tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mekes 4000

Mekes 4000 oli suomalaisen Parkanossa toimineen Mekes Oy:n 1965–1966 valmistama takavetoinen kaksipaikkainen kuljetustraktori jonka lempinimi oli "Muuli". Mekes 4000 oli eräänlainen traktorin ja maastoauton välimuoto ja valmistaja kutsui sitä traktoriajoneuvoksi. Traktorin suunnittelussa tehdyt virheet kaatoivat hankkeen jo alkuvaiheissa. Koska traktorissa oli isot vetopyörät takana ja pienemmät vetämättömät pyörät edessä ohjaamon ja moottorin alla oli se maastossa epävakaa ja kaatui jo esittelyajossa ylämäessä selälleen.
Mekes 4000:n moottorina oli 28 hevosvoiman nelitahtinen kaksisylinterinen Steyr-Puch boxerimoottori. Kuljettajan ja apumiehen paikat olivat edessä ja niiden välissä oli moottoritila. Traktorin moottori ja vaihdelaatikko olivat peräisin Steyr-Puch Hafflinger maastoautosta jonka valmistamista Suomessa Mekes Oy suunnitteli myös samaan aikaan. Traktorin ajonopeus oli 30 km/h.
Mekes 4000-traktoria valmistettiin 10 kappaleen sarja ja lisäksi 2 prototyyppiä. Kaksi traktoreista on säilynyt ja toinen niistä on nykyisin Parkanon Seudun Automuseossa.
Marie-Christine Adam

Marie-Christine Adam (s. 24. syyskuuta 1950 Pariisi, Ranska) on ranskalainen näyttelijä. Hän on näytellyt monissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjasta "Saint-Tropez", jossa hän näytteli Blandine Olivieria vuosina 1996–2008.
Mekes

Mekes Oy oli suomalainen Parkanossa toiminut konepaja-alan yritys joka perustettiin 1962. Yhtiön Parkanon kokoonpanotehdas valmistui 1963. Mekes Oy suunnitteli ajoneuvojen valmistuksen aloittamista 1960-luvun puolivälissä mutta suunnitelmat eivät toteutuneet ja yhtiö teki konkurssin 1967. 
Mekes Oy:n perustaja oli vuorineuvos Eino Kivivuori joka oli joutunut eroamaan Raision Tehtaat Oy:n pääjohtajan virasta 1961 samana vuonna paljastuneen margariiniskandaalin vuoksi. Kivivuori kuului presidentti Urho Kekkosta tukeneen k-linjan johtohenkilöihin. Mekes Oy:n osakkaina oli noin 400 pientä eri puolella Suomea toiminutta metallialan yritystä ja yhtiön tarkoituksena oli avustaa osakasyrityksiä tuotekehittelyssä, markkinoinnissa sekä vientiponnisteluissa. Lisäksi oli määrä luoda uusia teollisia työpaikkoja maaseudulle ja tätä varten yhtiön tehdas sijoitettiin Parkanoon. Kivivuori toimi itse Mekes Oy:n toimtusjohtajana vuoteen 1965 saakka.
Vuonna 1965 Mekes Oy alkoi suunnitella ajoneuvotuotannon aloittamista Parkanossa. Yhtiö aikoi aloittaa Steyr-Daimler-Puch-moottorilla varustettujen BMW 700 LS henkilöautojen kokoonpanon ja suunnitelmissa oli 16 000 auton vuosituotanto. Lisäksi oli aikomus valmistaa Steyr-Daimler-Puch Haflinger maastoautoja ja kaksipaikkaisia Steyr-Daimler-Puch SG urheiluautoja, Mekes Oy valmisti myös 10 kappaleen sarjan Mekes 4000 Muuli traktoriajoneuvoja. Mitkään näistä suunnitelmista eivät kuitenkaan lähteneet alkua pidemmälle Mekes Oy:n talousvaikeuksien takia jotka saattoivat yhtiön lopulta konkurssiin. Suomalainen henkilöautovalmistus alkoi sen sijaan 1969 Saab-Valmet Oy:n tehtaalla Uudessakaupungissa.
Rauma-Repola Oy osti Mekes Oy:n toiminnot yhtiötä rahoittaneelta Osuuskassojen Keskus-Osakepankilta ja jatkoi toimintaa "Parkano Oy":n ja Rauma-Repolan Parkanon konepajan nimellä. Vuonna 1994 Parkanon tehtaan osti Nordberg-Lokomo Oy. 2000-luvulla Parkanon konepaja siirtyi Hollmingille ja Metsolle.
Toimittaja Juhani Ikonen paljasti myyntiyhtiö Mekesin talouskiemuroita huomiota herättäneessä juttusarjassaan Kauppalehdessä 1963.
4-aminobentsoehappo

4-Aminobentsoehappo eli p-aminobentsoehappo tai PABA (C7H7NO2) on bentsoehapon johdannainen. Yhdiste on antraniilihapon (2-aminobentsoehappo) ja 3-aminobentsoehapon isomeeri.
Valmistus ja käyttö.
4-Aminobentsoehappoa valmistetaan perinteisesti pelkistämällä vedyn avulla p-nitrobentsoehappoa. Toinen tapa tuottaa yhdistettä on niin kutsuttu Hofmann-toisiintuminen. Dimetyylitereftalaatista muodostetaan monoamidi, kaliumtereftalamaatti, ensin hydrolysoimalla se osittain kaliumhydroksidin avulla ja sen jälkeen käsittelemällä ammoniakilla. Kaliumtereftalamaatti reagoi natriumhypokloriitin kanssa muodostaen 4-aminobentsoehappoa.
4-Aminobentsoehappoa käytetään erityisesti valmistettaessa lääkeaineita, esimerkiksi puudutusaineena käytettävä bentsokaiini on sen etyyliesteri. Muita käyttökohteita ovat atsovärien valmistus, ainesosana aurinkovoiteissa ja ristisilloituskemikaalina polyuretaanihartseissa. Kalium-4-aminobentsoaattia käytetään lääkkeenä eräiden ihosairauksien kuten Peyronien taudin hoitoon.
Biokemia.
4-Aminobentsoehappo on tärkeä aineenvaihduntatuote monille mikro-organismeille, kuten hiivoille ja bakteereille. Nämä syntetisoivat 4-aminobentsoehaposta ja 2-amino-4-hydroksi-6-hydroksimetyyli-7,8-dihydropteriinipyrofosfaatista erästä foolihapon esiastetta dihydropteroiinihappoa. Tätä reaktiota katalysoi dihydropteroaattisyntaasi. Monet sulfonamidit muistuttavat rakenteeltaan 4-aminobentsoehappoa ja siten toimivat dihydropteroaattisyntaasin inhibiittoreina ja estävät bakteerien tarvitseman foolihapon synteesin. Ihmiset eivät syntetisoi foolihappoa ja ihmisten elimistössä 4-aminobentsoehappo muuttuu N-asetyyliaminobentsoehapoksi. Toisinaan yhdisteestä käytetään myös nimiä H1- tai B10-vitamiini.
Isobassi

Isobassi ("Micropterus salmoides") on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva aurinkoahvenkalalaji. 1800-luvulla sitä yritettiin siirtoistuttaa Suomeen, mutta kokeilu epäonnistui isobassille liian karujen olojen vuoksi.
Isobassin saalistajia luonnossa ovat ihmisen lisäksi ainakin haikarat ja kirjokalastaja sekä hauki, jättihauki, kelta-ahven ja valkosilmäkuha.
Kėdainiain rautatieasema

