tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Katara

Katara on kuvitteellinen hahmo animaatiosarjoissa "Avatar" ja "The Legend of Korra". Hän on 14-vuotias tyttö ja ainoa vedentaitaja Eteläiseltä vesiheimolta. Katara ja hänen isoveljensä Sokka löytävät Aangin, kauan kadoksissa olleen avatarin ja lähtevät tämän mukaan lyömään Tulikansan ja palauttamaan rauhan maailmaan.
Katara esiintyy myös "The Last Airbender" -elokuvassa, keräilykorteissa, T-paidoissa, videopeleissä ja sarjakuvissa.
Kataraa esittää alkuperäisessä animaatiosarjassa Mae Whitman, "The Legend of Korrassa" Eva Marie Saint ja "The Last Airbender" -elokuvassa Nicola Peltz.
Katara animaatiosarjoissa.
Avatar.
Ennen sarjan tapahtumia.
Kataran ollessa kahdeksanvuotias hänen äitinsä Kya uhrasi oman henkensä suojellakseen Kataraa Tulikansan hyökkäyksestä. Häntä kiinnosti harjoitella vedentaitamistaan, mutta alistui siivoamaan ja laittamaan ruokaa hänen isoveljensä Sokan harjoitellessa soturiksi. Myöhemmin heidän isänsä Hakoda ja muut Eteläisen vesiheimon soturit lähtivät sotaan Tulikansaa vastaan ja Katara ja Sokka jäivät kylään heidän isoäitinsä Kannan kanssa.
Kirja 1: Vesi.
Sarjan tapahtumat alkavat kun Katara ja Sokka löytävät 12-vuotiaan tuulentaitaja Aangin jäävuoresta. Heille selviää myös, että tämä on Avatar. Katara haluaa vedentaitamisen mestaroimisen toivossa lähteä Aangin mukaan ja Aang, Katara ja Sokka lähtevät yhdessä etsimään mestaria Pohjoisesta vesiheimosta. Sinne päästyään mestari Pakku kieltäytyy opettamasta Kataraa heimon perinteiden mukaan, mutta muuttaa mielensä nähdessään tämän kaulakorun, jonka Pakku antoi Kataran isoäidille. Katara kovalla työllään saavuttaa Vedentaitamisen mestarin arvonimen ja saa tehtäväksi opettaa Aangille loput vedentaitamistekniikat. Tämän jälkeen ystävykset matkustavat Maan valtakuntaan, jotta Aang voisi oppia maantaitamista.
Kirja 2: Maa.
Toph Beifong liittyy heidän joukkoonsa opettaakseen Aangille maantaitamista. Katara riitelee Tophin kanssa, mutta heistä tulee sittemmin ystävyksiä. Maan valtakunnan pääkaupungissa, Ba Sing Seissä, Zukon sisko Azula lähes tappaa Aangin, mutta Katara onnistui parantamaan tämän.
Kirja 3: Tuli.
Tulikansan saastuttaman järven luona olevassa kylässä Katara esiintyy 'Maalattuna naisena' auttaakseen kyläläisiä. Vanha nainen nimeltään Hama paljastuu Tulikansan sieppaamaksi Eteläisen vesiheimon vedentaitajaksi. Hama opettaa Kataralle vedentaitamista ja käy ilmi että tämä oli siepannut ihmisiä luolaan verentaitamisen avulla. Kun Hama uhkaa Aangin ja Sokkan henkeä, Katara joutuu itse käyttämään verentaitamista estääkseen hänen aikeensa. Kyläläiset vangitsevat Haman, mutta tämä onnittelee itkuista Kataraa verentaitajaksi tulemisesta.
Pesäpallon suomensarja 1950

Pesäpallon suomensarja pelattiin kuudennen kerran kaudella 1950. Sarjan mestaruuden voitti Riihimäen Pallonlyöjät.
Runkosarja.
Etelälohko.
Helsingin Pallonlyöjien ottelut mitätöitiin luovutuksen takia.
Loppuottelut.
Ensimmäisessä vaiheessa lohkovoittajat jaettiin kahteen ryhmään maantieteellistä jakoa noudattaen.
Pohjoiset markkinat.
Pelattiin Kuopiossa 16.-17. syyskuuta.
Eteläiset markkinat.
Pelattiin Jyväskylässä 16.-17. syyskuuta. Protestien takia kaksi ottelua uusittiin Riihimäellä 24. syyskuuta. Mitätöidyt ottelut suluissa.
Kakkosmarkkinat.
Nousukarsinnan toinen vaihe pelattiin Riihimäellä 7.-8. elokuuta.
Riihimäen Pallonlyöjät ja Jyväskylän Veikot nousivat suoraan mestaruussarjaan. Kelta-Mustat jatkokarsintaan.
Kolmosmarkkinat.
Pelattiin Nokialla. Mukaan kelpuutettiin suomensarjan lopputurnauksen 3. sijoittunut Kelta-Mustat sekä niiden lohkojen toiseksi sijoittuneet, joiden voittajat nousivat kakkosmarkkinoilta Mestaruussarjaan. Jyväskylän Kirin kakkosjoukkue ei kuitenkaan voinut sääntöjen mukaan nousta, joten sen tilalla pelasi Savonlinnan Pallokerho. Nokian Urheilijat pääsi mukaan turnaukseen, koska se oli välierävaiheessa hävinnyt molemmille nousijajoukkueille.
Nokian Urheilijat nousi kolmantena joukkueena Mestaruussarjaan kaudeksi 1951.
Maïné-Soroa (departementti)

Maïné-Soroa on departementti Nigerin Diffan alueella. Sen pinta-ala on 16 300 neliökilometriä. Asukkaita on 195 900 henkeä (vuonna 2010).
Departementin keskus on Maïné-Soroan kaupunki. Sen lisäksi siihen kuuluvat Foulatarin, Goudoumarian ja N’Guelbetyn maalaiskunnat. Asukkaat ovat etupäässä maanviljelyä ja karjanhoitoa harjoittavia kanureja ja fulbeja.
Caro Emerald

Caro Emerald (oik Caroline Esmeralda van der Leeuw, s. 26. huhtikuuta 1981 Amsterdam, Alankomaat) on hollantilainen jazz-laulaja.
Hän julkaisi 6. heinäkuuta 2009 singlensä "Back It Up". Hänen debyyttialbuminsa "Deleted Scenes from the Cutting Room Floor" oli hollantilaisella albumilistalla 30 viikkoa listaykkösenä ja ohitti Michael Jacksonin "Thrillerin" ennätyksen yhdellä viikolla. Albumi oli Alankomaiden myydyin albumi vuonna 2010, ja se on myynyt yli 270 000 kappaletta tähän mennessä. 3. lokakuuta 2010, Van der Leeuw sai hollantilaisen musiikkipalkinnon "Edison" (Paras naisartisti).
Elinpiiri

Elinpiiri tarkoittaa aluetta, jolla eläinyksilö liikkuu säännöllisesti suorittaessaan normaaleja rutiinejaan, kuten ravinnon hankintaa ja lisääntymistä. Elinpiiri voidaan myös määritellä pesän ympärillä olevaksi alueeksi, jolla eläin liikkuu kerätessään ravintoa. Ydinalueet ovat elinpiirin käytetyimpiä alueita. Elinpiirissä voi olla useita ydinalueita riippuen sen koosta. 
Elinikäinen elinpiiri tarkoittaa eläinyksilön koko elinaikana käyttämää aluetta, johon sisältyy yksilön kesä- ja talviaikaiset elinpiirit, muuttoreitit ja lisääntymiseen liittyvä liikehdintä.
Elinpiiriä ei puolusteta saman lajin yksilöitä vastaan, mutta yksilöiden elinpiirien ollessa päällekkäisiä eläimet välttävät toisiaan. Territoriaalisilla eläimillä elinpiirin puolustettavaa osaa kutsutaan reviiriksi.
I Am Love

I Am Love oli The Jackson 5 -yhtyeen viimeinen top 20 -hitti Motown Recordsilla. Yhdysvalloissa se nousi R&amp;B -listalla sijalle 3 ja Hot 100 -listalla sijalle 15.
Chuck (2. tuotantokausi)

