tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arkeologinen kulttuuri

Arkeologinen kulttuuri on arkeologisen aineiston tyyppien avulla määriteltävä esihistoriallisen ajan kansa.
Kulttuurin käsitteelle on antropologisessa ja arkeologisessa kirjallisuudessa annettu lukemattomia erilaisia määritelmiä. Asiaa on mutkistanut se, että termillä "kulttuuri" viitataan yleiskielessä henkiseen toimintaan ja sen tuotteisiin. Tämä yleinen merkitys on eri kuin arkeologiassa, mutta samalla se kuitenkin sisältyy arkeologian kulttuurikäsitteeseen.
Kulttuurikäsitettä käytti arkeologissa yhteyksissä ehkä ensimmäisenä Olof Rygh vuonna 1866. Hän totesi, että Pohjois-Norjan kivilajiesineet olivat erilaisia kuin muun Skandinavian. Hän katsoi pohjoisten esineiden siten olevan eri kulttuurin ja kansan, lappalaisten, tuottamaa. Vielä 1910-luvulle asti samaa tarkoittavasta käsitteestä käytettiin kirjallisuudessa myös nimitystä "ryhmä". Vuonna 1911 saksalainen Gustav Kossinna aloitti "kulttuuri"-termin systemaattisen käytön. Hän jakoi Keski-Euroopan arkeologiset jäännökset kulttuurien tai kulttuuriryhmien mosaiikiksi. Kulttuurialueet hän rinnasti etnisiin ryhmiin ja kansoihin, ja kulttuurit heimoihin.
Britanniassa toiminut Vere Gordon Childe määritteli arkeologisen kulttuurin vuonna 1929 tavalla, joka on yhä käytössä. Hänen empiristisen määritelmänsä mukaan kulttuuriksi tai kulttuuriryhmäksi kutsutaan monimutkaista kokonaisuutta säännönmukaisesti yhdessä esiintyviä piirteitä kuten saviastioita, työvälineitä, koristeita, hautausriittejä ja talon muotoja. Nämä piirteet esiintyvät yhdessä, koska ne ovat yhden kansan luomuksia ja sen kollektiivisen kokemuksen avulla sopeutuneet ympäristöönsä.
Uuden arkeologian edustaja David L. Clarke esitti vuonna 1976 määritelmän, jonka mukaan kulttuuri on polyteettinen joukko tiettyjä ja monipuolisia artefaktityyppikategorioita, jotka johdonmukaisesti esiintyvät yhdessä rajoitetulla maantieteellisellä alueella. "Polyteettisella" hän tarkoitti sitä, että kaikkien olemassa olleiden tyyppien ei tarvitse esiintyä jokaisessa kokoelmassa.
Pelkkiin havaittaviin esineisiin keskittyviä kulttuurin määritelmiä on kritisoitu siitä, että ne unohtavat ihmiset esineiden tekijöinä. Esimerkiksi W. W. Taylorin (1948) mukaan kulttuuri ei ole havaittava, vaan mentaalinen ilmiö, joka koostuu mielen sisällöistä. Tällöin artefaktit eivät ole kulttuuripiirteitä, vaan kulttuuripiirteiden ilmentymiä.
Heikki Lehtonen

Heikki Pellervo Lehtonen (14. tammikuuta 1909 Urjala – 25. lokakuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen teollisuusjohtaja ja vuorineuvos (1959).
Lehtonen oli koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hän oli Imatran Voiman (1948–1974), Kemijoki Oy:n (1954–1960) ja Oulujoki Oy:n (1968–1977) toimitusjohtaja.
Alexy Bosetti

Alexy Bosetti (s. 23. huhtikuuta 1993 Nizza) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa OGC Niceä. Oikeajalkainen Bosetti on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Bosetti on OGC Nicen kasvatti. Hän debytoi seuran paidassa Ligue 1:ssä toukokuussa 2012 tultuaan vaihdosta kentälle Olympique Lyonnaisia vastaan. Avausmaalinsa pääsarjassa Bosetti iski syyskuussa 2013 Valenciennes FC:tä vastaan ollen samalla ensimmäinen nizzalainen, joka onnistuu maalinteossa seuran uudella kotistadionille Allianz Rivieralla. Bosetti kuuluu nykyisin seuran avainpelaajiin.
Maajoukkueura.
Bosetti edusti Ranskan alle 19-vuotiaita kuudessa maaottelussa vuonna 2012. Noissa otteluissa hän iski kolme maalia. Bosetti oli mukana voittamassa myös alle 20-vuotiaiden MM-kultaa 2013 Turkissa. Alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa Bosetti pelasi vuosina 2012–2013 14 peliä ja teki yhden maalin.
Muuta.
Bosetti on tatuoinut oikeaan käsivarteensa kuvan verisestä pääkallosta, jonka halki on isketty veitsi. Tuo kuva on OGC Nicen ultrakannattajaryhmän "Brigade Sudin" tunnus.
Maya Nepal

Maya Nepal ry on Suomessa vuonna 2007 rekisteröity hyväntekeväisyysjärjestö. Maya Nepal on poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton järjestö, joka pyrkii auttamaan nepalilaisia kodittomia lapsia. Maya Nepalin päätukikohde on järjestön lastenkoti Bhaktapurissa Nepalissa. Lastenkotitoiminnan lisäksi järjestö on aloittanut myös naisprojektin, jonka tarkoituksena on tukea taloudellisissa vaikeuksissa olevia äitejä.
Historia.
Järjestön toiminta pohjautuu nepalilaisten aloittamaan työhön lasten oikeuksien parantamiseksi. Ajatus Maya Nepalin perustamisesta sai alkunsa Enni Mikkosen ja Ulla Liukkosen Maailmanvaihto ry:n kautta tekemästä vapaaehtoistyömatkasta nepalilaiseen lastenkotiin. Nepalissa Mikkonen ja Liukkonen kohtasivat todellisuuden, jossa lasten oikeuksia rikottiin räikeästi. Samaan aikaan myös nepalilainen Bikash Khatri työskenteli vapaaehtoisena samassa lastenkodissa. Siellä hän tapasi työntekijät Nanda Shahin ja Bibechana Bayalkotin, jotka joutuivat työskentelemään palkatta huonoissa olosuhteissa. Khatrin ja työntekijöiden kohtaaminen johti taisteluun lapsien olosuhteiden parantamiseksi. Bikash vetosi useisiin virallisiin tahoihin, mutta korruptoituneessa Nepalissa avunpyyntöihin ei kyetty vastaamaan. Bikash sai kuitenkin tukea australialaisilta ystäviltään, joiden avulla hän perusti vuonna 2005 lastenkodin - Meg´s Children Homen- paikan jossa kaltoinkohdellut lapset olisivat oikeasti turvassa. Kaikkia lastenkodin lapsia ei kuitenkaan kyetty pelastamaan uuteen lastenkotiin ja niin syntyi tarve toiselle kodille.
Toiminta.
Maya Nepal ylläpitää Maya Nepal-kotia 22 lapselle ja nuorelle. Paikallisten toimijoiden lisäksi kodissa työskentelee useimmiten myös joku järjestön suomalainen jäsen. Lastenkotitoiminnan lisäksi toiminta on laajentunut myös naisprojektilla, jonka tavoitteena on mahdollistaa vaikeuksissa olevien äitien toimeentulo sekä suunnata varoja naisten terveyden kohentamiseen ja koulutukseen. Toiminta rahoitetaan lahjoituksilla ja erilaisilla tukitapahtumilla. Suomessa Maya Nepal toimii vapaaehtoisvoimin ja tällä hetkellä järjestöllä toimii Helsingissä, Oulussa, Rovaniemellä ja Ylivieskassa.
Claudio Beauvue

