tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Seija Sora

Seija Sora (12. joulukuuta 1918 Vaasa – 15. marraskuuta 1983 Joensuu) oli suomalainen näyttelijä.
Elämä ja ura.
Seija Soran vanhemmat olivat tehtailija Nikolai Sora ja Hilda Rajala. Hän suoritti SF:n Filmikoulun vuonna 1943 ja opiskeli tuonnempana myös laulua. Sora aloitti näyttämötaiteilijan uransa Kemin Näyttämöltä 1945. Ura jatkui lyhyin kiinnityksin eri puolilla Suomea, muun muassa Turun kaupunginteatterissa 1955–1957 ja Oulun Teatterissa 1959–1961. Vuosina 1961–1963 Sora työskenteli vapaana taiteilijana. Vuosina 1971–1982 hän työskenteli Joensuun kaupunginteatterin näyttelijänä. Sora jäi eläkkeelle toukokuussa 1982. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke heinäkuussa 1983.
Soralla oli oma teatterinsa, Teatteri 88, Vaasassa. Hän työskenteli sen johtajana ja ohjaajana.
Soran näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa Käthe Seidel näytelmässä "Kypsyyskoe", Juulia näytelmässä "Tohvelisankarin rouva" ja Anna näytelmässä "Laitapuolella". Emmerich Kálmánin teoksessa "Kreivitär Mariza" Sora näytteli nimiosan.
Teatteriuransa ohella Sora näytteli muutamassa elokuvassa. Hänen roolinsa olivat lähinnä avustajatasoisia, kuten vieras kutsuilla melodraamassa "Sylvi" (1944), tai pieniä sivurooleja, kuten lehtori elokuvassa "Kuuma kissa?" (1968).
Seija Sora avioitui edustaja Martti Backströmin kanssa 1943, liitto päättyi 1946. Hänen toinen puolisonsa oli näyttelijä ja teatterinjohtaja Paavo Roiha. Liitto alkoi 1954.
Leyton Midland Roadin rautatieasema

Leyton Midland Roadin rautatieasema on London Overgroundin asema Waltham Forestin kaupunkipiirissä Lontoossa. Se sijaitsee Gospel Oak to Barking Linen varrella Walthamstow Queen’s Roadin ja Leytonstone High Roadin asemien välissä. Asema on Oyster-matkakortin vyöhykkeellä 3.
Asema avattiin 9. heinäkuuta 1894 nimellä Leyton. Nykyinen nimi otettiin käyttöön 1. toukokuuta 1949. Asemaa käytti noin 795 000 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Paavo Roiha

Paavo Roiha (3. maaliskuuta 1919 Viipuri – 16. joulukuuta 1983) oli suomalainen teatterinjohtaja, teatteriohjaaja ja näyttelijä.
Elämä ja ura.
Paavo Roihan vanhemmat olivat toimitusjohtaja Oskari Roiha ja Lydia Kosonen. Hän aloitti näyttämötaiteilijan uransa Viipurin kaupunginteatterin harjoittelijana 1938. Toisen maailmansodan jälkeen hänellä oli lyhyt pesti Joensuun Teatterissa, ura jatkui niin ikään lyhyin kiinnityksin eri puolilla Suomea, muun muassa Turun Kaupunginteatterissa 1955–1957 ja Oulun Teatterissa 1959–1961.
Roiha näytteli muun muassa Malvolion ("Loppiaisaatto"), Tuomaan ("Seitsemän veljestä") ja kamarineuvos Björcken ("Katupeilin takana"). Hänen ohjaustehtäviinsä lukeutuvat muun muassa "Anne Frankin päiväkirja", "Juurakon Hulda", "Kuinka äkäpussi kesytetään" ja "Luulosairas".
Teatteriuransa ohella Roiha teki pari pientä elokuvaroolia. Musiikkikomediassa "Vain laulajapoikia" (1951) hän näytteli lääkäriä ja sotakuvauksessa "Sissit" (1963) hänellä oli nimeämätön roolitehtävä.
Paavo Roiha avioitui näyttelijä Seija Soran (1918–1983) kanssa 1954.
Leytonstone High Roadin rautatieasema

Leytonstone High Roadin rautatieasema on London Overgroundin asema Waltham Forestin kaupunkipiirissä Lontoossa. Se sijaitsee Gospel Oak to Barking Linen varrella Leyton Midland Roadin ja Wanstead Parkin asemien välissä. Asema on Oyster-matkakortin vyöhykkeellä 3. Sieltä ei ole suoria vaihtoyhteyksiä muihin juniin, mutta Lontoon metron Leytonstonen asemalle on kävelymatkaa noin yhdeksän minuuttia.
Asema avattiin 9. heinäkuuta 1894 nimellä Leytonstone. Nykyinen nimi otettiin käyttöön 1. toukokuuta 1949. Asemaa käytti noin 570 000 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Wanstead Parkin rautatieasema

Wanstead Parkin rautatieasema on London Overgroundin asema Newhamin kaupunkipiirissä Lontoossa. Se sijaitsee Gospel Oak to Barking Linen varrella Leytonstone High Roadin ja Woodgrange Parkin asemien välissä. Asema on Oyster-matkakortin vyöhykkeellä 3. Sieltä ei ole suoria vaihtoyhteyksiä muihin juniin, mutta TfL Railin Forest Gaten asemalle on kävelymatkaa noin kaksi minuuttia.
Wanstead Parkin asema avattiin 9. heinäkuuta 1894. Sitä käytti noin 560 000 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Tuija Turunen

Tuija Turunen (s. 1965) on kasvatustieteen, erityisesti opettajankoulutuksen professori (1.8.2015–) ja Lapin yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnan dekaani.
Turunen valmistui Joensuun yliopistosta kasvatustieteen maisteriksi 1992, ja Lapin yliopistosta 2008 kasvatustieteen tohtoriksi. Hänen väitöskirjansa (2008) käsitteli esiopetuksen opetussuunnitelmia ("Mistä on esiopetussuunitelmat tehty? Esiopetuksen opetussuunnitelmien perusteiden 1996 ja 2000 diskurssianalyyttinen tutkimus"); väitöskirjatyötä ohjasi professori Kaarina Määttä. Helmikuusta 2014 lähtien hän on ollut Oulun yliopiston kasvatustieteen dosentti.
Woodgrange Parkin rautatieasema

Woodgrange Parkin rautatieasema on London Overgroundin asema Newhamin kaupunkipiirissä Lontoossa. Se sijaitsee Gospel Oak to Barking Linen varrella Wanstead Parkin ja Barkingin asemien välissä. Asema on Oyster-matkakortin vyöhykkeiden 3 ja 4 rajalla. Sieltä ei ole suoria vaihtoyhteyksiä muihin juniin, mutta TfL Railin Manor Parkin asemalle on kävelymatkaa noin seitsemän minuuttia.
Woodgrange Parkin asema avattiin 9. heinäkuuta 1894. Sitä käytti hieman yli 510 000 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Markus Jokela