Chuck-televisiosarjan toinen tuotantokausi sisältää 22 jaksoa. Se alkoi Yhdysvalloissa 29. syyskuuta 2008 ja loppui 27. huhtikuuta 2009. 
Juoni.
Kausi jatkuu siitä, kun Chuck joutuu pitämään vakooja-elämänsä ja oikean elämänsä erossa toisistaan. Chuck ja Sarah kasvavat enemmän ja enemmän läheisiksi joka vahingoittaa Sarahin roolia Chuckin Käsittelijänä. Fulcrum, vihamielinen vakoilu-organisaatio, yrittää kaapata Chuckin ja saada kaikki Yhdysvaltain hallituksen tiedot. Fulcrum on suuressa osassa tuotantokaudella.
N’Guigmi (departementti)

N’Guigmi on departementti Nigerin Diffan alueella. Sen pinta-ala on 133 005 neliökilometriä. Asukkaita on 75 200 henkeä (vuonna 2010).
Departementin keskus on N’Guigmin kaupunki. Sen lisäksi siihen kuuluvat Kablewan ja N’Gourtin maalaiskunnat. Seudulla asuu tubuja, arabeja, fulbeja, budumia, kanureja ym.
Seudulta löydettiin öljyesiintymiä 1970-luvun lopussa. Niiden hyödyntämisestä sovittiin Kiinan valtion öljy-yhtiön kanssa vuonna 2008.
Anti-Defamation League

Anti-Defamation League (lyhenne ADL, aluksi nimellä Anti-Defamation League of B'nai B'rith) on yhdysvaltalainen vuonna 1913 perustettu kansalaisjärjestö, joka toimii kansainvälisesti. ADL ilmoittaa torjuvansa ääriajattelua, taistelevansa antisemitismiä ja kaikenlaista kiihkoilua vastaan, toimivansa demokratian tukemiseksi, suojelevansa kansalaisoikeuksia ja tukevansa Israelia. Sillä on Yhdysvalloissa 25 toimistoa ja yksi toimisto Israelissa. Sen pääkonttori sijaitsee New Yorkissa.
Toiminta.
ADL pitää silmällä erilaisten ääriryhmien ja ääriliikkeiden toimintaa. Vuonna 2008 ADL auttoi tiedoillaan ATF:ää pidättämään äärioikeistolaisiin piireihin yhteydessä olleet kaksi pommi-iskuja suunnitellutta miestä.
ADL oli yhtenä taustavoimista Stop Hate for Profit -kampanjassa, jossa useat kansalaisjärjestöt kannustivat yrityksiä lopettamaan mainostamisen Metan omistamissa Facebookissa ja Instagramissa heinäkuun 2020 ajaksi, jotta Meta ottaisi käyttöön tiukemmat säännöt rasistisen ja vihaa lietsovan sisällön kitkemiseksi. Boikotti levisi Yhdysvalloista Eurooppaan kesäkuun lopussa. Kampanjaan ilmoitti osallistuvansa yli 1 200 yritystä.
Elon Musk on arvostellut ADL:aa siitä, että se on pyrkinyt "tappamaan Twitterin" väittämällä sitä tai Muskia antisemitistiseksi. Muskin mukaan ADL on vastuussa suurimmasta osasta Twitterin mainostulojen menetyksestä.
Syyskuussa 2023 Twitterin käyttäjät aloittivat #BantheADL-kampanjan, jolla haluttiin poistaa ADL alustalta.
Serbia Open

Serbia Open oli Belgradissa, Serbiassa järjestettävä miesten tennisturnaus, joka kuului ATP World Tour 250 -sarjaan.
Turnaus on ensimmäinen Serbiassa järjestetty tennisturnaus. Novak Đokovićin perhe sekä Serbian hallitus ostivat turnaukseen oikeudet Dutch Openilta. Novakin setä Goran toimi turnauksen johtajana. Turnaus oli viimeisen kerran mukana ATP-kalenterissa vuonna 2012.
Chuck (3. tuotantokausi)

Chuck-televisiosarjan kolmas tuotantokausi sisältää 19 jaksoa. Sen esittäminen alkoi Yhdysvalloissa 10. tammikuuta 2010 ja loppui 24. toukokuuta 2010. 
Juoni.
Kausi jatkuu siitä, kun Chuckin pitää päättää karkaako hän Sarahin kanssa maailmalle vai ryhtyykö oikeaksi vakoojaksi. Aiemmin Chuck latasi aivoihinsa uudemman ja paremman version risteyksestä, jonka avulla Chuck osaa Kung-Fua, operoida, ja jopa soittaa kitaraa. Chuck valitsee työn ja menee Prahaan koulutukseen, mutta pian saa potkut. Chuck saa uuden mahdollisuuden oma-aloitteisuutensa ansiosta ja vanha tiimi kokoontuu uudelleen. Chuckin pitää epätoivoisesti saada Sarah rakastumaan häneen taas ja samalla pitää yrittää tuhota paha vihollis-organisaatio The Ring, joka on isossa osassa tuotantokaudella.
War Child (järjestö)

War Child on Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1993 perustettu järjestö, joka keskittyy tarjoamaan apua konfliktialueilla sijaitseville lapsille. Järjestö käyttää hyväkseen elokuva- ja viihdealoja kerätäkseen rahaa järjestön toimintaan entisessä Jugoslaviassa. Pian War Child UK -järjestön perustamisen jälkeen perustettiin myös Hollantiin ja Pohjois-Amerikkaan omat yksiköt.
North Sydney Girls High School

North Sydney Girls High School (NSGHS) on Crows Nestissä, Sydneyssä, Australiassa sijaitseva akateemisesti valikoiva julkinen high school tytöille. Vuonna 1914 perustetussa koulussa on noin 930 oppilasta luokilla 7-12. Sisäänpääsy kouluun perustuu kokonaan Selective High Schools -kokeeseen, jonka New South Walesin kuudesluokkalaiset tekevät.
Vuonna 2001 The Sun-Herald -lehti rankkasi koulun Australian 7. parhaaksi tyttökouluksi perustuen siihen, kuinka moni koulujen alumneista oli päätynyt Suomen Kuka kukin on -teosta vastaavaan "Who's Who in Australia" -teokseen.
Shobana

Shobana Chandrakumar, tav. vain Shobana, (s. 21. maaliskuuta 1966) on intialainen elokuvanäyttelijä ja Bharata Natyam -tanssija. Hän oli 1980-1990-luvulla johtavia naisnäyttelijöitä malajalamin-, tamilin-, telugun- ja kannadankielisissä elokuvissa. Hän sai kaksi Kansallista elokuvapalkintoa parhaasta naispääosasta, elokuvista "Manichitrathazhu" (1993) ja "Mitr, My Friend" (2002).
Intian valtio myönsi Shobanalle vuonna 2006 Padma Shri -palkinnon.
Prabhu Deva

Prabhu Deva (kannadaksi ಪ್ರಭು ದೇವ, s. 3. huhtikuuta 1973 Mysore, Karnataka) on intialainen tanssija, koreografi, näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän on voittanut kaksi Kansallista elokuvapalkintoa parhaasta koreografiasta, elokuvista "Minsara Kanavu" (1997) ja "Lakshya" (2004).
Yksityiselämä.
Devan isä, Mugur Sundar, sekä veljet, Raju Sundaram ja Nagenda, ovat kaikki koreograafikkoja. Prasad Deva on ollut naimisissa kerran ja sen jälkeen avoliitossa. Näistä liitoista hänellä on kolme poikaa, joista vanhin kuoli syöpään vuonna 2008.. 
Deva on uskonnoltaan hindu. Lisäksi hän on kasvissyöjä ja on kertonut syövänsä pääsääntöisesti kotiruokaa.
Chuck (4. tuotantokausi)

