tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hyötypuutarha

Hyötypuutarha on puutarhatyyppi, jossa viljellään hyötykasveja, joita ovat vihannekset, juurekset, peruna, sipulit, marjat ja yrtit. Vihanneksista tunnetuimpia ovat kaalit, salaatit, pavut, herne, tomaatti, kurkku, kurpitsa ja paprikat. Yleisimpiä juureksia ovat punajuuri, porkkana, retiisi, retikka, nauris ja lanttu. Yleisiä viljeltyjä marjoja ovat puutarhamansikka, vadelma ja mustaherukka. Hedelmistä yleisimpiä ovat omena, luumu ja kirsikka. Tunnetuimpia yrttejä ovat basilika, meirami, persilja, sitruunamelissa, mintut, korianteri, rakuuna ja liperi.
Kuten koristepuutarhassa, myös hyötypuutarhassa kasvupaikan sijainnin edullisuus on tärkeä. Kasvimailla on sekä rivejä että penkkejä. Kasvimaan muotoja on monenlaisia ja jokainen voi tehdä sen muotoisen penkin, minkä katsoo itse parhaaksi. Penkki voi olla myös kohopenkki, jonka reunojen ympärys voi olla esimerkiksi puinen. Myös kasvihuoneviljelyssä sijainnilla on merkitystä. Kasvihuone tulisi sijoittaa paikkaan, joka on paitsi kasven kannalta mahdollisimman hyvä, myös hoitotoimenpiteiden kannalta mahdollisimman käytännöllinen.
Kasvivuorottelu auttaa kasvinsuojelussa. Hyvä vuorotteluväli on kolme tai neljä vuotta. Kasvinsuojelussa auttaa myös kateharso.
Anselmi – nuori ihmissusi

Anselmi – nuori ihmissusi on 24. tammikuuta 2014 ensi-iltansa saanut, Matti Pekkasen ohjaama jännityselementtejä sisältävä draamaelokuva. Elokuvan tarina sijoittuu 1980-luvun Etelä-Pohjanmaalle. Päähenkilö on 15-vuotias poika nimeltä Anselmi, joka elää pienessä kylässä yhdessä isänsä Manun kanssa. Elokuvassa Anselmi kamppailee murrosiän mukanaan tuomien haasteiden kanssa ja yrittää samalla selvittää kadonneen äitinsä kohtaloa.
Esituotanto.
Elokuvan käsikirjoitus perustuu Sami Palolammen vuonna 1994 saamaan alkuperäisideaan elokuvasta, jonka nimeksi tulisi "Anselmi – nuori ihmissusi". Elokuvan käsikirjoitusta on muokattu sen jälkeen useasti. Elokuvaa liittää vanhoihin käsikirjoitusversioihin enää sen nimi.
Tuotanto.
Elokuvan tuotannosta vastasi Matti Pekkasen ja Mikko Soukkalan perustama, Tampereella vaikuttava tuotantoyhtiö Bottomland Productions Oy. Elokuvan tuotanto aloitettiin jo vuonna 2009, jolloin Pekkasen ja Soukkalan johdolla kuvattiin hieman yli kolmen minuutin mittainen, samanniminen lyhytelokuva. Alun perin trailerin kaltaisen lyhytelokuvan valmistumisen jälkeen tuotannon ajateltiin olevan valmis. Pian tuotantoryhmä kuitenkin muutti mielensä ja alkoi kehitellä aiheesta kokopitkää elokuvaa. "Anselmin" käsikirjoitusta työstettiin aktiivisesti vuosina 2009–2013.
Kuvaukset.
Elokuvan pääkuvaukset aloitettiin 24.2.2011. Elokuvan ensimmäinen teaser-traileri tosin kuvattiin jo aikaisemmin saman vuoden tammikuussa. Elokuva on kuvattu pääosin Etelä-Pohjanmaalla. Kuvauspaikkoihin lukeutuivat muun muassa Seinäjärven kylä, Kätkänjoki ja Ranta-Töysä Alavudella. Elokuvan kirkkokohtausten kuvauspaikkana toimi Killinkosken kirkko.
Kuvauksia suoritettiin myös Ähtärin Kukkeenkylässä sekä Peränteen kylässä, jossa kuvauspaikaksi valikoitui Vääräkosken kartonkitehdas.
Tuotantoteknisistä syistä osa kuvauksista suoritettiin myös Kangasalla ja Lempäälässä, lähempänä Bottomland Productions Oy -tuotantoyhtiön sijaintia.
Elokuvan viimeinen virallinen kuvauspäivä oli 23.11.2013.
Näyttelijät.
Elokuvan pääosan nuorta Anselmia näyttelee Aleksi Holkko. Muissa päärooleissa ovat Sami Palolampi Anselmin isänä Manuna, Liisa Ruuskanen Eeva-äitinä ja Pauli Hanhiniemi pienen kylän kirkkoherrana. 
Elokuvassa nähdään myös aikuisviihteen parissa uransa luonut amerikkalainen Ron Jeremy. Nuorisopastori Sampsan roolia esittää Sami Alho, joka tunnetaan myös rockia soittavan Free Spirit -yhtyeen solistina.
Vastaanotto.
"Anselmin" teatteriensi-ilta oli 24. tammikuuta 2014.
Elokuva oli ehdolla 13 sarjassa eteläpohjalaisen elokuvapalkinnon Kalevi-palkinnon saajaksi 2015. Se voitti palkinnon yhdeksässä sarjassa: paras elokuva, ohjaus, miespääosa, miessivuosa, kuvaus, äänisuunnittelu, leikkaus, musiikki ja erikoisefektit.
Elokuvasta julkaistiin huhtikuussa 2016 kahden DVD-levyn kokonaisuus, joka sisältää taustamateriaalia "Anselmin" synnystä.
Sokokenkutoja

Sokokenkutoja ("Ploceus golandi") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sokokenkutojaa tavataan pienellä alueella Kenian kaakkoisosissa. Lajin kannaksi on arvioitu 3 000–6 000 yksilöä. Se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia ja on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Elintavat.
Sokokenkutoja liikkuu äänekkäissä 5–30 yksilön parvissa ja sen on havaittu esiintyvän myös muiden lintulajien sekaparvissa. Sokokenkutoja käyttää ravinnokseen kovakuoriaisia ja perhosentoukkia, joita se etsii korkealta lehvästöstä. Se pesii oletettavasti korkeiden puiden latvoissa, luultavasti maaliskuussa.
Somaliankutoja

Somaliankutoja ("Ploceus dicrocephalus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Somaliankutojaa tavataan Etiopiassa, Keniassa ja Somaliassa. Sen on raportoitu olevan yleisesti ottaen harvinainen vaikkakin paikallisesti yleinen. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustapääkutoja

Mustapääkutoja ("Ploceus melanocephalus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustapääkutojaa tavataan laajalla alueella Afrikan länsi-, keski- ja itäosissa. Lajin on kuvattu olevan yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kultaselkäkutoja

Kultaselkäkutoja ("Ploceus jacksoni") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kultaselkäkutojaa tavataan Itä-Afrikassa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sudaninkutoja

Sudaninkutoja ("Ploceus badius") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sudaninkutojaa tavataan Sudanissa ja Etelä-Sudanissa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai paikallisesti runsaslukuiseksi. Sen kannankehitys on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Bloons

Bloons on Ninja Kiwin kehittämä pelisarja. Alkuperäisessä Bloonsissa pitää ampua ilmapalloja tikalla. Pelissä pelataan apinalla, joka seisoo jalustalla ja ampuu tikkoja.
Alkuperäistä versiota suositumpi on tornipuolustuspelien sarja Bloons Tower Defense. Tornipuolustuksessa on tarkoitus sijoittaa kentälle erilaisia torneja, jotka tuhoavat kentän läpi kulkevalla radalla liikkuvia palloja. Jos pallo pääsee radan loppuun, menettää elämiä. Kun elämiä on menettänyt tarpeeksi, tai vastaavasti selvittänyt tarpeeksi kierroksia, peli loppuu.
Kansainvälinen Mirjam Helin -laulukilpailu