Markus Jokela (s. 12. lokakuuta 1979) on suomalainen psykologian professori Helsingin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa.
Ura.
Jokela väitteli psykologian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2007 väitöskirjallaan "On the environmental genetics of depressive symptoms: focus on two serotonergic genes". Vuonna 2012 Jokela väitteli myös epidemiologian ja kansanterveystieteen (public health) alalta University College Londonissa väitöskirjalla "Obesity and common mental disorders: Examination of an association with alternative longitudinal models".
Jokela on tehnyt suuria, kymmeniä- tai satojatuhansia yksilöitä käsitteleviä, eri alojen seurantatutkimuksia yhdisteleviä metatutkimuksia. Aineistojen avulla hän on hakenut yhteyksiä yksilötekijöiden (kuten persoonallisuus, älykkyys, terveyskäyttäytyminen) sekä väestöä koskevien ilmiöiden (syntyvyys, alueelliset erot, muuttoliike) välillä. 
Vuonna 2009 Jokela osoitti yhdysvaltalaisaineistolla, että tietyt yksilöpsykologiset piirteet (ulospäinsuuntautuneisuus, alhainen sovinnollisuus ja suuri avoimuus uusille kokemuksille) nostavat henkilön todennäköisyyttä muuttaa maan sisällä. Jokelaa on siteerattu paljon myös hänen nollatuloksistaan, joilla on osoitettu ettei jotain yhteyttä suurista aineistoista paljastukaan. 
Vuodesta 2013 lähtien Jokela on koonnut suuria tutkimusaineistoja testatakseen tutkimuskysymyksiään, ja suorittanut tarvittavan metatason analyysin aineistolle. Hyödyntäen lähtöaineistoa hän on voinut välttää monia tavallisesti muiden tutkijoiden tutkimusten pohjalta laadittuihin meta-analyyseihin jääviä vääristymiä. Hän on osoittanut yksilötasoon pureutuvalla analyysillään yhteyden korkean tunnollisuuden ja alhaisen kuolleisuusriskin välillä. Myös korkean tunnollisuuden ja alhaisen painoindeksin väliltä löytyi yhteys.
Chamartínin rautatieasema

Chamartínin rautatieasema () on yksi Espanjan pääkaupungin Madridin kolmesta suurimmasta rautatieasemasta. Se sijaitsee kaupungin pohjoisosassa. Asemalta lähtevät junat maan luoteisosaan, sekä kansainvälinen linja Lissaboniin.
Toisin kuin Atochan rautatieasema Chamartín on verrattain moderni rakennus: rakennettu 1970-luvulla ja uusittu sen jälkeen.
Asemalle pääsee myös metrolla ja paikallisbusseilla.
Puikkokämmekät

Puikkokämmekät ("Dendrobium") on laaja orkideasuku kämmekkäkasvien heimossa. Siihen kuuluu noin 1600 lajia. Se on lajirunsaudeltaan heimon kolmanneksi suurin kirrikämmeköiden ("Bulbophyllum") ja epidendrumien ("Epidendrum") jälkeen ja myös eräs suurimmista kasvisuvuista maailmassa. Puikkokämmeköitä kasvaa luonnonvaraisena erityisesti Aasiassa trooppisella ja subtrooppisella vyöhykkeellä, Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Oseaniassa.
Lajeja.
Puikkokämmeköihin sisältyy suuri määrä huonekasvina kasvatettuja lajeja.
Watford Junctionin rautatieasema

Watford Junctionin rautatieasema on rautatieasema Watfordin kaupungissa Hertfordshiressä, Englannissa. Se sijaitsee National Railin West Coast Main Linen, Abbey Linen ja West London Routen varrella, ja lisäksi se on London Overgroundin Watford DC Linen pääteasema.
Watfordin ensimmäinen rautatieasema oli nimeltään yksinkertaisesti Watford. Se avattiin 20. heinäkuuta 1837 ja suljettiin 5. toukokuuta 1858,
kun 565 metriä etelään avattiin nykyinen Watford Junctionin asema. Sitä käytti noin 8,3 miljoonaa matkustajaa kaudella 2017–2018.
Watford High Streetin rautatieasema

Watford High Streetin rautatieasema on London Overgroundin asema Watfordin kaupungissa Hertfordshiressä, Englannissa. Se sijaitsee Watford DC Linen varrella, Watford Junctionin ja Busheyn asemien välissä. Asema on Lontoon Oyster-matkakortin vyöhykkeellä 8.
Watford High Streetin asema avattiin 1. lokakuuta 1862. Sitä käytti noin 1,36 miljoonaa matkustajaa kaudella 2017–2018.
Busheyn rautatieasema

Busheyn rautatieasema on rautatieasema Busheyn kaupungissa Hertfordshiressä, Englannissa. Se sijaitsee National Railin West Coast Main Linen sekä London Overgroundin Watford DC Linen varrella. Asema on Lontoon Oyster-matkakortin vyöhykkeellä 8.
Busheyn asema avattiin 1. joulukuuta 1841. Se sai 1. joulukuuta 1912 uudeksi nimekseen Bushey and Oxhey, mutta vanhaan nimeen palattiin 6. toukokuuta 1974. Asemaa käytti noin 1,49 miljoonaa matkustajaa kaudella 2017–2018.
Elämä on ihanaa (vuoden 1990 elokuva)

Elämä on ihanaa ("Life Is Sweet") on Mike Leigh’n käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen komediaelokuva vuodelta 1990. 
Lähes juoneton elokuva seuraa pohjoislontoolaisen työväenluokan perheen sattumuksia yhden viikonlopun aikana. Perheen isä (Jim Broadbent) on kokki ja äiti (Alison Steadman) lastenvaatemyyjä. Kaksostytöistä toinen (Claire Skinner) on rento putkiasentaja, toinen (Jane Horrocks) neuroottinen itsensä etsijä. Perhetuttu Aubrey (Timothy Spall) on eksentrinen, epäonninen ravintoloitsija.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" tv-sivulla Mikael Fränti luonnehtii elokuvaa absurdin humoristiseksi, melkein valoisaksi satiiriksi, jonka pinnan alla kuitenkin väreilee traaginen perusvire. Hän kehuu etenkin ohjaajan vaimon Alison Steadmanin roolityötä.
Tämä elokuva valittiin 1900-luvun vaikuttavimpien brittiläisten elokuvien joukkoon BFI:n kyselyssä vuonna 1999. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Carpenders Parkin rautatieasema

Carpenders Parkin rautatieasema on London Overgroundin asema Carpenders Parkin lähiössä Watfordin kaupungissa Hertfordshiressä, Englannissa. Se sijaitsee Watford DC Linen varrella, Busheyn ja Hatch Endin asemien välissä. Asema on Lontoon Oyster-matkakortin vyöhykkeellä 7.
Ensimmäinen Carpenders Parkin asema avattiin 1. huhtikuuta 1914 ja suljettiin 17. marraskuuta 1952, jolloin nykyinen asema avattiin 210 metriä etelämpänä. Sitä käytti noin 1,2 miljoonaa matkustajaa kaudella 2017–2018.
Tankiot

Tankiot ("Camelina") on kasvisuku ristikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu kahdeksan lajia. Tankioiden lähimpiä sukuja ovat ohraruohot ("Neslia") ja lutukat ("Capsella").
Tankiolajeja.
Suomessa kasvaa tai on joskus kasvanut neljä tankiolajia. Ne ovat tietyn peltoviljelykasvin kanssa kasvamiseen valikoituneita rikkakasveja, jotka ovat merkittävästi harvinaistuneet 2000-luvulle mennessä.
Hatch Endin rautatieasema

Hatch Endin rautatieasema on London Overgroundin asema Harrow’n kaupunkipiirissä Lontoossa. Se sijaitsee Watford DC Linen varrella, Carpenders Parkin ja Headstone Lanen asemien välissä. Asema on Lontoon Oyster-matkakortin vyöhykkeellä 6.
Asema avattiin noin vuonna 1844 nimellä Pinner. Se sai uudeksi nimekseen ensin Pinner and Hatch End 1. tammikuuta 1897 ja sitten Hatch End for Pinner 1. helmikuuta 1920. Tarkenne poistui käytöstä 11. kesäkuuta 1956, jolloin nimi lyheni nykyiseen muotoonsa. Asemaa käytti noin 690 000 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Kuirimot

Kuirimot ("Cochlearia") on kasvisuku ristikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu 16 lajia.
Kuirimolajeja.
Pohjoismaissa kasvaa kolme kuirimolajia, jotka ovat yksi-, kaksi- tai monivuotisia ruohoja. Suomessa esiintyy tanskankuirimo yleisenä etelärannikon ulkosaaristossa. Lisäksi rohtokuirimo (monista alalajeista todennäköisesti norjanrohtokuirimo subsp. "norvegica") on kasvanut Utsjoella Tenojoen varrella.
Pulitzerin tietokirjallisuuspalkinto