Claudio Beauvue (s. 16. huhtikuuta 1988 Saint-Claude, Guadeloupe) on ranskalais-guadeloupelainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Celta de Vigoa. Oikeajalkainen Beauvue on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura.
Seurajoukkueura.
Beauvue edusti nuorten tasolla FC Nantesia. Hänen ensimmäinen seura aikuisten tasolla oli tuolloin Ligue 2:ssa pelannut Troyes AC, jonka riveissä Beauvue debytoi elokuussa 2007 SC Bastiaa vastaan. Avausmaali syntyi saman vuoden lokakuussa Grenoble Foot 38:a vastaan. Beauvue pelasi vuosina 2007–2012 Troyesin paidassa kaiken kaikkiaan 99 ottelua, joissa syntyi 17 osumaa.
Kauden 2011–2012 Beauvue vietti kokonaan lainalla Ligue 2 -seura LB Châteauroux'ssa, jossa hän teki 37 pelissä kymmenen maalia. Heinäkuussa 2012 Beauvue siirtyi pysyvällä sopimuksella Châteauroux'n riveihin. Hän pelasi syyskauden aikana Ligue 2:ssa 21 ottelua ja teki kuusi osumaa. Tammikuussa 2013 Beauvue siirtyi lainalle Ligue 1 -seura SC Bastiaan. Hän teki pääsarjadebyyttinsä helmikuussa 2013 Evian Thonon Gaillard FC:tä vastaan ja uran ensimmäinen pääsarjaosuma, joka jäi myös kauden ainoaksi, syntyi Olympique Lyonnaisia vastaan maaliskuussa 2013.
Beauvue siirtyi Châteauroux'sta heinäkuussa 2013 Ligue 1:een nousseeseen En Avant de Guingampiin. Ensimmäisellä kaudellaan seurassa hän pelasi Ligue 1:ssä 36 ottelua, joissa syntyi viisi maalia. Tuolla kaudella Beauvue voitti seuran kanssa myös Coupe de Francen. Toisella kaudellaan seurassa Beauvue onnistui erittäin hyvin. Hän teki pelaamassaan 36 ottelussa hienot 17 maalia. Yhteensä Beauvue teki 72 pelaamassaan ottelussa 22 maalia.
Heinäkuussa 2015 Beauvue siirtyi saman sarjan Olympique Lyonnaisiin. Hän pelasi syyskaudella 19 ottelua tehden niissä viisi maalia. Tammikuussa 2016 Beauvue siirtyi espanjalaiseen Celta Vigoon.
Maajoukkueura.
Beauvue pelasi vuonna 2009 kaksi ottelua Guadeloupen paidassa. Hän voi silti edustaa yhä Ranskaa, sillä Beauvuen ottelut Guadeloupen paidassa eivät olleet virallisia FIFA-otteluita.
New Name

New Name on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Elina Arlinin ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin 22. elokuuta 2014 ja julkisijana toimi Groovy Records. Arlin on itse sanoittanut ja säveltänyt kaikki albumin kappaleet. "New Name" ei sijoittunut ollenkaan Suomen albumilistalle.
Albumin tyyliä on kuvailtu "motown soulin ja nykypopin sekoitukseksi". Arlin itse kertoi albumin olevan retrotunnelmaista poppia. Hänen musiikillisia esikuviaan albumin teossa olivat muun muassa Paloma Faith ja Duffy, ja 50- ja 60- lukujen amerikkalainen ja brittiläinen musiikki.
"New Name" sai kriitikoilta pääasiassa positiivista palautetta. V2.fi-sivuston toimittaja J.A. Kaunisto kehui albumia vakuuttavaksi näytöksi Arlinin taidoista. Artistin englannin kielen lausuminen ja tunnelataus saivat osakseen kritiikkiä, mutta arvion lopussa sanotaan vielä, että "albumi on hallittu, menevä ja tunteellinen paketti, josta irtoaa fiiliksiä moneen tilanteeseen." Kaunisto antoi albumille 3 ja puoli tähteä viidestä mahdollisesta. Jazzrytmit-lehden kriitikko kirjoitti Arlinin olevan pirteä tuttavuus, ja kehui albumin hitaampia kappaleita, joissa "hänen sointuisan soiva äänenkäyttö, mukavasti toimiva vibraatto ja käsinkosketeltava tunteenomaisuus tekevät laulun syövereihin pureutuvaksi." Mesta.netin Petri Kipinän mielestä albumi on valmis ja vakuuttava kokonaisuus, mutta kuitenkin liian varman päälle pelattu.
Khadar Ayderus Ahmed

Khadar Ayderus Ahmed (10. tammikuuta 1981 Mogadishu, Somalia) on suomalais-somalialainen elokuvakäsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. Hän syntyi Mogadishussa, Somaliassa ja muutti 16-vuotiaana perheensä kanssa Suomeen pakolaisena. 
Ura.
Itseoppinut elokuvantekijä voitti lyhytelokuvan käsikirjoituskilpailun vuonna 2007 "Kaupunkilaisia"-käsikirjoituksellaan. Käsikirjoituksen ohjasi Juho Kuosmanen. Kilpailun järjesti Suomen elokuvasäätiö ja Yle. "Kaupunkilaisia" näytettiin ja palkittiin monilla elokuvafestivaaleilla, kuten Locarnon kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla, jossa se voitti Leopard of Tomorrow -palkinnon. Tampereen elokuvajuhlilla elokuva sai nuorisotuomariston palkinnon.
Ahmed on käsikirjoittanut "Kaupunkilaisia"-elokuvan lisäksi lyhytelokuvat "Me ei vietetä joulua" (2014) "Yövaras" (2017) ja "The Killing of Cahceravga" (2019), jonka ohjaana hän myös toimi. Hän käsikirjoitti yhdessä Samuli Valkaman kanssa vuoden 2017 pitkän elokuvan "Saattokeikka,"jonka Valkama ohjasi. 
Ahmedin käsikirjoittama ja ohjaama "Guled &amp; Nasra" valmistui vuonna 2021. Se on ensimmäinen suomalainen elokuvateatterilevitykseen päätynyt elokuva, joka on kuvattu Afrikan mantereella ja puhuttu kokonaan somaliksi. "Guled &amp; Nasra" tunnetaan kansainvälisessä levityksessä nimellä "The Gravedigger’s Wife", ja se sai ensi-iltansa heinäkuussa Cannesin elokuvajuhlien Kriitikoiden viikolla. Se on ensimmäinen pitkä suomalainen elokuva kyseisessä kilpasarjassa. Lokakuussa 2021 Khadar Ahmed voitti tällä ohjauksellaan Kultaisen oriin, joka on Afrikan merkittävimpiin elokuvajuhliin lukeutuvan FESPACO:n pääpalkinto.
Ahmedin kaikissa teksteissä esiintyy maahanmuuttajia, mutta siirtolaiskysymysten sijaan ne käsittelevät yleisinhimillisempiä teemoja.
Vaaniin Neittamo

Vaaniin Neittamo tai Rehuneittamo (vanhastaan Neittamo tai Neittamojärvi ) on kuivatettu järvi Satakunnassa Eurassa. Entinen järvi kuului Eurajoen vesistöön ja sen alueen laskuoja Järvioja yhtyy Eurajokeen Euraniitulla. Järvi kuivatettiin 1800-luvun alkupuoliskolla niityksi, mutta nykyään se on jo peltomaata.
Historia.
Ensimmäiset tiedot Neittamonjärven kuivatushankkeesta ovat vuodelta 1814, jolloin tarkastettiin siihen mennessä tehty kuivatustyö. Vuonna 1822 varatuomari J.P. Timm haki taas lupaa suorittaa Neittamojärvellä järvenlasku, johon lupa saatiin samana vuonna. Hankkeen etenemisestä ei ole tarkkaa tietoa, mutta vuoden 1850 Euran pitäjänkartassa () järvi on merkitty nimellä "Neittamo" ja varustettu lisämerkinnällä kuivattu (). Tämän mukaisesti koko järvi oli tuolloin jo laskettu tyhjäksi eikä kartanpiirtäjällä ollut syytä merkitä järvialtaaseen enää järveä tai suota. Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa Neittamojärvi oli merkitty jo kokonaan niityksi. Järviä kuivattiin alun perin laidunmaaksi ja talvirehuksi karjalle. Kuivatetulle järvelle vedettiin piirirajat vuonna 1878 . Järven kuivattaminen peltomaaksi vaati lisätoimia, joihin ryhdyttiin 1920-luvulla. Peltoa syntyi järvestä noin 325 hehtaaria.
Vuonna 1944 sotavuosien jälkeen Neittamoon saapui karjalaisia, joiden asuttamiseksi niittyaukealta lohkottiin 10 tilaa viljeltäväksi. Seutu oli hallanarkaa eikä pellon pohja kantanut aina edes hevosta.
Syvänmerenkeila

