tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rajajoen rautatieasema

Rajajoen rautatieasema (lyh. Rj, ratakm 409+000) sijaitsi Riihimäki–Pietari-radan varrella Terijoen Rajajoen kylässä. Se oli ennen toista maailmansotaa Suomen ja Neuvostoliiton välinen raja-asema. Rautatiehallituksen pääarkkitehdin Bruno Granholmin suunnittelemaa rakennusta on kutsuttu yhdeksi Suomen kauneimmista rautatieasemista. Toisen maailmansodan aikana vaurioituneesta asemasta on nykyään jäljellä enää perustuksia.
Historia.
Riihimäen ja Pietarin välinen rata oli valmistunut jo 1870 ja Terijoen pitäjän alueella toimi ennestään useita muita asemia, mutta Rajajoen rautatieaseman rakentaminen aloitettiin vasta ensimmäisen maailmansodan alla. Se tuli tarpeelliseksi, kun alueen pietarilaiset huvila-asukkaat joutuivat jäämään junasta 17 kilometriä Rajajoen jälkeen sijainneella Terijoen asemalla. Venäjän puolella oli pysäkki aivan rajan tuntumassa Valkeasaaressa, mutta Suomen suuriruhtinaskunnan tullivirkailijoiden toimipiste oli vasta Terijoella, josta matkustajat kulkivat vaunukyydeillä tai paikallisliikenteen junilla takaisin Rajajoen suuntaan. 
Sodan aikana keskeneräistä rakennusta käytettiin venäläisenä sotilassairaalana, kunnes se otettiin varsinaiseen käyttöönsä 1. joulukuuta 1917. Rajajoen rautatieasema oli alun perin tarkoitettu Suomen suuriruhtinaskunnan ja Venäjän keisarikunnan väliseksi raja- ja tulliasemaksi, mikä selittää sen poikkeuksellisen suuren koon ja komean ulkonäön. Asema rakennettiin junaraiteiden väliin, jonne kulku tapahtui tunneleiden kautta.
Suomen julistauduttua itsenäiseksi vain muutama päivä aseman käyttöönoton jälkeen Rajajoen rautatieasemasta tuli samalla Suomen ja Neuvosto-Venäjän välinen raja-asema. Valtakuntien välinen raja kulki keskellä Rajajokea noin puolen kilometrin päässä rautatieasemasta. Asemarakennuksessa pidettiin myös Suomen ja Neuvosto-Venäjän välisiä aseleponeuvotteluja, jotka lopulta johtivat Tarton rauhan solmimiseen joulukuussa 1920. Valtion rautateiden liikenne Pietariin päättyi Suomen sisällissodan aikana keväällä 1918. Venäläiset räjäyttivät Rajajoen yli johtaneen rautatiesillan rajakahakan yhteydessä kesäkuun alussa 1919. Se saatiin osittain liikennöitävään kuntoon vuonna 1921 ja uusi teräsrakenteinen silta valmistui 1925. Sillan luona noin kilometrin päässä asemalta sijaitsi 1. kesäkuuta 1917 avattu Rajajoki raja -niminen liikennepaikka, jossa oli vahtitupa.
1920–1930-luvuilla Rajajoki oli Karjalan kannaksen ainoa rajanylityspaikka ja liikenne asemalla muodostui vilkkaaksi. Rajajoen ja Viipurin välillä kulki useita päivittäisiä junavuoroja ja yksi kansainvälinen vuoro välitti liikennettä myös Neuvostoliiton puolelle. Rajan ylittävä tavaraliikenne oli myös vilkasta. Kaikki Suomen tai Neuvostoliiton puolelta tullut tavara siirtokuormattiin Rajajoella uusiin vaunuihin, ennen kuin matka pääsi jatkumaan. Maailmansotien välisenä aikana Rajajoen rautatieasemasta ja rajanylityspaikasta muodostui suosittu turistinähtävyys, jota vuosittain kävi katsomassa kymmeniä tuhansia ihmisiä.
Asema kärsi pieniä vaurioita jo talvisodassa ja tuhoutui lopullisesti jatkosodan aikana. Rauniot sijaitsevat nykyään aivan E18-tien ja Pietarin läntisen ohitustien risteyksen tuntumassa.
Kero

Kero tarkoittaa seuraavia:
Sukunimi.
Kero on seuraavien henkilöiden sukunimi, jotka ovat suomalaisia, ellei toisin mainita:
Satu Loitsu

Satu Loitsu (ent. Hlinovsky, s. 1974) on suomalainen kääntäjä ja kustantaja. Hän on tullut tunnetuksi erityisesti George R. R. Martinin "Tulen ja jään laulu" -romaanisarjan suomentamisesta.
"Tulen ja jään laulun" viiden ilmestyneen osan suomennosurakka kesti toistakymmentä vuotta. Satu Loitsu omistaa Kirjava-pienkustantamon, joka on kustantanut muun muassa "Tulen ja jään laulun" suomennokset. Kirjava perustettiin vuonna 2002. Vuonna 2003 ilmestyneestä "Valtaistuinpelistä" tuli Kirjavan ensimmäinen julkaisu. Toinen osa "Kuninkaiden koitos" julkaistiin 2004. Sarjan kolmas osa "Miekkamyrsky" julkaistiin kahdessa osassa sen pituuden takia. Ensimmäinen nide julkaistiin vuonna 2005 ja toinen nide 2006. Neljäs osa "Korppien kestit" ilmestyi 2007 ja viides osa "Lohikäärmetanssi" kahdessa osassa vuonna 2014.
Gae Aulenti

Gaetana ”Gae” Aulenti [ˈɡaːe auˈlɛnti] (4. joulukuuta 1927 Palazzolo dello Stella, Friuli – 31. lokakuuta 2012 Milano) oli italialainen arkkitehti ja muotoilija. Hän tuli tunnetuksi suurista taidemuseoprojekteista, kuten entisen rautatieaseman muuttamisesta Musée d’Orsayksi Pariisissa 1980–1986. Hänen töitään ovat myös nykytaiteen galleria Pompidou-keskuksessa Pariisissa, Palazzo Grassin muuntaminen taidemuseoksi Venetsiassa (1985–1986) sekä aasialaisen taiteen museo San Franciscossa (2000–2003). Aulenti oli yksi harvoista sodanjälkeisen Italian naisarkkitehdeista.
Triesten lähellä syntynyt Gae Aulenti opiskeli arkkitehtuuria Milanossa. Hän työskenteli art directorina muotoilulehti "Casabella-Continuitàssa" (myöhemmin "Lotus International Magazine") vuodesta 1955 vuoteen 1965, ja istui sen jälkeen lehtiyhtiön hallituksessa. Lehtityön ohella Aulenti väitteli tohtoriksi ja opetti Venetsian arkkitehtuurikoulussa 1960–1962 ja Milanossa 1964–1967. Hän teki myös muotoilutöitä La Rinascente -tavaratalolle ja suunnitteli kalusteita Zanottalle, kuten ruostumattomasta teräksestä valmistettu kokoontaittuva ohjaajantuoli "April" sekä "Sanmarco"-lasipöytä. Aulenti toimi myös Italian muotoilijajärjestö ADIn varapuheenjohtajana.
Vuonna 1981 hänet valittiin suunnittelijaksi muuttamaan Victor Laloux’n vuonna 1900 valmistunut Orsayn rautatieasema taidemuseoksi. Siitä seurasi muita museosuunnitteluhankkeita eri puolilla Eurooppaa ja Yhdysvalloissa. Hänen suunnitelmiensa mukaan Italian vanha lähetystörakennus Berliinissä muutettiin tiedeakatemiaksi. Vuonna 2011 valmistui italialaisen Perugian lentokentän laajennus Aulentin suunnitelmien pohjalta.
Aulenti tuli 1960-luvulta alkaen tunnetuksi myös valaisinten suunnittelijana. Hänen tunnettuja töitään ovat teleskooppisella varrella varustettu "Pipistrello"-pöytävalaisin (1965) sekä yhdessä Piero Castiglionin kanssa tehdyt valaisimet 1980- ja 1990-luvuilla. Aulentin tunnetuimpia huonekaluja on minimalistinen sohvapöytä, joka muodostuu paksusta neliömäisestä lasilevystä, jota kannattelee neljä kääntyvää teollisuuspyörää. Aulenti teki myös teatterilavastuksia ja suunnitteli myymälöitä muotitaiteilija Adrienne Vittadinille.
Vähän ennen kuolemaansa 2012 Aulenti palkittiin elämäntyöstään Milanon trienniaalissa. Ensimmäisen palkintonsa hän sai sieltä jo 1964, ja hän toimi triennaalin johtoryhmässä 1977–1980. Vuonna 1991 hänelle myönnettiin japanilainen Praemium Imperiale -palkinto. Hän sai myös Ranskan Kunnialegioonan ritarin arvon sekä American Institute of Architects -järjestön kunniajäsenyyden.
Maria Epple

