tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lua

Lua on kevyt ja kooltaan pieni skriptikieli. Se on tarkoitettu lähinnä ohjelmien helppoon laajentamiseen, mutta sillä voi myös tehdä laajempiakin kokonaisuuksia. Kielen nimi tulee portugalin sanasta "lua", joka tarkoittaa kuuta. Luan logona onkin kuu.
Lua on pääasiassa proseduraalinen kieli, mutta Lua tukee funktionaalisesta ohjelmoinnista ja olio-ohjelmoinnista tunnettuja ominaisuuksia. Luassa on muun muassa ensimmäisen kertaluokan funktiot täydellä leksikaalisella näkyvyydellä. Muita kielen ominaisuuksia ovat assosiatiiviset taulukot, vuoroittaisrutiinit sekä metataulut. Kielessä on mahdollista käyttää moniperintää.
Lua on julkaistu MIT-lisenssillä, joka sallii hyvin vapaan käytön jopa kaupallisiin tarkoituksiin. Luaa käytetäänkin paljon erilaisissa sovellusohjelmissa (esim. VLC, Lightroom) ja tietokonepelien sisäisenä skriptikielenä (esim. "World of Warcraft"). Neovim-tekstieditori mahdollistaa lisäosien ja konfiguraation kirjoittamisen Vimscriptin lisäksi Lualla. 
Lua on suunniteltu helposti yhdistettäväksi muihin ohjelmointikieliin. Alkuperäisessä toteutuksessa on rajapinta, jota voi käyttää C- ja C++-ohjelmointikielillä. Tämän lisäksi rajapintoja löytyy muun muassa Pascalille, .NET:lle sekä Adalle.
Historia.
Kielen edeltäjiä ovat Petrobrasin kehittämät DEL (Data Entry Language) ja SOL (Simple Object Language).
Toteutus.
Lua käännetään omalle virtuaalikoneelle. Ohjelmat voi kääntää virtuaalikoneen binääreiksi, mutta yleisempi käyttötapa on, että Lua-kääntäjä kääntää ohjelman muistiin ja suorittaa sen suoraan virtuaalikoneessa. Luan virtuaalikone on rekisteripohjainen erona pinopohjaisista virtuaalikoneista. Rekisteripohjainen virtuaalikone julkaistiin Lua-versiossa 5.0 vuonna 2003.
Kielessä ei ole C-kielen kaltaista codice_1-lausetta, mutta vastaava toiminnallisuus voidaan toteuttaa käyttämällä hakutaulua ("lookup"-taulua) apuna.
Lua tukee säännöllisiä lausekkeita, mutta ei POSIX-standardin mukaisessa muodossa vaan merkittävästi yksinkertaisempana.
Esimerkkejä.
Esimerkkiohjelma tulostaa rivin "Hei maailma!":
print("Hei maailma!")
Seuraava ohjelma laskee annetun luvun kertoman:
-- Kertoma-funktio
function fact (n)
 if n == 0 then
 return 1
 else
 return n * fact(n-1)
 end
end
print("Anna luku:")
a = io.read("*number") -- Lue luku
print(fact(a))
Kommentti alkaa kahdella viivalla, useammalle riville ulottuva kommentti merkitään hakasulkeisiin.
-- Tämä on yksirivinen kommentti
print("Hei maailma!")
-- Tämä on kommentti,
 joka kattaa useamman rivin
print("Hei maailma!")
Suodatus

Suodatusta käytetään kemiassa erottamaan liuoksesta epäpuhtauksia tai erottamaan aineet toisistaan.
Suodatus voidaan suorittaa käyttämällä Büchnersuppiloa. Büchner-suppiloon laitetaan sopiva suodatinpaperi, liuos suodatetaan sen läpi imussa.
Myös tavallinen suppilo soveltuu suodatukseen. Siihen voidaan laittaa suodatinpaperi, jonka läpi nesteen annetaan valua. Suodatinpaperin asemasta voidaan käyttää myös pumpulia.
Mikäli kiinteä aine ei liukene nesteeseen, muodostuu heterogeeninen seos, josta liukenematon aine voidaan erottaa suodattamalla. 
Suodatuksessa hyödynnetään hiukkasten kokoeroja.
Suodatin

Suodatin eli suodin (ark. filtteri) voi tarkoittaa seuraavia asioita:
David Copperfield

David Copperfield (oik. David Seth Kotkin, s. 16. syyskuuta 1956 Metuchen, New Jersey) on yhdysvaltalainen taikuri.
Ura.
Copperfield aloitti viihdyttäjän uransa kymmenvuotiaana vatsastapuhujana. Ryhdyttyään taikuriksi hän otti taiteilijanimekseen ensin Davino ja sen jälkeen Charles Dickensin romaanihahmon mukaan David Copperfield.
Copperfield valittiin Yhdysvaltain taikurijärjestöön sen historian nuorimpana jäsenenä. Vielä teini-ikäisenä hän ehti myös opettaa taikuutta New Yorkin yliopistossa ja esiintyä chicagolaisessa musikaalissa "The Magic Man".
Copperfieldistä tuli Yhdysvalloissa tunnettu ABC-televisiokanavan esityskauden 1977–1978 esittelijänä. Sen jälkeen hän esiintyi taikurina CBS-kanavan erikoislähetyksissä. Copperfieldin tunnetuimpia illuusioita televisiossa olivat Grand Canyonin yli lentäminen, Kiinan muurin läpi käveleminen ja Vapaudenpatsaan taikominen näkymättömiin. Copperfieldin lavaesityksissä on taikuuden lisäksi musiikkia, tanssia ja tarinallisuutta.
Copperfield vähensi televisioesiintymisiään 1990-luvulle tultaessa. Broadwaylla hän esiintyi ensi kertaa vuoden 1996 näytelmässä "Dreams and Nightmares". Vuonna 1999 hän aloitti kiertueen nimeltä "You!". Copperfieldilla on ollut oma show Las Vegasissa vuodesta 1996 alkaen.
Copperfield keräilee taikuusaiheista kirjallisuutta ja historiallisia esineitä, jotka ovat näytteillä yksityismuseossa Las Vegasissa. Copperfield avustaa Project Magic -nimistä hyväntekeväisyysjärjestöä, joka opettaa silmänkääntötemppuja terapeuttisessa tarkoituksessa.
Jordanin mitta

Jordanin mitta on Riemannin integraalin avulla määritelty mitta formula_1-avaruuksille. Mittaa voi pitää luonnollisena sikäli, että se yhtyy reaalimaailman pituus-, pinta-ala- ja tilavuuskäsitteiden kanssa.
Joukko formula_2 on Jordan-mitallinen, jos formula_3 rajoitettu ja indikaattorifunktion avulla määritelty kuvaus formula_4 on Riemann-integroituva. Tällöin joukon formula_3 Jordan-mitta on
formula_6.
Lautanen (astia)

Lautanen on matala, yleensä pyöreä syömä-, tarjoilu- tai koristeastia. Lautaset valmistetaan yleensä posliinista tai muovista. Lautasia on monenkokoisia ja -muotoisia. Syvempiä käytetään yleensä keiton tai muun nestemäisen ruoan syöntiin, kun taas litteämpiä käytetään kiinteämmän ruoan syöntiin.
Suurin lautanen on niin sanottu katelautanen, jonka käyttö on kotioloissa melko harvinaista. Katelautanen katetaan pöytään muiden lautasten alle. Matalat ruokalautaset ovat yleensä 22–25 cm läpimitaltaan, jälkiruokalautaset yleensä 18–20 cm ja leipälautaset 15–17 cm. Syvien ruokalautasten tilavuus on yleensä 3–5 desilitraa.
Lähteet.
Michelle Kwan