Syvänmerenkeila tai syvänmeren viuhka (eng. deep-sea fan, abyssal fan, underwater delta) on vedenalainen mannerreunusten alaosassa esiintyvä viuhkamainen geologinen muodostuma, joka on muodostunut pääasiassa turbidiittivirtausten seurauksena. Vastaavanlainen muodostuman maan pinnalla voisi sanoa olevan alluviaalikeila, joka muodostuu jokiuoman suulle sen saavuttaessa tasankoalueen. Syvänmerenkeila muodostuu vastaavasti mannerrinteen alaosaan, kun turbidiittivirtaus saavuttaa syvänmeren pohjan. Syvänmerenkeilojen koko voi vaihdella muutaman kilometrin levyisestä usean tuhannen kilometrin levyiseksi.
Muodostuminen.
Syvänmerenkeilat muodostuvat turbidiittivirtausten seurauksena. Turbidiittivirtaus on mannerrinteellä tapahtuva vedenalainen massaliikunto, ja merkittävin ainesta kerrostava sedimentologinen prosessi syvässä meressä. Sen voi aiheuttaa aineksen kerrostuminen mannerrinteen yläosaan tai mannerjalustan reunalle niin, että painovoima ylittää ainesta paikallaan pitävän kitka- ja koheesiovoiman ja syntyy maanvyöry, mutta myös esimerkiksi maanjäristys voi olla laukaiseva tekijä. Virtaus voi kuljettaa tuhansia kuutiometrejä hiekkaa ja hienoainesta mannerjalustan alaosaan ja syvänmeren pohjalle.
Tunnettuja syvänmerenkeiloja.
Bengalin keila (Eng. Bengal fan) on tällä hetkellä suurin tunnettu syvänmerenkeila maapallolla. Sen on muodostanut Ganges- ja Brahmaputra-jokien Tiibetin ylängöltä ja Himalajalta tuoma sedimenttiaines, ja se sijaitsee Intian Valtameressä Intian itä-puolella Bengalinlahdella. Sen on noin 1000 kilometriä leveä ja 3000 kilometriä pitkä, ja sen keskipaksuus on 16,5 kilometriä.
Indus-keila (Eng. Indus fan) sijaitsee Intian valtameressä Intian länsipuolella Arabianmeressä. Se on muodostunut Indus-joen Himalajalta tuomasta aineksesta.
Suomen euroviisukarsinta 2000

Suomen euroviisukarsinta 2000 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 2000 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu pidettiin kutsukilpailun ja avoimen kilpailun yhdistelmänä, ja yhteensä Yleisradio vastaanotti 211 ehdokasta. Näistä 12, kuusi avoimesta sävellyskilpailusta ja kuusi kutsukilpailusta, valittiin alkukarsintaan. Alkukarsinta lähetettiin vain radiosta, ja kuulluista kappaleista kuuntelijat saivat äänestää suosikkiaan joko puhelinäänestyksellä tai postikorttiäänestyksellä. Jatkoon pääsi kuusi eniten ääniä saanutta kappaletta.
Jatkoon valittuja kappaleita soitettiin neljänä peräkkäisenä lauantaina YLE TV1:n musiikkiohjelmassa Hotelli Sointu, kolmessa ensimmäisessä kaksi kappaletta ja neljännessä kertaus kaikista kappaleista. Neljännen lähetyksen myötä avattiin myös puhelinäänestys, joka kesti viikon ajan karsinnan finaaliin asti.
Finaali pidettiin lauantaina 12. helmikuuta Helsingissä Hotelli Lordin ravintolassa ja televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 22.05–23.05. Kilpailun voittajan valitsivat yhdessä puhelinäänestäjät ja kymmenhenkinen asiantuntijaraati. Puhelinäänestyksen tulokset muutettiin pisteiksi kaavalla 60-50-40-30-20-10, minkä lisäksi jokainen tuomari järjesti kappaleet mielestään paremmuusjärjestykseen ja pisteytti ne kaavalla 6-5-4-3-2-1. Kilpailun lopputulos oli kuitenkin kohuttu, sillä voittaja ei ollut kummankaan äänestyksen ensimmäinen. Puhelinäänestyksen voitti Nightwish ja asiantuntijaraadin äänestyksen Nylon Beat. Yhteenlasketuissa tuloksissa voittaja oli kuitenkin Nina Åström.
Pistetaulukko.
Puhelinäänestyssarakkeessa on suluissa kunkin kappaleen saamat puhelin- ja postikorttiäänet yhteenlaskettuna.
Atun kartano

Atun kartano on Atun saarella Paraisilla sijaitseva kartano. Atun rälssikartano on mainittu kirjallisissa lähteissä jo 1400-luvulla. Atun kartanon omistajana oli 1461 Skalme, ja hänen suvullaan kartano oli pitkän ajan. Tämän jälkeen kartanon omistajasukuina olivat Stålarm, Widdman, von Minden, Duva, Nöding, Berg, Strömsköld, Stålhandske, Hoffman ja Carpelan. 1700-luvun lopulla kartano omisti Kopparbergin läänin maaherra, vapaaherra Carl Cederström. Cederström kuoli vuonna 1793 ja hänen poikansa, eversti Olavi Cederström, joka oli viimeinen Paraisten kirkkoon haudattu henkilö, kuoli vuonna 1828. 1850-luvulla kartanon osti senaattori, vapaaherra Lars Gabriel von Haartman. Hänen jälkeensä omistajana oli tukholmalainen tukkukauppias August Müller ja hänen poikansa John Müller. 1930-luvulla Atun kartanon omisti päätoimittaja Amos Anderson.
Kartanopihan vanhimmat, punamullatut rakennukset ovat 1700-luvulta. Kartanon talouskeskukseen kuuluu mm. slagitiilisiä talousrakennuksia sekä kuonatiilistä rakennettuja ulkorakennuksia.
Kartanon mailta louhittiin mm. rautamalmia 1840-luvulla, ja 1872 alueelle perustettiin höyrysaha. Kartanon alueella on toiminut myös tiiliruukki, hiilenpolttouuni ja meijeri. Atun saaren pohjoisosassa louhittiin hopeaa 1700-luvun ja uudelleen 1890-luvulla, jolloin hopeamalmia vietiin Saksaan. 1900-luvulla kartanolla oli myös oma sähkölaitos sekä mylly. Sahan toiminta lakkautettiin vuonna 1951, ja saaren etelärannalla sijainnut suursaha purettiin. Jäljellä on sahalaitoksen tiilinen voima-asema sekä sahakoneiden perustuksia. Sahan ajoilta on säilynyt lisäksi kaksi suurta työväen asuntokasarmia sekä pienempiä työväen asuntoja.
Eero Valkonen

