tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hämeenlinnan Pallokerho (urheiluseura)

HPK eli Hämeenlinnan Pallokerho on vuonna 1929 perustettu urheiluseura. Sen lajivalikoimaan on kuulunut mm. jalkapallo, jääpallo, pesäpallo, maahockey sekä nyrkkeily, mutta nykyään lajeina ovat ainoastaan jääkiekko ja naisten lentopallo.
Joukkueet.
Jääkiekko.
HPK pelaa jääkiekon SM-liiga eli Suomen korkeinta sarjatasoa. Joukkue on yksi 2000-luvun menestyksekkäimmistä seuroista SM-liigassa. HPK on voittanut yhden kullan, kolme hopeaa sekä yhdeksän pronssia. 
Jalkapallo.
Jalkapallo oli usean lajin seurana aiemmin tunnetun Pallokerhon ohjelmassa heti perustamisvuodesta alkaen. Miesten tasolla joukkueen historia päättyi syksyyn 1991, kun HPK ja Pallo-Kärpät yhdistyivät FC Hämeenlinnaksi. Junioriseurana HPK jatkoi vielä vuoteen 1999 asti, jolloin kaupungin seurat muodostivat Hämeenlinnan Jalkapalloseuran.
Miesten tasolla HPK pelasi sotien jälkeen useita kausia Suomensarjassa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla vain välillä hakien vauhtia maakuntasarjasta.
HPK Naiset.
HPK Naiset pelaa lentopallossa ja jääkiekossa naisten SM-sarjaa. Kaudella 2009–2010 lentopallojoukkue voitti SM-hopeaa. Aiemmin Hämeenlinnaa edusti lentopallossa Vanajan Racing Club, Tarmo Volleyn naisten edustusjoukkue.
HPK (täsmennyssivu)

HPK-lyhenne voi tarkoittaa seuraavia:
Uo

Uo tarkoittaa seuraavia:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Jääpallon Suomensarja 1949

Jääpallon Palloliiton Suomensarja kaudella 1948-1949 pelattiin neljässä lohkossa, jotka jaettiin jokainen kahteen alalohkoon. Lohkovoittajat nousivat seuraavaksi kaudeksi SM-sarjaan ja viimeiset putosivat Maakuntasarjaan. Työväen Urheiluliiton seurat pelasivat omassa Suomensarjassaan.
TUL:n Suomensarja.
TUL:n Suomensarjassa pelasi 21 joukkuetta neljässä lohkossa. Lohkovoittajiksi selvisivät Kotkan Työväen Palloilijat, Uudenkaupungin Roima, Vuoksenniskan Vesa ja Jakobstads Bollklubb.
Tanskan naisten jääkiekkomaajoukkue

Tanskan naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Tanskaa naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Maailmanmestaruuskilpailuihin joukkue on osallistunut vuodesta 1992 lähtien. Niissä se on 2020-luvulla sijoittunut kolmesti sijalle 10. eli viimeiseksi. Joukkueella on yksi arvokisamitali, Euroopan-mestaruuskilpailujen pronssi, vuodelta 1991.
Tanskalla oli noin 400 naisjääkiekkoilijaa vuonna 2017. Vuonna 2022 maassa oli jo hieman yli 700 rekisteröitynyttä naisjääkiekkoilijaa, vuoden 2025 alussa yli 800. Vuonna 2025 maan joukkue oli Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa 11. sijalla. Vuodesta 2013 vuoden 2014 helmikuuhun joukkue nousi peräti 5 sijaa rankingissa 12. sijalle.
Joukkuetta valmentaa ruotsalainen Björn Edlund. Edellinen valmentaja oli hänen maanmiehensä Peter Elander.
Arvokisahistoriaa.
Vuonna 2019 Tanska tuli toiseksi 1. divisioonan A-lohkossa, ja joukkueen oli määrä nousta vuodeksi 2020 pääsarjan kisoihin A-lohkon voittajan Unkarin kanssa. Kisat kuitenkin peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. Maa otti osaa vuoden 2021 kisoihin, joissa se oli viimeinen, eli 10:s.
Tanskan joukkue osallistui vuoden 2022 talviolympialaisiin. Se sijoittui 10. sijalle. Loppukesällä 2022 Tanska emännöi ensimmäistä kertaa maailmanmestaruuskilpailuja. Joukkue jäi turnauksen viimeiseksi ja putosi takaisin 1. divisioonan A-lohkoon koettuaan karvaan tappion Saksaa vastaan: Yksikin piste, eli ottelun siirtyminen jatkoajalle, Saksaa vastaan olisi riittänyt Tanskalle historialliseen puolivälieräpaikkaan. Puolestaan Saksa haki ottelun varsinaisen peliajan lopussa 2–2-tilanteessa tarvitsemaansa voittomaalia ilman maalivahtia kuudella kenttäpelaajalla. Lopulta Saksan Tanja Eisenschmidin teki voittomaalin, kun pelikellossa oli jäljellä vain 0,1 sekuntia.
Paloniemi

Paloniemi on suomalainen sukunimi ja paikannimi.
Alejandro Pozuelo

Alejandro Pozuelo Melero (s. 20. syyskuuta 1991 Sevilla, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Rayo Vallecanoa ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Pozuelo on Real Betisin junioriakatemian kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä maan pääsarjassa Primera Divisiónissa 2. lokakuuta 2011 ottelussa Levantea vastaan.
Kyläneuvosto

Kyläneuvosto (, lyhenne сельсове́т, "selsovet") oli työtätekevien edustajain neuvostoihin kuulunut paikallinen valtiovallan elin Neuvostoliiton maaseudulla. Muita alimman tason neuvostoja olivat taajamaneuvosto sekä kaupunkineuvosto sellaisissa kaupungeissa, joita ei ollut jaettu piireihin.
Kyläneuvosto käsitti väestön määrästä riippuen 15–35 edustajaa, jotka valittiin yleisillä vaaleilla kahden vuoden kausiksi. Edustajat kokoontuivat vähintään kuudesti vuodessa järjestettyihin istuntoihin valiten joukostaan toimeenpanevan komitean sekä joukon lautakuntia. Kyläneuvoston toimivaltaan kuului paikallista taloutta ja palveluita koskevien asioiden ratkaiseminen, yleinen järjestyksenvalvonta sekä talousarvion laatiminen. Äänestäjien lisäksi ne olivat vastuussa toiminnastaan ylemmän tason neuvostoille.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen kyläneuvosto on säilynyt paikallisena hallintoelimenä eräissä entisissä neuvostotasavalloissa. Venäjällä ne on korvattu vuoden 2003 jälkeisen hallintouudistuksen mukaisella kuntajärjestelmällä, mutta eräillä alueilla kuten Dagestanissa ja Nenetsiassa sana "selsovet" esiintyy yhä maalaiskuntien nimissä.
Viļaka

Viļaka (suomeksi myös "Viljaka", latgallin kielellä "Vileks", , ) on Itä-Latviassa Latgallian alueella sijaitseva kaupunki. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1945. Vuonna 2020 siellä oli 1 282 asukasta. Kaupungin suurin työnantaja on Latvian rajavartiosto.
Historia.
Viļaka on rakennettu baltiansaksalaisen Marienhausenin kartanon ympärille. Kartanon entinen päärakennus on nykyisin "Viļakas Valsts ģimnāzija" (Viļaka State Gymnasium) -koulun käytössä. Vilaka-järven saaressa on keskiaikaisen linnan rauniot.
Latgallia oli 1600-luvulle saakka Puolan vaikutuspiirissä, ja tämä näkyy vieläkin alueen väestön roomalaiskatolisuudessa. Kartanon puolankielinen nimi oli "Maryenhauz". Ennen toista maailmansotaa alueella oli myös juutalaista asutusta. Esimerkiksi israelilainen journalisti Shabtai Daniel on syntynyt Viļakassa.
Viļakan kunta.
Vuoden 2009 hallintouudistuksessa kaupungeista ja niiden ympäristön kylistä muodostettiin kuntia ("novads"). Viļakan kaupunki ja sen ympäristö muodostavat Viļakan kunnan ("Viļakas novads"). Itse kaupungin pinta-ala on 6,4 km². Ennen uudistusta Viļaka kuului Balvin piiriin.
Vasili Belov

