tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Irinel Anghel

Irinel Anghel (s. 14. toukokuuta 1969 Bukarest) on romanialainen säveltäjä. Hän sai Bukarestin kansallisesta musiikkiyliopistosta sävellyksessä taiteiden maisterin arvon vuonna 1997 ja filosofian tohtorin arvon 2003. Anghelin saamiin tunnustuksiin kuuluu Radio Românian kilpailun ensipalkinto (1998) orkesteriteoksesta "Mondes Impossibles I". Sama teos sai vuonna 1999 suosituksen Unescon Kansainvälisessä säveltäjärostrumissa.
Anghelin musiikkia on esitetty Romanian lisäksi Albaniassa, Belgiassa, Ranskassa, Saksassa, Kreikassa, Israelissa, Italiassa, Japanissa, Moldovassa, Alankomaissa, Puolassa, Ruotsissa, Sveitsissä ja Yhdysvalloissa.
Anghel perusti vuonna 1990 Bukarestissa Pro Contemporania -yhtyeen, jossa hän toimii taiteellisena johtajana ja soittaa monia soittimia. Hän on myös toiminut improvisoijana, tutkijana ja "Muzica"-lehden toimittajana. Hän julkaisi kirjan 1900-luvun jälkipuoliskon romanialaisesta musiikista ja perusti MultiSonicFest-nimisen festivaalin Bukarestissa vuonna 2004. Anghel on naimisissa sellisti ja säveltäjä Andrei Kivun kanssa.
Anghel on monissa teoksissaan käyttänyt soittimia, jotka kuuluvat muihin kuin länsimaalaisiin musiikkiperinteisiin. Näiden joukossa ovat khene, shamisen, zheng, nigerialainen lyömäsoitin udu ja shō. Anghel sävelsi lisäksi lasiharmonikalle palkitun "Glassrope"-teoksen. Hänen muuhun tuotantoonsa lukeutuu kuoroteos "Assemblages" (tekstinä käytetään keksityn kielen sanoja) ja näyttämömusiikkia sekä "Divers(ion)" kontrabassosaksofonille ja "Divers(ion) II" kontrabassosaksofonille, viululle, alttoviululle, sellolle ja pianolle.
Von Rosen

Von Rosen on ruotsalainen aatelissuku, josta osa on korotettu kreivilliseen ja osa vapaaherralliseen arvoon.
Historia.
Suvun juuret ovat Liivinmaalla, jossa nimi mainitaan ensi kerran vuonna 1288. Epäluotettavan sukutarinan mukaan suku olisi tullut sinne Böömistä. Myöhemmin suvun jäseniä asettui useisiin Euroopan maihin, Ruotsin ohella muun muassa Tanskaan, Saksaan, Unkariin, Ranskaan, Belgiaan ja Venäjälle. Ruotsiin saapui ensimmäisenä 1600-luvun alkupuolella Raugen Schönangernista kotoisin ollut ratsumestari Robert von Rosen, joka on ruotsalaisen aatelissuvun kantaisä. Suvun nykyinen kreivillinen haara polveutuu hänen nuoremman poikansa Didrikin pojanpojasta, kenraali Gustaf Fredrik von Rosenista, joka naturalisoitiin Ruotsin aateliin vuonna 1724 ja korotettiin 1731 vapaaherraksi sekä 1751 kreiviksi. Robert von Rosenin vanhemman pojan Johanin jälkeläisiin kuuluneet kolme veljestä naturalisoitiin myös Ruotsin aateliin vuonna 1746. Heistä yksi, Otto Vilhelm von Rosen korotettiin vuonna 1772 vapaaherraksi, ja hänestä polveutuu suvun vapaaherrallinen haara. Kahden muun veljeksen aateliset sukuhaarat sammuivat mieslinjalta vuosina 1813 ja 1857. Von Rosenin suvun kreivillinen ja vapaaherrallinen haara ovat edelleen elossa.
Suku ei ole sukua von Rosen af Kardina ja von Rosén -nimisille ruotsalaisille aatelissuvuille, kuten ei myöskään vuonna 1731 sammuneelle toiselle von Rosen -suvulle.
Valtion taideteostoimikunta

Valtion taideteostoimikunnan tehtävänä on hankkia taidetta valtion kiinteistöihin ja valtion käytössä oleviin rakennuksiin sekä huolehtia valtion taidekokoelman hoidosta.
Toiminta ja kokoelma.
Taideteostoimikunnan toiminta alkoi vuonna 1956. Vuoden 2011 alusta toimikunta siirtyi Taiteen keskustoimikunnan yhteydestä Valtion taidemuseon (vuodesta 2014 Suomen Kansallisgalleria) yhteyteen. Vuonna 2017 valtion julkisten rakennusten taidehankintoihin ja valtion taidekokoelman hoitoon oli käytettävissä 1 044 000 euroa.
Valtion taidekokoelma on Suomen suurimpia taidekokoelmia, johon kuuluu noin 13 600 teosta taiteen eri alueilta. Kokoelma on Suomen valtion omaisuutta ja Suomen kansallisomaisuutta.
Valtion taideteostoimikunnan periaatteena on ollut hankkia taiteilijoiden ajankohtaisinta tuotantoa, ”aikalaistaidetta”. Teokset hankitaan tilaamalla joko suoraan taiteilijoilta, järjestämällä kilpailuja tai ostamalla.
Kokoonpano.
2017–2019.
Valtio taideteostoimikunnan puheenjohtaja 2017–2019 oli arkkitehti Jari Auer ja jäseninä kuvanveistäjä ja lasitaiteilija Riikka Latva-Somppi, konservaattori Siukku Nurminen, taidemaalari Paavo Paunu, kuvataiteilija Tuomo Rainio, kuvanveistäjä Nora Tapper, erityisasiantuntija Henri Terho sekä kuvataiteilija, professori Annu Vertanen.
2020–2022.
Vuosina 2020–2022 puheenjohtajana toimii Taiteen edistämiskeskuksen erityisasiantuntija Henri Terho. Arkkitehti Jari Auer, kuvanveistäjä Nora Tapper ja taidemaalari Paavo Paunu jatkuvat toimikunnan jäsenenä. Uusina jäseninä ovat paperikonservaattori Liisa Kantanen, valokuvataiteilija, videotaiteilija ja elokuvaohjaaja Marja Helander, muotoilujohtaja Kirsti Saarikorpi ja taidegraafikko Ari Pelkonen.
Etidiumbromidi

