tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Roksarsoni

Roksarsoni (C6H6AsNO6) on arsonihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on käytetty lisäaineena eläinten rehuissa kokkidien aiheuttaman kokkidioosin ehkäisyyn ja hoitoon sekä siipikarjan kasvua lisäävänä aineena.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa roksarsoni on vaaleankeltaista kiteistä ainetta. Kiteet suurenevat ja lopulta rikkoontuvat lämmitettäessä. Yhdiste liukenee hieman kylmään veteen ja hyvin kuumaan. Se liukenee myös metanoliin ja etanoliin, mutta ei poolittomiin orgaanisiin liuotiimiin kuten dietyylieetteriin tai etyyliasetaattiin. Roksarsoni tehoaa muun muassa "Histomonas"- ja "Eimeria"-sukujen eliöihin.
Valmistus ja käyttö.
Roksarsonia valmistetaan nitraamalla natrium-p-hydroksifenyyliarsonaattia väkevien typpi- ja rikkihappojen seoksella 0 °C:n lämpötilassa.
Roksarsonia on lisätty siipikarjan ja sikojen rehuun kokkidioosin ehkäisemiseksi erityisesti Yhdysvalloissa. Sen on havaittu myös parantavan eläinten ravinnon hyötyosuutta ja edistävän siipikarjan kasvua. Sitä on lisätty rehuihin tyypillisesti 44–47 ppm:n pitoisuuksina. Aine vedettiin Yhdysvalloissa markkinoilta, koska kanojen maksassa havaittiin huomattavan korkeita arseenipitoisuuksia ja aineen pelättiin siirtyvän kanojen muniin ja lihaan ja sitä kautta myös ihmiselimistöön. FDA kielsi roksarsonin käytön eläinten rehuissa yhdessä karbarsonin ja arsaniilihapon kanssa helmikuusta 2014 alkaen. Euroopan unionin alueella arseenia sisältävien aineiden lisäys eläinten rehuihin on kielletty jo aikaisemmin. Roksarsoni on lääkeaineena käytetyn salvarsaanin valmistuksen lähtöaine.
HMS Starkodder (51)

HMS Starkodder (runkonumerot 1 ja 51) oli Ruotsin laivaston Styrbjörn-luokan miinanraivaaja.
Valmistus.
Akers Mekaniske Verksted A/S:n valmisti valaanpyyntialus "Grahamin", joka laskettiin vesille 1925. Ruotsin merivoimat osti 1935 aluksen Norjasta ja asetti sen palvelukseen nimellä "HMS Starkodder". Alus aseistettiin vanhalla 37 millimetrin kanuunalla.
Palvelus.
Vuonna 1941 aluksen kanuuna korvattiin 20 millimetrin M/40 -ilmatorjuntatykillä ja M/43 -raivaimella ja se liitettiin Göteborgiin muodostettuun raivaajaosastoon. Vuonna 1948 alus siirrettiin emäalukseksi. Alus poistettiin palveluksesta 1. joulukuuta 1959 ja myytiin 1961 Göteborgiin Skrot &amp; Avfallsprodukter AB:lle romutettavaksi.
HMS Styrbjörn (52)

HMS Styrbjörn (runkonumerot 2 ja 52) oli Ruotsin laivaston Styrbjörn-luokan miinanraivaaja.
Valmistus.
Framnaes Mekaniske Verksted A/S:n valmistama valaapyyntialus "Klo" laskettiin vesille 1923. Ruotsin merivoimat osti 1935 aluksen Norjasta ja asetti sen palvelukseen nimellä "HMS Styrbjörn".
Palvelus.
Toisen maailmansodan alkaessa alus liitettiin Göteborgiin sijoitettuun miinanraivaajaosastoon. Sodan aikana aluksen runkonumero muutettiin 52:ksi. Vuonna 1948 se luokiteltiin lautaksi, minkä jälkeen se kuljetti materiaalia ja henkilöstöä pitkin rannikkoa. Alus poistettiin palveluksesta 1. joulukuuta 1959 ja myytiin 1961 Holmsundiin W. Andersson &amp; Co:lle hinaajaksi, joka sai samalla uuden nimen "Björn". Alus romutettiin 1973 Ystadissa.
Billin ja Tedin uskomaton seikkailu

Billin ja Tedin uskomaton seikkailu (, VHS-videona Suomessa nimellä Bill &amp; Ted – paluu menneisyyteen) on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut Stephen Herekin ohjaama tieteiskomedia. Sen jatko-osaksi tehtiin vuoden 1991 "Billin ja Tedin maailma" ().
Juoni.
Kaksi älytöntä poikaa Bill ja Ted saavat Rufuksen avulla käsiinsä puhelinkopiksi naamioutuneen aikakoneen. Billin isä aikoo lähettää Billin Alaskaan sotilaskouluun, jos tämä ei saa täysiä pisteitä tulevasta historian esitelmästä. Bill ja Ted päättävät siis lähteä menneisyyteen ja hakea kotiinsa historian merkkihenkilöitä. Elokuvan lopussa Rufus kertoo miksi Bill ja Ted olivat valittuja: jos Bill olisi joutunut Alaskaan, he eivät voisi perustaa bändiään Wyld Stallynsia ja olisi syttynyt 3. maailmansota.
Deutsch-Nordische Schriftstellerheim

Deutsch-Nordische Schriftstellerheim eli Saksalais-pohjoismainen kirjailijakoti oli vuosina 1934–1938 Saksan Travemündessa toiminut kirjailijakoti, jonka ylläpidosta vastasi Joseph Goebbelsin johtama propagandaministeriö. Sen tarkoituksena oli maiden välisten kulttuuriyhteyksien edistäminen ja sitä kautta talossa vierailleiden kirjailijoiden saaminen myötämielisiksi kansallissosialistiselle aatteelle. Viereisessä Lyypekissä oli jo vuodesta 1921 lähtien vaikuttanut Saksan ja Pohjoismaiden välisiä kauppa- ja kulttuurisuhteita edistänyt järjestö Nordische Gesellschaft, johon myös Travemünden Saksalais-pohjoismainen kirjailijakoti kytkeytyi.
Toiminta.
Kirjailijakoti toimi aivan meren rannalla sijaitsevassa Haus Royal -nimisessä huvilassa osoitteessa Kaiserallee Nr. 6. Paikalliset asukkaat tunsivat sen oman murteensa mukaisella nimityksellä ”Dat Dichterhuus” eli ”Kirjailijatalo”. Ajatus kirjailijakodin perustamisesta esitettiin jo ennen natsien valtaannousua vuonna 1931, mutta se aloitti toimintansa vasta kolme vuotta myöhemmin Saksan propagandaministeriön rahoittamana. Talon ensimmäisessä kerroksessa sijaitsivat yhteiset kokoontumistilat sekä kirjasto. Kirjailijoiden asuinhuoneet olivat rakennuksen yläkerrassa. Jokainen kirjailija sai asua talossa ilmaiseksi kesäkautena kolmen kuukauden ajan. Pohjoismaisten lisäksi kirjailijakodissa asui myös kolme saksalaista kirjailijaa. Varsinaisen kirjoitustyön ohella pohjoismaisten vieraiden oli tarkoitus oli myös tutustua ja vaihtaa ajatuksia paikallisten kirjailijoiden ja kulttuurihenkilöiden kanssa. Perimmäisenä tarkoituksena oli saada heidät myöhemmin kotimaissaan kirjoittamaan myötämielisesti Saksan natsihallinnosta ja sen ideologiasta. Kulttuuriväen lisäksi talossa pistäytyi myös muun muassa urheilijoita. Esimerkiksi kesällä 1934 iltapäiväteellä vieraili Travemündessä harjoitusleiriä pitänyt nyrkkeilyn raskaan sarjan maailmanmestari Max Schmeling. Viimeiset kirjailijavieraat kävivät talossa vuonna 1938.
Suomalaiset kirjailijat.
Suomesta Saksalais-pohjoismaiseen kirjailijakotiin kutsuttiin vuosittain kaksi kirjailijaa, joista toinen oli suomen- ja toinen ruotsinkielinen. Kesällä 1934 Travemündessa vierailivat Lauri Viljanen ja Tito Colliander, 1935 Toivo Lyy ja Ragnar Ekelund sekä 1936 Olavi Paavolainen ja Göran Stenius. Jotkut kirjailijat myös kieltäytyivät kutsusta, kuten Yrjö Jylhä 1935 ja vuotta myöhemmin F. E. Sillanpää ja Arvi Kivimaa. Heistä Kivimaa kuitenkin tunnettiin myöhemmin natsimielisenä ja hän vieraili Saksassa vuonna 1941. Paavolainen ja Stenius julkaisivat omalta vieralultaan matkakertomukset "Kolmannen valtakunnan vieraana" ja "Femte akten", joista Paavolaisen teos on tunnettu myös kansainvälisesti.
Liv (nimi)

