tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lars Vivallius

Lars Vivallius (nimi alun perin "Lars Svensson"; 1605 Vivalla, Örebro – 6. huhtikuuta 1669 Tukholma) oli ruotsalainen runoilija ja seikkailija, joka istui vankina Kajaanin linnassa seitsemän vuoden ajan 1634–1641.
Vivallius syntyi Örebron lähellä sijainneessa Vivallan talossa, jonka mukaan hän otti myös sukunimensä. Vivallius kävi koulua Örebrossa ja hän kirjoittautui opiskelemaan Uppsalan yliopistoon keväällä 1623. Opiskeltuaan kahden vuoden ajan Uppsalassa Vivallius lähti 1625 kiertelemään ympäri Eurooppaa, syyksi on arveltu seikkailunhalua sekä pyrkimystä opiskella vieraita kieliä. Varaton Vivallius liikkui sitten ympäri Eurooppaa kiertolaisena, oli palkkasotilaanakin Hollannissa ja hän esiintyi myös välillä ruotsalaisena aatelismiehenä, vapaaherra Erik Gyllenstiernana vaikka olikin talonpoikaista sukua. Vivallius oli vangittuna varkaudesta Nürnbergissä 1628–1629.
Vivallius matkasi 1629 Tanskassa ja esiintyi jälleen kerran aatelismiehenä. Hän onnistui menemään naimisiin skånelaisen aatelisen Ulf Gripin tyttären kanssa. Kun Vivalliuksen petos paljastui, hänet tuomittiin pitkällisen oikeuskäsittelyn jälkeen vankilaan ja hänet vietiin 1634 kärsimään tuomiotaan syrjäiseen Kajaanin linnaan. Vivalliuksen avioliitto julistettiin mitättömäksi.
Vivallius vapautui lukuisien armonanomusten jälkeen 1641 ja hän asettui asumaan Tukholmaan. Hän oli hankkinut pitkällisen oikeudenkäyntinsä ja vankeusaikansa aikana hyvät käytännön lainopilliset tiedot ja hän saattoi siksi ryhtyä harjoittamaan asianajajan tointa. Vivallius meni naimisiin tukholmalaisen kapakoitsijan 16-vuotiaan tyttären Malin Ellertzin kanssa ja heille syntyi neljä lasta. Vivallius sai De la Gardien perheen avulla itselleen vuonna 1647 sotatuomarin ("auditör") viran henkivartiokaartissa ja hän hoiti tätä virkaa vuoteen 1651 saakka. Vuonna 1645 Vivallius osti vanhan kotitalonsa Vivallan ja asui sitten siellä perheensä kanssa. Vivallius sai pian huonon maineen kotiseutunsa talonpoikien keskuudessa nostettuaan heitä vastaan useita oikeusjuttuja.
Vuonna 1657 Vivallius asettui asumaan Örebrohon mutta hän kävi edelleen usein Tukholmassa hoitamassa vireillä olleita oikeusjuttujaan. Vivallius kuoli Tukholmassa keväällä 1669 pitkällisen sairauden jälkeen ja hänet haudattiin Katariinan kirkon hautausmaalle Tukholmaan.
Vivallius kirjoitti ensimmäisen runonsa 1625 kuolleen opiskelijatoverinsa muistolle. Hän kirjoitti lähes kaikki runonsa ollessaan vangittuna Nürnbergissä, Tanskassa, Tukholmassa ja Kajaanissa. Vankilasta päästyään Vivallius lopetti runoilemisen lähes tyystin ja julkaisi vain pari merkityksetöntä latinankielistä runoa. Tunnettuja Vivalliuksen runoja ovat muun muassa "Ack, Liberias, tu ädle ting", "Varer nu glad, mine fiender all" ja "Klage-Wijsa, Öfwer Thenna torra och kalla Wååhr" (1642). Vivalliuksen on arveltu myös kääntäneen ruotsiksi saksalaisen runoilijan Martin Opitzin runon "Väll den, som vidt af höga klippor" ja muokanneen sanat ruotsalaiseen virteen "Till dig av hjärtans grunde". Vivallius tunnetaan ennen kaikkea tunnelmarunoilijana.
Arkku