Kansainvälinen Mirjam Helin -laulukilpailu on Suomen Kulttuurirahaston järjestämä laulukilpailu. Se on alallaan yksi maailman merkittävimmistä. Ensimmäinen kilpailu oli vuonna 1984, ja sen jälkeen se on järjestetty viiden vuoden välein. Vuodesta 2024 alkaen kilpailu järjestetään kolmen vuoden välein. Kilpailun perusti laulupedagogi, laulaja Mirjam Helinin lahjoittamilla varoilla Mirjam ja Hans Helinin rahaston perustamiseksi Suomen Kulttuurirahaston yhteyteen.
Kilpailun voittajiin kuuluvat muun muassa basso René Pape ja mezzosopraano Elīna Garanča. Kilpailu on ollut vuodesta 1987 Kansainvälisten musiikkikilpailujen maailmanliiton (Fédération Mondiale des Concours Internationaux de Musique, Genève) jäsen.
Mirjam Helin -laulukilpailu on tarkoitettu nuorille laulajille, joilla jo on esiintymiskypsyyttä. Kilpailu on aiemmin jakautunut kahteen sarjaan, naislaulajien ja mieslaulajien. Vuonna 2024 kilpailua uudistettiin siten, että kaikki kilpailevat samassa sarjassa.
Kilpailun ohjelmistovaatimukset ovat laajat (oratorio, lied, ooppera), joskin kilpailuohjelma tarjoaa laajan valinnanvapauden, sillä siihen ei vaadita tiettyjä lauluja tai säveltäjien teoksia. Semifinaalissa on kuitenkin esitettävä suomalaisen säveltäjän teos.
Kilpailun voittajat.
2019.
Lähde
2024.
Lähde
Peter Norén

Peter Norén (s. 27. elokuuta 1968) on uransa lopettanut ruotsalainen jääpalloilija. Hän aloitti uransa 15-vuotiaana Nyborgs SK:ssa. Hän edusti urallaan pelasi lähes 30 sarjakautta pääosin Kalixin seudun seuroja Kalix Bandy, Nyborgs SK ja Karlsborgs BK. Lisäksi hän pelasi kolme kautta Tornion Palloveikoissa ja haaparantalais-torniolaisessa yhteisseurassa HT Bandy. 
Norén pelasi ennen Suomeen ja ToPV:iin siirtymistään Ruotsin silloisessa pääsarjassa Allsvenskanissa kauden Karlsborgissa ja kauden Kalix Bandyssä kaudella 1993–1994.
Kolme kautta 2005–2008 ToPV:ssa ja Suomen Bandyliigassa olivat menestyksekkäitä, sillä Norénin kausina ToPV saavutti kaksi mestaruutta ja yhden hopeatilan. 
Uran loppuvaiheessa haaparantalais-torniolaisen yhteisen seuran HT Bandyn myötä Norén pelasi vielä kolme kautta - niistä kauden Allsvenskanissa ja kaksi viimeistä ylimmällä sarjatasolla Elitserienissä.
Kaikkiaan Norénille kertyi Ruotsin korkeimman sarjatason kausia neljä kappaletta.
Saavutukset.
Seurajoukkueissa
Balkanin liitto

Balkanin liitto oli Serbian, Bulgarian, Montenegron ja Kreikan vuonna 1912 muodostama sotilasliitto, joka soti vuosina 1912–1913 käydyssä ensimmäisessä Balkanin sodassa Osmanien valtakuntaa vastaan. Liitto syntyi Venäjän vaikutuksesta ja oli alkujaan nimellisesti tarkoitettu Itävalta-Unkarin vallan rajoittamiseen Balkanilla, mutta sen todellinen tarkoitus oli osmanien karkottaminen Balkanilta. Liittoon kuuluneet maat julistivat sodan Osmanien valtakunnalle lokakuussa 1912 ja saavuttivat pian voiton. Liitto kuitenkin hajosi heti sodan jälkeen, sillä siihen kuuluneet maat eivät päässeet yhteisymmärrykseen osmaneilta vallatun Makedonian jakamisesta. Kiista johti jo vuoden 1913 aikana toiseen Balkanin sotaan, jossa Bulgaria soti yksinään entisiä liittolaisiaan vastaan.
Koirankoppi

Koirankoppi on pieni koiralle tarkoitettu rakennelma, joka on usein talon muotoinen.
Koirankoppeja on ollut olemassa muodossa tai toisessa tuhansia vuosia. Aikaisemmin koirankopit rakennettiin yleensä käsin mistä vain materiaaleista, joita saatiin kiinnitettyä toisiinsa. Nykyään suurin osa koirankopeista valmistetaan kaupallisesti massatuotannolla.
Loistosalangaani

Loistosalangaani ("Collocalia esculenta") on kiitäjiin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan laajalta alueelta Etelä- ja Kaakkois-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö.
Loistosalangaani on pienikokoinen lintu, joka kasvaa suurimmillaan noin 10 senttiä pitkäksi. Yleisväritykseltään se on tumma. Selkä on kiiltävän sinertävän tai vihertävän musta ja sävy vaihtelee alalajeittain. Kurkku ja rinta ovat loistosalangaanilla tumman harmaat ja vatsa on valkoinen. Loistosalangaanin siivet ovat pitkä ja pyrstö on tasakärkinen. 
Levinneisyys ja elintavat.
Loistosalangaanilla on 32 alalajia. Sitä tavataan alueelta, joka ulottuu Intiasta Malakan niemimaalle, Salomosaarelle, Filippiineille ja Joulusaarelle. Joulusaaren alalaji "C. e. natalis" luokitellaan silmälläpidettäväksi. Loistosalangaanille kelpaavat elinympäristöksi niin metsät kuin kaupungitkin. Ne lentävät korkealla taivaalla ja saalistavat lentäviä hyöntesiä. Lajin pesimäkausi on vuoden ympäri ja loistosalangaani rakentaa pesänsä rakennukseen, luolaan tai onttoon puuhun. Naaras munii tyypillisesti 2 munaa.
Samosir

Samosir on saari Toban kraatterijärvessä Indonesialle kuuluvan Pohjois-Sumatran provinssin keskiosissa. Saari on syntynyt, kuten sitä ympäröivä järvikin, tulivuorenpurkauksen seurauksena noin 70 000 vuotta sitten. Räjähdysmäinen purkaus romahdutti vuoren, johon alkoi kerääntyä vettä, jättäen kuitenkin saaren järven keskelle. Saari on kuitenkin kiinni pienellä kannaksella mantereeseen. 
Turismi.
Saari on suosittu lomanviettopaikka. Etenkin 1990-luvulla se oli reppumatkaajien suosiossa. Saarelle pääsee Sumatran pääkaupungista Medanista. Ensin on matkattava noin viisi tuntia minibussilla Toba-järven rannalla sijaitsevaan Parapatin kylään. Sieltä on kerran tunnissa kulkeva lauttayhteys saarella olevaan Tuktukin kylään. Tuktukin kylässä on noin 50 hotellia tai vastaavaa majapaikkaa.
Marinus Kraus

Marinus Kraus (s. 13. helmikuuta 1991) on saksalainen mäkihyppääjä. Hän edustaa WSV Oberaudorf -seuraa.
Nuorten MM-kilpailuissa Otepäässä vuonna 2011 Kraus saavutti Saksan joukkueessa hopeaa joukkuekilpailussa. Mäkihypyn maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Vikersundin lentomäessä tammikuussa 2013. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Harrachovin lentomäessä helmikuussa 2013 oltuaan 19:s. Parhaimmillaan Kraus on sijoittunut maailmancupissa toiseksi Kuusamossa marraskuussa 2013. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli mukana Saksan kultaa voittaneessa joukkueessa ja sijoittui suurmäessä kuudenneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäessä kymmenenneksi.
Jan Ziobro