Vasili Ivanovitš Belov (, 23. lokakuuta 1932 Vologdan alueen Harovskin piirin Timonihan kylä – 4. joulukuuta 2012) oli venäläinen kirjailija.
Vasili Belov syntyi talonpoikaisperheeseen ja työskenteli kolhoosissa kirvesmiehenä. Hän alkoi kirjoittaa 1950-luvun lopulla ja opiskeli 1959–1964 Maksim Gorkille nimetyssä kirjallisuusinstituutissa Moskovassa vuosina 1959–1964. Vuonna 1963 hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi.
Pienoisromaani "Tuttu tarina" ("Privytšnoje delo", 1966) teki Belovista yhden venäläisen maaseutuproosan tunnetuimmista edustajista. Talonpoikaisen luonteen, elämäntavan ja maailmankatsomuksen kuvausta kirjailija jatkoi teoksissa "Plotnitskie rasskazy" (Kirvesmiehen kertomuksia, 1968) ja "Lad" (Arkipäivän kauneutta, 1979). Kolmiosainen kronikkaromaani "Kanuny" (Aatot, 1972–1984) sekä siihen liittyvä "God velikogo pereloma" (Suuren murroksen vuosi, 1989–1991) kuvaavat Neuvostoliiton maatalouden kollektivisointia. Nykyaikaisen kaupunkielämän kritiikkiä sisältävät "Vospitanije po doktoru Spoku" (Kasvatusta tohtori Spockin tapaan, 1974) sekä aikanaan suurta huomiota herättänyt "Vsjo vperedi" (Kaikki edessäpäin, 1986), jossa jopa vapaamieliset katsoivat hänen menneen etnisyyden ihannoinnissa liiallisuuksiin. Belov on kirjoittanut myös kokoelman humoristisia miniatyyrejä "Vologdalaisjaarituksia" ("Buhtiny vologodskije") sekä elokuvanovellin "Kaksi valoisaa vastakkain" ("Tselujutsja zori"). Hän sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon vuonna 1981.
"Naš sovremennik" -lehden konservatiiviseen kirjailijaryhmään kuulunut Belov esiintyi julkisuudessa kansallisen kulttuurin ja perinteisten arvojen puolustajana. Vuosina 1989–1992 hän toimi Neuvostoliiton kansanedustajana sekä korkeimman neuvoston jäsenenä. Belov oli myös Venäjän kirjailijaliiton aktiivijäsen. Hän asui Vologdassa.
Synninlukko

Synninlukko on rotko lounaisessa Keski-Suomessa Jämsän ja Jämsänkosken välillä.
Synninlukon nimen arvellaan juontuvan syntien sijaan syntymästä. Sen nimi lienee muinoin ollut muotoa Synnyinlukko, syntymärotko. Isonvihan aikana pakolaiset hakivat suojaa Synninlukosta. Aikoinaan myös virkavaltaa paossa olleet rosvot hyödynsivät Synninlukon tarjoamaa suojaa.
Geologia.
Synninlukon leveys on noin 50 metriä. Se on muodostunut kallioperän luoteis–kaakkoissuuntaiseen ruhjeeseen ja sen syvyys on 10–20 metriä. Luoteispäässään se madaltuu korpijuotiksi. Synninlukon kallioperä on graniittia.
Synninlukossa vallitsee mereinen mikroilmasto, joka tasoittaa kesän korkeita äärilämpötiloja. Ilmankosteus on korkeampi kuin avomaalla. Synninlukon rotkoilmasto on suosiollinen lehtokasveille: siellä viihtyy muun muassa konnanmarja, käenkaali, lehtoarho, metsäorvokki, oravanmarja, sudenmarja ja velholehti.
Legendat.
Rotkossa on pieni lähde, josta saa juomavettä. Lähde on ollut tarinan mukaan niin syvä, että kun mullikka on pudonnut siihen rotkon reunalta, se on löytynyt Jämsänjoesta, hurjimpien kertomusten mukaan jopa Päijänteestä.
Muuta.
Jämsän seudulla on myös toinen Synninlukko-niminen rotko, Surmajärven Synninlukko.
Belušja Guba

Belušja Guba () on kaupunkityyppinen taajama ja kaupunkipiirikunta Venäjän Arkangelin alueen Novaja Zemljan kaupunkipiirikunnan hallinnollinen keskus. Taajamassa asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 1 972 eli enemmistö koko Novaja Zemljan 2 429 asukkaasta. 
Taajamasta maanteitse noin 12 kilometriä koilliseen sijaitsee Rogatšovon (Рогачёво) taajama, jossa toimii myös lentotukikohta.
Kärki (geometria)

Kärki on geometriassa ja avaruusgeometriassa tietynlainen piste, jollainen on monikulmion sivun tai avaruuskappaleen särmän molemmissa päissä tai monikulmaisen tahkon jokaisessa kulmassa.
Määritelmiä.
Kulman kärki.
Kulma syntyy, kun kaksi puolisuoraa tai janaa leikkaavat yhteisessä pisteessä ja suorien väliin jää kiilamainen alue. Tätä kutsutaan kulmaksi, jonka "kärki" on mainittu leikkauspiste.
Monikulmion kärki.
Monikulmio syntyy kaksiulotteisessa tasossa, kun kolme tai useampi jana yhdistetään päätepisteistään toisiinsa ketjuksi ja äärimmäisten janojen vapaat päätepisteet yhdistetään. Jokaisen janan päätepiste on tällöin monikulmion "kärki".
Monitahokkaan kärki.
Monitahokas syntyy kolmiulotteisessa avaruudessa, kun neljä tai useampi erisuuntainen taso leikkaa toisensa. Jokainen taso toimii monitahokkaan tahkona. Tasojen leikkauskuvioina syntyy joukko suoria, joita kutsutaan särmiksi. Särmät leikkaavat toisensa pisteissä, joita kutsutaan monitahokkaan "kärjiksi".
Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigakausi 2012–2013

SM-liigakausi 2012–2013 on HPK:n 36. kausi SM-liigassa. HPK on tällä hetkellä viidentenä. 
Tapahtumia.
HPK ennakoitiin ennen kautta sijoille 10–14. HPK yltyi kuitenkin alkukaudesta loistavaan vireeseen, voittaen yhdeksän ottelua peräkkäin.&lt;/small&gt; HPK:n riveihin liittyi NHL:n työsulun takia Eric Fehr ja Antti Miettinen.&lt;/small&gt;&lt;/small&gt; Työsulku päättyi tammikuussa &lt;/small&gt;, ja HPK menetti Miettisen takaisin Winnipeg Jetsiin ja Fehrin Washington Capitalsiin. 25. tammikuuta 2013 HPK ilmoitti tehneensä 1+1 vuoden sopimuksen kasvattinsa Ville Järveläisen kanssa.&lt;/small&gt;
Yhdystie 2804

Yhdystie 2804 on tie, joka kulkee Forssan keskustasta Jokioisten keskustan kautta Vaulammille kantatie 52:n ja valtatie 10:n risteykseen. Tien pituus on 14 kilometriä. 
Tien ensimmäiset kilometrit kulkevat nelikaistaisella Yhtiönkadulla, joka kulkee Forssan keskustasta kohti Pikku-Muolaata ja valtatietä 2. Pian valtatie 2:n liittymän jälkeen tie vaihtuu kaksikaistaiseksi kulkien Pilvenmäen ohi Jokioisiin ja sieltä edelleen Vaulammille. Taajamien ulkopuolella nopeusrajoitus vaihtelee välillä 60–80 kilometriä tunnissa. Forssan ja Jokioisten välisellä osuudella tien vierellä kulkee jalankulun ja pyöräilyn väylä.
Tien varrella, lähellä Forssan ja Jokioisten rajaa sijaitsee Fingridin varavoimala. Kiimassuon envitech-alueelle liikennöidään yhdystien 2804 kautta.
Jokioisten kirkonkylän ja Vaulammin välillä tie seurailee Loimijokea, jonka varressa tällä osuudella on linnustostaan tunnettu Lintupajun luhta. Vaulammin luona tie ylittää Loimijoen sivujoen Haapajoen.
Yankee Doodle

