tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tapio Äyräväinen

Tapio Äyräväinen (20. joulukuuta 1950 Muurla – 15. maaliskuuta 2022) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja poliitikko.
Elämä.
Vuosina 1989–2000 Äyräväinen työskenteli salolaisessa paikallisradiossa Radio 88,2:ssa toimittajana ja päätoimittajana. Samaan aikaan hän työskenteli Salon paikallistelevisiossa, Paikalliskanavalla, uutisankkurina ja toimittajana. Sen jälkeen hän oli toimittajana TS-Yhtymään kuuluvissa paikallisradioissa Auran Aalloissa ja Radio Majakassa vuosina 2000–2005. Hän oli Aamuset-kaupunkilehden toimittajana vuosina 2000–2002 ja päätoimittajana vuosina 2002–2006.
Äyräväinen oli ensikertalaisena ehdolla vuoden 2011 eduskuntavaaleissa saaden 161 ääntä. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa hän tuli valituksi Salon kaupunginvaltuustoon perussuomalaisten ääniharavana. Hän sai 659 ääntä, joka oli kolmanneksi eniten Salossa. Äyräväinen valittiin toiselle kaudelle Salon valtuustoon 2017 ja kolmannelle kaudelle 2021.
Hän toimi myös henkilöstojaostossa sen perustamisesta 2014 lähtien vuoden 2017 loppuun ja Yrityssalon hallituksessa vuodesta 2017 alkaen. Äyräväinen toimi Varsinais-Suomen Perussuomalaiset ry:n piirisihteerinä kauden 2017–2018. Muita kunnallisia luottamustoimia olivat Salon johtamisen kehittämisryhmän jäsen 2016 ja hallintosääntötyöryhmän jäsen 2017. 
Aikaisemmin Äyräväinen oli toiminut Muutos 2011 -puolueen sihteerinä ja taloudenhoitajana vuosina 2009–2011.
Äyräväinen kirjoitti useita kirjoja, mm. 100 vuotta autokauppaa Salossa (2004), Virtasen Moottori Oy – 60 vuotta (2007), Muurlan 600 vuotta (2009), Moralla murhaa mukavasti (2010), Rakkaudella sinun – kuolema (2011), ja oli mukana Mennä järvel! -kirjan (2012) toimituskunnassa.
Äyräväinen harrasti tähtitiedettä ja oli ollut vuosikymmeniä Ursan jäsen. Hänet tunnetaan skeptikkona ja hän oli myös ollut mukana toimittamassa useita Suomen Ufotutkijat ry:n julkaisemia "Uforaportti"-vuosikirjoja.
Kalle Suuronen

Kaarle "Kalle" Nestor Suuronen (13. huhtikuuta 1901 Mikkeli – 17. marraskuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen antiikin kirjallisuuden suomentaja.
Suuronen suomensi kreikan kielestä osan Plutarkhoksen "Rinnakkaiselämäkerroista". Niihin kuuluivat valikoima elämäkertoja nimellä "Kuuluisien miesten elämäkertoja" sekä erikseen Lykurgos Spartalaisen elämäkerta nimellä "Lykurgos, Spartan lainsäätäjä".
Suiriri

Suiriri ("Suiriri suiriri") on Etelä-Amerikassa tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu.
Taksonomia.
Suiririlla katsotaan yleensä olevan kolme alalajia, jotka elävät Bolivian, Brasilian, Paraguayn ja Argentiinan alueella. Alalajit ovat
Aikaisemmin "S. s. affinis" -alalajin katsottiin olevan oma lajinsa "Suiriri affinis", mutta on yhdistetty sittemmin tähän lajiin. Vuonna 2001 erotettiin Cerradosuiriri (Suiriri isleorum) omaksi lajikseen. Se muistuttaa ulkonäöltään huomattavasti "S. s. affinis"- alalajia, mutta eroaa laulunsa, nokkansa koon ja pyrstönsä erilaisen kuvioinnin perusteella.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan suiriri on 15–26 cm. Nimialalaji "S. s. suiriri" on väritykseltään selästään ja päästään harmaa. Siivet ovat sillä mustemmat ja niissä on kaksi harmahtavaa juovaa. Vatsa on väritykseltään likaisen valkoinen. "S. s. affinis" -alalaji on selästään ruskeampi ja alavatsastaan ja perästään vaalean keltainen ja siipijuovat ovat kellertävät. Nokka on hieman nimialalajin nokkaa pidempi. "S. s. bahiae" -alalajin selkä on oliivinruskea ja vatsa ja perä ruskeat.
Elinympäristö ja elintavat.
Suiririn elinympäristöä ovat monenlaiset puoliavoimet ja avoimet metsä- ja pensaikkomaat. Nimialalaji on muita enemmän metsien laji. Linnun elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 2 500 metrin korkeudella merenpinnasta. Suiririt liikkuvat yleensä pieninä ryhminä pensaikoissa ja puissa. Ravintonsa ne hankkivat kasvien lehdiltä tai pyydystävät ilmasta.
Toni Kluuskeri

Toni Kluuskeri (s. 7. huhtikuuta 1991 Uusikaupunki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Australiann korkeimmalla sarjatasolla AIHL:n Perth Thunderissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Kluuskeri on Uudenkaupungin Jää-Kotkien kasvatti. Hän edusti joukkuetta C-juniori-ikäiseksi kevääseen 2006 saakka, jonka jälkeen Kluuskeri siirtyi Turun Palloseuraan. Hän voitti B-nuorten SM-hopeaa vuonna 2007 ja A-nuorten SM-hopeaa vuonna 2009. Kluuskeri nousi kaudella 2009–2010 TPS:n A-nuorten varakapteeniksi. Hän oli tehoilla 11+20=31 joukkueen toiseksi paras pistemies Santtu Huhtalan jälkeen. Kluuskeri jakoi myös A-nuorten SM-liigan alivoimamaalipörssin voiton kolmella osumallaan Jokereiden Henrik Koiviston ja Ilmari Pitkäsen kanssa.
Kaudeksi 2010–2011 Kluuskeri nostettiin TPS:n SM-liigarinkiin. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 28. syyskuuta 2010 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Kluuskeri sai ottelussa jääaikaa 8.06 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa kaikkiaan yhdeksän runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Kluuskeri pelasi TPS:ssä myös kymmenen European Trophy -ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös yhteensä kuuden Mestis-ottelun verran alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa ja lainalla TuTossa tehopistein 2+2=4. Suurimman osan kaudestaan Kluuskeri pelasi kuitenkin vielä TPS:n A-nuorissa, joiden kapteenina Kluuskeri toimi.
Kesällä 2011 Kluuskeri teki sopimuksen Rauman Lukon kanssa. Hän ei kuitenkaan pelannut seuran SM-liigajoukkueessa ainuttakaan peliä, vaan Kluuskerin kausi 2011–2012 eteni pääasiassa Lukon A-nuorissa. Kluuskeri pelasi kuitenkin miesten pelejä kahden ottelun verran lainalla Suomi-sarjajoukkue HC Satakunnassa. 
Kaudeksi 2012–2013 Kluuskeri siirtyi Ranskan pääsarja Ligue Magnusin HC Morzine-Avoriaziin. Hänen ensimmäinen kokonainen pääsarjakautensa toi 26 runkosarja- ja kahdeksassa playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Ranskan liigacupissa Kluuskeri teki pisteitä huomattavasti paremmalla tahdilla, kun kahdeksassa ottelussa syntyi tehot 2+4=6. Kaudeksi 2013–2014 hän siirtyi samaan aikaan isoveljensä Nikon kanssa Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle I-divisioonan Nittorps IK:hon. Kluuskeri jakoi joukkueen sisäisen syöttöpörssin voiton Oscar Petterssonin kanssa ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä toiseksi hänen jälkeensä tehoilla 5+16=21. Kevään 2014 karsintasarjassa he jakoivat Nittorpin sisäisen pistepörssin voiton Kluuskerin tehtyä tehot 4+4=8, mutta joukkueen kausi päättyi kuitenkin putoamiseen Ruotsin II-divisioonaan. Kaudella 2014–2015 hän jatkaa uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla FFHG Division 1:n HG Dunkerquessa.
Maajoukkueura.
Kluuskeri pelasi World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2008. Yhteensä hän on pelannut kolme nuorten ja 33 poikien maaottelua.
Muuta.
Kluuskerin veljet Niko ja Jani pelaavat myös jääkiekkoa. Isoveli Niko on pelannut puolustajana SM-liigatasolla ja edustaa nykyään Ruotsin II-divisioonan HA74:ää. Pikkuveli Jani pelaa puolustajana Rauman Lukon B-nuorissa. Veljesten isä Tapani on entinen alempien sarjojen puolustaja.
Hayley McFarland

