tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Risto Oja-Lipastin yhtye

Risto Oja-Lipastin yhtye, nyk. Oja-Lipasti Band, on 1960-luvulta alkaen
 toiminut suomalainen iskelmä- ja tanssimusiikkia soittava orkesteri. Vuonna 2014 sen johtaja, ilmajokelainen Risto Oja-Lipasti palkittiin Sisu-palkinnolla pitkästä ja johdonmukaisesta, edelleen jatkuvasta työstä suomalaisen tanssikulttuurin hyväksi.
Risto Oja-Lipastin ohella yhtyeessä on vuosikymmenien varrella soittanut myös hänen veljiään, kuten Rauli ja Reijo. Yhtyeen laulusolistina esiintyy usein Raulin vaimo Reetta Oja-Lipasti, ja muina solisteina ovat viime vuosina vierailleet muiden muassa Anniina Mattila, Kaija Lustila, Marko Maunuksela ja Juha Hautaluoma.
Vuonna 1978 yhtye teki Finnlevylle LP-levyn "Pohjanmaan poikia", joka sisältää muun muassa Toivo Kärjen ja Rauno Lehtisen sekä albumin tuottajan Lasse Lintalan sävellyksiä. Laulusolisteina levyllä toimivat Alpo Juvonen ja Jussi-Pekka ”Justus” Koskiranta. Reetta Oja-Lipasti levytti MTV-Musiikille vuonna 1994 albumin "Nautin elämästä".
Historiaa.
Yhtye sai alkunsa, kun musiikkia harrastavan Oja-Lipastin perheen piano- ja trumpettitunteja ottanut esikoispoika ei päässyt kosketinsoittajaksi Markku Tuurin yhtyeeseen vuonna 1967. Hän perusti oman yhtyeen, jonka basistina toimi pitkään veli Rauli ja rumpalina veli Reijo. Laulusolistiksi saatiin Alpo Juvonen, ja keikkamyyjänä ja autonkuljettajana toimi perheen isä. Tanssilavakulttuurin kultaisina vuosina esiintymisiä riitti, ja yhtye säesti muun muassa Irwin Goodmania, Rauli ”Badding” Somerjokea, Kari Tapiota, Eila Pienimäkeä, Paula Koivuniemeä ja Sammy Babitzinia.
1960-luvulta 2010-luvulle yhtyeen riveissä on nähty viitisenkymmentä muusikkoa. Kesällä 2019 50-vuotisjuhlakonserttiinsa valmistautuvan yhtyeen jäseninä olivat Risto Oja-Lipastin lisäksi Hannu Kuismanen, Ari Perälä ja Riston poika Ilari Oja-Lipasti.
Lifesblood

Lifesblood on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Mastodonin EP-levy sekä ensimmäinen virallinen albumi. Se julkaistiin 18. syyskuuta 2001 levymerkillä Relapse Records.
Albumista julkaistiin kahden 7” vinyylin painos 31. elokuuta 2004.
Loulou – rakastettuni

Loulou – rakastettuni (televisioesityksessä käytetty nimeä Lulu; ) on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut Maurice Pialatin ohjaama ranskalainen eroottisesti latautunut romanttinen draamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Isabelle Huppert ja Gérard Depardieu. Elokuva kertoo sosiaalipummin ja pikkuporvarillisen naisen tuhoisasta suhteesta. Elokuvan käsikirjoittivat Maurice Pialat ja Arlette Langmann sekä tuottivat Yves Gasser ja Klaus Hellwig.
"Loulou – rakastettuni" sai ensi-iltansa vuoden 1980 Cannesin elokuvajuhlilla, missä Maurice Pialat oli ehdokkaana pääkilpailussa parhaan elokuvan Kultaisen palmun saajaksi. Elokuva oli ehdolla myös muun muassa kolmen Césarin saajaksi.
Juoni.
Miehensä väkivaltaisesti ulos heittämä Nelly tapaa eräänä iltana Louloun, nuoren ajelehtijan ja taparikollisen, ja päättää muuttaa yhteen hänen kanssaan. Pian Nelly odottaa jo lasta, mutta Loulou kieltäytyy muuttamasta tapojaan ja viettää edelleen aikansa kavereidensa seurassa pikkurikoksia puuhaillen. Nelly ei kestä tilannetta eikä halua siihen enää lasta.
Tuotanto.
"Loulou – rakastettuni" kuvattiin Pariisissa ja La Queue-en-Brien kunnassa Seine-et-Marnessa Ranskassa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Gaumont ja Action Films.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Loulou – rakastettuni" sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla Ranskassa toukokuussa 1980. Elokuva sai teatteriensi-iltansa Ranskassa 3. syyskuuta 1980 ja Suomessa 27. maaliskuuta 1981. Elokuvan teatterilevittäjinä olivat Ranskassa Gaumont ja Suomessa Cine-Studio Oy. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 943 547 katsojaa ja oli Suomessa 116. katsotuin elokuva 11 514 hengen katsojamäärällään vuonna 1981. Elokuva esitettiin myös muun muassa vuoden 1980 Toronton elokuvajuhlilla Kanadassa.
"Iltalehden" Heikki Eteläpään mukaan elokuva kuvaa hienosti nykyajan estotonta suurkaupunkilaista elämäntapaa väkevänä raportinluontoisena tarinana, jonka miljöinä ovat Parisin korttelibistrot ja diskoteekit.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 100% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 7,4/10 keskiarvolla. Keräys perustuu viiteen arviointiin. 773 käyttäjästä 72% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,6/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 2 035 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,8/10.
"Loulou – rakastettuni" julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:lle 24. huhtikuuta 2001. Ranskassa elokuva julkaistiin DVD:lle 9. joulukuuta 2010 ja blu-raylle 9. tammikuuta 2013, jolloin ilmestyi myös uusi DVD-julkaisu.
Call of the Mastodon

Call of the Mastodon on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Mastodonin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 7. helmikuuta 2006. Albumi on yhtyeen viimeinen Relapse Recordsin julkaisema albumi ennen yhtyeen kiinnittämistä Warner Musicille.
Albumin vinyylipainos julkaistiin vuonna 2014.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Pitchfork Median Brandon Stosuy piti albumia verrattain vahvana esityksenä onnistuneesta ja toimivasta varhaisesta tuotannosta. Niin ikään Imperiumin Niko Kaartinen piti albumia hyvin kasattuna kokonaisuutena sekä läpileikkauksena yhtyeen kehityksestä varhaisen tuotannon raakuudesta progressiivisempaan ilmaisuun.
Thaicom 6

Thaicom 6 on thaimaalaisen Thaicomin operoima geostationaarinen tietoliikennesatelliitti, joka laukaistiin SpaceX:n Falcon 9 v1.1 -raketilla 6. tammikuuta 2014.
Satelliitti.
Thaicom 8 on Orbital ATK:n valmistama satelliitti, joka rakentuu yhtiön GEOStar-2.3-satelliittirungon ympärille.
Rod of Moses