Yankee Doodle on angloamerikkalainen tunnettu laulu.
Se on Connecticutin osavaltion kansallislaulu. Laulu yhdistetään usein seitsenvuotiseen sotaan (1758–59), mutta laulun alkuperä on vielä varhaisempi.
Myös Michael Curtizin ohjaaman elokuvan "Yankee Doodle Dandy" (1942) nimi viittaa lauluun.
Paolo Bacigalupi

Paolo Tadini Bacigalupi (s. 6. elokuuta 1972) on yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija.
Bacigalupin vuonna 2009 ilmestynyt esikoisromaani, "The Windup Girl", voitti muun muassa Hugo-, Nebula- ja Compton Crook -palkinnon sekä John W. Campbellin muistopalkinnon. Lisäksi Time-lehti valitsi kirjan 9. parhaaksi vuonna 2009 ilmestyneeksi romaaniksi.
Bacigalupilta on ilmestynyt myös Michael L. Printz -palkittu "Ship Breaker" (2010) ja "The Drowned Cities" (2012). Lisäksi hän on kirjoittanut lukuisia novelleja, ja hänen novellikokoelmansa "Pump Six and Other Stories" voitti vuoden 2008 parhaan kokoelman Locus-palkinnon.
Särmä (geometria)

Särmä on geometriassa ja avaruusgeometriassa tietynlainen jana, jossa avaruuskappaleen tahkot kohtaavat. Särmä on myös jana, jonka molemmissa päissä on monitahokkaan kärjet.
Määritelmä.
Kolmiulotteinen särmä.
Suomen kielessä sanaa särmä käytetään vain avaruuskappaleissa, joiden tahkot ovat tasoja ja tasojen leikkauskuviot eli särmät janoja. Avaruuskappaleissa vain sellaisia kärkiä yhdistäviä janoja kutsutaan särmiksi, jotka syntyvät kahden tahkon suuntaisen tason leikkauksista. Muut kärkien väliset janat ovat joko tahkon lävistäjiä tai kärkien välisiä avaruuslävistäjiä. Yksinkertaistaen voidaan sanoa, että särmät näkyvät ulospäin kappaleen pinnalla.
Yksiulotteinen särmä.
Yksiulotteinen särmä syntyy, kun kaksi pistettä yhdistetään janalla.
Kaksiulotteinen särmä.
Kaksiulotteinen monikulmio syntyy tasossa siten, kun useammasta janasta muodostuva murtoviiva on suljettu. Jokaisessa kulmassa on kärki, joita yhdistävät janat ovat monikulmion sivuja. Kaksiulotteiset sivut vastaavat tasokuvioissa avaruuskappaleiden särmiä. Muut monikulmion kärkiä yhdistävät janat ovat sen lävistäjiä.
Neliulotteinen särmä.
Neliulotteisessa avaruudessa särmät syntyvät, kun 3 tai useampi taso leikkaa toisensa.
Robert Bolt

Robert Bolt (15. elokuuta 1924 – 21. helmikuuta 1995) oli brittiläinen näytelmäkirjailija ja kaksi Oscar-palkintoa saanut elokuvakäsikirjoittaja. Hänen tunnetuimpiin käsikirjoituksiinsa kuuluivat "Arabian Lawrence" (1962), "Tohtori Živago" (1965) sekä "Kunnian mies" (1966), joka oli alun perin näytelmä nimellä "A Man for all Seasons" (1960).
Bolt sai vuonna 1979 aivoinfarktin, jonka seurauksena hänen oikea puolensa halvaantui ja puheen tuottaminen vaikeutui. Robert Bolt kuoli 70-vuotiaana vuonna 1995.
Aleksandr Berkutov

Aleksandr Nikolajevitš Berkutov (, 21. toukokuuta 1933 Zubtšaninovka, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 7. marraskuuta 2012) oli Neuvostoliittoa edustanut soutaja, olympiavoittaja ja Euroopan mestari.
Berkutov voitti parinsa Juri Tjukalovin kanssa pariairokaksikon olympiakultaa Melbournessa 1956 ja -hopeaa Roomassa 1960. Lisäksi Berkutov voitti EM-kilpailuista viisi kultamitalia ja yhden pronssin.
Berkutov kuoli 79-vuotiaana 7. marraskuuta 2012.
Michael Wilson

Michael Wilson (1. heinäkuuta 1914 – 9. huhtikuuta 1978) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu käsikirjoittaja. Hän aloitti kirjoittajan uransa kirjoittamalla lehdille novelleja. Vuodesta 1941 Wilson käsikirjoitti tai yli mukana käsikirjoittamassa oli kahtakymmentä elokuvaa. Vuonna 1952 hän jakoi Harry Brownin kanssa parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon elokuvasta "Paikka auringossa" (1951).
Wilson oli aikoinaan kuulunut Yhdysvaltain kommunistiseen puolueeseen, ja 1950-luvun alkuvuosina hän joutui Hollywoodin mustalle listalle kieltäydyttyään – perustuslain viidenteen lisäykseen vedoten – todistamasta HUAC:n edessä. Sen vuoksi hän sai toisen (Carl Foremanin kanssa jaetun) Oscar-palkintonsa "Kwai-joen sillasta" (1957) vasta postuumisti 1980-luvulla; elokuvan käsikirjoittajaksi oli alun perin merkitty ranskalainen Pierre Boulle, jonka romaaniin se perustui, mutta joka ei osallistunut käsikirjoittamiseen tai edes osannut englantia.
Kitler

Kitler on lähes sukupuuttoon kuollut brasilialainen koirarotu. Sitä voidaan kiistatta pitää maailman harvinaisimpana rotuna, koska elossa on enää yksi yksilö. Tämän vuoksi se tuleekin väistämättä kuolemaan sukupuuttoon seuraavien 10 vuoden sisään.
Ulkomuoto.
Kitler on keskikokoinen, lyhytkarvainen, suorakaiteen muotoinen ja lihaksikas molossikoira. Sen korvat ovat riippuvat ja silmät ruskeat. Sen hampaistossa on tasapurenta ja sen häntä voidaan typistää. Väritys on punainen; musta satula ja musta maski ovat mahdollisia. Pienet valkoiset merkit rinnassa ja käpälissä sallitaan. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on älykäs, atleettinen, ja ketterä. Se on omistajaansa kohtaan nöyrä ja tottelevainen ja perheeseensä erittäin kiintynyt seurakoira. Se on myös määrätietoinen vahtikoira, joka huolehtii erityisesti lasten turvallisuudesta. Se ei ole aggressiivinen muita koiria tai eläimiä kohtaan. 
Alkuperä.
Vuonna 1989 eläinlääkäri ja koirankasvattaja Monique Ribeiro omisti nartun nimeltä Quita, jonka isä oli bokseri ja emä irlanninsetterin ja saksanpaimenkoiran risteytys. Ribeiro ja hänen aviomiehensä Giovanni Barsanti pitivät koiraa suurenmoisena lastenhoitajana, koska se jatkuvasti suojeli heidän lastaan ja käyttäytyi erityisesti varovasti tämän läsnä ollessa. Monique harrasti ratsastusta Rio de Janeirossa jonne hän otti aina koiransa mukaan. Ratsastuksen jälkeen hän antoi koirien harjoitella esteillä, ja Quita pärjäsi tässä parhaiten. 
Hänen ei ollut alun perin tarkoitus luoda uutta rotua, vaan hän halusi ennemmin siirtää Quitan erinomaiset ominaisuudet jälkipolville teettämällä yhden pentueen. Niinpä hän astutti sen rottweileruroksellaan Athoksella ja syntyneet pennut olivat tyypiltään keskenään hyvin homogeenisiä. Pentujen ostajat olivat kuitenkin hyvin tyytyväisiä koiriinsa ja esittelivät niitä ystävilleen, minkä myötä moni muukin halusi samanlaisen koiran. Suuren kysynnän vuoksi Monica ja Giovanni päättivät risteyttää keskenään Athoksen ja Quitan puolisisaren, jonka emä oli saksanpaimenkoiran ja weimarinseisojan risteytys. Nämäkin pennut olivat homogeenisiä ja lisäksi erinomaisia vahti- ja harrastuskoiria ja lapsirakkaita perhekoiria. Huomattuaan näiden koirien erinomaiset ominaisuudet eräs dobermannien kasvattaja kehotti Monicaa ja Giovannia jatkamaan uuden rodun jalostamista eteenpäin. 
Jalostuslinja alkoi kehittyä roduksi, jonka kaikki jalostusyksilöt luonnetestattiin ja jonka jalostuksessa painotettiin tasapainoisen ja lapsirakkaan vartio- ja seurakoiran ominaisuuksia. Sen yksilöitä alettiin risteyttää keskenään, mutta myös muutamaa eri rottweileria käytettiin vielä jalostukseen sisäsiittoisuuden estämiseksi. Jalostusprosessi Brasilian Kennelliiton virallisen hyväksynnän eteen keskeytyi vuonna 2000, kun Monicalla ja Giovannilla ei enää ollut varaa siihen, mutta muut kasvattajat jatkoivat rodun jalostamista jäljellä olleiden yksilöiden avulla.
Oktjabrski (Arkangelin alue)