Hayley McFarland (s. 29. maaliskuuta 1991) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja tanssija. Hän on näytellyt myös sarjassa "Paljastavat valheet".
Hayley McFarland syntyi 29. maaliskuuta 1991 ja kasvoi Edmondissa, Oklahomassa. Hän esiintyi useissa teatterituotannoissa lapsena, kuten "Titanic", "Viulunsoittaja katolla" ja "Sound of Music".
Aurorankatu

Aurorankatu on katu Etu-Töölössä Helsingissä. Sen toinen pää on Arkadiankadulla Luonnontieteellisen museon länsipuolella, toinen Mannerheimintien varrella Kansallismuseon edessä samalla aukiolla, josta alkaa myös Museokatu.
Kadulla on muun muassa R-kioski ja jazz-klubi Storyville. Arkadiankadun päässä sijaitsee jyrkähkö mäki. Arkadiankadun päästä kohti Museokatua kuljettaessa tie kääntyy pitkään loivaan laskuun Eduskunnan kirjaston sisäänkäynnin kohdalla. Aurorankadun varrella sijaitsee kuusi risteystä: Mannerheimintie, Museokatu, Töölönkatu, Nervanderinkatu, Freesenkatu ja Arkadiankatu.
Katu on nimetty Aurora Karamzinin mukaan, ja sen Mannerheimintien-puoleinen pää on lähellä Hakasalmen huvilaa, jossa hän asui. Hän oli sosiaali- ja diakoniatyön uranuurtajana Suomessa. 
Eduskuntatalon tontti rajoittuu pohjoisessa Aurorankatuun, ja sen varrella on 1970-luvulla rakennettu eduskunnan kaareva lisärakennus, jossa on myös Eduskunnan kirjasto. Aurorankadulla asuu varsin varakkaita vaikuttajia kaikilta yhteiskunnan osa-alueilta; muun muassa toimittajia, taiteilijoita ja terveydenhuollon ammattihenkilöitä. Elämää Aurorankadun laitamille tuovat alueella asuvat opiskelijat. Aurorankadulla sijaitsi 2000-luvun alussa myös nuorisokommuuni.
Suomen Delfins

Suomen Delfins ry on lapsena seksuaalista hyväksikäyttöä kokeneiden aikuisten valtakunnallinen etu- ja tukijärjestö. Järjestö on perustettu vuonna 1997 Kuusankoskella. Järjestö tarjoaa palveluita myös seksuaalisesti hyväksikäytettyjen läheisille ja ammattiauttajille. Yhdistyksen nimi juontaa juurensa delfiineistä, jotka auttavat sairaita tai haavoittuneita lajitovereitaan.
Suomen Delfins tarjoaa keskustelutukea ja apua seksuaalisesti hyväksikäytetyille sekä ohjausta ja neuvontaa läheisille ja ammattiauttajille. Yhdistys ylläpitää tuki- ja neuvontachattia, järjestää koulutuksia, harjoittaa tiedotus- ja julkaisutoimintaa, kokoaa aiheeseen liittyvää materiaalia, kehittää työtään sekä ylläpitää keskusteluryhmiä. 
Avoimia ammatillisesti ohjattuja vertaiskeskusteluryhmiä kokoontuu ympäri Suomen. 
Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus tukee järjestön toimintaa.
Frederick William Frohawk

Frederick William Frohawk (16. heinäkuuta 1861 Brisley Hall, East Dereham, Norfolk – 10. joulukuuta 1946) oli englantilainen eläinmaalari ja perhostutkija.
Frohawk kiinnostui jo lapsena luonnosta ja piirtämisestä. 20-vuotiaana hän sai kuvittamistoimeksiannon "The Field"-aikakausjulkaisulta, jonka luontotoimittaja hänestä myöhemmin tuli. Hän teki töitä Natural History Museumille, ja kuvitti useita kirjoja, muun muassa "Aves Hawaiienses: The Birds of the Sandwich Islands" (1890–1899) ja "British Birds’ Eggs: a handbook of British oölogy", yhdessä Arthur Gardiner Butlerin kanssa (1886).
Frohawk julkaisi päiväperhosista kolme teosta: "Natural History of British Butterflies" (1914), "The Complete Book of British Butterflies" (1934) ja "Varieties of British Butterflies" (1938).
Frohawk kuvaili ensimmäisenä laysaninhuitin ("Porzana palmeri"), joka sittemmin on kuollut sukupuuttoon.
Arthur Gardiner Butler

Arthur Gardiner Butler (27. kesäkuuta 1844 Beckenham, Kent - 28. toukokuuta 1925 Beckenham) oli englantilainen eläintieteilijä.
Butler työskenteli British Museumissa, missä hän luokitteli lintuja, hyönteisiä ja hämähäkkejä. Butler julkaisi useita teoksia ja lajiluetteloita.
Teoksia.
"Lepidoptera Exotica, or, Descriptions and illustrations of exotic lepidoptera" (1869-1874)
Arthur Humble Evans

Arthur Humble Evans (23. helmikuuta 1855 Seremerston, Northumberland, Englanti – 28. maaliskuuta 1943 Crowthorne, Bucks, Englanti) oli englantilainen lintutieteilijä.
Evans opiskeli Cambridgen yliopiston Clare Collegessa, josta hän valmistui 1879. Valmistumisensa jälkeen Evans toimi joitakin vuosia Cambridgessa opettajana ja valmentajana. Myöhemmin hän oli Magdalene Collegessa Alfred Newtonin työtoverina. Vuosina 1890–1899 hän julkaisi kahdeksanosaisen teoksen "Aves Hawaiienses: The Birds of the Sandwich Islands", yhdessä keräysmatkan tehneen Scott Barchard Wilsonin kanssa. Teoksen kuvitti taiteilija Frederick William Frohawk. Vuonna 1899 Evans julkaisi teoksen "Birds", jonka kuvitti George Edward Lodge.
Evansin julkaisuluettelo on pitkä. Hän kirjoitti usein Ibis-lehteen ja julkaisi useita kirjoja sekä osallistui monien teosten tekemiseen. Muita hänen kuuluisia teoksiaan ovat "A Fauna of a Tweed Area" (1911) ja "Birds of Britain" (1916).
Evans liittyi British Ornithologists' Unioniin vuonna 1879, ja oli kuollessaan seuran vanhin jäsen. Vuonna 1917 hänet nimitettiin American Ornithologists' Unionin kunniajäseneksi.
George Edward Lodge

