tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Koirasaari

Koirasaari () oli Helsingin Laajasalon lounaiskulmassa sijainnut kesähuvilasaari, joka on nykyisin liitetty osaksi Laajasalon saarta. Sen pinta-ala oli 2,7 hehtaaria. Saaren itäpuolella sijaitsivat kaksi pientä Koiraluotoa ("Hundgrunden").
Saaressa oli 1850-luvulta lähtien kalastajatorppa, joka 1880-luvulla uusittiin edustavaksi kesähuvilaksi monine huvimajoineen. Kesällä 1892 saaren edustalla törmäsivät toisiinsa höyrylaivat Ajax ja S/S Runeberg sillä seurauksella, että noin 40 henkeä hukkui. Vuonna 1928 saaren osti öljy-yhtiö Esso (entinen Nobel-Standard), joka 1950-luvun alussa rakensi saarelle Laajasalon öljysataman ja täytti saaren suurilla öljysäiliöillä. Samalla saari yhdistettiin penkereellä osaksi Laajasalon saarta.
2010-luvulla öljysäiliöt purettiin ja Koirasaarta alettiin valmistella asuinrakentamiseen osana Kruunuvuorenrantaa. Vuonna 2017 alueella säilytettävän vanhan laiturirakenteen päälle valmistui öljy-yhtiö St1:n edustussauna, jonka on suunnitellut ARRAK Arkkitehdit.
Ambrosius (nimi)

Ambrosius (, "Ambrosios") on kreikkalaisperäinen miehen nimi, joka tarkoittaa kuolematonta. Samaa alkuperää on kreikkalaisessa mytologiassa mainitun jumalten ruoan nimi "ambrosia". Tunnetuin Ambrosius on ollut varhaiskristillinen kirkkoisä ja Milanon piispa Ambrosius Milanolainen. Nimestä esiintyvät eräissä kielissä myös muodot Ambros ja Ambrose.
Nimi Ambrosius esiintyi vuoteen 1928 saakka suomalaisessa kalenterissakin 4. huhtikuuta, Ambrosius Milanolaisen kuolinpäivänä. Nykyisin se esiintyy vain ortodoksisessa kalenterissa 7. joulukuuta, jota myös on vanhastaan vietetty hänen muistopäivänänään hänen piispaksi vihkimisensä vuosipäivänä.
Pihlajaluoto

Pihlajaluoto (ruots. "Rönnskär") on Ulkosaariston kaupunginosaan kuuluva saari Helsingin itäisimmällä laidalla, pari kilometriä Villingistä itään. Sen pinta-ala on 3,3 hehtaaria. Saaren omistaa Helsingin kaupunki. Saaren itä- ja keskiosat ovat kaupungin ulkoilualuetta. Siellä on tulentekopaikkoja ja ulkokäymälä. Saaren länsiosassa olevan huvilan pihapireineen kaupunki on vuokrannut Vuosaaressa toimivalle kalakerholle, joka omistaa myös saaren laiturit. Saarella oli kalastajatorppa 1860-luvulta lähtien.
Koivusaari (Santahamina)

Koivusaari () on valtion saari Helsingissä Santahaminan saaren lounaispuolella lähellä Vasikkasaarta. Saari kuuluu Santahaminan kaupunginosaan ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Kruunuvuorenselältä Hevossalmeen johtava laivaväylä kiertää saaren molemmilta puolilta. Saaren rannalla on loisto. Viime sodan jälkeen Puolustusvoimat vuokrasi saaren Valmet-yhtiölle käytettäväksi henkilökunnan virkistyspaikkana. Tässä käytössä oli saari isäntänään Valmetin jaossa muodostettu yhtiö Metso. Neles oli seuraava saaren omistaja yhtiöiden erkaantumisen jälkeen. Valmetin ostettua venttiililiiketoiminnan takaisin myös saaren omistus siirtyi takaisin Valmetille. Saaren parakkimainen päärakennus rakennettiin alun perin sodan aikana, ja sitä on myöhemmin laajennettu.
Vapaan säestyksen käsikirja

Vapaan säestyksen käsikirja sisältää opastusta niistä käytännön pianonsoiton tiedoista ja taidoista, joita tarvitaan säestysten luomiseen sointumerkeistä tai korvakuulolta. Pohjana on pianonsoiton tekninen hallinta, johon yhdistyy musiikin teoreettinen osaaminen, esimerkiksi soinnut ja sointumerkit, sisäinen kuuleminen, kuten melodioiden, sointutyyppien tai sointutehojen kuuleminen, rytmiikan hallinta eli sisäinen pulssi ja rytminen käsittely, sekä eri musiikkityylien hallinta. Kirja opastaa hahmottamaan ja harjoittelemaan improvisointia ja koordinaatiota, harmoniaa ja rytmiikkaa sekä erilaisia tyylipiirteitä. 
Kirja pohjautuu teoksiin "Keyboard Accompaniment and Improvisation – a Handbook of Practical Piano Skills" sekä "Liedbegleitung und Klavierimprovisation", jotka molemmat ovat ilmestyneet Helbling Verlagin kustantamina. Kirjat on toimittanut saksalainen professori Ralph Abelein sekä suomalainen pianisti Jyrki Tenni. Kirjan on kustantanut vuonna 2016 Helsingin Studiopalvelut.
Johannes Teologin kirkko (Ateena)

Johannes Teologin kirkko () on bysanttilaisaikainen ortodoksinen kirkko Ateenassa Kreikassa.
Kirkko on rakennettu Ateenan keskibysanttilaisella kaudella 1000-luvun lopulla tai 1100-luvun alussa. Se on omistettu Johannes Teologille. Perimätiedon mukaan ne kaksi tykkiä, joilla Francesco Morosinin johtamat venetsialaiset ampuivat Parthenonia Akropoliin piirityksen aikaan vuonna 1687, oli sijoitettu kirkon pihalle. Nykyisin kirkko toimii Rangavaksen Pyhän Nikolaoksen kirkon alaisena kappelina.
Pieni kirkko sijaitsee Akropoliin pohjoispuolella Plákan vanhassakaupungissa Erotokrítou- ja Erechthéos-katujen kulmassa. Se on arkkitehtuuriltaan risti neliössä -kirkko, jossa on nartheks sekä tyypillistä keskibysanttilaista ateenalaista tyyliä edustava kahdeksankulmainen kupoli. Seinät edustavat cloisonné-tyyliä, jossa vaaleat kivet on ympäröity punaisilla tiileillä. Kirkon rakentamisessa on hyödynnetty antiikin aikaisten rakennusten, kuten mahdollisesti jonkun temppelin, pylväitä ja muita osia. Kirkon seinämaalaukset ovat mahdollisesti peräisin 1200-luvulta. Ne esittävät muun muassa valtaistuimella istuvaa Neitsyt Mariaa Kristus-lapsi sylissään, Kristuksen taivaaseenastumista sekä ratsastavaa pyhimystä, todennäköisesti Pyhää Yrjöä.
Pyhien ruumiittomien kirkko (Ateena)

Pyhien ruumiittomien kirkko () on bysanttilaisaikainen ortodoksinen kirkko Ateenassa Kreikassa.
Kirkko on rakennettu Ateenan keskibysanttilaisella kaudella 1000-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Se on omistettu ”pyhille ruumiittomille voimille” eli enkeleille. 1800-luvulla kirkkoon lisättiin lisäsiipiä ja kellotorni, niin ettei se juurikaan muistuttanut bysanttilaista kirkkoa. Kirkko palautettiin bysanttilaiseen asuunsa vuosina 1959–1960.
Pieni kirkko sijaitsee Thiseíon kaupunginosassa Ermoú-kadun varrella kirkosta nimensä saaneella Plateía Agíon Asomáton -aukiolla. Kirkko on arkkitehtuuriltaan risti neliössä -kirkko, jossa on tyypillinen keskibysanttilainen ateenalaistyylinen kahdeksankulmainen kupoli. Sisältä kupolia tukee neljä pylvästä. Seinät edustavat cloisonné-tyyliä, jossa vaaleat kivet on ympäröity punaisilla tiileillä. Kirkon koristelussa on arabialaisia ja islamilaisia vaikutteita, mikä lienee seurausta arabialaisten kauppiaiden yhteisön olemassaolosta kaupungissa tuohon aikaan.
Pyhien Theodorosten kirkko (Ateena)

