tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Daniel Oberkofler

Daniel Oberkofler (s. 16. heinäkuuta 1988 Graz, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Oberkofler on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa.
Ura.
Seuraura.
Oberkofler on EC Graz 99ersin kasvatti. Hän debytoi Erste Bank Eishockey Ligassa vain 17-vuotiaana kaudella 2005–2006, jolloin Oberkofler pelasi siellä 30 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös neljä ottelua lainalla sarjatasoa alempana Nationalligan Kapfenberger SV:ssä. Kesken kauden 2006–2007 Oberkofler siirtyi Grazista seitsemän pelaamansa ottelun jälkeen EHC Linziin.
Kaudella 2010–2011 Oberkofler teki EBEL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 14+23=37, joilla hän oli Linzin kolmanneksi paras pistemies. Kauden 2011–2012 päätteeksi Oberkofler voitti Itävallan-mestaruuden. Kaudella 2015–2016 hän on nousi Linzin varakapteeniksi.
Maajoukkueura.
Oberkofler edusti Itävaltaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä MM-kilpailuissa vuonna 2013. Hän pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2014 voittaen molemmista turnauksista hopeaa. Oberkofler toimi jälkimmäisessä turnauksessa joukkueensa varakapteenina. Hän pelasi myös Sotšin olympiakisojen karsinnoissa, joissa Oberkofler oli Itävallan paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 3+2=5. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 7. helmikuuta 2008 Puolan Sanokissa Italiaa vastaan. Yhteensä Oberkofler on pelannut 76 A-maaottelua tehopistein 6+20=26.
Oberkofler pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2007 ja 2008 voittaen molemmista turnauksista lohkohopeaa. Jälkimmäisessä turnauksessa hän jakoi viidellä osumallaan Itävallan sisäisen maalipörssin voiton Michael Rafflin kanssa. Oberkofler pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2006, jolloin hän oli Itävallan paras maalintekijä neljällä osumallaan.
Itä–Länsi-ottelu 1962

Vuoden 1962 Pesäpallon miesten Itä–Länsi-ottelu pelattiin Hesperiassa 2. syyskuuta. Tämä oli kaikkiaan 28. Itä-Länsi-ottelu ja 21. joka pelattiin Helsingissä. Helsingissä pelattiin nyt 7. kerran peräkkäin, Katsojamääräksi ilmoitettiin 3500. 
Viides nuorten Itä–Länsi-ottelu pelattiin Juvalla ja se päättyi Lännen 7–8 voittoon.
Naisten Itä–Länsi-ottelu pelattiin toisen kerran. Hesperiassa 1.9. pelatun kamppailun voitti Länsi juoksuin 4–19.
Miesten Itä-Länsi.
Avausheiton suoritti professori Lauri Pihkala.
Juoksulista.
Itä aloitti sisällä.
Amateur World Series 1944

Amateur World Series oli maajoukkueiden välinen baseball turnaus, myöhemmältä nimeltään World Cup, josta käytettiin myös nimitystä Baseballin maailmanmestaruuskilpailut. Vuonna 1944 kilpailu käytiin Venezuelassa loka-marraskuussa. Joukkueita turnaukseen osallistui kahdeksan.
Alkusarja.
Uusinta alkusarjan 4. sijasta: Kuuba - Dominikaaninen tasavalta 3-2.
Bank of Communications

Bank of Communications Co Ltd (, pinyin: Jiāotōng Yínháng; usein lyhyesti 交行) on suuri, vuonna 1908 perustettu kiinalainen pankki. Pankki jakaa liiketoimintansa neljään osaan: henkilöpankki-, yrityspankki-, varainhoitopalvelut ja muut palvelut. Yhtiömuodoltaan se on julkinen osakeyhtiö. Pankin osakkeet noteerataan Shanghain ja Hongkongin pörsseissä. Pankin kotipaikka on Shanghai.
Maailman suurimpien yritysten Forbes Global 2000 -listan vuoden 2015 vertailussa Bank of Communications katsottiin useilla mittareilla arvioituna maailman 38. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi yhtiöksi.
MLS-kausi 2016

MLS-kausi 2016 oli Yhdysvaltain ja Kanadan jalkapallosarjan Major League Soccerin 21. kausi. Kauteen hallitsevana mestarina lähti Portland Timbers ja hallitsevana MLS Supporters’ Shield-voittajana kauteen lähti New York Red Bulls.
Televisiointi.
Kaudella 2016 tullaan näyttämään 96 ottelua Yhdysvaltain kansallisessa televisiossa. Englanninkieliset lähetykset tulevat ESPN-, ESPN2-, Fox- ja Fox Sports 1-kanavilta. Tämä on ensimmäinen kausi kun MLS:ää lähettää Foxilta. Espanjankielisestä lähetyksestä vastaa UniMás. Englanninkielisiä lähetyksiä on 68 ja espanjankielisiä 28.
Kanadassa MLS:ää lähettävät TSN ja RDS, näyttäen pääasiassa liigan kanadalaisten joukkueiden otteluita. Iso-Britannissa MLS:ää näyttää Sky Sports, manner-Euroopassa Eurosport, Lähi-idässä ja Länsi-Afrikassa Abu Dhabi Media, Kiinassa Letv Sports, Aasian ja Tyynenmeren ympäristössä beIN Sports ja latinalaisessa Amerikassa sekä Afrikassa Fox Sports.
Elina Jouhki

Elina Jouhki (11. tammikuuta 1968 - 6. maaliskuuta 2015) oli suomalainen triathlonisti ja pyöräilijä, joka käynnisti nimeään kantavan kampanjan keräämään varoja Syöpäsäätiölle ja Suomen Punaisen Ristin kantasolurekisterille. 
Jouhki oli koulutukseltaan hammaslääkäri. Hän antoi nimensä ja kasvonsa varojenkeräyskampanjalle sairastuttuaan vuonna 2012 rintasyöpään. Team Elina Jouhki oli valinnut vuoden 2014 tempauksensa tunnukseksi vaaleanpunaiset pyöränrenkaat.
Elvira Madigan (vuoden 1967 elokuva)

Elvira Madigan on Bo Widerbergin käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen romanttinen draamaelokuva vuodelta 1967. Elokuvasta tuli kansainvälinen menestys, ja sen nimiosan esittäjä, tuolloin vasta 17-vuotias Pia Degermark sai parhaan naispääosan esittäjän palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla. Miespääosaa näyttelee Widerbergin elokuvien vakionäyttelijä Thommy Berggren.
Elokuvassa käytetään paljon Mozartin ja Vivaldin musiikkia. Mozartin pianokonserttoa nro 21 kutsutaan joskus ”Elvira Madigan -konsertoksi”, koska sen hidas osa tuli niin tunnetuksi elokuvassa Géza Andan soittamana.
Tarinan pohjalta tehtiin samanniminen elokuva jo 1943, suomalaiselta nimeltään "Lemmen tuhoisa liekki".
Juoni.
Elokuva perustuu tositapahtumiin, 1800-luvun romanssiin kiertävän sirkuksen nuorallatanssijana toimineen, taiteilijanimeä Elvira Madigan käyttäneen nuoren teinitytön Hedvig Jensenin (Degermark) ja perheellisen, aatelisen upseerimiehen Sixten Sparren (Berggren) välillä.
Vastaanotto.
Degermarkin saaman naispääosapalkinnon ohella "Elvira Madigan" oli Cannesissa ehdolla Kultaisen palmun saajaksi. Elokuva sai National Board of Review of Motion Picturesin parhaan ulkomaisen elokuvan palkinnon ja oli ehdolla vastaavassa Golden Globe -sarjassa. Jörgen Persson sai Bafta-palkinnon kuvauksestaan.
Karjalan tutkimuslaitos

