriläinen nimitettiin 1.4.2000 alkaen bio- ja ympäristötieteiden tutkimusprofessoriksi Jyväskylän yliopistoon ja sen ympäristöntutkimuskeskukseen. Hänen vastuullaan oli ympäristöntutkimuskeskuksen tutkimustoiminnan johtaminen ja keskuksen toiminnan kehittäminen. Vuonna 2011 virka muuttui tutkimusprofessuuriksi Jyväskylän yliopiston bio- ja ympäristötieteiden laitoksella. Professori Meriläinen toimi tuona aikana myös laitoksen varajohtajana. Hän jäi virastaan eläkkeelle heinäkuun lopussa 2016.
Tutkimusura.
Professori Meriläinen on tutkinut suomalaisten järvien tilaa. Hän pyrki tutkimuksellaan löytämään keinoja vaikeiden järviluontoon liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi. Meriläisen keskeisiä tutkimuskohteita olivat suomalaiset suurjärvet. Hän tutki mm. Päijännettä, Saimaata ja Lappajärveä.
Eräs Meriläisen viimeisimpiä tutkimushankkeita (2014) oli projekti, jossa tarkasteltiin erään suuren järven tilaa koskevaa aineistoa 50 vuoden ajalta. Tutkimuksessa kartoitettiin järven ekosysteemiä ja sen toimintaa. Tavoitteena oli hallita jätevesien päätymistä järveen ja vähentää sen saastumista. 
Kirjailija.
Professori Meriläinen on uransa aikana julkaissut useita teoksia ympäristötieteen alalta. Hän on ollut myös mukana suurelle yleisölle tarkoitettujen Suomen luontoa ja ympäristöä käsittelevien teosten toteuttamisessa kirjoittamalla niihin osioita.
Pauliina Raento

Pauliina Raento (s. 1969) on suomalainen maantieteilijä. Vuodesta 2017 hän on toiminut rahapelitutkimuksen dosenttina Tampereen yliopistossa. Vuoteen 2016 hän oli kulttuurimaantieteen professori Helsingin yliopistossa. Raento oli 2003–2004 Minnesotan yliopistossa Suomen tutkimuksen professori. Hän on ollut maantieteellisen aikakauskirjan Terran päätoimittaja. Vuosina 2008–2013 hän oli Pelitoiminnan tutkimussäätiön tutkimusjohtaja.
Martin D-28

Martin D-28 on C. F. Martin &amp; Companyn valmistama, 1930-luvulla markkinoille tullut akustinen kitara. Se on eräs tunnetuimmista teräskielisistä kitaroista. 1950-luvulla se oli eräässä vaiheessa niin suosittu, että asiakkaat saattoivat odottaa sitä ”kaksi vuotta tai enemmän”.
Siitä on saatavilla useita muunnelmia, kuten HD-28 ja D-35. Myös monet muut kitaravalmistajat, kuten Ibanez, Fender, Takamine ja Yamaha ovat valmistaneet kitaroita, jotka ovat saaneet vaikutteita D-28:n ulkonäöstä.
D-28:n rakennuksessa käytetään sitkankuusta, eebenpuuta ja mahonkia.
Tunnettuja käyttäjiä.
Martin D-28:aa ovat käyttäneet urillaan muun muassa Hank Williams, Elvis Presley, Johnny Cash, Bob Dylan, Jimmie Rodgers, Ernest Tubb, Jimmy Page, Eric Clapton, John Lennon, Paul McCartney, George Harrison, Kurt Cobain, Stephen Stills, Neil Young, Steve Winwood, Slim Dusty ja Chris Martin.
Michelin Le Mans Cup

Michelin Le Mans Cup (aiemmin nimellä GT3 Le Mans Cup) on vuonna 2015 perustettu kansainvälinen autourheilusarja, jonka ensimmäinen kausi ajettiin vuonna 2016.
Historia.
Perustaminen.
GT3 Le Mans Cupista kerrottiin julkisesti 18. lokakuuta 2015, kun Automobile Club de l’Ouestin (ACO) puheenjohtaja Pierro Fillon, ELMS:n toimitusjohtaja Gérard Neveu sekä Michelin Motorsportin johtaja Pascal Couasnon ilmoittivat sarjan perustamisesta.
Kausi 2016.
Historian ensimmäinen GT3 Le Mans Cup -kausi alkoi toukokuussa 2016 Imolan moottoriradalta Italiasta ja päättyi lokakuussa Estorilin moottoriradalle Portugalissa. Sarjan mestaruuden voittivat venäläisen SMP Racing tiimin kuljettajat Aleksey Basov ja Viktor Shaitar.
Kausi 2017.
Kaudelle 2017 sarjan nimi muutettiin Michelin Le Mans Cupiksi ja sarjaan lisättiin LMP3-luokan autot GT3-autojen rinnalle.
Linja 2 (Ateenan metro)