Eero Valkonen on turkulainen rumpali ja kulttuuritutkija. Hän teki filosofian lisensiaatintyönsä kulttuurihistoriasta Turun yliopistossa vuonna 1997 aiheenaan jääkiekko viihdeliiketoimintana.
Valkosen muusikonura alkoi joulukuussa 1970 Puolalanmäen yhteislyseon puurojuhlassa, jossa hän soitti instrumentaalista bluesia triokokoonpanolla. Tämän jälkeen hän siirtyi yhtyeseen Wälirauha. Sen jälkeen seurasivat muun muassa yhtyeet Kaamos, Kopra, Yellow, Dead End 5, The Streets, Okko Band, RA, SIG ja Ismo &amp; Electrick Elephants. Hollannissa asuessaan 2000-luvulla Valkonen soitti kahdessa yhtyeessä. Uransa varrella hän on säestänyt muun muassa Irwiniä ja Mikko Alataloa sekä soittanut Pekka Pohjolan,Tommy Mansfieldin ja Vesa-Matti Loirin kanssa jameissa.
Livry-Gargan

Livry-Gargan on Ranskan kunta Pariisin koillisella esikaupunkivyöhykkeellä noin 12 kilometriä Pariisin keskustasta itäkoilliseen. Se sijaitsee Île-de-Francen hallintoalueella Seine-Saint-Denis’n departementissa Le Raincyn arrondissementissa. Vuoden 2012 väestölaskennan mukaan Livry-Garganissa oli 42 699 asukasta.
Vuonna 1869 Livry-Garganin, Gagnyn ja Clichy-sous-Bois’n kuntien alueista erotettiin osat, joista muodostettiin oma Le Raincyn kunta. Se sijaitsee Livry-Garganin lounaispuolella. Livry-Garganin muut naapurikunnat ovat pohjoisessa Sevran, koillisessa Aulnay-sous-Bois, idässä Coubron ja Vaujours sekä etelässä Clichy-sous-Bois.
Livry-Garganissa ei ole Pariisin metron, RER:n eikä muiden junien asemia. Lähin asema on RER-linjan B asema Sevran-Livry naapurikunta Sevranissa pari kilometriä Livry-Garganin keskustasta pohjoiseen.
Sevran

Sevran [səvʁɑ̃] on Ranskan kunta Pariisin koillisella esikaupunkivyöhykkeellä noin 17 kilometriä Pariisin keskustasta koilliseen. Se sijaitsee Île-de-Francen hallintoalueella Seine-Saint-Denis’n departementissa Le Raincyn arrondissementissa. Siellä on noin 50 000 asukasta.
Sevranin naapurikunnat ovat pohjoisessa ja idässä Villepinte, etelässä Livry-Gargan, lounaassa Vaujours ja lännessä Aulnay-sous-Bois.
Sevranissa on RER-linjan B asemat Sevran-Beaudottes ja Sevran-Livry sekä pikaraitiotielinjan T4 asemat Rougemont-Chanteloup ja Freinville-Sevran.
1800-luvun lopulla Sevran oli vehreä kylä, jonne Alfred Nobel perusti ruutitehtaan.
Vuonna 2020 kolmannes Sevranin asukkaista oli maahanmuuttajataustaisia, peräisin etenkin Algeriasta, Marokosta ja muualta Afrikasta. The Economist -lehden mukaan Sevran on tuolloin yksi Pariisin metropolialueen köyhimmistä alueista, jonka asukkaista 36 prosenttia eli köyhyysrajan alapuolella ja 75 prosenttia yhteiskunnan tukemissa asunnoissa.
Useita nuoria miehiä lähti Sevranista taistelemaan ISISin riveissä.
Battle of the Damned

Battle of the Damned on vuonna 2013 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalainen tieteistoimintaelokuva, jonka ohjasi ja käsikirjoitti Christopher Hatton. Elokuva on jatkoa vuonna 2011 ilmestyneelle "Robotropolisille".
Juoni.
Virusepidemia uhkaa koko ihmiskuntaa ja palkkasotilas Max Gatling lähetetään pelastamaan teollisuusmiehen tytärtä Judea. Max kerää matkalla oman armeijansa roboteista ja eloonjääneitä selviytyäkseen tehtävästä.
Kansalaissota (yleistermi)

Kansalaissota () on yleisesti käytetty rinnakkaisnimitys sisällissodalle eli maan sisäiselle sodalle. Vaikka molempia termejä käytetään neutraaleina synonyymeina esimerkiksi Suomen sisällissodasta puhuttaessa, niillä on silti käsitteellisiä eroavaisuuksia. Terminä kansalaissota rajaa sodankäynnin valtion kansalaisten väliseksi, kun termi sisällissota rajaa valtion maatieteelliseksi tai poliittiseksi kokonaisuudeksi. Tällöin sisällissodan osapuoliin voi kuulua esimerkiksi muiden valtioiden sotavoimia. Professori Heikki Ylikangas onkin ehdottanut, että kansalaissodan tilalla käytettäisiin sisällissotaa silloin kun puhutaan vuoden 1918 tapahtumista Suomessa.
Lisäksi termi kansalaissota liittyy yleensä olemassa oleviin kansallisiin kokonaisuuksiin, kansakuntaan ja kansallisvaltioon. Kansalaissotaan tarvitaan kansallisen identiteetin omaavat osapuolet. Niinpä esimerkiksi viikinkikansojen keskinäisten välienselvittelyjen ja valtataistelujen kohdalla ei voi puhua kansalaissodista, sillä heidän identiteettinsä perustui enemmän aseveljeyteen, perheeseen ja asuinpaikkaan kuin selvästi hahmotettavaan kiinteään kansakuntaan ja sen jäsenyyteen.
Vanhoissa suomenkielisissä lähteissä on käytetty toisinaan sanamuotoa "kansallissota", kuten esimerkiksi "Päivälehdessä" vuonna 1891 ja Kyösti Kallion kirjeessä vuonna 1917.
Etymologia.
Suomen kielen sana kansalaissota pohjautuu latinankieliseen alkuperäistermiin "bellum civile", jossa yhdistyvät sotaa ("bellum") ja kansalaisia koskevaa ("civilis") tarkoittavat sanat. Antiikin Roomassa sisällissotaa kutsuttiin myös nimillä "bellum domesticum" ja "bellum intestinum". "Domesticum" tarkoittaa kotimaista, kun "intestinum" tarkoittaa suolta ja suolistoa, viitateen näin sotaan, joka tapahtuu valtion sisällä, "sen sydämessä ja suolistossa".
Homeros käytti ensimmäisenä kansalaissotaa tarkoittavaa termiä "polemos epidemios" (πολέμου ἐπιδημίου) 700-luvulla eaa. Sotaa tarkoittava polemos oli myös kreikkalaisessa mytologiassa sodan henkilöitymä tai ruumiillistuma, joka ei varsinaisesti kuulunut jumaliin, toisin kuin sodan jumala Ares. Myöhemmin epideemistä tarkoittamaan tullut sana "epidemios" muodostuu prepositiosta "epi" (päällä) ja substantiivista "demos" (kansa).
Ukrainan kansallinen maatalous- ja ympäristötieteiden yliopisto

Ukrainan kansallinen maatalous- ja ympäristötieteiden yliopisto (NUBiP) () on ukrainalainen, erityisesti maatalous- ja ympäristötieteisiin keskittynyt yliopisto. Oppilaitos sai alkunsa vuonna 1894 ja nimenä oli vuoteen 1992 asti "Ukrainan maataloustieteellinen akatemia" () sitten vuoteen 2008 asti "Kansallinen maatalousyliopisto" (). Yliopiston pääkampus sijaitsee Kiovan eteläosissa.
Yliopistossa on yli 40 000 opiskelijaa ja noin 600 jatko-opiskelijaa.
Vuoden 2014 kahdensadan ukrainalaisen yliopiston vertailussa yliopisto pisteytettiin Ukrainan 12. parhaaksi yliopistoksi (vuonna 2013 sijalla 9). Kun huomioon otettiin myös tieteelliset Scopus-siteeraukset ja espanjalainen Webometrics-yliopistoranking, listattiin yliopisto vuonna 2014 maansa 11. parhaaksi. 
Yliopistolla on runsaasti yhteistyöyliopistoja maailman eri kolkilta.
Pohjoisjärvi

