tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kayak II

Kayak II on hollantilaisen progressiivisen rockin yhtye Kayakin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1974. Sen CD-painos julkaistiin vuonna 1995.
Alun perin levyn nimeksi piti tulla "His Master’s Noise", mutta bändi oletti, että siitä syntyisi ongelmia levy-yhtiö His Master's Voicen (HMV:n) kanssa. Tuon takia he valitsivat albumin nimeksi yksinkertaisesti "Kayak II".
”Wintertime”-kappale on levyn ainoa single.
Wish/Starless Night

Wish/Starless Night on Olivia Lufkinin kymmenes single ja hänen toinen single joka on julkaistu "Olivia Inspi Reira (Trapnest)" työnimen alla. Se julkaistiin CD:lle ja CD&amp;DVD:lle 11. lokakuuta 2006. Kaksi otsikoitua raitaa tehtiin erityisesti Nana animeen. Wish-singleä käytettiin kyseisessä ohjelmassa avaussinglenä ja Starless Nightiä puolestaan lopetussinglenä. Wish/Starless Night on tällä hetkellä Olivian parhaiten menestynyt single ollen ylimmillään sijalla #7 viikoittaisella Oricon Charts-listalla.
Tower Recordsin mukaan Wish/Starless Nightiä on myyty kansainvälisesti tähän mennessä yhteensä 225 274 kappaletta.
Raidat.
CD-levyn lista
DVD-levyn lista
Dana White

Dana White (s. 28. heinäkuuta 1969) on yhdysvaltalainen manageri ja liikemies. Hän on toiminut vapaaottelupromootio Ultimate Fighting Championshipin johdossa.
Ura.
White syntyi 28. heinäkuuta 1969 Manchesterissa Connecticutissa Yhdysvaltain itärannikolla. Hän vietti nuoruutensa Las Vegasissa ja Mainessa. White opiskeli Bostonin yliopistossa, mutta ei valmistunut. Nyrkkeilyä harrastanut White järjesti yliopisto-opintojensa aikana nyrkkeilyohjelman syrjäytymisvaarassa oleville nuorille.
Yliopisto-opintojensa jälkeen White ansaitsi elantonsa järjestämällä boxaerobic-kursseja. 1990-luvulla hän työskenteli liikuntapalvelualalla sekä Bostonissa että Las Vegasissa. White toimi myös managerina sekä Tito Ortizille että Chuck Liddellille. Työnsä kautta hän tutustui Art Davieen, joka työskenteli Ultimate Fighting Championshipin tuolloin omistaneessa Semaphore Entertainment Groupissa. Davie kertoi Whitelle, että yhtiö etsi ostajaa UFC-promootiolle. White välitti tiedon lapsuudenystävälleen, Station Casinon omistaneelle Lorenzo Fertittalle. Vuonna 2001 Fertitta osti UFC:n yhdessä veljensä Frankin kanssa. White pääsi promootiota hallinnoimaan perustetun Zuffa, LCC -yhtiön vähemmistöosakkaaksi ja yhtiön päivittäisistä toiminnoista vastaavaksi johtajaksi. Hän omistaa Zuffasta tällä hetkellä 9 %.
Mark Isham

Mark Isham (s. 7. syyskuuta 1951 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Oscar-ehdokkuuden saanut elokuva- ja televisiosäveltäjä. Hänet on palkittu muun muassa Emmyllä "EZ Streets" -televisiosarjan tunnusmusiikista.
Isham on työskennellyt elokuvien parissa vuodesta 1982 lähtien ja teki ensimmäisen sävellyksensä vuonna 1983 elokuvaan "Kun sudet ulvovat". Sittemmin Isham on säveltänyt musiikkia muun muassa elokuviin "Amerikkalaisia Pariisissa", "Myrskyn ratsastajat", "Ei pakopaikkaa", "Timecop", "Blade", "The Majestic", "Salamaseepra" ja "Warrior". 
Isham on skientologi.
Pedro Aranda Díaz-Muñoz

Pedro Aranda Díaz-Muñoz (29. kesäkuuta 1933 León – 11. marraskuuta 2018 Tulancingo) oli meksikolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 28. lokakuuta 1956 ja nimitettiin Tulancingon hiippakunnan johtoon 10. huhtikuuta 1975. Piispaksi konsekroinnin suoritti 24. kesäkuuta Miguel Darío Miranda y Gómez, jota avustivat Mario Pio Gaspari ja Anselmo Zarza Bernal.
Hiippakunnasta tuli myöhemmin arkkihiippakunta, ja Aranda Díaz-Muñoz sai 25. marraskuuta 2006 nimityksen Tulancingon arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 4. kesäkuuta 2008.
Karsinnat jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin 2000

Vuonna 1999 ei jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuista pudotettu yhtään joukkuetta suoraan, vaan kuusi heikointa joutui karsimaan sarjapaikastaan B-sarjan parhaiden kanssa loppuvuodesta. Karsinnat järjestettiin niin, että Kaukoidälle jäi yksi ns. kiintiöpaikka. 
Lohko A.
A-lohkossa kahdesta kisapaikasta pelattiin Ison-Britannian Sheffieldissä 11.–14. marraskuuta 1999.
Lohko B.
B-lohko pelattiin samaan aikaan Ranskan Amiensissa.
Jatkokarsinta.
Lohkojen kolmoset pelasivat yhdestä paikasta 14. joulukuuta 1999 Eindhovenissa.
Kaukoidän lohko.
Kaukoidän kiintiöpaikasta taisteltiin 3.–5. syyskuuta Japanin Aomorissa
Etelä-Korea ja Kiina jatkavat C-sarjassa.
Konstantin Puškarjov

Konstantin Vladimirovitš Puškarjov (; s. 12. helmikuuta 1985 Ust-Kamenogorsk, Kazahstanin SNT, Neuvostoliitto) on kazakstanilainen jääkiekkoilija, joka edustaa KHL-joukkue Barys Astanaa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Puškarjovin vahvuudet ovat hyökkäyspelissä, maalintekotaidossa, nopeudessa ja kiekonkäsittelyssä. Hänen heikkoutensa ovat puolustuspelissä.
Ura.
Seuraura.
Puškarjov on Torpedo Ust-Kamenogorskin kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä 17-vuotiaana Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa Kaztsink-Torpedossa kaudella 2002–2003. Los Angeles Kings varasi varsin lupaavan Puškarjovin toisella kierroksella 44. pelaajana . 
Kaudeksi 2003–2004 Puškarjov siirtyi Venäjän superliigan Avangard Omskiin, jossa hän teki debyyttinsä miesten pääsarjatasolla pelaamalla viisi ottelua tehden yhden maalin. Hän sai kauden puolivälissä polvivamman, joka piti hänet sivussa noin kuusi viikkoa, ja häneltä jäivät väliin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailut. Palattuaan Puškarjov pelasi loppukauden Avangardin kakkosjoukkueessa Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa. 
Syyskuussa 2004 Puškarjov teki Los Angeles Kingsin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Hän aloitti kauden 2004–2005 Venäjällä, mutta pelasi muun kauden Pohjois-Amerikan WHL-juniorisarjassa hänet varanneessa Calgary Hitmenissä. Hän pelasi kauden joukkueen kakkosketjussa ja oli Ryan Getzlafin jälkeen joukkueen toiseksi tehokkain pelaaja tehoilla 22+30=52. Varsinkin kauden loppupuolisko oli nousujohtainen. Kauden 2006–2007 Puškarjov pelasi AHL:ssä farmijoukkue Manchester Monarchsissa, jonka kolmanneksi paras maalintekijä hän oli 19 osumallaan. Hän teki NHL-debyyttinsä 27. maaliskuuta 2006 Vancouver Canucksia vastaan ja syötti avauserässä Mark Parrishin tekemän maalin. Tämä ottelu jäi Puškarjovin kauden ainoaksi NHL:ssä.
Maajoukkueura.
Puškarjov on edustanut Kazakstania MM-kilpailuissa vuosina 2011 ja 2012, joista vuoden 2011 turnauksessa joukkue pelasi I-divisioonassa ja voitti A-lohkon kultaa. Puškarjov teki MM-debyyttinsä vuonna 2012.
Joutsan talomuseo