Oktjabrski () on kunnallispiirin keskuksena toimiva kaupunkityyppinen taajama Venäjän Arkangelin alueen Ustjan piirissä Vienanjoen sivuhaaran Varan sivujoen Ustjan etelärannalla. Rautatie kulkee taajaman eteläpuolitse; lähin asema on kuitenkin 5 kilometrin päässä kaakossa Kostulevossa.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Ustjan piirissä asui 30 581 henkeä, joista Oktjabrskin taajamassa 9 307.
Gegar

Gegar on kolumbialainen koirarotu, joka on saanut nimensä kehittäjästään Germán Garcíasta.
Ulkomuoto.
Gegar muistuttaa erehdyttävän paljon basenjia. Se on pienikokoinen, korkeuttaan pidempi, pystykorvainen, tiivisrunkoinen ja voimakas maatiaismainen koira. Se on rungoltaan kevyt, mutta vankkarakenteinen. Pää on kolmionmuotoinen, kuono lyhyt, kiilanmuotoinen ja terävä. Silmät ovat mantelinmuotoiset ja korvat suuret. Niska on kohtuullisen pitkä ja runko pitkä. Suorien raajojen takakulmaukset ovat niukat. Lyhyt häntä on joko selän päälle kiertyvä tai sirpin muotoinen. Karvapeite on lyhyt, sileä ja pehmeä. Väritys on erään lähteen mukaan brindle tai punainen, joko yksivärinen tai valkoisin merkein (valkoisilla alueilla voi olla päävärin sävyinen "ticking"-pilkutus). Toisen mukaan puhdasrotuinen rodun edustaja ei ole koskaan yksivärinen, vaan valko-kirjava. Urosten säkäkorkeus on 38-43 cm ja paino 10-14 kg; nartuilla vastaavat mitat ovat 35,5-40,5 cm ja 8-12 kg.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on älykäs, eloisa, ketterä, siistikäytöksinen, uskollinen ja helppo kouluttaa. Se on omistajaansa kohtaan lempeä, mutta suhtautuu vieraisiin epäluuloisesti. Oikein sosiaalistettuna se tulee erittäin hyvin toimeen lasten, muiden koirien ja muiden eläinten kanssa. Sillä on erinomainen hajuaisti ja voimakas metsästysvietti. Se vaatii paljon liikuntaa ja aktiviteetteja.
Alkuperä.
Vuonna 1975 Germán García aloitti jalostuksen nykyisin sukupuuttoon kuolleen alkukantaisen kolumbialaisen rodun nimeltä gozque, basenjin ja kaanaankoiran avulla. Tarkoituksena oli luoda oma kansallinen koirarotu, koska muillakin latina-Amerikan valtioilla oli sellainen. Paikallisen gozquen, joka tunnettiin myös nimillä "montañero" ("vuoristolainen") ja "criollo" ("kreoli"), uskottiin olleen alun perin ibizanpodencon ja basenjin välisen risteytyksen tulos.
Ensimmäiset jalostusyksilöt kerättiin alun perin Atlantin rannikolta ja Magdalena-joen rannoilta, joissain määrin myös guajirojen ja kogien asuinalueilta. Jalostus aloitettiin seitsemän gozque -nartun ja neljän -uroksen avulla, jotka löydettiin Cartagenan, Turbacon ja Juan de Acostan alueilta. Näiden koirien merkittävä jälkeläinen oli Yubara de Gegar. Vuoden 1980 tienoilla jalostukseen otettiin mukaan basenji ja kaanaankoira, ja näiden risteytysten jälkeen tärkeimpiä yksilöitä olivat mm. Irugwa, Kalamarí, Laika, Niña de Cartagena ja Shima.
Hieman ennen kuolemaansa vuonna 2006 García pyysi tytärtään Mónicaa jatkamaan rodun jalostusta. Tämä ei kuitenkaan onnistunut tavoittamaan jäljellä olleita yksilöitä eikä ollut riittävän innostunut asiasta, joten projekti jäi siihen. Arvioiden mukaan Kolumbiassa olisi jäljellä enää 15 yksilöä, levinneinä eri puolille maata ja kaiken lisäksi liian läheistä sukua toisilleen.
Pierre Bonnard

Pierre Bonnard (3. lokakuuta 1867 Fontenay-aux-Roses, Hauts-de-Seine, Ranska – 23. tammikuuta 1947) oli ranskalainen taidemaalari ja kuvittaja. Raikasta väriasteikkoa käyttänyt Bonnard tunnettiin erityisesti koloristina.
Bonnardin maalausten aiheina oli Pariisin katunäkymiä ja keskiluokan arkielämää. Hän sai vaikutteita impressionismista ja japanilaisista puupiirroksista.
Juhannuskukkulan vesitorni

Juhannuskukkulan vesitorni Turun Pohjolan kaupunginosassa on kaupungin neljästä nykyisestä vesitornista toiseksi vanhin. Rakennus on monitoimirakennus, tilavuudeltaan 9 000 kuutiometrin vesisäiliöiden alla on Turun ammatti-instituutin tiloja. Vesitorni-koulutalo on valmistunut vuonna 1958, se on rakennettu osittain kaupungin omana työnä K. S. Sandelinin suunnitelmien mukaan. Rakenneteknisenä ratkaisuna oli tehdä säiliöiden betoniseinät sisäänpäin kaartuviksi. 
Vesitornin korkeus merenpinnasta on sama kuin Yliopistonmäen vesilinnalla eli 57 metriä.
Kalevi Falkin orkesteri

Kalevi Falkin orkesteri on suomalainen yhtye, joka teki yhden pitkäsoiton Blue Master -levymerkille vuonna 1971. Kalevi Falk oli kuvitteellinen henkilö, jonka nimistä henkilöä yhtyeessä ei koskaan ollut.
Yhtye säesti eri solisteja kuten Katri Helenaa ja Koivistolaisia. Yhtyeen laulusolistina toimi myös Aatos Bollström. Erityisen paljon yhtye soitti Carolan kanssa.
Lifim