Liv on alun perin norjalainen naisen etunimi. Nimi johtuu todennäköisesti joko "suojaa" tai "turvaa" tarkoittavasta sanasta "hlif" tai "elämää" tarkoittavasta sanasta "liv".
Suomessa nimi Liv on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 280 henkilöille, joista selvä enemmistö on vuoden 2000 jälkeen syntyneitä. Vuodesta 2015 lähtien Livin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 29. toukokuuta
World League for Freedom and Democracy

World Anti-Communist League (WACL, Maailman kommunisminvastainen yhdistys) on vuonna 1966 Taipeissa Taiwanissa perustettu äärioikeistolainen järjestö. Järjestö on sittemmin muuttanut nimensä World League for Freedom and Democracyksi (suomeksi ”Maailman vapauden ja kansanvallan yhdistys”). Järjestön perustamisen tarkoitus oli taistella kommunismia vastaan ”epätavallisin menetelmin”. WACL toimi yli sadassa valtiossa ja kuudessa maanosassa.
Erityisen tarmokkaita Euroopassa olivat aiemmat SS-upseerien verkostoon kuuluneet ODESSAn jäsenet. (Organisation der ehemaligen SS-Angehörigen, eli "Entisten SS:n jäsenten järjestö"). Kuuluisa SS-upseeri Otto Skorzeny johti järjestön Espanjan-konttoria.
Järjestö on yhdistetty muun muassa contrien ja kuolemanpartioiden tukemiseen Nicaraguassa ja muualla latinalaisessa Amerikassa. WACLin kokouksiin on ollut osallistumista usealta taholta, esimerkiksi korealainen Yhdistymiskirkko eli moonilaisuus miljoonien dollarien tukineen WACLille ja yhdysvaltalainen poliitikko ja senaattori John McCain on mainittu.
WACL Pohjoismaissa.
Tanskassa useat poliitikot ovat olleet yhteydessä WACLiin. Muun muassa Tanskan kansanpuolueen Pia Kjærsgaard oli 1988 vieraana järjestön kokouksessa Taipeissa. Tanskan WACL:n johtaja on ollut kunnallispoliitikko Erik Dissing.
Myös Ruotsissa WACLilla on ollut osasto vuodesta 1967.
Suomalainen kansalaisjärjestö Itsenäisyyden Puolesta oli 1980-luvulla WACL:n jäsenjärjestönä.
Conmebolin karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2018

Vuoden 2018 jalkapallon MM-kilpailujen karsintoihin osallistui Etelä-Amerikan maanosaliitosta CONMEBOL:sta 10 joukkuetta. Karsinnat alkoivat lokakuussa 2015.
Karsintasysteemi.
Karsinnat suoritettiin siten, että kaikki maajoukkueet laitettiin samaan lohkoon. Maajoukkueet pelasivat muita joukkueita vastaan kaksi ottelua. Lohkon neljä parasta etenivät suoraan lopputurnaukseen ja viides osallistui kansainväliseen jatkokarsintaan.
Sarjataulukko.
&lt;section begin=CONMEBOL/&gt;
&lt;section end=CONMEBOL/&gt;
Mestis-kausi 2015–2016

Kausi 2015–2016 oli jääkiekon Mestiksen 16. kausi. Mestaruuden voitti Jukurit, joka nousee kaudeksi 2016–2017 SM-liigaan.
Ennen kautta KooKoo nousi SM-liigaan ja Mestikseen palasivat Hermes, Jokipojat ja RoKi. Hallitsevana mestarina oli Jukurit. Runkosarja alkoi 16. syyskuuta 2015 ja päättyi 12. maaliskuuta 2016. Mestiksen ja Suomi-sarjan väliset karsinnat palasivat kahden vuoden tauon jälkeen.
Runkosarja.
Runkosarjassa pelattiin 12 joukkueen nelinkertainen sarja ja kolmessa neljän joukkueen lohkossa kaksinkertaiset välisarjat. Kokonaisottelumääräksi tuli 50 ottelua. Myös revanssiviikonloppu pelattiin edelliskausien tapaan, mutta ei ylimääräisinä otteluina.
Jos ottelu oli varsinaisen peliajan jälkeen tasan, pelattiin viiden minuutin jatkoaika. Aikaisemmista kausista poiketen jatkoaika pelattiin kolmella kolmea vastaan. Mikäli jatkoajalla ei synny maalia, pelattiin voittomaalikilpailu.
Välisarjat:
Revanssiviikonloppu 20.–21.11.
Revanssiviikonlopussa jaetaan ylimääräisiä pisteitä niin, että molempien otteluiden voittaja saa kaksi lisäpistettä. Jos voitot ovat tasan, enemmän pisteitä tai paremman maalieron saanut joukkue saa yhden lisäpisteen.
Sarjataulukko.
Hokki, Jukurit ja K-Vantaa saivat kaksi lisäpistettä revanssiviikonloppuna, JYP-Akatemia ja Peliitat yhden.
Maalivahtien torjuntapörssi.
Vähintään 1/3 otteluista
Pudotuspelit.
Mestiksen puolivälieriin pääsee 8 joukkuetta. Puolivälierät pelataan otteluparein 1.-8., 2.-7., 3.-6. ja 4.-5.. Ottelut aloitetaan runkosarjassa paremmin sijoittuneen kotikentällä ja jatkoon pääsyyn tarvitaan neljä voittoa (pelataan paras seitsemästä -järjestelmällä). Voittajat jatkavat välieriin. Välierät aloitetaan runkosarjassa paremmin sijoittuneen kotikentällä. Jatkoon päässeistä runkosarjassa parhaiten sijoittunut kohtaa runkosarjassa heikoimmin sijoittuneen ja toiseksi paras kohtaa toiseksi heikoimman.
Neljä voittoa (pelataan paras seitsemästä -järjestelmällä) välierissä saavuttaneet joukkueet selviävät loppuotteluihin. Välierien hävinneet joukkueet pelaavat runkosarjassa paremmin sijoittuneen kotikentällä yhden ottelun, jonka voittaja voittaa pronssia. Mestiksen loppuottelut aloitetaan runkosarjassa paremmin sijoittuneen kotikentällä. Mestiksen mestaruuteen vaaditaan neljä voittoa (pelataan paras seitsemästä -järjestelmällä).
Maalivahtien torjuntapörssi.
Vähintään 1/3 otteluista
Karsinnat.
Suomi-sarjan voittaja Iisalmen Peli-Karhut nousi suoraan Mestikseen kaudelle 2016–2017. Mestiksen sijalle 11. sijoittunut kohtasi karsinnoissa Suomi-sarjan 3. sijoittuneen ja sijalle 12. sijoittunut kohtasi Suomi-sarjan 2. sijoittuneen. Otteluparit pelattiin paras seitsemästä -järjestelmällä (4 voittoa). Otteluparien voittajat saivat Mestis-paikan kaudelle 2016–2017.
Mikäli Jukurit ei olisi noussut SM-liigaan kaudeksi 2016–2017, karsinnat olisi pelattu otteluparein M 12. – SS 1. ja M11. – SS 2.
Gunilla Lindberg