Pohjoisjärvi on Keski-Suomessa Keuruulla Kalettomalla ja Pohjoisjärven kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 312 hehtaaria eli 3,1 neliökilometriä. Se on 4,5 kilometriä pitkä ja 2,4 kilometriä leveä. Järvi sijaitsee Keurusselän itärannan tuntumassa. Järven pohjoispäässä 1,3 kilometriä pitkä Kalliolahti ja saarten takana kilometrin pitkä ja 800 metriä leveä lahtimainen järvenosa. Sen perällä jää harjun taakse pieni Kassilahti. Järven eteläpäässä sijaitsee Lahdenperä, joka jää Koiraniemen ja Koirasalmen taakse. Eteläpäästä työntyy lounaaseen Mikkolanlahti ja Puustinlahti, jossa järven luusua sijaitsee.
Järvessä on laskettu olevan 9 saarta, vaikka kartasta niitä erottuu vain viisi. Niiden yhteispinta-ala on 6,1 hehtaaria, mikä on noin 1,9 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista kaksi, Lammassaari ja Korkeasaari, on yli hehtaarin suuruisia, viisi on yli aarin ja loput kaksi ovat alle aarin kokoisia. Lammassaari on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Sen pinta-ala on yli 3,5 hehtaaria. Korkeasaari on 200 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Muita saaria ovat Vohlasaari, Koppelisaari ja Luoto.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 11,5 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0115 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,7 metriä ja suurin syvyys on 14,1 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven keskikohdassa sijaitsevan syvänteen keskellä.
Järven rantaviivan pituus on 20,1 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 2,7 kilometriä. Rannat ovat pääasiassa metsämaata, mutta Kalliolahdessa, Puustinlahdessa ja Lahdenperässä ulottuvat pellot rantaan asti. Kalliolahden länsirannat Mertaniemessä ovat kuuluneet Keuruun varikon varuskunta-alueeseen. Järven lounaisrannat kansanopiston Ison Kirjan leirintäalueeseen. Muuten on järven asutus haja-asutusta, joka keskittyy pohjoisessa Heinonperään ja Hirvoon, ja eteläpäässä Pohjoislahden kylään. Rannoille on rakennettu noin 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet kantatieltä 58 tai valtatieltä 23 ja yhdystieltä 6045.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Asunnanjärven valuma-alueella (35.68), jonka Pohjoisjärven alueeseen (35.681) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 109,3 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään yläjuoksulta, josta pohjoisesta tulevat kaikki Asunnanjärven valuma-alueen vedet ja etelästä Letkujoen ja Huhkojärven valuma-alueen vedet. Ne laskevat Kalliolahteen Hirvonjokea eli Myllylänjokea myöten Asunnanjärvestä (256 ha) ja etelästä Piilemästä (24 ha) Letkujokea myöten Lahdenperään. Pohjoisjärven lähialueella on kolme lampea, jotka laskevat suoraan järveen. Ne ovat pohjoisesta laskeva Pykälistönlampi, Päijänteenlampi ja Virkalmpi. Järven lasku-uoma Hoskarinjoki laskee Keurusselän Rimminlahteen.
Sulo Vakkari

Sulo Vakkari (30. huhtikuuta 1901 Sippola – 10. toukokuuta 1971 Vihti) oli suomalainen toimittaja ja työväenperinteen tallentaja, joka varsinaiselta ammatiltaan oli kivenhakkaaja. Hän oli Suomen Kommunistisen Puolueen alkuaikojen aktiiveja, mutta tunnettiin jo 1950-luvun alkuvuosista lähtien trotskilaisena. Vuonna 1953 Vakkari julkaisi nimimerkillä "Vanha työmies" SKP:n stalinistisena pitämäänsä kansanrintamapolitiikkaa arvostelleen pamfletin "Ministerikommunistien petos". Myöhemmin hän julkaisi vuodesta 1963 lähtien trotskilaista "Luokkataistelu"-lehteä, joka ilmestyi aina Vakkarin kuolemaan saakka. 
Hän levytti myös muutamia vanhoja työväenlauluja, joita on mukana Scandian julkaisemilla kokoelma-albumeilla "Työväen lauluja" (1969) ja "Työväen lauluja II" (1970) sekä Eteenpäin!-levymerkin kokoelmalla "Ruoskitun sävel" (1975). Lisäksi vuonna 1966 ilmestyi EP-levy, jossa Vakkarin ohella esiintyvät Otto Pyykkönen ja Hannes Saari. Tunnetuin hänen levyttämistään kappaleista on Laukon torpparihäädöistä kertova "Laulu laukon häädöistä".
Vuonna 1970 Carolus Enckell, Christian Olsson ja Claes Olsson ohjasivat Vakkarista kertovan dokumentin "Luokkataistelu-lehti". Se käsitteli myös painovapautta ja kritisoi, kuinka kaupunkien järjestyssäännöt kieltävät lehtien kaupustelun kaduilla. Elokuva sai valtionpalkinnon...
Jaakko Niinistö

Jaakko Tuomas Niinistö (25. elokuuta 1975 Vantaa – 23. maaliskuuta 2025 Vantaa) oli suomalainen tekniikan tohtori ja dosentti. Hän oli vuoteen 2023 Vantaan asukaspalveluista vastannut apulaiskaupunginjohtaja. Vantaan kaupunginvaltuuston valitessa asukaspalveluista vastaavaa apulaiskaupunginjohtajaa tammikuussa 2015 hän voitti virkaa siihen asti väliaikaisesti hoitaneen Heidi Nygrenin äänin 37–24. Niinistö toimi tutkijana Helsingin yliopiston epäorgaanisen kemian laboratoriossa. Kun apulaiskaupunginjohtajan virka lakkautettiin, hän jatkoi Vantaan kasvupalveluiden johtajana vuosina 2020–2023.
Ennen valintaansa apulaiskaupunginjohtajaksi Niinistö toimi Vantaan kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä sekä jälkimmäisen toisena varapuheenjohtajana. Hän oli myös perussuomalaisten valtuustoryhmän puheenjohtaja. Niinistöstä tuli ensimmäinen kunnalliseen johtovirkaan valittu perussuomalainen. Hän oli puolueen jäsen kesään 2017 asti.
Jaakko Niinistön isä oli Teknillisen korkeakoulun professori Lauri Niinistö ja veli on Jussi Niinistö.
Humalajärvi (Toivakka)

Humalajärvi on Keski-Suomessa Toivakan Humalamäellä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 123 hehtaaria eli 1,2 neliökilometriä, se on 3,1 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Se sijaitsee Toivakan kirkonkylältä lähes viisi kilometriä pohjoiseen Humalamäellä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta, joista suurin sijaitsee pohjoispäässä Huikonlahden suulla aivan rannan tuntumassa. Saareen johtaa yksityistie siltaa pitkin. Toinen saari Paasinkivi on keskellä järveä sijaitseva luoto. Järven eteläpäässä on länteen työntyvä erillinen lahti Lammiste, joka on 250 metriä pitkä. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 3,67 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00367 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,0 metriä ja suurin syvyys on 6,0 metriä. Järven pohja vaikuttaa luotaustietojen mukaan olevan tasapohjainen. Järven rantaviivan pituus on 9,3 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata lukuun ottamatta eteläpään rantoja ja pohjoispään länsirantaa, jonne ulottuu peltomaita. Järven ympäristössä on 14 kiinteästi asuttua tilaa, joista maantiloja on noin viisi. Rannoille on lisäksi rakennettu yli 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet järven itärantaa seuraavalta yhdystieltä 16669 ja luoteeseen järven eteläpäästä kääntyvältä yhdystieltä 6181. Sen rannalla on Jyväskylän helluntaiseurakunnan leirikeskus .
Luontoarvoja.
Järvi on lievästi rehevä. Siihen on istutettu kuhaa, järvitaimenta, siikaa, planktonsiikaa sekä järvisiikaa.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Leppäveden alueella (14.31), jonka Pitkäjoen valuma-alueeseen (14.318) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 96,2 metriä mpy. Järvi on valuma-alueensa latvajärviä. Siihen on johdettu metsäojia sen omasta lähiympäristöstä. Järven laskujoki Kalajoki lähtee sen eteläpäästä ja se yhtyy 2,3 kilometrin päässä Saarisen ja Vuojärven läpi virtaavaan Pitkäjokeen, joka laskee itse Leppäveden eteläosaan.
Historiaa.
Vuoden 1963 peruskartassa on järven ympärillä kymmenen maatilaa ja niiden peltoja ylettyi rantoihin asti järven keskikohtia lukuun ottamatta. Järven pohjoispäässä sijaitsi kansakoulu vielä vuoden 1983 peruskartassa.
Seppo Pirttikoski