George Edward Lodge (3. joulukuuta 1860 Scrivelsby, Lincolnshire, Englanti – 5. helmikuuta 1954 Frimley, Surrey) oli englantilainen lintumaalari ja haukkametsästäjä.
George Edward Lodgen isä Samuel Lodge oli Lincoln Cathedralin kaniikki. George oli yksitoistalapsisen perheen seitsemäs lapsi, ja hänen veljensä oli valokuvaaja Reginald Badham Lodge (1852–1937). George opiskeli kotona, ja hänestä kehittyi varteen otettava eläinten luokittelija. Hän matkusti laajalti muun muassa Pohjoismaissa, Yhdysvalloissa ja Länsi-Intian saaristossa. Parhaiten hän kuitenkin viihtyi Skotlannin ylämailla.
Lodge opiskeli kuvataidetta Lincoln School of Art'issa. Hän osallistui useiden lintukirjojen kuvittamiseen, ja teki töitä myös Natural History Museumille. Hän oli myös taidokas puunkaivertaja. Ainoan kirjansa, "Memoirs of an Artist Naturalist", hän julkaisi vuonna 1946, ja hän myös kuvitti sen.
Lodge osallistui aktiivisesti lintujen suojelutyöhön ja toimi International Council for Bird Preservationissa. Vuonna 1945 hänet valittiin British Ornithologists' Unionin varapuheenjohtajaksi.
Lodge harrasti haukkametsästystä nuoresta pitäen, ja kehittyi alan taitajaksi.
Professional Darts Corporation

Professional Darts Corporation (PDC) on darts-ammattilaisten tarpeisiin perustettu järjestö. Se järjestää kilpailuja, neuvottelee sponsori- ja televisiointisopimuksia ja ylläpitää omaa rankinglistaa, "PDC Order of Merit'iä". 
Historia.
PDC syntyi nimellä "World Darts Council" 1992, joukon huippuheittäjiä erottua British Darts Organisationista oltuaan tyytymättömiä BDO:n suorittamaan markkinointiin ja lajin medianäkyvyyteen, sekä sitä myötä tuloihinsa. Ryhmässä oli mukana myös managereja ja muita darts-alan ammattilaisia. 2001 Alkuperäisten aktiivien joukko väistyi PDC:n johdosta antaakseen tilaa erikoistuneemmalle henkilöstölle.
Organisaatio.
PDC on läheisesti kytköksissä pelaajien etuja valvovaan Professional Darts Players Associationiin (PDPA). Sääntöjä ja niiden noudattamista PDC:n kilpailuissa valvoo elin nimeltä Darts Regulation Authority (DRA). Vuonna 2010 PDC:n pääjohtajana toimi Barry Hearn ja toimitusjohtajana Matthew Porter. 
Kilpailuja.
Tärkeitä PDC:n kilpailuja ovat muun muassa PDC:n maailmanmestaruuskilpailut ("Ladbrokes.com World Championship"), "World Matchplay", "World Grand Prix" ja yksilökilpailuna pelattava Valioliiga ("Premier League"). Dublinissa heitettävää Grand Prix'tä lukuun ottamatta nämä kaikki järjestetään Isossa-Britanniassa.
Miguel de Cervantes -palkinto

Miguel de Cervantes -palkinto () on Espanjan kulttuuriministeriön elämäntyöpalkinto, joka on myönnetty vuodesta 1976 lähtien espanjankielisessä kirjallisuudessa ansioituneelle kirjailijalle. Palkinto on nimetty espanjalaisen kirjailijan Miguel de Cervantesin mukaan.
Palkinnon ehdokasasetteluun osallistuvat muun muassa espanjan kielen akatemiat ympäri maailman ja aikaisemmat palkinnonsaajat. Palkintoraatiin kuuluu kaksi edellistä palkittua, edustaja Real Academia Españolasta ja yhdestä toisesta akatemiasta sekä seitsemän muuta asiantuntijaa. Palkinnonsaaja päätetään kunkin vuoden lopussa ja palkitsemistilaisuus järjestetään Alcalán yliopiston auditoriossa 23. huhtikuuta, Cervantesin kuolinpäivänä. Palkintona on rahasumma, joka vuonna 2012 oli 125 000 euroa.
Viron itsenäisyyspuolue

Viron itsenäisyyspuolue (, EIP) on vuonna 1999 perustettu virolainen nationalistipuolue. Sen edeltäjä oli Viron tulevaisuuspuolue. Puolueen nimi viittaa sen päätavoitteeseen, joka on Viron erottaminen Euroopan unionista. Puolueella ei ole toistaiseksi ollut edustusta riigikogussa ja sillä oli 1 242 jäsentä 15. heinäkuuta 2009. Puolueen jäsenmäärä on kylläkin virolaisittain poikkeuksellisen suuri suhteutettuna puolueen kannatukseen vaaleissa. Esimerkiksi Viron vasemmistopuolueella oli viimeisenä itsenäisenä toimintavuotenaan (1.12.2007) 1028 jäsentä.
Ideologia.
EIP:n poliittinen filosofia korostaa oppia "Viron uusautarkkisesta geopoliittisesta asemasta" ja oma neutraali tekijänsä idän ja lännen välissä.
Puolueen ohjelma korostaa, että Viro on erityislaatuisen rikas luonnonvaroiltaan, joista suurinta osaa ei ole hyödynnetty, ja että sillä on erityinen geopoliittinen asema. Näin ollen Viro ei voi kuulua Euroopan unioniin, jonka puolue väittää uuskolonisoideen Viron.
Puolue suosittelee luopumista Kansainvälisen valuuttarahaston ehdotuksista. Samoin puolue pitää Setumaata osana Viroa eikä Venäjää.
Historia.
Puolueen edeltäjä, Viron tulevaisuuspuolue (Tuleviku Eesti Erakond), perustettiin 1994. Vuonna 1999 se sai nykyisen nimensä.
Vuonna 2001 puolue toivoi läheisempiä suhteita Venäjään ja sanoi, että maalla pitäisi olla enemmän sananvaltaa Viron tulevaisuuteen.
EIP:n ehdokkaat saivat 2705 ääntä (0,55% kaikista äänistä) vuoden 2003 parlamenttivaaleissa.
EIP oli osallisena EU-jäsenyyden vastaisessa liikkeessä vuonna 2003.
Vuoden 2007 parlamenttivaaleissa puolueen äänimäärä tipahti lähes kaksikolmasosaa. Se sai 1 274 ääntä (0.2% kaikista äänistä).
Puolueen kohtaamat syytökset.
Puolueen vastustajat väittävät EIP:n olevan äärioikeistolainen. Puolueen puheenjohtaja Sven Sildnik ja puoluehallituksen jäsen Tauno Rahnu ovat kuitenkin kiistäneet tällaiset syytökset, vaikkakin Rahnu on saanut tuomion viharikoksesta ja puolueen hallituksessa ovat tunnetut kansallissosialistit ajoittain olleet jopa enemmistönä. Entisistä johtavaa puolueen jäsentä suomalaista Risto Teinosta on syytetty kansallissosialistisista näkemyksistä eikä hän ole koskaan päinvastaista väittänytkään.
Salem Al Fakir

Lars Salem Al Fakir (s. 27. lokakuuta 1981 Tukholma) on ruotsalainen muusikko. Hänellä on myös duo nimeltä Vargas &amp; Lagola yhdessä Vincent Pontaren kanssa.
Salem Al Fakir on kuuden lapsen perheestä, jossa isä on syyrialainen ja äiti ruotsalainen. Hän julkaisi ensimmäisen singlensä "Dream Girl" vuonna 2006 ja kokonaisen albumin 2007. Albumi nauhoitettiin Al Fakirin omassa asunnossa, hän vastasi itse lähes koko levyn tuotannosta ja myös kaikista soittimista muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta. Al Fakir palkittiin Ruotsin musiikkijulkaisijoiden vuoden tulokkaan palkinnolla vuonna 2007. Hänen musiikkiaan on käytetty myös mainoksissa.
Al Fakir osallistui vuoden 2010 Euroviisujen karsintoihin kappaleella "Keep on Walking", jonka hän on sanoittanut ja säveltänyt itse. Hän sijoittui sillä Ruotsin karsinnoissa toiselle sijalle Anna Bergendahlin jälkeen. Kappaleesta tuli yksin vuoden suurimmista hiteistä Ruotsissa ja se sijoittui singlelistalla korkeimmillaan sijalle 3. Myös Suomessa kappale sai soittoaikaa mm. YleX-radiokanavalla sekä The Voicella. "Ignore This" -albumi debytoi Ruotsin albumilistalla ensimmäisellä sijalla, jota se piti hallussaan kaksi viikkoa ja myi heti kultaan oikeuttavan määrän.
Ympyrän keskipisteen konstruointi