Kėdainiain rautatieasema () on rautatieasema Liettuan keskiosissa sijaitsevassa Kėdainiain kaupungissa. Asemarakennus sijaitsee kaupungin pohjoisosissa, noin 2,5 kilometriä keskustasta. Rautatie kaupunkiin tuli vuoden 1870 tienoilla osana tsaarien Venäjän Itämeren satamakaupungista Liepājasta kohti Ukrainan Romnya rakennettua rautatietä. 
Kedainiain asema on yhä merkittävä Liettuan rautateiden (Lietuvos Geležinkeliai) kauttakulkuliikenteen paikkakunta. Se sijaitsee pääkaupunki Vilnasta satamakaupunki Klaipėdaan vievällä radalla Vilnan asema–Jonava–Kedainiai–Šiauliai–Telšiai–Kretinga–Klaipėdan asema. Kėdainiai sijaitsee myös Helsingistä Baltian läpi Varsovaan hahmotellun eurooppalaisen Rail Baltica -ratahankkeen varrella.
Jaskółka-luokka

Jaskółka-luokka oli Puolan laivaston 1930-luvulla valmistettu kuuden miinanraivaajan muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa. Ne kykenivät toimimaan miinanraivaajina, miinanlaskijoina tai sukellusveneentorjunta-aluksina. Alukset olivat ensimmäisiä Puolassa valmistettuja merikelpoisia sotalaivoja.
Alukset.
Puolan laivaston ensimmäiset miinanraivaajat olivat Tanskasta ostetut Saksan keisarikunnan laivastolle valmistetut FM-luokan alukset. Alukset olivat vanhentuneita 1930-luvulle tultaessa, joten ne piti korvata. Modlinin telakka esitti suunnitelmansa, joka hyväksyttiin. Luokan ensimmäiset neljä alusta valmistettiin Modlinissa ja Gdyniassa. Laivaston oltua tyytyväisiä hankintaan tilattiin myöhemmin kaksi lisää.
Operaatio Aamunkoitto 5

Operaatio Aamunkoitto 5 ("Val-Fajr 5") oli Iranin tekemä valtava hyökkäys Irakin–Iranin sodassa. Hyökkäys eteni alussa hyvin, mutta kilpistyi Irakin raskaiden aseiden tuleen.
Helmikuussa 1984 Iran aloitti operaation Aamunkoitto V, jonka tarkoitus oli jakaa kahtia Irakin joukot Basran lähellä. Noin 500 000 Pasdaranin ja Basijin miestä siirtyi jalkaisin tai veneillä Basraa ja Bagdadnia yhdistävän Shatt al-Arabin vesiväylän lähelle. Iranin joukot pyrkivät katksaisemaan Basran ja Bagdadin välisen tien lähellä Kutia, mutta Irak teki vastaiskun ja ajoi Iranin joukot lähelle Dehlorania.
Iranilaiset eivät juurikaan hyötyneet uhrauksistaan. Iran käytti ensimmäisen kerran tavallisen armeijan yksikköä (92 panssaridivisioona) Soiden taistelussa muutamaa viikkoa myöhemmin.
Operaatioissa Aamunkoitto 5 ja 6 Iran sai kuitenkin haltuunsa Majnoonin saaret, joilla on öljyä.
Operaatio Badr

Operaatio Badr oli Iranin tekemä suurhyökkäys Irakin–Iranin sodassa vuonna 1985. Iranilaiset onnistuivat valtaamaan Basran valtatien, mutta Irakin vastahyökkäys löi heidät takaisin. Irak käytti kemiallisia aseita.
Iranin Etelä-Irakissa tekemä operaatio Badr oli yritys vallata Bagdadista Basraan vievä valtatie niin kuin operaatio Aamunkoitossa vuonna 1983. Lisäksi pyrittiin saavuttamaan Tigris, jolloin Irak olisi katkaistu kahtia ja Bagdad eristetty merestä ja öljynviennistä sitä kautta. Operaatio nimettiin Muhammedin vuosisatoja sitten Mekassa saavuttaman ensimmäisen sotavoiton kunniaksi. Iran oli yhä alakynnessä joukkojensa koulutuksen ja aseistuksen nähden Irakiin nähden, vaikka Iran oli organisoinut Pasdaranin ja Basijin joukkoja muistuttamaan enemmän tavallista armeijaa.
Hyökkäys.
Operaatio Badr alkoi 11. maaliskuuta 1985 Al Qumrahista koilliseen soisen maaston läpi lähellä Majnoonin saarta. Hyökkäyksen kärjessä iranilaiset etenivät pienin ryhmin muun muassa öisin, partiovenein ja käyttäen kaislikkoa suojana. Etenevä jalkaväki rakensi ponttoonisiltoja panssariajoneuvoille. Näin toinen aalto saapui kärkijoukkojen raivattua tien, ja joukot etenivät onnistuneesti 6 km syvyyteen saavuttaen valtatien.
100 000 iranilaista saapui Bagdadin-Basran valtatielle kahteen kohtaan. Iranin joukot saapuivat al Qurnahiin jossa valtatie ja Eufrat risteävät kyeten katkaisemaan valtatien. Mutta Irakin vastahyökkäyksessä käytettiin tykistöä, ilmahyökkäyksiä, Tasavaltalaiskaarti-nimistä armeijan valiojoukkoaja ja taistelukaasuja. Irak kykeni ajamaan Iranin joukot pois, koska sen armeija käytti Saddam Husseinin määräyksestä kemiallisia aseita, ja laajemmin kuin koskaan aiemmin kuin tässä sodassa. Yhdeksässä päivässä iranilaiset olivat vetäytyneet pois valtaamaltaan alueelta. Taistelu tuotti molemmille suuret tappiot. 
Iranilaisia kuoli 15 000 ja irakilaisia 8 000–12 000. Toisen tiedon mukaan iranilaisia olisi kuollut 20 000 ja irakilaisia 14 000.
Seurauksia.
Tämän jälkeen Irak aloitti uudestaan kaupunkien sodan siviilejä vastaan maaliskuussa. Kohteina olivat Isfahan, Tabriz, Shiraz ja jopa Teheran. Tähän Iran vastasi samalla mitalla.
Iran sai operaatiossa haltuunsa neuvostovalmisteisia Scud-ohjuksia. Se käytti niitä mallinaan ja valmisti myöhemmin omia Scud-ohjuskia. Se osti niitä myös Syyriasta ja Pohjois-Koreasta.
Mustaposkidelfiini

Mustaposkidelfiini eli patagoniandelfiini eli eteländelfiini ("Lagenorhynchus australis") on pieni delfiinilaji, jota tavataan Etelä-Amerikan eteläosan rannikkovesistä.
Rakenne.
Syntyessään mustaposkidelfiini on yhden metrin pituinen, ja täysikasvuisena 2,1 metriä. Painoa on noin 115 kg. Sillä on tummanharmaat kasvot ja leuka. Selkä on pitkälti musta, jonka poikki menee yksi luonnonvalkoinen kaareva raita, joka jakautuu selän kummallekin puolelle. Vatsa ja evien takaosat ovat valkoiset. Kylkievät ovat melko pienet ja pyrstöevän välissä on lovi.
Laji muistuttaa paljon mustadelfiiniä.
Levinneisyys.
Mustaposkidelfiinit elelevät Etelä-Amerikan rannikkovesillä. Niitä on tavattu Chilen puolella Valparaísossa saakka ja Argentiinassa maan pohjoisosiin saakka. Lisäksi lajia on nähty säännöllisesti Falklandinsaarten vesiltä.
Mustaposkidelfiiniä esiintyy pääsääntöisesti rantavesistä alle 200 metrin syvyydessä. Tulimaassa ja Chileten eteläosissa lajia tavataan syvissä salmissa ja vuonoissa. Chiloén saaristossa niitä on puolestaan erityisesti matalissa alle 30 metriä syvissä vesissä.
Käyttäytyminen.
Mustaposkidelfiinit kokoontuvat pienissä, 5–20 yksilön ryhmissä. Joskus harvoin kesällä ja syksyllä ne voivat uida suuremmissa, 100 yksilön ryhmissä. Ryhmät liikkuvat yleensä hitaasti rantaviivan suuntaisesti pienillä alueilla. Tämän vuoksi ne joutuvat helposti kalaverkkoihin. 1970- ja 80-luvuilla Chilen kalastajien verkkoihin joutui tuhansia delfiinejä vuosittain. Myös Argentiinassa on havaittu ajautumisia verkkoihin.
Todd Haley