Linja 2 () on Ateenan metron linja, joka kulkee Anthoúpolista Ateenan keskustan kautta Ellinikóon. Linjan tunnusväri asemilla ja kartoissa on punainen.
Metrolinjan pituus on 17,9 kilometriä ja sen varrella on 20 asemaa. Linjan ensimmäinen osuus avattiin vuonna 2000. Metrolinja kulkee suunnilleen pohjois-eteläsuunnassa Ateenan metropolialueen luoteisista esikaupungeista keskustan kautta eteläisiin esikaupunkeihin. Linja risteää Linjan 1 kanssa Attikín ja Omónoian asemilla ja Linjan 3 kanssa Sýntagman asemalla. Keskustan muita merkittäviä asemia linjalla ovat muun muassa Akropoliin alueen Akrópoli sekä Ateenan yliopiston Panepistímio. Linja kulkee Ateenan rautatieaseman (asema Stathmós Larísis) kautta, jossa on vaihto proastiakós-paikallisjuniin ja TrainOSE:n kaukojuniin.
Historia.
Ajatus Linjan 2 rakentamisesta vanhan Linjan 1 ohelle syntyi 1950-luvulla. Uuden linjan oli tarkoitus olla ensimmäinen todellinen, kokonaan maanalainen metrolinja, kun Linja 1 kulki pääosin maan päällä. Alkuperäisen suunnitelman mukaan uusi linja olisi kulkenut Ateenan rautatieasemalta eli Lárisan asemalta Sýntagma-aukiolle. Siellä se olisi haarautunut kahteen haaraan, joista toinen olisi jatkanut Fáliroon ja Glyfádaan ja toinen Ampelókipoiin.
1970-luvulla linjan rakentamiseksi suoritettiin koeporauksia Ateenan keskustassa. Metrohanke alkoi edistyä 1980-luvulla kaupungin kasvaneen liikenteen ja ilmansaasteongelmien vuoksi. Linja päätettiin jakaa kahteen osaan, joista toinen eli nykyinen Linja 2 kulkisi Peristéristä Glyfádaan ja toinen eli nykyinen Linja 3 Aigáleosta Gérakakseen. Suunnitelmat hyväksyttiin 1990-luvun alussa ja ensimmäisten vaiheiden rakentaminen alkoi vuonna 1991. Linjan 1 ensimmäinen osuus Sepólia–Sýntagma avattiin 28. tammikuuta 2000. Sepóliaan rakennettiin metrovarikko.
Myöhemmin marraskuussa 2000 linjaa jatkettiin Sýntagman asemalta Dáfnin asemalle, minkä kautta muun muassa Akropolis-kukkulan ympäristö sai oman aseman (Akrópoli). Vuosina 2004 ja 2013 linjalle on valmistunut laajennuksia sekä pohjois- että eteläpäähän. Linjaa suunnitellaan laajennettavaksi sekä etelään Glyfádaan että pohjoiseen Áno Liósiaan.
Asemat.
Kaikki linjan asemat ovat maanalaisia syvyydessä 18–33 metriä.
Linja 3 (Ateenan metro)

Linja 3 () on Ateenan metron linja, joka kulkee Pireuksesta Ateenan keskustan kautta Ateenan kansainväliselle lentoasemalle. Linjan tunnusväri asemilla ja kartoissa on sininen.
Metrolinjan pituus on 46,5 kilometriä. Sen varrella on 23 varsinaista metroasemaa ja neljä metro-/proastiakós-asemaa. Linjan ensimmäinen osuus avattiin vuonna 2000. Metrolinja kulkee suunnilleen länsi-itäsuunnassa Ateenan metropolialueen lounaisista esikaupungeista keskustan kautta itäisiin esikaupunkeihin ja lentoasemalla olevalle asemalle Aerodrómio. Linja risteää Linjan 1 kanssa Pireuksen ja Monastirákin asemilla ja Linjan 2 kanssa Sýntagman asemalla.
Historia.
Linja 3 kehittyi Linjasta 2, jonka oli alun perin tarkoitus haarautua Sýntagma-aukiolta kahteen suuntaan. Toinen näistä haaroista muuttui kuitenkin suunnitelmissa erilliseksi linjaksi, jonka piti alkuperäisten suunnitelmien mukaan kulkea Aigáleosta Gérakakseen. 1980-luvun lopulla hyväksyttiin osuuden Kerameikós – Ethnikí Ámyna rakentaminen. Myöhemmin linjaa päätettiin jatkaa lentokentälle saakka. Erillisen radan rakentaminen ei kuitenkaan ollut kannattavaa, joten loppuosassa rata päätettiin yhdistää junarataan.
Metrolinjan ensimmäinen osuus Sýntagma – Ethnikí Ámyna avattiin 28. tammikuuta 2000. Välillä Monastiráki–Sýntagma rakennustöissä oli suuria hidasteita sekä maaperän laadun että lukuisten antiikin aikaisten arkeologisten löydösten vuoksi. Osuus avautui lopulta vuonna 2003. Tämän jälkeen linjaa laajennettiin sekä itään lentoasemalle että länteen Agía Varváraan (asema Agía Marína). Yhteys lentoasemalle avautui aivan Ateenan olympialaisten alla 30. heinäkuuta 2004.
Linjan noin 7,6 kilometriä pitkän laajennuksen Agía Marínan asemalta Pireukseen rakennustyöt alkoivat vuonna 2012 ja se valmistui vuonna 2022. Laajennus yhdisti Pireuksen sataman lentoasemaan suoralla metrolinjalla, kun aiemmin linjaa oli täytynyt vaihtaa Monastirákin asemalla. Laajennuksen ensimmäiset kolme asemaa Agía Varvára, Korydallós ja Níkaia avattiin 7. heinäkuuta 2020, ja viimeiset kolme asemaa Maniátika, Pireus ja Dimotikó Théatro 10. lokakuuta 2022.
Tekniikka.
Linja 3 on tavallista metrolinjaa itäpäässä Doukíssis Plakentías -asemalle saakka. Siellä linja yhdistyy proastiakós-paikallisjunien käyttämään rautatiehen, joka jatkaa lentoasemalle. Tämän osuuden pituus on 21 kilometriä, ja sillä on neljä asemaa (Pallíni, Paianía-Kántza, Koropí ja Aerodrómio), jotka ovat metrojunien ja paikallisjunien yhteisessä käytössä. Osa Linjan 3 kalustosta toimii kahdella sähköjärjestelmällä (750 V dc ja 25KV ac), niin että kyseiset metrojunat voivat kulkea loppumatkan samoja raiteita yhdessä paikallisjunien kanssa. Osa keskustan suunnasta tulevista junista sen sijaan jää Doukíssis Plakentías -asemalle, eivätkä jatka lentoasemalle saakka.
Linja 4 (Ateenan metro)

