tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Geenitekniikan lautakunta

Geenitekniikan lautakunta (lyhenne GTLK, ) on Suomen kansallinen toimivaltainen viranomainen geenitekniikkalain soveltamisalaan kuuluvissa asioissa. GTLK toimii sosiaali- ja terveysministeriön yhteydessä.
Tehtävät.
Geenitekniikan lautakunnalla on seuraavat tehtävät:
Asettaminen ja kokoonpano.
Valtioneuvosto asettaa geenitekniikan lautakunnan sosiaali- ja terveysministeriön esityksestä viideksi vuodeksi kerrallaan. Lautakunnassa on puheenjohtaja, varapuheenjohtaja sekä enintään viisi muuta jäsentä varajäsenineen. Jäsenten tulee edustaa ainakin työ- ja elinkeinoministeriötä, maa- ja metsätalousministeriötä, sosiaali- ja terveysministeriötä, ympäristöministeriötä sekä opetus- ja kulttuuriministeriötä taikka näiden ministeriöiden alaista hallintoa. Lautakunnassa tulee varmistaa riittävä geenitekniikan alan ja muu tieteellinen sekä eettinen asiantuntemus. Jos ministeriöiden edustajilla ei ole mainittua asiantuntemusta, valtioneuvosto voi nimetä enintään kolme näiden alojen asiantuntijaa lautakuntaan pysyviksi asiantuntijoiksi. Lautakunnalla on sosiaali- ja terveysministeriössä pääsihteeri ja sihteeristö.
Taustalla oleva lainsäädäntö.
Geenitekniikkalain (377/1995) tavoitteena on suojella ihmisten ja eläinten terveyttä ja ympäristöä GMO:ien mahdollisilta haitallisilta vaikutuksilta. Geenitekniikkalaki pyrkii myös edistämään geenitekniikan turvallista käyttöä ja kehittymistä ennaltavarautumisen periaatteen mukaisesti sekä eettisesti hyväksyttävällä tavalla. Geenitekniikkalaki perustuu GMO:ien tarkoituksellista levittämistä ympäristöön koskevaan EU-direktiiviin 2001/18/EY ja suljettua käyttöä koskevaan direktiiviin 2009/41/EY (aiemmin direktiivi 90/219/ETY). Jälkimmäisestä direktiivistä poiketen geenitekniikkalaki koskee myös muuntogeenisten kasvien ja eläinten suljettua käyttöä. 
Elintarvikkeiksi tai rehuksi tarkoitetut GM-tuotteet hyväksytään Euroopan unionin markkinoille keskitetyllä menettelyllä asetuksen (EY) N:o 1829/2003 mukaisesti. Myös GMO:eja sisältäville lääkkeille on keskitetty hyväksymismenettely EU:ssa.
Adalbert (Magdeburg)

Adalbert, myös Magdeburgin pyhä Adalbert tai Magdeburgin pyhä Albert (kuollut 981) oli Magdeburgin ensimmäinen arkkipiispa ja katolisen kirkon pyhimys. Ennen arkkipiispaksi nimittämistään hän oli benediktiilinen munkki Trierissä. Hän käännytti slaaveja Kiovan Rusissa keisari Otto I Suuren lähettämänä. Hän joutui kuitenkin pakenemaan ruhtinas Svjatoslavin tultua valtaan Venäjällä. Tämän jälkeen Adalbert työskenteli apottina Alsacen Wissembourgissa ja Magdeburgin arkkipiispana.
Elbe-Elster

Elbe-Elster on piirikunta Brandenburgin osavaltiossa, Saksassa. Piirikunta on pinta-alaltaan noin 1 889 neliökilometriä, ja asukasluvultaan 107 649 (2012). Sen pääkaupunki on Herzberg (Elster). 
Elbe-Elsterin naapuripiirikunnat ovat pohjoisesta myötäpäivään lueteltuna Teltow-Fläming, Dahme-Spreewald ja Oberspreewald-Lausitz, Meißen ja Nordsachsen Saksin osavaltiossa, sekä Wittenberg Saksi-Anhaltin osavaltiossa.
Kultaa

"Kultaa" on Kristalin toinen single, jolla vierailevat myös Stig ja Majuri. Sen julkaisi Universal Music Group 28. kesäkuuta 2013. Kappaleelle on julkaistu myös musiikkivideo, jolla vierailevat vuoden 2010 Miss Helsinki Sofia Ruusila-Nousiainen sekä missi Sara Sieppi, jotka maalailevat videolla toistensa vartaloita kultamaalilla. Kuten Kristalin debyyttisingle "Rahaa palaa", myös tämä single ei päässyt lainkaan listoille.
Kappalelista.
Digitaalinen lataus
Märkisch-Oderland

Märkisch-Oderland on piirikunta Brandenburgin osavaltiossa Saksassa. Se on pinta-alaltaan noin 2 128 neliökilometriä ja asukasluvultaan 186 925 (2012). Piirikunnan pääkaupunki on Seelow.
Märkisch-Oderlandin naapurit ovat pohjoisesta myötäpäivään lueteltuna Barnimin piirikunta, Puola, piiritön kaupunki Frankfurt (Oder), Oder-Spreen piirikunta ja Berliini.
Nicolas Jacques Pelletier

Nicolas Jacques Pelletier (k. 25. huhtikuuta 1792) oli ranskalainen maantierosvo. Hän oli ensimmäinen Ranskassa giljotiinilla mestattu henkilö. Mestauksen suoritti Pariisissa Place de Grèvellä pyöveli Charles Henri Sanson, joka tammikuussa 1793 mestasi giljotiinilla muun muassa Ranskan kuningas Ludvig XVI:n.
Tuomari Jacob-Augustin Moreau tuomitsi Pelletierin kuolemaan ryöstöstä ja murhasta joulukuussa 1791. Tuomion täytäntöönpanoa jouduttiin lykkäämään, koska giljotiinia (jota tuolloin kutsuttiin nimellä "Louison" tai "Louisette") vasta kehitettiin. Sitä testattiin aluksi eläimillä, jonka jälkeen kokeiltiin sen tehoa ruumiin pään katkaisuun. Sen terä jouduttiin muuttamaan kolmiomaiseksi ja putoamiskorkeutta kasvattamaan ennen kun se teki siistejä pään katkaisuja. Tämän jälkeen pyöveli Sanson ilmoitti olevansa tyytyväinen uudelleen suunnitteluun ja Pelletier pystyttiin mestaamaan.
Oberhavel

Oberhavel on piirikunta Brandenburgin osavaltiossa Saksassa. Se on pinta-alaltaan noin 1 795 neliökilometriä ja asukasluvultaan 202 162 (2012). Piirikunnan pääkaupunki on Oranienburg.
Oberhavelin naapurit ovat pohjoisessa Mecklenburg-Strelitzin piirikunta Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa, idässä Uckermarkin ja Barnimin piirikunnat, etelässä Berliini ja Havelland, ja lännessä Ostprignitz-Ruppin.
Ruokola (Uusikaupunki)

