tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kaikki pelissä (vuoden 1994 elokuva)

Kaikki pelissä on Matti Kassilan ohjaama jännityselokuva vuodelta 1994 ja hänen viimeinen elokuvansa. Se perustuu Kassilan omaan romaanikäsikirjoitukseen, jonka Kassila ja tuottaja Matti Ollila muokkasivat yhdessä käsikirjoitukseksi.
Tuotanto.
Elokuvan tuotannon loppusuoralla kuvaukset keskeytyivät varojen puutteen vuoksi. Elokuvasäätiön myönnettyä lisätukea elokuva valmistui ja pääsi ensi-iltaan. Menestys ei yhdeksän miljoonan markan elokuvalla ollut erityinen, ja tuotantoyhtiö meni konkurssiin.
Rahojen käytössä ilmeni väärinkäytöksiä, ja kolmen vuoden kuluttua Ollila tuomittiin puolentoista vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen avustuspetoksesta, avustuksen väärinkäytöstä, velallisen epärehellisyydestä ja kirjanpitorikoksesta. Lisäksi hänet tuomittiin maksamaan Elokuvasäätiölle ja tuotantoyhtiön konkurssipesälle vahingonkorvauksia.
Juoni.
Elokuvan alussa tehdään elokuvaa. Käy ilmi, että käsikirjoittaja on kirjailija Pentti Töysä, joka haluaa muuttaa käsikirjoitusta siten, että siitä paljastuu paikkakunnalla tehty rikos. Töysä murhataan. Murhan selvittelyn aikana sattuu toinen kuolemantapaus: veturinkuljettaja Halme löytyy kuolleena. Halmeen kuolema verhotaan itsemurhaksi, ja Halmeesta tehdään Töysän murhaaja, jolloin juttu katsotaan muka ratkenneeksi. Tapahtumien taustalla on menneisyyteen kohdistuvaa katkeruutta ja talousrikos, johon ministeri on sotkeutunut.
Arviot.
Suomalaisissa aikalaisarvioissa elokuvaa pidettiin ammattitaitoisesti tehtynä rehellisenä viihdejännärinä mutta kovin köykäisenä. Elokuvan katsonut "Varietyn" kriitikko kuitenkin kiittää sitä veteraanin tekemäksi raikkaaksi ja nuorekkaaksi elokuvaksi.
Mandevillen matkat

Mandevillen matkat on keskiaikainen matkakirja, jonka kirjoitti pseudonyymi Jean de Mandeville (oikea nimi ehkä Jean de Bourgogne) noin vuonna 1357. Teos oli kirjoitettu alun perin luultavimmin ranskaksi, ja se käännettiin ennen 1400-luvun loppua useille kielille. "Mandevillen matkoista" tuli keskiajan lopun luetuin maallinen teos, joka vaikutti merkittävästi länsimaisen maailmankuvan kehitykseen, vaikka sen tarinat olivatkin suurimmaksi osaksi keksittyjä.
John Mandeville väitti syntyneensä Englannissa. "Mandevillen matkojen" ensimmäinen osa vie hänet Britteinsaarilta Euroopan halki Pyhälle maalle. Teoksen toisessa osassa Mandeville matkaa ympäri maailmaa ja päätyy Kiinaan. Hän näkee lohikäärmeitä, koirankuonolaisia, amatsoneja ja kuvaa lopulta maallisen Paratiisin, vaikka ei itse niin pitkälle itään päässytkään.
Mandevillen kertomuksiin uskottiin aikanaan, mutta nyt niitä pidetään suurimmaksi osaksi keksittyinä. Kirjoittaja oli myös kopioinut lähteitä merkitsemättä aikaisempia matkakertomuksia, 600-luvun tietoteosta "Etymologiarum" ja 1250-luvun tietosanakirjoja "Speculum Historiale" ja "Speculum Naturale" sekä erityisesti Jean le Longin kokoamia ristiretkikuvauksia.
Maailmankuvauksensa lisäksi "Mandevillen matkojen" teemana on ihanteellisten yhteiskuntien esittely ja vertauskuvallinen selostus historian kulusta nykyhetkestä kohti lopun aikoja. Teos käännettiin heti kansankielelle englanniksi, ja se kirjoitettiin usein kursiivilla, mikä viittaa laajaan levinneisyyteen. Käsikirjoituksia on säilynyt yli 300. Kristoffer Kolumbus sai siitä vahvistuksen käsitykselleen maapallon ympäripurjehduksen mahdollisuudesta, ja kirjaan viittasi muun muassa Thomas More "Utopiassaan".
ZERO (suklaa)

ZERO on The Hershey Companyn valmistama patukka. ZERO tuli tuotantoon vuonna 1920; se sisältää sekoituksen karamellia, pähkinää ja mantelinougat’ta, joiden päälle on tehty valkotoffeepeite. Sen ulkopuolinen valkoinen väri, joka on vähän käytetty väri suklaapatukoissa, on muodostunut sen tavaramerkiksi.
Historia.
ZERO-patukkaa valmisti alun perin Hollywood Brands -yhtiö Minneapoliksessa, Minnesotassa. Patukkaa markkinoitiin ensin vuodesta 1920 vuoteen 1934 asti ”Double Zero Bar” -tuotemerkillä, mutta vaihdettiin sen jälkeen ZERO-tuotemerkiksi. Alkuperäisen patukan valmistusta jatkettiin uuden nimityksen jälkeen Centraliassa, Illinoisissa.
Hollywood Brands myytiin ensin vuonna 1967 Consolidated Food Corporationille (joka tuli myöhemmin Sara Leeksi), ja se pelasti tuotannon, kun tulipalo tuhosi Centralian tehtaan vuonna 1980. Uusi tehdas avattiin vuonna 1983, ja vuonna 1988 suomalainen Huhtamäki Oy osti Hollywood Brandsin, josta tuli osa Leafiä.
Hershey Foods osti Leaf North American makeistoiminnat vuonna 1996 ja jatkoi sen myötä ZERO-patukan valmistamista.
Airi Tuominen

Airi Inkeri Tuominen (20. heinäkuuta 1937 Ilomantsi – 21. toukokuuta 2019 Hämeenlinna) oli suomalainen opettaja ja lastenkirjailija.
Tuominen tuli ylioppilaaksi Joensuun yhteiskoulusta vuonna 1957. Kansakoulunopettajaksi hän valmistui Helsingin opettajakorkeakoulusta vuonna 1960 ja erityisopettajaksi Jyväskylän yliopistosta 1973. Kansakoulunopettajana hän oli Lemillä vuosina 1960–1972 ja erityisopettajana vuodesta 1973. Kirjoittajayhdistys Paltta ry:n sihteerinä Tuominen toimi 1979–1980 ja johtokunnan jäsenenä 1981–1982.
Tuomisen vanhemmat olivat pienviljelijä Eemil Hiltunen ja Hilja (o.s. Ikonen). Puoliso oli Reino Juhani Tuominen vuodesta 1960.
Ponoijoen kalliopiirrokset

Ponoijoen kalliopiirrokset käsittävät noin 110 kuvaa, jotka on hakattu Ponoijoen muinaisiin rantakiviin Kuolan niemimaan keskiosissa Murmanskin alueella Lounais-Venäjällä. Kalliokuvat toi tieteen ulottuville Vladimir Šumkin vuonna 1973. 
Kuvakentät on tehty kymmeneen kiveen. Ne on hakattu kiveen tikkaamalla ja kuvat ovat ulkoasultaan melko samanlaisia. Kuva-aiheista on 75% peuroja tai hirviä, 16% ihmisiä ja loput 9% koostuvat aurinkosymboleista, yhdestä käärmeenkuvasta ja joistakin tekeleistä. 
Tekotavan ja kuvioiden tyyliin perustuen arvellaan, että kuvia on tehty kahdessa eriaikaisessa vaiheessa. Ensimmäinen vaihe ajoitetaan noin 3 500-2 500 vuotta sitten eli kivikauden ja pronssikauden vaihteeseen. Tämän vaiheen kuvat olisivat naturalistisempia kuin myöhemmän vaiheen kuvat. Toinen vaihe ajoitetaan 2 500-1 500 vuotta sitten eli pronssikauden ja rautakuden aikaan. Nämä kuvat ovat tyylitellyimpiä. Lohkare numero 5 on siirretty Lovozeron museon näyttelyyn.
Eero Ilvonen