Michelle Wingshan Kwan (, s. 7. heinäkuuta 1980 Torrance, Kalifornia) on yhdysvaltalainen taitoluistelija, joka lopetti uransa vuoden 2006 jälkeen. Hän saavutti urallaan yhdeksän Yhdysvaltain mestaruutta, viisi maailmanmestaruutta, olympiahopean vuonna 1998 Naganossa ja olympiapronssin vuonna 2002 Salt Lake Cityssä.
Nuoruus ja uran alku.
Michelle Kwan syntyi Kalifornian Torrancessa, ja hänen vanhempansa olivat hongkongilaisia maahanmuuttajia. Kwan alkoi luistella viisivuotiaana ja voitti ensimmäisen kilpailunsa kaksi vuotta myöhemmin.
Kansainvälinen menestys.
Kwan nousi varsin nopeasti maailman huipulle ja pääsi vuonna 1994 Yhdysvaltain olympiajoukkueen varaedustajaksi. Samana vuonna hän sijoittui 13-vuotiaana taitoluistelun MM-kilpailuissa kahdeksanneksi. Ensimmäisen Yhdysvaltain-mestaruutensa hän voitti vuonna 1996. Samana vuonna Kwan voitti myös ensimmäisen maailmanmestaruutensa. Seuraavana vuonna hän sijoittui sekä Yhdysvaltain-mestaruuskilpailuissa että MM-kilpailuissa toiseksi Tara Lipinski jälkeen.
Kwan lähti vuoden 1998 olympialaisiin suosikkina, sillä hän oli aiemmin samana vuonna voittanut Lipinskin Yhdysvaltain-mestaruuskilpailuissa. Taitoluistelukullan Naganossa vei kuitenkin Lipinski pienen piste-eron turvin. Maailmanmestaruuden Kwan voitti kuitenkin vuonna 1998 ja jälleen vuosina 2000 ja 2001. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 Kwan sijoittui pronssille. Seuraavana vuonna hän voitti viidennen maailmanmestaruutensa.
Kwan voitti vuonna 2005 yhdeksännen Yhdysvaltain-mestaruutensa ja nousi jakamaan Maribel Vinsonin ennätystä. MM-kilpailuissa hän jäi kuitenkin neljänneksi ja jäi ilman mitalia ensimmäisen kerran sitten vuoden 1995. MM-luistelu oli Kwanin uran viimeinen kansainvälinen kilpailu. Hän pääsi mukaan Yhdysvaltain 2006 olympialaisten joukkueeseen, mutta hän loukkaantui ensimmäisissä harjoituksissa Torinossa.
Uran jälkeen.
Kwan ei kilpaillut vuosina 2007 eikä 2008, vaan hän keskittyi opintoihinsa Denverin yliopistossa. Hän pohti kuitenkin paluuta vuoden 2010 olympialaisiin, mutta päätti kuitenkin hakea Tuftsin yliopistoon, mistä hän valmistui vuonna 2011 kansainvälisesta politiikasta maisteriksi. Kwan sai tämän jälkeen paikan Yhdysvaltain ulkoministeriöstä vanhempana neuvonantajana. Hän oli vuonna 2016 mukana Hillary Clintonin presidentinvaalikampanjassa.
Kolmoispiste

Kolmoispiste on aineen tietyssä lämpötilassa ja paineessa tila, jossa aineen kolme olomuotoa (kiinteä, neste, kaasu) ovat tasapainossa, eli järjestelmän kaikki aine on mahdollista muuttaa kiinteäksi, nesteeksi tai kaasuksi erittäin pienellä paineen tai lämpötilan muutoksella.
Veden kolmoispiste.
Veden kolmoispiste on lämpötilassa 273,16 K (0,01 °C) ja paineessa 611,73 Pa (noin 0,006 bar). Normaalipaineessa veden sulamispiste on 0 °C, mutta paineen laskiessa siitä se aavistuksen kasvaa tuohon pisteeseen asti. Normaalipaineessa veden kiehumispiste on 100 °C, mutta paineen laskiessa se vähenee, joten tyhjiötä lähellä olevassa noin 0,006 ilmakehän paineessa kiehumispiste on sama kuin sulamispiste, 0,01 °C. Ylempi kuvaaja ei siis vastaa veden käyttäytymistä, vain alempi.
Kolmoispistettä alemmissa paineissa jää muuttuu suoraan höyryksi ja päinvastoin: nestemäistä vettä ei ole.
Veden kolmoispisteen lämpötilaa on käytetty celsius- ja kelvinasteikkojen määrittelyyn. Vuonna 1954 kymmenes yleinen paino- ja mittakonferenssi määritteli kelvinasteikon niin, että veden kolmoispiste oli tarkalleen 273,16 °K. Myöhemmin kelvinasteen nimi lyhennettiin muotoon "kelvin" ja tunnus muotoon K. Vuonna 2018 kelvin kuitenkin määriteltiin uudelleen Boltzmannin vakion avulla, eikä määritelmä näin ollen enää perustu veden kolmoispisteeseen.
Kolmoispisteen lämpötila saadaan aikaan käyttämällä kolmoispistekalibraattoria. Laite koostuu sisäkkäisistä astioista. Sisin astia on mittauskammio, jonka lämpötila asettuu kolmoispisteeseen. Sen ulkopuolella on astia, joka on mittaustilanteessa osittain jäätyneenä, osittain nesteenä ja osittain pelkän vesihöyryn täyttämä. Kaikkein uloimpana on lämpöeriste. Kalibraattori pystyy pitämään yllä kolmoispistelämpötilaa muutamia tunteja sen jälkeen, kun siitä ensin on poistettu kaikki ilma. Vesi on sen jälkeen jäädytetty ja osittain sulatettu, minkä jälkeen lämpötila hakeutuu kolmoispisteeseen.
Geomatiikka

Geomatiikka on tieteenala, joka tutkii kuinka rakentaa tehokas paikkaan sidotun tiedon tuotannon työnkulku, joka alkaa mittauksista erinäisillä teknologioilla prosessointiin ja lopulta käytettäväksi tuotteeksi karttojen, spatiaalisten tietokantojen, ilmakuvien jne. muodossa, eli keräämisen, taltioinnin, käsittelyn ja esittämisen.
Sana viittaa erityisesti seuraaviin tieteenaloihin:
Geomatiikka erityisesti nojaa geoinformatiikkaan (joka tarjoaa modernit informaatioteknologian välineet), tietoliikenneteknologioihin (muun muassa langattomat verkot, matkapuhelimet) ja tiedonvälityksen ratkaisuihin (muun muassa protokollat, standardit, yhteensopivuus ja yhteentoimivuus).
Historia.
Nimi on peräisin ranskan sanasta "géomatique". Ensimmäisen kirjattu käyttö tapahtui Ranskassa 1970-luvun alussa ja myöhemmin se keksittiin uudelleen Kanadassa. Siellä Lavalin Yliopiston maanmittausosasto otti käsitteen alkuperäistä laajemman merkityksen käyttöön nimeten sen mukaan maanmittausohjelmansa. Tätä kautta käsite levisi kaikkialle Kanadassa ja ulkomaille.
Vihreä Lanka