Pyhien Theodorosten kirkko () on bysanttilaisaikainen ortodoksinen kirkko Ateenassa Kreikassa.
Kirkko on rakennettu Ateenan keskibysanttilaisella kaudella noin 1000-luvun puolessa välissä. Se tehtiin todennäköisesti varhaisemman kirkon paikalle. Kirkossa olevan laatan mukaan sen kunnosti Nikolaos Kalomalos vuonna 1065. Kirkko vaurioitui Kreikan vapaussodan aikana ja se kunnostettiin vuonna 1840 muun muassa kuningas Oton rahallisella tuella.
Pieni kirkko sijaitsee Ateenan keskustassa Klafthmónos-aukion länsilaidalla. Kirkko on arkkitehtuuriltaan risti neliössä -kirkko, jossa on nartheks ja tyypillinen keskibysanttilainen ateenalaistyylinen kahdeksankulmainen kupoli. Kupolia tukee sisältä kaksi pääpylvästä. Seinät edustavat cloisonné-tyyliä, jossa vaaleat kivet on ympäröity punaisilla tiileillä. Myöhemmin kirkkoon on lisätty kellotorni sen eteläsivulle. Kirkon seinämaalaukset ovat 1800-luvulta.
Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Ateena)

Pyhän Kolminaisuuden kirkko () eli "Venäläinen Pyhän Kolminaisuuden kirkko" tai "Ateenan venäläinen kirkko", alun perin Lykodemoksen Vapahtajan kirkko (Σωτήρα Λυκοδήμου, "Sotíra Lykodímou"), on bysanttilaisaikainen ortodoksinen kirkko Ateenassa Kreikassa. Se on nykyisin Ateenan venäläisortodoksinen kirkko.
Kirkko on rakennettu Ateenan keskibysanttilaisella kaudella noin vuonna 1031. Samalla paikalla oli aiemmin ollut varhaiskristillinen basilikakirkko, joka puolestaan oli rakennettu roomalaisaikaisen kylpylän paikalle. Nykyinen kirkko oli alun perin omistettu Vapahtajan kirkastumiselle. Sen rakennuttajaksi mainitaan eri versioissa Lykodemos (Lykodímos) tai Nikodemos (Nikodímos); näistä nimeä Lykodemos pidetään yleensä oikeana muotona. Tämän vuoksi kirkko on tunnettu nimellä Lykodemoksen Vapahtajan kirkko.
Kirkko toimi bysanttilaisella ja osmanivallan aikana "Panagía Sotíra Lykodímou" -luostarin pääkirkkona ("katholikon"). Rakennus vaurioitui Francesco Morosinin johtamien venetsialaisten hyökkäyksessä vuonna 1687 sekä maanjäristyksessä vuonna 1701. Kirkon ympärillä olleet luostarirakennukset purettiin, kun osmanit linnoittivat kaupunkia vuonna 1780. Kirkko kärsi vaurioita myös Kreikan vapaussodan aikana vuonna 1827. Venäläiset ostivat kirkon vuonna 1847, minkä jälkeen se kunnostettiin tsaari Aleksanteri II:n tuella. Samalla kirkkoon lisättiin kellotorni. Siitä lähtien se on ollut kaupungin venäläisyhdyskunnan käytössä. Kirkko omistettiin Pyhälle Kolminaisuudelle.
Kirkko sijaitsee Sýntagman kaupunginosassa Filellínon-kadulla jonkin verran etelään Sýntagma-aukiosta. Se on Ateenan suurin säilynyt bysanttilaisaikainen rakennus ja huomattavan suuri kaupungin muihin samalta aikakaudelta peräisin oleviin kirkkoihin verrattuna. Kirkossa on suuri kahdeksankulmainen kupoli. Sisätilat on koristeltu pääosin 1800-luvun venäläistä tyyliä edustavilla seinämaalauksilla, mutta myös aikaisemmista bysanttilaisaikaisista maalauksista on joitakin jäänteitä. Kirkon julkisivu on tehty cloisonné-tyylillä suurista kivistä ja punaisista tiileistä.
Hanneriina Moisseinen

Hanneriina Moisseinen (s. 1978 Joensuu) on suomalainen sarjakuvataiteilija. Moisseinen on palkittu muun muassa sarjakuvataiteen valtionpalkinnolla 2016, Suomen Taideyhdistyksen William Thuring -nimikkopalkinnolla 2017 ja Kalevalaseuran Akseli Gallen-Kallela -tunnustuspalkinnolla 2018. Hän on ollut kahdesti ehdolla Sarjakuva-Finlandian saajaksi sekä Jarkko Laine -kirjallisuuspalkintoehdokkaana. Hän sai Puupäähattu-palkinnon vuonna 2021.
Ura.
Moisseisen tausta sarjakuvataiteilijana on kuvataiteessa. Hän valmistui kuvataiteilijaksi Tampereen ammattikorkeakoulusta 2001 ja maisteriksi Aalto-yliopistosta Visual Culture and Contemporary Art -koulutusohjelmasta 2017. Moisseisen teoksia on ollut esillä taidegallerioissa ja museoissa yli 15 maassa, Suomessa esimerkiksi Kiasmassa ja Mäntän kuvataideviikoilla. Hän on julkaissut neljä sarjakuvateosta ja ohjannut animaatioelokuvat "Syntymäpäivä" (2014) ja "Kulkuri, joka rakasti kirjoja" (2017).
Moisseisen ensimmäinen sarjakuvateos oli vuonna 2005 ilmestynyt "Sen synty ja muita Vienan hävyttömiä ja hulvattomia starinoita" jossa oli Vienan Karjalasta kerättyjä kansantarinoita. "Setit ja partituurit – Häpeällisiä tarinoita" (2010) oli jatkumoa sille, mutta siinä tarinat olivat nykyaikaan sijoittuvia tapahtumia. Vuonna 2013 ilmestynyt omaelämäkerrallinen "Isä" kertoo isästä, joka katoaa selittämättömästi eikä palaa enää takaisin.
Moisseisen neljäs sarjakuvateos "Kannas" ilmestyi vuonna 2016. Se kertoo toisen maailmansodan ulkopuolisista: eksyneestä sotilaasta, kotiseutunsa menettävästä naisesta ja eläimistä. Saman vuoden lopulla Moisseiselle myönnettiin sarjakuvataiteen valtionpalkinto. Vuonna 2019 Moisseinen sai "Kannaksesta" () ranskalaisen L’association Artémisian historiapalkinnon.
Carl Knif

Carl Knif on suomalainen tanssitaiteilija ja koreografi, joka on tanssinut Tero Saarinen Companyssä ja omassa Carl Knif Companyssä. Hänen teoksensaan "RED" on saanut huomiota myös Suomen ulkopuolella
Knif valmistui vuonna 2000 teatterikorkeakoulusta. Hän tanssi Tero Saarinen Companyssä vuodet 2004–2007 ja on sen jälkeen keskittynyt omien koreografioiden luomiseen. Hän teki vuonna 2010 teoksen "Hologram Walls" Helsingin juhlaviikoille. Knif perusti 2012 oman tanssiseurueen, Carl Knif Companyn.
Knif teki vuonna 2012 Kuopio tanssii ja soi -tapahtumaa varten "Manuscript"-nimisen tanssiesityksen. Suomen kansallisbaletin kanssa syntyi yhteystyönä vuonna 2013 teos "Mothertongue". Knifin sooloteos "RED" on saanut kansainvälistäkin huomioita, ja se valittiin Edinburghin Fringe-festivaaleilla Total Theatre Award -ehdokkuuden.
Pakokaasuanalysaattori

Pakokaasuanalysaattori on laite, jolla voidaan suorittaa ajoneuvolle viranomaismääräysten edellyttämät pakokaasumittaukset. 
Määräaikaiskatsastuksessa päästömittaus on pakollinen vuonna 1978 tai myöhemmin otetuissa bensiinimoottoriajoneuvoissa ja vuonna 1980 tai myöhemmin käyttöönotetuissa dieselmoottoriajoneuvoissa. Vuonna 2001 tai myöhemmin käyttöönotetuissa bensiinimoottoriajoneuvoissa vaaditaan lisäksi OBD-järjestelmätesti. 
Päästömittaus voidaan tehdä joko katsastusasemalla tai esittämällä enintään kolme kuukautta vanha todistus päästömittauksesta. Todistuksen on oltava Trafin rekisteriin ilmoittautuneen toimijan myöntämä.
Pakokaasuanalysaattorit maksavat mallista riippuen Suomessa noin 5 000-7 000 euroa (+ alv).
Saksanajokoira