Etidiumbromidi (C21H20N3Br) on fenantridiinirakenteisiin väriaineisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään biokemiallisissa tutkimuksissa geelielektroforeesin yhteydessä nukleiinihappoja värjäävänä reagenssina.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa etidiumbromidi on kiteistä väriltään punertavan violettia ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja myös useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, kloroformiin ja dimetyylisulfoksidiin. Etidiumbromidilla on absorptiomaksimit UV-säteilyn alueella aallonpituuksilla 210 ja 285 nm. Kun ainetta säteilytetään UV-valolla se fluoresoi oranssia valoa aallonpituuksilla 605 ja 620 nm.
Kooltaan etidiumbromidimolekyyli vastaa DNA:n ja RNA:n emäsparien kokoa ja kykenee interkalatoitumaan emäsparien välille. Tällöin nukleiinihapoille tyypillinen kaksoiskierrerakenne vääristyy. Interkalatoituneen DNA:n tai RNA:n tiheys pienenee ja kierrerakenne voi myös avautua. Lineaarinen nukleiinihappo sitoutuu vielä voimakkaammin etidiumbromidiin kuin kaksoiskierteellä oleva nukleiinihappo. Yhdessä cesiumkloridiliuoksen kanssa etidiumbromidia voidaan käyttää avautuneen DNA:n ja kaksoiskierteellä olevan DNA:n erottamiseen sentrifugoinnilla.
Etidiumbromidi on mutageeninen molekyyli ja interkalatoituminen voi aiheuttaa häviämiä eli deleetioita DNA:n ja RNA:n rakenteeseen. Yhdiste on myös myrkyllinen ja saattaa olla myös karsinogeeninen eli syöpää aiheuttava. Hengitettynä ja silmiin joutuessaan etidiumbromidi aiheuttaa ärsytystä.
Valmistus ja käyttö.
Etidiumbromidin synteesin lähtöaineena on 3,8-dinitro-6-fenyylifenantridiini, joka reagoi dietyylisulfaatin kanssa muodostaen fenantridiniumsuolan. Seuraavassa vaiheessa tämän fenantridiniumsuolan nitroryhmät pelkistetään happamissa olosuhteissa raudan avulla aminoryhmiksi. Muodostuvasta suolasta saadaan etidiumbromidia vetybromidin avulla. Tämän prosessin huonoja puolia ovat suhteellisen alhaiset saannot ja nitrobentseeniin käyttäminen liuottimena.
Etidiumbromidia käytetään väriaineena mikrobiologisissa tutkimuksissa geelielektroforeesin yhteydessä nukleiinihappojen visualisoimiseen värjäämällä. Sovelluskohteita ovat muun muassa syöpätutkimus, neurodegeneratiivisten sairauksien tutkimus ja eräiden bakteerien ja viruksien kuten influenssaviruksien tunnistaminen. Geelielektroforeesin geeli voidaan värjätä reagenssilla joko ennen elektroforeesin suorittamista tai sen jälkeen.
Gastone Nencini

Gastone Nencini (1. maaliskuuta 1930 Barberino di Mugello, Toscana – 1. helmikuuta 1980 Firenze) oli italialainen maantiepyöräilijä, Italian ja Ranskan ympäriajojen voittaja. 
Nencini kilpaili ammattilaisena vuosina 1953–1965. Hän edusti Legnano-tallia 1953–1954, Leo-Chlorodont -joukkuetta 1955–1958. Carpanoa 1959–1960, Ignis-joukkuetta 1961–1962, Springoil Fuchsia 1963–1965 sekä Filotex-tallia myös 1965. Ranskan ympäriajoon hän osallistui Italian maajoukkueessa 1956, 1957, 1958 ja 1960.
Nencini voitti Italian ympäriajon 1957 19 sekunnin erolla Louison Bobet'hen. Ranskan ympäriajon 1960 hän voitti runsaat viisi minuuttia ennen Graziano Battistinia. Näissä kilpailuissa hän ei voittanut yhtään etappia, vaikka kaikkiaan voitti Italian ympäriajossa kahdeksan ja Ranskan ympäriajossa neljä etappia. Hän voitti mäkikirikilpailun Italian ympäriajossa 1955 ja Ranskan ympäriajossa 1957.
Saavutuksia.
Lähteet: Cycling Archives, Mémoire du cyclisme
Giro del Casentino, voitto
MM-kilpailut, amatoorien maantieajossa hopeaa
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 16:s
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, mäkikirikilpailun voitto, 8., 9. ja 12. etapin voitto
MM-kilpailut, maantieajossa neljäs
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18:s
Tre Valli Varesine, voitto
Ranskan ympäriajo, 22. etapin voitto, 18. etapilla kolmas
Giro di Campania, kolmas
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto, 15. etapilla toinen
Giro della Provincia di Reggio Calabria, voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes, mäkikirikilpailun voitto, 10. ja 19. etapin voitto, 3(b). etapilla kolmas
Giro di Campania, kolmas
Giro del Lazio (aika-ajo), kolmas
Flanderin ympäriajo, kuudes
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs, 15. etapilla kolmas
MM-kilpailut, maantieajossa 13:s
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, 10. ja 18. etapin voitto, 8. ja 19. etapilla kolmas
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, 19. etapin voitto, 22. ja 23. etapilla toinen, 5., 20. ja 24. etapilla kolmas
Gran Premio Ciclomotoristico, kokonaiskilpailussa toinen, 6. etapin voitto
Giro di Sardegna, kokonaiskilpailussa kolmas
Pariisi–Nizza–Rooma, kokonaiskilpailussa kuudes
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kymmenes, 9. etapin voitto, 4. ja 11. etapilla kolmas
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto, pistekilpailussa kolmas, 1(b)., 6. 10. etapilla toinen, 1(a). ja 19. etapilla kolmas
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, mäkikirikilpailussa kolmas, 5. ja 10. etapin voitto, 7(a). ja 12. etapilla toinen, 11., 20. ja 21. etapilla kolmas
Giro della Provincia di Reggio Calabria, toinen
Giro di Campania, toinen
Milano–Torino, kolmas
Menton–Rooma, 3. etapin voitto
Trofeo Matteotti, toinen
MM-kilpailut, maantieajossa kahdeksas
Giro dell'Appennino, kokonaiskilpailussa toinen
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s
Italian ympäriajo, 9. etapilla kolmas
Züri-Metzgete, toinen
Tour de Romandie, kokonaiskilpailussa kolmas
Apocalypse (videopeli)

Apocalypse on Neversoft Entertainmentin kehittämä ja Activisionin julkaisema kolmannen persoonan ammuntapeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStationille.
Kehitys.
Peli suunniteltiin "kaveripeliksi" (), jossa Bruce Willisin näköinen tekoälyn ohjaama hahmo on pelaajan apuna. Neversoftin tullessa kehittäjäksi peli oli ollut jo kolme vuotta kehitettävänä, ääninäyttely oli jo tallennettu ja Activision antoi aikarajaksi julkaisulle joulun 1998, joka jätti kuusi kuukautta aikaa pelin viimeistelyyn. Peli menestyi kohtuullisesti ja Activision antoi kehittäjille lisämahdollisuuden toisessa projektissa: Neversoft kehitti "Tony Hawk’s" -rullalautailupelin, jonka tekniikkademossa käytettiin Apocalypsen ohjelmakoodia pelimoottorissa.
Vastaanotto.
Peli sai GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 7.1/10.
Jousihaka

Jousihaka eli palohaka, karbiinihaka tai karabiinihaka on jousella varustettu soikea metallihaka, jota käytetään muun muassa purjehduksessa, kiipeilyssä ja muissa tehtävissä, joissa tarvitaan köysien, ketjujen, vaijerien, hihnojen tai muiden välineiden nopeaa kiinnittämistä ja irrottamista. Karbiinihaka on syntynyt nimensä mukaisesti karbiinin, erään kiväärityypin käytön helpottamiseksi.
Jousihaasta on tullut suosittu tapa kiinnittää housujen vyötärölle avainnippu, matkapuhelinkotelo, linkkuveitsi, vesipullo tai muu usein tarvittava varuste.
Pienemmästä, esimerkiksi koruissa käytettävistä jousihaasta käytetään myös nimityksiä rapulukko, papukaijalukko tai papukaijahaka.
Iholla (1. tuotantokausi)