Eero Ilmari Ilvonen (16. joulukuuta 1886 Juuka – 3. helmikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen oppikoulun opettaja ja kirjallisuudentutkija.
Henkilöhistoria.
Eero Ilvosen vanhemmat olivat kirkkoherra Johan Henrik Ilvonen ja Alma Kristina Hällström ja puoliso vuodesta 1930 Mary Margareta Achrén. Ilvonen tuli ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1909 ja lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1914. Ilvonen toimi Tampereen reaalilyseon ranskan ja saksan kielen opettajana 1917–1927. Ilvonen teki useita opintomatkoja opiskellessaan maisteriksi ja filosofian tohtoriksi. Hän kävi vuonna 1907 Heidelbergissä, 1908 Pariisissa sekä asui vuosina 1911–1913 Pariisissa. Kesällä 1922 hän teki kahden kuukauden opintomatkan Saksaan tutustuen uusien kielten opetukseen Leipzigin ja Dresdenin oppikouluissa.
Viimeksi Ilvonen toimi Tyttönormaalilyseon saksan ja ranskan yliopettajana Helsingissä 1935–1955.
Alberto Rivera

Alberto Magno Romero Rivera (19. syyskuuta 1935 Las Palmas, Espanja – 20. kesäkuuta 1997 Broken Arrow, Oklahoma, Yhdysvallat) oli kuuluisa espanjalais-amerikkalainen uskonnolinen aktivisti. Hänet tunnetaan Vatikaanin vastaisista puheistaan, joita amerikkalainen kristitty kustantaja Jack Chick on julkaissut. Alberto Rivera on väittänyt kuuluneensa katolisen kirkon jesuiittoihin, ennen kuin kääntyi protestanttiseen kristillisyyteen.
Katolinen kirkko on vastustanut jyrkästi Riveran väitteitä, ja leimannut ne salaliittoteorioiksi. Rivera on mm. väittänyt Vatikaanin olleen vapaamuurareiden, toisen maailmansodan, John F. Kennedyn murhan, Jonestownin massamurhan, kommunismin ja natsismin taustalla.
National Health Service

National Health Service on Yhdistyneen kuningaskunnan julkinen terveydenhuoltojärjestelmä, joka jakautuu neljään alueelliseen osaan. Englannissa NHS:n osa tunnetaan nimellä National Health Service, mutta Skotlannissa on NHS Scotland ja Walesissa NHS Wales. Pohjois-Irlannissa osan nimi on Health and Social Care in Northern Ireland. Siten vain Englannin osa tunnetaan virallisesti nimellä National Health Service. Kaikki osat toimivat itsenäisesti.
National Health Service on suuri terveysalan toimija. Esimerkiksi pelkästään sen Englannin toimintayksiköissä työskenteli vuonna 2018 yhteensä 1,3 miljoonaa työntekijää.
Osin tai kokonaan National Health Servicen piirissä olleita ohjaavia ja toimeenpanevia kansanterveyteen ja hyvinvointiin liittyviä viranomaistoimintoja on eriyttetty omiksi virastoikseen. Esimerkiksi Englannissa toimi huhtikuusta 2013 vuoteen 2021 saakka Public Health England (PHE) (jonka tilalle tuli vuonna 2021 UKHSA). Huhtikuusta 2020 lähtien Skotlannissa on toiminut Public Health Scotland (PHS), joka on osa NHS Scotlandia. Myös Walesissa Public Health Wales on NWS Walesin yksikkö. Nämä kansanterveyslaitokset vastaavat osaltaan esimerkiksi tartuntatautitilanteen (esimerkiksi koronaviruksen) seuraamisesta ja siihen liittyvästä ohjeistuksesta alueellaan.
5th Avenue (suklaa)

5th Avenue on The Hershey Companyn markkinoima suklaapatukka.
Luden's-yhtiön väitetään olleen patukan kehityksen aloittajana vuonna 1936. Ajankohta on kuitenkin epävarma, koska The Hershey Companyn mukaan kyseisestä tuotteesta on esitetty väärää tietoa. Kyseisen tuotteen vanhempia kuin vuodelta 1962 olevia markkinointimateriaaleja on vaikeaa löytää. Vuonna 1986 Hershey Foods Corporation osti Luden'sin Dietrich Corporationilta.
Patukka on näyttäytynyt myös vuonna 1994 tehdyssä sci-fi-elokuvassa "Tähtiportti" ja vuonna 1998 "Seinfeldin" jaksossa "The Dealership".
Vuosisadan dieetti

Vuosisadan dieetti: Ruokavalio hyvänolon perustana on Doris Grantin ja Jean Joicen kirjoittama kirja, joka käsittelee ruoka-aineiden terveysvaikutuksia ns. Hay-järjestelmän kautta. Kirjassa on myös lukuisia reseptejä; pääruokia, keittoja ja jälkiruokia. Hayn järjestelmässä on viisi tärkeää sääntöä ja niistä ensimmäisen mukaan tärkkelystä ja sokeria ei pidä syödä samalla aterialla kuin valkuaisaineita ja happamia hedelmiä. Ideologiassa peruna on nostettu pääruoaksi yhdessä kasvisten ja salaattien kanssa. Lisäksi kirjassa on luettelo happoa tai emästä tuottavista ruoka-aineista.
Sav Rocca

Saverio Giovanni ”Sav” Rocca (s. 20. marraskuuta 1973 Melbourne, Australia) on australialainen entinen australialaisen ja amerikkalaisen jalkapallon ammattilaispelaaja. Hän pelasi NFL-liigassa vuosina 2007–2014 edustaen Philadelphia Eaglesiä ja Washington Redskinsia.
Ura.
Ennen NFL-uraansa Rocca pelasi australialaista jalkapalloa kotimaansa pääsarjassa AFL:ssä vuosina 1992–2006. Liityttyään seuraavana vuonna Philadelphia Eaglesin joukkueeseen hänestä tuli 33-vuotiaana NFL-historian vanhin tulokas. Ennätystä oli aiemmin pitänyt hallussaan toinen australialainen, Ben Graham, joka teki NFL-debyyttinsä 31 vuoden iässä.
Rocca siirtyi Washington Redskinsiin heinäkuussa 2011. Hän edusti joukkuetta kolme kautta. Maaliskuussa 2014 hänet vapautettiin sopimuksesta ja hän palasi Australiaan. Rocca pelasi AFL-liigassa vielä kaksi kautta ennen ammattilaisuransa lopettamista.
Muuta.
Roccan veli, Anthony Rocca, on entinen australialaisen jalkapallon pelaaja. Hänenkin on ajoittain huhuttu isoveljensä tavoin yrittävän uraa NFL:ssä, joskaan toistaiseksi mitään konkreettista ei ole tapahtunut.
Unto-Olavi Niittykukka

Unto-Olavi Niittykukka, sukunimi vuoteen 1972 "Engblom" (s. 1949 Lauritsala) on suomalainen vankilaoloista kirjoittanut kirjailija.
Imatralla asuva Niittykukka on käynyt kansa- ja kansalaiskoulun sekä suorittanut kokkikurssin.
Romaanissaan "Mallivanki" Niittykukka kuvaa vankeusaikaansa Riihimäen vankilassa 1980-luvun alussa. Toisen romaanin "Viisi vuodenaikaa" viides vuodenaika viittaa taas Konnunsuon vankilaan.
Vasili Šukšin