Karjalan tutkimuslaitos on Itä-Suomen yliopiston yhteiskunta- ja kauppatieteiden tiedekunnan yksikkö. Se perustettiin vuonna 1971 silloisen Joensuun korkeakoulun yksiköksi. Tutkimuslaitoksessa tehdään yhteiskuntatieteellistä ja humanistista tutkimusta. Tutkimuksen painopistealueina ovat aluekehitys ja maaseutu, etnisyys ja kulttuuri sekä Venäjä ja rajat. 
Tutkimuslaitoksessa työskentelee viisi professoria, noin 40-50 tutkijaa sekä tohtorikoulutettavia.. Yksikön johtajana toimii tutkimusjohtaja Petri Kahila ja varajohtajana professori Heikki Eskelinen.
Tutkimuslaitos toimi pitkään Pielisjoen linnassa Niskasaaressa, Ilosaarta vastapäätä. Nyt laitos sijaitsee yliopistokampuksen Aurora-rakennuksessa.
Arktisia kertomuksia

Arktisia kertomuksia on suomalaisten arktisten alueiden retkeilijöiden ja tutkijoiden kirjoittama kirja. Kirjan on julkaisut Suomen Arktinen Klubi ry marraskuussa 2015.
Raimo Näkki

Raimo Tapani Näkki (24. joulukuuta 1946 Savitaipale – 14. syyskuuta 2019) oli suomalainen matemaatikko ja professori. Hän toimi Jyväskylän yliopistossa matematiikan professorina vuoteen 2014. 
Akateeminen ura.
Raimo Näkki väitteli matematiikasta tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1970. Valmistuessaan hän oli Harri Högmanderin mukaan yksi Suomen nuorimpia tohtoreita. Näkin väitöskirja käsittelee kvasikonformikuvausten raja-arvoja n-avaruudessa. Väitöskirjan ohjaajana toimi professori Jussi Väisälä.
Valmistumisen jälkeen Näkki aloitti akateemisen uransa. Vuodesta 1972 hän oli Helsingin yliopiston matematiikan dosentti. Hänet nimitettiin matematiikan apulaisprofessoriksi Jyväskylän yliopistoon 1974. Myöhemmin hänet nimitettiin vakinaiseksi professoriksi. Yliopistovirkansa ohella hän toimi pitkään ylioppilastutkintolautakunnan sensorina.
Opettajana Näkki oli tunnettu selkeistä oppimateriaaleistaan. Hän oli viimeinen laitoksensa opettaja, joka kirjoitti demotehtäväpaperit käsin. Professori Näkki oli myös suosittu luennoitsija. Jyväskylän yliopiston ainejärjestö "Ynnä" palkitsi hänet useita kertoja matematiikan ja tilastotieteen laitoksen vuoden parhaana luennoitsijana. Hänet valittiin vuoden luennoitsijaksi vielä viimeisenä virkavuonnaan 2014. Näkki jäi professorinvirastaan eläkkeelle vuoden 2015 alussa.
Näkki kuoli työmatkallaan Thaimaassa syyskuussa 2019.
Tutkimustyö.
Matemaatikkona Raimo Näkki erikoistui niin kutsuttujen kvasikonformikuvausten tutkimukseen. Alan tutkimuksella on Suomessa vahva perinne. Näkki teki kvasikonformikuvauksiin liittyen useita tutkimusvierailuja Teksasin yliopistoon (Austinissa).
MAP-kirkko (Turku)

MAP-kirkko on Turun Mäntymäessä sijaitseva Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon eli mormonien toimintakeskus. Se sijaitsee Betaniankadun päätteenä olevalla Mäntymäenaukion kumpareella. Vuonna 1966 käyttöön otetun ja 1967 vihityn rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Mirja ja Heikki Castrén.
MAP-kirkko rakennettiin talkoovoimin lukuun ottamatta LVIS-teknisiä erikoistöitä. Rakennuksen kokonaistilavuus on noin 9 000 kuutiometriä ja lattiapinta-ala noin 630 neliömetriä.
Kirkkorakennus on ulkoa ja juhlasalin sisäseinien osalta verhoiltu Kupittaan Saven ruskealla preeriatiilellä. Istuinpenkit ovat tammea. Juhlasali suunniteltiin monikäyttöiseksi niin, että siinä voidaan myös pelata pallopelejä.
Rakennuksessa oli alun perin lisäksi yhdeksän luokkahuonetta, kolme toimistoa, kirjasto ja väestönsuoja.
Lähteet.
Sijainti
Skadi

Skadi tai Skade () on skandinaavisessa mytologiassa jotuni sekä metsästyksen ja hiihdon jumalatar. Skadi esiintyy 1200-luvulla kootuissa "Runo-Eddassa", "Proosa-Eddassa" ja "Heimskringlassa" sekä vanhoissa skaldien runoissa.
Skadi on jotuni Tjatsen tytär. Aasajumalat tappoivat Tjatsen, koska tämä oli ryöstänyt jumalatar Idunnin. Korvauksena Tjatsen surmasta jumalat antoivat Skadin puolisoksi merenjumala Njordin. Mutta Skadi ei viihtynyt meren rannalla ja hylkäsi Njordin. Hän asuu mieluummin vuorilla, hiihtää suksilla ja metsästää eläimiä jousella. Skadilla on Odinin kanssa poika Sæming, jota pidettiin jaarlien esi-isänä. Skadi ripustaa myrkkykäärmeen vangitun Lokin kasvoille.
"Heimskringlassa" Skadi oli eronnut Njordista ja nainut sen sijaan Odinin, ja heillä oli monta lasta. Sekä Runo- että Proosa-Eddassa Skadi on vastuussa käärmeestä, joka tiputtaa myrkkyä vangitun Lokin päälle.
Skadista käytetään myös nimiä Öndurguð (muinaisnorjaa, "hiihtojumala") ja Öndurdís (muinaisnorjaa, "hiihtodís", käännetään usein neitona). Nimen Skadi etymologia on epävarma, mutta se saattaa olla sanan Skandinavia alkuperäinen muoto. Jotkin paikannimet Skandinaviassa, etenkin Ruotsissa, viittaavat Skadiin. Tutkijat ovat esittäneet teorioita mahdollisesta yhteydestä Skadin ja Ullin välillä (Ull yhdistetään myös hiihtämiseen ja esiintyy usein paikannimissä Ruotsissa), Skadin suhteesta Loki-jotuniin sekä siitä, että Skandinavia voi mahdollisesti tarkoittaa "Skadin saarta", tai että se liittyy muinaisnorjan substantiiviin "vahinko/vaurio".
China Merchants Bank

 
China Merchants Bank Co Ltd (, pinyin: Zhāoshāng Yínháng) on suuri, vuonna 1987 perustettu kiinalainen pankki. Yhtiömuodoltaan se on julkinen osakeyhtiö. Pankin osakkeet noteerataan Shanghain ja Hongkongin pörsseissä. Pankin kotipaikka on Shenzhen.
Vuoden 2015 tilaston mukaan China Merchants Bank oli markkina-arvoltaan (55,2 mrd. USD) Shanghain pörssin kahdeksanneksi arvokkain yhtiö. Maailman suurimpien yritysten Forbes Global 2000 -listan vuoden 2015 vertailussa China Merchants Bank katsottiin useilla mittareilla arvioituna maailman 55. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi yhtiöksi.
Sofia Santamo