Todd Haley (s. 28. helmikuuta 1967 Atlanta, Georgia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Hän on toimi vuosina 2009–2011 Kansas City Chiefsin päävalmentajana. Hän aloitti valmentajanuransa NFL:ssä vuonna 1995 New York Jetsin organisaatiossa. Uransa aikana Haley on toiminut laitahyökääjien valmentajana Jetsissä, Chicago Bearsissa ja Dallas Cowboysissa sekä hyökkäyksen koordinaattorina Arizona Cardinalsissa.
Todd Haley tunnetaan tempperamenttisena valmentajana, joka ei säästele sanojaan pelaajia kritisoidessaan. TV-kamerat ovat tallentaneet Haleyn ja tähtipelaajien kiivaita sanaharkkoja kesken ottelun. Haleylla ei ole pelaajataustaa amerikkalaisessa jalkapallossa. Opiskeluaikanaan hän pelasi golfia Floridan ja Miamin yliopistojoukkueissa. Todd Haleyn isä Dick Haley on entinen NFL-pelaaja ja pelaajakoordinaattori.
Jeu de Paume

Jeu de Paume eli virallisesti Galerie nationale du Jeu de Paume on nykytaiteen ja valokuvataiteen museo Pariisissa. Se sijaitsee Jardin des Tuileries’n laidalla, Rue de Rivolin varrella, lähellä Place de la Concordea. 
Historia.
Jeu de Paumen rakennus rakennettiin Tuileries-puiston luoteiskulmaan vuonna 1861 Napoleon III:n hallituskaudella. Nimensä mukaisesti rakennus tehtiin alun perin tennistä muistuttavan pallopelin jeu de paumen pelaamista varten. Rakennus on samankaltainen kuin puiston lounaislaidalla sijaitseva Orangerie. 
Vuodesta 1909 lähtien rakennus on ollut taidemuseona, ja se kuuluu samaan kokonaisuuteen kuin Louvre ja Orangerie. Toisen maailmansodan aikana natsit varastoivat museoon tuhansittain juutalaisilta takavarikoimiaan taideteoksia. Vuodesta 1947 lähtien aina Musée d'Orsayn avaamiseen saakka vuonna 1986 Jeu de Paume toimi ennen kaikkea impressionistisen taiteen museona. Tämän jälkeen museo suljettiin kunnostustöitä varten ja avattiin uudestaan vuonna 1991 nyky- ja valokuvataiteen museona, jolloin se sai nykyisen nimensä: Galerie nationale du Jeu de Paume.
Måbødalen

Måbødalen on Eidfjordin kunnassa Hordalandin läänissä Norjassa sijaitseva kanjonimainen laakso.
Maantiede.
Måbødalen on maastollisesti hyvin jyrkkä ja kapea, kanjonimainen laakso. Laakson jyrkät, jopa pystysuorat seinämät ovat 200–300 metriä korkeita. Laakson länsipää yhdistyy Hjølmadalen-laakson kanssa, jossa toinen lyhyt ja jyrkähkö laakso johtaa Eidfjordvatnet-järven kautta Eidfjorden-vuonon perukkaan. Måbødalenin laakso päättyy idässä äkillisesti korkeiden pystysuorien vuorenseinämien reunustamaan perukkaan. Laakso on muovautunut virtaavan veden kuluttavasta vaikutuksesta tuhansien vuosien aikana.
Laakson vesi.
Laaksossa virtaa Bjoreio-joki, jonka kautta vesi laskee Eidfjordvatnet-järveen ja lopulta Eidfjorden-vuonoon. Laakson pohjalla joen reitillä on useita koskia, ja laakson perukalla ovat korkeat vesiputoukset, joiden kautta suurin osa laaksoon tulevista vesistä virtaa. Pieniä vesimääriä laakson pohjalle tulee myös pienempiä vuoripuroja pitkin, jotka laskeutuvat laakson jyrkiltä seinämiltä alas. Bjoreio-joen yläjuoksut sijaitsevat Hardangerviddan ylängöllä, jonka useista järvistä suurin osa joen vedestä on peräisin.
Vøringsfossen ja Tysvikjofossen.
Laakso tunnetaan erityisesti Vøringsfossen-vesiputouksestaan, jossa vesi putoaa vapaasti 182 metriä ennen laakson pohjaa. Se on Norjan 83. korkein ja luultavasti Norjan tunnetuin vesiputous. Laakson pohjaan törmäävä vesi höyryää runsaasti ja tekee lähiympäristön ilmasta kosteaa. Auringon paistaessa sopivasta suunnasta voi katsoja havaita putouksen lähellä sateenkaaria. Lähellä Vøringsfossenia on toinen kapeampi vesiputous, Tysvikjofossen, jota useat erehtyvät ensinäkemältä luulemaan Vøringsfosseniksi. Tysvikjofossen on putouksista ensimmäinen, jonka turistit näkevät saapuessaan putousten lähelle rakennetuille näköalapaikoille. Vøringsfossen on Tysvikjofosseniin verrattuna kuitenkin huomattavasti runsasvetisempi. Putoukset sijaitsevat noin 280 kilometrin päässä Bergenistä ja noin 300 kilometrin päässä Oslosta.
Liikenne.
Laakson läpi kulkee Fylkesvei 7 -autotie, joka toimii liikenneyhteytenä idän suunnasta Golin ja Hardangerviddan kansallispuiston pohjoispuolen kautta Eidfjordiin ja edemmäksi Norjan länsirannikolle Bergenin lähelle. Laaksossa kulkee myös vanha tie, joka edelsi nykyistä päätietä. Vanha tie kulkee laakson länsipäässä joen vierustaa nousten idempänä serpentiinimäisesti laakson jyrkkiä reunoja ylös. Nykyisin vanha tie on suljettu autoliikenteeltä ja sen korvaava uusi tie kulkee laakson itäpään puolella suuren osan matkasta kaarevien tunneleiden sisällä. Vanha tie on avoin kuitenkin kävelijöille ja pyöräilijöille.
Amisha Patel

Amisha Patel (s. 9. kesäkuuta 1975 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä. Hän esiintyy enimmäkseen hindinkielisissä elokuvissa. Patel teki näyttelijändebyyttinsä menestyselokuvassa "Kaho Naa… Pyaar Hai" (2000). Hän voitti Filmfare Awards -palkinnon roolistaan elokuvassa "" (2001), joka kuului aikansa menestyneimpiin hindielokuviin. Hänen seuraavista elokuvistaan suurin osa ei menestynyt. Kriitikot kuitenkin kehuivat hänen roolisuoritustaan elokuvassa "Ankahee" (2006), mitä seurasi sivurooli menestyselokuvassa "Bhool Bhulaiyaa" (2007).
Șerban Celea

Șerban Celea (10. kesäkuuta 1952 Bukarest, Romania – 20. elokuuta 2020) oli romanialainen näyttelijä.
Ura.
Hän esiintyi Romanian elokuvatuotannoissa 1970- ja 1980-luvuilla, kunnes siirtyi Yhdysvaltain elokuvatuotantoihin 1990-luvun puolessa välissä. Pääosin Celea esiintyi suoraan videolle julkaistuissa kauhu- ja toimintaelokuvissa, kuten "Viholliseni vihollinen", ' ja '. Hän esiintyi myös Steven Seagalin elokuvassa "Attack Force" ja Jean-Claude Van Dammen elokuvissa "Second in Command" ja "Assassination Games".
Ivan Kaye

Ivan Kaye on brittiläinen näyttelijä. Hänellä on ollut vierailevia rooleja televisiosarjoissa "Lontoo liekeissä", "EastEnders", "Holby Cityn sairaala", ja "Viikingit". Kayella on esiintynyt myös esimerkiksi elokuvissa "", "Tortoise in Love" ja "Assassination Games".
Kaye on 198 senttimetriä pitkä.
Falloidiini