Vihreä Lanka oli suomalainen vihreän liikkeen aatteelliselle perustalle pohjautuva yhteiskunnallinen uutis- ja ajankohtaislehti.
Lehden viimeinen numero ilmestyi joulukuussa 2019. 
Lehteä julkaisi Vihreä Lanka Oy, josta Vihreä liitto omistaa noin 70 prosenttia. Puolue tuli pääomistajaksi kevään 2010 osakeannin yhteydessä. Sitä ennen liitto omisti yhtiöstä vain 6 prosenttia. Vuonna 2009 lehti sai vihreiden parlamentaarisesta viestintätuesta yli 90 prosenttia, 1 260 000 euroa.
Lehden tarkistettu levikki oli 2011 yhteensä 10 200 kappaletta. Toimituksellista henkilökuntaa lehdessä oli kymmenkunta. 
Historia.
Lehti perustettiin vuonna 1983, jolloin ensimmäiset vihreät kansanedustajat valittiin eduskuntaan. Julkaisijana toimi aluksi vihreä eduskuntaryhmä, vuonna 1988 perustettiin lehteä julkaisemaan ja kustantamaan osakeyhtiö. Samana vuonna Vihreä Lanka alkoi saada myös parlamentaarista lehdistötukea.
Lehti toimi alusta lähtien vihreän liikkeen tiedottajana, vihreiden mielipidekanavana ja keskustelun herättäjänä. Se tuli ennen pitkää yleisestikin tunnetuksi perinteisistä päivälehdistä poikkeavasta uutisoinnista, aihevalinnoista ja näkökulmista. Timo Harakan päätoimittajakaudella 1990–1994 lehden lukijamäärä kaksinkertaistui. 
Harakan aikana tuli näkyviin myös jännite journalistisen vapauden ja puolueorganisaation tiedotustarpeiden välillä. Erimielisyys huipentui Harakan erottamiseen, kun tämä oli haastatellut vihreää vaikuttajaa Pekka Haavistoa ja muun muassa kysynyt tämän seksuaalisesta suuntautumisesta. Harakan seuraajaksi tuli Päivi Sihvola. Sittemmin päätoimittajina olivat Jyrki Räikkä, Anna Tommola, Elina Grundström, Juha Honkonen ja Riikka Suominen. 
Vuodesta 2008 lehti valitsi Vuoden vihreän yllättäjän. Ensimmäinen oli kansanedustaja Tanja Karpela, joka vastusti Vuotoksen allasta ja kannatti eläinten oikeuksia ja luomuruokaa.
Helmikuussa 2016 Vihreä Lanka muutettiin sanomalehdestä aikakauslehdeksi. Samalla lehden ilmestymistiheyttä muutettiin harvemmaksi. Ennen uudistusta lehteä julkaistiin kahden viikon välein, uudistuksen jälkeen kahdeksan kertaa vuodessa.
Vihreiden puoluehallitus päätti lokakuussa 2019, ettei puolue enää rahoita Vihreää Lankaa vuonna 2020. Tämä tarkoitti Vihreän Langan lopettamista, sillä lehti sai suurimman osan rahoituksestaan Vihreille maksetusta puoluetuesta. Puoluehallituksessa lehden lopettamispäätöksen tekivät Maria Ohisalo, Fatim Diarra, Riikka Karppinen, Jaakko Mustakallio, Markus Drake, Julianna Kentala, Perttu Jussila, Mari Kousa-Kuusisto, Meri Lumela, Hanna Partanen, Sameli Sivonen ja Hannu Tuominen.
Entinen Langan päätoimittaja ja puolueen puheenjohtaja Osmo Soininvaara kritisoi lehden lakkauttamista voimakkaasti vaikka pitikin sen sisältöjä huonoina ja lehteä kalliina ja tehottomana. Artikkelin sisällöt arvasi, kun katsoi otsikon ja kirjoittajan. Siksi lakkauttaminen ehkä kuitenkin oli tarpeen, jotta saataisiin parempaa tilalle, Soininvaara arvioi.
Vihreän Langan lopetettua syntyi vihreitä lähellä oleva mutta virallisesti riippumaton verkkolehti Verde, jonka päätoimittajana on Osmo Soininvaara.
Kesäkolmio

Kesäkolmio on kesäisellä yötaivaalla näkyvä asterismi, joka muodostuu Lyyran tähdistön päätähdestä Vegasta, Joutsenen Denebistä ja Kotkan Altairista.
Nimensä tähtikuvio on saanut muodostaan ja kesäisestä näkymisajankohdasta. Se on korkealla etelässä, kun loppukesällä illat alkavat hämärtyä ja tähdet näkyä. Tyypillisesti ensimmäinen näkyviin ilmestyvä tähti on Lyyran Vega, joka heinäkuun loppupäivinä on etelässä noin kello 23.30 lähes 70 asteen korkeudella.
Yleinen näkyvyys.
Öiden pitenemisestä johtuen Kesäkolmio näkyy etelässä iltahämärissä pitkälle syksyyn. Talven tultua se katoaa kuviona läntiselle taivaalle, vaikka sekä Vega että Deneb näkyvät keskellä talvea matalalla pohjoisen suunnalla. Keväällä Kesäkolmio tulee näkyviin aamuyöllä itäiselle taivaalle.
Kesäkolmion tähdet ovat olleet ennen satelliittinavigoinnin yleistymistä tärkeitä navigointitähtiä, sillä ne näkyvät aamuyöstä hyvin selkeinä ja kirkkaina.
Vastaavia kohteita.
Myös talvitaivaalle on yritetty nimetä vastaavia kuvioita, näistä "talvitimantti" ja "talvineliö" tai -suunnikas ovat ehkä tunnetuimmat. Talvineliö muodostuu Orionin tähdistön Rigelistä ja Betelgeuzesta sekä Pienen koiran Procyonista ja Ison koiran Siriuksesta.
Käsi

Käsi () on osalla nisäkkäistä esiintyvä tarttumiseen ja pitelemiseen erikoistunut yläraajan osa. Käsi sisältää kyynärvarresta poispäin sijaitsevan alueen; ranteen, sormet sekä kämmenen alueen. Yleiskielessä kädellä voidaan tarkoittaa koko yläraajaa: olkavartta, kyynärvartta, rannetta, kämmentä sekä sormia.
Kädelliset ovat yksi merkittävä eliöryhmä, jonka kaikilla jäsenillä on käsi. Kädelliset eivät ole kuitenkaan ainoa ryhmä, vaan monilla puussa elävillä nisäkkäillä kuten vaikkapa oravalla on tarttumiseen erikoistunut raaja.
Kädellisillä on jokaisessa kädessä viisi sormea, joille jokaiselle on annettu oma nimi: peukalo, etusormi, keskisormi, nimetön ja pikkusormi. Kädellisten määritelmä on, että niillä on viisi sormea. Peukalo koostuu kahdesta luusta, muut sormet kolmesta. Sormien päissä on kynnet.
Ihmisen peukalon sijoittuminen käteen ja sen suuri liikkuvuus mahdollistavat näppärämmät käden toiminnot kuin muilla kädellisillä. Tärkein peukalon tehtävä on mahdollistaa niin kutsuttu opponens-liike, jossa peukalo taipuu koskettamaan muiden sormien päitä. Liikkeen avulla ihmisen kyky tarttua sekä tarkkuutta vaativien tehtävien tekeminen käden avulla paranee.
Ihmisen käden luut.
Ihmisen käsi koostuu 27 luusta: kahdeksasta ranneluusta, viidestä kämmenluusta ja 14 sormien luusta. Ranteen luut sijoittuvat kahteen riviin. Kämmenluita on yksi jokaiselle sormelle, ja jokainen niistä niveltyy yhteen sormista. Peukalo koostuu kahdesta sormiluusta, muut sormet kolmesta.
Ranteen luut eli "karpaalit" järjestyksessä ranteesta päin, pikkusormen puolelta riveittäin:
Otteet.
Käden erilaisia otteita on useita, mutta otteiden päätyyppejä ovat "voimaote" ja "täsmäote". Ote riippuu kohteen suuruudesta, muodosta, pinnasta, lämpötilasta, painosta ja tilanteen erityistekijöitä. Täsmäotteessa käytetään huolellisuutta. Siinä peukalonpää asettuu vastakkain vähintään etusormenpään kanssa. Peukaloa vastaan voivat tarvittaessa asettua myös muut sormet. Voimaotetta käytetään vahvuutta kysyvissä tilanteissa. Siinä sormet puristuvat kohteen ympärille ja painavat sen kämmenpohjaa ja eminenssejä vasten. Peukalo voi vielä lukita otteen. Täsmäotteessa käytetään käden alueella olevia intrinsisiä lihaksia, ja voimaotteessa korostuu käsivarren ekstrinsisten lihasten työ.
Tut