Vasili Makarovitš Šukšin (, 25. heinäkuuta 1929 Srotski, Altai, Neuvostoliitto – 2. lokakuuta 1974 laivalla Volga-joella) oli venäläinen kirjailija, käsikirjoittaja, elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Hän oli 1960-luvun neuvostokulttuurin keskeisiä hahmoja. Šukšinin tunnetuin elokuva on "Punainen heisipuu", joka perustuu häneen omaan teokseensa. Šukšin näytteli myös pääosan.
Elämä.
Šukšin syntyi suhteellisen hyvin toimeentulevaan ersäläiseen talonpoikaisperheeseen. Perhe menetti omaisuutensa Neuvostoliiton kollektivisoidessa maatiloja 1930-luvulla. Tämä ei kuitenkaan pelastanut Šukšinin isää, joka teloitettiin vuonna 1933. Kun hänen isäpuolensakin kaatui toisessa maailmansodassa, nuori Šukšin joutui ottamaan vastuuta perheestä. Šukšin asui 16-vuotiaaksi kotikylässään ja työskenteli kolhoosissa ja myöhemmin eri puolilla Keski-Venäjää. Opiskelut teknisessä koulussa jäivät kahteen vuoteen, ja 1940-luvun lopulla Šukšin työskenteli mekaanikkona.
Vuosina 1949–1953 hän palveli merimiehenä Mustanmeren laivastossa Sevastopolissa. Mahahaava päätti palveluksen, mutta armeija-aikoinaan Šukšin oli alkanut kirjoittaa lyhyitä kertomuksia, joita ei kuitenkaan vielä julkaistu. Vapauduttuaan armeijasta Šukšin palasi synnyinseudulleen Srotskiin, suoritti opintonsa loppuun ja toimi kirjallisuuden ja venäjän kielen opettajana sekä koulun johtajana. 
Tuotanto.
Vuosina 1954–1960 Šukšin opiskeli elokuva-alaa Moskovan filmi-instituutissa, jossa hän sai opetusta esimerkiksi Mihail Rommilta. Opiskeluaikoinaan Šukšin näytteli ensimmäiset roolinsa sekä julkaisi ensimmäiset novellinsa. Ensimmäinen oma ohjaustyö valmistui vuonna 1960 ja ensimmäinen romaani vuonna 1963. Ensimmäinen omaan käsikirjoitukseen perustunut ohjaus "Me poikamiehet" ("Živjot takoi paren" 1964) toi Šukšinille mainetta, kun elokuva palkittiin sekä Venetsiassa että Leningradissa. Kansansuosiosta nauttineissa elokuvissaan Šukšin kuvasi usein niin sanottujen tavallisten ihmisten kovaa ja yksinkertaista elämää. Niinpä filmi "Me poikamiehet" kuvaa yksinkertaista ja vilpitöntä maalaispoikaa, joka pyrkii olemaan kaikille hyvä ja edistämään siten ihmisten hyvyyttä.
Hänen tunnetuin elokuvansa "Punainen heisipuu' ("Kalina krasnaja" 1974) aiheutti sensaation Neuvostoliitossa. Vankilasta vapautunut rikollinen, jota näyttelee Šukšin, yrittää aloittaa uuden elämän yksinkertaisen maalaisnaisen kanssa. Valitettavasti onnen hetket jäävät lyhyiksi ja entiset rikostoverit surmaavat hänet. Synkällä tarinallaan Šukšin asettui oikeaoppista neuvostoliittolaisuutta vastaan. 
Šukšinin kertomuksia alkoi ilmestyä lehdissä vuonna 1958. Valtaosa hänen kirjallisesta tuotannostaan on novelleja, joita on julkaistu useissa novellikokoelmissa. Suomeksi niistä on julkaistu valikoimat "Meitä on niin moneksi" (1976), "Nuoren Vaganovin kärsimykset" (1978), "Stenka Razin" (1977) ja "Punainen heisipuu" (1979).
Šukšin kuoli sydänkohtaukseen laivalla Volgajoella näytellessään Sergei Bondartšukin elokuvassa "He taistelivat synnyinmaansa puolesta" ("Oni sražalis za Rodinu" 1975). Huhupuheiden mukaan suosittu ohjaaja-kirjailija olisi murhattu liian kapinallisena ja neuvostovastaisena.
Atte Miettinen

Atte Saku Juhani Miettinen (s. 19. marraskuuta 1975) on suomalainen Dubaissa asuva yritysjohtaja ja vuorikiipeilijä.
Miettinen saavutti ensimmäisenä suomalaisena ns. seitsemän huippua (Seven Summits) 22. kesäkuuta 2012. Hän on kiivennyt sekä Bass- että Messner-listat, johon on pystynyt vain 100 vuorikiipeilijää maailmassa. Richard Bassin ja Reinhold Messnerin listat eroavat toisistaan Oseanian korkeimpien huippujen osalta.
Seitsemän huippua -projektinsa aikana Miettinen saavutti Vinsonin massiivin huipun Etelämantereella toisena suomalaisena. Ensimmäinen suomalainen vuoren valloittaja oli Veikka Gustafsson. Miettinen kiipesi ensimmäisenä suomalaisena Carstenszin pyramidin Papua-saarella Indonesiassa.
Miettisen nuorempi veli on muusikko Karri ”Paleface” Miettinen.
No Smoking Team

No Smoking Team on suomalainen hip-hop yhtye, jonka jäsenistöön kuuluvat Edu Kehäkettunen, Davo ja Väiski. Yhtye julkaisi vuonna 2012 debyyttialbuminsa "Terve elämä, puhdas omatunto". Levyllä vierailee myös Stig Dogg ja Setä Koponen. Yhtyeen nimi viittaa JyP Hockey Teamin nimen yhteydessä aikoinaan käytettyyn lisään "No Smoking Team". Tekstiä käytettiin osana tupakanvastaista kampanjaa.
Lost in the Echo

Lost in the Echo on Linkin Parkin viidennen, kesäkuussa 2012 julkaistun, "Living Things" -nimisen albumin toinen single, joka julkaistiin lokakuussa 2012.
Kappale debytoi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalla 95.
Kappalelista.
Digitaalinen single:
Radion promo CD-single:
Karl Schöchlin

Karl F. Schöchlin (13. kesäkuuta 1894 – 7. marraskuuta 1974) oli sveitsiläinen soutaja ja olympiavoittaja. Hän edusti seuratasolla Seeclub Bieliä.
Schöchlin oli voittamassa kahdeksikkojen EM-hopeaa vuosina 1923 ja 1924, ja vuonna 1925 hän sai lajin Euroopan-mestaruuden. Hän voitti Amsterdamin olympialaisissa 1928 kultaa perämiehellisessä kaksikossa, jossa mukana oli myös hänen veljensä Hans.
Flake

Flake on Cadburyn valmistama suklaapatukka, joka koostuu maitosuklaasta. Patukan kehitti Cadburyn työntekijä Daniel Day vuonna 1920, ja saman vuoden aikana aloitettiin sen valmistus.
99 Flake.
Vuodesta 1922 lähtien Isossa-Britanniassa, Australiassa ja Irlannissa jäätelökauppiaat ovat myyneet 99 Flake -nimistä pehmytvaniljajäätelötuuttia, johon on työnnetty normaalipatukkaa puolet pienempi Flake-patukka.
Hans Schöchlin

Hans W. Schöchlin (6. maaliskuuta 1893 – 3. kesäkuuta 1978) oli sveitsiläinen soutaja ja olympiavoittaja. Hän edusti seuratasolla Seeclub Bieliä.
Schöchlin oli voittamassa EM-kisojen hopeaa kahdeksikoissa vuosina 1923 sekä 1923, ja vuonna 1925 hän voitti lajista kultamitalin. Hän sai perämiehellisten kaksikkojen olympiakultaa Amsterdamin kisoissa 1928. Hansin kanssa samaan joukkueeseen kuului myös hänen veljensä Karl. Schöchlin osallistui vuoden 1936 olympialaisten taidekilpailuihin kirjallisuudessa työllään Geist und Sport.
Parasta ennen (radio-ohjelma)