Joutsan talomuseo sijaitsee Koiravuoren tilalla, joka sijaitsee noin kaksi kilometriä Joutsan kirkonkylästä pohjoiseen. Alue on vanhaa piha-aluetta. Koiravuoressa on asuttu vielä 1800-luvun lopulla. Mikään museoalueen rakennuksista ei ole alkuperäisellä paikallaan, vaan ne on siirretty. Museoalueen rakentaminen alkoi vuonna 1964. 
Museo sijaitsee loivalla mäellä ja pihapiiri on laajuudeltaan noin 1½ hehtaaria. Tuulimylly sijaitsee varsinaisen pihapiirin ulkopuolella.
Joutsan museon päärakennus on entinen Mesiäisen talo Marjotaipaleen kylästä. Talo on tyypillinen suomalainen talonpoikaisrakennus. Talon iästä ja rakentajasta ei ole tarkkaa tietoa. Vanhimman osan, pirtin, ikä on kuitenkin yli 200 vuotta. Aitat saatiin museoalueelle vuonna 1972. Niitä on kaksi, joista toinen on kaksi- ja toinen kolmiosainen. Molemmat ovat matalalle, aivan maan rajaan rakennettuja itäsuomalaiseen tapaan.
Kaksiosainen aitta on rakennettu mahdollisesti vuonna 1711. Kolmiosaisen aitan päädyssä on ruokakello ja vuosiluku 1816. Museon riihi on Joutsan kunnalliskodin entisiä rakennuksia. Riiheen liittyy kylkiäinen, olkien säilytyspaikka. Tallit, ruumentalli ja pahnatalli, sijaitsevat riihen molemmin puolin. Ruumentalli on kaksikerroksinen ja yläkertaan johtaa silta.
Savusauna sijaitsee pihapiirin reunassa. Tämä alkuaan Suonlaidan riihi on rakennettu museon saunaksi vuonna 1974.
Museon tuulimylly on peräisin Säterin tilalta ja se on rakennettu vuonna 1842. Käytössä tuulimylly on ollut noin 60 vuotta sitten (kotiseutuyhdistyksen huomio: 1900 –luvun alkuvuosikymmenillä). 
Alueellisesta sijainnista johtuen museoesineistössä on sekä itä- että länsisuomalaisia esinetyyppejä ja ne ovat peräisin eri puolilta pitäjää.
Joutsan museo pyrkii olemaan toimiva museo. Museoalueella järjestetään vuosittain erilaisia tilaisuuksia. Muun muassa osa Joutsan pitäjäjuhlien, Joutsan Joutopäivien, tilaisuuksista on järjestetty museon alueella.
Kaiken kaikkiaan talomuseo antaa hyvän kuvan perinteisestä joutsalaisesta elämänmuodosta.
Museon hoidosta vastaa Joutsan Kotiseutuyhdistys ry.
Karsinnat jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin 2001

Vuonna 2000 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuista putosi yksi joukkue, mutta Kaukoidän kiintiöpaikan vuoksi Japania ei pudotettu, vaan se sai karsia paikastaan Etelä-Korean ja Kiinan kanssa.
Kaukoidän karsinta.
Kaukoidän kiintiöpaikasta taisteltiin 4. - 6. syyskuuta Japanin Sapporossa
Kiina jatkaa 1. divisioonassa ja Etelä-Korea 2. divisioonassa.
Royal Bed Bouncer

Royal Bed Bouncer on alankomaalaisen progressiivisen rockin yhtye Kayakin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1975. Se on tyyliltään edeltäjiään enemmän valtavirran rockia ja popia.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Ton Scherpenzeel, ellei toisin mainittu.
Karsinnat jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin 2002

Vuonna 2001 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuista putosi kaksi joukkuetta, mutta Kaukoidän kiintiöpaikan vuoksi Japania ei pudotettu, vaan se sai karsia paikastaan Etelä-Korean ja Kiinan kanssa.
Kaukoidän karsinta.
Kaukoidän kiintiöpaikasta pelattiin 15. - 17. syyskuuta Kiinan Harbinissa
Kiina ja Etelä-Korea jatkavat 1. divisioonassa.
Herodotoksen pahanilkisyydestä

﻿Herodotoksen pahanilkisyydestä (; ) on Plutarkhoksen (n. 45–125) "Moralia"-kokoelmaan (kirja XI, 60) kuuluva tutkielma, joka arvostelee historioitsija Herodotoksen "Historiateosta". Plutarkhos käy teosta läpi kirja kirjalta ja syyttää Herodotosta puolueellisuudesta ja vääristelystä.
Sisältö.
Plutarkhoksen teos koostuu 43 luvusta. Plutarkhos aloittaa antamalla tunnustuksensa Herodotoksen tyylille. Samalla hän varoittaa siitä, että tämä tyyli peittää alleen Herodotoksen puolueellisuuden boiotialaisia, korinttilaisia ja muita kreikkalaisia kohtaan. Puolueellisuuden syynä Plutarkhos pitää Herodotoksen pahanilkisyyttä.
Luvut 2–9 käsittelevät kahdeksaa yleistä merkkiä, joista kirjailijan voi tietää kirjoittavan silkasta pahanilkisyydestä. Tämän jälkeen Plutarkhos käsittelee Herodotoksen teoksen yhdeksää kirjaa pääosin järjestyksessä, ja osoittaa kohtia, jotka ovat merkkejä tällaisesta pahanilkisyydestä. "Historiateoksen" kirjaa 4 ei kuitenkaan käsitellä lainkaan. Käsittely etenee kirjoittain seuraavasti:
Teoksensa viimeisessä eli 43. luvussa Plutarkhos tekee yhteenvedon esittämistään syytteistä Herodotosta vastaan: hänen mukaansa Herodotos ei anna kreikkalaisille näiden ansaitsemaa kunniaa merkittävissä taisteluissa persialaisia vastaan.
Arviointeja.
Plutarkhoksen teosta on kutsuttu kirjallisuuden historian ensimmäiseksi murska-arvioksi. Teos saattaa kuitenkin olla lähinnä retorinen harjoitus, jonka tarkoituksena on ollut tarkastella, mitä niin merkittävästä ja luetusta historioitsijasta voidaan sanoa. Englantilainen historioitsija George Grote kutsui Plutarkhoksen pahanilkisyydeksi syyttämää tyyliä Herodotoksen suoruudeksi.
Jotkut tutkijat ovat pitäneet teosta epäperäisenä, jonkun niin kutsutun Pseudo-Plutarkhoksen teoksena, joka on täynnä kaikenlaisia turhia syytöksiä, jossa kirjoittaja lähinnä ilmaisee omaa pahanilkisyyttään ja jonka väitteet saivat alkunsa "Historiateoksessa" loukatusta thebalaisesta patriotismista.
Baryšivka

Baryšivka (; ) on kaupunkityyppinen taajama Brovaryn piirissä Ukrainan Kiovan alueen itäosissa, linnuntietä 58 kilometriä Kiovasta itään. Taajama oli kesän 2020 aluehallinnon uudistukseen saakka "Baryšivkan piirin" keskuskeskus.
Vuoden 2011 alussa taajamassa arvioitiin asuvan 10 950 ja koko piirissä 37 125 henkeä. Piirin sisällä sijaitsee myös hallinnollisesti itsenäinen Berezanin pikkukaupunki (16 559 as.).
Baryšivkan rautatieasema sijaitsee taajaman eteläosissa, 2,5 kilometriä kunnantalolta. Kiovasta itään johtava seututie R02 (osa keskieurooppalaista poikittaisväylää, Ranskan Calaisista aina Itä-Kazakstaniin vievää eurooppatie :ta) kulkee piirin läpi ohittaen keskustaajaman noin 8 kilometriä etelästä.
Mishima – elämän neljä lukua

