tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Carrie Preston

Carrie Preston (s. 21. kesäkuuta 1967 Macon, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja. Hän esittää Arlene Fowleria televisiosarjassa "True Blood" ja Elsbeth Tascionia sarjassa "Good Wife". Hänellä on ollut rooleja Broadway-näytelmissä ja useissa elokuvissa kuten "Vicky Cristina Barcelona" ja "Transamerica". Preston on naimisissa näyttelijä Michael Emersonin kanssa.
Ura.
Carrie Preston alkoi näytellä harrastelijateatterissa 8-vuotiaana. Hän opiskeli myöhemmin Evansvillen yliopistossa ja Juilliardissa. Valmistumisensa jälkeen Preston loi uraa teatterissa. Hänellä on ollut rooleja mm. näytelmissä "Cycling Past the Matterhorn" ja "Antonius ja Kleopatra". Preston on näytellyt Broadwaylla näytelmissä "Myrsky", "The Rivals" ja "Festen". Hän esiintyi aviomiehensä Michael Emersonin kanssa A.R. Gurneyn näytelmässä "Love Letters" vuonna 2010.
Preston sai ensimmäisen elokuvaroolinsa elokuvasta "Just a Friend" vuonna 1985. Sittemmin hän on näytellyt mm. elokuvissa "Kuka sanoo tahdon", "Transamerica", "Lovely by Surprise" ja "Vicky Cristina Barcelona".
Preston esittää tarjoilija Arlenea HBO:n televisiosarjassa "True Blood". Hän on vieraillut muun muassa sarjoissa "Sinkkuelämää", "Lost", "Sukuvika" ja "Täydelliset naiset". Preston on näytellyt asianajaja Elsbeth Tascionia useissa sarjan "Good Wife" jaksoissa. Hän voitti roolistaan parhaan vierailevan naisnäyttelijän Primetime Emmy -palkinnon vuonna 2013.
Preston on ohjannut ja tuottanut pitkän elokuvan "29th and Gay" ja lyhytelokuvan "Feet of Clay". Hän toimi tuottajana elokuvassa "Ready? OK!".
Yksityiselämä.
Carrie Preston on ollut naimisissa televisiosarjasta "Lost" tunnetun näyttelijä Michael Emersonin kanssa vuodesta 1998. Pari tapasi 1990-luvulla Alabaman Shakespeare-festivaaleilla. Molemmat esiintyivät festivaaleilla näytelmässä "Hamlet".
Parilla on asunnot Havaijilla, New Yorkissa ja Los Angelesissa. Preston jakaa aikansa eri paikkojen välillä hänen ja Emersonin kuvausaikataulujen mukaan. Hän harrastaa kirjoittamista, lenkkeilyä, joogaa ja musiikin kuuntelua. Hänellä on laaja vinyylilevyjen kokoelma.
Markel Irizar

Markel Irizar Aranburu (s. 5. helmikuuta 1980 Oñati, Guipúzcoa, Espanja) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Euskaltel-Euskadi-joukkueessa 2004–2009, edusti Team RadioShackia 2010–2011 ja RadioShack-Leopard-Trek / Trek-Segafredo -tallissa 2012–2019. Hän selviytyi kivessyövästä 2002.
Irizar sijoittui Pariisi–Nizza-ajon 2008 prologissa toiseksi. Hän voitti mäkikirikilpailun Tour Down Underissa 2009 ja Tour du Poitou-Charentes et de la Vienne -kilpailun neljäntenä etappina ajetun aika-ajon 2010. Hän voitti Vuelta a Andalucía -ajon kokonaiskilpailun 2011. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän oli kolmannella etapilla kolmas..
Otto Andersin

Otto Andersin (11. marraskuuta 1866 Jyväskylä – 30. lokakuuta 1940 Pori) oli suomalainen kirjakustantaja. Hänen vanhempansa olivat jyväskyläläinen kirjakauppias ja farmaseutti Karl Ulrik Andersin (1826–1875) ja Jyväskylän kihlakunnantuomari Johan Ticcanderin tytär Maria Elisabet Ticcander.
Elämä ja ura.
Andersin toimi Porissa latojana vuonna 1893, ja ostettuaan 1895 kauppias Liinaharjalta yhdessä O. Grönroosin kanssa "Porilainen"-kirjapainon 9 000 markalla hän siirtyi julkaisemaan myös kirjoja. 
Andersin aloitti kirjakustannustoiminnan 1800-luvun lopussa. Hän yhdisti kustantamoon oman kirjapainon 1895. Yritys julkaisi pääasiassa halpaa kansankirjallisuutta, seikkailuja ja viihdettä, mutta myös hengellistä kaunokirjallisuutta, kuten John Bunyanin, Joseph Holt Ingrahamin, W. Melvillen ja Flora Annie Steelin teoksia. Andersin osti myös toimintansa lopettavien kustannusliikkeiden jäännösvarastoja. Hän ei yleensä ottanut julkaisuista uusintapainoksia. Tekijänimiä ovat Conan Doyle ja "Texas Jack", joilta hän julkaisi kertomuksia. Lisäksi hän julkaisi Henry Rider Haggardin, J. K. Jeromen, Clifford Halifaxin, Arthur Morrisonin, Fred Wilkensin ja Richard Marshin romaaneja, yhden jokaiselta kirjoittajalta..
Vuodesta 1897 Andersin julkaisi "Kansalainen"-sanomalehteä Porissa. Kahdesti viikossa ilmestyvä lehti oli myynnissä Andersinin paperikaupassa.
Otto Andersin julkaisi Porissa suomenkielistä kirjallisuutta. Hänen julkaisemiaan kirjailijoita olivat W. F. Ilmoni, Arthur Conan Doyle, Felix Borg, Hedwig Courths-Mahler, Alexandre Dumas vanhempi, Johan Olof Åberg, Juho Rännäri, Frans Lehto, Toimi Juuti, Emanuel Törmälä, Ilmari Kianto, K. Jaakkola, J. A. Saivo, Eugène Sue, T. W. Paavonkallio, Kosti Lahti, Ferenc Herczeg, Lauri Soini, Heinrich Zschokke ja Émile Zola.
Elsa Lindberg-Dovlette

Elsa Lindberg-Dovlette (prinsessa Mirza Riza Khan; 13. helmikuuta 1876 Tukholma – 1. lokakuuta 1944 Saltsjöbaden) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Lindberg tuli ylioppilaaksi Wallinska skolanista Tukholmasta. Hän työskenteli toimittajana ja kirjoitti nimimerkillä "Cric-Cric" useisiin ruotsalaisiin lehtiin, kuten "Aftonbladet", "Stockholms Dagblad", "Sydsvenska Dagbladet", "Snällposten" ja "Idun". Hänen sisarensa oli viulutaiteilija Sigrid Lindberg.
Lindberg-Dovletten vanhemmat olivat viulutaiteilija Karl Johan Lindberg ja Emilia Wiik. Hän meni vuonna 1902 naimisiin persialaisen prinssi Arfa Mirza Riza Khanin kanssa ja muutti Persiaan. Elsa Lindberg-Dovlette kirjoitti ruotsiksi useita teoksia, joita käännettiin myös suomeksi, kuten "Naisia minareettien kaupungista : Lehtiä nuoren turkkilaisnaisen mietekirjasta", "Kaikissa sävellajeissa" ja "Viulutyttö" vuodelta 1926.
Lindbergin puoliso Mirza Riza Khan oli Persian edustajana Haagin ensimmäisessä rauhankonferenssissa vuonna 1899. Tämän jälkeen hän oli Persian lähettiläänä Pietarissa. Koska prinssi oli akreditoitu lähettilääksi myös Skandinavian maihin hän matkusti sinne Suomen kautta. Myöhemmin Mirza Riza Khan oli Persian lähettiläänä Konstantinopolissa ja ensimmäisen maailmansodan jälkeen hän toimi Persian edustajana Kansainliitossa. Vuonna 1928 hänestä tuli Persian lähettiläs pohjoismaihin. Hänet akreditoitiin samalla lähettilääksi myös Suomeen ja hän kävi tällöin Helsingissä. Mirza Riza Khan oli useiden tieteellisten seurojen jäsen, rauhanaatteen kannattaja ja taiteen keräilijä. Hän kuoli vuonna 1937.
Emil Mannstén