Parasta ennen! oli 1990-luvun ja 2000-luvun alun musiikkiin keskittyvä radio-ohjelma YleX:n perjantai-illassa. Ohjelma tuli suorana lähetyksenä perjantai-iltaisin klo 20.00–22.00 ja uusintana lauantaisin klo 20.00–22.00. Ohjelman juontajana toimi Matti Airaksinen.
Ohjelman nimissä tehtiin myös Airaksisen juontamia live-esiintymisiä, risteilyjä sekä kolme kokoelma-albumia: "Parasta ennen! Timanttista jyystöä vol. 1" (julkaistu 18. heinäkuuta 2012), "Parasta ennen! Timanttista jyystöä vol. 2" (julkaistu 16. marraskuuta 2012) ja "Parasta ennen! Timanttista jyystöä vol. 3" (julkaistu 25. lokakuuta 2013). Ohjelmassa oli kaksi vakio-osiota:
Christoffer Johan Rappe

Christoffer Johan Rappe (13. tammikuuta 1719 Dädesjö Smoolanti – 20. syyskuuta 1776 Turku) oli Turun hovioikeuden jäsen, Turun ja Porin läänin maaherra, valtiopäiväedustaja ja vapaaherra. 
Rappe oli kotoisin Ruotsista, mutta muutti Turkuun 27-vuotiaana, jäi Suomeen ja tuli tunnetuksi sekä tehokkaana virkamiehenä että valtiopäivillä Hattupuoluetta edustaneena poliitikkona. Turun ja Porin läänin maaherraksi hän tuli vuonna 1769. 
Rappe omisti vuodesta 1758 kuolemaansa asti Pukkilan kartanoa Piikkiössä ja rakennutti myös kartanon nykyisen päärakennuksen. Vuodesta 1763 kuolemaansa asti hän oli myös Perttelissä sijaitsevan Haalin kartanon omistaja. Hänen puolisonsa vuodesta 1750 oli Eeva Katariina Linnerhielm, Lundin piispan Joonas Linneriuksen ja Elisabeth Adlerbergin tytär (k. 1785).
Kalervo af Ursin

Kalervo Gunnar af Ursin (30. kesäkuuta 1920 Porvoon maalaiskunta, Emäsalo – 22. joulukuuta 2004 Espoo) oli suomalainen korkeushyppääjä ja urheiluvalmentaja. 
Juniorina Euroopan huippuja korkeushypyssä.
Nuoruusvuosien urheiluharrastuksia olivat voimistelu, käsipallo, maastojuoksu ja hiihto. Lisäksi hän edusti Helsingin Palloseuraa jääpallomaalivahtina seuran pelatessa mestaruussarjassa kaudella 1939.
Af Ursin oli aikansa lahjakkain suomalaishyppääjä. Hän voitti junioritasolla viisi peräkkäistä SM-kultaa vuosina 1936–1940. Vuonna 1936 vain 16-vuotiaana hän opetteli amerikkalaisen haarapyörähdystyylin halliten sen ensimmäisenä suomalaisena. Vuonna 1939 hän hyppäsi Euroopan junioriennätyksen 195 cm.
Sodassa.
Sodassa af Ursin taisteli jatkosodan loppuvaiheen Kuuterselän, Siiranmäen ja Ihantalan taistelut. Jatkosodan aikana hän lisäksi palellutti pahoin molemmat jalkansa. Siitä huolimatta hän jatkoi sodan jälkeen hyppyuraansa.
Takaisin korkeushyppääjäksi.
Kesällä 1945 af Ursin hyppäsi Pihlavalla uransa parhaan tuloksen 198 cm, joka oli sen vuoden maailmantilastossa seitsemänneksi paras tulos. Maaotteluita kertyi hänen urallaan kaikkiaan viisi. 
Kalevan kisoissa af Ursin esiintyi vuoteen 1957 asti kaikkiaan 20 kertaa parhaina saavutuksina mestaruus Jyväskylässä 1950. Ensimmäinen SM-mitali tuli kesällä 1938 Kotkaksen ja Kaliman jäljessä. Vielä 33-vuotiaana hän sijoittui vuoden 1953 Kalevan kisoissa kolmanneksi tuloksella 185 cm. Kaikkiaan SM-mitaleita kertyi 10 kappaletta.
Seuratasolla af Ursin edusti HKV:tä, Tampereen Pyrintöä ja helsinkiläistä IK-32:a.
Valmentajana.
Aktiiviuransa loppuvaiheessa 1950-luvulla af Ursin toimi SUL:n Hämeen piirin koulutusohjaajana. Hän oli ensimmäinen suomalainen, joka saavutti Mainzin urheilukorkeakoulun loppututkinnon. Vuonna 1960 hän siirtyi SFI:n koulutusohjaajaksi ja päävalmentajaksi vuosina 1961–1976. Hänen parhaita valmennettaviaan olivat Nina Wärn-Holmen, Reijo Ståhlberg, Mona-Lisa Strandvall-Pursiainen, Bo Grahn, Olof Nyman ja Rune Holmen.
Valmentajauransa aikana af Ursin kirjoitti useita teoksia ja oli suosittu luennoitsija. Hän oli perustamassa vuonna 1975 Suomen Valmentajat ry:tä ja valittiin aikanaan yhdistyksen kunnianpuheenjohtajaksi.
Reunalla (vuoden 2012 elokuva)

Reunalla (engl. "Man on a Ledge") on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen jännityselokuva, jonka on ohjannut Asger Leth ja jonka pääosia näyttelevät Sam Worthington, Elizabeth Banks, Jamie Bell ja Ed Harris. Elokuva kuvattiin New Yorkissa.
Elokuva kertoo entisestä poliisista Nick Cassidysta (Sam Worthington), joka on lavastettu syylliseksi rikokseen, jota hän ei ole tehnyt. Hän karkaa vankilasta ja asettuu newyorkilaisen pilvenpiirtäjän ikkunankaiteelle ja uhkaa hypätä, aikomuksenaan osoittaa syyttömyytensä.
Tuomo Pietiläinen

Tuomo Pietiläinen (s. 1964) on Helsingin Sanomien taloustoimittaja.
Jutut ja palkinnot.
Pietiläinen on saanut tiedon­julkistamisen valtion­palkinnon vuosina 1993 ja 2003. Vuonna 1993 hän jakoi palkinnon Leena Jäppisen ja Seppo Lehtosen kanssa skientologian käsittelystä. Vuonna 2003 Pietiläinen sai palkinnon Anssi Miettisen kanssa teletunnistetietojen väärinkäyttöepäilyjä koskevasta uutisoinnista Helsingin Sanomissa. He saivat samana vuonna myös Bonnierin Suuren journalisti­palkinnon Sonera-uutisoinnista. 
Vuonna 2011 Tutkivan journalismin yhdistys myönsi Pietiläiselle Lumilapio-palkinnon vuoden parhaasta tutkivasta jutusta. Hän sai palkinnon pankkiirien lyhytkauppaa ja osakekannustamista käsittelevästä juttusarjasta.
Pietiläinen toimi vuosina 2012–2013 Tampereen yliopiston journalistiikan vierailijaprofessorina. Vierailijaprofessoriaikanaan hän laati yhdessä opiskelijoiden kanssa Björn Wahlroosista kertovan teoksen "Wahlroos: epävirallinen elämäkerta" (2013).
Pietiläinen on sanonut suhtautuvansa tutkivaan journalismiin hyvin klassisesti. Hänen mukaansa toimittajat ovat vallan vahtikoiria ja vastavoima. Hän on ollut kiinnostunut erityisesti poliittisesta ja taloudellisesta vallasta sekä niiden leikkauskohdista.
Viestikoekeskus-juttu.
Vuonna 2017 Helsingin Sanomat julkaisi jutun, joka käsitteli Puolustusvoimien Tikkakoskella sijaitsevaa Viestikoekeskusta. Pääesikunta teki jutusta tutkintapyynnön. Esitutkinnassa poliisi selvitti, julkaisiko lehti oikeudettomasti tietoa, joka oli määrätty salaiseksi Suomen ulkoisen turvallisuuden suojelemiseksi. Vuonna 2021 Pietiläinen yhdessä politiikan toimituksen esimiehen Kalle Silfverbergin ja toimittaja Laura Halmisen kanssa sai syytteen turvallisuussalaisuuden paljastamisesta. Vastaavan päätoimittajan Kaius Niemen mukaan kaikki HS:n jutussa julkaisemat tiedot olivat peräisin julkisista lähteistä.
Tammikuussa 2023 Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Pietiläisen 50 päiväsakkoon turvallisuussalaisuuden paljastamisesta. Silfverbergin syyte hylättiin, ja Halminen jätettiin tuomitsematta rangaistukseen.
Heinäkuussa 2025 Helsingin hovioikeus tuomitsi Pietiläisen neljän kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen turvallisuussalaisuuden paljastamisesta ja sellaisen yrityksestä. Halminen tuomittiin samoista rikoksista sakkorangaistukseen.
Piera Pistono

