Flamin’ Groovies

Flamin' Groovies on yhdysvaltalainen rockyhtye, jonka suosio oli huipussaan 1960- ja 1970-luvuilla. Yhtyeen perustivat Ron Greco, Cyril Jordan ja Roy Loney San Franciscossa vuonna 1965. Yhtyettä on kuvailtu punk rockin edelläkävijöiksi, ja heillä on myös suuri vaikutus power popin kehitykseen. 
Yhtyeen tunnetuin kappale on ”Shake Some Action”. 
Yhtyeen albumi "Teenage Head" (1971) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Ura.
Yhtyeen perustaminen.
Flamin' Grooviesin tarina alkoi vuonna 1965, kun Chuck Berrystä, Beach Boysista ja Beatlesista innostunut kitaristi Cyril Jordan tapasi samanhenkisen teinimuusikon, basisti George Alexanderin lukiossa. Jordan soitti jo tuolloin yhtyeessä rumpali Ron Grecon kanssa. Alexander työskenteli musiikin parissa ystäviensä Roy Loneyn (laulu ja kitara) ja Tim Lynchin (kitara) kanssa, ja he kutsuivat Jordanin ja Grecon eräänä iltana jammailemaan. Illan aikana viisikko päätti, että heillä oli aineksia oikeaksi bändiksi. 
Flamin' Grooviesin kokoonpano vaihtui useasti. Jo elokuussa 1966, rumpali Greco erosi yhtyeestä ja uudeksi rumpaliksi tuli Danny Mihm. Cyril Jordanista tuli vähitellen kiistaton johtaja, ja hän kokosi uuden Groovies-kokoonpanon, johon kuuluivat laulaja/kitaristi Chris Wilson ja kitaristi James Farrell. Yhtye alkoi nauhoittaa materiaalia tuottaja Dave Edmundsin kanssa, ja he olivat lähellä levytyssopimusta United Artistsin kanssa. Sopimus kuitenkin kariutui, ja bändi jäi vuosiksi limboon, vaikka muutamia kappaleita julkaistiin pienten levy-yhtiöiden singleinä Euroopassa. Tänä aikana myös Danny Mihm lähti, ja uudeksi rumpaliksi tuli David Wright.
Ensimmäiset levytykset.
Bändi sai keikkoja baareista ja pienistä klubeista, ja vuonna 1967 he julkaisivat omakustanteena debyyttilevytyksensä, 10-tuumaisen EP:n nimeltä "Sneakers". EP myi loppuun kaksi 1 500 kappaleen painosta ja oli kolmannestakin lähes loppuunmyyty, kunnes Epic Records tarjosi yhtyeelle sopimusta. Groovies meni studioon tuottaja Steve Goldmanin kanssa, ja koska sopimus antoi heille rajattomasti studioaikaa. Vuonna 1969 julkaistu "Supersnazz" oli huomattavasti kiillotetumpi kuin "Sneakers", mutta onnistui silti välittämään yhtyeen energisen rock and roll soundin. Levy sai hyvät arvostelut, mutta ei tuottanut kustannuksiaan takaisin, ja Epic pudotti bändin listoiltansa.
Lannistumatta Groovies löysi uuden kodin Kama Sutra Recordsilta, joka julkaisi heidän toisen albuminsa "Flamingo" vuonna 1970. Se oli suoraviivaisempi ja voimakkaampi kokonaisuus, ja yhtye oli saanut aikaan entistä vahvempaa omaa materiaalia. Vuonna 1971 julkaistun "Teenage Head" albumin myötä bändi näytti olevan kaupallisessa nousussa. Mutta Jordanin ja Loneyn näkemykset alkoivat erota yhä enemmän, ja vuoden 1971 loppuun mennessä Loney jätti yhtyeen. Tim Lynch seurasi pian perässä. Yksi Loneyn viimeisistä keikoista Grooviesin kanssa on kuultavissa Norton Recordsin vuonna 1997 julkaisemalla levyllä "The Flamin' Groovies in Person!!!!".
Shake Some Action.
Vasta vuonna 1976 Flamin' Groovies sai kansainvälisen levytyssopimuksen, kun Sire Records julkaisi albumin "Shake Some Action". Albumin nimikappaleesta tuli yhtyeen tunnetuin biisi, ja se toi Grooviesille uuden kulttisuosion, vaikka valtavirran läpimurtoa ei tapahtunut. "Shake Some Actionin" energia innoitti nousevaa punk- ja new wave -skeneä ja yhtye sai maineen merkittävänä protopunk yhtyeenä. 
Flamin' Grooviesin seuraavat kaksi albumia – "Flamin' Groovies Now" (1978) ja "Jumpin' in the Night" (1979) – eivät kuitenkaan tehneet vaikutusta yleisöön tai kriitikoihin. Näihin aikoihin tapahtui jälleen uusi kokoonpanomuutos: James Farrellin tilalle tuli Mike Wilhelm, joka oli aiemmin soittanut The Charlatans yhtyeessä.
Vuoteen 1980 mennessä Sire oli pudottanut Flamin' Grooviesin listoiltansa, ja yhtyeen suosion hiipumiseen turhautunut Chris Wilson erosi yhtyeestä. Vaikka Groovies esiintyi satunnaisesti uudella kokoonpanolla – jossa olivat kitaristi/laulaja Jack Johnson ja rumpali Paul Zahl – he eivät julkaisseet uutta musiikkia ennen vuotta 1987. "One Night Stand" oli studiossa livenä taltioitu levy, joka nimensä mukaisesti äänitettiin yhden illan aikana uuvuttavan Australian ja Euroopan kiertueen yhteydessä. Yhtye alkoi äänittää uutta albumia, mutta hajosi vuonna 1991 ennen sen julkaisua. Viimeisistä äänityksistä koottu levy "Rock Juice" julkaistiin kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 1993.
Yhtyeen paluu.
Kiinnostus Flamin' Grooviesia kohtaan ei koskaan täysin hiipunut, sillä uusia uusintajulkaisuja ja arkistojulkaisuja ilmestyi tasaisesti niin pieniltä kuin suuriltakin levy-yhtiöiltä. Useat tunnetut artistit alkoivat myös esittää cover-versioita yhtyeen kappaleista. Jo vuonna 1987 suomalainen laulaja Michael Monroe oli tehnyt cover-version kappaleesta "Shake Some Action" ensimmäiselle sooloalbumilleen Nights Are So Long. Vuonna 1995 Cracker-yhtye teki cover-version samasta "Shake Some Action" kappaleesta "Clueless" elokuvan soundtrackille, mikä toi sievoiset rojaltitulot biisin kirjoittajille, Jordanille ja Chris Wilsonille.
Vuonna 2009 Roy Loney ja Cyril Jordan esiintyivät yhdessä ensimmäistä kertaa vuoden 1971 jälkeen New Orleansin Ponderosa Stomp -festivaalilla, taustallaan A-Bones-yhtyeen jäseniä. A-Bonesin suomalaissukuinen rumpali Miriam Linna johti 1970-luvulla Flamin' Groovies -faniklubia. Keikka johti lyhyeen kiertueeseen Loneyn ja Jordanin kanssa ja sai Jordanin jälleen yhteyteen Chris Wilsonin ja George Alexanderin kanssa. 
Vuoteen 2013 mennessä Jordan oli koonnut Flamin' Grooviesin uudelleen kokoonpanolla, jossa olivat Wilson, Alexander ja uusi rumpali Victor Peñalosa. Useiden reunion kiertueiden jälkeen yhtye alkoi työstää uutta albumia, ja huhtikuussa 2016 he julkaisivat uuden Jordan–Wilson-sävellyksen verkossa: kappaleen "Crazy Macy". Vuonna 2017 julkaistiin Flamin' Grooviesin ensimmäinen studioalbumi 24 vuoteen, "Fantastic Plastic". Levyn vierailijoina kuultiin muun muassa Tubes-yhtyeen rumpalia Prairie Princeä ja jäseniä Fabulous Thunderbirdsista. 
Roy Loney kuoli 13. joulukuuta 2019.