Rod of Moses oli hämeenlinnalainen kristillinen rock -yhtye. Bändi vaikutti 1990-luvun puolesta välistä 2000-luvun alkuun. 
Rod of Moseksen alkumuoto syntyi Helluntailaisten juhannuskonferenssissa Keuruulla 1990-luvun puolessa välissä laulaja Rände Rännälin, basisti Sami Korhosen ja rumpali Jerry Patomeren kohdatessa yhteisen tutun kautta. He perustivat yhtyeen nimeltä Underground Cover, joka kokeili parin kitaristin kanssa ja heittivät yhden keikan.
Myöhemmin remmiin tuli kitaristi Tomi Meriläinen ja koskettimiin Antti Heinonen. Tässä vaiheessa yhtyeen nimi vaihtui Rod of Mosekseksi. Nimi syntyi, kun Sami näki Akslepioksen sauva -symbolin ambulanssilelussa. Jouluna 1995 äänitettiin ensimmäinen demo. Tässä vaiheessa alkoi iso pyörä pyörimään ja keikkamäärät alkoivat nousemaan. Loppuvuodesta 1996 synaan tuli Veli-Matti Suoperä ja näin ROMin klassinen kokoonpano oli kasassa. 
1997 bändi voitti SM-Gospel-tittelin. Samana vuonna ilmestyi "Rod of Moses" -debyyttialbumi, jonka tuotti Anssi Kela. 
ROM nautti suosiota erityisesti nuorison parissa luovilla esiintymisillä ja tunki itsensä röyhkeästi myös sinne minne muut gospelin nimeä kantaneet bändit eivät olleet menneet ja pääsikin esiintymään Jyrki-ohjelmaan. 
Vuonna 1999 yhtye siirtyi funk-, groove- ja soul-vaikutteisesta rockista suoraviivaisempaan, brittihenkiseen rockiin "Dallas"-albumillaan. Tuottajana hääri jälleen Anssi Kela.
2000-luvulla Rod of Moseksen toiminta hiipui. Vellu Suoperä ryhtyi luomaan suosittua ylistysmusiikkia. Rände julkaisi kolme soololevyä. Sami Korhonen jatkoi basistin hommia Bass'n Helenissä, sittemmin rock-yhtye Aeroflopissa ja Delay Treessissä. 
Rod of Moses veti reunion-keikan Kouvolan Vappugospelissa 2006.
Hymenochaetaceae

 
Hymenochaetaceae on sieniheimo, joka sisältää kääpiä ja kääpämäisiä sieniä. Heimo kuuluu Polyporales-kääpälahkosta erotettuun Hymenochaetales-lahkoon. Siihen kuuluvia sukuja ovat muun muassa kangaskäävät ("Coltricia"), kätkökäävät ("Inonotopsis"), lepänkäävät ("Inonotus"), huopakäävät ("Onnia" eli "Pelloporus"), arinakäävät (Phellinus) ja kynsikäävät ("Trichaptum"), mutta myös pillittömiä vuotikoita sisältävä Hymenochaete-suku.
Kynsikäävät

Kynsikäävät ("Trichaptum") on sienisuku, johon kuuluu valkolahoa aiheuttavia pienikokoisia ryhmittäin esiintviä lakillisia kääpiä, joiden itiöemät ovat ohuita ja kerroksittaisia. Suomesta tunnetaan neljä lajia, joista yleisin on kuusenkynsikääpä ("T. abietinum"). Muut ovat koivunkynsikääpä ("T. biforme"), männynkynsikääpä ("T. fuscoviolaceum") ja lapinkynsikääpä ("T. laricinum").
Kynsikäävät ovat edeltäjälajeja, joiden lahottamissa puissa viihtyvät monet lajit. Tällaisia seuraajalajeja ovat ainakin lapinsitkokääpä, kuusensitkokääpä, sopulinkääpä, routakääpä, kuultoludekääpä ja liilakääpä.
Naissound

NaisSound -kuoro on syksyllä 2012 perustettu, korsolainen naiskuoro. Kuorossa laulaa tällä hetkellä noin 40 laulajaa. Kuoro esittää uutta ja perinteisempää naiskuoro- ja viihdemusiikkia.
Kuoro on konsertoinut mm. Camilla Nylundin, Waltteri Torikan, Ursula Hynnisen, Lauri Mikkolan ja Matti Eskon kanssa. Kuoron johtajana toimi perustajajäsen Riikka Salminen vuoden 2017 syksyyn, jolloin johtajaksi tuli kapellimestari Kaapo Ijas. Ijas siirtyi muihin tehtäviin kevään 2019 jälkeen ja johtajaksi tuli Kristina Bogataj.
Lahta-keskus

Lahta-keskus (, "Lahta Tsentr") on Pietarissa Venäjällä oleva toimistorakennus ja monitoimitalo, jonka ydin on Gazprom-ryhmän pääkonttori. Rakennuskokonaisuuteen kuuluu 462 metriä korkea pilvenpiirtäjä ja monitoimikeskus. Rakennusten kokonaispinta-ala on 400 000 m². Pilvenpiirtäjä on Euroopan korkein rakennus.
Energiansäästö ja vihreät teknologiat.
Vihreiden ratkaisujen ansiosta energiansäästöä on syntynyt jopa 40 prosenttia. Vuoden 2015 kesäkuussa Lahta-keskuksen suunnitteluvaiheessa hanke sai ”LEED for Core &amp; Shell” kultatodistuksen keskuksen ympäristötehokkuudesta. Asiantuntijoiden mukaan Lahta-keskuksen vihreiden teknologioiden takaisinmaksuaika on noin 20 vuotta.
Rakentaminen.
Gazprom olisi halunnut rakentaa talon Pietarin keskustaan Nevan rannalle paikkaan, jonka vastarannalla nousee Smolnan instituutti, luostari ja katedraali, mutta laajan vastarinnan vuoksi se joutui tyytymään syrjäisempään sijaintiin.
Ranskan 1. panssaridivisioona (1940)

1. panssaridivisioona () oli Ranskan maavoimien panssariyhtymä toisessa maailmansodassa vuonna 1940.
Perustaminen.
Yhtymä perustettiin 16. tammikuuta 1940 Châlonsin varuskunnassa. Siihen kuului kaksi pataljoonaa Renault Char B1 ja kaksi pataljoonaa Hotchkiss H-39. Näiden lisäksi divisioonaan kuului motorisoitu jalkaväkipataljoona, traktorivetoinen kenttätykistörykmentti, patteri 47 millimetrin panssarintorjuntakanuunoita jne.
Palvelus.
Divisioona pidettiin reservissä, jotta Dylen linjalle siirtyneitä joukkoja voitaisiin tarvittaessa tukea. Se siirrettiin 11. toukokuuta alkaen erityisten tankkien kuljettamiseen suunniteltujen lavettien avulla Belgiaan Charleroin koillispuolelle Dylen-linjalle, jonne vaunut saapuivat seuraavana päivänä. Kuljetusten aikana vaunut, niiden tarvitsema polttoaine ja ammukset joutuivat erilleen. Divisioona liitettiin 14. toukokuuta osaksi Ranskan 9. armeijaa, joka vastasi Dinantin puolustuksesta. Pakolaisvirrat olivat tällöin jo ruuhkauttaneet alueen tiestön ja divisioonan joukkojen siirtyminen uusiin asemiin osoittautui vaikeaksi. Etujoukko saapui Dinantiin vasta seuraavana päivänä. Se kohtasi Saksan XV armeijakuntaan kuuluneet 5. ja 7. panssaridivisioonan d’Ermetonin, Flavionin ja Florennesin rajaamalla alueella iltapäivällä vielä samana päivänä yllättäen ranskalaisjoukot niiden tankatessa panssarivaunujaan. Ranskalaisvaunut eivät siten kyenneet liikkumaan, vaan niistä tuli tuliasemia. Taistelun päätyttyä divisioonaan kuului alle 50 vaunua alkuperäisestä 158:sta.
Vaunujen määrä laski vetäytymisen aikana kahteenkymmeneen vaunujen rikkoutuessa yöllisen marssin aikana ja miehistöjen hylättyä vaununsa. Seuraavana päivänä Erwin Rommelin johtamat saksalaiset tuhosivat divisioonan loput vaunut kahakassa Avesnesissa.
Ranskan antauduttua divisioona lakkautettiin virallisesti 22. kesäkuuta 1940.
Komentajat.
Divisioonan komentajina olivat:
Ranskan 2. panssaridivisioona (1940)

2. panssaridivisioona () oli Ranskan maavoimien panssariyhtymä toisessa maailmansodassa vuonna 1940.
Perustaminen.
Yhtymä perustettiin 15. tammikuuta 1940 Châlonsin varuskunnassa komentajanaan kenraali Bruché. Sen kalustona oli Renault Char B1 ja Hotchkiss H-39 panssarivaunuja.
Palvelus.
Ranskan antauduttua divisioona lakkautettiin 22. kesäkuuta 1940.
Organisaatio.
Divisioonaan kuuluivat:
Ranskan 3. panssaridivisioona (1940)