Linja 4 () on Ateenan metron rakenteilla oleva neljäs linja. Se tulee kulkemaan Álsos Veḯkousta Goudíin tehden U-kirjaimen muotoisen mutkan Ateenan keskustan kautta.
Historia.
Linjaa 4 on suunniteltu ainakin vuodesta 2005. Linja tulee tarjoamaan metroyhteyden ja ensimmäistä kertaa kunnollisen julkisen yhteyden ylipäätään monille koillisen kantakaupungin ruuhkaisille alueille. Samalla se yhdistää muun muassa merkittäviä yliopistojen kampusalueita. Päivittäiseksi käyttäjämääräksi on arvioitu noin matkustajaa. Rakennusprojektin budjetti on 1,2 miljardia euroa, josta osa on Euroopan investointipankin antamaa rahoitusta.
Metrolinjan kokonaispituudeksi on suunniteltu 38,2 kilometriä. Linjan ensimmäisen osuuden Álsos Veḯkou – Goudí, jonka pituus on 12,8 kilometriä, rakentaminen alkoi lukuisten viivästysten jälkeen vuonna 2021 ja varsinaisen metrotunnelin kaivaminen vuonna 2023. Myöhemmin linjaa on tarkoitus jatkaa sekä pohjoiseen muun muassa Olympiastadionille ja Péfkiin että etelään Výronasiin ja Áno Ilioúpoliin. Koko linjan on tarkoitus olla käytössä vuonna 2030. Linjan on tarkoitus olla kokonaan automaattinen ja tätä varten hankitaan 18 uutta kuljettajatonta junaa. Lisäksi kaikille asemille asennetaan laituriovet.
Asemat.
Linjalle on suunniteltu useita uusia asemia. Ensimmäisessä vaiheessa ovat rakenteilla seuraavat 15 asemaa, joista 14 on kokonaan uusia:
Kellosammakko

Kellosammakko ("Bombina bombina") on kellosammakoiden sukuun kuuluva Euroopassa elävä sammakkolaji.
Ulkonäkö ja koko.
Kellosammakon selkä on konnamaisen nystermäinen, mutta ruumis on litteä kuten sammakon. Pituus on suurimmillaan 50–55 millimetriä. Selkäpuoli on harmaan tai mustanruskea, tummemilla yksilöillä nystyröiden vihreä väri erottuu huonosti. Raajojen, ruumiin ja pään alapuoli ovat mustansiniset, ja niissä on oranssinpunaisia täpliä. Pitkien takajalkojen kaikkien viiden varpaan välissä on räpylät. Kellosammakko pystyy erittämään ihorauhasistaan myrkkyä, joten monet pedot jättävät sen rauhaan.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kellosammakkoa tavataan Keski- ja Itä-Euroopassa, aina Tanskasta, eteläisestä Ruotsista ja pohjoisesta Saksasta itään Uralvuorille Venäjällä, etelässä Tonavan tulvatasangoille, Turkkiin ja Kaukasusten pohjoisrinteille. Sitä on myös istutettu Isoon-Britanniaan. Kellosammakko hävisi Ruotsista 1960-luvulla mutta se palasi sinne 1970- ja 1980-luvulla, nykyisin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristönsä suhteen sammakko on vaatelias. Se valitsee elinlammekseen vain sellaisen, jossa ei ole vaaraa petokaloista tai petoeläimistä. Paikoittain kellosammakko elää samoilla alueilla kuin vuoristokellosammakko ("Bombina variegata").
Lisääntyminen.
Suurin ja kovaäänisin koiras vetää naaraita puoleensa. Naaras munii munansa vesikasvien ympärille, ja koiras hedelmöittää ne samalla. Kutuaikana naaras voi paritella useita kertoja ja saada lisääntymiskaudella jopa 450 munaa, vanhemmat naaraat yleensä nuoria vähemmän. Nuijapäät syövät levää ja aikuistuvat kesän mittaan. Täysikasvuinen kellosammakko voi elää jopa 13 vuotta.
Ravinto.
Kellosammakon ravintoa ovat hyönteiset, hämähäkit, etanat, madot ja kalanpoikaset, joita se saalistaa lähinnä vedestä, mutta myös maalta.
Aerodrómion asema

Aerodrómio ( eli Σταθμός Αεροδρόμιο, "Stathmós Aerodrómio"; ”Lentoasema”) on Ateenan proastiakós-paikallisjunien Linjan 2 sekä Ateenan metron Linjan 3 (sininen) asema. Se on kummankin linjan itäinen pääteasema ja sijaitsee Spáta-Artémidan kunnassa Ateenan metropolialueen itäosassa Ateenan kansainvälisellä lentoasemalla aivan pääterminaalin yhteydessä.
Asema avattiin Ateenan olympialaisten alla 30. heinäkuuta 2004. Asema on paikallisjuna- ja metroliikenteen yhteinen. Alun perin se oli tarkoitettu paikallisjunille, mutta myös metron Linja 3 päätettiin jatkaa lentoasemalle. Tätä varten osa metrolinjan kalustosta toimii kahdella sähköjärjestelmällä niin, että metrojunat voivat kulkea loppumatkan samoja raiteita yhdessä paikallisjunien kanssa.
Sekä paikallis- että metrojunat kulkevat asemalta lähdettyään Koropín, Paianía-Kántzan ja Pallínin asemien kautta Doukíssis Plakentíaksen asemalle. Siellä metroliikenne jatkaa normaalia metrorataa Ateenan keskustaan. Paikallisjunat puolestaan jatkavat junarataa Neratziótissan aseman kautta muun muassa SKA:n asemalle, josta on vaihto muun muassa Ateenan rautatieasemalle ja kaukojuniin. Keskustasta metrolla Linjaa 3 tultaessa osa metrojunista jää Doukíssis Plakentías -asemalle, eikä jatka lentoasemalle.
Agía Marínan metroasema

Agía Marína ( eli Σταθμός Αγία Μαρίνα, "Stathmós Agía Marína") on Ateenan metron asema Linjalla 3 (sininen). Se sijaitsee Agía Varváran kaupungissa Ateenan metropolialueen länsiosassa.
Metroasema avattiin 14. joulukuuta 2013. Se oli linjan läntinen pääteasema vuoteen 2020 saakka. Asema on saanut nimensä läheisestä Pyhälle Marinalle ("Agía Marína") omistetusta kirkosta. Seuraava asema itään on Aigáleo ja länteen Agía Varvára.
Tyvijärvi (Hämeenlinna)