Ruokola on kaupunginosa Uudessakaupungissa kaupungin keskustasta itään päin. Asuinalue rajoittuu etelässä Kalannintiehen eli kantatiehen 43 ja lännessä Raumantiehen eli seututiehen 196. Pohjoispuolella sijaitsee Valmet Automotiven autotehdas ja idässä Uudenkaupungin hautausmaa. Kaupunginosa on pääasiassa omakotitaloaluetta, ja sieltä löytyy pallokenttä.
Ruokola on ollut aikanaan kylä jo 1300-luvulla ja yksi Uudenkaupungin kantakylistä. Kustaa II Aadolfin käskystä Uudenkaupungin kaupunkia perustettaessa vuonna 1617 liitettiin Ruokolan, Pietolan ja Mäyhölän kylät uuteen perustettavaan kaupunkiin. K. A. Cajanderin teoksessa Uudenkaupungin Muinaisia vuodelta 1889 mainitaan Ruokolan ja Pietolan kylät liitetyn Mäyhölän kylän yhteyteen viljavampien peltojen ja kalaisempien vesien vuoksi. Ruokolan silloiseksi sijainniksi hän mainitsee Ruokolanjärven ja kaupunginlahden väliset alueet. Cajander arvioi silloisessa Uudessakaupungissa asuneen vain joitakin kymmeniä asukkaita, ja 1684 maakirjassa mainitaan Ruokolassa olleen kahdeksan kruununtilaa. Nykyinen Ruokolan kortteli mainitaan jo vuonna 1644. Kylän nimi esiintyy myös kahdella muulla nimellä: Ruokolahti ja Ruokolax. Asuinalueen vieressä sijaitseva Ruokolanjärvi on aikanaan ollut merenlahti. Kylässä on aikanaan asunut Niilo Anteronpoika Ruokolax, joka myöhemmin ryhtyi kaupungin porvariksi, ja Ruokolax-suvusta tuli 1600–1700-luvun merkittäviä porvarissukuja.
Uudenkaupungin asukasluku kasvoi sotavuosien jälkeen 1940- ja 1950-luvulla, ja asuinalueet kasvoivat myös siirtolaisasutuksen myötä mm. Ruokolassa, ja asuinalue alkoi saamaan nykyisen muotonsa. Ruokola tuli osaksi asemakaavaa 1958.
Minä (kappale)

Minä on Kymppilinjan kappale heidän toiselta, Valmistaudu olemaan väärässä -studioalbumilta. Sen julkaisi Hype Records 12. huhtikuuta 2010 albumin toisena singlenä. Kappaleella duetoi Mariska. Kappaleelle on julkaistu 12. toukokuuta 2010 myös musiikkivideo. Videolla Mariska ja muutama hänen mukanaan oleva toveri murtautuvat vankilaan, sekä vapauttavat vankeina olevat Kymppilinjan jäsenet. "Minä" menestyi kaupallisesti hyvin, sillä esimerkiksi Radio Nova ja The Voice molemmat palkitsivat sen vuoden 2010 kesähitiksi ja latauslistalla se pääsi listan kärkisijalle. Kappaleen tämän hetkinen myynti on ylittänyt Suomessa platinarajan mikä on 10 000 kappaletta. 
Kappalelista.
Digitaalinen lataus
Mustalakkitityra

Mustalakkitityra ("Tityra inquisitor") on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustalakkitityraa tavataan laajalla alueella Meksikosta Etelä-Amerikan keskiosiin. Lajin kannaksi arvioidaan 500 000–4 999 999 yksilöä, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hopeatityra

Hopeatityra ("Tityra cayana") on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Hopeatityraa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjois- ja keskiosissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen kannankehitys on laskeva. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Valkopyrstötityra

Valkopyrstötityra ("Tityra leucura") on Brasiliassa elävä ja tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Daniele Meucci

Daniele Meucci (s. 7. lokakuuta 1985 Pisa) on italialainen kestävyysjuoksija.
Meucci voitti kultaa vuoden 2014 EM-kisojen maratonilla. Hän on saavuttanut pronssia 10 000 metrillä Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 ja hopeaa samalla matkalla Helsingin EM-kilpailuissa 2012. Hän on sijoittunut EM-kilpailuissa lisäksi 5 000 metrillä viidenneksi 2012 ja kuudenneksi 2010, 10 000 metrillä kuudenneksi 2014 ja kymmenenneksi 2006 sekä maratonilla 13:nneksi 2022. Maastojuoksun EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa 2012 ja oli yhdeksäs 2009. Joukkuekilpailussa hän sai pronssia 2009, 2012 ja 2018.
Meucci sijoittui maratonilla Pekingin MM-kilpailuissa 2015 kahdeksanneksi, Lontoossa 2017 kuudenneksi ja Budapestissa 2023 kymmenenneksi.. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän oli 5 000 metrillä kymmenes ja 10 000 metrillä kahdestoista, Moskovassa 2013 10 000 metrillä 19:s. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui 10 000 metrillä 24:nneksi ja karsiutui 5 000 metrin alkuerissä. Olympiamaratonin hän keskeytti 2016 ja oli 51:s 2024. Puolimaratonin MM-kilpailuissa hän oli 18:s 2009.
Meuccin ennätys 5 000 metrillä on 13.19,00, 10 000 metrillä 27.32,86 ja maratonilla 2.07.49.
Emil Höglund

Johan Emil Höglund (1. lokakuuta 1901 Pietarsaaren maalaiskunta – 24. maaliskuuta 1973 Vaasa) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Oy Wiik &amp; Höglund Ab:n toimitusjohtaja 1953–1966. Hän sai kauppaneuvoksen arvon vuonna 1951 ja vuorineuvoksen arvon vuonna 1972.
Höglund oli Pohjanmaan talouselämän johtohahmoja. Hän toimi muun muassa Keskuskauppakamarissa ja Vaasan kauppakamarin hallituksessa ja oli Ruotsalaisen kansapuoleen edustaja Vaasan kaupunginvaltuustossa 1946–1952. Höglund perusti yhdessä Edvin Wiikin kanssa puutavaran vientiyrityksen Wiik &amp; Höglundin, joka myöhemmin siirtyi muovialalle. Sen vaikutuspiiriin tuli ajan myötä muita yrityksiä, kuten Oravaisten Verkatehdas, Kimon ruukki ja Oy Wilh. Schauman Ab. Hänen yrityksensä Oy Keppo Ab oli minkinnahkojen tuottaja. Keppo ja Wiik &amp; Höglund muodostivat sittemmin perustan yritykselle KWH Group.
Aiheesta muualla.
Eugèn Högström

Eugèn Alexander Nikolai Högström (; 5. joulukuuta 1871 Helsinki – 4. marraskuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri, joka palveli Venäjän keisarikunnan armeijassa.
Högströmin vanhemmat olivat eversti Elis Anton Högström ja Anna Delessert. Käytyään Haminan kadettikoulun vuosina 1887–1895 Högström palveli upseerina Venäjän armeijassa, ensimmäiset 12 vuotta Turkestanin tykistöprikaatissa. Hän kävi vuosina 1901–1903 Nikolain yleisesikunta-akatemian Pietarissa ja oli vuosina 1913–1914 sotatieteen opettajana Tšugujevin sotilaskoulussa. Hänet ylennettiin 1898 luutnantiksi, 1902 alikapteeniksi, 1903 kapteeniksi ja 1913 everstiluutnantiksi.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Högström palveli muun muassa talvella 1914–1915 1. Kubanin kasakkadivisioonan esikuntapäällikkönä Etelä-Galitsiassa, keväällä 1915 2. maihinnousudivisioonan komentajana Odessassa, vuosina 1915–1916 52. jalkaväkidivisioonan esikuntapäällikkönä Etelä-Puolassa, vuosina 1916–1917 207. jalkaväkirykmentin komentajana Valko-Venäjällä ja keväällä 1917 74. jalkaväkidivisioonan sekä 45. armeijakunnan esikuntapäällikkönä. Hän sai 1916 everstin ja 1917 kenraalimajurin arvon. Högström nimitettiin joulukuussa 1917 Venäjän 5. armeijakunnan päämajoitusmestariksi, missä tehtävässä hän toimi, kunnes vanhat keisarillisen armeijan yksiköt lakkautettiin huhtikuussa 1918.
Venäjän sisällissodan aikana Högström palveli puna-armeijan riveissä mutta sivussa rintamilta. Hän oli muun muassa Vjazman ryhmän ja sitten 3. tarkk’ampujadivisioonan esikuntapäällikkönä Galitsiassa sekä myöhemmin prikaatinkomentajana Vitebskissä. Vuosina 1919–1920 hän oli sotakoulujen opettajana Vitebskissä ja Orenburgissa sekä Volgan alueen sotakoulujen johtajana. Hän palasi Suomeen Tarton rauhan jälkeen kesällä 1921.
Högström oli vuodesta 1924 valkoisten emigranttien järjestön Venäjän yleissotilaallisen liiton (ROVS) tiedustelujohtaja Suomessa. Hän kuului kenraali Aleksandr Kutepovin johtamaan ROVS:n salaiseen tiedusteluorganisaatioon ja loi Neuvostoliittoon ulottuneen tiedottajaverkoston, jonka asiakkaiksi ryhtyivät niin Suomen kuin Britanniankin tiedustelupalvelut. Högströmin äkillinen kuolema marraskuussa 1926 johti salaliittoteorioihin, joiden mukaan Neuvostoliiton tiedustelupalvelu OGPU olisi myrkyttänyt hänet. Kuolema saattoi olla myös luonnollinen, sillä hänellä oli heikko sydän ja paha vatsahaava ja hän oli juuri toipumassa leikkauksesta.
Kirjailija Örnulf Tigerstedt on käsitellyt Högströmin vaiheita teoksessaan "Vastavakoilu iskee" (1943), mutta sen käsittelyä ei pidetä kovin luotettavana.
Oberspreewald-Lausitz