Pulitzerin tietokirjallisuuspalkinto () on yksi kirjallisuuden Pulitzer-palkinnoista. Sitä on myönnetty vuodesta 1962.
Christopher Peterson

Christopher Peterson (18. helmikuuta 1950 Niles, Illinois – 9. lokakuuta 2012 Ann Arbor, Michigan) oli yhdysvaltalainen Michiganin yliopiston psykologian professori. Hän oli positiivisen psykologian keskeisiä henkilöitä äkilliseen, sydänperäiseen kuolemaansa saakka. 
Peterson sai alemman korkeakoulututkinnon Illinoisin yliopistosta (BSc, 1972), ja valmistui tohtoriksi Coloradon yliopistosta (sosiaali- ja persoonallisuuspsykologian ja oppimisen painotuksella). Hän toimi opettajana Hamilton Collegessa vuoteen 1978 saakka. Sitten hän erikoistui kliiniseen psykologiaan Pennsylvanian yliopistossa. Tuolloin hän aloitti loppuelämänsä jatkuneen yhteistyön psykologi Martin Seligmanin kanssa. Hän toimi opetustehtävissä Pennsylvanian yliopistossa, Virginia Polytechnic Institutessa ja Virginia State Universityssä vuoteen 1986 asti. 
Vuodesta 1986 lähtien hän oli Michiganin yliopiston psykologian ja organisaatio-opintojen professori ja yliopiston postitiivisen psykologian keskuksen johtaja, sekä johti jonkin aikaa myös yliopiston kliinisen psykologian koulutusta. 
Hän lukeutui loppuvuosinaan maailman sadan viitatuimman psykologin joukkoon (Institute for Scientific Information). Hän laati työtovereineen yli 350 tieteellistä julkaisua ja 12 kirjaa. Teosten joukossa olivat positiivisen psykologian perusteoksiin lukeutuva "Character Strengths and Virtues" (2004), "A Primer in Positive Psychology" (2006), ja "Pursuing the Good Life: 100 Reflections on Positive Psychology" (2012).
Ditmar-palkinto

Ditmar-palkinto on australialainen vastine Hugo-palkinnolle, jonka myöntää Australian National Science Fiction Convention -jäsenet.
Palkinto on jaettu ensimmäisen kerran vuonna 1969 ja se myönnetään tieteis-, fantasia- tai kauhukirjallisuuteen liittyville töille.
Donald Clifton

Donald O. Clifton (2. helmikuuta 1924 Butte, Nebraska – 14. syyskuuta 2003 Lincoln, Nebraska) oli yhdysvaltalainen Nebraskan yliopiston kasvatus­tieteen tohtori ja kasvatuspsykologian professori, konsultti ja yritysjohtaja. Hän asui koko ikänsä - sotapalvelustaan lukuun ottamatta - Nebraskassa ja myös kuoli siellä syöpään. 
Clifton opiskeli Nebraskan yliopiston Lincolnin kampuksella. Hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1949 (BSc, matematiikka) ja valmistui edelleen kasvatustieteen tohtoriksi (EdD) kasvatuspsykologiasta vuonna 1953. Hän työskenteli yliopistossa yhteensä 19 vuotta ja toimi pitkään myös kasvatuspsykologian professorina. 
Vuonna 1969 hän perusti yhdessä William Hallin kanssa "Selection Research Inc." (SRI) -nimisen, muun muassa psykologisia henkilötestauksia tekevän yrityksen. Yritys toimi aluksi Cliftonin talon kellarissa, mutta menestyi Cliftonin johdolla ja kasvoi. SRI osti pitkällisten neuvottelujen jälkeen vuonna 1988 perheyrityksenä toimineen Gallup Inc. -yrityksen sen perustajan George Gallupin kuoltua muutamaa vuotta aiemmin. SRI otti tunnetun Gallup Incin nimen ja brändin käyttöönsä. Donald Clifton toimi yrityksen hallituksen puheenjohtajana vuosina 1988–1999 osallistuen painokkaasti uuden Gallupin kehittämiseen ja laajentamiseen.
Gallup Inc lahjoitti 2015 Donald Cliftonin kotiyliopistolle eli Nebraskan yliopistolle 30 miljoonaa dollaria vahvuustutkimukseen ja -yrittäjyysvalmennukseen keskittyvän "Don Clifton Strengths Institute" -tutkimuskeskuksen perustamiseen. Tämä instituutti on vuodesta 2007 lähtien myöntänyt kahden vuoden välein 250 000 dollarin suuruisen Donald O. Cliftonin mukaan nimetyn vahvuuspalkinnon (Clifton Strengths Prize). Gallup Inc tukee palkintoa rahallisesti.
Ita Wegman

Ita Wegman (22. helmikuuta 1876 – 4. maaliskuuta 1943) tunnetaan yhdessä Rudolf Steinerin kanssa perustamastaan antroposofisesta lääkinnästä. Hän perusti ensimmäisen antroposofisen klinikan Sveitsin Arlesheimiin. 
Nuoruus ja suhde Steineriin.
Ita Wegman syntyi vuonna 1876 sokeritehtailijan perheeseen Hollannin silloisessa siirtomaassa Indonesiassa, josta muutti nuorena Eurooppaan. 26-vuotiaana vuonna 1902 hän tapasi Rudolf Steinerin, joka toimi tuolloin Teosofisen Seuran Saksan osaston pääsihteerinä. Suhde syveni vuonna 1907, kun Steinerin opetukset aloivat etääntyä Teosofisen Seuran linjasta ja Wegman päätti seurata Steineria. Wegman kuvasi tapausta heidän yhteisen karmansa syvenemisenä, minkä merkityksen hän ymmärsi vasta vuosia myöhemmin. Ensimmäisen Goetheanumin tuhoutuminen tulipalossa oli hetki, jolloin Wegman omien sanojensa mukaan ymmärsi Steinerin yksinäisyyden ja päätti omistautua tälle. Steinerin mukaan he olivat kohdanneet aiemmissa elämissä. 
Antroposofisen lääkinnän perustaminen.
Wegman aloitti lääketieteen opinnot Sveitsissä, valmistui vuonna 1911 ja erikoistui naistentauteihin. Hän toimi Baselissa gynekologina vuosina 1921–1928. Vuonna 1920 Wegman osti maa-alueen Arlesheimista ja perusti sinne seuraavana vuonna oman klinikkansa Klinisch-Therapeutisches Institut, josta kasvoi antroposofisen lääkinnän keskus. Myös Steiner konsultoi klinikalla potilaita säännöllisesti. Lisäksi perustettiin antroposofisia valmisteita tuottava Weleda, joka on nykyään merkittävä rohdos- ja kosmetiikka-alan konserni.
Steinerin ohjaamana Wegman alkoi myös hoitaa syöpää misteliuutteella. Tuotetta markkinoidaan edelleen etenkin antroposofisen lääkinnän piirissä. Sitä ei kuitenkaan suositella syövän hoitoon, koska vaikuttavuudesta ei ole näyttöä.
Rudolf Steiner pyysi Wegmanin jäseneksi Antroposofisen seuran neuvostoon. Wegman ja Steiner kirjoittivat yhdessä teoksen "Grundlegendes für eine Erweiterung der Heilkunst nach geisteswissenschaftlichen Erkenntnissen", joka ilmestyi Steinerin kuoleman jälkeen ja jossa antroposofisen lääkinnän periaatteet lopullisesti kirjattiin. Teosta kirjoitettaessa Steiner oli jo kuolemansairas ja Wegmanin hoidossa.
Steinerin kuoltua Wegman menetti asemaansa antroposofisessa liikkeessä ja hänet pakotettiin eroamaan. Vuonna 1936 Wegman avasi vielä klinikan Asconaan. Hän vaikutti myös Englannissa ja Hollannissa, missä kävi useampaan kertaan puhumassa.
Wegman kuoli vuonna 1943 Arlesheimissa 67-vuotiaana.
Altin Köprü