Chuck-televisiosarjan neljäs tuotantokausi sisältää 24 jaksoa. Kausi alkoi 20. syyskuuta 2010 ja loppui 16. toukokuuta 2011. 
Juoni.
Kausi jatkuu siitä, kun Chuckin isä kuolee ja jättää hänelle viimeisen pyynnön: löytää Chuckin ja Ellien äiti. Chuck ja Morgan etsivät kaikkialta maailmalta ilman Caseyn ja Sarahin apua, mutta myöhemmin he auttavat. Casey on saanut tietää, että hänellä on tytär Alex ja yrittää tutustua häneen. Myöhemmin Morgan alkaa tapailemaan Alexia ja sitten kun Casey tottuu siihen, niin Casey suojelee Morgania Alexin takia. Ellie on raskaana ja toivoisi, että näkisi äitinsä joskus vaikka ei sanokaan niin. The Ringiä pahempi vakoilu-organisaatio Volkoff Industries on isossa roolissa ja Chuck, Casey ja Sarah yrittävät tuhota sen. Chuck aikoo kosia Sarahia.
Santa Ynez

Santa Ynez on väestönlaskennallinen asuinpaikka (CDP), joka sijaitsee Santa Barbaran piirikunnassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Hans Egeden patsas

Hans Egeden patsas on patsas Nuukin kaupungissa Grönlannissa. Patsas on rakennettu Hans Egeden kunniaksi, joka perusti Nuukin kaupungin vuonna 1728. Patsas sijaitsee lähellä Nuukin tuomiokirkkoa.
Patsas töhrittiin kesäkuussa 2020. Grönlannin parlamentin edustaja Aki-Matilda Høegh-Dam (Siumut) sanoi, että patsas tulisi siirtää museoon ja katsoi sen edustavan kolonialismia..
Kirkel

Kirkel on kunta Saksassa Saarpfalzin alueella Saarlandissa. Sesijaitsee noin 8 km Neunkirchenistä kaakkoon ja 20 km Saarbrücken itä-koilliseen.
Kaupungin keskustasta muutaman sadan metrin päässä on hyvin säilynut linnanraunio. Pieni Kirkelin linna rakennettiin 1075 ja on kaupungin maamerkki. Linna sijaitsee pienellä linnamäellä, ja korkean tornin ansiosta, jossa on 169 askelmaa, se näkyy hyvin kauas. Kirkelissä on ollut koko Saarlandin seudun tihein metsäalue. 
Kauniiden maisemien vuoksi siellä käy paljon matkailijoita. Siellä on runsaasti juhlia. Sen merkittävin tapahtuma on elokuinen "Wurstmarkt", joka kestää for 3–4 päivää ja on todellinen olutfestivaali.
Japaninviiriäinen

Japaninviiriäinen ("Coturnix japonica") on viiriäisten sukuun kuuluva pieni kanalintu, jota tarhataan munien vuoksi.
Japaninviiriäisiä elää eri puolilla Itä-Aasiaa kuten Mongoliassa, Japanissa, Koreassa ja Kiinassa. Sen elinympäristöä ovat ruohikkomaat, pellot ja jokien rannat.
Koko ja ulkonäkö.
Japaninviiriäinen on väritykseltään ruskeankirjava ja valkoinen juova kulkee linnun silmän yläpuolella. Naaraat ovat kookkaampia kuin koiraat. Paino on noin 110–160 grammaa.
Tarhaaminen.
Japaninviiriäisiä tarhataan munien ja lihan vuoksi. Tarhatulta japaninviiriäiseltä on hautomisvietti lähes täysin kadonnut, joten lisääminen tapahtuu aina hautomakoneen avulla. Haudonta-aika on 16–17 vrk. Poikaset ovat syntyessään 6–7 gramman painoisia. Tarhatuissa japaninviiriäisissä on villivärisen lisäksi useita erilaisia ruskeita värimuotoja, sekä myös valkoisia ja kirjavia. Sukupuolen määritys tapahtuu seuraamalla käyttäytymistä: koiraat kulkevat hieman pystymmässä ja ääntelevät ”kiroilemalla” selvästi terävämmin kuin naaraat, jotka ovat lisäksi kookkaampia ja ruumiiltaan pyöreämpiä. Sukukypsillä koirailla on myös peräaukon yläpuolella patti, jonka avulla sukupuolen voi myös määrittää. Kahta koirasta ei pääsääntöisesti voi pitää samassa häkissä, vaikka välillä se onnistuukin. Häkin pitää olla vähintään puoli metriä, mieluummin korkeampikin. Säikähtäessään viiriäiset hyppäävät ilmaan ja voivat taittaa niskansa.
Japaninviiriäisille voi ruokana antaa kanojen rehua. Tämän lisäksi ne tarvitsevat kalkkia ja karheaa hiekkaa.
Toyota iQ

Toyota iQ on Toyotan vuonna 2008 Genovan autonäyttelyssä esitelty kaupunkiauto. Toyota iQ tuli myyntiin Japanissa lokakuussa 2008 ja Euroopassa tammikuussa 2009. Pohjois-Amerikassa Toyota iQ:ta myydään nimellä Scion iQ.
Toyota iQ suunniteltiin Smart Fortwon haastajaksi. Toyota iQ:n pituus on 2,99 metriä. Koko rakenne suunniteltiin uudelleen niin, että pituus voidaan käyttää paremmin hyväksi. Toyota iQ:n vahvuus on esimerkiksi istuinpaikkajärjestely: etupenkeille kaksi henkilöä, ja takapenkille yksi henkilö (kunhan ei ole turhan kookas) sekä yksi lapsi. "Pelkääjän" paikalla edessä istutaan hiukan edempänä kuin kuskin paikalla. Toyota iQ:ta saa myös kaksipaikkaisena versiona. Toyota iQ on suunniteltu Toyota European Design and Development -studiossa Nizzassa, Ranskassa.
Vuoden 2009 Euro NCAP -kolaritestistä iQ sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Toyota iQ valittiin vuoden japanilaiseksi autoksi 2008.
Moottorivalikoimaan lukeutuvat 1,0- ja 1,3-litraiset bensiinimoottorit sekä 1,4 litran diesel, jota ei tuoda Suomeen.
Mianna Meskus

Mianna Meskus (s. 1973) on suomalainen sosiologi, joka on erikoistunut terveyssosiologiaan ja modernin lääketieteen historiaan. Meskus väitteli tohtoriksi Helsingin yliopiston sosiaalitieteiden laitokselta vuonna 2009. Meskus työskentelee Suomen akatemian tutkijatohtorina Helsingin yliopistossa ja vierailevana tutkijana London School of Economics and Political Sciencessa, Isossa-Britanniassa. Hänen väitöskirjansa "Elämän tiede" (2009) on julkaistu kirjana. Siinä käsitellään perinnöllisyyslääketieteen historiaa Suomessa, erityisesti sikiötutkimuksen kehitystä ja käyttöönottoa ja sitä, miten tämä on vaikuttanut vanhemmuuteen. Väitöskirja sai Suomalaisen tiedeakatemian laatupalkinnon sekä Laadullisen terveystutkimuksen tutkijaverkoston (LATE) Laatua terveyteen-tunnustuspalkinnon.
Yhdystie 2020

Yhdystie 2020 on yhdystie, joka kulkee Valtatie 8:n ja E8:n risteyksestä Mynämäeltä Seututien 204 risteykseen Pöytyän Yläneelle. Tien pituus on 33 kilometriä.
Tien osoitenimi on Mynämäen kunnan puoleisella tieosuudella Yläneentie ja Pöytyän kunnan puoleisella tieosuudella Mynämäentie. Yhdystie on koko matkallaan asvaltoitu, mutta keskiviiva tiellä on vain valtatien 8 ja yhdystien 2021 liittymien välillä. Tie on geometrialtaan paikoittain mutkainen. 
Vuonna 2019 Väylävirasto on julkaissut Valtatielle 8 tarkoitetun Turku-Pori -yhteysvälin kehittämisselvityksen. Selvityksessä ehdotetaan, että Nousiaisten ja Mynämäen välin nelikaistaistamisen yhteydessä yhdystien 2020 ja valtatien 8 välinen liittymä parannettaisiin eritasoliittymäksi. Tiehankkeesta on tehty yleissuunnitelma ja se huomioidaan Mynämäen sekä Varsinais-Suomen maakuntakaavoissa. Hankkeen arvioidaan aikataulultaan olevan toteutettavissa vasta vuoden 2027 jälkeen.
Huippuvuortenunikko