Saksanajokoira () on saksalainen koirarotu, jota käytetään yleensä kaniinin, ketun ja jäniksen metsästykseen. Se kuuluu FCI-roturyhmään 6.
Ulkonäkö ja luonne.
Saksanajokoira on keskikokoa pienempi, tyylikäs, melko kevyt, elegantti ja jalopiirteinen. Sillä on hieman kaartuva selkälinja; vatsalinja puolestaan on hieman nouseva. Huulet ovat tiiviit ja kohtalaisen riippuvat ja tumman kirsun keskellä on vaalea juova. Silmät ovat tummat ja ilme ystävällinen. Korvat ovat pitkät (n. 14 cm pitkät) ja leveät, kärjistään pyöristyneet. Säkäkorkeus on sukupuolia erikseen erittelemättä 40–53 cm.
Karva on hyvin tiheää, kovaa ja lyhytkarvaiselle rodulle melko pitkää. Väritykseltään koira on punainen tai keltainen mustalla manttelilla tai satulalla. Kuonossa, niskassa, rinnassa, raajoissa ja hännänpäässä on valkoiset merkit - erityisesti niskan alueella on toivottavaa, että valkoinen väritys muodostaa yhtenäisen "kaulurin" kaulan ympärille. Lisäksi rodulla on otsassa valkoinen juova.
Alkuperä.
Rodun juuret johtavat kelttiläisiin ajokoiriin (mahdollisesti sama rotu kuin kelttienvinttikoira). Westfalenin ja Sauerlandin alueilla tunnettiin alun perin useita erilaisia paikallisrotuja, kuten westfaleninajokoira ja steinbracke. Nykyinen saksanajokoira syntyi 1800-luvun lopulla, kun nämä eri alueiden paikalliset ajokoirat päätettiin yhdistää yhdeksi roduksi. Virallisen aseman se sai vasta vuonna 1955.
Kimmo Luttinen

Kimmo ”Sir” Luttinen on suomalainen metallimusiikin rumpali ja Impaled Nazarenen perustajajäsen, jonka rumpalina hän toimi vuosina 1990–1995. Hänen muita yhtyeitään ovat olleet mm. Legenda, Beherit, Catamenia, Terveet Kädet ja The Black League.
Vuonna 1995 Impaled Nazarenen äänittäessä "Hamnasnas" -minialbumia Ahti Kortelaisen Tico Tico Studiossa hän ajautui konfliktiin yhtyeen silloisen basistin, Taneli Jarvan kanssa, mikä johti Luttisen eroamiseen tai potkuihin sekä välirikkoon hänen vanhemman veljensä, yhtyeen laulajan Mikan kanssa. Vuotta myöhemmin Luttinen perusti yhtyeen Isänmaa, jossa hän lauloi ja soitti kaikki instrumentit. Yhtye julkaisi yhden demon, "Yli peltojen, vetten ja tunturien", joka sisälsi alun perin Impaled Nazarenen julkaisematta jääneelle albumille kirjoitettuja kappaleita. Vuonna 2010 vantaalainen levy-yhtiö Primitive Reaction julkaisi albumin uudelleen CD- ja 7"-vinyyliformaateissa.
Luttisen tuoreimpia projekteja on Kimmo &amp; The All My Ex’s Live in Texas, joka on julkaissut mm. kantriversion hänen Impaled Nazarenelle säveltämästään kappaleesta ”Ghettoblaster”.
Fiza

Fiza on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen draamaelokuva, jonka ohjasi ja kirjoitti Khalid Mohamed. Pääosia näyttelivät Karisma Kapoor, Hrithik Roshan ja Jaya Bachchan. 
Juoni.
Fizan veli Aman katosi Mumbain mellakoissa vuonna 1993, ja kuusi vuotta myöhemmin Fiza lähtee etsimään tätä. Hänen kauhukseen veli on liittynyt terroristiryhmään.
Vastaanotto.
Box Office India julisti "Fizan" ”semihitiksi”.
Euroopan Formula 3 -kausi 2017

Euroopan Formula 3 -kausi 2017 oli sarjan kuudes kausi nykyiselle Euroopan Formula 3 mestaruussarjalle. Kausi alkoi 14. huhtikuuta Englannin Silverstonessa ja päättyi 15. lokakuuta Saksan Hockenheimringillä.
Kuljettajamuutokset.
Uudet kuljettajat
Paluun tehneet kuljettajat
Tallia vaihtaneet kuljettajat
Poistuneet kuljettajat
Timo Kilpiö

Timo Kilpiö (s. 25. tammikuuta 1948 Helsinki) on suomalainen sisustusarkkitehti. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1968 ja valmistui sisustusarkkitehdiksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1975. 
Kilpiö on osallistunut lukuisten kansallisesti ja kansainvälisesti merkittävien kohteiden suunnitteluun.
Kilpiön työura alkoi vuonna 1969 Aulis Blomstedtin arkkitehtitoimistossa. Sittemmin hän on työskennellyt myös Severi Blomstedtin ja Aarne von Boehmin arkkitehtitoimistoissa.
Aulis ja Severi Blomstedtin kanssa Kilpiö suunnitteli Suomenlinnan Kustaanmiekassa sijaitsevan ravintola Walhallan laajennuksen ja korjauksen. Alun perin Helsingin olympialaisiin vuonna 1952 avatun ravintolan muutostyöt valmistuivat vuonna 1983. Helsingin edustalla sijaitseva Suomenlinnan linnoitussaari on UNESCOn maailmanperintökohde.
Vuonna 1983 Kilpiö aloitti Arkkitehdit NRT:llä. Uudiskohteiden lisäksi Kilpiö on osallistunut toimiston lukuisten peruskorjauskohteiden suunnitteluun. Jälkimmäisiä ovat mm. Aarne Ervin suunnittelema Helsingin yliopiston Porthania sekä Alvar Aallon suunnittelemat Helsingin kulttuuritalo ja Espoon Otaniemessä sijaitseva Teknillisen korkeakoulun päärakennus. Porthanian peruskorjaushankkeelle myönnettiin vuonna 2007 Europa Nostra -palkinto. Kilpiö toimi kohteen sisustusarkkitehtina.
Lukuisten kiintokalusteiden lisäksi Kilpiö on suunnitellut tuotteita teolliseen tuotantoon ja mm. Audio-Kaluste Oy:n Fysla-auditoriotuoli on Kilpiön käsialaa. Arkkitehdit NRT:n eri yliopistokohteissa Kilpiö on suunnitellut lukuisia laboratorioita ja kehitellyt näille uudentyyppisiä kalustejärjestelmiä.
Matkailua harrastavan Kilpiön erityisen kiinnostuksen kohteena ovat köysiradat.
Pekka Poikolainen