3. panssaridivisioona () oli Ranskan maavoimien panssariyhtymä toisessa maailmansodassa vuonna 1940.
Perustaminen.
Yhtymä perustettiin 20. maaliskuuta 1940 Chatoussa. Siihen kuului perustettaessa puoliprikaati Renault Char B1 ja puoliprikaati Hotchkiss H-39 panssarivaunuja. Näiden lisäksi siihen kuului motorisoitu jalkaväkipataljoona, tykistörykmentti sekä kuljetus- ja huoltokomppania.
Palvelus.
Ranskan XXI armeijakunnan komentaja kenraali Flavigny antoi määräyksen tuhota saksalaisten sillanpää Sedanissa. Tehtävään määrättiin 3. panssaridivisioona, 5. kevyt mekanisoitu divisioona ja 3. motorisoitu jalkaväkidivisioona. Käskyjen toteuttamiseen liittyvät viiveet ja heikot viestiyhteydet estivät koordinoidun hyökkäyksen. Lisäksi armeijakunnan komentaja muutti käskynsä puolustukseen ryhmittymiseksi hieman ennen käskettyä hyökkäyshetkeä. Panssaridivisioonan joukot muuttuivat 14.-15. toukokuuta jalkaväen tukiryhmäksi eikä se kyennyt hyödyntämään liikkuvuuttaan ja tulivoimaansa. Hyökkäävät saksalaiset tuhosivat divisioonan vaunun kerrallaan.
Ranskan antauduttua divisioona lakkautettiin virallisesti 22. kesäkuuta 1940.
Fosfopanteteiini

 
Fosfopanteteiini (C11H23PSN2O7) on orgaaninen yhdiste. Yhdiste on tärkeä koentsyymi muun muassa rasvahappojen ja polyketidien biosynteesissä. Fosfopanteteiini on osa koentsyymi-A:n rakennetta ja esiintyy välituotteena niin koentsyymi-A:n biosynteesissä kuin hajotuksessakin.
Biosynteesi ja biologinen rooli.
Fosfopanteteiinia muodostuu koentsyymi-A:sta alkalisen fosfataasin katalysoimana. Lisäksi tässä hydrolyysireaktiossa muodostuu adenosiini-3′5′-difosfaattia. Fosfopanteteiinin fosfaattiryhmä hydrolysoidaan entsymaattisesti, jolloin muodostuu panteteiinia. Koentsyymi-A:n biosynteesissä fosfopanteteiinia muodostuu fosfopantotenoyylikysteiinistä entsyymin nimeltä fosfopantotenoyylikysteiinidekarboksylaasin katalysoimana. Tämä reaktio tapahtuu solujen sytosolissa ja fosfopanteteiini kuljetetaan solujen mitokondrioihin. Mitokondrioissa fosfopanteteiini ja ATP muodostavat defosfokoentsyymi-A:ta fosfopanteteiiniadenyylitransferaasin katalysoimana.
Fosfopanteteiini on prosteettinen ryhmä asyylikantajaproteiineissa. Tämä proteiini on osa useita entsyymikomplekseja esimerkiksi rasvahapposyntaasia, polyketidisyntaaseja, gramisidiini-S-syntaasia sekä ei-ribosomaalisia peptidisyntaaseja. Näissä entsyymikomplekseissa karboksyylihappopohjainen susbtraatti on sitoutuneena fosfopanteteiinin tioliryhmään. Fosfopanteteiinin tehtävä on aktivoida näiden karboksyylihappojen karboksyyliryhmiä tekemällä niistä reaktiivisemman tioesterin.
Aarne Elomaa

Aarne Elomaa (18. elokuuta 1926 Pori – 11. joulukuuta 2008) oli suomalainen taidemaalari. 
Ura.
Elomaa debytoi Porissa vuonna 1948 ja esiintyi yksityis- ja yhteisnäyttelyissä muun muassa Voipaalan kesänäyttelyssä 1977, Porin taidemuseon avausnäyttelyssä 1979, Seinäjoen taidehallissa 1984 ja 1990, Vaasan taidehallissa 1984 ja Oulun taidemuseossa 1989. Elomaa on tehnyt opintomatkoja Ranskaan, Saksaan, Belgiaan, Hollantiin ja Italiaan. Hänen teoksiaan on muun muassa valtion sekä Porin, Rauman, Kankaanpään ja Harjavallan kaupunkien kokoelmissa.
Elomaa kokeili taiteilijanuransa aikana monia erilaisia tyylejä. Uransa alkuaikana Elomaan taiteessa oli realistinen esitystapa, mutta 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa hänen taiteensa alkoi ottaa vahvasti vaikutteita modernismista.
Elomaan uralle tärkeä vuosi oli 1952, jolloin hän saavutti taiteellisen läpimurtonsa ja pääsi esiintymään myös valtakunnallisissa näyttelyissä. Samana vuonna Elomaa esitti Porin Taiteilijaseuran vuosinäyttelyssä teosryhmän. Vuonna 1953 hän voitti Porin taiteilijaseuran maalauskilpailun teoksellaan "Louhos".
1950-luvun lopussa Elomaan taide otti abstraktimman suunnan. Vuonna 1959 hänen abstraktia ilmaisuaan edustava työnsä oli esillä Suomen Taideakatemian kolmivuotisnäyttelyssä. Abstrakteista kokeiluistaan huolimatta Elomaan omimmaksi tyylisuunnaksi muodostui rakenteellisuuteen perustuva figuratiivinen ilmaisu, johon hän lisäsi 1960-luvun alkupuolella surrealistisia ja metafyysisiä tulkintoja.
Elomaa oli tärkeässä osassa Porin Taiteilijaseuran toiminnassa seuran toisesta vuosinäyttelystä lähtien.
Näyttelyt.
Elomaan töitä on ollut esillä useasti osana Porin taiteilijaseuran taidenäyttelyä, esimerkiksi Porin taiteilijaseuran 35-, 40-, ja 50-vuotisjuhlanäyttelyissä Porin taidemuseossa. Vuonna 1982 Porin taidemuseossa oli vain Elomaan töille omistettu näyttely. Lisäksi Elomaan töitä on ollut esillä esimerkiksi Seinäjoen Taidehallissa, Hyvinkään taidekeskuksessa, Vaasan Taidehallissa ja Oulun taidemuseossa. Ulkomailla Elomaan töitä on ollut esillä Saksassa ja Latviassa.
Vuonna 2009 porilaisessa Galleria Angelossa järjestettiin Aarne Elomaan muistonäyttely. Muistonäyttelyssä oli esillä öljymaalauksia, akvarelleja ja grafiikkaa.
Opinnot ja opetustyö.
Ulkomaille suuntautuneiden opintomatkojen lisäksi Elomaa kävi Unto Pusan ja Yrjö Verhon järjestämillä taidekursseilla.
Elomaa toimi opettajana Porin Piirustuskoulussa vuosina 1965-1970. Lisäksi hän on opettanut kuvaamataitoa Porin Lyseossa sekä Kankaanpään ja Pomarkun yhteiskouluissa sekä Porin työväenopistossa.
Pasi Laine

