tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Glasriket

Glasriket (merkitys suomeksi "Lasivaltakunta") on Ruotsin Smålandissa sijaitseva alue, joka on 1700-luvulta lähtien ollut tunnettu huomattavasta lasiteollisuudestaan. Nykyään alueella on 14 lasitehdasta ja suuri määrä pienempiä yrityksiä.
Virallisena nimityksenä Glasriket tarkoittaa Emmabodan, Lessebon, Nybron ja Uppvidingen kuntien ja näissä kunnissa sijaitsevan 14 lasitehtaan muodollista yhteistyötä. AB Glasriket on markkinoinninedistämisorganisaatio, josta lasitehtaat omistavat 60 prosenttia ja kunnat 40 prosenttia. Nybro katsoo olevansa Glasriketin "pääkaupunki".
Historiaa.
Maantieteellisesti Glasriket sijaitsee pääasiassa Lessebon, Emmabodan ja Nybron kunnissa Lounais-Smålandissa, mutta myös Uppvidingessä. Tämä ei ole sattumaa, vaan 1700- ja 1800-lukujen politiikan tulosta. Kronobergin läänin ja Kalmarin läänin maaherrat päättivät yrittää ottaa läänien rajalla sijaitseva alueen teollisuuskäyttöön. Alueella oli jo vanhastaan useita ruukkeja, jotka usein olivat nostaneet järvistä rautaa. Asutuksen houkuttelemiseksi alueelle ruukeille annettiin edullisia ehtoja, jos ne alkaisivat tuottaa lasia. Koska lasinvalmistus vaatii paljon energiaa, ruukeille lahjoitettiin suuria metsäalueita.
Lasiruukit valmistivat aluksi massatuotantona lasia vain kotimarkkinoille. Kun kilpailu väheni 1800-luvun lopussa, useat ruukit palkkasivat taiteilijoita muotoilemaan lasituotteitaan. Etenkin Orreforsin ja Kostan lasiruukit tulivat tunnetuiksi muotoilijoistaan, jotka tekivät läpimurron 1900-luvulla ja tulivat tunnetuiksi kansainvälisestikin. Tällöin myös termi "Glasriket" alkoi viitata Itä-Smålandin lasitehtaisiin, jotka tuottivat ulkomaille myytävää modernia designia erotuksena muista Ruotsin lasitehtaista, jotka tuottivat lasia kotimarkkinoille massatuotantona.
Aikojen saatossa Glasriketin alueella on ollut toiminnassa noin sata lasitehdasta. Nykyään tuotantoa on 14 tehtaassa.
Lasitehtaat.
Vuonna 2007 alueella sijaitsivat seuraavat lasitehdaspaikkakunnat:
Minä ja Ville Ahonen (albumi)

Minä ja Ville Ahonen on Minä ja Ville Ahonen -yhtyeen debyyttialbumi, jonka on julkaissut Johanna Kustannus vuonna 2010.
Kappaleet.
Sävellykset ja sovitukset Ville Ahonen, sanoitukset Jussi Moila ja Ahonen.
Kelly Bishop

Carole ”Kelly” Bishop (s. 28. helmikuuta 1944 Colorado Springs, Colorado) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja tanssija. Hän on näytellyt muun muassa ooleistaan Emily Gilmorena sarjassa "Gilmoren tytöt" (2000–2007) sekä Jennifer Greyn äitinä elokuvassa "Dirty Dancing – kuuma tanssi" vuodelta 1987. Bishop kehitti Sheilan roolin "A Chorus Lineen", josta hän sai Tony-palkinnon parhaasta sivuosasta musikaalissa. Vuosina 2012–2013 Bishop esitti Fanny Flowersia draamakomediasarjassa "Bunheads".
Etanersepti

Etanersepti (kauppanimeltään Enbrel) on tuumorinekroositekijää inhiboiva lääke, jota käytetään autoimmuunisairauksien hoitoon. Pfizer kuvaa SEC:n selvityksessä että lääkettä käytetään hoidettaessa mm. reumasairauksia. Myyntiennätys ylitti $3,3 miljardia vuonna 2010.
Etanerseptin kemiallinen kaava on C2224H3475N621O698S36, moolimassa 51234,90 g/mol ja CAS-numero 185243-69-0.
Indikaatiot hoitoon.
USA:ssa FDA on lisensoinut Enbrel:n käytön seuraaviin hoitoihin :
Palmukorppikotka

Palmukorppikotka ("Gypohierax angolensis") on haukkojen heimoon kuuluva petolintu. Sitä tavataan suurimmassa osassa Saharan eteläpuolista Afrikkaa.
Se on sukunsa "Gypohierax" ainoa laji.
Ulkonäkö.
Aikuista palmukorppikotkaa on vaikea sekoittaa muihin lajeihin. Se painaa 1,3–1,7 kg, pituus on 60 cm ja siipien kärkiväli 150 cm, ja se on vanhan maailman pienin korppikotka. Sen pitkä koukkunokka on harmaa, vahanahka keltainen. Silmät ovat keltaiset, jalat vaaleanpunaiset.
Lajin höyhenyksessä on paljon valkoista, siivet ja pyrstö ovat mustat, päässä ja kaulassa on runsaasti höyheniä, mutta korppikotkien tapaan naamassa ja silmien ympärillä näkyy vaaleanpunainen iho. Sukupuolet ovat melkein samannäköiset, ja naaras on vain vähän koirasta isompi. Nuoret linnut ovat pääosin ruskeita, siivet osittain mustat, ja kestää kolme neljä vuotta, ennen kuin niiden höyhenys muuttuu aikuismaiseksi.
Esiintymisalue ja elinympäristö.
Palmukorppikotka elää Saharan eteläpuolisessa Afrikassa seuraaviin maihin ulottuvalla laajalla alueella: Benin, Botswana, Burkina Faso, Burundi, Etelä-Afrikka, Gabon, Gambia, Ghana, Guinea, Guinea-Bissau, Kamerun, Kenia, Keski-Afrikan tasavalta, Kongon demokraattinen tasavalta, Kongon tasavalta, Liberia, Malawi, Mali, Mosambik, Namibia, Niger, Nigeria, Norsunluurannikko, Päiväntasaajan Guinea, Ruanda, Sambia, Senegal, Sierra Leone, Sudan, Tansania, Togo, Tšad, Uganda ja Zimbabwe.
Lajin elinympäristöä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat kuivat ja kosteat metsät, mangrovemetsät nousuveden rajan yläpuolella, savannit, viljelmät ja kaupunkialueet.
Ravinto.
Toisin kuin muut petolinnut, palmukorppikotka syö pääasiassa kasviravintoa, kuten öljy- ja raffiapalmun hedelmiä ja muita hedelmiä, mutta myös pieniä selkärangattomia, kaloja, rapuja ja nilviäisiä. Sitä näkee harvoin haaskoilla, mutta keskikokoisia vammautuneita lintuja ja nisäkkäitä se voi syödä.
IK Brage

IK Brage on ruotsalaisesta Borlängen kaupungista kotoisin oleva jalkapalloseura. Se pelaa kaudella 2021 Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Superettanissa. 
Seura on pelannut historiansa ajan pääosin toiseksi ja kolmanneksi korkeimmilla sarjatasoilla. Ruotsin pääsarjassa Allsvenskanissa se on pelannut 18 kauden ajan, ensimmäistä kertaa vuonna 1938 ja edellisen kerran kaudella 1993. 
IK Bragen menestyksekkäimmät vuodet osuvat 1980-luvulle. Vuosina 1980 ja 1981 seura sijoittui Allsvenskanissa kolmanneksi. Joukkue saavutti pronssia myös 1940. Seuran yleisöennätys on 14 206 katsojaa vuonna 1965 GAIS:a vastaan pelatussa ottelussa.
Suomalaisista pelaajista IK Bragen riveissä ovat esiintyneet Harri Holli (1972), Jarmo Alatensiö (1988–1989) ja Jesper Johansson (2003–2004).
Jaani Peuhu