Lifim eli Liikkeenjohdon instituutti oli vuodesta 1958 vuoteen 2006 toiminut yrityselämän johtoportaan täydennyskoulutuslaitos, joka sijaitsi Sannäsin kartanossa Porvoon Sannaisissa.
Ensimmäistä, elokuussa 1958 pidettyä kurssia olivat järjestämässä Tehokkaan Tuotannon Tutkimussäätiö (TTT), Helsingin kauppakorkeakoulu ja Svenska Handelshögskolan. Vuonna 1964 perustettiin Liikkeenjohdon Instituutin kannatusyhdistys ry ja pian koulutuskeskusta hallinnoimaan perustettiin Oy Liikkeenjohdon Koulutuskeskus Ab. Sen osakkaina oli 65 teollisuuden, kaupan ja finanssialan yritystä. Vuonna 1971 perustettiin Liikkeenjohdon instituutin säätiö.
Kursseista tuli suosittuja, ja sellaiselle pääsy tarkoitti tehokasta verkostoitumista ja yleensä etenemistä oman työpaikan organisaatiossa. Laskentatoimen kysymysten ohessa aihepiireinä olivat strateginen johtaminen, luovuus ja yritystoiminnan kansainvälistyminen. 1990-luvun alun lama leikkasi yritysten koulutusmäärärahoja, ja Lifimin asema alkoi heikentyä. Vuonna 2003 Helsingin kauppakorkeakoulun johdon koulutusohjelma Joko koettiin kyselyssä Lifimiä merkittävämmäksi kouluttajaksi. Laman jälkeen suosioon nousivat MBA ja muut Lifimiä kansainvälisemmät koulutukset. Myös kullekin yritykselle räätälöidyt kurssit alkoivat syödä markkinoita Lifimin kaikille avoimilta kursseilta. Viimeiseksi kurssiksi jäi elokuussa 2006 käynnistynyt kuusiviikkoinen ”pitkä” kurssi numero 211.
Vuonna 2007 Helsingin kauppakorkeakoulu osti Lifimin osaksi alumnitoimintaansa. Sannäsin kartano Oy jatkoi osakeyhtiönä, jonka Aalto-yliopiston Aalto Holding Oy osti 2010 Liikkeenjohdon Instituutin kannatusyhdistykseltä.
Lifimin pitkäaikaisena johtajana 1970-luvun alusta saakka toimi tekniikan lisensiaatti Pekka Kainulainen.
Aimo Jaara

Aimo Armas ”Ami” Jaara (s. 21. huhtikuuta 1950 Tyrnävä) on suomalainen tanssimuusikko, säveltäjä, sanoittaja ja laulaja.
Aimo Jaara varttui Oulussa ja ryhtyi tanssimuusikoksi heti koulun jälkeen. Hän soitti bassoa ja lauloi pohjoissuomalaisessa Express-yhtyeessä, kiinnitti juuri pinnalle nousseen Frederikin huomion ja muutti etelään kiertääkseen sitten tämän taustayhtyeessä. Myöhemmin 1970-luvulla Jaara oli mukana soulyhtye Cascadessa ja tanssiyhtye Kosmoksessa. Hän teki sooloalbumin "Arkinen laulu" Delta-levymerkille vuonna 1976 ja sen jälkeen CD-levyn "Vaeltaja" Voiceman-merkille vuonna 1995. Jaaran levyttämiin kappaleisiin kuuluu Shel Silversteinin säveltämä ja Jukka Virtasen suomeksi sanoittama "Äidin ihmekauha". Hän on myös levyttänyt suomeksi The Beatles -klassikon "I Wanna Be Your Man" nimellä "Sä mulle hyvää teet".
Jaara työskenteli 1970-luvulla taustalaulajana monissa iskelmälevytyksissä, usein yhdessä Vesa Enteen kanssa äänten hyvän yhteissoinnin ansiosta. Studiotyö saattoi tuolloin työllistää jopa neljänä päivänä viikossa. Jaaraa kuullaan muun muassa kappaleilla ”Kuusamo”, ”Viisitoista kesää”, ”Tahdon olla sulle hellä” ja ”Katson autiota hiekkarantaa”, joka vei Jaaran ja Enteen Katri Helenan mukana Israeliin vuoden 1979 euroviisuedustajiksi.
1980-luvulla levytystyöt vähenivät, ja Jaara kiersi maata omine yhtyeineen ja muun muassa Kari Tapiota, Tapani Kansaa ja Anita Hirvosta säestäen.
Jaaran ura on jatkunut 2010-luvulle Helmi-yhtyeen riveissä, jonka kantavia jäseniä ovat myös entinen ”Seinähullu” saksofonisti Matti Saarinen ja hanuristi Risto ”Upi” Lunkka. Helmi julkaisi vuonna 2019 kolmen kappaleen singlen ”Onnenpoika” / ”Bella Rosa” / ”Jälki”.
Jaara sai valtion taiteilijaeläkkeen vuonna 2016. Hän asuu Lahdessa.
Sam Spiegel

Sam Spiegel (11. marraskuuta 1901 – 31. joulukuuta 1985) oli amerikanunkarilainen Oscar-palkittu elokuvatuottaja. Etniseltä taustaltaan hän oli juutalainen.
Spiegel palkittiin parhaan elokuvan Oscar-palkinnolla Elia Kazanin ohjaamasta elokuvasta Alaston satama (1954) ja uudestaan David Leanin ohjaamista elokuvista Kwai-joen silta (1957) ja Arabian Lawrence (1962).
Sam Spiegel kuoli uudenvuodenaattona 1985.
Anne V. Coates

Anne V. Coates (12. joulukuuta 1925 Reigate, Surrey – 8. toukokuuta 2018) oli brittiläinen elokuvaleikkaaja. Coates on ollut viisi kertaa ehdolla parhaan leikkauksen Oscar-palkinnon saajaksi elokuvista "Arabian Lawrence" (1962), "Becket" (1964), "Elefanttimies" (1980), "Tulilinjalla" (1993) ja "Mieletön juttu" (1998).
Coates on ollut uransa aikana leikkaajana yli viidessäkymmenessä elokuvassa. Coates on edelleen yksi elokuva-alan huippuleikkaajista, vaikka vuoden 2004 parhaimman 250:n elokuvan leikkaajista vain 16% oli naisia ja 80 prosentissa koko leikkaustiimiin ei kuulunut yhtään naista. Varietyn toimittajan Eileen Kowalskin mukaan moni suurista leikkaajista ovat olleet naisia: heitä ovat Anne V. Coatesin lisäksi esimerkiksi Margaret Booth, Dede Allen, Verna Fields, Thelma Schoonmaker ja Dorothy Spencer.
Vuonna 2016 Coates sai Oscar-kunniapalkinnon.
Coatesin tytär Emma E. Hickox on myös menestynyt elokuvaleikkaaja.
Silohiippasammal

Silohiippasammal tai viiruhiippasammal ("Lewinskya striata") on lehtisammallaji hiippasammalten heimossa ("Orthotrichaceae"). Lajin on kuvannut ensimmäisen kerran saksalainen Johannes Hedwig vuonna 1801 julkaistussa teoksessa "Species Muscorum Frondosorum".
Silohiippasammalta esiintyy Maan pohjoispuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä. Skandinaviassa lajin levinneisyys on hemiboreaalinen. Suomen alueella lajia esiintyy pääasiassa harvinaisesti Lounais-Suomessa Ahvenanmaassa, Varsinais-Suomessa ja Enontekiön Lapissa.
Verhnjaja Toima

Verhnjaja Toima () on Verhnjaja Toiman kunnallispiirin keskuksena toimiva kylä Venäjän Arkangelin alueen kaakkoisosassa. Kylä sijaitsee Vienanjoen oikeanpuoleisella eli itäisellä rannalla. Kylään johtaa heikkokuntoinen tieyhteys; kesäkaudella kylään pääsee myös vesitse Vienanjokea pitkin (jokisatama). Kylässä on toiminnasta poistunut lentokenttä.
Verhnjaja Toiman kylässä asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 3 462 henkeä. Koko piirissä asukkaita oli 17 060.
Toima mainitaan novgorodilaisissa kertomuksissa jo 1100-luvulla. Verhnjaja Toiman kylä on saanut nimensä Vienanjoen oikeanpuoleisen sivuhaaran Verhnjaja Toiman (suom. ylempi Toima) mukaan. Kylässä toimii paikallishistoriaa esittelevä museo.
Kalkkihiippasammal