Gunilla Lindberg (s. 6. toukokuuta 1947 Väsby) on ruotsalainen urheilujohtaja. Hän on toiminut Kansainvälisen olympiakomitean ruotsalaisedustajana vuodesta 1996 ja Kansallisten olympiakomiteoiden yhteistyöorganisaation ANOC:n pääsihteerinä vuodesta 2004. Häntä pidetään 2000-luvun alun vaikutusvaltaisimpana ruotsalaisena urheilujohtajana.
Lindbergin ura Ruotsin olympiakomiteassa alkoi jo vuonna 1969. Hän on ollut mukana Ruotsin olympiajoukkueen johtotehtävissä Sapporon talvikisoista 1972 alkaen. Vuodesta 1984 lähtien hän ollut Ruotsin olympiajoukkueen apulaisjohtajana. Hänestä tuli pääsihteerin avustaja vuonna 1984, ja pääsihteeri vuodesta 1989 alkaen. 
Vuonna 1993 hänet valittiin Euroopan olympiakomiteoiden yhteistyöjärjestön EOC:n jäsen ja edelleen Kansainvälisen olympiakomitean ruotsalaisjäseneksi vuonna 1996 Atlantan kesäolympialaisten yhteydessä. Hän seurasi KOK-jäsenyydessään ruotsalaista Gunnar Ericssonia. Vuonna 2000 hänestä tuli KOK:n toimeenpanevan komitean jäsen vuosiksi 2000-2004 ja vuonna 2004 Ateenan kesäolympialaisten yhteydessä yksi KOK:n neljästä varapuheenjohtajasta. Varapuheenjohtajuuskausi kesti neljä vuotta. Vuonna 2011 hänet valittiin uudelleen KOK:n toimeenpanevaan komiteaan. Gunilla Lindberg on toiminut myös Kansallisten olympiakomiteoiden yhteistyöjärjestön ANOC:n jäsenenä vuosina 1995-2002 ja pääsihteerinä vuodesta 2004 alkaen. Hän on toiminut vuosien 2006, 2010 ja 2014 talvikisojen koordinointikomiteassa ja vuoden 2018 talvikisojen arviointi- ja koordinointikomiteoissa puheenjohtajana. Kesäkisoista hän on toiminut vuoden 2012 ja 2016 kisojen koordinointikomiteoissa.
Etelä-Suomen Media

Etelä-Suomen Media Oy on Keskisuomalainen Oyj -konserniin kuuluva kustannusyhtiö, jonka päätoimipaikka sijaitsee Vantaalla. Yhtiö julkaisee Uudellamaalla ja Pirkanmaalla 18 paikallismediaa ja verkkojulkaisua.
Etelä-Suomen Media, Savo-Karjalan Media, Mediasepät ja Väli-Suomen Media fuusioituvat vuoden 2026 alussa Päijänne Mediaan, jonka nimeksi vaihdetaan "Uutissuomalainen".
Historia.
2010-luku.
Etelä-Suomen Median juuret ulottuvat maaliskuuhun 2013, jolloin Suomen Lehtiyhtymä siirtyi Keskisuomalaisen omistukseen. Varsinaisesti konserni syntyi vuoden 2015 alussa, kun Keskisuomalainen Oyj tiivisti yhtiörakennettaan ja siirtyi alueittaiseen malliin. Keskisuomalaisen silloiset sanoma- ja kaupunkilehtiä kustantavat yhtiöt yhdistettiin kolmeen yhtiöön: kaksi muuta yhtiötä ovat Keski-Suomen Media Oy ja Savon Media Oy. Samassa yhteydessä Suomen Lehtiyhtymä yhdistettiin lähes kokonaan Etelä-Suomen Mediaan.
Keskisuomalainen-konsernin laajentumisen myötä osa Etelä-Suomen Median lehdistä siirrettiin vuoden 2020 alussa Kaakon Viestinnän kustannettaviksi.
2020-luku.
Etelä-Suomen Mediassa on käyty 2020-luvun puolella useita muutosneuvotteluja. Taustalla on ollut taloudellinen tilanne, joka on tehnyt paperisten lehtien julkaisun haastavaksi. Uudistuneessa toimintaympäristössä Etelä-Suomen Media on vähentänyt paperilehtiensä ilmestymiskertoja, lakkauttanut osan lehdistään ja panostanut verkkojulkaisuihin. Myös yrityksen henkilöstömäärä on pienentynyt.
Toimipaikka Vantaalla.
Etelä-Suomen Median toimipaikka sijaitsee Vantaan Jokiniemessä Tikkurilan rautatieaseman lähellä osoitteessa Väritehtaankatu 8. Yhtiöllä on suuren toimistotalon neljännessä kerroksessa vuokralla 1 200 neliömetrin tila. Yritys ja sen noin sata työntekijää muuttivat uudisrakennukseen Veromiehen Rälssitieltä keväällä 2020. Tiloissa työskentelee Etelä-Suomen Median hallintoa, Helsingin Uutisten ja Vantaan Sanomien toimitus sekä Mediatalo Keskisuomalaisen aikakausilehtiryhmän ja valtakunnallisen suurasiakasmyynti MEKS:in työntekijöitä.
Etelä-Suomen Median tuotteet.
Sanomalehdet.
Vuonna 2025 Etelä-Suomen Median lehtiä olivat:
Hugo ja kadonneet jalokivet

Hugo ja kadonneet jalokivet () on ITE Median kehittämä ja julkaisema toimintaseikkailupeli, joka on julkaistu vuonna PlayStationille ja Windowsille. Peli sijoittuu "Hugo Viidakkoseikkailu" -peleissä esiintyneelle ”Viidakkosaarelle”.
Juoni.
Kikulaisten kylä on suuressa vaarassa: ilkeä noita Skylla, tämän apuri Don Kroko, ja heidän sotilaansa ovat tukkineet kylän lähellä olevan tulivuoren kraatterin suurella kivenlohkareella. Tulivuori voi purkautua minä hetkenä hyvänsä ja tuoda kylään laavatulvan. Tuhotakseen tulivuoren kraatterin tukkineen lohkareen ja pelastaakseen kylän, kikulaisten kylänvanhin tarvitsee kolme Aurinkokiveä.
Fernando-tukaani lähtee Peikkometsään pyytämään Hugo-peikon auttamaan kikulaisia ja etsimään kivet. Hugo lentää lentokoneellaan Viidakkosaarelle ja aloittaa etsinnät. Hän löytää ensimmäisen kiven inkapyramidin raunioista sekä toisen kiven lumisilla vuorilla sijaitsevasta luolasta. Vanhasta merirosvoluolasta päästyään hän joutuu Skyllan vankityrmiin, joista hän pakenee ja löytää tyrmien aarrekammiosta kolmannen kiven. Huomatessaan Hugon paon, Skylla lähettää hänen peräänsä pyörremyrskyn.
Jos Hugo pääsee kylään, kikulaiset asettavat Aurinkokivet vanhaan kivipaneeliin ja niistä ammennetuilla voimilla tuhoavat tulivuoren kraatterissa olevan lohkareen ja lähettävät pyörremyrskyn takaisin Skyllan luokse. Hugo juhlii voittoa Skyllasta kikulaisten kylässä ennen paluutaan Peikkometsään.
International Association of Geodesy