Jaani Peuhu (s. 17. elokuuta 1978) on suomalainen multi-instrumentalisti, tuottaja ja lauluntekijä. Hän on suomalaisen Iconcrash-yhtyeen perustaja ja entinen Swallow the Sun -yhtyeen jäsen.
Taustaa.
Peuhu syntyi Anjalankoskella 17. elokuuta 1978. Hänen isänsä on jazzmuusikko Kari Peuhu ja äitinsä valokuvaaja Heli Ahoniitty. Seitsemänvuotiaana Peuhu aloitti musiikillisen uransa pianonsoitolla ja vuotta myöhemmin hän alkoi soittaa rumpuja. 13-vuotiaana Peuhu perusti ensimmäisen yhtyeen nimeltään Chaoslord. Ensimmäisen keikan Peuhu soitti 14-vuotiaana Ruovedellä. 
Peuhu on soittanut rumpuja useissa eri yhtyeissä kuten Scarlet Youth, Varjo, Deadbabes, Myyt, Mary-Ann, Billy-Goats, Jalankulkuämpäri, Kinetic ja Vuk. Vuonna 2004 Peuhu teki ensimmäisen levyn Iconcrashin nimellä. Hän on toiminut vierailevana muusikkona tai tuottajana muun muassa seuraaville artisteille: Before the Dawn, Lord Of The Lost, Aleah, Swallow The Sun, Diamond Black, To/Die/For, Thunderstone, Wiidakko ja Anna Eriksson. 
Iconcrashin ensimmäisen julkaisun ("Nude", 2005) jälkeen Peuhu on esiintynyt Suomen lisäksi muun muassa Englannissa, Venäjällä, Meksikossa, Baltian maissa, Israelissa Saksassa, Italiassa ja Yhdysvalloissa. 
Peuhun musiikkia on kuultu elokuvassa "Blackout" (2008), Clive Barkerin "The Midnight Meat Train" -soundtrackilla (2008) sekä "Uusi päivä" -televisiosarjassa (2012) 
Suomen euroviisukarsinnoissa Peuhu on ollut kahdesti, vuosina 2009 (Kwan) ja 2012 (Iconcrash). Syyskuussa 2012 Peuhu julkaisi tiedon siirtymisestä soolouralle ja 2015 julkaisi albumin "Tear Catcher".
Degerfors IF

Degerfors IF on ruotsalainen jalkapalloseura. Se pelaa tällä hetkellä maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Superettanissa. 
Ruotsin pääsarjassa Allsvenskanissa Degerfors on pelannut yhteensä 33 kautta. Edellisen kerran seura esiintyi Allsvenskanissa vuonna 1997. Seuran yleisöennätys on 21 065 katsojaa vuoden 1963 ottelussa Degerfors-IFK Norrköping.
ŁKS Łódź

ŁKS Łódź on puolalainen urheiluseura. Seura tunnetaan parhaiten jalkapallojoukkueestaan, mutta sen lajivalikoimaan kuuluvat myös muun muassa kori- ja lentopallo sekä yleisurheilu. 
Jalkapallo.
ŁKS Łódź pelaa kaudella 2018–2019 Puolan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla I Ligassa tehtyään konkurssin vuonna 2013.
Greatest Hits, Volume II (Chicago)

Greatest Hits, Volume II (tai Vol. II) on yhdysvaltalaisen Chicago-yhtyeen kokoelma-albumi vuodelta 1981.
Levy-yhtiö on CBS Records ja kappaleiden tuotantovuodet ovat 1974, 1975, 1976, 1977, 1978 ja 1981. Tuottajat ovat James William Guercio ja toisaalta Phil Ramone ja Chicago.
Albumilla on mukana yhtyeen siihen saakka suurin menestyskappale "If You Leave Me Now", hempeä balladi vuodelta 1976. Se oli listaykkönen sekä USA:ssa että Englannissa. Samaa viihteellistä linjaa edustaa avauskappale "Baby What a Big Surprise". Hitaita kappaleita ovat myös "Happy Man" ja "Take Me Back to Chicago".
Yhtyeen edellinen hittikokoelma "Chicago IX – Greatest Hits" ilmestyi vuonna 1975.
LP-levyn kansikuvassa on katunäkymistä otoksia, joissa näkyy sana Chicago. Mukana on muun muassa pormestari Richard J. Daleyn luonnehdinta kotikaupungistaan: "The Friendliest City in the World" ja eräs toinen luonnehdinta "Chicago – City in a Garden". Kansia on valmistettu Hollannissa. 
Kappaleet.
Kappaleiden tekijöinä esiintyvät Chicago-yhtyeen jäsenistä ainakin Peter Cetera (basso, laulu), Robert Lamm (kosketinsoittimet, laulu), James Pankow (vetopasuuna) ja Daniel Seraphine (rummut).
Tuottajat ovat James William Guercio * ja toisaalta Phil Ramone ja Chicago **.
Mitäs me taiteilijat

Mitäs me taiteilijat on Ville Salmisen ohjaama elokuva vuodelta 1952.
Elokuvan tapahtuma-ajankohta on 1910-luku, ja ympäristönä on vaudeville-teatteri Olympos. Esiintyjätarjokkaista saa kiinnityksen onnekas P. Waltteri Vitikka (Sakari Halonen).
Yhtä kohtausta lukuun ottamatta elokuva on kuvattu sisätiloissa. Sen yleisömenestys oli esitysvuoden huonoimpia.
Vastaanotto.
Aikalaisarvioissa huomattiin näyttelijöiden ansiot, vaikka itse elokuva ei juuri saanut kiitosta. Eugen Terttula ("Suomen Sosialidemokraatti") tiivisti näkemykset: ”Ylen vaatimaton ja tekijöittensä selvästä väsähtäneisyydestä kielivä sepite – –, mutta ei niin tuiki kelvoton.” 
Eräs myöhempi kriitikko luokittelee elokuvan kotimaisen elokuvan pohjanoteerauksiin ("Tv-maailma" 37/2012). Toinen toteaa, että musiikkikomedia on kepeän anakronistinen ajankuva 1900-luvun alun Helsingistä ("Tv-maailma" 24/2014).
Inkeri Marjanen

Inkeri Marjanen (7. syyskuuta 1912 Kemi – 22. syyskuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen elokuvakäsikirjoittaja.
Marjanen tarjosi 1940-luvun jälkipuoliskolla Suomen Filmiteollisuudelle useita elokuvakäsikirjoituksia. Toivo Särkkä ohjasi vuonna 1957 valmistuneen Jarl Hemmerin romaaniin "Mies ja hänen omatuntonsa" pohjautuvan elokuvan "1918". Marjanen oli jo vuonna 1945 laatinut siitä käsikirjoituksen suoraan kuvauskäsikirjoitusmuotoon ja toimittanut sen Suomen Filmiteollisuudelle. Marjasen version sisältö poikkeaa kuitenkin säilyneestä elokuvan 69-sivuisesta luonnoksesta ja itse elokuvasta. Muista Marjasen käsikirjoituksista SF on toteuttanut musiikkielokuvat "Orpopojan valssi" (1950) ja "Rion yö" (1951). Myös Ville Salmisen ohjaus "Tytön huivi" on hänen käsikirjoittamansa, mutta häntä ei mainita alkuteksteissä. Salmisen muokkasi hänen käsikirjoitustaan varsin perusteellisesti, kuten myös "Orpopojan valssissa", jonka lauluille pohjautuvaa Marjasen ideaa hän täydensi..
Mesiherttalehti