Pekka Poikolainen (s. 1. syyskuuta 1973 Jyväskylä) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 441 runkosarjaottelua tehopistein 40+51=91 ja keräten 294 jäähyminuuttia sekä 21 playoff/liigakarsintaottelua tehopistein 2+1=3 ja keräten kahdeksan jäähyminuuttia. Poikolainen pelasi lähes koko uransa ajan kasvattajaseurassaan JYPissä. Hän pelasi muualla ainoastaan yhden kauden Kalevan Pallossa sekä Ruotsissa.
Ura.
Seuraura.
Poikolainen on JyP HT:n kasvatti. Hän voitti seurassa A-nuorten SM-pronssia vuosina 1991 ja 1994. Viimeisellä A-juniorikaudellaan 1993–1994 Poikolainen voitti koko A-nuorten SM-liigan puolustajien piste- ja syöttöpörssin tehoilla 12+21=33. Hän oli myös JyP HT:n kolmanneksi paras maalintekijä Anssi Tauriaisen ja Jussi Poikolaisen kanssa sekä voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +22. Pudotuspeleissä Poikolainen oli JyP HT:n paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 2+4=6 ja hän jakoi joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Jori Halosen kanssa lukemalla +4. Kaudella 1994–1995 Poikolainen debytoi JyP HT:n SM-liigajoukkueessa, jossa hänen tulokaskautensa toi 43 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa tehot 4+4=8.
Kaudella 1996–1997 Poikolainen oli JyP HT:n eniten maaleja tehnyt puolustaja Kevin Wortmanin kanssa kahdeksalla osumallaan. Kaudeksi 1998–1999 hän siirtyi Kalevan Pallon riveihin, mutta seuran pudottua kauden päätteeksi SM-liigasta ja ajauduttua konkurssiin Poikolainen palasi kaudeksi 1999–2000 JYPiin. Kaudella 2000–2001 hän nousi joukkueen varakapteeniksi ja teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 9+12=21, joilla Poikolainen oli JYPin tehokkain puolustaja.
Pelaajauransa viimeisen kauden 2003–2004 Poikolainen pelasi Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskan-joukkue Skellefteå AIK:ssa. Hän voitti kevään 2004 Kvalserienissä joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +6.
Maajoukkueura.
Poikolainen pelasi alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1991, jolloin hän voitti pronssia. Poikolainen sai tililleen myös muutamia A-maaotteluita vuoden 2000 Baltica-turnauksessa.
Muuta.
Poikolainen pelasi nuorena myös pesäpalloa, josta hänellä on voitettuna C-nuorten SM-pronssia Jyväskylän Kirissä.
Pate Vuorio

Pasi ”Pate” Vuorio on suomalainen punklaulaja ja muusikko, joka toimi hardcore punk -yhtye Rytmihäiriön laulajana 90-luvun alkupuolella. Ennen liittymistään hän lauloi grindcore-yhtye Nauseassa, josta hän toi vaikutteita yhä surmacore-tyyliään hiovalle Rytmihäiriölle. Hän myös soittanut rumpuja Blakessa 2000-luvun alussa. Nykyään hän laulaa Kiljuvelka-70:ssa sekä soittaa rumpuja mm. Die Schwartzen Ladas, Good Looking Society, Warsova, Mind So Fragile ja Coronary- yhtyeissä. 
Joulukuussa 2010 Vuorio esiintyi loppuunmyydylle Nosturille Rytmihäiriön alkuperäiskokoonpanossa esikoisalbumin 20-vuotisjuhlan kunniaksi. Vuorio esiintyi Rytmihäiriön 1990 kokoonpanon kanssa Turussa Auran Panimolla marraskuussa 2013. 
Hän harrastaa pyöräilyä, punttisalilla käyntiä, keihäänheittoa sekä tatuointeja.
20. sajandi sada suurkuju

20. sajandi sada suurkuju oli vuonna 1999 Virossa koottu luettelo, jossa valittiin kaikkien aikojen tärkeimmät virolaiset henkilöt. Luettelon kokoamiseen osallistuivat Eesti Entsüklopeediakirjastus, Eesti Päevaleht, Viron kansalliskirjasto, Radio Kuku ja TV3. Ohjelma oli samantapainen Yleisradion Suurten suomalaisten, BBC:n 100 Greatest Britonsin ja Saksan Unsere Besten -sarjan kanssa.
Luettelossa on 20 tutkijaa, 20 yhteiskunnallista vaikuttajaa, 15 kirjailijaa, 13 henkilöä teatterin, elokuvan ja journalismin alalta, 12 muusikkoa, 10 taiteilijaa ja 10 urheilijaa. Sadan henkilön lyhyet elämäkerrat julkaistiin kirjana vuonna 2002.
Baekhyun

Byun Baekhyun (kor. 변백현, s. 6. toukokuuta 1992 Bucheon, Gyeonggi, Korean tasavalta) tunnetummin Baekhyun, on eteläkorealainen laulaja sekä näyttelijä. Hän kuuluu kiinalais-korealaiseen poikabändiin Exo sekä sen alaryhmään Exo-Cbx.
Elämä.
Byun Baekhyun syntyi 6. toukokuuta 1992 Bucheonissa, Gyeonggissa, Korean tasavallassa. Byunillä on isoveli, joka on häntä seitsemän vuotta vanhempi. Byun aloitti laulun harjoittelemisen 11-vuotiaana eteläkorealaisen laulajan Rainin vaikutuksesta. Byun kävi Jungwon lukion Bucheonissa. Musiikin lisäksi hän harrasti nuorena itsepuolustuslajeja ja hänellä on musta vyö hapkidossa. Byun liittyi SM Entertainmentiin 2011 S.M casting -systeemin kautta.
Ura.
2012–2015: Ensiesiintyminen ja uran alkuvaiheet.
Bysta tuli virallisesti Exon kahdestoista jäsen tammikuussa 2012. Exo debytoi 8. huhtikuuta 2012.
Heinäkuussa 2014 Byun teki ensiesiintymisen musiikkiteatterissa näyttelemällä pääroolia Don Lockwoodin musikaalissa "Laulavat sadepisarat."
Byun julkaisi huhtikuussa 2015 ensimmäisen soolokappaleensa "Beautiful". Kappale oli tunnusmusiikkina Exon verkkosarjassa "Exo Next Door". Kappaleesta tuli ensimmäinen nettisarjojen soundtrack-single, joka on ollut digitaalilatauslistan huipulla.
2016: Ura näyttelijänä ja Exo-Cbx.
Tammikuussa 2016 Byun ja Miss A -jäsen Bae Suzy julkaisivat duettosinglen "Dream", joka voitti ensimmäisen sijan yhteensä viisi kertaa korealaisissa musiikkiohjelmissa Music Bank ja Inkigayo. Toukokuussa Byun ja K.Will julkaisivat "The Day" -kappaleen osana SM Entertainmentin musiikkiprojektia "Station". Elokuussa 2016 Byun aloitti näyttelijäuransa, ja esiintyi draamasarjassa "Moon Lovers: Scarlet Heart Ryeo." Byun sai sivuroolin draamasta. Hän myös esitti yhdessä kahden yhtyejäsenensä kanssa draaman soundtrackin "For You".
Byun muodosti lokakuussa 2016 yhdessä Chenin ja Xiuminin kanssa Exon ensimmäisen alaryhmän Exo-Cbx. Sen ensilevy ”Hey Mama!” julkaistiin lokakuussa.
2019-2021: sooloalbumit.
Baekhyun julkaisi vuonna 2019 ensimmäisen sooloalbuminsa "City Lights". Vuoden 2020 toukokuussa hän julkaisi toisen sooloalbumin ”Delight”. Albumia myytiin yli miljoona kappaletta, ja Baekhyunista tuli ensimmäinen miljoonan myynyt sooloartisti 19 vuoteen. Vuonna 2021 Baekhyun julkaisi ensimmäisen japaninkielisen albuminsa. Samana vuonna julkaistiin myös hänen kolmas koreankielinen sooloalbuminsa ”Bambi”, jota myytin myös yli miljoona kappaletta. 
Yksityiselämä.
Byun ja toinen SM Entertainment -artisti, Girls' Generationin jäsen Kim Taeyeon, seurustelivat kesäkuusta 2014 syyskuuhun 2015.
Dark Matter (televisiosarja)

Dark Matter on kanadalainen science fiction -televisiosarja, jonka loivat Joseph Mallozzi ja Paul Mullie. Sarja perustuu samannimiseen sarjakuvaan.
Ensimmäisen tuotantokauden esittäminen alkoi Syfyn kanavalla kesäkuussa 2015. Toinen kausi esitettiin vuoden 2016 aikana ja kolmas kausi vuoden 2017 aikana.
Syfy päätti lopettaa sarjan syyskuussa 2017. Tämä herätti fanien keskuudessa paljon suuttumusta muun muassa Syfyn Twitter-tilillä, sillä sarjan suosio ja katsojaluvut eivät antaneet ymmärrettävää syytä sarjan lopettamiseen.
Juoni.
Avaruusalus "Razan" miehistö herää aluksella ilman muistikuvaa keitä he ovat. He nimeävät itsensä numeroin yhdestä kuuteen ja alkavat selvittää omia tarinoitaan yhdessä aluksen androidin kanssa.
Tuotanto.
Sarjan kuvaukset aloitettiin Torontossa 9. tammikuuta 2015. Toisen kauden kuvaukset aloitettiin 9. joulukuuta 2015 ja kolmannen kauden 18. marraskuuta 2016.
Arvostelut.
Rotten Tomatoesin 12 arvostelijaa antoivat sarjalle arvosanaksi 58 %, kun sivuston käyttäjät antoivat arvosanaksi 88 %. Metacritic antoi sarjalle pisteet 58/100.
Tioasetaalit

Tioasetaalit ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka ovat asetaalien rikkianalogeja. Tioasetaalit voidaan jakaa monotioasetaaleihin, joiden yleinen rakenne on R2C(OR')(SR') ja ditioasetaaleihin, joiden yleinen rakenne on R2C(SR')2. Ketoneista johdettuja tioasetaaleja voidaan kutsua myös tioketaaleiksi.
Valmistus ja reaktioita.
Ditioasetaaleja valmistetaan karbonyyliyhdisteiden kuten aldehydien tai ketonien ja tiolien välisellä reaktiolla. Yleisesti käytettyjä ovat erityisesti etaaniditioli ja propaaniditioli, jotka muodostavat hyvin stabiilin heterosyklisen tioasetaalin. Katalyyttinä tioasetaalien muodostamisessa käytetään vetykloridia tai Lewis-happoa kuten booritrifluoridia tai sinkkikloridia. Lewis-happo tekee karbonyyliryhmän hiilestä elektrofiilisemman, jonka kanssa nukleofiilinen tioli reagoi. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa muodostuu hemitioasetaali.
Ditioasetaalit eivät hydrolysoidu yhtä herkästi happamissa olosuhteissa kuin asetaalit, mikä tekee niistä hyviä suojaryhmiä karbonyyliyhdisteille. Väkevät happoliuokset hydrolysoivat tioasetaalit tioleiksi ja karbonyyliyhdisteiksi, mutta yleisemmin käytetään elohopea(II)suoloja. Toinen vaihtoehto on hapettaa tioasetaalit natriumperjodaatin tai m-klooriperbentsoehapon avulla tioasetaalimonoksideiksi, jotka hydrolysoituvat karbonyyliyhdisteiksi. Kolmas tapa on alkyloida tioasetaali, jolloin muodostuva sulfoniumsuola hydrolysoituu helpommin. Vedytys Raney-nikkelin toimiessa katalyyttinä johtaa tioasetaalien pelkistymiseen hiilivedyiksi.
Tioasetaalien rikkiatomeihin sitoutuneesta hiiliatomista voidaan tehdä nukelofiilinen deprotonoimalla se erittäin voimakkaan emäksen esimerkiksi organolitiumyhdisteiden avulla. Muodostuva anioni reagoi elektrofiilien kanssa ja voidaan esimerkiksi alkyloida organohalogeenien avulla.
This Fire

This Fire (singlejulkaisussa tyyliteltynä ”This Fffire”) on skotlantilaisen indie rock-yhtye Franz Ferdinandin kappale, joka julkaistiin viidentenä singlenä yhtyeen debyyttialbumilta "Franz Ferdinand".
Singlejulkaisin kansikuva perustuu venäläisen El Lisitskin työhön "Клином красным бей белых!".
Jaan Kruusvall

Jaan-Vahur Kruusvall (s. 7. joulukuuta 1940 Palmse, Virumaa – 3. huhtikuuta 2012) oli virolainen kirjailija, toimittaja ja dokumentaristi. Hänet tunnetaan 1970- ja 1980-luvulla julkaistuista novelleistaan ja näytelmistään.
Kruusvall opiskeli 1966–1971 Moskovassa Maksim Gorkin kirjailijakorkeakoulussa samaan aikaan kun työskenteli vuodet 1964–1976 Tallinnfilmissä, vuodesta 1974 lähtien sen dokumenttielokuvaosastolla. Sen jälkeen hän toimi kirjastovirkailijana ja toimittajana "Sirp ja vasar" -lehdessä ja vuodesta 1981 lähtien kirjallisuuslehti "Loomingissa".
Jaan Kruusvall julkaisi ensimmäisen lyhytproosakokoelmansa 1973. Hänet tunnetaan parhaiten näytelmästään ""Pilvede värvid" (”Pilvien värit”, 1983), joka kuvasi rehellisesti virolaisten tuntoja toisen maailmansodan aikana ja heidän pohdintojaan siitä, lähteäkö maasta vai ei neuvostojoukkojen tullessa.
Paloluoto

Paloluoto () on yksityinen kesähuvilasaari Helsingissä Vartiosaaren eteläpuolella. Sen pinta-ala on 10,2 hehtaaria. Paloluoto on Helsingin suurin täysin yksityisomisteinen saari. Saaressa on vanha torpparakennus 1800-luvun alkupuolelta sekä kymmenkunta kesäasuntoa, joista vanhimmat 1930-luvulta ja uusimmat 2000-luvulta. Lisäksi saaren vanhaan satamaan on 2020-luvun alkupuoliskolla rakennettu perinteinen vedenpäällinen venevaja. 1870-luvulla saaresta louhittiin kiviä venäläisten linnoitustöihin. Paloluoto sai asemakaavan 2000-luvun alussa.
Santinen

Santinen () on yksityinen kesähuvilasaari Helsingissä Vuosaaren Kallahdessa. Se on osa Kallahdenharjun merenalaista jatketta. Maaperä ja rannat ovat pääasiassa hiekkaa ja soraa. Saaren pinta-ala on 3,8 hehtaaria. Saaressa on nykyisin kuusi huvilapalstaa ja yhtä monta huvilaa. Asuinrakennukset ovat pääosin 1960–1970-luvuilta. Saarta ja siellä 1900-luvun alusta ollutta suurta huvilaa isännöi 1930-luvulla maineikas saksalainen Zeppelin-lentäjä, kreivi Magnus von Platen-Hallermund. Sodan jälkeen saari joutui rauhansopimuksen ehtojen mukaan saksalaisena omaisuutena Neuvostoliiton valtiolle, joka ensin vuokrasi saaren rakennuksineen Suomen Kommunistiselle Puolueelle ja Stalinin kuoltua myi SKDL:lle, jolla se oli vuoteen 1960. Tuolloin uudet omistajat jakoivat saaren tonteiksi ja vanha huvila purettiin.
1970-luvun keskivaiheilla huolestuttiin Santisen hiekkarantojen katoamisesta hiekan valuessa mereen. Syyllisenä pidettiin Lohja-yhtiön kymmenisen vuotta jatkunutta hiekannostoa Santisen itäpuolen vesialueelta.
Vasikkaluoto

Vasikkaluoto (ruotsiksi "Kalvholmen") on matala saari Helsingissä Vartiokylän lahdella, Vartiosaaren pohjoispuolella. Sen pinta-ala on 2,6 hehtaaria. Saaren on vuodesta 1970 omistanut Helsingin kaupunki. Nykyisin se on vuokrattu partioliikettä lähellä olevalle taholle. Saaressa on viime vuosina pidetty partioleirejä ja prometheus-leirejä. Saarelle on vuonna 2007 hyväksytty asemakaava.
Vasikkaluodossa oli Itä-Helsingin varhaisin herrashuvila jo 1840-luvulla. 1860–1870-luvuilla pienessä saaressa asui yksinään ympärivuotisesti ”onnettomasti rakastuneeksi aatelimieheksi” mainittu entinen nimismies ja merikapteeni Kristian Fredenborg (1809–1882). Hän kutsui saarta nimellä Kristiansö. Vuosista 1949 ja 1952 vuoteen 1970 saaren omisti Kone Oy. Tuolloin saarta kutsuttiin Konekariksi. Paikka toimi konelaisten virkistyssaarena. 1970-luvulta 2000-luvun alkuun saari oli vuokrattuna sotainvalideille. Saaren rakennuksista vanhimmat ovat 1800-luvulta ja uusimmat 1950-luvulta.
Pyysaari