Pasi Laine (s. 1963) on suomalainen yritysjohtaja. Hän on toiminut Valmet Oyj:n toimitusjohtajana vuosina 2013-2024. Pasi Laine on Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Ilmarisen hallituksen puheenjohtaja, Konecranes Oyj:n hallituksen puheenjohtaja ja Neste Oyj:n hallituksen jäsen.
Uran alku.
Pasi Laine opiskeli sähkötekniikkaa Teknillisessä korkeakoulussa ja valmistui sieltä diplomi-insinööriksi vuonna 1988. Valmistumisen jälkeen hän on luonut pitkän uran suomalaisissa teollisuusyrityksissä. Vuosina 1988–1996 hän toimi eri tehtävissä Valmet Automation Oy:ssa. Hän työskenteli Suomessa ja ulkomailla (Kanada, Saksa ja Iso-Britannia). Välillä hän oli 1996–1998 Elsag Bailey Hartmann &amp; Braun Oy:n toimitusjohtajana. Sen jälkeen hän siirtyi Metso-konsernin palvelukseen. 
Johtajana Metso Oyj:ssa.
Metsolla Laine on toiminut erilaisissa johtotehtävissä. Hän toimi aluksi (1998–2002) Automation "Prosessi- ja Energia" -liiketoimintayksiköstä () vastaavana johtajana ja päällikkönä. Sitten hänet nimitettiin vuosiksi 2002–2003 Metson automaatioliiketoimintasegmentin (Metso Automation) paperi- ja selluteollisuuden automaatiojärjestelmien () liiketoimintalinjan vastaavaksi johtajaksi. Hän jatkoi Metso Automationissa Field Systems-yksikön johtajana 2003–2006.
Metson johtoryhmään Laine nimitettiin vuonna 2006, kun hänet nimitettiin Metso Automationin toimitusjohtajaksi. Hän toimi siinä tehtävässä vuoteen 2011 asti. Sen ohella hän johti Metson "Energia- ja ympäristöteknologia" -liiketoimintasegmenttiä 2008–2011. Sitten hän oli vuonna 2011 lyhyen aikaa "Paperi- ja kuituteknologia" -nimisen segmentin johtajana. Joulukuusta 2011 joulukuuhun 2013 Laine oli "Massa, paperi ja voimantuotanto" -segmentin vastaava johtaja. Hän oli samalla (2011–2013) Metso Oyj:n varatoimitusjohtaja ja toimitusjohtajan sijainen tämän ollessa estynyt hoitamasta tehtäviään. 
Valmet Oyj:n toimitusjohtajaksi.
Kesällä 2013 Metso Oyj:n liiketoimintarakenne uudelleenorganisoitiin. Yhtiö jaettiin kahtia erillisiksi yhtiöiksi (Metso Oyj ja Valmet Oyj). Pasi Laine nimitettiin Valmetin toimitusjohtajaksi kesäkuussa 2013 ja hän aloitti tehtävässä joulukuussa 2013. Laineen johdolla Valmet listattiin Helsingin pörssiin tammikuussa 2014. 2015 Valmet osti Metsolta Automation liiketoiminnan joka liitettiin osaksi Valmetin liiketoimintaa.
Nimitys vuorineuvokseksi.
Joulukuussa 2020 tasavallan presidentti Sauli Niinistö nimitti Pasi Laineen vuorineuvokseksi.
Ranskan 4. panssaridivisioona (1940)

4. panssaridivisioona () oli Ranskan maavoimien panssariyhtymä toisessa maailmansodassa vuonna 1940.
Perustaminen.
Yhtymä perustettiin 10. maaliskuuta 1940 Chatoussa. Sen kalustona oli Renault Char B1 ja Hotchkiss H-39 -panssarivaunuja.
Palvelus.
Divisioona aloitti hyökkäyksen 17. toukokuuta Montcornet’n taistelussa, jossa se menestyksekkäästi työnsi saksalaisten ryhmitystä taaksepäin. Se joutui kuitenkin vetäytymään lähtöasemiinsa tuen ja ilmasuojan puutteen vuoksi. Tämän jälkeen divisioona siirtyi Abbevillen eteläpuolelle hyökätäkseen saksalaisten Aisne-joen taakse perustamia sillanpäitä vastaan. Divisioona osallistui Abbevillen taisteluun 28.–29. toukokuuta tavoitteenaan murtautua Dunkerqueta piirittävien saksalaisjoukkojen rintaman läpi liittoutuneiden joukkojen luokse.
Brittiläinen 51. Ylämaan divisioona vapautti 1. kesäkuuta panssaridivisioonan, joka ryhmittyi uudelleen Marseille-en-Beauvaisisin alueelle liittyen panssariosastoon, joka koottiin kenraali Charles Delestraintin alaisuuteen. Charles de Gaulle vapautettiin 6. kesäkuuta tehtävästä, jotta hän kykenisi siirtymään sotaministeriksi. Divisioonan komentajaksi tuli eversti Chaudesolle, joka luovutti komentajuuden seuraavana päivänä kenraali Pierre Jules de la Fontille.
Divisioona liitettiin 10. kesäkuuta Pariisin armeijaan ja 12. kesäkuuta X armeijakuntaan. Sen jälkeen se osallistui viivytystaisteluihin joukkojen vetäytyessä Loire joelle 12.–19. kesäkuuta. Tulitauko astui voimaan 26. kesäkuuta.
Komentajat.
Divisioonan komentajina olivat:
Mihail Paškin

Mihail "Misja" Andrejevitš Paškin (, s. 22. huhtikuuta 1980, Krasnojarsk, Neuvostoliitto) on venäläinen jääpallovalmentaja. 
Ura.
Pelaajaurallaan Paškin pelasi hyökkääjänä. Hän edusti nuoruudessaan Venäjän poikien maajoukkuetta ja myöhemmin Kazakstanin jääpallomaajoukkuetta. Misja Paškinin seuroja ovat olleet Ruotsissa mm. IFK Vänersborg, Gripen-Trollhättan ja Hammarby IF sekä Venäjällä Zorki Krasnogorsk, Jenisei Krasnojarsk ja Volga Uljanovsk.
Mihailin isä Andrei Paškin on Neuvostoliitossa ja vuodesta 1988 Ruotsissa pelannut Neuvostoliiton jääpallomaajoukkuetta edustanut jääpalloilija. Andrei Paškin oli ensimmäinen Neuvostoliitosta Ruotsiin tullut jääpalloilija. Neuvostoliiton mallin mukaan koko perhe ei saanut muuttolupaa. Niinpä poika-Misja joutui jäävät Neuvostoliittoon isovanhempien hoiviin Krasnojarskiin. Muu perhe muutti Vänersborgiin. Vasta vuoden kuluttua syksyllä 1989 Misjakin pääsi vanhempiensa luo Ruotsiin. Tilanne Neuvostoliitossa oli muuttumassa vapaammaksi, ja vanhoista keinoista rajata ihmisten muuttoa luovuttiin.
Asuinpaikaksi Paškineilla vakiintui Trollhättan, mutta seurat vaihtelivat eli Gripen Trollhättan BK ja kaupungin kakkosjääpalloseura Slussen BK, naapurikaupungin IFK Vänersborg ja Katrineholm SK. Keväällä 2006 Misja Paškin teki sopimuksen sen hetken Ruotsin ykkösseuran Edsbyns IF:n kanssa. Tuskin kausi syksyllä 2006 oli alkanut, kun ilmoitettiin Misja Paškinin siirtymisestä vuokralla Zorki Krasnogorskin riveihin. 
Seuraavina vuosina ura jatkui melkeinpä kausikohtaisilla seurasiirroilla eli Zorki-kauden jälkeen syksyllä 2007 takaisin Ruotsiin ja Gripen-Trollhättanin riveihin, sen jälkeen syksyllä 2008 kaudeksi jälleen Zorkin riveihin ja syksyllä 2009 Ruotsiin IFK Vänersborgin riveihin. Vajaan kahden Vänersborg-kauden jälkeen tammikuussa 2011 Misja Paškin siirtyi syntymäseudulleen Krasnojarskiin huippuseura Jenisein riveihin. Keväällä 2012 oli vuorossa jälleen paluu Ruotsiin ja nyt Tukholmaan Hammarby IF:n riveihin. Matka vei vielä kerran Venäjälle ja tällä kertaa Uljanovskiin Volgan riveihin. 
Toinen Hammarby-jakso alkoi keväälä 2015, kun hän palasi Venäjältä Uljanovskin Volgasta. Mihail Paškin päätti keväällä 2016, että Hammyrby IF oli hänen viimeinen aktiiviuran seuransa. Syynä uran lopettamiseen olivat selkävaivat. Misja jatkoi sen jälkeen Hammarbyn päävalmentajana toimineen isänsä Andrein apuvalmentajana.
Valmentajaura.
Keväällä 2022 Paškin siirtyi SKA-Neftjanikin päävalmentajaksi kolmen vuoden sopimuksella.
Saavutukset pelaajana.
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Sievitalo