Mishima – elämän neljä lukua ("Mishima: A Life in Four Chapters") on Lucasfilmin tuottama ja Paul Schraderin ohjaama elokuva vuodelta 1985. Elokuva käsittelee itsemurhan tehneen japanilaisen kirjailijan Yukio Mishiman viimeistä elinpäivää ja takaumin kuvattua elämää. Mishimaa esittää Ken Ogata.
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1993 "Mishiman" olevan mainettaan parempi elokuva: ”Amerikkalaisohjaaja on pureutunut tyydyttävästi japanilaiseen kulttuuriin. Tiheissä mustavalkoisissa otoksissa näkyy Nagisa Oshiman, "Pojan" ja "Seremonian" tekijän tyylillinen vaikutus.” Ogatan roolityötä hän kuvaa sykähdyttäväksi ja Glassin musiikkia jännitteiseksi. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen kuvaa "Mishimaa" silmiä hivelevän kauniiksi ja hallituksi, kehuu Philip Glassin musiikkia ja antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Palkintoja.
Cannesin elokuvajuhlien tuomaristo myönsi kuvaaja John Baileylle, lavastaja Eiko Ishiokalle ja säveltäjä Philip Glassille erityispalkinnon taiteellisesta panoksesta.
Harjavallan vanha kirkko

Harjavallan vanha kirkko on Harjavallassa sijaitseva puukirkko. Paikalle rakennettiin vuonna 1750 lounaissuomalaista tyyppiä edustanut pitkäkirkko, joka purettiin ja rakennettiin uudelleen nykyiseen muotoonsa vuonna 1870. Tuolloin kirkkoon lisättiin myös torni. Oletettavasti samalla paikalla on sijainnut myös tätä vanhempi, noin vuonna 1670 rakennettu kappelikirkko.
Kirkon nykyisen ulkoasun suunnitteli Turun ja Porin läänin lääninarkkitehti G. T. Chiewitz. Arkkitehtonisesti kirkko edustaa 1800-luvun lopun kertaustyyliä. Kirkon alttaritaulu on maalannut Alexandra Frosterus-Såltin vuonna 1873, "Jeesus ja Kanaanilainen nainen". Kirkon 21+3-äänikertaiset urut ovat vuodelta 1947 ja ne on rakentanut Kangasalan Urkutehdas.
KIrkon kellotornissa on kaksi kelloa, joiden valuvuodet ovat 1688 ja 1740.
Kirkkomaan sankarihautojen muistomerkin "Vartijasotilas" on suunnitellut harjavaltalainen kuvanveistäjä Emil Cedercreutz vuonna 1945.
Austrocactus

Austrocactus on kaktuskasvisuku, jonka tieteellinen nimi tarkoittaa eteläistä kaktusta ja viittaa lajien esiintymisalueeseen Etelä-Amerikan eteläosissa. Suvussa on viisi matalakasvuista lajia.
Levinneisyys.
Suvun lajit ovat peräisin Länsi- ja Etelä-Argentiinasta sekä Chilen keski- ja eteläosista.
Tuntomerkit.
"Austrocactus"-lajit ovat verrattain matalia, yksittäin kasvavia tai tyvestään haarautuvia, 30–60 cm korkeita. Varret ovat pehmeän meheviä, pallomaisia - lyhyen lieriömäisiä, nivelettömiä. Harjuja varsissa on 6–12, ja ne ovat matalia ja kyhmyisiä. Areolien keskipiikit ovat suoria tai koukkumaisia, säteittäispiikit neulamaisia.
Varren päähän tai toisinaan sen sivulle kehittyy kukkia, jotka ovat avoinna päiväsaikaan. Ne ovat maljamaisia tai kellomaisia, 3–6 cm:n mittaisia. Kukkaperässä ja pohjusmaljassa on surkastuneita suomuja, villakarvakimppuja ja pieniä sukasia. Kukkaperä on muodoltaan leveän kärkikartiomainen ja pohjusmalja lyhyt. Heteet sijaitsevat kahdessa tasossa, ja alimmat niistä muodostavat renkaita emin vartaloiden ympärille. Emin luotit ovat purppuranpunaiset. Hedelmä on pallomainen tai pitkänomainen, tavallisimmin kuiva, vihertävä ja siinä on villakarvaa ja sukasia. Hedelmä avautuu epäsäännöllisesti tai tyveltään. Kukan osien jäänteet pysyvät kiinni hedelmässä. Siemenet ovat leveän soikeita, mustia - ruskeita, ryppyisiä.
Lajit.
Kaktustutkija Edward F. Andersonin mukaan suvussa on viisi lajia:
Waterline

Waterline on irlantilaisen popduon Jedwardin single ja Irlannin edustuskappale Eurovision laulukilpailussa 2012. Jedward edusti Irlantia myös vuonna 2011 kappaleella "Lipstick".
Kappale kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui kuudenneksi ja selviytyi finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui 26. maan joukosta 19. sijalle.
Ruokolahden eukkoja kirkonmäellä

Ruokolahden eukkoja kirkonmäellä () on Albert Edelfeltin maalaus vuodelta 1887 ja yksi hänen pääteoksistaan. Se on myös tunnetuimpia hänen naturalistisista maalauksistaan, toinen tunnettu on "Lapsen ruumissaatto". "Ruokolahden eukkoja kirkonmäellä" noudattaa 1800-luvulle ominaista pyrkimystä aidon kansan tunteiden vapaaseen realistiseen kuvaamiseen.
Maalauksessa neljä karjalaisiin kansanpukuihin pukeutunutta talonpoikaisnaista istuu rentoutumassa nurmikolla Ruokolahden kirkon mäellä. Kaksi vasemmanpuoleista naista käy keskustelua, jota oikeanpuoleiset kuuntelevat. Kolmella naisista on valkoiset huivit. Taustalla näkyy lisää naisväkeä.
Teoksen historia.
Edelfelt matkusti vuonna 1887 Itä-Suomessa keräten materiaalia "Harper’s New Monthly Magazinen" tilaamaan Suomesta kertovaan artikkeliin. 
Hän vieraili myös Ruokolahdella, jossa hän asui kansanparantaja Elli Jäppisen luona Jäppilänniemen Haapsiissa. Jäppinen auttoi häntä löytämään paikallisia asukkaita maalauksen malleiksi. Edelfelt luonnosteli maalausta Ruokolahden kirkolla heinäkuussa 1887, mutta ei ollut tyytyväinen hahmoihin. Hän teki lopullisen maalauksen loppukesällä kotonaan Porvoon Haikon kartanossa käyttämällä malleina lähiseudun asukkaita, joille hän puki Ruokolahdelta lainaamansa vaatteet. Maalauksen hahmoissa lienee sekä ruokolahtelaisten että haikkoolaisten mallien piirteitä, ja siitä on väitetty tunnistetun niin Jäppisen kuin Haikkoon Strömbergin ja Klanginkin vanhat emännät. Toisaalta etualan naisten sanotaan perustuvan haikkoolaisiin malleihin.
Edelfelt tiesi pohjoisten kansankuvausten vetoavan ulkomaisten taiteenostajien alkuperäisyyden kaipuuseen, mutta toisaalta hän suosi malleina uusmaalaisia rannikon ihmisiä ruotsinmielisyytensä vuoksi ja pyrki esittämään heidät mahdollisimman ihanteellisina vastustaakseen epäsuorasti venäläistämispyrkimyksiä.
"Ruokolahden eukkoja kirkonmäellä" sai aikanaan kriitikoilta ristiriitaisen vastaanoton. Sitä moitittiin liiallisesta naturalismista ja Suomen kansan ominaispiirteiden kuvaamisesta pahansuovalla tavalla ylevän kuvauksen sijaan. Suomen senaatti osti teoksen valtiolle 4 000 markalla Helsingissä pidetystä näyttelystä vuonna 1888 ja lahjoitti vasta avatulle Ateneumin taidemuseolle. Se kuuluu nykyään kansallisgallerian kokoelmiin.
Teoksen muistaminen Ruokolahdella.
Ruokolahti-Seura pystytti Ruokolahden kirkon luo Edelfeltin syntymän satavuotismuistoksi vuonna 1954 maalaukselle omistetun kaksiosaisen muistomerkin, jonka ovat suunnitelleet taiteilijat Gerda Qvist ja Erkki Pitkäpaasi. Muistomerkin kivet ovat peräisin Salpalinjan panssariesteestä. Ruokolahdella on vuodesta 1973 valittu joka toinen vuosi Ruokolahden Eukko.
Etelänopuntiat