Pyysaari () on Helsingin kaupungin omistama pieni saari Laajasalon ja Kulosaaren välisen Tullisaaren salmen luona. Saari on yhdistetty kävelysillalla Tullisaaren kansanpuistoon Laajasalossa. Saari on toiminut vuodesta 1930 lähtien Helsingin Työväen Pursiseuran tukikohtana. Saaressa olevassa 1900-luvun alun huvilassa toimii ravintola. Pyysaaren vieressä on pikkuruinen saari Pyyluoto ja sen vieressä merestä kohoava Pyykivi, vanha kylien rajapyykki
Jon Landlord

Jon Landlord (oik. Jari Salonen, s. 13. marraskuuta 1965 Tukholma) on suomalainen laulunsanoittaja, DJ sekä 2. Maanantai -yhtyeen perustajajäsen.
Landlord syntyi Tukholmassa, jonne hänen vanhempansa olivat muuttaneet työn perässä aiemmin. Landlordin täytettyä seitsemän vanhemmat halusivat tehdä hänestä suomalaisen ja muuttivat Suomeen pojan koulunkäyntiä varten. Landlord varttui Jyväskylässä.
Landlord oli pienestä pitäen innostunut musiikista sekä vinyylien keräilystä, ja hän aloitti DJ-uransa vuonna 1985 keikalla Petäjäveden lukiossa siskonsa pyynnöstä, mistä innostuneena hän kasvatti levykokoelmaansa sekä haki DJ:n paikkaa eri ravintoloista Jyväskylän seudulla.
Vuonna 1988 Landlord päätti lähteä "oikeisiin töihin" keikkailun ohessa ja haki poliisikouluun. Poliisin urallaan hän oli menestyksekäs ja työskenteli KRP:ssä tutkijana 1998–2012.
Vuonna 1994 Landlord perusti 2. Maanantai -nimisen humoristista eurodancea esittävän yhtyeen yhdessä ystävänsä Peter Bottnen (oik. Petri Flander) kanssa saunanlauteilla salmiakkikoskenkorvan voimalla. Yhtye esiintyi vuodesta 1994 vuoteen 1996 sekä uudestaan vuodesta 2010 lähtien. Yhtye on julkaissut kolme studioalbumia, ja neljäs on tekeillä. Yhtyeen menestynein kappale on "Mixet tahdo olla munkaa", joka oli vuoden 1994 myydyin suomalainen single.
”Mixet tahdo olla munkaa” saavutti 2021 kesäkuussa Spotifyssa yli 2 milj. striimausta eli kultalevyn.
2. Maanantain mukana hän pääsi sisään Suomen musiikkipiireihin ja tutustui moniin tunnettuihin suomalaisiin artisteihin, joille hän teki sanoituksia usealle kymmenelle albumille. Tunnetuimpia artisteja ovat Tauski, Isto Hiltunen, CatCat, Hausmylly, Kurre ja Katri Helena. Levyistä liki 20 on myynyt vähintään kultaa.
Hän on myös menestynyt harraste-urheilija; hän oli Team Finland Tunturin extremejoukkueessa kilpailemassa 1998 Eco Challenge -seikkailu-urheilukilpailussa Marokossa. Matka oli 500 km ja reitti meni Atlantilla ja Atlasvuorilla. Joukkueessa oli lisäksi Tom Packalen, Panu Kanniainen ja Dominick Arduin.
Vuonna 2003 hän voitti Suomen mestaruuden 10 km sisäsoudussa, sekä teki samana vuonna Suomen ennätyksen sisäsoudun maratonilla.
Vuonna 2012 helmikuussa työstressin ja kiireisen elämän seurauksena hän sai aivoinfarktin. Siitä toivuttuaan hän lopetti työnsä KRP:ssä.
Vuonna 2016 Landlord teki paluun keikkalavoille omalla Vinyylidisco-kiertueellaan, jolla hän kiersi ravintoloita eri puolilla Suomea. Hän keikkailee myös yhdessä 2. Maanantai -yhtyeen kanssa.
Diskografia.
2. Maanantai.
Albumit:.
Singlet:
Muut.
Albumit:.
JON LANDLORD - Soolotuotanto
Albumit:
Singlet:
Lähteet.
8. https://open.spotify.com/artist/0IG6jO6TkO2tdI2TpF7DgN?si=Bh0Of72ZQyOtRdL-C2wF-wJon Landlord Spotify
Marko Suvelo

Marko Suvelo (s. 31. lokakuuta 1975 Riihimäki) on uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Suvelolla on sekä Suomen että Saksan kansalaisuus. 
Suvelo pelasi ensimmäiset miesten sarjapelinsä HPK:n joukkueessa kaudella 1993–1994. Kauden jälkeen Suvelo siirtyi Ässien organisaatioon, jossa kuitenkin pelasi pääsääntöisesti A-nuorten joukkueessa. Miesten pelejä kertyi Porissa kahden kauden aikana vain kaksi ja hän kävi myös lainalla SaPKo:n 1-divisioonan joukkueessa.
Seuraavat kolme kautta 1996–1999 Suvelo pelasi pääsääntöisesti Titaanien ja SaPKo:n joukkueissa I- ja II-divisioonassa käyden syksyllä 1997 myös Ruotsin Kirunassa. Kauden 1999–2000 aluksi Suvelo lähti Saksan 3. sarjatasolle REV Bremerhavenin joukkueeseen jossa pelasi kolme kautta. Suvelo siirtyi kaudella 2002–2003 Saksassa Heilbronniin ja seuraavan kauden 2003–2004 hän pelasi Schwenningenissä. Kauden 2004–2005 aluksi Suvelo palasi vielä Savonlinnaan pelaamaan Suomi-sarjaa kahdeksan ottelun ajaksi kunnes tie vei jälleen Saksan kolmostasolle SC Preussen Berlinin riveihin. Seuraavan kauden 2005–2006 Suvelo pelasi Saksan 4. korkeimmalla sarjatasolla Blue Lions Leipzigin joukkueessa josta siirtyi Bad Tölziin kaudeksi 2006–2007 ja Bietigheimiin 2007–2008. Kaudet 2008–2010 Suvelo pelasi Crimmitschaussa ja syksystä 2010 eteenpäin hänen joukkueenaan oli Bremerhaven. 
Kaikkiaan Suvelo pelasi 17 kautta Saksan alasarjoissa kunnes siirtyi kauden 2015–2016 päätteeksi VER Selber Wölfen maalivahtivalmentajaksi ja joukkueenjohtajaksi.
Ganigan López

Ganigan López (s. 12. marraskuuta 1981) on meksikolainen ammattinyrkkeilijä ja WBC-liiton tunnustama alemman kärpässarjan maailmanmestari. López on otellut urallaan myös kärpässarjassa, jossa on voittanut WBC-latinomestaruuden. 
Ammattiura.
López aloitti ammattiuransa vuonna 2003. Ensimmäisen tappionsa hän kärsi jo kolmannessa ottelussaan vuonna 2004 Oscar Saturninoa vastaan. Seuraava tappio tuli vuonna 2006 kokeneelle, WBC-liiton mestaruusottelussa käyneelle Juan Palaciosille. López on otellut useasti pienten liittojen mestaruusotteluissa sekä korsisarjassa että alemmassa kärpässarjassa. Ottelussa korsisarjan WBC-latinomestaruudesta vuonna 2009 López hävisi ensiotteluaan otelleelle Jose Alfredo Zunigalle mutta voitti seuraavassa ottelussaan Zunigan WBC:n Karibian liiton mestaruusottelussa. WBC-Karibian ottelu käytiin alemmassa kärpässarjassa. WBC-liiton mestaruuden López voitti vuonna 2016 voittamalla Yu Kimuran yksimielisesti tuomariäänin täysien erien jälkeen. Mestaruutta López on puolustanut kerran. Käydyssä ottelussa López voitti Jonathan Taconingin kaikin tuomariäänin 12 eräisen ottelun päätteeksi.
Paul Kuusberg

Paul Kuusberg (30. huhtikuuta 1916 Tallinna – 21. tammikuuta 2003) oli virolainen kirjailija ja päätoimittaja. Kuusbergin teoksia on käännetty noin 30 kielelle, suomeksi romaanit "Enn Kalmin kaksi minää" (1964) ja "Andres Lapeteuksen tapaus" (1967).
Kuusberg työskenteli isänsä tavoin rakennusmiehenä Viron itsenäisyyden vuosina, kunnes liittyi 1940 puna-armeijan Viron armeijakuntaan koska kannatti Viron neuvostomiehitystä. Vuosina 1944–1946 hän toimitti divisioonan lehteä, josta alkoi pitkä toimittajaura. Kuusberg toimi "Looming"-kirjallisuuslehden päätoimittajana 1957–1960 ja 1968–1976. Vuosina 1976–1983 hän toimi Viron neuvostotasavallan kirjailijaliiton johtokunnan puheenjohtajana.
Paul Kuusberg aloitti kirjailijanuransa vasta nelikymmenvuotiaana esikoisromaanilla "Müürid" (”Muurit”, 1957), joka kuvasi Viron työväenluokan vallankumouksellisen tietoisuuden kasvua 1930-luvun lopulla. Paljon parempana pidetään hänen toista romaaniaan "Enn Kalmin kaksi minää" (1961, suom. 1964), joka kuvaa puha-armeijan Viron armeijakunnan taisteluja nuoren sotamiehen näkökulmasta. Sotavuosista kertovat myös Kuusbergin romaanit "Südasuvel" (”Keskikesällä”, 1966) ja "Üks öö" (”Yksi yö”, 1973).
Kuusbergin toinen suomennettu romaani "Andres Lapeteuksen tapaus" (1963, suom. 1967) kuvaa entisen rintamaupseerin rappiota sodanjälkeisissä oloissa ihanteettomaksi hyödyntavoittelijaksi. Romaanissa "Vihmapiisad" (”Sadepisarat”, 1976) Kuusberg yhdistää edellisten romaaniensa teemat neljän koulutoverin kautta nähdyiksi.
Kuusbergin tuotantoon kuuluvat myös omaelämäkerrallinen novellikokoelma "Vabaduse puiestee" (”Vapauden puistokatu”, 1971) sekä novellikokoelmat "Naeratus" (”Hymy”) ja "Meie kiisul kriimud silmad..." (”Meidän kissalla vinot silmät”).
Vuonna 1966 Kuusberg sai tasavaltansa ansioituneen kirjailijan ja vuonna 1972 kansankirjailijan arvon. Vuonna 1971 hän sai Friedebert Tuglas -palkinnon.
Jaan Kärner

Jaan Kärner (27. toukokuuta 1891 Kirepi, Tartumaa – 3. huhtikuuta 1958 Tartto) oli virolainen runoilija, kirjailija ja päätoimittaja.
Maanviljelijän poikana syntynyt Kärner kävi viisivuotisen ministeriumikoulun ja jatkoi myöhemmin opintojaan Moskovassa Šanjavskin yksityisessä yliopistossa, jossa hän opiskeli historiaa. Vuodesta 1910 Kärner toimi lehtimiehenä Tallinnassa, Tartossa ja Viljandissa. Vuosina 1927–1929 ja uudelleen 1944–1946 Kärner toimi "Looming"-kirjallisuuslehden ja vuosina 1936–1938 "Tänapäev"-lehden päätoimittajana.
Kärner pakeni Viron saksalaismiehitystä 1941–1944 Neuvostoliittoon. Hän joutui keskeyttämään työuransa vuonna 1946 sairauden vuoksi. Hän kuoli Tartossa 1958.
Kolme Kärnerin runoa on suomennettu vuonna 1940 ilmestyneeseen kokoelmaan "Eestin runotar : virolaisen lyriikan antologia":
Teokset.
Suomennettu tuotanto.
Runot teoksessa: "Eestin runotar: virolaisen lyriikan antologia". WSOY 1940.
Nuovo Trasporto Viaggiatori

Italo - Nuovo Trasporto Viaggiatori S.p.A. (NTV) on italialainen junayhtiö, joka harjoittaa suurnopeusjunaliikennettä Italiassa. Yhtiö aloitti toimintansa vuonna 2012. NTV:n liikevaihto oli vuonna 2015 308 miljoonaa euroa ja tulos niukasti positiivinen. Matkustajia oli noin 9 miljoonaa. 
Liikenne.
NTV on nimennyt junaliikenteensä ".italo"-tuotteeksi. Suurin osa reiteistä on RFI:n suurnopeusradoilla. NTV:n junat kulkevat Italian suurimpien kaupunkien välillä. Liikennettä on Venetsiasta sekä Torinosta Milanon kautta Bolognaan, josta edelleen Roomaan, Napoliin ja Salernoon.
Yhtiöllä on käytössä 25 kappaletta Alstomin AGV 575 -suurnopeusjunia, joiden huippunopeus on 360 kilometriä tunnissa. Lisäksi NTV on sopinut 15 Pendolino-junan hankkimisesta.
Omistajat.
NTV:n pääomistajia ovat yhtiön perustajat "MDP Holdings" -yhtiön kautta (36,8 %) sekä Italian suurin pankki "Intesa Sanpaolo" (24,5 %). Alkuvaiheessa Ranskan valtion rautatiet (SNCF) oli merkittävä omistaja viidenneksen osuudellaan, mutta se on luopunut omistuksestaan lähes kokonaan.
Koko Hubara

Shirley Meital ”Koko” Hubara (s. 24. maaliskuuta 1984 Vantaa) on suomalainen toimittaja, kääntäjä ja kirjailija. Hubaran esikoisteos, esseekokoelma "Ruskeat tytöt" ilmestyi vuonna 2017. Hubaran esikoisromaani "Bechi" julkaistiin vuonna 2021.
Ura.
Hubara työskentelee kirjallisuuden ja viestinnän parissa. Hän kirjoitti "Ruskeat tytöt" -blogia, joka muuttui verkkolehdeksi maaliskuussa 2017. Hubara on "Ruskeat Tytöt" -verkkojulkaisun päätoimittaja ja toimii myös "Kirkko ja kaupunki" -lehden kolumnistina. 
Ennen esikoisteoksensa julkaisua Hubara työskenteli kymmenen vuotta toimittajana ja "Basso"-lehden toimituspäällikkönä. Lisäksi hän työskenteli A-Klinikkasäätiössä. "Ruskeat tytöt" palkittiin vuonna 2015 parhaana yhteiskunnallisena blogina A-Lehtien "Blog Awards" -gaalassa. Hubara oli toinen Roxane Gayn "Bad Feminist" -teoksen suomentajista.
Hubaran esikoisteos "Ruskeat tytöt" ilmestyi helmikuussa 2017, ja syyskuussa 2018 se julkaistiin myös ruotsiksi käännettynä. Vuonna 2017 Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut valitsi Hubaran vuoden yhteiskuntatieteilijäksi. Vuonna 2020 ilmestyi Hubaran ja Astrid Swanin suomentama Toni Morrisonin teos "Toiseuden synty". Hubaran esikoisromaani, "Bechi", julkaistiin keväällä 2021.
Yksityiselämä.
Pitkään Helsingissä asunut Hubara on syntynyt ja kasvanut Vantaan Pähkinärinteessä ja Hämeenkylässä. Hänen isänsä on Israelissa syntynyt jemeninjuutalainen ja äiti suomalainen. Hubara opiskeli yliopistossa englantilaista filologiaa, sosiaalityötä, Pohjois-Amerikan tutkimusta ja viestintää. Vuonna 2020 Hubara valmistui valtiotieteiden maisteriksi. Tällä hetkellä Hubara suorittaa tohtorin tutkintoa Turun yliopistossa pääaineenaan yleinen kirjallisuustiede. Hubaralla on yksi lapsi.
Uno Laht