Ympyrän keskipisteen konstruointi tarkoittaa annetun ympyrän keskipisteen löytämistä. Lauseen matemaattinen todistus on peräisin Eukleideen teoksesta Alkeet. Lause on teoksen III kirjasta, joka käsittelee ympyröitä.
Lause.
Ympyrän keskipisteen konstruointi. Olkoon ABC annettu ympyrä. Etsi ympyrän ABC keskipiste.
Todistus.
Piirretään jana AB. Piirretään janalle keskipiste D, ja pisteeseen D janan normaali CD. Olkoon tässä C piste, jossa normaali CD ja ympyrän ABC kehä kohtaavat. Jatketaan janaa CD suoraksi CD, ja merkitään suoran CD sekä ympyrän ABC kehän leikkauspistettä pisteellä E. Piirretään janan CE keskipiste F.
Väite.
Piste F on ympyrän ABC keskipiste.
Vastaoletus.
Olkoon formula_1. Oletetaan, että piste G on ympyrän ABC keskipiste. Piirretään janat AG, DG ja BG, ja saadaan kolmiot AGD ja DBG. Kolmioiden sivut AG ja BG ovat ympyrän säteinä yhtä pitkät. Sivut AD ja BD ovat keskenään yhtä pitkät, koska piste D jakaa janan AB kahtia. Lisäksi kolmioiden sivu DG on yhteinen. Kolmioiden vastinsivut ovat siis yhtä pitkät, ja kolmiot AGD ja DBG ovat yhtenevät. Tästä seuraa, että kulma ADG on yhtä suuri kuin kulma GDB. 
Kahden suoran leikatessa toisensa siten, että syntyneet vieruskulmat ovat yhtä suuret, on kumpikin vieruskulma suora. Näin ollen kulmat ADG ja GDB ovat suoria. Toisaalta kulma ADF on suora, koska suora DF on suoran AB normaali. Vastaoletuksen mukaan kulmat ADF ja ADG ovat kuitenkin erisuuria, joten saatiin haluttu ristiriita. Näin ollen piste G ei ole ympyrän ABC keskipiste.
Piste valittiin mielivaltaisesti siten, että formula_1. Koska vastaoletus johti ristiriitaan, piste F on ympyrän ABC keskipiste.
Seuraus.
Piirretään ympyrän kehän kahden pisteen välille jana. Piirretään toinen jana kehän kahden pisteen välille siten, että jana jakaa ensiksi mainitun janan kahteen yhtä suureen osaan ja janojen välinen kulma on suora. Ympyrän keskipiste on leikkaavan janan keskipiste.
Foto Signe Brander

Foto Signe Brander – Valokuvia Helsingistä ja helsinkiläisistä vuosilta 1907–1913 on Helsingin kaupunginmuseon Narinkka-julkaisusarjassa ilmestynyt teos, joka sisältää sata Signe Branderin Helsinki-kuvaa vuosilta 1907–1913. Kaupunginmuseo on vuonna 2004 julkaissut Branderin kuvista teoksen "Signe Brander – 1869–1942". Brander kuvasi yli 900 kuvaa, osan Helsingin muinaismuistolautakunnan tilauksesta.
Teos "Foto Signe Brander" valittiin Turun Kirjamessuilla 2010 Vuoden kotiseututietokirjaksi. Raati kiitti teosta selkeäksi, kuvia korkealaatusiksi sekä kuvista muodostuvaa kertomusta. Teoksen kuvat on kuvattu digitekniikalla alkuperäisistä lasinegatiiveista, jolloin niiden laatu on säilynyt muuttumattomana. Kuvista on löytynyt uusia yksityiskohtia, joita vanhemmilla tekniikoilla vedostetuista kuvissa ei ollut. Kunkin kuvan ohessa on teksti, joka kertoo kuvasta, ja kartta kuvan ympäristön sijainnista.
Kuvien ja niiden esittelytekstien lisäksi teoksessa on Jan Alancon kirjoittama Branderin elämäkerta-artikkeli sekä artikkeli ”Nainen kameran takana”, jossa Alanco kertoo Branderin kuvaustyylistä. Riitta Pakarinen kertoo artikkelissa ”Suuren muuroksen aika” kuvien ottamisajankohtana kiivaassa kehitysvaiheessa olleesta Helsingistä. Alanco on Helsingin kaupunginmuseon kuvakokoelmien tutkija, Pakarinen osaston päällikkö. 
Teoksen kuvista oli koottu näyttelyitä syksyllä 2009 ja keväällä 2010, ja Kaupunginmuseolla on suunnitteilla Branderin kuva-aineistosta uusia näyttelyjä.
Narinkka (kirjasarja)

Narinkka on Helsingin Kaupunginmuseon julkaisema vuosikirjasarja. Vuosikirjoja on ilmestynyt vuodesta 1976 lähtien. Useimmat teokset ovat artikkelikokoelmia. Joukossa on myös esimerkiksi kaksi Signe Brander valokuvia esittelevää teosta, "Signe Brander – 1869–1942" (2004) ja "Foto Signe Brander" (2009). Teoksesa "Helsinki 1700" on muun muassa artikkeleita Johan Sederholmista ja 1700-luvun elämästä Helsingissä sekä artikkeli "Helsinkiläiset rikolliset vuosina 1724–1741".
Sarjan nimi kuvaa sen vaihtelevaa sisältöä. Narinkka (venäjäksi "na rynke" ’torilla’) oli Helsingissä vuoteen 1929 toiminut venäläisten ja juutalaisten kauppakojualue.
Viron yhdistynyt vasemmistopuolue

Viron yhdistynyt vasemmistopuolue (, lyhenne EÜVP) on virolainen vasemmistopuolue, joka muodostettiin vuonna 2008, kun Viron vasemmistopuolue ja Perustuslakipuolue yhdistyivät. Puolueen kannatus on ollut marginaalista. Vasemmistopuolue on Euroopan vasemmistopuolueen jäsen.
Viron yhdistyneent vasemmistopuolueen synty.
Viron vasemmistopuolue jäi ilman johtajaa 13. kesäkuuta 2007, kun vuoden 2004 lopusta lähtien puheenjohtajana toiminut Sirje Kingsepp erosi puolueesta. Lokakuussa 2007 puolue aloitti yhdistymisneuvottelut vasemmistolaisen vironvenäläisen Perustuslakipuolueen kanssa, joka samalla kävi yhdistymisneuvotteluja Viron venäläisen puolueen kanssa. Perustuslakipuolueen puoluekokous päätti 1. joulukuuta yhdistyä kummankin puolueen kanssa, mutta kun ei-vasemmistolainen venäläisnationalistinen Viron venäläinen puolue ei halunnut yhdistyä vasemmistopuolueeseen, päätti Perustuslakipuolue yhdistyä vasemmistopuolueen kanssa. Yhdistymissopimus allekirjoitettiin 12. toukokuuta 2008 ja se astui voimaan 28. kesäkuuta, jolloin puolueiden johdot yhdistettiin. Puolue sai nimen Viron yhdistynyt vasemmistopuolue. 
Uudistuminen käyntiin.
Syyskuussa 2023 puolueessa käynnistettiin modernisointi, jonka myötä puolue on irtisanoutunut venäjämielisyydestä. Lisäksi helmikuussa 2025 puoluehallitus ilmoitti haluavansa ottaa käyttöön uuden nimen Vasemmistoliitto, joka on jo otettu tavaramerkiksi. Hyväksyminen vaatii yli puolta puolueen jäsenistön kannatusta. 
Vaalimenestys.
Europarlamenttivaalit.
1Venäjä-mielisen poliittisen ryhmän "Yhdessä" () johtajat, Aivo Peterson ja Oleg Ivanov, osallistuivat vuoden 2023 vaaleihin Viron yhtyneen vasemmiston listalla. Tarton läänin tuomioistuin ei rekisteröinyt ryhmää puolueeksi 30.11.2022, koska sen jäsenmäärä oli alle vaaditun 500:n vähimmäismäärän.&lt;br&gt;
Viron vasemmistopuolue