Etelänopuntiat ("Austrocylindropuntia") on opuntioille läheinen kaktuskasvisuku (heimo Cactaceae). Siinä on 11 lajia, joiden avainomainaisuuksia Opuntioideae-alaheimon keskuudessa ovat piikkien tuppien puuttuminen, varren lieriömäiset nivelvälit ja erikoinen siemenen rakenne.
Levinneisyys.
Suvun lajit ovat peräisin Argentiinasta, Boliviasta, Ecuadorista ja Perusta.
Tuntomerkit.
Kasvit ovat enimmäkseen pensasmaisia, joskus puumaisia, ja muodostavat väljäoksaisia pensaita tai joskus tiheitä mättäitä. Suurimmat lajit voivat kasvaa viiden metrin korkuisiksi, pienimmät vain puolen metrin. Juuret ovat mukulallisia. Varsi on lieriömäinen ja haarajatkoisesti kasvava, toisinaan nivelikäs. Lehdet ovat enemmän tai vähemmän pysyviä, mutta lopulta kuolevat pois. Ne ovat liereitä, jopa puolen sentin mittaisia. Areoleissa on Opuntioideae-alaheimolle tyypillisesti väkäpäisiä karvoja eli glokidioita karvojen ja varsinaisten piikkien lisäksi. Piikit ovat sileitä, eikä niissä ole paperimaisia tuppia.
Etelänopuntioiden kukat ovat keltaisia, vaaleanpunaisia tai punaisia lyhyine terälehtineen. Hedelmä on paksuseinäinen, soikiomainen ja mehevä. Siemenet ovat pieniä tai isoja, jopa 7 mm pitkiä, ja muodoltaan pyöreitä tai päärynämäisiä. Joskus siemenen sivuilla on harjut, pinnalla hieno karvoitus ja vyömäinen siemenaiheen varren (funikuluksen) jäänne.
Lajit.
Edward Andersonin mukaan suvun 11 lajia ovat:
Cristina Calderón

Cristina Calderón (24. toukokuuta 1928 – 16. helmikuuta 2022) oli Chilessä asunut viimeinen yaghanin kieltä äidinkielenään puhunut henkilö.
Elämä.
Calderón syntyi Puerto Williamsissa vuonna 1928. Hänen vanhempansa olivat Juan Calderón ja Carmen Harban. Calderón jäi orvoksi ollessaan vain 4-vuotias, ja hän muutti asumaan isoäitinsä luo, joka alkoi opettaa hänelle yaganien kulttuuria.
Elämä isoäidin hoivissa oli karua: perhe oli köyhä ja mm. ruuasta oli puutetta. Calderónin isoäiti kuoli melko pian tämän saavuttua, jonka jälkeen hänen huoltajuutensa siirtyi Calderónin sedälle ja tädille. Perheeseen kuului myös Calderónin serkku, ja hän oppi tässä vaiheessa yhä enemmän yaghanin kieltä. Hän puhui yksinomaan yaghania 9-vuotiaaksi saakka, jolloin hän alkoi opetella espanjaa.
Ollessaan 15-vuotias Calderón meni naimisiin Filipe Garayn kanssa. Mies oli reilusti vanhempi, mutta hänen katsottiin olevan hyvä mies. Pari ei kuitenkaan voinut mennä laillisesti naimisiin, sillä Garayn ensimmäinen vaimo oli lähtenyt omille teilleen eikä virallisesti eronnut miehestään. Tämän vuoksi Calderón ei voinut saada perintöä mieheltään, ja jäi vuonna 1948 kodittomaksi ja selviytyi köyhien sukulaistensa avun varassa. Seuraavana vuonna hän tapasi Lucho Zárragan, joka työskenteli paimenena. Pari sai yhteensä viisi lasta. Zárraga kuoli vuonna 1962. Kaksi vuotta myöhemmin Calderón tapasi kolmannen miehensä, Teodosio Gonzálezin, jonka kanssa he muuttivat vuonna 1972 Pictonin saarelle. Muutto oli osa Chilen valtion yritystä lujittaa aluevaatimuksiaan Argentiinaa vastaan alueella, minkä vuoksi Calderónin perhe sai mm. valtion kustantaman talon. González kuoli vuonna 2009.
Yhteensä Calderón sai elämänsä aikana 10 lasta ja 19 lastenlasta, joista kukaan ei ole oppinut yaghania äidinkielenään.
Kuolema ja tunnustukset.
Calderón vietti elämänsä viimeiset vaiheet kotiseudullaan Punta Arenassa, jossa hän teki perinteisiä käsitöitä ja pyrki opettamaan yaghanien kulttuuria ja kieltä perheenjäsenilleen. Hän kuoli 16. helmikuuta 2022 ja siitä ilmoitti hänen tyttärensä, Lidia González Calderón. Presidentti Gabriel Boric ilmaisi osanottonsa Twitterissa ja tunnusti Calderónin tekemän valtaisan elämäntyön merkityksen.
Vuonna 2004 Calderón ja hänen kälynsä Emelinda Acuña olivat ainoat elossa olevat äidinkieliset yaghaninpuhujat. Vuodesta 2009 Chilen hallitus on tunnustanut hänet "eläväksi ihmisaarteeksi", ja vuonna 2017 kertoi olevansa yaghanin kielen viimeinen puhuja.
Viimeisinä vuosinaan Calderón sai lisänimen "abuela" (). Lisäksi hän sai virallisesti arvonimen "Magallanes y Antártica Chilenan alueen loistelias tytär".
Kristus ja Mataleena

Kristus ja Mataleena on Albert Edelfeltin maalaus vuodelta 1890. Maalaus perustuu suomalaiseen kansanrunouteen ja siinä on mukana ajankohtaista karelianismia.
Maalauksessa Jeesus seisoo tuohivirsut jalassaan syksyisessä koivumetsässä, ja hänen eteensä on polvistunut rukoileva tyttö. Mataleenan mallina toimi Edelfeltin palvelija, jonka kasvojen surullinen ilme syntyi, kun Edelfelt johdatteli keskustelua mallin vastikään kuolleeseen sulhaseen.
Edelfeltillä oli ollut aikeena maalata jokin Raamatun aihe. Karelianismi oli ollut hänelle vierasta ja Kalevala teoksena jopa vastenmielinen. Innoituksena toimikin Kantelettaren runo Mataleenan vesimatkasta, jossa ylpeä talon tytär tapaa orjapojan kaivolle mennessään. Poika pyytää häneltä juomavettä tuloksetta. Talon tytär kuitenkin nöyrtyy, kun poika tuntee hänen arveluttavan menneisyytensä. Mataleena sanoo "Itsepä lienet Herra Kiesus, kun mun elkeni (pahat teot) sanelet!" Tyttö itkee kiulun täyteen vettä, pesee Jeesuksen jalat ja kuivaa ne hiuksillaan. Jeesuksen yllättävää ilmestymistä kuvataan monissa muissakin kansanrunoissa, mikä kertoo kristinuskon saapumisesta ja sen törmäämisestä pakanuuteen.
Runo on tulkinta Maria Magdaleenasta, syntisestä naisesta. Taiteessa katuva Magdalena on ollut yleinen aihe ja maalauksen Mataleenan ylös suunnatulla ekstaattisella katseella onkin edeltäjiä vanhemmassa taiteessa.
Edelfelt maalasi aiheesta useita luonnoksia ja otti myös valokuvia. Aluksi hän maalasi kohtausta ulkoilmamaalauksena, mutta teki siihen muutoksia myöhemmin. Saadakseen Kristuksen kasvoihin enemmän henkevyyttä hän käytti Helsingissä Magnus Enckelliä mallina. Myös Mataleenan punainen hiusnauha muuttui mustaksi.
Young Love EP