Jan Ziobro (s. 24. kesäkuuta 1991) on puolalainen mäkihyppääjä. Hän edustaa WKS Zakopane -seuraa.
Mäkihypyn maailmancupissa Ziobro kilpaili ensimmäisen kerran Kuusamossa marraskuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Zakopanessa tammikuussa 2013 oltuaan 20:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Klingenthalissa marraskuussa 2013. Ensimmäisen voittonsa ja palkintosijansa hän saavutti Engelbergissä joulukuussa 2013. Hän sivusi kilpailussa mäkiennätystä, joka on 141 metriä. Toisessa Engelbergin osakilpailussa hän sijoittui kolmanneksi.
Ziobro sijoittui Sotšin olympialaisissa 2014 joukkuemäessä neljänneksi, normaalimäessä 13:nneksi ja suurmäessä 15:nneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäessä kahdeksanneksi ja oli mukana Puolan pronssijoukkueessa.
Juhana I Peloton

Juhana I Peloton, myös "Juhana Peloton" () (28. toukokuuta 1371 Dijon – 10. syyskuuta 1419 Montereau-Fault-Yonne) oli kuninkaalliseen Valois-sukuun eli Kapetingeihin kuulunut Burgundin herttua satavuotisen sodan aikana Ranskassa.
Suku.
Jeanin vanhemmat olivat Burgundin herttua Filip II Rohkea (1342–1404) ja Flanderin kreivitär Marguerite III (1350–1405). Hän syntyi Rouvresin herttuan linnassa, jossa hän vietti suurimman osan lapsuudestaan. Hän oli vanhin yhdeksästä sisaruksesta, joista neljä sisarta eli aikuisiksi ja kaksi nuorinta veljeä kaatuivat Azincourtin taistelussa vuonna 1415. 
Herttua.
Jeanista tuli Burgundin ja Flanderin herttuakunnan päämies vuonna 1404 Kaarle VI:n ollessa Ranskan kuningas. Ennen sitä hän osoitti nimensä mukaista pelottomuutta Nikopoliin taistelussa vuonna 1396 Osmanien sulttaani Bayezid I:tä vastaan. Tosin hänen johtamansa ranskalainen ratsuväki kärsi taistelussa suuret tappiot kurittomuutensa takia. Herttua Jean jäi panttivangiksi, ja suvun oli maksettava hänestä 200 000 dukaatin lunnaat. Jeanista tuli kuitenkin kansallissankari, ja sen turvin hän sekaantui monin tavoin Ranskan hallitsemiseen. Tämä oli mahdollista kuninkaan mielisairauden takia. Kaarlesta tuli kyvytön maan johtajaksi, ja hänen Valois-sukuiset setänsä ottivat vallan ja käyttivät valtion varoja omaksi edukseen.
Jean murhautti vastustajansa Orléansin herttua Louisin vuonna 1407. Murha oli viimeinen sytyke 28-vuotiseen sisällissotaan Burgundin ja Armagnacin puolueiden välillä. Herttua Jeanin verinen hallitsemistapa johti siihen, että pariisilaiset karkottivat hänet kaupungista vuonna 1413. Tämän takia Jean asettui satavuotisessa sodassa Englannin ja sen kuningas Henrikin puolelle. Yhteisoperaatio kuivui kokoon Jeanin kuoleman vuonna 1419 ja Henrikin kuoleman vuonna 1422 takia. Herttua Jean murhattiin 10. syyskuuta 1419 Montereaun sillalla hänen ollessaan tapaamassa tulevaa kuningasta Kaarle VII:tä. Ranskan sotaonni kääntyi lopulta vasta Orléansin neitsyen ansiosta vuodesta 1430 alkaen.
Burgundin herttua Jeanin maine Ranskan historiassa on ollut pitkään huono. Häntä on pidetty lähinnä murhaajana ja petturina. Hän ei ollut kuitenkaan huomattavasti väkivaltaisempi kuin muut 1400-luvun alkupuolen hallitsijat. Ranskalle Jeanin vallankäyttö aiheutti tuhoa, mutta Burgundille hänen politiikkansa merkitsi suhteellisen rauhaisaa aikaa.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Jean avioitui Cambraissa vuonna 1385 Baijerin prinsessa Margareten (1363–1424) kanssa, joka oli Baijerin herttua Albrekt I:n (1336–1404) ja herttuatar Margarete von Briegin, Brzegin (1342–1386) kolmanneksi vanhin tytär. Heille syntyi kahdeksan lasta:
Gregor Deschwanden

Gregor Deschwanden (s. 27. helmikuuta 1991) on sveitsiläinen mäkihyppääjä. Hän edustaa Horwia.
Mäkihypyn maailmancupissa Deschwanden kilpaili ensimmäisen kerran Willingenissä helmikuussa 2010. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Kuusamossa joulukuussa 2012 oltuaan 30:s. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti Klingenthalissa joulukuussa 2023 oltuaan toinen. Hän sijoittui kolmanneksi Willingenissä helmikuussa 2024. Kaudella 2024–2025 hän oli toinen Wisłassa, Titisee-Neustadtissa ja Garmisch-Partenkirchenissä sekä kolmas Engelbergissä. Mäkiviikon kokonaiskilpailussa hän sijoittui viidenneksi ja maailmancupissa kuudenneksi.
Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Deschwanden sijoittui joukkuekilpailussa kymmenenneksi, normaalimäen kilpailussa 41:nneksi ja suurmäen kilpailussa 43:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli suurmäessä 14:s ja normaalimäessä 25:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäessä 14:nneksi, suurmäessä 17:nneksi ja joukkuemäessä kymmenenneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli normaalimäessä 33:s, suurmäessä 35:s ja joukkuekilpailussa kymmenes. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui normaalimäessä 29:nneksi ja suurmäessä 36:nneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli suurmäessä 20:s, normaalimäessä 24.s ja joukkuemäessä seitsemäs. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui normaalimäessä 17:nneksi ja suurmäessä 22:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli normaalimäessä 19:s. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui suurmäessä seitsemänneksi ja normaalimäessä 14:nneksi.
Deschwanden on sijoittunut lentomäen MM-kilpailuissa 23:nneksi Harrachovissa 2014, 30:nneksi Kulmissa 2016 ja 34:nneksi Oberstdorfissa 2018 sekä joukkuekilpailussa kuudenneksi 2018.
Wetar

Wetar on harvaan asuttu saari Indonesiassa Timorin pohjoispuolella Pienten Sundasaarten itäpuolella. Sen pinta-ala on 3 888 km². Se on Barat Daya -saariin kuuluva saariryhmän suurin saari mutta kuuluu hallinnollisesti Molukkeihin.
Viorica Ursuleac

