Lingua franca nova

Lingua franca nova (LFN) eli Elefen on keinotekoinen kieli, jonka keksi ja kehitti C. George Boeree vuodesta 1968 alkaen. Se perustuu ranskaan, italiaan, portugaliin, espanjaan ja katalaaniin. Kielioppi perustuu kreolikieliin.
Lingua franca novaa kirjoitetaan 22:lla latinalaisella kirjaimella (kyrilliset olivat vaihtoehtona vuoteen 2021 saakka), ja nämä vastaavat yksikäsitteisesti kielen foneemeja (kirjoitetaan kuten lausutaan). Kirjaimet ovat:
Kielioppi on yksinkertainen. Monikon pääte on -s tai -es (konsonantin jälkeen). Mennyt aika kuvataan partikkelilla "ia" ja tuleva aikamuoto partikkelilla "va".
Samaa sanaa voidaan käyttää sellaisenaan sekä substantiivina, verbinä, adjektiivina ja adverbinä.
Esimerkki.
La Uni European (UE) es un junta de 28 statos cual manteni relatas spesial de coopera economial e political entre se, con un gol ultima de integra. La relatas economial es fundida en la libria de comersa, la move de laborores, e la intercambia de mone. Esta inclui la funda de un mone comun (la euro) aora en 17 de la nasiones - la "Eurozona".
Pos la Brexit, la Uni European va ave 27 membros.
Historiasta ja kieliyhteisöstä.
Boeree aloitti työn vuonna 1965 tavoitteenaan luoda yksinkertainen kieli. Hän oli saanut tähän virikkeen luettuaan lingua francasta, vuosisatoja sitten Välimeren piirissä käytetystä pidžin-tyyppisestä kielestä.
Kirjoittaminen ja ääntäminen.
Vokaalit.
Elefenin vokaalit ("a", "e", "i", "o", e "u") äännetään kuten suomen kielessä. Koska vokaaleja on vain viisi, erikielisten ääntäjien pienet vivahde-erot aiheuttavat harvoin ongelmia. Kansainvälisen foneettisen merkkijärjestelmän mukaan:
Diftongit ovat "ai" [ai], "au" [au], "eu" [eu] ja "oi" [oi]
Konsonantit.
Useimmat konsonantit äännetään suomen tapaan. On kuitenkin huomattava että:
Tässä konsonanttitaulukossa otsikot ovat elefeniksi:
1 Kirjain "n" ennen kirjainta "c" tai "g" ääntyy äng-äänteenä [ŋ]. Samoin ääntyy sanan lopussa oleva "-ng".
2 Kirjain "u" ääntyy [w] kahden vokaalin välissä tai sanan alussa ennen toista vokaalia. Jos yhdistelmä "cu" tai "gu" edeltää vokaalia, se äännetään [kw] vast. [gw].
3 Kirjain "i" ääntyy [j] kahden vokaalin välissä tai sanan alussa ennen toista vokaalia. Yhdistelmä "li" tai "ni" kahden vokaalin välissä voidaan halutessa ääntää kuin [lj] vast. [nj].
Muut kirjaimet.
Kirjaimia "k", "q", "w" ja "y" voi käyttää esim. vieraskielisten erisnimien yhteydessä, ja ne lausutaan vastaavasti [k], [k], [u, w] ja [i, j].
Joustoa ääntämisessä.
Elefenin ääntämissäännöistä on varaa joustaa, mikäli ääntäminen tuntuu vaikealta. Esimerkiksi englannin kielen puhujille saattaa vokaali "e" olla jossain kohdassa vaikea. Silloin saa ääntää sen tilalla [ei] tai [ɛ]. Vastaavasti äänteen [o] voi tarvittaessa korvata [ou]:lla tai [ɔ]:lla. Kirjaimen "h" voi jättää ääntämättä, jos se tuntuu vaikealta. Jos on hankalaa lausua "j" suosituksen mukaisesti [ʒ], voi käyttää tilalla [dʒ] tai jopa [tʃ]. Sanat kuten "scrive" ja "strada" ovat myös hankalia tiettyjen kielialueiden puhujille. Silloin saa hyvin sanoa: "escrive" ja "estrada". Sanoista kuten "psicolojia" ja "pterodatilo" voi myös jättää alun p-äänteen pois.
Painotus.