Mesiherttalehti eli aptenia ("Aptenia cordifolia") on päivikkikasveihin kuuluva ikivihreä kasvi.
Ulkonäkö.
Mesiherttalehti on ikivihreä mehikasvi. Sen 60 cm pitkät varret kasvavat suikertaen maata pitkin niin että kasvusto muodostaa noin 25 cm korkeaa mattoa. Juuret ovat paksut ja mehevät. Lehdet ovat mehevät, litteät, sydämen- tai soikionmuotoiset ja kasvavat pareittain tai yksittäin. Kukat ovat punasävyiset, noin 15 mm leveät. Hedelmässä on neljä sastoa, jokaisessa yksi suuri mustanruskea siemen.
Levinneisyys.
Mesiherttalehti on kotoisin Etelä-Afrikasta Itä-Kapin ja KwaZulu-Natalin rannikkoseuduilta. Sitä on kasvatettu muuallakin koristekasvina ja paikoin, kuten Kaliforniassa, se on levinnyt luontoon.
Käyttö.
Mesiherttalehteä on käytetty tulehdusta hoitavana rohdoksena. Sitä kasvatetaan koristekasvina kivikkopuutarhoissa ja jyrkillä penkereillä sitomassa maata. Se kestää kuivuutta ja hiekkaista maaperää.
Kellie Wells

Kellie Wells (s. 16. heinäkuuta 1982 Richmond, Virginia) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, jonka päälaji on 100 metrin aitajuoksu.
Wells voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 2011 sisäradoilla 60 metrin aitajuoksussa ja ulkoradoilla 100 metrin aitajuoksussa. Daegun MM-kilpailuissa hän keskeytti 100 metrin aitajuoksun loppukilpailun törmättyään aitaan. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sai pronssia ennätyksellään 12,48.
Erkki Eskelinen

Erkki Eskelinen (s. 9. syyskuuta 1932 Pielisjärvi) on Lieksan musiikkielämän keskeinen vaikuttaja, musiikkineuvos sekä Lieksan Nuorisopuhallinorkesterin, Pielisen Karjalan musiikkiopiston ja Lieksan Vaskiviikon perustaja.
Soittoharrastuksen hän aloitti vuonna 1939 saatuaan isältään trumpetin. Myöhemmin 1960-luvun alussa hänen trumpetinsoiton opettajansa oli Jalo Nuutinen Helsingin kaupunginorkesterista. 1940-luvun jälkimmäisellä puoliskolla hän oli mukana Lieksan Rautatieläisten soittokunnassa, jossa tanssilavakeikkojen myötä tutuksi tulivat muutkin puhallinsoittimet ja harmonikka. Vuonna 1954 hän pääsi opiskelemaan Kajaanin seminaariin. Hän pätevöityi myöhempään peruskoulun yläasteen ja lukion musiikinopettajan virkaan. 
Syksyllä 1958 hän perusti Lieksan Poikasoittokunnan, jonka nimeksi vaihtui vuonna 1963 Lieksan Nuorisopuhallinorkesteri (LNPO). Hän toimi orkesterin johtajana ja kapellimestarina vuoteen 1995 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle. Puhallinorkesterin myötä tuli ajankohtaiseksi perustaa Lieksaan orkesterikoulu vuonna 1971. Nimeksi tuli myöhemmin Lieksan musiikkiopisto ja edelleen Pielisen Karjalan musiikkiopisto. Eskelinen toimi opiston rehtorina vuoteen 1995.
Vuonna 1980 Eskelinen oli perustamassa Lieksan Vaskiviikkoa. Hän oli tapahtuman toiminnanjohtajana vuoteen 1995.
Erkki Eskelinen on Lieksan Vaskiviikon hallituksen jäsen ja toimii Lieksan seniorisoittokunnassa. Hän on ollut mukana Lieksan Rotaryklubin toiminnassa ja tuntee hyvin sen historian perustamisvuodesta 1952 lähtien.
Vuonna 1983 hänelle myönnettiin director musicesin ja vuonna 1995 musiikkineuvoksen arvo. 80-vuotisjuhlakonsertin yhteydessä 9. syyskuuta 2012 hän sai Sotilasmusiikkikillan myöntämän sotilasmusiikkiristin. Sen ojensi hänelle musiikkimajuri Petri Junna.
80- ja 85-vuotisjuhlakonsertit.
Erkki Eskelisen 80-vuotisjuhlakonsertti pidettiin 9. syyskuuta 2012 Lieksan kulttuurikeskuksen Brahe-salissa. 52-henkisessä Lieksan Nuorisopuhallinorkesterissa oli mukana nykyisen kokoonpanon lisäksi soittajia orkesterin toiminta-ajan varrelta. Orkesteria johtivat Erkki Eskelinen, Petri Junna ja Pielisen Karjalan musiikkiopiston rehtori Minna Kajander. Tilaisuuden juonsi Erkki Eskelisen lisäksi hänen entinen oppilaansa, säveltäjä Janne Ikonen. Soittajan puheenvuoron käytti YTT Eija Pääkkö. Tilaisuudessa Erkki Eskelinen otti vastaan onnitteluja vaimonsa Raijan kanssa.
Eskelisen 85-vuotisjuhlakonsertti soitettiin 10. syyskuuta 2017 Lieksan kulttuurikeskuksen Brahe-salissa. Konsertissa soitti eri vuosikymmenten Lieksan Nuorisopuhallinorkesterilaisia sekä useita lieksalaislähtöisiä ammattimuusikoita. Konsertissa oli tällä tavoin näyttävästi esillä Erkki Eskelisen tekemä ja johtama musiikkikasvatustyö Lieksassa. Juhlaorkesteria johti Musiikkikomentajakapteeni Petri Junna.
Monmouthin arkeologinen seura

Monmouthin arkeologinen seura on amatööri- ja ammatillisten arkeologien seura, joka kannustaa arkeologisten esineiden ja paikkojen säilyttämistä, sekä suorittaa ja julkaisee arkeologisia tutkimuksia Monmouthin alueella, Walesissä.
Historia.
Seuran perusti poikakoulun opettaja Arthur Sockett, Monmouth Schoolilla; siksi jäsenyys rajoittui alun perin poikiin.
Vuonna 1986 seura osallistui protestiin Monmouthin kaupungissa, kun ilmeni että suunnittelijat olivat löytäneet ja tuhonneet tärkeitä arkeologisia jäänteitä. Seuran jäsenet ennakoivat että lisää vahinkoa oli tulossa ja paikallinen valtuusto oli osallisena. Yhdestä arkeologista tehtiin MBE osastaan työssä.
Seura toteutti suurimman pitkään kestäneen urbaanin kaivannon Isossa-Britanniassa, 22–24 Monnow Streetillä, Monmouthissa vuosina 1990–2000. Löydetyt esineet olivat Mesoliittiselta kaudelta nykypäivään asti. Esineisiin lukeutui muun muassa kolikoita, keramiikkaa, luitaja lasia. Kaivauksissa löydettiin keskiaikaisen linnan puolustusoja, ja lähellä sijaitseva likakaivo, Roomalainen hauta jossa on kivimerkki, ja mahdollisia todisteita rakennuksesta Monnow Streetin varrella pimeältä keskiajalta.
Nykyinen Monmouth arkeologisen seuran puheenjohtaja on Stephen Clarke. Jäseniin kuuluvat Stuart Wilson, Arthur Sockett ja Dave Jemmett.
Seura voitti Pitt Rivers Awardin vuonna 1988 ja Silver Trowel Awardin arkeologian suurimmasta aloitteesta.
Seuran säännöt toteavat edelleen jäsenmaksuksi 5 šillinkiä.
Aiheesta muualla.
"Monmouth Archaeological Society : Current Archaeology". Archaeology.co.uk. 2000-03-01. http://www.archaeology.co.uk/join-in/research-body/monmouth-archaeological-society.htm. Retrieved 2011-11-01.
IPhone 5

iPhone 5 on Applen 12. syyskuuta 2012 esitelty puhelinmalli. Se on yhtiön järjestyksessään kuudes puhelin iPhone-tuoteryhmässä. Edelliseen iPhone 4S -malliin verrattuna siinä on isompi ja tarkempi näyttö ja se on nopeampi, kevyempi ja ohuempi. Se on ensimmäinen iPhone, joka tukee LTE:tä. Uusista ominaisuuksista huolimatta iPhone 5 oli monille Apple-faneille suuri pettymys. Puhelin tuli kauppoihin 28. syyskuuta 2012.
Historia.
Spekulaatiot uudesta iPhonesta alkoivat välittömästi iPhone 4S:n julkaisun jälkeen. Ensimmäiset huhut kuitenkin ilmestyivät vasta heinäkuussa 2012 4. syyskuuta media kutsuttiin tapahtumaan, joka järjestettiin 12. syyskuuta Yerba Buenan taidekeskuksessa San Franciscossa. Apple julkaisi tapahtumassa uuden iPhone 5:n, uuden iPod nanon ja uuden iPod touchin.
Royal Gibraltar Regiment

