tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Humanoidi

Humanoidi tarkoittaa mitä tahansa olentoa, joka muistuttaa ruumiinrakenteeltaan ihmistä. Humanoidi voi olla esimerkiksi ihmisapina, robotti tai mytologinen olento. Yleensä termillä kuitenkin viitataan ihmisen muotoiseen avaruusolentoon. Väitetyissä humanoidihavainnoissa esiintyy monia eri rotuja, joista Harmaat ovat yleisimmin nähty laji.
Tyypillisiä humanoidiufohavainnon piirteitä.
Humanoidihavaintoon liittyy monesti tämäntyyppisiä piirteitä.
Seurauksia havaitsijassa:
Ted Bloecherin humanoiditapausten luokittelu.
Humanoidihavaintoa kutsutaan Hynekin ufoluokittelussa lyhenteellä CE III, kolmannen asteen lähituntuma. Abduktio on CE IV. Ted Bloecherin humanoidiluokitus kuvaa humanoidihavainnon yleistä tyyppiä, ei nähtyjen olioiden lajia.
Zhang Xueliang

Zhang Xueliang (; 3. kesäkuuta 1901 Haicheng, Liaoning, Kiina – 14. lokakuuta 2001 Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat) oli kiinalainen sotaherra, joka hallitsi Mantšuriaa ja muitakin osia Koillis-Kiinasta sen jälkeen kun Japanin armeijan upseerit olivat murhanneet pommi-iskulla hänen isänsä Zhang Zuolinin kesäkuussa 1928. Zhang Xueliang tunnettiin lempinimellä "shaoshuai", ”nuori marsalkka”.
Zhang Xueliang oli Mantšuriaa ja suurta osaa Pohjois-Kiinasta hallinneen Zhang Zuolinin vanhin poika. Hän liittyi isänsä joukkoihin 20-vuotiaana ja yleni nopeasti; jo vuonna 1922 hän komensi yhtä isänsä alaisista armeijoista. Isänsä murhan jälkeen vuonna 1928 hän otti tämän paikan. Japanilaiset uskoivat Zhang Xueliangin olevan oopiumista riippuvainen ja kykenemätön isänsä veroisiin johtamissuorituksiin, mutta hän yllätti nämä ryhtymällä päättäväisiin toimiin. Tammikuussa 1929 hän teloitutti kaksi japanilaisille myönteistä virkamiestä päivällisvieraiden edessä. Hän myös yritti poistaa Neuvostoliiton vaikutuksen Mantšuriassa.
Kristittynä sotaherrana tunnettu Feng Yuxiang sekä Shanxin maakunnan sotaherra Yan Xishan ryhtyivät vuonna 1930 aseelliseen kapinaan Kuomintang-hallituksen ja sen johtajan Tšiang Kai-šekin kukistamiseksi. Zhang Xueliang alkoi tällöin tukea Tšiang Kai-šekiä saadakseen vastineeksi Hebein maakunnan rautatien hallintaansa sekä satamakaupunki Tianjinin tullitulot hallinnolleen. Japanilaisten valloittaessa Mantšurian vuosina 1931–1932 Tšiang Kai-šek määräsi Zhangin vain vetäytymään Kiinan muurin eteläpuolelle.
Vuosina 1935–1936 Zhangin Shaanxiin asettuneet joukot sotivat Tšiang Kai-šekin pyynnöstä kommunisteja vastaan Yananin alueella. Zhang kuitenkin vakuuttui siitä, että hänen joukkojaan ja myös Kuomintangin joukkoja tulisi käyttää mieluummin taisteluun Kiinaan tunkeutuneita japanilaisia vastaan. Joulukuussa 1936 hän järjesti Xi’anin välikohtauksena tunnetun uhkarohkean operaation lopettaakseen sisällissodan: Kun Tšiang Kai-šek saapui Zhangin päämajaan Shaanxin Xi’anissa ryhtyäkseen henkilökohtaisesti johtamaan sotatoimia kommunisteja vastaan, Zhang ja Yang Hucheng vangitsivat hänet ja suostuivat vapauttamaan hänet vasta, kun hän oli luvannut muodostaa kommunistien kanssa yhteisrintaman japanilaisia vastaan. Tämän jälkeen Zhang palasi Tšiang Kai-šekin kanssa Nanjingiin, missä hänet kuitenkin määrättiin rangaistuksena kotiarestiin.
Zhang pysyi arestissa vuosikausien ajan. Kuin Kuomintang-hallitus toisen sisällissodan aikana vuonna 1948 joutui perääntymään Taiwanin saarelle, hänet siirrettiin sen mukana. Virallisesti Zhangin liikkumisrajoitukset kumottiin 1960-luvun alussa. Hän asui Taiwanissa lähellä Taipeita vuoteen 1991, jolloin hän muutti Yhdysvaltoihin. Vuodesta 1994 hän asui Havaijilla, jossa kuoli 100-vuotiaana vuonna 2001.
SNMP

SNMP () on TCP/IP-verkkojen hallinnassa käytettävä tietoliikenneprotokolla. Protokollan avulla voidaan kysellä verkossa olevan laitteen tilaa tai laite voi itsenäisesti antaa hälytyksiä. SNMP määriteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1988.
Laitteen tiedot kuvataan MIB:ssä "(Management Information Base)".
Protokollan laajennuksia ovat AgentX ja SMUX.
Protokolla (versio 1).
Protokollassa on neljänlaisia viestejä:
Standardointi.
SNMP (versio 1) määritellään RFC-dokumenteissa:
SNMP käyttää UDP-portteja 161 ja 162. Porttia 161 käytetään kyselyihin ja porttia 162 hälytyksiin.
SNMP-protokollasta määriteltiin myös versio 2, mutta se ei saanut suosiota. Nyt on määritelty myös kolmas versio SNMPv3, jossa on mm. salaukseen perustuva tietoturva sisäänrakennettuna. Tällä hetkellä (2004) SNMPv3 on yleistymässä, mutta alkuperäinen SNMP on yleisempi.
SNMPv3 määritellään RFC-dokumenteissa:
Esimerkki.
Seuraavassa komennolla "snmpwalk" listataan MIB:n osa "system" järjestelmästä "punch":
Maailmanradio

Maailmanradio () on radiovastaanotin, jolla ULA-alueen (ultralyhyet aallot, joilla Suomessa kaikki tavanomaiset paikallisradiot lähettävät) ja keskipitkien aaltojen (MW) lisäksi voidaan kuunnella lyhytaaltoalueita (SW). Useimmissa maailmanradioissa nämä ovat taajuusalueita, joilla kansainväliset yleisradioasemat lähettävät ohjelmiaan.
Maailmanradioita käytetään muun muassa matkaradioina yleisradiolähetysten seuraamiseksi ulkomaanmatkoilla tai tavanomaista kotiradiovastaanotinta parempana vastaanottimena ulkomaisia yleisradiolähetyksiä kuunneltaessa. Tällöin on jo kyse DX-kuuntelusta, mikäli tavoitteena on tunnistaa ja saada radioaseman vahvistus tunnistetusta radiolähetyksestä.
Maailmanradion kehittyneempää versiota, jolla voidaan kuunnella koko lyhytaaltoaluetta ja jossa on enemmän vastaanotto-ominaisuuksia (kuten mahdollisuus kuunnella SSB- ja CW-lähetelajeja), kutsutaan liikennevastaanottimeksi.
Nykyään maailman radiokanavia on helpompi kuunnella radioaaltojen sijaan Internet-radion kautta. Asemia on mahdollista kuunnella tietokoneella, mutta nettiradion kuunteluun on valmistettu myös erityisiä radiolaitteita, jotka tarvitsevat toimiakseen Internet-yhteyden.
Internet-radion ongelmana verrattuna lyhytaaltolähetyksiin on se, että internetin kautta tulevan informaation valvonta ja kontrollointi on vallanpitäjille paljon helpompaa kuin lyhytaaltolähetysten häirintä. Kylmän sodan aikaan esimerkiksi Neuvostoliiton alueella pystyttiin kuuntelemaan länsimaiden lähettämiä venäjänkielisiä lähetyksiä. Nykyään (vuonna 2024) suurin osa lyhytaaltolähetyksistä on lopetettu, minkä takia suurin osa Venäjän federaation asukkaista on paljon huonommassa asemassa vapaan tiedonvälityksen kannalta kuin kylmän sodan aikaan.
Tunkeilijan havaitsemisjärjestelmä