Altin Köprü on kaupunki Pieni-Zab-joen varrella Irakin Kirkukin maakunnassa Dabesin piirikunnassa.
Maantiede.
Altin Köprü rakennettiin alun perin pienelle saarelle Pieni-Zab-joella. Sittemmin kaupunki on kasvanut saaren lisäksi joen molemmille rannoille. Nykyisin alue on Kirkukin ja Erbilin maakuntien rajalla. Lähistöllä sijaitsee suuri Kirkukin öljykenttä.
Historia.
Altin Köprü ilmaantuu historiankirjoihin 1600-luvulla, jolloin Osmanien valtakunnan sulttaani Murat IV sanotaan rakennuttaneen joen yli kaksi siltaa. Paikalla kävi ja siitä kirjoittivat useat eurooppalaiset matkaajat. Kaupungin alkuperäiset tunnetuksi tulleet sillat oli rakennettu kivestä ja niistä eteläisessä oli lähes epäkäytännöllisen korkea keskikaari. Turkkilaiset tuhosivat alkuperäiset sillat vuonna 1918 ja niiden tilalle on sittemmin rakennettu nykyaikaisemmat terässillat. Hieman niistä ylävirtaan on myös rautatiesilta, joka on osa Kirkukin ja Erbilin välistä rautatietä. Al-Anfal-kampanjan aikana alueella tuhottiin 25 kylää ja 1990-luvulla hallinto kannusti arabiheimoja muuttamaan alueelle.
Irakin kurdienpeshmerga valtasi Kirkukin alueen vuonna 2014 Irakin armeijan joukkojen vetäydyttyä Isiksen taistelijoiden tieltä. Irakin puolustusministeriön mukaan Irakin armeija ja šiialaiset asejoukot valtasivat kaupungin takaisin lokakuussa 2017 kiivaan taistelun jälkeen.
Väestö.
Irakissa ei ole suoritettu väestönlaskentoja sitten vuoden 1957 ja kaikki luvut ovat arvioita tai perustuvat muihin epäluotettaviin tietoihin. Tällaisten tietojen mukaan Altin Köprün asukasluku oli vuonna 2008 yhteensä 53 472, mikä teki siitä suurimman Dabesin piirikunnan alaisen alueen. Vuonna 2006 asukkaita oli 19 143. Altin Köprün ja sen lähialueen kylien väestö muodostuu kurdeista, turkmeeneista ja arabeista. Monet paikalliset ovat työllistyneet öljyteollisuuden parissa ja muihin elinkeinoihin lukeutuvat maatalous ja liikenteeseen liittyvä toiminta.
Rune Belsvik

Rune Belsvik (s. 14. huhtikuuta 1956 Stord, Norja) on norjalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut romaaneja, novelleja ja näytelmiä sekä lasten- ja nuortenkirjajoja. Esikoisteos "Ingen drittunge lenger" ilmestyi 1979. Kirjan sisällyttäminen NRK:n lukusarjaan herätti vanhempien vastalauseen, sillä siinä käsiteltiin nuorten seksuaalisuutta. Brage-palkittu "Ein naken gut" (2000, suom. "Alaston poika" 2002) kuuluu Arne Bu'ta käsittelevään neljän teoksen sarjaan, jonka teemana on muun muassa homoseksuaalisuus. "Tjuven" (2008) käsittelee pikkulasten seksuaalisuutta.
Brage-palkinto

Brage-palkinto on norjalainen kirjallisuuspalkinto, jonka myöntää Den norske bokprisen -säätiö. Palkinnolla halutaan palkita uutta norjalaista kirjallisuutta.
Brage-palkintoa on jaettu vuodesta 1992 syksyisin seuraavissa palkintosarjoissa: 
Näiden luokkien lisäksi jaettiin palkintoa alkuvuosina myös runo-, oppikirjallisuus- ja kuvitussarjoissa sekä yleisen kirjallisuuden sarjassa.
Faustina Kowalska

Pyhä Maria Faustina Kowalska O.L.M. (myös Kaikkein Pyhimmän Sakramentin sisar Maria Faustina; syntymänimeltään Elena Kowalska; 25. elokuuta 1905 Glogowiec, Puola – 5. lokakuuta 1938 Krakova, Puola) oli puolalainen roomalaiskatolinen nunna, neitsyt ja näkijä. Pyhään Faustinaan perustuvat Jumalan laupeuden kuva, Jumalan laupeuden ruusukko, Jumalan laupeuden novena, laupeuden hetki klo 15, Jumalan laupeuden sunnuntai ja hänen päiväkirjansa, englanniksi "Divine Mercy in my Soul," josta on tullut käsikirja hartaudesta Jumalan laupeutta kohtaan. Paavi Johannes Paavali II julisti hänet kunninarvoisaksi 7. maaliskuuta] 1992, autuaaksi 18. huhtikuuta 1993 ja kanonisoi hänet 30. huhtikuuta 2000. Hänen symbolejaan ovat nuori nunna kaavussa ja nunna näyllä Jeesuksesta kahdella valonsäteellä, punaisella ja valkoisella. Pyhä Faustina on armon suojeluspyhimys ja hänen juhlaansa vietetään 5. lokakuuta eli päivänä kun hän kuoli 33-vuotiaana tuberkuloosiin.
Elämä.
Faustina syntyi Helena Kowalskana 25. elokuuta 1905 Głogowiecissä kolmantena lapsena kymmenestä köyhään, mutta uskonnolliseen talonpoikaisperheeseen. Kaksi perheen tytöistä, Casimira ja Bronislava, kuolivat varhaisessa iässä. Muut tytöt Faustinan lisäksi olivat ikäjärjestyksessä Josefine, Genevieve, Natalie, Stanislaus, Mecislaus, Mary ja Wanda. Jo seitsemänvuotiaana pyhä Faustina tunsi kutsun luostarielämään ja valmistuttuaan koulusta hän pyysi vanhemmiltaan pääsyä nunnaluostariin, mihin he eivät suostuneet. 1924 Faustinan väitetään tanssiaisissa siskonsa kanssa ollessa nähneen näyn kärsivästä Jeesuksesta, joka neuvoi häntä lähtemään Varsovaan ja liittymään nunnaluostariin. Varsovassa hän lähestyi monia eri luostareita, mutta hänelle ei myönnetty pääsyä niihin. Lopulta hänet otettiin Laupeuden Jumalanäidin sääntökunnan novisiaattiin, jossa hän otti sääntökuntanimensä vuonna 1926. Sisar Faustinana hän toimi useissa sääntökunnan luostareissa Varsovassa, Vilnassa, Krakovassa, Kiekrzissä ja Plockissa. Pyhän Faustinan väitetään saaneen vuonna 1931 Jeesukselta ilmestyksen, jossa naista pyydettiin maalaamaan näyn mukainen maalaus, niin sanottu Jumalan laupeuden kuva. Pyhä Faustina sairastui ikuisten lupaustensa jälkeisenä vuonna 1934. Jeesuksen väitetään sanelleen Faustinalle Jumalan laupeuden ruusukon 13.–14. syyskuuta 1935. Ensimmäiset pyhät kortit Jumalan laupeuden kuvasta laadittiin heinäkuussa 1937, ja samana vuonna pyhä Faustina antoi neuvot – niin ikään hänen väitteensä mukaan – Jeesukselta peräisin olevalle Jumalan laupeuden novenalle.
Elämänvaiheita.
Pyhän Faustinan elämä voidaan jakaa seuraaviin vaihesiin:
Pyhäkköjä.
Pyhällä Faustinalla on ainakin seuraavia pyhäkköjä maailmalla:
Tunnussävel