Tyvijärvi on järvi Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa Kalvolan Ohtisessa.
Maantietoa.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Järvi kuuluu valuma-alueen neljännen jakovaiheen Tampinkosken alueeseen. Järven vedenpinnan korkeus on 110,5 metriä meren pinnan yläpuolella, joten 1,5 kilometrin matkalla Ahlajärveen sen laskuoja putoaa yli metrin. Järveen laskee kymmenen suo- ja metsäojaa. Valuma-alueella ovat Kitinkorpi, Isosuo ja Kivisuo tiheästi ojitettuja soita, joiden kuivumisvedet laskevat järveen. Pieni Kaakkolammi laskee lyhyttä ojaa myöten Tyvijärveen. Järven pinta-ala on 58 hehtaaria, ja järven ainoa saari Saarikallio on sen itäpuoliskossa. Järvi on 1,7 kilometriä pitkä, 0,5 kilometriä leveä, ja sen rantaviivan pituus on 4,7 kilometriä. Suurin osa rannoista ovat soistunutta metsää. Soistuneita rantoja reunustaa muutamin paikoin kangasmetsä. Näillä kuivilla paikoilla sijaitsevat järven 15 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Ahlajärven kautta kulkevalta tieltä.
Akrópolin metroasema

Akrópoli ( eli Σταθμός Ακρόπολη, "Stathmós Akrópoli") on Ateenan metron asema Linjalla 2 (punainen). Se sijaitsee Ateenan keskustassa Akrópolin kaupunginosassa Akropolis-kukkulan kaakkoispuolella.
Metroasema avattiin 16. marraskuuta 2000. Aseman lähellä ovat Akropolis-kukkulan ympäristön nähtävyydet ja Akropolis-museo. Linja palvelee myös Ateenan vanhaakaupunkia Plákaa kaupunginosan toisella laidalla sijaitsevan Monastirákin aseman ohella. Myös muun muassa Suomen Ateenan-instituutti sijaitsee lähellä asemaa. Seuraava asema pohjoiseen on Sýntagma ja etelään Syngroú-Fix.
Asemalla on esillä asemaa ja metrolinjaa rakennettaessa löytynyttä antiikin aikaista esineistöä. Lisäksi asema on koristeltu Parthenonin marmoriveistosten jäljennöksillä.
Anthoúpolin metroasema

Anthoúpoli ( eli Σταθμός Ανθούπολη, "Stathmós Anthoúpoli") on Ateenan metron asema Linjalla 2 (punainen). Se on linjan pohjoinen pääteasema ja sijaitsee Anthoúpolin kaupunginosassa Peristérin kaupungissa Ateenan metropolialueen länsiosassa.
Metroasema avattiin 6. huhtikuuta 2013. Seuraava asema kaakkoon on Peristéri.
Ellinikón metroasema

Ellinikó ( eli Σταθμός Ελληνικό, "Stathmós Ellinikó") on Ateenan metron asema Linjalla 2 (punainen). Se on linjan eteläinen pääteasema ja sijaitsee Ellinikón kaupungissa Ateenan metropolialueen eteläosassa.
Metroasema avattiin 26. heinäkuuta 2013. Seuraava asema pohjoiseen on Argyroúpoli.
Kerameikóksen metroasema

Kerameikós ( eli Σταθμός Κεραμεικός, "Stathmós Kerameikós") on Ateenan metron asema Linjalla 3 (sininen). Se sijaitsee Gkázin kaupunginosassa Ateenan keskustan länsipuolella lähellä Kerameikóksen kaupunginosaa, josta se on saanut nimensä.
Metroasema avattiin 26. toukokuuta 2007. Aseman lähellä sijaitsee muun muassa Gkázin Technópolis. Seuraava asema länteen on Elaiónas ja itään Monastiráki.
Kifisián metroasema

Kifisiá ( eli Σταθμός Κηφισιά, "Stathmós Kifisiá") on Ateenan metron asema Linjalla 1 (vihreä). Se on linjan pohjoinen pääteasema ja sijaitsee Kifisián kaupungissa Ateenan metropolialueen pohjoisosassa.
Metroasema avattiin 10. elokuuta 1957. Asema on suurimman osan vanhan Linjan 1 asemista tavoin maanpäällinen ja muistuttaakin enemmän paikallisjuna- kuin metroasemaa. Seuraava asema etelään on .
Metaxourgeíon metroasema

Metaxourgeío ( eli Σταθμός Μεταξουργείο, "Stathmós Metaxourgeío") on Ateenan metron asema Linjalla 2 (punainen). Se sijaitsee Ateenan keskustan pohjoispuolella Metaxourgeíon kaupunginosassa.
Metroasema avattiin 28. tammikuuta 2000. Seuraava asema pohjoiseen on Stathmós Larísis ja itään Omónoia.
Monastirákin metroasema

Monastiráki ( eli Σταθμός Μοναστηράκι, "Stathmós Monastiráki") on Ateenan metron asema linjoilla Linja 1 (vihreä) ja Linja 3 (sininen). Se sijaitsee Ateenan vanhassa keskustassa Monastirákin kaupunginosassa samannimisellä aukiolla.
Metroasema avattiin Pireus–Ateena-rautatien, nykyisen metrolinjan 1, käyttöön 17. toukokuuta 1895. Linjan 3 käyttöön asema tuli 22. huhtikuuta 2003. Samalla asemaa kunnostettiin huomattavasti. Asema on suurimman osan vanhan Linjan 1 asemista tavoin maanpäällinen ja muistuttaakin enemmän paikallisjuna- kuin metroasemaa. Asema on avoleikkauksessa vain hieman katutason alapuolella. Asema palvelee Monastirákin ja Psyrín kaupunginosia sekä Ateenan vanhaakaupunkia Plákaa. Lähellä sijaitsevat muun muassa Agoran, Roomalaisen agoran ja Hadrianuksen kirjaston arkeologiset alueet sekä Ateenan katedraalikirkko Neitsyt Marian ilmestyksen katedraali. Asemalta on lyhyt matka myös muun muassa Akropolis-kukkulalle. Linjalla 1 seuraava asema länteen on Thiseío ja pohjoiseen Omónoia. Linjalla 3 seuraava asema länteen on Kerameikós ja itään Sýntagma.
Asemalla on esillä antiikin aikaisia raunioita, jotka ovat löytyneet rakennustöiden yhteydessä. Niihin kuuluu rakennusten perustuksia sekä antiikin aikana käytännössä viemäriksi muutetun Eridanos-joen katetun uoman rakenteita.
Mansikkamäen koulu