Falloidiini on seitsemää aminohappoa sisältävä rengasrakenteinen peptidi ja fallotoksiineihin kuuluva sienimyrkky. Yhdistettä löytyy esimerkiksi kavalakärpässienistä.
Myrkytyksen ensioireita ovat voimakas hikoilu, oksentaminen ja ripuli. Fallotoksiinit estävät aktiinin polymerisaatiota ja depolymerisaatiota ja häiritsevät solukalvojen toimintaa. Valkokärpässienimyrkytyksissä fallotoksiinien osuus on vähäinen, ja kuolemaan johtavat maksavauriot ovat amatoksiinien aiheuttamia.
Kurumi Nara

Kurumi Nara (, s. 30. joulukuuta 1991 Osaka) on japanilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 32 elokuussa 2014. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen kaksinpelissä.
Ura.
Ensimmäisen ITF-turnausvoittonsa kaksinpelissä Nara otti Hamanakon turnauksessa lokakuussa 2008. Kesäkuussa 2009 hän pääsi loppuotteluun Komoron ITF-turnauksessa. Heinäkuussa Nara voitti Obihiron ITF-turnauksen välierissä ykköseksi sijoitetun Rika Fujiwaran ja loppuottelussa Junri Namigatan. Elokuun lopussa hän pääsi loppuotteluun Tsukuban ITF-turnauksessa. Kauden viimeiseen turnaukseensa, Osakan WTA-turnaukseen, hän pääsi mukaan villillä kortilla. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti Chanelle Scheepersin 7–6(5), 4–6, 6–2, mutta hävisi toisella kierroksella toiseksi sijoitetulle Marion Bartolille 1–6, 1–6.
Vuonna 2010 Nara pääsi loppuotteluun Surprisen ITF-turnauksessa, jossa hän hävisi Abigail Spearsille. Ranskan avoimissa Nara pääsi ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen pääsarjaan. Karsintojen kautta pääsarjaan päässyt Nara hävisi kuitenkin ensimmäisellä kierroksella Arantxa Parra Santonjalle. Toisen kerran hän pääsi Grand Slam -turnauksen pääsarjaan kuukauden päästä Wimbledonissa, jossa hän eteni toiselle kierrokselle voitettuaan Mariana Duque Mariñon. Toisella kierroksella hän hävisi Li Nalle. Heinäkuussa Nara pääsi loppuotteluun Grapevinen ITF-turnauksessa, jossa hän hävisi Jamie Hamptonille. Lexingtonin ITF-turnauksessa hän otti uransa kolmannen ITF-turnausvoittonsa voitettuaan loppuottelussa Stéphanie Duboisin. Elo-lokakuussa Nara hävisi viidessä eri WTA-turnauksessa avausottelunsa.
Helmikuussa 2011 Nara pääsi toiselle kierrokselle Kuala Lumpurin WTA-turnauksessa. Elokuussa hän pääsi loppuotteluun Pekingin ITF-turnauksessa.
Ron Rivera

Ronald Eugene "Ron" Rivera (s. 7. tammikuuta 1962 Fort Ord, Kalifornia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja, joka toimi NFL:n Washington Redskinsin päävalmentajana kausilla 2020-23 ja Carolina Panthersin valmentajana kausilla 2011-2019. Rivera on myös pelannut NFL:ssä ja oli voittamassa Super Bowlia Chicago Bearsin joukkueessa vuonna 1985.
Rivera valittiin NFL:n vuoden valmentajaksi kaudella 2013 johdatettuaan Panthersit pudotuspeleihin 12 voitolla ja 4 tappiolla. Kaudella 2015 Rivera johdatti Panthersin Super Bowliin, jossa tuloksena oli tappio Denver Broncosille.
Mike Munchak

Michael Anthony "Mike" Munchak (s. 6. maaliskuuta 1960 Scranton, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja ja entinen pelaaja. Pelaajana Munchak edusti hyökkäyksen linjamiehenä NFL:n Houston Oilersia eli nykyistä Tennessee Titansia vuosina 1982–1993. Hänet valittiin Pro Bowliin 9 kertaa ja liigan tähdistökentälliseen 10 kertaa. Vuonna 2001 Munchak valittiin Pro Football Hall of Fameen. 
Pelaajauransa jälkeen hän jatkoi valmentajana Titansin organisaatiossa ja vuonna 2011 hänet palkattiin Titansin päävalmentajaksi. Munchack valmensi Titansia kolme kautta, mutta joukkue ei selviytynyt kertaakaan pudotuspeleihin. Hän sai potkut kauden 2013 päätteeksi.
Ohto Oksala

Ohto Antero Kaarle Oksala (5. lokakuuta 1905 Jyväskylä – 16. syyskuuta 1984 Helsinki) oli Teknillisen korkeakoulun ja Suomen ensimmäinen työpsykologian ja työnjohto-opin professori. Hän toimi myös johtajana VR:n psykoteknillisessä laboratoriossa, josta siirtyi kauppa- ja teollisuusministeriön vasta perustetun ammatinvalinnanohjaustoimiston päälliköksi. Oksala toimi myös Työterveyslaitoksen psykologian osaston johtajana.
Teoksessaan "Työn psykologia" Oksala kehui tieteellisen liikkeenjohdon menetelmiä ja sen perustana olevaa rationalisoimista. Hän totesi, että on paitsi teknillistä rationalisoimista, myös biologista rationalisoimista, joka edelleen oli psykologista tai fysiologista rationalisointia. Oksala oli vakuuttunut Hawthorne-tutkimusten perusteella siitä, että sosiaalisten suhteiden luoma kokonaisuus vaikutti olennaisesti työn tuottavuuteen. Oksala tutki teoksessaan muun muassa sitä, miten työntekijää voitiin estää kyllästymästä työhönsä. Yhtenä lääkkeenä tähän hän toi vapaa-ajan harrastukset, jotka voivat kompensoida tylsää työtä. Oksala kuului ihmissuhdekoulukuntaan.
Hänen isänsä oli professori Kaarle Oksala.
Attila Árpa

Attila Árpa (s. 17. marraskuuta 1971 München, Länsi-Saksa) on unkarilainen näyttelijä.
Ura.
Árpa esiintyi ensimmäisen kerran televisiossa jo 7-vuotiaana, mutta teki varsinaisesti ensimmäisen roolinsa vuonna 1987 saksalaisessa animaatioelokuvassa "Hatschipuh". Seuraavan kerran Árpa esiintyi vuonna 1995 televisiosarjassa "Der König". Sarjan jälkeen hän on esiintynyt eri eurooppalaisten ja pohjoisamerikkalaisten maiden tuotannoissa, kuten kanadalais-hollantilaisessa elokuvassa "Syndikaatti", unkarilaisessa "Hippolyt" ja yhdysvaltalaisessa "Assassination Games" -elokuvassa.
Ollila (Somero)