Seppo Pirttikoski on Ilmajoen entinen kunnanjohtaja. Hänet valittiin tehtävään kesäkuussa 2004, ja hän voitti vastaehdokkaansa Laila Mäkelän ja Pekka Rajalan selvin numeroin. Sitä ennen hän oli Ylihärmän kunnanjohtaja. Pirttikoski irtisanoutui henkilökohtaisista syistä loppusyksynä 2021.
Pirttikoski oli Suomen Keskustan ehdokkaana vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, joissa hän sai 3 058 ääntä mutta ei tullut valituksi.
Pirttikoski harkitsi eduskuntavaaliehdokkuuttaan vuoden 2019 eduskuntavaaleissa kansalaispuolueen ehdokkaana.
Yksityiselämä.
Pirttikoski on jäänyt kiinni rattijuopumuksesta marraskuussa 2013 ja törkeästä rattijuopumuksesta lokakuussa 2016. Hän sai jälkimmäisestä Ilmajoen kunnanhallitukselta kirjallisen varoituksen.
Marraskuussa 2016 Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeus tuomitsi Pirttikosken vuoden lähestymiskieltoon hänen häiriköityään entistä vaimoaan toistuvasti. Elokuussa 2017 kunnanjohtaja Seppo Pirttikoski tuomittiin ex-vaimon ahdistelusta.
Bildungshaus Wolfsburg

Wolfsburgin kaupunginkirjasto ja koulutuskeskus ("Bildungshaus Wolfsburg") on Saksan Ala-Saksissa olevaan Wolfsburgin kaupunkiin suunniteltu rakennus, johon tulee kaupunginkirjasto, mediakeskus, lukio ja aikuiskoulutuskeskus. Rakennuksen on suunnitellut Esa Ruskeepään toimisto, joka voitti suunnittelukilpailun. Voittajan valinta julkistettiin tammikuussa 2015. 
Rakennus sijoittuu Klieversbergin puiston laidalle siten, että puisto jatkuu rakennuksen sisään. Rakennuksen pinta ala on 16500 neliömetriä ja sen todennäköinen valmistumisvuosi on 2017.
Esa Ruskeepää

Esa Ruskeepää (s. 1980) on suomalainen arkkitehti, joka johtaa toimistoaan Esa Ruskeepää Architects. Toimisto on perustettu 2012. Sitä ennen Ruskeepää työskenteli Mikko Heikkisen ja Markku Komosen toimistossa.
Toimiston ensimmäinen suunnitteluhanke oli elokuussa 2015 Espoon Suurpeltoon valmistunut Opinmäen kansainvälinen koulu. Se on ottanut osaa useisiin kilpailuihin, eikä sillä toistaiseksi ole suoria toimeksiantoja. Toimiston kilpailuehdotus Leap sijoittui toiseksi Aalto-yliopiston Otaniemen ydinkampuksen avoimessa kansainvälisessä suunnittelukilpailussa vuonna 2013.
Toimisto voitti Wolfsburgin kaupunginkirjaston ja koulutuskeskuksen Bildungshaus Wolfsburg suunnittelukilpailun tammikuussa 2015.
Kevin Bobson

Kevin Bobson (s. 13. marraskuuta 1980 Amsterdam, Alankomaat) on alankomaalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laituri.
Bobson pelasi Alankomaiden pääsarjassa Eredivisiessä 194 ottelua edustaen AFC Ajaxia, NAC Bredaa, Willem II Tilburgia ja NEC Nijmegeniä. Lisäksi hän pelasi yhdeksän ottelua Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa RCD Espanyolin joukkueessa.
Jani Mahanen

Jani Mahanen (s. 12. tammikuuta 1990 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitalinkki.
Mahanen pelasi vuosina 2011–2012 Kakkosta IF Gnistanissa yhteensä 23 ottelun verran. Vuonna 2014 hän pelasi Kuopion Palloseurassa kuusi Veikkausliiga-ottelua ja KuFu-98:ssa 17 Kakkosen ottelua. Ensiesiintymisensä pääsarjatasolla Mahanen teki 12. huhtikuuta 2014, kun KuPS hävisi vieraissa Helsingin Jalkapalloklubille 1–3.
Filip De Wilde

Filip Alfons De Wilde (s. 5. heinäkuuta 1964 Zele, Belgia) on belgialainen entinen jalkapallomaalivahti.
De Wilde pelasi yli 20 vuotta kestäneellä ammattilaisurallaan eurooppalaisissa pääsarjoissa yhteensä 629 ottelua, joista 562 Belgian Eerste klassessa. Pisimpään hän edusti RSC Anderlechtia, jossa hän vuosina 1987–1996 ja 1998–2003 pelasi 369 liigaottelua voittaen kuusi mestaruutta, yhteensä 13 kansallisen sarjan mitalia ja lisäksi kolme kertaa Belgian cupin. De Wilde pelasi Belgian pääsarjassa myös KSK Beverenissä ja KSC Lokerenissä. Hän voitti myös Beverenissä sekä mestaruuden että cupin. Belgian pääsarjan lisäksi De Wilde pelasi 50 ottelua Portugalin Primeira Ligassa Sporting Clube de Portugalin joukkueessa ja 17 ottelua Itävallan Bundesliigassa edustaen SK Sturm Grazia.
Belgian maajoukkueessa De Wilde pelasi vuosina 1989–1990, 1993 ja 1995–2000 yhteensä 33 ottelua. Hän oli mukana MM-kisoissa 1990, 1994 ja 1998 sekä EM-kisoissa 2000.
Saavutukset.
Beveren:
Anderlecht:
Sporting CP:
Kupanitsan luterilainen seurakunta