Mansikkamäen koulu on Kouvolassa, Pikku-Palomäellä sijaitseva peruskoulun ala-aste. Se on harmaa puurakennus, joka valmistui vuonna 2014. Koulu rakennettiin vuonna 2014 lakkautettujen Tornionmäen, Kankaan ja nykyisen koulun vieressä sijainneen Mansikka-ahon koulun tilalle.
Koulussa opiskelee noin 520 oppilasta luokilla 1–6, kaupungin autismikirjojen luokilla, sekä suomen kieltä osaamattomille maahanmuuttajille tarkoitetussa valmistavassa luokassa. Henkilökuntaa koulussa on yhteensä 80. Koulun rehtorina toimii Pekka Lipiäinen ja apulaisrehtorina Annamari Pakarinen. Vuonna 2016 koulussa oli 533 oppilasta.
Mansikkamäen koulu on Suomen suurin puurakenteinen koulu. Investoinnin suuruus oli 10,9 miljoonaa euroa. Koulun pääsuunnittelijana on arkkitehti Timo Koljonen. Koulun arkkitehtuuria on kuvailtu vaativaksi muun muassa kattorakennelman yli 600 erilaisen ristikkotyypin takia. Koulun välipohjissa on käytetty kipsiä sekä osin betonia tärinän poistamiseksi. Myös väestönsuojat, hissikuilut sekä poistumisteiden kuilut ovat betonia. Rakennuksen ulkokuori sekä räystäslinjat ovat pidettynä yksinkertaisena kaupunkikuvallisista syistä. Koulun sisäpihan seinät ovat maalattu värikkäästi. Sisätiloissa puuta näkyy tammiviiluisissa väliovissa ja käytävien lautapaneeleissa. Luokkatilat ovat toteutettu yhdistettävinä. Koulussa ei ole lainkaan ruokalaa, vaan ruokala sijaitsee viereisessä Mansikka-ahon keskuskeittiössä. Keskuskeittiö on kuitenkin määrä purkaa lähivuosina ja sen tilalle rakennetaan koulun laajennusosa, jossa ruokala sijaitsee. Koulussa ei myöskään ole liikuntasalia, vaan oppilaat käyttävät viereisen Mansikka-ahon urheiluhallin tiloja.
Pohjois-Lontoon derby

Pohjois-Lontoon derby on jalkapallon derby-ottelu, jossa kohtaavat englantilaiset seurat Arsenal FC ja Tottenham Hotspur FC. Molemmat seurat ovat kotoisin maan pääkaupungista Lontoosta, ja kuuluvat Englannin menestyneimpiin seuroihin.
Arsenal ja Tottenham ovat toisiensa pahimpia vihollisia, ja joukkueiden väliset ottelut tunnetaan yhtenä Englannin kovimmista derby-otteluista.
Tilastot.
Arsenal ja Tottenham ovat kohdanneet vuoden 1909 jälkeen virallisissa otteluissa 183 kertaa:
"Päivitetty kauden 2024-2025 ollessa vielä kesken."
Pekka Jänhiä

Pekka Jänhiä (aiemmat sukunimet Travnikoff ja Bogdanoff, 10. joulukuuta 1895 – 19. toukokuuta 1959) oli Suomen puolustusvoimia 1920-luvulta lähtien palvellut tiedustelu-upseeri.
Jänhiän vanhemmat olivat kuvanveistäjä Aleksanteri Travnikoff ja kotirouva Maria Travnikoff o.s. Kotoluoma. Jänhiä suoritti asevelvollisuuttaan Travnikoff-nimisenä Venäjän armeijassa vuodesta 1916 lähtien ja taisteli Itävallan ja Romanian rintamilla ensimmäisessä maailmansodassa.
Lokakuun vallankumouksen aikaisissa oloissa Travnikoff jätti palaamatta lomalta yksikköönsä ja jäi itsenäistyvään Suomeen.
Travnikoffin salaisen toiminnan alkuna voidaan pitää osallistumista aseiden salakuljetukseen Pietarista Viipurin suojeluskunnalle.
Hän osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella ja oli mukana taisteluissa Vuoksen rintamalla Ravanttilassa, Korvenkylässä ja Antrean rintaman selustassa Jänhiälässä. Jänhiälässä hän haavoittui vaikeasti. 
Pekka Jänhiä toimi yleisesikunnan tiedustelussa ja johti tiedusteluorganisaation Toimisto V:n eli "Tilastotoimiston" Sortavalan alatoimistoa vuorotellen Jonne Aikomuksen kanssa. Jänhiä oli toimiston johdossa ainakin vuonna 1924 ja uudelleen vuodesta 1936 lähtien, jolloin Aikomus toimi hänen apulaisenaan. Jänhiän palvelus "Yleisesikunnan Tilastotoimistossa ja Puolustusvoimain Pääesikunnan Ulkomaaosastossa" on merkitty alkaneeksi 17. syyskuuta 1930.
Jänhiällä oli alatoimistossa vastuullaan asiamiehiä (vakoilijoita), jotka hän apulaisineen oli valinnut ja jotka raportoivat hänelle henkilökohtaisesti. Epäilyttävissä tapauksissa asiamiehen lähetti ja raportit otti turvallisuussyistä vastaan välikäsi. 
Vuonna 1937 Jänhiän asema tilastotoimiston virkahierarkiassa oli toinen vanhempi toimistoupseeri. Kesällä 1939 Jänhiä sai apulaisekseen Sortavalan alatoimistoon luutnantti Into Kuismasen. Alatoimistosta muodostettiin vahvuutta lisäten Kollaan rintamalla toimiva Osasto Kuisma, jonka keskeinen toimintamuoto olivat rintaman eteläsivustaa varmistavat hiihtopartiot. 
Jatkosodan aikana Jänhiä hallinnoi huoltopäällikkönä tiedustelujaoksen, muun muassa kaukopartio-osasto Erillinen pataljoona 4:n, huoltoa hoitavaa talousjaosta. Hänet tunnettiin raha-asioissa tunnollisena ja pikkutarkkana upseerina. Talousjaoksesta muodostettiin 1944 itsenäinen toimisto. Jänhiä palveli puolustusvoimia vuoteen 1950 asti, jolloin virkaiän tultua täyteen siirtyi eläkkeelle majurin arvoisena.
Falcon 9 laukaisu 26