Oberspreewald-Lausitz on piirikunta Brandenburgin osavaltiossa Saksassa. Piirikunnan pinta-ala on noin 1 216 neliökilometriä ja asukasluku 115 212 (2012). Sen pääkaupunki on Senftenberg.
Oberspreewald-Lausitz rajautuu pohjoisessa Dahme-Spreewaldin piirikuntaan, idässä Spree-Neißen piirikuntaan, etelässä Kamenzin ja Riesa-Großenhainin piirikuntiin Saksin osavaltiossa, ja Elbe-Elsterin piirikuntaan lännessä.
Oder-Spree

Oder-Spree on piirikunta, joka sijaitsee Brandenburgin osavaltiossa, Saksassa. Piirikunnan pinta-ala on noin 2 242 neliökilometriä ja asukasluku 177 047 (2012). Sen pääkaupunki on Beeskow.
Oder-Spree rajautuu pohjoisessa Märkisch-Oderlandin piirikuntaan ja piirittömään kaupunkiin Frankfurt (Oder), idässä Puolaan, etelässä Spree-Neißen piirikuntaan, lounaassa Dahme-Spreewaldin piirikuntaan ja lännessä Berliiniin.
Ostprignitz-Ruppin

Ostprignitz-Ruppin on piirikunta, joka sijaitsee Brandenburgin osavaltiossa, Saksassa. Piirikunnan pinta-ala on noin 2 509 neliökilometriä ja asukasluku 99 126 (2012). Sen pääkaupunki on Neuruppin.
Ostprignitz-Ruppin rajautuu pohjoisessa Müritzin ja Mecklenburg-Strelitzin piirikuntiin Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa, idässä Oberhavelin piirikuntaan, etelässä Havellandin piirikuntaan, lounaassa Stendalin piirikuntaan Saksi-Anhaltin osavaltiossa, ja lännessä Prignitzin piirikuntaan.
Suloinen myrkynkeittäjä (kappale)

”Suloinen myrkynkeittäjä” on Mariska &amp; Pahat Sudet -yhtyeen kappale, jonka Warner Music Finland julkaisi 26. huhtikuuta 2010 yhtyeen omaa nimeä kantavan debyyttialbumin ensimmäisenä singlenä. Kappaleen sanoituksessa minäkertoja suunnittelee rikkaan aviomiehensä myrkyttämistä ja pakenemista komean rakastajansa kanssa. Kappaleen ainoa listasijoitus on latauslistalla saavutettu 27. sija.
Jouko Ignatius

Jouko Jalmari Ignatius (19. kesäkuuta 1920 Helsinki – 2. heinäkuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen viulutaiteilija ja -pedagogi. Häen vanhempansa olivat ylilääkäri Lorentz Hjalmar Ignatius (1883–1936) ja Elsa Snellman (1892–1980), ja hänen serkkunsa oli violisti Anja Ignatius.
Ignatius piti ensikonsertin 1947 Helsingissä. Hän oli Radion sinfoniaorkesterin jäsen vuodesta 1947 ja vuodesta 1962 sen toinen konserttimestari. Hän opetti Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1967 ja oli lehtori 1969–1985.
Kaarlo Ignatius

Kaarlo Yrjö Benedictus Ignatius (12. marraskuuta 1869 Helsinki – 13. tammikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen juristi. Hän oli Vaasan hovioikeuden presidenttinä 1923–1927.
Henkilöhistoria.
Ignatiuksen vanhemmat olivat Karl Emil Ferdinand Ignatius (1837–1909) ja Amanda Kristina Bergman (1841–1921). Hän oli naimisissa vuodesta 1928 Maggie Danielsonin kanssa. Ignatius pääsi ylioppilaaksi Helsingin alkeisopistosta 1887 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1889, filosofian maisteriksi 1890, molempien oikeuksien kandidaatiksi 1894 sekä molempien oikeuksien lisensiaatiksi ja tohtoriksi vuonna 1900.
Ignatius oli Helsingin yliopiston lainopillisen tiedekunnan suomenkielen ylimääräisenä lehtorina 1903–1906 ja luennoi prosessioikeudesta vuosina 1907–1912. Ignatius toimi talonpoikaissäädyn sihteerinä valtiopäivillä 1905–1906. Hän oli lainvalmistelukunnan jäsenenä 1906–1912, Suomen senaatin oikeusosaston protokollasihteerinä 1906–1908, Viipurin hovioikeuden asessorina 1908–1913, rikosoikeuden ja rikosprosessioikeuden dosenttina Helsingin yliopistossa 1914–1922 sekä Suomen Pankin sihteerinä 1915–1918. Tämän jälkeen hän oli Suomen senaatin valtuuttamana edustajana Yhdysvalloissa 1917–1918, Suomen kaupunkien hypoteekkikassan toimitusjohtajana 1918–1921 sekä Helsingin yliopiston prosessi- ja rikosoikeuden apulaisena 1922–1923 ja prosessioikeuden vt. professorina 1920–1921. Viimeksi Ignatius toimi Vaasan hovioikeuden presidenttinä 1923–1927.
Ignatius oli valtion lainanottoa varten asetetun komiteaa puheenjohtajana 1919, Pohjoismaiden yhteistä vakuutussopimuslakia valmistelemaan asetetun suomalaisen komitean puheenjohtajana 1922 sekä Viipurin hovioikeuden edustajana kirkolliskokouksessa 1913. Ignatius teki useita opintomatkoja ulkomaille sekä otti osaa kansainvälisen kriminalisti-yhdistyksen kongresseihin Pietarissa ja Brysselissä sekä Pohjoismaiden lakimiesten kongressiin Kristianiassa 1922. Hän julkaisi lainopillisia ja taloudellisia tutkielmia sekä kirjoitelmia aikakauskirjoissa ja sanomalehdissä.
Varsinainen Ruotsi