Maria Epple-Beck (o.s. Epple, s. 11. maaliskuuta 1959 Seeg, Baijeri, Saksan liittotasavalta) on saksalainen alppihiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan TSV Seeg -seuraa. Hän on pituudeltaan 167 cm. Myös hänen sisarensa Irene Epple on ollut huipputason alppihiihtäjä.
Maria Epple voitti suurpujottelun maailmanmestaruuden Garmisch-Partenkirchenissa 1978 viiden sadasosasekunnin erolla Lise-Marie Morerodiin. Lake Placidin olympialaisissa 1980 hän sijoittui samassa lajissa kahdeksanneksi ja Schladmingin MM-kilpailuissa 1982 pujottelussa kuudenneksi. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän oli pujottelussa kahdestoista ja suurpujottelussa kolmastoista, Bormion MM-kilpailuissa 1985 suurpujottelussa seitsemäs.
Epple sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa neljänneksi kaudella 1981–1982, seitsemänneksi 1977–1978 ja yhdeksänneksi 1982–1983. Suurpujottelun maailmancupissa hän oli toinen kaudella 1981–1982 sekä kolmas 1977–1978 ja 1982–1983. Pujottelun maailmancupissa hän sijoittui viidenneksi kaudella 1984–1985.
Epple voitti viisi maailmancupin osakilpailua, sijoittui kolmetoista kertaa toiseksi ja viisi kertaa kolmanneksi. Hän voitti viisi Länsi-Saksan-mestaruutta, ja hänet valittiin Länsi-Saksan vuoden naisurheilijaksi 1978.
Maailmancupin osakilpailuvoitot.
Lähde:FIS
Petter Widerholm

Petter Widerholm (k. 1863) oli suomalainen kirjapainonomistaja. Hän oli alkujaan Waseniuksen kirjapainon faktori. Hän perusti 1834 kirjapainon Pietariin, mutta huonon menestyksen vuoksi hän siirtyi Porvooseen, jonne perusti kirjapainon vuonna 1835. Vuonna 1851 hän osti pikapainokoneen ("painettu vikkelä-präntissä" tai "joutu-präntissä") Magnus Ferdinand Lundbergilta, joka oli tuonut sen Kööpenhaminasta, mutta otettuaan liian suuria painoksia kirjoista, joutui luopumaan painosta ja painokoneesta.
Widerholm kustansi 31-osaisen ja 16 000-sivuisen romaanisarjan "Läsebibliothek för Finland", jok ilmestyi vuosina 1847-1852. Hän julkaisi Porvoossa toimiessaan Borgå Tidning -lehteä.
Carl-Rudolf Gardberg on kiittänyt Gustaf Otto Waseniuksen kirjapainon palveluksessa olleen Widerholmin valitsemaa typografiaa Runebergin "Serviska Folksånger" -käännökseen. Askeettisen uusklassisen typografian sijasta hän noudatti ”biedermayerajan makua, jossa käytettiin runsasta koristelua”.
Liekki (Kanada)

Liekki oli Ontarion Sudburyssa vuosina 1935–1974 ilmestynyt kanadansuomalainen kaunokirjallinen viikkolehti.
Canadan Suomalaisen Järjestön perustaman "Liekin" näytenumero julkaistiin vuoden 1935 lopussa. Se alkoi ilmestyä säännöllisesti seuraavan vuoden tammikuussa "Vapauden" julkaisuyhtiön kustantamana. Kommunistisesta taustastaan huolimatta "Liekki" pyrki olemaan sisällöltään mahdollisimman monipuolinen ja laajaan lukijakuntaan vetoava. Lehti julkaisi viihteellisiä kertomuksia ja runoja, kulttuuriuutisia ja kanadansuomalaisten kirjoituskilpailujen tuotoksia. Amerikansuomalaisen lehdistön joukossa "Liekki" oli käytännössä ainoa kirjallisuuslehti, mutta sen levikki jäi silti melko pieneksi. 1930-luvun lopussa tilaajamäärä vaihteli 1 500–2 500 välillä.
"Liekki" ja "Vapaus" yhdistettiin vuonna 1974 ja niiden tilalla alettiin julkaista "Viikkosanomat" -nimistä lehteä Torontossa.
Rokkalammi

Rokkalammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. Rokkalammi on osa Karhejärven aluetta.
Maantietoa.
Lampi on 200 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Lampeen laskee suo-oja ja lammen 300 metriä pitkä laskuoja laskee Kolmiloppiin. Se sijaitsee metsämaastossa olevassa painaumassa ja sen kaakkoisrantaan on raivattu kapean pellon reuna. Lammen rakentamaton rantaviiva on 450 metriä pitkä. Lammelle ei johda teitä.
Historiaa.
Vuoden 1955 peruskartassa lammen ympärillä oli peltoja lukuun ottamatta lammen lounaisrannoilla. Vuosien 1982 ja 1993 peruskartoissa peltojen määrä vähenivät ja nykyään peltoja on enää laskuojan alajuokulla.
Alinen Kivijärvi (Ylöjärvi, Lopenkulma)

Alinen Kivijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. Alinen Kivijärvi on osa Karhejärven aluetta.
Maantietoa.
Järvi on 350 metriä pitkä, alle 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,1 hehtaaria. Siihen laskee kolme ojaa. Yksi tuo vettä ojitetulta Kelkkakorven suolta ja toinen oja on Kivijärven laskuoja. Alinen Kivijärvi laskee vetensä Kolmilopin Pitkälahteen 600 metriä pitkää laskuojaa myöten. Järven ympärillä on peltoja, mutta järven rannat ovat metsäistä suota ja paikoin avosuota. Rantaviiva on 750 metriä pitkä ja se on rakentamaton. Maatilalle johtavat tiet ovat lähimmät tiet järvelle.
Historiaa.
"Kivijärveen" kuului vielä vuonna 1955 sekä Kivijärvi että Alinen Kivijärvi. Järven vedenpintaa on ilmeisesti vuosien 1955 ja 1982 välissä laskettu alemmaksi (Kivijärven järvenlasku).
Kivijärvi (Ylöjärvi, Lopenkulma)

Kivijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. Kivijärvi on osa Karhejärven aluetta.
Maantietoa.
Järvi on 450 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,3 hehtaaria. Siihen laskee suo-ojia ympäröivistä metsistä. Suurin soista on Lakkilammenneva. Järven noin 100 metriä pitkä laskuoja laskee Aliseen Kivijärveen. Kivijärven rannat ovat avosuota eikä niille ole rakennettu mitään. Rantaviivan pituus on noin kilometri.
Historiaa.
Vuoden 1955 peruskartassa Kivijärvi ja Alinen Kivijärvi muodostivat yhtenäisen järven, jonka nimi oli "Kivijärvi". Keskellä järveä oli kapeikko, joka oli noin 10–20 metriä leveä. Sen rantoja kiersi suoreunus ja järveen laski pohjoisesta kaksi suo-ojaa ja etelästä lyhyt pelto-oja. Järven eteläosan ympärillä oli nykyistä enemmän peltomaata. Vuoden 1982 peruskartassa järvet olivat jo erillään toisistaan. Niitä yhdisti suo-oja ja järvien ympäri kiertävä suoreunus oli aiempaa leveämmin piirretty. Yläosan vesialueelle oli piirretty suota ja heinittymistä terkoittavat karttamerkit. Järvien vedenpinnan korkeutta on mitä ilmeisimmin laskettu vuosien 1955 ja 1982 välillä. Alhaisen Kivijärven ympäristön peltoja on nykyään vähemmän kuin 1955.
1-kloori-1,2,2,2-tetrafluorietaani