Arkku eli kirstu (latinan "arca" ja "cista", kreikan "kistee") on suurehko säilytyslaatikko, jonka yläpintana on saranoitu, yleensä lukittava kansi. Puusta usein metallivahvikkein rakennettu arkku tehtiin niin kestäväksi ja sen korkuiseksi, että sitä voitiin käyttää myös istuimena. Arkun yläpinta tehtiin usein kaarevaksi, jotta sadevesi valuisi siltä pois.
Arkku on vanhimpia säilytyskalusteita; vanhin tunnettu suomalainen arkku on peräisin 1500-luvun Ahvenanmaalta. Arkusta on saanut alkunsa kaappi, lipasto, penkki ja matkalaukku. Isoa matkalaukkua kutsutaankin matka-arkuksi. Esimerkiksi ranskalaisen Louis Vuittonin luksuslaukkubisnes sai alkunsa matka-arkkujen valmistuksesta. Lukollinen arkku on myös kassakaapin, kassalippaan ja tallelokeron alkumuoto.
Arkku suomalaisessa kansanperinteessä.
Arkussa säilytettiin usein henkilökohtaista arvokasta irtaimistoa, kuten rahaa ja kirjeenvaihtoa, vaatteita, jopa elintarvikkeita. Niinpä arkkuihin asennettiin usein lukko. Sisällön lisäksi arkkua itsessäänkin pidettiin arvoesineenä Suomen kansankulttuurissa 1700-luvun puolivälistä 1800-luvun loppupuolelle. Arkkuja koristeltiin etenkin maalaamalla. Värisuosikkeja koristelussa olivat aluksi harmaanvihreä, vihreänsininen ja ruskea, 1800-luvulla tummansininen ja vihreä. Ootraamalla tavoiteltiin jalopuun väriä ja pintakuviota.
Arkun raudoitukset, joiden alkuperäinen tarkoitus on vahvistaa arkkua, alkoivat myös kehittyä yhä koristeellisemmiksi. Raudoitukset jakoivat arkun pinnan erillisiksi koristepaneeleiksi. Morsius- eli kapioarkku koristeltiin etenkin kannen sisäpinnalta, koska sitä pidettiin häissä auki, jotta morsiamen valmistamat liinavaatteet olisivat vieraiden nähtävänä. Kapioarkuissa on yleensä vaalealle pohjalle maalattu seppele tai runsaudensarvi, jonka sisälle tekstattiin vuosiluku ja morsiamen nimikirjaimet.
Suomeen on kulkeutunut Pohjois-Amerikasta paljon niin sanottuja ”amerikanarkkuja”, joilla Suomeen palaavat siirtolaiset toivat kertyneen omaisuuden mukanaan Atlantin yli.
Arkku taruissa ja kertomuksissa.
Arkku esiintyy haviteltuna arvo- tai taikaesineenä monissa kansantaruissa, kuten Pandoran lipas ja liitonarkki. Myöhemmässäkin seikkailukirjallisuudessa arkku esiintyy usein ryöstösaaliin tai muun arvo-omaisuuden säilytyspaikkana, aarrearkkuna, kuten Robert Louis Stevensonin "Aarresaaressa."
Antiikin tarustossa esiteltiin viinin jumalan Dionysoksen mystinen arkku. Siinä säilytettiin vertauskuvallisia esineitä, ja sitä kantoivat valitut papit (kreik. Kistophoroi). Eleusiin juhlamenoihin kuului arkun päällä istuvan maan ja kasvun jumalattaren Demeterin (lat. Ceres) kuva. Rooman valtakunnan aikana "cista" oli mysteeriuskonnoissa tavallinen symboli.
Teräsleijona

Teräsleijona on Ilkka Remeksen kirjoittama jännitysromaani, jonka WSOY julkaisi vuonna 2011.
Juoni.
Shokkiaallosta tuttu Riku Tanner on saanut potkut keskusrikospoliisista. Tanner on eronnut vaimostaan ja ajautunut katkeraan huoltajuuskiistaan. Tapaukseen puuttuvat myös Venäjän viranomaiset ja lähellä Suomen ja Venäjän rajaa sijaitsevalla maatilalla tapahtuu hämäriä asioita. Äärioikeiston kannatus nousee Suomessa.
Kaappisänky