Anna Sofia Santamo (o.s. "Schwartz", 1887 Kuivaniemi − 3. marraskuuta 1932) oli suomalainen romanitaustainen kansakoulunopettaja. Hän valmistui Sortavalan opettajaseminaarista 1911 ja toimi sen jälkeen kansakoulunopettajan tehtävissä ympäri Suomea. Kansakoulunopettajaksi valmistunut ja opettajana työskennellyt romaninainen oli harvinainen vaikuttaja 1900-luvun alussa.
Santamo oli naimisissa Väinö Juhani Santamon kanssa.
Opinnot ja opettajan työ.
Santamo pääsi kansakoulusta keväällä 1905. Hän oli kiinnostunut jatkamaan opiskelua, ja se onnistui Mustalaislähetyksen tuella. Mustalaislähetys ry:n kautta Santamo toimi opettajana Viipurissa romanilasten päiväkoulussa syksystä 1906 helmikuuhun 1907. Kesällä 1907 hän osallistui opettajaseminaarin valmistuskurssille Kuortaneella ja pääsi opiskelemaan kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaariin seuraavana syksynä. Santamo valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1911.
Seminaarivuosien aikana silloiselta nimeltään Sofia Schwartz vaihtoi sukunimensä Säiläksi, jotta romanitaustaan viittaava nimi ei olisi vaikeuttanut opettajan työn saamista. Kaikesta huolimatta romanitausta esti vakituisen työn saamisen, ja Santamo joutui toimimaan koko uransa ajan sijais- ja koevuosiopettajan tehtävissä.
Grace Coddington

Grace Goddington (s. 20. huhtikuuta 1941) on entinen malli ja Amerikan Voguen taiteellinen johtaja.
Lapsuus.
Coddington syntyi 20. huhtikuuta 1941 Angleseyn saarella Walesissa, jossa hänen vanhempansa pitivät hotellia. Gracen kiinnostus muotiin syntyi varhain teini-iässä, jolloin hänen ainut kontakti muotimaailmaan oli paikallisen kaupan tilaamien Voguen lehtien selaaminen. Grace kävi koulunsa läheisen luostarissa. 
Ura.
Koulun jälkeen hän suuntasi Lontooseen, jossa aloitti uransa poseeraamalla alasti valokuvaaja Norman Parkinsonin ateljeessa. Samana vuonna Vogue-lehti järjesti mallikilpailun, johon joku lähetti Gracen kuvan. Grace päätyi voittamaan Young Model -sarjan, ja aloitti siten mallin uransa Voguella. 
26-vuotiaana Grace joutui auto-onnettomuuteen, joka aiheutti hänelle päävammoja ja irronneen silmäluomen. Sitä korjattiin myöhemmin viidessä eri leikkaukksessa plastiikkakirurgialla kahden vuoden ajan. Hän teki Twiggy ja Jean Shrimptonin ohella paluun. Kun hän lähestyi 30 vuoden ikää hän oli huolissaan mallin uran jatkosta kun kaksi vuotta onnettomuuden jälkeen Beatrix Miller, englantilaisen Voguen toimittaja haastetteli Coddingtonia ja aloitti työskentelyn lehden avustajana.
Työskenneltyään 19 vuotta englantilaisen Voguen kuvatoimittajana Grace muutti New Yorkiin työskentelmään Calvin Klainille. Heinäkuussa 1988 Grace siirtyi työskentelmään Amerikan Voguelle Anna Wintourin alaisuuteen, jossa hän työskenteli taiteellisena johtajana.
Tammikuussa 2016 Coddington ilmoitti poistuvansa taiteellisen johtajan työstä Voguelta, jotta voi keskittyä muihin projekteihinsa.
Dokmenttielokuva.
Coddington tuli suuren yleisön tietoisuuteen vuonna 2009 julkaistun The September Issue -dokumentin myötä, jossa seurattiin vuoden syyskuun 2007 Vogue-lehden valmistumista.
Yksityiselämä.
Coddington meni naimisiin vuonna 1968 ravintoloitsija Michael Chown kanssa, mutta pari erosi vuoden avioliiton jälkeen. Myöhemmin Grace nai valokuvaaja Willie Christien ja he erosivat vuonna 1980.
Grace kasvatti veljenpoikansa Tristanin 8-vuotiaaksi saakka pojan äidin, Gracen siskon Rosemaryn kuoltua.
Vuodesta 1986 saakka muutettuaan New Yorkiin työskentelmään Calvin Klainille Grace on asunut yhdessä puolisonsa hiusmuotoilija Didier Maligen ja usean kissan kanssa.
Kirjat.
Kaikki Grace Coddingtonin kirjat keskittyvät malleihin ja muotimaailmaan niin kuin hänen ainoa elokuvansakin, ainakin yksi hänen kirjoistaan on julkaistu Suomeksi, "Grace. Elämäni muodin maailmassa".
Erik Toivanen (tietokilpailija)

Reino Erik Toivanen (s. 18. huhtikuuta 1947 Pieksämäki) on suomalainen hammaslääkäri, joka voitti "Suomen Tietoviisas" -tietokilpailun seitsemän kertaa peräkkäin 1990-luvulla. Hän on kertonut aloittaneensa tietokilpailemisen 1960-luvulla, mutta ei enää nykyään osallistu tietokilpailuihin. Toivasen osaamisalueita olivat urheilu, historia, maantiede ja taide. Toivanen oli yksi Viisasten kerhon jäsenistä.
Visailuohjelmat.
Toivanen kilpaili seuraavissa television visailuohjelmissa: "Suomen Tietoviisas", "Haluatko miljonääriksi?", "Kotomaan tietäjät" ja "Tupla tai kuitti". Hän kilpaili myös radio-ohjelmassa "Ota tai jätä".
Suomen Tietoviisas.
Ensimmäisen "Suomen Tietoviisas" -kilpailun voitti tamperelainen Timo Mesimäki keväällä 1990, mutta jo samana syksynä Suomen Tietoviisaan arvon otti mikkeliläinen hammaslääkäri Erik Toivanen, joka sitten voitti visailun seitsemän kertaa peräkkäin. Vuonna 1993 ohjelmaa ei esitetty. Viimeisessä kilpailussa vuonna 1998 Toivanen hävisi kahdella pisteellä, kun häntä vastaan asettui Etelä-Suomen läänin joukkue: Lauri Ranta Kärkölästä ja Yrjö Salin Helsingistä. Vuonna 1995 Ranta oli tullut kilpailussa toiselle ja Salin kolmannelle sijalle.
Haluatko miljonääriksi?
Vuosituhannen vaihteessa Toivanen osallistui pari kolme kertaa "Haluatko miljonääriksi?" -ohjelmaan pääsemättä kuitenkaan alkukarsinnoista läpi piinapenkille. Eräs näistä jaksoista esitettiin 18. joulukuuta 1999, jolloin alkukarsinnassa piti asettaa neljä ranskankielistä lukua suuruusjärjestykseen (Toivasella meni vastaus väärin). Erään toisen jakson alkukarsintakysymyksessä Toivasella meni väärin kysymys, jossa piti asettaa rintaliivien koot oikeaan järjestykseen.
Reetta Rönkä

Reetta Rönkä (s. 1989) on suomalainen radiojuontaja ja toimittaja. Koulutukseltaan Rönkä on yhteiskuntatieteiden maisteri Tampereen yliopistosta.
Ura.
Työskentelyn media-alalla Rönkä aloitti vuonna 2007 "Uusi Suomi" -lehden kolumnistina, jossa hän työskenteli vuoteen 2012 asti. Vuosina 2009–2010 Rönkä työskenteli Yleisradiossa radiojournalistina, kunnes siirtyi vuonna 2011 Nelonen Medialle. Ensimmäiset kaksi vuotta Rönkä toimi Nelonen Median uutistoimittajana ja vuonna 2012 hän aloitti "Nelosen uutisten" ankkurina. Hän toimi uutisankkurina vuoteen 2014 asti.
Keväällä 2014 Rönkä alkoi juontaa YleX-kanavan "YleX Etusivu" -ohjelmaa. Vuonna 2016 hän siirtyi Ylen "Prisma Studio" -tiedeohjelman juontajaksi. Myöhemmin Rönkä siirtyi töihin viestintätoimisto Kaskas Mediaan. 
Rönkä valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Tampereen yliopistosta vuonna 2015 ja maisteriksi vuonna 2018. Hän oli mukana työryhmässä, joka kirjoitti Kanava-palkitun ja Finlandia-ehdokkaana olleen "Hyvän sään aikana: Mitä Suomi tekee kun ilmasto muuttaa kaiken" -kirjan. Osana Hyvän sään aikana -työryhmää Rönkä on palkittu myös tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla.
Yksityiselämä.
Röngän isä on Yle TV1:n entinen uutisankkuri Matti Rönkä ja äiti "Helsingin Sanomien" kulttuuritoimittaja ja kirjallisuuskriitikko Suvi Ahola. Hänen veljensä Otto Rönkä on työskennellyt Ylen "Urheiluruudussa".
Rönkä on julkisesti kertonut paniikkikohtauksistaan, jotka olivat lopettaa hänen juontajan työnsä, mutta saaneensa lopulta apua terapiasta.
Kirsi Saarikangas