Kalkkihiippasammal ("Orthotrichum anomalum") on lehtisammallaji hiippasammalten heimossa ("Orthotrichaceae"). Lajin on kuvannut ensimmäisen kerran saksalainen
Johannes Hedwig vuonna 1801 julkaistussa teoksessa "Species Muscorum Frondosorum".
Kalkkihiippasammalta esiintyy Maan pohjoisella puoliskolla ja Keski-Amerikassa.
Viktor Heikel

Frans Viktor Heikel (23. elokuuta 1842 Turku – 27. heinäkuuta 1927 Porvoo) oli suomalainen voimistelunopettaja, jota on kutsuttu suomalaisen voimistelun isäksi.
Elämä ja ura.
Suomalaisen voimistelujärjestelmän perustaja.
Viktor Heikel pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta 1860. Hän opiskeli voimistelunopettajaksi 1867–1871 Tukholmassa, Dresdenissä ja Karlsruhessa. Hänestä tuli 1869 Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon voimistelunopettaja ja 1873 Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarin voimistelun ja luonnonhistorian lehtori. Heikel toimi 1876–1911 Keisarillisen Aleksanterin-yliopiston voimistelulaitoksen yliopettajana ja johtajanakin 1894–1911. Hän sai professorin arvonimen 1907 ja hänestä tuli Helsingin yliopiston lääketieteen kunniatohtori 1919.
Heikel loi suomalaisen voimistelujärjestelmän yhdistämällä ruotsalaisen lingiläisen ja saksalaisen Turnen-voimistelujärjestelmien parhaimmat ominaisuudet. Vuonna 1882 Heikel käynnisti yliopiston voimistelulaitoksella kaksivuotisen voimistelunopettajakoulutuksen.
Vaikutus baptistiliikkeessä.
Viktor Heikel oli 1860-luvulla tuomassa baptismia Suomeen yhdessä sisarensa Anna Heikelin kanssa. Vuonna 1887 hän perusti Föreningen för religionsfrihet och tolerans i Finland -nimisen yhdistyksen. Hän oli mukana 1905 perustetun Prometheus-seuran toiminnassa.
Yksityiselämä.
Heikelin vanhemmat olivat lehtori, Pietarsaaren kirkkoherra Henrik Heikel (1808–1867) ja Wilhelmina Johanna Schauman. Hänen nuorempi veljensä oli pankinjohtaja ja valtiopäivämies Felix Heikel (1844–1921) ja sisarensa opettaja Anna Heikel.
Viktor Heikel oli naimisissa vuodesta 1873 Hanna Kihlmanin kanssa. Heidän poikansa Allan Phayllos Heikel (s. 1885) oli lääkäri. Toinen poika Yngvar Heikel oli etnologi ja tilastojen parissa työskennellyt virkamies.
Palloliiton Maakuntasarjan kausi 1945–1946

Palloliiton Maakuntasarja 1945–1946 oli Palloliiton kolmanneksi korkein sarjataso jalkapallossa kaudella 1945–1946. Työväen Urheiluliiton seurat pysyivät edelleen poissa Palloliiton sarjoista ja ne pelasivat omia ja Suomensarjojaan. 
Sarja pelattiin kaikkiaan kahdessatoista lohkossa ja lohkovoittajat pääsivät jatkamaan karsintaotteluihin pääsystä Suomensarjaan seuraavalle kaudelle.
Maakuntasarja.
Lähteen toimintakertomuksessa esitetyt ottelutulokset on sijoitettu arvaamalla pelatuiksi joko kotona tai vieraissa.
Kymenlaakso, eteläinen.
(0–0) voitto Torille ottelutta.
Varsinais-Suomi.
(0–0) Turun Kärpät hävisi ottelutta ÅIFK:lle ja MIFK:lle.
Helsinki 1.
(0–0) Luovutusvoitto HT:lle.
Suomensarjan karsinnat.
1. kierros.
1. kierroksen voittajat nousivat suoraan Suomensarjaan. Hävinneet saivat uuden mahdollisuuden toisella kierroksella, johon näiden lisäksi osallistui Suomensarjan kaksi viimeistä joukkuetta, KuPS ja Haka.
Kalle Taivainen

Kalle Taivainen (s. 1973) on suomalainen taiteilija ja muusikko. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli ruskolainen Peep, jossa hän soitti kitaraa. Bassoa hän soitti yhtyeessä Xysma vuosina 1992–1998. Vuodesta 2017 lähtien hän on tehnyt musiikkia Vesa-Matti Loirin ääntä imitoiden taiteilijanimellä Loiriplukari. Hän on soittanut myös muissa yhtyeissä, toiminut ohjaajana ja näyttelijänä teattereissa sekä tehnyt radio- ja TV-juontoja. 
Aiheesta muualla.
Ahmed Ould Teguedi

Ahmed Ould Teguedi (; s. 1954 Chinguetti) on Mauritanian pysyvä YK-edustaja. Hän aloitti toiminnan tässä tehtävässä vuonna 2012. Hän oli toiminut Mauritanian ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1981 ja ollut muun muassa suurlähettiläänä Israeliin vuosina 1999–2009. Ould Teguedilla on maisterinarvo taloussuunnitelmassa ja kybernetiikassa Bukarestin taloustieteiden akatemiasta.
Seututie 283

Seututie 283 on Tammelan Perähuhdasta Teuron, Lautaportaan ja Suonpään kautta Forssan Saviniemeen johtava seututie. Tien kokonaispituus on 25 kilometriä. Tie alkaa valtatien 10 ja kantatien 54 risteyksestä luoteeseen kohti Teuroa ja loppuu Saviniemessä risteytyen Forssasta Urjalaan kulkevan seututien 284 kanssa. Tien ajonopeus on 60–80 kilometriä tunnissa. Tien nimi Tammelassa on "Teuron kylätie" ja Forssassa "Saviniementie". Maantie kulkee Teuron kylätontin läpi, jossa on kaksi terävää hidastetta, ja se ylittää mutkassa Teuronjoen kapean sillan kylän keskellä.
Bobby Z

Bobby Z ("The Death and Life of Bobby Z") on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, jonka on ohjannut John Herzfeld. Elokuvan pääosissa esiintyvät Paul Walker ja Laurence Fishburne. Elokuva perustuu Don Winslowin samannimiseen vuonna 1997 julkaistuun romaaniin. 
Juoni.
Tim Kearny on onneton pikkurikollinen, joka on ajautunut vankilakierteeseen. FBI tarjoaa vapautta, mutta ehtona on että hänen pitäisi esittää kuollutta legendaarista huumediileriä Bobby Z:tä jonka kaksoisolento Tim on. Tim olisi tarkoitus vaihtaa kidnapattuun DEA-agenttiin jota Don Huertero -niminen huumepomo pitää vangittuna. Vaihto ajautuu ammuskeluksi, ja Tad Gruzsa yrittää ampua Timin siinä kuitenkaan onnistumatta. Tim selviytyy elossa, mutta Don Huerteron miehet ottavat hänet kiinni ja vievät kartanoon. Tajutessaan joutuvansa pian tapetuksi, Tim pakenee Bobby Z:n 12-vuotiaan Kit-nimisen pojan kanssa. Tad Gruzsa on kertonut Timin vankilassa tappamalle Mad Dogin veljelle, mistä hänen kannattaisi etsiä veljensä tappajaa, joten ryhmä moottoripyöräjengiläisiä lähtee kostoretkelle Mad Dogin puolesta.
Janne Katajisto