Kaappisänky tai seinäsänky on ahtaisiin tiloihin suunniteltu vuode, joka käännetään saranoilla päiväsajaksi seinälle tai näkymättömiin kaappiin.
Kaappisänky on käytännöllinen kaluste ahtaissa tiloissa ja tilapäiseen majoittumiseen tai lepäämiseen, esimerkiksi ahtaissa kerrostaloasunnoissa, hotelleissa, matkustajalaivoissa, junien makuuvaunuissa, päiväkodeissa, matkailuautoissa ja -vaunuissa ja opiskelija-asuntoloissa. Kaappisänky voidaan varustaa kiinteillä säilytyslokeroilla, lukuvalaisimella ja työskentelytasolla.
Historiaa.
Englanninkielisissä maissa kaappisänkyä kutsutaan keksijänsä William Lawrence Murphyn (1876–1959) mukaan nimellä "Murphy bed". Murphy patentoi kaappisängyn 1800–1900-lukujen vaihteessa. Tarinan mukaan Murphy liehitteli San Franciscossa asuessaan muuatta oopperalaulajaa, mutta asui yksiössä eikä senaikaisten soveliaisuussääntöjen takia voinut kutsua naista vierailulle makuuhuoneeseensa. Niinpä Murphy kehitteli seinään piiloon käännettävän sängyn, jolloin yksiöstä tuli olohuoneen kaltainen. Murphyn keksintö ei kuitenkaan ollut ensimmäinen, vaan kaappisänkyjä oli jo ollut myynnissä ainakin Sears, Roebuck and Companyn postimyyntiluettelossa. Murphy kuitenkin paranteli keksintöä huomattavasti suunnittelemalla vastapainojärjestelmän, joka kevensi vuoteen nostamista ja laskemista.
Suomessa kaappisänky tai "kaappivuode" oli aiemmin etenkin Varsinais-Suomessa suosittu sänkytyyppi, pohjalaista kerrossänkyä muistuttava rakenne, joka oli varustettu suljettavin kaapinovin. Sitä on käytetty myös muissa Pohjoismaissa sekä Pohjois-Saksassa ja Alankomaissa. Se jäi pois käytöstä lähinnä huonon ilmanvaihtonsa vuoksi.
Kaappisänkyjen vaaroja.
Kaappisängyt ja muut kokoontaittuvat sänkymallit ovat aiheuttaneet joitakin kuolemia. Vuonna 2009 Benidormissa iäkkäät sisarukset löydettiin hotellivuoteistaan tukehtuneina, kun huonosti seinään kiinnitetty sängyn kaappiosa oli kaatunut heidän päälleen. Vuonna 1960 suomalainen poliitikko Eero Antikainen kuoli tukholmalaishotellissa, kun seinäsänky sulkeutui ja lukkiutui hänen nukkuessaan. Antikainen oli tuon seinäsänkymallin neljäs kuolonuhri Ruotsissa, ja tapauksen jälkeen sänky vedettiin siellä pois markkinoilta.
Uhrilento

Uhrilento on Ilkka Remeksen kirjoittama jännitysromaani, jonka WSOY on julkaissut vuonna 2001.
Juoni.
Aivotutkijana työskentelevä Antti Kaira on menossa naimisiin morsiamensa Tiinan kanssa ja odottaa tätä palaavaksi lennolta Nizzasta. TV-uutisessa ilmoitetaan kuitenkin koneen katoamisesta ja sen hylky löydetään. Antti matkustaa Etelä-Eurooppaan selvittämään, mitä koneessa oikeasti tapahtui. Hän saa lopulta tietää jotain selittämätöntä.
Kuolema kulkee talossa