Varsinainen Ruotsi () on käsite, jota käytetään erottamaan Ruotsin osaksi täysin integroituneet alueet Ruotsin muista omistuksista ja valtioista, jotka olivat maan kanssa unionissa.
Varhaiselta keskiajalta vuonna 1809 solmittuun Haminan rauhaan asti myös Suomi oli täysin valtakuntaan integroitunut osa, jota kutsuttiin aluksi nimellä Itämaa () mutta jo varsin varhain nimellä Suomi () samalla kun kuitenkin Pohjanmaa saatettiin pitkään lukea pikemminkin Norlantiin kuin Suomeen. Vuoden 1809 jälkeen käsite Ruotsi tuli tarkoittamaan maata sen nykyisten rajojen sisällä.
Skåneland eli Skånen, Blekingen ja Hallandin maakunnat olivat aikaisemmin osa Tanskaa, mutta ne liitettiin Ruotsiin Roskilden rauhassa vuonna 1658. Kuitenkin vasta vuonna 1719 alueet oli täysin integroitu ja niistä tuli osa varsinaista Ruotsia.
Erotukseksi Varsinais-Suomesta Varsinainen Ruotsi on maantieteellinen alue, jonka merkitys on muuttunut ajan myötä. Varsinais-Suomi sen sijaan on lounaissuomalainen maakunta, joka on antanut nimensä koko Suomen valtiolle.
Käsitteen varsinainen Ruotsi kehitti E. G. Geijer teoksessaan "Svenska folkets historia".
Antti Iivonen

Antti Kalervo Iivonen (s. 26. syyskuuta 1940 Vilppula) on suomalainen foneetikko. Hän on ollut Helsingin yliopiston fonetiikan professori 1980–2005 ja tutkinut kokeellista fonetiikkaa.
Iivonen siirtyi Oulun yliopistosta Helsinkiin apulaisprofessoriksi 1975. Edeltäjänsä professori Antti Sovijärven siirryttyä eläkkeelle Iivonen toimi virkaa toimittavana vuodet 1977–1980 ja sitten varsinaisena professorina vuoteen 2005. Tämän jälkeen hän oli 2006–2008 Helsingin yliopiston dosentti.
Iivosen erityisaloja ovat olleet saksan ja suomen kielen fonetiikka, saksan alueellinen vokaalivaihtelu, akustiikan ja foneettisen havaitsemisen suhde, puheen prosodiset ominaisuudet, lapsen fonologis-foneettinen kehitys, kielten foneettinen vertailu sekä vieraan kielen foneettinen oppiminen.
Iivonen valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1990.
Type 87 (panssarivaunu)

Type 87 AWSP ("Automatic Western Self-Propelled") on japanilainen ilmatorjuntapanssarivaunu. Se esiteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1987, josta vaunun nimikin juontuu. Se kehitettiin paikallisiin tarpeisiin korvaamaan amerikkalaisvalmisteinen M42 Duster. Vaunun pääaseet ovat kaksi 35 mm Oerlikon KDA -ilmatorjuntakanuunaa. Asejärjestelmän maalinosoitus toimii tutkaohjatusti. Tämän miehistöltään kolmijäsenisen ja 36 000 kg:n painoisen vaunutyypin valmistaja on Mitsubishi Heavy Industries.
Tämän ilmatorjuntapanssarivaunutyypin alustana toimii Type 74. Type 87 -vaunun esikuvana on ollut saksalainen Flakpanzer Gepard.
Jay Anson

Jay Anson (4. marraskuuta 1921 New York – 12. maaliskuuta 1980 Palo Alto, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on "The Amityville Horror". Hän toimi kirjailijana kuolemaansa saakka.
Neitsyt Marian katedraali (Minsk)

Neitsyt Marian katedraali (, ) on Valko-Venäjän pääkaupungin Minskin historiallisessa keskustassa sijaitseva, vuosina 1700–1710 rakennettu kirkko. Se on Valko-Venäjän katolisen kirkon ja sen Minskin ja Mahiljoun arkkihiippakunnan pääkatedraali.
Valmistumisensa jälkeen tämä Liettuan suuriruhtinaskunnan Minskin voivodikunnan pääkaupungissa sijainnut kirkko toimi jesuiittaluostarin ja -kollegion kirkkona. Se oli pyhitetty Jeesuksen, Pyhän Marian ja Pyhän Barbaran nimeen. 
Vuonna 1773 jesuiittalaitos lakkautettiin paavin määräyksellä. Kirkon viereisestä jesuiittakoulusta tehtiin kuusiluokkainen maallinen koulu ja 1700-luvun lopulta vuoteen 1917 aiemmassa jesuiittakoulun rakennuksessa sijaitsi myös Minskin kuvernementin kuvernöörin asunto. Minsk siirtyi Puolan 2. jaossa osaksi Venäjän keisarikuntaa. Vuonna 1798 perustettiin roomalaiskatolinen Minskin hiippakunta. Hiippakunnan katedraalin aseman saanut kirkko pyhitettiin tässä yhteydessä Neitsyt Marialle. Kirkkoa uudelleenrakennettiin ja uusittiin useita kertoja. Sisäseinät ja kaaret peitettiin raamatullisilla ja kirkon historiaa kuvaavilla freskoilla. 1800-luvun puolivälissä kirkko sai ilmaisuvoimalliset 24:n äänikerran (rekisterin) kirkkourut. 
Vuonna 1869 Minskin hiippakunta (diacesium) lakkautettiin ja kirkon asema muuttui seurakuntakirkoksi. Se pysyi kuitenkin Minskin kuvernementin katolisten pääpyhäkkönä vuoteen 1917 saakka jolloin hiippakunta palautettiin. 
Kirkko suljettiin uskonnolliselta toiminnalta neuvostoaikana vuonna 1934. Toisen maailmansodan aikana kirkko kuitenkin avattiin jälleen jumalanpalveluskäyttöön. Itse kirkko säilyi ehjänä maailmansodassa, vaikka viereinen, aiemman jesuiittakoulun rakennus vaurioitui pahoin. Vuonna 1947 pyhäkkö suljettiin jälleen. Vuonna 1951 kirkontornit purettiin, ulkoinen koristelu tuhottiin ja fasadi uusittiin. Sisätilojakin muokattiin, freskot peitettiin maalilla. Rakennus muutettiin urheiluseuran (DSO Spartakus) tiloiksi. 
Vuonna 1993 rakennus palautettiin uskonnolliseen käyttöön. Rakennus restauroitiin kirkoksi Valko-Venäjän katolisen kirkon arkkipiispa Kazimir Svjontakin johdolla, puolalaisten ja valkovenäläisten asiantuntijoiden yhteistyönä. Kirkontornit rakennettiin uudestaan ja varustettiin risteillä, rakennus sai neljä kirkonkelloa entiseen tapaan. Vuonna 1997 rakennus pyhitettiin katolisen Minskin ja Mahiljoun arkkihiippakunnan pääkatedraaliksi ja omistettiin jälleen Neitsyt Marialle. Jumalanpalvelukset alkoivat uudelleen. Vuonna 2005 kirkkoon asennettiin uudet Itävallassa valmistetut urut.
The Settlers III

The Settlers III on Blue Byte Softwaren kehittämä ja julkaisema reaaliaikainen strategiapeli. Peli on julkaistu vuonna Windows-alustalle.
Peli on "The Settlers" -pelisarjan toinen jatko-osa. 
Pelaaminen.
Pelisarjan aiempiin osiin verrattuna huomattavimmat muutokset "The Settlers III:ssa" olivat uusi taistelusysteemi ja tieverkoston puuttuminen. Pelissä pääsee pelaamaan roomalaisilla, egyptiläisillä sekä kiinalaisilla. Peliin on julkaistu laajennusosa "The Settlers III: Quest of the Amazons", jossa pääsee edellämainittujen lisäksi pelaamaan myös amatsoneilla.
Vastaanotto.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 6.9/10.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 6.1/10.
Peter Willcox

Peter Willcox (s. 1953) on yhdysvaltalainen ympäristöaktivisti, joka on toiminut pitkään Greenpeacessa. Hän on ollut kapteenina "Arctic Sunrisella" ja myös "Rainbow Warriorilla" sen upottamisen aikaan 1985. Willcox pidätettiin ja Arctic Sunrise vallattiin syyskuussa 2013, kun Greenpeace oli Petšoranmerellä vastustamassa öljynporausta arktisilla alueilla.
Goldaun vuorensortuma