Falcon 9 laukaisu 26 oli SpaceX:n Falcon 9 Full Thrust -kantoraketin laukaisu, joka vei ABS 2A ja Eutelsat 117 West B -tietoliikennesatelliitit supersynkroniselle geostationaariselle siirtoradalle. Falcon 9 -raketti laukaistiin onnistuneesti Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 40:ltä 15. kesäkuuta 2016 kello 14.29 UTC-aikaa.
Laukaisu.
Falcon 9 -raketin ensimmäinen vaihe saapui laukaisupaikalle muutamia tunteja edellisen Thaicom 8 -satelliitin laukaisun jälkeen 27. toukokuuta 2016. Rakettivaiheen maakoekäyttö SpaceX:n Texasin McGregorissa oli suoritettu laukaisupaikalle saapumista edeltävällä viikolla.
Laukaisua edeltävä ensimmäisen vaiheen moottorien muutamien sekunnin maakoekäyttö suoritettiin onnistuneesti 13. kesäkuuta. Raketin ensimmäinen laukaisuyritys tarkentui 15. kesäkuuta kello 14.29 UTC-aikaa auenneeseen 44-minuuttiseen aikaikkunaan. Raketin polttoainesäiliöiden täyttö käynnistyi suunnitellusti noin 35 minuuttia ennen laukaisua. Falcon 9 Full Thrust -raketin moottorit käynnistettiin kolme sekuntia ennen laukaisua. Raketti nousi Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 40:ltä kello 14.29 UTC-aikaa, yhdeksän Merlin 1D -moottorin saavutettua halutun tehon. Ensimmäinen vaihe sammutettiin kaksi minuuttia ja 36 sekuntia lennon alun jälkeen. Toinen rakettivaihe irtautui ensimmäisestä kolme sekuntia myöhemmin, ja sen Merlin 1D Vacuum -moottori käynnistyi kahdeksan sekuntia irtautumisen jälkeen. Satelliittia nousun aikana suojannut nokkakartio irtautui 47 sekuntia toisen vaiheen käynnistämisen jälkeen.
Ensimmäinen rakettivaihe kääntyi ympäri paineistettua typpeä käyttävien pienten ohjausmoottorien avulla ja jatkoi ballistisella radalla kohti noin 680 kilometriä Floridan rannikolta sijaitsevaa ASDS-lauttaa "Of Course I Still Love You". Rakettivaihe jätti ensimmäisen jarrutuspolton () tekemättä vähäisempien polttoainevarantojensa takia ja jatkoi ballistisella radalla kohti Atlantilla odottavaa laskeutumisalustaa. Ensimmäinen vaihe teki myöhemmin ensimmäisen, kolmea moottoria käyttävän 20-sekuntisen paluupolttonsa (engl. "re-entry burn"). Tätä seurasi varsinainen laskeutumispoltto, joka tehtiin alkuun kolmella moottorilla, joista kaksi sammutettiin hieman ennen laskeutumista. Laskeutumispolton kolmimoottorisen osan aikana yksi moottoreista oli toiminut vajaateholla, minkä seurauksena rakettivaihe teki kovan laskeutumisen lautalle ja tuhoutui.
Toinen vaihe saavutti pysäköintiradan kuuden minuutin ja 35 sekunnin polton jälkeen. Satelliitit ja rakettivaiheen pysäköintiradalta siirtoradalle vienyt 64 sekunnin poltto tapahtui 16 minuuttia ja 32 sekuntia myöhemmin. ABS 2A -satelliitin päälle asennettu Eutelsat 117 West B -satelliitti irtautui ensimmäisenä rakettivaiheesta noin kolme ja puoli minuuttia moottorin sammuttamisen jälkeen. ABS 2A irtautui viittä minuuttia minuuttia myöhemmin. Falcon 9 -raketin toinen vaihe jäi satelliittien irtautumisen jälkeen hyvin elliptiselle kiertoradalle.
Pohjoispuiston koulu

Pohjoispuiston koulu on Hyvinkään Parantolan kaupunginosassa toimiva noin 550 oppilaan suomenkielinen yläkoulu (luokka-asteet 7–9).
Puolimatkan koulu

Puolimatkan koulu on Hyvinkään Kirjavatolpan kaupunginosassa toimiva noin 600 oppilaan suomenkielinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9). Koulussa on toiminut vuoden 2018 syksystä alkaen kielipainoitteinen luokka.
Koulun pohjoispuolella sijaitsee Puolimatkan hautausmaa siunauskappeleineen.
Uudenkylän koulu (Hyvinkää)

Uudenkylän koulu on Hyvinkään kaakkoisosan Uudessakylässä toimiva runsaan 40 oppilaan suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Kyläkoululta on maanteitse noin kolme kilometriä lounaassa sijaitsevaan Tuusulan Jokelan taajamaan ja noin 13 kilometriä luoteessa olevaan Hyvinkään keskustaan.
Kupari(I)syanidi