Tunkeilijan havaitsemisjärjestelmä () on tietoverkkoon asennettava järjestelmä, joka on ohjelmoitu tunnistamaan verkkoon suuntautuvat hyökkäysyritykset.
Tunkeilijan havaitsemisjärjestelmä voi olla konekohtainen () tai verkkopohjainen (). Esimerkkejä konekohtaisista IDS-ohjelmista ovat lokeja tarkkailevat tai tiedostojärjestelmän muutoksia tutkivat ohjelmat (esimerkiksi tripwire ja OSSEC). Verkkopohjaisissa ratkaisuissa verkkoon sijoitetaan usein erilaisia sensoreita, jotka keräävät liikennettä, ylläpitäjän käyttäessä jonkinlaista hallintaliittymää murtojen tutkimiseen, esimerkiksi SNORT.
Runsaasta datavirrasta pyritään tunnistamaan tiettyjä kuvioita joiden perusteella voidaan olettaa tunkeutumisyrityksen olevan päällä. Jotkin verkkopohjaiset järjestelmät osaavat reagoida tällaisissa tilanteissa katkaisemalla oletetun hyökkääjän yhteydet; tällaisista aktiivista järjestelmistä käytetään termiä murron estämisjärjestelmä (, IPS).
Järjestelmä voi havaita hyökkäyksen merkkejä joko valmiiden sääntöjen tai tunnusmerkkien pohjalta (kuten virustentorjuntajärjestelmät) tai poikkeuksia eli anomalioita etsien (heuristiikka). Sääntöpohjaisessa havaitsemisessa ennalta määriteltyjen sääntöjen perusteella tunnistetaan mahdolliset tunkeutumiset. Tilastollisessa havaitsemisessa verkkoliikennettä verrataan tietokantaan johon on tallennettu otos normaalista liikenteestä. Nyttemmin IDS-järjestelmiin on tyypillisesti liitetty koneoppimista, jonka tarkoituksena on parantaa järjestelmän kykyä löytää tunkeutumisyritykset viipeettä ja automaattisesti.
Skanneriradio

Skanneriradio () on radiovastaanotin, jonka ominaisuuksiin kuuluu radiokanavien nopea "skannaus" eli eri taajuuksien nopea automaattinen selaus ja kuuntelu. Skanneriradion vastaanottoalue kattaa usein yleisradiolähetysalueiden lisäksi myös monia muita radiokanavia, esimerkiksi lentoliikenteen, satelliittien, raideliikenteen, television, puolustusvoimien tai radioamatöörien sekä meriliikenteen käyttämiä radiotaajuuksia. 
Tavallisesti skanneriradioon liitettävällä skanneriharrastuksella tarkoitetaan nimenomaan ns. hyötyliikenneasemien kuuntelemista. 
Malleiltaan skanneriradioita on olemassa kädessä pidettäviä () ja pöytämalleja (). Tavallisten skanneriradioiden vastaanottamat lähetetyypit (AM,FM, WFM) ovat usein rajallisempia kuin liikennevastaanottimien (AM, SSB, FM, CW). Näin ollen suuresta asemienhakunopeudestaan huolimatta ne ovat DX-kuunteluun, radioamatööriaseman apuvastaanottimeksi ja yleiseen lyhytaaltokuunteluun rajoittuneempia laitteita kuin liikennevastaanottimet. Joissain uusimmissa skannereissa, jopa käsiskannereissa voi olla liikennevastaanottimienkin tyypillisesti vastaanottamia radiolähetetyyppejä.
Joissain tietokoneisiin kytkettävissä skanneriradioissa (esimerkiksi ICOM PCR-1000) voivat olla liikennevastaanottimen monipuoliset lähetteiden vastaanottomahdollisuudet yhdistettynä skannerin nopeaan taajuusselaukseen. Näitä tietokoneohjattuja vastaanottimia () voidaan kotitietokoneen lisäksi ohjata esimerkiksi autossa kannettavan tietokoneen avulla. Nykyään on olemassa myös täysin tietokonepohjaisia SDR-vastaanottimia, joissa signaalin käsittely tapahtuu tietokoneella. Tämä mahdollistaa perinteisissä vastaanottimissa kalliit lisätoiminnot, kuten suodattimet, kaistanleveyden säädöt ja vastaavat tietokoneen käsiteltäväksi, joten halvimmallakin SDR-vastaanottimella voi käyttää näitä toimintoja. SDR-vastaanottimet saavuttivat suuren suosion skanneriharrastajien keskuudessa, kun harrastajat huomasivat, että edullinen RTL-piiriin perustuva digi-tv-tikku toimikin SDR-vastaanottimena, kun tietokoneelle asensi sopivat ajurit ja SDR-ohjelman. Nykyään kyseistä RTL-piiriin pohjautuvaa digi-tv-tikkua kutsutaankin nimellä RTL-SDR ja sen käytöstä on tehty useita internet-sivustoja ja kirjoitettu kirja.
Skannereissa käytetään useimmiten ympärisäteileviä vertikaali- tai maatasoantenneja (puhekielessä "piiska-antenni"), jotka vastaanottavat radiosignaaleja yhtä hyvin kaikista suunnista.
Nasaali

Nasaali eli nenä-äänne on äänne, jota lausuttaessa suussa on sulkeuma ja ilmavirta kulkee nenän kautta.
Suomen kielen nasaalit.
Suomen kielessä on kolme nasaalia: bilabiaalinen [m], alveolaarinen [n] ja (palato)velaarinen [ŋ]. Äänteessä [m] sulkeuma on huulissa, äänteessä [n] hammasvallissa ja äänteessä [ŋ] suulaen takaosassa. Lainasanoissa esiintyy myös f:n edellä labiodentaalinen [ɱ] (esimerkiksi "kamferi") ja koartikulatorinen [n] (esimerkiksi "konferenssi").
Nasaalit muissa kielissä.
Suurimmassa osassa maailman kielissä on vain soinnillisia nasaaleja. Soinnittomat nasaalit esiintyvät mm. burmassa, kymrissä, islannissa ja guaranissa. 
Eri nasaaleja:
Isänpäivä

Isänpäivä on juhlapäivä, jota vietetään isien kunniaksi ja muistoksi. Suomessa ja muissa Pohjoismaissa Tanskaa lukuun ottamatta sekä Virossa päivää vietetään marraskuun toisena sunnuntaina, puoli vuotta äitienpäivän jälkeen. Yhdysvalloissa ja monissa muissa maissa isänpäivää vietetään kesäkuun kolmantena sunnuntaina. Muualla maailmassa ajankohta vaihtelee. Isänpäivä on ollut Suomessa virallinen liputuspäivä vuodesta 2019; sitä aiemmin se oli vakiintunut liputuspäivä vuosina 1987–2018. Myös isoisiä usein juhlistetaan isänpäivänä.
Vuonna isänpäivää vietetään Suomessa sunnuntaina . marraskuuta.
Isänpäivän historia.
Isänpäivän idea kehittyi Yhdysvalloissa pian äitienpäivän vanavedessä. 1940-luvun lopulla pohjoismaiset kauppiaat ehdottivat päivän viettämistä marraskuun toisena sunnuntaina, jolloin kaupoissa on vielä hiljaista ennen joulusesonkia.
Suomessa isänpäivä oli merkitty Yliopiston almanakkaan ilman Helsingin yliopiston päätöstä jo vuosina 1970–1972. Se poistettiin, kun asia huomattiin, mutta vuonna 1987 yliopisto viimein katsoi päivän niin vakiintuneeksi, että se hyväksyttiin pysyvästi kalenteriin ja merkittiin myös liputuspäiväksi.
Suomessa isänpäivästä tuli 14. maaliskuuta 2019 virallinen liputuspäivä valtioneuvoston muutettua liputusasetusta.
Isänpäivän perinteitä.
Isää on isänpäivänä tapana muistaa kortilla, lahjoilla ja hemmottelulla, kuten aamukahvilla ja aamupalalla sänkyyn. Isän kanssa voidaan myös viettää yhteistä aikaa käyden jossain tai harrastaen jotain pientä yhdessä. Lapset joskus askartelevat isälle jotain päiväkodissa tai alakoulussa. Vuonna 2019 isänpäivän viettoon ei vielä ollut muotoutunut äitienpäivän kaltaisia perinteitä, vaan sen aikana oli olennaista isän ja lasten yhteinen aika.
NSU