1-Kloori-1,2,2,2-tetrafluorietaani eli HCFC-124 (C2HClF4) on HCFC-yhdisteisiin kuuluva halogenoitu alkaani. Yhdistettä voidaan käyttää kylmäaineena ja polymeerivaahtojen valmistuksessa.
Valmistus ja käyttö.
1-Kloori-1,2,2,2-tetrafluorietaania voidaan valmistaa fluoraamalla tetrakloorieteeniä vetyfluoridin avulla. Katalyyttinä reaktiossa käytetään kobolttisuolan ja alumiinioksidin seosta, kromin ja alumiinioksidin seosta tai kromi(III)oksidia. Välivaiheena muodostuu 1,1-dikloori-2,2,2-trifluorietaania, joka reagoi edelleen 1-kloori-1,2,2,2-tetrafluorietaaniksi. Yhdistettä muodostuu myös klooritrifluorieteenin reagodessa vetyfluoridin kanssa kromyylikloridin toimiessa katalyyttinä.
1-Kloori-1,2,2,2-tetrafluorietaania voidaan käyttää kylmäaineena sekä vaahdotuskaasuna polymeerivaahtojen valmistuksessa korvaamaan CFC-yhdisteitä, kuten 1,2-diklooritetrafluorietaania. Euroopan unionin alueella yhdisteen käyttö uusissa kylmälaitesovelluksissa on ollut kiellettyä 2000-luvun alusta lähtien ja se on korvattu esimerkiksi 1,1,1,3,3,3-heksafluoripropaanilla tai 1,1,1,2,3,3,3-heptafluoripropaanilla.
Annikki Saarela

Aino Annikki Saarela (o.s. "Miekk-oja", 28. syyskuuta 1944 Helsinki – 30. kesäkuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen kansainvälisen uran tehnyt virkamies ja pankinjohtaja, koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti. 
Annikki Saarela kävi Helsingin saksalaisen koulun ja kartutti kielitaitoaan myös Ranskassa, Englannissa ja Saksan liittotasavallassa. Hän suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1968 ja Master of Law -tutkinnon Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä 1969. Hän työskenteli ensin lyhyen määräaikaisuuden ajan Asuntohallituksessa, kunnes siirtyi Suomen valtiovarainministeriöön aluksi esittelijäksi, sitten kansainvälisten asioiden sihteeriksi ja nuoremmaksi hallitussihteeriksi. Vuonna 1973 hänet nimitettiin 28-vuotiaana Maailmanpankin johtokuntaan Washingtoniin kahden vuoden määräajaksi.
Saarela palasi Suomeen ja valtiovarainministeriöön, kunnes siirtyi Pohjoismaiden investointipankin apulaisjohtajaksi vuosiksi 1977–1980. Kolmannen kerran hän palasi valtiovarainministeriöön vuonna 1980, tehtävänä vastata pääneuvottelijana Suomen kansainvälisistä lainaneuvotteluista. Vuonna 1985 Saarela siirtyi Postipankin johtajaksi ja kolmeksi vuodeksi pankin Tokion edustuston päälliköksi. Hän oli Postipankin hallituksen jäsen 1988–1995, jolloin pankki osallistui johdannaiskauppaan. Myöhemmin hänet todettiin vastuulliseksi raportoinnin laiminlyömisestä. Hänet erotettiin Postipankin johtokunnasta toukokuussa 1995 ja pankin palveluksesta täysin elokuussa 1995. Hän siirtyi Suomen Ulkomaankauppaliiton Brysselin-rahoitusyksikköön. Hän toimi myös konsulttina.
Annikki Saarelan puoliso oli arkkitehti Heikki Saarela. Hänen isänsä oli professori Heikki Miekk-oja ja nuorempi sisar on pankinjohtaja Susanna Miekk-oja, joka Annikki Saarelan tavoin kuului Postipankin johtajistoon. Hänen tyttärensä on elokuvaohjaaja ja professori Saara Saarela.
Aarne Antti Koskinen

Aarne Antti Koskinen (7. huhtikuuta 1915 Helsinki – 2. joulukuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen yleisen etnologian professori, joka perehtyi erityisesti Polynesiaan ja sai samoalaisen päällikön arvonimen "Tui Finilani".
Koskisen vanhemmat olivat talousneuvos Antti Koskinen ja Vieno Vigilia Lehtinen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1940 vuoteen 1964 oli Jenny Marjatta Koskimies ja toinen vuodesta 1964 Kaarina eli Kaia Talpio. Koskinen kävi oppikoulun Riihimäellä ja opiskeli yleistä historiaa. Tyynenmeren alueesta ja kulttuurista hän kiinnostui jo nuorena, vaikkakin työskenteli ennen tutkijan uraansa muun muassa isännöitsijänä, kirjakaupan johtajana ja opettajana. Arkisto- ja kirjallisuustutkimustyötä Koskinen teki Englannissa 1949 ja Keski-Euroopassa 1950. Havaijin yliopistossa hän työskenteli 1960−1961 ja Polynesiassa 1971 ja 1975. Hänen vuonna 1953 julkaisemansa väitöskirja "Missionary influence as a political factor in the Pacific Islands" tarkasteli kulttuurien kohtaamista Tyynenmeren saarilla. Hän käytti vertailevaa ja historiallista tutkimusotetta ja pyrki rakentamaan kokonaisvaltaisen näkemyksen polynesialaisten yhteisöstä, maailmankuvasta ja ajattelusta, joista hän julkaisi muun muassa tutkimukset "Ariki The First-Born" (1960), "Linking of Symbols: Polynesian Patterns I-II" (1963, 1967) ja "*kite: Polynesian insights to knowledge" (1968). Hänen viimeiseksi julkaistuksi tutkimuksekseen jäi paikannimityyppeihin ja kulttuurin jaksollisuuteen liittynyt "Place name types and cultural sequences in Polynesia" (1973). Arkisto- ja historiallisiin lähteisiin paneutunut Koskinen oli toisaalta etnolingvisti eli kielen tutkija ja kenttätyössä taas kognitiivisen antropologian edustaja. Helsingin yliopiston henkilökohtaisena ylimääräisenä yleisen etnologian professorina hän toimi 1973−1982.
Lenan piiri (Ruotsi)

Lenan piiri () sijaitsee Uppsalan kunnassa Ruotsissa. Piirin väkiluku on .
Vallan piiri (Ruotsi)

Vallan piiri () sijaitsee Tjörnin kunnassa Ruotsissa. Piirin väkiluku on .
Trans Farm

Trans Farm Oy on suomalainen yritys, jolla on noin viidenneksen osuus maailman kuminamarkkinoista. Maailman suurimman kuminantuottajayrityksen tuotannosta 99 prosenttia menee vientiin. Yrityksellä on Suomessa noin 800 sopimusviljelijää.
Riihimäen Haapahuhdassa sijaitseva Trans Farm Oy perustettiin alun perin maatalouskoneiden maahantuojaksi. Pian parempi liikeidea löytyi kuminan sopimusviljelystä sekä jatkojalostamisesta. Perustajat Jyrki Leppälä ja Juha Hemminki tekivät viljelykokeita myös unikon- ja sinapinsiemenillä ja korianterilla, mutta kuminasta tulokset olivat parhaita.
Yrityksen tärkein markkina-alue on Saksa. Kuminaa käytetään paljon muun muassa näkkileivässä, makkaroissa, juustoissa, hapankaalissa ja akvaviitissa.
Vuoden 2005 paikkeilla aloitettu steriloidun kuminan tuotanto on yksi yrityksen menestystekijöistä. Steriloitu kumina ei sotke elintarviketeollisuuden mikrobeihin perustuvia prosesseja, kuten juustonvalmistusta.
Trans Farm Oy sai vuonna 2015 valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon.
Kirsi ja himoshoppaajat

Kirsi ja himoshoppaajat oli tositelevisio-ohjelma, jossa seurattiin suurella rahan kuluttamisella velkaantuneita naisia saamaan asiat järjestykseen. Heitä auttamassa olivat talousvalmentajat Kirsi Salo ja Terhi Majasalmi. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi Liv-kanavalla 11. syyskuuta 2013.
Kirill Kaprizov

Kirill Olegovitš Kaprizov (; s. 26. huhtikuuta 1997 Novokuznetsk) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Minnesota Wildissa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hänet varattiin vuonna 2015 varausvuorolla 135.
Ura.
Seuraura.
Kaprizovin kasvattajaseura on Metallurg Novokuznetsk. Hän aloitti jääkiekkoilun neljävuotiaana ja pelasi aluksi puolustajana. Joukkue varasi hänet ensimmäisenä pelaajana . 
Kaprizov pelasi kauden 2013–2014 juniorisarja MHL:ssä Kuznetskie Medvedissä. Hän teki KHL-debyyttinsä Metallurg Novokuznetskissa kaudella 2014–2015, jolloin hän pelasi 31 ottelua tehopistein 4+4=8. Kaprizov pelasi osan kaudesta myös MHL:ssä Kuznetskie Medvedin riveissä. Minnesota Wild varasi hänet viidennellä kierroksella 135. vuorolla .
Elokuussa 2015 Kaprizov teki Novokuznetskin kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen. Kauden 2016–2017 alla Novokeznetsk myi Kaprizovin Salavat Julajev Ufaan. Heinäkuussa 2020 Kaprizov teki tulokassopimuksen NHL-seura Minnesota Wildin kanssa.
Kaprizov teki NHL-tulokaskaudellaan 2020–2021 55 runkosarjaottelussa tehopisteet 27+24=51. Kauden päätteeksi hänet palkittiin parhaan tulokaspelaajan palkinnolla, Calder Memorial Trophylla.
Syyskuussa 2021 Kaprizov teki Wildin kanssa viiden vuoden mittaisen ja yhteensä 45 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. 1. tammikuuta 2023 Kaprizov oli tehnyt keskimäärin kolmanneksi eniten maaleja per ottelu NHL:n aktiivipelaajista, kun huomioon otettiin enemmän kuin yhden ottelun pelanneet pelaajat. Hän oli tehnyt pelaamassaan 172 ottelussa 94 maalia, eli 0,55 maalia per ottelu.
Syyskuussa 2025 Kaprizov teki Wildin kanssa kahdeksanvuotisen ja yhteensä 136 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen, joka alkaa kaudesta 2026–2027. Sopimuksen keskiansio on 17 miljoonaa dollaria kaudessa. Kyseessä oli NHL:n historian rahakkain sopimus.
Maajoukkueura.
Kaprizov oli voittamassa olympiakultaa venäläisten olympiaurheilijoiden joukkueessa 2018. Kaprizov pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015 toimien Venäjän varakapteenina. Hän pelasi myös vuoden 2016 nuorten maailmanmestaruuskisoissa.
Nizar Qabbani

Nizar Qabbani (; 21. maaliskuuta 1923 Damaskos, Syyria – 30. huhtikuuta 1998 Lontoo) oli syyrialainen runoilija, kustantaja ja diplomaatti. Hänet tunnettiin edistyksellisestä ajattelustaan, ja häntä pidetään yhtenä arabimaiden merkittävimmistä nykyrunoilijoista. Monia Qabbanin rakkausrunoja on sävelletty lauluiksi.
Qabbani syntyi Syyrian pääkaupungissa Damaskoksessa kauppiasperheeseen, jonka isä oli syyrialainen ja äiti turkkilainen. Hän oli sukua näytelmäkirjailija Abu Khalil al-Qabbanille. Nizar Qabbani opiskeli lakia Damaskoksen yliopistossa ja ryhtyi valmistuttuaan 1945 diplomaatin uralle. Hän työskenteli Syyrian lähetystöissä ensin Egyptissä, sitten Turkissa, Libanonissa, Britanniassa, Kiinassa ja viimeksi Espanjassa, jossa hän kirjoitti osan parhaasta runotuotannostaan. Vuonna 1966 hän jäi eläkkeelle ja asettui Beirutiin, jonne hän perusti Manshurat-nimisen kustantamon.
Muutamia Qabbanin runoja on julkaistu "Kulttuurivihkot"-lehdessä Sahban ja Ulla-Liisa Mrouehin sekä Jussi Aron suomentamina sekä Sari Kuustolan suomentamina Suomalais-arabialaisen yhdistyksen vuosikirjassa "Marhaba" 2000.
Suomennettuja runoja.
Sari Kuustolan suomentamia runoja ja esittely julkaisussa "Marhaba. 2000", Helsinki : Suomalais-arabialainen yhdistys 2000 s. 24–33
Muita suomennettuja runoja:
Wendelstein 7-X

Wendelstein 7-X on stellaraattori-tyyppinen koefuusioreaktori. Se sijaitsee Greifswaldissa, Saksassa. Vuonna 2015 valmistunut laite on maailman suurin stellaraattori-tyyppinen reaktori. 
Rengasmaisen laitteen sisällä olevassa tyhjiössä plasma pidetään voimakkaan magneettikentän avulla irti kammion seinämistä. Plasma sytytetään voimakkaalla mikroaaltopulssilla. Stellaraattori-tyyppinen reaktori voi toimia yhteen menoon, kun taas tokamak-reaktori toimii pulsseina. 
Koereaktorin tavoitteena on tutkia pelkästään fuusioplasman hallintaa, ei energian hyötykäyttöä. Vety-kokeet alkoivat 2016 ja neljän vuoden aikana tavoitteena on saada fuusioplasma pysymään hallinnassa jatkuvasti jo puolen tunnin ajan.
Käyttö.
Laitteiston koekäyttö aloitettiin joulukuussa 2015 heliumplasmalla. Noin miljoona astetta kuuma plasma pysyi koossa sekunnin kymmenyksen. Jatkokokeissa lämpötilaksi saatiin 6 miljoonaa astetta.
Helmikuussa 2016 saatiin tuloksia varsinaisesta vetykäytöstä. Plasman lämpötilaksi saatiin jo 80 miljoonaa astetta.
Reaktorissa vetyplasma on saatu pysymään irti seinistä 100 sekunnin ajan, joka on reaktorityypin ennätys.
Madagaskarinkäärmehaukka

Madagaskarinkäärmehaukka ("Eutriorchis astur") on haukkojen heimoon kuuluva päiväpetolintu. Sitä tavataan ainoastaan Madagascarissa.
Kuvaus.
Se on 66 cm pitkä, keskikokoinen metsissä elävä haukka. Se on melko tumma, päältä vaalean maanruskea, alta valkoinen, jossa on epäsäännöllistä tummanruskeaa raidoitusta. Pyrstö on pitkä, tumma. Silmät keltaiset, tukeva nokka. Jalat pitkät, vahvat, kellertävät, suomuiset.
Alalaji on saman näköinen, eroaa vain siten, että se on päältä vaaleampi ja alla on rinnassa vaakasuora raidoitus, pyrstö on aika pitkä.
Sen levinneisyys on aiemmin tiedettyä laajempi ja sitä on luultua enemmän. Silti lajin populaatio on hyvin pieni ja se pienenee koko ajan ilmastonmuutoksen, elinalueiden tuhoutumisen ja pirstoutumisen vuoksi. Sen elinalueita ovat kosteat alavat metsät.
Mars-luokka (linjalaiva)

Mars-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden 74-tykkisen kolmannen luokan linjalaivan muodostama alusluokka, jonka alukset suunnitteli Sir John Henslow.
Suunnittelu.
Kaksikantisen luokan alusten aseistuksena oli alemmalla tykkikannella 28 kappaletta 32 naulan tykkiä ja ylemmällä tykkikannekka kolmekymmentä 24 naulan tykkiä. Näiden lisäksi puolikannella oli kaksitoista ja etukannella neljä yhdeksän naulan tykkiä.
Hole in One (vuoden 2010 elokuva)

Hole in One: American Pie Plays Golf (myös nimellä ParFection: The Golf Movie) on vuonna 2010 julkaistu komediaelokuva, jota tähdittää Steve Talley.
"Hole in One" elokuva liitetään usein virheellisesti American Pie -elokuvasarjaan, koska näyttelijä Steve Talley on ollut Amerikan Pie ja -elokuvissa.
Saksan keisarikunnan 8. armeija

Saksan keisarikunnan 8. armeija () oli Saksan keisarikunnan armeijan yhtymä, joka osallistui ensimmäiseen maailmansotaan.
Palvelus.
Ensimmäisen maailmansodan alkaessa 8. armeija oli sijoitettuna Itä-Preussiin torjumaan Venäjän odotettua hyökkäystä (Suunnitelma XIX). 
Sekavan Gumbinnenin taistelun jälkeen 8. armeijan komentaja Maximilian von Prittwitz määräsi joukot perääntymään. Tämän johdosta hänet korvasi kenraalisotamarsalkka Paul von Hindenburg, jonka esikuntapäällikkönä oli Erich Ludendorff.
Uudessa komennossa armeija oli ratkaisevassa osassa saksalaisten voittaessa Tannenbergin taistelun ja Masurian järvien taistelun.
Asekäsi

Asekäsi on käsiaseen käyttöön ammattimaisen koulutuksen saaneen henkilön tiedostamaton valmius pitää kättä valmiina aseenkäyttöön. Asekättä pidetään mahdollisimman lähellä vartaloa, jotta aseen saa mahdollisimman nopeasti esiin tarpeen vaatiessa. Asekäden liikerata on kävellessä huomattavasti lyhyempi kuin toisen käden. 
Tunnettuja asekäden omaavia ovat KGB-koulutuksen saaneet henkilöt Venäjällä. KGB:ssä annettiin perusteellinen koulutus käsiaseen käyttöön kentällä. Salaisen koulutuskäsikirjan mukaan oikeaa kättä tulee pitää mahdollisimman lähellä vartaloa ampumavalmiudessa ja se ei saa tarpeettomasti heilua, jotta aseen saa nopeasti käteen. Lisäksi tulee liikkua kehon vasenpuoli edellä. Henkilö on ikään kuin ampumavalmiudessa koko ajan liikkuessaan. Monet ovat omaksuneet koulutuksen niin hyvin että asekäsi liikkuu vähemmän vanhempanakin ja käsien erilainen liikerata erottuu selvästi videolla.
Tunnettu asekäsi on Venäjän presidentti Vladimir Putinilla, jolla on KGB-koulutus taustanaan. Hänen vasen kätensä liikkuu kiivaammin ja liikerata on pidempi kuin oikean asekäden. Hollantilaiset liiketutkijat on nimenneet Putinin liikkumisen revolverityyliksi. Vastaava tyyli Venäjän johdossa on pääministeri Dmitri Medvedjevillä, puolustusministereillä Anatoli Serdjukovilla ja Sergei Ivanovilla sekä läntisen sotilaspiirin komentajalla Anatoli Sidorovilla.
Mai Masri

Mai Masri (s. 1959 Jordania) on palestiinalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja, joka on tehnyt kymmenkunta elokuvaa, varhaisimmat niistä yhdessä aviomiehensä Jean Khalil Chamounin kanssa.
Mai Masri syntyi Jordaniassa texasilaisen äidin ja tunnetun palestiinalaisen teollisuusmiehen ja poliitikon Munib al-Masrin tyttäreksi. Hän kiinnostui elokuvasta ja valokuvauksesta lukioaikoinaan Beirutissa. Vuonna 1977 hän lähti Yhdysvaltoihin opiskelemaan elokuvaa ja suoritti bachelor-tutkinnon San Franciscon valtionyliopistossa 1981.
Masri on tuottanut ja ohjannut monia kansainvälisesti palkittuja dokumenttielokuvia Palestiinan naisten ja lasten asemasta. Näitä ovat "Children of Fire" (1991) ja "Children of Shatila" (1998). Niitä ennen, Libanonin sisällissodan loppuvuosina Mai Masri ja Jean Khalil Chamoun kuvasivat palestiinalaisen siviiliväestön kohtaloita Beirutin alueella ja eteläisessä Libanonissa, tuloksena dokumenttielokuvat "Under the Rubble" (1983), "Wild Flowers" (1987), "War Generation-Beirut" (1989) ja "Suspended Dreams" (1992). Vuonna 1995 sai ensi-iltansa Masrin elokuva palestiinalaisesta lainsäätäjästä ja aktivistista Hanan Ashrawista.
Mai Masrin ensimmäinen näytelmäelokuva on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut "3000 Layla" ("3,000 Nights").
Mohammad-Reza Shajarian

Mohammad-Reza Shajarian () (s. 23. syyskuuta 1940 Mašhad, Iran – 8. lokakuuta 2020) oli iranilainen laulaja, jota pidetään yhtenä klassisen iranilaisen lauluperinteen parhaista tulkeista.
Shajarianilla oli merkittävä rooli 1980-luvulla musiikin esittämisen rajoituksien lieventämisessä Iranissa. Hän esiintyy säännöllisesti kotimaassaan ja ulkomailla ja on levyttänyt monia albumeja. Hänen konserttiesiintymisiään on tallennettu DVD-levyille.
Shajarian kuuluu perinteistä iranilaismusiikkia elvyttäneeseen sukupolveen, joka aloitti työnsä jo ennen maan islamilaista vallankumousta. Muita ovat Hossein Alizadeh (s. 1951), Mohammad-Reza Lotfi (s. 1947) ja Parviz Meshkatian (s. 1955), josta tuli myös Shajarianin vävy. Shajarianin poika on muusikko Homayoun Shajarian. 
Shajarian toimi 1960-luvun alkupuolen opettajana Khorasanin maakunnassa. Vuonna 1967 hän muutti Teheraniin ja toimi vuoteen 1977 asti Iranin yleisradioyhtiössä. Samalla hän aloitti uransa ammattimuusikkona. Vuosina 1979–1982 hän oli esiintymislakossa islamilaisen vallankumoushallituksen kiellettyä musiikin esittämisen.
Vuonna 1999 Shajarianille myönnettiin Unescon musiikkipalkinto.
Arvid Vonk

Arvid Vonk (s. 25. syyskuuta 1994 Pori) on salibandypelaaja, joka edustaa Karhuja. Hän on edustanut myös Nokian KrP:tä, Kooveeta ja FBT Poria. Vonkin isä on hollantilainen, ja Vonkilla on kaksoiskansalaisuus.
Panssariarmeija Afrika

Panssariarmeija Afrika oli Saksan maavoimien kesällä 1941 muodostettu panssariarmeija toisessa maailmansodassa. Armeija taisteli koko olemassaolonsa ajan Pohjois-Afrikassa, kunnes sen joukot antautuivat liittoutuneille Tunisiassa 1943.
Panssariryhmä Afrika.
Kesällä 1941 OKW määräsi muodostettavaksi Afrikkaan uuden yhtymän panssariryhmä Afrikan (), joka perustettiin 1. syyskuuta. Ryhmä muodostettiin Saksan Afrikan armeijakunnasta ja saksalaisista upseereista, jotka olivat palveluksessa Italian Afrikan joukkojen esikunnassa. Erwin Rommel määrättiin 15. elokuuta panssariryhmän komentajaksi ja armeijakunnan komentajaksi tuli Ludwig Crüwell.
Ryhmästä armeijaksi.
Ryhmään kuuluivat 21. tammikuuta 1942 Saksan Afrikan armeijakunnan lisäksi Saksan 90. kevyt divisioona ja Italian XX motorisoitu armeijakunta sekä XXI ja X jalkaväkiarmeijakunnat. Motorisoituun divisioonaan kuuluivat panssaridivisioona Ariete ja motorisoitudivisioona Trieste. Jalkaväkidivisiooniin kuuluivat jalkaväkidivisioonat Pavia, Trento, Sabratha sekä Bologna ja Brescia.
Ryhmä muutettiin panssariarmeija Afrikaksi () 22. tammikuuta 1942 Hitlerin antamalla käskyllä. Lokakuussa 1942 armeijan nimeksi tuli saksalais-italialainen panssariarmeija () helmikuuhun 1943 saakka.
El Alameinin tappion jälkeen ja liittoutuneiden vallatessa läntisen Pohjois-Afrikan OKW vielä kerran vahvisti asemaansa Afrikassa muodostamalla XC armeijakunnan Tunisiassa 19. marraskuuta 1942 ja muodostamalla 8. joulukuuta 5. panssariarmeijan. Panssariarmeija Afrikasta muodostettiin samassa yhteydessä Italian 1. armeija, joka oli italialaisen kenraalin alaisuudessa.
Nikkarinkaarron tuulipuisto

Nikkarinkaarron tuulipuisto on Pohjois-Pohjanmaalla Raahen Nikkarinkarrolla sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 10 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 34,5 megawattia ja vuosituotanto noin 110 gigawattituntia (tai 102 GWh ). Voimalat on rakennuttanut Suomen Hyötytuuli Oy, joka myös omistaa ne. Voimaloiden operaattori on Porin Energia .
Yleistä.
Tuulivoimapuisto sijaitsee Raahen keskustaajamasta 28 kilometriä ja Vihannilta 10 kilometriä lounaaseen aivan Pyhäjoen vastaisella kuntarajalla. Voimala-alue on 3,2 kilometriä pitkä, 1,2 kilometriä leveä, ja sen voimalat sisältävän alueen pinta-ala on noin 2,3 neliökilometriä. Voimalat sijaitsevat paikannimistön mukaan Kakaranevan, Nikkarinkaarron, Honkanevan ja Kattilankankaan ympäristöissä. Voimala-alueelle johtaa tie Vihannin ja Pyhäjoen kirkonkylän väliseltä maantieltä (seututie 790). Tältä tieltä lähtee kuusi sivutietä, joiden varsilla ovat kaikki 10 tuulivoimalaa. Tuulivoimalaitokset ovat kaikki tanskalaisen Vestaksen valmistamia Vestas V126-mallia, jonka napakorkeus on 137 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 126 metriä ja kapasiteetti 3,45 megawattia. 
Rakentaminen ja laajentaminen.
Hankkeen YVA-menettely saatiin päätökseen vuonna 2013. Nikkarinkaarron lisäksi Raahen itäosiin on suunnitteilla viisi muuta tuulivoima-aluetta, joille tehtiin yhteinen ympäristövaikutusten arviointi. Siinä otettiin huomioon kaikkien suunnitteilla olevien tuulipuistojen ympäristövaikutukset sekä niiden yhteisvaikutukset. Nikkarinkaarron tuulivoimapuiston osayleiskaava astui voimaan 12.12.2014. Tuulipuiston rakennustyöt alkoivat kesällä 2015, ja puisto vihittiin käyttöön kesäkuussa 2016. Puiston pääurakoitsijana toimi Eltel Networks ja sähkölaitteet toimitti ABB. Hankkeen kustannus oli 50 miljoonaa euroa.
Puistoa ollaan laajentamassa lisäämällä siihen vielä 5 tuulivoimalaa, joiden kokonaiskapasiteetti kasvaisi 8,5 megawatilla. Laajentamiseen tarvittava kaavoituksen laajenusaloite hyväksyttiin Raahen kaupunginvaltuustossa 13.3.2023.
Tatsjana Myslivtšik

Tatsjana Myslivtšik (s. 15. marraskuuta 1989) on valkovenäläinen lentopalloilija, joka edustaa salolaista LP Viestiä. 
Kotimaassaan Valko-Venäjällä Myslivtšik edusti Mintšanka Minskin joukkuetta saavuttaen seitsemän perättäistä mitalia, kruununa maan mestaruus 2010.
Myslivtšik siirtyi Mestaruusliigaan kaudeksi 2014-2015 liiganousija LP-Vampulan joukkueeseen. Joukkue selviytyi puolivälieriin, jossa se kärsi 0-3-otteluvoitoin tappion tulevalle mestarijoukkueelle LP Viestille.
Salolaisjoukkue solmi Myslivtšikin kanssa vuoden mittaisen sopimuksen 18.3.2015. Kausi LP Viestissä katkesi joulukuun alussa tulleesseen polvivammaan. Joukkue saavutti kaudella Suomen Cupin voiton ja SM-hopean.
Myslivtšik on pelipaikaltaan passari ja hänen pituutensa on 181 cm.
Henkka &amp; Niki vs. Amerikka

Henkka &amp; Niki vs. Amerikka on ruokaohjelma, jossa Henri Alén ja Niki Thieulon haastavat maailman parhaita amerikkalaisia ammattilaiskokkeja kaksintaisteluun, tekemällä molemmat omat versionsa annoksista. Ohjelman kertojana toimii Sasu Moilanen. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi Jim-kanavalla 10. maaliskuuta 2013. Toinen tuotantokausi 16. maaliskuuta 2014. Kolmas tuotantokausi 29. maaliskuuta 2015.
Outi Immonen

Outi Immonen (s. 9. kesäkuuta 1987) on suomalainen lentopalloilija, joka edustaa salolaista LP Viestiä. 
Immonen on 163-senttinen liberopelaaja, joka on pelannut Mestaruusliigassa Joensuun Prihoissa, Pislaplokissa, Pieksämäki Volleyssa, Oriveden Ponnistuksessa ja kaudella 2015–2016 LP Viestissä kauden kussakin.
Luokanopettajan ammatin hankkinut Immonen voitti A-tytöissä SM-kultaa 2006 Ajo-Klp Teamissä. Liigassa hän debytoi 6.10.2007 Salon Viestiä vastaan Prihojen joukkueessa.
Lovisa Rosenlund

Lovisa Antintytär Rosenlund (14. huhtikuuta 1792 Jomala – 28. syyskuuta 1900 Jomala) oli pitkäikäinen suomalainen. Hän oli itsellisen leski. Hän syntyi Jomalassa ja kuoli siellä 108 vuoden ja 167 päivän ikäisenä. 
Nähtävästi Rosenlund oli kuitenkin syntynyt 5.9.1801, eli "vain" 99-vuotiaaksi eikä päässyt Suomen vanhimmaksi. Selitys on Jomalan kirkonkirjoissa todennäköisesti tapahtunut sekaannus. Rippikirjassa 1821–28 on samaan taloon Svibyssä kirjattu Lovisa Andersdotter -nimisiä naisia peräti neljään otteeseen. Yksi heistä, 14.4.1792 syntynyt puosun tytär (Maija) Lovisa Andersdotter kuoli 1826. Hänen syntymäpäivänsä ei kuitenkaan poistunut kirkonkirjoista, vaan se merkittiinkin 5.9.1801 syntyneen lampuotin tyttären Lovisa Andersdotterin kohdalle. Väärä syntymäpäivä näyttää seuranneen tätä Lovisaa niin, että häntä luultiin 9 vuotta todellista vanhemmaksi.
Karbidopa