Tut voi tarkoittaa seuraavia:
Lyhenne.
Lyhenteenä TUT voi tarkoittaa:
Vetokannas

Vetokannas () on kaupunginosa Vaasassa, Kotirannan ja Palosaaren välillä. Kaupunginosa on kehittynyt maakaistaleelle, joka yhdistää Palosaaren mantereeseen.
Vaasan kaupunginhallinnon tilastoalueista Vetokannas kuuluu Gerbyn suuralueeseen. Kaupungin asemakaavoissa alue muodostaa Vaasan 20. kaupunginosan, johon kuuluu Vetokannaksen lisäksi myös Isolahden pienalue.
Vetokannas on rivi- ja omakotitaloaluetta. Rakennukset on rakennettu pääosin 1930- ja 2000-lukujen välisenä aikana. Vetokannaksen kirkko, jonka omistaa Vasa Kyrkliga Stiftelsen, valmistui vuonna 1961.
Historia.
Kaupunginosan nimi on lähtöisin 1300-luvulta, jolloin kalastajat ja muut merenkävijät vetivät veneensä kapean kannaksen yli välttyäkseen kiertämästä Palosaarta. 
Vetokannaksen läpi on kulkenut Vanhan Vaasan, Gerbyn ja Västervikin välinen tie 1780-luvulta alkaen, kun Vaasan satama siirtyi Palosaareen. Jo ennen tätä alueella oli ratsastutie Gerbyn ja kaupungin välillä. Liikenneyhteydet Vetokannakselta kaupunkiin paranivat vuonna 1900, kun sittemmin jo kuivatetun Pitkänlahden yli rakennettiin silta.
Vetokannas liitettiin Mustasaaresta Vaasaan vuonna 1935. Vetokannaksen ensimmäinen asemakaava hyväksyttiin vuonna 1942. Ennen kuin nykyinen Alskatintie valmistui 1980-luvulla, kaupunginosan rajan katsottiin menevän Vapaudentien kohdalla. Vikingan ja Vetokannaksen kaupunginosien välillä olikin ennen seututien valmistumista katkeamattomat katuyhteydet, muun muassa Vikingan Kannaksenkatu jatkui Muuntajankadulle asti.
Vetokannas oli 1960-luvulla tärkeä teollisuus- ja työpaikkakeskittymä, siellä sijaitsi muun muassa panimo ja verkkotehdas. Vuonna 1966 Vetokannakselle perustettiin Tukku-Tulimaa Oy:n toimesta Suomen ensimmäinen supermarketti, TT-Supermarket. Nykyään samoissa tiloissa on Keskon K-Market.
Väestö.
Vuonna 2013 Vetokannaksen alueella oli 1 547 asukasta.
Vetokannaksen asukkaista äidinkielenään suomea puhui 55,9 %, ruotsia 35,2 % ja muita kieliä 8,9 % vuonna 2015. Alueen työvoimasta oli opiskelijoita 17,0 % ja työttömiä 12,3 % vuonna 2013.
Wireless USB

Wireless Universal Serial Bus on langaton sarjaväyläarkkitehtuuri oheislaitteiden liittämiseksi tietokoneeseen. WUSB perustuu USB:n arkkitehtuuriin. WUSB-verkossa on yksi keskitin, johon muut laitteet ovat liitettyinä. WUSB:a kehittää Wireless USB Promoter Group. Ryhmä on perustettu keväällä 2004 ja sen jäseninä ovat Agere Systems, HP, Intel, Microsoft, NEC, Philips Semiconductors ja Samsung Electronics. Myöhemmin ryhmään on liittynyt mm. Texas Instruments ja monta muuta yritystä.
Syitä WUSB:n luomiseen.
Tämän hetken trendi on langattomuus. USB-laitteita löytyy jo joka kodista ja kysyntää langattomille tuotteille löytyy varmasti. WUSB:lle on olemassa jo valmis laitteistoarkkitehtuuri, koska se perustuu USB:hen. Myös käyttöjärjestelmissä on USB-tuki valmiina.
Tekniikka.
WUSB perustuu UWB:hen. UWB on lyhenne sanoista Ultra Wideband (IEEE 802.15.3a, ei vielä hyväksytty). UWB on modulointimenetelmä, jossa signaali lähetetään nopeina pulsseina laajalla taajuusalueella (1–2 GHz). UWB:lle on varattuna taajuudet 3,1–10,6 GHz. Koska taajuusalue on laaja ja data varastoidaan nopeisiin taajuuden vaihteluihin, on WUSB häiriöystävällinen myös muille langattomille ratkaisuille kuten WLAN tai Bluetooth.
WUSB:n maksimi tiedonsiirtonopeus on 480 Mbps. WUSB-laitteiden etäisyys toisistaan saa olla enintään 10 metriä, jolloin tiedonsiirtonopeus putoaa 110 Mbps nopeuteen. Yhteen WUSB-keskittimeen voi kytkeytyä maksimissaan 127 laitetta. WUSB-topologia tukee myös kaksoisroolimallia (dual-role model) eli laite voi toimia isännän tavoin.
WUSB kuluttaa 300 mW tehoa eli suunnilleen saman verran kuin normaali kännykkä tai PDA-laite.
Wireless USB -laitteet kiinnittyvät isäntään lähettämällä isännälle oikein ajoitetun viestin. Tämän jälkeen isäntä ja asiakas autentikoivat toisensa käyttäen omia ID -tunnuksiaan ja sopivia salausavaimia. Kun laite on autentikoitu onnistuneesti, isäntä antaa sille oman USB-osoitteen ja ilmoittaa omalle ohjelmistolleen liitetystä laitteesta.
Tulevaisuuden näkymät.
WUSB:n määritykset valmistuivat toukokuussa 2005. Laitteita odotettiin markkinoille vuoden 2005 lopussa. Vuoden 2005 lopussa WUSB saatiin toimimaan 880 Mbps nopeudella 8 metriin ja 220 Mbps nopeudella 20 metriin asti. Wireless USB Promoter Group on asettanut myös tavoitteeksi tulevaisuudessa yli 1 Gbps siirtonopeuden. Lisäksi tehonkulutus on tarkoitus pudottaa kolmannekseen nykyisestä eli 100 mW:iin. Vuonna 2008 ennustettiin WUSB-sirujen olevan jo kännyköissäkin.
Wireless USB vs WirelessUSB-trademark.
Cypress Semiconductor on kehittänyt kilpailevan tekniikan, joka ei perustu IEEE:n standardiin. Tekniikka on tarkoitettu toimimaan 10–50 metrin säteellä ja tällä hetkellä siihen perustuvia laitteita tarjoavat Belkin, Logitech ja Virtual Ink.
Heikki Klemetti

Heikki Valentin Klemetti (14. helmikuuta 1876 Kuortane – 26. elokuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, sovittaja, musiikkikriitikko ja kuoronjohtaja. Klemetti on ollut suomalaisen kuoromusiikin merkittävimpiä uranuurtajia ja kehittäjiä.
Elämäkerta.
Klemetti kävi kansakoulua ensin pari vuotta Kuortaneella Rasinperän talossa, minkä jälkeen opiskelu jatkui Vaasan lyseossa. Heikki asui Vaasassa tätinsä luona ja pääsi ylioppilaaksi lyseosta vuonna 1894. Klemetti valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1899 ja opiskeli lisäksi Helsingin orkesterikoulussa, Berliinin musiikkiakatemiassa ja Sternin konservatoriossa. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1923. Helsingin yliopisto vihki Klemetin filosofisen tiedekunnan kunniatohtoriksi vuonna 1936 ja teologian kunniatohtoriksi vuonna 1946. 
Klemetti johti lukuisia kuoroja ja perusti Suomen Laulu -kuoron vuonna 1900. Se aloitti mieskuorona, mutta laajeni myöhemmin sekakuoroksi. Ensiesiintymisensä Klemetti suoritti 1. joulukuuta 1898 Ylioppilaskunnan Laulajien konsertissa. Kuoro esitti tuolloin Klemetin johdolla ensi kertaa Aleksis Kiven parhaana runosaavutuksena pidetyn "Sydämeni laulun", jonka oli säveltänyt Jean Sibelius. Laulu sai osakseen arvostelijoiden suuren huomion, ja vastaanotosta kertoo sekin, että yleisö vaati sen esitettäväksi kolmesti. Klemetin omista sävellyksistä tunnetuimmat ovat 1700-luvulta periytyään kansansävelmään sovitettu mieskuorolaulu ”Oi kallis Suomenmaa” sekä virsi 532 ”Taas siunattu päivä nyt luo valoaan”.
Klemetti on laatinut myös yleisimmin lauletun suomennoksen Porilaisten marssille. Hänen vuoden 1918 sisällissodan innoittamana sepittämänsä laulu ”Vilppulan urhojen muistolle” saavutti aikanaan suoranaisen kulttimaineen Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntien ja lapuanliikkeen piirissä.
Klemetti tunnettiin myös purevasanaisena musiikkikriitikkona. Musiikinhistoria oli toinen kirjallisen työn kohde. Peittelemätön kansallismielisyys leimasi Klemetin kynänkäyttöä.
Klemetin kesäasuntoon Kuortaneelle on vuonna 1958 perustettu Klemettimuseo. Helsingin Kulosaaressa on Suomen Laulajain ja Soittajain Liitolle eli Sulasolille testamentattu Klemetin alun perin itselleen rakentama puuhuvila, Hopiala. Oriveden opistossa toimii Klemetin nimeä kantava kesäkurssisarja Klemetti-Opisto.
Klemetti avioitui vuonna 1908 Armi Elina Hämäläisen kanssa. Armi Klemetin (1885–1979) isä oli säveltäjä ja urkuri Lauri Hämäläinen. Heikki ja Armi Klemetti on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle. Haudalla on Sulasolin vuonna 1954 pystyttämä hautakivi, jossa on Yrjö Liipolan veistämä Klemetin reliefimuotokuva ja kolme säettä ”Oi kallis Suomenmaa” -laulusta.
Kunnianosoitukset.
Sulasol on myöntänyt vuodesta 1980 Heikki Klemetti -palkintoa. Sen on saanut muun muassa Matti Hyökki ja Heikki Saari.
Aiheesta muualla.
 Luettelo Heikki Klemetin lehtiartikkeleista
Nora Rinne