Viorica Ursuleac (26. maaliskuuta 1894 Tšernivtsi – 23. lokakuuta 1985 Ehrwald, Itävalta) oli romanialainen sopraano. Richard Strauss arvosti häntä oopperarooliensa tulkitsijana. Ursuleac kasvoi musikaalisessa perheessä, ja hänet lähetettiin Wieniin, jossa hän opiskeli viisi vuotta. Hän sai sopimuksen Zagrebissa ja debytoi vuonna 1922 Charlotten roolissa oopperassa "Werther". Bukarestissa pitämässään konsertissa kuningatar Maria huomasi Ursuleacin lahjakkuuden ja kuningatar alkoi tukea hänen kansainvälistä uraansa.
Felix Weingartnerin välityksellä Ursuleac sai sopimuksen Wienistä. Kuultuaan kapellimestari Clemens Kraussin aloittavan johtotehtävät Frankfurtissa vuonna 1924 Ursuleac pyrki sinne, mutta kapellimestari ei pitänyt balkanilaisista laulajista. Ursuleac kuitenkin tuli Kraussin kuulemaksi väärällä nimellä ja sai sopimuksen. Lopulta Ursuleac ja Krauss avioituivat. Ursuleac sai tarjouksia useista muistakin oopperataloista, ja läheinen suhde hänelle muodostui varsinkin Dresdeniin. Siellä hän loi ensimmäisen neljästä Straussin sankarittaresta esittämällä "Arabellan" nimiroolin vuonna 1933. Myöhemmin Ursuleac esiintyi myös "Friedenstagin" (omistettu hänelle ja Kraussille), "Capriccion" ja "Die Liebe der Danaen" kantaesityksissä.
Ursuleac muutti vuonna 1930 Wieniin, jossa hänestä tuli Lotte Lehmannin kilpailija. Hän muutti vuonna 1935 Berliiniin ja sitten vuonna 1937 Müncheniin. Hän lisäsi uusia Straussin rooleja ohjelmistoonsa. Hän kantaesitti myös muiden säveltäjien, kuten Ernst Krenekin ja Eugen d'Albertin teoksia. Hänen ohjelmistoonsa kuului lisäksi Wagneria ja italialaisia rooleja.
Ursuleac teki vuonna 1934 esiintymisiä Covent Gardenissa. Hän levytti vuonna 1935 Berliinissä Richard Straussin oopperan "Ariadne Naksoksessa" tanskalaisen Helge Rosvaengen ja saksalaisen Erna Bergerin kanssa. Hänellä oli vaivaton ylärekisteri.
Ana-Maria Avram

Ana-Maria Avram (12. syyskuuta 1961 Bukarest – 1. elokuuta 2017) oli romanialainen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari. Hän sävelsi spektrimusiikkia. Hän sai lukuisia tilauksia Radio Francelta ja useilta kokoonpanoilta eri maista. Hän sai festivaalipalkinnon Linzin Ars Electronica -tapahtumassa vuonna 2000 teoksestaan "Traces, Sillons, Sillages" yhtyeelle ja tietokoneelle. Avram aloitti vuonna 2006 toiminnan perustamansa CREMAC:n (Romanian elektroakustisen ja tietokoneavusteisen musiikin yhteisö) puheenjohtajana. Avramin tuotantoon kuuluu yli 200 teosta, jotka on sävelletty solisteille, kamarikokoonpanoille, sinfoniaorkesterille ja elektroniikalle.
Avram syntyi Bukarestissa. Valmistuttuaan Bukarestin kansallisesta musiikkikonservatoriosta hän jatkoi opintojaan Pariisissa ja sai Sorbonnesta filosofian tohtorin arvon vuonna 1995. Hän sai vuonna 1994 Romanian akatemialta suurpalkinnon sävellyksessä. Vuonna 2010 hän sai Iancu Dumitrescun kanssa Blodgett-taiteilijaresidenssin Harvardin yliopistossa.
Jim Benton

Jim Benton (s. 31. lokakuuta 1960) on yhdysvaltalainen kirjailija ja kuvittaja. Hän on tunnettu muun muassa "Rakas nuija päiväkirjani" (engl. Dear Dumb Diary) ja It's Happy Bunny -kirjasarjoistaan.
Kirjasarjat.
Dear Dumb Diary.
"(suom. Rakas nuija päiväkirjani)"
Poems, Prayers &amp; Promises

Poems, Prayers &amp; Promises on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijän John Denverin neljäs albumi, joka julkaistiin huhtikuussa 1971. Sitä pidetään Denverin uran yhtenä käännekohtana, joka nosti hänet todelliseen musiikkitähteyteen. Albumi sisältää kappaleen ”Take Me Home, Country Roads”, joka on Denverin tunnetuimpia.
Flesh Roxon

Flesh Roxon on suomalainen punk/action rock -yhtye, joka perustettiin Tampereella vuonna 2012.
Historia.
Yhtye sai alkunsa, kun tamperelainen kontrabasson soittaja Ville Mäkinen ("Mr. Willy") tapasi kaksi kemiläistä punk rock muusikkoa: Nicky Rothenin ja Petri Torkellin ("Peter Cordell") vuonna 2010 Tampereella. Yhdessä he päättivät perustaa psychobilly-yhtyeen ja Flesh Roxon sai alkunsa tammikuussa 2012. Ensimmäisen vuoden aikana yhtye hioi live-esiintymistään ja soitti studiossa.
Kesällä 2014 Flesh Roxon jätti Live Nationin ja solmi sopimuksen Stupido Recordsin kanssa. Yhtyeen toinen pitkäsoitto Darker Side of Life äänitettiin tammikuussa 2015 Studio Viren tiloissa Tampereella The Brainsin laulaja–kitaristi Rene D La Muerten kanssa, joka myös tuotti levyn yhdessä Flesh Roxonin kanssa. Helmikuussa 2015 uudelta levyltä julkaistiin digitaalisingle "God Sent Me to Hell", jonka soolokitaroinnista vastasi levyllä kolmessa kappaleessa vieraillut Andy McCoy.
Peter Cordell (Petri Torkell) lähti yhtyeestä vuonna 2015. Rumpaliksi valittiin Hyvinkäältä kotoisin oleva Anza Maloney. Peter Cordell liittyi yhtyeeseen takaisin vuonna 2016, jolloin Malinen poistui rumpalin pallilta. Cordell soitti Flesh Roxonin riveissä vuoteen 2019. Uudeksi rumpaliksi valittiin Turusta kotoisin oleva Tuomas Vuorio.
Flesh Roxon solmi levytyssopimuksen Saksalaisen Blood Rite Recordsin &amp; Dark Wingsin kanssa 2020 ja julkaisi kolmannen studioalbumin lokakuussa 2021.
Marraskuussa 2021 Nicky Rothen ilmoitti lopettavansa uransa Flesh Roxonissa ja kertoi siirtyvänsä soolouralle. Bändi päätettiin lopettaa. Se teki comebackin vuonna 2024 lokakuussa ja solmi uuden levytyssopimuksen.
Linkki: https://finnradio.net/news-view/1736385/nicky-rothen-palaa-lavalle-flesh-roxonin-comeback-rjytt-pankin-huhtikuussa
Tyyli.
Flesh Roxonin tyyli yhdistelee Action Rockia, metallia ja perinteistä horror punkia. Sanoitukset ovat mielikuvituksellisia ja niihin on otettu vaikutteita kauhuelokuvista tai sci-fi B-elokuvista.
Yhtye on itse kuvaillut musiikkiaan "zombie rockiksi".
"Back From Your Grave" kappaleen musiikkivideo yhtyeen "Flesh to the Bone" -albumilta on saanut inspiraation mustavalkoelokuvista sotien välisestä ajasta.
PH1

PH1 (tunnetaan myös nimellä Kepler-64b) on varmistettu eksoplaneetta, jonka löysivät Planet Hunters -projektin harrastelijatähtitieteilijät 15. lokakuuta 2012. Löytö pohjautui Kepler-avaruusteleskoopin keräämään dataan. Planeetta kiertää F-tyypin kääpiötähteä Kepler-64 noin 172 valovuoden päässä Maasta, Joutsenen tähdistön suunnalla. Planeetta on erityisen merkittävä siksi, että sen tähtijärjestelmässä on neljä tähteä, ja se on ensimmäinen tällaisesta järjestelmästä koskaan löydetty planeetta.
Planeetta kiertää emotähteään 0,63 AU:n etäisyydellä, ja sen kiertoaika on noin 139 päivää. Planeetan massa vastaa noin puolta Jupiterin massaa ja säde noin 0,6 Jupiterin sädettä, eli se on noin Neptunuksen kokoinen. Planeetta on todennäköisesti kaasujättiläinen.
Gatehouse