Iholla-sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Sub-kanavalla maalis–toukokuussa 2012. Kaudella seurattiin kuuden toisilleen tuntemattomien eri ikäisen naisen elämää puolen vuoden ajan.
Ensimmäisen kauden jaksot on uusittu ensiesityksensä jälkeen neljään kertaan. Uusintoja on lähetetty sekä Sub- että AVA-kanavilla.
Ensimmäisen tuotantokauden myötä "Iholla" sai Kultainen Venla -ehdokkuudet sarjoissa Paras TV-ohjelma 2012 ja Paras reality 2012.
Henkilöt.
Esin.
Esin on 27-vuotias medianomiopiskelija, joka kauden aikana yritti löytää elämänsä rakkautta. Esin yritti myös korjata välejään siskoonsa, jonka kanssa ei ollut ollut tekemisissä kolmeen vuoteen.
Heli.
Heli on 28-vuotias laulaja-lauluntekijä. Ohjelman aikana seurattiin Helin keväällä 2012 julkaistun "Elämäsi suloisin virhe" -esikoisalbumin syntyä sekä sinkkuna elävän naisen yritystä löytää täydellinen rakkaus.
Maria.
Maria on 28-vuotias arkkitehti, joka on naimisissa laulaja-näyttelijä Reino Nordinin kanssa. Parilla oli ennestään Fidel-niminen poika, mutta sarjan aikana nähtiin kuinka perheeseen syntyi Luna-tytär. Nordinien perheen taloprojekti kiristi kauden aikana perheen hermoja, kun perhe joutuu asumaan Marian äidin luona, eikä tilannetta helpottanut uudesta talosta löytynyt homevaurio.
Pia.
Pia on 45-vuotias parturi-kampaaja. Itsenäistyvän pojan yksinhuoltajan perheeseen kuului myös kasvattitytär, jonka muuttaminen omaan asuntoon nähtiin sarjassa. Sarjan aikana pitkään sinkkuna ollut Pia löysi itselleen uuden miesystävän.
Saara.
Saara on 37-vuotias kolmen lapsen kotiäiti. Omaa aikaa kaipaava Saara halusi saattaa pitkään työn alla olleen omaelämäkerrallisen kirjansa loppuun, mutta hektisestä perhe-elämästä ei meinannut löytyä aikaa kirjan kirjoittamiseen. Sarjassa nähtiin myös kuinka Saara ja hänen miehensä laittoivat perheen omakotitalon myyntiin, sillä he halusivat muuttaa lähemmäs Helsingin keskustaa.
Sini.
Sini on 16-vuotias ilmaisutaiteisiin painottavassa lukiossa opiskeleva lukiolainen. Sarjan aikana nähtiin, kuinka Sinin koulunkäynti kärsi, kun Albert-poikaystävä ja teatteriharrastus menivät koulutehtävien edelle. Myös äidin miesystävä kiristää hermoja, eikä perheen yhteinen Amerikan-loma mennyt aivan suunnitelmien mukaan.
Iholla (2. tuotantokausi)

Iholla-sarjan toinen tuotantokausi esitettiin ensimmäisestä poiketen AVA-kanavalla tammi–maaliskuussa 2013. Kaudella seurattiin viiden toisilleen tuntemattoman eri ikäisen naisen elämää puolen vuoden ajan.
Ensimmäisen tuotantokauden esittäneen Sub-kanavan verkkosivuilla julkaistettiin 15. toukokuuta 2012 sarjan saavan toisen tuotantokauden. Kaudelle etsittiin edellisen kauden tavoin pääkaupunkiseudulla asuvia naisia, jotka ovat iältään 18–60-vuotiaita. Ilta-Sanomat kertoi 4. heinäkuuta 2012 tuotantoyhtiö Moskito Televisionin saaneen 780 hakemusta, joista 760 rekisteröitiin vakavasti otettavina.
Kauden jaksot on uusittu ensiesityksensä jälkeen yhteensä viisi kertaa. Uusintoja on lähetetty sekä AVA- että Sub-kanavilla.
Toisen tuotantokauden myötä "Iholla" sai Kultainen Venla -ehdokkuudet sarjoissa Paras TV-ohjelma 2013 ja Paras reality 2013.
Henkilöt.
Claudia.
44-vuotias Claudia on ammatiltaan selvänäkijä. Hän oli sinkku sekä kahdeksan lapsen äiti, joista viisi asui vielä äitinsä kanssa Vihdissä. Kauden aikana seurattiin, kuinka Claudia onnistui pyörittämään viiden lapsen yksinhuoltajana arkeaan.
Johanna.
Johanna on 34-vuotias tietotekniikan insinööri ja yhden lapsen äiti. Johanna on sinkku ja hän halusi löytää uuden rakkauden. Haaveissa on myös perheenlisäys. Kauden aikana nähtiin muun muassa kuinka Johanna yritti löytää itselleen miestä erinäisistä paikoista, kunnes viimein kauden päätösjaksossa hän pääsi treffeille.
Marketta.
Marketta on 18-vuotias ylioppilas, jonka vanhemmat ja kaikki sisarukset ovat insinöörejä. Kauden aikana hän aloitti itsekin opiskelun Otaniemessä ja muutti omilleen vanhempiensa luota.
Sanni.
Sanni on 24-vuotias toimistoapulainen, joka on menossa miehensä kanssa naimisiin kesällä 2013. Sanni on vanhoillislestadiolaisesta perheestä, mutta hän on eronnut hiljattain liikkeestä. Kauden aikana nähtiin muun muassa kuinka Sanni oli aikeissa aloittaa opiskelun, mutta päätyikin töihin helsinkiläiseen vaateliikkeeseen. Vahvana teemana oli vanhoillislestadiolaisuuden ja Sannin "uuden elämän" erot.
Venla.
Venla on 29-vuotias YleX:n radiojuontaja. Venla ei ole koskaan seurustellut, mutta halusi löytää rakkauden. Kauden aikana nähtiin muun muassa kuinka Venla yritti lopettaa suhteensa varattuun mieheen, mutta yritys ei kuitenkaan onnistunut ensiyrittämällä.
Henri Fantin-Latour

Ignace Henri Jean Théodore Fantin-Latour (14. tammikuuta 1836 Grenoble – 25. elokuuta 1904 Buré) oli ranskalainen taidemaalari ja kuvittaja. Hän on maalannut kukka-asetelmia sekä muotokuvia, erityisesti muiden ranskalaisten taiteilijoiden ryhmämuotokuvia.
Fantin-Latourin perhe muutti Grenoblesta Pariisiin vuonna 1841. Hänen ensimmäinen maalausopettajansa oli hänen isänsä, joka oli myös mainittava muotokuvamaalari. Seuraava opettaja oli taidemaalari Horace Lecoq de Boisbaudran, minkä jälkeen Fantin-Latour pääsi École des Beaux-Arts- taidekouluun. Hänen taideopintonsa jäivät lyhyiksi, mutta hän vietti aikaa Louvressa kopioimalla vanhojen mestareiden töitä. Hänen varhaisia töitään oli esillä sekä virallisessa Pariisin salongissa että vuonna 1863 perustetussa ”hylättyjen salongissa” (Salon des Refusés). Fantin-Latourin ystäväpiiriin kuuluivat muun muassa Jean Auguste Dominique Ingres, Eugène Delacroix, Camille Corot, Édouard Manet ja Gustave Courbet. Erityisesti hän ystävystyi Manet’n kanssa ja maalasi myöhemmin tästä useita muotokuvia.
Vaikka Fantin-Latour olikin läheisissä tekemisissä useiden johtavien impressionistien kanssa, hän halusi omat maalauksensa mieluummin esille virallisiin taidesalonkeihin kuin impressionistien näyttelyihin. Impressionisteista poiketen hän ei mielellään maalannut ulkosalla vaan keskittyi ateljeessa lavastettuihin aiheisiin. Hänen oma maalaustyylinsä oli ennen kaikkea perinteinen ja varsinkin muotokuvissa hän pyrki huolellisuuteen ja tarkkuuteen yksityiskohdissa. Fantin-Latour maalasi paljon ryhmämuotokuvia, joiden kiinnostavimpana piirteenä pidetään niissä esiintyviä lukuisia tuon aikakauden merkittäviä kirjailijoita ja taiteilijoita. Muotokuvissa hahmot oli usein järjestetty riviin 1600-luvun hollantilaisten mestareiden maalaamien kiltamuotokuvien tapaan.
Fantin-Latourin kukka-asetelmamaalaukset saavuttivat suuren suosion erityisesti Englannissa, jossa hänen tärkeäksi mesenaatikseen ja asiakkaakseen ryhtyi Edwin Edwards -niminen varakas taiteenharrastaja ja harrastelijataiteilija. Fantin-Latour vieraili useita kertoja Lontoossa vuodesta 1859 alkaen. Muotokuvien ja asetelmien ohella Fantin-Latourin kolmannen aihepiiriin muodostivat mytologiset ja mielikuvitukselliset aiheet. Uransa myöhäisvaiheessa hän omistautui litografioiden tekemiselle. Hän teki monia mielikuvituksekkaita kivipiirroksia, jotka oli omistettu muun muassa Richard Wagnerin ja Hector Berliozin musiikille.
Sebastian Rode