International Association of Geodesy (lyh. "IAG") on geodesian tutkimuksen kansainvälinen yhteistyöelin ja Kansainvälisen geodeettis-geofysikaalisen unionin IUGG:n jäsenjärjestö.
IAG perustettiin jo vuonna 1862 nimellä "Mitteleuropäische Gradmessing" (). 
Suomi on IAG:ssa ja IUGG:ssa edustettuna Suomen Geodeettis-Geofysikaalisen Kansalliskomitean kautta.
Sonic Chaos

Sonic Chaos (myös nimellä Sonic the Hedgehog Chaos ja Sonic &amp; Tails) on Aspectin kehittämä ja Segan julkaisem tasohyppelypeli. Peli julkaistiin vuonna Sega Master Systemille ja Sega Game Gearille. 
"Sonic Chaos" oli ensimmäinen 8-bittinen Sonic-peli jossa Miles ”Tails” Prower oli pelattavana hahmona.
Gunnar Ericsson (yritysjohtaja)

"Gunnar" Lennart Wilhelm Ericsson, Ruotsin valtiopäivillä häntä kutsuttiin nimellä "Ericsson i Åtvidaberg" (29. kesäkuuta 1919 Tukholma – 24. joulukuuta 2013 Mölle ) oli ruotsalainen yritysjohtaja, poliitikko ja urheilujohtaja.
Koulutus ja toiminta yritysjohtajana.
Gunnar Ericssonin isä oli 1930-luvun teollisuusmiehenä, ministerinä ja kansanedustajana tunnettu Elof Ericsson. Gunnar Ericsson suoritti upseerintutkinnon vuonna 1941. Sen jälkeen hän suoritti ekonomin tutkinnon Tukholman kauppakorkeakoulussa vuonna 1946 ja siirtyi sukunsa omistamaan AB Åtvidabergs Industrier -yhtiöön, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Facit AB. Ericsson toimi yrityksen toimitusjohtana vuosina 1957–1970 ja sen jälkeen yrityksen hallituksen puheenjohtajana vuoteen 1982. Vuonna 1972 Ericsson joutui luopumaan sukuyrityksensä omistuksesta ja myymään talousvaikeuksiin joutuneen Facitin Electroluxille.
Poliittinen toiminta.
Ericsson valittiin vuonna 1969 valtiopäiville, jotka olivat valintahetkellä vielä kaksikamariset. Hän tuli valituksi toiseen kamariin. Vuodesta 1970 hän oli seuraavat kaksi vuotta yksikamarisen valtiopäivien jäsenenä edustaen Kansanpuoluetta. Kansanedustajan toimessaan hän keskittyi erityisesti talouskysymyksiin, kuten verot, kilpailulainsäädäntö ja ulkomaille tehtävät investoinnit.
Urheilujohtaja.
Ericsson oli aktiivi toimija myös urheilujärjestöissä. Hän oli Ruotsin jalkapalloliiton puheenjohtaja vuosina 1970–1975. Ruotsin olympiakomitean varapuheenjohtajana hän toimi 30 vuotta eli vuodet 1966–1996. Hänet valittiin Bo Ekelundin jälkeen Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) ruotsalaisedustajaksi vuonna 1966. KOK-jäsenyys kesti aina vuoteen 1996. KOK:ssa hän oli toimeenpanevan komitean jäsen vuosina 1988–1992 ja toimi vuosien 1984 ja 1988 kisojen arviointikomiteassa. Näin Bo Ekelundin vuonna 1962 päättynyt KOK:n toimeenpanevan komitean jäsenyys ja ruotsalaisten rooli KOK-ytimessä sai näin jatkoa. Hän toimi vuoden 1992 Barcelonan kesäkisojen koordinointikomiteassa.
Castelpetroso

Castelpetroso on kunta Italiassa olevalla Molisen alueella, Isernian maakunnassa. 
Kunnan tärkein nähtävyys on kirkko "Santuario di Maria Santissima Addolorata". Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1890 paikalle, jossa kaksi vuotta aiemmin oli tapahtunut Neitsyt Marian ilmestys. Kirkko valmistui vuonna 1975. Kunnan kokoon nähden se on suurikokoinen. Kirkkoon mahtuu 10 000 henkilöä, ja sen kupolin korkeus on 54 metriä.
Parbatin piirikunta

Parbatin piirikunta () on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Läntisen kehitysalueen Dhawalagirin vyöhykkeellä. 
Piirikunta rajoittuu idässä Kaskin ja Syangjan, lännessä Gulmin ja Baglungin ja pohjoisessa Myagdin piirikuntaan.
Parbatin piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 146 590 henkeä (157 826 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 494 neliökilometriä ja väestötiheys 297 as./km2. Hallinnollinen keskus oli vuonna 2011 Shivalayan kyläkehityskomitean (12 470 as., 2011) keskustaajama Kusma, josta tehtiin toukokuussa 2014 piirikunnan ensimmäinen kaupunki.
Luonnonmaantieteellisesti piirikunta luetaan osaksi Nepalin Läntistä kumpuvyöhykettä. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 17,8 % voidaan katsoa ylempään trooppiseen, 66,9 % subtrooppiseen, 14,0 % lauhkeaan ja 1,4 % subalpiiniseen kasvillisuusvyöhykkeeseen kuuluvaksi.
Myagdin piirikunta

Myagdin piirikunta () on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Läntisen kehitysalueen Dhawalagirin vyöhykkeellä. 
Piirikunta rajoittuu etelässä Parbatin ja Baglungin, lännessä Rukumin, pohjoisessa Dolpan ja Mustangin sekä idässä Manangin ja Kaskin piirikuntaan.
Myagdin piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 113 641 henkeä (114 447 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 2 297 neliökilometriä ja väestötiheys 49 as./km2. Hallinnollinen keskus on Arthungen kyläkehityskomitean (11 738 as., 2011) keskuskylä Beni. Vuonna 2014 Benistä tehtiin piirikunnan ensimmäinen kaupunki.
Luonnonmaantieteellisesti piirikunta luetaan Nepalin Läntiseen kumpuvyöhykkeeseen kuuluvaksi. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 0,1 % voidaan luokitella ylempään trooppiseen, 17,5 % subtrooppiseen, 28,0 % lauhkeaan, 21,1 % subalpiiniseen, 17,8 % alpiiniseen, 1,6 % Trans-Himalajan ja 13,9 % ylempään vuoristovyöhykkeeseen (nival zone) kuuluvaksi.
Mustangin piirikunta

Mustangin piirikunta () on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Läntisen kehitysalueen Dhawalagirin vyöhykkeellä. Pohjoisessa piirikunnan naapurina on Kiinan Tiibetin autonominen alue, idässä Manangin, etelässä Myagdin ja lännessä Dolpan piirikunta.
Mustangin piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 13 452 henkeä (14 981 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 3 573 neliökilometriä ja väestötiheys 3,8 as./km2. Hallinnollinen keskus on Jomsomin kyläkehityskomitean alue (1 370 as., 2011).
Luonnonmaantieteellisesti piirikunta luetaan osaksi Nepalin Läntistä vuoristovyöhykettä. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 0,0 % voidaan luokitella subtrooppiseen, 4,0 % lauhkeaan, 4,7 % subalpiniseen, 2,7 % alpiniseen, 79,8 % Trans-Himalajan ja ylempään vuoristovyöhykkeeseen (nival zone) kuuluvaksi.
Baglungin piirikunta

Baglungin piirikunta () on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Läntisen kehitysalueen Dhawalagirin vyöhykkeellä. Piirikunta rajoittuu etelässä Gulmin ja Pyuthanin, lännessä Roplan ja Rukumin, pohjoisessa Myagdin ja idässä Parbatin piirikuntaan.
Baglungin piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 268 613 henkeä (268 937 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 1 784 neliökilometriä ja väestötiheys 151 as./km2. Hallinnollinen keskus on Baglung (29 360 as., 2011).
Luonnonmaantieteellisesti piirikunta luetaan osaksi Nepalin Läntistä kumpuvyöhykettä. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 2,8 % voidaan luokitella ylempään trooppiseen, 37,1 % subtrooppiseen, 39,4 % lauhkeaan, 18,6 % subalpiiniseen ja 2,1 % alpiiniseen kasvillisuusvyöhykkeeseen kuuluvaksi.
Tomi Haustola