NSU Motorenwerke AG ("NSU") oli saksalainen ajoneuvojen valmistaja.
Historia.
Yhtiön historia alkoi Riedlingenistä Tonavan varrella, jossa kaksi svaabilaista mekaanikkoa, Christian Schmidt ja Heinrich Stoll, perustivat vuonna 1873 kutomakonetehtaan nimeltään "Mechanische Werkstätte zur Herstellung von Strickmaschinen". Vuonna 1880 tehdas siirtyi Neckarsulmiin.
Christian Schmidt kuoli jo vuonna 1884 vain 39 vuoden ikäisenä. Yritys muutettiin osakeyhtiöksi ja sen nimeksi tuli "Neckarsulmer Strickmaschinen-Fabrik AG".
Polkupyörätuotannon aloittamisen (1886) jälkeen tehdas sai mainetta laadustaan. Vuoteen 1892 mennessä polkupyörätuotanto korvasi täydellisesti kutomakoneet. Näihin aikoihin alettiin myös käyttää tuotemerkkiä NSU, joka on johdettu yhtiön sijaintipaikkakunnan nimestä.
Vuonna 1901 NSU laajensi tuotantoaan kehittämällä menestyksekkään moottoripyörämallin. Vuonna 1905 esiteltiin ensimmäinen automalli. Vuosisadan alussa myyntiluvut kasvoivat vähitellen ja moottoriurheilusaavutukset lisääntyivät.
Jo ensimmäisessä maailmansodassa NSU valmisti moottoripyöriä asevoimien käyttöön. Toisen maailmansodan aikana NSU valmisti muun muassa Kettenkrad-nimellä tunnettua puolitelavaunua.
Toisen maailmansodan ja jälleenrakentamisen jälkeen NSU pääsi nopeasti aloittamaan tuotannon uudelleen. Tuotantoluvut alkoivat kasvaa ja NSU osaltaan auttoi Saksan talousihmeen syntymistä sodan jälkeen. 1963 NSU esitteli Frankfurtin kansainvälisessä autonäyttelyssä NSU Wankel Spiderin, maailman ensimmäisen wankelmoottorilla varustetun sarjavalmisteisen auton. Vuonna 1967 myös japanilainen Mazda osti wankelmoottorin oikeudet.
NSU:n tunnetuin malli lienee vuonna 1967 esitelty Ro80, joka valittiin Euroopassa vuoden autoksi 1968. Ro80 saavutti mainetta erikoisella moottori-voimansiirtorakenteellaan, erinomaisilla ajo-ominaisuuksilla ja hyvällä korisuunnittelulla. Ro80:ssa oli wankelmoottorin kestävyyden kanssa ongelmia, joita ei pystytty ratkaisemaan mallin eliniän aikana. Ro80:n valmistus lopetettiin vuonna 1977, jolloin sitä oli tehty vain noin 40 000 kappaletta. Auton piirteitä on nähtävissä myöhemmissä isoissa Audeissa. 
NSU siirtyi vuonna 1969 Volkswagenin omistukseen, joka yhdisti sen aikaisemmin hankkimansa Auto Union GmbH:n kanssa "Audi NSU Auto Union AG":ksi. Tämän yhtiön nimeksi tuli vuonna 1985 Audi AG.
NSU Suomessa.
Helkama-konserniin kuulunut Suomen Koneliike Oy toi ensimmäiset, kääpiöautoiksi luokiteltavissa olleet NSU:t Suomeen 1950-luvulla. Henkilöautojen tuonnin vapauduttua vuonna 1962 NSU:n eri malleja rekisteröitiin 197 ja seuraavana vuonna 643 kappaletta. Merkin parhaat myyntivuodet sijoittuivat ajanjaksolle 1964–1966. Volkswagenin ostettua NSU:n merkin maahantuonti siirtyi Oy Veho Ab:lle. Takamoottorisia NSU:ja ei tuotu Suomeen enää 1970-luvulla, vaikka niiden valmistus jatkuikin vuoteen 1973 saakka. Hyvin harvinaiseksi jääneen Ro80-mallin viimeiset yksilöt rekisteröitiin Suomessa vuonna 1974. NSU:n eri malleja oli Suomen ajoneuvorekisteissä vuoden 1969 lopussa 2 318 autoa, mutta vuoden 1979 lopussa enää 178. Vuoden 1999 lopussa Suomessa oli rekisterissä vain 27 NSU-autoa.
Liikennevastaanotin

Liikennevastaanotin () on radiolähetysten vastaanottoon tarkoitettu radiovastaanotin, jonka ominaisuudet ovat paremmat kuin maailmanradion. Useimmissa halvoissa maailmanradioissa ei ole yksinauhalähetyksen, SSB:n, kuuntelua, joten lyhyillä aalloilla ne eivät voi vastaanottaa amatööriradiolähetyksiä, vaikkakin vastaanottavat yleisradiolähetykset. 
Tavallisesti liikennevastaanottimella voidaan kuunnella koko lyhytaaltoaluetta ja sen lisäksi pitkiä ja keskipitkiä aaltoalueita (&lt;30 MHz). Useimmilla liikennevastaanottimilla voidaan vastaanottaa ainakin AM-, FM-, CW- ja SSB-lähetyksiä. 
Liikennevastaanottimia käyttävät esimerkiksi viranomaiset, kuten puolustusvoimat ja radiotaajuuksien käyttöä valvovat virastot, radioasemat, erilaiset lyhytaaltoja käyttävät ammattilaiset ja yleisradiolähetysten kaukokuuntelijat. 
Liikennevastaanotin on ollut myös radioamatööriasemien varuste, koska sillä on haettu yhtä kanavaa kuunneltaessa amatööriradiolla toista seuraavaa kanavaa kuunneltavaksi valvonta- eli monitorointimielessä.
Liikennevastaanotinta käytetään ja on käytetty valvontavastaanottimena muun muassa siviiliradiotoimintaa suorittavissa virastoissa ja myös signaalitiedustelussa.
Meteorisironta

Meteorisironta () on etenemismuoto, jossa radioaalto heijastuu ylemmässä ilmakehässä palaneiden meteorien jättämistä ajallisesti yleensä lyhytkestoisista ionisoituneista vanoista. Meteorisirontaa voidaan käyttää mm. radioamatööriyhteyksiin erityisesti VHF-alueella.
Meteorisirontayhteydet ovat yleisimpiä meteoriparvien aikaan.
Karjala-turnaus

Karjala-turnaus (nykyisin virallisesti Suomen EHT-turnaus) on Suomessa vuosittain syksyllä järjestettävä jääkiekkoturnaus, joka kuuluu jääkiekon Euro Hockey Tour -turnaussarjaan. Turnauksen pääsponsori on ollut Hartwallin Karjala-olut. 
Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran joulukuussa vuonna 1995 (niin kutsuttu ”Jouluturnaus”), jolloin mukana olivat Suomen, Ruotsin, Tšekin ja Ranskan maajoukkueet. Turnaus järjestettiin samaan aikaan Izvestija-turnauksen kanssa. Se on kantanut nykyistä nimeään vuodesta 1996, jolloin turnaus siirtyi marraskuun alkuun.
Karjala-turnauksessa pelaavat nykyisin Suomen, Ruotsin, Tšekin ja Sveitsin maajoukkueet. Suomi on voittanut turnauksen 13 kertaa, joista kahdeksan peräkkäisinä vuosina 1998–2005. Venäjä on voittanut turnauksen kahdeksan kertaa, Ruotsi kuusi kertaa ja Tšekki kahdesti.
Turnausta on suurimman osan ajasta televisioinut ja lähettänyt Yleisradio. Vuoden 2024 Karjala-turnauksen televisiointioikeudet olivat Discovery Networks Finlandilla ja turnausta pystyi katsomaan TV5:ltä ja Max-suoratoistopalvelusta.
Alakulttuuri