Goldaun vuorensortuma () oli 2. syyskuuta 1806 Arthissa Sveitsissä tapahtunut luonnonkatastrofi. Sortuma on Sveitsin lähihistorian pahin katastrofi. Siinä kuoli 457 ihmistä.
Rossbergvuoren rinteeltä valui noin 40 miljoonaa kuutiometriä kiviä ja murentunutta kalliota alas laaksoon. Sortuman leveys oli puolisen kilometriä, korkeus jopa 80 metriä ja pituus lähes kaksi kilometriä. Vyörymä peitti Goldaun ja Röthenin kylät sekä aiheutti tuhoja Buosingenissa ja Lauerzissa. Lauerzerseessä syntyi hyökyaalto ja järvi pieneni arviolta kuudenneksella. Sortuma-alue on edelleen hyvin erotettavissa vuorenrinteellä.
Sortuma oli seurausta kovan pintakerroksen alla olevan pehmeämmän kallioaineksen murenemisesta ja liikkumisesta muun muassa veden vaikutuksesta. Rossbergin rinteen sortumat jatkuvat: vuoden 2005 elokuun runsaiden sateiden jälkeen irtosi rinteestä arviolta 0,1 milj. m³ kiviainesta.
Goldaussa on sortumaa, sen syitä ja seurauksia esittelevä museo. Alueen halki kulkee luontopolku. Goldaun eläinpuisto () sijaitsee sortuma-alueella Arth-Goldaun rautatieaseman pohjoispuolella.
Kunnon syy

”Kunnon syy” on suomalaisartisti Irinan kappale, joka on alun perin hänen ensimmäiseltä studioalbumiltaan "Vahva". Irina levytti kappaleen uudestaan kokoelma-albumiaan "Yhdeksän hyvää ja kymmenen kaunista 2002–2010" varten yhdessä Maija Vilkkumaan kanssa. Kappale julkaistiin myös singlenä 3. syyskuuta 2010.
Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin YouTubessa 9. joulukuuta ja iTunesin musiikkivideopalvelussa 17. joulukuuta 2010. Misko Ihon ohjaamalla videolla esiintyy laulajien lisäksi myös näyttelijä Samuli Vauramo.
Toisin kuin Irinan ja Maija Vilkkumaan monet aiemmat singlet ”Kunnon syy” ei saavuuttanut merkittävää menestystä ja sijoittui ainoastaan radiolistalla sijalle 17.
Inger

Inger on alkuperältään skandinaavinen naisen nimi, muunnelma nimestä Ingrid tai Ingegerd. Nimen suomenkielinen vastine on Inkeri.
Suomessa nimi Inger on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 2 693 naispuoliselle henkilölle, joista hieman yli puolet on syntynyt 1940- ja 1950-luvuilla. Ingerin samoin kuin Ingridin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 5. lokakuuta, ja sama päivä on suomen­kielisen kalenterin mukaan Inkerin nimi­päivä.
Minibosses

Minibosses on yhdysvaltalainen rock-yhtye, joka yhdistää musiikissaan klassisia videopelimusiikkia ja progressiivista musiikkia. Yhtye on tullut tunnetuksi cover-kappaleista, jotka perustuvat vanhoihin Nes-peleihin. Yhtye käyttää musiikissaan myös Kyuss-vivahteisia riffejä.
Historia.
Vuodesta 1997–1999, kitaristi Aaron Burke and rumpali Matt Wood soittivat "Jenova Project":issa, yksi aikaisista videopelicoverbändissä, muiden ystävien kanssa University of Massachusetts Amherst:ssa. Tammikuussa 2000, Burke and Wood palkkasivat basisti Ben Baraldi muodostaakseen Minibosses:n. Bändi soitti molempia videopelicovereita ja tavallisia lauluja, ja julkaisivat ensimmäisen levyn "Minibosses" syyskuussa 2000. He eivät olleet tyytyväisiä levyn laatuun ja ovat sitten julkaisseet uusia versioita covereista "Minibosses/Penny Winblood" jakaukseen ja uudet versiot ovat niiden levyllä "Brass". Vuodesta 2000 bändi on ollut kiertueella ja kirjoittaneet uutta materiaa uuteen levyyn.
Minibosses yleensä kiertää Arizonaa ja Kaliforniaa.
Teltow-Fläming

Teltow-Fläming on piirikunta, joka sijaitsee Brandenburgin osavaltiossa, Saksassa. Piirikunnan pinta-ala on noin 2 092 neliökilometriä ja asukasluku 159 686. Sen pääkaupunki on Luckenwalde. Teltow-Fläming rajautuu pohjoisesta myötäpäivään lueteltuna Berliiniin, Dahme-Spreewaldin ja Elbe-Elsterin piirikuntiin, Wittenbergin piirikuntaan Saksi-Anhaltin osavaltiossa sekä Potsdam-Mittelmarkin piirikuntaan.
Isolaakasittiäinen

Isolaakasittiäinen ("Onthophagus gibbulus") on lehtisarvisiin kuuluva, lannassa elävä suhteellisen kookas kovakuoriaislaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi (CR).
Koko ja ulkonäkö.
Isolaakasittiäinen on 8–15 mm, vain harvoin alle 10 mm:n pituinen pulleanmuotoinen kovakuoriainen. Pää, etuselkä ja raajat ovat mustat eivätkä yleensä lainkaan metallinkiiltoiset. Etuselän ulkoreuna on hyvin loivan S-kirjaimen muotoinen ja sen etunurkat erottuvat terävinä. Naaraalla on etuselän etureunassa selvä kyhmy. Koiraan päälaelta kohoaa pitkä sarvi, joka kaartuu kärkiosastaan eteenpäin. Peitinsiipien tyven kilveke puuttuu. Peitinsiivet ovat kellanruskeat ja niissä on epäsäännöllistä mustaa täplitystä.
Levinneisyys.
Isolaakasittiäisen levinneisyys ulottuu Italia–Puola-akselilta itään, Vähä-Aasiaan ja Siperian poikki Koreaan saakka. Pohjoismaista lajia on tavattu vain Suomessa sekä yhden kerran 1800-luvulla Ruotsissa. Suomessa se on aikaisemmin esiintynyt hajanaisesti maan eteläosissa, mutta on ollut ilmeisesti aina harvinainen. Vuodesta 1961 vuoteen 1995 lajista ei tehty Suomessa yhtäkään havaintoa ja sen oletettiin hävinneen kokonaan, kunnes vuonna 1995 löydettiin esiintymä Somerolta Häntälän notkoista, jolloin notkot olivat lajin ainoa elinpaikka Suomessa. Lajia löytyi myös Itä-Hämeestä Hämeenkoskelta 2025.
Elinympäristö ja elintavat.
Laakasittiäisten suvulle ominaiseen tapaan laji on vaatelias. Elinpaikakseen isolaakasittiäinen edellyttää kuivaa ja avointa, hiekkapohjaista laidunmaata. Laji vaatii runsaasti lämpöä ja yksilömäärä on suurimmillaan loppukesästä, vaikkakin kuoriaisia voi tavata keväästä syksyyn. Laji talvehtii täysikasvuisena ja kasvatuksessa kuoriaiset ovat eläneet yli vuoden.
Sekä toukat että aikuiset kuoriaiset elävät lantakasoissa ja ne suosivat etenkin nautojen lantaa. Aikuiset kaivavat maahan ulosteen täyttämiä käytäviä, joihin ne laskevat munansa. Toukkakehitys tapahtuu kesän aikana. Sopivassa ulosteläjässä voi elää kymmeniä kuoriaisyksilöitä.
Suomessa isolaakasittiäinen on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi, sillä vaikka laji onkin ainoalla esiintymispaikallaan runsaslukuinen, esiintymisalue on pinta-alallisesti pieni ja muutokset sen laidunnuksessa voivat tehdä maanpinnan mikroilmastosta nopeasti lajille sopimattoman. Ruotsissa laji on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi.
Kevätsittiäinen