Kirsi Saarikangas (s. 9. maaliskuuta 1960) on suomalainen taidehistorian professori (2010 alkaen) Helsingin yliopistossa. Saarikangas valmistui filosofian kandidaatiksi 1987 ja väitteli tohtoriksi taidehistoriassa 1993 tutkimuksella "Model Houses for Model Families. Gender, Ideology and the Modern Dwelling The Type-Planned Houses of the 1940s in Finland". Saarikangas johti Suomen Akatemian Nature in Arts, Culture, and History -tutkimusprojektia (SA 2014–2018) ja on toiminut Historian ja kulttuuriperinnön tohtoriohjelman johtajana 2014 alkaen. Saarikangas toimi Humanistisen tiedekunnan varadekaanina 2010−2013, naistutkimuksen valtakunnallisen tohtoriohjelman johtajana 2007−2011 ja naistutkimuksen professorina 1994−1995 sekä 2003−2009. Hän oli Kristiina-instituutin johtaja 2003−2009 ja Suomen akatemian vanhempi tutkija 2001−2003. Saarikangas on tutkinut erityisesti sukupuolta ja tilaa, lähiöitä ja modernia arkkitehtuuria, asumista ja luonnonympäristön ja rakennetun tilan suhdetta. Hän on myös monitieteisen tutkimuksen ja opetuksen edelläkävijöitä ja Opettajien akatemian jäsen 2015 alkaen. Saarikangas sai Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon (Suomen kulttuurihistoria 1–5 toimituskunta) vuonna 2006 ja Suomen Tiedeakatemian väitöskirjapalkinnon 1994.
Auli Räsänen

Auli Räsänen (o.s. Aro, 23. kesäkuuta 1944 Savonlinna – 24. helmikuuta 2016 Helsinki) oli vaikutusvaltainen tanssikriitikko ja toimittaja. Hän kehitti laajan kansainvälisen verkoston ja tunsi klassisen baletin, modernin ja nykytanssin keskeiset tekijät maailmalla. 
Räsänen vaikutti "Kauppalehdessä" ja 1970- ja 1980-luvuilla "Uudessa Suomessa". "Helsingin Sanomien" tanssikriitikoksi hän siirtyi vuonna 1991. Hän oli organisoimassa Jyväskylän kesää ja osallistui Lappeenrannan laulukilpailun järjestämiseen sen alkuvaiheessa. 
Räsänen raivasi palstatilaa aikoinaan aliarvostetulle tanssille ja seurasi esimerkiksi Jorma Uotisen uran alkuvaihetta ja Carolyn Carlsonin vierailuja. Räsäsellä oli musiikkikoulutus, joten hän otti huomioon myös musiikin tanssiarvosteluissaan. Hän mainitsi arvostelussaan, jos oopperan orkesteri soitti hänen mielestään huonosti balettiesityksessä.
Helmi Palmén

Helmi Maria Palmén (o.s. Leinonen, 9. tammikuuta 1905 Kuopio – 3. lokakuuta 2004) oli Ylen kouluradion päällikkö ja yhtiön ensimmäinen naispuolinen osastopäällikkö.
Palmén valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1932. Toimittuaan ensin opettajana Kuopiossa ja Helsingissä hänet nimitettiin vuonna 1946 Yleisradion kouluradion päälliköksi silloisen Yleisradion pääjohtaja Hella Wuolijoen toimesta. Toimessaan Palmén kehitti kouluradion radiomaisuutta sekä taidekasvatusta. Hän myös laajensi kouluradio-ohjelmien näkökulmaa ottaen huomioon, että muun ohjelmiston puuttuessa kouluradiota kuunneltiin paljon myös koulujen ulkopuolella. Palmén jäi eläkkeelle vuonna 1966.
Jussi Väisälä

Jussi Ilmari Väisälä (s. 2. maaliskuuta 1935 Turku) on suomalainen matemaatikko ja professori emeritus. Hän toimi Helsingin yliopiston matematiikan professorina 1967–1999.
Nuoruus ja uran alku.
Jussi Väisälä syntyi Turussa. Hänen vanhempansa olivat professori Kalle Väisälä ja Eeva Lyydia Kukkola. Kirjoitettuaan 1952 ylioppilaaksi Väisälä aloitti matematiikan opinnot Helsingin yliopistossa, josta valmistui kandidaatiksi 1956 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1959.
Akateeminen ura.
Valmistumisensa jälkeen Väisälä toimi aluksi Teknillisessä korkeakoulussa matematiikan assistenttina 1959–1962. Sen jälkeen hän työskenteli 1963–1966 valtion luonnontieteellisen toimikunnan nuorempana tutkijana.
Pääasiallisen elämäntyönsä Väisälä teki Helsingin yliopistossa. Hän toimi siellä ylimääräisenä matematiikan professorina 1967–1977 ja sitten vakinaisena professorina 1977–1999. Hän on toiminut Helsingin yliopistossa myös matematiikan dosenttina 1961–67 ja uudelleen vielä professorikautensa jälkeen 1999–2000. 
Tutkimusura.
Professori Väisälän tutkimustyö on keskittynyt funktioteorian alaan liittyviin kysymyksiin. Hän on tehnyt tutkimusta mm. kvasikonformikuvausten teoriasta. Se on pitkään ollut eräs matematiikan merkittävä tutkimusalue Suomessa. Väisälän oppilaista Raimo Näkki väitteli tohtoriksi kvasikonformikuvauksista.
Väisälä on uransa aikana julkaissut useita matemaattisia tutkimuksia. Tieteellisten julkaisujen lisäksi hän on kirjoittanut kaksi suomenkielistä topologian teosta Topologia I ja Topologia II.
Saavutuksia ja tunnustuksia.
Väisälä on ollut Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1971 lähtien. Sotilasarvoltaan hän on vänrikki.
Perhe.
Väisälä solmi 1959 avioliiton Aila Kaarina Rauvan kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Antonia Ringbom

Antonia Ringbom (s. 14. marraskuuta 1946 Hanko) on suomenruotsalainen animaatiotaiteilija, kirjailija, ohjaaja ja tuottaja. 
Ringbom aloitti kuvataiteilijan uransa toimittamalla ja kuvittamalla ruotsinkielisen iltapäivälehden "Nya Pressenin" nuortenpalstaa. Vuonna 1969 häntä pyydettiin FST:n avustajaksi, ja FST:n studiossa hän oppi animaatiotekniikan. Hän sekä toimitti että juonsi lastenohjelmia ja teki pala-animaatioita kanavan vakituisena freelancerina vuoteen 1989. Vuodesta 1990 hän on työskennellyt itsenäisenä animaatio-ohjaajana. 
Ringbomin töissä toistuu teemana kaikkien mahdollisuus vaikuttaa ympäristöönsä. Usein hän laajentaa lasten arjesta juontuvia aiheita ja tarinoita mielikuvitusmaailmaan. Monikulttuurisuuden esiin tuominen ja eläinhahmojen ja runouden käyttäminen on hänen mittavassa tuotannossaan ominaista, samoin rakkaus luontoon ja mereen. 
1990-luvun lopulla Ringbom aloitti toiminnan Senegalissa osallistuen RIAC-kulttuurikeskuksen perustamiseen ja toimintaan. Hän on pitänyt Dakarin slummialueen lapsille mm. animaatiotyöpajoja Finlandssvensk Filmcentrumin ja ulkoministeriön tuella vuosina 1999-2006 sekä johtanut lasten ja nuorten animaatiotyöpajoja myös mm. Ruandassa, Keniassa, Malawissa, Ranskassa, Iranissa ja Ruotsissa. Työpajojen aiheet ovat usein liittyneet terveyskasvatukseen, kuten AIDS-valistukseen. 
Monet Antonia Ringbomin työt on palkittu sekä Suomessa että kansainvälisesti. Kotimaassa hän on toiminut aktiivisesti animaatio- ja kulttuurialalla mm. mediakouluttajana ja teatterin puolella. Hänen lastenkirjojaan on käännetty monille kielille, mm. ranskaksi, tanskaksi ja englanniksi. 
Ringbom asuu ja työskentelee nykyisin Korppoossa. Hänellä on 5 lasta ja 8 lastenlasta. 
Teoksia.
Lähteet:
Kaarina Haka