Kuolema kulkee talossa () on vuonna 1965 ensi-iltansa saanut Seth Holtin ohjaama brittiläinen psykologinen trilleri, jonka pääosissa ovat Bette Davis, William Dix, Wendy Craig ja Jill Bennett. "Kuolema kulkee talossa" perustuu Merriam Modellin samannimiseen romaaniin (1964), jonka pohjalta Jimmy Sangster laati käsikirjoituksen. Sangster myös tuotti elokuvan.
Juoni.
10-vuotias englantilaispoika Joey Fane (William Dix) palaa perheensä luokse kahden vuoden jälkeen oltuaan häiriintyneille lapsille tarkoitetussa koululaitoksessa, jossa hän oli ollut sijoitettuna aiheutettuaan nuoremman sisarensa kuoleman. Joeyn äiti Virginia (Wendy Craig) on tuskaisten muistojen takia hermoromahduksen partaalla, eikä halua poikaansa takaisin kotiin. Joeyn kiireisenä virkamiehenä työskentelevä Bill-isä (James Villiers) on taas kylmä ja etäinen. Joey väittää olevansa syytön sisarensa kuolemaan ja syyttää asiasta vihaamaansa perheen iäkästä ja uskollista talouden- ja lastenhoitajaa (Bette Davis), joka pitää hajoavaa perhettä jotenkin koossa. Bill-isän lähdettyä työmatkalle hermoromahduksen partaalla oleva Virginia-äiti myrkytetään, ja hän joutuu sairaalaan. Epäilykset kohdistuvat Joeyyn, jota ainoastaan naapurin tyttö pitää syyttömänä. Virginia-äidin jouduttua sairaalaan Joeyn ja lastenhoitajan seuraksi tulee sydänongelmista kärsivä Pen-täti (Jill Bennett). Talossa tunnelma kiristyy äärimmilleen seuraavana yönä...
Tuotanto.
Lastenhoitajan rooli oli alun perin tarkoitettu Greer Garsonille, joka oli hyväksynyt sen. Garson kuitenkin hylkäsi projektin sanoen syyksi, että elokuvan käsikirjoitus ei tekisi hyvää hänen uralleen.
"Kuolema kulkee talossa" -elokuvan kuvaukset alkoivat kesäkuussa vuonna 1965. Elokuvaa kuvattiin Hertfordshiren Borehamwoodissa Elstree Studiosilla ja Lontoossa 1,3 miljoonan dollarin budjetilla. Elokuvan kuvaukset päättyivät heinäkuussa 1965. Associated British, Hammer Film Productions ja Seven Arts Productions tuottivat elokuvan.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Kuolema kulkee talossa" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 27. lokakuuta vuonna 1965 Michiganin Detroitissa. Kotimaassaan Isossa-Britanniassa elokuva sai ensi-iltansa 7. marraskuuta 1965 Lontoossa. Suomessa elokuva julkaistiin 3. kesäkuuta vuonna 1966. Warner-Pathé Distributors toimi elokuvan levittäjänä Isossa-Britanniassa ja 20th Century Fox Yhdysvalloissa ja Suomessa. "Kuolema kulkee talossa" tuotti Yhdysvalloissa ja Kanadassa 2 175 000 dollaria.
"Kuolema kulkee talossa" sai hyvät arvostelut kriitikoilta. Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 91 prosentin "tuore" arvosana, joka perustuu yhteentoista arvosteluun.
Elokuvan oikeudet myytiin Yhdysvaltain televisiolle melkein 400 000 dollarin hinnalla.
"Kuolema kulkee talossa" on julkaistu DVD:lle vuosina 2007 ja 2008.
Heilala

Heilala on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Mitja Harvilahti

Mitja Harvilahti on suomalainen muusikko. Hän on Moonsorrowin kitaristi. Lapsena Harvilahti opiskeli klassista kitaran soittoa sekä musiikin teoriaa ja asui pari vuotta Italiassa. Musiikin ohessa hän on opiskellut valokuvausta ja on toiminut kameramiehenä.
Eija Hetekivi Olsson

Eija Hetekivi Olsson (s. 1973 Göteborg) on ruotsalainen kirjailija. Hänen vanhempansa ovat suomalaisia. Hänen ensimmäinen teoksensa "Tämä ei ole lasten maa" kertoo hänen lapsuuden ja nuoruuden kokemuksistaan Göteborgin lähiöissä.
Vuonna 2014 hänelle myönnettiin Jan Myrdalin perustama Robespierre-kirjallisuuspalkinto. Palkintoperustelujen mukaan Hetekivi Olsson on antanut äänen ja kielen tämän päivän Göteborgissa varttuneelle lähiölapselle.
Sedition (Dawn of Azazelin albumi)

Sedition on uusiseelantilaisen death metal -yhtyeen Dawn of Azazelin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Joe Bonnett ja Rigel Walshe sekä sanoittanut Walshe, ellei toisin mainittu.
Saamelaiskäräjien vaalit 2011

Saamelaiskäräjien vaalit 2011 järjestettiin sunnuntaina 3. lokakuuta 2011. Posteissa suoritettu ennakkoäänestys alkoi 3. syyskuuta. 
Vaaleissa oli yhteensä 5 483 äänioikeutettua, joista äänestämässä kävi 2 720. Äänestysprosentiksi muodostui 49,6. Varsinaisena vaalipäivänä 3. lokakuuta äänensä antoi vain 127 henkilöä. Ehdokkaita vaaleissa oli 40, joista Saamelaiskäräjille valittiin 21. Jokaisesta neljästä kunnasta valittiin kolme edustajaa sekä yksi varahenkilö. Lisäksi äänimäärän mukaan valittiin yhdeksän henkilöä. Jäsenet edustavat Saamelaiskäräjiä nelivuotiskauden 2012–2015.
Saamelaiskärjille valituista henkilöistä Pirita Näkkäläjärvi erosi kesäkuussa 2012, tultuaan nimitetyksi Yle Sámi Radion päälliköksi.
Saamelaiskärjäille valitut henkilöt ja äänimäärät.
Enontekiö.
Varajäsen:
Inari.
Varajäsen:
Sodankylä.
Varajäsen:
Utsjoki.
Varajäsen:
Saamelaiskäräjien hallitus.
Vaalien jälkeen valitut äänestivät keskuudestaan hallituksen nelivuotiskaudeksi. Klemetti Näkkäläjärvi valittiin puheenjohtajaksi, Tiina Sanila-Aikio ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi ja Heikki Paltto toiseksi varapuheenjohtajaksi. Muiden hallituksen jäsenten paikoille valittiin Asko Länsman, Petra Magga-Vars sekä Ilmari Tapiola.
Pirita Näkkäläjärvi