Kevätsittiäinen ("Geotrupes vernalis" eli "Trypocopris vernalis") on sittiäisten heimoon kuuluva melko kookas kovakuoriaislaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE).
Koko ja ulkonäkö.
Kevätsittiäinen on 14–20 mm:n pituinen, ruumiinmuodoltaan huomattavan kupera ja leveä kovakuoriainen. Se on väritykseltään kauttaaltaan musta, mutta voimakkaasti sinisen tai violetin, harvemmin vihreän, metallinkiiltoinen. Etuselässä on tiheä,mutta hienojakoinen pistekuvio. Peitinsiivet ovat lähes täysin sileät tai korkeintaan hyvin heikosti uurteiset.
Levinneisyys.
Lajin levinneisyys kattaa lähes koko Euroopan pois lukien pohjoisimmat alueet ja idässä sitä tavataan ainakin Iraniin saakka. Ruotsissa laji on ollut aikaisemmin laajalti levinnyt maan etelä- ja keskiosiin, mutta taantunut viime aikoina voimakkaasti. Nykyisin sen elinalueet keskittyvät Gotlantiin, Öölantiin ja Skooneen, joissa se on paikoin runsaslukuinen. Suomessa kevätsittiäinen on aikoinaan ollut maan etelä- ja keskiosissa laajalti levinnyt, mutta siitä ei ole tehty yhtäkään havaintoa 1960-luvun jälkeen.
Elinympäristö ja elintavat.
Kevätsittiäinen ei ole kovin tarkka elinympäristönsä suhteen. Parhaiten sitä kuitenkin tapaa kuivilla ja hiekkapohjaisilla paikoilla, kuten kuivissa kangasmetsissä. Aikuisia kuoriaisia tavataan koko kesän ajan, mutta aivan erityisesti keväisin, mihin lajin nimikin viittaa. Ne kaivavat lantakasojen alle noin 70–80 mm syvyyteen ulottuvia käytäviä, joiden päässä olevassa lannan täyttämässä toukkakammiossa toukka elää. Toukkakehitys kestää noin 10 kuukautta.
Kuoriaiskannat ovat muun muassa Ruotsissa olleet laskussa jo 1800-luvun lopulta alkaen ja laji on hävinnyt monilta entisiltä elinpaikoiltaan, mutta tarkkaa syytä tähän ei tunneta. Suomessa laji on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi, Ruotsissa se on silmälläpidettävä.
Kiharahokot

Kiharahokot eli hokkokanat ("Crax") on hokkojen heimoon kuuluva kanalintusuku. Kiharahokkojen sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan seitsemän lajia.
Bogdan Jakimov

Bogdan Jakimov (s. 4. lokakuuta 1994 Nižnekamsk) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Jakimov on Edmonton Oilersin kolmannen kierroksen varaus NHL:n vuoden .
Gabapentiini

Gabapentiini on lääke, jota käytetään epilepsian, hermovaurion aiheuttamien kipujen, levottomat jalat -oireyhtymän ja vaihdevuosien kuumien aaltojen hoitoon. Sitä myydään Suomessa valmistenimellä Gabapentin, Gabrion ja Neurontin. Lääkkeestä on edelleen jalostettu pregabaliini.
Haittavaikutukset.
Gabapentiinin pitkäaikaiskäyttö johtaa naisilla estrogeenin erityksen heikkenemiseen.
Aineenvaihdunta.
Gabapentiini ei metaboloidu merkittävästi ihmisissä – ihmisillä metaboliitit muodostavat alle 1 % annetusta annoksesta, ja loput erittyvät muuttumattomana kanta-aineena virtsaan.
Kuninkaan punikit

Kuninkaan punikit – suomalaisia Muurmannin legioonassa 1918–1919 on Seppo Rustaniuksen ohjaama sisällissodan aikoihin liittyvä dokumentti, joka käsittelee Muurmannin legioonaa. 
Elokuva esitettiin Ylen Dokumenttiprojekti-sarjassa 7.10.2013, ja ennakkoon sitä esitettiin kutsuvierasnäytöksessä 26.2.2012 Suomen Elokuvasäätiön Kino K-13:ssa ja dokumenttiklubilla 29.4.2013 Venäjän tiede- ja kulttuurikeskuksessa.
Muurmannin legioonaksi kutsuttu ryhmä muodostui Vienan Karjalaan sisällissodan lopulla paenneista punaisista, jotka Britannian armeija värväsi. Seppo Rustanius on tehnyt sisällissodan vaiheista useita dokumenttielokuvia ihmiskohtaloiden kautta. Elokuvaan sisältyy Britannian Imperial War Museumista löytynyttä uutta arkistoaineistoa Murmanskista, Arkangelista ja Britanniasta ja lisäksi aineistoa monista muista arkistoista. Ajankohta on Neuvosto-Venäjän ensi vaiheet ja Suomen valtion syntyprosessi. Legioonan nimi oli virallisesti Suomalainen Legioona.
Kenny MacAulay

Kenneth "Kenny" MacAulay (s. 29. huhtikuuta 1984 Baddeck, Nova Scotia, Kanada) on kanadalaissyntyinen kroatialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on viimeksi edustanut EBEL-liigassa pelaavaa itävaltalaista HC Innsbruckia kaudella 2015-2016. MacAulay pelasi vielä 2016 Kroatian maajoukkueessa D1B MM-turnauksessa, vaikka ei pelannut kauden aikana missään seurajoukkueessa.
Ennen ammattilaisuraansa MacAulay pelasi yliopistokiekkoa Vermontin yliopiston joukkueessa Yhdysvalloissa.
Sakut

Sakut eli sakukanat ("Penelope") on hokkojen heimoon kuuluva kanalintusuku. Sakujen sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan viisitoista lajia.
Arne Gabius

Arne Gabius (s. 22. maaliskuuta 1981) on saksalainen kestävyysjuoksija. Gabius saavutti hopeaa 5 000 metrillä Helsingin EM-kilpailuissa 2012 ajalla 13.31,83. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän oli samalla matkalla 12:s ja Zürichin EM-kilpailuissa 2014 seitsemäs. Hän karsiutui 5 000 metrin alkuerissä Berliinin MM-kilpailuissa 2009, Lontoon olympialaisissa 2012 ja Moskovan MM-kilpailuissa 2013. 10 000 metrillä hän oli 17:s Pekingissä 2015. Sisäradoilla hän on sijoittunut 3 000 metrillä MM-kilpailuissa 12:nneksi Valenciassa 2008 ja kahdeksanneksi Istanbulissa 2012 sekä EM-kilpailuissa yhdeksänneksi Birminghamissa 2007.
Gabiuksen ennätys 3 000 metrillä on 7.35,43, 5 000 metrillä 13.12,50, 10 000 metrillä 27.43,93 ja maratonilla 2.08.33. Maratonennätyksensä hän juoksi vuoden 2015 Frankfurtin maratonilla, jolloin rikkoi Jörg Peterin 27 vuotta vanhan Saksan ennätyksen 14 sekunnilla.
Mangaanisulfaatti