Nora Rinne (o.s. "Lähteenmäki", s. 26. heinäkuuta 1973 Tuusula) on suomalainen näyttelijä. Hän on valmistunut Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2007.
Näyttelijän työt.
Rinteen ensimmäinen kameratyö oli vuonna 1999 "Tunteen palo" -draamasarjassa, jossa hän näytteli yhtä päärooleista. Valkokankaalla hän esiintyi ensimmäisen kerran elokuvassa "Hurmaava joukkoitsemurha" (2000).
Rinne on näytellyt muun muassa Camilla Mustavaaran roolista MTV3:n saippuasarjassa "Salatut elämät". Camilla tunnetaan kierona ja kylmäkiskoisena hahmona, joka tavoittelee aina ensimmäisenä omaa etuaan. Rinnne näytteli Camillaa jaksoissa jotka esitettiin joulukuusta 2001 lokakuuhun 2004, jolloin hän karakasi helikopterilla omista häistään ja lähti pois Helsingistä. Camillan oli määrä avioitua Ken Ojalan kanssa. Rinne työskenteli sarjan kuvauksissa toukokuusta 2001 maaliskuuhun 2004. Tammikuussa 2009 nähdyssä erikoisjaksossa "Salatut elämät 10 vuotta" Rinne esitti Camillaa, joka oli siihen aikaan ulkomailla. Rinne palasi rooliin "Salattuihin elämiin" ja kuvaukset alkoivat syksyllä 2013. Hän vieraili vuosina 2014 ja 2015 vähän aikaa sarjassa, mutta palasi vakituisesti vuonna 2016 ja poistui väliaikaisesti seuraavan vuoden huhtikuussa. Seuraavan kerran hahmo poistui sarjasta syyskuussa 2018 mutta palasi taas saman vuoden lokakuun lopussa. Syksystä 2018 alkuvuoteen 2019 Rinteellä oli "Salatuissa elämissä" kolmoisrooli. Aluksi kevään 2018 päätösjaksossa Camillan kaksoissisko Satu ilmestyi Pihlajakadulle. Myöhemmin vuodenvaihteessa tuli hetkellisesti mukaan juonikuvioihin heidän biologisena äitinsäkin, jota Rinne myös näytteli.
Poistuttuaan "Salatuista elämistä" Rinne on jatkanut uraa teatterissa. Hän on tehnyt teatteria myös Norjassa. Hän toimii ääninäyttelijänä Radio Suomen radioteatterisarjassa "Tohtori Raimo – valtakunnan terapeutti", jossa imitoidaan tunnettuja suomalaisia.
Rinne valmistui vuonna 2007 Teatterikorkeakoulusta Teatteritaiteen maisteriksi. Lisäksi hän on opiskellut näyttelijäntyötä Teatterilaboratorio ECS:ssä Keravalla.
Yksityiselämä.
Rinne kävi lukion Kellokosken lukiossa yhdessä siskonsa kanssa. Hän on naimisissa ja hänellä on miehensä kanssa kaksospojat. Rinteen sisar on käsikirjoittaja Miira Karhula.
Rinne on asunut myös Amsterdamissa, josa hän työskenteli siivoojana Hotel De Gerstekorrelissa.
Impulssi

Impulssi (tunnus formula_1) on mekaniikassa suure, joka kuvaa voiman vaikutusta sen vaikutusajan yli. Jos vaikuttava voima formula_2 pysyy vakiona ajan formula_3 yli, impulssi saadaan voiman ja vaikutusajan tulona: 
 formula_4.
Impulssin SI-yksikkö on sama kuin liikemäärän, eli Ns (newtonsekunti), mikä voidaan ilmaista myös muodossa kg·m/s (kilogramma metri per sekunti). Impulssi on vektorisuure eli sillä sekä suuruus että suunta, joka on sama kuin voiman suunta.
Newtonin toisen lain mukaan kappaleen liikemäärän muutosnopeus vastaa siihen kohdistuvaa kokonaisvoimaa:
formula_5,
missä formula_6 on kappaleen liikemäärä ja formula_7 kappaleeseen kohdistuva voima. Olettaen että voima pysyy vakiona vaikutusajan formula_3 yli, liikemäärän kokonaismuutos formula_9 on
formula_10.
Kappaleen liikemäärän muutos vuorovaikutustapahtumassa vastaa siis siihen kohdistunutta (kokonais)impulssia.
Liikemäärän muutoksen ja impulssin vastaavuus pätee vaikka voima ei pysyisi vakiona. Tällöin impulssi määritellään voiman integraalina sen vaikutusajan yli,
formula_11
missä formula_12 on voima ajan "t" funktiona.
Impulssi on hyödyllinen käsite esimerkiksi tarkasteltaessa törmäystapahtumia, jossa ei yleensä tunneta tarkkaan kappaleisiin vaikuttavia voimia. Newtonin kolmas laki eli "voiman ja vastavoiman laki" voidaan muotoilla koskemaan voimien sijasta impulsseja: törmäyksessä (tai muussa vuorovaikutustilanteessa) kappaleisiin kohdistuvat kokonaisimpulssit ovat yhtä suuret mutta vastakkaismerkkiset. 
Saksankielinen termi "Impuls" tarkoittaa impulssin sijasta liikemäärää, ja tämän vuoksi termiä "impulssi" on myös suomessa aiemmin käytetty, ja käytetään toisinaan vieläkin nykystandardin vastaisesti liikemäärän merkityksessä.
Tritium