Emil Mannstén, sukunimi myöh. "Mansiala" (22. tammikuuta 1873 – 18. joulukuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja. Hän käytti myös nimimerkkiä "Eemil Suasmaa".
Suomennoksia.
Nimimerkillä "Emil Suasmaa":
Paul Klinthe

Paul Johan Klinthe (24. helmikuuta 1904 Hanko – 4. joulukuuta 1943 Tammisaari) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti nimimerkkiä "Sverre P:son Sverre".
Klinthe väitteli tohtoriksi Uppsalan yliopistossa 1936. Väitöskirjan aiheena oli Ahvenanmaan valtio-oikeudellinen asema.
Teoksia.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Sverre P:son Sverre":
Ester Peltonen

Ester Josefina Peltonen, o.s. "Drugg", sukunimi 1913–1921 "Linnankoski", vuodesta 1921 "Koskelainen" (20. heinäkuuta 1872 Salo – 18. toukokuuta 1943) oli suomalainen opettaja ja kirjallisuuden suomentaja. 
Peltonen oli suomenkielen opettajana Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa ja toimi sittemmin kääntäjänä.
Peltosen (Linnankosken) vanhemmat olivat kauppias Anton Drugg ja Selma Josefina Lönnberg. Hän kävi tyttökoulun (1887) valmistui Helsingin suomalaisesta jatko-opistosta 1892. Hän suoritti yliopistossa arvosanoja eri aineissa. Hän toimi vuosina 1892–1896 Joensuun tyttökoulussa historian, maantiedon ja ruotsin opettajana, Porvoon yhteiskoulussa 1914–1919 hän opetti samoja aineita. Helsingin suomalaisessa yhteiskoulussa hän oli 1914–1919 suomen kielen opettajana ja samaan aikaan Helsingin työväenopiston opettajana. Hän oli Suomalaisuuden liiton sihteeri (toiminnanjohtaja) 1917–1919.
Peltonen oli naimisissa vuodesta 1899 kirjailija Johannes Linnankosken (oikea nimi Vihtori Peltonen) kanssa. Tämän kuoltua 1913 hän otti sukunimekseen tämän kirjailijanimen Linnankoski. Hän oli naimisissa vuodesta 1921 kirjailija, päätoimittaja ja kansanedustaja Yrjö Koskelaisen kanssa. He ostivat 1920-luvun lopulla nykyisen Vantaan Päiväkummun kaupunginosan alueella sijainneen noin 20 hehtaarin suuruisen "Lövkull"-nimisen tilan. Ester Koskelainen antoi tilalle suomenkielisen nimen "Päiväkumpu" joka vakiintui 1930-luvulla koko alueen nimeksi.
Johannes Linnankosken ja Ester Peltosen pojista Salama Linnankoski (s. 1900) kaatui 22. syyskuuta 1918 heimosodissa Vienan Karjalassa Kostamuksessa. Toinen poika, lakitieteen ylioppilas Touko Linnankoski (s. 1905) puukotti mielenhäiriössä toistakymmentä kertaa isäpuoltaan toimittaja Yrjö Koskelaista sekä viisi kertaa äitiään Ester Linnankoskea 11. lokakuuta 1927 perheen asunnossa Konstantininkatu 16:ssa Helsingissä. Tämän jälkeen hän ampui salonkikiväärillä laukauksen sydämeensä ja kuoli matkalla sairaalaan.
Teokset.
Nimellä "Ester Peltonen"::
Nimellä "Ester Linnankoski":
Suomennoksia.
Nimellä "Ester Peltonen"::
Nimellä "Ester Linnankoski":
Nimellä "Ester Koskelainen":
Karin Hofman

Karin Vilma Hofman, o.s. "Laurin" (27. toukokuuta 1903 Vaasa – 11. marraskuuta 1944 Turku) oli suomalainen laulutaiteilija ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. 
Hofman asui vuodesta 1923 Turussa. Hänen 1941 ilmestynyt esikoisteoksensa "Dur och moll" oli runokokoelma joka sisälsi myös aforismeja sekä saksalaisen laululyriikan ruotsinnoksia. Hofman julkaisi lisäksi kaksi satukirjaa lapsille.
Tove Hedström

Tove Hedström (18. tammikuuta 1907 Helsinki – 4. toukokuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Hedström julkaisi 1942 talvisota-aiheisen teoksen "Allt blev annorlunda" joka käännettiin myös tanskan kielelle ("Alt blev anderledes", De Unges Forlag, København 1943).
Juhani Hakalahti

Juhani Hakalahti (24. toukokuuta 1934 Raahe – 18. kesäkuuta 2010 Oulu) oli suomalainen taidemaalari. Hän opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1956–1959 opettajaan muun muassa Sam Vanni, jolla oli merkittävä vaikutus Hakalahden taiteeseen. Hakalahti debytoi taiteilijana Helsingissä vuonna 1958. Hän toimi 1960-luvulla kuvaamataidon opettajana ja vapaana taiteilijana vuodesta 1970. Hakalahti oli Taidemaalariliiton jäsen.
Monia tyylisuuntia taiteilijan uransa aikana läpikäynyt Hakalahti tuli tunnetuksi ensisijaisesti kubistina. Elina Vierun mukaan Hakalahden mittavaa uraa kubismin parissa voidaankin pitää melko ainutkertaisena suomalaisessa nykytaiteessa. Hakalahdelle tyypillistä oli abstraktien ja realistisien muotojen yhdisteleminen maalauksissaan. Innoituksen lähteinä toimivat luonnonaiheet, rauhanaate ja musiikki.
Hakalahti teki elämäntyönsä Oulussa ja lukeutui Oulun taiteilijaseuran perustajajäseniin. Hänelle myönnettiin Oulun kaupungin tunnustuspalkinto vuonna 1984.
Hakalahti kuoli vaikeaan sairauteen Oulussa 18. kesäkuuta 2010.
Karl Emil Primus-Nyman