Tunnussävel on J. Karjalainen ja Mustat Lasit -yhtyeen äänite, joka on äänitetty livenä Tavastia-klubilla 11. elokuuta 1983 ja MTV:n musiikkistudiolla 4. lokakuuta 1983.
Albumi nousi viikoksi Suomen virallisen listan sijalle 30.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut J. Karjalainen, ellei toisin mainita. Puhallinsovitukset J. Tuovinen.
Kookospähkinäkitara

Kookospähkinäkitara on J. Karjalainen ja Mustat Lasit -yhtyeen seitsemäs albumi, joka julkaistiin 4. huhtikuuta 1987.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan ensimmäisellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä 20 viikkoa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut J. Karjalainen ja sovittanut Jukka Tuovinen.
Oranjen vapaavaltion provinssi

Oranjen vapaavaltion provinssi oli vuosina 1910–1994 yksi Etelä-Afrikan neljästä provinssista. Nykyään Oranjen vapaavaltion provinssin käsittää kokonaan Vapaavaltion provinssin.
Historia.
Kun Etelä-Afrikan unioni perustettiin vuonna 1910, Oranjen vapaavaltion provinssi muodostettiin entisestä Oranjen vapaavaltion alueesta, joka oli menettänyt itsenäisyytensä toisessa buurisodassa. Vuonna 1961 liitto erosi Brittiläisestä kansainyhteisöstä ja muodosti Etelä-Afrikan tasavallan.
Vuonna 1994 ensimmäisten kaikille roduille avointen vaalien jälkeen vanhat provinssit ja asuinalueet järjestettiin uudelleen eikä Oranjen vapaavaltion provinssia enää ole. 
Piirit vuonna 1991.
Piirit ja niiden väkiluvut vuoden 1991 väestönlaskennassa.
Natalin provinssi

Natalin provinssi oli vuosina 1910–1994 yksi Etelä-Afrikan neljästä provinssista. Nykyään Natalin provinssin alueen käsittää kokonaan KwaZulu-Natal. KwaZulun bantustan sijaitsi Natalissa.
Historia.
Kun Etelä-Afrikan unioni perustettiin vuonna 1910, Natalin provinssi muodostettiin entisestä Natalin siirtomaan alueesta. Vuonna 1961 liitto äänesti erosta Brittiläisestä kansainyhteisöstä sekä tasavaltaisesta valtiomuodosta. Natal oli ainoa provinssi joka äänesti ehdotusta vastaan. Etelä-Afrikka erosi kansainyhteisöstä ja siitä tuli tasavalta samana vuotena. Natal sai kuitenkin pitää kruununsa vaakunassaan.
Vuonna 1994 ensimmäisten kaikille roduille avointen vaalien jälkeen vanhat provinssit ja asuinalueet järjestettiin uudelleen, eikä Natalin provinssia enää ole. Nykyään alueella on KwaZulu-Natalin provinssi.
Piirit vuonna 1991.
Piirit ja niiden väkiluvut vuoden 1991 väestönlaskennassa.
Kapmaan provinssi

Kapmaan provinssi oli vuosina 1910–1994 yksi Etelä-Afrikan neljästä provinssista. Nykyään Kapmaa käsittää kokonaan Itä-Kapin, Pohjois-Kapin ja Länsi-Kapin provinssit.
Historia.
Kun Etelä-Afrikan unioni perustettiin vuonna 1910, Kapmaan provinssi muodostettiin entisestä Kapmaan siirtomaan alueesta. Vuonna 1961 liitto äänesti erosta Brittiläisestä kansainyhteisöstä sekä tasavaltaisesta valtiomuodosta. Kapmaa äänesti uudistusten puolesta.
Vuonna 1994 ensimmäisten kaikille roduille avointen vaalien jälkeen vanhat provinssit ja asuinalueet järjestettiin uudelleen eikä Kapmaan provinssia enää ole. Nykyään Kapmaan alue on jaettu kolmeen provinssiin; Itä-Kapiin, Pohjois-Kapiin ja Länsi-Kapiin.
Ciara Bravo

Ciara Quinn Bravo (s. 18. maaliskuuta 1997 Kentucky, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Nickelodeonin nuortensarja "Big Time Rushin" Katie Knightin ja Foxin "Red Band Societyn" Emma Chotan rooleista.
Bravo on myös antanut äänensä Giselitalle elokuvassa "Karvakamut 3", Kielolle tv-animaatiossa "Onni on lämmin riepu, Jaska Jokunen" ja Saralle lastenohjelmassa "Erikoisagentti Oso".
Näyttelijänä.
Bravo osallistui Dallasissa pidettyyn "Mike Beaty Model and the Talent Expo" -tapahtumaan yhdeksänvuotiaana, josta managerit Bryan Leder ja Frederick Levy kiinnittivät huomion hänen taitoihinsa.
Ensimmäiset ääniroolit hän sai Playhouse Disneyn ja Disney Juniorin kanavien animaatiosarjoista.
Vuonna 2008 Bravo esiintyi Newportin yleisöakvaarion mainoksessa, sekä pienessä roolissa elokuvassa "Enkelit ja demonit".
Bravo valittiin esittämään Katie Knightia Nickelodeonin nuortensarjassa "Big Time Rush" vuonna 2009.
Vuonna 2014 hän sai Emma Chotan roolin Foxin draamasarjassa "Red Band Society".
Jonny Craig

Jonathan Monroe "Jonny" Craig (s. 26. maaliskuuta 1986) on kanadalais-yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Tällä hetkellä hän on yhtyeessä nimeltään Slaves. Hän aloitti uransa vuonna 2000 yhtyeessä westerHALTS. Hän on ollut laulajana myös yhtyeissä Dance Gavin Dance, Emarosa ja Ghost Runner on Third. Sooloartistina hän on julkaissut yhden studioalbumin, kaksi EP:tä ja livealbumin. Hän oli myös osa superyhtyettä Isles &amp; Glaciers.
Keelung (joki)

Keelung (, tw. "Ke-lâng-hô") on Taiwanin pohjoisosassa kulkeva joki, joka lähtee Jingtongista Taipeihin ja Keelung-kaupunkiin. 
Se on yksi Tamsui-joen suurimmista sivujoista. Keelung on pahasti saastunut, siihen on laskettu sekä yhdyskuntajätettä että teollisuuden oäästöjä. 
Joki on myös tunnettu lento-onnettomuudesta 4. helmikuuta 2015.
Luettelo The Killersin kappaleista

Tämä on luettelo The Killers -yhtyeen levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä. Katso myös The Killersin diskografia.
W.
&lt;br&gt;
Kathrine Narducci

Kathrine Narducci (s. 22. marraskuuta 1965) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän teki näyttelijädebyyttinsä vuoden 1993 elokuvassa "Jäähyväiset kummisedälle." Vuosina 1999–2007 hän näytteli Charmaine Buccon roolia televisiosarjassa "Sopranos", josta hänet tunnetaan parhaiten.
Narducci syntyi amerikanitalialaiseen perheeseen ja varttui italialaiskorttelissa East Harlemissa New Yorkissa. Perheen isällä oli yhteyksiä mafiaan, ja hänet ammuttiin Narduccin ollessa 10-vuotias.
JuJu Smith-Schuster