Piera Pistono (s. 15. heinäkuuta 1938 Bangkok, Thaimaa) on italialainen pianisti ja säveltäjä. Hän opiskeli Roomassa aineinaan pianonsoitto, kuoromusiikki ja kuoronjohto. Valmistuttuaan hän aloitti itse työskentelyn opetustehtävissä Santa Cecilian konservatoriossa. Hänen teoksiaan on julkaistu levytyksinä.
Pistono on säveltänyt musiikkia Duo Alternolle, jonka muodostavat sopraano Tiziana Scandaletti ja pianisti Riccardo Piacentini.
Josef Kloimstein

Josef Kloimstein (1. marraskuuta 1929 Rufling – 15. marraskuuta 2012 Steyregg) oli itävaltalainen soutaja ja kaksinkertainen olympiamitalisti, joka souti pääasiassa parinaan Alfred Sageder.
Kloimstein sai vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa pronssia perämiehettömässä kaksikossa ja osallistui lisäksi perämiehelliseen kaksikkoon. Rooman kesäolympialaisissa 1960 hän sai perämiehettömässä kaksikossa hopeaa, ja Tokion kesäolympialaisissa 1964 hän sijoittui perämiehellisessä kaksikossa kahdeksanneksi.
Kloimstein voitti Euroopan-mestaruuskilpailuista neljä mitalia: perämiehettömässä kaksikossa hopeaa vuosina 1956 ja 1957 sekä pronssia vuonna 1959, ja perämiehellisessä kaksikossa pronssia vuonna 1956. Hän kuoli Steyreggissä 15. marraskuuta 2012, 83-vuotiaana.
Hollie Stevens

Hollie Stevens (4. tammikuuta 1982 Kansas City, Missouri – 3. heinäkuuta 2012) oli yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän aloitti uransa pornoteollisuudessa vuonna 2003 ja esiintyi kaikkiaan noin 170:ssä elokuvassa. Hän voitti vuonna 2004 AVN-palkinnon ja oli lisäksi ehdolla toisen saajaksi. Stevensillä todettiin vuonna 2011 rintasyöpä, ja hänelle tehtiin mastektomia saman vuoden elokuussa. Kesäkuussa 2012 hän meni naimisiin Eric Cashin kanssa.
Stevens kuoli heinäkuussa 2012 rintasyöpään, joka oli levinnyt muun muassa aivoihin ja maksaan.
Jules Cléret

Jules Cléret (29. joulukuuta 1835 Carentan – 23. tammikuuta 1895) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 1. kesäkuuta 1860. Hänet nimitettiin 28. elokuuta 1889 ja vahvistettiin 30. joulukuuta Lavalin hiippakunnan johtajaksi. Piispaksi vihkimisen suoritti 16. helmikuuta 1890 Abel-Anastase Germain, jota avustivat Flavien-Abel-Antoinin Hugonin ja François-Marie Trégaro. Virkaan asettaminen seurasi 23. helmikuuta. 
Cléret kuoli 59-vuotiaana virassa. Hänen seuraajakseen tuli Pierre-Joseph Geay.
GodFM

GodFM oli kolmihenkinen kristillinen rap-yhtye. Se perustettiin vuonna 2005. Aikamedia julkaisi kesällä 2009 sen ensimmäisen albumin "Avaa silmät". Vuodenvaihteen 2009–2010 jälkeen GodFM on keikkaillut yhtyeen kanssa silloin tällöin. GodFM julkaisi toisen levynsä kesäkuussa 2011, joka kantaa nimeä "Näkymätön". Vuonna 2013 GodFM ja Livebändi liittyivät yhteen ja perustivat GFM-yhtyeen.
Jean-Marie Bécel

Jean-Marie Bécel (1. elokuuta 1825 Beignon – 6. marraskuuta 1897) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Vannesin hiippakuntaan 5. huhtikuuta 1851 ja valittiin sen johtoon 6. tammikuuta 1866. Hänet vahvistettiin Vannesin piispaksi 22. kesäkuuta 1866, ja hänet konsekroi 25. heinäkuuta Louis-Anne Dubreil, jota avustivat Henri-Marie Amanton ja Louis-Anne Nogret. 
Bécel osallistui Vatikaanin ensimmäiseen kirkolliskokoukseen. Hän kuoli 72-vuotiaana virassa, ja hänen seuraajakseen hiippakunnan johtoon tuli Amédée-Jean-Baptiste Latieule.
Vanessa Lane

Vanessa Lane (s. 14. lokakuuta 1983 New York) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä, joka aloitti esiintymisen vuonna 2004. Hän on 156-senttinen. Hän sai vuonna 2006 kolme AVN-palkintoehdokkuutta (mm. "Best New Starlet") ja vuonna 2008 vielä yhden. Hän on tehnyt esiintymisen "Dr. 90210" -sarjan jaksossa. Hän on toiminut myös "Penthousen" mallina.
Samantha Strong

Samantha Strong (s. 9. kesäkuuta 1967 Seattle, Washington) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän aloitti esiintymisen vuonna 1986 ja jatkoi sitä vuoteen 2002 saakka. Hän on 168-senttinen. Hän voitti vuonna 1988 AVN-palkinnon ("Best New Starlet"), ja hänet on myös otettu AVN Hall of Fameen. 
Strong kieltäytyi 1980-luvulla työskentelemästä myös homopornossa esiintyneen Jeff Strykerin kanssa AIDS-pelon takia. Syntyi kiista Vivid Entertainmentin kanssa, ja lopulta Strong kuitenkin myöntyi esiintymään Strykerin kanssa elokuvassa "The Heiress" (1988).
Kilamba

Nova Cidade de Kilamba () on kaupunki Angolassa. Se sijaitsee 30 kilometrin päässä pääkaupunki Luandasta. Kaupungin on rakentanut CITIC (China International Trust and Investment Corporation), joka on valtio-omisteinen kiinalaisyhtiö. Heinäkuussa 2012 kaupunkihankkeelle oli kolmen vuoden aikana kertynyt kustannuksia 3,5 miljardia dollaria eli noin 2,8 miljardia euroa. Hankkeen rahoituslähteenä ovat toimineet Angolan öljytulot.
Alueeltaan 5 000 hehtaarin laajuisessa Kilambassa on muun muassa 750 kahdeksankerroksista asuinrakennusta ja yli 100 liiketilaa. Kouluja alueella on 12. Kaupunki on suunniteltu puolen miljoonan ihmisen asuttavaksi.
Kilamban asuntojen hinnat vaihtelevat 100 000 ja 160 000 euron välillä. Kuitenkin Angolan asukkaista arviolta kahden kolmasosan tulot ovat vähemmän kuin 1,6 euroa päivää kohden. Heinäkuun 2012 alussa oli kulunut lähes vuosi siitä, kun asuntoja oli tullut ensimmäisen kerran myyntiin, mutta kaupunki oli edelleen pääosin tyhjillään. Asuntoja oli siihen mennessä saatu kaupattua 220 kappaletta.
Almond Joy