Janne Katajisto (s. 13. maaliskuuta 1978 Kankaanpää) on suomalainen entinen raskaansarjan nyrkkeilijä. Hän oli ammattinyrkkeilyn raskaansarjan Suomen mestari.
Nyrkkeilyn 17-vuotiaana aloittanut Katajisto voitti amatööriurallaan kaksi raskaansarjan Suomen mestaruutta. Vuoden 2001 SM-kisoissa hän voitti ensimmäisellä kierroksella Robert Heleniuksen ja myöhemmin finaalissa Petri Reiman. Vuonna 2002 Katajisto saavutti toisen SM-kultansa kukistamalla finaalissa Heleniuksen.
Vammoista kärsinyt Katajisto ehti jo lopettamaan nyrkkeilyuransa vuonna 2004. Kolmea vuotta myöhemmin hän teki lyhytaikaisen paluun kehään. Vuonna 2009 Katajisto aloitti jälleen kilpailemisen, allekirjoitettuaan sitä ennen ammattilaissopimuksen.
Ensimmäisen ammattilaisottelunsa hän kävi Ulvilassa elokuussa 2009. Syyskuussa 2011 Katajisto voitti Vaasassa järjestetyssä SM-ottelussa Petter Antmanin teknisellä tyrmäyksellä seitsemännessä erässä.
Yhteensä Katajiston ammattilaisura käsitti 19 ottelua, joista hänen voittoonsa päättyi 16. Amatöörinä hän ehti ottelemaan 54 kertaa, joista 27 päättyi Katajiston voittoon.
Steven Halko

Steven Halko (s. 8. maaliskuuta 1974 Etobicoke, Ontario) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Ura.
NHL-seura Hartford Whalers varasi Halkon kymmenennellä kierroksella, 225. varausvuorolla. Hän pelasi varausta edeltäneen kauden juniorisarja MTJHL:n Thornhill Thunderbirdsissä. Varauksensa jälkeen Halko lykkäsi ammattilaisuransa aloittamista neljä vuotta opiskellakseen Michiganin yliopistossa ja pelatakseen sen jääkiekkojoukkueessa Wolverinesissa yliopistosarja CCHA:ssa. Hän oli voittamassa 1996 yliopistourheilun kattojärjestö NCAA:n mestaruutta joukkueensa kapteenina ja valittiin mestaruusturnauksen tähdistökentälliseen. Lisäksi hänet nimettiin vuosina 1995 ja 1996 CCHA:n toiseen tähdistökentälliseen.
Halko aloitti ammattilaisuransa vuonna 1996 farmijoukkue Springfield Falconsissa AHL:ssä. Kaudella 1997–1998 hän debytoi NHL:ssä Carolina Hurricanesissa eli entisessä Hartford Whalersissä, mutta pelasi suurimman osan kaudesta AHL-seura Beast of New Havenissa, kuten myös kaudella 1998–1999. Kaudet 1999–2000 ja 2000–2001 Halko pelasi kokonaan NHL:ssä, kaksi seuraavaa jälleen enimmäkseen AHL:ssä.
Halko lopetti pelaajauransa vuonna 2003, kuuden NHL-kauden jälkeen. Hän pelasi NHL:n runkosarjassa yhteensä 155 ottelua ja teki niissä 15 tehopistettä, kaikki syöttöjä. NHL:n pudotuspeleissä hän pelasi neljä ottelua vuonna 1999 jääden ilman tehopisteitä. Halko on eniten otteluja NHL:ssä pelannut kokonaan maaleitta jäänyt pelaaja. 
Jääkiekkouransa jälkeen Halko on työskennellyt rahoitusalalla. Hän aloitti vuonna 2003 Merrill Lynchin palveluksessa Caryssä, Pohjois-Carolinassa. 
Perhe.
Halko on naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa. Hän asuu perheineen Morrisvillessä, Pohjois-Carolinassa.
Kauppakeskus Sektori

Kauppakeskus Sektori on vuonna 1988 valmistunut kauppakeskus Kuopion keskustassa Puijonkadulla. Talon vuokrattava pinta-ala on 5 500 neliömetriä.
Kauppakeskus Sektori sijaitsee torin itälaidalla, ja sen eteläpuolella oli Anttilan Kuopion tavaratalo ja pohjoispuolella entinen Säästöpankin toimitalo, jossa toimii tällä hetkellä Osuuspankki. Talon omistaa Kuopion Sosialidemokraattinen Työväenyhdistys ry.
Nina Kulagina

Nina (Ninel) Sergejevna Kulagina (30. heinäkuuta 1926 – 11. huhtikuuta 1990) oli neuvostoliittolainen nainen, jonka väitettiin pystyvän liikuttamaan esineitä mielensä voimalla, ks. psykokinesia
Kulagina sanoi havainneensa kykynsä siitä, että esineet hänen ympärillään liikkuivat hänen ollessaan vihainen. Kulagina suoritti kokeita valvotuissa olosuhteissa, joissa hänen todettiin liikuttavan pieniä esineitä mielensä voimalla. Hänen väitettiin myös pystyneen saavan ravintoliuoksessa olevan sammakon sydämen sykkimään haluamaansa tahtiin ja pysäyttämään sen. 
Nina Kulaginan kyvyt herättivät kiinnostusta myös Neuvostoliiton ulkopuolella.
Nuoresta iästään huolimatta Kulagina soti suuressa isänmaallisessa sodassa ja hän sai siitä myös palkintoja.
Kim Yong-chun

Kim Yong-chun (; 4. maaliskuuta 1935 – 16. elokuuta 2018) oli pohjoiskorealainen poliitikko ja varamarsalkka. Hän astui Korean demokraattisen kansantasavallan armeijan palvelukseen vuonna 1956 ja toimi sittemmin kansanarmeijan ministerinä. Lisäksi Kim on toiminut Kansallisen puolustusneuvoston varapuheenjohtajana ja Kim Jong-ilin ydinstrategian erikoisneuvonantajana.
Kim valittiin Korkeimpaan kansanneuvostoon vuonna 1990, mutta hänet alennettiin samana vuonna prikaatin komentajaksi ja pakotettiin "vallankumoukselliseen koulutukseen". Hänet kuitenkin rehabilitoitiin ja ylennettiin vuonna 1992 kenraaliksi. Hänestä tuli Kansallisen puolustusneuvoston jäsen vuonna 1998, ja vuonna 2001 hän oli Kim Jong-ilin mukana tämän Shanghain-matkalla.
Vuonna 2009 Kim ylennettiin yhdeksi puolustusneuvoston kolmesta varapuheenjohtajasta, ja saman vuoden helmikuussa hän sai nimityksen kansanarmeijan ministeriksi (puolustusministeriksi). Hänen seuraajakseen ministerin tehtävissä nimitettiin vuonna 2012 Kim Jong-gak.
Tito (jalkapalloilija)

Roberto Román Triguero eli Tito (s. 11. heinäkuuta 1985 Madrid, Madridin alue, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan La Ligassa pelaavaa Rayo Vallecanoa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. 
Seurajoukkueura.
Tito pelasi kaudella 2002–2003 Alcalássa kaksi Segunda División B:n ottelua. Seuraavalla kaudella hän sai enemmän vastuuta pelaten putoamiskarsinta mukaan lukien 36 ottelua, joissa teki yhden maalin. Kaudeksi 2004–2005 Tito siirtyi Mallorca B:hen, jossa pelasi 26 Segunda División B:n ottelua. Mallorca B putosi seuraavaksi kaudeksi Tercera Divisióniin. Kaudeksi 2006–2007 Tito siirtyi Segunda División B:n Alcorcóniin, jossa pelasi yhdeksän ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi 32 ottelua tehden yhden maalin ja kaudella 2008–2009 nousukarsinta mukaan lukien 34 ottelua.
Kaudeksi 2009–2010 Tito siirtyi Segunda Divisiónissa pelanneeseen Rayo Vallecanoon, jossa pelasi ensimmäisellä kaudellaan 17 ottelua tehden yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän pelasi 10 ottelua ja teki jälleen yhden maalin, kun Rayo Vallecano nousi kauden päätteeksi Primera Divisióniin kaudeksi 2011–2012. Tito pelasi ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa 28. elokuuta 2011 Athletic Bilbaota vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki 7. huhtikuuta 2012 Osasunan verkkoon ja se olikin hänen kautensa ainoa, kun otteluja kertyi 36.
Tito pelasi Rayo Vallecanossa seitsemän kautta. Kesällä 2016 hän teki kaksivuotisen sopimuksen Granadan kanssa. Hän pelasi Granadassa vuoden 2017 tammikuulle asti, jolloin Granada lainasi hänet loppukaudeksi Leganésiin. Lainasopimuksessa oli osto-optio, jonka Leganés käytti ja maksoi Granadalle 600 tuhannen euron siirtokorvauksen.
Leganésissa Tito pelasi vain kauden 2017-18, ja kaudeksi 2018-19 hän siirtyikin takaisin Rayo Vallecanoon.
Sannäsin kartano

