tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bridgen pistelasku

Bridgessä on useita eri pelimuotoja, jotka eroavat toisistaan vain pistelaskun kannalta: robber, chicago, parikilpailu ja joukkuekilpailu. Chicagon pistelasku on yksinkertaisin ja toimii muiden laskentatyylien pohjana.
Chicago.
Chicagossa pelataan neljä jakoa jakovuoron kiertäessä. Ensimmäisessä jaossa kaikki ovat vaarattomassa vyöhykkeessä, toisessa ja kolmannessa jakajan vastustajat ovat vaaravyöhykkeessä ja jakaja partnereineen vaarattomassa, ja neljännessä taas kaikki ovat vaaravyöhykkeessä.
Trikillä tarkoitetaan kuuden ylittävää tikkien määrää, esimerkiksi kolme trikkiä hertassa, tai yksinkertaisesti 'kolme herttaa', tarkoittaa yhdeksää tikkiä hertta valttina.
Kotiinmenneestä sitoumuksesta saatavat pisteet (eli pelipisteet):
Jos vastustajat ovat kahdentaneet sitoumuksen, nämä pisteet kaksinkertaistetaan. Jos sitoumus on vielä lisäksi vastakahdennettu, nämä pisteet yhteensä nelinkertaistetaan.
Täyspelibonus:
Ylitikeistä saatava bonus:
Slammibonus:
Insulttibonus:
Ei-kotiinmenneestä pietistä saatava rangaistus eli pietit:
Esimerkkejä:
Parikilpailulaskenta.
Parikilpailulaskennassa vertaillaan jakoja parempi-huonompi-tyyliin, jossa ratkaisee vain onko tulos parempi, huonompi vai yhtä hyvä kuin muut tulokset. Tässä artikkelissa esitellään käsillä laskettavaa 4-2-0 laskentatyyliä, jossa yhden jaon minimipisteet ovat 0 ja maksimipisteet tulevat kaavasta (pöytien määrä-1)*2 ja muut pisteet menevät jakamattomina kahden välein. Jos kahdesta pöydästä tulee sama tulos, tuloslappuun merkataan molemmille tulosten keskiarvo (katso esimerkit). Nämä yhden pöydän tulokset lasketaan parikohtaisesti yhteen ja siitä muodostuu parien lopullinen tulos.
Imppilaskenta.
Imppi- tai joukkuelaskenta toisin kuin parikilpailulaskenta keskittyy enemmän pisteiden suuruusluokkaan kuin tikkimäärään. Imppilaskennalla pelattaessa tärkeintä on siis täyspelien ja slammien löytäminen ja niiden pelaaminen kotiin. .
Joukkuekilpailu.
Joukkuekisassa oman puolen parien tuloksia vertaillaan keskenään ja lasketaan erotus imppeinä. Impit lasketaan yhteen ja muutetaan ottelupisteiksi. Voittajajoukkueen ottelupisteet katsotaan "ottelupistetaulukosta" ja häviäjäjoukkueen pisteet saadaan vähentämällä voittajien pisteet kahdestakymmenestä. Ottelupisteiden laskemisen jälkeen joukkueet vertailevat tuloksensa keskenään ja tarkistavat ne tulosmonisteilta tai -taululta. Kun tuloksista on päästy yhteisymmärrykseen joukkueet voivat aloittaa mahdolliset muut ottelut.
Kun turnauksen kaikki ottelut on saatu pelattua, jokaisen joukkueen ottelupisteet lasketaan yhteen. Joukkue joka on kerännyt eniten pisteitä voittaa.
Esimerkki
Kâmpôt

Kâmpôt, myös: Kampot, on kaupunki Etelä-Kambodžassa. Se on Kâmpôtin maakunnan pääkaupunki. Kaupungin väkiluku on vajaat 40 000 asukasta. Kaupungin keskustassa on paljon ranskalaista arkkitehtuuria. 
Kâmpôt sijaitsee lähellä Koh Sla -joen suuta. Se oli 1800-luvulla maansa tärkein satama. 
Kampot tunnetaan erityisesti reppumatkailijoiden suosimana kohteena, ja siellä myös asuu melko paljon länsimaalaisia. Kaupunki on tunnettu korkealaatuisesta pippurista, jota viedään myös ulkomaille.
Attikan eläinpuisto

Attikan eläinpuisto () on 20 hehtaarin laajuinen yksityinen eläintarha, joka sijaitsee Spátan kaupungissa Itä-Attikassa Kreikassa lähellä Ateenaa. Eläintarhassa on noin 2 000 eläintä, jotka edustavat 400 lajia. Se on auki 365 päivää vuodessa. 
Historia.
Eläinpuisto avattiin toukokuussa 2000. Se oli aluksi lintutarha, jossa oli 1 100 lintua, jotka edustivat 300 eri lajia .
Matelijat lisättiin huhtikuussa 2001, niiden jälkeen Kreikan eläimistö vuonna 2002, afrikkalainen savanniosasto ( seeprat ja kirahvit) vuonna 2003, kissaeläimet ja savanniosan laajennus vuonna 2004, apinat vuonna 2005, gepardit, simpanssi ja gibbon, ja Somalian eläimiä esittelevä osa (kamelit ja aasit) vuonna 2008.
Vuonna 2010 eläintarhassa avattiin delfinaario, ja eläimistöön lisättiin valkoinen sarvikuono.
Lakkautetun Särkänniemen delfinaarion delfiinit siirrettiin Attikan eläinpuistoon 28. elokuuta 2016. Delfiineistä kaksi on edelleen elossa vuonna 2025.
Näytökset.
Vuonna 2005 eläintarha alkoi järjestää päivittäin petolintunäytöksiä. Vuonna 2010 avatussa delfinaariossa esiintyivät meri-leijonat ja delfiinit.
Villieläinnäytökset on periaatteessa kielletty Kreikan laissa, mutta lakia ei kuitenkaan valvota. Delfinaarioiden kieltämisestä kokonaan on keskusteltu.
Kritiikkiä.
Kesäkuussa 2010 delfinaarion näytöksissä alkoivat esiintyä merileijonat ja delfiinit. Siellä oli aluksi neljä Liettuasta ostettua delfiiniä, myöhemmin samasta paikasta hankittiin seitsemän lisää. Kreikan vihreä puolue haastoi Attikan eläinpuiston oikeuteen eläinten hyvinvointiin liittyvin syyttein vuonna 2011. Huhtikuussa 2011 ateenalainen tuomioistuin kielsi väliaikaisesti delfinaarion toiminnan. Muun muassa BBC ja "The Sunday Times" kirjoittivat aiheesta. Elokuussa 2011 kreikkalainen tuomioistuin määritteli, ettei sen asiantuntevuus riitä ratkomaan asiaa. Eläintarha on tulkinnut tämän vapauttavaksi päätökseksi.
Taaborinvuori

Taaborinvuori on ulkoilmateatteri ja museoalue, joka sijaitsee Nurmijärven kunnassa Palojoen kylässä.
Ulkoilmateatteri.
Kivi-juhlat, jotka ovat esittäneet Aleksis Kiven tuotantoa jo vuodesta 1952, tapahtuu joka kesä Taaborinvuoren ulkoilmateatterissa. Teatteria käyttävät myös muut tapahtumanjärjestäjät, kuten Taaborin kesäteatteri, jota ohjaaja, käsikirjoittaja ja kirjailija Taavi Vartia ohjaa.
Katsomon vetoisuus on 700 henkeä ja suurin osa katsomosta on nyttemmin katettu.
Museoalue.
Museoalue koostuu eri puolilta Nurmijärveä tuoduista rakennuksista, joiden näyttelyt kertovat nurmijärveläisestä arjesta 1900-luvun alussa. Se perustettiin 1970- ja 1980-luvun vaihteessa.
Historia.
Taaborinvuori kuului Aleksis Kiven lapsuuden maisemiin, jonka hän myös nimesi Raamatun kertomuksista tutun, Israelissa sijaitsevan Taaborin vuoren mukaan. Kiven syntymäkoti sijaitsee Taaborinvuoren mäen vieressä.
Push-Pull