Karl Emil Primus-Nyman (9. kesäkuuta 1887 Helsinki – 22. joulukuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen toimittaja.
Ura.
Primus-Nyman osallistui 1900-luvun alussa aktivistien toimintaan. Hänestä tuli vuonna 1906 Suomen ruotsalaisen työväenliiton sihteeri ja "Arbetet"-lehden toimitussihteeri. Vuonna 1907 Primus-Nyman tuomittiin ensimmäisenä suomalaisena toimittajana vankeuteen majesteettirikoksesta. Primus-Nyman toimi vuodesta 1908 lähtien Lontoossa useiden pohjoismaisten lehtien kirjeenvaihtajana, näiden lehtien joukossa oli myös suomalaisia porvarillisia lehtiä, kuten "Hufvudstadsbladet", "Helsingin Sanomat" ja "Uusi Suometar". Primus-Nyman joutui palaamaan Suomeen 1914 ensimmäisen maailmansodan puhjettua ja hän oli sitten vuodesta 1915 alkaen Pietarissa erään venäläisen vakuutusyhtiön palveluksessa. 
Suomen sisällissodan alettua Primus-Nyman tarjoutui toimimaan välittäjänä sodan osapuolten välillä mutta valkoiset kieltäytyivät tarjouksesta. Sodan jälkeen Primus-Nyman siirtyi Murmanskiin ja toimi siellä suomalaisten punaisten ja liittoutuneiden yhdyshenkilönä. Hän värväytyi brittien kuninkaallisen merijalkaväen (Royal Marines) palvelukseen ja oli 1918–1919 Murmanskin brittiläisten joukkojen salaisen palvelun ja sotapoliisin päällikkönä. Primus-Nyman saapui keväällä 1919 Englantiin brittiläisellä sukellusveneellä ja toimi joitain vuosia kirjeenvaihtajana Englannissa. Primus-Nyman oli sitten vuodesta 1922 alkaen Kulutusosuuskuntien keskusliiton ulkomaanosaston päällikkönä ja "Kuluttajain lehden" toimittajana. Hän meni samana vuonna naimisiin näyttelijä Aarne Orjatsalon sisaren kanssa.
Primus-Nymanin veli oli farmaseutti Karl Gustaf Konrad Nyman.
Leslie Copeland

Leslie Copeland (s. 23. huhtikuuta 1988 Tavua) on fidžiläinen keihäänheittäjä. Hän edustaa Qeii Track Club -seuraa.
Copelandin isä kuoli Leslien ollessa yhdeksänvuotias. Perhe oli varsin köyhä, mutta Copeland pystyi tätinsä tuella käymään peruskoulun ja high schoolin. Hän kiinnostui keihäänheitosta high schoolissa, ja kehittyi Fidžin tuonhetkisen ennätysmiehen James Gouldingin valmennuksessa.
Copeland karsiutui loppukilpailusta Marrakechin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2005. Hän sijoittui Pekingin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2006 seitsemänneksi ikäluokan Fidžin ennätystuloksella 73,13. Hän sai hopeaa Etelä-Tyynenmeren kisoissa Apiassa 2007 tuloksella 69,84 ja heitti kotimaansa miesten ennätyksen 76,93 Nouméassa 17. lokakuuta 2009.
Copeland voitti Oseanian-mestaruuden Cairnsissa 2010 tuloksella 75,08. Hän paransi Fidžin ennätyksen lukemiin 76,95 Nouméassa lokakuussa 2010. Hän heitti Shenzhenin universiadien 2011 karsinnassa uuden kotimaansa ennätyksen 80,45. Tulos rikkoi Lontoon olympialaisten B-tulosrajan, ja hänestä tuli kaikkien aikojen toinen olympialaisten yleisurheilun tulosrajan rikkonut fidžiläisurheilija. Universiadien loppukilpailussa hän sijoittui kuudenneksi. Saman vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta.
Copeland karsiutui Lontoon olympialaisten 2012 loppukilpailusta. Hän oli karsinnan 13:s tuloksella 80,19. Hän karsiutui loppukilpailusta myös Moskovan MM-kilpailuissa 2013.
Harjavallan hautausmaa

Harjavallan hautausmaa sijaitsee Harjavallassa Siltatien varrella osoitteessa Kirkkokatu 3. Hautausmaalla on arkkuhautoja, uurnahautoja, muistolehto ja sankarivainaja-alue sekä punaisten muistomerkki. Sankarivainaja-alueella on Emil Cedercreutzin veistämä patsas 1940. Hautausmaan joenpuoleisen pysäköintialueen tuntumassa on vuonna 1990 paljastettu sotaanlähdön ja sillanrakentajien muistomerkki.
Hautausmaata on laajennettu historian aikana tarpeen mukaan. Nykyisessä hautausmaassa erottuu selvästi kolme erilaista aluetta. Vanha hautausmaa Vanhan kirkon ympäristössä, 1991 rakennettu joen puoleinen hautausmaa sekä uusin Sammallehdon hautausmaa, minkä Turun piispa Kaarlo Kalliala vihki käyttöön Harjavallan seurakunnan piispantarkastuksen yhteydessä 17. syyskuuta 2017.
Hautausmaalla on kaksi kirkkoa, uusi Kaikkien autuuksien kirkko ja vanha puukirkko.
Harjavallan hautausmaalle on haudattu muun muassa kirjailija Emil Nervander.
Länsi-Lothian

Länsi-Lothian (, , ) on yksi Skotlannin 32:sta hallintoalueesta ("council area"). Siellä on arviolta 178 550 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 427 neliökilometriä.
Hallintoalue syntyi vuonna 1996, kun Lothianin alue jaettiin uudelleen.
Cardinals Folly

Cardinals Folly on helsinkiläinen doom metal -yhtye. Yhtye on toiminut vuodesta 2004, vuosina 2004–2007 nimellä "The Coven", jolla se julkaisi kaksi demoa ja yhden live-äänitteen. Vuodesta 2007 alkaen nykyisellä nimellään toimineena yhtye on julkaissut neljä pitkäsoittoa, "Such Power is Dangerous!" (Shadow Kingdom Records, 2011), "Our Cult Continues!" (Shadow Kingdom Records, 2014), "Holocaust of Ecstasy &amp; Freedom" (Shadow Kingdom Records, 2016) ja "Deranged Pagan Sons" (Nine/Topillo Records, 2017) ja kaksi EP:tä "Heretic's Hangover" (2008) ja "Orthodox Faces" (2009), jotka julkaistiin uudelleen bonuskappaleiden kera kokoelmalevyllä "Strange Conflicts of The Past" (Shadow Kingdom Records, 2013).
Marita Antsola

Marita Antsola (oik. Marita Kaija Tellervo Jama) on suomalainen laulaja, säveltäjä ja sanoittaja, joka teki Finnlevy-levymerkille yhden pitkäsoiton, "Lauluja". Levyn tunnetuin laulu on "Virkaneidin onni", joka ilmestyi myös singlenä. Levyllä Anstolaa säestää Olle Wibergin yhtye.
Midlothian

Midlothian (, ) on yksi Skotlannin 32:sta hallintoalueesta ("council area"). Siellä on arviolta 87 390 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 354 neliökilometriä.
Hallintoalue syntyi vuonna 1996, kun Lothianin alue jaettiin uudelleen.
Ami Arvola

Aimo "Ami" Arvola (s. 1957 tai 1958) on suomalainen uransa lopettanut laulaja, joka levytti Fonovox-levy-yhtiölle yhden albumin ja singlen. Hän on kotoisin Kemijärveltä. Aimo Arvolan isä oli kirjailija ja opettaja Oiva Arvola. 
Aimo Arvola on myöhemmin asunut puolisonsa Outin kanssa Rovaniemellä. Arvolan poika Antti Arvola on myös esiintynyt laulajana.
Nuoliaistokot

Nuoliaistokot (Rhyacichthyidae) on tokkokalojen lahkoon (Gobiiformes) kuuluva kalaheimo. Nuoliaistokot ovat asialaisia makean veden kaloja.
Lajit ja anatomia.
Nuoliaistokkojen heimoon luetaan kaksi sukua ja yhteensä kolme lajia: nuoliaistokko ("Rhyacichthys aspro"), "Rhyacichthys guilberti" sekä "Protogobius attiti". Nuoliaistokot kasvavat korkeintaan 32 cm:n pituisiksi. Kalojen pää on litteä ja suu on pään alapuolella. Pään alapuolella on myös vatsaevistä muodostunut imulevy. Selkäeviä on kaksi ja rintaevät ovat kookkaat. Muista tokkokalojen alalahkon heimoista poiketen nuoliaistokoilla kylkiviiva on täysin kehittynyt.
Levinneisyys.
Nuoliaistokkoja tavataan Aasiasta Malaijien saaristosta, Salomonsaarilta ja Kiinasta. Ne elävät nopeasti virtaavissa joissa ja puroissa. Pään alla oleva imulevy on sopeutuma alustaan kiinnittymiseen nopeasti virtaavissa vesissä.
Matti Asla