Tomi Haustola (s. 18. huhtikuuta 1982 Suolahti) on suomalainen stand up -koomikko ja käsikirjoittaja. 
Stand up.
Haustola on tullut tunnetuksi Nelosen Stand up!, Noin Viikon Studio sekä YLEn Naurun Tasapaino ohjelmista. Hän oli myös mukana yli 11000 lippua myyneellä Naurun Tasapaino On The Road - sekä loppuunmyydyllä Noin Viikon Stand up -kiertueilla. Haustola teki historiaa olemalla ensimmäinen suomalainen stand up -koomikko, jonka livealbumi on julkaistu Spotifyssä. 
Haustola keikkailee aktiivisesti ympäri Suomea tehden julkisia ja yksityisiä esiintymisiä. Hän on tullut tunnetuksi esittävästä tyylistään, jossa hän yhdistelee ennalta kirjoitettua materiaalia ja spontaania yleisöimprovisaatiota keskenään. Hänen huumorinsa kohdistuu usein häneen itseensä, parisuhteeseen sekä arkisiin huomioihin. 
Vuonna 2022 Haustola palkittiin muiden koomikoiden äänestämänä "Vuoden koomikko"-tittelillä, jonka jakaa vuosittain Kallion Komediabolaget.
Käsikirjoittaminen ja TV-työt.
Stand up -esiintymisten lisäksi Haustola on ollut käsikirjoittamassa lukuisia tv-ohjelmia kuten Suurmestari, Stadi vs. Lande, Noin viikon studio sekä palkittua Noin viikon uutisia. Haustola oli ehdolla Vuoden käsikirjoittajaksi Venla-gaalassa 2023 ohjelmasta Suurmestari. Tämän lisäksi hän toimi 4. kauden Love Island Suomi ohjelman kertojaäänenä. 
Hän on myös ollut yleisölämmittelijänä mm. MTV3:n Tähdet Tähdet (2014, 2015) Nelosen Hyvät ja Huonot uutiset (2014) ja Dancing on Ice (2013) ohjelmissa.   
Akateeminen ura.
Haustola on koulutukseltaan tietotekniikan diplomi-insinööri. Hän valmistui Tampereen teknillisestä yliopistosta 2010, jossa hän jatkoi tutkijana vuosina 2010-2012. Haustola on julkaissut tieteellisiä julkaisuja liittyen mm. mobiilin 3D-sisällön laatuun ja sen kokemukseen. . 
Yksityiselämä.
Haustola on tunnustanut olevansa suuri amerikkalaisen showpainin ja stand upin fani, käyttäen vapaa-aikansa omin sanoin: "hyvin pitkälti jomman kumman katsomiseen". Hän asuu tällä hetkellä Helsingissä.
Amerikansirohaukka

Amerikansirohaukka ("Elanoides forficatus") on haukkojen heimoon ja omaan Elanoides-sukuunsa kuuluva lintulaji.
Amerikansirohaukkaa tavataan seuraavissa maissa: Antigua ja Barbuda, Argentiina, Bahama, Barbados, Belize, Bolivia, Brasilia, Brittiläiset Neitsytsaaret, Caymansaaret, Costa Rica, Dominica, Dominikaaninen tasavalta, Ecuador, El Salvador, Grenada, Guadeloupe, Guatemala, Guyana, Haiti, Honduras, Jamaika, Kolumbia, Kuuba, Martinique, Meksiko, Montserrat, Nicaragua, Panama, Paraguay, Peru, Puerto Rico, Ranskan Guayana, Suriname, Trinidad ja Tobago, Turks- ja Caicossaaret, Venezuela, Yhdysvallat ja Yhdysvaltain Neitsytsaaret. Vaeltavana sitä tavataan myös Aruballa, Bermudassa, Kanadassa, Kanariansaarilla ja Uruguayssa. Sen kanta on Pohjois-Amerikassa kasvamaan päin.
Hankkio

Hankkio on kaupunginosa Tampereella kaupungin itäosassa. Naapurikaupunginosia ovat Messukylä, Ristinarkku, Linnainmaa, Vehmainen, Haihara, Kaukajärvi ja Viiala. Hankkion kaupunginosa rajoittuu etelässä Kangasalantiehen (entinen valtatie 12) ja pohjoisessa Tampere–Haapamäki-rataan.
Kaupunginosa on nimetty Hankkion tilan mukaan, joka oli entinen Messukylän pappilan torppa. Aikoinaan tilalla toimi kauppapuutarha. Hankkio siirtyi Tampereen kaupunkiin Messukylän kuntaliitoksen yhteydessä vuoden 1947 alussa. Kaupunginosa kaavoitettiin vuonna 1960 teollisuus- ja omakotialueeksi. 1990-luvulla valmistunut Tampereen itäinen ohitustie halkaisi kaupunginosan ja katkaisi Hankkionkadun, jolloin kadun osat nimettiin uudelleen Etu-Hankkion kaduksi ja Keski-Hankkion kaduksi.
HMS Belos (1885)

HMS Belos oli Ruotsin laivaston vuonna 1885 vesillelaskettu sukellusveneiden pelastusalus.
Valmistus.
Bergnings AB Neptun tilasi aluksen Göteborgista Lindholmenin telakalta. Alus laskettiin vesille 1885. Ruotsin laivasto lunasti aluksen vuonna 1940 ja se liitettiin laivastoon seuraavana vuonna.
Palvelus.
Alus osallistui vuonna 1943 sukeltajien emälaivana uponneen sukellusvene "HMS Ulvenin" etsintöihin. Alukselta lähtenyt sukeltaja Alvar Eriksson paikansi kadonneen aluksen. Alus oli laivaston palveluksessa aina 1960-luvun alkuun, jolloin uusi "HMS Belos" korvasi sen.
HMS Belos (1961)

HMS Belos oli Ruotsin laivaston sukellusveneiden pelastusalus.
Valmistus.
Alus laskettiin vesille 1971 Kalmarin telakalta. Laivasto lunasti aluksen, jolloin se siirrettiin Karlskronan laivastontelakalle muutettavaksi sukeltajien emälaivaksi sekä sukellusveneiden pelastustehtäviin. Se otettiin palvelukseen 29. toukokuuta 1963.
Palvelus.
Alus modernisoitiin 1981, jolloin sille valmistui mahdollisuus sijoittaa miehittämätön sukellusvene () "Sjöugglan". Alus oli palveluksessa vuoteen 1993, jolloin uusi "HMS Belos" korvasi sen.
HMS Belos (A214)

HMS Belos (runkonumero A214) on Ruotsin laivaston sukellusveneiden pelastusalus, joka kykenee samalla toimimaan sukeltajien emälaivana.
Hankinta.
Öljynporauslauttojen huolto- ja paloalus "NB314 Energy Supporter" tilattiin Alankomaista De Hoopilta. Se laskettiin vesille 1985. Ruotsin puolustusvoimien materiaalilaitos () osti marraskuussa 1992 aluksen sen ollessa Brasilian rannikon öljykentillä. Muutostöiden jälkeen se otettiin 1995 Ruotsin laivaston palvelukseen.
Aluksen varustukseen kuuluu painekammio, sukelluskellot ja erilaiset vedenalaiset, joilla voi toimia jopa 1 000 metrin syvyydessä. Vedenalaisina ovat muun muassa "Sjöuggla", "Argus", "Mantis" ja "URF". Lisäksi aluksen varustukseen kuuluu 5, 6, 10, 55 ja 100 tonnin nosturit. Alukselle voidaan tarvittaessa sijoittaa myös brittiläinen sukellusveneidenpelastusalus "LR-5" sekä Natomaiden kehittämä "NSRV".
Palvelus.
Alus on osallistunut lukuisiin kansainvälisiin pelastusharjoitukseen kuten Norjassa 1994, Britanniassa 2000 sekä Yhdysvalloissa ja Puolassa 2002. Maaliskuussa 2004 alus nosti alasammutun DC-3 kuljetuskoneen ja 2006 alus nosti pienkoneen Ruotsin etelärannikolta.
Tammikuussa 2025 alus nosti "Eagle S:n" ankkurin Suomenlahden pohjasta.
Termaa