Vaikkei tavujen "oikea" painotus olekaan kovin tärkeää elefenissä, tässä on muutamia periaatteita, joita sopii noudattaa:
Yksitavuisten sanojen painottaminen on tietysti selvää:
*te
Jos sana loppuu konsonanttiin tai diftongiin, paino on "viimeisellä tavulla":
*abeon
*cacau
Useimmissa muissa tapauksissa paino on "toiseksi viimeisellä tavulla":
*casa
*maio &lt;ma-jo&gt;
*sangui &lt;san-gwi&gt;
*idea
*tio 
Jos sanassa on vähintään kolme tavua ja se päättyy "ia, ie, io, ua, ue tai uo,"* , niin paino on "kolmanneksi viimeisellä tavulla":
*varia &lt;va-ri-a&gt;
*rituo &lt;ri-tu-o&gt;
Monikon "-s" tai "-es" ei muuta painon paikkaa:
*casas
*tios
*ideas
 *Huomaa, että nämä on helppo muistaa: "i" tai "u" perässään "a", "e" tai "o".
Poikkeuksia.
Joissain tapauksissa elefen voi säilyttää romaanisissa kielissä totutun painotuksen:
* Esimerkiksi eräät u:hun päättyvät sanat saavat "painon viimeiselle tavulle": bambu, barbecu, cacatu, cangaru, cazu, didjiridu, manitu, marabu, menu, ragu, tabu, tiramisu, xampu;
* Päätteeseen "-ica" loppuvat sanat painottuvat juuri "ennen tätä päätettä" (matematica, psicotica, alcimica, etc;
* Muutamien pikkusanojen paino on "viimeisellä tavulla": ala (merkityksessä "tuolla"), asi, agu, aha, ami, enemi, axi, axu, ura, cafe, perce;
* Yhdyssanat painottuvat osiensa mukaan, pääpaino tärkeämmällä osalla: parario, suvia, tretia, diseno, etc.
Aakkosto.
Alla esitetään elefenin aakkosto sen latinalaisin, kyrillisin ja foneettisin merkein (IPA) sekä aakkosten nimet:
Jotkut elefenin harrastajat ovat muodostaneet elefenille muita kirjoitustapoja, kuten kreikkalaisen, arabialaisen, heprealaisen, korealaisen (hangul) ja japanilaisen.
Katsaus kielioppiin.
Lfn noudattaa lauseissa järjestystä "svo" (subjekti-verbi-objekti).
Substantiivit esitellään yleensä artikkelein ("la, un") tai sitten muilla määreillä, kuten esim. "cada" (=jokainen). Substantiivit taipuvat vain luvussa, monikon päätteenä "-s" tai "-es". Substantiivin roolin lauseessa määräävät sanajärjestys ja prepositiot.
Persoonapronominit eivät taivu, eikä niillä ole sukua: "me, tu, el, nos, vos, los". Refleksiivipronominit ovat muuten samoja kuin edellä, mutta 3. persoonassa pronomini on "se" - niin yksikössä kuin monikossa. Possessiivit ovat: "mea, tua, sua, nosa, vosa, sua". Erillistä refleksiivistä possessiivia ei ole.
Verbit eivät taivu. Aikamuoto ja moodi ilmaistaan etusanoin: "ia" tarkoittaa mennyttä aikaa, "va" tulevaa aikaa ja "ta" mahdollista. Aktiivinen partisiippi muodostetaan päätteellä "-nte" ja passiivinen partisiippi päätteellä "-da". Edellistä voidaan käyttää gerundin, jälkimmäistä passiivin, muodostamiseen. Infinitiivillä ei ole erityistä tunnusta, vaan se on samanlainen kuin preesens.
Suomen kielestä poiketen adjektiivit seuraavat substantiivia, jota ne määrittävät. Adjektiivit eivät taivu, ja adverbit eivät asultaan eroa vastaavista adjektiiveista. Vertailu saadaan aikaan etusanoin, komparatiivissa "plu" tai "min" ja superlatiivissa "la plu" tai "la min".
Sanajärjestys.
Elefenin virkkeissä on rajoitettu sanajärjestys. Yleensä järjestys on seuraava:
"subjektilauseke" – "verbilauseke" (– "objektiin viittaava substantiivlauseke")
"Arja core" = Arja juoksee
"Paavo vide Arja" = Paavo näkee Arjan
Substantiivilausekkeessa on tämä järjestys:
 ("määreet" –) "substantiivi" (– "adjektiivit")
"La tre omes grande..." = Kolme suurta miestä...
"La multe femes peti..." = Monet pienet naiset...