Almond Joy on Hershey'sin valmistama suklaapatukka. Patukassa on kookospähkinäsydän sekä kaksi mantelia, jotka on kuorrutettu maitosuklaalla. Käärepaperiltaan Almond Joy on sininen. Almond Joy on Moundsin sisartuote. 
Bounty muistuttaa Almond Joyta muotoilunsa puolesta mutta ei sisällä manteleita. 
Historia.
Almond Joy -patukan loi Mounds-patukan kehittäjäPeter Paul Candy Manufacturing Co. Patukka esiteltiin vuonna 1946. Vuonna 1978 Peter Paul sulautui Cadburyn kanssa. Hershey's osti Yhdysvaltain markkinointiosuudet yhdistetyltä yhtiöltä vuonna 1988. Vaikka Peter Paulia ja yhtiötä ei ole enää olemassa, nimi esiintyy siitä huolimatta yhä patukoiden käärepapereissa osana patukan brändinimeä.
1970-luvun aikana Peter Paulin yhtiö käytti sävelmää "Sometimes you feel like a nut / Sometimes you don't / Almond Joy's got nuts / Mounds don't" mainostaakseen sekä Almond Joyta että Moundsia. Sävelmän sanoituksissa olleen lauseen "feel like a nut" (engl. "nut" = "pähkinä, myös sekopää, hullu") kohdalla mainoksessa esiintyi sekopää, joka teki aina kaikenlaista erikoista ja hauskaa, kuten ratsasti hevosella takaperin. 
Hershey's ryhtyi 2000-luvulla valmistamaan eri tuoteversioita Almond Joysta, mukaan lukien vuonna 2004 valmistetut Piña Colada ja Double Chocolate Almond Joyt, joita myytiin vain rajoitettu erä, vuonna 2005 valmistetut White Chocolate Key Lime ja Milk Chocolate Passion Fruit Almond Joyt sekä vuonna 2006 valmistetun Toasted Coconut Almond Joyn.
Almond Joy julkisuudessa.
Almond Joyta mainostettiin yhdysvaltalaisen ajoneuvokorien valmistajan Budd Companyn M3-junissa Philadelphiassa. Suklaapatukan mainoslause ”Sometimes you feel like a nut, sometimes you don’t” esiintyi Michael Hendersonin funk- ja tanssimusiikkikappaleessa ”Wide Receiver”. Almond Joy oli yhdysvaltalaisessa komedia-draamasarjassa "Weeds" Nancyn viimeisimmän aviomiehen Judahin suosikkimakeinen. Suklaapatukkaa mainostavaa laulua käytettiinkin sarjan toisen tuotantokauden yhdeksännessä jaksossa.
Almond Joy -patukkapaketin voi nähdä Don Ricklesin takana varastopöydällä elokuvassa "Kellyn sankarit" Ricklesin puhuessa Clint Eastwoodin kanssa. Yhdysvaltalaismuusikko Princen kappaleessa ”Get Off” esiintyy lause ”strip your dress down like I was strippin’ a Peter Paul’s Almond Joy”. Yksi yhdysvaltalaisyhtye The Allman Brothers Bandin jäsenistä käytti nimenään Almond Joyn muotoiltua versiota Allman Joys. Yhdysvaltalaisen komediasarjan "Puisto-osaston" toisen tuotantokauden seitsemännessä jaksossa manteleille allerginen Ron Swanson kysyy Annilta, onko tämän juhlissa tarjolla muita patukoita kuin Almond Joyta.
Yhdysvaltalaislaulaja Tom Waitsin albumin Mule Variations kappaleessa ”Chocolate Jesus” mainitaan Almond Joy. Televisiosarja "Simpsoneiden" jaksossa ”Lisa ihmemaassa” Lisa Simpson ostaa ensimmäiselle seurustelukumppanilleen Almond Joyn Kwik-E-Martista Julietin kanssa.
Vitali Papadopulo

Vitali Vladimirovitš Papadopulo (, s. 19. helmikuuta 1963 Krasnyi Sulin, Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on entinen venäläinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä tai keskikenttäpelaaja. Peliuransa jälkeen Papadopulo on toiminut apuvalmentajana ja muissa taustatehtävissä venäläisessä FK Bataisk-2007:ssä.
Papadopulo edusti urallaan SKA Rostov-na-Donua, Rostselmaš Rostov-na-Donua, APK Azovia, Pallo-Iiroja, Krystal H’ersonia, Lokomotiv Nižni Novgorodia, Panioniosia ja FK Torpedo Arzamasia.
Luettelo Kansainyhteisön jäsenvaltioista

 
Tämä on luettelo Kansainyhteisön jäsenvaltioista. Luettelossa jäsenyyden jäädyttäminen () tarkoittaa sitä, että jäsenvaltio ei saa osallistua Kansainyhteisön johtajien ja ministerien kokouksiin, mutta se on edelleen jäsenenä Kansainyhteisössä. Vuoden 2022 loppuun mennessä Kansainyhteisössä oli 56 jäsenvaltiota, joista kaikki paitsi neljä valtiota (Gabon, Mosambik, Ruanda ja Togo) ovat joskus olleet osana brittiläistä imperiumia.
Mariem Alaoui Selsouli

Mariem Alaoui Selsouli (, s. 8. heinäkuuta 1984 Marrakech) on marokkolainen keskipitkän matkan juoksija, joka on erikoistunut 1 500 ja 3 000 metrille. Hän on juossut myös 5 000 metriä ja osallistunut kuudesti maastojuoksun MM-kilpailuihin (2002–2007). Hän on jäänyt kahdesti kiinni dopingin käytöstä.
Alaoui Selsouli oli 3 000 metrin viides Debrecenin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2001 ajalla 9.26,27. Kingstonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2002 hän voitti 3 000 metrin hopeaa ajalla 9.16,28 ja sijoittui 1 500 metrillä viidenneksi ajalla 4.16,08. Vuonna 2006 hän oli Moskovan sisäratojen MM-kilpailuissa 3 000 metrin kuudes ajalla 8.55,97 ja Bambousin Afrikan-mestaruuskilpailuissa 5 000 metrin viides ajalla 15.58,50. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui 1 500 metrillä neljänneksi ajalla 4.01,52. Vuonna 2008 hän voitti 3 000 metrin pronssia Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa ajalla 8.41,66, mutta karsiutui 5 000 metrin alkuerissä Pekingin olympialaisissa.
Alaoui Selsouli oli kilpailukiellossa 22.8.2009–21.8.2011 jäätyään kiinni EPO:n käytöstä. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti 1 500 metrin hopeaa ajalla 4.07,78. 6. heinäkuuta 2012 Pariisin Timanttiliigan kilpailussa hän voitti 1 500 metrin juoksun ajalla 3.56,15. Aika olisi ollut kauden kärkitulos ja Marokon ennätys, mutta hänen kisan jälkeen antamassaan dopingnäytteessä todettiin nesteenpoistoainetta. Hän sai kahdeksan vuoden kilpailukiellon ajalle 25.7.2012–24.7.2020.
Alaoui Selsouli on juossut ulkoradoilla 1 500 metriä aikaan 4.00,77 Brysselissä 16. syyskuuta 2011 ja 3 000 metriä aikaan 8.29,52 Monacossa 25. heinäkuuta 2007. Sisäradoilla hän on juossut 1 500 metriä aikaan 4.03,67 (Marokon ennätys) Liévinissä 14. helmikuuta 2012 ja 3 000 metriä aikaan 8.35,86 (Marokon ennätys) Valenciassa 9. helmikuuta 2008. 800 metrillä hänen ennätyksensä on 2.01,55 (juostu Milanossa 18. syyskuuta 2011) ja 5 000 metrillä 14.36,52 (juostu Roomassa 13. heinäkuuta 2007).
James Trifunov