Matti Juhani Julkunen (9. joulukuuta 1947 Kaavi – 22. tammikuuta 2003 Lahti) oli suomalainen orkesterimuusikko ja laulaja, joka teki Scandia-levymerkille kaksi albumia.
Soiteltuaan vuosina 1961–1965 muun muassa kouluhipoissa rumpuja mikkeliläisessä rautalankabändissä, jonka ohjelmisto koostui The Shadowsin ja The Soundsin kappaleista sekä bändin omista sovituksista tutuista ralleista Saku Sammakosta Hava Nagilaan, Julkunen aloitti laulamisen vuonna 1965 laulaen paikallisten orkesterien solistina. Hän oli alkuun tunnettu Ylä-Savossa ja Mikkelissä laulaen muun muassa Erkki Viljakaisen yhtyeessä. Päästyään armeijasta Julkunen kierteli ympäri Suomea pääasiassa Pohjois-Suomessa pitäen pääpaikkanaan Kajaania, jonne Julkunen muutti vuonna 1966, ja jossa toimi Freelancerina vajaan vuoden. Tällöin Julkunen lauloi myös pitkään Ruotsissa Göteborgissa useissa paikoissa. Sen jälkeen Julkunen siirtyi helsinkiläisen orkesterin leipiin ravintolamuusikkona ja huolehti laulun ohella myös rummuista, ja muutti sitten avion myötä Iisalmeen paikallisen orkesterin solistiksi. Julkusen mukaan eräs hänen managereistaan keksi hänelle taiteilijanimen "Matti Asla" nimestä "Aslak", josta kirjain "k" jätettiin pois.
Iisalmesta Julkunen muutti 1970-luvun alussa Lahteen päästen opiskelemaan Lahden musiikkiopistoon. Lahdessa Julkunen esiintyi pääsolistina ja rumpalina ravintolayhtyeessä "Viikari-trio", jonka muut jäsenet olivat lahtelaiset Matti Leskinen ja Pertti Korhonen. Julkunen muutti perheineen Lahdesta 1972 Hollolaan ja takaisin 1974 Lahteen jatkaen edelleen esiintymisiä. Julkunen esiintyi vielä ainakin vuonna 1995 Lahdessa ravintola Syvärissä kokoonpanolla "Matti Asla &amp; Veksi".
Päreet palaa!

Päreet palaa! ("The Prisoner of Second Avenue") on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut musta komedia. Työpaikkansa menettävästä newyorkilaisesta mainosmiehestä kertovan elokuvan pääosissa ovat Jack Lemmon, Anne Bancroft ja Gene Saks. Elokuvan on ohjannut Melvin Frank ja käsikirjoittanut oman näytelmänsä pohjalta Neil Simon.
Juoni.
Madison Avenuen mainosmies Mel rähjää ja oireilee kotona, muttei uskalla kertoa vaimolleen Ednalle saaneensa potkut. Kaiken kukkuraksi New Yorkissa on kauhea hellekesä, naapurit meluavat ja varkaat tyhjentävät pariskunnan kerrostaloasunnosta kaiken vähänkin arvokkaan. Viittäkymmentä lähestyvä Mel ei löydä uutta työtä, mutta pitkään kotirouvana ollut Edna saa yllättävän helposti hänelle ennestään tutun kuvaussihteerin paikan. Vaimon töihin meno vain pahentaa Melin oireita, ja hän alkaa vaikuttaa jo vakavasti sekopäiseltä. Melin sukulaiset haluavat auttaa, kunnes kuulevat miten paljon psykiatrilla käynti maksaa. Myös vaimo alkaa saada työstressin oireita, ja hänkin saa yllättäen potkut jolloin pariskunnan roolit kääntyvät ja mies alkaa ottaa vastuuta kaikille rähjäävästä vaimostaan.
Tuotanto.
Elokuvan näytelmäversiota esitettiin Broadwaylla vuosina 1971–1973, näyttelijöinä Peter Falk, Lee Grant ja Vincent Gardenia. Tampereen Teatteri esitti näytelmän suomenkielistä ja suomalaista sovitusta nimellä "Kyllä tästä selvitään" kevätkaudella 2010.
Pienen roolin taskuvarkaana tekee nuori Sylvester Stallone. Elokuvan puvustuksen on suunnitellut sittemmin ohjaajana tunnettu Joel Schumacher.
Melille potkut antaneen mainostoimiston nimi hissin yläpuolella on Durston, Thurston &amp; Osborne, joka ilmeisesti parodioi BBDO-mainostoimiston alkuperäistä nimeä Batten Barton Durstine &amp; Osborn.
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" Paula Talaskivi kirjoitti ensi-ilta-arviossaan 1975, ettei Simonin irvailu New Yorkin tuskastuttavuuksista toimi eikä hauskuta, eikä sairaus ole hänestä muutenkaan mikään komedian aihe. Saman lehden Mikael Fränti luonnehti elokuvaa sen tv-esityksen alla 1988 näyttelijöiden elokuvaksi ja vakavaksi komediaksi, jossa on sairauskertomuksen piirteitä. ”Jack Lemmonin ja Anne Bancroftin välinen sanailu toimii, ja näytelmällisyydestä huolimatta kerrontaan on saatu ajoittain jopa ilmavuutta.” "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Sam Inkinen piti elokuvaa aidosti hauskana vanhahtavana komediana ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Hjelledalen

Hjelledalen on Strynin kunnassa, Sognin ja Fjordanen läänissä, Norjassa sijaitseva laakso.
Maantiede.
Hjelledalen on U-laakso, jollaisia aikanaan levinneet laaksojäätiköt ovat jättäneet jälkeensä. Useat laaksoa ympäröivät vuorenhuiput yltävät noin 1 400 metristä lähes 1 900 metrin korkeuteen asti merenpinnan tasosta. Laaksoon liittyy joitakin sivulaaksoja – Sunndalen, Skjerdingsdalen ja Grasdalen – ja päälaakso jatkuu korkeammalle itään Videdalenina.
Jäätiköt.
Laaksoa ympäröivillä ylängöillä ja vuorien lailla on joitakin jäätiköitä. Niistä huomattavimmat sijaitsevat Strynefjelletin, Sætrefjelletin ja Midtstolhyrnan yllä.
Laakson vesi.
Laakson pohjalla virtaa Hjelledøla-joki. Sen vesi laskee lännempänä sijaitsevaan Oppstrynsvatnet-järveen, josta edelleen länteen kohti Nordfjord-vuonoa. Vesi on peräisin sekä laaksoon liittyvistä sivulaaksoista – Sunndalenista, Skjerdingsdalenista, Grasdalenista ja Videdalenista – että laakson varrella olevilta vuorilta virtaavista vuoripuroista, jotka tulevat ylhäällä olevilta jäätiköiltä. Myös sivulaaksojen vedet ovat peräisin jäätiköiltä ja ylänköjärviltä.
Liikenne.
Laakson pohjalla kulkee Fv15-tie, joka ennen idempänä olevaa Strynefjelletin ylänkölaaksoa, Videdalenia, kääntyy tunneliin ja oikaisee näin väliin jäävien vuorten läpi Breiddalen laaksoon. Siellä tie tulee risteykseen, josta tie jatkuu joko itään kohti Grotlia ja Lomia tai kääntyy Fv63-tielle kohti Geirangeria ja pohjoista. Lännensuuntaan Hjelledalenissa kulkeva Fv15-tie jatkuu Strynsvatnet-järven rannalla olevan Hjellen kautta kohti Strynin keskuskylää. Laakson itäosassa Fv15-tie risteää myös Videdaleniin, Strynefjelletiin luo nousevalle vanhemmalle Fv258-tielle. Tien varrella on hotelli sekä ylempänä Strynefjellet Sommarski -laskettelukeskus. Tie johtaa edelleen kohti itää, missä se päättyy risteykseen Fv15-tien kanssa, Grotliin.
Mandingo