Gatehouse on Helsingissä Vuosaaren satamassa sijaitseva vuonna 2008 valmistunut 13-kerroksinen toimistotornitalo. Gatehouse on osa porttikeskusta, johon kuuluu myös matkustajaterminaali ja pysäköintitiloja.
Rakennuksen kahdessa alimmaisessa kerroksessa on muun muassa Helsingin Sataman, SA-TU Logistics ja Finnsteven asiakaspalvelut, sekä lounasravintola ja varattavia neuvottelutiloja. Ylemmissä kerroksissa on toimistotiloja ja ylimmässä kerroksessa sauna ja edustustilat. Rakennuksen yhteydessä on pysäköintitilat noin 460 autolle.
Talon runko on elementtirakenteinen ja julkisivut ovat kullanvärisellä pellillä verhottuja sandwich-elementtejä. Rakennuksen kolmanteen kerrokseen on yhteydessä kävelysilta, joka on osa julkista jalankulun ja pyöräilyn verkkoa. Rakennuksen kokonaispinta-ala on 14 972 neliömetriä ja kerrospinta-ala keskimäärin 800 neliömetriä.
Rakennuksen pääarkkitehtina toimi Kai Wartiainen Pöyry Architects Oy:stä. Rakennuttaja oli Sponda Oyj. Kiinteistön hallinnoinnista ja ylläpidosta vastaa Finnlines. Projektinjohtourakoitsija oli Lujatalo Oy, jonka aliurakoitsijana kaikki hankkeen urakoitsijat toimivat. Rakennussuunnittelusta vastasi Insinööritoimisto Oy Matti Ollila &amp; Co.
Luettelo televisiosarjan Breaking Bad jaksoista

"Breaking Bad" on ohjaaja-käsikirjoittaja Vince Gilliganin luoma yhdysvaltalainen televisiosarja. Sen esitys alkoi Yhdysvalloissa kaapelitelevisiokanava AMC:llä 20. tammikuuta 2008 ja Suomessa Nelosella 1. tammikuuta 2009. Sarjassa Walter Whitella (Bryan Cranston), 50-vuotiaalla albuquerquelaisella kemianopettajalla, todetaan olevan keuhkosyöpä. Turvatakseen perheensä elannon kuolemansa jälkeen hän päättää alkaa valmistaa metamfetamiinia entisen oppilaansa Jesse Pinkmanin (Aaron Paul) kanssa.
Sarjaa on tuotettu yhteensä viisi tuotantokautta. Suomessa kaksi ensimmäistä on esitetty Nelosella, kolmas ja neljäs kausi on esitetty Herolla. Viidettä tuotantokautta ei ole vielä esitetty Suomessa television ilmaiskanavilla, mutta DVD-julkaisuna kaikki viisi tuotantokautta ovat saatavilla. Lisäksi kaudet 2–5 on esitetty maksullisella Nelonen Prime -kanavalla. Netflix Suomi -palvelussa on katsottavissa sarjan kaikki tuotantokaudet.
Yleiskatsaus.
&lt;onlyinclude&gt;&lt;/onlyinclude&gt;
Jaksot.
Viides tuotantokausi (2012–2013).
!colspan="8;" style="background-color: #177245;"| Osa 1
!colspan="8;" style="background-color: #213D30;"| Osa 2
On jouluyö, nyt laulaa saa

On jouluyö, nyt laulaa saa on Hassisen kone -yhtyeen jouluaiheinen vuonna 1981 levytetty kappale. Sanoituksen ja sävellyksen on tehnyt Ismo Alanko. Kappale julkaistiin singlenä kappaleen "Jouluvappujuhannus" kanssa, jolloin se nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 3. Myöhemmin se on julkaistu yhtyeen kokoelmilla sekä muutamilla joululauluja sisältävillä kokoelmalevyillä. 
Kappale ei ole täysin prototyyppinen joululaulu sillä se käsittelee syvästi rakkaudellisuutta mutta myös joulun rauhan ja ihmisen pahuuden vastakkainasettelua satiirin keinoin. Kappaleen taustalla soivat urut. Kappale omistettiin toimittajille Maija Dahlgrenille ja Anneli Tempakalle, jotka olivat aiemmin kritisoineet Alangon sanoittamia kappaleita.
Kappaleesta esitettiin musiikkivideo julkaisuvuonna Yle TV1:n ohjelmassa "Ykkösen jouluvieraat".
Kappale esiintyy muunnelluin sanoin Rieku ja Raiku -animaatiossa "Orpopoikien jouluaatto".
Ovidiu Hațegan

Ovidiu Alin Hațegan (s. 17. heinäkuuta 1980 Arad, Romania) on romanialainen jalkapalloerotuomari. Hän toiminut kansainvälisensä erotuomarina vuodesta 2008 alkaen.
Hans Swarowsky

Hans Swarowsky (16. syyskuuta 1899 Budapest – 10. syyskuuta 1975 Salzburg, Itävalta) oli itävaltalainen kapellimestari. Hän opiskeli Wienissä säveltäjien Arnold Schönbergin ja Anton Webernin johdolla. Orkesterinjohdossa hän sai opetusta Felix Weingartnerilta, Richard Straussilta ja Clemens Kraussilta. Hän työskenteli Stuttgartissa (1927), Gerassa (1932), Hampurissa (1934), Berliinissä (1935), Zürichissä (1937–1940), Krakovassa (1944–1945) ja Grazissa (1947–1950). Hän johti myös Wienin valtionoopperassa ja toimi orkesterinjohdon professorina samassa kaupungissa vuodesta 1946. Hänen johdollaan opiskelivat Claudio Abbado, Jesús López Cobos, Mariss Jansons, Zubin Mehta, Giuseppe Sinopoli ja Bruno Weil. Wienissä järjestettävä kansainvälinen kapellimestarikilpailu on nimetty Swarowskyn mukaan.
Swarowsky toimi vuosina 1957–1959 Skotlannin kansallisorkesterin pääkapellimestarina, ja tämän jälkeen hän sai nimityksen Wienin sinfoniaorkesterin pääkapellimestariksi. Hän jatkoi työskentelyä myös Wienin valtionoopperassa.
Swarowsky johti klassismin kauden ja romantiikan musiikin ohella oman aikansa säveltäjien teosten esityksiä. Richard Straussin ja Anton Webernin lisäksi näitä säveltäjiä olivat Benjamin Britten, Gottfried von Einem, Paul Hindemith, Hans Pfitzner ja Igor Stravinsky. Swarowsky levytti muun muassa Engelbert Humperdinckin oopperoista koostetut orkesterisarjat ja Richard Wagnerin "Nibelungin sormus" -sarjan.
Natsiaikana Swarowsky joutui uusien vallanpitäjien epäsuosioon eikä voinut vuoden 1936 jälkeen enää työskennellä Saksassa, johon Itävaltakin pian liitettiin. Toisen maailmansodan aikana hänet karkotettiin Sveitsistäkin, ja Saksaan palanneelle työttömäksi joutuneelle Swarowskylle järjesti hänen kapellimestariystävänsä Richard Strauss lopulta vuonna 1944 paikan Krakovan filharmoniassa miehitetyssä Puolassa, johon klassiseen musiikkiin mieltynyt kenraalikuvernööri Hans Frank kokosi orkesteria. Pääkapellimestarina Swarowsky sai tehtäväkseen orkesterin valinnan, ja käytti asemaansa hyväksi pelastaakseen noin 50 juutalaista ja muuta miehitysviranomaisten vainoamaa henkilöä nimittämällä nämä orkesteriin huolimatta valittujen hyvin puutteellisista musiikillisista taidoista. Neuvostojoukkojen lähestyessä kaupunkia tammikuussa 1945 Swarowskyn onnistui myös pelastaa filharmonian esineistö miehitysviranomaisten määräämältä evakuoinnilta lastaamalla sävellysten ja instrumenttien sijaan Saksaan kuljetettavaksi vanhoja sanomalehtiä.
Mihaela Martin