James Trifunov (18. heinäkuuta 1903 Jarkovatš, Itävalta-Unkari – 27. kesäkuuta 1993 Winnipeg) oli kanadalainen vapaapainija ja olympiamitalisti. 
Trifunov muutti Kanadaan vuonna 1910 ja asettui Reginaan. Kolmea vuotta myöhemmin hänen isänsä kuoli jättäen jälkeensä lesken ja neljä pientä lasta, joista nuorin James oli. Hän kävi koulut loppuun asti isompien lasten tehdessä töitä elättääkseen perheen. Trifunov liittyi paikalliseen nuorten miesten kristilliseen yhdistykseen vuonna 1917 ja aloitti painin viisi vuotta myöhemmin. Yhdistyksellä ei ollut virallista painiohjelmaa, mutta se lähetti silti joukkueen Kanadan-mestaruuskisoihin. Itseoppinut Trifunov voitti maansa mestaruuden 56 kilon sarjassa vuonna 1923.
Trifunov oli Pariisin olympialaisissa 1924 alle 56 kilon sarjassa jaetulla yhdeksännellä sijalla. Hän pääsi kisoihin mukaan, kun hänen 132 työtoveriansa Reginan postitoimistossa antoivat jokainen yhden dollarin matkaa varten. Trifunov voitti samasta painoluokasta pronssia Amsterdamin kisoissa 1928, joihin häntä ei ensin oltu valittu, mutta sai jälleen rahallista tukea, jonka avulla hän pääsi kisaamaan. Hän voitti brittiläisen imperiumin kisat 1930, mutta putosi toisen ottelunsa jälkeen vuoden 1932 olympiakisoissa. Trifunov voitti Kanadan-mestaruuden kymmenen vuoden ajan joka kerta lukuun ottamatta vuotta 1931, jolloin hän oli loukkaantunut.
Trifunov lähetettiin Winnipegiin auttamaan Free Pressin, kahden eri lehden kustantajan, johdossa. Alun perin kahden viikon mittaiseksi tarkoitettu pesti sai hänet jäämään kaupunkiin loppuiäkseen, ja hänestä tuli kaupungin amatööriurheiluyhteisön johtaja. Trifunov liittyi Winnipegissä jälleen NMKY:n painiseuraan ja valmensi Winnipegin yliopistossa. Hän myös toimi 25 vuoden ajan Manitoban painiliiton presidenttinä, johtotehtävissä Kanadan amatööripainiliitossa sekä nyrkkeily- ja painikomitean puhemiehenä Kanadan amatööriurheilujärjesössä.
Trifunov oli Kanadan painijoukkueen valmentaja vuosien 1952, 1956 sekä 1960 olympialaisissa, minkä lisäksi hän valmensi joukkuetta kaksissa kansainyhteisön kisoissa. Hän oli myös joukkueen manageri eri kansainvälisissä kilpailuissa. Trifunov palkittiin elämäntyöstään painin parissa Order of Canada -merkillä 1982, paikalla Kanadan urheilun kunniagalleriassa 1960 sekä monilla muilla kunnianosoituksilla.
Weijoki

Weijoki (, pinyin: Wèi Hé, Wade–Giles: Wei Ho), myös "Wei He" tai "Weiho", on merkittävä joki Gansun ja Shaanxin maakunnissa Keski-Kiinassa. Se on myös Keltaisenjoen oikea sivujoki ja yhtyy pääjokeen Sanmenin tekojärven kohdalla. Se on sen suurin sivujoki. Weijoella on ollut suuri merkitys kiinalaisen kulttuurin alkuvaiheessa. Joen pituus on 818-864 kilometriä mittauksesta riippuen, ja sen muita sivujokia ovat Luojoki, Jingjoki ja Chishui.
Vuonna 2003 mittavat sateet johtivat joen tulvimiseen, joka aiheutti yli 30 ihmisen kuoleman. 300 000 ihmisen piti vaihtaa asuinpaikkaa.
Trevor Ariza

Trevor Anthony Ariza (s. 30. kesäkuuta 1985, Miami, Florida) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pieni laitahyökkääjä tai heittävä takamies. Hän pelaa kaudella 2019–2020 NBA-liigan Sacramento Kingsissa.
NBA-ura.
New York Knicks varasi UCLA:n yliopiston joukkueessa pelanneen Arizan toisella kierroksella vuoden , tilaisuuden 43:ntenä pelaajana. Knicksin jälkeen hän on pelannut Orlando Magicissä, Los Angeles Lakersissä, Houston Rocketsissa, New Orleans Hornetsissa, Washington Wizardsissa, uudelleen Houston Rocketsissa sekä syksyn 2018 Phoenix Sunsissa. Joulukuussa 2018 hän palasi Washington Wizardsiin. Kesällä 2019 hän siirtyi Sacramento Kingsiin.
Ariza on voittanut urallaan yhden NBA:n mestaruuden, kaudella 2008–2009 Los Angeles Lakersin riveissä.
Josip Mrzljak

Josip Mrzljak (s. 19. tammikuuta 1944 Vukovar) on kroatialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Zagrebin arkkihiippakuntaan Franjo Kuharić 16. marraskuuta 1969. Hänet nimitettiin Zagrebin vihkipiispaksi ja Caltadrian titulaaripiispaksi 29. joulukuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. helmikuuta 1999. Pääkonsekraattorina toimi Josip Bozanić, jota avustivat Franjo Kuharić ja Giulio Einaudi.
Mrzljak sai 20. maaliskuuta 2007 nimityksen Varaždinin piispaksi.
Wilfrid Crabtree

Wilfrid Crabtree (helmikuu 1885 Clitheroe – 17. helmikuuta 1957 Accrington) oli brittiläinen jalkapalloilija ja olympiavoittaja. Hyökkääjänä pelannut Crabtree valittiin Blackburn Crosshill FC:n riveistä maansa olympiajoukkueeseen Lontoon kisoihin 1908, joissa hän ei kuitenkaan päässyt kentälle. Ison-Britannian joukkue voitti kyseisestä turnauksesta kultaa.
Mario Roberto Cassari

Mario Roberto Cassari (27. elokuuta 1943 Ghilarza – 19. elokuuta 2017) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka loi uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihittiin papiksi 27. joulukuuta 1969 ja nimitettiin Truentumin titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Kongon tasavaltaan ja Gaboniin 3. elokuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Angelo Sodano, jota avustivat Pier Giuliano Tiddia ja Paolo Mario Virgilio Atzei.
Cassari sai 31. heinäkuuta 2004 nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Norsunluurannikolle ja Burkina Fasoon, 8. syyskuuta lisäksi Nigeriin. Hän erosi nuntiuksen tehtävistä Burkina Fasossa ja Nigerissä 12. kesäkuuta 2007, mutta jatkoi toimintaansa apostolisena nuntiuksena Norsunluurannikolle, kunnes sai 14. helmikuuta 2008 nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Kroatiaan.
10. maaliskuuta 2012 Cassari nimitettiin apostoliseksi nuntiukseksi Etelä-Afrikkaan, Botswanaan, Namibiaan ja Swazimaahan, 17. maaliskuuta näiden lisäksi Lesothoon.
Alfred Berger

Alfred Berger (25. elokuuta 1894 Wien – 11. kesäkuuta 1966) oli itävaltalainen taitoluistelija ja olympiavoittaja. Hän edusti seuratasolla wieniläistä WEV:tä.
Berger voitti Helene Engelmannin kanssa pariluistelun maailmanmestaruuden vuosina 1922 ja 1924. He saivat kultaa myös vuoden 1924 olympialaisista. Berger voitti maansa mestaruuksia myös soudussa ja rattikelkkailussa.
Mathieu Madega Lebouankehan

Mathieu Madega Lebouankehan (s. 6. heinäkuuta 1960) on gabonilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. joulukuuta 1991 ja nimitettiin Librevillen arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Zallatan titulaaripiispaksi 17. helmikuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mario Roberto Cassari, jota avustivat Basile Mvé Engone ja André Fernand Anguilé. 
Madega Lebouankehan sai 19. maaliskuuta 2003 nimityksen Port-Gentilin piispaksi.
Arthur Häggblad

Johan Arthur Häggblad (14. kesäkuuta 1908 Nordmaling – 16. kesäkuuta 1989 Tukholma) oli ruotsalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla uumajalaista IFK Umeåta. 
Häggblad voitti Vaasahiihdon vuosina 1933, 1935, 1937 ja 1940. Hän sijoittui vuoden 1934 MM-kisoissa neljänneksi 18 ja 50 kilometrin matkoilla, jonka lisäksi hän oli voittamassa pronssia 4 × 10 kilometrin viestistä. Häggblad oli viestissä pronssilla jälleen Garmisch-Partenkirchenin olympialaisissa 1936, joissa hän myös sijoittui kahdeksanneksi 18 kilometrillä.
Maxwell Deacon