Verbilausekkeessa on seuraava järjestys:
 ("aika" –) ("apuverbi" –) "verbi" (- "adverbi")
"...ia nesesa come rapida" = tarvitsi syödä nopeasti
"...va debe come lente" = pitää (myöhemmin) syödä hitaasti
Prepositiolauseke edeltää yleensä niitä sanoja, joihin se vaikuttaa:
 "prepositio" – "substantivilauseke"
"...en la cosina" = keittiössä
"...pos medianote" = jälkeen keskiyön
Substantiivit.
Substantiivin rooli virkkeessä ilmaistaan prepositioilla ja sanajärjestyksellä. Kieliopillisia sijoja ei ole.
Substantiivin monikko mudostetaan liittämällä yksikölliseen sanaan pääte "-s", kun sana päättyy vokaaliin ja "-es", kun sana päättyy konsonanttiin. Monikon pääte ei vaikuta sanapainoon:
Sukupuolta ei yleensä merkitä. Jos sen ilmaisemiseen on erityinen tarve, sukupuoli kerrotaan adjektiivin "mas" tai "fema" avulla:
On kuitenkin pieni joukko historiallisia arvonimiä, joissa näkyy sukupuoli, esimerkiksi:
Joissakin sukulaisuutta ilmaisevissa sanoissa on sukupuoli eroteltu päätteillä "-o" ja "-a":
Jotkin vastaavat sanat ovat muodoltaan erilaisia:
Apposition käyttö rajoittuu lähinnä nimiin ja titteleihin:
Määreet.
Määreet (eli determinantit) edeltävät substantiivia, johon ne vaikuttavat. On kaksi artikkelia: "la" ja "un". Monikolliselle sanalle tai ainesanalle ei ole määräämätöntä artikkelia. Tarvittaessa voidaan käyttää sanaa "alga":
Elefenissä on kaksi "esimäärettä", jotka edeltävät kaikkia muita määreitä:
Osoittavia määreitä ovat:
On kaksi kysyvää määrettä:
Valintaan liittyviä määreitä ovat::
Omistusmääreet "mea, tua, nosa, vosa" ja "sua" tulevat ennen substantiivia. "Sua" on kolmannen persoonan omistusmääre sekä yksikössä että monikossa.
Elefenissä on nämä määrää ilmaisevat sanaset:
Myös lukuja käytetään ilmaisemaan määrää:
Samanlaisuutta tai erilaisuutta ilmaisevat:
Jos samalla sanalla on useita määreitä, niillä on tietty järjestys:
Esimerkiksi:
Lopuksi: Adjektiivit seuraavat pääsanaansa, mutta "bon" (hyvä) ja "mal" (huono) voidaan sijoittaa myös ennen sitä ja silloin kaikkien (varsinaisten) määreiden jälkeen.
Pronominit.
Elefenin pronominit eivät taivu:
"El" viittaa henkilöihin ja (suurehkoihin) nisäkkäisiin. Sitä voidaan käyttää myös puhuttaessa vertauskuvallisesti muistakin eläimistä, satuolennoista, roboteista, myrskyistä, kuusta tms. "Lo" puolestaan viittaa asioihin, ajatuksiin kasveihin tai hyvin pieniin eläimiin jne. Sanaa "los" käytetään molempien sanojen monikkona.
Elefenin pronominit eivät erottele sukupuolia! Jos on tarpeen, pronominin "el" voi korvata esim. sanoilla "la fem, la om, la xica, la xico, la fema" tai "la mas." Samoin voidaan käyttää sanoja "la vea" (vanha), "la joven" (nuori) tai sitten henkilön erisnimeä.
Elefenissä ei ole erikseen tuttavallista ja kohteliasta muotoa toiseen persoonaan: "tu" tarkoittaa aina yhtä henkilöä, "vos" useampaa kuin yhtä.
Kolmannen persoonan refleksiivipronomini sekä yksikössä että monikossa on "se". Sitä voi painottaa sanomalla "se mesma" (häntä itseään / heitä itseään):
Possessiivipronominit ovat samat kuin omistusmääreet, mutta varustettuna artikkelilla "la":
Elefenissä on kolmannen persoonan epämääräinen pronomini "on", jota käytetään samalla tavoin kuin ruotsin "man" tai ranskan "on":
Seuraavia määreitä voi käyttää pronominin tapaan - s.o. ilman pääsanaa -, jollei synny väärinkäsitystä:
Määreistä on johdettu myös joitain muita pronomineja tai pronominilausekkeita:
Verbit.