Push-Pull on penkkipunnerruksen ja maastanoston yhteistuloskilpailu. Kilpailijalla on molemmissa nostomuodoissa kolme yritystä, joista raskaimmat onnistuneet lasketaan yhteistulokseen. 
Push-Pull -kilpailuita on alettu laajamittaisemmin järjestää 2010-luvulta alkaen. Voimanostoliitoista mm. Global Powerlifting Alliance (GPA), World Powerlifting Alliance (WPA) ja World Association of Benchers and Deadlifters (WABDL) järjestävät maailmanmestaruuskilpailuissaan myös Push-Pull -kilpailun. Suurimman yhteistuloksen ilman nostoa tukevia varusteita on tehnyt Venäjän Kirill Sarychev (315 kg + 390 kg = 705 kg, Sydney 2014).
Heikki Hykkäälä

Heikki Kalervo Hykkäälä (16. elokuuta 1914 Valkeala – 1. elokuuta 1995 Kuusankoski) oli suomalainen toimistopäällikkö, kunnallisneuvos ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Hykkäälän vanhemmat olivat asemamies Juho Fredrik Hykkäälä ja Eelin Maria Vainio, entinen Priha. Hän pääsi ylioppilaaksi 1936. Hykkäälä oli OTK:n palveluksessa Helsingissä vuoteen 1939 saakka. Sotavuosien jälkeen hän toimi Kuusankosken taksoitussihteerinä 1945–1959, Kuusankosken verotoimiston päällikkönä 1960–1975 ja Kuusankosken kunnanasiamiehenä 1960–1966. Hän sai kunnallisneuvoksen arvon 1973. 
Hykkäälä oli kansanedustajana 1948–1951 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä sekä 1951–1958 ja 1966–1975 edustaen Kymen läänin vaalipiiriä. Hykkäälä kuului eduskunnan pankkivaltuusmiehiin ja Suomen Pankin tilintarkastajiin. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950, 1956, 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa. Hykkäälä oli Kuusankosken kunnanvaltuuston jäsenenä ja kauppalanvaltuuston puheenjohtajana. Hykkäälä oli lisäksi sosialidemokraattisen puolueen puolueneuvoston varapuheenjohtajana ja Kymenlaakson maakuntaliiton puheenjohtajana.
Heikki Hykkäälä oli naimisissa vuodesta 1949 Kaisa Annikki Koskensuon kanssa.
Jack L. Warner

Jack Leonard Warner (s. 2. elokuuta 1892 – 9. syyskuuta 1978) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja ja yksi veljeksistä, jotka perustivat erään maailman suurimmista viihdeyrityksistä Warner Bros. Studiosin.
Jacob Warner syntyi Londonissa, Ontariossa , Kanadassa puolanjuutalaisille vanhemmille 12-lapsinen perhe asettui kuitenkin Yhdysvaltoihin, ensin Baltimoreen ja vuonna 1896 Youngstowniin. Jack tutustui jo nuorena viihdemaailmaan teatterien kautta, ja hän perusti Warner Bros. Studiosin yhdessä Harryn, Samin ja Albertin kanssa vuonna 1923.
Yrityksen alkutaipaleen tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa "Maltan haukka" vuodelta 1941 ja "Casablanca" vuodelta 1942.
Poliittiselta kannaltaan Warner oli republikaanisen puolueen kannattaja.
Franzéninkatu

Franzéninkatu () on asuntokatu Helsingissä Kallion kaupunginosassa. Itä–länsisuuntainen katu kulkee mutkitellen Torkkelinmäen osa-alueen halki Pengerkadulta Kaarlenkadulle. Katu sai nimensä runoilija Frans Mikael Franzénin mukaan vuonna 1901.
Profiili ja arkkitehtuuri.
Franzéninkadun poikkikadut idästä alkaen ovat 
Franzéninkadun itäisimmät kerrostalot on rakennettu 1928–1937. Harjutorinkadun ja Fleminginkadun välisellä osuudella Franzéninkatu on kapea puistokatu, joka kulkee Franzéninpuistikon ja 1920-luvulla rakennettujen, toisistaan ja katulinjasta erilleen sijoitettujen kerrostalojen välistä. Talot ovat Jalmari Peltosen käsialaa.
Franzéninpuistikossa sijaitsee entinen Yhteiskunnallisen korkeakoulun talo, jota kutsutaan nimellä Franzénia. Väinö Vähäkallion piirtämä rakennus valmistui 1930. Franzéninpuistikon ja Fleminginkadun välissä sijaitsee 1920-luvun puolivälissä rakennettu pitkä ja matala autotallien rivi. Vielä tuolloin talleille ei ollut riittävästi kysyntää, joten niihin sijoittui vanhojen vaatteiden puoteja. Sittemmin talleissa on toiminut muun muassa verstaita ja korjaamoja.
Fleminginkadun kohdalla Franzéninkatu levenee Franzéninaukioksi. Fleminginkadun ja Kaarlenkadun välinen viimeinen kortteli on molemmin puolin tiiviisti rakennettu ja poikkeaa ilmeeltään muusta Franzéninkadusta. Tällä katuosuudella on pari 1910-luvulla valmistunutta kerrostaloa. Kaarlenkadun risteyksessä sijaitsee Franzéninkadun muuta rakennuskantaa huomattavasti uudempi, 1971 valmistunut toimistotalo. Risteyksen toisella puolen oli Martin af Schultenin piirtämä kivitalo vuodelta 1925. Talo oli alun perin Helsingfors Autofabrik Oy:n omistama, myöhemmin siinä oli muun muassa asuntola. Talo purettiin 1986 ja sen paikalle rakennettu hotelli valmistui 1989. Hotelli Fennon sulkemisen jälkeen rakennuksessa toimi vuodesta 2009 turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskus. Fennon talo purettiin 2020-luvun vaihteessa, ja tilalle rakennettiin ympäristöön paremmin sopiva Kallion Kaarle -niminen asuinkerrostalo.
Bomba Estéreo

Bomba Estéreo on kolumbialainen musiikkiyhtye. Bomba Estéreon musiikkia on luonnehdittu electro tropicaliksi ja psykedeeliseksi cumbiaksi, ja siinä yhdistävät perinteisen cumbian lisäksi muun muassa tekno, rap, hip hop, reggae ja Kolumbian rannikkoseutujen afrokaribialainen champeta.
Bomba Estéreo perustettiin Bogotássa vuonna 2005, kun basisti Simón Mejía kutsui Santa Martasta kotoisin olevan Liliana Saumetin laulajaksi ja toiseksi lauluntekijäksi. Erityisesti Saumetin vaikutuksesta musiikissa alkoivat yhdistyä rap ja perinteinen karibialainen musiikki. Yhtyeen ensimmäinen albumi "Estalla" ilmestyi vuonna 2008, mutta varsinaisena läpimurto tuli "Fuego"-singlen myötä vuonna 2009. Vuonna 2010 MTV:n Iggy Show’n katsojat äänestivät Bomba Estéreon "Parhaaksi uudeksi yhtyeeksi".
Tallinnan raitiotieliikenne