Termaa (myös "Tervamaa", "Termä"; ; ) on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Seesjärven rannalla Paatenen lounaispuolella. Kylässä on 21 asukasta (vuonna 2012).
Paatenen pogostaan kuulunut Tervamaan kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvun lopulla. Tuolloin siellä oli kuusi taloa. Tervamaa oli käytännössä osa Paatenen kyläryhmää. 1900-luvun alussa se kuului Paatenen volostin Suondalen (ven. "Sondaly") kyläkuntaan ja neuvostoaikana Paatenen kyläneuvostoon. Vuonna 1933 kylässä oli 69 asukasta, joista lähes kaikki olivat karjalaisia.
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Sen nähtävyyksiin kuuluu 1800-luvulla rakennettu Georgios Voittajan tsasouna.
Venginvaara

Venginvaara (myös "Vonkavaara"; ; ) on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Volomajoen muodostaman pienen järven rannalla 42 kilometriä Paateneesta luoteeseen. Kylässä on 11 asukasta (vuonna 2012).
Venginvaara kuului 1900-luvun alussa Paatenen volostin Särkijärven kyläkuntaan. Vuonna 1905 siellä oli viisi taloa ja 31 asukasta. Neuvostoaikana kylä kuului Särkijärven kyläneuvostoon. Vuonna 1933 siellä oli 35 asukasta, jotka kaikki olivat karjalaisia.
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Sen nähtävyyksiin kuuluu joukko vanhoja talousrakennuksia.
Särkijärvi (Paatene)

Särkijärvi (; ) on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla 26 kilometriä Paateneesta luoteeseen. Kylässä on 19 asukasta (vuonna 2012).
Särkijärvi mainitaan Paatenen pogostaan kuuluneena volostina vuonna 1597. Tuolloin siellä oli viisi taloa. 1900-luvun alussa Särkijärvi lähikylineen muodosti Paatenen volostiin kuuluneen kyläkunnan, johon kuuluivat saman kyläryhmän Hirviniemi ja Mäntyniemi sekä Honkaniemi, Jukkolahti, Kilgamsaari eli Markkisensaari, Kuusiniemi, Laazari, Loskinniemi, Nesterinvaara, Petrisenvaara, Pokonvaara, Pölkkylä, Salkovaara, Tšiassalmi, Venginvaara, Vitsajärvi ja kolme Samsonvaaran kylää. Särkijärvellä oli 28 taloa, 201 asukasta ja koulu.
1920-luvulla perustettiin Seesjärven piiriin kuulunut Särkijärven kyläneuvosto, jossa oli vuonna 1933 viisitoista kylää. Asukkaita kyläneuvostossa oli 1205, joista lähes kaikki olivat karjalaisia. Myöhemmin kyläneuvoston keskus siirrettiin Salkovaaran taajamaan.
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Lähistöltä on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja.
Voijärvi (Paatene)

Voijärvi (; ) on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven pohjoisrannalla 56 kilometriä Paateneesta luoteeseen. Kylässä on 318 asukasta (vuonna 2012).
Voijärvi on perustettu metsätyöläisten asutukseksi vuonna 1947. Neuvostoaikana se kuului Särkijärven kyläneuvostoon.
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista sekä muutamista usean perheen asuintaloista. Palveluihin kuuluvat koulu, lääkintäasema ja kauppa. Lähistöltä on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja.
Karjalan tasavallassa on myös toinen Voijärvi sekä samanniminen entinen kylä ja kunta. Se sijaitsee Belomorskin piirin Sosnavitsan kunnassa.
Short Order

Short Order on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Anthony Byrnen ohjaama ja käsikirjoittama irlantilainen draamakomediaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Emma de Caunes, Rade Šerbedžija, Cosma Shiva Hagen, Jack Dee, Tatiana Ouliankina, Paschal Friel, John Hurt ja Vanessa Redgrave. Brian Willis oli elokuvan tuottajana. "Short Order" kertoo nuoresta mutta taitavasta Fifi-nimisestä kokista.
"Short Order" kuvattiin lähinnä Saksan Bendestorfissa sijaitsevilla studioilla. "Short Order" sai ensi-iltansa Irlannissa 1. maaliskuuta 2005. Elokuva esitettiin Ranskan Dinardin brittiläiselokuvien elokuvajuhlilla 6. lokakuuta 2005. Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa Newport Beachin elokuvajuhlilla 26. huhtikuuta 2006. Monacon elokuvajuhlilla, jossa elokuva esitettiin 8. joulukuuta 2006, elokuva voitti kaksi palkintoa. "Short Order" pääsi Yhdysvaltoihin rajoitettuun teatterilevitykseen 16. toukokuuta 2008, jolloin elokuvan nimenä oli "Life Is A Buffet". Terra Entertainment vastasi elokuvan teatterilevityksestä Yhdysvalloissa. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan nolla prosenttia kriitikoista on antanut "Short Orderille" positiivisen arvosanan 2,9/10 keskiarvolla. Keräys perustuu viiteen arviointiin. Teatterilevityksestäkin vastannut Terra Entertainment julkaisi elokuvan DVD:nä 15. heinäkuuta 2008.
Peter Lorentzen

Peter Lorentzen (s. 2. syyskuuta 1983 Halden, Norja) on norjalainen jääkiekkoilija, joka pelaa GET-ligaenin Stavanger Oilersissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Lorenzen on pelityyliltään puolustava hyökkääjä.
Ura.
Seuraura.
Lorentzen on IK Cometin kasvatti. Hän debytoi Norjan pääsarjatasolla kuitenkin Stjernen Hockeyn paidassa 17-vuotiaana kaudella 2000–2001, jolloin Lorentzen teki siellä 21 runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen. WHL-joukkue Tri-City Americans varasi hänet 13. pelaajana . Lorentzen vietti siellä kaksi seuraavaa kautta, jonka jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2003–2004 Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle I-divisioonajoukkue Järfälla HC:hen. Lorentzen voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 17+7=24. Kauden 2004–2005 hän aloitti sarjatasoa ylempänä Allsvenskanin Uppsala Hockeyssa, josta Lorentzen palasi kuitenkin kesken kauden kasvattajaseuraansa IK Cometiin. Hän voitti koko UPC-ligaenin kevään 2005 karsintasarjan tehotilaston lukemalla +8.
Kaudella 2005–2006 Lorentzen teki Norjan pääsarjatason yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 23+17=40, joilla hän oli Cometin paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Lorentzen jakoi koko GET-ligaenin (aik. UPC-ligaen) maalipörssin neljännen sijan Sparta Warriorsin Jonas Andersenin kanssa. Kahden Cometsissa viettämänsä vuoden jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2007–2008 Allsvenskan-joukkue Rögle BK:hon, jota Lorentzen oli kauden päätteeksi nostamassa Elitserieniin. Kauden 2008–2009 päätteeksi Rögle ajautui Kvalserieniin, mutta onnistui kuitenkin säilyttämään sarjapaikkansa.
Lorentzen palasi taas kaudeksi 2009–2010 kotimaahansa ja siirtyi Stavanger Oilersin riveihin. Hän voitti kauden päätteeksi Norjan-mestaruuden ja seuraava kausi 2010–2011 päättyi hopeaan. Tämän jälkeen Lorentzen voitti peräti kuusi peräkkäistä Norjan-mestaruutta. Kaudella 2013–2014 Oilers osallistui myös Continental Cupiin, jonka joukkue voitti. Helmikuussa 2014 Lorentzen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Oilersin kanssa, kuten taas huhtikuussa 2016.
Maajoukkueura.
Lorentzen edusti Norjaa MM-kilpailuissa vuosina 2009, 2010 ja 2011 sekä Vancouverin olympialaisten karsinnoissa.
Lorentzen pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2002 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2001 ja B-sarjan MM-kilpailuissa vuonna 2000.
Inferno (vuoden 2016 elokuva)

