Fjodor Vasiljev

Fjodor Aleksandrovitš Vasiljev (; 22. helmikuuta 1850 Hatsina – 6. lokakuuta 1873 Jalta) oli venäläinen taidemaalari. Vasiljev tuli tunnetuksi maisemamaalarina. Hän toi lyyrisen maisemamaalauksen Venäjän taiteeseen.
Elämäkerta.
Fjodor Vasiljev syntyi Hatsinassa alemman tason hallituksen virkamiehelle Aleksandr Vasiljevitš Vasiljeville ja Olga Jemeljanova Polyntsevalle 22. helmikuuta (10. helmikuuta juliaanista kalenteria) 1850. Hänen vanhempansa avioituivat neljä vuotta myöhemmin, joten häntä pidettiin aina aviottomana lapsena. Fjodorin täytyi ansaita elantonsa kahdestatoista ikävuodesta alkaen – hän työskenteli postinkantajana, kirjurina ja kuvien restauroijan assistenttina. Isänsä kuoleman jälkeen hän oli perheensä ainoa elättäjä.
Vuonna 1863 Vasiljev onnistui pääsemään Taiteilijoiden kannatusyhdistyksen Maalauskoulun iltatunneille. Koulussa hän tutustui moniin taiteilijoihin, jotka huoleltivat hänestä.
Vuonna 1866 kuuluisa maisemamaalari Ivan Šiškin rakastui Vasiljevin siskoon Jevgenija Vasiljeviin. Šiškin tutustui Fjodoriin ja alkoi opettaa hänelle maisemamaalausta. Heinäkuusta marraskuuhun vuonna 1867 Šiškin ja Vasiljev työskentelivät yhdessä Valamon saarella. Jotkut paikat Valamossa olivat molempien taiteilijoiden teosten aiheina. Myöhemmin Šiškin esitteli Fjodorin Ivan Kramskoille, Ilja Repinille ja taiteenkeräilijöille Pavel Tretjakoville ja Pavel Sergejevitš Stroganoville. Myöhemmin Vasiljevista tuli Ivan Šiškinin kilpailija, ja jälkimmäistä syytettiin usein juonittelusta ja hallinnollisen vaikutuksen käyttämisestä Vasiljevin voittamiseksi eri taidekilpailuissa.
Vasiljevin varhaisissa töissä, kuten "Myrskyn jälkeen" (1868), "Juomapaikan lähellä" (1868) ja monissa muissa, voi tuntea Barbizonin koulukunnan vaikutuksen; se vaikutti hänen taiteeseensa muttei koskaan johtanut epäluovaan aiheiden lainaamiseen. Vaikka Vasiljev oli aluksi jonkin verran teknisesti huonompi Barbizonin koulukuntaan nähden, monet kriitikot ovat yhtä mieltä, että hän löysi lopulta oman tapansa aiheen käsittelyyn. "Sateen jälkeen" (1869) ja "Sateen jälkeen. Maalaistie" ylitti monin osin Barbizonin myrskyiset näyt niiden ilmaisuvoimassa ja syvästi kansallisessa vaikutelmassa.
Vuonna 1870 Vasiljev matkusteli Volgalla Ilja Repinin kanssa, kuva "Volgan näkymä. Lotjat" (1870) oli valtava menestys. Vuonna 1870 hänestä tuli Vaeltajien jäsen; hän oli yksi sen ensimmäisistä kahdestakymmenestä jäsenestä.
Vuonna 1871 Vasiljev maalasi teoksen "Suojasää", joka teki hänestä välittömästi kuuluisan. Keisariperheen jäsen suuriruhtinas Aleksanteri, tuleva keisari Aleksanteri III, tilasi teoksesta kopion ja Taiteilijoiden kannatusyhdistys myönsi hänelle ensimmäisen palkinnon. Myöhemmin suuriruhtinas Aleksanterin kopio asetettiin näytteille Lontoon vuoden 1872 maailmannäyttelyyn ja se voitti mitalin. Vasiljev päästettiin harjoittelijana Keisarilliseen taidekouluun.
"Poikanerolla", kuten häntä kutsuttiin Venäjän taidepiireissä, ei ollut aikaa nauttia suosiostaan – hänellä diagnosoitiin tuberkuloosi ja hänen piti lähteä Pietarista iäksi. Hän muutti Krimille. Taiteilijoiden kannatusyhdistys sponsoroi hänen oleskelunsa siellä, mutta hänet velvoitettiin maksamaan maalauksillaan.
Vasiljev ei tottunut uuteen maisemaan. Hän maalasi Venäjän tasankoja; hänen teoksensa, kuten mestariteos "Märkä niitty" (1872), tehtiin muistinvaraisesti, vanhoista luonnoksista ja mielikuvitusta käyttäen. Jonkin ajan kuluttua hän alkoi piirtää Krimin näkymiä ja alkoi vähitellen tuntea vetoa vuoristonäkymiin. "Krimin vuoristot" (1873) oli erinomainen teos ja hänen viimeisensä.
Vasiljev kuoli Jaltassa 6. lokakuuta (24. syyskuuta juliaanista kalenteria) 1873 kahdenkymmenenkolmen vuoden iässä. Hänen postuumi näyttelynsä Pietarissa oli menestys, ja kaikki hänen teoksensa myytiin ennen näyttelyä. Hänen teoksillaan oli voimakas vaikutus Venäjän seuraavaan maisemamaalarisukupolveen. Nikolai Ge sanoi, että "hän löysi meille taivaan". Monet taidehistorioitsijat painottavat Fjodor Vasiljevin vaikutusta Isaak Levitaniin, Valentin Seroviin ja Viktor Borisov-Musatoviin.