Ollila on kylä ja kyläkeskus Somerolla Varsinais-Suomen maakunnassa. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 169, mikä teki siitä Someron 47 varsinaisesta kylästä väkiluvultaan neljänneksitoista suurimman.
Sijainti ja liikenne.
Ollilan lähimpiä naapurikyliä Somerolla ovat Sylvänä etelässä ja Paltta pohjoisessa. Lännessä kylän rajoille ulottuvat Someron Lahden ja Pyölin ja idässä Laitiaisten kulmakunnalla Someron Harjun ja Härkälän kylien alueet. Pohjoisessa kylän takamaihin rajoittuvat Tammelan Torron sekä Jokioisten Vaulammin ja Haapaniemen kylien maat Jokioisten Murronkulman kulmakunnalla. Suhteessa liikenneväyliin kylä sijaitsee Somerolta Jokioisille johtavan kantatien 52 varrella ja idässä sen aluetta koskettaa Somerolta Forssaan johtava seututie 282.
Palvelut ja yhdistystoiminta.
1900-luvulla Ollila on ollut kyläkeskus, jonka vaikutusalueeseen ovat kuuluneet viereiset Paltan ja Sylvänän kylät. Kylässä toimi vuodesta 1897 vuoteen 2016 Ollilan koulu. Vielä vuonna 1990 Ollilassa toimi Ylöpirtin postitoimisto Jokioistentien varressa. Postiosoitteena Ollilassa, Sylvänässä ja Paltassa on ollut Ylöpirtti.
Paikallisia yhdistyksiä ovat urheiluseura Ollilan Jyty sekä Ollilan, Sylvänän ja Paltan kylissä toimiva metsästysseura Lammijärven Metsäveikot, jonka omistuksessa on Etappimaja Lammijärven rannalla.
Luonto.
Luonnonmaantieteellisesti Ollilan, Sylvänän ja Paltan kylät sijoittuvat Tammelan ylängön suurten suhteellisten korkeuserojen luonnehtimalle reunavyöhykkeelle, jossa luonnonympäristöä hallitsevat saven täyttämät kallioperän murroslaaksot ja näiden väliin jäävät korkeammat kallio- ja moreeniselänteet. Alueen huomattavimmat vesistöt muodostuvat Paimionjoen sivujoen Jaatilanjoen latvahaaroista, jotka noudattelevat saven peittämiä kallioperän murroksia. Alueen suurin järvi on Lammijärvi Ollilan kylässä. Sen rannalla on Someron kaupungin uimaranta ja järven läheisyydessä on myös metsästysseura Lammijärven Metsäveikokkojen kokoontumispaikka Etappimaja.
Historia.
Historiallisesti Ollila on ollut samaa jakokuntaa viereisten Sylvänän ja Paltan kylien kanssa 1700-luvun lopulla toimitettuun isoonjakoon asti, ja isonjaon seurauksena kylien alueet muodostavat useita toisiinsa lomittuvia eksklaaveja varsinkin jakokunnan pohjoisosissa lähellä Jokioisten ja Tammelan rajaa.
Ensimmäinen maininta Ollilan kylästä on vuoden 1548 maakirjassa, jota ennen Ollilan talot on luettu viereiseen Sylvänän kylään. Kylän vanha tontti on sijainnut nykyisen Jokioistentien varrella paikalla, jolla vielä nykyäänkin on Ylöpirtin talo. Muut kylän vanhoista kantataloista ovat eri aikoina siirtyneet omille jakolohkoilleen eri puolille kylän vanhojen kotipeltojen ympäristöä.
Sylvänän, Ollilan ja Paltan kylien pohjoisista takamaista muodostuneella Koisthuhdan kulmakunnalla Jokioisten rajalla Ollilan kylässä toimi vuosina 1924–1966 Koisthuhdan koulu. Koulun lopetettua toimintansa vuonna 1966 myös Koisthuhdasta on käyty koulua Ollilassa.
Pat Shurmur

Pat Shurmur (s. 14. huhtikuuta 1965 Ann Arbor, Michigan) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Hän on toiminut NFL:n New York Giantsin päävalmentajana vuosina 2018-2019 ja Cleveland Brownsin päävalmentajana vuosina 2011–2012. Shurmur toimi apuvalmentajana St. Louis Ramsin hyökkäyksen koordinaatorina vuosina 2009–2010, Philadelphia Eaglesin pelinrakentajien valmentajana vuosina 1999–2008 ja hyökkäyksen koordinaattorina vuosina 2013–2015 sekä tilapäisenä päävalmentajana vuonna 2015. 
Vuosina 2016–2017 Shurmur toimi hyvällä menestyksellä Minnesota Vikingsin hyökkäyksen koordinaattorina. Hänen alaisuudessaan pelinrakentajat Sam Bradford ja Case Keenum nostivat erinomaisesti pelinsä tasoa. Vikings selviytyi kaudella 2017 NFC:n konferenssifinaaliin, jonka jälkeen New York Giants palkkasi Shurmurin päävalmentajakseen.
Kirgisian jääpallomaajoukkue

Kirgisian jääpallomaajoukkue edustaa Kirgisiaa jääpallokilpailuissa. Se toimii Kirgisian jääpalloliiton alaisuudessa.
Historia.
Kirgisia pelasi ensimmäisen virallisen jääpallomaaottelunsa Mongoliaa vastaan Aasian talvikisoissa 2011 Almatyssa, Kazakstanissa. Ottelu päättyi Kirgisian tappioon lukemin 2–17. Samoissa kisoissa Kirgisia kohtasi myös Kazakstanin, jolle se hävisi 21–0. Kirgisia sijoittui kisoissa kolmanneksi eli viimeiseksi.
Saavutukset.
"Päivitetty 12. elokuuta 2011."
Cynarina lacrymalis

Cynarina lacrymalis on isokokoinen kivikoralli, sukunsa ainoa laji. Se ei muodosta yhdyskuntia vaan elää yksittäisinä polyyppeina. Sen lajinimi "cynarina" on johdettu kreikan sanasta "kinara" eli artisokka, ja laji todella muistuttaa ulkonäöltään artisokkaa.
"Cynarina lacrymalis" kasvaa halkaisijaltaan yli kymmensenttiseksi. Se on väriltään yleensä vihreän tai ruskean sävyinen, mutta myös vaaleanpunaisia yksilöitä esiintyy. Valoisana aikana koralli imee itseensä vettä niin, että sen koko on ainakin kaksinkertainen hämäräkokoon verrattuna. Näin sen elimistössä elävät symbioottiset zooksantellilevät saavat mahdollisimman paljon valoa yhteyttämiseen.
"Cynarina lacrymalis" elää Indopasifisen merialueen länsiosassa: Afrikan rannikolla ja Australiassa sekä Aasiassa. Se elää koralliriutoilla 24–30 metrin syvyydessä, paikoin jopa 50 metrissä. Sitä kerätään akvaariokauppaan, mikä on vaikuttanut lajin uhanalaisuuteen. Tärkein sitä uhkaava tekijä on kuitenkin elinympäristön tuhoutuminen.
Kiovan televisiotorni

Kiovan televisiotorni () on 385 metriä korkea televisiotorni Kiovan kaupungissa Ukrainassa. Televisiotornia alettiin rakentaa vuonna 1968 ja se valmistui vuonna 1973. TV-torni maksoi noin 12 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Tornissa on kaksi hissiä.
Kiovan televisiotorni on 60 metriä korkeampi kuin Eiffel-torni, mutta painaa kolme kertaa vähemmän. Kiovan televisiotorni Ukrainan korkein rakennus.
1. maaliskuuta 2022 televisiotorniin osui venäläinen ohjus. Iskussa sai surmansa viisi ihmistä.
École nationale de l’aviation civile

École nationale de l'aviation civile (ENAC) on tunnettu ranskalainen ilmailutekniikan korkeakoulu. Se perustettiin vuonna 1949 Pariisissa, mutta toimii nykyisin Toulousessa.
Korkeakoulu on Université Fédérale Toulouse Midi-Pyrénées -yliopiston yhteistyöverkostoon.
Institut polytechnique des sciences avancées