Huippuvuortenunikko ("Papaver dahlianum" ssp. "polare") on levinneisyydeltään arktinen unikko, joka on napaunikon ("Papaver dahlianum") alalaji. Sitä tavataan Huippuvuorilla ja Karhusaarella, napaunikko kasvaa lähialueella myös Grönlannissa ja pohjoisimmassa Norjassa Varangin niemimaalla. Sitä pidetään Huippuvuorten symbolina. Huippuvuortenunikko on 5–10 cm korkea kasvi. Sen kukka on läpimitaltaan 2–4 cm.
Mustadelfiini

Mustadelfiini eli harmaakuvedelfiini ("Lagenorhynchus obscurus") on delfiinilaji, jota tavataan eteläisen pallonpuoliskon rannikkovesillä. Aiemmin sitä pidettiin geneettisesti samana kuin juovadelfiiniä, mutta nykyisen tieteellisen konsensuksen mukaan ne ovat eri lajeja. Sen pääasiallista ravintoa ovat kalmarit ja eri kalat. Mustadelfiinin uhanalaisuudesta ei ole saatu tietoa mutta niitä on usein joutunut nuottiin.
Rakenne.
Mustadelfiini on keskikokoinen tai pieni muihin delfiineihin verrattuna. Eri alueiden yksilöillä on kuitenkin havaittu merkittäviä kokoeroja. Suurimmt yksilöt löytyvät Perun rannikolta, missä ne ovat jopa 210 cm pituisia ja 100 kg painoisia. Uudessa-Seelannissa asustavat pienimmät yksilöt; siellä niillä on mittaa 165–178 cm ja painoa 69–85 kg. Urokset ovat naaraita hivenen kookkaampia. Muita sukupuolten välisiä eroja ei juurikaan ole, vaikkakin urosten selkäevä on kaarevampi ja niiden rakenne on laajempi.
Väritys on selkäpuolella tummanharmaa tai musta ja selkäevä kaksivärinen; etureuna on saman värinen kuin selkä mutta takareuna on selvästi vaaleampi. Pään sivusta, silmien edestä johtaa pitkä vaaleanharmaa laikku mustaan tai tummanharmaaseen kuonoon. Kurkku ja vatsa ovat valkoiset, ja nokka ja alaleuka tummanharmaat tai mustat. Mustadelfiini on sivusta harmahtavan valkoinen. Selkäevän alapuolella on valkoisen keskellä musta piikkimäinen kuvio. Kuono on delfiineille epäominaisen lyhyt.
Levinneisyys.
Mustadelfiiniä esiintyy Etelä-Amerikan keski- ja eteläosissa, Afrikan lounaisrannikolla, Uuden-Seelannin ympäristössä sekä muun muassa Tristan da Cunhan, Prinssi Edwardin saarten ja Amsterdamsaaren vesillä. Australian etelärannikolla se on todennäköisesti kausittainen.
Käyttäytyminen.
Parhaiten mustadelfiinit viihtyvät viileillä vesillä ja kylmillä virtauksilla. Ne voivat liikkua pitkiä matkoja (noin 780 km) mutta niillä ei ole määritelty kausiluonteisia vaelluksia. Uudessa-Seelannissa niiden on havaittu kommunikoivan tavallisten delfiinien ("Delphinus") kanssa. 
Ravinto.
Mustadelfiinit saalistavat monenlaisia kaloja ja kalmareita. Tavallisimpia lajeja ovat sardellit, lyhtykalat, härkäsimppu, kummeliturska, hoki, sardiinit, piikkimakrilli ja punaturska. Ne hyökkäävät koordinoidusti laumoissa ja ne voivat muuttaa strategioitaan ympäristön mukaan. Yleensä ne saalistavat pinnan läheisyydessä
Billionaire (kappale)

"Billionaire" on yhdysvaltalaisen laulajan Travie McCoy ensimmäinen single, ja sillä esiintyy myös Bruno Mars. Se on McCoyn debyyttistudioalbumin "Lazarus" ensimmäinen single. Kappaleen tuotti The Smeezingtons, johon kuuluvat Mars, Philip Lawrence ja Ari Levine. Kappaleen sanoituksissa McCoy kuvittelee, mitä tapahtuisi jos hänestä tulisi miljardööri, viitaten kaikkeen hyvään mitä hän tekisi rahoillaan toisille yhdistettynä haluunsa olla "Forbesin" kannessa "hymyilemässä yhdessä Oprahin ja kuningattaren kanssa". Heinäkuuhun 2011 mennessä kappaletta on myyty 3 000 000 kappaletta, ja se on näin ollen Marsin kolmas kolme miljoonaa kappaletta myynyt single.
Tausta.
Kesällä 2009 The Smeezingtons (Bruno Mars, Philip Lawrence ja Ari Levine) varattiin viikoksi kirjoittamaan kappale Lupe Fiascolle, B.o.B:ille ja Travie McCoylle. Viikon päätteeksi ryhmä oli luonut demoversion kappaleesta "Billionaire". B.o.B:n kappale "Nothin' on You" laadittiin myös tässä vaiheessa. McCoy liittyi myöhemmin The Smeezingtonsin seuraan studioon viimeistelemään kappaletta. Kappaleen radioversiossa sana "fucking" on korvattu sanalla "freaking" ja se on kestoltaan 3:06 pitkä alkuperäisen 3:30 sijaan.
Musiikkivideo.
Musiikkivideo kuvattiin Los Angelesissa Kalifornian osavaltiossa ja se esitettiin ensimmäisen kerran MtvU:lla 6. toukokuuta 2010. Videon alussa Mars istuu rannalla kaiteella ja laulaa alkusäettä. Kohtaus vaihtuu McCoyhyn, joka ajaa minia ja räppää Mars kyydissään. Videon kuluessa McCoy auttaa neljää ihmistä ja yhtä suurta ryhmää lopussa. Ensimmäiseksi hän ostaa rullalaudan miehelle, joka rikkoi omansa kahtia; toiseksi hän ostaa tuntemattoman, aloittelevan artistin CD:n; kolmanneksi hän jättää autonsa ja antaa sen avaimet teinille, joka yrittää lifatata New Yorkiin ja neljänneksi hän antaa graffitien maalajalle lisää spraymaalia tämän oman loputtua. Lopussa video siirtyy takaisin rannalle, jossa juhlijoilta on loppumassa olut, jota kuitenkin McCoy ja Mars tuovat lisää. Fall Out Boy -yhtyeen Pete Wentz voidaan myös nähdä videolla McCoyn skootterin takaosassa.
Glee-versio.
Kappaleesta tehtiin cover-versio "Glee"-televisiosarjan toisen tuotantokauden avausjaksoon. Sen lauloivat Chord Overstreet, Cory Monteith, Harry Shum, Jr., Kevin McHale ja Mark Salling. Kappale nousi sijalle 28 yhdysvaltain "Billboard" Hot 100 -listalla.
Jenny Carlstedt

Jenny Carlstedt (s. 16. heinäkuuta 1972 Maarianhamina) on suomalainen mezzosopraano. Hän on ollut kiinnitettynä Frankfurtin oopperaan vuosina 2002–2016.
Carlstedt on opiskellut Sibelius-Akatemiassa ja Guildhall School of Music and Dramassa Lontoossa. Hän debytoi Suomen kansallisoopperassa vuonna 2001. Jenny Carlstedt on ollut vieraileva solisti muun muassa Theater an der Wienissä, Glyndebournessa ja Kööpenhaminan kuninkaallisessa teatterissa. Hän on laulanut Timo Mustakallio -laulukilpailun finaalissa ja sijoittunut toiseksi Lappeenrannan laulukilpailussa 1999.
Peter Woldemar Hannikainen