Alakulttuuri tai osakulttuuri on yhteisö, jonka omanlainen yhteinen kulttuuri, elämäntapa tai identiteetti erottaa sen jollain merkittävällä tavalla pääkulttuurista eli emokulttuurista, josta se on syntynyt. Kulttuurilla viitataan tässä yhteydessä laajasti ryhmän koko elämäntapaan. Siihen voidaan sisällyttää ryhmän maalliset ja uskonnolliset arvojärjestelmät, ja lisäksi kaikki sellaiset merkitykselliset tavat, kuten elokuva, muoti ja tyyli, ruokakulttuuri, ajanviettotavat, mainonta ja musiikki, joiden kautta ihmiset viestivät mieltymyksistään sekä ilmaisevat identiteettiään.
Alakulttuuri voi perustua monenlaisen erityyppisen kiinnostuksen kohteen tai toiminnan ympärille. Yhtä alakulttuuria saattaa dominoida jokin tietty yhteiskuntaluokka, ikäryhmä, sukupuoli tai etnisyys. Alakulttuuri saattaa olla dominoivan valtakulttuurin enklaavi. Se voi myös olla poliittisesti radikaali vastakulttuuri, jota pidetään vallankumouksellisena. Kovin konsertaviivisia tai taantumuksellisia ja valtakulttuuria heijastavia ryhmiä harvoin kutsutaan alakulttuureiksi. Alakulttuuriin odotetaan liittyvän jonkinlaista epäjärjestystä, poikkeavuuksia tai väärinkäytöksiä, ja usein alakulttuurit mielletään ”undergroundiksi”.
Maan rajojen sisällä kulttuuriset mallit jakautuvat niin alueellisesti kuin myös muun muassa uskonnon, yhteiskuntaluokan, sukupuolen, iän, etnisyyden ja sukupuolisen suuntautumisen mukaisesti. Alakulttuurit määriteltiinkin alun perin laajemman kansallisen kulttuurin osajoukoiksi tai jaoksiksi, ja osa alakulttuureista on edelleenkin kansallisia. Nykyajan maailmanlaajuisen viestinnän aikakaudella jotkin kulttuuriset muodot kuitenkin ylittävät kansalliset rajat.
ICC-profiili

ICC-profiili on kuvatuotannossa käytettävän laitteen mitattu värintoistokyky, laiteprofiili. Kaikkien kuvatuotannossa käytettävien laitteiden laiteprofiilit ovat yksilöllisiä. Jokainen laite toistaa värit omalla tavallaan. ICC-profiilia käytettäessä värit toistuvat kunkin laitteen suurimmalla värintoistokyvyllä, mahdollisimman samanlaisena tuotantoketjun jokaisessa laitteessa. 
Laiteprofiilin ansiosta voidaan – kuvankäsittelyn aikana ja julkaisua taitettaessa – nähdä varsin luotettavasti, miltä lehteen painettu kuva lopulta näyttää. Painotuotanto voidaan toteuttaa laitteistoriippumattomasti. Kuvatun kohteen tai skannatun kuvan värit säilyvät muuttumattomina kaikissa työvaiheissa. ICC-profiili helpottaa painotuotteiden värinhallintaa.
Turun Palloseura

Turun Palloseura eli TPS on turkulainen palloilun yleisseura. Perustamishetkellä vuonna 1922 TPS oli ainoastaan jalkapalloseura, mutta vuonna 1937 mukaan liittyi myös jääkiekko ja 1995 salibandy. Mukana on ollut myös käsi- ja jääpallotoimintaa. Käsipallossa seura on saavuttanut SM-kultaa vuonna 1944. Jääpallon SM-sarjassa seura käväisi 1932.
Jääkiekossa TPS on pelannut monta vuotta pääsarjatasolla menestyen hyvin. Jalkapallossa joukkue nousi takaisin Suomen korkeimmalle sarjatasolle Veikkausliigaan kaudella 2017 vietettyään kaksi kautta Ykkösessä. Tuoreempi salibandypuoli pelasi kaudella 2007–2008 myös salibandyn pääsarjaa historiansa ensimmäistä kertaa.
Jalkapallo.
Turun Palloseura pelaa jalkapalloa Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösessä. Seura on voittanut kaikkiaan kahdeksan Suomen mestaruutta, kolme Suomen Cupia ja yhden Liigacupin. Naisten edustusjoukkue pelaa Kansallisessa liigassa.
Jääkiekko.
Turun Palloseuran jääkiekkotoiminta alkoi vuonna 1937. Seura pelaa SM-liigassa. TPS on saavuttanut jääkiekossa yhteensä yksitoista Suomen mestaruutta, joista viimeisimmän kaudella 2009–2010.
Salibandy.
TPS Salibandy r.y. on perustettu vuonna 1995. Joukkue pelaa pääsarjatasolla, Salibandyliigassa. Kotiareena on Kupittaan palloiluhalli.
Turun Palloseuran säätiö.
Turun Palloseuran säätiön tarkoituksena on edistää ja tukea taloudellisesti Turun alueen jalkapalloilua, jääkiekkoilua, salibandya ja muuta palloilu-urheilua sekä erityisesti palloilu-urheilun junioreiden kasvua ja kehitystä. Säätiö merkittiin säätiörekisteriin 11. maaliskuuta 2011.
Senioritepsiläiset.
Senioritepsiläiset ry. toimii Turun Palloseura ry:n jäsenyhdistyksenä sekä 1950-luvulla perustetun Turun Palloseuran tuki ry:n henkisenä jatkajana. Sen päällimmäisenä tarkoituksena on seniori-ikäisten hyvinvoinnin ja palloilukulttuurin ylläpitäminen sekä seurakulttuurin vaalimisen edistäminen. Syksyllä 2019 Senioritepsiläiset perusti oman kunniagallerian ja nimesi sen ensimmäiset jäsenet, joiden katsotaan jättäneen erityisen merkittävän jäljen TPS:n historiaan.
Lähioikeudet

Lähioikeudet eli tekijänoikeuden lähioikeudet ovat tekijänoikeutta lähellä olevia oikeuksia, joista säädetään Suomen tekijänoikeuslain 5. luvussa. Niillä suojataan esittäviä taiteilijoita ja heidän esityksiään, äänitetuottajia ja kuvatallenteen tuottajia, luetteloiden valmistajia, radio- ja televisioyrityksiä ja valokuvaajia. Tällaisia lähioikeuksia kutsutaan joskus myös naapurioikeuksiksi.
Lähioikeussuoja ei sulje pois varsinaista tekijänoikeussuojaa, jos kyse on teoksesta. 
Luettelo, taulukko ja tietokanta voivat saada varsinaista tekijänoikeussuojaa suppeampaa luettelosuojaa, joka on kansallinen suojamuoto. Luettelon suoja on voimassa 15 vuotta työn valmistumisesta tai kun on kulunut 15 vuotta työn saattamisesta yleisön saataville. Luettelojen ja tietokantojen suojaamisella pyritään antamaan turvaa kokoomatyön valmistamisen vaatimille inhimillisille, teknisille ja taloudellisille panostuksille (investointien suojaaminen).
Valokuvaajan tuotoksia ja kopioita suojaa lähioikeus mahdollisen tekijänoikeuden lisäksi. Muita lähioikeuden piiriin kuuluvia ovat esimerkiksi videointi teatteriesityksestä, ääninauhoitus konsertista, äänitallenteiden tuotanto ja julkaisu, kuvatallenteen tuotanto ja julkaisu sekä radio- ja televisiotoiminta. Näiden oikeuksien suoja-ajat lasketaan esitys-, tallentamis-, julkaisemis-, lähetys- tai valmistamisvuodesta. Esitys ja julkaisematon tallennettu teos saa tekijänoikeussuojaa 50 vuoden ajaksi. Jos teos on julkaistu (tai julkaisemisen sijasta muutoin kuin kappaleita levittämällä yleisön saataviin saatettu) ennen kuin tallentamisvuodesta on kulunut 50 vuotta, on teoksen suoja-aika äänitallenteen osalta 70 vuotta ja kuvatallenteen osalta 50 vuotta siitä vuodesta, jona tallennettu esitys ensimmäisen kerran julkaistiin tai sanotulla tavalla saatettiin yleisön saataviin. Mikäli tallenne on julkaistu, kun esitysvuodesta on kulunut 49 vuotta, suoja-ajan pituudeksi tulisi peräti 120 vuotta tallentamisesta. 
Euroopan parlamentti ja komissio päättivät vuonna 2011 pidentää esittäjien ja äänitetuottajien lähioikeuksien suojan 70 vuoteen. Direktiivi oli toteutettava kansallisessa lainsäädännössä vuoteen 2014 mennessä. Suomen tekijänoikeussäädökset yhteensovitettiin Euroopan parlamentin ja neuvoston antamien direktiivien kanssa vuonna 2013 hyväksytyillä laeilla.
Kaarle I (Liechtenstein)