John Sherman ”JuJu” Smith-Schuster (s. 22. marraskuuta 1996 Long Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Pelipaikaltaan hän on laitahyökkääjä ja hän edustaa NFL-joukkue Kansas City Chiefsiä.
Pelaajaura.
Smith-Schuster kävi lukiota kotikaupungissaan Long Beach Polytechnic High Schoolissa. Hän pelasi koulun joukkueessa laitahyökkääjänä ja takapuolustajana. Smith-Schuster värvättiin Etelä-Kalifornian yliopiston joukkueeseen USC Trojansiin ensisijaisesti takapuolustajana.
Smith-Schuster pelasi yliopistouransa Etelä-Kalifornian yliopistossa. Hän sai peliaikaa jo heti tulokkaana vuonna 2014. Ensimmäisessä ottelussaan hän nappasi neljä syöttöä ja eteni 123 jaardia. Kaudella 2016 Smith-Schuster ja Trojans voittivat Rose Bowl -ottelun. Smith-Schuster pelasi Etelä-Kalifornian yliopistossa kolme kautta, minkä jälkeen listautui varattavaksi vuonna 2017.
Ammattilaisura.
Pittsburgh Steelers varasi Smith-Schuster NFL:n varaustilaisuuden toisen kierroksen varauksellaan. Smith-Schuster vakuutti päävalmentajan joukkueen harjoitusleirillä joukkueen ja pääsi tulokaskaudellaan aloituskokoonpanoon. Ensimmäisen touchdownin Smith-Schuster teki kauden toisessa ottelussa. 29. lokakuuta 2017 ottelussa Detroit Lionsia vastaan Smith-Schuster nappasi 97 jaardin syötön. Kyseinen yritys on Steelersin seurahistoria kaikkien aikojen pisin syöttöpeli. Smith-Schuster ja hänen joukkuekaverinsa tulivat kaudella 2017 tunnetuksi näyttävistä tuuletuksista.
Lauluja Suomesta

Lauluja Suomesta on Timo Rautiainen &amp; Trio Niskalaukauksen viides suomenkielinen studioalbumi, joka julkaistiin 3. marraskuuta 2017 levymerkillä Sakara Records. ”Lauluja Suomesta” on yhtyeen ensimmäinen studioalbumi sen jälkeen, kun yhtye ilmoitti jäävänsä määrittelemättömän pituiselle tauolle vuonna 2004 ja lopulta lopettavansa toimintansa kokonaan vuonna 2006. Albumi debytoi Suomen virallisen listan fyysisten äänitteiden ensimmäisellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kolme viikkoa.
Albumilta on julkaistu ennakkoon singlet ”Pitkän kaavan mukaan”, ”Suomi sata vuotta” ja ”Isä ei jätä”. Kahdesta ensin mainitusta on kuvattu myös musiikkivideot. Albumin Kolilla kuvatun kansitaiteen on suunnitellut valokuvaaja Tommi Anttonen.
Rockmusiikkilehti Soundin toimittajat valitsivat albumin vuoden 2017 kolmanneksitoista parhaaksi kotimaiseksi albumiksi.
Kappaleet.
Lähde: Kaikki kappaleet on sanoittanut Timo Rautiainen ja sovittanut Timo Rautiainen &amp; Trio Niskalaukaus.
Kansallinen rintama (Etelä-Afrikka)

Kansallinen rintama on eteläafrikkalainen oikeistopuolue, joka perustettiin 7. joulukuuta 2013. Puolue perustettiin Federale Vryheidspartyn seuraajaksi. Puolue tukee afrikaanereitten itsemäärämisoikeutta.
Hannes Engelbrecht on puolueen johtaja.
Vihassa ja rakkaudessa

Vihassa ja rakkaudessa ("Enemies, A Love Story") on Paul Mazurskyn ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 1989. Tarina perustuu Isaac Bashevis Singerin romaaniin "Vihassa ja rakkaudessa" (1972, suom. Tammi 1991), jonka pohjalta Mazursky teki elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Roger L. Simonin kanssa. Pääosissa näyttelevät Ron Silver, Anjelica Huston ja Lena Olin.
Juoni.
Puolanjuutalainen Herman Broder (Silver) on asettunut New Yorkin Brooklyniin yhdessä katolisen palvelustytön kanssa, joka piilotteli häntä vintillä toisen maailmansodan aikana. Naimisissa he eivät ole. Umpimielisellä Hermanilla on suhde myös kauniin mutta naimisissa olevan Mashan (Olin) kanssa. Triangelidraama saa farssin piirteitä, kun Hermanin Euroopassa vihille viemä vaimo (Huston) saapuu yllättäen kaupunkiin.
Vastaanotto ja myöhempi arvostus.
"Helsingin Sanomien" ensi-ilta-arvostelussa Helena Ylänen pitää Hermania näyttelevää Ron Silveriä kenties aikansa taitavimpana amerikkalaiselokuvien näyttelijänä. Hän kehuu myös Mazurskyn elokuvan lämmintä ja vahvaa eroottisuutta.
Elokuva tuotti kolme Oscar-ehdokkuutta: Olinille ja Hustonille naissivuosistaan sekä Mazurskylle ja Simonille käsikirjoituksestaan. New York Film Critics Circlen palkintogaalassa 1989 Mazursky palkittiin parhaana ohjaajana ja Lena Olin parhaasta naissivuosasta.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Vassbuken

Vassbuken on suomenruotsalainen Porkkalan seudun kyläyhdistyslehti, jonka perusti Porkala Ungdomsförening rf -yhdistys Kirkkonummella 20. tammikuuta 1907. Alkuperäiseltä nimeltään lehti oli "Hvassbuken", joka on ruotsin kielen kilohailia tarkoittavan sanan vanha kirjoitusasu. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi vuoden 1907 alkupuolella. Lehden alkuperäisenä tarkoituksena oli kerätä vanhoja tarinoita ja kansanlauluja lähiseudulta Porkkalanniemestä. Hvassbukenille asetettiin toimituskomitea ja lehden artikkeleita luettiin ääneen yhdistyksen seuraavassa kokouksessa. Alkuperäinen "Hvassbuken" ilmestyi sangen satunnaisesti, ja lehden vanhoja numeroita on nykyisin hyvin vaikeaa löytää.
Nykyinen "Vassbuken" on Porkala Ungdomsförening -kyläyhdistyksen tiedotuslehti, joka ilmestyy 2–3 kertaa vuodessa. Nykymuotoinen lehti alkoi ilmestyä ensin A5-koossa vuonna 1997 ja sen jälkeen A4-koossa vuodesta 2007 alkaen. Toimituskuntana on toiminut yhdistyksen hallituksen jäsenistöä. Lehti postitetaan kaikille yhdistyksen jäsenille.
Haploryhmä J2 (Y-DNA)

Haploryhmä J2 (Y-DNA) (J2-M172) on ihmisen perimän isälinjan haplotyyppi, jota esiintyy paljon pohjoisessa Lähi-idässä ja lähialueilla. Tyyppi lienee syntynyt Pohjois-Kaukasuksen ja Kaspianmeren eteläpuolen seuduilla.
Nykyään tyyppi on yleisin tšetšeeneillä ja inguušeilla. Tyyppi jakautuu kahteen isoon alatyyppiin, J2a ja J2b. Historiassa tyyppi liitetään paimentolaisuuteen, kuparin käsittelyyn, merenkulkuun ja härkäjumalan palvontaan.
Historia.
J2 lähti levittäytymään Kaukasuksen seudulta itään ja länteen. Tyyppi J2 on liitetty varhaiseen vuohen ja lampaan kesytykseen. Myöhempi J2:n leviämisaalto kuuluu kuparin käsittelyä taitavan kansan leviämiseen. J2:n ihmiset palvoivat härkää. Tähän liittyi härkähyppely, joka oli myöhemmän härkätaistelun edeltäjä. vanhimmat todisteet tästä on löydetty Çatal Hüyükistä ja Alacahöyükistä.
J2:lla katsotaan olevan merkittävä osuus seuraavissa kulttuureissa: hattilaiset, hurrilaiset, etruskit, minolaiset, kreikkalaiset, karthagolaiset ja israelilaiset. Monet keskisen pronssikauden- ja varhaisen rautakauden merenkulkijakulttuurit kuuluivat J2-ryhmään.
Tyyppi levisi idässä Pakistaniin asti tuoden sinne varhaisen viljelyn ja karjanhoidon, ehkä tyypin L kanssa.
Musiikkilista

Musiikkilista on äänitteiden ostamista, soittamista tai kuuntelua määrittävä tilasto, joka julkaistaan tasaisin väliajoin. Listajaotteluun vaikuttaa äänitteen formaatti, musiikkityyli tai hintaluokka. Listasijoitukset voivat perustua radiosoittoon, suoratoistoon, myyntiin ja latauskertoihin.
Monessa maassa on oma virallinen musiikkilistansa, kuten IFPI:n ylläpitämä Suomen virallinen lista. Listoja ylläpitävät myös radiokanavat ja aikakauslehdet, kuten amerikkalainen Billboard. Musiikkilistan laatiminen edellyttää ylläpitäjän ja jakelijan välistä sopimusta tiedonjaosta, jotta ylläpitäjä saa tarvittavat myyntitiedot.
Mikko Niemi (anatomian professori)

Mikko Ilmari Niemi (13. syyskuuta 1929 Turku – 8. tammikuuta 1999 Sauvo) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Niemen vanhemmat olivat sähköteknikko Aimo Nestor Niemi ja Ester Emilia Lehto ja puoliso vuodesta 1953 professori Irmeli Niemi. Niemi tuli ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta 1948 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1955 Helsingin yliopistosta. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1958. Niemi tuli Helsingin yliopiston mikroskooppisen anatomian dosentiksi 1960, ja yliopiston assistenttina hän oli työskennellyt vuodesta 1956. Hän työskenteli postdoc-tutkijana Lontoon Hammersmith Hospitalissa 1958–1959, Tukholman Karoliinisen instituutin syöpätutkimusosastolla 1964–1965, ja vieraili Edinburghin yliopistossa 1980-luvulla ja Malesian Kuala Lumpurissa 1990-luvulla. Turun yliopiston anatomian professori hänestä tuli 1966. 
Niemi työskenteli opetusministeriön korkeakoulu- ja tiedeosaston päällikkönä 1973–1979. Hän oli muun muassa perustamassa Lapin ja Joensuun yliopistoja. Hänen aikanaan toteutettiin yliopistoissa monia uudistuksia, kuten hallinnonuudistus ja tutkinnonuudistus. 
Tieteellisessä työssään Niemi johti Turun yliopiston biolääketieteen laitoksella, tarkemmin sanottuna anatomian laitoksella, tutkimusryhmää, joka keskittyi miehen hedelmällisyyden, kiveksen, siittiönmuodostuksen, prostatan ja hormonitoimintojen ympärille. Tällä tutkimusalalla yhteistyötä oli muun muassa fysiologian professori Ilpo Huhtaniemen tutkimusryhmän kanssa. Niemi kirjoitti ensimmäisen suomenkielisen solubiologian oppikirjan 1970. Sitä ja sen seuraajaa, "Solu- ja molekyylibiologia" -kirjaa, käytettiin yliopistoissa vuosikymmenien ajan oppikirjana. 
Niemen ansiosta Suomi pääsi jäseneksi vuonna 1974 perustettuun Euroopan Molekyylibiologian Laboratorioon, EMBL:oon, ja hän toimi sen päättävässä elimessä EMBC:ssä Suomen edustajana 1980-1985. 
Niemi oli opiskelijoiden keskuudessa arvostettu luennoitsija ja opettaja. Hän toimi aktiivisesti suomen kielen käytön edistämiseksi lääketieteessä. Hän oli poliittisesti aktiivinen, sosialidemokraattisen puolueen jäsen. Hän osallistui yhteiskunnalliseen keskusteluun aktiivisesti alkaen abortin vapauttamisesta 1960-luvulla. Hän oli paitsi luonnontieteilijä myös mieleltään humanisti, taiteen, musiikin ja kirjallisuuden ystävä ja korosti laajan yleissivistyksen merkitystä lääkärin työssä. Niemen harrastuksena oli lampaanhoito Sauvon Osmalahdessa sijainneella maatilallaan. Tuvan pöydän ympärillä kokoontuivat etenkin heinäntekoaikaan monet ystävät ja aatetoverit syvällisten keskustelujen merkeissä. Eläkkeelle Niemi jäi vuoden 1996 alussa.
Geodesian ja fotogrammetrian seura

Geodesian ja fotogrammetrian seura ry (GFS) ("The Finnish Society of Geodesy and Photogrammetry") on Fotogrammetrian ja kaukokartoituksen seuran (FKS) ja Geodeettien kerhon yhdistyessä vuonna 2015 syntynyt seura. Seuran tehtävä on alan tutkimuksen ja käytön edistäminen ja tunnetuksi tekeminen. Se toimii myös fotogrammetrian ja kaukokartoituksen kansalliskomiteana. Seuran puheenjohtaja on Mikko Sippo.
Alun perin seura on perustettu vuonna 1931 nimellä Suomen Fotogrammetrinen Seura (SFS). Seuran nimeksi tuli alalla tapahtuneen kehityksen vuoksi 1980-luvulla Fotogrammetrian ja Kaukokartoituksen Seura (FKS). Vuonna 2015 siihen yhdistyi Geodeettien kerho.
Tiskarin polkka

Tiskarin polkka on amerikansuomalaisen kuplettilaulajan Hiski Salomaan levyttämä kappale. Hän itse teki kappaleen sävelen ja sanoituksen.
Tiskarin polkka oli ensimmäinen Salomaan levyttämä kappale, joka taltioitiin helmikuussa 1927 ja julkaistiin Columbia-levymerkin numerolla F 3045. Ainoana säestäjänä levytyksessä oli harmonikansoittaja Antti Kosola. Levyn kääntöpuolella oli toinen Salomaan kappale Askon kolmirivinen.
Näennäisestä kepeydestään huolimatta Tiskarin polkka kertoo osaltaan Amerikkaan muuttaneiden siirtolaisten elämän karuudesta ja ankaruudesta. Laulun kertoja on herrasväen piiaksi ryhtynyt suomalaissyntyinen siirtolaisnainen, joka on aitiopaikalla tarkkailemassa isäntäperheensä elämää ja kokee oman tilanteensa epäoikeudenmukaisena. Tästä huolimatta hän on valmis hoitamaan työnsä hyvin, sillä hän on lähtenyt etsimään uutta elämää ja onnea kaukaa kotoa. Kaikki taloudenhoitoon liittyvät velvollisuudet on sysätty piian niskoille samaan aikaan kun isäntäväki elää leveästi ja yhteiskunnallisen asemansa vaatimalla tavalla. Lisäksi hänellä teetetään varsinaiseen taloudenhoitoon kuulumattomia tehtäviä: koira on ulkoilutettava, kissa ruokittava ja lapset vaatetettava. Jopa perheen papukaija yhtyy vaatimuksia esittävien kuoroon huutamalla: "Piikaa, piikaa!" Valonpilkahdus on laulun kolmannessa säkeistössä kuvattu, seurojentalolla eli haalilla torstaina järjestetty tanssi-ilta; torstai oli 1900-luvun alkupuolella palvelusväen ja etenkin piikojen vapaailta, jolloin järjestettiin yhteistuumin suurimmat huvit.
Aiheeltaan Tiskarin polkka saattaa perustua Hiski Salomaan puolison Ainin varhaisiin kokemuksiin Amerikassa, sillä tämä oli piikonut ainakin Hancockissa ja Virginiassa. Salomaa arvosti suuresti suomalaissiirtolaisten työteliäisyyttä ja heidän ammattitaitoaan, vaikka joissakin lauluissaan hieman pilailikin sen kustannuksella. Monet uusista tulijoista eivät tehneet kovin arvostettuja töitä, mutta ahkeruutensa puolesta he olivat maan talouden kantavia voimia. Siten myös Tiskarin polkka on kunnianosoitus ahkeralle, mutta melko näkymättömälle siirtolaiselle, jonka työn hedelmät menivät osittain yläluokan taskuun.
Muiden versioita.
Tiskarin polkan ovat Salomaan lisäksi levyttäneet muun muassa Raggars, Pertti Lumirae, Koinurit, Aimo Mantere, Rauno Ojanaho, Alexanders Old Time Band, M. A. Numminen, Aaro Kolehmainen, Niemettäret, Markku &amp; B-Viritys Orchestra, Niina Vahtola, Kalevi Kiviniemi, Eija Vilpas (levyllä "Harmaa Ferguson") sekä Johanna Iivanainen &amp; Eero Koivistoisen yhtye (levyllä "Lennosta kii!").
Helen Zille