Elefenissä verbit eivät taivu. Siten verbin indikatiivi on saman näköinen kuin sen infinitiivi. Eri aikamuodot ja moodit ilmaistaan verbin eteen pantavin pikkusanoin, "esiverbein":
Verbin preesens on siis sama kuin "pelkkä verbi". Sitä käytetään myös kertomaan tavanmukaisesta toiminnasta sekä perusaikamuotona tarinaa kerrottaessa - siinä, missä suomen kieli käyttää yleensä menneen ajan muotoa:
Mennyt aika ilmenee esiverbistä "ia":
Tuleva aika ilmaistaan esiverbillä "va":
Elefenissä on myös esiverbi "ta", joka viittaa epävarmaan tai toivottavaan samaan tapaan kuin monien muiden kielten potentionaali tai subjunktiivi:
Menneen ajan potentionaalissa käytetään kahta esiverbiä "ia ta":
Sanaa "ta" käytetään myös lausekkeessa "ta ce", joka ilmaisee puhujan toiveen:
Tarkempia toiminnan aikoja voidaan ilmaista mm. adverbien avulla:
Huomaa idiomaattiset sanonnat:
Adverbiä "ja" (=jo) voi käyttää monissa tapauksissa, joissa toiset kielet käyttävät perfektiä (tai pluskvamperfektiä):
Kieltosana "no" merkitään verbin eteen, jo esiverbin eteen, mikäli tämä on käytössä. Pelkkää kieltoa vahvempi on adverbi "nunca" (=ei koskaan) verbin jäljessä. Kaksoiskieltoa ei pidä käyttää:
Usein ei-transitiivisia verbejä voidaan transitiivisina siirtämällä subjekti objektin paikalle uuden subjektin tieltä. Näitä verbejä kutsutaan "ergatiivisiksi".
Transitiiviverbeistä taas voidaan tehdä refleksiivisiä lisäämällä perään "se, me," jne:
Käskymuotona toimii pelkkä verbi ilman subjektia:
Jos selvää tekijää ei ole, kuten säähän liittyvissä verbeissä, niin voidaan käyttää ""nukkesubjektina" "lo" tai "on":
Verbi voidaan muuntaa adjektiiviksi: Aktiivin partisiippi muodostetaan liittämällä verbin loppuun pääte "-nte". Esimerkiksi verbistä "come" (=syödä) tulee "comente" (=syövä). Tätä ei kuitenkaan pidä käyttää tekemistä merkitsevänä substantiivina sillä tavoin kuin esim. englannissa "eating" (=syöminen).
Aktiivinen partisiippi olla-verbin "es" jäljessä muodostaa verbin jatkuvan aspektin , myös gerundiksi kutsutun, joka korostaa sitä ajatusta, että subjekti on toiminnan tilassa:
Passiivin partisiippi tehdään verbistä lisäämällä pääte "-da". Esimerkiksi verbistä "come" tulee "comeda". 
Kun passiivin partisiippia edeltää verbi "es", niin syntyvää yhdistelmää voidaan käyttää eräänlaisena verbin passiivina:
On muitakin tapoja osoittaa jatkuvuus ja passiivisuus:
Verbiä voi sitä muuttamatta käyttää substantiivina liittämällä siihen sopivan määreen. Objektia voi ilmaista prepositiolla de ja subjektia prepositiolla par. Ilman määrettä verbi toimii infinitiivin roolissa, ja silloin objekti ei tarvitse prepositiota:
Elefenissä verbit toimivat usein parittain. Silloin verbeillä on sama subjekti, ja jälkimmäinen verbi on edellisen objektina. Jälkimmäiseen verbiin ei liitetä erikseen aikamuotoa, mutta sillä voi olla objekti. Ensimmäinen verbi liittyy tyypillisesti asnteeseen, halukkuuteen tms. Tällaisia verbejä ovat:
Seuraavat verbit ovat helpoimmassa muodossaan:
Adjektiivit.
Adjektiivit tulevat sen sanan jälkeen, jota ne määrittävät. On kaksi poikkeusta: "Bon" ja "mal" voivat myös edeltää pääsanaansa, koska ne ovat niin tavallisia. Elefenissä adjektiiveilla ei ole erityistä monikkomuotoa.
Vertailuun käytetään "plu" ja "min". Superlatiivi ja sen vastakohta saadaan sanoilla "la plu" ja "la min":
Samanarvoisuus ilmaistaan sanoilla "tan... como":
Kuten verbejä, myös adjektiiveja voidaan käyttää substantiiveina. Esimerkiksi "bela" (=kaunis) on adjektiivi, mutta "un bela" on substantiivi - lyhyt versio lausekkeesta "un bela person" tms. Tämä idea toimii myös partisiipeille. Esimerkiksi henkilö, joka opiskelee, on "un studiante", ja opiskeltava asia on "la studiada".