Sebastian Rode (s. 11. lokakuuta 1990 Seeheem-Jugenheim, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Bundesliigassa pelaavaa Eintracht Frankfurtia, jossa hän pelasi aiemmin vuosina 2010–2014.
Rode on edustanut ammattilaisurallaan myös Kickers Offenbachia (2008–2010), Bayern Müncheniä (2014–2016) ja Borussia Dortmundia.
Olli Hietanen

Olli J. "Molla" Hietanen (16. maaliskuuta 1947 – 20. kesäkuuta 2014) oli suomalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja.
Hietanen teki Jokerien seurahistorian ensimmäisen maalin 10. marraskuuta 1967. Hän voitti Jokereissa pelaajana Suomen mestaruuden vuonna 1973 ja siirtyi pelaaja–valmentajaksi vuosikymmenen puolivälissä. Hän toimi myös Sveitsissä valmentajana Bernissä. Hietanen lukeutui 1980-luvulla Suomen jääkiekkoilun eturivin valmentajiin. Parhaan menestyksensä hän saavutti Tapparassa vuosina 1982–84, jolloin jälkimmäinen kausi päättyi mestaruusjuhliin Ässien kaaduttua finaalisarjassa. Jo ennen Tappara-pestiään Hietanen luotsasi Jokereita kahden kauden ajan. Myöhemmin hän työskenteli myös HPK:ssa ja KooKoossa. Hän oli mukana myös kuuluisan MM-Moskovan valmennusryhmässä, johon kuului Mollan lisäksi myös mm. Rauno Korpi
Elämä jääkiekon ulkopuolella.
Hietanen toimi jääkiekkouransa jälkeen opettajana. Hän oli ahkera golfin pelaaja ja voitti muun muassa muutaman Suomen mestaruuden tässäkin lajissa.
Salon des Refusés

Salon des Refusés eli hylättyjen salonki oli Pariisissa toiminut taidesalonki, jossa esiteltiin niitä taideteoksia, joita ei ollut hyväksytty varsinaiseen Pariisin salonkiin.
Parhaiten muistetaan ensimmäinen hylättyjen salonki eli vuonna 1863 keisari Napoleon III:n määräyksestä järjestetty hylättyjen taideteosten näyttely, jossa oli esillä muun muassa Paul Cézannen, Camille Pissarron, Armand Guillauminin, Johan Jongkindin, Henri Fantin-Latourin, James Whistlerin ja Édouard Manet’n teoksia. Tunnetuin näyttelyn teoksista oli Manet’n "Aamiainen ruohikolla", joka oli herättänyt skandaalin.
Helen Gordon

Helen Orr ”Elenor” Gordon-McKay (10. toukokuuta 1933 Hamilton – 5. heinäkuuta 2014 Wishaw) oli skotlantilainen, Yhdistynyttä kuningaskuntaa olympiatasolla edustanut uimari ja olympiamitalisti.
Gordon voitti 200 metrin rintauinnissa olympiapronssia Helsingissä 1952 estäen unkarilaisnaisten kolmoisvoiton. Melbournessa 1956 hän sijoittui samalla matkalla kuudenneksi.
Ken McKayn kanssa avioitunut Gordon kärsi viimeiset elinvuotensa selkävaivoista ja liikkui pyörätuolilla. Hän kuoli luonnollisiin syihin 81-vuotiaana 5. heinäkuuta 2014.
Mervyn Finlay

Mervyn David "Merv" Finlay (17. kesäkuuta 1925 Balmain, Sydney – 2. heinäkuuta 2014) oli australialainen tuomari (Queen's Counsel) sekä soutaja ja olympiamitalisti.
Finlay kuului Australian olympiapronssia voittaneeseen kahdeksikkojoukkueeseen Helsingissä 1952. Yhdysvallat ja Neuvostoliitto olivat Australiaa nopeampia, ja neljänneksi soutaneen Ison-Britannian Australia voitti 1,7 sekunnin erolla.
Finlay työskenteli myöhemmin merkittävissä oikeudellisissa toimissa, kuten New South Walesin korkeimman oikeusasteen tuomarina. Hän kuoli kotonaan 89-vuotiaana 2. heinäkuuta 2014.
Merigeologia

Merigeologia eli geologinen meritiede yhdistää geofysikaalisen, geokemiallisen, sedimentologisen ja paleontologisen tutkimuksen meren pohjassa ja rannikkokaistaleilla. Merigeologialla on vahvat siteet fysikaaliseen meritieteeseen.
Merigeologiset tutkimukset olivat erittäin tärkeitä antaen kriittisen todisteen merenpohjan laajenemisesta ja laattatektoniikasta II maailmansodan jälkeisinä vuosina. Syvä merenpohja on viimeinen olennaisesti tutkimaton raja-alue ja yksityiskohtainen kartoitus tukemiseksi sekä sotilaallissa (merenalainen) kohteissa että taloudellisissa (petrooli ja metallikaivostoiminta) kohteissa ajaa tutkimusta eteenpäin.
Kuvaus.
Tulirengas Tyynenmeren ympärillä sen voimakkaine tuliperäisine ja seismine toimintoineen asettaa pääasiallisen uhan tuhoisille maanjäristyksille, tsunameille ja tulivuorenpurkauksille. Mikä tahansa aikaisin varoittava systeemi näistä katastrofaalisista tapahtumista edellyttää yksityiskohtaisempaa ymmärrystä saarikaaren alueiden merigeologiasta.
Kerrostumien tutkimuksella ja syvänmeren sedimentoitumisella ja sademäärällä ja kalsiumkarbonaatin hajaantumisen nopeudella erilaisissa meriympäristöissä on merkittävä vaikutus maailmanlaajuiseen ilmastonmuutokseen.
Löydöt ja jatkuva tutkimus valtameren keskiselänteen vyöhykkeellä, tuliperäinen toiminta ja hydrotermiset lähteet, ensin Punaisella merellä ja myöhemmin itäisen Tyynen valtameren selänteen ja Atlantin keskiselänteen systeemejä pitkin oli ja on yhä tärkeitä aihealueita merigeologissa tutkimuksessa. Hydrotermisten lähteiden systeemien läheltä löydetyillä ekstremofiileilla organismeilla on ollut ilmeinen vaikutus meidän ymmärtämiselle elämän synnystä ja mahdollisesti elämän alkuperästä sellaisissa ympäristöissä.
Valtamerihaudat ovat pallonpuoliskoskaalassa pitkiä mutta kapeita topografisia vajoamia merenpohjassa. Ne ovat myös syvimpiä valtameren osia.
Mariaanien hauta on syvin tunnettu merenalainen hautavajoama ja syvin tunnettu kohta maapallolla. Alityöntövyöhyke missä Tyynenmeren laatta työntyy Filippiinien laatan alle. Hautavajoaman pohja on alempana meren pinnasta kuin Mount Everest on meren pinnan yläpuolella.
David Tišler