Mandingo on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu Kyle Onstottin romaaniin. Elokuvan pääosissa nähdään James Mason, Susan George, Perry King, Lillian Hayman, Richard Ward, Brenda Sykes ja Ken Norton. Elokuvan on ohjannut Richard Fleischer.
Elokuva kertoo 1840-luvun Yhdysvaltojen etelävaltioissan sijaitsevan plantaasin valkoisten omistajien ja mustien orjien rotujenvälisistä suhteista.
Vastaanotto.
"Chicago Sun-Timesin" Roger Ebert kutsui elokuvaa ”sontaläjäksi” ja ”rasisisteksi roskaksi” ja antoi sille tähtien sijasta alaspäin näyttävän peukalon. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kati Sinisalo kutsui elokuvaa ”härskiksi, väkivaltaiseksi kuvienromutukseksi”, jonka loppu on todella raaka. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
"Mandingon" sanotaan olevan yksi Quentin Tarantinon suosikkielokuvista, josta hän otti vaikutteita omaan elokuvaansa "Django Unchained".
"Mandingo" sai jatko-osan "Drum", jota "Video-oppaan" Ilkka Jauhiainen piti ällöttävänä ja antoi sille kaksi tähteä viidestä.
Virpi Augustin

Virpi Orvokki Augustin (Augustin-Ritvala; 19. syyskuuta 1942 Vihti – 23. helmikuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (draamallinen mezzosopraano).
Ura ja henkilöhistoria.
Musiikkiopinnot Augustin aloitti koululaisena Lahden musiikkiopistossa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Vääksyn yhteiskoulussa 1961 ja jatkoi opintojaan Helsingin yliopiston valtiotieteellisessa tiedekunnassa. Musiikki kiinnosti kuitenkin enemmän, joten hän hakeutui Sibelius-Akatemiaan opiskelemaan laulua Jolanda di Maria Petrisin johdolla 1962–1970 suorittaen laulun loppututkinnon 1970. Yksityisesti hän opiskeli Aune Antin oppilaana.
Yleiseen tietoisuuteen Augustin murtautui tammikuussa 1969 voittamalla naisten sarjan Klemetti-opiston talvipäivien yhteydessä pidetyssä laulukilpailussa, joka myöhemmin tunnettiin paremmin ensimmäisinä Lappeenrannan valtakunnallisina laulukilpailuina. Augustinin joulukuussa 1971 pidetyn ensikonsertin arvostellut Erkki Salmenhaara totesi sen parhaimpina hetkinään kohonneen huomattavasti tavanomaisen ensikonserttitason yläpuolelle. Ensiesiintyminen Suomen kansallisoopperassa tapahtui myös 1971, kun hän lauloi Verdin "Don Carlos" -oopperan Ebolin eli nimihenkilöön onnettomasti rakastuneen hovinaisen osan. Lisäoppia Augustin hankki ulkomailta: 1969 Venetsiasta sekä 1971 ja 1972 Roomasta, kun häntä opettivat Luigi Ricci ja maestro Morelli. Vuosina 1973–1975 hänellä oli kiinnitys Saksassa Karlsruhessa Badenin valtionteatterin oopperatalon ensimmäisenä alttona. Kielitaitoaan parantaakseen Augustin opiskeli myös Barcelonassa ja Madridissa. Ulkomaanvuosinaan hän oppi sujuvan espanjan, italian ja saksan kielen. Suomeen palattuaan Augustin lauloi Lahden ja Tampereen Oopperassa sekä Kansallisoopperassa laaja-alaisella ja voimakkaalla äänellään.
Augustin oli naimisissa kirjailija Gunnar Mattssonin kanssa, mutta liitto päättyi eroon. Heidän poikansa Kim Mattsson (s. 1962) on kenraalimajuri.
Daniel Moreno

Daniel Moreno Fernández (s. 5. syyskuuta 1981 Madrid) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Relax-joukkueessa 2005–2007, edusti Caisse d'Epargnea 2008–2009, Omega Pharma-Lottoa 2010, Katjušaa 2011–2015, Movistar Teamia 2016–2017 ja vuonna 2018 Team EF Education First–Drapac p/b Cannondalea.
Moreno voitti Espanjan ympäriajossa 2011 Sierra Nevadaan päättyneen vuorietapin kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Chris Anker Sørensenin. Hän voitti samana vuonna myös Giro del Piemonte -kilpailun ja 2012 Vuelta a Burgosin. Vuonna 2013 hän voitti La Flèche Wallonne -klassikon kolmen sekunnin erolla Sergio Henaoon. Hän voitti saman vuoden Espanjan ympäriajossa Fisterraan päättyneen neljännen etapin. Hän nousi kokonaiskilpailun johtoon yhden etapin ajaksi voitettuaan myös Valdepeñas de Jaéniin päättyneen yhdeksännen etapin. Lopputuloksissa hän oli kymmenes Hän sijoittui Lombardian ympäriajossa 2015 toiseksi 21 sekuntia Vincenzo Nibalille hävinneenä. Hän sai maantieajon EM-pronssia 2016.
Saavutuksia.
Lähteet: Cycling Archives, Cyclingbase
Clásica de Alcobendas, 1. etapin voitto
Volta ao Alentejo, 3. etapin voitto
Vuelta a Burgos, kokonaiskilpailussa kolmas
Escalada a Montjuich, voitto
Tour de San Luis, 5. etapin voitto
Vuelta Chihuahua, 4. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 12:s, 19. etapilla toinen 
Euskal Bizikleta, 1. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 12:s
Vuelta Chihuahua, 4. etapin voitto
Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
Giro del Piemonte, toinen
Japan Cup, toinen
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 11:s
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 20:s
Giro del Piemonte, voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs, 4. etapin voitto, 5. ja 13. etapilla kolmas
Vuelta a Burgos, kokonaiskilpailussa toinen, 4. etapin voitto
Vuelta a Andalucia, 4. etapin voitto
GP Miguel Indurain, voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 20:s
Critérium du Dauphiné, 2. ja 7. etapin voitto
Vuelta a Burgos, kokonais- ja pistekilpailun sekä 1. ja 2. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, 19. etapilla kolmas
La Flèche Wallonne, voitto
Critérium du Dauphiné, kokonaiskilpailussa kolmas
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 17:s
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kymmenes, 4. ja 9. etapin voitto, 2. ja 8. etapilla toinen, 19. etapilla kolmas
MM-kilpailut, maantieajossa 13:s
Milano–Torino, kolmas
Lombardian ympäriajo, kuudes
Vuelta a Burgos, kokonaiskilpailussa toinen, pistekilpailun voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 11:s, 13. etapilla toinen
Milano–Torino, kolmas
La Flèche Wallonne, viides
Clásica de San Sebastián, neljäs
Vuelta a Burgos, kokonaiskilpailussa kolmas, pistekilpailun ja 5. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs, 4. ja 15. etapilla kolmas
Lombardian ympäriajo, toinen
Vuelta a Asturias, pistekilpailun ja 3. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kahdeksas
EM-kilpailut, maantieajossa pronssia
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18:s
Bamboo (yhtye)