Karbidopa (C10H14N2O4) on hydratsiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä Parkinsonin taudin hoitoon yhdessä levodopan tai levodopan ja entakaponin kanssa.
Ominaisuudet, vaikutusmekanismi ja käyttökohteet.
Karbidopa on huoneenlämpötilassa valkoista tai ruskehtavaa kiteistä ainetta, joka on käytännössä veteen liukenematonta. Yhdiste liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten alkoholeihin. Karbidopa on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen S-enantiomeerin ominaiskiertokyky metanoliliuoksessa on –17,3°.
Karbidopa on aromaattisten L-aminohappojen dekarboksylaasientsyymin eli dopadekarboksylaasin inhibiittori. Tämä entsyymi metaboloi levodopan dopamiiniksi ennen sen ehtimistä aivoihin. Karbidopa ei läpäise veri-aivoestettä ja estää levodopan metaboloitumista ennen kuin levodopa pääsee läpäisemään aivo-veriesteen. Tämän vuoksi käytettäessä karbidopaa yhdessä levodopan tai levodopan ja entakaponin kanssa voidaan levodopan annostusta pienentää, mikä vähentää levodopan haittavaikutuksia. Karbidopaa ja levodopaa voidaan käyttää myös levottomien jalkojen oireyhtymän hoitamiseen.
Synteesi.
Karbidopan synteesin lähtöaine on joko 4-hydroksi-3-metoksipropiofenoni tai 3,4-dimetoksipropiofenoni. Nämä ketonit reagoivat vetysyanidin tai alkalimetallisyanidien kanssa muodostaen syanohydriinin. Tämä syanohydriini reagoi hydratsiinin kanssa hydratsiinijohdannaiseksi, joka hydrolysoidaan vetykloridin ja vetybromidin vaikutuksesta karbidopaksi. Näin syntyy raseeminen seos, josta S-enantiomeeri erotetaan resoluutiolla.
MTV Urheilu

MTV Urheilu (aiemmin maksusisällöissä C More Sport, vuosina 2013–2018 MTV Sport) on MTV:n urheilutoimitus ja ryhmä maksu-tv-kanavia, jotka omistaa MTV Oy. Kanavia on yhteensä kolme: MTV Urheilu 1, MTV Urheilu 2, MTV Urheilu 3 (MTV Oy:n maksullinen, urheiluohjelmia lähettävä kanava).
Urheiluoikeudet.
Urheilua esitetään MTV Urheilu 1-, MTV Urheilu 2-, MTV Urheilu 3- ja MTV Max -kanavilta, jotka kuuluvat MTV Katsomo+ viihde ja urheilu -kanavapakettiin. Kaikki lähetykset ovat nähtävillä myös MTV Katsomo+ -suoratoistopalvelussa.
Tulosruutu.
Tulosruutu ("MTV Sport Uutiset" nimellä vuosina 2013–2017) on MTV3:n päivittäinen urheilu-uutislähetys, joka alkoi vuonna 1991.
Esitysajat.
Tulosruutu esitetään seuraavasti:
Rallin-MM sarja.
MTV omistaa oikeudet Rallin MM-sarjaan.
Jääkiekko.
MTV omistaa oikeudet Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 2012–2023. Kilpailut ovat MTV:n yksi vuoden kalliimpia satsauksia. C More Sport 1 -kanava muuttuu kisojen ajaksi 24/7 jääkiekkokanavaksi. Jokainen kisojen peli näytetään MTV Total -kanavapaketissa, eli C More Sport 1,- C More Sport 2- ja C More Max -kanavilta. Kaikki Suomen pelit näkyvät suorana myös maksuttomalla MTV3-kanavalla. Myös välierät, pronssiottelu ja finaali näytetään suorana MTV3-kanavalta. Radiossa kaikki Suomen pelit tulevat Radio Novalta.
MM-kisojen lisäksi MTV näyttää kanavillaan jääkiekon CHL:ää ja SHL:ää.
Jalkapallo.
MTV omistaa oikeudet Mestarien liigaan, Eurooppa-liigaan ja La Ligaan vuosiksi 2018–2021. Liigojen kaikki ottelut on nähtävissä C Moren suoratoistopalvelussa, ja lisäksi otteluita nähdään C Moren tv-kanavilla. Mestarien liigan jokainen ottelu selostetaan suomeksi, ja muistakin liigoista suurin osa peleistä.
Tennis.
C More Totalissa esitetään tenniksen ATP World Tour Masters 1000 -kiertueen otteluita. Selostajina lähetyksissä toimivat Jari Hedman, Jani Uotila ja Ville Lepistö.
Hannu Toivonen (professori)

Hannu Tauno Tapani Toivonen (s. 1967 Helsinki) on tietojenkäsittelytieteen professori Helsingin yliopistossa. 
Tutkimus ja opetus.
Hannu Toivonen tutkii ja opettaa tekoälyä ja datatiedettä, erityisesti tiedon louhintaa ja laskennallista luovuutta. Hän on kehittänyt tiedon louhinnan perusmenetelmiä ja teoriaa 1990-luvulta lähtien. Sovellusalueita ovat olleet mm. genetiikka, ekologia, paleoekologia, bioinformatiikka sekä telekommunikaatio. Myöhemmin Toivonen on tutkinut erityisesti laskennallista luovuutta ja osallistunut myös taiteellisiin hankkeisiin. Hän on toiminut ohjelmatoimikunnan puheenjohtajana laskennallisen luovuuden kansainvälisessä ICCC-konferenssissa 2015 sekä tiedon louhinnan kansainvälisessä ICDM-konferenssissa 2014.
Julkaisut.
Toivonen on julkaissut yli 200 tieteellistä artikkelia, joihin on viitattu yhteensä yli 26 000 kertaa. Viitatuimmat julkaisut käsittelevät etenkin tiedon louhinnan menetelmiä ja teoriaa, mutta myös esimerkiksi tilannesidontaisia mobiiliohjelmia, probabilistista logiikkaohjelmointia, paleoekologiaa sekä geenikartoitusta. Toivosella on 10 patenttia.
Toivonen on kirjoittanut yleistajuisen tietokirjan "Mitä tekoäly on? 100 kysymystä ja vastausta" (Teos 2023). Helsingin yliopisto lahjoitti kirjan kaikille kansanedustajille. Kirja on julkaistu myös ruotsiksi ("100 frågor om AI", Natur &amp; Kultur 2025) ja saksaksi ("Was ist künstliche Intelligenz?", Springer 2025).
Luova ja taiteellinen työ.
Toivonen on tutkimusryhmineen ja kumppaneineen kehittänyt ja soveltanut tekoälymenetelmiä erilaisten luovien ja taiteellisten teosten tuottamiseen vuodesta 2012. "Paratiisiperhe – variaatioita" esimerkiksi on Ylen ja Taideyliopiston kanssa yhteistyössä tuotettu kuunnelma, "Runokone" Tiedekeskus Heurekan kanssa toteutettu vuorovaikutteinen runonkirjoituslaite. Toivonen itse debytoi tekoälytaiteilijana 2024 näyttelyllään "Avaruusseikkailu 1973".
Ura.
Toivonen väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1996 tiedon louhintaa käsittelevällä väitöskirjallaan. Hän on ollut tutkimustehtävissä Nokiassa vuosina 1990–1993 ja 1999–2003 sekä Helsingin yliopistossa tutkimus- ja opetustehtävissä 1993–1999 ja 2002 alkaen.
Toivonen on tietojenkäsittelytieteen professori Helsingin yliopistossa vuodesta 2002 lähtien. Hän toimi matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan opetuksesta ja kansainvälisistä asioista vastaavana varadekaanina vuodet 2018–2021 ja johti tietojenkäsittelytieteen laitosta vuodet 2007–2009. Hän vieraili vuosina 2005–2006 Freiburgin yliopistossa Saksassa ja vuonna 2025 viidessä belgialaisessa yliopistossa (VUB, KU Leuven, UAntwerp, UGent, UCLouvain).
Anna Czakan