David Abramovitš Tišler (, , 13. heinäkuuta 1927 H’erson, Ukrainan SNT – 7. kesäkuuta 2014 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut miekkailija ja olympiamitalisti sekä miekkailuvalmentaja. Urheilu-uransa jälkeen hän toimi venäläisessä yliopistossa professorinvirassa ja julkaisi yli 170 tieteellistä julkaisua.
Tišler kuului Neuvostoliiton säilän joukkuekilpailussa olympiapronssia Melbournessa 1956 voittaneeseen joukkueeseen. MM-kilpailuista Tišler saavutti viisi mitalia, joista yhden henkilökohtaisessa ja neljä joukkuekilpailussa.
Tišler toimi professorinvirassa moskovalaisessa yliopistossa ja julkaisi yli 170 tieteellistä julkaisua. Miekkailuvalmentajana hänen valmennettavansa saavuttivat 18 olympia- ja yli 50 MM-mitalia. Tišler kuoli moskovalaisessa sairaalassa 86-vuotiaana 7. kesäkuuta 2014.
Jean-Paul Laurens

Jean-Paul Laurens (28. maaliskuuta 1838 Forquevaux, Haute-Garonne – 23. maaliskuuta 1921 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari, joka tunnetaan pääasiassa keskiaikaan sijoittuvista historiamaalauksistaan.
Elämäkerta.
Laurens aloitti uransa kiertävänä taiteilijana ja maalasi muun muassa koristeluita maalaiskirkkoihin. Sen jälkeen hän pääsi opiskelemaan maalaustaitoa ensin Toulouseen ja sitten Pariisiin Léon Cogniet’n johdolla. Hänen ensimmäiset historiamaalauksensa 1860-luvun alkupuolella liittyivät antiikin Roomaan (mm. "Caton kuolema", 1863, ja "Tiberiuksen kuolema", 1864), mutta myöhemmin hän siirtyi keskiaikaisiin aiheisiin. Laurens kuului omana aikanaan Ranskan kolmannen tasavallan tunnetuimpiin taidemaalareihin. Useat hänen maalauksistaan saivat mainetta Pariisin salongissa. Hänen on sanottu olleen 1800-luvun lopun viimeisiä suuria historiamaalareita, sillä kyseinen tyylilaji oli tuolloin jo menettämässä suosiotaan.
Laurens oli kiihkeä tasavaltalainen ja antiklerikalisti, joten hän valitsi historiamaalaustensa aiheiksi usein sellaisia keskiajan historiaan liittyneitä tapahtumia, joiden kautta hän saattoi kritisoida perinnöllistä monarkiaa tai katolista kirkkoa. Esimerkiksi "Keisari Honorius" (1880) kuvaa valtaistuimelle noussutta avutonta poikasta ja "Robert Hurskaan ekskommunikaatio" (1875) paavin ja Ranskan kuninkaan välistä kiistaa. Laurensin maalaukset on toteutettu realistisella tyylillä ja ne ilmentävät usein draamantajua ja historiallista asiantuntemusta. Hän maalasi myös joitain raamatullisia aiheita sekä lähemmäs nykyaikaa sijoittuneita tapahtumia (mm. "Keisari Maksimilianin viimeiset hetket", 1882). Hän teki seinämaalauksia Pariisin kaupungintaloon, Odéon-teatteriin, kunnialegioonan palatsiin ja Panthéoniin sekä Toulousen Capitoleen. Lisäksi hän kuvitti Augustin Thierryn kirjoittaman merovingiajan historian "Récits des Temps Mérovingiens", "Faustin" ja Tuomas Kempiläisen teoksia.
Jean-Paul Laurensin pojat Paul Albert Laurens (1870–1934) ja Jean-Pierre Laurens (1875–1932) olivat myös taidemaalareita.
Lentopallon maailmanliiga 2014

Lentopallon maailmanliigassa pelasi kaudella 2014 28 joukkuetta. Alkusarja pelattiin kolmessa ryhmässä, ja ryhmät jaettiin 2-3 lohkoon. 
Alkusarjan taulukot.
Ryhmä 1.
Lohko A.
Italia menee lopputurnaukseen isäntäjoukkueena, joten kaksi muuta sinne selviytyvää ovat Iran ja Brasilia.
Lohko B.
Yhdysvallat ja Venäjä lopputurnaukseen. Bulgaria putosi kaudeksi 2015 kakkosryhmään.
Ryhmä 2.
Lohko E.
Lohkovoittajat sekä Australia isäntäjoukkueena ryhmän lopputurnaukseen. Japani putosi kaudeksi 2015 kolmosryhmään. Koska Saksa kuitenkin jäi pois liigasta kaudella 2015, sai Japani jatkaa kakkosryhmässä.
Loppupelit.
Ryhmä 3.
Bursa, Turkki
Kuuba nousi kakkosryhmään kaudeksi 2015.
Ryhmä 2.
Sydney, Australia
Australia jatkaa finaaliturnaukseen viiden ykkösryhmäläisen kanssa. Samalla Australia varmisti nousunsa ykkösryhmään kaudeksi 2015.
Ryhmä 1.
&lt;br&gt;
 Nelson Mandela Forum, Firenze, Italia&lt;br&gt;
Lohko H.
&lt;br&gt;
Katso myös.
Suomen joukkue lentopallon Maailmanliigassa 2014
Aleksandr Bessmertnyh (hiihtäjä)

Aleksandr Andrejevitš Bessmertnyh (; s. 15. syyskuuta 1986 Kemerovon alue, Neuvostoliitto) on venäläinen maastohiihtäjä, olympiamitalisti ja MM-mitalisti. 
Hän edusti maataan vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa, jossa hän oli mukana miesten 4×10 kilometrin viestissä yhdessä Dmitri Japarovin, Aleksandr Legkovin ja Maksim Vylegžaninin kanssa. Joukkue sijoittui kilpailussa toiseksi ja pääsi näin juhlimaan olympiahopeaa. Samojen kisojen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa hän oli seitsemäs. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui 50 kilometrin perinteisen kilpailussa kymmenenneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa neljänneksi. Tämän jälkeen hän oli mukana voittamassa Venäjälle viestihopeaa. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän voitti hopeaa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja viesissä.
Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 Bessmertnyh sai hopeaa 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa ja pronssia 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa.
Maailmancupissa Bessmertnykh on kilpaillut vuodesta 2008 asti ja hänen parhaat henkilökohtaiset sijoituksensa ovat toiset sijat La Clusaz’n 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailusta tammikuulta 2013, Toblachin perinteisen hiihtotavan 15 kilometrin kilpailusta joulukuulta 2015 ja Falunin 10 kilometrin perinteisen kilpailusta helmikuulta 2016. Kolmas hän on ollut Oslon 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa maaliskuussa 2017 ja Cognen 15 kilometrin perinteisen kilpailussa helmikuussa 2019. Viestikilpailun hän on voittanut kaksi kertaa.
Bessmertnykh päätti hiihtouransa kauteen 2022.
Liemarvin Bonevacia

 
Liemarvin Bonevacia (s. 5. huhtikuuta 1989) on curaçaolainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metriä. Bonevacia edusti Itsenäisiä olympiaurheilijoita vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän karsiutui 400 metrillä välierissä loukattuaan oikeata reisilihastaan ja jäi näin eränsä viimeiseksi. Hän kuului Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Alankomaiden joukkueeseen, joka sijoittui viidenneksi 4 × 100 metrin viestissä.
Yleisurheilun EM-kisoissa 2014 Zürichissä Bonevacia kilpaili Alankomaiden väreissä 400 metrillä selviytyen välieriin. Prahan EM-hallikilpailuissa 2015 hän karsiutui alkuerissä, saman vuoden Pekingin MM-kisoissa välierissä ja Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 alkuerissä.
Bonevacia saavutti Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 pronssia 400 metrillä ajalla 45,41. Saman vuoden Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin välierissä. Hän saavutti Belgradin sisäratojen EM-kilpailuissa 2017 pronssia 400 metrillä Alankomaiden halliennätysajalla 46,26. Hän karsiutui 400 metrin välierissä Berliinin EM-kilpailuissa 2018 ja alkuerissä Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019.
Bonevacia saavutti Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 kultaa 4 × 400 metrin viestissä viestissä ja pronssia 400 metrillä ajalla 46,30. Saman vuoden World Relays -kilpailuissa hän voitti kultaa 4 × 400 metrin viestissä. Tokion olympialaisissa vuonna 2021 Bonevacia sijoittui 400 metrillä kahdeksanneksi ja juoksi Alankomaiden joukkueessa miesten 4 × 400 metrin viestissä, jossa joukkue sijoittui toiseksi, sekä 4 × 400 metrin sekaviestissä, jossa joukkue sijoittui neljänneksi. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän saavutti hopeaa sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä, jossa hän juoksi ensimmäisen osuuden. Samojen kisojen 400 metrillä hän karsiutui välierissä. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui 400 metrillä neljänneksi. Hän saavutti Istanbulin EM-hallikilpailuissa 2023 pronssia 4 × 400 metrin viestissä ja karsiutui 400 metrin välierissä. Myös saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän karsiutui 400 metrin välierissä. Pikaviestissä Alankomaat oli kuudes. Hän sai Glasgow'n MM-hallikilpailuissa 2024 pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Saman vuoden Rooman EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia sekä 400 metrillä ajalla 44,88 että 4 × 400 metrin sekaviestissä. Tokion MM-kilpailuissa 2025 hän kuului kahdeksanneksi sijoittuneeseen Alankomaiden 4 × 400 metrin viestijoukkueeseen.
Bonevacian ennätys 400 metrillä on vuonna 2021 juostu 44,48, joka on myös Alankomaiden ennätys. Sisäradoilla hän juoksi maan ennätyksen 45,48 vuonna 2022. Sivulajissaan 200 metrillä hän on juossut parhaimmillaan 20,38 vuonna 2024. Hän on voittanut ulkoratojen Alankomaiden-mestaruuden 200 metrillä vuosina 2015 ja 2020 sekä 400 metrillä vuosina 2014–2017 ja 2021–2023. Sisäratojen Alankomaiden-mestaruuden hän on voittanut 200 metrillä vuonna 2018 sekä 400 metrillä vuoina 2015, 2017, 2021 ja 2022.
Platonia

Platonia on fyysikko Julian Barbourin luoma käsite, jonka hän esitteli vuoden 1999 teoksessaan "The End of Time: The Next Revolution in Our Understanding of the Universe". Platonia on nimi hypoteettiselle entiteetille ajattomassa todellisuudessa, joka sisältää kaikki mahdolliset ”nyt”-hetket tai hetkelliset universumin asennot, sillä olemme perineet idean ajattomista totuuksista Platonilta. 
Termiä voi myös soveltaa yleisemmin ”muotojen maailmaan” tai ”Platonin taivaaseen” platonilaisessa metafysiikassa sekä Max Tegmarkin variaatioon multiversumi-teoriasta.
The Walking Dead (5. tuotantokausi)

Yhdysvaltalaisen televisiosarjan "The Walking Deadin" 5. tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 12. lokakuuta 2014. Sarja perustuu samannimiseen sarjakuvaan. Sarjan 5. tuotantokausi kattaa 16 jaksoa.
"Katso myös Luettelo televisiosarjan The Walking Dead jaksoista
Kari Pekola

Kari Antero Pekola (s. 27. syyskuuta 1965 Multia) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kiekonheittäjä. Urallaan hän edusti vuodesta 1992 lähtien Tampereen Pyrintöä ja hänen valmentajinaan toimivat Jouko Laine sekä Erkki Helanoja. Suomi-Ruotsi maaottelussa mukana 6 kertaa vuosina 1992-1997, vuonna 1993 voitti Italia-Suomi-Ranska maaottelun. Edusti Suomea Eurooppa Cup-kilpailussa vuosina 1993-1995 (1993 Bryssel B-lohko 7.sija, 1994 Ljubjana C-lohko 1.sija, 1995 B-lohko Turku 2.sija). Kalevan kisoista Pekola saavutti kiekonheiton hopeaa vuonna 1993. Tämän lisäksi hän oli sisäratojen SM-kisoissa hopealla vuonna 1995.
Kansainvälisissä arvokilpailuissa Pekola on ollut Suomen edustajana yhden kerran. Helsingissä vuonna 1994 järjestetyissä EM-kisoissa hän oli mukana kiekonheitossa, mutta ei selviytynyt loppukilpailuun vaan jäi tuolloin karsintaan.
Virallisissa kilpailuissa Pekola ei ole esiintynyt vuoden 2011 jälkeen.
Lähteet.
 ennätys 61,64
Ilveilijät

Ilveilijät (myös Ilveilijöitä; ) on vuonna 1928 ensi-iltansa saanut King Vidorin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Marion Davies ja William Haines. Elokuvassa tekevät cameoroolin sen ajan suurimmat tähdet, kuten Charles Chaplin, Douglas Fairbanks, William S. Hart, John Gilbert, Norma Talmadge ja Renée Adorée. Ohjaaja Vidor tekee myös elokuvassaan cameo-esiintymisen. "Ilveilijät" on kevytmielinen kuvaus Hollywoodista mykkäelokuvan kauden lopun aikaan. "Ilveilijöitä" pidetään Daviesin parhaimpana roolina. Elokuva kertoo pikkukaupungin tytöstä, joka yrittää tehdä läpimurtonsa Hollywoodissa.
"Ilveilijät" kuvattiin tuotantoyhtiö Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Kalifornian Culver Cityssä huhtikuussa vuonna 1928. MGM:n ohella Cosmopolitan Productions oli myös elokuvan tuotantoyhtiönä. "Ilveilijät" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa 11. marraskuuta vuonna 1928. Maanlaajuinen ensi-ilta oli 20. marraskuuta. Suomessa elokuva sai ensi-illan 16. syyskuuta vuonna 1929. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan levittäjänä. "Ilveilijät" julkaistiin uudelleen 1980-luvulla, jolloin Carl Davis sävelsi elokuvaan uuden musiikin.
Turner Entertainment julkaisi "Ilveilijät" VHS:lle vuonna 1988. Warner Bros. julkaisi elokuvasta DVD-version 14. kesäkuuta vuonna 2012. Lisäksi elokuvan kopiota säilytetään George Eastman Housen taidemuseon elokuva-arkistossa. Vuonna 2003 "Ilveilijät" valittiin kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä.
Orchies

Orchies on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Kuntaa kutsutaan sikurin pääkaupungiksi.
Urheilu.
Kaupunki on tunnettu koripallojoukkueestaan Basket Club d'Orchies. Orchies kuuluu myös Pariisi–Roubaix polkupyöräkilpailun reittiin. Kaupunki oli etappikaupunkina vuoden 2012 Ranskan ympäriajossa.
Foodfight!