Peter Woldemar Hannikainen (4. huhtikuuta 1858 Parikkala – 4. syyskuuta 1928 Helsinki) oli metsänhoitaja, joka toimi Metsähallituksen ylijohtajana. 
Henkilöhistoria.
Hannikaisen isä oli komissiomaanmittari ja kirjailija Pietari Hannikainen ja äiti Karin Margareta Krank. Hänen puolisonsa vuodesta 1880 oli Selma Elisabeth Fagerström (k. 1929). Metsänhoitaja Yrjä Sigismund Hannikainen (1884-1927) ja Helsingin Sanomien toimitussihteeri Klaus Hannikainen (1885-1937) olivat heidän poikiansa. Hannikainen tuli ylioppilaaksi 1875 Suomalaisesta normaalilyseosta ja suoritti päästötutkinnon Evon metsäopistosta 1878, jolloin hänestä tuli metsäkonduktööri. Hannikainen tuli virkatalojen ylimääräiseksi metsänhoitajaksi 1880 ja vakinaiseksi 1891. Metsähallituksen järjestyksessä neljäntenä ylitirehtöörinä eli ylijohtajana Hannikainen toimi 1902–1918. Hänen aikanaan valtionmetsien hoidon tehostaminen lisäsi niiden taloudellista tuottoa moninkertaiseksi. Hannikainen oli Suomen Metsätieteellisen Seuran perustajia ja sen ensimmäinen puheenjohtaja. Hän toimitti ja julkaisi Suomen ensimmäistä metsänhoidon aikakauskirjaa "Suomen Metsänhoitolehteä" 1888–1903. Hannikaiselle myönnettiin todellisen valtioneuvoksen arvo vuonna 1915.
Julkaisuja.
Hannikainen julkaisi muun muassa seuraavat teokset:
Hän julkaisi myös kirjoituksia useissa alan suomen- ja vieraskielisissä lehdissä.
Croc 2

Croc 2 (myös nimellä Croc Adventure Japanissa) on Argonaut Softwaren kehittämä ja Fox Interactiven vuonna 1999 julkaisema videopeli. Peli julkaistiin PlayStationille, Game Boy Colorille ja Windowsille. Julkaisua Sega Dreamcastille suunniteltiin, mutta se hylättiin vaikeuksien vuoksi. Croc 2 jäi kyseisen pelisarjan viimeiseksi. 
Juoni.
Croc 2 ajoittuu in jälkeiselle ajalle sen jälkeen, kun päähenkilö Croc on pelastanut Paroni Danten sieppaamat gobbot. 
Gobbojen ja Crocin juhliessa pahat paroni Danten alaiset dantinit suunnittelevat paroninsa paluuta. Keksijä Gobbo ennustaa tämän, minkä vuoksi hänet vangitaan. Crocin pelatessa rannalla hän huomaa pullon, jonka sisällä on kirje. Kirjeessä on krokotiilinpoikasen jalanjälki. Selviää, että kirjeen lähettäjä(t) etsivät poikaansa. Croc näyttää kirjettä gobbojen kuninkaalle Rufukselle, joka kertoo, että Crocin täytyy mennä toiselle saarelle, jolla asuvat gobbot voivat auttaa häntä vanhempien etsimisessä. Gobbot valmistavat keinulaudan ja lennättävät Crocin saarelle, josta hänen matkansa alkaa. 
Vastaanotto.
Toisin kuin pelisarjan ensimmäinen osa, Croc 2 sai osaksi hyvän ja osaksi heikon vastaanoton. IGN antoi kokonaispisteiksi 7.5/10 PlayStation-versiolle ylistäen pelin ääniä, grafiikoita, ääniraitaa ja kritisoiden vaikeustasoa sekä kuvakulmia. NowGamer antoi 8.4/10 kritisoiden vain vaikeustasoa. GameSpot antoi PC-versiolle 3/5 ja PS-versiolle 2.5/5 kohdistaen kritiikkinsä kuvakulmaan ja vaikeustasoon. Allgame arvosteli PS-version ja antoi pelille 2/5 kritisoiden myös kuvakulmia ja vaikeutta. GamePro antoi pelille 3/5.
Mustapyöriäinen

Mustapyöriäinen ("Phocoena spinipinnis") on Etelä-Amerikan rannikoilla elävä pyöriäislaji.
Mustapyöriäinen on heimonsa pienimpiä lajeja, yleensä 140–180 cm pitkä ja painaa 40–70 kg. Selkäpuoli on musta tai tummanharmaa, vatsapuoli vaaleampi. Laji muuttuu kokonaan mustaksi pian kuolemansa jälkeen, mistä se on saanut suomenkielisen nimensä. Tieteellinen nimi "spinipinnis" viittaa piikkiseen evään, eli selkäevän etureunan väkäsiin.
Mustapyöriäisiä tavataan matalissa rannikkovesissä eteläisestä Brasiliasta Tulimaahan ja Tyynenmeren puolella pohjoiseen Peruun asti. Ei ole selvää, ovatko eri valtamerten rannikoiden populaatiot yhteydessä toisiinsa. Useimmat havainnot rannikkovesistä, mutta joskus näitä pyöriäisiä on tavattu jopa tuhannen metrin syvyydestä tai 50 km:n päässä rannikolta.
Mustapyöriäinen luokiteltiin pitkään puutteellisesti tunnetuksi, mutta Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton vuoden 2018 listassa sen asema muutettiin silmälläpidettäväksi. Lajin tilanne tunnetaan edelleen heikosti, mutta se vaikuttaisi olevan harvinainen koko levinneisyysalueellaan ja sitä todennäköisesti jää kalastuksen sivusaaliiksi.
Mustapyöriäinen syö pääasiassa avomeren parvikaloja kuten sardelleja ja kummeliturskaa, sekä lisäksi mustekaloja ja katkarapuja.
Superbe (fregatti)

Superbe oli suomalainen nelimastoinen fregatti ja suurimpia Oulussa rakennettuja purjealuksia.
Alkuvaiheet.
"Superbe" rakennettiin vuonna 1814 Haukiputaan Kurtinhaudalla Carl Magnus Engmanin omistamalla varvilla. Engman oli 1800-luvun alussa Oulun suurin laivanvarustaja. "Superbe" oli kolmimastoinen tasasaumainen puufregatti, jonka kantokyky oli 203 lästiä. Aluksessa ei koskaan käytetty konevoimaa. Alus oli varustettu rakennusvaiheessa Suomen sodan jälkeisen epävakaan ajan takia rannikoiden puolustamista varten neljällä kanuunalla. Aluksella kuljetettiin muun muassa malmia. Aluksen kapteeneina mainittu muun muassa viipurilainen Ohlsen (1835) ja viipurilainen Widgren (1834–1845).
Aluksessa olivat osakkaina Carl M. Engman ja Carl E. Junnelius. Alus myytiin Kokkolaan vuonna 1822.
Alus teki matkan muun muassa Liverpooliin vuonna 1835.
Maria (kuunari)

Maria oli suomalainen kaksimastoinen kuunari, joka haaksirikkoutui myrskyssä vuonna 1848.
Alkuvaiheet.
"Maria" rakennettiin vuonna 1852 Oulussa laivavarvilla. Alus oli kaksimastoinen tasasaumainen puukuunari, jonka pituus oli 59 ja leveys 20 jalkaa ja kantokyky 35 lästiä. Aluksessa ei koskaan käytetty konevoimaa. Aluksen omisti F. J. Franzén vuosina 1844-1847 ja Carl E. Junnelius vuosina 1847-1850. Alus kuljetti etupäässä Nybyn lasitehtaan ikkunalasia. Paluulastina se toi vientitavaroita Suomeen. Laivan kapteeneina toimivat Erik Liljebäck (1844), Simon P. Kranck (1845), C. E. Junnelius (1846-1848), J. J. Ömanson (1848), Johan Byström (1849) ja Johan Simulin (1850). Alus kävi Tukholmassa, Lyypekissä, Amsterdamissa ja Rostockissa.
Onnettomuus.
9. marraskuuta 1848 "Maria" lähti Tukholmasta matkalleen kohti Oulua. Kova myrsky yllätti aluksen, ja se ajoi karille Bjurön luona, Skellefteån eteläpuolella, saaden pohjakosketuksen. Laivan vuotava hylky upposi karin läheisyyteen. Miehistö nousi pelastusveneisiin, ja kapteeni Simulin jäi viimeiseksi laivan kannelle. Iso aalto pyyhkäisi Simulinin mereen, ja hän katosi aallokkoon. Laivan muu miehistö pelastui onnettomuudesta.
Silmälasipyöriäinen