Maxwell Arnold "Bill” Deacon (22. maaliskuuta 1910 Thunder Bay – 29. huhtikuuta 1970) oli kanadalainen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli Port Arthur Bear Cats. 
Deacon aloitti jääkiekon hyökkääjänä 1927, jolloin hän pelasi Thunder Bayn alueen jääkiekkoliigassa. Hän kiekkoili sarjassa ja sen eri seuraajissa vuoteen 1936 saakka ja oli voittamassa Port Arthurin Bear Catsin kanssa hopeaa Garmisch-Partenkirchenin olympialaisissa 1936. Olympialaisten jälkeen Deacon pelasi vielä viisi kautta amatöörijääkiekkoa Ontariossa, ja oman uransa jälkeen hän valmensi alasarjoissa 1950- ja 1960-luvuilla. Hänet hyväksyttiin luoteis-Ontarion urheilun kunniagalleriaan olympiajoukkueensa osana vuonna 1987.
AK-12

AK-12 () on Kalašnikov-konsernin valmistama venäläinen rynnäkkökivääri, joka on kehitetty AK-47:n pohjalta. Aseen prototyyppi esiteltiin vuonna 2012.
Aseen suunnittelussa on painotettu muunneltavuutta ja monikäyttöisyyttä; muuan muassa aseen piippu on vaihdettava ja aseesta suunnitellaan 20 eri versiota. Käytettävät patruunat vaihtelevat 5,45 × 39:stä 7,62 × 51:een. Aseella voi ampua myös kolmen laukauksen purskeita.
Versioista 7,62 x 39 mm oli Varsovan liittoon kuuluneiden maiden standardikaliperi.
Helmikuussa 2015 Venäjän apulaispuolustusministeri ilmoitti, että AK-12 on valittu Venäjän asevoimien Ratnik ('sotilas') -uudistusohjelmaan asevoimien uudeksi palvelusaseeksi. AK-12 oli selkeästi halvempi kuin toisena vaihtoehtona ollut Degtjarjovin Kovrovin asetehtaan AEK-545-rynnäkkökivääri. Ase oli tarkoitus ottaa käyttöön vuonna 2016, ja siihen aiotaan tehdä vielä parannuksia.
Versiot.
AK-12 on suunniteltu erittäin muunneltavaksi. Siinä on vakiona "picatinny" varustekisko, ja aseella voi ampua kiväärikranaatteja. Aseeseen sopivat kaikki aikaisempiin AK-malleihin kuuluvien aseiden lippaat.
Ehdotettu AK-12 perustainen ase on kevyt konekivääri RPK 16. Siihen on kenttäolosuhteissa vaihdettavissa sekä lyhyt että pitkä piippu. Saatavissa olisivat 60 patruunan "laatikkolipas" ja 95 patruunan rumpulipas. Ase on tarkoitettu korvaamaan AK 74 -perustainen RPK 74.
Jan Verheijen

Johannes "Jan" Verheijen (30. marraskuuta 1896 Haag – 29. huhtikuuta 1973 Haag) oli alankomaalainen painonnostaja ja olympiamitalisti. 
Verheijen sijoittui Pariisin olympialaisissa 1924 kahdenneksitoista alle 82,5-kiloisten sarjassa. Hän voitti samasta painoluokasta pronssia vuoden 1928 olympiakisoissa, joissa hän nosti yhteistuloksen 337,5 kiloa. Myös Janin veljet Minus ja Hendrik olivat painonnostajia.
Hendrik Verheijen

Hendrik Verheijen (16. maaliskuuta 1899 Haag – 18. joulukuuta 1967 Haag) oli alankomaalainen painonnostaja. Hänen seuransa oli haagilainen KDO. Verheijen osallistui Amsterdamin olympialaisissa 1928 yli 82,5-kiloisten sarjaan, jossa hän joutui keskeyttämään. 
Myös Hendrikin veljet Minus ja Jan olivat painonnostajia.
Algernon Maudslay

Algernon Maudslay (10. tammikuuta 1873 Tetbury – 2. maaliskuuta 1948 Winchester) oli brittiläinen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja. 
Maudslay voitti Pariisin olympialaisissa 1900 kultaa sekä avoimesta että 0,5 – 1 tonnin veneiden luokasta. Hän oli saanut koulutuksensa yksityiskouluissa ja oli yksi aikansa parhaita purjehtijoita. Maudslay kuului kolmeen eri kuninkaalliseen pursiseuraan ja toimi kilpapurjehdusliiton kunniarahastonhoitajana vuodesta 1927 kuolemaansa saakka. Hän omisti paljon aikaansa Punaiselle Ristille ja muille hyväntekeväisyysjärjestöille. Maudslay palkittiin vuonna 1919 brittiläisen imperiumin komentajan arvonimellä työstään sotaorpojen komiteassa.
Simon West

Simon West (s. 1961 Letchworth, Englanti) on englantilaissyntyinen elokuvaohjaaja. Hänen elokuvaohjauksiaan ovat "Con Air – lento vapauteen" (1997), "Tomb Raider" (2001) ja "The Expendables 2" (2012).
West aloitti uransa BBC:llä 1980-luvulla. Tehtyään palkittuja mainoselokuvia Englannissa hän muutti 1980-luvun lopulla Yhdysvaltoihin ja ryhtyi tekemään mainosfilmejä muun muassa Budweiserille. Vuonna 1997 West aloitti uransa pitkien elokuvien ohjaajana menestyselokuvalla "Con Air – lento vapauteen".
Nimbus (yritys)

Nimbus on ruotsalainen venevalmistaja. Sen pääkonttori sijaitsee Göteborgissa. 
Nimbusin merkkejä ovat olleet Nimbus, Ryds, Paragon Yachts ja Storebro.
Nimbuksia valmistettiin Suomessa Bellan tehtaalla Kuopiossa vuoteen 2023.
Vuonna 2023 Nimbuksen talliin kuuluivat suomalaislähtöiset Paragon, Alukin, Aquador, Bella, Falcon ja Flipper sekä yhdysvaltalaislähtöinen EdgeWater. Tuotantoa on omilla tehtailla Ruotsissa, Suomessa ja Yhdysvalloissa sekä alihankkijoilla Suomessa ja Puolassa.
Vuodesta 2006 lähtien Nimbuksen omisti pääomasijoitusyhtiö Altor.
2008 Nimbus osti suomalaisen Paragon Yachtsin
Nimbus hakeutui konkurssiin 2012 jonka jälkeen suomalainen Bella-Veneet neuvotteli sen venemerkkien ostamisesta, mutta loppujen lopuksi Nimbusin ja Paragonin osti R12-niminen sijoitusyhtiö. Vuonna 2018 Nimbus osti Bella-Veneet ja sen merkit Bellan, Flipperin, Aquadorin ja Falconin.
Vuonna 2024 Nimbus Group ilmoitti lopettavansa Aquador-, Bella-, Falcon- ja Flipper-veneiden valmistuksen Kuopiossa ja Luodossa sijaitsevilla tehtaillaan. Yhtiö olisi irtisanonut Kuopiosta 108 työntekijää ja Luodon tehtaalta 30 työntekijää, mutta ensin ilmoitettiin Luodon tehtaan toiminnan jatkuvan, ja sitten lomautettu henkilöstö kutsuttiin takaisin töihin ja veneiden valmistuksen kerrottiin jatkuvan molemmissa tehtaissa: Kuopiossa vuoden 2025 loppuun ja Luodossa vielä senkin jälkeen. Nimbus on käynyt kauppaa Bella-Veneet-yhtiön tuotemerkkien myynnistä takaisin niiden perustajalle Raimo Sonniselle. 
Aquador-veneiden valmistus jatkuu Puolassa.