Kupari(I)syanidi (CuCN) on kupari- ja syanidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä ja päällystettäessä metalleja elektrolyyttisesti kuparilla.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa kupari(I)syanidi on valkoista tai kellertävää tai harmahtavaa kiteistä ainetta. Yhdisteen rakenne koostuu lineaarisesti toisiinsa koordinoituneista kupari- ja syanidi-ioneista, jotka muodostavat koordinaatiopolymeerin. Kupari(I)syanidi on veteen liukenematonta eikä liukene orgaanisiinkaan liuottimiin. Sen sijaan se muodostaa kompleksi-ioneja ammoniakkiliuosten kanssa ja syanidiliuoksissa muodostuu kompleksisia syanokupraatti-ioneja kuten [Cu(CN)2]-, [Cu(CN)3]2- ja [Cu(CN)4]3-. Muiden syanidien tavoin kupari(I)syanidi on erittäin myrkyllistä.
Valmistus ja käyttö.
Kupari(I)syanidia voidaan valmistaa saostamalla kupari(II)suolan, esimerkiksi kuparisulfaatin, vesiliuoksesta happamissa olosuhteissa vetysyanidin tai syanidien avulla. Reaktiossa syntyy ensin epästabiilia keltaista kupari(II)syanidia, joka hajoaa kupari(I)syanidiksi ja disyaaniksi. Disyaanin muodostuminen voidaan estää lisäämällä reaktioseokseen pelkistimeksi natriumvetysulfiittia.
CuSO4 + 2 NaCN → Cu(CN)2 + Na2SO4
2 Cu(CN)2 + 2 CuCN + C2N2
2 CuSO4 + 2 NaCN + NaHSO3 + H2O → 2 Cu(CN)2 + 3 Na2HSO4
Kupari(I)syanidia käytetään päällystettäessä muita metalleja elektrolyyttisesti kuparilla. Yhdistettä käytetään myös niin kutsuttujen antifoulingmaalien valmistukseen, katalyyttinä polymeerien valmistuksessa sekä lääkkeiden ja maatalouskemikaalien valmistukseen. Se toimii reagenssina muun muassa Sandmeyer-reaktioissa ja siitä valmistetaan kuparin organometalliyhdisteitä.
Naturen

Naturen oli Helsingissä vuosina 1892–1894 ilmestynyt ruotsinkielinen tiedelehti.
August af Schulténin julkaisema ja toimittama "Naturen", alaotsikoltaan "Populär tidskrift för naturvetenskap och dess tillämpningar" oli laajalle yleisölle tarkoitettu luonnontieteen saavutuksia ja sovelluksia esitellyt aikakauslehti. Kahdesti kuukaudessa ilmestyneellä hienosti painetulla lehdellä oli arvovaltainen tieteellinen avustajakunta. "Naturen" tavoitteli myös pohjoismaista yleisöä, mutta ei onnistunut saamaan riittävästi tilaajia.
Lukemisia Kansalle

Lukemisia Kansalle oli Porvoossa vuosina 1855–1856 ilmestynyt aikakauslehti.
Kirjanpainaja Petter Widerholmin kustantama ja Eero Salmelaisen toimittama "Lukemisia Kansalle" oli ruotsalaisten ja saksalaisten esikuvien mukainen kansanlehti, joka pyrki tarjoamaan rahvaalle hyödyllistä ja huvittavaa luettavaa. Lukuhalua lisäämällä se halusi estää ”joutilaisuutta ja juopumusta ja muuta näitä seuraavaa kurjuutta ja onnettomuutta”. Vaatimaton lehti ilmestyi kerran kuussa kahden vuoden ajan.
Kinnarin pesäpallokenttä

Kinnarin pesäpallokenttä on Kinnarin kaupunginosassa Järvenpäässä sijaitseva pesäpallostadion. Kenttä toimii Kinnarin Pesiksen kotikenttänä, ja seuran miesten edustusjoukkue pelasi sillä Superpesistä vuosina 2002–2004.
Kentän erikoisuutena on kotipesästä katsottuna oikealla puolella sijaitseva Sammakkolampi, johon pallo voi myös mennä kesken ottelun.
Olle Anckar

Olle Börjesson Anckar (s. 19. joulukuuta 1941 Helsinki) on suomalainen taloustieteilijä ja professori. Hän oli Åbo Akademin kauppakorkeakoulun kansantaloustieteen yliassistentti vuosina 1972–1979, joista vuosina 1975–1979 vt. professori. Vuosina 1979–2006 hän oli professori. Hänen tutkimuskohteenaan on ollut muun muassa pääomanmuodostus. Merkittäviä julkaisuja ovat hänen väitöskirjansa "Den sektorala kapitalbildningen och dess finansiering" (1973) sekä "Finansieringen av den högre utbildningen" (1976).
Anckar on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1985.
Anckarin veli on valtiotieteilijä Dag Anckar.
Werner Orjala

Werner Orjala, sukunimi aik. "Gronow" (15. elokuuta 1898 Pälkäne – 13. marraskuuta 1975) oli suomalainen taidemaalari.
Orjala kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulua 1915–1917 ja 1919–1920. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1931, 1932 ja 1933.
Jalkapallo kesäolympialaisissa 1956 – karsinnat

Vuoden 1956 jalkapallon olympiaturnaus oli ensimmäinen johon järjestettiin karsinnat. Olympialaisten jalkapalloturnaukseen oli määrä osallistua 16 joukkuetta, mutta viisi kisoihin selviytynyttä maata vetäytyi turnauksesta. Jotkut karsintoihin lähteneet maat vetäytyivät jo karsinnoista. Isäntämaa Australia selviytyi turnaukseen automaattisesti.
Karsinnat.
Eurooppa.
Bulgaria selviytyi olympiaturnaukseen yhteismaalein 5-3. Puola olisi päässyt olympiaturnaukseen ilman karsintoja, mutta Puolan vetäydyttyä turnauksesta myös Iso-Britannia selviytyi olympiaturnaukseen.
Neuvostoliitto selviytyi olympiaturnaukseen yhteismaalein 7-1.
Romania luopui ja Jugoslavia selviytyi olympiaturnaukseen.
Molemmat selviytyivät olympiaturnaukseen ilman ottelua luovutusten perusteella. Itä-Saksa ja Länsi-Saksa osallistuivat Melbournen olympialaisiin yhteissaksalaisena joukkueena.
Itä-Saksa luopui ja Unkari selviytyi olympiaturnaukseen. Itä-Saksa ja Länsi-Saksa osallistuivat Melbournen olympialaisiin yhteissaksalaisena joukkueena.
Afrikka.
Egypti selviytyi olympiaturnaukseen yhteismaalein 9-3.
Aasia.
Etelä-Vietnam selviytyi olympiaturnaukseen yhteismaalein 9-5.
Kaksoisottelun molemmat ottelut pelattiin Tokiossa. Kahden ottelun yhteistulos oli 2-2 ja Japani selviytyi olympiaturnaukseen arvonnan perusteella.
Molemmat joukkueet luopuivat karsinnoista.
Molemmat selviytyivät olympiaturnaukseen ilman ottelua luovutusten perusteella.
Filippiinit luopui ja Kiina selviytyi olympiaturnaukseen.
Kiinan tasavalta luopui ja Indonesia selviytyi olympiaturnaukseen.
Amerikka.
Meksiko luopui ja Yhdysvallat selviytyi olympiaturnaukseen.
Turnaukseen selviytyneet maat.
Turnaukseen selviytyi 16 maata, mutta kuitenkin vain 11 maata osallistui turnaukseen, sillä Unkari, Turkki, Kiina, Egypti ja Etelä-Vietnam vetäytyivät turnauksesta.
The Big Come Up