Silmälasipyöriäinen ("Phocoena dioptrica") on eteläisen pallonpuoliskon merialueilla elävä pyöriäislaji.
Silmälasipyöriäisen pituus vaihtelee 1,2 metristä 2,2 metriin, naaraat ovat selvästi pienempiä kuin koiraat. Selkäpuoli on sinisenmusta, vatsapuoli puhtaanvalkoinen ja värialueiden raja on terävä. Suupielestä rintaevän etureunaan kulkee harmaa juova. Silmien ympärillä on mustat renkaat, jotka näyttävät silmälaseilta.
Aikaisemmin laji tunnettiin vain Etelä-Amerikan kaakkoisosan rannikolta Brasiliasta, Uruguaysta Tulimaahan asti, mutta tuoreita havaintoja on tehty kauempaa valtamereltä. On mahdollista, että levinneisyysalue kiertää koko Etelämantereen sellaisella etäisyydellä, jossa veden lämpötila on 1–10 °C.
Vain neljän yksilön vatsan sisältöä on tutkittu; ne olivat syöneet sardelleita ja sirkkaäyriäisiä.
1990-luvun lopulla laji luokiteltiin omaan sukuunsa "Australophocaena". Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut sen uudeksi suomenkieliseksi nimeksi "valkovatsapyöriäinen".
Muonionalustan meteoriitti

Muonionalustan meteoriitti on rautameteoriitti, joka löydettiin vuonna 1906 Pohjois-Ruotsista.
Meteoriitin löysivät vuonna 1906 paimenessa olevat lapset Kitkiöjärven kylästä. Pian tämän jälkeen löytö todettiin rautameteoriitiksi. Saman meteoriitin toinen kappale löytyi vasta vuonna 1948, ja tämän jälkeen on löytynyt useita kyseisen meteoriitin osia. Suurimmat löydetyt kappaleet ovat olleet yli tonnin painoisia. Koska tutkimuksissa ei ole löytynyt meteoriitin kraatteria ja kappaleet ovat hajaantuneet jääkausien kuljettamina laajalle alueelle, meteoriitin iäksi on arvioitu yli 800 000 vuotta. Meteoriitin tyyppi on oktaedriitti luokka IVA. Muonionalustan meteoriitti sisältää rautaa yli 90 prosenttia. Muita metalleja siinä on seuraavasti: nikkeliä 8,42 %, galliumia 2,24 ppm, germaniumia 0,133 ppm ja iridiumia 1,6 ppm. Metallissa on voimakkaita Widmanstättenin kuvioita.
Arbeia

Arbeia oli roomalainen linnoitus nykyisessä South Shieldsissä, Englannissa. Se on nykyään raunioina, mutta osittain uudelleenrakennettu. Ensimmäiset arkeologiset kaivaukset siellä järjestettiin 1870-luvulla, ja nykyään se on museona.
Arbeia rakennettiin Hadrianuksen hallintokaudella noin vuonna 129. Se oli Hadrianuksen vallin itäisin linnoitus, ja se vartioi Tynejoen estuaarin etelärannalla ollutta pientä satamakaupunkia. Septimius Severus käynnisti vuonna 208 sotaoperaation kaledonialaisia vastaan, ja Arbeia koki monia muutoksia, kun sitä jouduttiin uudelleenrakentamaan sotilaallisen käyttötarkoituksen muututtua. Linnoitus hylättiin tilapäisesti 200-luvun lopulla, mutta se otettiin uudelleen käyttöön noin vuosisata myöhemmin. Lopullisesti se hylättiin noin vuonna 400 – suunnilleen samaan aikaan, kun Honorius ilmoitti Rooman jättävän Britannian oman onnensa nojaan.
Arbeian alue oli viljelysmaata vuonna 1875, kun maa myytiin rakennuttajille. Paikalliset kiinnostuivat kohteesta, kun kuulivat, että sinne oltiin rakentamassa uusia rakennuksia. Siellä suoritettiin nopeasti arkeologisia kaivauksia. Pian South Shields Corporation osti alueen, ja se muutettiin puistoksi. Alueelta tehtyjä löydöksiä säilytettiin alkujaan South Shieldsin museossa, mutta vuonna 1953 alueen yhteyteen rakennettiin pieni museo, johon sijoitettiin esineitä linnoituksesta, viereiseltä asuinalueelta ja hautausmaalta. Vuonna 1986 linnoituksen länsiportti uudelleenrakennettiin, jotta vierailijat saisivat kuvan roomalaisen arkkitehtuurin mittakaavoista. Vuonna 2002 rakennettiin kaksi muuta rakennusta, joissa voi nähdä rivisotilaan, centurion ja johtavan upseerin elinympäristön.
Nova Pilbeam

Nova Margery Pilbeam (15. marraskuuta 1919 Wimbledon, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta – 17. heinäkuuta 2015) oli brittiläinen näyttelijä, jonka tunnetuimmat elokuvat olivat Alfred Hitchcockin Mies joka tiesi liikaa (1934) ja Nuori ja viaton (1937). 
Elämä.
Pilbeamin isä Arnold Pilbeam oli teatterituottaja ja näyttelijä, joka oli saanut koulutuksen lontoolaisessa Royal Academy of Dramatic Art -koulussa.
Pilbeam meni ensimmäisen kerran naimisiin 1939 elokuvaohjaaja Pen Tennysonin kanssa. He tapasivat ensimmäisen kerran "Mies joka tiesi liikaa" -elokuvan kuvauksissa, jossa Tennyson toimi apulaisohjaajana. Liitto ei kestänyt pitkään, sillä Tennyson kuoli lento-onnettomuudessa 1941.
Toisen kerran Pilbeam avioitui 1950 BBC:n radiotoimittaja Alexander Whyten kanssa. Heidän tyttärensä syntyi 1952.
Ura.
Pilbeam aloitti näyttelijänuransa isänsä tuottamassa hyväntekeväisyysesityksessä 5-vuotiaana. Hän sai näyttelijäkoulutusta ja ammattiura teatterinäyttelijänä alkoi 1931, jolloin hän 12 vuotta, mikä oli lain säätämä vähimmäisikä. Hän menestyi hyvin ja solmi 1934 7-vuotisen sopimuksen Gaumont British -elokuvastudion kanssa 1934. Siellä hänen ensimmäinen elokuvansa oli Hitchcockin "Mies joka tiesi liikaa". Seuraava elokuva "Tudor Rose" sai ensi-iltansa 1936, sillä studiolla oli vaikeuksia löytää sopivia rooleja Pilbeamille.
Pilbeamin ensimmäinen aikuisrooli oli 1937 Hitchcockin elokuvassa "Nuori ja viaton". Hän teki siinä onnistuneen siirtymän lapsinäyttelijästä aikuisnäyttelijäksi. Gaumont Britishin taloudelliset ongelmat kuitenkin haittasivat Pilbeamin uran kehittymistä. Hän oli ehdolla Hitchcockin "Nainen katoaa" -elokuvaan muttei saanut roolia.
David O. Selznick oli kuitenkin innostunut Pilbeamin suorituksesta "Nuoressa ja viattomassa" ja olisi halunnut hänet "Rebekan" pääosaan, sillä Selznickin mielestä Pilbeamista voisi tulla suuren luokan elokuvatähti. Hitchcock kuitenkin vastusti sitä, sillä hänen mielestään Pilbeam oli vielä liian viaton ja kypsymätön rooliin. Pilbeam ei saanut roolia, eikä hän myöskään lähtenyt Hollywoodiin, koska ehdotettu sopimus oli liian rajoittava.
Vuoteen 1942 mennessä oli jokseenkin selvää, ettei Pilbeamin elokuvaura tahtonut edistyä. Hänen elokuvaohjaajamiehensä kuolema lento-onnettomuudessa 1941 oli entisestään lisännyt hänen haluttomuuttaan esiintyä elokuvissa. Hänen viimeiseksi elokuvaksi jäi "The Three Weird Sisters" 1948. Hän jatkoi kuitenkin yhä edelleen näyttämöllä aina vuoteen 1951 asti. Sen jälkeen hän vetäytyi pois julkisuudesta.
Giovanni Francesco Straparola