Mangaanisulfaatti (MnSO4) on mangaani- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdiste on yksi tärkeimmistä mangaanin yhdisteistä ja sitä käytetään muun muassa lannoitteena, hivenainevalmisteissa ja mangaanin tai mangaaniyhdisteiden valmistuksessa.
Ominaisuudet.
Kidevedettömänä mangaanisulfaatti on huoneenlämpötilassa väritöntä ja kiteistä kiinteää ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja paremmin viileään ja lämpimiin kuin kuumaan veteen. Maksimiliukoisuus on noin 31-asteiseen veteen. Kidevedettömän mangaanisulfaatin lisäksi yhdisteestä tunnetaan lukuisia kidevedellisiä muotoja kuten monohydraatti (MnSO4·H2O), dihydraatti (MnSO4·2H2O), tetrahydraatti (MnSO4·4H2O), pentahydraatti (MnSO4·5H2O) ja heptahydraatti (MnSO4·7H2O), jotka ovat väriltään vaaleanpunaisia. Mangaanisulfaatin hydraateista kidevesi poistuu kuumentamalla. Mangaanisulfaatti muodostaa alkalimetallisulfaattien kanssa kaksoissuoloja.
Valmistus ja käyttö.
Mangaanisulfaattia valmistetaan teollisesti pääasiallisesti liuottamalla mangaanioksidia tai mangaanikarbonaattia rikkihappoon. Myös Mangaanidioksidista voidaan valmistaa mangaanisulfaattia liuottamalla sitä rikkihappoon pelkistimen, kuten hiilen läsnä ollessa. Mangaanisulfaattia muodostuu sivutuotteena hapetettaessa orgaanisia yhdisteitä mangaanidioksidilla rikkihappoisella liuoksella esimerkiksi hydrokinonin valmistuksen yhteydessä. 
MnO + H2SO4 → MnSO4 + H2O
Mangaanisulfaatti on yksi teollisesti ja taloudellisesti merkittävimmistä mangaaniyhdisteistä. Siitä voidaan valmistaa metallista mangaania elektrolyyttisesti ja sitä voidaan käyttää lähes kaikkiean mangaaniyhdisteiden valmistuksen lähtöaineena. Siitä valmistettavia yhdisteitä ovat muun muassa mangaanidioksidi, mangaanikarbonaatti, manebi ja eräät väriaineet. Yhdistettä käytetään myös lasin värjäämiseen violetiksi, lannoitteissa, eläinten rehuissa hivenaineena ja hivenainevalmisteissa.
Harmaapääsurukki

Harmaapääsurukki ("Schiffornis major") eli aiemmalta nimeltään harmaapäätanssija on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Harmaapääsurukkia tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Harmaapääsurukin elinympäristöä ovat metsät. Lintu on yleisväritykseltään punaruskea.
Rastassurukki

Rastassurukki ("Schiffornis turdina") eli aiemmalta nimeltään rastastanssija on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Rastassurukkia tavataan laajalla alueella Meksikon eteläosista Brasilian keskiosiin ja Boliviaan. Lisäksi sitä esiintyy erillään Brasilian itäosissa. Lajin kannaksi arvioidaan 500 000 – 4 999 999 yksilöä. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Rastassurukin elinympäristöä ovat kosteat metsät.
Sammalsurukki

Sammalsurukki ("Schiffornis virescens") eli aiemmalta nimeltään sammaltanssija on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sammalsurukkia tavataan Argentiinassa, Brasiliassa ja Paraguayssa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Sammalsurukin elinympäristöä ovat kosteat metsät.
Henrik VII Luxemburgilainen

 
Henrik VII Luxemburgilainen (noin 1275–1313) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari. Hänestä tuli Saksan kuningas vuonna 1308 ja paavi Klemens V kruunasi hänet keisariksi vuonna 1312. Hän hallitsi kuolemaansa asti.
Hallitsija.
Henrik pyrki palauttamaan keisarikuntansa loistokkuuden valtaamalla hajaantuneen Italian. Dante tuki ajatusta ja muun muassa mainitsi hänet "Jumalaisen näytelmän" "Paratiisi"-osassa. Henrik aloitti retken Italiaan ja kävi sotaa muun muassa Napolin kuningasta Robertia vastaan. Retken aikana hänet kruunattiin keisariksi ja Italian kuninkaaksi. Valloitus jäi kuitenkin kesken ja yhdistetyt alueet hajosivat hänen kuolemansa jälkeen.
Perhe.
Henrik avioitui Tervurenissa 9. heinäkuuta 1292 Brabantin herttuatar Margaretan (1276–1311) kanssa, joka oli Brabantin herttua Johannes I:n (1252/1253–1294) ja Flanderin herttuatar Margaretan vanhin tytär. Heille syntyi kolme lasta:
Yvonne Hak

Yvonne Hak (s. 30. kesäkuuta 1986 Alkmaar, Alankomaat) on alankomaalainen juoksija, joka on erikoistunut 800 metrille. 
Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Hak sijoittui 800 metrillä alun perin toiseksi ennätysajallaan 1.58,85, mutta hän nousi vuosi 2017 kilpailun voittajaksi kun kilpailun alun perin voittanut Marija Savinova hylättiin dopingin vuoksi.
Ruostelaulutyranni

Ruostelaulutyranni ("Laniocera rufescens") on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ruostelaulutyrannia tavataan Meksikon eteläosista Kolumbiaan ja Ecuadoriin. Sen kannaksi arvioidaan 20 000–49 999 yksilöä. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tuhkalaulutyranni

Tuhkalaulutyranni ("Laniocera hypopyrra") on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tuhkalaulutyrannia tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Ranskan Guianassa, Guyanassa, Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi ja laikuttaisesti esiintyväksi, ja sen kannankehitys on laskeva. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Raimonds Vilkoits

Raimonds Vilkoits (s. 4. lokakuuta 1990 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkoilija, joka pelaa Kazakstanin mestaruussarjaa Beibarys Atıraw'ssa. Isokokoinen Vilkoits on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura.
Seuraura.
Vilkoits pelasi ensimmäiset miesten pelinsä 17-vuotiaana SK Riiassa kaudella 2007–2008 Latvian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Kaudella 2008–2009 hän Valko-Venäjän pääsarjaa Ekstraligaa HK Riika 2000:n joukkueessa. Kaudella 2009–2010 Vilkoits pelasi samaa sarjaa Dinamo-Juniors Riian riveissä. 
Kesäkuussa 2010 Vilkoits siirtyi elokuun loppuun asti kestäneelle try-outille Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa pelaavaan Mora IK:hon. Hänen koejaksonsa ei kuitenkaan johtanut sopimukseen, vaan Vilkoits siirtyi kaudeksi 2010–2011 HK Riian joukkueeseen, Venäjän nuorten sarjaan, MHL:ään. Hän nousi joukkueen kapteenistoon ja oli tehoilla 25+23=48 HK Riian paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Vilkoits pelasi kauden aikana MHL:n tähdistöottelussa. Hän pelasi samalla kaudella myös kolme KHL-ottelua Dinamo Riiassa.
Syyskuussa 2011 Vilkoits siirtyi jälleen try-outille Allsvenskaniin, tällä kertaa IF Troja-Ljungbyn joukkueeseen. Marraskuussa hän palasi kuitenkin HK Riikaan. Kauden 2011–2012 Vilkoits siirtyi pelaamaan Ekstraligaa latvialaiseen HK Liepājas Metalurgsiin. Elokuun 2012 ajan hän pelasi try-outilla Saksan DEL-liigan Hannover Scorpionsissa, jonne Vilkoits ei saanut sopimusta. Lokakuussa Vilkoits palasi taas Ekstraligaan ja siirtyi H’K Šah’tsjor Salihorskin riveihin. Hän pelasi joukkueessa vain viisi ottelua, kunnes Vilkoits siirtyi joulukuussa Slovakian Extraligassa pelaavaan MHC Martiniin loppukauden 2012–2013 kattaneella sopimuksella.
Kaudeksi 2013–2014 Vilkoits siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Jokipoikiin. Kaudella 2014–2015 hän jatkoi uraansa Kazakstanin mestaruussarjan Beibarys Atıraw'ssa. Vilkoitsilla oli kevään 2015 pudotuspeleissä joukkueen paras teholukema (+4).
Maajoukkueura.
Vilkoits pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2010, jolloin hän toimi Latvian varakapteenina. Joukkue putosi turnauksen päätteeksi kuitenkin seuraavaksi vuodeksi I-divisioonaan. Vilkoits pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2008, jolloin hän voitti B-lohkon hopeaa.
Latvian A-maajoukkueessa Vilkoits on pelannut kuusi ottelua ilman tehopisteitä.
Kozjatyn