Young Love EP on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen Young Loven ensimmäinen EP-levy. Se julkaistiin yksinomaan yhdysvaltain iTunesissa 21. marraskuuta 2006.
EP-levy on mukana myös "FIFA 07" -videopelissä.
Bergerocactus emoryi

Bergerocactus emoryi on kaktuskasvi, ainoa laji suvussaan. Sukunimi on annettu saksalaisen kaktusspesialistin, Alwin Bergerin mukaan vuonna 1909 (nimeäjinä Nathaniel Britton ja Joseph Rose). DNA-tutkimusten mukaan kasvi on läheisintä sukua suvuille "Pachycereus" ja "Peniocereus", vaikkakin niistä selvästi erillinen.
Levinneisyys ja ekologia.
Laji kasvaa enimmäkseen hiekkaisilla mailla Etelä-Kalifornian rannikoiden, joidenkin lähisaarten ja Baja Californian luoteisosien chaparral-kasvillisuuden joukossa. Sitä tavataan 60 metrin korkeuteen asti merenpinnasta.
Tuntomerkit.
"Bergerocactus emoryi" on pensasmainen, tyveltään runsaasti haaroittuva, ja muodostaa usein jopa monen metrin laajuisia kasvustoja. Varret ovat pystykasvuisia, liereitä ja enintään 60 cm korkeita. Huomaamattomia särmiä niissä on 20–25. Kussakin kääpiöversossa eli areolissa on tiheässä 20–30 keltaista ja vanhemmiten tummentuvaa piikkiä. Piikit voivat olla jopa 5 cm pitkiä.
Kasvit avaavat keltaiset ja 5–6 cm:n läpimittaiset kukkansa päivisin. Kukkaperässä ja pohjusmaljassa on huopamainen peite ja piikkejä. Hedelmä on pallomainen ja kypsänä kuiva, tiheäpiikkinen, jopa 6 cm:n läpimittainen. Siemenet ovat muodoltaan vastapuikeita ja litteitä.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1979

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1979 pelattiin Ruotsissa ja maailmanmestaruuden voitti Neuvostoliitto. Ensimmäistä kertaa mukana oli myös B-sarja, joka pelattiin Ranskassa.
Lopputulokset.
 A-sarja
 B-sarja
Blossfeldia liliputana

Blossfeldia liliputana on kaktuskasvien (Cactaceae) heimoon kuuluvan "Blossfeldia"-suvun ainoa laji. Se on pienin kaktuskasvi ja kasvaa huomaamattomana kallionhalkeamissa Argentiinassa ja Boliviassa. Harry Blossfeld ja Oreste Marsoner löysivät lajin vuonna 1936, ja seuraavana vuonna Erich Werdermann nimesi ja kuvasi sen edellisen kunniaksi. 
Anatomisia ja fysiologisia erikoisuuksia.
Lajilla on monille mehikasveille ominainen CAM-aineenvaihdunta (, maksaruohokasveille ominainen happoaineenvaihdunta), mikä tarkoittaa sitä, että kasvi ottaa yhteyttämisessä tarvittavan hiilidioksidin yöaikaan ja sitoo sen orgaaniseen happoon, josta hiili vapautuu auringon paistaessa tapahtuvaa hiilen yhteyttämistä varten. Käytännöllisesti katsoen kasvilta puuttuvat kuitenkin ilmaraot, joiden kautta kaasujen vaihto yleensä tapahtuu; niitä on ainoastaan areoleiden (kääpiöversot, joissa kaktusten piikit sijaitsevat) kuopissa. "Blossfeldialla" on todennäköisesti vähemmän ilmarakoja pinta-alayksikköä kohden kuin muilla yhteyttävillä kasveilla. On yllättävää, että eräs toinen mehikasveille ja erityisesti kaktuksille ominainen sopeutuma puuttuu: "Blosfeldialla" ei ole pinnallaan epidermissä eikä ytimen hypodermissä kutikulaa, joka osaltaan estäisi veden haihtumista. Kaktus joutuu kasvupaikoillaan kestämään ankaraa kuivuutta. Näyttää siltä että ne pystyvät jäkälien tapaan kestämään lähes täydellisen kuivumisen (ovat siis poikilohydrisiä). 
Tuntomerkit.
"Blossfeldia liliputana" on hyvin pieni kaktukseksi, vain runsaan sentin levyinen, nappimainen, harmaanvihreä, yksi- tai monivartinen, särmätön ja kyhmytön. Piikitkin puuttuvat. 
Kukat sijaitsevat kasvin kärjessä, ja ovat 5–7 mm leveitä. Väriltään ne ovat valkoisia, harvoin vaaleanpunertavia. Niissä on muutama vähäpätöinen suomu ja harvassa villakarvaa. Hedelmä on pyöreä ja punainen. Siemenet ovat pieniä, ruskeita, ja niissä on vähäpätöisiä karvamaisia ulokkeita sekä siemenvaippa eli arillus, mikä on sopeuma muurahaisten houkuttelemiseksi levittämään siemeniä.
Levinneisyys ja ekologia.
"Blossfeldia" on levinnyt pohjois–eteläsuunnassa noin 1 200 kilometrin pituiselle alueelle Andien itärinteille Etelä-Boliviassa ja Argentiinan pohjois- ja luoteisosissa. Se kasvaa 1 200 – 3 500 metrissä ja kätkeytyy kallionkoloihin.
Leppävaaran budoseura

Leppävaaran budoseura ry eli "Lebudo" on budoseura jonka kotipaikka on Leppävaara, Espoo. Seurassa on mahdollista harjoitella, Kendoa, ZNKR iaidoa sekä ZNKR jodoa Ruusutorpan- ja Lintuvaaran koulu:n liikuntasaleissa.
Seuran historia.
Perustettaessa seurassa harjoiteltiin Musō Jikiden Eishin-ryū -iaidoa ja seura kuului suomen Iaidoliittoon. Vuonna 2006 seura liittyi Suomen kendoseurojen keskusliiton jäsenseuraksi ja nyttemin seurassa harjoitetaan pääasiassa Zen Nippon Kendō Renmei (ZNKR) -tekniikoita.
Merkittäviä graduointeja.
Jodon ja Iaidon vetäjämme Paulus Artimo saavutti onnistuneesti jodon 5.dan asteen Magglingenin leirillä 1.4.2022!
Kendon vetäjämme Petri Pesonen saavutti onnistuneesti kendon 3.dan asteen liiton kevätleirillä Kotkassa 10.4.2022!
Seuran kilpailumenestys.
ZNKR jōdō.
Kansalliset mudan
Kansalliset Ikkyu - Nidan
Kansalliset yudansha
Kansainväliset
ZNKR iaidō.
Kansalliset mudan (2012 alkaen ≤ nikkyu uusi sarjajako)
Kansalliset ikkyu-shodan (uusi sarjajako 2012)
1.kyu- 1.dan -sarjassa 2012
Kansalliset yudansha (2012 alkaen ≥ Nidan uusi sarjajako)
Kansainväliset
Tornion Kendoseura Tenshu Ken Kai