Giovanni Francesco Straparola (n. 1480–1557) oli italialainen kirjailija ja satujen kerääjä. Straparolan pääteos on vuonna 1551 julkaistu kaksiosainen "Le piacevoli notti" (Leikkisät yöt), jossa on 75 tarinaa. Sen esikuvana on Boccaccion "Decamerone", ja teoksessa on samankaltainen kehyskertomus: seurue viettää yhdessä iltaa ja kertoo toisilleen tarinoita. Kertomuskokoelmassa on useita varhaisia versioita sittemmin tunnetuiksi tulleista saduista kuten saapasjalkakissasta, joka tunnetaan paremmin Charles Perraultin versiona. Straparolan kokoelma oli alun perin suunnattu aikuisille, ja se sisältää härskejäkin kertomuksia kuten humoristinen tarina kolmesta nunnasta, jotka pyrkivät abbedissaksi.
Isosiilikäs

Isosiilikäs ("Arctia caja") on siilikkäiden heimoon kuuluva kookas yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Isosiilikästä ei voi ulkonäön perusteella sekoittaa mihinkään muuhun perhoslajiin. Etusiivet ovat pohjaväriltään kermanvalkoiset, ja niissä on laajoja, suklaanruskeita laikkuja. Laikkujen koko ja värisävy vaihtelevat yksilöittäin. Takasiivet ovat räikeän oranssinpunaiset, ja niissä on likimain pyöreitä, mustansinisiä täpliä. Perhosen pää ja keskiruumis ovat suklaanruskeat ja tuuheakarvainen. Niskassa on punainen poikkijuova. Takaruumis on oranssinpunainen, ja siinä on mustia poikkijuovia. Tuntosarvet ovat sulkamaiset. Siipiväli on 49–78 mm. Lajilla esiintyy myös muutamia kuvioinniltaan tai väritykseltään poikkeavia muotoja.
Toukka on siilikkäille tyypilliseen tapaan pitkien, kiehkuroittain asettuneiden poltinkarvojen peittämä. Nuorena toukan karvoitus on punaruskeaa. Vanhemmalla toukalla kylkien karvat ovat punaruskeita ja selkäpuolen mustia sekä vaaleita. Selkäpuolen karvat ovat myös paljon kylkien karvoja pitempiä. Täysikasvuisella toukalla on pituutta 70–80 mm, mutta talvehtiva toukka on vain 15–20 mm pitkä.
Levinneisyys ja lentoaika.
Isosiilikästä tavataan koko Euroopassa ja Suomessakin Lappia myöten. Levinneisyysalueeseen kuuluu myös Pohjois-Amerikka. Aikuiset perhoset lentävät heinäkuun alusta elokuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat.
Isosiilikäs viihtyy kaikenlaisilla avoimilla ja puoliavoimilla paikoilla. Yöaktiivisena perhosena sitä kuitenkin tapaa harvemmin kuin lajin yleisyys antaisi odottaa. Päiväsaikaan siilikkään voi tavata lepäämästä kasvillisuuden joukossa, mutta etusiipien kuviointi kätkee perhosen hyvin. Aikuinen perhonen ei toimivista suuosistaan huolimatta nauti ravintoa vaan elää toukkana keräämänsä energian turvin. Etenkin koiraat lentävät valolle.
Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana. Naaras munii jopa 600–1000 munaa toukkien ravintokasvien lehtien alapinnoille ja munat kuoriutuvat 10–12 päivän kuluttua. Nuoret toukat viihtyvät pienissä ryhmissä ja ennen talvehtimista ne ovat aktiivisia myös päivällä. Talvehtineet toukat viettävät piilottelevampaa elämää ja liikkuvat lähinnä öisin.
Aikuisen perhosen kirkkaat värit toimivat varoituksena saalistajille, sillä laji on myrkyllinen. Perhosen niskassa sijaitsevien rauhasten tuottamat koliiniesterit toimivat keskushermostossa asetyylikoliinireseptorien salpaajina. Lisäksi perhosen takaruumiista on eristetty hengityselimistöön vaikuttavia yhdisteitä. Muiden siilikkäiden tapaan perhosen keskiruumiissa on kuuloelimet, ja isosiilikkään tiedetään tuottavan ääntä, jos perhonen kuulee lepakoiden päästämiä kaikuluotausääniä. Näiden äänten arvellaan toimivan lepakoille suunnattuna varoituksena perhosen myrkyllisyydestä.
Laji oli aikoinaan keräilijöiden suosiossa ja valikoivalla jalostuksella siitä saatiin tuotettua normaalista poikkeavia värimuotoja ja kuviointeja.
Ravintokasvi.
Toukka on polyfagi, joka kelpuuttaa ravinnokseen lähes kaikki kasvit.
Serbianajokoira

Serbianajokoira () on serbialainen koirarotu, joka tunnettiin aiemmin nimellä "balkaninajokoira" (). Sitä tavataan kaikkialla kotimaassaan, mutta se on muualla hyvin harvinainen. Rotua ei tule sekoittaa kolmiväriseen serbianajokoiraan, joka on jo rantautunut Suomeen.
Ulkonäkö.
Serbianajokoiran ulkonäkö muistuttaa hyvin paljon schillerinajokoiraa ja jonkin verran puolanajokoiraa. Se on vankkarakenteinen, keskikokoinen koira. Pää on litteä ja kalteva ja kallo hieman pyöristynyt. Kuono on suipponeva ja kirsu aina musta. Silmät ovat soikion muotoiset ja iirikset tummat. Korvat ovat tyypillisen ajokoiramaiset, keskikokoiset, korkealle kiinnittyneet, poskien myötäiset ja riippuvat.
Niska on voimakas ja hieman kaareutunut ja selkä lihaksikas, pitkä ja voimakas. Häntä on hieman ylöspäin kiertynyt ja selkälinjan alapuolella kannettu. Eturaajat ovat voimakkaat, lihaksikkaat ja yhdensuuntaiset lihaksikkaiden olkavarsien kanssa. Takaraajat ovat voimakkaat ja lihaksikkaat.
Karvapeite on lyhyt, karhea, runsas ja hieman tavallista pidempi raajojen takaosissa ja hännän alla. Väritys on kellanpunainen, punainen tai ruosteenruskea, joissa kaikissa on musta satula tai mantteli. Satula/mantteli kulkee selän ja niskan kautta pään yläosaan ohimolle asti. Rintakehässä sallitaan pyöreä valkoinen merkki jonka ympärysmitta on enintään 2 cm. Säkäkorkeus on 44–56 cm ja paino n. 20 kg.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on sinnikäs, luotettava, kestävä ja täynnä luonnetta. Siitä voi saada hyvän seurakoiran, mutta se voi olla vaikea kouluttaa ja sen omistajalta edellytetään kärsivällisyyttä. Jos sille annetaan tilaisuus pyrkiä lauman johtajaksi, se voi olla dominoiva. Sitä kuitenkin kuvaillaan oikein ja määrätietoisesti koulutettuna miellyttäväksi ja tottelevaiseksi, ja se on erittäin kiltti ja ystävällinen.
Serbianajokoira muodostaa vahvan siteen perheensä kanssa ja tulee kohtalaisen hyvin toimeen lasten kanssa. Toisiin koiriin se tulee totuttaa oikealla tavalla, jolloin se voi tulla hyvin toimeen niiden kanssa. Se saattaa kuitenkin vaistojensa vuoksi jahdata muita lemmikkejä. Se on eloisa, mikä näkyy paitsi metsästysapajilla, myös kotielämässä. Se rakastaa kävelyitä ja leikkimistä rakkaimpien ihmistensä kanssa. Haukkuherkkyys on keskimääräisen tasolla.
Alkuperä.
Rotu kuuluu ympäri Balkania levinneiden ajokoirien tyyppiin. Sen uskotaan polveutuneen foinikialaisten muinaisina aikoina alueelle jättämistä koirista. Ensimmäinen maininta siitä on 11. vuosisadalta, jolloin Frank Laska kuvaili sitä yksityiskohtaisesti muiden sen ajan ajokoirien ohella.
Serbianajokoira on säilynyt melko samanlaisena Balkanilla koko historiansa ajan, ja sen ensimmäinen rotumääritelmä kirjoitettiin vuonna 1924 nimellä balkaninajokoira. Kesti kuitenkin vuoteen 1940 ennen kuin FCI hyväksyi rotumääritelmän joka oli jo hyväksytty muualla. Koska rotu oli levinnyt eniten juuri Serbian alueelle, FCI:n vuoden 1996 kokouksessa sen nimi päätettiin vaihtaa serbianajokoiraksi.
Rotu on erittäin hyvä työkoira joka ei anna periksi ennen kuin löytää jäljittämänsä riistan.
Asiakirjastandardi