Sievitalo Oy kuuluu Sievi Group -rakennuskonserniin. Sievitalo suunnittelee ja toteuttaa muuttovalmiita taloja ja talopaketteja sekä vapaa-ajan asuntoja. Sievitalo toimittaa ja rakentaa taloja useilla eri toimitussisällöillä, aina elementtitoimituksista täysin valmiisiin taloihin saakka. Parhaiten yhtiö tunnetaan muuttovalmiista omakoti- ja paritaloista. Sievitalon voi suunnitella myös itse Sievitalon Oma malli -palvelun avulla. 
Yhtiö käyttää kohteissaan suomalaista puuta ja sen käyttämät elementit tehdään Sievi Elementin puuelementtitehtaassa Pohjois-Pohjanmaalla Sievissä.
Sievitalolla on toimipisteet Kokkolassa, Sievissä, Vaasassa, Tampereella, Vantaalla, Lahdessa, Mikkelissä ja Turussa.
Historia.
Sievitalo Oy on osa Sievi Group -konsernia. Sievi Group Oy on perustettu vuonna 2011. Aluksi yhtiö toimi nimellä Sievitalo Oy. Vuonna 2019 tehdyn mittavan uudistuksen myötä nimeksi vaihtui Sievi Group Oy. Konserni muodostuu nykyään emoyhtiöstä sekä kuudesta tytäryhtiöstä: Sievitalo Oy, Sievi Asunnot Oy, Sievi Element Oy, Sievitek Oy, Sievi Hyvinvointitilat Oy ja Siveco Oy.
Aiheesta muualla.
Viralliset verkkosivut
TCL Technology

TCL Technology () on kiinalainen monikansallinen elektroniikkayhtiö. Se valmistaa televisioita, puhelimia, jääkaappeja, pesukoneita ja ilmastointikoneita. Vuonna 2010 TCL oli maailman 25. suurin kulutuselektroniikan valmistaja. Vuonna 2013 yhtiö oli markkinaosuuksilla mitattuna maailman kolmanneksi suurin televisiovastaanottimien valmistaja.
TCL on etenkin älypuhelimissa erikoistunut lisenssien hyödyntämiseen eli tuotteiden valmistamisen muiden yhtiöiden omistamilla tavaramerkeillä. Se valmistaa ja markkinoi puhelimia paitsi omalla TCL-merkillään, myös ainakin nimillä BlackBerry, Palm, Thomson ja Alcatel Televisioita ja muuta kulutuselektroniikkaa se on myynyt ainakin merkeillä Schneider ja Dual ostettuaan vuonna 2002 oikeuksia ja tehtaita saksalaisen Schneider Electronics AG:n konkurssipesältä (eri yhtiö kuin ranskalainen Schneider Electric).
Ranskan 3. panssaridivisioona

Ranskan 3. panssaridivisioona () oli Ranskan maavoimien panssariyhtymä. Se kunnioittaa vuonna 1943 perustetun ja 1946 lakkautetun 3. algerialaisen jalkaväkidivisioonan perinteitä.
Divisioona perustettiin 1951 ja lakkautettiin 1991. Vuonna 1999 perustettu 3. mekanisoitu prikaati, josta muodostettiin 3. kevyt panssariprikaati, jatkaa divisioonan perinteitä. Divisioona muodostettiin uudelleen kesäkuussa 2016 Ranskan asevoimien uudelleen organisoinnin yhteydessä.
Historia.
Vuonna 1951 3. divisioona muodostettiin Ranskan Saksaan sijoitettuihin joukkoihin. Yhtymään kuului lähes 15 000 miestä ja sen valvonnassa oli Saksan länsi osat. Divisioonaan kuului kolme prikaatia:
Vuonna 1978 divisioona nimettiin 3. panssaridivisioonaksi, jolloin sen kokoonpanoon kuului kolme jalkaväki-, kaksi panssari-, kaksi tykistö-, pioneeri- ja esikunta- ja huoltorykmentti. FFA:n organisaatiomuutoksen aikana divisioona lakkautettiin 1991 ja se korvattiin 3. mekanisoidulla prikaatilla, joka nimettiin 2014 3. kevyeksi panssariprikaatiksi.
3. divisioona muodostettiin uudelleen 20. kesäkuuta 2016. Siihen kuuluu kolme prikaatia ja sen esikunta on Marseillessa.
Kokoonpano.
Divisioona on osa maavoimia (). Perustettaessa siihen kuului kaikkiaan 25 rykmenttiä, neljä esikuntaa ja yksi sotakoulu. Sen vahvuus oli 25 000 henkeä ja noin 4 000 reserviläistä. Divisioonaan kuuluu:
Makuuhuoneen ikkuna

Makuuhuoneen ikkuna () on vuonna 1987 ensi-iltansa saanut Curtis Hansonin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen psykologinen jännityselokuva, jonka pääosissa ovat Steve Guttenberg, Elizabeth McGovern ja Isabelle Huppert. Elokuva perustuu Anne Holdenin romaaniin "The Witnesses" vuodelta 1971. Elokuvan tuottajina olivat Martha De Laurentiis ja Robert Towne.
Juoni.
Terry Lambertilla on suhde pomonsa vaimon Sylvia Wentworthin kanssa. Eräänä iltana firman juhlien jälkeen Terryn luona ollessaan Sylvia kuulee huutoa makuuhuoneen ikkunan alta ja näkee miehen käyvän väkivaltaiseksi naista kohtaan. Ennen kuin Terry ehtii ikkunan luo, on tekijä ehtinyt jo lähteä. Terry ja Sylvia ovat kummatkin samaa mieltä siitä, että tapahtuneesta tulisi ilmoittaa poliisille. Matkassa on vain yksi mutta: Sylvian tehdessä ilmoituksen hänen miehensä saisi tietää suhteesta. Terry tarjoutuu menemään poliisien puheille Sylvian puolesta. Aluksi kaikki sujuu hyvin, mutta sitten Terryn todistuksessa ilmenee epäselvyyksiä ja pian hän onkin itse pääepäilty. Pian paljastuu sarja raiskauksia ja murhia, joiden tekotavoissa on yhtäläisyyksiä. Terry lähtee oikeuteen todistamaan suojellakseen Sylvian henkilöllisyyttä. Syytetyn puolustus kuitenkin murtaa todistuksen ja syyllinen pääsee vapaalle jalalle. Todistaja ja päällekarkauksen uhri tutustuvat ja lavastavat tilanteen ansaksi murhaajalle.
Tuotanto.
"Makuuhuoneen ikkunan" kuvaukset alkoivat Baltimoressa Marylandin osavaltiossa 21. huhtikuuta 1986. Baltimoren lisäksi elokuvaa kuvattiin Wilmingtonissa ja Winston-Salemissa Pohjois-Carolinan osavaltiossa. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli De Laurentiis Entertainment Group.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Makuuhuoneen ikkuna" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 16. tammikuuta 1987. Elokuvan teatterilevittäjänä Yhdysvalloissa oli tuotantoyhtiönäkin toiminut De Laurentiis Entertainment Group. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa avausviikonloppunaan 2 919 657 dollaria 930 elokuvateatterissa ja teatterikierroksensa aikana yhteensä 12 640 385 dollaria yhteensä 934 elokuvateatterissa. Suomessa "Makuuhuoneen ikkuna" sai teatteriensi-iltansa 31. heinäkuuta 1987. Finnkino oli elokuvan teatterilevittäjänä Suomessa. Elokuva oli Suomessa 41. katsotuin elokuva 38 996 hengen katsojamäärällään vuonna 1987.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 86% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 6,0/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 14 arviointiin. 1 381 käyttäjästä 49% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,1/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 3 473 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,4/10.
"Makuuhuoneen ikkuna" julkaistiin Yhdysvalloissa ensi kerran DVD:lle 31. tammikuuta 2000. Sandrew Metronome Distribution Finland Oy on julkaissut elokuvan Suomessa DVD:lle.
Pareiasaurit