Mihaela Martin on romanialaissyntyinen viulisti. Hän aloitti viulunsoiton opintonsa isänsä johdolla 5-vuotiaana ja jatkoi niitä Stefan Gheorghiun johdolla. 19-vuotiaana hän voitti toisen sijan Moskovan kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa, ja tätä seurasivat voitot Montrealissa, Sionissa ja Brysselissä. Ensipalkinnon voitto kansainvälisessä viulukilpailussa Indianapolisissa käynnisti Martinin uran. Hän on esiintynyt muun muassa BBC:n sinfoniaorkesterin, Montrealin sinfoniaorkesterin ja Leipzigin Gewandhaus-orkesterin kanssa. Hän on tehnyt yhteistyötä Kurt Masurin, Nikolaus Harnoncourtissa, Charles Dutoitin ja Neeme Järven kanssa. 
Martin oli mukana perustamassa Michelangelo-jousikvartettia vuonna 2003. Hän opettaa Kölnissä sekä Genevessä ja pitää lisäksi mestarikursseja eri puolilla maailmaa. Hän on myös usein tuomariston jäsenenä kilpailuissa eri maissa. Hän soittaa J G Guadagninin viulua vuodelta 1748.
Idfa

Idfa ("International Documentary Film Festival Amsterdam") on Amsterdamissa vuosittain järjestettävä maailman suurin kansainvälinen dokumenttielokuvafestivaali. Ensimmäisen kerran se järjestettiin vuonna 1988.
Festivaali kestää kaksitoista päivää, ja sen aikana esitetään runsaat 300 elokuvaa. Elokuvaesitysten lisäksi tapahtumassa on työpajoja ja keskustelutilaisuuksia. Paras uusi dokumentti palkintaan kuudessa sarjassa.
Palkinnot.
Palkinto: 12 500 euroa
Palkinto: 10 000 euroa
Palkinto: 5 000 euroa
Palkinto: 5 000 euroa
Palkinto: 2 500 euroa
Palkinto: 5 000 euroa
Kymenlaakson Opisto

Kymenlaakson Opisto on Kouvolan Inkeroisissa sekä Haminassa sijaitseva sitoutumaton kansanopisto ja alueellinen kansalaisopisto. 
Opiston pääaineina ovat visuaalisen alan taideopinnot sekä suomen kielen koulutus. Inkeroisissa toimivat kuvataiteen, valokuvauksen, sarjakuvan ja kuvittamisen, sekä kuvataiteen linjat. Suomen kielen koulutusta järjestetään pääasiassa Haminassa. Kymenlaakson Opiston Inkeroisten kampuksella on lisäksi opiskelijoiden asuntolarakennus ja kulttuuritalo “Kulttis”. Haminan kampus toimii Poitsilan kartanossa, joka tuli Jamilahden kansanopiston käyttöön vuonna 1949. 
Opistoa ylläpitää yleishyödyllinen, voittoa tavoittelematon Kymenlaakson Opiston Kannatusyhdistys Ry. Opistosta käytetään myös lyhennettä KYME. Kansanopistossa on vuosittain noin 180 päätoimista opiskelijaa ja kansalaisopistossa noin 2 200 opiskelijaa. 
Opisto on perustettu vuonna 1896, ja Inkeroisiin se muutti vuonna 1899. Opiston kotikunta oli vuoteen 1974 asti Sippola, vuosina 1975–2008 Anjalankoski ja vuodesta 2009 alkaen Kouvola. Kymenlaakson Opisto toimi vuoteen 2001 asti nimellä Kymenlaakson Kansanopisto. Kymenlaakson Opisto ja Haminassa toimiva Jamilahden kansanopisto yhdistyivät vuoden 2020 alussa.
Svetozar Marković

Svetozar Marković (21. syyskuuta 1846 Jagodina, Serbia – 10. maaliskuuta 1875 Trieste, Itävalta-Unkari) oli serbialainen poliittinen kirjailija ja toimittaja, jonka on sanottu tuoneen sosialistisen ajattelun Serbiaan.
Marković opiskeli Belgradissa vuosina 1863–1866, Pietarissa 1866–1869 ja Zürichissä 1869–1870. Hän tutustui vallankumouksellisten toimintaan Venäjällä ja toimi Sveitsin-aikanaan ensimmäisen internationaalin venäläisessä osastossa. Marković sai vaikutteita venäläisten vallankumouksellisten, varsinkin Nikolai Tšernyševskin ajattelusta. Serbiaan palattuaan hän perusti vuonna 1871 maan ensimmäisen sosialistisen lehden, joka ilmestyi nimellä "Radenik" (”työläinen”) ja painottui taloudellisiin kysymyksiin. Serbian hallitus lakkautti lehden, ja Marković oli jonkin aikaa maanpaossa, mutta palasi ja toimitti 1873 ja 1874 perustettuja entistä poliittisemmin painottuneita lehtiä "Javnost" ja "Glas Javnost" (”kansan ääni”). Vietettyään kirjoitustensa vuoksi yhdeksän kuukautta vankilassa hän toimitti vielä "Oslobdjenje" (”vapautuminen”) -nimistä lehteä, kunnes joutui terveytensä murtumisen vuoksi lopettamaan työskentelyn. Hän kuoli 28-vuotiaana.
Koska Markovićin elinaikana Serbiassa ei ollut kehittynyttä kapitalismia, hän keskittyi kirjoituksissaan puolustamaan pientalonpoikia valtion virkakoneistoa vastaan ja visioi perinteisiin zadruga-yhteisöihin perustuvan agraarisen sosialismin mahdollisuuksista ilman kapitalistista vaihetta. Hän oli lahjakas poliittisten aatteiden kansanomaistaja, ja hänen vaikutuksestaan monet nuoret serbialaiset älyköt kiinnostuivat sosialismista. Marković kannusti massoja aktivoitumaan poliittisesti ja pyrki edistämään myös osuustoimintaliikettä. Hän vaikutti merkittävästi myös serbialaiseen kirjallisuuteen vahvistamalla realistista suuntausta. Markovićin kahdeksanosaiset kootut teokset julkaistiin vuosina 1891–1912.
Kommunistisessa Jugoslaviassa Marković tunnustettiin sosialistiseksi edelläkävijäksi, ja hänen kirjallinen tuotantonsa julkaistiin uudelleen.
UK garage

UK garage on elektronisen musiikin tyylilaji, joka kehittyi Englannissa 1990-luvulla. UK garageen vaikutti vahvasti muu 90-luvun tanssimusiikki ja erityisesti yhdysvaltalainen garage house ja jungle -tyylisuunnat. UK garage -kappaleissa on usein mukana taustalla r&amp;b tai pop -lauluosuuksia. Muita tunnuspiirteitä on synkopoitu rytmi ja joko house-musiikille tyypillinen 4/4 perusrytmi tai epäsäännöllisempi 2-step -rytmi. UK garagen rinnalle kehittyi 90-luvulla alagenrejä, kuten speed garage tai 2-step garage ja uk garage-skene vaikutti vahvasti myöhemmin 2000-luvulla syntyneisiin musiikkigenreihin, kuten dubstepiin, uk funkyyn, basslineen ja grimeen. Genren suosio nousi hetkellisesti takaisin 2010-luvun alussa future garagen myötä ja on säilyttänyt suosionsa pienemmän kuuntelijapiirin keskuudessa. Tunnettuja genren parissa vaikuttaneita muusikoita on esim. Armand van Helden, Todd Edwards, MJ Cole ja Craig David.
Milovan Milovanović

Milovan Milovanović (1. maaliskuuta 1863 Belgrad – 1. heinäkuuta 1912 Belgrad) oli serbialainen oikeusoppinut, diplomaatti ja poliitikko, joka toimi Serbian pääministerinä vuosina 1911–1912. Hän oli yksi Balkanin liiton arkkitehdeista.
Milovanović opiskeli oikeustiedettä Ranskassa ja Saksassa, ja hän oli ensimmäinen serbi, joka väitteli tohtoriksi Pariisin yliopistosta. Hänet nimitettiin vuonna 1888 Belgradin yliopiston kansainvälisen oikeuden professoriksi. Samana vuonna hän sai myös tehtäväkseen auttaa uuden liberaalin perustuslain laatimisessa Serbialle. Milovanović nimitettiin ulkoministeriön alivaltiosihteeriksi vuonna 1890, mutta hän palasi seuraavana vuonna professorinvirkaansa. Vuosina 1896–1897 hän toimi Serbian oikeusministerinä. Vuonna 1899 Radikaalipuolueen johtohenkilöitä syytettiin salaliitosta kuningashuonetta vastaan, jolloin myös Milovanović pakeni ulkomaille ja hänet tuomittiin poissaolevana kahden vuoden vankeuteen. Hänet kuitenkin kutsuttiin jo seuraavana vuonna takaisin Serbian hallituksen palvelukseen, ensin suurlähettilääksi Bukarestiin ja vuonna 1901 valtiovarainministeriksi. Vuonna 1901 hän sai myös toisen kerran tehtäväkseen laatia maalleen uuden perustuslain.
Vuodesta 1902 Milovanović toimi suurlähettiläänä Roomassa ja edusti Serbiaa vuoden 1907 toisessa Haagin konferenssissa. Vuodesta 1908 hän toimi kuolemaansa asti Serbian ulkoministerinä, myös pääministerikautensa ajan. Hänen ulkoministerikautensa alkuun osui vaikea Bosnian kriisi, joka syntyi Itävalta-Unkarin liitettyä Bosnia-Hertsegovinan itseensä. Milovanović onnistui kriisin aikana taitavasti pitämään esillä toiveita serbien asuttamien alueiden yhdistämisestä Serbiaan ilman että tilanne kuitenkaan – kiihkeästä kansalaismielipiteestä huolimatta – provosoitui sodaksi Itävalta-Unkarin kanssa. Sota olisi tuhonnut toiveet aluelaajennuksista. Hän teki aloitteen vuonna 1910 toteuneeseen kauppasopimukseen Itävalta-Unkarin kanssa.
Tultuaan pääministeriksi Milovanović neuvotteli vuonna 1912 liittosopimuksen Serbian ja Bulgarian välille, mikä muodosti pohjan laajemman Balkanin liiton muodostamiselle. Hän kuoli ennen kuin liitto ehti laajentua lopulliseen muotoonsa.
Stojan Novaković

Stojan Novaković (; 1. marraskuuta 1842 Šabac – 18. helmikuuta 1915 Niš) oli serbialainen kielitieteilijä, historioitsija ja poliitikko, joka toimi Serbian pääministerinä vuosina 1895–1896 ja 1909.
Novaković nimitettiin vuonna 1865 Belgradin yliopiston serbian kielen ja kirjallisuuden professoriksi, minkä ohella hän toimi vuodesta 1867 Serbialaisen kirjallisuusseuran sihteerinä, vuodesta 1869 Serbian kansallismuseon kirjastonhoitajana ja 1865–1868 kirjallisen viikkolehti "Vilan" toimittajana. Hän oli kolmesti Serbian opetusministerinä ja vuonna 1884 sisäministerinä. Myöhemmin hän oli suurlähettiläänä Konstantinopolissa ja Pietarissa, Serbian edustajana vuoden 1913 Lontoon konferenssissa sekä kahdesti maansa pääministerinä. Hänen toinen pääministerikautensa sijoittui Bosnian kriisin vaikeaan aikaan.
Novaković teki merkittävän työn serbian kielen ja serbiankielisen kirjallisuuden tutkijana ja oli aikansa johtava serbialainen kielitieteilijä ja historioitsija. Hän laati muun muassa laajan serbian kieliopin, useita teoksia serbialaisen kirjallisuuden historiasta sekä bibliografian serbialaisesta kirjallisuudesta vuosina 1741–1867 ja julkaisi kuningas Dušanin lakikokoelman, vanhoja bysanttilaisia kirkollisia asiakirjoja sekä kokoelmia vanhoista kansanlauluista ja -tarinoista. Novaković kirjoitti myös useita teoksia Serbian vanhemmasta historiasta, 1800-luvun alun vapaustaistelusta turkkilaisia vastaan sekä Balkanin alueeseen liittyneistä ajankohtaisista poliittisista kysymyksistä. Lisäksi hän käänsi serbiaksi muun muassa Leopold von Ranken Serbian historiaa käsitelleitä teoksia.
Jaakkola (Kerava)

Jaakkola on asuinalue Alikeravan kaupunginosassa Keravalla. Se sijaitsee pääradan ja Lahden moottoritien välissä. Pohjoisessa aluetta rajaa Ahjontie ja etelässä Keravantie. Keravanjoki kulkee alueen itäpuolella. Alikeravantien itäpuoli on niin sanottu Vanha Jaakkola, jossa kerrostalojen lisäksi on pientaloja ja useita vanhoja rakennuksia, kuten Yli-Jaakkolan tilan päärakennus vuodelta 1870. Länsipuolen 'Uudessa Jaakkolassa' on monia yrityksiä, mutta liikerakennuksien tilalle on 2000-luvun myötä tullut yhä enemmän kerrostaloja asuinnoksi. 
Jaakkolassa sijaitsee muun muassa Keravanjoen koulun Jaakkolan toimipiste, sekä Ali-Keravan koulu, joka perustettiin vuonna 1889. Vanhassa Jaakkolassa sijaitsevat myös Keravan ensimmäiset kerrostalot, jotka rakennettiin 1950-luvulla, sekä vuoden 1974 asuntomessualue. Alueella sijaitsi myös luultavasti Keravan vanhin rakennus, autioitunut Muonamiehen mökkinä tunnettu entinen kyläsepän talo 1700-luvun lopulta, joka kuitenkin lopullisesti tuhoutui tulipalossa syksyllä 2020. 
Historia.
Jaakkola on Ancylusjärven muinaisrantaa, jossa viereisen Pisinmäen tulisijalöytöjen perusteella on liikkunut ihmisiä jo kymmenen tuhatta vuotta sitten. Tilanimi Jaakkola on merkitty jo vanhimpiin 1540-luvun maakirjoihin. Samuel Brotheruksen maanmittareiden vuoden 1702 kartassa, jossa luetellaan Ali-Keravan verotettavat tilat, sen löytää nimellä "Jackilla".
Jaakkolan isäntä Henrik Henrikinpoika otti tilanhoitoapulaiseksi Erkki Jaakonpojan 1736. Erkistä tuli Ali-Jaakkolan isäntä, kun tila jakautui ja tila oli Jaakkola-suvulla leski Hedvig Jaakkolaan asti 1879, jolloin isännäksi tuli vävy August Öhberg, myöhemmin Saarivuori. Yli-Jaakkola periytyi Johan Jaakkolalta Amanda M. Skogsterille 1867, joka avioitui 1883 Lukas Gaffkinin (myöh. Aimola) kanssa. 
Suomen itsenäistymisen aikoihin Ali- ja Yli-Jaakkolan kotipalstat alkoivat tonttikauppojen myötä pilkkoutua pienempiin palstoihin johtaen lopulta nykyiseen tiheän asutuksen rakenteeseen. Jaakkolan maisemalle keskeinen, Jaakkolantien ja Keravanjoen välinen pelto ei ole varsinaisesti Jaakkolan maita, vaan kuuluu edelleen vanhaan Jurvalan tilaan.
Sonny Stitt

Sonny Stitt (2. helmikuuta 1924 Boston, Massachusetts – 22. heinäkuuta 1982 Washington DC) oli yhdysvaltalainen jazzsaksofonisti. Hän oli yksi aktiivisimmista levyttäjistä bopin ja sen jälkeisen kauden aikana. Hän soitti sekä altto- että tenorisaksofonia. Charlie Parkerin tyyli vaikutti häneen vahvasti. Muihin vaikuttajiin kuului Lester Young. 1940-luvun alussa Stitt soitti Tiny Bradshawin yhtyeessä, ja vuonna 1945 hän liittyi Billy Eckstinen big bandiin. Hän teki yhteistyötä Gene Ammonsin, Dexter Gordonin ja myöhemmin Dizzy Gillespien kanssa. Hän julkaisi levytyksiä useiden levy-yhtiöiden kautta muiden muassa Bud Powellin ja J. J. Johnsonin kanssa.
1970-luvun alussa Stitt liittyi The Giants of Jazz -kokoonpanoon, johon kuuluivat Gillespie, Art Blakey, Kai Winding, Thelonious Monk ja Al McKibbon. Stitt kuoli sydänkohtaukseen.
Stojan Protić

Stojan Protić (28. tammikuuta 1857 Kruševac – 28. lokakuuta 1923 Belgrad) oli serbialainen poliitikko ja toimittaja, joka toimi Jugoslavian pääministerinä vuosina 1918–1919 ja 1920. Hän kuului Radikaalipuolueeseen.
Protić opiskeli historiaa ja kielitiedettä Belgradin yliopistossa, työskenteli lyhyen aikaa virkamiehenä ja ryhtyi sen jälkeen Radikaalipuoluetta tukeneen "Samouprava"-sanomalehden toimittajaksi. Vuodesta 1884 hän oli "Odjek" (”kaiku”) -nimisen lehden päätoimittaja ja kannatti voimakkaasti Serbian perustuslain uudistamista. Protić valittiin vuonna 1887 parlamenttiin ja hän toimi vuoden 1889 perustuslainuudistusta valmistelleen komitean sihteerinä. Vuonna 1894 hän perusti "Delo"-kuukausilehden. Entistä kuningas Milania vastaan heinäkuussa 1899 tehdyn murhayrityksen jälkeen Radikaalipuolueen johtajia vainottiin, ja Protić tuomittiin salaliitosta syytettynä 20 vuodeksi pakkotyöhön. Hänet kuitenkin armahdettiin jo seuraavana vuonna ja valittiin 1901 takaisin parlamenttiin.
Vuodesta 1903 Protić oli yksi Radikaalipuolueen johtajista Nikola Pašićin ja Lazar Pacun ohella. Hän toimi vuosien 1903–1918 välillä useasti Serbian sisäministerinä sekä kerran valtiovarainministerinä. Vuoden 1914 heinäkuun kriisin aikana Protić luonnosteli pääministeri Pašićin toimeksiannosta Serbian vastauksen Itävalta-Unkarin uhkavaatimukseen. Kun ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuoden 1918 lopussa perustettiin Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta (sittemmin Jugoslavia), Protić nimitettiin sen pääministeriksi. Hän kokosi hallituksensa eri kansallisuuksien edustajista. Hän toimi pääministerinä joulukuusta 1918 elokuuhun 1919 sekä uudelleen helmikuusta toukokuuhun 1920. Vuosina 1920–1921 Protić toimi perustuslakia säätävästä kansalliskokouksesta vastanneena ministerinä. Toisin kuin Pašić ja pääosa Radikaalipuolueesta, hän ei kannattanut tiukkaa keskusvaltaisuutta, mutta hänen näkemyksensä eivät toteutuneet vuonna 1921 hyväksytyssä perustuslaissa. Tämän seurauksena Protić erosi puolueestaan, perusti uuden "Radikal"-nimisen lehden äänenkannattajakseen ja yritti vuoden 1923 vaaleissa parlamenttiin itsenäisenä radikaalina.
Nikita Magalov

Nikita Magalov (8. helmikuuta 1912 Pietari – 26. joulukuuta 1992 Vevey) oli venäläissyntyinen pianisti. Hän opiskeli säveltämistä Sergei Prokofjevin johdolla, ja Maurice Ravel oli hänen ihailijansa. Hän konsertoi useimpien aikansa tärkeimpien kapellimestarien ja orkesterien kanssa. Hänestä tuli ensimmäinen Frédéric Chopinin koko pianotuotannon levyttänyt muusikko. Hänen ohjelmistoonsa kuului myös Ludwig van Beethovenin, Felix Mendelssohnin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Johannes Brahmsin, Robert Schumannin, Franz Lisztin, Claude Debussyn, Maurice Ravelin, Gabriel Faurén, Prokofjevin, Sergei Rahmaninovin, Igor Stravinskyn, Aleksandr Skrjabinin ja muiden teoksia.
Magalovin perhe pakeni tämän ollessa 6-vuotias vallankumouksen tieltä. Ensin perhe matkusti Suomeen ja sitten Yhdysvaltoihin ennen Pariisiin asettumista vuonna 1922. Magalov opiskeli Pariisin konservatoriossa pääasiallisena opettajanaan Isidor Philipp.
Pariisissa Magalov tapasi Prokofjevin, Ravelin ja Rahmaninovin, joiden musiikki vaikutti merkittävästi hänen uraansa. Hän myös ystävystyi Joseph Szigetin kanssa siellä. Hän teki yhteistyötä Szigetin kanssa ja meni naimisiin tämän tyttären kanssa. Vuosina 1949–1959 hän piti säännöllisesti mestarikursseja Genevessä. Hänen useimmat levytyksensä ovat vuoden 1960 jälkeen tehtyjä. Vielä kaudella 1990–1991 Magalov piti kuuden konsertin sarjan, jossa hän esitti lähes koko Chopinin tuotannon. Hän kuoli syöpään 1992.
Mika Jussila (jääpalloilija)

Mika Jussila (s. 22. maaliskuuta 1982) on suomalainen jääpalloilija, joka pelaa kaudella 2013–2014 haaparantalais-torniolaisen HT Bandyn riveissä - pelipaikkana puolustus. 
Mika Jussila aloitti juniorina torniolaisessa LRK eli Länsi-Rajan Konkarit-joukkueessa. Jussila jatkoi uraansa kotipaikkakuntansa Tornion ToPV:n edustusjoukkueessa kaudella 2000–2001. Hän oli ToPV:n kokoonpanossa seuran saavuttaessa kaikkiaan viisi Bandyliigan mestaruutta ja kolme hopeaa eli seuran huippuvuosien ajan.
Jussila siirtyi haaparantalais-torniolaisen yhteistyöseuran HT Bandy syntymisen myötä pelaamaan sen riveihin – ensin Ruotsin Allsvenskanissa ja sitten kaksi kautta Elitseriensissä. HT Bandyn pudotessa Elitserienistä keväällä 2011 Jussila siirtyi naapurikaupunkiin Kalix Bandyyn, jossa hän palasi kauden. Sen jälkeen hän palasi jälleen Allsvenskanissa pelanneeseen HT Bandyyn., 
Suomen jääpallomaajoukkueessa Mika Jussila on pelannut 19 A-maaottelua. Ensimmäisen kerran hän pelasi A-maajoukkueessa kaudella 2007–2008. Urallaan Jussila on pelannut vuoden 2013 loppuun mennessä 19 A-maaottelua ja kahdet MM-kisat eli 2011 ja 2012.
Saavutukset.
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa