Kansaneläkeindeksi

Kansaneläkeindeksi on Kansaneläkelaitoksen (Kela) elinkustannusindeksiä seuraava indeksi, jonka mukaan suuri osa Kelan maksamista etuuksista ja tietyt muiden tahojen etuudet tai euromäärät sidotaan hintatason kehitykseen. Kansaneläkeindeksillä tarkistetaan mm.
Täyden kansaneläkkeen määrään on Kelassa sidottu mm.
Lisäksi muiden viranomaisten kuin Kelan hallinnoimia, kansaneläkeindeksin kehitykseen sidottuja määriä ovat mm.
Täyden kansaneläkkeen määrään on muualla kuin Kelassa sidottu mm.
Seuraavan vuoden kansaneläkeindeksin pisteluku saadaan jakamalla kunkin vuoden kolmannen vuosineljänneksen (heinä-, elo- ja syyskuun) elinkustannusindeksin pistelukujen keskiarvo luvulla 1,16. Kela vahvistaa seuraavan kalenterivuoden kansaneläkeindeksin pisteluvun kunkin vuoden lokakuun loppuun mennessä.
Historia.
Kansaneläkeindeksi luotiin vuoden 1956 kansaneläkelain yhteydessä, jolloin kansaneläkelain mukaisten etuuksien kehitys sidottiin elinkustannusindeksin kehitykseen. Kansaneläkeindeksin perustasoksi määriteltiin valtioneuvoston päätöksellä elinkustannusindeksin pisteluku 116, joka oli kansaneläkelain voimaantuloa edeltäneen vuosineljänneksen pistelukujen keskiarvo. 
Tarkkaan ottaen:
Kansaneläkelaki astui voimaan 1.1.1957, jolloin sitä edeltänyt vuosineljännes oli loka-joulukuu 1956. Elinkustannusindeksin pisteluvut tuolloin olivat 1956:10=113, 1956:11=118 ja 1956:12=118, joista laskettu keskiarvo pyöristettynä kokonaisluvuksi on juuri 116.
Indeksitarkistuksia tehtiin aluksi kolmen kuukauden kuluttua siitä, kun indeksi oli edellisestä tasostaan muuttunut vähintään 10 %, kunnes vuonna 1961 määräaika laskettiin yhteen kuukauteen. Tarkistuksen laukaisevan muutoksen määrää pienennettin ensin 5 %:iin vuonna 1963 ja myöhemmin 3 %:iin vuonna 1967, mikä yhdessä 1970-luvun korkean inflaation kanssa johti siihen, että etuuksiin tehtiin viisi indeksitarkistusta vuoden 1975 aikana. 1980-luvulla indeksitarkistus alettiin tehdä ensin kaksi kertaa vuodessa ja lopulta vuodesta 1985 lähtien kerran vuodessa kunkin kalenterivuoden alussa.
Poikkeukset kansaneläkeindeksiin.
Kansaneläkeindeksi itsessään on saanut kehittyä varsin rauhassa ilman, että sen kulkua olisi väkisin ohjattu muualle kuin laskentasääntöjen osoittamaan suuntaan. Yleisempää on ollut, että indeksiin sidottujen etuuksien kehityksessä on poikettu indeksin osoittamasta muutosvauhdista. Yhden kerran kuitenkin myös itse indeksiin on kajottu.
Vuoden 1994 indeksikorotus jätettiin säästösyistä tekemättä. Aluksi tarkoitus oli tehdä väliin jäänyt indeksikorotus vuoden verran myöhässä vuonna 1995, mutta seuraavana vuonna vuoden rästiin jäänyttä korotusta lykättiin jälleen, kunnes siitä vuoden kuluttua kansaneläkejärjestelmän uudistamisen (ns. pohjaosien leikkauksen) yhteydessä korotus päätettiin jättää pysyvästi tekemättä. Kansaneläkeindeksi jäi päätöksen takia pysyvästi noin 2 % alemmalle tasolle.
Kaksi kertaa on tehty indeksikorotus poikkeuslaissa mainitun indeksipisteluvun mukaan. Näinä kertoina varsinainen kansaneläkeindeksin pisteluku on vahvistettu, mutta sitä ei ole käytetty etuuksien tason laskemiseen.
Vuoden 2010 indeksitarkistus olisi ollut negatiivinen, ellei indeksiä olisi poikkeuksellisesti jäädytetty. Syksyllä 2009 oltiin tilanteessa, jossa elinkustannusindeksi oli koko alkuvuoden ollut alemmalla tasolla kuin vuoden 2008 heinä-syyskuun elinkustannusindeksin keskiarvo. Lain mukaan tehty elinkustannusindeksin seuraaminen olisi merkinnyt kansaneläkeindeksiin sidottujen etuuksien euromäärien alenemista. Normaalin käytännön mukaan vuoden 2010 kansaneläkeindeksi olisi ollut
 formula_1
joten kansaneläkeindeksi olisi laskenut 1502:sta 1490:een eli 0,8 % (kaavan funktio "P"0(formula_2) tarkoittaa pyöristystä nollan desimaalin tarkkuuteen eli kokonaislukuun). Etuuksien euromäärien lasku vältettiin säätämällä laki, jossa indeksin pistelukua ei muutettu, mutta kaikki kansaneläkeindeksistä riippuvat määrät säädettiin laskettavaksi vuoden 2009 indeksiä käyttäen.