Kaarle I ("Karl"; 30. heinäkuuta 1569 – 12. helmikuuta 1627) oli ensimmäinen ruhtinas Liechtensteinin suvussa (hän ei kuitenkaan hallinnut nykyisen Liechtensteinin ruhtinaskunnan aluetta). Protestanttina syntynyt Kaarle kääntyi katolilaiseksi vuonna 1599, minkä ansiosta hänet nimitettiin nopeasti korkeisiin valtion virkoihin. Vuonna 1608 Habsburgin arkkiherttua Matthias antoi Kaarlelle perinnöllisen ruhtinaan arvonimen hänen oltuaan Matthiaksen puolella Habsburgin veljesten kiistoissa. Oltuaan vähän aikaa poissa politiikasta Kaarle otti sleesialaisen Troppaun herttuakunnan haltuunsa vuonna 1614. Vuonna 1622 Troppauhun liitettiin Jägerndorfin herttuakunta, jolloin alue muodosti ruhtinaan arvolle sopivan läänityksen.
Böömin kapinoiden aikana Kaarlelle annettiin tehtäväksi pidättää ja teloittaa kapinallisia, joilta takavarikoidun omaisuuden ansiosta Liechtensteinin suvun omaisuus kasvoi merkittävästi.
Red Team

Red Team on simuloiduissa tilanteissa hyökkäyksellinen, vihollista kuvaava oman organisaation yksikkö. Vastaavasti Blue Team tarkoittaa oman organisaation "varsinaista" yksikköä. Suomessa red teamista käytetään usein nimeä 'maaliosasto'.
Termiä käytetään muun muassa sodankäynnissä ja tietoturvassa. Edellisessä Red Team toimii kuten vihollinen, jälkimmäisessä kuten esimerkiksi krakkeri. Red Team mahdollistaa hyvin tehokkaan ja realistisen harjoittelun yksikön toimialalla tarjoamalla näkymän vastapuolen toimintaan. 
Red Team luo toimintaan:
Visualisointi

Visualisointi tarkoittaa jonkin asian tekemistä havainnolliseksi näköaistille. Visualisoinnissa on oleellista ihmisen sisäisten mallien muodostumisen tukeminen. Visualisointi voidaan määritellä yleisemmin tarkoittamaan mitä tahansa tiedon esittämistä ihmisen omaa ymmärrystä tukemaan muotoon. (Vertaa)
Visualisoinnin keinoja ovat muun muassa kuvat (luolamaalaus, 3D-kuvat, tekniset piirrokset), taulukot ja animaatio. Kartta visualisoi maastoa tai paikkatietoa, taulukkolaskentaohjelman kaavio laskennan tuloksia, käsitekartta käsitteiden välisiä suhteita ja tietokonegrafiikka tietokoneen tietoa, esimerkiksi tietokonepeliä. Yleisiä termejä ovat muun muassa informaation visualisointi, 3D-visualisointi, tekniikan visualisointi ja 3D-mallinnus.
Visualisointi on tärkeää muun muassa tieteessä, tekniikassa, opetuksessa, multimediassa, markkinoinnissa ja lääketieteessä. Esimerkiksi animaation avulla voidaan havainnollistaa lääketieteen erittäin kompleksisia ja dynaamisia ilmiöitä. Tekniikan alalla visualisointeja käytetään paljon käyttöohjeissa, markkinointimateriaaleissa ja multimediassa.
Hyvä visualisointi.
Edward Tufte on esittänyt, että hyvä informaation visualisointi muodostuu seuraavista osatekijöistä:
Visualisointi voi vahingossa tai tarkoituksella vääristää esittämäänsä tietoa. Vääristymästä käytetään termiä valheellisuuskerroin (), joka ilmaisee visualisoinnin määrätystä muuttujan arvosta antaman vaikutelman suhdetta muuttujan todelliseen arvoon. Valehtelukerroin kasvaa esimerkiksi kun pylväskaavion pylväiden pohjatasoksi määritetään jokin nollasta poikkeava arvo tai kun aikasarjaa esittävä kuvaaja pystysuuntaista skaalausta kasvatetaan, jolloin arvon kehittyminen vaikuttaa todellista jyrkemmältä.
Taloudellinen ylijäämä

Ylijäämä-käsitettä käytetään kansantaloustieteessä useassa yhteydessä. Aikaisemmin käytettiin myös termejä kuluttajan korko ja tuottajan korko.
Ylijäämä voi tarkoittaa myös voittoa, joka syntyy tuottojen ylittäessä kulut.
Kuluttajan ylijäämä 100 prosenttia.
Taloustieteilijä Brad DeLongin mukaan kuluttajan ylijäämä on tavallisissa ("smithiläisissä") hyödykkeissä yleensä noin 100 prosenttia hinnan päälle, mutta "andreesseniläisissä" (informaatiotalouden) tuotteissa se on arviolta ainakin 500–1 000 prosenttia, koska vain aputuote myydään (ja lasketaan kansantuotteeseen). Tim Worstall arvioikin, että kun laskennallisesti (reaalinen) bruttokansantuote rikkaissa maissa 1900-luvulla on kahdeksankertaistunut onkin elintaso satakertaistunut. Esimerkiksi Uberin tuotteen kuluttajan ylijäämä onkin 160 prosenttia, eli kyydin arvo kuluttajalle on keskimäärin 260 prosenttia hinnasta.
Brynjolfsson ym. (2018) saivat tulokseksi, että yhdysvaltalaisille kuluttajille hakukoneiden arvo on vuodessa 17 000 dollaria, sähköpostin 8 400, digikarttojen 3 600, videostriimauksen 1 100 ja Facebookin vain 40–50 dollaria vuodessa. Luvut ovat mediaaneja, eli puolelle väestöä ne ovat tuota arvokkaampia. Tulos perustui etenkin kyselytutkimuksiin, mutta luotettavuutta tutkittiin todellisella kokeella, jossa käyttäjä luopui Facebookista tilapäisesti korvausta vastaan. Tuloksen mukaan digitaalihyödykkeet tuottavat valtavan kuluttajan ylijäämän. Tämä luku pitäisi lisätä kansantuotteeseen, jotta nähtäisiin todellisen hyvinvoinnin määrä.
Kysyntä ja tarjonta