Sannäsin kartano (ruots. "Sannäs gård") on Porvoon Sannaisissa sijaitseva entinen rälssisäterimaatila. Kartanon nykyinen päärakennus on Carl Ludvig Engelin piirtämä. 1960–2000-luvuilla kartano tunnettiin Lifimin liikkeenjohtokurssien pitopaikkana. Vuodesta 2018 Sannäsin kartanon on omistanut teollisuusneuvos Heikki Kyöstilän Planvest Oy.
Historiaa.
Sannäsin omisti 1400-luvulla Pietari Svärd, joka kuului Liivinmaalta kotoisin olleeseen rikkaaseen sukuun. Vuonna 1467 Sannäsin omisti asemies Paavali Skytte, joka lahjoitti kartanon maat Naantalin luostarille kiitokseksi siitä, että tyttärensä Anna pääsi luostariin. Luostari kuitenkin palautti maat myöhemmin.
Kartano oli 1500-luvulla rälssitila, jonka tunnetuin haltija oli asemies Pentti Laurinpoika, joka aateloitiin nimellä Sabelhjerta saavutuksistaan sodassa Venäjää vastaan. Sabelhjerta osallistui kuningas Sigismundin rinnalla Ruotsin kuninkuudesta käytyyn sotaan Kaarle-herttuaa vastaan. Kaarle-herttua voitti, mutta Pentti Laurinpoika säästyi kostolta ja pääsi jopa Kaarle-herttuan suosioon. 1600-luvulla Sannäsin kartanon maaomistukset olivat niin laajoja, että myös alustalaisille voitiin lahjoittaa maata.
Sannäsin nykyinen väentupa on peräisin 1700-luvulta, jolloin suuri Pohjan sota heikensi kartanon taloutta. Tuolloin Sannäsin omisti Otto Henrik Sabelhjerta, jonka kerrotaan menettäneen kartanon korttipelissä Bureille. Bureilta kartano periytyi Boijen suvulle.
Vuonna 1766 Sannäsiä hallitsi Otto Krister Boije, joka kuitenkin joutui myymään kartanon Johan Anders Jägerhornille. Tämä oli kenraali Yrjö Maunu Sprengtportenin kannattaja ja myöhemmin Suomen ylipäällikkö. Jägerhorn pakeni kohtaamiaan vaikeuksia Venäjälle ja edelleen Holsteiniin.
Nykyisen, Carl Ludvig Engelin piirtämän päärakennuksen rakennutti vuosina 1836-1837 kartanon uusi omistaja, vapaaherra Axel Gustaf Mellin. Kartanon uuden puiston suunnitteli Paul Olsson, jonka kädenjälkeä ovat myös Esplanadinpuisto Helsingissä ja Kultarannan puisto Naantalissa. 
Mellinin tyttärentytär avioitui vapaaherra Gustaf Adolf Silfverhjelmin kanssa, mutta kuoli lapsivuoteeseen. Silfverhjelm solmi uuden avioliiton Creutzien sukuun kuuluneen kirjailija-toimittaja Elsa von Bornin kanssa. Vapaussodan sotilaskomitea kokoontui Sannäsin kartanon valkoisessa salissa 1916-1918 useimpien kokoustensa ajaksi. Silfverhjelm auttoi myös suomalaisia jääkäreitä, jotka palasivat Saksasta sukellusveneellä Pernajanlahden edustalla olevaan saareen.
1920-luvulla kartanossa vierailivat usein muun muassa Akseli Gallén-Kallela, marsalkka Mannerheim, oopperalaulaja Aino Ackté ja taidemaalari Alvar Cawén. 
Vapaaherra Silfverhjelm joutui myymään Sannäsin vuonna 1927, minkä jälkeen kartanolla oli useita yksittäisiä omistajia. Vuonna 1973 kartano ostettiin Lifimin eli Liikkeenjohdon Instituutin käyttöön, jossa se pysyi Lifimin alasajoon 2007 saakka. Aalto-yliopiston holdingyhtiö osti Sannäsin kartanon vuonna 2010. Planmeca Groupin perustajan Heikki Kyöstilän Planvest Oy osti kartanon vuonna 2018, mutta kesällä 2025 se pantiin taas myyntiin. 
Sannäsin kartanon uudet rakennukset on suunnitellut Erkki Karvinen.
Lucas Auer

Lucas Auer (s. 11. syyskuuta 1994 St. Johann in Tirol) on itävaltalainen moottoriurheilija. Hän on entisen F1-kuljettaja Gerhard Bergerin sisarenpoika.
Ura.
Auer aloitti uransa karting-sarjoissa. Vuonna 2010 Auer sijoittui toiseksi Saksan Junior Kart mestaruussarjassa. Vuonna 2011 Auer voitti JK Racing Asia Series-sarjan mestaruuden. Vuonna 2012 Auer sijoittui toiseksi Saksan F3-sarjassa. Hän kilpaili myös Toyota Racing Series ja Formula 3 Euroseries-sarjoissa samana vuonna. Vuonna 2013 Auer kilpaili Euroopan Formula 3 -sarjassa, missä hän voitti yhden kilpailun ja sijoittui sarjan neljänneksi. Vuonna 2014 Auer jatkoi Euroopan F3 -sarjassa. Hän saavutti kolme voittoa, yhden paalupaikan ja kaksi nopeinta kierrosta sijoittuen jälleen sarjan neljänneksi. Vuonna 2015 Auer siirtyi kilpailemaan DTM-sarjaan ajaen Mercedeksellä. Vuonna 2019 Auer liittyi Red Bull Junior Teamiin ja ajoi Japanissa Super Formula -sarjaa. Hän saavutti kauden aikana yhden palkintosijan sijoittuen sarjassa yhdeksänneksi. Vuonna 2020 Auer palasi DTM-sarjaan ja ajoi kauden BMW:llä. Vuonna 2021 Auer palasi Mercedekselle ja on toiminut tehdaskuljettajana eri kilpasarjoissa vuodesta 2022 lähtien.
Brigitte Oertli

Brigitte Oertli (s. 10. kesäkuuta 1962 Egg, Zürichin kantoni) on sveitsiläinen alppihiihtäjä. Hän edusti seuratasolla Skiclub Eggiä.
Oertli sijoittui Sarajevon olympialaisissa 1984 syöksylaskussa 12:nneksi. Bormion MM-kilpailuissa 1985 hän oli alppiyhdistetyssä neljäs, pujottelussa viides ja syöksylaskussa kahdeksas. Crans-Montanan MM-kilpailuissa 1987 hän sijoittui supersuurpujottelussa yhdeksänneksi, suurpujottelussa 11:nneksi ja yhdistetyssä 14:nneksi.
Oertli saavutti Calgaryn olympialaisissa 1988 hopeaa sekä Marina Kiehlin voittamassa syöksylaskussa että Anita Wachterin voittamassa alppiyhdistetyssä. Vailin MM-kilpailuissa 1989 hän sai pronssia yhdistetyssä.
Oertli voitti alppiyhdistetyn maailmancupin kausilla 1984–1985, 1986–1987, 1987–1988 ja 1988–1989 sekä sijoittui kolmanneksi 1989–1990 ja neljänneksi 1985–1986. Syöksylaskun maailmancupissa hän oli toinen kaudella 1987–1988, kolmas 1984–1985 ja neljäs 1985–1986 sekä pujottelun maailmancupissa viides 1985–1986 ja 1986–1987. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi kausilla 1984–1985 ja 1987–1988, kolmanneksi 1986–1987 ja viidenneksi 1985–1986. Hän voitti kaikkiaan yhdeksän maailmancupin osakilpailua, sijoittui 13 kertaa toiseksi ja yhdeksän kertaa kolmanneksi.