Bamboo oli lahtelainen yhtye, joka toimi 1977-1979 
Manageri Joni Heinosen kokoama teiniyhtye esiintyi englannin kielellä. Materiaali oli sekä cover-versioita että yhtyeelle sävellettyä materiaalia.
Ensimmäinen single on versio hollantilaisen Sandy Coast -yhtyeen hitistä b-puolenaan yhtyeen oma sävellys ja sanoitus "Hold Me Tight". Molemmat ovat myös albumilla.
"Paratiisi" on italialaisen Lucio Battistin sävellys. Brittiläinen Amen Corner teki siitä englanninkielisenä versiona maansa ykköshitin.
Yhtye tuotiin esiin Suomen oloissa näyttävästi. Konsertissa oli mm. nuortenlehtien edustajia ja toimittajia. Yhtye suunnattiin ennen kaikkea varhaisnuorisolle. 
Yhtyeestä tuli kuitenkin lyhytaikainen ja se teki yhden albumin. Viimeisen singlensä yhtye teki suomeksi.
Jussi Huttunen

Jussi Kalervo Huttunen (27. elokuuta 1941 Helsinki – 1. heinäkuuta 2023) oli suomalainen lääkäri ja professori. Hän oli Kansanterveyslaitoksen (KTL) pääjohtaja vuosina 1978–2003.
Elämä ja ura.
Huttunen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1959 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1966. Hän väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1966 Helsingin yliopistosta. Vuosina 1964–1971 Huttunen työskenteli Helsingin yliopistossa assistenttina, 1972–1978 lääketieteellisen kemian dosenttina ja 1978–2009 sisätautiopin dosenttina. Vuosina 1971–1975 hän oli Hyksin III sisätautien kliininen apulaislääkäri ja apulaisylilääkäri ja 1975–1978 Kuopion korkeakoulun sisätautiopin apulaisprofessori.
Huttusen ollessa KTL:n johdossa se muutettiin vuonna 1982 annetussa laissa tieteelliseksi tutkimuslaitokseksi. Huttunen johti KTL:n kansainvälisesti arvostetuksi tutkimuslaitokseksi sen oltua aiemmin rutiinityötä tekevä laboratorio. Muutama sen tutkijoista oli harjoittanut korkeatasoista tutkimusta, mutta muutos kansanterveyden edistämistä ja sairauksien ehkäisemistä tutkivaksi laitokseksi oli silti suuri. Pääjohtajakautensa jälkeenkin Huttunen vaikutti laitoksen tulevaisuuteen, kun hänen johtamansa selvitystyö johti laitoksen yhdistämiseen STAKESin kanssa Terveyden ja hyvinvoinnin laitokseksi (THL).
Huttusen tutkimustyö on suuntautunut keskeisiin kansantauteihin kuten sydänsairauksiin, diabetekseen ja muihin aineenvaihduntasairauksiin sekä syöpään. Tutkimustyö pysyi hänelle tärkeänä myös KTL:n johtoroolissa ja hän osallistui erityisesti epidemiologisiin tutkimuksiin ja kontrolloituihin kokeellisiin tutkimuksiin, muun muassa lääketutkimuksiin ja syövänehkäisytutkimuksiin (esimerkiksi beetakaroteenitutkimus). Hän oli erityisen huolestunut suurista terveyseroista eri sosiaaliryhmien välillä.
Uransa aikana Huttunen toimi monissa organisaatioissa ja oli usein käytetty asiantuntija. Hän toimi aktiivisesti Suomalainen Lääkäriseura Duodecimissa, jonka "Duodecim"-lehden toimitussihteerinä hän toimi 1972–1975 ja päätoimittajana 2003–2006. Jäätyään eläkkeelle Kansanterveyslaitoksesta Huttunen siirtyi hoitamaan Duodecim-seuran julkaisutoimintaa. Hän on ollut myös Suomen Sisätautilääkärien yhdistyksen, Helsingin seudun lääkäriyhdistyksen, UKK-instituutin hallituksen, Diabetestutkimussäätiön, Syöpäinstituutin säätiön hallintoneuvoston, Syöpätautien tutkimussäätiön, Suomen Sydänliiton, Valtion ravitsemusneuvottelukunnan, Terveyden edistämisen keskuksen hallituksen, Sydäntutkimussäätiön hallituksen, Sydänsäätiön ja Alkon hallituksen puheenjohtaja. Huttunen toimi myös useiden kansainvälisten järjestöjen ja toimikuntien jäsenenä ja puheenjohtajana sekä useiden tieteellisten lehtien toimituskunnan jäsenenä.
Huttunen valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1987. Hänet promovoitiin Kuopion yliopiston kunniatohtoriksi vuonna 2000. Huttunen sai useita huomionosoituksia ja palkintoja. Vuonna 2011 Terveydenhuoltolääkärit ry myönsi hänelle ensimmäisen Terveydenhuoltopalkintonsa.
Jussi Huttunen toimi lyhyen aikaa psykoterapiakeskus Vastaamon hallituksessa kesällä 2017 (10. toukokuuta – 25. elokuuta 2017).
Vuoden 2007 Atlantin hurrikaanikausi

Vuoden 2007 Atlantin hurrikaanikausi tuotti 17 troopista myrskyä ja kuusi hurrikaania, joista kaksi oli vakavia. Ainakin 400 ihmistä sai surmansa, ja aineellisten vahinkojen määräksi arvioitiin noin kolme miljardia dollaria.
Ennusteet.
Coloradon valtionyliopiston tutkijaryhmä ennusti keskimääräistä aktiivisempaa kautta 8. joulukuuta 2006 julkaistussa arviossaan, jonka mukaan vuonna 2007 havaittaisiin 14 nimettyä myrskyä ja seitsemän hurrikaania, joista voimakkaita olisi kolme.
Kauden myrskyt.
Samoja nimiä käytetään uudelleen joka kuudes vuosi, mutta jos myrsky on tehnyt erityisen pahaa tuhoa, sen nimi poistetaan listoilta. Vuonna 2007 käytöstä poistettiin Dean, Felix ja Noel.
Virginia Cherrill

Virginia Cherrill (12. huhtikuuta 1908 Carthage, Illinois, Yhdysvallat – 14. marraskuuta 1996 Santa Barbara, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä, joka tunnetaan roolistaan sokeana tyttönä Charles Chaplinin elokuvassa "Kaupungin valot" (1931).
Cherrill syntyi vanhempiensa, James E. Cherrillin ja tämän vaimon Blanchen, karjatilalla Carthagessa, Illinoisin osavaltiossa. Vanhemmat olivat menneet aikoinaan naimisiin suunnittelemattoman raskauden takia, ja avioliitto päättyi eroon Cherrillin lapsuuden aikana. 
Cherrill solmi ensimmäisen avioliittonsa 1920-luvun puolivälissä varakkaan chicagolaisen asianajajan kanssa. Erottuaan miehestään hän muutti vuonna 1927 Los Angelesiin, missä hän tutustui elokuvapiireihin. Cherrillillä ei ollut kokemusta näyttelemisestä, mutta hän päätyi kuitenkin elokuviin Chaplinin valittua hänet naispääosaan elokuvaansa "Kaupungin valot". Cherrillin ja Chaplinin välit eivät olleet liki kaksi vuotta kestäneiden kuvausten aikana hyvät ja jonkin ajan kuluttua Chaplin irtisanoikin Cherrillin aikomuksenaan korvata tämä "Kultakuumeen" (1925) tähdellä Georgia Halella. Lopulta hän kuitenkin päätti, että jo kuvattujen kohtausten kuvaaminen uudelleen tulisi liian kalliiksi ja palkkasi Cherrillin uudelleen. "Kaupungin valot" sai ensi-iltansa vuonna 1931 ja sitä pidetään yhtenä Chaplinin keskeisimmistä teoksista.
"Kaupungin valot" teki Cherrillistä kuuluisan, ja hän jatkoi näyttelemistä muun muassa Fox Film Companyn ja Metro-Goldwyn-Mayerin romanttisissa komedioissa, jotka saivat kuitenkin vaatimattoman suosion. Hän oli myös naimisissa elokuvatähti Cary Grantin kanssa vuosina 1934–1935. Cherrill päätti elokuvauransa vuonna 1936 jännityselokuvaan "Troubled Waters". Vaikka hän ei koskaan ollut varsinainen elokuvatähti, hän on saanut urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Elokuva-uransa jälkeen Cherrill avioitui vuonna 1937 englantilaisen aatelisen, George Child-Villiersin, Jerseyn jaarlin, kanssa ja muutti Britanniaan. Hänet tunnettiin avioliittonsa aikana Jerseyn kreivittärenä. Erottuaan vuonna 1946 Cherrill muutti takaisin Yhdysvaltoihin. Hän asui loppuelämänsä Santa Barbarassa, Kaliforniassa neljännen ja viimeisen aviomiehensä Florian Martinin kanssa.
Yhdystie 2042