Kozjatyn () on kaupunki Vinnytsjan alueella Ukrainassa. Se on 150 km Kiovasta lounaaseen Vinnytsjaan johtavan rautatien varrella. Aluekeskus Vinnytsja on 70 km päässä. Kaupungissa on noin 24 461 asukasta (2011). 
Ensimmäinen kirjallinen maininta paikkakunnasta on vuodelta 1734, jolloin se oli osa Puolaa. Vuoden 1793 Puolan jaossa paikkakunta joutui Venäjän keisarikunnan puolelle. Asutuksesta tehtiin Kiovan kuvernementin Berdytšivin kihlakuntaan kuulunut kaupunki 7. heinäkuuta 1874, kun Kiovan ja Baltian välinen rautatie syntyi. Kaupungissa on suuri rautatieasema ja rautatiellä on suuri merkitys kaupungin taloudelle. 
Kozjatyn tunnetuimpiin henkilöihin lukeutuun kaupungissa vuonna 1965 syntynyt puuveistostaiteilija Serhiv Karpenko.
SV Babelsberg 03

Sportverein Babelsberg 03 e.V., joka yleisemmin tunnetaan nimellä SV Babelsberg 03 tai lempinimellä "Nulldrei", on saksalainen jalkapalloseura Berliinin metropoliin kuuluvasta Potsdamin kaupungista. 
Seura perustettiin alun perin vuonna 1903 nimellä Sport-Club Jugendkraft 1903. Tämän lisäksi vuonna 1905 lähinnä työväestö perusti Nowawesin taajamaan jalkapallojoukkueen nimeltä "Fußball-Club Fortuna 05". Vuonna 1938 kansallissosialistien "böömiläisenä" hyljeksimä Nowawes-nimi jätettiin pois käytöstä, ja se huvila-alue Neubabelsberg yhdistettiin Babelsbergiksi, josta tuli jo vuonna 1940 Potsdamin osa. Myös jalkapallojoukkueet kokivat nimenmuutoksia. 
Toisen maailmansodan ajan seura oli tauolla, ja sen päätyttyä itse asiassa Berliinin ja Babelsbergin väliin tuli valtakunnanraja, ja vuonna 1946 sodan jälkiseurauksena kaikki "porvarillinen" yhdistystoiminta kiellettiin epäiltynä nationalistihenkisyydestä, mukaan lukien jalkapallojoukkueet. Babelsbergiin perustettiin DDR:ssa uudelleen vuonna 1948 nimellä BSG Motor Babelsberg jatkamaan SpVgg Potsdam 03:n ennen sotia saavuttamaa asemaa. Nykyisen nimensä seura sai Saksojen yhdistyttyä vuonna 1991.
Nykyisin seuran edustusjoukkue pelaa Regionalligassa, mutta korkeimmillaan seura on ollut 2. Bundesliigassa kausien 2001-2004 ajan.
FS Surcouf (1929)

Surcouf oli Ranskan laivaston sukellusvene toisessa maailmansodassa. Se oli aikansa suurin sukellusvene, kunnes keisarillisen Japanin laivaston sukellusvene "I-400" laskettiin vesille 18. tammikuuta 1943.
Valmistus.
Aluksen suunnitelmat vahvisti Ranskan laivastonsuunnitteluosaston () sukellusvenetoimiston () johtaja Léon Roquebert. Laivastoministeri Georges Leygues esitteli suunnitelman Q5 laivastoesikunnalle, joka hyväksyi suunnitelman 17. heinäkuuta 1926. Aluksen hankinta sisällytettiin vuoden 1926 laivasto-ohjelmaan ja se tilattiin 31. joulukuuta 1926 Cherbourgin telakalta. Se laskettiin vesille 18. lokakuuta 1929 ja alus otettiin palvelukseen toukokuussa 1934.
Palvelus.
Alus oli Cherbourgissa, kun Saksa hyökkäsi Ranskaan toukokuussa 1940. Alus purjehti Brestiin ja myöhemmin pakeni edelleen Plymouthiin. Britit valtasivat aluksen Operaatio Catapultissa 3. heinäkuuta 1940. Valtauksen aikana kaksi Royal Navyn upseeria ja yksi merimies sekä ranskalainen mekaanikko Yves Daniel saivat surmansa miehistön noustua vastarintaan. Alus siirrettiin elokuussa 1940 Vapaan Ranskan laivastolle. Alus osallistui muun muassa St. Pierre-Miquelonin valtaukseen. Se upposi 18. helmikuuta 1942 ollessaan matkalla Panaman kanavan kautta Tahitille, kun amerikkalainen rahtialus "SS Thompson Lykes" törmäsi siihen pimeydessä. Aluksen uppoaminen vahvistettiin Lontoossa 18. huhtikuuta 1942.
Katkolaakasittiäinen

Katkolaakasittiäinen ("Onthophagus fracticornis") on eläinten lannalla elävä kovakuoriaislaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE).
Koko ja ulkonäkö.
Katkolaakasittiäisen pää, etuselkä ja raajat ovat mustat ja niissä on pronssinruskea tai kellertävä metallinkiilto. Koiraan päälaelta kasvaa pitkä, kärkeä kohti kapeneva ja kärkiosassaan eteenpäinkaartuva sarvi. Pään sivuilla silmän edessä on terävä kulma. Naaraan etuselän etureuna on tasainen ilman lähilajeille ominaista kyhmyä. Peitinsiipien tyven kilveke puuttuu. Peitinsiivet ovat punaruskeat ja niitä kirjovat epäsäännölliset mustat pilkut. Kuoriainen on muodoltaan pullea ja sen ruumis on noin 5,5–9,5 mm pikä.
Lajin erottaminen typölaakasittiäisestä ("Onthophagus similis") vaatii huomattavan yksityiskohtaista tarkastelua.
Levinneisyys.
Lajin levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta Skandinavian eteläosiin ja idässä Keski-Aasiaan. Suomessa lajista on aikoinaan tehty harvakseltaan havaintoja ympäri maan eteläosia. Viimeisin havainto on kuitenkin vuodelta 1946 eikä lajin katsota enää esiintyvän Suomessa.
Elinympäristö ja elintavat.
Lähisukulaistensa tapaan myös katkolaakasittiäinen on elinympäristönsä suhteen suhteellisen vaatelias ja edellyttää lämmintä elinpaikka. Tyypillinen elinympäristö on laidunnettu rinne, jonka maaperä on hiekkapitoista. Ruotsin Öölannissa sitä tavataan myös alvareilla ja Gotlannissa jopa harvakasvuisissa metsiköissä. Aikuiset kuoriaiset elävät lantakasoissa ja kaivavat niiden alla olevaan maaperään käytäviä, jotka ne täyttävät lannalla ja munivat sinne. Laji suosii etenkin hevosen ja lehmän lantaa, mutta sitä on tavattu myös monien villieläinten jätöksiltä. Kuoriaiset talvehtivat aikuisina ja niitä voi tavata keväästä syksyyn, joskin yksilömäärä on ilmeisesti suurimmillaan elo-syyskuussa.
Suomessa katkolaakasittiäinen on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi, Ruotsissa se on silmälläpidettävä. Laidunnuksen väheneminen kuoriaisen elinpaikoilla voi aiheuttaa varjostavan kasvillisuuden muodostumisen ja sitä kautta avointa elinympäristöä vaativan lajin häviämisen.