Inferno on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut Ron Howardin ohjaama jännityselokuva, joka perustuu Dan Brownin samannimiseen kirjaan vuodelta 2013. Elokuvan kuvaukset alkoivat huhtikuussa 2015 Venetsiassa. Elokuvan pääosissa ovat Tom Hanks, Felicity Jones, Omar Sy, Ben Foster ja Irrfan Khan. Elokuva julkaistiin 2D- ja 3D-formaateissa.
Juoni.
Robert Langdon herää firenzeläisessä sairaalassa muistinsa menettäneenä. Seurakseen Robert saa hoitavan lääkärinsä Sienna Brooksin. Symbolitutkijahahmon huolenaiheina ovat tällä kertaa Danten "Jumalaiseen näytelmään" liittyvät spekulaatiot ja tapahtumapaikkoina Firenze ja Venetsia.
Vastaanotto.
"Tv-maailma"-lehdessä 2024 Pertti Avola harmitteli, ettei Howardin näyttävä ylöspano riitä peittämään Dan Brownin keskinkertaista ja historialla ärsyttävästi spekuloivaa jännärijuonta. Hän antoi elokuvalle kaksi ja puoli tähteä viidestä.
Karbarsoni

Karbarsoni (C7H9AsN2O4) on arsonihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on käytetty ihmislääketieteessä alkueläinten aiheuttamien infektioiden hoitoon ja eläinlääketieteessä siipikarjan hoitoon ja kasvun parantamiseksi.
Ominaisuudet.
Karbarsoni on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman kylmään veteen ja paremmin kuumaan. Muiden arsonihappojen tavoin se on heikko happo. Emäsliuoksiin se liukenee muodostaen suoloja. Orgaanisista liuottimista karbarsoni liukenee hyvin metanoliin ja etanoliin ja on lähes liukenematonta esimerkiksi dietyylieetteriin tai kloroformiin.
Valmistus ja käyttö.
Karbarsonia syntetisoidaan arsaniilihapon natriumsuolan ja kaliumsyanaatin tai syanogeenibromidin välisellä reaktiolla ja muodostuvan tuotteen hydrolyysillä.
Karbarsoni tuli Yhdysvalloissa markkinoille vuonna 1931 "Entamoeba histolytica"- ja "Trichomonas vaginalis" -alkueläinten aiheuttamien infektioiden hoitoon. Lisäksi yhdistettä on käytetty muun muassa "Balantidium coli"-alkueläimen aiheuttaman balantidiaasin hoitoon. Yhdysvalloissa aine oli ihmisen lääkintään markkinoilla vuoteen 1991 asti. Tämänkin jälkeen sitä on lisätty siipikarjan, erityisesti kalkkunoiden, rehun joukkoon parantamaan kalkkunoiden kasvua ja "Histomonas meleagridis"-alkueläimen aiheuttaman vakavan mustapäätaudin (histomoniaasi) hoitoon ja ehkäisemiseen. FDA kielsi karbarsonin käytön tähän tarkoitukseen helmikuusta 2014 alkaen yhdessä roksarsonin ja arsaniilihapon kanssa, kun näillä lääkkeillä hoidettujen kanojen maksasta löytyi hyvin korkeita arseenipitoisuuksia.
Darchulan piirikunta

Darchulan piirikunta () on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Kaukolännen kehitysalueen Mahakalin vyöhykkeellä. Piirikunta rajoittuu lännessä Intian Uttarakhandin osavaltioon ja pohjoisessa Kiinan Tiibetin autonomiseen alueeseen. Idässä naapurina on Bajhangin ja etelässä Baitadin piirikunta.
Darchulan piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 133 274 henkeä (121 996 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 2 322 neliökilometriä ja väestötiheys 57 as./km2. Vuoden 2011 väestönlaskennan aikaan hallinnollinen keskus oli Intian vastaisen rajajoen rannalla sijaitseva, Khalangan kyläkehityskomitean (8 577 as., 2011) keskustaajama Darchula-Khalanga, josta johtaa kävelysilta vastarannalle Intiaan. Darchula-Khalanga sijaitsee linnuntietä runsas 520 kilometriä Kathmandusta länsiluoteeseen. Toukokuussa 2014 muodostettiin hallinnollisesti, kyläkehityskomiteoita yhdistämällä piirikunnan ensimmäinen kaupunki Api.
Luonnonmaantieteellisesti piirikunta ryhmitellään yleensä osaksi Nepalin Kaukolännen vuoristovyöhykettä. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 4,7 % voidaan luokitella ylempään trooppiseen, 19,8 % subtrooppiseen, 22,2 % lauhkeaan, 20,5 % subalpiiniseen ja 15,3 % alpiiniseen kasvillisuusvyöhykkeeseen sekä 17,5 % ylempään vuoristovyöhykkeeseen (nival zone) kuuluvaksi. Esimerkiksi yli 7 000 metrin korkeuteen kohoava Apivuori sijaitsee piirikunnan pohjoisosassa; se on osa vuonna 2010 perustettua Api Namban suojelualuetta (1 903 km2).
Baitadin piirikunta

Baitadin piirikunta () on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Kaukolännen kehitysalueen Mahakalin vyöhykkeellä. Piirikunta rajoittuu lännessä Intian Uttarakhandin osavaltioon. Pohjoisessa naapurina on Darchulan, idässä Bajhangin ja Dotin sekä etelässä Dadeldhuran piirikunta.
Baitadin piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 250 898 henkeä (234 418 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 1 519 neliökilometriä ja väestötiheys 165 as./km2. Hallinnollinen keskus on Dasharathchandan kaupunki (16 791 as., 2011), jonka keskustaajama on vuorenhuipulla lähellä Intian rajaa ja josta käytetään joissain yhteydessä myös piirikuntaan viittaavaa nimeä "Baitadi". Joulukuussa perustettiin uusi Patanin kaupunki.
Luonnonmaantieteellisesti piirikunta ryhmitellään yleensä osaksi Nepalin Kaukolännen kumpuvyöhykettä. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 13,1 % voidaan luokitella ylempään trooppiseen, 71,2 % subtrooppiseen  % ja 15,7 % lauhkeaan kasvillisuusvyöhykkeeseen kuuluvaksi.
Dadeldhuran piirikunta

Dadeldhuran piirikunta () on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Kaukolännen kehitysalueen Mahakalin vyöhykkeellä. Piirikunta rajoittuu lännessä Intian Uttarakhandin osavaltioon. Pohjoisessa naapurina on Baitadin, idässä Dotin ja Kailalin sekä etelässä Kanchanpurin piirikunta.
Dadeldhuran piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 142 094 henkeä (126 162 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 1 538 neliökilometriä ja väestötiheys 92 as./km2. Hallinnollinen keskus on Amargadhin kaupunki (21 245 as., 2011), joka sijaitsee linnuntietä 495 kilometriä Kathmandusta länsiluoteeseen. Amargadhin kaupungin keskustaajamasta käytetään toisinaan koko piirikuntaan viittaavaa nimeä Dadeldhura. Joulukuussa 2014 perustettiin uusi Parshuramin kaupunki.
Luonnonmaantieteellisesti piirikunta ryhmitellään yleensä osaksi Nepalin Kaukolännen kumpuvyöhykettä. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 0,6 % voidaan luokitella alempaan trooppiseen, 34,7 % ylempään trooppiseen, 55,8 % subtrooppiseen ja 8,9 % lauhkeaan kasvillisuusvyöhykkeeseen kuuluvaksi.
Itserakkausjuttuu