Tritium (T tai 3H) on vedyn radioaktiivinen isotooppi. Tritium-ytimessä on yksi protoni ja kaksi neutronia. Tritiumin löysivät Ernest Rutherford, M. L. Oliphant ja Harteck vuonna 1934 pommittaessaan deuterium-atomeja deuteroneilla eli deuterium-atomin ytimillä. 
Tritiumin puoliintumisaika on 12,3 vuotta. Yhden tritium-gramman aktiivisuus on 356 terabecquereliä. Se hajoaa beeta-miinus-hajoamisella helium-3:ksi, elektroniksi ja antineutriinoksi. Syntyvän elektronin energia on hyvin matala, keskimäärin 5,7 kiloelektronivolttia. Matalan energiatason takia tritiumin hajoamisessa syntyvän beetasäteilyn kantama on hyvin lyhyt, ja se pysähtyy jo ihon kuolleeseen pintakerrokseen. Siksi tritium voi aiheuttaa terveyshaittoja vain, jos sitä pääsee elimistön sisään. Säteilyn matalan energiatason ansiosta tritium aiheuttaa pienen säteilyannoksen suhteessa sen aktiivisuuteen.
Pieniä määriä tritiumia muodostuu yläilmakehässä, kun kosmiset säteet iskeytyvät typpimolekyyleihin. Ydinvoimaloissa muodostuu ydinreaktioiden yhteydessä tritiumia, jota pääsee lauhdutusveden mukana veteen. Tritiumia levisi ilmakehään 1950- ja 1960-lukujen ydinasekokeissa. Niiden jälkeen tritiumin määrä ilmakehässä on laskenut. Tritiumia voidaan myös valmistaa reaktoreissa pommittamalla litium-6:ta tai deuteriumia neutroneilla. 
Tritium voi esiintyä kaasumaisena, mutta yleisimmin tritium esiintyy muodossa, jossa toinen vesimolekyylin vetyatomeista on korvautunut sillä.
Esiintyminen luonnossa.
Vuosien 1945 ja 1963 välillä ilmakehässä tehdyissä ydinkokeissa ympäristöön pääsi noin 650 kg tritiumia. Ydinkokeiden loputtua tritium on vähitellen hajonnut, ja vuonna 2007 sitä oli jäljellä noin 40 kg. Tämän lisäksi maapallolla on noin 3,5 kg tritiumia, joka on syntynyt ilmakehässä avaruudesta tulevan kosmisen säteilyn vaikutuksesta. Kaikesta maapallon tritiumista noin 90 prosenttia on valtamerissä.
Tritiumia syntyy ilmakehässä kosmisen säteilyn takia 150–200 grammaa eli 50 000–70 000 terabecquereliä (TBq) vuodessa. Hyvin pieniä määriä tritiumia pääsee ympäristöön myös ydinvoimaloista. Suurempia tritiumpäästöjä tulee käytetyn ydinpolttoaineen jälleenkäsittelylaitoksilta: La Haguesta Ranskasta noin 30 grammaa (11 000 TBq) vuodessa ja Sellafieldista Isosta-Britanniasta noin 8 grammaa (2 800 TBq) vuodessa. Fukushiman ydinvoimalaonnettomuuden jäljiltä laitoksen alueelle on varastoituna vettä, joka sisältää yhteensä noin 2,4 grammaa (860 TBq) tritiumia. Vesi aiotaan päästää mereen.
Käyttö.
Tritiumin hajoamisessa syntyvät elektronit voivat virittää muiden aineiden elektroneja, joten sitä käytetään itsevalaisevana aineena rannekellojen näytöissä ja hätäuloskäyntien opasteissa. Tritiumia voidaan käyttää myös merkkiaineena isotooppigeokemiassa ja lääketieteessä tutkittaessa lääkeaineiden metaboliaa. Yksi energiantuotannon kannalta lupaavimmista fuusioreaktioista on deuteriumin ja tritiumin fuusio. Siinä vapautuu energiaa 16 MeV. Ongelmana on reaktion vaatima 40 miljoonan kelvinin lämpötila.
Avaruushissi

Avaruushissi on toistaiseksi teorian tasolla kehitelty hissi, jolla voisi nousta Maata kiertävälle radalle avaruuteen.
Konstantin Tsiolkovski esitteli avaruushissin periaatteen vuonna 1895 kirjoittamassaan artikkelissa. Teoriaa kehitti Juri Artsutanov vuonna 1960 kirjoittamassaan artikkelissa. Avaruushissi on perinteisesti esiintynyt lähinnä tieteistarinoissa, kuten Arthur C. Clarken "Paratiisin suihkulähteissä", mutta tekniikan kehittymisen myötä sitä on tutkittu vakavammin.
Rakenne ja toiminta.
Avaruushissin olisi sijaittava suunnilleen päiväntasaajalla ja sen Maata kiertävän huippuosan olisi kierrettävä planeetan ympäri samalla kulmanopeudella kuin planeetta pyörii, sillä muutoin varsi katkeaisi huipun loitontuessa tyvestä. Yksi avaruushissin toimintamahdollisuus olisi nostaa satelliitteja ja muita aluksia Maata kiertävälle radalle, ja yhdistää se vaijerilla maahan. Avaruushissin avulla voitaisiin myös lähettää kustannustehokkaasti laitteita kauemmaksi avaruuteen.
On ehdotettu, että vaijeri tehtäisiin nanokuiduista, jotka ovat lujia, mutta niiden nykyteknologialla saavutettava enimmäispituus ja pienet valmistusmäärät estävät käytön tällä hetkellä. Nanokuidut ovat niin kestäviä, että hissin seinämä voi olla todella ohut, alle millimetrin paksuinen, ja siten erittäin kevyt. Varsinaisen hissinauhan leveys voi olla metrin luokkaa.
Satelliitit ja avaruusalukset liikkuisivat hissiä pitkin esimerkiksi laserkäyttöisillä purjeilla varustettuna. Näin vältyttäisiin kalliin ja painavan polttoaineen kuljettamiselta yläilmoihin. Vaikka avaruushissin rakennuskustannukset nousisivat kymmeniin miljardeihin dollareihin, on laskettu, että hissi maksaisi itsensä takaisin noin kymmenessä vuodessa. Hissillä kuljetuskustannukset avaruuden ja Maan välillä olisivat vain murto-osan siitä, mitä perinteisellä polttoainekäyttöisellä avaruusraketilla tai sukkulalla.
Femto

Femto (tunnus f) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa tuhannesbiljoonasosaa (10-15). Esimerkiksi femtoampeeri (fA) on tuhannesbiljoonasosa ampeeria (A) ja siten 
1 000 fA = 1 pA, 
1 000 000 fA = 1 nA, 
1 000 000 000 fA = 1 μA, 
1 000 000 000 000 fA = 1 mA ja 
1 000 000 000 000 000 fA = 1 A.
Auringonvarjo

Auringonvarjo eli päivänvarjo on sateenvarjon kaltainen suoja, jonka tarkoitus on suojata ihmistä auringon paahtavalta lämpösäteilyltä. Auringonvarjossa on avautuva suojaosa, joka on kiinni varjon varressa. Auringonvarjossa ei ole kädensijaa. Varsi kiinnitetään maahan tai muuhun tukevaan paikkaan, kuten pöytään. Monissa puutarhapöydissä on keskellä reikä auringonvarjoa varten. Monissa auringonvarjoissa on myös oma tukeva ja riittävän painava jalusta estämään varjon kaatumista ja karkaamista tuulella.
Avaruuden aurinkovarjo.
Aurinkovarjo on myös tieteiskuvitelmien ja tulevaisuuden visioiden laite, jonka avulla estetään kasvihuoneilmiön eteneminen. Varjostin viedään auringon ja Maan väliin, jossa se avataan paketistaan ja levitetään siten, että pieni osa maahan tulevasta auringonvalosta peittyy. 
Mahdollisesti pienelläkin muutoksella auringon valovoimassa olisi suuria vaikutuksia ilmastoon. Aurinkovarjoon käytetyn materiaalin pitää olla äärimmäisen ohutta, ja sen on oltava valtavan iso.
Solmisaatio

Solmisaatio on säveltavujen käyttöä sävelten niminä. Solmisaatiossa ei oteta kantaa sävelten absoluuttiseen korkeuteen, vaan ainoastaan sävelten keskinäisillä korkeuseroilla on merkitystä. Täten esimerkiksi sama laulu voidaan laulaa monelta eri korkeudelta samoilla solmisaatiotavuilla.
Solmisaation kehitti Guido Arezzolainen eli Guido Aretino 1000-luvulla.
Länsimaisessa musiikissa yleisen diatonisen sävelasteikon solmisaatiotavut ovat tavallisimmin "do", "re", "mi", "fa", "so", "la", "si", "do" Aikaisemmin käytettiin "do"-tavun sijasta nimeä "ut". 
Solmisaatiotavut (paitsi "si") ovat peräisin keskiaikaisen, Johannes Kastajan kunniaksi sävelletyn hymnin "Ut queant laxis" säkeiden alkutavuista, paitsi muita myöhemmin käyttöön tullut "si", joka johtuu viimeisen säkeen sanojen alkukirjaimista. Tämän hymnin kuusi ensimmäistä säettä alkavat duuriasteikon kuudelta ensimmäiseltä säveleltä (samaan tapaan kuin musikaalin The Sound of Music laulussa "Do Re Mi"). Hymnin latinankieliset sanat ovat:
" queant laxis"
"sonare fibris",
"ra gestorum"
"muli tuorum,"
"ve polluti"
"bii reatum,"
"ancte oannes."
Myöhemmin on "ut" useimmiten vaihdettu helpommin laulettavaksi tavuksi "do". Nykyään käytetään tavujen "sol" ja "si" asemesta joskus muotoja "so" ja "ti".
Varsinkin romaanisissa kielissä kuten ranskassa ja italiassa, mutta myös esimerkiksi turkissa käytetään solmisaatiotavuja myös sävelten absoluuttisen korkeuden osoittavina niminä, jolloin ut tai do = C, re = D, mi = E jne.
Norther