Kaarina Haka (s. 14. helmikuuta 1974 Hämeenlinna) on suomalainen kuvataiteilija.
Haka opiskeli Kuvataideakatemiassa 1996–2008 ja valmistui kuvataiteen maisteriksi maalaustaiteen osastolta. Hän on opiskellut myös Tanskassa (1995–1996) ja Islannissa (1999–2000).
Haka tekee installaatioita, joiden lähtökohtana on maalaus. Hän käyttää eri materiaaleja, kuten kalaverkkoa, tekstiilejä ja pehmoleluja. Haka löytää usein materiaalit teoksiinsa kirpputoreilta. Maalaukselliset installaatiot synnyttävät erilaisia visuaalisia vaikutelmia, kun etäältä katsottu kaksiulotteinen kohde muuttuukin kolmiulotteiseksi.
Ebba Jacobson-Lilius

Ebba Alma Naemi Jacobson-Lilius (o.s. Jacobson; 7. maaliskuuta 1888 Ii – 22. maaliskuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen puhetekniikan ja lausunnan opettaja, Yleisradion varhaisimpia radiokuuluttajia ja Pohjoismaiden ensimmäinen naisradiokuuluttaja. Lilius työskenteli Yleisradiossa vuosina 1929–1948. 
Elämäkerta.
Jacobson-Lilius kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1908. Hän opiskeli lausuntaa Tukholmassa ja Helsingissä. Hän oli myös voimistelunopettaja. Lilius opetti lausuntaa ja puhetekniikkaa Sibelius-Akatemiassa vuonna 1927. 
Jacobson-Lilius oli myös vuonna 1947 perustetun Suomen Puheopiston perustajajäseniä. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa laulaja ja muusikko Teijo Joutsela. Jacobson-Lilius opetti myös kuoronjohtajia. Suomen Kuoroliitto järjesti vuonna 1928 ensimmäisen kuoronjohtajakurssin, jonka yhtenä opettajana Jacobson-Lilius oli.
Jacobson-Lilius oli naimisissa Aleko Liliuksen kanssa. Heillä oli kaksi lasta. Tyttären Birgit Liliuksen puoliso oli vuodesta 1940 lähtien Ville Zilliacus.
Mario Altmann

Mario Altmann (s. 4. marraskuuta 1986 Wien, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Isokokoinen Altmann on pelityyliltään puolustava puolustaja.
Ura.
Seuraura.
Altmann on kasvatti. Hän debytoi seuran miesten joukkueessa Itävallan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Nationalligassa kaudella 2003–2004. Kaudeksi 2004–2005 hän siirtyi sarjatasoa ylemmäs Erste Bank Eishockey Ligaan Vienna Capitalsiin, jossa 17-vuotiaan Altmannin tulokaskausi toi 42 runkosarja- ja kymmenessä playoff-ottelussa kolme syöttöpistettä. Hän voitti kauden päätteeksi Itävallan-mestaruuden.
Viiden Capitalsissa vietetyn vuoden jälkeen Altmann siirtyi kaudeksi 2009–2010 Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue Örebro HK:n riveihin. Yhdeksän siellä pelaamansa ottelun jälkeen seura lainasi hänet loppukaudeksi sarjatasoa alemmas I-divisioonan Karlskrona HK:hon. Kaudeksi 2010–2011 Altmann palasi kotimaahansa ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Villacher SV:n paitaan. Helmikuussa 2011 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Kaudella Altmann pelasi EBEL:n ylivoimaisesti pisteiden valossa parhaan kautensa ja hän voitti tehoilla 14+31=45 koko liigan puolustajien piste- ja maalipörssin. Kaudella 2014–2015 Altmann toimi Villachin varakapteenina.
Kaudeksi 2015–2016 Altmann siirtyi EHC Linziin.
Maajoukkueura.
Altmann edusti Itävaltaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä MM-kilpailuissa vuosina 2009, 2011, 2013 ja 2015. Hän pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2014 voittaen molemmista turnauksista hopeaa. Altmann pelasi myös Vancouverin olympiakisojen 2010 ja Sotšin olympiakisojen 2014 karsinnoissa. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 7. helmikuuta 2008 Puolan Sanokissa Italiaa vastaan. Altmannin ensimmäinen A-maajoukkuemaali syntyi IA-divisioonan MM-kilpailuissa 18. huhtikuuta 2012 Slovenian Ljubljanassa Japania vastaan. Yhteensä hän on pelannut 95 A-maaottelua tehopistein 5+7=12.
Altmann pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2005 voittaen A-lohkon pronssia sekä alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2004.
Muuta.
Altmannin pikkusisko Denise on Itävallan naisten maajoukkuehyökkääjä ja hän pelaa Ruotsissa Riksserienin Linköpings HC:ssä.
Nina Laurio

Nina Laurio (o.s. Koljonen, s. 10. elokuuta 1968 Tampere) on suomalainen elokuvatuottaja. Vuosina 2012–2019 Laurio työskenteli Solar Filmsillä ja sen jälkeen tuottajana Dionysos Filmsillä.
Laurio on valmistunut Taideteollisen korkeakoulun taidekasvatuksen laitokselta taiteen maisteriksi 1995. Hän on suorittanut kansainvälisen EAVE-tuottajatutkinnon 2006.
Vuosina 2009–2012 Laurio toimi Suomen elokuvatuottajien keskusliitto ry:n toiminnanjohtajana. Hänellä on ollut useita elokuva-alan luottamustehtäviä.
Laurio perusti oman tuotantoyhtiön Akka Creativen syksyllä 2023. Keväällä 2025 Laurio nimitettiin lehtoriksi Aalto-yliopiston elokuvataiteen laitokselle.
Pekka Kokkonen (nyrkkeilijä)

Pekka Kokkonen (18. tammikuuta 1934 Helsinki – 26. helmikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen ammattinyrkkeilijä.
Amatööriura.
Helsingin Työväen Nyrkkeilijöitä edustanut Kokkonen kamppaili amatöörinä paikasta Melbournen olympiakisoihin 1956, muttei tullut valituksi vaikka voittikin Suomen olympiakarsinnat.
Kokkonen voitti Suomen mestaruuden vuosina 1954, 1955 ja 1957.
Ura ammattilaisena.
Kokkonen kuului Risto Luukkosen, Pentti Rautiaisen, Olavi Ouvisen ja Elis Askin itsensä kanssa Askin tallin ensimmäisiin nyrkkeilijöihin. Nyrkkeilijät harjoittelivat aluksi Ruoholahdessa ja vuodesta 1960 Olympiastadionilla.
Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan 23-vuotiaana 4. lokakuuta 1957 Helsingin Messuhallissa Kokkonen tyrmäsi Georges Bracon heti ensimmäisessä erässä. Hän tyrmäsi kertaalleen myös keskisarjan entisen maailmanmestarin Randy Turpinin. Hän otteli EM-tittelistä 7. huhtikuuta 1967 Helsingin jäähallissa italialaista Piero Del Papaa vastaan häviten kuitenkin 15-eräisen ottelun pistein.
Kokkonen toimi Suomen Ammattinyrkkeilyliiton puheenjohtajana kuolemaansa saakka.
Yksityiselämä.
Kokkonen oli naimisissa kaksi kertaa ja hänellä on kolme poikaa. Hän työskenteli perheen kauppapuutarhassa Helsingin Pakilassa ja pyöritti myöhemmin omaa saman alan yritystään Porkkalassa Kirkkonummella. Kokkonen myi kukkia Hakaniemen torilla vielä 2000-luvullakin. Siviilityöhönsä liittyen hän sai nyrkkeilijä-lempinimensä "Pakilan puutarhuri".
Kokkonen on haudattu Malmin hautausmaalle.
Eve Väyrynen