Kysyntä ja tarjonta ovat tekijät, jotka erään taloustieteellisen mallin mukaan määräävät hyödykkeen hinnan ja tuotannon määrän markkinoilla. Kysyntä- ja tarjontafunktioita hinnanmäärityksen selittämiseen käytti ensimmäisenä mikrotaloustieteen tutkija Alfred Marshall. Hänen tavoitteenaan kirjassa "Principles of Economics" (1890) oli kuvata ja selittää hinnan ja tuotannon määrän muutoksia täydellisesti kilpailuilla markkinoilla. Malli on vain suuntaa antava kuvattaessa epätäydellisen kilpailun tilannetta. Malli formalisoi Marshallia edeltäneiden taloustieteilijöiden teorioita.
Kysyntä on hyödykkeen määrä, jonka kuluttajat ovat valmiita ostamaan annetulla hinnalla. Esimerkiksi kuluttaja voi haluta ostaa 2 kg perunoita kun kilohinta on 1 €, mutta vain 1 kg kun kilohinta on 2 €. Nämä hinta ja määrä -yhdistelmät määrittävät yksittäisen kuluttajan kysyntäkäyrän. Koska ostajien ikä, asuinpaikka, perhesuhteet, henkilökohtaiset ominaisuudet ja korvaavien hyödykkeiden saatavuus vaihtelevat, niin vaihtelee myös kysyntäkäyrän jyrkkyys. Ne, jotka arvelevat tarvitsevansa hyödykettä eniten ovat valmiita maksamaan siitä eniten ja ääripäässä moni ei huoli ko. tavaraa ilmaiseksikaan, koska ei keksi sille mitään käyttöä.
Kysyntäkäyrät voidaan laskea yhteen ja näin saada koko markkinan kysyntäkäyrä. Matemaattisesti se voidaan esittää kysyntäfunktiona. Vähenevän rajahyödyn mukaan kysyntä laskee hinnan noustessa. Rajahyöty voidaan perustella pelkästään ostohalulla tai ostajan subjektiivisilla ominaisuuksilla tai materialistisemmin. Jälkimmäisessä mallissa ostaja punnitsee ostoksen hintaa sen tulevaisuudessa tuomaan ajansäästöön. Ostettu työkalu tai väline yleensä vähentää työaikaa, auto työmatka-aikaa ja valmisruokien hankinta säästää aikaa vaihtoehtoihin nähden ja niin edelleen. Kysyntäkäyrää kuvataan usein hintajoustolla.
Tarjonta on määrä, jonka tuottajat ovat valmiita myymään annetulla hinnalla. Esimerkiksi perunankasvattaja voi olla valmis myymään tuhat kiloa perunaa 1 € kilohinnalla, mutta huomattavasti enemmän, jos hinta on 2 €. Tarjonnan tärkeimmät tekijät ovat hyödykkeen markkinahinta ja sen tuotannon kustannukset. Tarjontakäyrä muodostetaan yrityksen pitkän aikavälin kustannuskäyrän perusteella. Yleensä tarjontakäyrän oletetaan olevan nouseva tuotannon vähenevien rajatuottojen vuoksi. Tosin pitkällä aikavälillä uusien yritysten markkinoille tulon vuoksi hinta voi olla riippumaton määrästä. Kasvavien skaalatuottojen tapauksessa laskeva tarjontakäyrä on myös mahdollinen.
Markkinoiden tasapaino löytyy kohdasta, jossa kysyntä- ja tarjontakäyrä kohtaavat. Uusklassisessa taloustieteessä tämä tulos johdetaan aggregoimalla yksilötason yksittäisten ihmisten kysynnät makrotasolle. Tuloksen johtamiseksi joudutaan olettamaan ns. "Arrow-Debrau-ehdot" eli identtiset preferenssit yksilöiden välillä sekä preferenssien riippumattomuus tulotasosta.
Buddha

Buddha (बुद्ध) on sanskritin ja paalin kielen sana ja tarkoittaa perusmerkityksessään 'hereillä olevaa'. Termillä viitataan valaistumiseen, joka on buddhalaisen harjoituksen päämäärä.
Tiibetiksi "buddha" on "sangye". Tiibetin "sang" merkitsee kaikista tahroista ja epäselvyyksistä täysin puhdistunutta, ja "gye" merkitsee kaikkien ominaisuuksien ja viisauden täydellistä avautumista, esiintuloa tai heräämistä.
Buddhalla viitataan usein Siddhārtha Gautamaaan eli buddhalaisuuden historialliseen perustajaan. Kuitenkin etenkin mahajana- ja vajrayanabuddhalaisissa kirjoituksissa ja traditioissa tunnetaan suuri joukko buddhia. Esimerkiksi "Bhadrakalpika-sutran" mukaan tämän maailmankauden ("kalpan") aikana nimittäin ilmestyy peräti tuhat buddhaa.
Kirjallisuus buddhista.
Kanonisessa buddhalaisessa kirjallisuudessa on paljon listoja buddhista. Varsin laajasti jaetun perinteen (theravāda, mahāyāna ja vajrayāna) mukaan tämän kalpan aikana on oleva viisi buddhaa:
Luettelo on kuitenkin vain yksi monista. Esimerkiksi paalinkieliseen kaanoniin kuuluvassa "Mahāpadāna-suttassa" kerrotaan ennen Śākyamuni-buddhaa olleen kuusi buddhaa (Vipaśyin, Śikhin, Visvabhū, Krakucchanda, Kanakamuni ja Kāśyapa) ja "Buddhanāma-sūtra" nimeää peräti 11 093 buddhaa.
Śākyamuni-buddhan ohella tietyt buddhat ovat nousseet eri perinteissä erityiseen asemaan, esimerkiksi Puhtaan maan buddhalaisuudessa keskeisessä asemassa on Amitābha-buddha. 
Lisäksi mahāyāna-perinteessä termi "buddha" voi viitata paitsi varsinaisiin buddhiin, myös ns. "buddhaluontoon", joka on kaikissa olennoissa piilevä todellinen luonto. Vajrayāna-perinteessä puolestaan esiintyy lisäksi valaistuneen tajunnan eri aspekteja olennoivia niin sanottuja "meditaatiobuddhia" (dhyānabuddha), joista tunnetuimmat ovat niin sanotut "viisi meditaatiobuddhaa" (Akṣobhya, Amoghasiddhi, Vairocana, Ratnasaṃbhava ja Amitābha).
Buddha taiteessa.
Taiteessa Buddhaa kunnioitettiin aluksi erilaisilla symboleilla, joista yleisimmät olivat bodhipuu, kerjuukuppi, opinpyörä, Buddhan jalanjäljet, tyhjä valtaistuin sekä hevonen ilman ratsastajaa, jonka aurinkovarjo kelluu tyhjän tilan yläpuolella. 100-luvulla Buddhaa alettiin kuvata ihmishahmoisena. Lopullisen muotonsa Buddha saavutti 300–400-luvuilla.
Rajakustannus

Rajakustannus eli marginaalikustannus tarkoittaa yhden lisäyksikön tuotannosta aiheutuvaa kokonaiskustannusten muutosta. Matemaattisesti rajakustannusfunktio "MC" määritellään kokonaiskustannuksien "TC" derivaattana määrän "Q" suhteen:
formula_1
Rajakustannuksen kohdalla voidaan tehdä ero lyhyen ja pitkän aikavälin tarkasteluille. Lyhyellä aikavälillä tarkastellaan vain tuotantopanosten, eli työvoiman, materiaalin ja energian, kustannusten muutosta. Pitkällä aikavälillä otetaan huomioon, että tuotantopääomaa on mahdollista sopeuttaa. Tämä voi tapahtua esimerkiksi perustamalla uuden tuotantolaitoksen.
Yleensä rajakustannusten oletetaan nousevan tuotannon kasvaessa. Esimerkiksi lyhyellä aikavälillä tuotannon lisääminen voi onnistua ainoastaan teettämällä työntekijöillä ylitöitä. Jos rajakustannukset laskevat, johtaa se tuotannossa skaalaetuun. 
Rajakustannushinnoittelu on periaate, jonka mukaan tuotanto myydään sen rajakustannuksen hinnalla. Tällöin tuotteen kustannus on sama ostajalle sekä myyjälle. Nyt siis yksityinen ja sosiaalinen rajakustannus on sama, mikä johtaa taloudellisesti tehokkaaseen allokaatioon.
Negatiivinen tulovero