Viron vasemmistopuolue () oli Virossa vuosina 1990–2008 toiminut puolue. Vuonna 2008 puolue yhdistyi Perustuslakipuolueen kanssa muodostaen Viron yhdistyneen vasemmistopuolueen.
Ennen viimeiseksi jäänyttä nimeään puolue tunnettiin nimillä Viron kommunistinen puolue (1990–1992), Viron demokraattinen työväenpuolue ("Eesti Demokraatlik Tööpartei") (EDTP) (28.11.1992–17.12.1997) ja Viron sosiaalidemokraattinen työväenpuolue ("Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööpartei") (ESDTP) (17.12.1997–18.12.2004).
Vuonna 2004 vasemmistopuolue oli perustamassa Euroopan vasemmistopuoluetta. Puolue oli mukana myös Uuden eurooppalaisen vasemmistofoorumin (NELF) toiminnassa vuodesta 1995.
Historia.
Kesäkuussa 1988 Viron kommunistisen puolueen johtaja Karl Vaino luovutti pääsihteerin paikkansa Neuvostoliiton Nicaraguan-suurlähettiläälle, Vaino Väljakselle, joka oli entinen EKP:n ideologinen sihteeri. Virossa ja koko Neuvostoliitossa tapahtunut sisäpoliittinen myllerrys johti 1990 kommunistisen puolueen kahtiajakautumiseen, jossa toinen puoli asettui virolaisten tueksi ja toinen pitäytyi tiukasti neuvostolinjassa. Viron kommunistinen puolue oli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen Viron haaraosasto. 25. maaliskuuta 1990 se julistautui itsenäiseksi Viron kommunistiseksi puolueeksi, jolla nimellä se rekisteröitiin 19. joulukuuta. Neuvostomieliset kovan linjat kommunistit perustivat puolueen nimeltä Viron kommunistinen puolue (NKP:n ohjelmalla) ("Eestimaa Kommunistlik Parte (NLKP platvormil))".
Viron vasemmistopuolue profiloitui vironvenäläisten ja neuvostohistorian puolustajana erityisesti Pronssisoturi-kiistan aikana. Talouden osalta se vaati suurempaa valtion kontrollia ja julkista taloutta. Vuonna 2004 sillä oli 1 100 jäsentä, joista vain 10 prosenttia oli alle 35-vuotiaita.
13. kesäkuuta 2007 puolue jäi ilman johtajaa, kun vuoden 2004 lopusta lähtien puheenjohtajana toiminut Sirje Kingsepp erosi puolueesta. Lokakuussa 2007 puolue aloitti yhdistymisneuvottelut vasemmistolaisen vironvenäläisen Perustuslakipuolueen kanssa, joka samalla kävi yhdistymisneuvotteluja Viron venäläisen puolueen kanssa. 1. joulukuuta Perustuslakipuolueen puoluekokous päätti yhdistyä kummankin puolueen kanssa, mutta kun ei-vasemmistolainen venäläisnationalistinen Viron venäläinen puolue ei halunnut yhdistyä vasemmistopuolueeseen, päätti Perustuslakipuolue yhdistyä vasemmistopuolueen kanssa. 12. toukokuuta 2008 yhdistymissopimus allekirjoitettiin ja se astui voimaan 28. kesäkuuta, jolloin puolueiden johdot yhdistettiin. Puolue sai nimen Viron yhdistynyt vasemmistopuolue.
Beyond Oasis

Beyond Oasis, tunnetaan myös nimillä "Story of Thor: A Successor of The Light" ja "Story of Thor: Hikari wo Tsugu Mono", on 1994 julkaistu toimintaroolipeli. Pelin on kehittänyt Ancient ja julkaissut Sega.
Sarjaan kuuluu myös vuonna 1996 julkaistu esiosa "The Legend of Oasis".
Pelissä on ajalle ja lajityypille harvisen laajat ominaisuudet taistelumekaniikalle.
Vastaanotto.
IGN on antanut vuoden 2007 Wii-uusintajulkaisulle arvosanan 8.0/10 arvostelussaan.
Acorn-luokka

Acorn-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston oli vuosien 1909-1910 laivasto-ohjelmassa tilattujen 20 hävittäjän muodostama alusluokka, joka nimettiin uudelleen lokakuussa 1913 H-luokaksi. Aluksista tuhoutui ensimmäisessä maailmansodassa kolme ja jäljelle jääneet myytiin romutettavaksi pian sodan päätyttyä.
Luokan aluksissa palattiin öljyn käyttöön polttoaineena. Edeltänyt Beagle-luokka käytti hiiltä edeltäneet Tribal-luokka ja "HMS Swift" öljyä. Öljyn käyttö mahdollisti alusten koon pienentämisen, vaikka aseistuksen määrää lisättiin.
Suunnittelu.
Luokan alukset valmistettiin kuten aiemminkin valmistajien tekemien piirustusten mukaisesti, mutta niiden ulkoasu oli enemmän tai vähemmän yhtenevä. Aluksilla oli kolme savuhormia, joista etummainen oli pitkä ja kapea, keskimmäinen lyhyt ja paksu ja takimmainen lyhyt ja hieman kapeampi.
Alusten aseistuksena olivat kaksi neljän tuuman tykkiä keulakannella, mikä oli korotettu edeltäneeseen luokkaan verrattuna, ja puolikannella. Kaksitoistanaulaiset olivat keskilaivassa kahden etummaisen savuhormin välissä aluksen kummallakin laidalla. Torpedoputket oli sijoitettu savuhormien taakse kummallekin laidalle kahtapuolen valonheitinkoroketta.
Etelä-Kasai

Etelä-Kasai oli Kongon demokraattiseen tasavaltaan kuuluva alue, joka julistautui itsenäiseksi 1960 naapurimaakunta Katangan tavoin.
Muutamaa viikkoa ennen Kongon itsenäistymistä 30. kesäkuuta 1960 paikalliset julistivat rikkaan kaivosalueen itsenäiseksi. Elokuun 8. päivä luba-kansan heimopäällikkö Albert Kalonji julisti perustetuksi Etelä-Kasain kaivosvaltion (État minier du Sud-Kasaï) pääkaupunkinaan Bakwanga. Kalonji antoi itselleen arvonimen "muluba-kansan korkein päällikkö ja sen kohtaloon liittyneiden heimojen haastamaton suojelija" (Chef Suprême du Peuple Muluba et Protecteur Incontesté des Tribus Associées à son sort).
Vuoden 1961 huhtikuussa kokoontui merkkihenkilöiden kokous, joka kruunasi Kalonjin isän perinteisellä kuningastittelillä "Mulopwe". Uusi kuningas luopui sitten kruunusta ja luovutti sen pojalleen, josta tuli Albert I.
Nelikuukautisten veristen taisteluiden jälkeen Kongon armeija valloitti alueen ja pidätti Kalonjin 30. joulukuuta 1961. Hän kuitenkin pääsi pakenemaan ja johti hallitustaan lokakuuhun 1962.
Mobutu Sese Sekon aikana Etelä-Kasai jaettiin Itä-Kasain ja Länsi-Kasain maakuntiin (nyk. jaettu edelleen Kasaihin ja Luluaan) itsenäisyyspyrkimysten heikentämiseksi.
Hollywood Burbankin lentoasema

Hollywood Burbankin lentoasema (, IATA: BUR, ICAO: KBUR, FAA LID: BUR) on julkinen lentoasema, joka sijaitsee kuusi kilometriä Burbankin keskustasta luoteeseen. Amerikkalainen koomikko, Bob Hope on lentokentän suojelija. Asemaa käyttäviä lentoyhtiöitä ovat muun muassa Alaska Airlines, American Airlines ja Delta Airlines. Lentoyhtiöillä on reittilentoja lähinnä Yhdysvaltain länsiosiin, poikkeuksena JetBlue Airwaysin operoima reitti John F. Kennedyn lentokentälle New Yorkiin.
Bob Hopen lentoasemaa käytti vuonna 2021 noin 3,73 miljoonaa matkustajaa.
HMS Swift (1907)

HMS Swift oli Britannian kuninkaallisen laivaston kokeellinen laivueenjohtaja ensimmäisessä maailmansodassa.
Suunnittelu.
Aluksen suunnittelun lähtökohtana oli amiraali Fisherin näkemys nopeista sotalaivoista. Britannian amiraliteetti sai valmiiksi vaatimusmäärittelyn joulukuussa 1904. Tämän jälkeen lopulta parhaaksi arvioitua Cammell Lairdin suunnitelmaa verrattiin Thornycroftin, Fairfieldin, John Brownin ja Armstrong Whitworthin suunnitelmiin. Suunniteltu kokonaisen luokan tilaaminen ei kuitenkaan toteutunut. Seuraava "Swiftiin" rinnastettava tilaus tehtiin vasta vuonna 1914. Ainutlaatuisuutensa vuoksi alus oli jonkinlainen kummajainen suuren kokonsa ja muutenkin selkeästi poikkeavan rakenteensa vuoksi. 
Aluksen uppouma oli kaksinkertainen tuon ajan hävittäjiin verrattuna. Alus oli riittävän kookas ja nopea, jotta se pystyisi vapauttamaan tiedustelutehtävistä kevyet risteilijät, jotka Fisher halusi poistaa laivastosta. Nopeusvaatimuksen vuoksi aluksen polttoaineeksi valittiin öljy ja siihen asennettiin neljä akselia, jotka kykenisivät liikuttamaan alusta 39 solmun nopeudella. Nopeus jäi käytössä kuitenkin lopulta haaveeksi. Laivasto kuitenkin kirjasi koeajoissa nopeuden saavutetuksi. Nopeus ei kuitenkaan olisi ollut taloudellinen, koska aluksella oli öljyä ainoastaan 180 tonnia. Tämä rajoitus teki siitä myös täysin sopimattoman Fisherin haaveilemaan tiedustelutehtävään.
Alus oli myös kokoonsa nähden heikosti panssaroitu ja aseistettu, koska sen uppouma pyrittiin pitämään pienenä. Tästä seurasi myös heikko merikelpoisuus, jolloin sää rajoitti aluksen palvelusta.
Palvelus.
Vuonna 1912 alus määrättiin 4. torpedovenehävittäjälaivueen johtajaksi. Laivueen muodostaneiden K-luokan alusten kanssa "Swift" liitettiin Suureen laivastoon elokuussa 1914. Alus osoittautui liian heikoksi palvellakseen Pohjanmerellä, minkä vuoksi se kävi heinäkuussa 1915 korjattavana. Telakalla alukselle asennettiin Egertonin kehittämä raivausjärjestelmä ja se siirrettiin Doverin partio-osastoon 6. hävittäjälaivueeseen.
Aluksen keulassa olleet kaksi nelituumaista tykkiä korvattiin 1916 yhdellä 6"/45 Mk XII -tykillä P Mk VII -asennuksella. "Swift" modernisoitiin korjausten yhteydessä, kun se oli vaurioitunut pahoin Doverinsalmen taistelussa 20. huhtikuuta 1917. Alukselle asennettiin komentosilta ruorihuoneineen, sen kuusituumainen poistettiin ja 18 tuuman torpedoputket korvattiin 21-tuumaisilla. Se palasi heinäkuussa palvelukseen Doverin partio-osastoon.
Alus osallistui keväällä 1918 ensimmäiseen Ostendiin tehtyyn hyökkäykseen. Se romutettiin kaikessa hiljaisuudessa 9. joulukuuta 1921.
Ruhrin miehitys

Ruhrin miehitys oli Ranskan ja Belgian vuosina 1923–1924 suorittama Ruhrin alueen miehitys. Miehityksen taustalla oli pyrkimys saada Versailles’n rauhassa sovitut sotakorvaukset Weimarin tasavallalta. Miehitys johti laajaan passiiviseen vastarintaan alueella ja lopulta Saksan markan lopulliseen romahdukseen. Miehitys päättyi lopulta, kun Saksan kanssa saatiin sovittua sotakorvausmaksujen maksutavasta.
Tausta.
Ajatus Ruhrin alueen miehittämisestä oli noussut esille jo 1919, kun liittoutuneiden asiantuntijaryhmä esitti arvioita korvaussummista, joita Saksa olisi kykenevä maksamaan. Ajatuksen esitti Louis Loucheur Lloyd Georgelle. Loucheur esitti, että Ranskan täytyisi ehkä miehittää Ruhr maksuvaatimusten tukemiseksi. Vuonna 1922 Cannesin konferenssissa esitettiin ehdotus Saksan sotakorvausten maksuajan pidennyksestä, ja ajatus sai Ranskassa suurta suosiota. Saman vuoden alussa maksuajan pidennystä vastustanut Aristide Briand joutui eroamaan pääministerin paikalta ja hänen seuraajakseen nousi Raymond Poincaré. Poincaré kannatti Versailles’n rauhansopimuksen mahdollisimman tiukkaa täytäntöönpanoa. Vuoden 1922 huhtikuussa Saksan valtakunnankansleri Joseph Wirth ilmoitti, ettei Saksa enää kyennyt maksamaan sotakorvauksia. Maksuista kieltäytymisen lisäksi Saksan ja Ranskan välejä hiersi Saksan aseistariisuntasääntöjen kiertäminen ja puolisotilaallisten järjestöjen toiminta Saksassa. Poincaré ehdotti Ruhrin miehitystä ja sai tukea presidentti Alexandre Millerandilta ja sotaministeri André Maginot’lta, jotka uskoivat olevan välttämätöntä iskeä Saksan teollisuuden sydämeen. Yhdystyneestä kuningaskunnasta tukea ei kuitenkaan tullut, sillä siellä oli jo luovuttu toivosta saada sotakorvaukset Saksalta. Operaatioon saatiin mukaan myös Belgia. Ranskan edustajakamari hyväksyi miehityksen äänin 452–72.
Miehitys.
Miehitysjoukot eivät uskoneet kohtaavansa minkäänlaista vastarintaa. Miehitys herätti kuitenkin Saksassa maanlaajuista vastustusta. Myös Britanniassa vastustettiin ranskalais-belgialaisten joukkojen toimia. Tästä rohkaistuneena Saksassa aloitettiin yleislakko miehityksen vastatoimena. Myös väkivaltaisempia vastustuksen muotoja esiintyi, ja esimerkiksi rautatiekiskoja räjäyteltiin, jotta sotakorvauksina Ranskaan vietäviä tuotteita ei voitaisi kuljettaa pois miehitetyltä alueelta. Suunnitteilla oli myös maanalainen armeija. Saksan valtiolle tapaus merkitsi suurta rahareikää, kun sen piti tukea töistä kieltäytymisen takia erotettuja työläisiä ja Ruhrin alueelta karkotettuja kymmeniä tuhansia siviilejä. Saksan rahan arvo alkoi aleta suurella nopeudella hyperinflaation kourissa. Lokakuussa 1923 yksi dollari vastasi jo 12 000 miljoonaa markkaa, 1. marraskuuta 120 000 miljoonaa ja 20. marraskuuta korkeimmillaan jo neljää biljoonaa markkaa. Marraskuussa Poincarén olikin hyväksyttävä puolueettoman asiantuntijaraadin kokoontuminen arvioimaan Saksan maksukykyä. Kokoontumisen tuloksena syntyikin niin sanottu Dawesin suunnitelma kansainvälisestä lainasta Saksalle ja Ranskan vetäytymisestä Ruhrista. Poincarén oli pakko hyväksyä suunnitelma vuoden 1924 keväällä poliittisen kannatuksensa nopean laskun vuoksi.
Raukki

Raukki () on vaihtelevan muotoinen siirtolohkare, kivipaasi tai -kumpare, joka on säästynyt meren aaltojen pitkäaikaiselta kulutukselta eli abraasiolta sitä ympäröivän heikomman kiven jauhautuessa ja huuhtoutuessa veteen. Nimitystä käytetään erityisesti Gotlannissa Ruotsissa olevista rantamuodostumista, mutta niin voidaan nimittää myös muualla tavattavia vastaavia pylväsmäisiä kiviä. Raukkeja syntyy joskus holvikaaren romahtaessa. Ennen pitkää raukitkin romahtavat.
Suomessa on kiviä, joita kutsutaan raukeiksi. Niitä esiintyy esimerkiksi Puulavedessä , Rautalammilla ja Tervon Tallusjärvessä.
Anjui

Anjui () on Kolyman sivujoki Tšukotkan autonomisessa piirikunnassa ja Sahan tasavallassa Venäjällä. Sen muodostavat Anadyrin ylätasangolta alkunsa saavat "Bolšoi" ja "Malyi Anjui" -joet. Bolšoi Anjuin pituus on 693 kilometriä ja Malyi Anjuin 738 kilometriä. Yhdessä ne virtaavat vain 8 kilometrin matkan. Valuma-alueen laajuus on 107 000 neliökilometriä.
Joet ovat liikennöintikelpoisia. Niitä käytetään kalastukseen ja kaivosteollisuuden tarpeisiin.
Lähteet.
Omolon

Omolon () on Kolyman sivujoki Tšukotkan autonomisessa piirikunnassa ja Sahan tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 1114 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 113 000 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Kolyman ylängöltä ja virtaa kohti pohjoista. Se jäätyy lokakuussa ja vapautuu jäistä kesäkuun alussa. Yläjuoksulla joki jäätyy pohjaa myöten muodostaen valtavia lumensekaisia jäämassoja. Omolon on liikennöintikelpoinen 600 kilometrin matkalla. Tärkeimmät sivujoet ovat Molongda, Oloi, Oloitšan ja Kedon.
Joen varrella sijaitsee Bilibinon piirin kuuluva, etupäässä eveenien ja tšuktien asuttama Omolonin kylä.
Kuuno A. TalviOja

Kuuno Adalbert TalviOja (sukunimi aik. "Bäckman"; 24. joulukuuta 1865 Tottijärvi – 20. maaliskuuta 1933 Heinola) oli suomalainen oppikoulun lehtori ja kirjallisuuden tutkija.
TalviOjan vanhemmat olivat kappalainen, varapastori Knut Adolf Bäckman ja Maria Elisabet Wirberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1885 Turun lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1890. Talvioja toimi Heinolan keskikoulun ja sen jatkoluokkien uskonnon ja ruotsin nuorempana lehtorina 1893–1933 sekä jatkoluokkien rehtorina.
TalviOja kirjoitti 1915 tutkielman kirjailija Jaakko Juteinista.
TalviOja oli naimisissa vuodesta 1891 Olga Adolfina Ståhlen kanssa.
Siltanosturi

Siltanosturi on nosturityyppi, jota käytetään yleisesti erilaisissa teollisuuslaitoksissa. Siltanosturi koostuu karkeasti ottaen kahden kiskon varassa kulkevasta "sillasta", siltaan kiinnitetystä ja sitä pitkin liikkuvasta "vaunusta" (päätykannattaja) sekä vaunuun asennetusta, esimerkiksi perinteisellä koukulla varustetusta nostimesta. Tällainen nosturi toimii usein tehdashallissa, jolloin sen kiskot on kiinnitetty hallin seiniin, mutta se voi sijaita myös ulkona, jolloin se toimii jonkinlaisen erillisen rakennelman varassa.
Yllä kuvattujen kaksikiskoisten siltanostureiden lisäksi saatavilla on yksikiskoisia siltanostureita. Sooloradallisissa siltanostureissa silta ja siltaan kiinnitetty vaunu liikkuvat yhden kiskon varassa.
Siltanostureita ohjataan tyypillisesti alhaalta käsin radiolla tai suurempien nosturien osalta myös nosturin siltaan kiinnitetystä erityisestä ohjaamosta. Nosturit voivat olla myös pitkälle automaattiohjattuja. Tällöin ne toimivat usein osana laajempaa automatisoitua materiaalinsiirtoketjua, johon kuuluu myös esimerkiksi vihivaunuja.
Siltanosturien tyypillinen nostokapasiteetti vaihtelee 1000 ja 100 000 kg:n välillä. Suurimmat siltanosturit voivat nostaa jopa 500 000 kg:n verran, mutta tyypillisimpiä tällaiset nostokapasiteetit ovat telakoilla, joissa nosturit ovat siltanosturien sijaan pukkinostureita.
Modernit siltanosturit voivat sisältää useita erilaisia lisäominaisuuksia, kuten usean sillan ohjaaminen samalla ohjaimella, useamman nostimen käyttö samassa sillassa, automaattinen paikoitus sekä nostoanalytiikkaa, joka kerää tietoa nostetuista kapasiteeteista.
Siltanostureissa käytetään tyypillisesti köysinostinta, joka nostaa kohteen teräsvaijereiden avulla. Pienemmissä nostokapasiteeteissa käytetään myös ketjusähkönostinta. 
Nostovälineinä käytetään perinteisen nostokoukun lisäksi tarvittaessa muun muassa erilaisia pihtejä tai saksia sekä esimerkiksi magneettisia nostimia. Antimagneettisista materiaaleista valmistettuja levymäisiä kappaleita nostetaan imukupeilla.
National League Division Series

&lt;noinclude&gt;
National League Division Series on ammattilaisbaseball-sarjan, National Leaguen, välieräottelusarja, joka on vuodesta 1995 lähtien ratkaissut pääsyn Liigan mestaruusotteluihin. Sarja pelataan divisioonavoittajien välisenä. Kolmen voittajan lisäksi näihin otteluihin pääsee myös yksi joukkue villillä kortilla, aiemmin se, jolla oli eniten voittoja runkosarjassa, kaudesta 2012 alkaen kahden parhaan ei-divisioonavoittajan välisen ottelun voittaja. Kaudella 1981 divisioonasarjat pelattiin kausipuolikkaiden voittajien välillä divisioonittain. Tällöin pelattiin myös ensimmäiset kauden jälkeiset kamppailut Kanadan maaperällä. Kyseisellä kaudella kävi myös niin, että koko kauden mittarilla divisiooniensa parhaat joukkueet - Cincinnati Reds (66-42) ja St. Louis Cardinals (59-43) - jäivät ulos loppuotteluista, koska eivät olleet parhaita kummallakaan kausipuolikkaalla. Kauden puolittamisen syynä oli pelaajien lakko keskikesällä.
Bilibino

Bilibino () on kaupunki Tšukotkan autonomisessa piirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kolyman vesistöön kuuluvien Karalvejem ja Bolšoi Kepervejem -jokien yhtymäkohdassa 653 kilometriä Anadyristä luoteeseen. Kaupunki on Bilibinon piirin keskus.
Paikkakunta on saanut alkunsa Karalvejemin kultakaivoksen yhteyteen vuonna 1955 perustetusta asutuksesta. Se on nimetty Tšukotkan kultaesiintymät löytäneen geologi Juri Bilibinin mukaan. Vuonna 1958 Bilibino sai kaupunkimaisen taajaman statuksen, vuonna 1961 siitä tuli Bilibinon piirin hallinnollinen keskus ja vuonna 1993 kaupunki. Vuonna 1989 kaupungin väkiluku oli jo lähes 15 600. Väkiluku kuitenkin putosi liki kaksi kolmasosaa Neuvostoliiton hajoamisen jälkeisenä vuosikymmenenä. Vuonna 2010 Bilibinossa asui yhä 5 503 henkeä.
Bilibinosta on talvitie Kolymajoelle Zeljonyi Mysiin sekä Itä-Siperian meren rannalla sijaitsevaan Pevekin satamaan. Lentokenttä sijaitsee Kepervejemin kylässä, jonne johtaa 36 km pituinen ympärivuotinen maantie. Talous perustuu kultaa tuottavaan kaivosteollisuuteen. Lähistöllä on Bilibinon ydinvoimala, joka tuottaa lämpöä kaupungille ja noin 75 % alueen sähköstä.
Kaupungissa toimii kaksi lastentarhaa ja kaksi keskikoulua, lasten luomistyön keskus ja ammattikoulu. Kulttuurilaitoksia ovat lasten taidekoulu, vapaa-ajan ja kansantaiteen keskus, kirjastolaitos sekä kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy "Zolotaja Tšukotka" (”Kultainen Tšukotka”).
Asukasluvun kehitys.
Oheinen taulukko kuvaa Bilibinon väkiluvun kehitystä vuosina 1959–2010 suoritettujen väestönlaskentojen mukaan.
Dimetyylifumaraatti

Dimetyylifumaraatti on fumaarihapon metyyliesteri. Sen kemiallinen kaava on C6H8O4, moolimassa 144,125 g/mol, sulamispiste 102-105 °C, kiehumispiste 192-193 °C, tiheys 1,37 g/cm3 ja CAS-numero 624-49-7. Ainetta on käytetty kulutustavaroissa kuten kenkien, vaatteiden ja huonekalujen homeenestoaineena varastoinnin ja kuljetuksen aikana. Dimetyylifumaraattia on toisaalta käytetty Saksassa pitkään sisäisenä psoriasislääkkeenä, ja sen käyttö on viime vuosina yleistynyt muuallakin Euroopassa. 
Dimetyylifumaraatin IUPAC:n antama nimi on "dimetyyli-(E)-buteenidionaatti". Dimetyylimaleaatti (CAS 624-48-6) on dimetyylifumaraatin isomeerinen muoto.
Dimetyylifumaraatin markkinoille saattamisen ja markkinoilla saataville asettamisen kulutustavaroissa on kielletty Suomessa 16.4.2009 valtioneuvoston antamalla asetuksella. Aine on aiheuttanut kuluttajissa iho-oireita. Aineen kauppanimenä on "Fumaderm".
Rattaat pyörimään

Rattaat pyörimään on raumalaislähtöisten hip hop -tuottajien Jake the Breakin ja Flamin 11. lokakuuta 2010 julkaisema tuottajalevy. Sen julkaisi Karma Musiikki.
Taustaa.
Albumilta on julkaistu kolme näytekappaletta: Juno – "Uuden ajan lumisotaa", Stepa – "Koko päivän joka päivä" ja TK, Tuomo, Elastinen, Timo Pieni Huijaus ja Solonen – "Helpompaa hulluna". Kappale "Kuinka korkeelle" julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä ja siitä on julkaistu myös musiikkivideo. Singlellä vierailee Joniveli.
Kotelo (biologia)

Kotelo () on hyönteisten täydelliseen muodonvaihdokseen liittyvä kehitysvaihe toukka-asteen ja aikuisen yksilön eli "imagon" välillä. Kotelovaiheessa hyönteinen ei nauti mitään ravintoa ja lepää yleensä liikkumattomana paikoillaan. Kotelo lepää usein kotelokopassa, jonka toukka on valmistanut kehruurauhastensa erittymästä, tai kotelokehdossa, johon toukka on käyttänyt kehruurauhastensa erittymän lisäksi myös esimerkiksi lehdenkappaleita, puunsiruja ja hiekanjyviä.
Koteloita voidaan erottaa kolme päätyyppiä:
Beagle-luokka (hävittäjä)

Beagle-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjäluokka, johon kuuluivat vuosien 1908–1909 laivasto-ohjelmassa tilatut 16 alusta. Luokka nimettiin uudelleen lokakuussa 1913 G-luokaksi. Alukset palvelivat ensimmäisessä maailmansodassa erityisesti Dardanellien sotatoimissa. Jäljelle jääneet myytiin romutettavaksi pian sodan päätyttyä.
Suunnittelu.
Öljyä polttoaineena käyttäneiden Tribal-luokan alusten ja kokeellisen "HMS Swiftin" jälkeen Beagle-luokassa palattiin hiilen käyttöön. Tällöin luokasta tuli viimeinen Kuninkaallisen laivaston hiilikäyttöisenä valmistettu alusluokka. Luokka oli myös merkittävästi pienempi kuin edellinen hiilikäyttöinen River- eli E-luokka. Hiileen päädyttiin, kun Amiraliteetissä heräsi epäilys maan öljyvarantojen riittävyydestä laivaston tarpeisiin.
Aiemmista luokista poiketen luokan alukset muistuttivat runsaasti toisiaan. Aluksilla oli kolme savuhormia, vaikka niiden pituus ja suuruus vaihteli valmistajien välillä. Alukset suunniteltiin alun perin aseistaviksi viidellä 12 naulan tykillä, mutta niistä kaksi korvattiin viimeisissä Tribal-luokan aluksilla käyttöön otetuilla nelituumaisilla. Alusluokka oli myös ensimmäinen, mille asennettiin "Swiftillä" testatut 21 tuuman torpedoputket.
Aluksen 12 naulan tykit siirrettiin keskilaivaan, jotta niiden käyttö mahdollistuisi kovassakin merenkäynnissä. Lisäksi luokan komentosiltaa korotettiin.
ProCom

ProCom – Viestinnän ammattilaiset ry on Suomen suurin viestinnän ammattilaisten järjestö. Liitto aloitti toimintansa nimellä Suomen Tiedottajien Liitto vuonna 1978 jolloin sen edeltäjät vuonna 1947 perustettu Tiedotusmiehet ry sekä vuonna 1955 perustettu Henkilöstölehtien yhdistys yhdistivät voimansa.
Vuonna 2022 ProComiin kuuluu noin 2 600 viestinnän parissa työskentelevää ammattilaista, jotka toimivat asiantuntijoina, päälliköinä, johtajina, yrittäjinä ja konsultteina tai opiskelevat alaa. Järjestön tärkeimpiä tehtäviä ovat jäsentensä ammattitaidon kehittäminen sekä verkostoitumismahdollisuuksien tarjoaminen sekä viestintäalan yhteiskunnallinen vaikuttaminen.
ProCom tutkii viestintäalaa, ja suurin tutkimus on joka toinen vuosi toteutettava "Viestinnän ala" -tutkimus (ent. "Viestinnän ammattilaiset" -tutkimus) muiden viestintäjärjestöjen kanssa. ProCom julkaisee myös vertaisarvioitua "ProComma Academic" -viestinnän kausikirjaa, jolla on ensimmäisen tason Jufo-luokitus. Vuonna 2012 ProCom julkaisi kattavan alan historiateoksen "Vuosisata suhdetoimintaa − Yhteisöviestinnän historia Suomessa".
ProCom jakaa joka vuosi Vuoden viestintäpalkinnot. Palkintokategorioita ovat Vuoden viestintäammattilainen, Vuoden johtaja, Vuoden viestintäteko sekä elämäntyöpalkinto.
Järjestön hallituksen puheenjohtajana on marraskuusta 2021 asti toiminut Maria Mroue. ProComin toimitusjohtajana toimii 1.9.2022 alkaen Jarno Forssell. Forssell seurasi toimitusjohtajana ProComia 17 vuotta johtanutta FT, dosentti Elina Melginiä.
ProCom on Viestinnän eettisen neuvottelukunnan VENin taustayhteisö ja perustajajäsen. ProCom on myös kansainvälisen eri maiden viestintäalan yhdistysten globaalin kattojärjestön Global Alliancen (GA) jäsen.