Tornion Kendoseura Tenshu Ken Kai ry on 10 toukokuuta 2004 perustettu ja 27. lokakuuta rekisteröity torniolainen kendoseura. Seuran on Suomen kendoseurojen keskusliiton jäsenseura ja seurassa voi harjoitella ohjatusti kendoa.
Tornion kendoseura on tiettävästi maailman pohjoisin kendoseura. Pieni, mutta aktiivinen seura järjestää säännöllisten harjoitusten lisäksi kendon peruskursseja ja leirejä sekä välittää kendovarusteita.
Tornion kendoseura harjoittelee pääasiassa Seminaarin koulun liikuntasalissa. Peruskursseja järjestetään 1-2 kertaa vuodessa, ja niistä ilmoitellaan mm. seuran kotisivuilla.
White

White on valkoista tarkoittava englannin kielen sana, jota käytetään myös sukunimenä. Tunnettuja White-nimisiä henkilöitä ovat muun muassa:
Brachycereus nesioticus

Brachycereus nesioticus on kaktuslaji, joka ainoa laji suvussaan. Se on Galápagossaarten endeeminen kasvilaji. Se on verraten pienikokoinen ja kasvaa lähes paljailla laavakentillä, joilla ei monikaan kasvi tule toimeen. Suvun tieteellinen nimi tulee kreikankielisestä lyhyttä tarkoittavasta sanasta "brakhys".
Sukulaisuussuhteet.
DNA-tutkimusten mukaan lajin läheisin sukulainen on "Jasminocereus thouarsii", joka sekin on endeeminen Galápagossaarilla. Yhdessä nämä suvut ovat läheisiä suvulle "Armatocereus", joka esiintyy Ecuadorin ja Perun rannikoilla.
Tuntomerkit.
"Brachycereus"-kaktus on monivartinen ja muodostaa tiheitä kasvustoja, joiden korkeus on 40–60 cm ja leveys jopa kaksi metriä. Varret ovat vaihtelevissa määrin pystykasvuisia, liereitä ja tiheäpiikkisiä. Läpimitta on 3–5 cm. Matalia varren pitkittäisharjuja on 16–22. Yhdessä ryhmässä (areolissa) on noin 40 piikkiä, jotka ovat erikokoisia, kellertäviä ja vanhemmiten tummuvia, jopa viiden sentin mittaisia.
Päivällä avautuvat kukat ovat kapean suppilomaisia, kermanvalkoisia, 6–11 cm pitkiä ja 2–5,5 cm leveitä. Kukkaperässä on paljon piikkisiä areoleja ja pieniä suomuja. Hedelmä on tumma, kypsänä mehevä, 1,5–3,5 cm pitkä, keltaisten piikkien peittämä ja siinä on jäljellä kuihtuneet terälehdet. Siemen on ruskeanmusta, pyöreä tai hieman soikea, 1–1,5 mm:n pituinen.
Ekologia.
"Brachycerus nesioticus" kasvaa Galapagossaarista Bartolomén, Fernandinan, Genovesan, Isabelan, Pintan ja San Salvadorin saarilla. Sen kasvupaikat ovat hyvin kuivia laava-alustoja merenpinnan tasossa. Ecuadorin hallitus on kieltänyt kasvin keräämisen saariston muodostamasta kansallispuistosta. Niinpä kasvi on lähes tuntematon viljelyssä.
Kristuksen legioona

Kristuksen legioona on katolinen veljeskunta. 
Veljeskunta on joutunut epäilysten kohteeksi, että sen jäsenet ovat raiskanneet alaikäisiä. Vuonna 2008 kuollutta perustajapappi Marcial Macielia on epäilty pappisseminaarilaisten raiskaamisesta. Veljeskunta on Vatikaanin holhouksessa ja on luvannut selvittää tapauksia.
Veljeskunta levisi paavi Johannes Paavali II:n aikana ja toimii nykyisin 22 maassa, lähinnä Etelä-Amerikassa. Sen jäseninä on 800 pappia, 2 500 pappisseminaarilaista ja sillä on yhteensä 70 000 jäsentä. Se ylläpitää 12 yliopistoa. Kun veljeskunnan perustaja Maciel kuoli, paavi Benedictus XVI päätti aloittaa veljeskunnan tutkinnan.
Essanay Studios

Essanay Studios oli yhdysvaltalainen elokuvayhtiö. Vuonna 1907 perustettu yhtiö tuotti satoja varhaisia mykkäelokuvia.
Essanay Studiosin perustivat 1907 George Kirke Spoor ja Broncho Billy Anderson, joka oli myös yksi yhtiön tähdistä. Hän oli ensimmäinen toimintaelokuvien cowboytähti ja teki Essanaylla useita elokuvia, jotka myös käsikirjoitti itse. Essanayn muita näyttelijöitä olivat muun muassa Gloria Swanson ja Charlie Chaplin. Chaplin teki vuoden 1914 lopussa sopimuksen Essanayn kanssa ja sai palkkaa 1 250 dollaria viikossa. Hän oli Essanayllä noin vuoden, jolloin hänen taitonsa elokuvantekijänä alkoivat tulla kunnolla esiin.
Chaplinin lähtö ja johdon sisäiset ristiriidat ajoivat 1916 yrityksen alamäkeen. Essanay oli ollut Chicagon ja koko Keskilännen merkittävin elokuvayhtiö, ja Keskilännen merkitys varhaiselle elokuvalle oli suuri. Essanaykin oli jo ennen kaatumistaan alkanut siirtää toimintojaan Kaliforniaan. Yhtiö meni nurin lopulta 1918.
Essanay Studiosin toimitilat Chicagossa on valittu kaupungin merkittävien muistomerkkien joukkoon.
Kenneth

Kenneth on skotlantilaisperäinen miehen etunimi. Nimi on englanninkielinen muunnos gaelinkielisistä nimistä "Coinneah", joka tarkoittaa "kaunista" tai "komeaa", tai nimestä "Cináed", joka tarkoittaa "tulesta syntynyttä". Nimi on ollut kolmella Skotlannin keski­aikaisella kuninkaalla.
Ruotsissa ja Suomessa nimi esiintyy myös muodossa Kennet. Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut vuoden 2019 loppuun mennessä noin 470 Kennet- ja noin 3 290 Kenneth-nimistä henkilöä. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Kennetin nimipäivä on 11. toukokuuta.
Pleasantville – Onnellisten kaupunki

Pleasantville – Onnellisten kaupunki (engl. "Pleasantville") on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva, jonka on käsikirjoittanut, tuottanut ja ohjannut Gary Ross. Elokuvan pääosia näyttelevät Tobey Maguire, Reese Witherspoon, William H. Macy, Joan Allen, Marley Shelton ja Jeff Daniels. Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa 23. lokakuuta 1998 ja Suomessa 9. huhtikuuta 1999.
Vastaanotto.
Verkkosivusto "Rotten Tomatoes" kertoo, että 86 % kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 7,6/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 84 arviointiin. Roger Ebert antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä ja kutsui sitä yhdeksi vuoden parhaimmista ja aidoimmista elokuvista.
Alfonso Milián Sorribas

Alfonso Milián Sorribas (15. tammikuuta 1939 La Cuba – 26. marraskuuta 2020 Zaragoza) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Zaragozan arkkihiippakuntaan 25. maaliskuuta 1962 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Dianan titulaaripiispaksi 9. marraskuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Elías Yanes Alvarez, jota avustivat Antonio Cañizares Llovera ja Juan José Omella Omella.
Milián Sorribas sai 11. marraskuuta 2004 nimityksen Barbastro-Monzónin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 19. joulukuuta.
Joscelin II