Institut polytechnique des sciences avancées ("IPSA") on yksityinen ranskalainen ilmailutekniikan korkeakoulu. Se perustettiin vuonna 1961 Pariisissa.
Historia.
"Institut polytechnique des sciences appliquées"’n perustivat vuonna 1961 Michel Cazin, Maurice Pradier ja Paul Lefort, kolme ilmailualan insinööriä, jotka asettuivat Pariisiin. Vuonna 2001 nimi muutettiin "Institut polytechnique des sciences avancées"’ksi. Vuonna 2007 se avasi tytäryhtiön Toulouseen, joka on suojassa alueen tärkeältä ilmailuteollisuudelta.
Ranskan hallitus myönsi vuonna 2005 koulun valmistuneille arvonimen ”ammattilainen ilmailu- ja avaruusjärjestelmien suunnittelussa”, ja vuonna 2011 "commission des titres d'ingénieur" valtuutti instituutin myöntämään insinöörin arvonimen. Ensimmäiset tästä tekniikasta valmistuneet päättivät opintonsa lukuvuoden 2013–2014 lopussa. Koulu tarjoaa kahden vuoden valmistelujakson ja kolmivuotisen erikoistumisjakson: ”televiestintäjärjestelmät”, ”on-board computing”, ”sähkömekaaniset järjestelmät”, ”mekaniikka ja rakenteet” sekä ”energia ja propulsio”. Valmistuneet lähtevät koulusta virallisella arvonimellä "expert en ingénierie des systèmes aéronautiques et spatiaux".
Vuodesta 2017 lähtien koulu on tarjonnut myös ilmailutieteen kandidaatin tutkintoa ja kesäkoulua.
Sylvänä

Sylvänä on kylä Somerolla Varsinais-Suomen maakunnassa. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 141, mikä teki siitä Someron 47 varsinaisesta kylästä väkiluvultaan kuudenneksitoista suurimman.
Sijainti, liikenne ja palvelut.
Sylvänän lähimpiä naapurikyliä Somerolla ovat Ollila ja Paltta pohjoisessa, Lahti ja Pyöli lännessä, Pusula, Rautela ja Pappila lounaassa, Jaatila etelässä sekä Joensuu ja Laitiaisten kulmakunnalle ulottuvat Harjun, Härkälän ja Saarentaan kylien takamaat kaakossa. Pohjoisessa rajanaapureina ovat Jokioisten Vaulammi ja Tammelan Torro. Suhteessa liikenneväyliin kylä sijaitsee Somerolta Jokioisille johtavan kantatien 52 varrella ja idässä sen aluetta koskettaa Somerolta Forssaan johtava seututie 282. 1900-luvulla Sylvänä on kuulunut yhdessä läheisen Paltan kylän kanssa viereisen Ollilan kyläkeskuksen vaikutusalueeseen. Koulua käytiin vuoteen 2016 Ollilan koulussa.
Luonto.
Luonnonmaantieteellisesti Sylvänän, Ollilan ja Paltan kylät sijoittuvat Tammelan ylängön suurten suhteellisten korkeuserojen luonnehtimalle reunavyöhykkeelle, jossa luonnonympäristöä hallitsevat saven täyttämät kallioperän murroslaaksot ja näiden väliin jäävät korkeammat kallio- ja moreeniselänteet. Alueen huomattavimmat vesistöt muodostuvat Paimionjoen sivujoen Jaatilanjoen latvahaaroista, jotka noudattelevat saven peittämiä kallioperän murroksia. Sylvänän kylän alueelle näistä osuvat Jaatilanjoen sivujoet Alijoki lännessä ja Hirsjoki ja Katjoki idässä.
Historia.
Historiallisesti Sylvänä on ollut samaa jakokuntaa viereisten Ollilan ja Paltan kylien kanssa 1700-luvun lopulla toimitettuun isoonjakoon asti, ja isonjaon seurauksena kylien alueet muodostavat useita toisiinsa lomittuvia eksklaaveja varsinkin jakokunnan pohjoisosissa Koisthuhdan kulmakunnassa lähellä Jokioisten ja Tammelan rajaa.
Kylän vanha tontti on sijainnut nykyisen Jokioistentien varrella tien kahden puolen paikalla, jossa vielä ovat Näykin, Kurjen ja Roton talot tien itäpuolella. Muut taloista ovat siirtyneet hieman etäämmäs, lähinnä vanhaa tonttia on Juote ja hieman kauempana ovat Jalli, Kylä-Timperi ja Pelto-Timperi. Kauemmas kylän takamaille on aikoinaan siirretty Ali-Koljo eli Koljo ja Yli-Koljo eli Edel.
Sylvänän kylän alueella idässä nykyisen Torrontien varressa sijaitsi myös pääosin Harjun, Härkälän ja Saarentaan kylien takamaista koostuneen Laitiaisten kulmakunnan vuosina 1928-68 toiminut koulu, joka vuonna 1990 oli yksityiskäytössä.
Sylvänä kirjallisuudessa.
Sylvänän Jalli yhdessä Someron Vilukselan Vitkan ja Syvänojan Sonnin sekä Somerniemen Viuvalan Pispan kanssa kuuluu niihin Someron ja Somerniemen taloihin, jotka mainitaan Aleksis Kiven "Seitsemässä veljeksessä" osana Eeron Jouluyönä laulamaa laulua. Romaanissa viitataan näiden ohella myös eräisiin somerolaisiin henkilöihin. Näistä Kivi lienee kuullut Somerolta kotoisin olleelta ystävältään Axel Wiensiltä.
Siderastreidae

Siderastreidae on kivikorallien heimo. Sen nimessä esiintyvät sekä latinan (sideris) että kreikan (aster) tähteä tarkoittavat sanat.
 Elävinä koralleja voi olla vaikea luokitella tähän heimoon mutta paljastuessaan niiden kalkkirungossa näkyy heimolle tyypillinen tähtikuvio.
Heimoon kuuluu ainakin neljä sukua: "Coscinaraea", "Pironastrea", "Psammocora" ja "Siderastrea".
Michelle Larcher de Brito

Michelle Larcher de Brito (s. 29. tammikuuta 1993 Lissabon) on portugalilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 76 heinäkuussa 2009. Hän on voittanut urallaan kolme ITF-turnausta kaksinpelissä. Hänet valittiin vuonna 2009 Portugalin vuoden naisurheilijaksi.
Tennisura.
Ammattilaiseksi vuonna 2007 siirtynyt Larcher de Brito pelasi ensimmäisen kerran WTA-turnauksen pääsarjassa maaliskuussa 2007 Miami Mastersissa, jossa hän voitti ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 43 olleen Meghann Shaughnessyn. Turnaukseen villillä kortilla päässyt Larcher de Brito hävisi toisella kierroksella Daniela Hantuchoválle. Syyskuussa hän pääsi välieriin Albuquerquen sekä San Luis Potosín ITF-turnauksissa. Vuonna 2008 hän pääsi toiselle kierrokselle Memphisin WTA-turnauksessa voitettuaan Stéphanie Cohen-Aloron. Toisella kierroksella hän hävisi Caroline Wozniackille. Maaliskuussa Larcher de Brito selviytyi kolmannelle kierrokselle Miami Mastersissa voitettuaan Jekaterina Makarovan ja maailmanlistan sijalla 16 olleen Agnieszka Radwańskan. Kolmannella kierroksella hän hävisi Shahar Pe'erille. Heinäkuussa hän pääsi Stanfordin WTA-turnauksessa toiselle kierrokselle voitettuaan Gisela Dulkon. Toisella kierroksella hän hävisi maailmanlistan viitoselle, Serena Williamsille luvuin 6–4, 3–6, 2–6. Heinäkuun lopulla pelatussa Canada Mastersissa Larcher de Brito voitti toisella kierroksella Flavia Pennettan, mutta hävisi kolmannella kierroksella Svetlana Kuznetsovalle kolmieräisen ottelun. Taškentin WTA-turnauksessa hän pääsi ensimmäisen kerran WTA-turnauksen puolivälieriin, jossa hän hävisi Sorana Cîrstealle.
Vuonna 2009 Larcher de Brito pelasi ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Ranskan avoimissa. Karsintojen kautta turnaukseen päässyt Larcher de Brito voitti ensimmäisellä kierroksella Melanie Southin ja toisella kierroksella Zheng Jien. Kolmannella kierroksella hän hävisi Aravane Rezaïlle. Wimbledonissa hän voitti ensimmäisellä kierroksella Klára Zakopalován, kunnes hävisi toisella kierroksella Francesca Schiavonelle. Yhdysvaltain avoimissa Larcher de Brito voitti Mathilde Johanssonin, mutta hävisi toisella kierroksella Li Nalle.
Vuonna 2010 Larcher de Brito pääsi kolmannelle kierrokselle Birminghamin WTA-turnauksessa. Wimbledonissa hän hävisi avauskierroksella maailmanlistan ykköselle, Serena Williamsille, ja Yhdysvaltain avointen ensimmäisellä kierroksella Sania Mirzalle. Vuonna 2011 hän saavutti ensimmäisen ITF-turnausvoittonsa Rancho Santa Fessä, jossa hän voitti loppuottelussa Madison Brenglen. Huhtikuussa hän pääsi loppuotteluun Charlottesvillen ITF-turnauksessa.
Lähessuon laituri