Tallinnan raitiotieliikenne () on raitiotiejärjestelmä, jota käytetään Tallinnan alueella Virossa. Vuodesta 2013 lähtien Tallinnan joukkoliikenne on ollut kaupungin asukkaille maksutonta.
Historia.
Liikennöinti aloitettiin vuonna 1888 hevosraitioteillä, ja vuoteen 1902 mennessä se oli rakennettu 7,24 kilometrin laajuiseksi. Verkkoa laajennettiin seuraavan kerran vuonna 1915, jolloin paikalliset tehdasyritykset laajensivat verkostoa omille tehtailleen Koplin kaupunginosaan. Samalla hevosvaunuista alettiin luopua ja tilalle hankittiin höyrykäyttöiset vaunut. Viimeisen kerran hevosia käytettiin raitiotieliikenteessä vuonna 1918.
Vuonna 1921 alettiin liikennöidä bensiinikäyttöisillä raitiovaunuilla, ja sähkökäyttöiset raitiovaunut otettiin käyttöön vuonna 1925. Lisäksi rataverkostoa laajennettiin ja vuoteen 1940 mennessä sen laajuus oli 13,4 kilometriä, ja tuolloin oli käytössä 20 sähköraitiovaunua ja yhdeksän bensiinimoottorivaunua. Maaliskuun 1944 ilmapommituksessa kuitenkin tuhoutui lähes kaksi viidesosaa kalustosta.
1950-luvulla verkkoa sähköistettiin ja paranneltiin. Bensiinimoottorivaunujen käyttö loppui vuonna 1953, kun Koplin radan sähköistys valmistui. Samalla Saksasta tilattiin suuri määrä Gothan valmistamia raitiovaunuja.
Raitiotiet saavuttivat suuren suosion 1970- ja 1980-luvuilla, jolloin matkustajamäärät saavuttivat parhaimmillaan 109 miljoonan matkustajan vuositason. Vuosina 1973-1990 hankittiin 60 Tatra T4SU -vaunua ja 73 Tatra KT4SU -vaunua. Myöhemmin Saksasta on hankittu käytettyjä Tatra KT4D:itä.
Tallinnan raitiovaunulinja nro. 5 kulkee Koplin ja Vana-Lõunan väliä. Se avattiin vuonna 2000 ja lakkautettiin vuonna 2004, mutta palautettiin jälleen marraskuussa 2023.
Tallinnan raitiotien kalustoa on uusittu 2010-luvulla hankkimalla uusia raitiovaunuja espanjalaiselta CAF:lta. Kyseisissä raitiovaunuissa on ollut kuitenkin muun muassa kovaan meluun ja jarruttaessa vaunun heilumiseen liittyviä ongelmia. 
Raitiotielinjan laajennuksen rakentaminen lentoasemalle alkoi elokuussa 2016.
Toukokuussa 2022 tilattiin kahdeksan uutta raitiovaunua puolalaiselta Pesalta. Tilaukseen kuuluu 15 vaunun optio.
Marraskuussa 2023 aloitettiin Tallinnan matkustajasataman rakentaa uutta raitiotielinjaa, joka kulkee Tallinnan keskustan läpi matkustajasataman A- ja D-terminaaleille. Tämä raitiotielinja tulee yhdistämään Tallinnan matkustajasataman, lentoaseman, sekä tulevaisuudessa myös Rail Baltica-rautatien Ülemistessa sijaitsevan pääteaseman.
Kalusto.
Tallinnan nykyinen raitiovaunukalusto koostuu sekä peruskorjatuista että peruskorjaamattomista Tatra KT4 -raitiovaunuista, CAF Urbos -vaunuista ja PESA Twist -vaunuista. Matkustajaliikenteeseen on yhteensä 66 raitiovaunua.
Nita Korhonen

Nita Korhonen (s. 1981) on suomalainen juontaja ja toimittaja. Hän toimii Kansainvälisen Moottoriliiton (FIM) komissiopresidenttinä, jossa on toiminut vuodesta 2012 lähtien. Korhonen toimii myös Suomen Moottoriliiton hallituksen jäsenenä, Ajo Motorsportin kansainvälisenä tiedottajana, D1 Ultimate GT:n Superbike-vastaavana, sekä Vauhdin Maailma lehden kolumnistina. Hänet tunnetaan myös Yle TV2:n MotorSport -ohjelman juontajana.
Nita Korhosen isä on entinen ratamoottoripyöräilijä Pentti Korhonen.
All Over Maniacs

All Over Maniacs on vuonna 2010 toimintansa aloittanut helsinkiläinen rock-yhtye. Yhtyeen musiikki on luokiteltavissa punkiksi, mutta siinä on kuultavissa vahvasti vaikutteita myös thrashista. All Over Maniacsin ensimmäisellä levyllä kappaleiden lyriikat olivat englanniksi, mutta yhtye vaihtoi kielen suomeksi jo toiselle julkaisulle. Kahden omakustanteena julkaistun levyn "Attack of the Fools (2010) ja "Yöjunalla Helvettiin" (2012) jälkeen AOM:n kolmas pitkäsoitto "Heikoilla jäillä" julkaistiin Stupido Recordsin toimesta helmikuussa 2015.
All Over Maniacsin miehistö koostuu J. Noljakasta (laulu, kitara), J. Räsäsestä (kitara, taustalaulu), J. Susitaipaleesta (rummut, taustalaulu) sekä T. Laaksosesta (basso).
Löytänejärvi

Löytänejärvi on Karvianjoen vesistöön kuuluva järvi Kairilan kylässä Noormarkussa Porissa Satakunnan maakunnassa. Se kuuluu Lavian Karhijärveen laskevan Suodenjoen valuma-alueeseen. Järven pinta-ala on 31,76 hehtaaria, korkeus merenpinnasta 68,3 metriä ja rantaviivan pituus 3,43 kilometriä. Sen laskuojana on Järvioja, joka laskee Suodenjoen latvahaaraan Lehmijokeen.
Pirullisia ihmisiä

Pirullisia ihmisiä ("Ruthless People") on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1986. Sen ohjasivat Dale Launerin käsi­kirjoituksen pohjalta ZAZ-kolmikkona tunnetut Jim Abrahams, David Zucker ja Jerry Zucker. Tarinassa on nähty vaikutteita O. Henryn kertomuksesta ”The Ransom of Red Chief”, mutta käsikirjoittaja Launer on todennut tekstinsä pohjautuvan pikemminkin Patty Hearstin kidnappaus­tapaukseen vuonna 1974.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Juoni.
Spandex-minihameilla rikastunut vaatetehtailija Sam Stone (Danny DeVito) on päättänyt tappaa vaimonsa Barbaran (Bette Midler) periäkseen tämän omaisuuden ja naidakseen sitten rakasta­jattarensa Carolin (Anita Morris). Kuin taivaan lahjana vaimo Barbara joutuukin kidnapatuksi ja tappo­uhkauksen alle. Kidnap­paajina on pariskunta (Judge Reinhold ja Helen Slater), jonka menestyvän tuoteidean Sam on varastanut. Kuultuaan miehensä epä­oikeuden­mukaisuudesta ja haluttomuudesta pelastaa häntä Barbara liittoutuukin kidnappaajiensa kanssa, ja he alkavat kaikki kolme jahdata Samia.
Tuotanto.
Elokuvassa näkyy paljon tyypillistä 1980-luvun puolenvälin postmodernia muotoilua, muun muassa Sally Cruikshankin teräväkulmaisissa alkutekstianimaatioissa ja Sam Stonen kodin Memphis-tyylisessä sisustuksessa.
Mansfield Park – kasvattitytön tarina

Mansfield Park – kasvattitytön tarina () on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut brittiläinen televisioelokuva, jonka on ohjannut Iain B. MacDonald. Elokuva perustuu Jane Austenin vuonna 1814 julkaistuun romaaniin "Kasvattitytön tarina". Elokuva kertoo köyhästä tytöstä, joka lähetetään kasvatettavaksi rikkaiden sukulaisten luokse Mansfield Park -nimiseen kartanoon.
Tuotanto.
Elokuva kuvattiin kokonaisuudessaan Newby Hallin kartanossa Riponin kaupungissa, North Yorkshiressa.
George Michael Wästilä