Anna Czakan (s. 19. heinäkuuta 1996) on suomalainen lentopalloilija, joka edustaa salolaista LP Viestiä. Hänen kasvattajaseuransa on Salon Viesti. Czakanin isoisä on puolalainen ja isä englantilainen.
Lentopalloharrastuksen 7-vuotiaana aloittanut keskitorjuja palkittiin 2014 A-tyttöjen SM-lopputurnauksen parhaaksi pelaajaksi joukkueessaan Salon Viesti sijoituttua viidenneksi. Czakan toimi samalla kaudella myös Viestin 1-sarjajoukkueen kapteenina joukkueen yllettyä pudotuspeleihin.
Czakan oli mukana yhdessä Mestarien liigan ottelussa kaudella 2014–2015 LP Viestin paidassa ja siirtyi seuran liigajoukkueeseen kaudeksi 2015–2016. Mestaruusliigan lisäksi Czakan on pelannut kaudella myös kasvattajaseuransa 1-sarjajoukkueessa.
Czakan oli voittamassa LP Viestille SM-hopeaa 2016 ja SM-kultaa 2017 ja 2021. Hän voitti koko liigan LähiTapiolan Pistekilpailun kaudella 2017–2018 tehden myös harvinaiset 50+50 eli yli 50 torjuntaa ja 50 ässää runkosarjassa. Hänet valittiin kaudella 2020–2021 Mestaruusliigan parhaaksi pelaajaksi. Hänet on valittu Mestaruusliigan kuukauden pelaajaksi tammikuussa 2018 ja lokakuussa 2020.
Czakan valittiin naisten maajoukkueryhmään ensimmäisen kerran keväällä 2017. Hän on pelannut Suomen maajoukkueessa 30 maaottelua syyskuun 2025 loppuun mennessä.
Vuonna 2022 Czakan sai kuulla jo nuoruudesta saakka vaivanneiden sydämensä rytmihäiriöiden vakavuudesta, ja hänen mieltään horjuttivat myös useat läheisten sukulaisten kuolemat ja äidin vakavan sairauden uusiutuminen. Nilkkavammakin pakotti hänet tauolle. Vuonna 2023 Czakanille tehtiin sydänoireiden hoitotoimenpiteenä ablaatio. Hän palasi Mestaruusliigaan kahden vuoden tauon jälkeen vuonna 2024.
Czakan aloitti vuonna 2024 fysioterapeutin opinnot Turun ammattikorkeakoulussa.
Sari Tauriainen

Sari Tauriainen (s. 23. joulukuuta 1982) on suomalainen lentopalloilija, joka edusti kaudella 2015–2016 salolaista LP Viestiä voittaen Suomen Cupin mestaruuden sekä hopeaa Mestaruusliigassa. 
Tauriainen pelasi ensimmäisen liigaottelunsa vasta 32-vuotiaana, kun LP Viesti kiinnitti hänet joukkueeseen kaudeksi 2015–2016. Tätä ennen kuusamolaislähtöinen Tauriainen oli pelannut kahta 2-sarjakautta lukuun ottamatta 1-sarjaa kaudesta 1999–2000 lähtien.
Pelipaikaltaan Tauriainen on passari ja hänen kasvattajaseuransa on Kuusamon Pallo-Karhut.
Sage Northcutt

Sage Monroe Northcutt (s. 1. maaliskuuta 1996 Katy, Texas) on yhdysvaltalainen vapaaottelija ja entinen potkunyrkkeilijä ja karateka. 182 senttimetriä pitkä ja 70 kilogrammaa painava Northcutt kilpailee kevytsarjassa.
Alkuvuodet.
Northcutt aloitti kamppailulajien harrastamisen 4-vuotiaana ja aloitti kilpailemisen nuorten tasolla 6-vuotiaana erilaisissa kamppailulajiturnauksissa. Hän voitti yhteensä 77 eri maailmanmestaruutta 12 ikävuoteen mennessä. Hänestä tuli myös 9-vuotiaana nuorin Sport Karate lehden kannessa ollut henkilö. Northcutt otteli myös potkunyrkkeilyn parissa amatööritasolla tilastolla 15–0. Hänellä on kolmannen asteen musta vyö niin taekwondossa kuin kajukenbossakin. Joulukuussa 2015 Northcutt on UFC:n nuorin ottelija.
Vapaaottelu.
Northcutt otteli aluksi amatööritasolla Legacy FC vapaaotteluorganisaatiossa, jossa hänen tilastonsa oli 5–1. Northcutt hävisi ensimmäisen ottelunsa, mutta voitti sen jälkeen viisi, joista ainoastaan yksi päättyi tuomariäänin. Northcutt voitti kevytsarjan ja välisarjan mestaruudet.
Northcutt otteli ensimmäisen ammattilaisottelunsa marraskuussa 2014 Tim Lashleytä vastaan voittaen teknisellä tyrmäyksellä. Hän otteli alkuvuodet texasilaisessa Legacy Fighting Championship -organisaatiossa ennen siirtymistään UFC:hen.
UFC.
Northcutt otteli ensi kerran UFC:ssä lokakuussa 2015 Francisco Trevinoa vastaan "UFC 192" -tapahtumassa. Hän voitti kamppailun 57 sekunnissa teknisellä tyrmäyksellä. Northcutt otteli samana vuonna toisen ottelunsa joulukuussa Cody Pfisteria vastaan, jonka hän voitti giljotiinikuristuksella toisen erän alussa.
Northcutt oli voittanut seitsemän ammattilaisottelua peräkkäin, kunnes hävisi tammikuussa 2016 Bryan Barberenalle käsitriangeli kuristuksella toisessa erässä. Ottelu käytiin välisarjassa. Heinäkuussa 2016 Northcutt palasi takaisin kevytsarjaan ja kohtasi Enrique Marínin "UFC 200" -tapahtumassa. Hän voitti kolmieräisen kamppailun tuomariäänin.
Joulukuussa 2016 Northcutt otteli toisen kerran välisarjassa. Hän hävisi ottelunsa Mickey Gallia vastaan toisen erän alussa takakuristuksella.
Olga Podtšufarova

Olga Vladimirovna Podtšufarova (, s. 5. elokuuta 1992 Moskova) on venäläinen uransa lopettanut ampumahiihtäjä. Hän edusti seuratasolla Junost Moskovaa.
Podtšufarova osallistui Sotšin talviolympialaisissa 2014 normaalimatkalle ollen 49:s. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 Podtšufarovan paras sijoitus oli takaa-ajon 27:s. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän hiihti avausosuuden pronssia saaneessa Venäjän sekaviestijoukkueessa. Nuorten MM-kilpailuista hänellä on yksi kulta, yksi hopea ja yksi pronssi.
Podtšufarova debytoi maailmancupissa maaliskuussa 2013 ollen Sotšin pikamatkalla 58:s. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti samassa kuussa Hanty-Mansijskissa ollen pikamatkalla 30:s. Kymmenen parhaan joukkoon Podtšufarova sijoittui ensimmäisen kerran joulukuussa 2014 oltuaan neljäs Hochfilzenin pikamatkalla ja takaa-ajossa. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Pokljukan yhteislähtökilpailussa joulukuussa 2015. Ensimmäisen voiton Podtšufarova saavutti Anterselvan pikamatkalla tammikuussa 2016.
Podtšufarova lopetti uransa ampumahiihtäjänä keväällä 2018.
Ahti Saarenpää

Ahti Erik Saarenpää (s. 1946) on suomalainen oikeustieteilijä ja emeritusprofessori. Hän oli 1981–2014 Lapin yliopiston yksityisoikeuden professori ja vuodesta 2002 oikeustieteiden tiedekunnan dekaani.
Saarenpää suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1970 ja oikeustieteen lisensiaatin tutkinnon 1973. Hänen väitöskirjansa hyväksyttiin Helsingin yliopistossa 1980.