Salak

Salak () on 2 211 metriä korkea kerrostulivuori Indonesian Jaavan saaren länsiosissa sijaitsevan Länsi-Jaavan maakunnan länsiosassa. Se on luoteinen osa useiden rapautuneiden tulivuorten ketjua. Vuori purkautui viimeksi vuonna 1938. Vuori sijaitsee noin 65 kilometriä Jakartan Soekarno-Hattan kansainvälinen lentoaseman eteläpuolella.
Vuori on saanut nimensä salaki-hedelmän mukaan. Salakin ja läheisten vuorien rinteet ovat osa Jaavan suurimpiin kuuluvaa, melko ehjää trooppista sademetsäaluetta, joka 24 kilometriä lounaassa sijaitsevan runsas 1 700 metriä korkean Halimunvuoren kanssa muodostaa 1 133,57 km2 laajuisen, osin vaikeapääsyisen Halimun-Salakin kansallispuiston (). Alueella sataa runsaasti, keskimäärin 4 000–6 000 mm vuodessa. 
Onnettomuudet.
Toistaiseksi vakavin Salakvuorten alueella sattuneista lento-onnettomuuksista tapahtui keskiviikkona 9. toukokuuta 2012, kun esittelylennolla olleen Suhoi Superjet 100 -lentokone katosi vuoren lähistöllä. Kone oli lähtenyt kello 14 paikallista aikaa (klo 7 UTC) Jakartan itäosissa sijaitsevalta Halim Perdanakusuman kansainväliseltä lentoasemalta päivän toiselle esittelylennolleen. Kentältä on linnuntietä noin 52 kilometriä Salakvuorelle. Silminnäkijähavainnon mukaan kone lensi matalalla Salakvuoren suuntaan, mutta hän ei ollut nähnyt tai kuullut törmäystä.
Lennonjohto oli hieman ennen lentokoneen katoamista myöntänyt koneelle sen pyytämän luvan laskeutua 10 000 jalan (3 000 m) korkeudelta 6 000 jalkaan (1 800 m). Salakvuoren huippu on tätä korkeampi. Vuori tunnetaan paikallisesti vaikeana ilmailuympäristönä turbulenssin ja epävakaiden sääolojen takia. Paikallisessa lehdistössä Salakia kutsutaan jopa lentokoneiden hautausmaaksi; vuoreen tiedettiin törmänneen tätä aiemmin ainakin kuusi muuta kuolonuhreja aiheuttanutta lentokonetta.
Japanilaisen sääsatelliitin (MTSAT) kuviin pohjautuvan, jälkikäteen tehdyn analyysin perusteella kerrottiin, että Suhoi-matkustajalentokoneen onnettomuushetkellä Salakvuorilla oli paksuja ja tummia, huipuiltaan runsaan 11 kilometrin korkeuteen kohonneita kuuropilviä (Cumulonimbus) ja näihin liittyen ilmeisesti voimakasta kuurosadetta. Paikallisia oloja tuntemattoman, mutta muuten erittäin kokeneen lentäjän tekemän inhimillisen virheen ohella monet kuuropilviin liittyvät säätekijät ovat joskus myötävaikuttamassa lento-onnettomuuksiin. Noin 14 kilometriä törmäyspaikasta koilliseen, mutta luokkaa 1,5 kilometriä alempana sijainneen Bogorin kaupungin säähavaintoaseman (mm. Bogorin maatalousinstituutilla on automaattinen sääasema) mittausten mukaan kello 14:30 ja 15:30 paikallista aikaa kertoivat havaintoaseman säästä: näkyvyys 9 000 metriä, lämpötila 31 °C, kastepiste 25 °C, suhteellinen kosteus 70 %, koillistuulta viisi solmua, ei sadetta. Olot vuoristossa kuitenkin ilmeisesti poikkesivat sääaseman oloista.
Vuoreen törmänneen lentokoneen jäänteet löytyivät vuoren rinteeltä helikopterietsinnöillä. Kenenkään ei tiedetä säilyneen hengissä mukana olleista noin 45 hengestä. Törmäysalue (alkuperäisten raporttien mukaan 1 680 metrin korkeudella) todettiin niin vaikeapääsyiseksi ja sääolot hankaliksi, ettei ensimmäiseksi löytyneiden kuolonuhrien poissiirtämistä voitu heti toteuttaa. Törmäyspaikan sijaintia täsmennettiin perjantaina () hieman edellispäivänä raportoitua idemmäksi. Törmäyskohtaa kuvailtiin erittäin jyrkäksi, maasto kohoaa paikalla jopa 85 asteen kulmassa. Pelastusmiehistö joutui kiipeämään alueella köysien ja tikkaiden varassa. Myös koneen osia ja maata oli vyörynyt satoja metriä alkuperäisestä iskukohdasta alaspäin.