George Michael (Mikko, Mike) Wästilä (1909 Worcester, Massachusetts – 16. huhtikuuta 1969 Superior, Wisconsin) oli amerikansuomalainen toimittaja ja Yhdysvaltain kommunistisen puolueen toimitsija.
Ensimmäisen polven siirtolaisperheeseen syntynyt Wästilä työskenteli "Eteenpäin" ja "Työmies" -lehtien toimittajana sekä kommunistipuolueen virkailijana New Yorkin Harlemissa nimellä Mike Walsh. Vuonna 1947 Wästilä valittiin Amerikan Suomalaisen Keskinäisen Avun Järjestön toimeenpanevan komitean jäseneksi. Hän tuli tunnetuksi myös suomen- ja englanninkielisenä puhujana. 
Vuodesta 1950 lähtien aina kuolemaansa saakka Wästilä työskenteli "Työmies–Eteenpäin" -lehden päätoimittajana. Hän joutui 1950-luvulla Yhdysvaltain kommunistivainojen kohteeksi, mutta selvisi viranomaisten ahdistelusta nähtävästi ilman vakavampia seurauksia.
Tom Rosenberg

Tom Rosenberg on amerikanjuutalainen elokuvatuottaja. Hän on Lakeshore Entertainment -tuotantoyhtiön perustaja ja Oscar-palkittu. Rosenberg aloitti uransa 1990-luvun alussa. Rosenbergin menestyneimpiä elokuvia on vuonna 2004 ensi-illassa ollut "Million Dollar Baby", jonka pääosissa näyttelevät Clint Eastwood, Hilary Swank ja Morgan Freeman. Elokuva sai neljä Oscar-palkintoa, muun muassa parhaasta elokuvasta.
Hezhou

Hezhou (, ) on prefektuuritason kaupunki Etelä-Kiinan Guangxin zhuangien autonomisen alueen itäosassa. Kaupungin pinta-ala on 11 772 neliökilometriä ja väkiluku noin 1,95 miljoonaa (vuonna 2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 370 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Nanningista koilliseen.
Kaupunki rajoittuu pohjoisessa Yongzhoun, idässä Qingyuanin, koillisessa Zhaoqingin, etelässä Wuzhoun ja lännessä Guilinin prefektuuritason kaupunkeihin.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla kaupunki jakautuu kahteen kaupunkipiiriin, kahteen piirikuntaan ja yhteen autonomiseen piirikuntaan.
"Babun kaupunkipiirin läntisesta osasta tuli Pingguin kaupunkipiiriksi heinäkuussa 2016."
Euroopan konsertti

Euroopan konsertti (tunnettu myös nimellä Wienin järjestelmä) kuvaa Wienin kongressista 1815 alkanutta ja ensimmäisen maailmansodan alkuun 1914 päättynyttä valtioiden välistä vallan tasapainojärjestelmää. Euroopan konsertin vallantasapainopolitiikan ansiona pidetään noin 100 vuotta vallinnutta kohtalaisen rauhallista ajanjaksoa Euroopan historiassa 1800-luvulla.
Napoleonin sotien jälkeen vuonna 1814 kokoontuivat voittajavaltiot Britannia, Preussi, Venäjä ja Itävalta Wienissä neuvottelemaan Euroopan järjestyksen palauttamisesta. Kongressi yritti laatia järjestelmää, jolla voitaisiin jatkossa välttää sotia. Se valitsi sveitsiläisen filosofin Emer De Vettelin (1714–1767) kirjassaan "Le Droit des gens; ou, Principes de la loi naturelle appliqués à la conduite et aux affaires des nations et des souverains" (”Kansojen laki eli luonnolliset periaatteet sovellettaviksi kansojen ja valtioiden välisissä kysymyksissä”) esittämän vallan tasapaino-opin. Sen mukaan itsenäiset valtiot saadaan kunnioittamaan toisiaan, kun huolehditaan liittoutumien avulla siitä, että valtioiden väliset voimasuhteet ovat tasapainossa. Tällöin riskit sodan aloittamisesta ovat liian suuret.
Keinoksi tämän tasapainon hallintaan Wienin kongressissa sovittiin säännöllisesti pidettävistä konferensseista. Näistä ensimmäinen oli 1818 pidetty Aachenin konferenssi, toinen Troppaun konferenssi 1820, kolmas Laibachin konferenssi 1821 ja viimeinen Wienin kongressin päätösten mukaan järjestetty oli Veronan konferenssi 1822. Nämä konferenssit järjesti neliliitto, joka Aachenin konferenssissa laajeni viisiliitoksi, kun Ranska hyväksyttiin mukaan. Vuonna 1815 oli syntynyt myös Pyhä allianssi Venäjän johdolla Venäjän, Itävallan ja Preussin liitoksi. Muita suurvaltojen konferensseja 1800-luvulla olivat Lontoon vuoden 1832 konferenssi, jossa järjestettiin Kreikan itsenäistyminen, ja Berliinin kongressi 1878, jossa järjesteltiin Balkanin maiden rajoja.
Wienin kongressin päätöksistä ei ollut enää mitään jäljellä vuosien 1853–1856 Krimin sodassa, jossa entiset Napoleonin sotien voittajavaltiot Britannia ja Venäjä olivat vastakkain. Toisaalta tämä sota käytiin Euroopan reuna-alueilla. Saksan yhdistyminen 1800-luvun jälkipuoliskolla ja teollistuminen vuosisadan lopulla heilutti Euroopan tasapainoa. Preussia vuodesta 1862 ja yhdistynyttä Saksaa vuosina 1872–1890 johtanut ”rautakansleri” Otto von Bismarck oli käynnistänyt sotia luodakseen Saksan yhtenäisyyttä ja nationalismia. Saksan–Ranskan sodan 1870–1871 jälkeen Bismarck katsoi, että Saksa oli saavuttanut kaiken tavoittelemansa. Tämän jälkeen Bismarck keskittyi luomaan liittolaisjärjestelmiä, kuten kolmiliitto erityisesti Ranskan eristämiseksi. Kasvava nationalismi ja taloudellinen kilpailu johtivat 1900-luvun alussa kilpavarusteluun. Britannia ja Ranska tekivät turvallisuutensa takaamiseksi 1904 Entente cordiale -liiton, johon liittyi 1907 Venäjä. Nämä liittolaissuhteet sitten säilyivät ensimmäisen maailmansodan alussa.
Stop Making Sense

Stop Making Sense on Jonathan Demmen ohjaama pitkä elokuva vuodelta 1984. Se on taltiointi Talking Heads -yhtyeen kolmesta peräkkäisestä konsertista Hollywoodin Pantages-teatterissa Los Angelesissa joulukuulta 1983, jolloin yhtye oli albuminsa "Speaking in Tongues" promootiokiertueella.
Elokuva on ensimmäinen, jonka ääni on tallennettu täysin digitaalisesti. Elokuvan 1,2 miljoonan Yhdysvaltain dollarin budjetista vastasi yhtye itse. 
Vastaanotto.
Muun muassa elokuvakriitikko Leonard Maltin pitää "Stop Making Senseä" kaikkien aikojen parhaimpiin kuuluvana rockelokuvana. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Suomalaisessa "Video-oppaassa" vuodelta 1994 se saa neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Suomessa "Stop Making Sense" sai teatteriensi-iltansa vasta kolme vuotta valmistumisensa jälkeen heinäkuussa 1987 Helsingin Uuden ylioppilastalon Bio Illusionissa. Se julkaistiin seuraavana vuonna VHS-videona ja vuonna 1990 se esitettiin televisiossa Yle TV1 -kanavalla. Helmikuussa 2020 Yle Teema esitti sen osana lauantain 8.2. Jonathan Demme -teemailtaa.
Soundtrack-albumi.
Elokuvan musiikki julkaistiin samannimisenä albumina, joka pysyi 200 myydyimmän joukossa "Billboard"-lehden albumilistalla yli kaksi vuotta. Albumin pieni erikoispainos sisälsi LP-levyn lisäksi neliväripainetun kuvakirjan, mutta samaa kuvamateriaalia oli melko runsaasti myös tavallisen LP-painoksen kansissa.
Len Howard