Norther oli suomalainen metallimusiikin yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1996 ja se hajosi vuonna 2012. Vuosina 1996–2000 yhtye toimi nimellä Requiem.
Yhtye on sijoittunut Suomen viralliselle albumi- ja singlelistalle jokaisella julkaisullaan. Yhtyeen kitaristin Kristian Rannan lisäksi merkittävä kappaleentekijä oli entinen laulaja-kitaristi Petri Lindroos. Myös basisti Jukka Koskinen ja kosketinsoittaja Tuomas Planman ovat osallistuneet kappaleiden tekemiseen.
Historia.
Yhtye perustettiin nimellä Requiem vuonna 1996 ja vuonna 2000 se sai nimeksi Norther. Yhtyeen perustivat Toni Hallio ja Petri Lindroos. Vuonna 2000 mukaan liittyi Kristian Ranta, jolloin nimi vaihtui ja ensimmäinen demo äänitettiin. Yhtyeen ensimmäinen albumi "Dreams of Endless War" julkaistiin vuonna 2002.
Helmikuussa 2007 yhtye siirtyi pois Spinefarm Recordsilta ja julkaisi viisi uutta kappaletta sisältäneen "No Way Back" -minialbumin, joka nousi Suomen singlelistalla sijalle 1. Levy oli rumpali Heikki Saaren ensimmäinen yhtyeen kanssa. Kappale ”Frozen Angel” valittiin "V2 – Jäätynyt enkeli" -elokuvan nimikappaleeksi, ja yhtye esiintyi elokuvassa myös itse. "No Way Backin" julkaisi Suomen Musiikki.
Marraskuun loppupuolella 2007 Norther liittyi Century Media Recordsin listoille. Yhtyeen viides täyspitkä albumi "N" julkaistiin 13. helmikuuta 2008.
19. huhtikuuta 2009 yhtye ilmoitti kotisivuillaan, että yhtyeen alkuperäisjäsen, laulaja-kitaristi ja säveltäjä Petri Lindroos erotettiin yhtyeestä, sillä hänen toinen bändinsä Ensiferum vie häneltä suurimman osan ajasta. 14. huhtikuuta 2009 yhtye ilmoitti uudeksi laulajaksi Aleksi Sihvosen. Toiseksi kitaristiksi keikoille saatiin samalla Daniel Freyberg, jonka yhtye vahvisti helmikuussa 2010 sivuillaan viralliseksi jäseneksi. 24. heinäkuuta 2012 yhtye ilmoitti kotisivuillaan lopettavansa ajan puutteen vuoksi.
Lyhytsarviset

Lyhytsarviset (Caelifera) on suorasiipisten lahkoon kuuluva hyönteisten alalahko, johon kuuluvat heinäsirkat ja okasirkat. Ne ovat yleensä kasveja syöviä hyönteisiä, joilla on pitkät takajalat. Voimakkaiden takajalkojensa avulla heinäsirkat pystyvät tekemään pitkiä hyppyjä. Houkutellakseen naaraita luokseen koiraat hankaamalla takajalkojaan siivenreunoihin.
Alalahkoon kuuluu noin 11 000 lajia, jotka jaetaan noin 20 heimoon. Nykyisin elävien lajien fylogenetiikkaa on tutkittu DNA-analyysillä, ja fossiilisia lajeja on luokiteltu niiden rakenteen perusteella. Eri tutkijat ovat esittäneet erilaisia luokitteluja.
Lyhytsarviset elävät miltei kaikkialla maailmassa lukuun ottamatta kylmimpiä napaseutuja. Lyhytsarviset suosivat paikkoja, joissa niillä on paljon syötävää, kuten niittyjä ja metsiä. Jotkut lyhytsarvislajit syövät vain tietyntyyppisiä kasveja, toiset lajeista ovat kaikkiruokaisia.
Merkittävin lyhytsarviskantoja rajoittava tekijä on sää, mutta alueellisesti lyhytsarvisten luonnolliset viholliset voivat rajoittaa populaatiota säätä enemmän. Lyhytsarvisten suurimpiin vihollisiin kuuluvat monenlaiset loiskärpäset, jotka laskevat munansa heinäsirkan munien lähelle tai jopa niiden sisään. Jotkut kärpäset voivat laskea munansa tai toukkansa heinäsirkan sisään. Siten kärpäsen toukat syövät lyhytsarvisen sisältäpäin. Muita lyhytsarvisten vihollisia ovat kovakuoriaiset, linnut, jyrsijät, käärmeet ja hämähäkit.
Heinäsirkkoihin lukeutuvista kulkusirkoista muodostuva parvi voi syödä ihmisten viljelykset muutamassa minuutissa. Välimeren maissa kuulee usein heinäsirkkamaista siritystä iltaisin, mutta tämä ääni ei lähde heinäsirkoista vaan laulukaskaista.
Suomessa tavattavia lajeja.
Suomessa tavattavia lyhytsarvisten lajeja ovat
Kuopparinta

Kuopparinta tai suutarinkuoppa eli "pectus excavatum" on rintalastan sisäänpainuminen, joka johtuu kylkiluiden liikakasvusta, jonka syytä ei tunneta, rintalastan jatkuvasta painamisesta, kuten suutarin työssä kengän pitämisestä rintaa vasten, tai esimerkiksi epäonnistuneesta voltista, jossa hyppääjä putoaa niskoilleen ja rintalasta taittuu sisäänpäin kuin nivel. Tällaisissa tapauksissa kuopparinta on muodoltaan erilainen, koska rintalasta on vääntynyt ja siinä on selvä taitoskohta, josta huomaa, miltä kohdalta se on onnettomuushetkellä taittunut. Se voi olla myös synnynnäinen, jolloin syyksi on arveltu lapsiveden puutetta ja tähän liittyvää, esimerkiksi jalkaterän puristumista rintakehää vasten. Kahdessa ensimmäisessä tapauksessa kuopparinta syntyy teini-iässä eikä muutu sen jälkeen luiden luutuessa. Kuopparintaa vastaava rinnan ulostyöntyminen on harjurinta. Nämä muistuttavat paljon skolioosia.
Kuopparinnalle altistavat Marfanin syndrooma, eräät mineraalipuutokset, kuten sinkin ja magnesiumin puute, sekä osteoporoosi. Kuopparinta on melko yleinen: se kehittyy yhdelle 300:sta. Rintalastan sisäänpainuminen aiheuttaa myös ahdistuneisuutta.
Korjaus.
Kuopparinta on hyvänlaatuinen eikä Kelan mukaan aiheuta toiminnallista haittaa, joten sen korjauttamista ei korvata. Rinnan painuminen sisään altistaa kuitenkin sydämen läppävialle. Epämuodostuma voidaan korjata useilla menetelmillä, joista Ravitch-menetelmä on morbidi ja yksinkertainen ja aiheuttaa vähiten komplikaatioita. Siinä iho leikataan kokonaan auki, rintalastan luu sekä kylkiluut murretaan luukalvon alta, luuta poistetaan ja näin rintalasta voidaan nostaa normaaliin asentoon ja tukea metallitangon varaan. Komplikaatiot ja uusiminen ovat harvinaisia.
Uudemmat, vähemmän morbidit Nuss- ja Leonard-menetelmät perustuvat pienten haavojen kautta tähystyksessä lisättäviin metallitankoihin. Huonona puolena on suurempi komplikaatioriski sekä se, etteivät ne välttämättä korjaa ongelmaa kokonaan, koska luuta ei muotoilla uudelleen niin perusteellisesti kuin Ravitch-menetelmässä. Suhteellisen uusi vaihtoehtoinen hoitomuoto on saksalaisen insinöörin Eckart Kloben kehittämä laite tyhjiökoppa (engl. vacuum bell), jolla rintalastaa nostetaan alipaineen avulla. Koska laite on suhteellisen uusi, näyttöä pitkäkestoisista vaikutuksista ei ole.
Helena Sinervo