The Big Come Up on The Black Keysin esikoisalbumi, joka julkaistiin 14. toukokuuta 2002. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Dan Auerbach ja Patrick Carney, ellei toisin mainita.
Yunnanin kolmen rinnakkaisen joen suojelualueet

Yunnanin kolmen rinnakkaisen joen suojelualueet (, pinyin: Yúnnán Sānjiāng Bìngliú Bǎohùqū) on Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva kohde Yunnanin maakunnan luoteisosassa Kiinassa. Kohde koostuu kahdeksasta suojelualueesta, joissa Jangtsen, Mekongin ja Salweenin yläjuoksut virtaavat pohjoisesta etelään rinnakkain, Jangtse ("Jinshajoki") ja Mekong ("Lancangjoki") 66 kilometrin päässä toisistaan, Mekong ja Salween ("Nujoki") vain 19 kilometrin päässä.
Kolmen joen suojelualueella joet virtaavat jopa 3 000 metriä syvissä rotkoissa, joita reunustavat yli 6 000 metrin korkeuteen kohoavat jäätiköityneet vuoret. Alue on poikkeuksellisen arvokas luonnon monimuotoisuuden kannalta ja kuuluu maailman rikkaimpiin lauhkean vyöhykkeen ekosysteemeihin. Lisäksi sen ainutlaatuiset geologiset muodostumat ovat olleet keskeinen tutkimuskohde erityisesti suojelun ja kestävän matkailun kehittämisen näkökulmasta.
&lt;br clear=left&gt;
Eelis Ismari

Eelis Johannes Ismari sukunimi aik. "Isaksson" (5. elokuuta 1898 Rauma – 13. marraskuuta 1958) oli suomalainen taidemaalari.
Ismari kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulua 1922–1923. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1942 ja 1949.
Gloria – gangsteriheila

Gloria – gangsteriheila ("Gloria") on John Cassavetesin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1980. Se kertoo itsellisestä, lapsia inhoavasta newyorkilaissgangsterin ex-naisystävästä Gloriasta, joka piilottelee ja suojelee mafian operaation orvoksi jättämää pikkupoikaa, koska tämä voisi toimia tapauksen todistajana. Nimiroolia näyttelee Cassavetesin puoliso Gena Rowlands, joka sai suorituksestaan sekä Oscar- että Golden Globe -ehdokkuuden.
Vastaanotto.
"Gloria" oli independent-ohjaajana tunnetun Cassavetesin ainoita suuren tuotantoyhtiön tuottamia elokuvia, ja on siksi noussut monessa maassa hänen tunnetuimmaksi elokuvakseen. 
"Gloria" sai myös monia palkintoja. Gena Rowlands oli roolistaan sekä Oscar- että Golden Globe -ehdokkaana, ja elokuva jakoi Venetsian elokuvajuhlilla kultaisen leijonan yhdessä Louis Mallen elokuvan "Atlantic City" kanssa. Pojan roolia esittävä John Adames puolestaan jakoi Razzie-palkinnon vuoden huonoimmasta miessivuosasta itsensä Laurence Olivierin kanssa.
Suomen johtavien kriitikoiden vuosittaisessa äänestyksessä "Gloria – gangsteriheila" nousi vuoden 1980 viidenneksi parhaaksi ensi-iltaelokuvaksi. Vuonna 1994 julkaistussa "Video-oppaassa" Kati Sinisalo piti "Gloriaa" ”täydellisenä elokuvana”, sekä hyvin jännittävänä rikoselokuvana että yhtenä kaikkien aikojen kauneimmista rakkaustarinoista.
Uusintaversio 1999.
Sidney Lumet ohjasi tarinasta uuden version "Gloria". Sen pääosaa esittää Sharon Stone, joka oli roolistaan ehdolla vuoden huonoimman naisroolin Razzie-palkinnon saajaksi.
Krabi

Krabi on kaupunki Etelä-Thaimaassa, Malakan niemimaalla Andamaanienmeren rannalla. Se on Krabin provinssin pääkaupunki.
Krabi on suosittu matkailukohde, ja turismi on tärkeä tulonlähde kaupungille.
Tunteiden virrat

Tunteiden virrat ("Love Streams") on John Cassavetesin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1984. Se kertoo keski-ikäisistä sisaruksista, jotka pitävät toisistaan huolta kummankin rakkaussuhteiden päätyttyä tahoillaan. Elokuva perustuu Ted Allanin samannimiseen näytelmään, jonka miespääosaa kantaesityksessä näytteli Jon Voight. Elokuvassa Cassavetes päätyi ratkaisuun näytellä rooli itse, ja toisessa pääosassa on hänen vaimonsa Gena Rowlands.
Tuotanto.
"Tunteiden virrat" kuvattiin paljolti Cassavetesin ja Rowlandsin yhteisessä kodissa, ja Cassavetesin muista elokuvista poiketen siinä ei käytetä lainkaan käsivarakuvausta. Elokuva jäi Cassavetesin toiseksi viimeiseksi ohjaustyöksi ennen vuoden 1986 elokuvaa "Big Trouble".
Vastaanotto.
"Tunteiden virrat" voitti Kultaisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla.
Vuonna 1994 julkaistussa Video-oppaassa Kati Sinisalo piti "Tunteiden virtoja" Rowlandsin ja Cassavetesin yhteistyönä parhaimmillaan: ”Riipaisevaa näyttelemistä, absurdia huumoria eikä yhtään falskia elettä.”