Adjektiivista voidaan muodostaa abstraktia asiaa kuvaava substantiivi päätteellä "-ia". Näin voidaan menetellä myös (alkuaankin) substantiivin kanssa:
Kuten huomaat, alkuperäisen sanan loppuvokaali häviää.
Adverbit.
Elefenissä adverbit eivät muodoltaan eroa adjektiiveista. Sen sijaan mitä hyvänsä adjektiivia voi sellaisenaan käyttää adverbinä joko panemalla se verbin jälkeen tai aloittamalla virke sillä. Adverbi, joka määrittää adjektiivia (tai toista adverbiä), pannaan määritettävän eteen. On toki myös sellaisia adverbejä, joita ei ole johdettu adjektiivista. Seuraavassa on joukko tärkeitä adverbejä:
Prepositiot.
Prepositio pannaan sen substantiivilausekkeen eteen, johon se vaikuttaa. Elefenissä on vain 22 prepositiota. Näistä kaikkia on tietysti mahdoton kääntää suomeksi, mutta jäljessä on kuvailu:
Useita partisiippejä voi käyttää prepositioina:
Usein prepositiota voidaan käyttää adverbinä sanan "a" tai "de" avulla. Esimerkiksi:
Konjunktiot.
Elefenin yksinkertaiset yhdyssanat ovat:
Esimerkiksi:
Kysymyslauseet.
Sanoja, joilla elefenissä aloitetaan kysymys:
Siis esimerkiksi:
On myös mahdollista panna kysymyssana siihen kohtaan lausetta, jossa se olisi vastauksessa:
Kysymyksessä pitää olla mukana jokin näistä sanoista, tai sitten kysyminen ilmaistaan vain viimeisen sanan äänenkorkeutta nostamalla. Muita keinoja ovat virkkeen aloittaminen sanalla "esce" ja virkkeen lopettaminen pyytämällä vahvistusta sanolla "si" tai "no" (pilkun jälkeen). Kirjoitetussa tekstissä kysymys päättyy aina kysymysmerkkiin (?):
Relatiivipronominit.
Nämä kaksi relatiivipronominia aloittavat relatiivilauseen eli adjektiivisen sivulauseen:
Relatiivilause tulee sen substantiivilausekkeen jälkeen, jota se selittää:
Joissain tapauksissa substantiivia ei mainita, vaan se korvataan "muodollisella" pronominilla "lo", "el" tai "los":
Relatiivipronominin eteen voi panna preposition:
Sanoja "do" ja "cuando" voi käyttää myös esittelemään relatiivilauseita:
Adverbiaalit.
Nämä alistuskonjunktiot esittelevät adverbiaalilauseita:
Yleensä adverbiaalilause seuraa päälausettaan:
Joitain adverbejä käytetään myös alistuskonjunktioina:
Esimerkiksi:
Konjunktioiden "do" ja "cuando" edellä voi olla prepositioita:
Esimerkiksi:
Rinnakkaiset lauseet.
Sanaa "ce" käytetään muodostamaan rinnakkainen sivulause eli (substantiivinen sivulause). Se seuraa useimmiten päälausettaan, jossa esiintyvän verbin objektina sivulausetta voidaan pitää:
Vaihtoehtoiset rakenteet sallivat painottaa eri näkökohtia:
Myös sanoja "ci" ja "cual" käytetään muodostamaan rinnakkaisia sivulauseita:
Seuraavassa esiintyy kuusi adverbiä, jotka voivat esitellä rinnakkaisia sivulauseita:
Luvut.
Näitä suuremmat luvut muodostetaan seuraavasti:
Järjestystä ilmaiseva luku seuraa substantiivin perässä muotoaan muuttamatta. Esimerkiksi "la om tre" (= kolmas mies), kun taas "la tre omes" tarkoittaa "kolme miestä". Järjestyksen vertaamisesta seuraava esimerkki: "lo es la stela tre en brilia" tai "lo es la stela tre de la plu briliante". Kumpikin tarkoittaa: "se on kolmanneksi kirkkain tähti".
Murtoluvut muodostetaan päätteellä "-i", per esemplo "dui (= puoli), tri (= kolmasosa), cuatri (= neljäsosa)... desi, senti, mili," etc. Monikerrat ja ryhmät voidaan ilmaista päätteillä "-uple", kuten "duple", "truple" etc.
Kirjallisuutta.
Monia tekstejä on käännetty elefeniksi: