tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuoleman ajojahti

Kuoleman ajojahti on vuonna 1981 valmistunut, tositapahtumiin perustuva toiminta- ja jännityselokuva.
Juoni.
Elokuvan alussa käydään pienessä kylässä verinen koiratappelu, jonka metsästäjä Johnson keskeyttää. Hän vaatii saada ostaa yhden koirista. Hazel ilmoittaa tästä ratsupoliisille Edgar Millenille. Millen aluksi kieltäytyy tutkimasta asiaa, mutta kun Johnsonia aletaan syyttää murhasta, on poliisin tartuttava juttuun. Millen lähtee vuorille pidättämään miestä, mutta Johnson puolustaa itseään kaikin keinoin. Eräänä iltana Millen apureineen päättää räjäyttää hänen puutalonsa dynamiiteilla. Miehet luulevat Johnsonin kuolleen, mutta hän ryntää näkyville ja alkaa ampua. Aamuyöllä Millen ei näe enää miestä. Johnson on paennut kylmille vuorille, ja Millen ja muut miehet lähtevät hänen peräänsä. Johnsonia ei pysäytä mikään matkan aikana. Keskellä metsää Millen ja konstaapeli Alvin näkevät miehen juoksevan mäelle päin, vaikka hän onkin Bill Luce pukeutuneena Johnsonin vaatteisiin. Millen osuu Billiin ja sanoo Alvinille menevänsä katsomaan. Millen huomaa myös, ettei kyseessä ole Johnson, mutta näkee Johnsonin mäellä. Millen päättää luovuttaa ja antaa Alvinille aseensa ja sanoo ``sinä olet nyt pomo``. Johnson pääsee pakoon muiden juhliessa hänen oletettua tappamistaan.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Hintikka moitti elokuvan hidasta alkua, karkeasti työstettyjä henkilöhahmoja ja heikkoa maisemakuvausta ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Radoslav Velikov

Radoslav Marinov Velikov (, s. 2. syyskuuta 1983 Kutsina) on bulgarialainen vapaapainija, olympiamitalisti ja maailmanmestari. 
55-kiloisten sarjassa painiva Velikov voitti olympiapronssia Pekingissä 2008. Ateenassa 2004 hän oli yhdeksäs ja Lontoossa 2012 viides. Maailmanmestaruuden Velikov on voittanut kerran, Kantonissa 2006, missä hän voitti loppuottelussa venäläisen Besik Kuduhovin. Lisäksi Velikov on voittanut kaksi MM-hopeaa ja viisi EM-mitalia.
Awake (Godsmackin albumi)

Awake on yhdysvaltalaisen alternative metal -yhtye Godsmackin toinen studioalbumi. Se on julkaistu 31. lokakuuta 2000 levymerkillä Republic Records.
Kappaleet.
Japanin painoksen bonuskappaleet
Kokoonpano.
Vierailijat
Kiril Terziev

Kiril Stoitšev Terziev (, s. 1. syyskuuta 1983 Petritš) on bulgarialainen vapaapainija ja olympiamitalisti. 
74-kiloisten sarjassa painiva Terziev voitti olympiapronssia Pekingissä 2008. Lisäksi Terziev on voittanut kaksi EM-mitalia.
Viktor Lebedev (painija)

Viktor Nikolajevitš Lebedev (, s. 10. maaliskuuta 1988 tai 15. maaliskuuta 1989 Jakutsk, Jakuuttien ASNT) on venäläinen vapaapainija ja maailmanmestari.
Lebedev voitti sarjan 55 kg maailmanmestaruuden Moskovasta 2010 ja Istanbulista 2011, minkä lisäksi hänellä on MM-pronssimitali 55-kiloisista Herningistä 2009 ja 57 kg:n sarjasta Las Vegasista 2015. EM-kilpailuista Lebedevillä on yksi pronssimitali. Hän voitti Bakun Euroopan kisoissa 2015 kultaa sarjassa 57 kg.
Lebedev suljettiin Rio de Janeiron kesäolympialaisista vuonna 2016 venäläisen urheilumaailman dopinginkäytön epäselvyyksien vuoksi.
Oeyo

Oeyo () tai Satoko () (1573 – 15. syyskuuta 1626) oli merkittävä japanilainen nainen Sengoku-kauden lopulla. Hän oli shōgun Tokugawa Hidetadan vaimo, ja tämän seuraajan, Tokugawa Iemitsun, äiti. Oeyolla oli merkittävät sukujuuret, sillä hän oli daimio Azai Nagamasan nuorin tytär, ja hänen äitinsä oli Oichi, Oda Nobunagan pikkusisko. Lisäksi Toyotomi Hideyoshi toimi Oeyon ottoisänä ja suojelijana ennen avioliittoa.
Kun Hidetada luovutti vallan vanhimmalle pojalleen vuonna 1623, Oeyo otti itselleen buddhalaisen nimen Sūgen'in (). Hänen mausoleuminsa sijaitsee nykyään Zōjō-jin temppelissä, Tokiossa.
Pirkko Koskimies

Pirkko Tuulikki Koskimies (o.s. Mantere, 8. maaliskuuta 1925 Hollola – 22. syyskuuta 2011 Tampere) oli suomalainen lastenkirjailija ja kuvittaja. Hänet tunnetaan Pupu Tupunan luojana.
Pirkko Koskimies debytoi kirjailijana 1950-luvun lopulla aapisella "Hauskat aakkoset". Ensimmäinen Pupu Tupuna -kirja "Mihin menet Pupu Tupuna?" julkaistiin vuonna 1972. Koskimies on kuvittanut useita postikortteja ja joulukalentereita sekä sanoittanut lastenlauluja. Tunnetuin laulu on Marjatta Pokelan kanssa sanoitettu "Ihme ja kumma".
Johannes Kastajan mestaus

Johannes Kastajan mestaus on italialaisen Caravaggion vuonna 1608 valmistunut öljymaalaus. Se on Caravaggion suurin maalaus ja ainoa, jonka hän on signeerannut.
Teoksen tilasi Caravaggiolta Johanniittain ritarikunnan suurmestari Alof de Wignacourt Pyhän Johanneksen katedraalin alttaritauluksi. Teos on yhä esillä kyseisessä katedraalissa Maltan pääkaupungissa Vallettassa.
Alof de Wignacourt

Alof de Wignacourt (1547 – 14. syyskuuta 1622) oli Maltalla vaikuttanut Johanniittain ritarikunnan suurmestari vuodesta 1601 vuoteen 1622. Hän seurasi suurmestarin tehtävässä Martin Garzezia.
Alof de Wignacourtin valtakaudella Maltalle rakennettiin useita linnoituksia ja Vallettaan vettä tuonut akvedukti. Lisäksi hän oli mesenaatti, joka tuki etenkin taidemaalari Caravaggiota.
Adam Khan

Adam Langley–Khan (s. 24. toukokuuta 1985 Bridlington, Yorkshire) on brittiläis-pakistanilainen moottoriurheilija. Hänen isänsä on etniseltä sukuhaaraltaan mongolialainen.
Khan sai 16-vuotiaana mahdollisuuden testata Porschen urheiluautoa. Hyvien testien perusteella hän pääsi Silverstonen School Race -sarjaan opiskelemaan ja saamaan kilpailulisenssin. Vuonna 2001 Khan kilpaili Britannian Formula Ford -sarjassa sijoittuen toiseksi sekä pääsarjassa että Britannian Formula 3 -talvisarjan Scholarship-luokassa. Hän kilpaili myös Espanjan F3- ja Formula Renault V6 -sarjoissa. Khan kilpaili myös Saksan, Itävallan ja Britannian F3-sarjoissa vuosina 2003–2005. Hän edusti Pakistania A1 Grand Prix -sarjassa kausila 2005–2006 ja 2007–2008. Vuonna 2006 Khan ilmoitti edustavansa jatkossa Pakistania muissakin urheilusarjoissa. Samana vuonna hän sai Nuorten Kuljettajien palkinnon. Vuonna 2007 Khan kilpaili World Series by Renault -sarjassa. Seuraavana vuonna Khan ajoi kaksi kilpailua Aasian GP2-sarjassa Arden-tallissa saavuttamatta pisteitä. Hän kilpaili myös Euroseries 3000 -sarjassa vuonna 2008, jossa voitti kolme kilpailua ja sijoittui lopputuloksissa kolmanneksi. Vuonna 2009 Khan toimi Renault’n Formula 1 -tallin näytösajojen kuljettajana.
Jokirauskut

Jokirauskut (Potamotrygonidae) on Etelä-Amerikan joissa tavattava ruskokalalahko. Rustokaloista heimo on ainoa, jonka lajit ovat täydellisesti sopeutuneet elämään makeissa vesissä. Eräitä heimon lajeja pidetään myös akvaarioissa.
Lajit.
Heimon lajien fossiileista vanhimmat on ajoitettu eoseenikaudelle.Jokirauskujen heimon arvellaan eriytyneen omaksi heimokseen myöhäisellä liitukaudella tai varhaisella tertiäärikaudella. Nykyään elävät jokirauskulajit jaetaan kolmeen sukuun. Mosaikkijokirausku ("Paratrygon diereba") ja siimajokirausku ("Plesiotrygon iwamae") muodostavat omat sukunsa ja "Plesiotrygon"-suvun lajeja on vähintään 18 muun muassa tiikerijokirausku ("Potamotrygon falkneri"), riikinkukkorausku ("Potamotrygon motora") ja mustajokirausku ("Potamotrygon leopoldi"). Eräät luonnontieteilijät ovat pitäneet heimoa keihäsrauskujen (Dasyatidae) alaheimona.
Anatomia.
Jokirauskut ovat keskikokoisia tai suuria kaloja ja niiden ruumiin halkaisija vaihtelee 25 senttimetristä yli metriin. Rintaevät ovat suuret ja ruumis on muodoltaan pyöreä. Ohuehkossa pyrstössä on myrkyllinen piikki, jonka pisto voi olla ihmisellekin vaarallinen. Jokirauskut ovat sopeutuneet elämään makeassa vedessä. Tämä ilmenee esimerkiksi pienempänä suolan eritykseen tarvittavana peräsuolen rauhasena, veren alhaisempana ureapitoisuutena ja Lorenzinin ampullan (sähköelin) rakenteen muutoksina verrattuna merivedessä eläviin rauskuihin. Hampaat ovat pienet ja teräväkärkiset ja niitä on suussa yleensä alle 50 riviä. Jokirauskulajit ovat ovovivipaarisia eli naaras synnyttää poikasia, jotka ovat kuoriutuneet kohdussa ollessaan.Väritykseltään heimon lajit ovat pohjaväriltään ruskeita tai mustia ja niissä on vaaleita tai mustia pilkkuja ja kuvioita.
Levinneisyys.
Jokirauskujen heimon lajeja tavataan Etelä-Amerikan Atlanttiin ja Karibianmereen laskevista joista, tulvametsistä, muta- tai kivipohjaisita puroita ja pienistä järvistä. Niitä elää muun muassa Amazonissa, Orinocossa, Paranájoessa ja Paraguayjoessa. Ne tulevat toimeen ainoastaan vesissä, joiden suolapitoisuus on alle 3 ppm. Aikuiset kalat syövät muita kaloja, äyriäisiä ja matoja ja nuoret kalat pääasiassa vesihyönteisiä.
HMS Quilliam

HMS Quilliam (viirinumerot G09) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Q-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin maaliskuussa 1940 Hawthorn Leslie and Companyltä Newcastlesta osana 3. hätälaivuetta () ja sen köli laskettiin vielä samana vuonna 19. elokuuta. Alus laskettiin vesille vasta 29. marraskuuta 1941, koska Norjan taisteluiden ja Dunkerquen evakuointien aiheuttamat vaurioiden korjaamista pidettiin tärkeämpänä. Se valmistui 22. lokakuuta 1943, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 438 596 englannin puntaa sisältäen Amiraliteetin toimittamat tykit, viestivälineet ja tutkat.
Alus nimettiin Trafalgarin taistelussa vuonna 1805 "HMS Victoryn" ensimmäisen luutnantin mukaan.
Palvelus.
Aluksen valmistuessa 22. lokakuuta 1942 se määrättiin Itäisen laivaston 4. hävittäjälaivueen johtoalukseksi. Koeajojen ja varustamisen päätyttyä alus siirrettiin Kotilaivastoon Scapa Flow'hun koulutettavaksi. Marraskuussa koulutuksen päätyttyä alus liitettiin luoteisen reitin () alaiseen 12. hävittäjälaivueeseen.
Alus liittyi 18. joulukuuta Freetowniin matkanneeseen saattueeseen WS25 yhdessä "HMS Carnarvon Castlen", "HMS Cheshiren" ja "HMS Rockwoodin", joiden lisäksi saattueeseen liittyi paikallissaattueen aluksia. "HMS Quilliam" saapui 31. joulukuuta saattueen mukana Freetowniin, josta se jatkoi 3. tammikuuta 1943 saattueen mukana edelleen matkaansa Durbaniin. Alus erkani 18. tammikuuta Durbaniin saavuttuaan saattueesta.
Alus aloitti helmikuussa saattuepalveluksen Intian valtamerellä. Kapkaupungissa se liittyi 24. maaliskuuta saattueeseen WS27 "HMS Foxhoundin" ja "HMS Racehorsen" kanssa suojatakseen saattueen Durbaniin. Alus erkani 26. maaliskuusta Durbanissa "HMS Sussexin" ja suojueen mukana saattueesta. Alus lähti samojen alusten kanssa Atlantille vastaanottamaan saattuetta WS28, johon ne liittyivät 11. huhtikuuta. Suojue erkani 14. huhtikuuta saattueesta Durbanissa, jolloin "HMS Quilliam" sai määräyksen palata Britteinsaarille Kotilaivastoon.
Alus aloitti kotimatkan vieraillen 29. huhtikuuta Freetownissa ja se saapui toukokuussa Scapa Flow'hun liittyen Kotilaivastoon. Alus määrättiin kesäkuussa tukemaan liittoutuneiden suunniteltua maihinnousua Sisiliaan ja se lähti Kotilaivastosta siirretyn osaston mukana Gibraltarille, jonne saavuttiin heinäkuun alussa.
"Quilliam" siirrettiin Chathamin telakalle lokakuussa 1945. Alus sijoitettiin poistolistalle ja se myytiin 21. marraskuuta 1945 Alankomaiden laivastolle, joka nimesi sen "Hr. Ms. Banckertiksi" runkonumerolla J1 ja vuodesta 1950 alkaen D801. Alus modernisoitiin Alankomaiden vaatimusten mukaiseksi ennen siirtymistä Hollannin Itä-Intiaan.
Alus palveli aina vuoteen 1957, jolloin se poistettiin alusluettelosta ja helmikuussa 1957 alus myytiin romutettavaksi Jos de Smedtille Burghtiin.
Horadiz

Horadiz () on kaupunki Azerbaidžanin Füzulin piirissä. Se sijaitsee Araksjoen rannalla 32 kilometriä Füzulista kaakkoon. Kaupungin kautta kulkee Bakun ja Nahitševanin välinen rautatie. Asukkaita on 3 000 henkeä (vuonna 2010).
Horadizista tuli kaupunkimainen taajama vuonna 1947. Armenialaiset joukot valtasivat sen Vuoristo-Karabahin sodan aikana lokakuussa 1993, mutta tammikuussa 1994 Azerbaidžanin armeija otti taajaman jälleen haltuunsa. Nykyään välirauhalinjan välittömässä läheisyydessä sijaitseva Horadiz toimii Füzulin piirin väliaikaisena keskuksena. Vuonna 2007 se sai kaupungin statuksen.
Azerbaidžan ilmoitti vallanneensa kaupungin takaisin lokakuussa yhteenottojen alettua uudestaan vuonna 2020.
Sotiemme Veteraanit

Sotiemme Veteraanit on suomalaisen, sotaveteraanien hyväksi toteutettavan valtakunnallisen varainhankinnan tunnus. Sotiemme Veteraanit -varainhankinnassa ovat mukana kaikki valtakunnalliset veteraanijärjestöt: Sotainvalidien Veljesliitto, Suomen sotaveteraaniliitto ja Rintamaveteraaniliitto sekä Kaatuneitten Omaisten Liitto. Tuotto on suunnattu talvisodan, jatkosodan ja Lapin sodan suomalaisille veteraaneille sekä heidän puolisoilleen, veteraanien leskille sekä sotaleskille.
Sotiemme Veteraanit hankkii varoja mies- ja naispuolisten veteraanien sekä puolisoiden ja leskien elinolojen parantamiseen. Varainhankinnan tavoitteena on, että veteraanit ja sotalesket voivat elää mahdollisimman pitkään itsenäisesti omassa kodissaan. Saatua tuottoa käytetään muun muassa lääkkeiden omavastuuosuuksiin ja silmälasien hankintaan sekä avustajapalveluihin, esimerkiksi ikkunoiden pesuun ja kodin raskaampaan siivoukseen. Tuottoa käytetään myös veteraanien kuntoutukseen.
Sotiemme Veteraanit -keräyksen tarpeellisuudesta on keskusteltu viime vuosina sotaveteraanien määrän vähentyessä. Monilla paikkakunnilla keräystä ei enää järjestetä.
Vuoden 2014 alussa Suomen itsenäisyyden ajan sotien veteraaneja oli yhä noin 32 000, heistä 4 800 on sotainvalideja. Veteraanien keski-ikä oli yli 90 vuotta.
Historia.
Sotiemme Veteraanit -keräys alkoi vuonna 2006, kun Suomen sotaveteraaniliiton, Rintamaveteraaniliiton, Rintamanaisten Liiton ja Kaatuneitten omaisten liiton keräykset yhdistettiin. Sotainvalidien veljesliiton laajasti tunnettu syyskeräys lakkautettiin vuonna 2005, mutta se liittyi yhteiseen keräykseen mukaan vasta vuonna 2007. 
Keräykset olivat koronaviruspandemian vuoksi tauolla vuosina 2020 ja 2021, mutta jatkuivat jälleen vuonna 2022.
Isyysraha

Isyysraha oli Suomessa isyysvapaan ajalta maksettava etuus, jota maksoi Kela. Suomessa se lakkautettiin elokuussa 2022 perhevapaauudistuksen myötä kun vanhempainvapaat muutettiin sukupuolineuraaleiksi. 
Tätä ennen isyysrahaa maksettiin enintään 54 arkipäivää, joista 1–18 arkipäivää voi olla samaan aikaan, kun äidille maksettiin äitiys- tai vanhempainrahaa. Arkipäiviä ovat päivät maanantaista lauantaihin pois lukien pyhäpäivät.
Isyysrahan saaminen edellytti, että isä ei isyysvapaan aikana työskentele tai opiskele päätoimisesti. Lisäksi isän piti olla asunut 180 päivää Suomessa juuri ennen lapsen laskettua syntymäaikaa. Saadaksesi isyysrahaa, isän tuli asua lapsen äidin kanssa yhteisessä taloudessa. 
Myös adoptioisällä sekä rekisteröidyn parisuhteen osapuolella, joka adoptoi puolisonsa lapsen tai ottolapsen, oli sukupuolestaan riippumatta oikeus isyysrahaan. Naiselle maksettavaa isyysrahaa kutsuttiin isyysrahaa vastaavaksi etuudeksi.
Isyysrahan määrä laskettiin yleensä verotuksessa vahvistetun työtulon mukaan. Se voitiin maksaa myös sitä edeltäneen etuuden kuten opintotuen mukaan. Jos tulot olivat kasvaneet huomattavasti (vähintään 20 %), voitiin päivärahan perusteena käyttää isyysrahaa edeltäneitä 6 kuukauden tuloja, jotka kerrtotaan kahdella vuosituloksi. Isyysraha maksettiin aina vähintään minimimääräisenä.
Isyysrahan pystyi hakemaan verkkopankkitunnuksilla Kelan sivuilta.
Helmi Levyt -diskografia

Helsingissä toimiva levy-yhtiö Helmi Levyt on julkaissut musiikkia vuodesta 2004 lähtien.
Lähteet.
http://helmilevyt.com/shop
Äitiysraha

Äitiysraha on äidille maksettava etuus ennen ja jälkeen vauvan syntymän olevan äitiysvapaan ajalta. Suomessa äitiysraha lakkautettiin elokuussa 2022 perhevapaauudistuksen myötä, kun vanhempainvapaat muutettiin sukupuolineutraaleiksi.
Suomessa äitiysrahan maksoi Kela, ja sitä maksettiin äitiysvapaan ajalta. Myös erillinen äitiysloma jäi historiaan vuonna 2022 toteutetussa perhevapaauudistuksessa. Äitiyslomaa ei myöntänyt Kela, vaan se perustui työsopimuslakiin.
Äitiysloma saattoi alkaa aikaisintaan 50 arkipäivää ja viimeistään 30 arkipäivää ennen laskettua aikaa. Arkipäiviä ovat päivät maanantaista lauantaihin pois lukien pyhäpäivät. Kela maksoi äitiysrahaa 105 arkipäivää eli noin 4 kuukautta.
Äitiysrahan saaminen edellytti, että äiti oli kuulunut Suomen sosiaaliturvaan vähintään 180 päivää juuri ennen laskettua aikaa. Oikeus äitiysrahaan alkoi, kun raskaus on kestänyt 154 päivää.
Äitiysrahan määrää laskettiin yleensä verotuksessa vahvistettujen työtulojen mukaan. Se voitiin laskea myös edeltävien 6 kuukauden tulojen mukaan, jos tulot olivat nousseet yli 20 %. Äitiysraha maksettiin aina vähintään minimimääräisenä.
Yash Chopra

Yash Raj Chopra (27. syyskuuta 1932 Lahore, Brittiläinen Intia – 21. lokakuuta 2012 Mumbai, Intia) oli intialainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja, joka työskenteli hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hän oli Yash Raj Films -elokuvatuotantoyhtiön perustaja.
Chopra sai urallaan monia arvostettuja palkintoja ja kunnianosoituksia. Hän voitti muun muassa kuusi National Film Awards -palkintoa ja kaksitoista Filmfare Awards -palkintoa, joista neljä parhaasta ohjauksesta ja toiset neljä parhaasta elokuvasta. Intian valtio palkitsi hänet Dadasaheb Phalke -palkinnolla vuonna 2001 ja Padma Bhushan -palkinnolla vuonna 2005. Chopra ilmoitti jäävänsä eläkkeelle elokuvien ohjaamisesta ja pian tämän jälkeen kuoli denguekuumeeseen vuonna 2012.
Yksityiselämä.
Yash Chopra meni naimisiin Pamela Singhin kanssa vuonna 1970. Heillä on kaksi poikaa, Aditya Chopra ja Uday Chopra, jotka työskentelevät myös elokuva-alalla.
Manhattan Municipal Building

Manhattan Municipal Building on New Yorkin kaupungin toimistorakennus Lower Manhattanilla New Yorkissa lähellä New Yorkin kaupungintaloa.
Tyyliltään uusrenessanssia ja uusklassismia yhdistelevän rakennuksen on suunnitellut arkkitehti William M. Kendall tunnetusta McKim, Mead &amp; White –arkkitehtitoimistosta. Municipal Building oli toimiston ensimmäinen pilvenpiirtäjä. Rakennus valmistui 1914, mutta ensimmäiset toimistotilat otettiin käyttöön jo tammikuussa 1913. Kellarikerrokseen yhdistettiin New Yorkin metron asema ensimmäisenä rakennuksena New Yorkissa.
Rakennuksen keskustornin huipulla on kuvanveistäjä Adolph Weinmanin kullattu patsas "Civic Fame".
Municipal Building on edelleen yksi suurimmista hallintorakennuksista maailmassa. Rakennuksessa työskentelee yli 2000 työntekijää.
Akseli Brander

Aksel (Akseli) Vilhelm Brander (18. huhtikuuta 1876 Kitee – 3. lokakuuta 1958 Kitee) oli suomalainen maanviljelysneuvos ja agronomi, joka toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1933–1951. Hänen isänsä oli maisteri Aksel Emil Brander. Akseli Branderilla oli kahdeksan sisarusta, jotka kaikki olivat yhteiskunnallisesti aktiivisia ja joista kolme oli kansanedustajia: Augusta Laine, Uuno Brander ja Helena Brander.
Brander toimi valitsijamiehenä 1925, 1937, 1940, 1943 ja 1950 presidentinvaaleissa.
Hänen poikansa oli jäätutkija ja professori Erkki Palosuo.
Teknologiavälitteinen viestintä

Teknologiavälitteinen viestintä (Technology-Mediated Communication, TMC) on kattotermi, joka käsittää kaikki teknologiapohjaiset viestintävälineet ja niiden käytön aina kynästä iPadiin. Yleensä teknologiavälitteisen viestinnän tutkimuksessa on keskitytty yhdellä viestintävälineellä tapahtuvaan viestintään. Lewis ja Fabos (2005) esittävätkin, että ajan ja kokemuksen johdosta teknologian käyttäjät voivat kokea viestintävälineen näkymättömäksi. Käyttäjät ikään kuin alkavat viestiä miettimättä, miten he sen tekevät. Lewis ja Fabos (2005) tutkivat pikaviestimiä, mutta heidän havaintonsa voi yleistää koskemaan laajemminkin teknologiavälitteistä viestintää (ks. esim. Ross ym. 2009, 579).
Aiheesta muualla.
Pauli Rekolan verkkoportfolio
Teknologiavälitteisestä vuorovaikutuksesta, joka on teknologiavälitteistä viestintää suppeampi käsite.
Manboy (kappale)

Manboy on ruotsalaislaulaja Eric Saaden kappale. Saade osallistui kappaleella Ruotsin Eurovision laulukilpailun karsintaan vuonna 2010. Ruotsin finaalissa hän sijoittui kolmanneksi.
Moustiers-Sainte-Marie

Moustiers-Sainte-Marie (oksitaaniksi "Mostiers Santa Maria") on kunta Provence-Alpit-Rivieran alueella Alpes-de-Haute-Provencen departementissa. Vuonna 2008 kunnassa asui 719 asukasta, joista 710 asui siellä vakituisesti. Historiallisesti paikka on tunnettu fajanssin tuotannostaan. Kunta on valittu kauneimpien ranskalaiskylien "Les Plus Beaux Villages de France" -järjestön jäseneksi.
Maantiede.
Moustiers-Sainte-Marie sijaitsee rotkon suulla. Tästä syystä alueen talot on rakennettu toinen toistensa yläpuolelle ja kylää leimaavat ahtaat ja kapeat kujat. Kylän jakaa kahtia vuoristopuro Rioul ja Mairejoki. Niiden yli on rakennettu useita siltoja. Kylän tavaramerkki on "Cadeno", 227 metriä pitkä ketju, joka on viritetty jokilaakson yli 150 metrin korkeudelle. Ketjusta puolestaan riippuu tähti. Tarinan mukaan se saatiin eräältä Blacas-suvun paronilta tämän palatessa viidenneltä ristiretkeltä.
Historia.
Moustiers-Sainte-Marien nimi tulee sanoista "Castrum Monasterium", eli munkkilinna. Nimi on mainittu ensimmäisen kerran vuonna 1084. Munkit tulivat kuitenkin alueelle jo vuonna 435, kun Pyhä Maximus toi paikalle muutamia munkkeja Île Saint-Honoratista. Munkit asuivat luolissa ja rakensivat kappelin Neitsyt Marialle. Saraseenien muodostama uhka sai munkit muuttamaan pois alueelta, mutta he palasivat vuonna 1052 perustaen sivuluostarin. Luostarin ympärille syntyi asutusta ja Provencen kreivi Raimond Bérengerin valtakaudella siitä tuli 18 yhdyskuntaa käsittänyt hallintokeskus. Kylän ympärille rakennettiin muuri vuonna 1246, mutta se ei estänyt useita piirityksiä ja ryöstöjä 1300-luvun aikana. Moustiers-Sainte-Mariesta tuli osa Ranskaa yhdessä muun Provencen kanssa vuonna 1481. Vuonna 1548 alue sai maavoudin.
1500-luvulla faenzalainen munkki toi kylään fajanssin valmistustaidon, mistä alkoi kylän nousukausi. Moustiers-Sainte-Marie tuli tunnetuksi fajanssin valmistuksestaan ja siitä, että sen tuotteet olivat yhtä hyviä kuin suurten ranskalaisten fajanssitehtaiden. Tunnettuja fajanssimestarisukuja alueella olivat "Viry", "Clérisy" ja "Olery". Kylään tuli myös paperinvalmistusta, mikä kasvatti paikkaa entisestään. Vuonna 1780 Moustiers-Sainte-Mariessa oli 3 600 asukasta. Fajanssintuotanto kylässä loppui vuonna 1874, mutta Marcel Provence herätti sen henkiin vuonna 1926. Samassa yhteydessä perustettiin fajanssimuseo "Musée Historique de la Fayance".
Virginianalppiruusu

Virginianalppiruusu ("Rhododendron catawbiense") on Pohjois-Amerikan kaakkoisosista kotoisin oleva suurikokoinen, ainavihanta pensas, joka kuuluu alppiruusujen sukuun ja kanervakasvien heimoon. Se on läheistä sukua appalakkienalppiruusulle, josta sen erottaa huomattavasti pienemmän verhiön perusteella. Lajit elävät osin samoilla alueilla ja voivat risteytyä keskenään.
Ulkonäkö ja koko.
Virginianalppiruusu on leveä pensas, joka kasvaa yleensä 1–3 metriä korkeaksi mutta joskus jopa 6 metriä korkeaksi. Sillä on jäykät, yläviistot haarat ja tiheä lehvästö, ja se saattaa kasvattaa maavarsia. Sen nuori haararanka on liereä ja kalju ja kuori sileä tai uurteinen ja liuskoina irtoava. Ruodilliset, ehyet lehdet ovat varrella kierteisesti, ja niiden lehtilapa on 8–12 senttimetriä pitkä, soikean pitkulainen, tylppä- tai suippokärkinen, pyöreätyvinen ja ehytlaitainen. Lehti on päältä tummanvihreä ja alta vaaleanvihreä ja pinnaltaan kiiltävä ja kalju tai heikosti karvainen.
Virginianalppiruusu kukkii huhti–kesäkuussa pian uusien lehtien puhkeamisen jälkeen. Sen kukinto on 15–20-kukkainen latvaterttu. Tuoksuvat kukat ovat kaksineuvoisia, ja niissä on pieni, 5-liuskainen verhiö. Leveän kellomainen, hyvin lyhyt- ja avaratorvinen teriö on läpimitaltaan 3,5–4 senttimetriä ja väriltään yleensä ruusun- tai liilanpunainen – joskus myös vaaleanpunainen tai valkoinen. Hedelmä on 1–2 senttimetrin mittainen, karvainen kota.
Levinneisyys.
Virginianalppiruusu on kotoisin Pohjois-Amerikan kaakkoisosista. Sen luontainen levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Virginiaan ja Kentuckyyn ja etelässä Georgiaan ja Alabamaan. Lajin tieteellinen nimi "catawbiense" viittaa Pohjois-Carolinan vuorilla virtaavaan Catawbajokeen, joka on puolestaan saanut nimensä lähistöllä eläneiltä catawbaintiaaneilta. Lajin löysi juuri tältä joelta vuonna 1809 skotlantilainen kasvitieteilijä John Fraser, joka vei sen mukanaan Englantiin.
Elinympäristö.
Virginianalppiruusu menestyy parhaiten avoimilla paikoilla, happamassa ja hyvin vettä läpäisevässä maaperässä 1 200–2 000 metrin korkeudessa. Se muodostaa vuorten lakialueille ja rinteille tiheitä pensaikkoja, jotka ovat vaikeakulkuisia mutta kukkiessaan erittäin näyttäviä. Laji on kuivuuden- ja talvenkestävä ja sietää jopa −29…–35 celsiusasteen pakkasia.
Käyttö.
Virginianalppiruususta on jalostettu lukuisia talvenkestäviä lajikkeita risteyttämällä sitä muiden alppiruusulajien kanssa. Näitä risteymiä kutsutaan nimellä puistoalppiruusu ("Rhododendron" Catawbiense-Ryhmä). Talvenkestävyytensä vuoksi puistoalppiruusu on suosittu koristekasvi etenkin kylmän ilmaston alueilla, kuten Suomessa.
Tietokonevälitteinen viestintä

Klassisessa tietokonevälitteisen viestinnän (Computer-Mediated Communication, CMC) määritelmässä tietokonevälitteistä viestintää kuvataan viestinnäksi, joka tapahtuu ihmisten välillä tietokonelaitteiston välittämänä (Herring 1996, 1). Vaikka Herringin klassinen määritelmä on jo vuodelta 1996, kuvastaa se yhä nykyisiäkin mobiileja viestintävälineitä. Nykyisten mobiilien viestimien datan käsitteleminen ja välittäminen vaatii jo useampia mikroprosessorein varustettuja laitteita, jotka voidaan tulkita tietokoneiksi. Toisen määritelmän mukaan tietokonevälitteistä viestintää on kaikki ihmisten välinen vuorovaikutus, joka tapahtuu tietokonetta käyttäen (Thurlow, Lengel &amp; Tomic 2004, 14-15). Lindlof ja Taylor (2002, 249) puolestaan määrittelevät tietokonevälitteisen viestinnän hieman tarkemmin. Heidän mukaansa tietokonevälitteinen viestintä on prosessi, jossa ihmiset luovat, ylläpitävät ja muokkaavat merkityksiä kun he viestivät toisilleen tietokoneistetun rakennelman välityksellä. Ihmiset siis jakavat ja yhteensovittavat viestiessään merkityksiä, kuten merkitysten yhteensovittamisen teoriakin asian selittää (ks. esim. Griffin 2003). December (2010) määrittelee tietokonevälitteisen viestinnän prosessiajattelun kautta. Hän näkee tietokonevälitteisen viestinnän prosessiksi, jossa ihmiset luovat, vaihtavat ja hahmottavat tietoa käyttämällä verkostoitunutta tietoliikenneverkkoa systeeminä, joka helpottaa viestien koodausta, välittämistä ja purkua.
HMS Quality

HMS Quality (viirinumerot G62) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Q-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 2. huhtikuuta 1940 kolmannessa hätälaivueessa () Swan Hunter and Wigham Richardonilta Wallsendistä Newcastlesta, missä köli laskettiin vielä saman vuoden lopulla 10. lokakuuta. Alus laskettiin vesille 6. lokakuuta 1941 ja valmistui 7. syyskuuta 1942, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 439 820 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase-, viesti- ja tutkajärjestelmiä.
Palvelus.
Alus siirrettiin 8. lokakuuta 1945 Australian laivastolle, joka nimesi sen "HMAS Qualityksi". Alus poistettiin palveluksesta 25. tammikuuta seuraavana vuonna ja siirrettiin reserviin. Alus myytiin romutettavaksi 10. huhtikuuta 1958.
Busanin piiritys

Busanin piiritys oli Korean ja Japanin välillä käyty taistelu vuonna 1592. Se oli Dadaejinin taistelun ohella ensimmäinen Toyotomi Hideyoshin Korean valloituksissa käyty taistelu, ja aloitti niemimaalla pitkään raivonneen sodan.
Taistelun kulku.
Japanilaisten tuli vallata Busanin rannikko joukkojensa rantautumispaikaksi, ja maataistelua valittiin johtamaan paikallisia tietoja omannut Sō Yoshitoshi. Taistelusuunnitelmaan kuului samanaikainen hyökkäys Dadaejinin linnoitukseen, jota johtamaan nimitettiin Konishi Yukinaga.
Hyökkäys alkoi aamulla 24. toukokuuta, Sōn yritettyä ensin käännyttää korealaisia Japanin liittolaisiksi Ming-dynastiaa vastaan. Japanilaiset nousivat heti taistelussa ylivoimaisiksi arkebuusien avulla, sillä tämän uuden teknologian avulla he kykenivät tappamaan muureilla seisseitä korealaisia kaukaa. Korealaisten kenraali Jeong Bal yritti muodostaa korealaiset jousimiehet vastahyökkäykseen, mutta he joutuivat perääntymään. Tuntien taistelun jälkeen korealaisilta loppui nuolet.
Lopulta kenraali Jeong Bal menehtyi tulituksessa, mikä laski korealaisten taisteluintoa entisestään. Japanilaiset onnistuivat valtaamaan linnoituksen aamulla, ja lähes kaikki Busanin joukot tapettiin. Tämän lisäksi japanilaiset tappoivat myös jäljelle jääneet ihmiset siviilejä ja eläimiä myöten.
Busanin päädyttyä japanilaisten haltuun, sen kautta alettiin kuljettaa muonaa sekä joukkoja Japanista, kunnes amiraali Yi Sun-sin hyökkäsi sinne joukkoineen.
Nancy Richey

Nancy Richey (s. 23. elokuuta 1942 San Angelo, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen tennispelaaja.
Richey voitti kaksinpelin Grand Slamin vuonna 1967 Australian avoimissa ja vuonna 1968 Ranskan avoimissa. Vuosina 1965 ja 1966 hän voitti Yhdysvaltain mestaruusturnauksen nelinpelin ja vuonna 1966 myös Australian avointen ja Wimbledonin nelinpelin. Myös hänen veljensä, Cliff Richey oli menestynyt tennispelaaja. Hänet valittiin Tennis Hall of Fameen vuonna 2003.
Yhteensä Richey voitti urallaan 69 kaksinpeliturnausta, 25 niistä avoimella aikakaudella. Hän oli korkeimmillaan WTA-maailmanlistan sijalla kolme vuosina 1968 ja 1972.
Yhdysvaltain Fed Cup -joukkueessa Richey pelasi ensimmäisen kerran vuonna 1964. Yhteensä hän pelasi 11 maaottelussa. Vuonna 1969 hän oli mukana Yhdysvaltain voittamassa Fed Cup -joukkueessa.
HMS Quadrant

HMS Quadrant (viirinumerot G67 ja D17) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Q-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin maaliskuussa 1940 Hawthorn Leslieltä Newcastlesta osana 3. hätälaivueen tilausta ja sen köli laskettiin 24. syyskuuta. Alus laskettiin vesille vasta 28. helmikuuta 1942, koska Norjan taisteluiden ja mantereen evakuointien aiheuttaman korjaustarpeen kasvu viivästytti uusien alusten rakentamista. Alus valmistui vielä saman vuoden lopulla 26. marraskuuta, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 436 576 puntaa ilman amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus.
"HMS Quadrant" lähti joulukuussa 1942 koeajojen loppuunsaattamiseksi ja aluksen varustamiseksi Scapa Flow’hun, missä se aloitti kouluttautumisen osana Kotilaivastoa. Alus saattoi 18. joulukuuta "HMS Musketeerin" ja "HMS Raiderin" kanssa taistelulaiva "HMS King George V:tä" ja risteilijä "HMS Berwickiä" niiden suojatessa Jäämeren saattuetta JW51A.
HMAS Quadrant.
Alus lainattiin Australian laivastolle, joka otti sen palvelukseen 18. lokakuuta 1945 nimellä "HMAS Quadrant". Aluksen ensimmäisenä Australian laivaston kuuluvana päällikkönä oli W. F. Cook. Miehistö alukselle tuli Australian laivastolla lainassa olleelta "HMAS Nizamilta", jonne "Quadrantin" brittimiehistö siirtyi.
Alus viipyi Garden Islandilla 8. joulukuuta saakka, kun sille tehtiin erilaisia muutostöitä ja täydennettiin varustusta muun muassa aluksen kattilat puhdistettiin, konehuoneen kaapelointi uusittiin ja asennettiin 2 naulan Mk VII ilmatorjuntatykki. Ensimmäisinä sodan jälkeisinä kuukausina alus kuljetti joukkoja Uuden-Guinean ja Australian välillä, mistä vapauduttuaan se valvoi Australian aluevesiä. Alus siirrettiin reserviin 20. kesäkuuta 1947 Sydneyssä. Huhtikuussa 1950 alkoivat aluksen muutostyöt tyypin 15 nopeaksi sukellusveneentorjuntafregatiksi Williamstownin telakalla, jonne se siirrettiin 14. kesäkuuta.
Muutostyöt saatiin päätökseen vuonna 1953 ja alus palautettiin palvelukseen vielä samana vuonna 16. heinäkuuta. Alus poistettiin palveluksesta 16. elokuuta 1957 ja se myytiin romutettavaksi 15. helmikuuta 1963.
Richard Gastin Lado

Richard Gastin Lado (; s. 5. lokakuuta 1979 Khartum, Sudan) on sudanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa seuratasolla maansa pääsarjassa pelaavaa Khartum-3 -joukkuetta. Lado on pelannut Sudanin maajoukkueessa neljä ottelua, muttei ole tehnyt niissä yhtäkään maalia. 
Lähteet.
Munamiehen maailma

Munamiehen maailma on Riku Niemisen luoman ja esittämän hahmon Munamiehen musiikkialbumi, joka ilmestyi 18. toukokuuta 2011. Se sisältää singlet ”Pidä huolta” ja ”Pomppufiilis”, sekä varta vasten Munamiehelle sävellettyjä kappaleita. Artisteina ovat muiden muassa Michael Monroe, Pedro Hietanen, ja kappaleiden sanoituksista vastaa ainakin Pekka Eronen.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan ykkössijalle ja ylitti myynnissä kultalevyrajan.
Farid Bang

Farid Bang (oik. Farid El Abdellaoui, s. 4. kesäkuuta 1986 Melilla, Espanja) on saksalainen rap-artisti.
Elämäkerta.
Farid El Abdellaoui syntyi Melillassa, joka on Espanjalle kuuluva kaupunki Marokon rannikolla. Hän muutti kahdeksanvuotiaana marokkolaisten vanhempiensa mukana Málagaan, josta myöhemmin matka jatkui Saksaan, Düsseldorfiin.
Saksassa Farid alkoi räpätä 19-vuotiaana yhdessä ystävänsä "Tekkenin" kanssa. Farid sai lopulta levysopimuksen Summer Cem tapahtuman kautta, jossa hän tapasi Eko Freshin. Samana vuonna Farid vieraili Eko Freshin mixtapella "Fick immer noch deine Story", jossa hän käytti taiteilijanimenään Farid Urlaubia. Lopulta noin kolme vuotta myöhemmin 4. heinäkuuta 2008 Farid julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Asphalt Massaka.
Sibusiso Dlamini

Sibusiso Dlamini (s. 1. syyskuuta 1980 Mbabane) on swazimaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa seuratasolla eteläafrikkalaista Mpumalanga Black Aces FC:tä. Dlamini on pelannut Swazimaan maajoukkueessa 14 ottelua ja tehnyt yhden maalin. Hän oli mukana joukkueen kokoonpanossa muun muassa vuoden 2006 MM-kisojen karsinnoissa, joissa hän pelasi kaksi ottelua.
Lähteet.
Luís Fróis

Luís Fróis (1532 – 8. heinäkuuta 1597) oli portugalilainen lähetyssaarnaaja. Hän syntyi Lissabonissa, ja liittyi jesuiittaveljestöön vuonna 1548.
Vuonna 1563 hän saapui Japaniin lähetystyötä tekemään, ja tapasi Kiotossa shōgun Ashikaga Yoshiterun. Myöhemmin hän ystävystyi Oda Nobunagan kanssa, ja viihtyi tämän vieraana Gifussa kirjoittaessaan kirjoja. Hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa kirja Japanin historiasta, joka julkaistiin kuitenkin vasta 1900-luvulla.
Gfot

Gfot on VR:n omistama kattamaton autovaunutyyppi. Vaunuun mahtuu kymmenen autoa, joista viisi alatasolle ja viisi ylätasolle. Vaunussa on mahdollista käyttää auton lohkolämmitintä.
Gfot-vaunuja valmistettiin Pasilan konepajalla 24 kappaletta. Vuosina 1974–1975 vaunuja valmistettiin 12 kappaletta ja vuosina 1983–1984 toiset 12 kappaletta.
Vuonna 2023 liikenteessä oli 18 Gfot-vaunua. Ne saneerattiin vuosina 2022–2023 ja saivat samalla vihreän värityksen.
Kuljetettavat ajoneuvot.
Vaunuun saa lastata seuraavia ajoneuvoja: henkilöautot, tila-autot, maasturit, pakettiautot, auto + matkailuvaunu / perävaunu / traileri -yhdistelmät.
Kuljetettavien ajoneuvojen maksimimitat.
Ajoneuvojen suurin pituus voi olla 5,05 metriä ja suurin leveys 2,20 metriä. Kokonaiskuljetuspaino voi olla enintään 2 500 kg ja akseli- tai telipainon tulee olla alle 1 400 kg.
Paikkojen mitat tasoittain.
Vaunussa on neljä erikorkuista ajoneuvopaikkaa. Alatason paikoilla kuormauskorkeus on 165 cm. Ylätason paikoilla kuormauskorkeus on 205 cm (kaksi paikkaa), 230 cm (kaksi paikkaa) tai 260 cm (yksi paikka). Ylätasoa ei ole katettu.
Perävaunut.
Vaunussa voi kuljettaa myös perävaunuja. Tavarankuljetusperävaunun enimmäismitat ovat: paino 1 400 kg, pituus 5,00 m, leveys 2,20 m, korkeus 1,65 m.
Juksu

Juksu () on fiktiivinen hahmo, joka esiintyy Tove Janssonin kirjassa "Muumipapan urotyöt" ("Muminpappans bravader", 1950). Hän on Muumipapan nuoruudenystävä. Nuuskamuikkunen on hänen poikansa.
Juksu Muumi-teoksissa.
Juksu esiintyy Tove Janssonin Muumi-kirjoissa pelkästään Muumipapan nuoruudesta kertovassa kirjassa "Muumipapan urotyöt". Hän on ulkonäöltään Nuuskamuikkusen (joka esiintyi ensi kerran kirjassa "Muumipeikko ja pyrstötähti", 1946) näköinen – Juksulla tosin on hatussa punottu narunpätkä. Juksu on Muumipapan nuoruudenystävä Fredriksonin ja Hosulin kanssa. He seikkailevat Fredriksonin rakentamalla Merenhuiske-aluksella. Juksu on mukana perustamassa siirtokuntaa Muumipapan, Hosulin ja Mymmelin tyttären kanssa. Kirjassa kerrotaan Juksun olevan Nuuskamuikkusen isä ja Pikku Myyn mahdollinen isä.
Nuuskamuikkusen, joka on siten sukua Pikku Myylle. Kirjan päätteeksi Juksu ja Mymmeli tapaavat Nuuskamuikkusen.
Juksua kuvaillaan syntymälaiskaksi, ja hän tekee vain asioita, jotka on kielletty. Juksu ei pidä kielloista, määräyksistä eikä puistonvartijoista. Juksu polttaa piipussaan tupakkaa, ja hänellä on tapana sanoa ”Huh ja hoh”. Muumipapan mukaan Juksu ei huolestunut huolestuttavista asioista eikä halunnut jättää jälkipolville itsestään muistoa. Juksu muistuttaa Muumipapan mielestä Nuuskamuikkusta.
Televisiosarjassa "Muumilaakson tarinoita" Juksu esiintyy jaksoissa "Muumipapan muistelmat I, Muumipapan muistelmat II ja Muumipapan muistelmat III", jotka kertovat Muumipapan nuoruudesta melko tarkasti kirjaa mukaillen. Hänen ääninäyttelijänään toimii Yleisradion dubbauksessa Timo Torikka ja MTV:n dubbauksessa Ilkka Villi. Kummassakin versiossa ääninäyttelijä on sama kuin Nuuskamuikkusella. Juksu ja hänen poikansa eroavat hieman toisistaan televisiosarjassa. Juksulla on esimerkiksi punainen hattu, tummanruskeat hiukset ja siniharmaat silmät, kun taas Nuuskamuikkusella on vihreä hattu, ruskeat hiukset ja ruskeat silmät.
"Muumien maailma" -sarjassa hahmon äänenä on Nuuskamuikkusen ääninäyttelijä Taneli Mäkelä.
Zakaria Abahassine

Zakaria Abahassine (s. 23. heinäkuuta 1988 Jyväskylä) on marokkolais-suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. 
Abahassine on Jyväskylän Jalkapalloklubin kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa kaudella 2006. Abahassine pelasi JJK:ssa viisi kautta ja oli mukana nostamassa joukkueen Kakkosesta pääsarjatasolle. Abahassine pelasi Veikkausliigassa edustaen JJK:ta ja Rovaniemen Palloseuraa kausina 2009–2011 yhteensä 66 ottelussa, tehden niissä kaksi maalia.
Abahassinen isä on marokkolainen ja äiti suomalainen. Hänen veljensä Jasin Abahassine on myös jalkapalloilija.
Miss Intia

Miss Intia ( tai "Femina Miss India") on Intiassa vuosittain järjestettävä kauneuskilpailu. Kilpailun järjestäjänä toimii "Femina"-naistenlehti, jota julkaisee Bennett, Coleman &amp; Co. Ltd.
Vuoteen 2007 asti voittajasta tuli "Miss India Universe", joka lähetettiin Miss Universum -kilpailuun; ensimmäisestä perintöprinsessasta tuli "Miss India World", joka lähetettiin Miss Maailma -kilpailuun; ja toisesta perintöprinsessasta tuli "Miss India Earth", joka lähetettiin Miss Earth -kilpailuun. Vuonna 2007 Miss Intian järjestäjät päättivät luopua perintöprinsessoista, jolloin kaikki kolme ovat tasavertaisia voittajia.
Vuonna 2010 Miss Intian järjestäjät ilmoittivat, että eivät enää lähetä edustajaa Miss Universum -kilpailuun, ja kolmas voittaja osallistuu jatkossa Miss International -kilpailuun. Vuonna 2013 järjestö kuitenkin perusti erillisen Miss Diva -kilpailun, jonka voittaja pääsee edustamaan Intiaa Miss Universum -kilpailuun.
Edustajat Miss Maailma -kilpailussa.
Intia ei osallistunut Miss Maailma -kilpailuun vuosina 1963, 1964, 1965 ja 1967.
     Miss Maailma -voittaja
     Miss Earth -voittaja
Edustajat Miss International -kilpailussa.
Intialainen ei ole ikinä voittanut Miss International -kilpailua. Intia ei osallistunut kilpailuun vuosina 1963–1967, 1972, 1977, 1989 ja 1990.
Edustajat Miss Universum -kilpailussa.
Intia ei osallistunut Miss Universum -kilpailuun vuosina 1953–1963. I Am She – Miss Universe India -kilpailu lähetti edustajan Miss Universumiin vuosina 2010–2012. Vuodesta 2013 on järjestetty erillinen Miss Diva -kilpailu, jonka voittaja pääsee edustamaan Intiaa Miss Universum -kilpailuun.
     Miss Universum -voittaja
Edustajat Miss Asia Pacific -kilpailussa.
Miss Intian kolmas voittaja lähetettiin ennen Miss Asia Pacific -kilpailuun. Vaikka Miss Asia Pacific oli maineikas kauneuskilpailu, sitä ei järjestetty säännöllisesti ja se lopetettiin vuonna 2006.
     Miss Asia Pacific -voittaja
Loputon luokkaretki

Loputon luokkaretki on Klamydian 7. syyskuuta 2011 ilmestynyt pitkäsoitto. Albumin bonus-CD:n kappaleet nauhoitettiin Hämeenlinnassa 24. heinäkuuta 2010. Levyltä julkaistiin single ”Suomalainen tarina”, josta kuvattiin musiikkivideo.
Albumi oli ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan ensimmäisellä sijalla. ja pysyi listalla yhteensä kymmenen viikkoa. Albumi myi kultaa.
Rkt (ravintolavaunu)