Kirsti Helena Sinervo (s. 17. helmikuuta 1961 Tampere) on suomalainen runoilija, kirjailija ja suomentaja. Hänen romaaninsa "Runoilijan talossa" voitti vuoden 2004 Finlandia-palkinnon. Sinervo on voittanut arvostetun Tanssiva karhu -runopalkinnon kahdesti ja hänelle on myönnetty Aleksis Kiven rahaston elämäntyöpalkinto. Hänen runojaan on käännetty yli 30 kielelle.
Ura.
Sinervo valmistui ylioppilaaksi vuonna 1980, pianonsoitonopettajaksi vuonna 1986 Tampereen konservatoriosta ja filosofian maisteriksi vuonna 1994 Helsingin yliopistosta. Hän on julkaissut useita runokokoelmia, lastenkirjoja sekä neljä romaania, joista "Runoilijan talossa" voitti vuoden 2004 Finlandia-palkinnon. Romaani kertoo runoilija Eeva-Liisa Mannerin elämästä. Sinervo on voittanut myös Yleisradion Tanssiva karhu -palkinnon vuosina 2001 ja 2011 sekä Aleksis Kiven rahaston palkinnon elämäntyöstä 2020.
Sinervon runoja on käännetty yli 30 kielelle. Valikoimista laajimmat ovat Agneta Enckellin ruotsintama ”Snubblar i ett upprätt läge” (Ellips, 2014) sekä Gabriel Rebourcet’n ranskantama "Les Chaises" (Club ZERO Editions, Paris 2001). Käännöksiä Sinervon runoista on julkaistu myös muun muassa teoksessa "New European Poets" (toim. Wayne Miller &amp; Kevin Prufer. Greywolf Press. Saint Paul, Minnesota, 2008). Sinervo on mukana runoilijana, esseistinä ja haastateltavana myös ruotsalaisessa "Swinging with Neighbours 2001–2006" -antologiassa (Red. Aase Berg &amp; Carl Dieker. Regi/film Carl Dieker &amp; Paula von Seth. Ersatz 2006).
Virve Ojanteen dramatisoima näytelmä "Runoilijan talossa" sai ensi-iltansa Rauman Kaupunginteatterissa 4. marraskuuta 2005. Romaani ilmestyi myös Tiia Lousteen lukemana äänikirjana 2006 (Tammi).
Sinervo on kirjoittanut useita kirjallisuuslehdissä ja antologioissa sekä teosten esipuheina julkaistuja esseitä, joista tärkeimmät on käännetty ja julkaistu ruotsiksi, englanniksi tai saksaksi. Hän on toiminut myös vuosina 1994–2003 kirjallisuuskriitikkona muun muassa "Nuoressa Voimassa", "Aamulehdessä", "Parnassossa" sekä "Helsingin Sanomissa" sekä kirjoittanut eri yhteyksissä julkaistuja kolumneja. Lisäksi Sinervo on suomentanut useita kirjallisuuslehdissä ja antologioissa julkaistuja runoja muun muassa Hélène Dorionin, Ted Hughesin, Edmond Jabèsin ja Nimrodin teoksista.
Kirjalliset luottamustehtävät.
Sinervo on toiminut Nuoren Voiman Liiton sekä NVL:n Säätiön hallituksessa vuodesta 1992 alkaen 2000-luvun alkuun, Eino Leinon Seuran johtokunnassa 1990-luvun puolivälissä, Helsingin Kirjailijat ry:n johtokunnassa 2001–2002, Suomen Kirjailijaliiton johtokunnassa 2006–2008, Lukukeskuksen johtokunnassa 2006–2008, Baltic Writers' Councilin johtokunnassa 2007–2008 sekä Visbyn kääntäjä- ja kirjailijakeskuksen johtokunnassa 2007–2009.
Kingston (Jamaika)

Kingston on Jamaikan pääkaupunki. Vuoden 2011 laskennassa itse kaupungissa oli 584 627 asukasta, Kingston &amp; St. Andrewin kunnassa 662 426 asukasta.
Kaupunki perustettiin 1692 sen sataman suulla sijainneen Port Royalin tuhouduttua maanjäristyksessä. Kingstonista tuli Jamaikan hallinnollinen pääkaupunki vuonna 1872 ja itsenäisen Jamaikan pääkaupunki 1962. 14. tammikuuta 1907 maanjäristys tappoi kaupungissa yli 1 000 ihmistä.
Kingston tunnetaan erityisesti reggaemusiikista. Kaupungin tunnetuimman asukkaan Bob Marleyn asunto toimii nykyisin museona.
Kingstonin lentoasema on Norman Manleyn kansainvälinen lentoasema.
Maantiede ja ilmasto.
Kingston sijaitsee Jamaikan saaren kaakkoispuolella. Se sijaitsee Kingstonin luonnonsataman ja Blue Mountains -vuorijonon välissä. Kaupunki jakaantuu kahteen osaan. Historiallinen keskusta Parade-kadun ympärillä ja lahden rannalla on osa alakaupunkia, samoin kuin sen länsiosien huonomaineiset alueet. Varakkaat ihmiset ja hienot talot ovat yläkaupungissa, ja arvokkaimmat asunnot ovat vuorten juurella.
Historia.
Port Royalin tuhouduttua maanjäristyksessä vuonna 1692 sen asukkaat asettuivat rannikon tasangolle lähelle satamaa. Siihen piirrettiin Kingstonin kaupungin ruutukaava, johon kuuluivat yhdensuuntaiset, 20 metriä leveät pääkadut jotka kulkivat satamasta plantaaseille. Leveät kadut suojasivat kaupunkia maanjäristysten tai hurrikaanien aikaansaamilta tulipaloilta, ja helpottivat järjestyksen ylläpitoa. Kaupungin läpi kulkevasta kauppatavarasta tärkeimpiä olivat sokeri ja orjat.
Leetspeak

Leetspeak (1337speak tai elite-kirjoitus) on BBS-kulttuurista lähtöisin oleva kirjoitustyyli, jossa yleensä käytetään isoja ja pieniä kirjaimia sekaisin, ja joskus korvataan osa kirjaimista muilla merkeillä, etenkin numeroilla. Tyyliin kuuluu usein myös runsas lyhenteiden ja puhekielenomaisten kirjoitusasujen käyttö (esimerkiksi the=dA).
Elite-tyyliä käytettiin etenkin piraatti- ja demoskeneaiheisten BBS-järjestelmien ASCII- ja ANSI-grafiikkaisissa mainoksissa, valikoissa ja tiedostokuvauksissa estetiikan ja myöhemmin myös huumorin vuoksi. Tyyli yhdistettiin etenkin piraattimaailman niin kutsuttuun eliittiin, joka levitti ”purkkien” kautta korkeintaan muutamaa päivää aikaisemmin julkaistuja pelejä ja ohjelmistoja.
Kirjoitustyylistä tuli suosittu pilkan aihe etenkin 1990-luvun keskivaiheilla, kun hyvin nuoret BBS-käyttäjät halusivat osoittaa etevyyttään jäljittelemällä ”isojen poikien kirjoitustyyliä”. Tästä pilkanteosta syntyi nykyisen kaltainen leetspeak eli ns. peeloihin yhdistetty tyyli, jossa kirjaimet korvataan merkeillä ja merkkiyhdistelmillä. Monet ohjelmointiharrastajat ovat myös kirjoittaneet ”elitemuuntimia”, jotka muuttavat näppäimistöltä kirjoitetut merkit lennossa leetspeakiksi.
Esimerkki ”aidosta” elite-kirjoituksesta "Bumple Bee Land"-piraattipurkin mainoksessa: 
Esimerkki nykyaikaisemmasta huumorimielessä kirjoitetusta leetspeakista: ”/\/\01 \/ähÄN&gt;&lt; 00/\/ 1HQ |-|4X0R!!!”