Foodfight! on yhdysvaltalainen animaatioelokuva, jonka valmisti Threshold Entertainment ja sen ohjasi Larry Kasanoff. Elokuva piti alun perin julkaista vuonna 2003, mutta se julkaistiin vuonna 2012.
Rionpiikkipyrstö

Rionpiikkipyrstö ("Asthenes moreirae") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Rionpiikkipyrstöä tavataan Brasilian kaakkoisosissa. Lajia on kuvattu melko yleisestä yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Oleksandr Kratov

Oleksandr Kratov (; s. 31. maaliskuuta 1985 Feodosija, Ukrainan SNT) on ukrainalainen suunnistaja. Seuratasolla hän edustaa suomalaista Kooveeta. Aikaisemmin hän on edustanut Turun Metsänkävijöitä ja ruotsalaista OK Orionia.
Kratov on voittanut urallaan kolme arvokisamitalia. Hän oli osana kolmanneksi sijoittunutta Ukrainan viestijoukkuetta vuoden 2013 MM-kisoissa, ja vuosina 2014 ja 2017 hän oli pronssilla keskimatkan kilpailussa. Kratov on ollut Jukolan viestin voittaneessa Kooveen joukkueessa vuosina 2016 ja 2018.
Noora Louhimo

Noora Louhimo (s. 6. marraskuuta 1988 Rauma) on suomalainen laulaja, joka laulaa Battle Beast -yhtyeessä. Louhimo korvasi perhe-elämäänsä keskittyvän Nitte Valon yhtyeen laulajana elokuussa 2012. Ensimmäinen Louhimon kanssa esitetty single, ”Into the Heart of Danger”, julkaistiin Suomessa 25. huhtikuuta 2013.
Heinäkuussa 2019 Louhimo ilmoitti äänittävänsä ensimmäistä sooloalbumiaan, joka ilmestyi 5. maaliskuuta 2021 nimellä "Eternal Wheel of Time and Space." Saman niminen single ja musiikkivideo julkaistiin 5. helmikuuta samana vuonna.
Ivan Argunov

Ivan Petrovitš Argunov (); (1729–1802 Moskova) oli venäläinen taidemaalari, joka oli yksi venäläisen muotokuvamaalauksen perustajista.
Elämäkerta.
Ivan Argunov oli kreivi Pjotr Borisovitš Šeremeteville kuulunut maaorja, ja hän kasvoi setänsä Semjon Mihailovitš Argunovin perheessä, joka oli ruhtinatar Tšerkasskin tilanhoitaja ja myöhemmin kreivi Šeremetevin taloudenhoitaja. Usean vuoden ajan Semjon huolehti Šeremetevin Pietarin Millionnaja-kadulla sijaitsevasta talosta, jossa Ivan varttui.
Vuosina 1746-1749 Ivan Argunov opiskeli maalausta saksalaisen taiteilijan Georg Groothin johdolla, jonka keisarinna Elisabet oli palkannut. Ivan sai oppia myös serkuiltaan Fjodor Leontjevitš Argunovilta ja Fjodor Semenovitš Argunovilta, jotka olivat keisarillisia asumuksia koristelevia maalareita.
Argunovin ensimmäisiä teoksia olivat ikonit Tsarskoje Selon Katariinan palatsin kirkkoon vuonna 1753 ja Uuden Jerusalemin luostariin vuonna 1749. Tänä aikana hän teki myös ainoan tunnetun historiamaalauksensa, "Kuoleva Kleopatra". Hänen ensimmäiset tunnetut muotokuvansa ovat "Ruhtinas Ivan Ivanovitš Lobanov-Rostovski" ja "Ruhtinatar Jekaterina Aleksandrovna Lobanova-Rostovskaja" vuonna 1754. Niissä voidaan nähdä perinteisten venäläistä parsunataidetta yhdistettynä uusiin barokkivaikutteisiin.
1760-luvulla Argunov oli suosionsa huipulla. Hän teki useita kauniita paraatikuvia ja psykologisia muotokuvia sekä ikoneita. Hänen malleinaan olivat Venäjän aatelisto ja tietenkin Argunovin isäntä ja omistaja, kreivi Šeremetev perheineen kuten heidän sukulaisensa Lazarevit ja kreivi Tolstoi. Hän oli yksi postyymien muotokuvien lajin perustajista maalaamalla monia kuolleita Šeremetevejä.
Vuonna 1770 Argunovista tuli kreivi Šeremetevin Millionnaja-kadun talon taloudenhoitaja, ja sen jälkeen Šeremetevien Moskovan talon taloudenhoitaja ja lopulta yksi kartanon tilanhoitajista. Tänä aikana hän maalasi vähemmän, mutta tällöin hän teki mestariteoksensa, "Tuntematon nainen maalaispuvussa". Teoksen mallin henkilöllisyys on tuntematon, vaikka tutkimukset ovat ehdottaneet hänen olevan kreivi Šeremetevin maaorja, näyttelijä ja laulaja Anna Kovaljova-Žemtšugova, kun taas yhtä
lailla on oletettu ettei kyseessä ole hänen virallinen muotokuvansa, vaan ennemmin Šeremetevin maaorjista sattumalta valitun tuntemattoman imettäjän kuva. 1780-luvun jälkipuoliskolta aina kuolemaansa asti vuonna 1802 Argunov ei maalannut vaan käytti kaiken aikansa kreivi Šeremetevin kartanon ja muiden asioiden hoitoon.
Ivan Argunov oli merkittävä taideopettaja. Hän piti maalaustunteja vuodesta 1753 alkaen, ennen Keisarillisen taideakatemian perustamista vuonna 1757. Hänen oppilaisiinsa kuuluivat muun muassa Anton Losenko, Fjodor Rokotov, Kirill Golovatševski ja Ivan Sablukov, joista kaikista tuli myöhemmin taideakatemian opettajia. Argunovin pojat olivat myös hänen oppilaitaan, joista kahdesta, Nikolai Argunovista ja Jakov Argunovista tuli taidemaalareita ja kolmannesta Pavel Argunovista tuli arkkitehti.
Fjodor Rokotov

Fjodor Stepanovitš Rokotov (; 1736 – 23. joulukuuta 1808 Moskova) oli huomattava, muotokuviin erikoistunut venäläinen taidemaalari.
Fjodor Rokotov syntyi Repninin perheelle kuuluneeseen maaorjaperheeseen. Hänen elämästään ei tiedetä paljon. Hän opiskeli Keisarillisessa taideakatemiassa. Ostettuaan itsensä vapaaksi 1750-luvun lopussa hänestä tuli muodikas taidemaalari.
Vuonna 1765 Rokotov valittiin akateemikoksi, mutta hän ei opettanut kauan, koska se haittasi hänen työskentelyään. Hän palasi Moskovaan vuonna 1765, jossa asui loppuelämänsä. Siellä hän sai paljon tilauksia tullen yhdeksi aikansa parhaista muotokuvamaalareista.
Hänen tunnetuimmista töistään yksi on "Aleksandra Struiskajan muotokuva", jota joskus sanotaan Venäjän Mona Lisaksi; ja eittämättä tunnetuimmat 1700-luvun venäläiset maalaukset; "Kreivitär Elisabeth Santin muotokuva" (1785) ja "Nainen vaaleanpunaisessa puvussa" (1770-luku).
Rokotov vältti maalaamasta virallisia muotokuvia, joissa oli paljon koristeita. Sen sijaan hän oli yksi ensimmäisistä venäläisistä psykologista muotokuvamaalausta edistäneistä taidemaalareista, joka kiinnitti huomion optisiin ja tunnelmallisiin tehokeinoihin.
Herukkakirva