Kupanitsan luterilainen seurakunta on Inkerin kirkon seurakunta Leningradin alueella Venäjällä. Sen vuonna 1861 rakennettu kirkko sijaitsee Volossovan piirin Kupanitsan kylässä lähellä Volossovan kaupunkia. Historiallisesti alue kuuluu inkerinsuomalaisten 1600-luvulta lähtien asuttamaan Inkerinmaahan.
Historia.
Kaprion läänin Saaritsan pogostaan perustettu seurakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1647. Patronaattioikeus, oikeus asettaa papin viran haltija, kuului pitkään von Werdenhoffin aatelissuvulle, joka rakennutti seurakuntaan kirkon ennen vuotta 1674. Vuodesta 1684 lähtien Kupanitsassa oli pedagogi eli koulumestari.
Kupanitsan 1600-luvulla rakennettu puukirkko korvattiin 1740-luvulla uudella puukirkolla. 1700-luvun alussa seurakunnalla oli kappeli Sosnitsan kylässä, josta sittemmin tuli venäläinen asutus. 1800-luvun alussa jumalanpalveluksia pidettiin myös talonpoikien rakentamassa Korkan kappelissa. Uusi Pyhän Johanneksen kivikirkko valmistui Kupanitsaan vuonna 1861. Se peruskorjattiin vuonna 1901.
Vuonna 1860 seurakuntaan kuului noin 4 200 inkerinsuomalaista. 1800-luvun lopulla seudulle muutti paljon virolaisia. Vuonna 1894 virolaisia oli seurakunnassa noin 2 000 henkeä. Vuonna 1902 he perustivat itsenäisen Teskovan seurakunnan. Kupanitsan suomalaiseen seurakuntaan kuului vuonna 1905 noin 5 400 henkeä. 1920-luvulla Kupanitsan kirkkoa käytti myös paikallinen virolainen seurakunta. Kirkollinen toiminta jatkui neuvostoaikana 1930-luvulle saakka.
Kupanitsan kirkko suljettiin 1938, minkä jälkeen se toimi muun muassa vankilana. Toisen maailmansodan aikana seutu oli Saksan miehittämä ja kirkko oli jälleen käytössä. Vuonna 1943 saksalaiset siirsivät miehitysalueelle jääneen suomalaisväestön Suomeen, josta heidät sittemmin palautettiin Neuvostoliittoon. Inkeriläisiä ei kuitenkaan päästetty kotiseudulleen, vaan heidät karkotettiin aluksi muualle Venäjälle. Myöhemminkin vain harva onnistui palaamaan. Monet asettuivat Karjalan tasavaltaan ja Viroon tai ovat sittemmin muuttaneet Suomeen. 
Inkerin kirkkoon kuuluva seurakunta perustettiin uudelleen vuonna 1988. Pyhän Johanneksen kirkko kunnostettiin 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa ja vihittiin uudelleen käyttöön. Kupanitsassa toimii myös Inkerin Liiton osasto.
Kupanitsan seurakunnan kylät.
1900-luvun alussa Kupanitsan seurakuntaan kuului 72 kylää, joista 22 oli suomalais-venäläisiä sekakyliä:
Nykyään seurakunnan kylät kuuluvat Leningradin alueen Volossovan ja Hatsinan piireihin.
Aiheesta muualla.
Timo Rotonen

Timo Tapani Rotonen (s. 16. heinäkuuta 1959 Pudasjärvi) on suomalainen kenraaliluutnantti evp. Hän toimi viimeksi Puolustusvoimien sotatalouspäällikkönä Pääesikunnassa vuosina 2018–2019.
Aiemmin Rotonen toimi Puolustusvoimien logistiikkalaitoksen ensimmäisenä johtajana 2015–2017. Sitä edeltävissä tehtävissä hän on palvellut logistiikkapäällikkönä Pääesikunnassa, huoltopäällikkönä Maavoimien esikunnassa, esikuntapäällikkönä Puolustusvoimien/Maavoimien materiaalilaitoksen esikunnassa, komentajana Helsingin ilmatorjuntarykmentissä, Oriveden asevarikon päällikkönä, vanhempana osastoupseerina Helsingin ilmatorjuntarykmentissä, osastopäällikkönä Ilmatorjuntakoulussa ja patterinpäällikkönä Oulun ilmatorjuntapatteristossa.
Rotosella on kokemusta YK:n rauhanturvatehtävissä (UNPREDEP) entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa, jossa hän toimi Pohjoismaiden yhteisessä pataljoonassa (NORDBAT) pataljoonaupseerina sekä tarkkailijaoperaation apulaiskomentajana (UNTSO) Lähi-idässä.
Rotonen valmistui Sotakorkeakoulusta vuonna 1991. 
Hän on opiskellut Italiassa NATO Defense Collegessa ja Yhdysvalloissa Naval Postgraduate Schoolissa. Rotonen ylennettiin prikaatikenraaliksi vuonna 2012, kenraalimajuriksi vuonna 2014 ja kenraaliluutnantiksi 2018. Hän jäi reserviin vuoden 2019 lopusta.
Reserviin jäätyään hän on toiminut useiden yritysten hallitustehtävissä (Leijona Catering Oy ja Millog Oy) sekä asiantuntijana puolustusmateriaaliteollisuuteen liittyvissä selvityksissä.
Kari Renko

Kari Juhani Renko (s. 23. kesäkuuta 1961 Salo) on suomalainen erikoisupseeri ja insinöörikenraalimajuri. Hän toimi Puolustusvoimien logistiikkalaitoksen johtajana vuoden 2020 alusta kesäkuuhun 2022. Sitä ennen hän palveli logistiikkalaitoksen apulaisjohtajana 2015–2019 ja sotavarustepäällikkönä Pääesikunnassa 2014.
Renko valmistui ylioppilaaksi Heinolan Lyseonmäen lukiosta 1981 ja lentokoneinsinööriksi (DI) Teknillisestä korkeakoulusta 1987. Opiskeluaikoinaan Renko toimi Polyteknikkojen ilmailukerhon puheenjohtajana. Valmistuttuaan hän toimi tutkijana Teknillisessä korkeakoulussa 1987–1992. Vuonna 2016 Renko promovoitiin Aalto-yliopiston tekniikan kunniatohtoriksi.
Renko aloitti uransa Puolustusvoimissa vuonna 1992. Hän työskenteli Ilmavoimien esikunnassa toimistoinsinöörinä 1992–1997, teknillisenä johtajana 1997–2004 ja apulaisosastopäällikkönä 2006–2007. Vuodet 2004–2006 hän työskenteli Karjalan lennoston lentoteknillisenä johtajana. Vuosina 2007–2010 Renko toimi apulaispuolustusasiamiehenä Washingtonissa, Yhdysvalloissa. Vuonna 2010 hän toimi Ilmavoimien materiaalilaitoksen apulaisosastopäällikkönä ja 2010–2014 osastopäällikkönä.
Renko ylennettiin insinööriprikaatikenraaliksi ja nimitettiin puolustusvoimien pääinsinööriksi vuonna 2014. Insinöörikenraalimajuriksi hänet ylennettiin vuonna 2018.
Rômulo (jalkapalloilija, 1990)

 
Rômulo Borges Monteiro eli Rômulo (s. 19. syyskuuta 1990 Picos, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Brasilian Série A:ssa pelaavaa Flamengoa.
Rômulo nousi Vasco da Gaman edustusjoukkueeseen kaudella 2010 ja teki ensiesiintymisensä Brasilian pääsarjassa Campeonato Brasileiro Série A:ssa 15. heinäkuuta, kun joukkue pelasi maalittoman vierasottelun Goiásia vastaan. Hän nousi nopeasti joukkueen runkopelaajaksi pelaten ensimmäisenä kautenaan 22 ja toisena 32 pääsarjaottelua. Kaudella 2011 Vasco da Gama saavutti sarjassa hopeaa ja voitti Copa do Brasilin.
Kesällä 2012 Venäjän jalkapalloliigan Spartak Moskova hankki Rômulon kahdeksalla miljoonalla eurolla. Spartakissa hänen vastuunsa jäi kahtena ensimmäisenä kautena pienehköksi, sillä hän pelasi kaudella 2012–2013 neljä ja kaudella 2013–2014 yhdeksän liigaottelua.
Brasilian A-maajoukkueessa Rômulo teki ensiesiintymisensä vuonna 2011. Hän oli mukana kesäolympialaisissa 2012, joissa Brasilia voitti hopeaa.
Saavutukset.
Vasco da Gama:
Brasilian maajoukkue:
Autoilun verotus Suomessa