Negatiivinen tulovero on sosiaaliturvan malli, jossa verovelvollinen maksaa yhteiskunnalle tuloveroa, kun hänen tulonsa ylittävät tietyn tason, verotettavan tulon alarajan. Verotettavan tulon alarajan alittavista tuloista valtio maksaa verovelvolliselle taloudellista tukea, negatiivista tuloveroa.
Yleistä.
Osmo Soininvaaran mukaan perustulo ja negatiivinen tulovero voivat olla käytännössä vaikutuksiltaan identtiset, mutta laskennallisesti negatiivinen tulovero on osa verotusta ja vähentää kokonaisveroastetta, kun perustulo kasvattaa veroastetta. Negatiivisessa tuloveromallissa marginaalivero voi olla korkea, vaikka verovelvollisen tulovero olisikin negatiivinen. Marginaalivero määrää työnteon kannattavuuden, ei kokonaisveroaste.
Negatiivisen tuloveron kannatus.
Tunnetuin negatiivisen tuloveron puolestapuhuja on ollut Milton Friedman. Yhdysvalloissa suoritettiin neljä negatiivisen tuloveron kokeilua vuosien 1968–1972 aikana. Presidentti Richard Nixon vakuuttui negatiivisen tuloveron käyttökelpoisuudesta ja esitti sosiaaliturvan uudistusta, jonka keskeinen osa negatiivinen tulovero oli. Suomessa negatiivisen tuloveron puolesta on kampanjoinut erityisesti Olli Kangas, joka toimii tutkimuspäällikkönä Kansaneläkelaitoksessa (Kela). Kangas on ehdottanut perustulokokeilun jatkoksi negatiivisen tuloveron kokeilua. Suomessa negatiivista tuloveroa kannattavat myös Katri Kulmuni ja Johnny Åkerholm. Vihreä puolue ajaa kompromissina negatiivista tuloveroa.
Maat joissa on käytössä negatiivinen tulovero.
Israelissa negatiivinen tulovero on havaittu toimivaksi, ja kokemukset siitä ovat olleet positiivisia.
Sielulintu

Sielulintu oli linnun hahmoinen sielueläin ja vertauskuva suomalaisessa ja karjalaisessa muinaisuskossa. Lintu ehkä toi sielun syntymässä ja vei sen kuoleman hetkellä. Joidenkin perinteiden mukaan nukkuessa oli hyvä olla lähellä puusta veistetty sielulintu, joka pitäisi huolta sielusta unen aikana, ettei se lähtisi omille teilleen. Sielulintuja käytettiin Karjalassa vielä 1900-luvulla. Ihmisen kuoltua hänen puinen sielulintunsa laitettiin ortodoksisen hautaristin yläpuolelle. Tällaisia hautaristejä on vielä ollut olemassa 1900-luvun lopullakin.
Lintujen ruokkiminen jouluna on vanha tapa. Muinaissuomalaiset ehkä ajattelivat, että kuolleet eli sielulinnut olivat elävien kanssa mukana keskitalven juhlassa.
Voi olla, että ihtiriekko ("*itse-riekko") oli äpärälapsen sielulinnun hahmoinen itse-sielu.
"Sielulintu" on myös Turun yliopistossa toimivan suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen ainejärjestön Sugrin järjestölehti.
Jacobo Árbenz

Jacobo Arbenz Guzmán (14. syyskuuta 1913 – 27. tammikuuta 1971) oli Guatemalan presidentti 1951–1954. Yhdysvaltojen tukema vallankaappaus syöksi hänet vallasta, ja hänet korvasi sotilasdiktaattori eversti Carlos Castillo Armas.
Arbenz Guzmán oli Guatemalaan muuttaneen sveitsiläisen apteekkarin poika. Hän opiskeli kansallisessa sotilasakatemiassa ja liittyi mukaan vallankaappaukseen, joka kaatoi diktaattori Jorge Ubicon vuonna 1944. Arbenz oli sotaministerinä Juan José Arévalon hallituksessa 1949.
Eversti Arbenz valittiin presidentiksi vuoden 1950 vaaleissa vasemmiston ja armeijan tuella. Hänen hallituksensa keskeinen tavoite oli maauudistus käyttämättömän maan jakamiseksi. Maan suurin maanomistaja oli yhdysvaltalainen United Fruit Company. Se sai kansallistetusta maasta verotuksessa ilmoitetun arvon mukaisen 600 000 dollarin korvauksen.
Vuonna 1952 kommunistinen Guatemalan työväenpuolue laillistettiin ja se sai merkittävän vähemmistöaseman maan politiikassa. Suojellakseen etujaan maassa United Fruit ja sitä tukevat pankit työskentelivät CIA:n kanssa leimaten Arbenzin kommunistiksi.
Yhdysvaltain Trumanin hallinto alkoi toimittaa aseita ja tukea Arbenzin vastustajille Anastasio Somozan aloitteesta. Operaatio kuitenkin paljastui pian.
Eisenhower määräsi vuonna 1953 CIA:n toteuttamaan vallankaappauksen, operaation PBSUCCESS, joka kaataisi hallituksen. Koska kaappaukseen ei voinut käyttää Yhdysvaltain joukkoja, CIA perusti koulutusleirit Nicaraguaan ja Hondurasiin ja aloitti propagandakampanjan maan hallintoa vastaan. Noin vuoden valmistelun jälkeen Yhdysvaltain värväämät joukot hyökkäsivät maahan 18. kesäkuuta 1954. Arbenz erosi 27. kesäkuuta ja pakeni Meksikoon.
Vuonna 1960 Kuuban vallankumouksen jälkeen Fidel Castro kutsui Arbenzin asumaan Kuubaan. Arbenz palasi myöhemmin Meksikoon, jossa hän kuoli vuonna 1971.
Oromon kieli

Oromon kieli on afroaasialaisen kielikunnan kuušilaiseen haaraan kuuluva kieli. Oromon kieltä puhuu noin 30 miljoonaa ihmistä, mikä tekee siitä Afrikan kolmanneksi puhutuimman äidinkielen arabian ja hausan jälkeen. Suurin osa oromon puhujista kuuluu Etiopian keski- ja eteläosissa sekä Kenian pohjoisosassa asuvaan oromo-kansaan, mutta myös naapurikansojen jäsenet käyttävät sitä välikielenä varsinkin Etiopiassa, jossa oromo on enemmistökieli. Kieltä on aiemmin kutsuttu myös "gallan kieleksi", mutta tätä pidetään nykyään halventavana tai rasistisena terminä. Nimitystä "boorana" tai "borana" käytetään erityisesti Keniassa.
Oromoa voidaan pitää makrokielenä, joka jakautuu useampaan yksittäiseen kieleen. Makro-oromosta voidaan erottaa yhteensä viisi kieltä.
Historia.
Etiopiassa oromon kielen julkinen käyttö oli kiellettyä vuoden 1974 vallankumoukseen saakka. Sotilashallitus dergin aikana käynnistettiin oromonkielinen lukutaitokampanja ja kieltä alettiin käyttää radiossa ja julkaisutoiminnassa. Kuitenkin vasta Mengistu Haile Mariamin hallituksen kaaduttua oromot saivat kielelleen alueellisesti virallisen aseman, ja oromonkielinen kouluopetus alkoi kehittyä. Amhara on edelleenkin Etiopian ensimmäinen virallinen kieli ja myös oromoalueiden korkeammilla kouluasteilla opetuskieli, mutta kansakouluissa käytetään oromoa, ja esimerkiksi oromonkieliset radiolähetykset ovat suosittuja.
Vuonna 2020 Etiopia nosti oromon yhdeksi valtion virallisista kielistä.
Oromoa voidaan kirjoittaa latinalaisilla, arabialaisilla tai etiopialaisilla kirjaimistoilla. Raamattu käännettiin oromoksi ensimmäisen kerran vuonna 1899.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Kaikki vokaalit voivat esiintyä sekä lyhyinä että pitkinä.
Lähde:
Kielioppi.
Oromon kielessä substantiiveilla on kaksi sukua: maskuliini ja feminiini. Yleissääntö on, että maskuliiniset substantiivit päättyvät a:han ja feminiinit u:hun. Muihin vokaaleihin päättyvät sanat voivat olla joko maskuliineja tai feminiinejä, kuten myös konsonantteihin päättyvät sanat, jotka voivat olla vain lainasanoja. Adjektiivit mukautuvat pääsanansa kieliopillisen suvun sekä yksikön ja monikon mukaan.
W-CDMA