Lähessuon laituri () on rautatieliikennepaikka Iissä rataosuudella . Se toimii junakohtauspaikkana.
Lähessuon laituri avattiin vuonna 1931. Se oli Iin rautatieaseman alainen, ja se rakennettiin asumattomalle metsäalueelle. Lähessuo muutettiin miehittämättömäksi seisakkeeksi 1951, mutta miehitys palautettiin seuraavana vuonna muutamaksi kuukaudeksi. Henkilöliikenne lakkautettiin 28. toukokuuta 1967 ja liikennepaikka 26. toukokuuta 1968. Liikennepaikkarakennus on purettu. Vanhasta rakennuskannasta on havaittavissa metsän keskellä talon kivijalka ja kellarin rauniot.
Vuonna 2022 Lähessuolle rakennettiin junakohtauspaikka, ja liikennepaikka avattiin uudelleen 11. joulukuuta 2022. Silloin liikennepaikalle rakennettiin noin kilometrin mittaiset kohtausraiteet.
Karen Drambjan

Karen Drambjan (26. heinäkuuta 1954 Jerevan, Armenian sosialistinen neuvostotasavalta — 11. elokuuta 2011 Tallinna) oli virolainen juristi, kunnallispoliitikko ja terroristi, joka hyökkäsi aseistautuneena Viron puolustusministeriöön 11. elokuuta 2011 ja kuoli tulitaistelussa. Drambjan oli armenialainen, ja hänen äidinkielensä oli venäjä. Hän sai Viron kansalaisuuden vuonna 1993.
Drambjan opiskeli oikeustiedettä Tarton yliopistossa ja Kaliningradin yliopistossa. Hän oli toiminut kunnallispoliitikkona Maardussa ja kuulunut Viron Kansanliittoon (2001–2007) ja vuodesta 2009 alkaen Viron yhdistyneeseen vasemmistopuolueeseen (Eestimaa Ühendatud Vasakpartei).
11. päivänä elokuuta 2011 noin kello 15 Drambjan tunkeutui Viron puolustusministeriön rakennukseen Tallinnassa. Poliisi sai tapahtumasta ilmoituksen kello 15.08. Drambjanilla oli varustuksenaan luvallinen pistooli, noin sata patruunaa sekä räjähteitä. Hän laukaisi räjähdyspanoksia ja savupommeja, mutta kukaan ei loukkaantunut. Puolustusministeri Mart Laar ei ollut rakennuksessa hyökkäyksen aikana.
Drambjan ei päässyt ministeriön ala-aulasta edemmäksi rakennukseen, koska suojaovet lukittiin. Aulassa oli kaksi turvamiestä, jotka olivat noin puoli tuntia Dramjanin vankeina. Tämän jälkeen Drambjan oleskeli noin kaksi tuntia henkilökunnan huoneessa, ja myös tulitaistelu käytiin siellä. Poliisin erikoisyksikkö K-kommando tunkeutui rakennukseen noin kello 17.20, ja seuranneessa laukaustenvaihdossa Drambjan sai surmansa.
Hyökkäyksensä aikana Drambjan ei esittänyt minkäänlaisia vaatimuksia, eikä hänen vaikuttimiaan tiedetä. Hänen ystävänsä mukaan hän oli menettänyt työnsä ja asuntonsa. Viron yhdistyneen vasemmistopuolueen puheenjohtajan Sergei Jürgensin mukaan hyökkäyksen taustalla olivat henkilökohtaiset eivätkä poliittiset syyt, ja hän paheksui puolustusministeri Mart Laaria, joka pyrki haastattelussa selittämään Drambjanin tekoa tämän puoluejäsenyydellä. "Eesti Päevaleht" haastatteli psykologia, jonka mukaan Norjan terrori-iskut saattoivat vaikuttaa Drambjanin tekoon.
Drambjan oli toiminut yövartioliikkeen Larissa Neštšadimovan puolustusasianajajana pronssiyön mellakoita koskevassa oikeudenkäynnissä, mutta kun juttu eteni korkeimpaan oikeuteen, hänen tilalleen otettiin pätevämpi asianajaja. Viron suojelupoliisi kiinnitti huomiota Drambjaniin vuosikertomuksessaan 2007. Drambjan oli Viron perustuslakipuolueen ehdokkaana Euroopan parlamentin vaaleissa 2009, ja hän kirjoitti poliittisen manifestin "Jos kotisi on sinulle kallis..." Kirjoituksessaan hän kutsui Viroa moraaliseen vararikkoon joutuneeksi uusfasistiseksi valtioksi ja syytti venäläistä vähemmistöä lammasmaisuudesta syrjinnän edessä.
1068 Nofretete

 
1068 Nofretete on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi E. Delporte vuonna 1926. Pikkuplaneetta sai nimensä muinaisen Egyptin kuningatar Nefertitin mukaan. Nofretete on vain nimen toinen kirjoitusasu. Ennen nimeämistä asteroidista käytettiin väliaikaisella tunnistetta 1926 RK.
Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ), jolloin se on lähimmillään Auringosta astronomisen yksikön päässä ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä. Asteroidi on läpimitaltaan noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on .
Skagenin lossi

m/l Vikare eli Skagenin lossi liikennöi Iniölandetin saarella sijaitsevan Skagenin ja Jumon saaren eteläosan välillä ja se on osa Saariston rengastietä. Lauttavälin pituus on 600 metriä. Lossi liikennöi ainoastaan päivisin tarvittaessa. Vuonna 2013 lossin liikennöinnin vastuu siirtyi FinFerriesiltä Nordic Coast Linelle. Samalla käyttöön otettiin uusi aiempaa suurempi lossi m/l Vikare. Vikaren omistaa Liikennevirasto. Siinä missä vanha lossi pystyi kuljettamaan kerralla 10 autoa, uuden Vikare-lossin kannelle mahtuu 28 autoa. Vuoden 2018 alusta lossin liikennöinti siirtyi Kymen Saaristoliikenteelle.
Skagenin lossilla ei ole aikataulua, vaan se liikennöi aina tarvittaessa. Lisäksi lossi lähtee Skagenista aina 15 ja 30 minuuttia ennen m/s Auran lähtöä Jumon saaren pohjoisosasta Kannvikista Kustavin Heponiemeen.
Der Hölle Rache kocht in meinem Herzen