Otta Helene Maree (o.s. Zille, s. 9. maaliskuuta 1951 Johannesburg, Transvaal, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen poliitikko. Hän on toimi Länsi-Kapin pääministerinä vuodesta 2009 vuoteen 2019. Zille oli Demokraattinen allianssi -puolueen johtaja vuosina 2007–2015.
Talk Radio

Talk Radio on Oliver Stonen ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1988. Tositapaukseen osittain perustuvan elokuvan ovat käsikirjoittaneet Stone ja pääosan esittäjä Eric Bogosian. Tarinassa dallasilaisen radioaseman vimmainen yöjuontaja yllyttää lähetykseen soittavia kuuntelijoita yhä rajumpaan vihapuheeseen, kunnes saa maistaa itse omaa lääkettään joutuessaan uusnatsien raivon kohteeksi.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" ensi-ilta-arviossa 1990 Mikael Fränti sanoo Bogosianin olevan selvästi elokuvan päätekijä, jonka vimmaisen roolityön varjoon jää Oliver Stonen eleetön ohjaus. Hän kehuu Robert Richadsonin kuvausta, mutta pitää tarinaan ympättyä takaumajaksoa ihmissuhdeongelmineen turhana. Myös "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kati Sinisalo sanoo elokuvan vimman kantavan loppuun asti, mutta päähenkilön ihmissuhteiden kuvauksen horjahtelevan. Hän antaa "Talk Radiolle" neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Mmusi Maimane

Mmusi Aloysias Maimane (s. 6. kesäkuuta 1980 Krugersdorp, Transvaal) on eteläafrikkalainen poliitikko. Hän on toiminut Demokraattisen allianssin puoluejohtajana toukokuusta 2015. Hän oli puolueen ensimmäinen tummaihoinen johtaja.
Maimane erosi lokakuussa 2019 puheenjohtajan tehtävästä sekä koko puolueen jäsenyydestä puolueen sisäisten ristiriitojen takia.
Zabadani

Zabadani on kaupunki Syyriassa Zabadanin piirikunnassa Rif Dimašqin maakunnassa. Vuonna 2004 kaupungin asukasluku oli 26 285, mutta Syyrian sisällissodan aikana tuhannet paikalliset evakuoitiin Idlibin maakuntaan.
Maantiede.
Zabadani sijaitsee noin 37 kilometriä luoteeseen pääkaupunki Damaskoksesta Zabadanin piirikunnassa, jossa itse kaupunki muodostaa pienemmän hallinnollisen alueen "nahiya". Hallinnollisesti alueeseen kuuluu myös kahdeksan kylää ja kuusi maatilaa, sekä kaupungin pohjoispuolella virtaava joki. Kaupungista pohjoiseen sijaitsevat Anti-Libanonvuoret. Kaupungin nimi on selitetty monilla eri tavoilla ja osa selityksistä liittyy juureen "zabad" ja alueen hedelmällisyyteen. Kaupunki onkin perinteisesti ollut tunnettu omenapuistaan. Kaupungista pohjoiseen sijaitsee Sirghaya, idässä Bludan ja Bakkin, sekä etelässä Madaya.
Historia.
Bysantin valtakunnan aikana Zabadani kuului Abillan kaupungin hiippakuntaan, joka siirrettiin Zabadaniin muslimien vallattua Syyrian. Ennen Syyrian sisällissotaa Zabadani ja sen lähialueet olivat suosittuja kesänviettopaikkoja damaskoslaisille ja muille syyrialaisille. Syyrian levottomuuksien alettua vuonna 2011 turvallisuusjoukot tulittivat mielenosittajia Zabadanissa toukokuussa 2011 ja kaupunki päätyi lopulta sisällissodan kärjistyessä vapaan Syyrian armeijan käsiin. Vielä vuoden 2012 alussa Zabadani oli ainoa kapinallisten hallitsema kaupunki ja paikalla käytiin ankaria taisteluita kapinallisten ja hallituksen joukkojen välillä. Kesäkuusta 2015 lähtien kaupunki oli kokonaan hallituksen joukkojen ja Hizbollahin piirittämä ja kaupunki kärsi ruuan ja lääkkeiden puutteesta. Huhtikuussa 2017 tuhannet paikalliset evakuoitiin Idlibin maakuntaan osana hallituksen ja kapinallisten välistä niin sanottua neljän kaupungin sopimusta.
Väestö.
Vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan Zabadanin väkiluku oli 26 285. 1990-luvulla kaupungin asukasluku oli noin 17 000 ja vielä 1950-luvun puolivälissä neljäsosa sen asukkaista oli kristittyjä. Valtaosa sen asukkaista on sunnimuslimeja. 1950-luvulla kaupungissa oli kuusi moskeijaa, sekä kreikkalaisortodoksinen ja kreikkalaiskatolilainen kirkko.
Sibylla (veistos)

Sibylla on Laila Pullisen veistos vuodelta 2003. Teos on tehty pronssista ja graniitista. Pintaan on timanttilaikalla työstetty juonteita. Kiveä ja pronssia yhdistävä, suurikokoinen veistos on Pullisen tunnusomaista tuotantoa hänen myöhäiskaudeltaan. Nimi Sibylla viittaa jumalallisen hurmoksen vallassa toimivaan naisennustajaan, oraakkeliin.
"Sibylla" on sijoitettu Kuntsin modernin taiteen museon veistospuistoon meren äärelle vuonna 2017. Museon viereen ollaan luomassa julkisten taideteosten keskittymää, johon teos kuuluu. "Sibyllan" hinta on ollut noin 80 000 euroa, ja teos on rahoitettu Veljekset Gröndahlin -säätiön avustuksella.
Ingvar Ambjørnsen

Ingvar Ambjørnsen (20. toukokuuta 1956 Tønsberg Vestfold, Norja – 19. heinäkuuta 2025) oli norjalainen kirjailija, jolta on suomennettu useita teoksia. Hän on kirjoittanut yhteiskunnallisista aiheista sekä rikos- ja jännitysromaaneja, joita hän on kirjoittanut myös nuorille.
Ensimmäiset tekstinsä Ambjørnsen julkaisi vastakulttuurilehti Trollskriftissä. Hänen esikoisteoksensa "23-salen" ilmestyi 1981, ja se on dokumenttiromaani psykiatrisesta hoitolaitoksesta, jonka hän kirjoitti ollessaan siviilipalveluksessa. Kirjallisen uransa alussa Ambjørnsen käsitteli hippiunelman yhteentörmäystä norjalaisen yhteiskunnan kanssa. Läpimurtoromaani oli "Hvite niggere" (1986). Hänen proosansa tunnusmerkkejä ovat musta huumori ja osuva henkilö- ja ympäristökuvaus. Tuotteliaan Ambjørnsenin tuotantoon kuuluu muiden rikos- ja jännitysromaanien ohella suuren suosion saanut nuorille suunnattu Pella ja proffa -sarja, joista osasta on tehty elokuva.
Menestyksekkäitä ovat Elling-sarjan kirjat. Lisäksi hän on kirjoittanut lastenkirjoja ja esseekokoelmia.
Ambjørnsen lopetti 2010 romaanien kirjoittamisen. Hän julkaisi 2014 teoksen "Farvel til romanen. 24 timer i grenseland", jossa hän kertoo päätöksestään ja romaanien kirjoittamisen taustoista.
Ambjørnsen vietti lapsuutensa Larvikissa, jonka kunniakansalainen hän on. Ambjørnsenin puoliso on saksalainen kääntäjä Gabriele Maria Haefs, ja he asuvat Hampurissa.