Royal Gibraltar Regiment on Britannian asevoimien Gibraltarin puolustuksesta vastaava jalkaväkipataljoona. Pataljoona muodostuu neljästä komppaniasta:
Royal Gibraltar Regiment korvasi viimeiset tavallisen brittiarmeijan jalkaväkipataljoonan vuonna 1992. Sen esikunnassa on silti edelleen brittiarmeijan henkilökuntaa. Britannian armeijan varusmiehille tarjotaan vuosittain mahdollisuus viettää kaksi viikkoa alokaskoulutuksessa Gibraltarilla.
Rykmentti perustettiin vuonna 1939, kun Gibraltarin kuvernöörinä oli kenraali Edmund Ironside. Siihen aikaan rykmenttiin kuului ilmatorjuntajoukkoja, rannikkotykistöä, kuljetusjoukkoja, viestintäjoukkoja, lääkintäjoukkoja, palontorjuntajoukkoja ja sotilaspoliisi. Rauhanaikana rykmentin toiminta muuttui lähinnä varusmiesten koulutukseksi ja varuillaoloon.
Taajuussekoitin

Taajuussekoitin (myös taajuusmikseri) on keskinäismodulaatioon perustuva epälineaarinen radiotekniikan komponentti, joka muodostaa kahdesta tai useammasta signaalista uuden signaalin, jonka spektri sisältää alkuperäisten signaalien ja niiden harmonisten summa- ja erotustaajuuksia.
Ideaalinen taajuussekoitin voidaan kuvata kertojapiirillä, jossa kaksi signaalia moduloi toisiaan niin, että piiristä saadaan alkuperäisten signaalien tulo. Kahden sinimuotoisen signaalin tapauksessa saadaan:
formula_1
Koska sekoitustuloksena saadaan sekä summa- että erotustaajuudet sekoittimen jälkeen kytketään usein sopiva suodatin, jolla valitaan haluttu taajuuskomponentti.
Taajuussekoitinta käytetään yleisesti siirtämään signaaleja taajuusalueelta toiselle radiolähettimissä ja -vastaanottimissa. Tällöin käytetään hyväksi sopivaa paikallisoskillaattoria, jonka taajuus on sellainen, että sekoitustulos osuu halutulle taajuudelle. Siirtämällä radiotaajuinen signaali sopivalle välitaajuudelle signaalia on helpompi käsitellä ja suodattaa kuin alkuperäisellä taajuudella.
Käytännön taajuussekoittimet.
Periaatteessa mitä tahansa epälineaarista komponenttia voidaan käyttää sekoitusasteena. Monesti kuitenkin käytetään tarkoitukseen erityisesti suunniteltuja komponentteja – kuten kaksoistasapainotettua sekoitinpiiriä. Piiri toimii kertojan tapaan: siitä ei tule mitään ulos, jos jompikumpi sisään tulevista signaaleista on nolla.
Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2012

Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2012 järjestettiin Limburgin provinssissa, Alankomaissa 16.–23. syyskuuta 2012. Kilpailujen ohjelmassa olivat maantieajo ja aika-ajo miehille, naisille, alle 23-vuotiaille miehille sekä junioreille. Mukana olivat myös miesten ja naisten joukkueaika-ajot, jotka käytiin edellisen kerran vuoden 1994 kilpailuissa.
Miesten joukkueaika-ajo.
Kilpailu käytiin 53,2 kilometrin reitillä Sittardista Valkenburgiin 16. syyskuuta 2012.
Naisten joukkueaika-ajo.
Kilpailu käytiin 34,2 kilometrin reitillä Sittardista Valkenburgiin 16. syyskuuta 2012.
Miesten aika-ajo.
Kilpailu käytiin 45,7 kilometrin mittaisella reitillä Heerlenistä Valkenburgiin 19. syyskuuta 2012.
Naisten aika-ajo.
Kilpailu käytiin 24,1 kilometrin reitillä Eijsdenistä Valkenburgiin 18. syyskuuta 2012.
Alle 23-vuotiaiden aika-ajo.
Kilpailu käytiin 36 kilometrin reitillä Landgraafista Valkenburgiin 17. syyskuuta 2012.
Juniorimiesten aika-ajo.
Kilpailu käytiin 26,6 kilometrin reitillä Landgraafista Valkenburgiin 17. syyskuuta 2012.
Juniorinaisten aika-ajo.
Kilpailu käytiin 15,6 kilometrin reitillä Eijsdenistä Valkenburgiin 18. syyskuuta 2012.
Miesten maantieajo.
Kilpailu käytiin 267 kilometrin reitillä Maastrichtista Valkenburgiin 23. syyskuuta 2012. Kilpailun voitti Belgian Philippe Gilbert, joka irtaantui kärkiryhmästä maalia edeltäneessä Caubergissa. Norjan Edvald Boasson Hagen oli toinen ja Espanjan Alejandro Valverde kolmas.
Naisten maantieajo.
Kilpailu käytiin 128,8 kilometrin reitillä Valkenburgissa 22. syyskuuta 2012 ajamalla kahdeksan 16,1 kilometrin mittaista kierrosta. Kilpailun voitti emäntämaan hallitseva olympiavoittaja Marianne Vos, joka irtaantui irtiotosta viimeisellä kierroksella maalia edeltäneessä Caubergin nousussa.
Alle 23-vuotiaiden maantieajo.
Kilpailu käytiin 177,1 kilometrin reitillä Valkenburgissa 22. syyskuuta 2012.
Juniorimiesten maantieajo.
Kilpailu käytiin 128,8 kilometrin reitillä Valkenburgissa 23. syyskuuta 2012.
Juniorinaisten maantieajo.
Kilpailu käytiin 80,5 kilometrin reitillä Valkenburgissa 21. syyskuuta 2012.
Action Bronson

Action Bronson (oikealta nimeltään Ariyan Arslani, s. 2. joulukuuta 1983 Queens, New York, New York) on yhdysvaltalainen rap-artisti. Hänen isänsä on albanialainen ja äitinsä juutalainen. Action kävi Bayside High Schoolia mutta jätti sen kesken ryhtyäkseen kokiksi isänsä ravintolassa. Myöhemmin hän luopui gourmet-kokin urastaan ja ryhtyi räppäämään.
Action Bronson kuulostaa samantapaiselta kuin Wu-Tang Clanin Ghostface Killah. Molemmilla on itsepintainen, nasaali äänirekisteri. Vaikka Action ihailee Ghostfacea, on hän kyllästynyt vertailuun. Actionin mukaan hän on oma persoonansa eikä voi äänelleen mitään. Ghostface ja Action ovat myös tehneet yhteistyötä "Meteor Hammer" -nimisellä kappaleella.
Neidonnarsissi

Neidonnarsissi ("Narcissus serotinus") on valkokukkainen sipulikasvi.
Neidonnarsissi kukkii syksyllä. Sillä on kapeat valkeat terälehdet jotka ympäröivät oranssia keskustaa. Sipuli on halkaisijaltaan noin 15–25 mm. Lehdet ovat siniharmaat, millimetrin levyiset ja 15–20 cm pitkät. Neidonnarsissi on kotoisin Välimeren seudulta ja kasvaa luonnonvaraisena Algeriassa, Ranskassa Korsikalla, Italiassa, Kreetalla, Kroatiassa, Kreikassa ja Israelissa. Sitä kasvatetaan puutarhoissa. Sitä voi hyötää myös sisällä ruukuissa.
Runar