”Der Hölle Rache kocht in meinem Herzen” (”Helvetin kosto kiehuu sydämessäni”) on Yön kuningattaren toinen aaria Mozartin oopperassa Taikahuilu.
Aaria.
”Der Hölle Rache kocht in meinem Herzen” tunnetaan myös nimellä ”Yön kuningattaren aaria”, vaikka "Taikahuiluun" kuuluu sen ohella myös Yön kuningattaren ensimmäinen aaria ”O zittre nicht, mein lieber Sohn”. Sitä pidetään yhtenä tunnetuimmista ooppera-aarioista, ja se on tarttuva, nopeatempoinen ja pahaenteisen suurellinen.
Aaria kuuluu oopperan toiseen näytökseen. Se kuvaa Yön kuningattaren kostonhimoista raivokohtausta, jossa hän työntää tikarin tyttärensä Paminan käteen ja vaatii tätä tappamaan kilpailijansa Sarastron uhaten hylätä ja kirota tyttärensä jos tämä kieltäytyy. "Taikahuilun" kantaesityksessä Yön kuningattaren roolin lauloi Mozartin käly Josepha Hofer. 
Musiikki.
Aaria on sävelletty d-mollissa, ja sen orkesterikokoonpanoon kuuluu kaksi huilua, oboeta, fagottia, käyrätorvea ja trumpettia sekä jouset (1. ja 2. viulut, alttoviulut, sellot ja kontrabasso). Orkesteri on laajempi kuin ensimmäisessä aariassa ”O zittre nicht”, ja siihen kuuluu klarinetteja ja pasuunoja lukuun ottamatta oopperan koko soittajisto.
Aaria on vaikea esitettävä. Se ulottuu yksiviivaisestä f:stä aina kolmiviivaiseen f:ään asti ja edellyttää laulajalta korkeaa äänialaa. 
Teksti.
Taikahuilun libretto on Mozartin ystävän Emanuel Schikanederin nimissä. Schikaneder myös esitti Papagenon roolin oopperan ensiesityksessä.
Tekstin runomitta koostuu neljästä säkeestä jambista pentametriä, jota seuraa neljä säettä jambisessa trimetrissä, ja lopuksi on vielä kaksi säettä jambisessä pentametrissä. Riimikaava on ABAB CCCD ED.
Triviaa.
Aaria sisältyy Voyager 1 &amp; 2 -luotainten mukana avaruuteen lähetettyihin kultaisiin äänilevyihin.
Lassi Toivola

Lassi Tapio Toivola (13. helmikuuta 1931 Viipurin mlk – 14. toukokuuta 2022 Vantaa) oli suomalainen painituomari. Viisissä kesäolympialaisissa ja kymmenissä MM- ja EM-kilpailuissa tuomaroinut Toivola nimettiin FILA:n kansainväliseen painin Hall of Fameen sen historian toisena tuomarina ja ensimmäisenä suomalaisena yhdessä Kustaa Pihlajamäen kanssa vuonna 2005.
Ura.
Toivola tuomaroi viisissä kesäolympialaisissa: Münchenissä 1972, Moskovassa 1980, Los Angelesissa 1984, Soulissa 1988 ja Barcelonassa 1992. Hän oli ollut vuoden 1952 Helsingin olympiakisoissa – silloin painikilpailujen toimitsijana. Hän toimi tuomarina myös kymmenissä muissa kansainvälisissä arvoturnauksissa vuosina 1969–1992. Toivola nimettiin FILA:n kansainväliseen painin hall of fameen sen historian toisena tuomarina ja ensimmäisenä suomalaisena yhdessä Kustaa Pihlajamäen kanssa vuonna 2005. Vuonna 2007 hänelle myönnettiin Unkarin painiliiton ansioristi. Vuonna 2011 Toivolalle myönnettiin Liikuntakulttuurin ja urheilun kultainen ansioristi.
Suku.
Toivolan Erkki-veli ja Karri-poika ovat myös toimineet painituomareina. Hänen isänsä Aleksanteri Toivola saavutti kreikkalais-roomalaisen painin olympiahopeaa Pariisin kesäolympialaisissa 1924 ja oli Viipurin Voimailijat -urheiluseuran perustajajäseniä. Aleksanteri Toivolan neljä veljeä ja Lassin ja Erkin kaksi veljeä harrastivat painia. Lassin sisko Sirpa Konttila voitti jousiammunnan maailmanmestaruuden. Maratonjuoksija Jukka Toivola oli Aleksanteri Toivolan veljen pojanpoika.
Tiimalasidelfiini

Tiimalasidelfiini ("Lagenorhynchus cruciger") on pieni valkokuvedelfiineihin kuuluva delfiini, joka elää Etelämantereen vesillä ja Etelä-Amerikan rannikolla.
Laji on harvoin nähty. Eläintieteilijät Jean René Constant Quoy ja Joseph Paul Gaimard totesivat sen uudeksi lajiksi vuonna 1820, kun he näkivät siitä tehdyn piirroksen eteläisellä Tyynellämerellä. Se on maailman ainoa valaslaji, joka on hyväksytty omaksi lajikseen yksinomaan silminnäkijälausuntojen perusteella. Vuoteen 2010 mennessä vain kuusi kokonaista delfiiniä ja 14 raatoa oli saatu tutkittavaksi.
Vaikka tiimalasidelfiini kuuluukin "Lagenorhynchus"-sukuun, taannoiset molekyylianalyysit ovat osoittaneet, että laji on itse asiassa lähempänä "Cephalorhynchus"-lajeja, eli kirjodelfiinejä.
Rakenne.
Tiimalasidelfiini on väriltään mustavalkoinen, ja tästä syystä se tunnetaan valaanpyytäjien keskuudessa ”meren lehmänä”. Etu- ja takareunoissa on pitkät valkoiset laikut, jotka ulottuvat aina silmien eteen ja kurkkuun sekä pyrstön yläosaan. Nämä kaksi laikkua yhdistyvät todella ohuella kaistaleella kyljissä, saaden kuvion näyttämään tiimalasilta, mistä lajin nimi tuleekin. Kuono on musta.
Elinympäristössään tiimalasidelfiini on kuitenkin helposti tunnistettavissa. Ainoastaan etelänhoikkadelfiini on vastaavankokoinen ja elää yhtä kaukana etelässä, mutta sillä ei ole selkäevää, joten nämä kaksi lajia ovat selvästi erotettavissa. Selkäevä vaihtelee eri yksilöillä. Se on yleensä korkea ja kaareva, ja voi kärjistyä varsinkin vanhemmilla delfiineillä.
Täysikasvuinen aikuinen on noin 1,8 metriä pitkä ja painaa 90–120 kiloa. Urosten uskotaan olevan hieman naaraita pienempiä ja kevyempiä, vaikka pieni määrä tutkimusnäytteitä ei salli pitäviä päätelmiä.
Levinneisyys.
Tiimalasidelfiinien elinympäristö kattaa koko Etelämanteretta ympäröivän meren. Useimmat havainnot on tehty Uuden-Seelannin rannikon eteläpuolelta, Eteläisiltä Shetlandsaarilta ja Tulimaan rannikkovesiltä. Laji elelee todennäköisesti tiheimmin juuri näillä alueilla.
Eräässä tutkimuksessa arvioitu populaation koko on yli 140000 yksilöä.
Käyttäytyminen.
Tiimalasidelfiinit liikkuvat 5–10 yksilön ryhmissä. Yksi kansainvälisen valaanpyyntikomission tutkimuksessa kirjattu ryhmä käsitti 60 yksilöä. Ne ovat innokkaita aaltoratsastajia.
Muutaman delfiinin mahalaukun sisältöä tutkittaessa niiden pääravinnoksi on päätelty erilaiset kalmarit ja pienet kalat.
John Ireland

John Ireland (13. elokuuta 1879 Bowdon, Trafford, Suur-Manchester – 12. kesäkuuta 1962 Washington, West Sussex) oli brittiläinen säveltäjä. Hän toimi myös opettajana Lontoon Royal College of Musicissa.
Irelandin musiikille tunnusomaista on brittiläisen kansanmusiikin aineksia sisältävä, klassistis-romanttiset ja impressionistiset tyylipiirteet omaava, karheasti soiva sävelkieli.
Teoksia.
Pianosarjoja.
Lisäksi yksi pianosonaatti ja -sonatiini
Kamarimusiikkia.
Pianotrioja ja viulusonaatteja, joista arvostetuin on nro 2 a-molli (1917).
Lauluja.
Hänen lukuisat laulunsa eläytyvät brittiläisten runoilijoiden, kuten A. E. Housmanin, Thomas Hardyn ja Arthur Symonsin, runoihin.
Muuta.
Ireland on kirjoittanut urkukappaleita sekä säveltänyt pianolle ja orkesterille konserton (1930) ja teoksen "Legend".