Eve Väyrynen on suomalainen toimittaja ja radiojuontaja. Syksystä 2015 lähtien Väyrynen on tehnyt YleX-radiokanavalle "Etusivu"-ohjelmaa.
Ura.
Väyrynen on opiskellut journalismia Oulun ammattikorkeakoulussa. Osana koulutusta vuonna 2012 hän oli harjoittelussa "YleX Etusivu" -ohjelmassa, ja harjoittelun jälkeen hän jatkoi kanavalla toimittaja-juontajana vuoteen 2014 asti. Keväällä 2014 kaksi Ylen ajankohtaistoimittajaa, Sean Ricks ja Eve Väyrynen, kiersivät europarlamenttivaalien alla Euroopan maissa ja raportoivat kokemuksistaan. Lisäksi Väyrynen on työskennellyt toimittajana Ylen A-Studiossa ja vuonna 2015 "Yle Kioskissa". Syksyllä 2015 Väyrynen palasi toimittaja-juontajaksi "YleX Etusivuun".
Johanna Schybergson

Johanna Schybergson (o.s. "Tikkanen", 1. marraskuuta 1856 Helsinki – 26. tammikuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen keksijä ja professori Magnus Gottfrid Schybergsonin vaimo. 
Schybergson haki patenttia ruuanvalmistuskoneelle vuonna 1907 ja astianpesukoneelle vuonna 1908. Schybergson seurasi kotitalousteknologian kehitystä ja esitteli useita ulkomaisia keksintöjä suomalaisille Martta-yhdistyksen Emäntälehdessä. 
Schybergson ylläpiti kotitalousopistoa Kruununhaassa 1800–1900-lukujen vaihteessa. 
Johanna Schybergsonin isä oli Suomettaren päätoimittaja, suomenkielisen lehdistön perustaja Paavo Tikkanen ja äiti Helena Tengström.
Brita Sidonia Gadd

Brita Sidonia Gadd (o.s. Fahlenius, 29. toukokuuta 1741 Turku – 30. maaliskuuta 1810 Strömsby, Kirkkonummi) oli suomalainen sanomalehtikirjailija.
Brita Gaddia pidetään yhtenä ensimmäisistä suomalaisista sanomalehtikirjailijoista, vaikka häneltä tunnetaan vain yksi julkaistu runo. Hänen ruotsinkielinen runonsa kuningas Adolf Fredrikin kuolemasta julkaistiin 15. huhtikuuta 1771 Tidningar Utgifne Af et Sällskap i Åbo -lehdessä, joka oli Suomen ensimmäinen sanomalehti. 
Runo oli nimeltään "Öfwer hans Kongl. Maj:ts för Riket högstbedröfweliga Dödsfall". Runoa on pidetty arvokkaana aikakautensa kulttuurin ilmentymänä.
Tidningar Utgifne Af et Sällskap i Åbo kiitti julkaisun yhteydessä kirjoittajaa ja naisten aktiivisuutta yleensä: ”Koska emme mitään niin suuresti halua kuin kehottaa ja elähyttää kirjallisuuttamme, niin ei voi olla muuta kuin mieluista meille, että naissukupuoli niin kiitettävästi koettaa edistää tarkoitustamme.”
Eeva Martikainen (jalkapalloilija)

Eeva Martikainen on suomalainen aktiiviuransa päättänyt jalkapalloilija. Herttoniemen Tovereita edustanut Martikainen pelasi viisi A-maaottelua vuosina 1987–1988.
Tuija Pehkonen

Tuija Ettala (o.s. Pehkonen, s. 4. elokuuta 1985 Iisalmi) on suomalainen juontaja-toimittaja, joka on tehnyt pitkän uran radiossa ja tv:ssä. Hän on myös tehnyt useita podcasteja (mm. Kiltin tytön tottelemattomuuskoulu Yle Areenassa, Konginkangas -dokumentti Podmessa). 
Pehkonen on koulutukseltaan filosofian maisteri, pääaineenaan puheviestintä. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa.
Tuija Pehkonen tuli tunnetuksi NRJ:n pitkäaikaisena radiojuontajana. Hän lopetti työt NRJ:llä syksyllä 2015 kuuden vuoden jälkeen ja aloitti radio-ohjelman Yle Puheella keväällä 2016. Myöhemmin hänet nähtiin kilpailijana MTV3:n ohjelmassa "Huippujengi", ja hän juonsi myös "Suomen ihanimmat häät -"ohjelman keväällä 2016. Hän esiintyi syksyllä 2017 esitetyssä ohjelmassa "Rankat duunit" yhdessä Viivi Pumpasen kanssa. 
Pehkonen juontaa MTV3-kanavalla esitettävää "Siipan saappaissa" -ohjelmaa. Hän on myös juontanut Tuija Tähtien kanssa (2017 &amp; 2018), Tanssii Tähtien kanssa (2019) ja Kesäterassi (2017 - 2023) -ohjelmia. 
Pehkonen on voittanut Vuoden radiotulokas -palkinnon vuonna 2011, Vuoden radiojuontaja- ja Positiivisin helsinkiläinen -palkinnot vuonna 2012.
Huhtikuussa 2021 Suplassa julkaistiin Pehkosen ja Anni Hautalan juontama "Hautala &amp; Pehkonen" -podcast. 
Ettala tekee mediatöitä lähinnä oman täysin omistamansa yhtiön Tuikkumedia oy:n kautta. 
Yksityiselämä.
Pehkonen kihlautui lumilautailija Eero Ettalan kanssa elokuussa 2019. He avioituivat loppuvuodesta 2019. Parin esikoispoika syntyi 2020 ja toinen lapsi 2023. Pehkonen on osallistunut lapsuudessaan kahdesti Ylä-Savon "Tenavatähti"-laulukilpailuun.
Hanna Saarikoski

Hanna Saarikoski (s. 1978 Kannus) on suomalainen kuvataiteilija, joka asuu ja työskentelee Helsingissä ja Somerniemellä.
Saarikoski valmistui Kuvataideakatemian Maalaustaiteen koulutusohjelmasta 2008. Aikaisemmin Saarikoski oli opiskellut Pohjoismaisessa taidekoulussa Kokkolassa ja Savonlinnan Taidelukiossa. Suomen Kulttuurirahaston järjestämille muotokuvakursseille hän on osallistunut kahdesti. Akvarellitekniikan lisäksi Saarikoski käyttää tuotannossaan piirtämistä, installaatiota, videotaidetta ja performanssia. 
Saarikosken töitä on ollut esillä monissa yksityis- ja ryhmänäyttelyissä Suomessa, kuten Nuoret 2011 ja Mäntän kuvataideviikot 2012. Parhaillaan Saarikoski on mukana Espoon modernin taiteen museo Emman Kosketus-kokoelmanäyttelyssä 2014–2017. Nykytaiteen museo Kiasma on hankkinut kokoelmiinsa Saarikosken videoteoksen "See Paris and Die" (2012), jossa taiteilija kulkee silmät suljettuina läpi Pariisin nähtävyyksien. Suljettuihin silmäluomiin on maalattu kasvoväreillä avonaiset silmät. Saarikosken teoksia on myös Saastamoisen säätiön taidekokoelman ja Suomen Taideyhdistyksen kokoelmissa.
Taiteilijakuva.
Saarikoski tutkii ja käyttää töissään usein hyväksi muotokuvamaalauksen traditioita ja konventioita, jättäen maalausjäljen tarkoituksellisen näkyväksi ja henkilöhahmot tunnistamattomiksi. Saarikoskea kiinnostaa maalausprosessin ennalta-arvaamattomuus ja hän käyttääkin taitavasti hyväkseen akvarellimaalauksen ominaisuuksia tutkiessaan tuttuutta ja vierautta. Saarikoski puhuu myös romanttisen ajattelun merkityksestä työskentelyssään: Hänen mukaansa taiteilijan vapaus työskennellä on tärkeämpää kuin asettuminen jonkun ideologian taakse.
Eeva Martikainen