Pareiasaurit (Pareiasauridae) on sukupuuttoon kuollut varhaisten anapsidisten matelijoiden heimo. Ne olivat suuria kasvinsyöjiä, jotka kukoistivat permikaudella. Pareiasaurien pituus vaihteli 60-300 senttimetrin välillä, ja jotkut saattavat ovat sattaneet tulla yli 600 kiloa painaviksi. Ne olivat vankkoja otuksia, lyhyillä hännillä, tukevilla raajoilla ja leveillä jaloilla. Pareiasaureja suojasivat osteodermeiksi kutsutut luulevyt, jotka levittyivät pitkin niiden ihoa. Niiden raskaita päitä koristivat useat reunukset ja kohoumat. 
Niiden lehdenmuotoiset hampaat, joissa oli useita huippuja, muistuttavat iguaanien, caseidien ja muiden kasveja syövien matelijoiden hampaita. Tämä hampaisto yhdessä leveän ruumiin kanssa, joka on saattanut sisältää laajan ruoansulatuskanavan, ovat todisteita kasvipohjaisesta ruokavaliosta.
Jotkut paleontologit, kuten Michael Lee, väittävät, että pareiasaurit sisältävät nykyisten kilpikonnien suoran esi-isän. Pareiasaurien kalloilla on useita ominaisuuksia, jotka muistuttavat kilpikonnia, ja joidenkin lajien suojat muuntuivat osaksi luisiksi levyiksi, jotka olivat mahdollisesti esiasteita kilpikonnien selkäkilville. Jalil ja Janvier, totesivat myös laajassa pareiasaurien suhteiden tutkimuksessa että kilpikonnat ovat lähisukulaisia "kääpiö" pareiasaureille, kuten "Pumiliopareialle". Kilpikonnien tarkat suhteet ovat kuitenkin vielä kiistanalaiset, ja pareiasaurien kilvet voivat olla homologisia kilpikonnien kuorien kanssa.
Fylogenia.
Alla on kladogrammi Jalil ja Janvier pohjalta (2005):
Toinen kladogrammi perustuu Tsuji "et al." (2013) tutkimukseen:
Wremja

Wremja oli virolainen alaluokkainen ja parodiamainen komediasarja, jota esitettiin Kanal 2 -kanavalla vuosina 2001–2003. Vuonna 2007 sarjan parhaita kohtauksia esitettiin uudelleen "Sipelga 14" -sarjanimikkeellä (sanaleikki ja parodianimi sarjasta "Õnne 13"). Joistakin sarjan hahmoista tuli Virossa maan uuden ajan alakulttuuri "Rullnokk". Sarjan osittainen edeltäjä samalta tekijäryhmältä Ivar Viglan johdolla oli Vigla Show, jossa oli joitakin samoja hahmoja ja näyttelijöitä kuin Wremjassa. Sarjan näyttelijöitä olivat Jan Uuspõld, Dan Põldroos, Rednar Annus, Meelis Adamson, Tõnu Tähe, Martin Padar ja Andres Rebane, jotka näyttelivät useita rooleja. Näyttelijöiden kokoonpano vaihteli. Sarjassa oli myös paljon avustajanäyttelijöitä. Wremja oli osittain myös sketsisarja. Sarjan ovat tuottaneet Andrus Kivirähk ja Mart Juur. Vuonna 2004 ilmestyi samalta tekijäryhmältä kaksi sarjaan pohjautuvaa kirjaa. Sarjan teemat käsittelevät alatyylistä huumoria, seksiä, alkoholia, muita päihteitä, kommunismia ja sotaa.
Õnne 13

Õnne 13 (suom. Onnen katu 13) (tunnetaan myös Meie elu lood, suom. Meidän elämän tarinat) on virolainen draama- ja komediasarja, mitä on esitetty ETV-kanavalla vuodesta 1993 alkaen. Sarjan ohjaaja on vaihtunut monta kertaa: Tõnis Kask (1993–2002), Ain Prosa (2003–).
Tapahtumat.
Tapahtumat sijoittuvat Viron kuvitteelliseen ja fiktiiviseen kaupunkiin Mornaan (vaikka kuvaukset ovatkin Tallinnassa).
Procolophonomorpha

Procolophonomorpha on primitiivisten matelijoiden lahko tai kladi, joka ilmestyi keskipermikaudella. Se on monipuolinen kokoelma, joka sisältää useita liskomaisia muotoja, sekä monipuolisia muotoja kuten pareiasaurit. Tärkeintä alaryhmää, nimeltä Procolophonia, on perinteisesti pidetty kilpikonnien esi-isänä, minkä vuoksi ne ovat myös mukana tässä ryhmässä. Lee 1995, 1996, 1997 ovat väittäneet, että kilpikonnat ovat kehittyneet pareiasaureista, mutta tätä ajatusta ei kannatettu yksimielisesti. Rieppel ja deBraga 1996 ja deBraga &amp; Rieppel, 1997 ovat osoittaneet, että kilpikonnat kehittyivät sauropterygeistä.
Taksonomia.
Seuraava luokitus perustuu Jalil ja Janvierin vuonna 2005 julkaisemaan fylogeneettiseen analyysiin, jossa keskityttiin pareiasaureihin ja niiden sukulaisiin. Huomaa, että Testudinesin (kilpikonnien) tarkka sijainti on kiistanalainen.
Kalevi Maunula

Aarre Kalevi Juhani Maunula (17. toukokuuta 1926 Seinäjoki – 24. kesäkuuta 2014 Seinäjoki) oli suomalainen everstiluutnantti, joka toimi muun muassa Lapin jääkäripataljoonan komentajana. 
Maunulan vanhemmat olivat opettaja Herman Maunula ja Anna Rajaniemi. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1951 oli Pirkko Tamminen (k. 1964) ja toinen vuodesta 1965 Thora Pietilä.
Maunula kävi 7/8 luokkaa Seinäjoen yhteislyseota ja suoritti Kadettikoulun 1948. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1960. Hän toimi nuorempana upseerina Jääkäripataljoona 1:ssä vuodesta 1949, opetusupseerina Kadettikoulussa vuodesta 1951 ja komppanianpäällikkönä Pohjanmaan jääkäripataljoonassa 1956–1958. Pääesikunnan toimistoupseeri Maunula oli vuodesta 1960, Sotakorkeakoulun opetusupseeri vuodesta 1961 ja Pääesikunnan erityistehtävissä vuodesta 1967. Toimittuaan Porin prikaatissa pataljoonankomentajana ja esikuntapäällikkönä vuodesta 1969 Maunula siirtyi Lapin jääkäripataljoonan komentajaksi 1971. Vakinaisesta palveluksesta hän erosi 1974.
Maunula ylennettiin vänrikiksi 1947, luutnantiksi 1949, kapteeniksi 1955, majuriksi 1963 ja everstiluutnantiksi 1968.
Laura Järnefelt

Laura Elisabeth Järnefelt (oik. Kolehmainen, o.s. Järnefelt, 27. kesäkuuta 1904 Tuusula – 17. syyskuuta 1985) oli suomalainen taidemaalari. 
Järnefelt opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1923–1925, Helsingin yliopiston piirustussalissa 1924–1925. Académie Othon Frieszissa ja Académie Colarossissa Pariisissa 1926 sekä Accademia Inglesessa ja Lipinskyssa Roomassa 1928 ja 1932. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyyn 1934 ja 1943. Järnefelt asui Järvenpään Suvirannassa noin 1930-luvulta lähtien kuolemaansa asti. Järnefeltin vanhemmat olivat taidemaalari Eero Järnefelt ja Saimi Järnefelt. Hänen poikansa on Juhani Kolehmainen.
Järnefelt maalasi pienehköjä kesäisiä maisemia Suvirannassa ja Tuusulanjärvellä. Järnefelt on tehnyt monumentaalimaalauksen "Maisema Kakkovuorelta" Pielaveden Säästöpankkiin ja lisäksi muotokuvia, joita on muun muassa Helsingin yliopistossa, Järvenpään kaupungilla ja Teknillisessä korkeakoulussa (nykyinen Aalto-yliopisto).
VidCon