Autoilun verotus Suomessa tarkoittaa Suomessa autoilusta perittäviä veroja. Autoilusta peritään useita veroja. Tällaisia veroja ovat autovero, ajoneuvovero ja liikennepolttoaineiden sisältämä polttoainevero. Lisäksi autoiluun liittyvät käyttövoimavero ja liikenne- ja autovakuutusten sisältämä vakuutusmaksuvero. Autoista ja liikennepolttoaineista peritään lisäksi arvonlisäveroa. Liikennevakuutus on Suomessa pakollinen vakuutus.
Verojen kerääminen.
Valtiovarainministeriö arvioi kerättävän 4,5 miljardia euroa vuodessa erilaisista autoiluun liittyvistä veroista. Autoalan Tiedotuskeskuksen mukaan valtio kerää lähes 8,0 miljardia euroa vuodessa autoilusta, kun laskelmassa on huomioitu mm. autoista ja liikennepolttoaineista perittävä arvonlisävero. Valtiovarainministeriön arvion mukaan bensiini-, diesel- ja korvaavien biopolttoaineiden valmisteveroina kerätään yhteensä noin 2,7 miljardia euroa vuodessa. Verojen osuus litrassa 95E10-bensiiniä on hieman yli 80 senttiä.
Verovarojen käyttö.
Vuonna 2014 liikenneverkolle osoitettiin valtion budjetissa 1701 miljoonaa euroa, josta valtion omistaman liikenneverkon ylläpitoon esitettiin 1061 miljoonaa euroa. Tämän lisäksi aikaisemmin päätettyjen hankkeiden toteuttamiseen varattiin 378 miljoonaa euroa. "Ilta-Sanomissa" vuoden 2014 alussa julkaistun jutun mukaan suurin osa autoilijoiden maksamista veroista kuluu muualla kuin liikenteen hyväksi. Suomessa autoilusta kannettavia veroja ei ole korvamerkitty. Autoalan Tiedotuskeskuksen mukaan tieliikenteen ja auton hankinnan verotus on Suomessa korkea.
Liikenneviraston vuonna 2012 julkaiseman Liikennejärjestelmän tuet-raportin mukaan kuitenkin: Kustannusvastaavuustarkasteluista nähdään, että tieliikenteen verotuksen yleisesti suureksi mielletty ylijäämä kutistuu merkittävästi kun tarkasteluun lisätään infrastruktuurikulujen ja ulkoisten kustannusten ohella tieliikenteeseen kohdentuvat tuet. Samoin myös muiden liikennemuotojen ja infrastruktuurien ylijäämä muuttuu alijäämäksi tai alijäämät kasvavat. On kuitenkin huomattava, että tuet-raportissa mainituista tukien muodoista merkittävimmät ovat polttoaineverotuksen verotuet, julkisen liikenteen suorat tuet sekä yksityisautoilun ja julkisen liikenteen käytön verotuet, jolloin ministeriössä lasketaan mm. aluepolitiikan aiheuttamat tukikustannukset sekä julkisen liikenteen tukeminen autoilun kustannuksiksi.
Giulio Cesare contro i pirati

Giulio Cesare contro i pirati (”Julius Caesar vastaan merirosvot”) on vuonna 1962 valmistunut elokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Sergio Grieco. Sen pääosia esittävät Gustavo Rojo, Abbe Lane ja Gordon Mitchell.
Juoni.
Elokuva perustuu löyhästi tositapahtumaan, jossa Julius Caesar joutui kilikialaisten merirosvojen vangiksi.
Ylimyspuolueen johtajan Sullan vainoama Caesar pakenee ystävänsä Publiuksen kanssa Bithyniaan. Sen kuningas Nikomedes antaa hänen orjakseen merirosvo Hamarin rakastajattaren Plautian, jonka Caesar vapauttaa. He lähtevät laivalla Rodokselle mukanaan konsuli Valerius Torquatuksen tytär Quintilia. Hamar kaappaa laivan, mutta Plautian väliintulo säästää Caesarin ja hänen ystäviensä hengen. Publius lähetetään Roomaan hakemaan lunnaita Caesarin vaimolta Cornelialta. Nikomedesin sotapäällikkö Edom ryöstää lunnaat, mutta Plautia auttaa Caesaria pakenemaan. Caesar ja Valerius Torquatus kukistavat merirosvot ja Caesar palaa Roomaan, jossa Sulla on sillä välin kuollut.
Tuotanto.
"Giulio Cesare contro i pirati" on kuvattu Dyaliscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incomin studiolla Roomassa sekä Dalmatian rannikolla Jugoslaviassa. Se on kömpelösti toteutettu historiaseikkailu, jonka heikkoa käsikirjoitusta ja näyttelijäsuorituksia kompensoivat Gordon Mitchellin sekä Abbe Lanen ja elokuvan muiden naisten ulkoiset avut. Elokuva tuotti Italiassa vaatimattomat 209 miljoonan liiran pääsylipputulot.
Here Are the Sonics

Here Are the Sonics on garage rock -yhtye The Sonicsin debyyttilevy vuodelta 1965.
Vakuutusmaksuvero

Vakuutusmaksuvero eli vakuutusvero on Suomessa vakuutussopimukseen perustuvasta vakuutusmaksusta perittävä vero. Vakuutusmaksuvero on mielletty arvonlisäverotusta täydentäväksi erityiseksi kulutusveroksi.
Vakuutusmaksuveron verokanta on 1. syyskuuta 2024 lähtien 25,5 prosenttia eli vastaava kuin arvonlisäveron yleinen verokanta.
Neto (jalkapalloilija)

Norberto Murara Neto eli Neto (s. 19. heinäkuuta 1989 Araxá, Brasilia) on brasilialainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Brasilian Série A:ssa pelaavaa Botafogoa.
Seurajoukkueura.
Neto teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla Brasilian Campeonato Brasileiro Série A:ssa 16. elokuuta 2009, kun hänen seuransa Atlético Paranaense voitti Grêmio Baruerin kotonaan 3–0. Yhteensä hän pelasi kaudella 2009 kaksi pääsarjaottelua. Kaudella 2010 Neto nousi seuran ykkösmaalivahdiksi pelaten 34 Série A -ottelua. Tammikuussa 2011 Italian Serie A:n Fiorentina hankki hänet 3,5 miljoonalla eurolla.
Kaudella 2010–2011 Neto ei vielä päässyt pelaamaan Italian Serie A:ssa, ja myös kaksi seuraavaa kautta hän istui enimmäkseen vaihtopenkillä pelaten niiden aikana yhteensä kahdeksan sarjaottelua. Kaudella 2013–2014 Neto nousi Fiorentinan ykkösmaalivahdiksi pelaten 35 sarjaottelua. Fiorentina saavutti kauden aikana Italian cupin toisen sijan.
Heinäkuussa 2015 Juventus hankki Neton ilmaisella siirrolla, kun hänen sopimuksensa Fiorentinan kanssa umpeutui. Hän viipyi Juventuksessa lopulta kaksi kautta, joiden aikana hän pelasi 11 Serie A:n ottelua ja yhden Mestarien liigan ottelun. Kesällä 2017 Neto siirtyi Espanjaan, jossa hän pelasi Valenciassa kahtena kautena 67 Espanjan liigan, viisi Mestarien liigan ja kahdeksan Eurooppa-liigan ottelua sekä Barcelonassa kolmen kauden aikana 12 Espanjan liigan ja neljä Mestarien liigan ottelua.
Neto siirtyi elokuussa 2022 englantilaisseura Bournemouthiin. Hän oli kaudella 2022–2023 joukkueen ykkösmaalivahti ja pelasi Valioliigassa 27 ottelua. Hän loukkaantui lokakuussa valioliigaottelussa West Ham Unitedia vastaan ja oli poissa kentiltä tammikuun puoliväliin saakka. Seuraavalla kaudella hän pelasi 32 sarjaottelua. Pelattuaan elokuussa 2024 Bournemouthissa kaksi valioliigaottelua hän oli loppukauden lainalla Arsenalissa, jossa pelasi yhden ottelun Mestarien liigassa.
Elokuussa 2025 Neto siirtyi Bournemouthista brasilialaisseura Botafogoon.
Maajoukkueura.
 
Neto oli mukana kesäolympialaisissa 2012, joissa Brasilia saavutti hopeaa. Hän pelasi joukkueensa kaksi ensimmäistä ottelua ja oli sen jälkeen vaihtopelaajana. Hän pelasi Brasilian A-maajoukkueessa ystävyysottelun El Salvadoria vastaan syyskuussa 2018. Hän oli varamaalivahtina Copa Américassa 2015.