Eeva Marjatta Martikainen (27. maaliskuuta 1949 Polvijärvi – 22. helmikuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen teologi, joka toimi systemaattinen teologian professorina Helsingin ja Joensuun yliopistoissa. Hän oli myös Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun tyttölyseosta vuonna 1969 ja opiskeli sen jälkeen teologiaa Helsingin yliopistossa valmistuen teologian maisteriksi 1973, lisensiaatiksi 1977 ja tohtoriksi 1980. Helsingin yliopiston ekumeniikan dosentti hän oli vuosina 1982–1996 ja jälleen vuodesta 02. 
Martikainen toimi työurallaan Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan opintosihteerinä (1974–77) ja teologisen etiikan assistenttina (1979–96), ollen välillä Suomen Akatemian nuorempana tutkijana (1983–88) sekä postdoc-tutkijana Sakan liittotasavallassa (Institut für Europäische Geschichte, Mainz, 1985). Systemaattisen teologian (ekumeniikka, dogmatiikka, sosiaalietiikka) professorina (mvs) hän oli vuosina 1988–95, sitten uusimman ajan teologian henkilökohtaisena professorina (1996–01). Suomen Akatemian varttuneena tieteenharjoittajana hän työskenteli vuonna 2001. Vuodesta 2002 lähtien Martikainen toimi Joensuun yliopiston systemaattisen teologian professorina. 
Martikaisen tieteelliset tutkimukset kohdistuivat kolmeen aihealueeseen: Väitöskirjassaan "Evankeliumin keskus" (1980) hän selvitteli sitä, mitä termi "oppi" tarkoittaa luterilaisessa teologiassa. Hänen toinen laaja tutkimusalueensa oli ekumeenisen teologian metodiikka. Teologisena asiantuntijana Martikainen osallistui useisiin kirkkojen välisiin oppikeskusteluihin sekä kansainvälisiin luterilais-ortodoksisiin ja luterilais-reformoituihin dialogeihin. Professoritehtävässä vuodesta 1996 hänen kiinnostuksensa kohdistui moderniin länsimaiseen todellisuuskäsitykseen. Teologian ja luonnontieteen välinen vuoropuhelu olikin kolmas hänen keskeisistä kiinnostuksenaiheistaan. Martikaisen 60-vuotissyntymäpäivänsä johdosta julkaistiin vuonna 2009 juhlakirja "Oppi ja maailmankuva", jonka kirjoittajina oli suomalaisia teologeja, filosofeja ja luonnontieteiden edustajia. Juhlakirjaan sisältyy Martikaisen vuosien 1980–2007 keskeisesen tieteellisesen tuotannon luettelo.
Sukupuolentutkimuksen verkosto Hilma

Sukupuolentutkimuksen verkosto Hilma on kymmenen suomalaisen yliopiston yhteistyöfoorumi sukupuolentutkimuksen alueella. Hilman tavoitteena on kehittää tiedonvälitystä sekä opetus- ja tutkimusyhteistyötä yliopistojen välillä. Hilma-verkosto kunnioittaa nimellään varhaista antropologia Hilma Granqvistia. Verkosto perustettiin vuonna 2001 Helsingin yliopiston naistutkimuksen professorin Aili Nenolan aloitteesta. Sen puheenjohtajina ovat toimineet Nenolan lisäksi Kirsi Saarikangas ja Päivi Naskali.
Vuonna 2014 verkosto sai Helsingin yliopiston tasa-arvotoimikunnan jakaman Maikki Friberg -tasa-arvopalkinnon.
Toiminta.
Hilma tarjoaa verkko-opetusta, tasa-arvoon ja työelämään liittyviä kursseja sekä feministisen yliopistopedagogiikan opintoja. Tämän lisäksi se tiedottaa sukupuolentutkimuksen tieteenalalle ajankohtaisista tapahtumista ja julkaisuista.
Ray Tomlinson

Raymond Samuel ”Ray” Tomlinson (23. huhtikuuta 1941 Amsterdam, New York – 5. maaliskuuta 2016 Lincoln, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen ohjelmoija.
Tomlinsonia pidetään yleisesti sähköpostin keksijänä: hän kehitti internetin edeltäjä ARPANETille sähköpostiohjelman vuonna 1971. Hän lähetti maailmanhistorian ensimmäisen sähköpostiviestin – itselleen. Tomlinson keksi myös sittemmin vakiintunen tavan erottaa sähköpostiosoitteessa vastaanottajan nimi ja palveluntarjoajan nimi @-merkillä. Tomlinson kuoli 74-vuotiaana 5. maaliskuuta 2016.
Bromihappo

Bromihappo (HBrO3) on epäorgaaninen yhdiste ja eräs bromin happihapoista. Yhdistettä voidaan käyttää hapettimena. Bromihapon suolat ovat bromaatteja.
Ominaisuudet.
Bromihappo on suhteellisen pysymätön yhdiste ja tunnetaan ainoastaan vesiliuoksena, jossa on korkeintaan 56 massaprosenttia bromihappoa. Väkevimmissä liuoksissa ja kuumennettaessa se hajoaa bromiksi, hapeksi ja vedeksi. Bromihappo on kuitenkin hieman kloorihappoa stabiilimpi yhdiste. Bromihappo ja sen suolat ovat vahvoja hapettimia ja yhdiste pelkistyy tässä reaktiossa bromidi-ioneiksi. Bromihappo kykenee hapettamaan muun muassa vetykloridin klooriksi, vetybromidin bromiksi ja vetyjodidin jodihapoksi. Bromihappo on vahva happo.
Valmistus ja käyttö.
Bromihappoa voidaan valmistaa käsittelemällä bariumbromaatin vesiliuosta rikkihapolla, jolloin veteen niukkaliukoinen bariumsulfaatti saostuu ja bromihappo jää liuokseen. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on hapettaa bromia bromihappoliuoksessa elektrolyyttisesti käyttäen elektrodeina platina- tai lyijydioksidielektrodeja. Kolmas vaihtoehto bromihapon valmistukseen on johtaa bromaattisuolan liuosta happaman ioninvaihtohartsin läpi.
Bromihappoa voidaan käyttää hapettimena valmistettaessa muun muassa väriaineita. Bromihappoa käytetään yhtenä reagenssina Belousov–Zhabotinsky-reaktiossa.
Helena Edgren