Gwendolen Howard (1894 Wallington, Britannia – 5. tammikuuta 1973 Ditchling, Britannia.) oli brittiläinen luonnontarkkailija ja muusikko. Hän teki ainutlaatuisia lintututkimuksia, joita hän julkaisi aikakauslehdissä ja kahdessa kirjassa tekijänimellä Len Howard.
Gwendolen Howard oli nuorin brittiläisen runoilijan ja näytelmäkirjailijan Henry Newman Howardin (1861–1929) ja hänen puolisonsa Florence Howardin, o.s. Warman, lapsista. Howard asui perheensä kanssa eri puolilla Englantia ja Walesia ennen muusikonuraansa Lontoossa, missä hän antoi tunteja, järjesti konsertteja köyhien perheiden lapsille ja soitti alttoviulua Malcolm Sargentin johtamassa orkesterissa. Vuonna 1938 Howard osti tontin Ditchlingin kylän laidalta ja rakennutti sinne talon, jolle hän myöhemmin antoi nimen "Bird Cottage" ('Lintutalo')
Asetuttuaan asumaan taloonsa Howard alkoi rakentaa hyvin läheistä suhdetta alueen lintuihin, joille hän tarjosi ravintoa (sota-aikana omista korttiannoksistaan), karkotti petoja, hoiti vahingoittuneita pesiä ja päästi linnut lentämään ja yöpymään kotiinsa. Howard alkoi julkaista havainnoistaan "lintuelämäkertoja" noin vuonna 1949 brittiläisissä luonnonhistoriallisissa aikakauslehdissä, ja Collins Press julkaisi hänen ensimmäisen kirjansa vuonna 1950. Howard jatkoi linnuista kirjoittamista ainakin vuoteen 1957. Koska Howard uskoi, että pelko on tärkein motivoiva tekijä ihmisten havainnoimien lintujen käyttäytymisessä, ja koska hän vastusti tieteellisiä johtopäätöksiä, joita oli tehty sellaisen tarkkailun avulla, hän pyrki valvomaan tarkasti omaa ja lintujensa ympäristöä, jotta linnut tuntisivat olonsa mahdollisimman turvalliseksi ja hän saisi luoduksi niihin häiriöttömän suhteen. Sen vuoksi Howard vietti erakonelämää ja antoi tarkat ohjeet niille, jotka uskaltautuivat käymään hänen luonaan Bird Cottagessa. Howard ryhtyi vuonna 1960 kampanjoimaan estääkseen rakentamisen tonttinsa ympäristöön.
Howard sanoi kirjoituksissaan, että linnun käyttäytymisessä merkittävä tekijä on älykkyys, ei pelkkä vaisto. Howard kohdisti tutkimuksissaan erityistä huomiota talitiaisiin, joskin hän kirjoitti myös muista tiaisista, punarinnoista, varpusista, mustarastaista, rastaista ja peipoista ja kuvasi lintuelämäkerroissaan erityisen poikkeuksellisia yksilöitä. Musiikkikoulutuksen ansiosta Howardilla oli hyvät edellytykset ymmärtää linnunlaulua, ja ensimmäisen kirjansa loppuosan hän omisti tämän aiheen syvälliselle analyysille.
Dhu al-Hiddža

Dhu al-Hiddža on islamilaisen kalenterin viimeinen kuukausi. Sen aikana suoritetaan pyhiinvaellus hadž ja vietetään Id al-Adha -uhrijuhlaa.
Vahinko (kappale)

Vahinko on suomalaisen poplaulaja Sannin kappale hänen kolmannelta studioalbumiltaan. Kappale julkaistiin albumin toisena singlenä 8. kesäkuuta 2016. Kappaleen on säveltänyt Sanni itse yhdessä Hank Solon kanssa. Sanoituksen Sanni on tehnyt yksin. Single ylitti platinalevyrajan elokuussa 2016.
Sanni on kertonut kappaleen kertovan ”obsessiosta johonkin saavuttamattomaan tai varattuun tyyppiin”. Kappaleen on luonnehdittu kertovan myös siitä ”miten ihmiseen voi olla niin ihastunut, että on valmis joustamaan moraalistaan ja sietämään huonoakin kohtelua”.
Musiikkivideo.
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin maanantaina 15. elokuuta 2016 Sannin YouTube-kanavalla. Videolla artistin fanit esittivät laulavansa kappaletta. Idean videoon Sanni sai saatuaan kappaleen julkaisun jälkeen useita videoita faneiltaan Snapchatiin, jossa hänen seuraajansa lauloivat ”Vahinko”-kappaletta.
Musiikkivideo poistettiin kuitenkin YouTubesta jo seuraavana päivänä. Poiston syynä oli videolla esiintyvät lapset, jotka lauloivat kappaleen seksin harrastamiseen viittaavaa sanoitusta. Poistotiedotteen yhteydessä kuitenkin kerrottiin kaikilla videoon osallistuneilla olleen kuvauslupa ja alaikäisillä osallistuneilla vanhempien kirjallinen suostumus.
"Helsingin Sanomien" toimittaja Jussi Lehmusvesi kirjoitti artikkelissaan, että videota katsellessa ”aikuiselle tulee epämiellyttävä olo”. Hän kirjoitti myös, että ”testattavaksi tarjoutuminen ei pitäisi kuulua pikkutyttöjen ajatusmaailmaan ja tulkintani mukaan video flirttailee pedofilian kanssa”. Soundi-lehden toimittaja Saku Schildtin mukaan videolla ”aletaan koluta sellaisten mielikuvien syövereitä” joiden kanssa hän ei halua olla missään tekemisissä. Lastenpsykiatri Jari Sinkkonen kuvaili Ylen haastattelussa videota muun muassa ”pedofiilin päiväuneksi”. 
Videon poistosta päätti Warner Music Finlandin kotimaisen musiikin päällikkö Asko Kallonen, joka on kertonut, ettei video ollut levy-yhtiön toimeksiantama, vaan Sanni itse suunnitteli ja oli myös toteuttamassa videota. Video oli päätynyt levitykseen ennen kuin yhtiön johto oli nähnyt videota. Sanni itse kommentoi kohua sanoen: ”Emme osanneet tiimini kanssa odottaa, että videoon saatettaisiin rinnastaa vastenmielisiä assosiaatioita, kun lähtökohtaisesti tarkoitus oli vaan antaa faneille mahdollisuus laulaa lempikappalettaan biisin musavideolla.”
Listahistoria.
”Vahinko” nousi heti ensimmäisellä listaviikollaan 24/2016 Suomen virallisen latauslistan ensimmäiselle sijalle. Singlelistalla ensimmäisen viikon sijoitus oli toinen. Kummallakin listalla ensimmäisen viikon sijoitus oli sen paras sijoitus.
Radiosoitossa ”Vahinko” nousi Suomen soitetuimmaksi radiokappaleeksi viikolla 31/2016. Kappale oli soitetuin kaksi peräkkäistä viikkoa.
Ramilja Iskander

Ramilja Iskander (, synt. Hisamova, Хисамова) on venäläinen näyttelijätär ja malli. Hän on näytellyt lähinnä teatterissa ja televisiosarjoissa. Vuodesta 2003 alkaen hän on kuulunut moskovalaisen Venäjän akateemisen nuorisoteatterin (RAMT) vakiokastiin.
Iskander syntyi 1977 Kunašakin kylässä lähellä Tšeljabinskin kaupunkia. Hän on etnisesti tataari. Hänen isänsä on insinööri ja äitinsä opettaja. Iskander kuului koulunsa kuoroon, jossa hän oli soololaulajana. Isänsä tahdosta hän opiskeli jonkin aikaa taloustiedettä yliopistossa, mutta hakeutui salaa Tšeljabinskin taiteiden ja kulttuurin instituutin kursseille opiskelemaan näyttelemistä. 
Hän valmistui 1999 ja alkoi näyttelijänuransa Tšeljabinskin nuorisoteatterissa. Vuonna 2002 Iskander muutti Moskovaan, jossa näytteli aluksi KS. Stanislavski-teatterissa. Seuraavana vuonna hän siirtyi Venäjän akateemiseen nuorisoteatteriin, joka tunnetaan lyhenteellä RAMT. Hänet on palkittu muun muassa Moskovan kaupungin teatteripalkinnolla 2013 ja Kultaisella lyyralla 2010. Teatterityön ohella Iskander on näytellyt televisiosarjoissa ja mainoksissa, sekä ääninäyttelijänä animaatioissa ja ulkomaankielisten elokuvien dubbauksissa. Hänen toistaiseksi merkittävin elokuvaroolinsa on naispääosa Pavel Lunginin ohjaamassa elokuvassa Tsar ("Царь", 2009), jossa hän näytteli tsaari Iivana Julman vaimoa Maria Temrjukovnaa.
Iskander synnytti ensimmäisen poikansa elokuussa 2013.
God’s Great Banana Skin

God’s Great Banana Skin on Chris Rean kahdestoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1992. Albumia ei julkaistu Yhdysvalloissa, mutta kaksi kappaletta sisällytettiin myöhemmin seuraavan albumin "Espresso Logicin" Yhdysvaltain-versioon.
Albumi vietti Suomen virallisella listalla 7 viikkoa, sen korkeimman sijoituksen ollessa 29.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Chris Rea.
Päivi Kukkamäki

Päivi Kukkamäki on suomalainen laulaja, laulunopettaja ja Sibelius-Akatemiasta Docmus-yksikön kehittäjäkoulutuksesta väitellyt musiikin tohtori. Hän on uranuurtaja laulunopetuksessa suzuki-menetelmällä. Laulusuzukimenetelmä syntyi Vantaalla, Suomessa vuonna 1986 tohtori Shinichi Suzukin ja rouva Waltraud Suzukin tukemana. Kukkamäki opiskeli Suzuki-menetelmää Japanissa "Talent Education Instituutissa" Matsumotossa vuonna 1986 ja uudelleen 1993. 
Musiikin tohtorin tutkinto ”Laulun myötä kasvuun” Laulusuzukimenetelmän kehittämisprojekti odotusajasta aikuisuuteen materiaaleineen oli Sibelius-Akatemian 15 vuotta kestänyt seurantatutkimus 1986–2002. Kukkamäki on kouluttanut laulusuzukiopettajia sekä Suomessa että kansainvälisesti 22 maassa. Hän on tehnyt laulusuzukioppilaidensa kanssa 29 konsertti- ja konferenssimatkaa 19 eri maahan mm. Japaniin 1989,1999 ja 2013. Kukkamäki on ohjannut 10 lasten suurproduktiota (3 oopperaa, 3 musikaalia ja 4 musiikkinäytelmää). Julkaisuja on 13.
Päivi Kukkamäelle myönnettiin Vantaan kulttuuripalkinto vuonna 2003. Hän väitteli musiikin tohtoriksi samana vuonna. Tasavallan presidentti myönsi Kukkamäelle Valkoisen Ruusun Ritarikunnan ritarimerkin vuonna 2013.
Letši Kurbanov

Letši Alhazurovitš Kurbanov (, s. 9. huhtikuuta 1978 Gümse, Tšetšenia) on venäläinen karateka. Hän on Kyokushinin Euroopan mestari ja Japanin mestari. Kurbanov sijoittui viidenneksi vuoden 2003 World Openissa. Hän päätti kilpauransa 2013.
Karate.
Kurbanov saavutti menestystä ensimmäisen kerran 1999 tultuaan kolmanneksi EM-kilpailuissa. Kaksi vuotta myöhemmin Kurbanov voitti raskaansarjan Euroopan mestaruuden Unkarissa. Hän voitti loppuottelussa Sergej Melyukin. Vuosi 2002 oli menestyksekäs, vaikka Kurbanov jäi useimmiten turnauksissa toiseksi. Hän saavutti Euroopan cupin voiton ja Japanin mestaruuden superraskaassasarjassa. Lisäksi Kurbanov sijoittui toiseksi muun muassa All American Openissa ja joukkue MM-kilpailuissa Venäjän kanssa. Hän otti osaa myös 2003 World Openiin, joka käytiin avoimen painoluokan maailmanmestaruudesta. Kurbanovin lopullinen sijoitus oli viides hävittyään viimeisen ottelunsa Ewerton Teixeiralle. Hän saavutti hopeamitalin MM-kilpailuissa 2005 superraskaassasarjassa. Kurbanov hävisi loppuottelussa World Openin tavoin Ewerton Teixeiralle. Maaliskuussa 2005 Kurbanov voitti Ichigekin tapahtumassa käydyn ottelun Ipponilla Alexandre Rodriguesia vastaan toisessa erässä.
2007 marraskuussa Kurbanov oli mukana World Openissa, jossa hänen tiensä päättyi kolmannella kierroksella hävittyään Ilja Karpenkolle.
Kurbanov osallistui 2010-luvulla muun muassa All American Openiin 2010, jossa hän sijoittui viidenneksi. Kurbanov voitti turnauksessa kaksi ottelua, mutta hävisi kolmannen kamppailunsa Syoki Aratalle tuomariäänin. Kurbanov otteli myös vuoden 2011 World Openissa, jossa hän sijoittui kahdeksan parhaan ulkopuolelle.
Potkunyrkkeily ja vapaaottelu.
Kurbanov kokeili myös potkunyrkkeilyä ja vapaaottelua urallaan. Ichigeki järjesti kaikki potkunyrkkeily -tapahtumat, jotka käytiin kyokushin säännöillä nyrkkeilykehässä. Toukokuussa 2004 hän osallistui Japanissa järjestettyyn Kyokushin vs K-1 -tapahtumaan, jossa Kyokushin ottelijat kohtasivat K-1 potkunyrkkeilijät. Kurbanov voitti kamppailunsa minuutissa tyrmäyksellä Big Farmia vastaan. Kurbanov otteli toiseksi viimeisen potkunyrkkeilyottelun japanilaista Kentarō Tanakaa vastaan, jolle hän hävisi tuomariäänin. Kurbanov otteli uransa päätöskamppailun eteläafrikkalaista Jan Nortjea vastaan. K-1 säännöillä käyty kamppailu päättyi Kurbanovin voittoon hajaäänin.
Kurbanov lopetti kilpauransa 2013, mutta palasi takaisin lokakuussa 2015 vapaaottelussa. Hän kohtasi urallaan 300 vapaaottelua otelleen Travis Fultonin, jonka Kurbanov voitti ensimmäisen erän päätyttyä. Fulton ilmoitti ettei kyennyt enää jatkamaan kamppailua.
Siniorakas

Siniorakas ("Hydnellum caeruleum") on nahkaorakkaisin luettava sieni. Se on sitkeämaltoinen ja jykevä, päältä valkoinen tai sinertävä. Alapinnan piikit ovat selkeästi havaittavissa. Itiöemien pinta saattaa muuttua vanhemmiten karvapintaiseksi. Jalassa tavataan myös ruskeita värisävyjä. Halkaistuna sienessä on usein monenlaisia värisävyjä. Laji kasvaa yleisenä mäntykankailla eikä ole uhanalainen.
Siniorakkaan maku on hieman karvaan saippuainen. Haju on aistittavissa ja sitä on verrattu musteeseen. Lajista ei ole ruokasieneksi makunsa eikä sitkeytensäkään vuoksi, mutta sitä on käytetty sienivärjäykseen ainakin Skotlannissa, ja siitä saadaan lankojen erilaisilla metallipuretuksilla sinertäviä ja vihertäviä sävyjä.
Nahkaorakkaat

Nahkaorakkaat ("Hydnellum") ovat "Bankeraceae"-heimoon kuuluvia sieniä, joiden itiöemät ovat yleensä kovahkoja tai korkkimaisen tai nahkamaisen sitkeitä. Ne eivät ole lähisukua tunnettujen syötävien orakkaiden kuten vaaleaorakkaan ("Hydnum"-suvun sienten) kanssa. Nahkaorakkaista useita käytetään sienivärjäykseen.
Lajeja.
Tässä listassa on joitakin 39 tunnetusta nahkaorakkaasta. Alkuperäisessä Petter Adolf Karstenin luettelossa niitä oli 19, mutta määrä niiden on kasvanut aikojen saatossa.
Tachibana (1944)

Tachibana () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 8. heinäkuuta 1944. Se laskettiin vesille 14. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 20. tammikuuta 1945.
Palvelus.
Palvelukseenotettaessa alus liitettiin miehistön koulutukseen Yhdistetyn laivaston 11. hävittäjälaivueeseen päällikkönään komentajakapteeni Hayashi Toshifusa. Alus liitettiin 15. maaliskuuta 11. hävittäjälaivueen 53. hävittäjäviirikköön, jonka muuta alukset olivat "Sakura", "Nara", "Tsubaki", "Yanagi" ja "Keyaki". Laivue kuului Japanin 2. laivastoon 1.-20. huhtikuuta, minkä jälkeen se jatkoi palvelustaan Yhdistetyssä laivastossa.
Alus saapui 22. toukokuuta Kuresta Ōminatoon aloittaen partioinnin ja saattueiden suojaamisen pohjoisella alueella. Alus upposi Yhdysvaltain laivaston Task Force 38:n lentokoneiden hyökkäyksessä 14. heinäkuuta 1945 Hakodatessa, jolloin aluksen miehistöstä sai surmansa 135 henkeä mukaan lukien aluksen päällikkö. Se poistettiin alusluettelosta 10. elokuuta.
One for the Road (kappale)

One for the Road on englantilaisen indie rock -yhtye Arctic Monkeysin kappale. Se julkaistiin neljäntenä singlenä yhtyeen viidenneltä albumilta "AM". Single julkaistiin 9. joulukuuta 2013.
”One for the Road” sijoittui Britannian singlelistalla sijalle 112.
Musiikkivideo julkaistiin YouTubessa 23. lokakuuta 2013, ja se on saavuttanut yli 20 miljoonaa näyttökertaa. Se on mustavalkoinen video ja sen on ohjannut Focus Creeps.
Mikael Ishak

Mikael Ishak (s. 31. maaliskuuta 1993 Södertälje, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä. Ishak edustaa Tanskan Superliigassa pelaavaa Randersia.
Seurajoukkueura.
Ishak on Assyriskan kasvatti. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa 47 Superettan-ottelua ja teki 13 maalia kausina 2010 ja 2011. Ishak siirtyi suoraan Ruotsin toiseksi korkeimmalta sarjatasolta Saksan Bundesliigaan pelaten 1. FC Kölnissä 11 liigaottelua maaleitta kaudella 2010–2011. Kaudella 2011–2012 hän edusti seuraa seitsemässä 2. Bundesliigan ottelussa onnistumatta maalinteossa.
Helmikuussa 2012 Ishak lainattiin Sveitsin Superliigassa pelaavaan St. Galleniin. Sveitsissä hän teki kevätkauden aikana kolme maalia 13 sarjaottelussa. Elokuussa 2013 Ishak siirtyi italialaiseen Parmaan, josta hän jo samassa kuussa lainattiin toiseen italialaisseuraan Crotoneen. Ishak edusti Crotonea 23 Serie B -ottelussa kaudella 2013–2014 tehden neljä maalia.
Elokuussa 2014 Ishak siirtyi Tanskan Superliigassa pelaavaan Randersiin. Kaudella 2014–2015 hän pelasi 26 sarjaottelua tehden 11 maalia. Kaudella 2015–2016 Ishak pelasi 28 sarjaottelua ja teki 13 maalia.
Maajoukkueura.
Ishak edusti Ruotsin alle 19-vuotiaiden maajoukkuetta kahdeksassa ja alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta 24 ottelussa. Kesäkuussa 2015 hän oli voittamassa alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta. Ishak pelasi turnauksessa kahdessa alkulohko-ottelussa ja välierässä.
Ishak oli mukana Ruotsin joukkueessa olympialaisissa 2016. Hän pelasi kaikissa Ruotsin kolmessa ottelussa ja teki maalin 2–2-tasapeliin päättyneessä ottelussa Kolumbiaa vastaan.
Ruotsin A-maajoukkueessa Ishak pelasi ensimmäisen ottelunsa 15. tammikuuta 2015, kun Ruotsi voitti Norsunluurannikon ystävyysottelussa 2–0. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Ishak teki kolmannessa maaottelussaan 6. tammikuuta 2016, kun Ruotsi pelasi Viron kanssa 1–1-tasapeliin päättyneen ystävyysottelun.
Saavutukset.
Ruotsin maajoukkue
Áskio

Áskio () eli Siniátsiko (Σινιάτσικο) on vuori ja vuorijono Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Sen korkeus on 2 111 metriä.
Áskio sijaitsee Kastorián ja Kozánin alueyksiköiden alueella Länsi-Makedoniassa linnuntietä noin 23 kilometriä luoteeseen Kozánin kaupungista. Vuorijonon korkeimman huipun nimi on Siniátsiko, mitä nimeä käytetään myös koko vuoresta. Muita korkeita huippuja ovat Skákos (Σκάκος, 1 824 m), Skárpa (Σκάρπα, 1 624 m), Magoúla (Μαγούλα, 1 621 m), Makrygiánni (Μακρυγιάννη, 1 542 m) ja Pýrgos (Πύργος, 1 517 m). Vuori on kalkkikiveä.
Mouríki- (1 703 m) ja Velliávuoret (myös Méllia, 1 754 m) ovat Áskion vuorimassiivin jatkeita.
Vóion kunnan osa Áskion kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä vuoresta.
Chaïntoú

Chaïntoú (, myös "Chaïdoú") eli Erýmanthos (Ερύμανθος) on vuori itäiseen Rodópi-vuoristoon kuuluvilla Koúla-vuorilla Kreikan ja Bulgarian rajalla. Sen korkeus on 1 828 metriä.
Chaïntoú sijaitsee Itä-Makedoniaan kuuluvan Dráman ja Länsi-Traakiaan kuuluvan Xánthin alueyksiköiden alueella linnuntietä noin 27 kilometriä pohjoisluoteeseen Xánthin kaupungista. Vuoren korkeimman huipun nimi on Gyftókastro (Γυφτόκαστρο). Muut korkeimmat huiput ovat Dichála (Διχάλα, 1 745 m), Tsouknidótopos (Τσουκνιδότοπος, 1 709 m), Mália (Μάλια, 1 699 m), Drymós (Δρυμός, 1 608 m), Koúla (Κούλα, 1 606 m), Thermó (Θερμό, 1 600 m), Mávri Pétra (Μαύρη Πέτρα, 1 586 m), Megáli Kroússa (Μεγάλη Κρούσσα, 1 581 m) ja Erýmanthos (Ερύμανθος, 1 569 m).
Vuoren metsäalueet, yhteensä 35 neliökilometriä, ovat Natura 2000 -aluetta.
Kolme muskettisolttua

Kolme muskettisolttua ("The Three Must-Get-Theres") on Max Linderin ohjaama ja käsikirjoittama fiktioelokuva, joka tuli ensi-iltaan 1922. Se on parodia Alexandre Dumas vanhemman romaanista "Kolme muskettisoturia", johon sen juoni perustuu löyhästi.
Elokuva on Linderin kolmas ja viimeinen Yhdysvalloissa tekemä pitkä elokuva. Se kuten hänen kaksi muutakaan Yhdysvalloissa tekemää pitkää elokuvaansa, ei saanut hänen toivomaansa menestystä, ja hän uskoi menettäneensä kyvyn huvittaa yleisöä. Terveyden horjuessa hän palasi Ranskaan.
Juoni.
Elokuvan päähenkilö Dart-in-Again (Max Linder) haaveilee pääsystä kuningas Ludvig XIII:n palvelukseen muskettisoturiksi. Hän onnistuu tavoitteissaan vaikka kuninkaalla on jo kolme muskettisoturia. Hän voittaa Constance Bonne-aux-Fieux’n rakkauden.
Kritiikki.
Yleisestä linjasta poiketen Helsingin Sanomien kriitikko Timo Peltonen pitää Linderin kolmen elokuvan sarjan kehumista mestariteoksiksi kaunisteluna. Le Film Guiden James Travers sanoo elokuvaa artikkelissaan riehakkaaksi mestarikomediaksi. Hän kehuu, että elokuvan miekkailukohtaukset ovat paitsi hauskoja myös äärettömän taitavasti tehtyjä – Linder ei jättänyt mitään puolitiehen.
Ithómi (vuori)

Ithómi (), antiikin Ithome (), on vuori Messeniassa Peloponnesoksen niemimaan lounaisosassa Kreikassa. Sen korkeus on 800 metriä.
Ithomevuori toimi alun perin heloottien turvapaikkana näiden kapinoidessa Spartaa vastaan vuonna 464 eaa. Myöhemmin se oli antiikin Messenen kaupungin akropolis eli linnavuori. Vuorella sijaitsi Zeus Ithomataksen temppeli. Messenen kaupunki sijaitsi ja sen arkeologinen alue edelleen sijaitsee aivan vuoren juurella.
Nykyisin vuorella sijaitsee Voulkánoksen luostari ("Moní Voulkánou"). Aiemmin vuoren huipulla on toiminut myös Vuorenhuipun Neitsyt Marian luostari ("Moní Panagías Koryfís"), joka perustettiin perimätiedon mukaan vuonna 725 ja toisen tiedon mukaan 1200-luvulla, ja hylättiin vuonna 1625. Uusi luostari perustettiin hieman alemmaksi vuonna 1701.
Kantílio

Kantílio (, joskus "Kantíli", Καντήλι; transl. myös "Kandílio", "Kandíli") on vuori Euboian saarella Kreikassa. Sen korkeus on 1 246 metriä.
Kantílio sijaitsee Euboian luoteisosassa lähellä Pohjoisen Euboianlahden rannikkoa. Lähimmät kylät ovat Troúpi ja Prokópi. Vuori laskee länsiosastaan jyrkästi mereen ja erottaa näin Euboian pohjoisosan rannikon kokonaan saaren keskiosan rannikosta.
Kédros

Kédros () voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Kírfi

Kírfi (, ), antiikin Kirfis (, ), on vuori ja vuorijono Keski-Kreikassa. Sen suurin korkeus on 1 560 metriä.
Kírfi sijaitsee Parnassós- ja Elikónas-vuorten välissä Boiotian ja Fokiin alueyksiköiden alueella. Vuoren korkeimman huipun nimi on Xirovoúni (Ξηροβούνι). Muut korkeimmat huiput ovat Neraïdolákkoma eli Ánthimos (Νεραϊδολάκκωμα/Άνθιμος, 1 280 m) ja Kóchran (Κόχραν, 850 m). Parnassóksesta Kírfin erottaa Pleístosjoen laakso ja Elikónaksesta Dístomon tasanko.
Panaitolikó

Panaitolikó (; transl. myös "Panetolikó") on vuorijono Píndos-vuoriston eteläosassa läntisessä Manner-Kreikassa. Sen suurin korkeus on 1 924 metriä.
Panaitolikó sijaitsee Länsi-Kreikkaan kuuluvan Aitolia-Akarnanian alueyksikön sekä Keski-Kreikkaan kuuluvan Evrytanían alueyksikön alueella linnuntietä noin 16 kilometriä itäkoilliseen Agrínion kaupungista. Vuoren korkeimman huipun nimi on Katelános. Muita huippuja ovat muun muassa Kyrá-Vgéna (Κυρά-Βγένα), Kóka (Κόκα), Koútoupas (Κούτουπας), Tsóka (Τσόκα), Krimnítsa (Κρημνίτσα) ja Arapokéfala (Αραποκέφαλα).
Agrínion kunnan Panaitolikón kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä vuoresta.
Panachaïkó

Panachaïkó () eli Vodiás (Βοδιάς) on vuorijono Akhaiassa Peloponnesoksen niemimaan pohjoisosassa Kreikassa. Sen suurin korkeus on 1 928 metriä.
Panachaïkó-vuoret sijaitsevat linnuntietä noin 14 kilometriä itäkaakkoon Patraksen kaupungista. Geologisesti vuorijono on Manner-Kreikan Píndos-vuoriston jatke Peloponnesoksella. Vuoren korkein huippu on nimeltään Pýrgos tou Palavoú (Πύργος του Παλαβού). Muut korkeimmat huiput ovat Vodiás (Βοδιάς, 1 836 m), Vounó tou Giórgi (Βουνό του Γιώργη, 1 804 m), Bármpas (Μπάρμπας, 1 613 m) ja Kraniá (Κρανιά, 1 304 m). Vuoristossa on lukuisia ylätasankoja, kuten Prasoúdi eli Ómorfi Lákka (Πρασούδι/Όμορφη Λάκκα), Ovryókampos (Οβρυόκαμπος), Rakíta (Ρακίτα) ja Loumpítsa (Λουμπίστα).
Vuorijonon pohjoisosassa on nykyisin suuri tuulipuisto.
Papíkio

Papíkio (, ) eli "Aïtóvouno" (Αϊτόβουνο) on vuori Rodópivuorilla Länsi-Traakiassa koillisessa Kreikassa. Sen korkeus on 1 483 metriä.
Papíkio sijaitsee Rodópin alueyksikössä noin 14 kilometriä luoteeseen Komotinísta lähellä Bulgarian rajaa. Vuori on pääosin metsäinen.
Bysanttilaisella ajalla 1000–1200-luvuilla vuoren alue on ollut merkittävä luostarielämän keskus Traakiassa. Alueella on suoritettu arkeologisia kaivauksia vuodesta 1983. Niissä on löydetty kuuden luostarin paikat.
Párnonas

Párnonas (), antiikin Parnon (), on vuori ja vuorijono Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen korkeus on 1 936 metriä.
Párnonas-vuoret sijaitsevat Peloponnesoksen kaakkoisosassa ja erottavat Lakonian tasangon Arkadiasta ja Argoliinlahden rannikosta. Etelässä vuorijono ulottuu Maléan niemimaalle. Párnonaksen korkeimman huipun nimi on Megáli Toúrla (Μεγάλη Τούρλα). Se sijaitsee linnuntietä noin 27 kilometriä itään Spártin kaupungista.
Párnonaksen rinteellä sijaitsee Elónan luostari ("Moní Elónis").
Five Minutes with Arctic Monkeys

Five Minutes with Arctic Monkeys on brittiläisen indie rock-yhtye Arctic Monkeysin kahden kappaleen demosingle, joka julkaistiin 30. toukokuuta 2005. Se sisältää kaksi kappaletta, "Fake Tales of San Francisco", sekä "From the Ritz to the Rubble", jotka julkaistiin myös yhtyeen debyyttialbumilla "Whatever People Say I Am, That’s What I’m Not".
Single julkaistiin Bang Bang Recordings levy-yhtiön nimen alla, joka oli yhtyeen perustama. Myöhemmin Arctic Monkeys on levyttänyt Domino Records -levy-yhtiölle.
Singlestä tehtiin vain 1500 CD-levyä ja 1500 vinyyliä. Nämä kopiot ovat nykyään harvinaisia.