Runar on pohjoismainen miehen etunimi, joka on peräisin ’salaista viisautta’ merkitsevästä muinaisskandinaavisesta sanasta "run". Samasta sanasta on muodostettu myös miehennimi Rune sekä naisennimi Runa. Nimi yleistyi Ruotsissa sen jälkeen, kun James Macphersonin teos "Ossianin laulut" 1840-luvulla käännettiin ruotsiksi, jolloin alkuteoksen Runfhear sai käännöksessä nimen Runar.
Suomessa nimi Runar on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 2 684 henkilölle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Runarin nimipäivä on 15. syyskuuta.
Sirkkahaukka

Sirkkahaukka ("Ictinia mississippiensis") on pienikokoinen sirkkahaukkojen sukuun kuuluva haukkalaji, joka elää Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Se on kooltaan 34–38 senttimetriä pitkä ja syö pääasiassa hyönteisiä.
Ulkonäkö ja koko.
Aikuinen sirkkahaukka painaa 214–388 grammaa ja on 34–38 senttimetriä pitkä. Siipiväli on 94–100 senttimetriä. Naaras on huomattavasti koirasta suurempi.
Sirkkahaukka muistuttaa ulkonäöltään etelänsirkkahaukkaa ja viheltäjähiirihaukkaa. Sen pää ja rinta ovat vaaleanharmaat, siivet ja pyrstö puolestaan mustat tai tummanharmaat. Siivet ovat kapeat ja teräväkärkiset. Jalat ovat keltaiset tai oranssit. Silmät ovat aikuisilla yksilöillä punaiset, nuorilla harmaammat.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Sirkkahaukka pesii Pohjois-Amerikassa Yhdysvaltojen eteläosissa ja talvehtii Etelä-Amerikassa Etelä-Brasiliassa, Itä-Boliviassa, Pohjois-Argentiinassa ja Paraguayssa. Ne muuttavat 200–300 yksilön parvissa, jotka lähtevät liikkeelle syyskuussa. Laji viihtyy avoimissa metsissä, preerioilla ja jokien varsilla kasvavissa metsissä, varsinkin lehdoissa.
Elintavat.
Vanhin tunnettu sirkkahaukka on elänyt 11-vuotiaaksi. Sirkkahaukat ovat sosiaalisia ja liikkuvat usein ryhmissä. Yksi hiirihaukka liikkuu elinalueelleen 3–20 (keskimäärin 14) kilometriä.
Pesintä.
Sirkkahaukkojen paritteluaika on touko–heinäkuussa. Haukka rakentaa tikuista ja pienistä oksista ison ja litteän pesän 3–30 metrin korkeudelle puuhun, mutta se voi käyttää myös vanhoja variksen pesiä. Naaras munii pesään 1–3, yleensä kaksi, sinivalkoista munaa. Samaa pesää voidaan käyttää useana vuonna. Poikasia ruokitaan hyönteisillä, ja emot ovat harvoin poissa pesältä yli minuuttia. Emot puolustavat poikasia aggressiivisesti. Poikasia ruokitaan vähintään kuuden viikon ajan. Ne oppivat lentämään 30–35 vuorokauden ikäisinä ja lähtevät pesästä noin kymmentä päivää myöhemmin. Pöllöt, haukat, oravat ja pesukarhut syövät munia, ja vain noin kaksi kolmasosaa munista selviää aikuisiksi linnuiksi. Sirkkahaukka saavuttaa sukukypsyyden kaksivuotiaana. Laji on yksiavioinen.
Ravinto.
Sirkkahaukka syö pääasiassa hyönteisiä, kuten sudenkorentoja ja heinäsirkkoja, jotka se nappaa lennosta. Se syö myös lepakoita, liskoja, pieniä käärmeitä, pikkulintuja, sammakoita ja kaloja. Se saalistaa keskimäärin 400 metrin etäisyydellä pesästään. Se voi syödä saalista lennossa.
Jenni Kukkonen

Jenni Kukkonen (s. 21. tammikuuta 1988) on oululainen pikaluistelija ja ratapyöräilijä. Hän on voittanut naisten sarjan suomenmestaruusmitaleita sekä pikaluistelussa että ratapyöräilyssä. Vuonna 2011 Jenni Kukkonen kilpaili ensimmäisen kerran pikaluisteluhallissa. Syksystä 2013 lähtien hän on keskittynyt pikaluisteluun. Tammi-helmikuussa 2015 Jenni Kukkonen harjoitteli KIA Speed Skating akatemiassa Inzellissä, Saksassa, jossa hänen valmentajanaan toimi Jeremy Wotherspoon. Kaudella 2015- 2016 hän harjoittelee Brock Mironin alaisuudessa Calgaryssä, Kanadassa. 
Jenni Kukkonen on valmistunut kauppatieteiden maisteriksi joulukuussa 2014 Oulun yliopiston kauppakorkeakoulusta.
Malcesine

Malcesine on kunta Veronan maakunnassa Veneton alueella Pohjois-Italiassa. Kunnassa on vajaat 4 000 asukasta, ja se sijaitsee Gardajärven itärannalla. Malcesine elää suurelta osin matkailusta.
Nähtävyyksiä.
Scaligeron linna ("Castello Scaligero") hallitsee kaupunkinäkymää. Goethe vieraili Malcesinessa vuonna 1786 ja ihastui linnaan alkaen luonnostella sitä lehtiöönsä. Venetsialaiset pidättivät hänet tästä syystä itävaltalaisena vakoojana kuulusteluita varten. Linnassa on nykyään pieni Goethe-näyttely. 
"Palazzo dei Capitani" on 1200-luvulta peräisin oleva kaupungintalo. Kylän pääkirkko on "Santo Stefanon" kirkko. Monte Baldon vuori on tunnettu näköalapaikka ja kävelyretkien aloituspaikka, jonne vie Malcesinesta köysirata. Vuoren korkein kohta on Valdritta (2 218 m mpy.). Köysiradan yläasema on 1 760 metrin korkeudessa.
Laskostyräkki

Laskostyräkki ("Euphorbia decaryi") on tyräkkien sukuun kuuluva siemenkasvi. Se kasvaa kotoperäisenä Madagaskarilla, ja on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Ulkonäkö ja koko.
Laskostyräkki on pienikokoinen kasvi, joka muodostaa mattomaisia kasvustoja. Sen mehevä varsi on osittain maan alla. Lehdet kasvavat ruusukkeina varsien päässä, ja niiden reuna on voimakkaasti sahalaitainen. Kukat ovat beigejä ja kellomaisia. Lajilla on neljä muunnosta, jotka eroavat toisistaan hieman ulkonäöltään. Lisäksi poimutyräkki ("Euphorbia cap-saintemariensis") on mahdollisesti sama kuin laskostyräkin muunnos "Euphorbia decaryi" var. "robinsonii".
Levinneisyysalue ja elinympäristö.
Laskostyräkkejä kasvaa vain Madagaskarilla. Niitä on löydetty vain muutamista erillisistä paikoista saaren eteläosista. Löytöpaikkoja on 30 kilometriä Ampanihystä etelään, Taolagnaron alue, Toliaran alue ja Ampotakan lähistö. Löydettyjen kasvien elinympäristö on vaihdellut paljon. Niitä kasvaa kuivissa kalkkipitoisissa pensasmaastoissa, hiekkamaastossa, dyyneillä, rannikkokivikoilla ja okiometsissä.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on luokitellut laskostyräkin erittäin uhanalaiseksi, ja sitä uhkaavat elinympäristöjen muutokset ja yksilöiden kerääminen puutarhanviljelyä varten. Laji on myös listattu uhanalaisten lajien kauppaa koskevan CITES-sopimuksen liitteessä 1.
Timo Nykopp

Timo Nykopp (s. 3. toukokuuta 1966 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 166 runkosarjaottelua tehopistein 32+34=66 ja keräten 156 jäähyminuuttia sekä seitsemän playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen ja keräten neljä jäähyminuuttia. Nykopp pelasi urallaan myös Ruotsissa ja Saksassa. Kolossimainen Nykopp oli 196 cm pitkä ja 103 kg painava. Hän laukoi oikealta. Nykyään Nykopp toimii Karhu-Kissojen A-nuorten Mestis-joukkueen valmentajana.
Ura.
Nykopp oli Espoon Jääklubin kasvatti, mutta hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä Karhu-Kissoissa kaudella 1986–1987 I-divisioonassa. Kaudella 1987–1988 Nykopp sijoittui 86 minuutillaan sarjan jäähypörssissä kolmanneksi. Kaudella 1988–1989 hän oli tehoilla 21+28=49 koko I-divisioonan toiseksi tehokkain puolustaja FPS:n Jouni Vennon jälkeen. Kaudella 1989–1990 Nykopp teki sarjan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 23+30=53 ja sijoittui puolustajien pistepörssissä kolmanneksi.
Viiden Karhu-Kissoissa vietetyn vuoden jälkeen Nykopp siirtyi kaudeksi 1991–1992 SM-liigaan ja Hämeenlinnan Pallokerhon riveihin. Hänen ensimmäinen SM-liigakautensa toi 41 runkosarjaottelussa tehot 8+10=18. Nykopp oli HPK:n eniten maaleja tehnyt puolustaja Hannu Henrikssonin kanssa. Hänen toinen liigakautensa 1992–1993 päättyi SM-hopeaan.
Kaudeksi 1993–1994 Nykopp palasi I-divisioonaan ja siirtyi TuTon riveihin. Hän oli tehoilla 19+23=42 joukkueen tehokkain puolustaja. Nykopp voitti koko I-divisioonan puolustajien maalipörssin ja sijoittui puolustajien pistepörssissä kolmanneksi. Hänet valittiin sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen ja oli nostamassa TuToa SM-liigaan keväällä 1994. Nykopp jatkoi kaudella 1994–1995 SM-liigauraansa kuitenkin Porin Ässissä, jossa hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+10=22 ja oli joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja. Viimeiseksi jääneen SM-liigakautensa 1995–1996 Nykopp pelasi Kiekko-Espoossa, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 10+11=21.
Nykopp siirtyi kaudeksi 1996–1997 Ruotsiin ja Elitserien-joukkue AIK IF:ään, mutta hän siirtyi sieltä kesken kauden kuitenkin Saksan DEL-liigan ESV Kaufbeureniin. Kauden 1997–1998 Nykopp aloitti Karhu-Kissoissa, II-divisioonassa, mutta palasi kesken kauden Saksaan ja siirtyi 2. Bundesligassa pelanneeseen 1. EV Weideniin. Hän pelasi samaa sarjaa myös kahtena seuraavana kautena; kaudella 1998–1999 Braunlager EHC/Harzin ja kaudella 1999–2000 SC Bietigheim-Bissingenin riveissä. Kesken jälkimmäisen kauden Nykopp palasi kuitenkin Suomeen ja siirtyi pelaamaan II-divisioonaa Espoon Palloseuraan, jossa hän lopetti pelaajauransa keväällä 2000.
Kaudella 2010–2011 Nykopp toimi Karhu-Kissojen B-nuorten valmentajana I-divisioonassa ja kaudesta 2011–2012 hän on toiminut joukkueen A-nuorten I-divisioona/Mestis-joukkueen valmentajana.
Muuta.
Nykoppin poika Thomas pelaa hyökkääjänä Helsingin IFK:n SM-liigajoukkueessa.
Paavo Raittinen

Paavo Raittinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Vaakunakylä

Vaakunakylä () oli saksalaisten joukkojen jatkosodan aikana Oulun Hietasaaren kaupunginosaan perustama varuskunta-alue. Sodan jälkeisessä asuntopulassa sotilaskäyttöön rakennettuja parakkeja otettiin asuinkäyttöön. Viimeiset parakit purettiin alueelta 1980-luvun lopulla. Kylän paikalla sijaitsee nykyisin Vaakunakylän venesatama, muuten alue on puistoa.
Toppilan satamasta tuli kesällä 1941 saksalaisjoukkojen tärkeä huoltosatama. Kun rautatiesilta Toppilansalmen yli valmistui keväällä 1942, sijoitettiin alueelle vartiopataljoona, jolle rakennettiin salmen eteläpuolelle Kraakkulana tunnetulle alueelle varuskunta-alue. Saksalaisten sotilaskylää alettiin kutsua Vaakunakyläksi asuinparakkien ikkunaluukkuihin maalattujen saksalaisten maakunta- ja kaupunkivaakunoiden mukaan, myös kylän kuorimattomista koivuista tehdyn portin päällä oli vaakuna. Kylään kuului parikymmentä rakennusta esikunta-, varasto- ja majoitustarkoituksiin, lisäksi alueella oli sauna ja ruokala. Saksalaisilla oli jatkosodan aikana Oulussa myös Vaakunakylää suurempi varuskunta Pikku-Berliinissä.
Sodan jälkeen Vaakunakylän parakit joutuivat ensin Neuvostoliiton omistukseen. Myöhemmin ne siirtyivät Suomen puolustusvoimille, joka myi tyhjät parakit huutokaupalla syksyllä 1945. Myyjän tarkoituksena oli, että ostajat siirtäisivät parakit muualle, mutta ostajat muuttivatkin ostamiinsa rakennuksiin asumaan, niinpä Vaakunakylästä muodostui pieni asuinalue. Asukkaat kunnostivat ja laajensivat parakkeja, rakensivat saunoja ja ulkorakennuksia. Asukkailla ei ollut vuokrasopimuksia parakkien tonteista, vaan rakennukset sijaitsivat luvattomasti kaupungin maalla.
Vaikka Vaakunakylän luvaton tilanne oli viranomaisten tiedossa, vasta 1970-luvulla kaupunki alkoi lunastamaan ja purkamaan parakkeja. 1980-luvun alussa vielä 14 parakissa oli asukkaita. Kaupungin viranomaisten mukaan Vaakunakylään oli pesiytynyt laitonta viinan myyntiä ja muuta rikollisuutta, asumisen taso ei myöskään vastannut enää ajan vaatimuksia. Viimeiset parakit purettiin 1980-luvun loppupuolella.
Alueella tullaan järjestämään asuntomessut vuonna 2025.
Lähteet.
7.9.˗6.10.2020
Okny

Okny () on kaupunkityyppinen taajama Ukrainassa Odessan alueen Oknyn piirissä. Asukkaita Oknyssa on 5 636 ja väestötiheys on 809,77 as./km². Paikkakunnan pinta-ala on 6,96 km². Okny on perustettu vuonna 1771, ja vuosina 1919–2016 se tunnettiin nimellä Krasni Okny. Oknysta tuli kaupunkityyppinen taajama vuonna 1959.
Okny sijaitsee Ukrainan lounaisosassa lähellä Moldovan rajaa. Ukrainan valtatie M13 (), joka on osa eurooppatie , kulkee Oknyn läpi.
Venäläinen matemaatikko Israel Gelfand syntyi Oknyssa vuonna 1913.
Anna Sakse

Anna Sakse (16. tammikuuta 1905 Valkan kihlakunnan Lejasciems – 2. maaliskuuta 1981 Riika) oli latvialainen neuvostokirjailija.
Anna Sakse syntyi talonpoikaisperheeseen ja opiskeli Latvian yliopistossa Riiassa. Hänen ensimmäiset teoksensa julkaistiin vuonna 1925. 1930-luvulla hän osallistui vallankumouksellisen taiteilijajärjestön toimintaan.
Saksen romaani "Darba cilts" (”Työn heimo”, 1941) kertoo maaseudun elämästä 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Vuonna 1949 kirjailija sai Stalin-palkinnon romaanista ”Nousun tie” ("Pret kalnu", 1948), joka kuvaa maatalouden kollektivisointia Latviassa toisen maailmansodan jälkeen. Latvian SNT:n valtionpalkinnon saaneen romaanin "Dzirksteles naktī" (”Kipinöitä yössä”, 1951–1957) aiheena on sotienvälisen Latvian sivistyneistö. Sakse on laatinut myös lastenkertomuksia ja satukokoelmia.
Sakse toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana vuosina 1950–1958. Hän sai Latvian SNT:n kansankirjailijan arvonimen vuonna 1965.
Kylkiäinen

Kylkiäinen (engl. "freebie") on tuote, jonka kuluttaja saa ostaessaan muun tuotteen tai palvelun. Kylkiäisillä pyritään tekemään päätuotteen ostaminen houkuttelevammaksi tai saamaan kuluttaja käyttämään kyseisen yrityksen palveluita uudelleen. Kylkiäiset ovat varsinaista tuotetta halvempia.
Kylkiäinen voi olla esimerkiksi lelu tai muu pienimuotoinen tuote. Se voi olla myös etuseteli, joka oikeuttaa saamaan muun tuotteen tai palvelun ilmaiseksi tai halvemmalla.
Kuluttajansuojalaki määrää, että lapsille suunnatussa mainonnassa kylkiäistä ei saa markkinoida pääasiallisena tuotteena. Viallisia kylkiäisiä koskevat samat säännökset kuin muitakin tuotteita, myös silloin kun kylkiäinen ei kuulu myyjän normaaliin tuotevalikoimaan.
Suomen Luonto -lehti valitsi vuonna 2003 vuoden turhakkeeksi hampurilaisaterian kylkiäisen, joka on usein pieni lelu.
Kauhajoen Karhu kaudella 2012–2013

Kauhajoen Karhu pelasi kaudella 2012–2013 viidettä kauttaan Suomen koripallon pääsarjassa eli Korisliigassa. Joukkue sijoittui runkosarjassa sijalle 5. Puolivälieräsarjan vastustajaksi tuli Tampereen Pyrintö, jonka Karhu päihitti otteluvoitoin 3–1. Puolivälieräsarjan voitto oli Karhulle sen pääsarjahistorian ensimmäinen. Välieräsarjassa lopulta Suomen mestaruuden voittanut Nilan Bisons oli kuitenkin parempi otteluvoitoin 3–1, ja pronssiottelussa Joensuun Kataja päihitti Karhun pistein 81–59.
Ennen kautta.
Joukkueen kokoaminen.
Kauden 2011–2012 päätyttyä oli Korisliiga-kaudelle 2012–2013 asti ulottuva sopimus olemassa pelkästään Henri Hirvikosken kanssa. Pian edellisen kauden päätyttyä jatkosopimukset allekirjoittivat myös Ilkka Vuori sekä Jussi Eskola.
Joukkue.
"Lyhenteet: O = Ottelut, 2% = Kahden pisteen heittojen onnistumisprosentti, 3% = Kolmen pisteen heittojen onnistumisprosentti, 1% = Vapaaheittojen onnistumisprosentti, L = Levypallokeskiarvo, S = Koriin johtaneiden syöttöjen keskiarvo, M = Menetyksien keskiarvo, R = Pallonriistojen keskiarvo, T = Koriin heiton torjuntojen keskiarvo, P = Pistekeskiarvo"
Gibraltarin kansanäänestys suvereniteetista 1967

Gibraltarin kansanäänestys suvereniteetista järjestettiin 10. syyskuuta 1967. Sen taustalla olivat Espanjan vaatimukset Gibraltarin liittämisestä itseensä. Britannia oli samaan aikaan purkamassa siirtomaahallintoaan ja antoi kansanäänestyksellä gibraltarilaisille mahdollisuuden päättää liittymisestä Espanjaan. Lähes kaikki äänestäjät halusivat pysyä Britannian hallinnossa.
Tausta.
Toisen maailmansodan jälkeen Francisco Francon johtama Espanja alkoi jälleen vaatia Gibraltaria itselleen. Espanja rajoitti muun muassa pääsyä Gibraltariin, mutta Britannia ja Espanja kävivät silti vuosien 1954–1963 aikana useita keskusteluita niemimaan kohtalosta. Espanja vei syyskuussa 1963 asian YK:n kolonisaation purkamista käsittelevään komissioon, joka oli jo vaatinut Britannialta raporttia viimeisistä siirtomaistaan. Britannian siirtomaapolitiikasta oli tässä vaiheessa muodostunut melko liberaali, ja se oli jo antanut useiden vanhojen siirtomaidensa itsenäistyä.
Britannia ja Espanja vetosivat molemmat YK:n komitean edessä . Espanja vaati sen nojalla Gibraltaria itselleen, sillä piti sitä keskeisenä osana Espanjan maita. Britannian mielestä jokaisella kansalla oli oikeus itsehallintoon. Gibraltarilaispoliitikko Joshua Hassan väittikin puheessaan, että gibraltarilaisilla on oma erityinen kulttuurinsa ja identiteettinsä, eikä mikään maa voi ottaa Gibraltaria omakseen. YK:n komitea ei päässyt asiasta yksimielisyyteen, mutta uudessa tapaamisessa syyskuussa 1964 se antoi lauselman, jossa se ehdotti, että Britannia ja Espanja toimisivat päätöslauselmaan 1514 kuudennen pykälän mukaan. Pykälä takasi jokaiselle valtiolle alueellisen yhtenäisyyden. Päätöstä pidettiin voittona Espanjassa, mutta Britannia ilmoitti pian, että se aikoo pysyä Gibraltarin tukena.
YK:n siirtomaakomitea vastusti lisäksi lausunnossaan kansanäänestyksen järjestämistä. Britannian edustaja Hugh Foot ilmoitti kuitenkin, että kansanäänestys tullaan äänestämään, vaikka YK ei sitä tukenutkaan. Hassan kutsui YK:n päätöstä ”käsittämättömäksi”, ja se herätti laajaa närkästystä Gibraltarilla. Britannia päättikin järjestää kansanäänestyksen, ja sitä pidettiin Britannialta Gibraltarin itsehallinnon tunnustamisena.
Äänestys.
Kansanäänestys pidettiin 10. syyskuuta 1967. Äänestyksessä oli kaksi vaihtoehtoa. Gibraltarilaisilla oli joko mahdollisuus hyväksyä Espanjan 18. toukokuuta 1966 tekemä ehdotus ja siirtyä Espanjan hallintaan tai säilyttää nykyinen yhteys Britanniaan ja saada paikallinen hallintokoneisto. Äänestys päättyi brittihallinnon kannattajien ylivoimaiseen voittoon, sillä 12 762 rekisteröityneestä äänestäjästä 12 138 äänesti Espanjaan liittymistä vastaan ja vain 44 sen puolesta. Äänestysprosentti oli ollut 95,46.
Kansainyhteisön vaalitarkkailijat ilmoittivat 6. lokakuuta, että äänestys oli järjestetty reilusti ja asianmukaisesti. Lisäksi tarkkailijoiden mukaan gibraltarilaisilla oli ollut riittävät mahdollisuudet ilmaista vapaasti mielipiteitään. Tarkkailuryhmä oli ollut 11 päivää Gibraltarilla ja vieraillut vaalipäivänä jokaisella äänestyspisteellä.
Isotrumpettiköynnös

Isotrumpettiköynnös ("Campsis grandiflora") on nopeakasvuinen köynnös, jolla on isot trumpetinmuotoiset kukat. Se on kotoisin Kiinasta.
Isotrumpettiköynnöksen lehdet ovat 30 cm pitkiä. Kukat ovat oranssinpunaisia, ja niiden kurkku on keltainen.
Dope Space Nine

Dope Space Nine on japanilaisen hip hop -yhtyeen m-flon neljäs remix-albumi. Se sisältää uudelleenmiksauksia yhtyeen neljänneltä studioalbumilta "Beat Space Nine", joka ilmestyi muutamaa kuukautta aiemmin. Albumi julkaistiin 2. marraskuuta 2005.
Albumilla vierailee useita japanilaisia ja ulkomaisia remiks-artisteja, kuten Kreva, Clazziquai Project, Shin’ichi Osawa, DJ Marky, Crazy Ken Band ja niin edelleen. Pelkkien remiksien sijaan albumilla on myös kokonaan uudelleen tuotettuja kappaleita uusine rap- ja lauluosuuksineen. m-flon aiemmista albumeista poiketen "Dope Space Ninella" ei ole lainkaan välisoittoja.
Rick Pasqualone