Joscelin II (k. 1159) oli neljäs ja viimeinen hallinnut Edessan kreivi.
Nuorena Joscelin joutui sotavangiksi Azazin taistelussa vuonna 1125, mutta vapautui Jerusalemin kuninkaan Baldwin II:n maksettua hänen lunnaansa. Vuonna 1131 hänen isänsä Joscelin I haavoittui taistelussa danišmendeja vastaan, ja Edessa siirtyi Joscelin II:lle. Joscelin II kieltäytyi johtamasta pientä Edessan armeijaa danišmendeja vastaan, ja Joscelin kuoli pian ajettuaan vihollisensa karkuun. 
Joscelin hallitsi heikointa ja eristyneintä ristiretkivaltioista. Vuonna 1138 hän liittoutui Antiokian ja Bysantin keisarin Johannes II Komnenosin kanssa Aleppon kuvernööri Imad ad-Din Zengiä vastaan, mutta he eivät onnistuneet voittamaan tätä. Vuonna 1143 sekä Johannes II että Jerusalemin kuningas Fulk kuolivat, ja Joscelin jäi ilman vahvoja liittolaisia. Hän liittoutui Kara Aslanin kanssa ja johdatti suuren armeijan pohjoiseen auttaakseen muslimiliittolaistaan taistelussa Zengiä vastaan. Zengi kuitenkin yllätti Joscelinin kääntämällä hyökkäyksensä Edessaa vastaan ja valtasi heikosti miehitetyn kaupungin. Menetettyään pääkaupunkinsa Joscelin pakeni Turbesseliin.
Vain kaksi vuotta myöhemmin Zengi joutui orjansa murhaamaksi, ja Joscelin hyökkäsi Edessaan vallaten sen takaisin lokakuussa 1146. Hän ei kuitenkaan saanut apua muilta ristiretkivaltioilta ja menetti kaupungin marraskuussa Zengin pojalle Nur ad-Dinille. Vuonna 1150 Antiokiaan matkalla ollut Joscelin joutui roistojen vangiksi ja hänet myytiin Nur-ad-Dinille. Joscelin vietiin Aleppoon, missä hänet sokaistiin vihamielisen väkijoukon edessä. Hän vietti loput yhdeksän vuotta elämästään vankina ja kuoli Aleppon vankityrmässä vuonna 1159.
Joscelinin poika Joscelin III nimitettiin seuraavaksi Edessan kreiviksi, vaikka hän ei koskaan saanut haltuunsa muslimeille menetettyä kreivikuntaa.
José Gea Escolano

José Gea Escolano (14. kesäkuuta 1929 – 6. helmikuuta 2017) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1953 ja nimitettiin Valencian arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Arae in Numidian titulaaripiispaksi 25. maaliskuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi José María García Lahiguera, jota avustivat Rafael Alvarez Lara ja Jacinto Argaya Goicoechea.
Gea Escolano sai 10. syyskuuta 1976 nimityksen Ibizan ja 15. toukokuuta 1987 Mondoñedo-Ferrolin piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 6. kesäkuuta 2005.
Richard Wilson

Richard Wilson (s. 8. toukokuuta 1960) on uransa lopettanut englantilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Wilson oli pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä tai hyökkääjä.
Wilson edusti kotimaassaan Chelsean juniori- ja reservijoukkueita vuosina 1975–1979. Varsinaisen sarjadebyyttinsä hän teki 2. divisioonassa pelanneessa Charlton Athleticissa, jossa pelasi 17 ottelua ja teki yhden maalin kaudella 1979–80. Tämän jälkeen Wilson siirtyi Suomeen II divisioonassa pelanneeseen Hangö Idrottsklubbiin.
HIK:ssa pelaamiensa kahden kauden jälkeen Wilson siirtyi I divisioonaan nousseeseen Porin Pallo-Toverien joukkueeseen vuonna 1983. Hän oli PPT:n paras maalintekijä karsintasarjassa, jonka päätteeksi seura nousi SM-sarjaan. Wilson oli PPT:n paras maalintekija myös vuotta myöhemmin seuran kaikkien aikojen ensimmäisellä pääsarjakaudella. Vuosina 1987–1989 Wilson toimi Pietarsaaren Jaron pelaajavalmentajana, nostaen seuran kahdessa vuodessa II divisioonasta SM-sarjaan. Hänet erotettiin valmentajan tehtävistä kesken kauden 1989 Jaron pudotessa lopulta SM-sarjasta.
Kaudella 1990 Wilson toimi pelaajavalmentaja Norjan toisella sarjatasolla Mjølnerissä. Hän päätti uransa Suomessa vuonna 1991 I divisioonassa Kokkolan Palloveikkojen riveissä. Kaiken kaikkiaan Wilson pelasi 84 SM-sarjaottelua tehden niissä 23 maalia. Jalkapallouransa jälkeen Wilson on työskennellyt rikoskomisariona Southallissa Lontoon lähistöllä.
Kullervon kirous

Kullervon kirous on Akseli Gallen-Kallelan maalaus vuodelta 1899. Karelianismin innoittama teos on osa Gallen-Kallelan Kalevala-sarjaa.
"Kullervon kirous" kuvaa Kullervon tarinan käännekohtaa. Kullervo on suuret voimat saanut orpo. Hän on metsässä paimenessa, ja isännän Seppo Ilmarisen ilkeä vaimo, Pohjolan tytär, on leiponut eväsleivän sisään kiven. Kivi katkaisee isän antaman puukon. Kullervo kerää laulamalla susista ja karhuista oman karjansa, joka syö emännän. Kalevalassa ei mainita Kullervon kirousta, vaan todetaan vain lyhyesti hänen puhjenneen itkuun nähtyään katkenneen veitsensä. Juuri tämä Gallen-Kallelan maalaus lienee syövyttänyt suomalaisten mieleen kuvan nyrkkiä katkerana heristävästä Kullervosta. Aihe toistui myöhemmin monien muiden suomalaisten taiteilijoiden teoksissa.
Tapahtumat kuvataan aurinkoisessa syysmaisemassa. Raivostunut Kullervo kuvaa myös suomalaista taistelutahtoa ja nousevaa nationalismia. Taustalla näkyy vaaroja sekä talon karjaa ja Kullervon koira tavoittelee maahan pudonnutta kivileipää. Kullervo heristää uhmakkaasti nyrkkiään ja vannoo kostoa. Teos on maalattu samana vuonna kuin helmikuun manifesti annettiin ja sen voidaan tulkita kuvaavan vertauskuvallisesti myös suomalaisten katkeruutta ja epäuskoa alkamassa olleisiin venäläistämistoimenpiteisiin. Kansallista vertauskuvallisuutta voidaan nähdä myös Gallen-Kallelan kaksi vuotta myöhemmin maalaamassa freskossa "Kullervon sotaanlähtö", jossa Kullervo lähtee kostoretkelle.
Maalaus liittyy myös Gallen-Kallelan 1880-luvun realismin kauden kansankuvauksiin.
Purin piiri