Helena Edgren (o.s. "Hakamies", 22. marraskuuta 1954 Helsinki – 1. joulukuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen keskiajan taiteen tutkija, joka teki pitkän uran Museovirastossa. Neljänkymmenen vuoden aikana hän työskenteli lähes kaikilla Museoviraston osastoilla edeten Suomen kansallismuseon kokoelma- ja tutkimusyksikön intendentiksi. Suomen kansallismuseon ylijohtajana hän toimi viisivuotiskauden 2009–2014.
Edgren kirjoitti ylioppilaaksi Meilahden yhteiskoulusta vuonna 1973 ja opiskeli Suomen ja Skandinavian arkeologiaa Helsingin yliopistossa. Hänen lisensiaatintyönsä valmistui 1984 ja käsitteli Ahvenanmaan vanhemman rautakauden asutushistoriaa. 1980-luvun puolivälistä alkaen Edgren syventyi keskiajan tutkimukseen. Hänen väitöskirjansa "Mercy and justice – miracles of the Virgin Mary in Finnish medieval wall-paintings" tarkastettiin Helsingin yliopistossa 1993 ja julkaistiin Suomen muinaismuistoyhdistyksen sarjassa. Kolme vuotta myöhemmin hänet nimitettiin Helsingin yliopiston keskiajan taidehistorian dosentiksi. Suomen muinaismuistoyhdistyksen puheenjohtajana hän toimi 2004–2010.
Edgren oli verkostoitunut laajalti pohjoismaiden keskiajantutkijoiden keskuudessa, ja hän välitti usein kansainvälisesti ajankohtaisia teemoja suomalaiseen keskiajan taidehistorian keskusteluun. Edgrenillä oli kulttuurihistoriallinen lähestymistapa keskiajan taiteen tutkimuksessa mukana, joten usein hän kiinnittikin kuvien tekijän sijaan enemmän huomiota niiden tilaajiin, katsojiin ja kulttuuriseen käyttöön. Edgrenin laajaan julkaisutoimintaan sisältyy yli 30 julkaisua ja 70 artikkelia, joista merkittävä osa on laajalle yleisölle suunnattuja yleistajuisia teoksia. 
Tasavallan presidentti myönsi Edgrenille 2006 Suomen Leijonan I luokan ritarimerkin ja Ruotsin kuningas Pohjantähden ritarikunnan komentajan kunniamerkin 2010. 
Edgren kuoli pitkälliseen sairauteen 60-vuotiaana 1. joulukuuta 2014. 
Bibliografia.
Helena Edgrenin keskeiset julkaisut:
Hilja Heiskanen

Hilja Heiskanen (7. helmikuuta 1866 Joroinen – 15. maaliskuuta 1939 Joutseno) oli suomalainen Suomen Vapaakirkon lähetyssaarnaaja. Joroisissa syntynyt Heiskanen keräsi vuosien 1898 ja 1914 välisenä aikana kokoelman tiibetiläisiä, bhutanilaisia ja intialaisia esineitä, jotka hän myi Valtion historialliselle museolle (nykyisin Kansallismuseo). Heiskasen keräämä aineisto on Kulttuurien museon kokoelman tärkeä osa.
Heiskanen matkusti Skandinaavisen Allianssilähetyksen Himalajan-työkentälle vuonna 1898 ja työskenteli sen yhteydessä vuoteen 1914. Lähetyksen määränpääksi aiottuun Tiibetiin ei ollut pääsyä, joten lähetysasemia oli perustettu brittiläiseen Intiaan Himalajan etelärinteille, muun muassa Ghumin kylään lähelle Darjeelingia, Baksa Duariin Bhutanin rajalle sekä Sikkimiin. Seutu on vanhojen Tiibetin, Nepalin, Bhutanin ja Intian välisten kauppareittien risteysalue.
Heiskanen tuli Suomeen lomalle vuosiksi 1906−1908 ja toi mukanaan nepalilaissyntyisen kasvattityttärensä Ruthin eli Skeeta Sharman. Samalla hän hankki varoja lähetyksen toimintaan muun muassa esittelemällä seurakunnissa kentältä tuomaansa esineistöä. Ennen paluuta Intiaan hän myi kokoelmansa. Muinaistieteellisen toimikunnan (nykyisin Museovirasto) intendentti Axel Olai Heikel pyysi häntä keräämään täydentävän kokoelman, joka saatiin museolle postitse Heiskasen dokumentoimana 1911. Se sisältää lähinnä tiibetiläisiä esineitä.
Ensimmäisen maailmansodan kynnyksellä Heiskanen matkusti Lontooseen, jossa hän suoritti kätilökurssin. Käytyään myös Suomessa hän lähti vuonna 1916 Yhdysvaltoihin, ja matkusti sieltä myöhemmin Japanin ja Kiinan kautta takaisin Intiaan useiksi vuosiksi. Lopullisesti Heiskanen palasi kotimaahan vuonna 1930. Hän kuoli 1939 Rauhan piirisairaalassa.
Erna Aaltonen

Erna Kaarina Aaltonen (s. 29. huhtikuuta 1951 Loimaa) on suomalainen keramiikkataiteilija, joka työskentelee Fiskarsissa. 
Opiskelu.
Aaltonen valmistui keraamikoksi Kuopion Muotoiluakatemiasta vuonna 1987. Vuonna 1986 hän oli harjoittelijana Arabian tehtaiden värilaboratoriossa. 
Toiminta taiteilijana.
Koulun jälkeen Arabian laboratorioita hoitanut insinööri Hilkka Hiltunen kutsui Aaltosen työskentelemään uuteen tuotekehityslaboratorioon. Siellä hän teki lasituksia muun muassa japanilaiselle taiteilijalle Jun Kanekolle. Hän toimi jäsenenä siinä kolmen keraamikon ryhmässä, joka käynnisti Arabian uuden Pro Arte -tuotannon työskennellen läheisessä yhteistyössä Arabian taiteilijoiden Inkeri Leivon, Heljä Liukko-Sundströmin, Heikki Orvolan ja Kati Tuominen-Niittylän kanssa. Vuosina 1988–1995 Erna Aaltonen ja Howard Smith valmistivat studio-keramiikkaa Tervakoskella Arteos-nimen alla. Ura uniikin keramiikkataiteen parissa alkoi vuonna 1995, kun hän muutti Fiskarsiin ja sai oman työpajan. Aaltosesta ja Smithistä tuli aviopari.
Aaltonen tunnetaan nauhatekniikalla käsirakennetuista pyöreistä ja plastisista ruukuista. Pelkistetyn muodon vastakohtana on rikas pinnan käsittely, joka syntyi aluksi käsin raaputtamalla. Vuonna 2001 Aaltonen kehitti oman engobe-tekniikan, jossa kerroksellinen saviliete yhdessä lasitteen kanssa muodostaa pintastruktuurin. Yksinkertaisen muodon ja epätasaisen pinnan ohella värillä on suuri rooli Aaltosen keramiikkataiteessa. Kuparioksideilla aikaansaadut erilaiset sinisen ja vihreän värit yhdessä muiden metallioksidien kanssa saavat niin valkoiset kuin mustatkin ruukut sädehtimään.
Aaltosella on ollut vuodesta 1997 tasaisesti sekä yksityis- että ryhmänäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Nykyisin hän on Helsinki Fat Clay -ryhmän jäsen, jonka kansainvälinen näyttelytoiminta käynnistyi vuonna 2010. Tuolloin se oli kutsuttuna Museo Internazionale delle Ceramicha -museoon (MIC) Italian Faenzassa.
Aaltonen kuuluu myös jäsenenä arvostettuun IAC:hen (International Academy of Ceramics, Geneva).
Sirpa Kyyrönen

Sirpa Kyyrönen (s. 1978) on suomalainen runoilija ja monipuolinen runousaktiivi. Hän on myös Tekstin talo -kirjallisuusyhteisön puheenjohtaja. Aiemmin Kyyrönen on toiminut Poesian hallituksen puheenjohtajana. Hämeenkyröstä kotoisin oleva Kyyrönen asuu Helsingissä. Hän on toiminut pitkään runoyhdistys Nihil Interitissä, muun muassa puheenjohtajana vuosina 2009–2014. 
Kyyrönen sai vuonna 2011 Katri Vala -palkinnon esikoisteoksestaan "Naispatsaita". Hänen kolmas kokoelmansa "Ilmajuuret" palkittiin Yleisradion Tanssiva karhu -palkinnolla 2017. Neljäs runoteos "Nimesi on Marjatta" sai Einari Vuorelan runopalkinnon 2023. Hän oli myös Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon ehdokkaana 2010 ja Einari Vuorelan runopalkinnon ehdokkaana 2017. Hän sai vuoden 2024 Eino Leinon Palkinnon.