”Itserakkausjuttuu” on suomalaisartisti Mariskan kappale hänen vuonna 2016 julkaistulta Matador-albumiltaan. Kappale julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä 29. toukokuuta 2015. Kappale on Mariskan ensimmäinen julkaisu sen jälkeen, kun "Mariska &amp; Pahat Sudet" -yhtye lopetti syksyllä 2013.
Mariska on kertonut kyllästyneensä itsensä ja toisten mollaamiseen; kappaleessa kannustetaan kehumaan itseään. Artistin itsensä sanoittama kappale on genreltään poppia ja räppiä.
Finn Express 741

Finn Express 741, FE741 on 7,40 metriä pitkä purjevene joka on paranneltu versio Finn Express 74:sta.
Suunnittelu ja valmistus.
Finn Express 741:n on suunnitellut Ron Holland, ja veneet on Nykran valmistamia.
Takila.
Tanskalaisen JohnMastin valmistamassa reippaasti bendiä mahdollistavassa osatakilassa on FE-83:sta perityt mitat, lukuun ottamatta etuharusta, joka on FE-741:ssä lyhyempi. Takilassa on päävanttipari, alavanttipari, keulaharus sekä maston taivutukseen so. isopurjeen litistykseen taljalla säädettävä takaharus. Vinosti taaksepäin asennetut saalingit ovat alhaalla, joten maston nostoa ei kannata tehdä saalinkien alta. Puomia on kahta tyyppiä, pyöreämuotoista ja kulmikkaampaa. Myös konevalo on melko alhaalla mastossa.
Purjeet.
Isopurje kahdella reivillä, fokka itseskuuttaava, myrskyfokka itseskuuttaava, genoa ja spinaakkeri. Rullagenoa on asennettu moniin FE741:iin, jolloin itseskuuttaavan fokan käyttö hankaloituu. Spinnuksi sopii myös FE-83:n tai H-veneen spinnu!
Käytettävyys.
Finn Express on toimiva retkivene, jossa on makuupaikat viidelle. Maston alla olevassa alumiinitolpassa on kiinni pöytälevy, jonka saa laskettua osaksi keulan nukkumatilaa.
Finn Express yhdistys.
Finn Express-perheeseen kuuluu viisi venemallia; FE64, FE74, FE741, FE83 sekä FE94. Kaikkien veneiden runkopituus selviää mallinimestä.
Vuonna 1982 perustettu FE-Purjehtijat ry järjesti alkuvuosina luokkakilpailuja kaikille FE-malleille. Lisäksi yhdistys järjesti muun muassa tapaamisia eri satamissa. Yhdistys on myös julkaissut jäsenlehteä, jonka numerossa 1/1983 kerrotaan uudesta FE64-mallista sekä Ron Hollandin kommenteista ensimmäisen koepurjehduksen jälkeen. Lehti on luettavissa ilmaiseksi yhdistyksen sivuilla.
Nykyään yhdistys keskittyy enimmäkseen FE83-malliin. Heidän sivuillaan on kuitenkin edelleen kuvaukset muista FE-malleista.
Wayfarer

Wayfarer on purjejolla, jonka on suunnitellut Ian Proctor vuonna 1957 Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Sitä on valmistettu yli 10 000 kappaletta sekä puuvanerista että lasikuidusta. Wayfarer on ehkä kuuluisin retkijollista, koska sillä on tehty monia pitkiä purjehduksia, joista tunnetuin lienee Frank Dyen matka Skotlannista Islantiin. Sen vakaus on tehnyt siitä maailmalla suositun perhepurjehdus- ja opetuskäytössä, mutta kilpatoiminta on myös hyvin aktiivista, onhan se yksityyppivene. Wayfarer on Kansainvälisen Purjehtijaliiton, ISAF:n, hyväksymä purjeveneluokka.
Britteinsaarten lisäksi Wayfarer-luokka on suosittu Alankomaissa, Tanskassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Tanskan lisäksi muissa pohjoismaissa se on jostain syystä jäänyt harvinaisemmaksi. Kanadassa valmistetaan Wayfarer-kloonia, nimeltään CL-16, joka on joitain pieniä yksityiskohtia lukuun ottamatta identtinen alkuperäisen kanssa.
Vaikka vene on purjejollaksi suuri, se on kuitenkin riittävän lyhyt ja kevyt hinattavaksi jarruttoman trailerin päällä tavallisella henkilöautolla ja säilytettäväksi keskiverrossa autotallissa. Ehkäpä nämä ominaisuudet osaltaan ovat tehneet siitä suositun purjejollan. Wayfarerissa on nostoköli ja -peräsin, mikä mahdollistaa rantautumisen hyvinkin mataliin paikkoihin ja helpon kuljettamisen trailerilla. Kilpamiehistön koko on kaksi, mutta veneeseen mahtuu neljä aikuista tehtäessä päiväpurjehduksia.
Sitten alkuvuosiensa Wayfarer on nähnyt monta sukupolvea. Mark 1 oli näistä ensimmäinen ja valmistettu puuvanerista. Viimeisin Mark 4 on tehty ensisijaisesti kilpapurjehtijoiden ehdoilla, ja sitä saa vain lasikuituisena. 1980-luvun lopulla valmistettiin puuvanerista erikoiserä Mark 1 -veneitä kilpakäyttöön.
T28 Super Heavy Tank

105 mm Gun Motor Carriage T95, myöhemmin Super Heavy Tank T28, oli yhdysvaltalainen 95 tonnin painoinen raskas panssarivaunu, jota rakennettiin kaksi prototyyppiä. Se oli suunniteltu käytettäväksi Saksan länsirajan Westwallin linnoitusten läpi murtautumiseen toisen maailmansodan lopulla. Alkuperäisenä suunnitelmana oli valmistaa 25 vaunua. Myöhemmin vaunuja suunniteltiin käytettäväksi maihinnousuissa Japaniin, mutta ensimmäinen runko valmistui vasta elokuussa 1945 ja vaunun tullessa valmiiksi sota oli ohi.
Ensimmäinen Yhdysvaltojen tykkitorniton panssarintuhoaja oli T25 AT. Tämä vaunu jäi kuitenkin vasta suunnitteluvaiheeseen.
Vaunussa on neljät telaketjut painon jakamiseksi. Ulommat telaketjut voi irrottaa noin kahden tunnin työllä vaunun kuljetusta varten. Ylimääräiset telaketjut voi myös liittää yhteen vaunun perässä vedettäviksi. Prototyyppejä testattiin Aberdeen Proving Groundilla ja Fort Knoxissa vuonna 1947. Toinen vaunuista vaurioitui moottorin tulipalossa ja se romutettiin.
Jäljellä olevat T95:t.
Vuonna 1974 viimeinen prototyyppi löydettiin Fort Belvoirista Virginiasta pellolta. Ei ollut tietoa, miten se oli sinne päätynyt, mutta se oli ollut kateissa 27 vuotta. Siitä tuli suosittu nähtävyys, kun se asetettiin Kentuckyyn Patton Museum of Cavalry and Armor -museon etupihalle. Pian se kuitenkin siirrettiin Georgiaan Fort Benningiin, jossa se on nykyisin esillä.