Purin piiri () on kuntatason itsehallintoalue Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan keskiosissa Pohjois-Venäjällä. Piirin pinta-ala on 102 200 km2. Piirin hallintokeskus on Tarko-Salen kaupunki. 
Purin piirin läpi virtaa Tazinlahteen laskeva Pur-joki; piiri muodostettiin aikoinaan tämän joen vesistöalueen mukaan. Seudulla on kymmeniä maakaasu- ja öljykenttiä; alue on erittäin merkittävä petrokemian raaka-aineiden tuotantoalue.
Purin kunnallispiiri rajoittuu lännessä Nadymin piiriin, pohjoisessa Obinlahdesta haarautuvaan Tazinlahteen, koillisessa Tazin ja idässä Krasnoselkupin piiriin. Piirin etelärajan takana on Hanti-Mansia. Maantieteellisesti kunnallispiirin sisälle jäävät kunnallishallinnollisesti itsenäiset kaupunkipiirit, joissa asuu yli puolet koko Jamalin Nenetsian asukkaista: Nojabrsk, Novyi Urengoi, Muravlenko ja Gubkinski.
Väestö.
Purin piirin hallintokeskus on Tarko-Salen kaupunki. Piirin yhteenlaskettu asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 51 280 henkeä. Tästä selvän enemmistön muodostivat kaupunkilaiset (59,4 %, 30 464 asukasta), eli 
Vähemmistöön jäivät maaseutuasukkaat (40,6 %, 20 816 asukasta), eli seuraavat asutuskeskukset ympäristöneen:
Liikenneyhteyksiä.
Purin piirin keskeisimmät taajamat ovat maantie- ja rautatieyhteyden piirissä. Osa piirin alueesta on kuitenkin taigaa tai subarktista tai arktista tundraa ilman valmiita tieyhteyksiä.
Romolo Valli

Romolo Valli (7. helmikuuta 1925 Reggio nell'Emilia, Italia – 1. helmikuuta 1980 Rooma, Italia) oli italialainen näyttelijä. 
Valli oli Italian tunnetuin näyttelijä 1950-luvulta kuolemaansa saakka. Hän työskenteli sekä teatterissa että elokuvissa. Ohjaajiin, joiden kanssa hän teki yhteistyötä, kuuluvat muun muassa Vittorio De Sica, Sergio Leone, Roman Polanski, Roger Vadim ja Luchino Visconti. Hän näytteli kolmessa Viscontin elokuvassa ("Tiikerikissa", "Kuolema Venetsiassa", "Intohimo ja väkivalta") episodissa "Il lavoro" elokuvassa "Boccaccio 70". Valli kuoli auto-onnettomuudessa.
Vikas Gowda

Vikas Shive Gowda (, s. 5. heinäkuuta 1983 Mysore, Karnataka) on intialainen kiekonheittäjä, joka kilpaili vuoteen 2006 saakka myös kuulantyönnössä. Hän on opiskellut Yhdysvalloissa ja edustanut North Carolina Tar Heels -seuraa.
Gowda sijoittui Kingstonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2002 kuulantyönnössä kahdeksanneksi ja kiekonheitossa 12:nneksi. Hän voitti kiekonheiton Intian-mestaruuden 2004, mutta karsiutui saman lajin loppukilpailusta Ateenan olympialaisissa 2004 ja Helsingin MM-kilpailuissa 2005. Hän sai hopeaa saman vuoden Incheonin Aasian-mestaruuskilpailuissa tuloksella 62,84. Melbournen Kansainyhteisön kisoissa 2006 hän sijoittui kuulantyönnössä viidenneksi ja kiekonheitossa kuudenneksi. Myöhemmin samana vuonna hän voitti NCAA:n kiekonheittomestaruuden. Dohan Aasian kisoissa hän oli kiekonheitossa kuudes ja kuulantyönnössä seitsemäs.
Gowda sijoittui Ammanin Aasian-mestaruuskilpailuissa 2007 kiekonheitossa neljänneksi, mutta karsiutui loppukilpailusta Osakan MM-kilpailuissa ja Pekingin olympialaisissa 2008. Hän sai 2010 hopeaa New Delhin Kansainyhteisön kisoissa tuloksella 63,69 ja pronssia Kantonin Aasian kisoissa heitettyään 63,13. Seuraavana vuonna hän oli toinen Koben Aasian-mestaruuskilpailuissa tuloksella 61,58 ja seitsemäs Daegun MM-kilpailuissa heitettyään 64,05. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 64,79. Aasian-mestaruuskilpailuissa 2013 hän voitti kiekonheitossa kultaa tuloksella 64,90. Moskovan MM-kilpailuissa hän oli seitsemäs heitettyään 64,03. Hän voitti 2014 kultaa Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa tuloksella 63,64 ja sai hopeaa Incheonin Aasian kisoissa tuloksella 62,58. Aasian-mestaruuskilpailuissa 2015 hän voitti kiekonheitossa kultaa tuloksella 62,03. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui yhdeksänneksi.
Gowda heitti Intian ennätyksen 66,28 Oklahoman Normanissa 12. huhtikuuta 2012. Kuulantyönnössä hänen ennätyksensä on 19,62 Atlantasta 2006. Hallissa hän teki Intian ennätyksen 19,60 Chapel Hillissä helmikuussa 2005.
Benoît Paire

Benoît Paire (s. 8. toukokuuta 1989 Avignon) on ranskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan sijalla 18 tammikuussa 2016. Hän on voittanut urallaan kolme ATP-turnausta kaksinpelissä ja yhden nelinpelissä.
Tennisura.
Vuonna 2012 Paire pääsi puolivälieriin Aucklandin ATP-turnauksessa. Australian avoimissa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Stanislas Wawrinkalle. Huhtikuussa hän selviytyi puolivälieriin Casablancassa. Ensimmäisen loppuottelupaikkansa hän saavutti huhti-toukokuun vaihteessa Belgradin turnauksessa, jossa hän hävisi loppuottelussa Andreas Seppille.
Vuonna 2015 Paire voitti Ruotsin Båstadissa Swedish Openin kaksinpelin loppuottelussa Espanjan Tommy Robredon luvuin 7–6(7), 6–3. Samana vuonna hänet äänestettiin “Parhaan paluun tehneeksi pelaajaksi”, koska hän onnistui nostamaan rankinginsa yhden vuoden aikana sijalta 118. sijalle 19.
Vuonna 2019 Paire voitti Casablancan ja Lyonin ATP-turnaukset. Winston Salemissa hän hävisi loppuottelussa.
Pelityyli.
Pairen pelityyli on muihin tennisammattilaisiin verrattuna poikkeuksellinen. Hänen vahvuutensa on luotisuora rystylyönti, mutta epävarma yläkierteinen kämmenlyönti on ollut aina akilleen kantapää. Ylivoimaisesti suurin ase Pairen pelissä on lyöntien vaihtelevuus ja samalla yllätyksellisyys. Sivukierteiset kämmenalakierteet kuuluvat jokapäiväiseen lyöntirepertuaariin.
Kämmenpuolelta lyöty pysäytyslyönti on Pairen tunnusmerkki.
We’re Here Because We’re Here

We’re Here Because We’re Here on englantilaisyhtye Anatheman kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 31. toukokuuta 2010. Albumin myötä Anathemalta kuultiin ensimmäistä kertaa uutta materiaalia sitten vuoden 2003 "A Natural Disaster" -albumin. Albumin miksasi Porcupine Treen keulakuva Steven Wilson. Albumilla vierailee HIM-yhtyeen Ville Valo, jonka laulua kuullaan kappaleessa ”Angels Walk Among Us”.
Inspiraatio albumin nimeen "We’re Here Because We’re Here" tuli laulusta, jota laulettiin ensimmäisen maailmansodan aikaan Auld Lang Syne -kappaleen melodialla taistelutahdon kohottamiseksi. Sanojen tarina kosketti yhtyettä syvästi ja kuvasi jäsenten suhteita niin hyvin, että se päätettiin nostaa albumin nimeksi.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 19.
Kappaleet.
Sävellys ja sanoitus Daniel Cavanagh, ellei toisin mainittu.
João Sousa

João Sousa (s. 30. maaliskuuta 1989 Guimarães) on portugalilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan sijalla 28 toukokuussa 2016.
Vuonna 2012 Sousa pääsi puolivälieriin Estorilin ATP-turnauksessa voitettuaan toisella kierroksella Denis Istominin. Puolivälierässä hän hävisi Albert Ramoslle suoraan kahdessa erässä.