Yhdystie 2042 on tie, joka kulkee Aurasta Tortinmäkeen. Tien pituus on 9 kilometriä.
Tie alkaa Aurassa, missä tie erkanee valtatiestä 9. Tie kulkee Auran Loistilan ja Karviaisten kautta Tortinmäkeen ohittaen myös kantatien 41. Tie päättyy Tortinmäellä, missä tie yhtyy seututiehen 204. Tien osoitenimi on Tortinmäeltä Turun ja Auran rajalle asti Tortinmäentie, mistä tie jatkaa loppumatkansa Auran kunnan alueella Karviaistentienä. Tie on koko matkallaan päällystetty kaksikaistainen tie, josta puuttuu keskiviivat. 
Tien liikennemäärät ovat kantatien 41 ja valtatien 9 välisellä osuudella noin 1600 ajoneuvoa vuorokaudessa. Kantatien 41 ja Seututien 204 välillä liikennemäärät tippuvat noin 400-600 ajoneuvoon vuorokautta kohden.
Yhdystie 2043

Yhdystie 2043 on yhdystie, joka johtaa Pöytyän Riihikoskelta seututien 204 risteykseen Yläneelle Pöytyällä. Tien pituus on 10 kilometriä.
Tien historiaa.
Tie rakennettiin Pöytyän ja Yläneen väliseksi yhdystieksi 1890-luvun alkupuolella. Tien rakentamiseen vaikutti keskeisesti yläneläinen valtiopäivämies, taloustirehtööri F. F. Björni. Tätä ennen Pöytyän ja Yläneen välinen ainoa tieyhteys oli vuosisatoja kulkenut Pöytyän Ortenojan ja Yläneen Uudenkartanon kautta. Tien valmistumisen muistoksi on tien varressa olevaan siirtolohkareesen Pöytyän Riihikoskella hakattu F. F. Björnin nimikirjaimet ja vuosiluku 1895. Samanlainen hakkaus kalliossa on myös tien toisessa päässä Yläneen uudessakartanossa.
Yhdystie 2224

Yhdystie 2224 on noin kilometrin pituinen yhdystie, joka kulkee ja valtatien 9 (E63) moottoritieliittymästä Liedon Asemankulman kaakkoispuolelle seututien 222 risteykseen. 
Tien kulku.
Tie saa alkunsa valtatien 9 (E63) moottoritien liittymästä, josta alkaa myös Euran suuntaan lähtevä seututie 204. Ensin tie ohittaa Poikojan asutusalueen sen eteläpuolelta ja samassa yhteydessä Zoolandiaan menevän Eläintarhantien, sitten Pahkalaukkaantien ja ylikulkuna Turku–Toijala-radan, jonka jälkeen tie saapuu Liedon asemankulmalle, menee sen asutuskeskuksen läpi ja päättyy melkein heti sen jälkeen seututien 222 risteykseen.
Vuonna 2013 avattiin rautatien ylittävälle sillalle jalankulun ja pyöräilyn väylä, sekä suojatiet sillan kummallekin puolelle.
Tietä pitkin kulkee osa TLO:n Turku–Oripää-linjan linja-autoista, ja tien varrella on pysäkkejä kumpaankin suuntaan.
Tien nimi on koko matkaltaan "Tammentaantie". Tien nopeusrajoitus oli 50 kilometriä tunnissa, mutta loppuvuodesta 2013 se laskettiin 40 kilometriin tunnissa. Nopeusrajoitus nostettiin takaisin 50 kilometriin tunnissa loppuvuodesta 2021.
Kassareservi

Kassareservi eli kassavaranto tarkoittaa yritystaloudessa helposti ja nopeasti rahaksi muutettavia varoja, kuten pankkitileillä olevia rahoja.
Erityisesti pankkien on seurattava kassavarantojaan, jotka muodostavat puskurin siltä varalta, että pankki joutuisi odottamatta maksamaan suuren osan velkojaan. Suomen pankkilaeissa on säädetty vähimmäisedellytykset kassavarannosta. 
Kassavarantosuhde määrittää sen, kuinka suuren osuuden pankkitalletuksesta pankin on laitettava sivuun reserviksi ja kuinka suuri osuus voidaan lainata eteenpäin. Kassavarantojärjestelmästä luovuttiin Suomessa 1. heinäkuuta 1993. Euroon siirtymisen yhteydessä Suomi liittyi euromaiden vähimmäisvarantojärjestelmään. Eurojärjestelmän vähimmäisvarantojärjestelmää sovelletaan euroalueen luottolaitoksiin, ja sen tarkoituksena on tasata korkoja ja lisätä keskuspankkirahoituksen tarvetta. Kunkin luottolaitoksen on talletettava tietty osa varoistaan kansallisiin keskuspankkeihin.
Black &amp; White (yhtye)

Black &amp; White on suomalainen yhtye, joka teki Manhattan-levymerkille albumin.
Herman Blomerus

Herman Blomerus (k. 20. syyskuuta 2019 Kanada) oli suomalainen romanitaustainen laulaja ja helluntailainen seurakuntapastori, joka levytti kaksi albumia Prisma-levymerkille.
Blomerus vaikutti Järvenpään helluntaiseurakunnan johtajana sekä aikaisemmin Tikkurilan helluntaiseurakunnan pastorina. Hän oli Helluntaiherätyksen ensimmäisiä romanijulistajia Suomessa sekä Helsingin Saalem-seurakunnan evankelista. Blomerus oli myös valtakunnallisen romanijärjestön Elämä ja Valo ry:n perustajajäsen.
Blomerus toimi elämänsä loppupuolella Sudburyn sekä Toronton suomalaisen helluntaiseurakunnan pastorina. Hän esiintyi myös lauluyhtye Romanosissa.
Blomerus kuoli Kanadassa 20. syyskuuta 2019.
David Maslanka