VidCon on vuosittain Kaliforniassa Yhdysvalloissa järjestettävä konferenssi internetvideoiden tekijöille, katsojille ja alan yrityksille. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2010 "vlogbrothers"-YouTube-kanavan tekijöiden John ja Hank Greenin johdolla. Vuonna 2016 osallistujia oli 25 500, ja 2017 tapahtuma järjestetään ensimmäisen kerran myös Yhdysvaltain ulkopuolella, kun se järjestetään Kalifornian lisäksi myös Alankomaiden Amsterdamissa ja Australian Melbournessa.
Historia.
2010 (1. VidCon).
Ensimmäinen VidCon pidettiin 9.-11. heinäkuuta vuonna 2010 Los Angelesissa Hyatt Regency Century Plaza -hotellissa. Tapahtuma myytiin loppuun etukäteen, ja kävijoitä oli yli 1 400. Tapahtumassa oli muun muassa yritysten ja videoiden tekijöiden pitämiä paneelikeskusteluja ja esitelmiä sekä internetvideoiden avulla tunnetuiksi nousseiden artistien konsertteja.
2011 (2. VidCon).
Vuoden 2011 VidCon järjestettiin heinäkuun 28.-30. päivä Los Angelesin Hyatt Regency Century Plaza -hotellissa kuten edellisenä vuonnakin. Tapahtumaan osallistui 2 500 kävijää, ja se myytiin loppuun 60 päivää ennen tapahtuman alkua.
2012 (3. VidCon).
Kolmas VidCon järjestettiin 28.-30. kesäkuuta Anaheimin kongressikeskuksessa, joka tarjosi enemmän tilaa kasvavalle tapahtumalle. Tapahtumassa oli 7 000 osallistujaa.
2013 (4. VidCon).
Keväällä 2013 YouTube ryhtyi VidConin pääsponsoriksi kahdeksi vuodeksi. Vuoden 2013 VidCon järjestettiin 1.-3. elokuuta jälleen Anaheimin kongressikeskuksessa. Tapahtuma myytiin loppuun kuukausi etukäteen, ja osallistujia oli 12 000.
2014 (5. VidCon).
VidCon2014 pidettiin 26.-28. kesäkuuta 2014 Anaheimin kongressikeskuksessa. Kävijoitä oli 18 000.
2015 (6. VidCon).
Vuonna 2015 VidCon järjestettiin 23.-25. kesäkuuta ja ensimmäistä kertaa se täytti koko Anaheimin kongressikeskuksen. Tapahtumaan osallistui yli 300 YouTube-videoiden tekijää, ja ensimmäistä kertaa kävijöiden oli varattava aika kuukautta etukäteen tavatakseen haluamansa tekijän. Kävijöitä tapahtumassa oli 19 500.
2016 (7. VidCon).
Seitsemäs VidCon järjestettiin kesäkuun 23.-25. päivä Anaheimin kongressikeskuksessa, ja kävijöita oli 25 500. Tapahtumassa oli kiristetyt turvatoimet laulaja Christina Grimmien ampumisen ja Orlandon yökerhoammuskelun vuoksi.
2017 (8. VidCon).
Vuonna 2017 järjestetään kolme VidConia kolmessa maassa ja kolmessa eri maanosassa: 7.-9. huhtikuuta Amsterdamissa, kesäkuussa Anaheimissa ja 9.-10. syyskuuta Melbournessa. Amsterdamissa paikkana toimii RAI Exhibition and Convention Centre, Anaheimissa Anaheimin kongressikeskus ja Melbournessa Melbourne Convention and Exhibition Centre.
Lipputyypit.
Vuonna 2015 VidConiin alettiin myydä kolmenlaisia lippuja. Halvimmat "Community"-liput on suunnattu tapahtuman peruskävijöille, hieman kalliimmat "Creator"-liput videoiden tekijöille ja kalleimmat "Industry"-liput on tarkoitettu alan yritysten edustajille.
Osallistujamäärä.
VidConin osallistujamäärä on lähes kaksikymmenkertaistunut kuudessa vuodessa. Ensimmäisessa VidConissa 2010 oli 1 400 kävijää ja vuonna 2016 jo 25 500.
Katso myös.
Esa Pietikäinen

Esa Olavi Pietikäinen (s. 8. huhtikuuta 1938 Kolari) on suomalainen everstiluutnantti, joka toimi Lapin jääkäripataljoonan komentajana. 
Pietikäisen vanhemmat olivat hovioikeuden auskultantti Olavi Pietikäinen ja Aino Pekkala. Hänen puolisonsa vuodesta 1959 on Ritva Kauppi.
Pietikäinen tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1957 ja suoritti Kadettikoulun 1961. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1973. Hän toimi kouluttajana Pohjan prikaatissa 1958–1959 ja 1961–1963 ja vielä komppanianpäällikkönä vuodesta 1966. Osastonjohtaja 1. erillisessä autokomppaniassa Pietikäinen oli vuodesta 1963 ja komppanianpäällikkö vuodesta 1967. YK:n suomalaisen pataljoonan komppanianpäällikkönä Pietikäinen toimi 1969 ja Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunnassa toimistoupseerina 1969–1971, toimistopäällikkönä 1975–1977 ja vielä osastopäällikkönä vuodesta 1979. Pohjan prikaatin reservialiupseerikoulua Pietikäinen johti vuodesta 1978 ja Lapin jääkäripataljoonaa vuodesta 1983. Toimittuaan Jääkäriprikaatin esikuntapäällikkönä vuodesta 1984 Pietikäinen erosi vakinaisesta palveluksesta 1985.
Pietikäinen ylennettiin vänrikiksi 1958, luutnantiksi 1961, yliluutnantiksi 1964, kapteeniksi 1967, majuriksi 1973 ja everstiluutnantiksi 1979.
John Buffum

John Buffum (s.4. lokakuuta 1943) on yhdysvaltalainen entinen ralliautoilija.
Buffum voitti North American Rally Cupin yhdeksän kertaa ja SCCA Pro Rally mestaruuden 11 kertaa vuosien 1975 ja 1987 välillä. Rallin MM-sarjassa Buffum ajoi vuosien 1973–1988 välillä 16 osakilpailua, pääasiassa pohjois-Amerikassa ja Englannissa. Lopetettuaan varsinaisen aktiiviuransa Buffum ajoi vielä 1993 Australian rallissa sekä 2000 Portugalin rallissa. Uran parhaaksi saavutukseksi jäivät kolmannet tilat Yhdysvalloissa ajetussa Olympus-rallissa vuosina 1986 ja 1988.
Keith Thurman

Keith Thurman (s. 23. marraskuuta 1988 Clearwater, Florida Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen välisarjan nyrkkeilijä ja hallitseva WBA- ja WBC-liittojen maailmanmestari. 
Ammattinyrkkeilyura.
Thurman siirtyi ammattinyrkkeilijäksi vuonna 2007. Uransa alkuvuodet Thurman otteli tuntemattomampia nyrkkeilijöitä vastaan voittaen vuonna 2012 pienen NABO liiton mestaruuden voittamalla Carlos Quintanan neljännen erän teknisellä tyrmäyksellä. Thurman voitti välisarjan WBA-liiton mestaruuden vuonna 2013 tyrmäämällä Diego Gabriel Chavesin kymmenennessä erässä. Vuonna 2017 Thurmanista tuli myös WBC-liiton mestari hänen voitettuaan vöidenyhdistämisottelussa Danny Garcian.
Hämeenkyrön vanha hautausmaa

Vanha hautausmaa on hautausmaa Hämeenkyrön Pappilassa. Se perustettiin 1870-luvulla. Vanhalle hautausmaalle on haudattu muun muassa Frans Emil Sillanpää.
Hämeenkyrön vanhan hautausmaan kappeli sijaitsee suunnilleen keskellä hautausmaan vanhinta osaa.
Lauri Korhonen (everstiluutnantti)