Richard Rocco "Rick" Pasqualone (s. 30. maaliskuuta 1966 Albertson, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esitti pääosaa videopelissä Mafia II.
Ura.
Pasqualone aloitti näyttelemisen televisiossa 1990-luvulla, jolloin hän esiintyi pääosin televisiosarjoissa, kuten "Lisa ja pojat, ja Frendit". 2000-luvun alussa Pasqualone esiintyi vielä muun muassa sarjoissa "NYPD Blue, C.S.I. ja Siskoni on noita", kunnes vuodesta 2005 lähtien häntä on kuultu pääosin videopeleissä eri äänirooleissa. Pasqualone oli muun muassa äänenä peleissä kuten "Resistance 2 ja The Godfather II" sekä Vito Scalettan roolissa "Mafia II":ssa ja "Mafia III:ssa."
Blues Brothers 2000

Blues Brothers 2000 on yhdysvaltalainen vuonna 1998 ensi-iltansa saanut John Landisin ohjaama musiikkikomedia.
Elokuva tehtiin kunnioittamaan John Belushin, Cab Callowayn ja John Candyn muistoa. He olivat kuolleet "The Blues Brothers" -elokuvan jälkeen.
Juoni.
Elwood Blues pääsee pois vankilasta ja kuulee veljensä Jaken ja isähahmonsa Curtisin kuolleen. Hän kuulee myös, että hänellä on veli, joka on Curtisin poika Cab Chamberlain, Illinoisin osavaltiopoliisi. Pian Elwood alkaa koota jälleen bändiä, johon liittyvät niin Buster ja Cab kuin esimerkiksi rumpali Willie Hall ja baarimikko Mack McTeer. Yhtye suuntaa kohti Louisianassa pidettäviä ”bändien taisteluiksi” kutsuttuja kilpailuja.
Sandlingin rautatieasema

Sandlingin rautatieasema sijaitsee Sandlingin kylässä Kentissä Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Asema on avattu vuonna 1888. Sandlingin asemalta on bussiyhteys läheiseen Saltwoodiin ja se on myös lähinnä Hythen kaupunkia sijaitseva rautatieasema.
Sandlingin asemalla pysähtyy Ramsgaten ja Lontoon Charing Crossin rautatieaseman välillä liikennöiviä junia. Kaikkia junavuoroja liikennöi ja aseman ylläpidosta vastaa Southeastern-yhtiö.
Gibraltarin satama

Gibraltarin satama on satama Välimeren suulla Gibraltarissa. Vuonna 2011 satamassa kävi kaikkiaan 10 350 alusta, joista 187 oli risteilyalusta, 164 rahtialusta, 6181 käytti sataman polttoainehuoltopalveluita ja 117 alusta pysähtyi korjattavaksi.
Se on alkujaan suojaisa luonnonsatama, jota on täydennetty kolmella aallonmurtajalla. Keskimmäisen aallonmurtajan ulkopuolella meri on noin 30 metriä syvää. Eteläinen ja pohjoinen aallonmurtaja ovat yhteydessä rantaan, joten niiden vierellä syvyys pienenee 30 metristä nollaan.
Sataman pohjoisosa muodostaa kauppasataman jossa on kaikkiaan 2300 m laituritilaa risteily- ja rahtialusten käytössä. Keskiosa on huvivenesatama, ja eteläosassa on telakka ja laivaston tukikohta. L:n muotoisen pohjoisen aallonmurtajan länsisiivessä on noin 400 metriä tilaa risteilyaluksille, meren puolella syväys voi olla 9,6 metriä ja rannan puolella 8,3 metriä.
Satamassa on kolme majakkaa. Eteläisen aallonpurtajan päässä on kahdeksankulmainen, valurautainen 18 m korkea torni joka vilkuttaa valkoista valoa kahden sekunnin välein. Pohjoisen aallonmurtajan päässä on samankorkuinen torni, joka vilkuttaa nopeasti punaista valoa. Pohjoisen aallonmurtajan kulmassa on kolmas, 28 m korkea loisto, jossa palaa jatkuva punainen valo.
Kuorike

Kuorike tai kuorikate on puuteollisuuden sivutuotteena syntyvää puhtaasta havupuun kuoresta valmistettua karkeaa puumurskaa.
Ominaisuudet.
Kuumalla ilmalla kuorike estää kosteuden haihtumista maasta, sateisella säällä se imee itseensä vettä estäen alla olevan maan liettymistä. Näin kuorike toimii kasvuston kosteustasapainon säätelijänä. Kuorike estää myös siemenkasvien taimettumista, estäen näin siemenrikkakasvien leviämistä. Maassa jo olevien juuririkkakasvien kehitystä kuorike ei torju. Toisaalta ilmava kuorikekerros luovuttaa ravinteita maahan ja lisää kastematojen ja muiden pieneliöiden toimintaa, tarjoten näin istutetuille kasveille hyvät kasvuolosuhteet.
Käyttö.
Kuoriketta käytetään maanpinnan luonnonmukaisena kateaineena istutusten ympärillä. Sitä voidaan käyttää myös kuivikkeena esimerkiksi maatiloilla sekä pihakäytävien ja polkujen pohjalla. Mansikkaistutusten ympärillä kuorike estää mansikoiden multaantumista. Kuorikkeen käyttöön voi liittyä myös esteettinen näkökulma.
Gradia Jämsä

Jyväskylän koulutuskuntayhtymä Gradian ammatilliset oppilaitokset Gradia Jyväskylä ja Gradia Jämsä yhdistyivät Ammattiopisto Gradiaksi, joka aloitti toimintansa 1.8.2023. 
Yhdistymisen taustalla on Gradian talouden tasapainottaminen ja toimintojen tehostaminen. 
Ammattiopisto Gradia on osa Jyväskylän koulutuskuntayhtymää Gradiaa. Gradiaan kuuluu toisen asteen oppilaitoksia: Ammattiopisto Gradia sekä Jyväskylän Lyseon lukio, Schildtin lukio ja Jyväskylän aikuislukio. Gradia toimii yhdeksällä kampuksella Jyväskylässä, Jämsässä, Keuruulla ja Lievestuoreella (Laukaa). Jämsässä toimipaikat sijaitsevat Jämsänkoskella osoitteissa Koulutie 12, Koulutie 19 ja Metsäoppilaitoksentie 14.
Pesäpallon kunniagalleria

Pesäpallon kunniagalleria on Suomen Pesäpalloliiton galleria, joka esittelee pesäpallon historiaa ja sen kuuluisia pelaajia ja taustahenkilöitä. Galleria sijaitsee Vimpelissä. Kunniagalleria avattiin Jyväskylässä pesäpallon 90-juhlavuotena, kesäkuussa 2012. Kunniagalleria siirtyi toukokuussa 2022 uudistettuun Suomen pesäpallomuseoon Vimpeliin. Kunniagalleriaan voivat päästä pelaajat, tuomarit, kouluttajat ja järjestöihmiset, jotka ovat työllään edesauttaneet työtä pesäpallon eteen.
Vuonna 2012 galleriaan valittiin ensimmäiset 20 nimeä. Pesäpalloliiton johtokunta päättää vuosittain nimeämisistä kunniagalleriaan. Vuonna 2014 kunniagalleriaan lisättiin viisi uutta nimeä. Heinäkuussa 2022 kunniagalleriaan nimettiin 24 nimeä lisää ja elokuussa 2022 Toni Kohonen kutsuttiin kunniagalleriaan. Vuoden 2023 Itä–Länsi-ottelun yhteydessä kunniagalleriaan nimitettiin kuusi nimeä ja vuoden 2024 Itä–Länsi-ottelun yhteydessä viisi nimeä.