David Maslanka (30. elokuuta 1943 New Bedford, Massachusetts –  6. elokuuta 2017 Missoula, Montana) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän opiskeli Oberlin Collegen konservatoriossa klarinetinsoittoa George Walnin ja sävellystä Joseph Woodin johdolla. Hän lisäksi vietti vuoden Salzburgin Mozarteumissa, ja vuonna 1971 hän sai filosofian tohtorin arvon Michigan osavaltionyliopistosta, jossa häntä oli opettanut sävellyksessä H. Owen Reed.
Maslankan teoksia on esitetty kansainvälisesti; hänen puhallin- ja lyömäsoitinteoksistaan on tullut osa yhtyeiden vakio-ohjelmistoa. Hänen tuotantoonsa kuuluu esimerkiksi useita sinfonioita, konsertto marimballe ja lyömäsoitinyhtyeelle, teoksia soolosoittimille ja kolme puhallinkvintettoa. Teoksia on levytetty useille levymerkeille. Maslanka on kuulunut eri korkeakoulujen, esimerkiksi Sarah Lawrence Collegen, henkilökuntiin Yhdysvalloissa. Hän asui Montanan Missoulassa. Hän matkusti runsaasti vierailevana säveltäjänä, kapellimestarina ja luennoitsijana.
Boanerges

Boanerges on suomalainen hengellinen lauluyhtye, joka teki kolme albumia (ensimmäinen kokoonpano). Alkuperäisessä kokoonpanossa soittivat vuosina 1973-1975 Hannu Enbuska, akustinen kitara ja laulu, Heikki Vartiainen, kitara, Pekka Ikonen, basso ja laulu, Leevi Launonen, urut, Heikki Lapinkataja (ent. Enbuska), basso, Juhani Karvonen rummut. Vuonna 1976 kokoonpanoon tuli mukaan Reijo Vaurula, Fender Rhodes- piano, Kale Vaija (1955-2019) laulu ja Olli Pitkänen, kitara. LIsäksi äänitteillä kitarassa kuultiin Tapio Lohikkoa. - Bändin riveissä on pyörähtänyt useita muusikkoja erimittaisia ajanjaksoja. 
Boanerges oli helluntaiherätyksen ensimmäinen varsinainen bändi, joka joutui toimimaan tietynlaisena uranuurtajana ja tienraivaajana myöhemmille sukupolville ajassa, jossa sähköiset soittimet ja rummut eivät olleet itsestään selvä valinta evankeliumin välittämiseen. 
Boanerges teki kesällä 2001 kahden keikan mittaisen come backin: Keuruulla juhannuksena sekä Joensuun Gospel- Festivaaleilla elokuussa. Samana kesänä julkaistiin bändin kokoomaäänite, jota yksin Keuruulla juhannuksena myytiin 800 kpl. Yhteensä bändin äänitteitä on myyty n. 18.000 kpl. 
Boanerges II - kokoonpanossa vuosina 1981-1986 soittivat Heimo Enbuska, laulu, Olli Pitkänen, kitara, Paavo Hako, basso, Timo Huttunen (1952-2017), rummut, Reijo Vaurula, koskettimet. Tämä kokoonpano julkaisu yhden äänitteen, PS 150 vuonna 1985.
Imam-Ali Habibi

Imam-Ali Habibi Goudarzi (, 27. toukokuuta 1931 Babol – 24. elokuuta 2025) oli iranilainen vapaapainija, olympiavoittaja, maailmanmestari ja Aasian kisojen kultamitalisti.
67–78 kilogramman painoluokissa kilpaillut Habibi voitti painijanurallaan vapaapainissa olympiakultaa Melbournessa 1956 ja kolme maailmanmestaruutta. Lisäksi Habibi voitti vuonna 1958 Aasian kisoista kultamitalin. Rooman kesäolympialaisissa 1960 hän jäi neljänneksi hävittyään yhdysvaltalaiselle Douglas Blubaugh’lle.
Vuonna 2007 Habibi nimettiin kansainväliseen painin Hall of Fameen.
Kesäuniversiadit 2011

XXVI kesäuniversiadit järjestettiin Shenzhenissä, Kiinassa 12.–23. elokuuta 2011. Kesäuniversiadit olivat järjestyksessään 26:nnet, kilpailuja järjestettiin 305 kaikkiaan 22 lajissa. Kilpailuihin osallistui yli 7 500 urheilijaa 152 maasta. Kisaisännyyttä hakivat myös Taiwanin Kaohsiung, Puolan Poznań, Venäjän Kazan ja Espanjan Murcia. Shenzhenin metroverkostoa laajennettiin merkittävästi ennen tapahtumaa.
Universiadeissa kilpailtiin kolmentoista vakiolajin – jalkapallo, judo, koripallo, lentopallo, miekkailu, pöytätennis, rytminen voimistelu, telinevoimistelu, tennis, uimahypyt, uinti, vesipallo ja yleisurheilu - lisäksi yhdessätoista kisajärjestäjän valitsemassa lajissa. Nämä lajit ovat aerobic, ammunta, beach volley, golf, jousiammunta, painonnosto, purjehdus, pyöräily, shakki, sulkapallo sekä taekwondo.
Tuloksia, ennen kaikkea yleisurheilun, jouduttiin muuttamaan useiden doping-rikkomusten vuoksi, joita havaittiin useita vuosia itse kilpailujen jälkeen. Eniten mitaleja keräsi isäntämaa Kiina (145 mitalia), toiseksi tuli Venäjä (132 mitalia) ja kolmanneksi Etelä-Korea (79 mitalia).
Shenzheninlahden urheilukeskus oli kilpailujen avajaisten ja tapahtumien järjestyspaikka.
Benjamin Zephaniah

Benjamin Obadiah Iqbal Zephaniah (15. huhtikuuta 1958 Birmingham, Englanti – 7. joulukuuta 2023) oli jamaikalaistaustainen brittikirjailija ja -runoilija. Hänen taustansa oli rastafari-liikkeessä.
Vuonna 2008 "The Times" asetti hänet sijalle 48 listatessaan Britannian merkittävimpiä sodanjälkeisiä kirjailijoita.
Zephaniah oli vegaani ja anarkisti.
Hohtokultakuoriainen

Hohtokultakuoriainen ("Cetonischema aeruginosa" tai "Protaetia aeruginosa") on lehtisarvisiin ("Scarabaeidae") kuuluva kovakuoriaislaji.
Tuntomerkit.
Muistuttaa Suomessa tavattavaa kultakuoriaista ("Cetonia aurata") ja kuparikuoriaista ("Potosia cuprea"), mutta on näihin verrattuna suuri ja hyvin kiiltävä, eikä lajilla esiinny peitinsiivissä valkoista kirjailua.
Levinneisyys.
Lajia voi tavata Suomessa harvoin, mutta lähimmät löytöpaikat sijaitsevat Liettuassa.
Ida Bobach

Ida Bobach (s. 30. heinäkuuta 1991) on tanskalainen suunnistaja ja keskimatkan MM-mitalisti. Seuratasolla hän edustaa Ulricehamns OK:ta.
Nuorten MM-kilpailuissa Bobach edusti maataan ensimmäistä kertaa 15-vuotiaana. Ensimmäisen nuorten MM-mitalinsa hän voitti Göteborgissä 2008 sijoituttuaan viestissä hopealle. Bobach juoksi avausosuuden Venlojen viestin 2009 voittaneessa Ulricehamns OK:n joukkueessa. Myöhemmin samana vuonna San Marinossa hän voitti nuorten MM-kultaa pitkältä matkalta, MM-hopeaa sprintistä sekä MM-pronssia keskimatkalta ja viestistä. Nuorten MM-kilpailuissa Ålborgissa 2010 hän voitti kultaa pitkällä matkalla, sprintissä ja viestissä.
Viimeisenä juniorivuotenaan 2011 Wejherowossa hän voitti nuorten maailmanmestaruuden kaikilla henkilökohtaisilla matkoilla sekä pronssia viestistä. Samana vuonna Savoien MM-kilpailuissa Bobach voitti hopeaa keskimatkalta.