Uno Laht (30. huhtikuuta 1924 Valga – 24. syyskuuta 2008 Tallinna) oli virolainen kirjailija ja runoilija. Hänen neuvostoelämää satirisoivasta tuotannostaan on suomennettu vain teksti kuvateoksessa "Kiitos, Helsinki" (Eesti Riiklik kirjastus, 1964).
Uno Laht syntyi virkamiehen poikana Valgassa ja kävi Tallinnan 5. reaalikoulua ja Tallinnan 7. lukiota. Neuvostoliiton miehittäessä Viron 17. kesäkuuta 1940, liittyi Uno Laht kommunistiseen nuorisoliittoon (ELKNÜ). Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon Laht liittyi NKVD:n alaiseen hävityspataljoonaan, jotka tunnettiin Virossa punaisina kuolemanpartioina. Hävityspataljoonan mukana Laht vetäytyi Venäjälle.
Puna-armeijaan Laht mobilisoitiin vuonna 1942 ja hän palveli puna-armeijan virolaisessa armeijakunnassa ja sitten NKVD:n tehtävissä Tallinnassa. Lahden johtama NKVD:n operatiivinen ryhmä murhasi Viron armeijan majurin, Vapaudenristin ritarin ja metsäveljen Friedrich Kurjen Valgamaan Sangasten kunnassa 31. heinäkuuta 1945. Vuosina 1946–1953 hän teki toimittajan töitä kunnes ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi.
Laht tuli tunnetuksi ajankohtaisena ja satiirisena sodanjälkeisten aikojen kuvaajana. Hänen esikoiskokoelmansa "Piimahambad" (”Maitohampaat”, 1954) ja sen ”paikattu” laitos (1956) sisältää runomuotoisia pakinoita ja ajankohtaisia kupletteja, muunnelmia ajan tunnetuista lauluista. Vuoden 1958 kokoelmassa "Sinelitaskust seanahkse portfellini" (”Manttelintaskusta siannahkaiseen salkkuun”) Lahtin tyyli oli monipuolistunut ja vakavoitunut. 1960-luvun kokoelmissaan hän jatkoi hyökkäyksiään pikkuporvarillisuutta, pysähtyneisyyttä ja byrokratiaa vastaan.
Kymmenkunnan runokokoelman lisäksi Lahtin tuotantoon kuuluu kaksi oopperalibrettoa, novellikokoelma "Bordelli likvideerimine" (”Bordellin likvidointi”, 1974) sekä kokoelma kirjallisia pakinoita ja parodioita "Paroodi-koodi-oodiaid" (1969). Vuonna 1959 esitettiin hänen näytelmänsä "Atlandi heeringas" (”Atlantin silli”).
D.A.C.

D.A.C. on yhdysvaltalaisen outlaw country -muusikko David Allan Coen levy vuodelta 1982.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on kirjoittanut David Allan Coe.
Reijo Ruskeepää

Reijo Rikhard Ruskeepää (26. huhtikuuta 1914 Suomusjärvi – 14. helmikuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, jonka aiheina olivat erityisesti henkilöt ja maisemat. Hän toimi myös kivipiirtäjänä.
Ruskeepään vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Rikhard Jeremias Ruskeepää ja Irene Amanda Ruskeepää omaa sukua Alanko. Reijo Ruskeepää kävi viisi luokkaa Porvoon yhteislyseota ja opiskeli taidetta 1937–1939 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa, jossa sai oppilaspalkinnon. Lisäoppia hän hankki opintomatkalla Tukholmaan ja Kööpenhaminaan 1939.
Ensi kerran Ruskeepään teoksia oli esillä näyttelyssä Helsingissä 1939. Suomalaisissa yhteisnäyttelyissä hänen maalauksiaan oli esillä Suomen Taiteilijaseuran näyttelyissä 1942 ja 1945 sekä Nuorten näyttelyssä 1939, 1940 ja 1943. Hänen muistonäyttelynsä järjestettiin Helsingissä 1945. Ruskeepään teoksia on hyväksytty Ateneumin taidemuseon, Imatran taidemuseon ja Alvar Aalto -museon kokoelmiin. Hänelle myönnettiin valtion apuraha 1939 ja Lindemarckin stipendi 1941. Palkintoja Ruskeepää voitti maalauksillaan usein. Hän sai ensimmäisen palkinnon Nuorten talvinäyttelyssä 1943, neljännen palkinnon valtion taidekilpailussa 1943 sekä toisen palkinnon valtion taidekilpailussa 1944. Suomen Taiteilijaseuran jäseneksi Ruskeepää valittiin 1940.
Joel Räsänen

Joel Viktor Räsänen (7. elokuuta 1905 Viipuri – 19. marraskuuta 1978 Espoo) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko, joka toimi myös mainospiirtäjänä ja kuvittajana sekä taideopettajana.
Räsäsen vanhemmat olivat työnjohtaja Matti Räsänen ja Lydia Räsänen omaa sukua Haukinen. Joel Räsänen kävi kansakoulun ja suoritti taideopintoja Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa 1919–1924. Lisäoppia hän hankki ulkomailta opiskelemalla Saksassa Leipzigin valtiollisessa graafisen taiteen akatemiassa 1926–1927 ja tekemällä opintomatkan Ruotsiin, Norjaan ja Tanskaan 1938.
Teoksiaan Räsänen sai ensi kerran esille Viipurissa 1926 järjestetyssä näyttelyssä. Suomalaisiin yhteisnäyttelyihin hän osallistui Nuorten näyttelyyn 1939, 1940, 1943 ja Suomen Taiteilijaseuran näyttelyyn 1941, 1942, 1943, 1945, 1948, 1949, 1950, 1951 ja 1953 sekä Suomen taideakatemian kolmivuotisnäyttelyyn 1950. Yksityisnäyttelyn hän järjesti Helsingissä 1946. Ulkomailla järjestettyihin Suomen taiteen näyttelyihin Räsänen osallistui Göteborgissa Ruotsissa 1939, Oslossa Norjassa 1940, Göteborgissa 1940 ja Tukholmassa Ruotsissa 1940. Hänen teoksiaan on hyväksytty Viipurin taidemuseon ja Lahden taidemuseon kokoelmiin. Taideopetusta Joel Räsänen antoi Taideteollisen oppilaitoksen grafiikan osaston yliopettajana 1953–1968. Suomen Taiteilijaseuran jäseneksi Räsänen valittiin 1940. Hän oli myös Taidemaalariliiton, Viipurin taiteilijaseuran ja Suomen Piirtäjäliiton jäsen.
Räsänen oli Elovena-kaurahiutaleiden kuluttajapakkauksen alkuperäinen kuvittaja, sillä hän voitti 1925 järjestetyn Karjalan myllyn mainoskilpailun.
Frank Dalton

Frank Dalton (1859−1887) oli yksi Daltonin veljeksistä. Toisin kuin neljä pikkuveljeään, Frank ei koskaan ryhtynyt rikolliselle uralle. Hän työskenteli apulaissheriffinä tuomari Isaac Parkerin alaisena Fort Smithissä Arkansasissa. Dalton kuoli virantoimituksessa revolveritaistelussa Fort Smithin lähellä 1887 ajaessaan takaa viskin salakuljettajia.
Tre Franco Berthod

Tre Franco Berthod on laskettelurinne Espace San Bernardon talviurheilukeskuksessa La Thuilessa Italiassa.
Tre Franco Berthod -rinteessä järjestettiin alppihiihdon maailmancupin naisten vauhtilajiosakilpailut vuonna 2016 ja super-G kilpailu vuonna 2020.
Reitti.
Naisten syöksylaskun lähtö sijaitsee 2 357 metriä ja super-G:n lähtö 2 070 metriä merenpinnan yläpuolella.
Super-G:n lähtö sijaitsee "Muro della 3" eli "Grand Muret" -jyrkänteellä, jossa sijaitsee koko rinteen jyrkin kohta 76 %. Grand Muretin jälkeen tulee "Muret"-jyrkänne, jota seuraa tiukka oikealle kääntyvä mutka "Curvone di Alpe Planey". Curvone di Alpe Planeyn jälkeen alkaa 300 metriä pitkä loiva liukuosuus "Alpe Planey".
Alpe Planeyn jälkeen alkaa seuraava jyrkänne "Ingresso muro della 2", joka on rinteen toiseksi jyrkin kohta 65 %. Sitä seuraa hieman loivempi jyrkänne "Traversa della mini centrale". Sen jälkeen tulee "Magneuraz"-osuus, jossa sijaitsee radan ensimmäinen hyppyri "Salto della Baita di Giorgio". Magneurazin jälkeen tulee "Diagonale"-liukuosuus.
Diagonalen jälkeen tulee loppujyrkänne, jonka alkuun on rakennettu maalihyppyri "Salto della Golette". Kilpailut päättyvät 1 520 metriä merenpinnan yläpuolelle La Thuilen kirkonkylän laitamalle.