W-CDMA () on UMTS-verkoissa käytettävä radiorajapinta. Se määrittelee esimerkiksi, kuinka mobiililaitteet kommunikoivat tukiasemien kanssa ja miten signaalit moduloidaan.
Ominaisuudet.
W-CDMA:n ominaisuuksia, joita ei ole 2G-järjestelmissä:
W-CDMA tukee kahta perustekniikkaa: FDD:tä ja TDD:tä. FDD-tekniikka perustuu siihen, että myötäsuunnalle ja paluusuunnalle on annettu omat 5 MHz:n taajuuskaistat, joita päätelaitteet ja tukiasemat voivat käyttää. Taajuudet 1 920–1 980 MHz on varattu paluusuunnan käyttöön ja taajuudet 2 110–2 170 MHz myötäsuunnalle. Tämä mahdollistaa noin 250 samanaikaisen puhekanavan käyttämisen.
TDD-tekniikassa puolestaan samaa taajuusaluetta käytetään tiedonsiirrossa molempiin suuntiin. Siirrossa toimitaan vuorosuuntaisesti samalla taajuusalueella ja tätä tekniikkaa varten on varattu taajuusalueet 1 900–1 920 MHz sekä 2 020–2 025 MHz. Tämä sallii vain noin 120 yhteyttä, mutta se myös vaatii vain puolet kaistanleveydestä.
Käyttöönotto.
Ensimmäinen kaupallinen W-CDMA:ta käyttävä verkko oli japanilaisen NTT DoCoMon FOMA, joka otettiin käyttöön vuonna 2001. TeliaSonera avasi oman W-CDMA-palvelunsa Suomessa 13. lokakuuta 2004.
Heidenheim an der Brenz

Heidenheim an der Brenz on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa Saksassa. Lähimmät suuremmat kaupungit ovat Ulm ja Stuttgart. Heidenheim an der Brenz on Heidenheimin piirikunnan keskuskaupunki. Kesäkuun 2022 lopussa kaupungissa oli 29 544 asukasta. Heidenheimin suurin nähtävyys on Hellensteinin linna. Kaupungin kuuluisin asukas on ollut sotamarsalkka Erwin Rommel.
Heidenheimin paikalla oli jo vuosina 85–150 roomalainen linnoitus nimeltä Aquileia. Vuonna 1356 keisari Kaarle IV antoi Heidenheimille kauppaoikeudet.
Ystävyyskaupungit.
Heidenheimilla on seitsemän ystävyyskaupunkia:
Ulm

Ulm on Saksan Baden-Württembergin osavaltiossa sijaitseva kaupunki, joka on tunnettu 161,53 metriä korkeasta tuomiokirkon tornistaan. Kaupunki sijaitsee Saksan eteläosassa parin tunnin matkan päässä Münchenistä. Vuoden 2022 lopussa kaupungissa oli noin 129 200 asukasta, joista noin 30 400 oli ulkomaalaisia. Sen lisäksi noin 50 000 ihmistä matkustaa kaupunkiin töihin päivittäin.
Virallisesti Ulm sijaitsee Tonavan pohjoisrannalla ja eteläpuolella Tonavaa sijaitsee Neu-Ulm-niminen kaupunki, joka kuuluu Baijerin osavaltioon. Molemmilla kaupungeilla on oma hallintonsa, mutta kaupunkien välillä on paljon yhteistoimintaa. Niinpä osavaltion ja kaupunkien rajaa ei helposti huomaa. Ulm julistettiin kaupungiksi vuonna 1164. Kaupunki sijaitsee Tonavan alkulähteillä. Kaupunki on myös kuuluisan fyysikon Albert Einsteinin syntymäpaikka.
Ulm muodostaa oman kaupunkipiirinsä ("Stadtkreis"), eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista.
Vuosina 1953–1968 kaupungissa toimi Bauhausin perinteitä jatkanut Ulmin muotoilukoulu.
Maantiede.
Ulm sijaitsee kohdassa, jossa Blau- ja Iller-joet yhtyvät Tonavaan 479 metrin korkeudella merenpinnasta. Suurin osa kaupungista, mukaan lukien vanhakaupunki, sijaitsee Tonavan vasemmalla rannalla. Vain Wiblingenin, Gögglingenin, Donaustettenin ja Unterweilerin kaupunginosat sijaitsevat oikealla rannalla. Vastapäätä vanhaakaupunkia joen toisella rannalla Baijerin osavaltiossa sijaitsee Neu-Ulmin ”kaksoskaupunki”. Se on Ulmia pienempi (60 000 as.) ja oli vuoteen 1810 saakka osa Ulmia. Lukuun ottamatta Tonavaa etelässä, kaupunki on metsien ja yli 620 metrin korkeuteen kohoavien kukkuloiden ympäröimä. Jotkut kukkuloista ovat osa Schwäbische Alb -ylätasankoa. Tonavan eteläpuolella tasangot ja kukkulat päättyvät lopulta Alppien pohjoiseen reunaan, joka on noin 100 kilometrin päässä Ulmista ja näkyvissä kaupungista selkeinä päivinä.
Kaupunki on jaettu 18 kaupunginosaan (Stadtteile): Ulm-Mitte, Böfingen, Donaustetten, Donautal, Eggingen, Einsingen, Ermingen, Eselsberg, Gögglingen, Grimmelfingen, Jungingen, Lehr, Mähringen, Oststadt, Söflingen (mit Harthausen), Unterweiler, Weststadt ja Wiblingen.
Lena

Lena (, ) on 4 294 kilometriä pitkä joki Itä-Siperiassa Venäjällä. Se on yksi Venäjän, Euraasian suurimpia jokia ja lukeutuu luokittelutavasta riippuen maailman noin 20 suurimpaan jokeen.
Joki saa alkunsa Baikalvuorilta noin 10 kilometriä Baikaljärven pohjoispuolelta ja laskee Pohjoisen jäämeren Laptevinmereen. Lenajoen suussa on suuri, 27 700 neliökilometrin laajuinen suistoalue. Joen keskivirtaama on suuaukon lähellä 17 000 m3/s, joka tarkoittaa 535 km3 mereen virtaavaa vettä vuodessa. Vuosittain joki kuljettaa mereen noin 12 miljoonaa tonnia sedimenttiä ja 41 miljoonaa tonnia veteen liuenneita ainesosia.
Lena on jäässä yläjuoksullaan marraskuusta toukokuulle, alajuoksulla lokakuusta-kesäkuulle. Syksyllä tyypillistä on 10-20 päivää kestävä ajelehtivien jää- tai sohjolauttojen kausi. Joen kevättulva on paikkakunnasta riippuen voimakkaimmillaan touko- tai kesäkuussa. Jäiden sulaminen kestää parisen kuukautta. Suuria jääpatoja muodostuu usein ja näistä voi kehittyä vakaviakin tulvia. Veden lämpötila on korkeimmillaan heinäkuussa ja kohoaa yläjuoksulla noin 19 asteeseen, alajuoksulla 14 asteeseen. Lena on tärkeä vesitie, suurin osa joesta on liikennöitävissä, useita jokisatamia. Laivojen liikennöintikausi kestää 120-160 päivää. Puutavaran uittoa, kalastusta. Yläjuoksulla useita vesivoimaloita. Joen varrella on suojelualueita, mutta se on paikoin kohtalaisen saastunut.
Lenalla on yli tuhat sivujokea.
Sen yläjuoksulla on suuria kulta-, timantti- ja kivihiililöytöjä. Vuonna 1945 Lenan suistosta löydettiin paleoliittisia kalliomaalauksia.