Lauri Olavi Korhonen (9. elokuuta 1939 Kontiolahti – 20. syyskuuta 2012 Hyvinkää) oli suomalainen everstiluutnantti, joka toimi Lapin jääkäripataljoonan komentajana ja useissa eri YK-tehtävissä. 
Korhosen vanhemmat olivat kenraali Olli Korhonen ja Kerttu Ingberg. Hänen puolisonsa vuodesta 1970 oli Arja-Liisa Jokinen.
Korhonen tuli ylioppilaaksi Haminan yhteislyseosta 1960, Kadettikoulun hän suoritti 1963 ja sotakorkeakoulun 1977. Korhonen toimi Kymen jääkäripataljoonassa opetusupseerina 1963–1968 ja komppanianpäällikkönä 1968–1974 sekä 1971–1975. YK:n suomalaisessa pataljoonassa hän oli komppanian varapäällikkö 1967–1968, UNMOGIP-tarkkailija Pakistanissa 1970–1971 ja pataljoonaupseeri YKSV4-joukko-osastossa 1980–1981 sekä YKSL1-joukko-osastossa Libanonissa 1982–1983. Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunnan toimistoesiupseerina Korhonen työskenteli 1977–1978 ja toimistopäällikkönä 1978–1980 sekä Pohjan prikaatin reservialiupseerikoulun johtajana 1982 ja 1983–1984. Vuonna 1984 hänestä tuli Lapin jääkäripataljoonan komentaja ja vuonna 1987 Jääkäriprikaatin esikuntapäällikkö ennen eroamistaan vakinaisesta palveluksesta 1988. Tämän jälkeen Korhonen toimi vielä UNIIMOG-tarkkailijana 1988–1990 ja UNIKOM-tehtävissä 1991–1993, UNIFIL-yhdysupseerina 1994–1995 sekä Suomi-Saksa-Sveitsi-YK-kurssin opettajana 1993–1998. Korhonen oli kuusinkertainen puolustusvoimien pesäpallomestari.
Korhonen ylennettiin vänrikiksi 1961, luutnantiksi 1963, yliluutnantiksi 1967, kapteeniksi 1969, majuriksi 1977 ja everstiluutnantiksi 1984.
Netgear

Netgear on yhdysvaltalainen elektroniikkayhtiö. Se valmistaa reitittimiä, keskittimiä, NAS-laitteita, kytkimiä, WAP-laitteita ja IP-kameroita.
Patreon

Patreon on verkkoalusta, joka mahdollistaa sisällöntuottajille tilauspohjaisen sisältöpalvelun luomisen. Sen avulla tuottajat saavat rahoitusta suoraan faneiltaan, joko määräajoin tai julkaisujen perusteella. Näin faneista tulee tuottajan tukijoita (). Patreonin perustivat muusikko Jack Conte ja kehittäjä Sam Yam vuonna 2013 ja se toimii Yhdysvaltojen San Franciscosta käsin.
Historia.
Muusikko Jack Conte perusti Patreonin vuonna 2013 yhdessä kehittäjä Sam Yamin kanssa. Conten motivaationa oli keksiä tapa elättää itsensä suosittujen YouTube-videoidensa avulla. Yhdessä Sam Yamin kanssa hän kehitti alustan, jonka avulla fanit voivat lahjoittaa tietyn rahasumman aina artistin julkaistessa uuden teoksen.
Ensimmäisen 18 kuukauden aikana yli 125 000 ihmistä liittyi sivustolla tukijaksi, ja loppuvuonna 2014 Patreon ilmoitti, että tukijat rahoittavat kuukausittain yli 1 000 000 $:lla sivustoa käyttäviä sisällöntuottajia. Maaliskuussa 2015 Patreon hankki vastaavaa palvelua tarjoavan Subbablen.
Liiketoimintamalli.
Patreonia käyttävät sisällöntuottajat on luokiteltu sisältötyypin mukaan kategorioihin kuten esimerkiksi videot, podcastit, komediat, sarjakuvat, pelit, ja opetus. Sisällöntuottaja luo sivun Patreonin verkkosivulle, jossa patroneilta pyydetään maksua joko kuukausi- tai julkaisuperusteisesti. Tukijat voivat peruuttaa tilauksensa milloin vain. Usein sisällöntuottajat tarjoavat patroneilleen lahjoituksen suurudesta riippuvia etuja, kuten taidetta tai videoita. Patreon ottaa lahjoituksista viiden prosentin palkkion.
Sisällöntuottajat.
Helmikuussa 2014 melkein puolet Patreonin sisällöntuottajista oli YouTube-videoiden tekijöitä, ja loput olivat pääasiassa kirjoittajia, verkkosarjakuvantekijöitä tai podcastien tekijöitä. Keskimääräinen lahjoitus oli 7 $.
DFTBA Records

DFTBA Records on yhdysvaltalainen levy-yhtiö ja internetsisällöntuottajien oheistuotteita myyvä verkkokauppa. Sen perustivat vuonna 2008 Hank Green ja Alan Lastufka alun perin levy-yhtiöksi, mutta nykyään yritys keskittyy myymään Youtube-kanavien oheistuotteita sisällöntuottajilta, kuten Green itse, hänen veljensä kirjailija John Green, Charlie McDonnell, Rhett and Link, CGP Grey ja Charles Trippy.
DFTBA tulee sanoista ”don’t forget to be awesome” eli ”älä unohda olla upea”.
Tokorozawa

Tokorozawa () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee Suur-Tokion alueella aivan Tokion metropolin pohjois- ja prefektuurin pääkaupungin Saitaman lounaispuolella. Kaupungissa on 343 835 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 72,11 neliökilometriä. Tokorozawa on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Tokorozawa tunnetaan ”Japanin ilmailun alkukotina” (), koska maan armeija perusti sinne Japanin ensimmäisen lentokentän, joka valmistui vuonna 1911. Kaupunkioikeudet Tokorozawa sai vuonna 1950, minkä jälkeen se on kasvanut nopeasti Tokion asuinlähiönä.
Ivanna Klympuš-Tsyntsadze

Ivanna Orestivna Klympuš-Tsyntsadze (, s. 5. heinäkuuta 1972 Kiova) on ukrainalainen poliitikko ja journalisti. Hän toimi Ukrainan eurooppalaisen ja euroatlanttisen integraation varapääministerinä huhtikuusta 2016 elokuuhun 2019.
Klympuš-Tsyntsadze syntyi Kiovassa. Hän valmistui vuonna 1994 Ukrainan pedagogisesta valtionyliopistosta erityisalanaan defektologia, kehitysvammaispedagogia ja logopedia. Vuonna 1998 hän suoritti kansainvälisen suhteiden ja englannin kielen kääntäjän maisterintutkinnon Kiovan kansallisessa yliopistossa. Vuosina 2002–2007 hän työskenteli BBC:n ukrainankielisen palvelun kirjeenvaihtajan Yhdysvaltain Washington D.C.:ssä sekä Georgian Tbilisissä.
Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa Klympuš-Tsyntsadze valittiin Ukrainan parlamenttiin Verh’ovna Radaan Petro Porošenkon blokin listan 61. ehdokkaana. Parlamentissa hän toimi ulkoasiainvaliokunnan 1. varapuheenjohtajana ja Naton parlamentaarisen yleiskokouksen Ukrainan pysyvän valtuuskunnan puheenjohtajana. Huhtikuussa 2016 hänet nimitettiin eurooppalaisen ja euroatlanttisen integraation varapääministeriksi, minkä myötä hän erosi parlamentista. Hän toimi virassa vuoden 2019 parlamenttivaaleihin asti, joissa hänet valittiin Verh’ovna Radaan Euroopan solidaarisuus -puolueen listan 10. ehdokkaana. Hän on parlamentin EU-integraatiovaliokunnan puheenjohtaja. Vuoden 2020 paikallisvaaleissa hänet valittiin Taka-Karpatian aluevaltuustoon Euroopan solidaarisuus -puolueen listan kärkiehdokkaana, mutta hän ei ottanut paikkaa vastaan.
Klympuš-Tsyntsadze on naimisissa georgialaisen diplomaatin Artšil Tsintsadzen kanssa.