Asiakirjastandardi on standardi, jonka mukaan viralliset asiakirjat tulisi kirjoittaa. Suomalainen asiakirjan perusstandardi on "SFS 2487", jossa asiakirjojen luettavuutta pyritään parantamaan asettelun avulla. Standardit voivat muuttua vuosittain, ja suomalaisia standardeja ylläpitää Suomen Standardisoimisliitto.
Stephens cur

Stephens cur eli "Stephens' stock cur" on yhdysvaltalainen koirarotu, joka luokitellaan cur-tyyppisiin metsästyskoiriin. Sillä ei ole kansainvälistä tunnustusta, mutta se on Continental Kennel Clubin ja United Kennel Clubin rekisteröimä.
Ulkonäkö.
Stephens cur muistuttaa sekä ulkonäöltään että käytökseltään enemmän ajokoiria kuin moni muu cur-rotu. Sen pää on litteä ja leveä ja korvat riippuvat. Toisin kuin monilla muilla yhdysvaltalaisilla metsästysroduilla, häntää ei typistetä. Karvapeite on lyhyt ja sileä. Se on yleensä lähes kokomusta, eikä valkoisten merkkien osuus saa olla enempää kuin 1/3 koko värityksestä. Sallittu säkäkorkeus on 40–59 cm ja paino 16–25 kg. Molemmissa mitoissa maksimin ylittäminen on rangaistavampi virhe kuin minimin alittaminen.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on älykäs, kestävä, nopea ja lempeä. Se on helppo kouluttaa ja on perhettään kohtaan omistautunut, mutta käyttäytyy varautuneesti vieraita kohtaan.
Alkuperä.
Kaakkoiskentuckyläinen Hugh Stephens perheineen jalosti rodun alun perin, mistä myös sen nimi johtuu. He kasvattivat yli sadan vuoden ajan koiria jotka tunnettiin nimellä "little darkies" tai "little blacks" eli "pikkutummat" tai "pikkumustat". Toisen maailmansodan jälkeen viisi eri cur-linjaa jaoteltiin omiksi roduikseen, joista yksi nimettiin mountain curiksi. Vuonna 1970 Hugh Stephens jätti "Mountain Cur Club" -järjestön varapuheenjohtajan paikan, koska stephens-linja oli eriytynyt riittävästi toisesta mountain cur -linjasta nimeltä mcconnell, jotta sen voisi rekisteröidä omaan erilliseen rekisteriin.
Rotu kuuluu amerikkalaisiin ns. "puuhun ajaviin koiriin" ("treeing dogs"). Kun riista on paennut puuhun, koira ilmoittaa sen sijainnin metsästäjälle haukkumalla puun juurella. Stephens cur on erityisen hyvä pesukarhun ja oravan metsästyksessä, mutta sitä voidaan käyttää myös villisikojen, karhun ja puuman ajuemetsästykseen. Ajokoiran tapaan se seuraa myös kylmää verijälkeä, toisin kuin moni muu cur.
Alexander’s Ragtime Band

Alexander’s Ragtime Band” on Irving Berlinin säveltämä ja sanoittama yhdysvaltalainen musiikkikappale vuodelta 1911. Kappaletta myytiin seitsemässä kuukaudessa miljoona kappaletta ja siitä tuli paitsi Tin Pan Alleyn siihen asti suosituin kappale, myös Berlinin uran ensimmäinen kansainvälinen hitti. Sitä alkoivat esittää muun muassa Al Jolson sekä vaudeville-artistit Helen Vincent ja Sophie Tucker joitakin viikkoja julkaisemisen jälkeen.
Nimestään huolimatta sävellyksessä esiintyi huomattavasti vähemmän ragtime-musiikin elementtejä kuin Berlinin uransa alkuvaiheessa kirjoittamissa oikeissa ragtime-kappaleissa. Säveltäjä ja musiikkikirjoittaja Alec Wilder kirjoitti kappaleen olevan ensimmäinen hänen tuntemansa populaarimusiikin kappale, jossa säkeistö ja kertosäe ovat eri sävellajissa.
Julkaisemisen aikaan liikkui huhuja, että Berlin olisi varastanut sävellyksen joltakulta aikakauden mustista säveltäjistä. Muun muassa Lukie Johnsonia epäiltiin, mutta tämä kiisti väitteet osallisuudesta kappaleen säveltämiseen. Berlinin kehotuksista huolimatta kukaan ei kuitenkaan tullut julkisuuteen vaatimaan osaansa tekijänoikeuksista. Ragtime-pianisti Scott Joplinin kerrotaan myöhemmin valittaneen, että ”Alexander’s Ragtime Band” perustui hänen julkaisemattomaan "Treemonisha"-oopperaansa tekemäänsä sävellykseen.
Suomessa ”Alexander's Ragtime Bandin” (suomeksi ”Aleksanterin Jazzyhtye”) levytti ensimmäisenä Dallapé-orkesteri vuonna 1939 Bruno Laakon johtamana. Mauno Maunola on tehnyt siitä suomennoksen ”On Aleksanterilla häät”, jonka ovat levyttäneet Seija Lampila 1958 ja Katri Helena 1968.
Sinan Erdem Dome

Sinan Erdem Dome () on monikäyttöinen sisäareena Istanbulin Euroopan puoleisella alueella. Areena vihittiin käyttöön huhtikuussa 2010 ja sen omistaa Turkin koripalloliitto. Areenalle mahtuu 22 500 katsojaa ja se on täten Turkin suurin ja Euroopan kolmanneksi suurin sisäareena. Areena on nimetty Turkin olympiakomitean pitkäaikaisen puheenjohtaja Sinan Erdemin mukaan.
Sinan Erdem Dome isännöi koripallon MM-kisat 2010 ja uinnin lyhyen radan MM-kisat 2012. Lisäksi se järjestää vuosien 2011–2013 tenniksen WTA:n päätösturnaukset ja toimii Turkin koripallomaajoukkueen kotikenttänä.
Pentalanjärvi

Pentalanjärvi () sijaitsee Pentalan saaren keskiosassa lounaisessa Espoossa. Se kuuluu Suvisaariston kaupunginosaan.
Pentalanjärvi on Espoon ja koko pääkaupunkiseudun eteläisin järvi. Sen keskisyvyys on vain noin 180 senttimetriä ja pinta-ala kuutisen hehtaaria, joten vesimäärä on vähäinen, noin 112 000 kuutiometriä. Järven lounais–koillissuuntainen ulottuvuus on puolisen kilometriä. Järven vesi on tummaa, mutta kirkasta ja uimakelpoista.
Pentalanjärven yleisilme on luonnontilainen, karu ja suhteellisen erämainen. Lounaisrannalla on ruovikkoista vatajaa ja saravaltaista nevaa. Itä- ja koillisrannat ovat osin kallioisia.
Pentalanjärven eteläosassa sijaitsee noin 0,15 hehtaarin laajuinen saari. Saaressa on pieni lampi.