Rkt oli VR:n pikajunissa käyttämä ravintolavaunutyyppi. Vaunut valmistettiin Valtionrautateiden Pasilan konepajalla Helsingissä kolmessa erässä vuosien 1975–1986 välillä. Rkt-sarjan vaunut olivat vuosikymmeniä Suomen rautateiden yleisimpiä ravintolavaunuja. Rkt-sarjaan kuului 40 vaunua, joista 12 muutettiin Rk-sarjaan.
Vaunujen sisustus oli säilynyt hyvin pitkälti muuttumattomana, ja 1970-luvun tunnelma oli huomioitu ravintolan tarjonnassa. Vaunun markkinointinimi oli Raileri.
Liikennöinti.
Rkt-vaunut liikennöivät pohjoisen Suomen pikajunissa sekä poikittaisliikenteessä:
Rkt-vaunuja käytettiin myös erilaisissa tilausjunissa ja korvaavana kalustona InterCity-junissa.
Muutostyöt.
Vuosina 1996–1998 vaunut 23809–23820 kävivät läpi saneerauksen VR Turun konepajalla. Vaunujen sisustusta muutettiin siten, että paikkaluku kasvoi 60:een. Lisäksi suurin sallittu nopeus nostettiin arvoon 160 km/h. Muutetut vaunut siirrettiin sarjaan Rk, ja ne saivat uudet numerot 27809–27820. VR Hyvinkään konepaja täyskorjasi Rk-vaunut vuosina 2005–2007, jolloin ne saivat punavalkoisen Intercity-värityksen. Rk-vaunujen markkinointinimi Avecralla on ollut Kultainen Kulkuri, mutta sen käytöstä on sittemmin luovuttu.
Vaunu 23816 (myöhemmin Rk 27816) muutettiin vuonna 2000 Sibelius-junissa käytettäväksi yhdysliikennekelpoiseksi Rky 29981 -vaunuksi.
Poistuminen liikenteestä.
Rkt-sarjasta vain yksi vaunu poistui ennenaikaisesti. Vaunu 23837 hylättiin sen vaurioiduttua Jokelan junaturmassa 21. huhtikuuta 1996. Rk-sarjan vaunuista ensimmäisenä hylättiin puna-valkoinen Rk 27817, joka paloi Turun ratapihalla 21. maaliskuuta 2012. Vaunu romutettiin myöhemmin.
1970-luvulla valmistuneista vaunuista ne, joita ei oltu saneerattu Rk-sarjaan, poistettiin liikenteestä vuodesta 2005 alkaen. Vuoteen 2007 mennessä vanhimmat vaunut olivat poistuneet liikenteestä. Vuonna 2011 alkoi 1982 valmistuneiden vaunujen poistaminen liikenteestä.
Rkt-sarjan vaunuista 23839 on museoituna Haapamäen museoveturiyhdistyksellä. Vaunu 23808 on tarkoitus kunnostaa museoliikenteeseen. Se siirrettiin marraskuussa 2020 Kihniön Aitonevalta Haapamäelle. Vaunu oli siirretty Aitonevalle virkistys- ja kokouskäyttöön kesäkuussa 2007. Rk-sarjan vaunuista kolme on museoitu.
Mika Gröhn (jalkapalloilija, 1982)

Mika Gröhn (s. 29. elokuuta 1982 Rovaniemi) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitalinkki tai laitapuolustaja.
Gröhn on Rovaniemen Palloseuran kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Ykkösessä kaudella 2002 ja jo seuraavalla kaudella kuului joukkueen avauskokoonpanoon pelaten 24 ottelussa. Veikkausliigassa kaudella 2004 peliaika jäi kuitenkin vähäisemmäksi ja hän siirtyi kesken kauden sarjatasoa alempana pelanneeseen AC Ouluun. Kaudeksi 2006 Gröhn palasi RoPS:aan, mutta kärsi useista loukkaantumisista ja hänen ottelumääränsä jäivät vähäisiksi. Hän siirtyi FC Santa Clausiin 2008, pelaten siellä kolmen kauden ajan. Kaudeksi 2011 Gröhn palasi Veikkausliigaan RoPS:n joukkueessa. Loukkaantumiset kuitenkin pilasivat hänen kautensa jälleen ja Gröhn päätti lopettaa vuoden lopussa.
Gröhn ei ole sukua Jari Gröhnille, jonka kanssa hän on yhtä aikaa edustanut usealla kaudella sekä RoPS:aa että FC Santa Clausia.
Jason Moore

Jason Moore (s. 10. lokakuuta 1988 Bedford) on brittiläinen moottoriurheilija. 
Ura.
Moore aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 2000. Vuonna 2003 hän sijoittui toiseksi National Junior TKM-mestaruussarjassa. Vuosina 2004-05 Moore kilpaili KF2-luokassa. Vuonna 2006 hän voitti National Junior TKM Extreme sarjan mestaruuden. Vuonna 2007 Moore siirtyi Formula Palmer Audi sarjaan. Hän sijoittui viidenneksi debyyttivuonnaan. Moore jatkoi sarjassa vuonna 2008 voittaen sarjan mestaruuden. Vuonna 2009 Moore kilpaili FIA Formula Two Championship -sarjassa saavuttaen kolme pistettä. Hän ajoi nopeimman kierroksen kauden toiseksi viimeisessä Espanjan kilpailussa.
Jaakko Isteri

Jaakko Isteri (s. 6. marraskuuta 1983 Kemi) on suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Isteri on FC-88:n kasvatti ja debytoi Veikkausliigassa kaudella 2004 Tornion Pallo -47:n joukkueessa. Hän pelasi Torniossa Veikkausliigaa kaksi kautta ja teki 50 ottelussa 11 maalia. Joukkueen pudottua liigasta Isteri siirtyi pietarsaarelaiseen FF Jaroon, jossa peliaika jäi kuitenkin vähäiseksi. Jarosta hän siirtyi takaisin TP-47:aan. Kaudet 2009–2010 Isteri pelasi PS Kemi Kingsissä Ykkösessä. Hän siirtyi Rovaniemen Palloseuraan keväällä 2011. Hän pelasi vuonna 2011 myös Ruotsin viidennellä sarjatasolla IFK Kalixin joukkueessa.
Isteri pelasi neljä nuorten maaottelua.
Sō Yoshitoshi

Sō Yoshitoshi (, 1568 – 31. tammikuuta 1615) oli japanilainen daimio, joka hallitsi Tsushima-Fuchūn lääniä. Yoshitoshi kääntyi kristityksi Konishi Yukinagan vaikutuksesta, ja hänet kastettiin nimellä Dario. Hän osallistui Toyotomi Hideyoshin kampanjaan Joseonissa, ja johti joukkoja menestyksekkäästi Busanin piirityksessä.
Yoshitoshi oli Sō Masamorin viides poika, ja nousi klaanin johtoon, kun hänen ottoisänsä Sō Yoshishige hävisi Tsushiman taistelussa Toyotomi Hideyoshille. Yoshitoshi astui Hideyoshin palvelukseen, ja alkoi neuvotella Hideyoshin nimissä Joseonin kanssa, jotta tämä liittyisi Japanin suunnittelemaan hyökkäykseen Ming-dynastiaa vastaan. Joseonin kuningas kuitenkin kieltäytyi, ja Hideyoshi aloitti hyökkäykset niemimaalle.
Yoshitoshi oli merkittävässä osassa sodassa, sillä Tsushima sijaitsi strategisella paikalla Japanin ja Joseonin välissä. Hän oli myös perehtynyt vihollistensa alueisiin neuvotteluaikoinaan, ja sai tästä syystä komentajan aseman merkittävässä Busanin taistelussa vuonna 1593. Taistelussa japanilaiset saivat ylivoimaisen voiton arkebuusien avulla, mutta hyökkäys muuttui lopulta verilöylyksi, jossa lähes kaikki Busanin linnan asukkaat tapettiin. Onnistuneen valtauksen jälkeen Yoshitoshi sai jatkaa komentajan asemassa vielä useissa muissa taisteluissa niemimaalla.
Sō-klaani ei osallistunut Sekigaharan taisteluun vuonna 1600, mutta heidän annettiin jatkaa Tsushiman hallitsijoina.