Herukkakirva ("Cryptomyzus ribis") on kirvoihin kuuluva hyönteislaji. Se saattaa olla merkittävä tuholainen herukanviljelyssä.
Koko ja ulkonäkö.
Siivettömät yksilöt ovat hentorakenteisia, vaalean kellertäviä tai vihertäviä ja selkäpuolella on yleensä vihreä, melko epäselvä pitkittäisjuova. Selkäpuolella on myös paksuja karvoja. Verkkosilmät ovat punaiset. Tuntosarvet, raajat, vaharauhasputket ja takaruumiin kärjen cauda ovat vaaleat. Cauda on lyhyt, tuntosarvet ovat noin 1,2 kertaa ruumiin pituiset ja vaharauhasputket hyvin ohuet ja 2–4 kertaa caudan pituiset. Siivellisillä yksilöillä on takaruumiin yläpinnalla tumma laikku. Koiraat ovat siivettömiä. Ruumiin pituus 1,6–2,3 mm.
Kromosomiluku 2n=12.
Levinneisyys.
Herukkakirvan levinneisyys ulottuu Euroopasta Aasian pohjoisosien poikki Korean ja Japaniin. Se on myös levinnyt vieraslajina Pohjois-Amerikkaan. Suomessa sitä on tavattu lähes koko maassa.
Elinympäristö ja elintavat.
Herukkakirvalla esiintyy kesän aikana isännänvaihto, jossa primääri-isäntänä ovat herukat, lähinnä punaherukka ja valkoherukka, ja sekundääri-isäntinä erilaiset huulikukkaiskasvit, etenkin pähkämöt ja peipit. Herukoilla kirvat lisääntyvät neitseellisesti ja elävät kolonioina lehtien alapinnoilla aiheuttaen lehteen äkämän, joka on yläpinnalta kupera ja alapinnalta avoin. Äkämä eroaa väriltään muusta lehdestä ja muuttuu usein yläpuolelta viininpunaiseksi. Osa kirvoista pysyttelee herukkapensaissa koko kesän. Sekundääri-isännille siirtyneet kirvat elävät lehdillä ja varsilla. Syksyllä kirvat palaavat herukkapensaisiin, lisääntyvät suvullisesti ja naaraat munivat. Munat talvehtivat.
Herukkakirva vioittaa pensaiden lehtiä ja kirvojen tuottama mesikaste voi tarjota alustan sienitautien esiintymiselle. Kirvoja voidaan torjua myrkytyksin.
Ravintokasvit.
Primääri-isäntiä ovat herukat ("Ribes"), sekundääri-isäntiä monet huulikukkaiskasvit.
Mäntykirva

Mäntykirva ("Pineus pini") on havukirvoihin kuuluva pieni hyönteislaji.
Koko ja ulkonäkö.
Siivettömät yksilöt ovat tumman ruskeita tai punaisia, muodoltaan hyvin pyöreitä ja täysin valkoisen villamaisen vahan peittämiä. Pää ja keskiruumis ovat voimakkaasti kitinisoituneet. Tuntosarvet ovat hyvin lyhyet ja niissä on kolme jaoketta. Siivelliset yksilöt ovat punertavan harmaita ja niiden siipisuonissa on punertava sävy. Ruumiin pituus 1,0–1,2 mm.
Kromosomiluku 2n=22.
Levinneisyys.
Mäntykirva on eurooppalainen laji, joka on vieraslajina levinnyt ainakin Itä-Afrikkaan ja Australiaan. Suomessa sitä tavataan laajalti ympäri maata.
Elinympäristö ja elintavat.
Mäntykirvaa ei voi erottaa "Pineus orientalis" -lajin neitseellisesti lisääntyvistä yksilöistä ja laji on saattanutkin syntyä, kun yhdessä populaatiossa suvullinen lisääntyminen on loppunut kokonaan. Mäntykirva lisääntyy siis ainoastaan neitseellisesti eikä sillä tapahdu myöskään isäntäkasvin vaihtoa, minkä vuoksi lajin elinkaari on havukirvoille poikkeuksellisen yksinkertainen. Kirvat talvehtivat mäntyjen oksilla ja kevätkesällä ainakin kaksi kirvasukupolvea ruokailee tuoreissa vuosikasvuissa. Myöhemmin alkaa syntyä myös siivellisiä yksilöitä, mutta näiden merkitys lajin leviämisessä uusille elinpaikoille lienee pieni verrattuna tuulen mukana kulkeviin 1. toukkavaiheen poikasiin. Varsinaisista kirvoista poiketen havukirvoilla myös neitseellisesti lisääntyvät yksilöt munivat. Mäntykirvan munaryhmät ovat valkoisen villamaisen vahan peittämät.
Mäntykirvan luontaisia saalistajia ovat ainakin seuraavat: Cheilomenes aurora, Diomus pumilio, Exochomus flavipes, nelitäpläpirkko ("Exochomus quadripustulatus"), Leucopis argenticollis, Leucopis atrifacies, Leucopis manii, Leucopis nigraluna, Leucopis obscura, Leucopis praecox, Leucopis tapiae, Rhyzobius chrysomeloides, männynpikkupirkko ("Scymnus nigrinus"), juovapikkupirkko ("Scymnus suturalis"), Tetraphleps raoi ja mäntyhämykorento ("Wesmaelius concinnus").
Mäntykirva viihtyy erityisesti nuorehkoissa männyntaimissa ja aiheuttaa vuosikasvainten ja niiden neulasten kasvun heikkenemistä. Pahimmassa tapauksessa monivuotinen kirvainvaasio voi aiheuttaa taimen kuoleman.
Ravintokasvit.
Isäntäkasveja ovat Euroopassa ilmeisesti ainoastaan metsämänty ("Pinus sylvestris") sekä vuorimänty ("Pinus mugo"). Vieraslajina se on löydetty muiltakin mäntylajeilta.
Danai Gurira

Danai Jekesai Gurira (s. 14. helmikuuta 1978) on zimbabwelais-yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Michonnen roolissa televisiosarjassa "The Walking Dead" ja Okoyena Marvel Cinematic Universen elokuvissa "Black Panther", ', ' ja "".
Emily Kinney

Emily Rebecca Kinney (s. 15. elokuuta 1985 Wayne, Nebraska, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja-lauluntekijä. Hän on näytellyt muun muassa Beth Greenenä televisiosarjassa "The Walking Dead" ja Tess Larsonina televisiosarjassa "Conviction".
Nuoruus.
Emily syntyi Vaughn ja Jean Kinneylle Nebraskassa. Heidän perheensä muutti usein Emilyn ollessa nuori.
Kinney on opiskellut New Yorkin yliopistossa, jonka jälkeen hän suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon NWU:ssa. Kinney muutti opiskelun jälkeen New Yorkiin, jossa hänen uransa alkoi Broadway-rooleista.
Ura.
Näyttelijänä.
Kinney oli opiskelunsa aikana mukana 20 teatterituotannossa, joista tunnetuin on Annan rooli "Spring Awakening" -musikaalissa. Hänen ensimmäinen merkittävä roolinsa televisiossa oli NBC:n sarjassa "". Vuonna 2011 hänet valittiin Beth Greenen rooliin AMC:n uutuussarjaan "The Walking Dead". Kinneyn esittämä hahmo oli sarjassa vasta 16-vuotias, vaikka hän itse oli tuolloin 25.
Kinney vieraili "" -spin-offissa vuonna 2012. Sen jälkeen hän on esiintynyt esimerkiksi ABC:n sarjassa "Forever" ja The CW:n sarjoissa "The Flash" ja "Arrow". Vuonna 2016 Kinney sai pääroolin ABC:n "Conviction"-draamasarjasta Hayley Atwellin rinnalla.
Kinney kiinnitettiin tammikuussa 2017 ABC:n "Ten Days in the Valley" -sarjaan Caseyn rooliin.
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 2014

Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 2014 olivat järjestyksessään 31. suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut. Ne järjestettiin Trentinossa ja Venetossa Italiassa 5.–12. heinäkuuta 2014. 
Tulokset.
Miehet.
Sprintti, 4,4 km.
5. heinäkuuta, Venetsia
Keskimatka, 5,86 km.
11. heinäkuuta, Campomulo
Pitkä matka, 16,36 km.
9. heinäkuuta, Lavarone
Viesti.
12. heinäkuuta, Campomulo
Naiset.
Sprintti, 4,05 km.
5. heinäkuuta, Venetsia
Keskimatka, 4,96 km.
11. heinäkuuta, Campomulo
Pitkä matka, 11 km.
9. heinäkuuta, Lavarone
Viesti.
12. heinäkuuta, Campomulo
Sekakilpailu.
Sprinttiviesti.
7. heinäkuuta, Trento