Pirita Näkkäläjärvi (s. 13. helmikuuta 1978 Inari) on Suomen Saamelaiskäräjien puheenjohtaja, väitöskirjatutkija, kauppatieteiden maisteri Helsingin kauppakorkeakoulusta sekä median ja viestinnän maisteri London School of Economicsista.
Näkkäläjärvi toimii tällä hetkellä Saamelaiskäräjien puheenjohtajana. Aiemmin hän on työskennellyt muun muassa rahoitusalan yritys Merril Lynchillä, teknologiajätti Nokialla, Booz &amp; Companylla, kaivos- ja teknologiayhtiö Metsolla, Strategy&amp;:lla, tilintarkastus- ja konsultointiyritys PwC:llä, strategiakonsulttina EY-Parthenonilla sekä Helen Venturesilla. Hän toimi Yle Sápmin päällikkönä vuosina 2012–2016.
Saamelaiskäräjät.
Näkkäläjärvi valittiin ensimmäistä kertaa Suomen saamelaiskäräjille vuosiksi 2012–2015 Helsingistä vuoden 2011 vaaleissa. Hän oli Suomen saamelaiskäräjien hallituksen jäsen ja kulttuurilautakunnan varapuheenjohtaja. Näkkäläjärvi erosi Suomen saamelaiskäräjien jäsenyydestä ja luottamustoimista siirryttyään Ylen Sápmin päälliköksi lokakuussa 2012.
Näkkäläjärvi valittiin toistamiseen Suomen saamelaiskäräjille vuosiksi 2020–2023 Inarista vuoden 2019 vaaleissa. Hän on saamelaiskäräjien kulttuurilautakunnan puheenjohtaja ja Saamelaisen Parlamentaarisen Neuvoston jäsen. Pirita Näkkäläjärvi on jäsenenä Saamelaisneuvoston Jurddabeassi-nimisessä EU‒Sápmi-ajatushautomossa ja kulttuuriajatushautomossa.
Hänet valittiin Saamelaiskäräjien puheenjohtajaksi kaudelle 2024–2027 tammikuussa 2024.
Muuta.
Näkkäläjärvi on ollut Suomen PEN-klubin johtokunnan jäsen sekä kieli- ja käännöskomitean puheenjohtaja. Hän on yksi Fáktalávvu-blogin perustajista ja pitää myös omaa blogia. Näkkäläjärven London School of Economicsin maisterityö 2017 käsitteli saamelaisten sananvapauteen Suomessa kohdistuvia uhkia.
Pääkaupunkiseudulla toimiva City-Sámit-saamelaisyhdistys valitsi Näkkäläjärven Vuoden saamelaiseksi 2017.
ISO 10487

ISO 10487 määrittää autostereoiden liittimet auton sähköjärjestelmään, koostuu neljästä erilaisesta liittimestä. Sitä käytetään yleensä soittimien kytkemiseen autoon.
Virta (A).
A-Liitin on käytössä aina, yleensä mustan värinen ja sisältää pinnit virtalähteelle, on/off sytytysvirtaohjaukselle, valinnaiselle moottoroidun antennin ohjaukselle jne.
Kaiuttimet (B).
B-liitintä käytetään neljän kaiuttimen kytkemiseen soittimeen. Etuvasen ja -oikea sekä takavasen ja -oikea.
Satunnainen (C).
C-liitin on valinnainen. Joskus se esiintyy yhtenä usein punaisena 20-pinnisenä liittimenä. Joskus taasen jaettuna kolmeen erilliseen osaan, jotka voidaan yhdistää, missä tapauksessa c1 on yleensä keltainen, c2 vihreä ja c3 sininen. Pinnien välit ovat pienemmät, kuin muissa liittimissä jonka vuoksi C-liittimestä puhutaan joskus nimellä "mini-ISO".
Huomautus: ISO 10487 määrittelee vain liittimien fyysiset ominaisuudet, Ei pinnien signaaleja, jotka ovat valmistajien määrittelemiä.
Navigaatio (D).
D liitintä käytetään harvoin ja se on tarkoitettu satelliittinavigointijärjestelmille. Siinä on 10 pinniä. Blaupunkt käyttää joissain malleissaan sen 9 ja 10 pinnejä handsfree-mikrofonille.
Luka

Luka (, "georg." ლუკა) on miehen etunimi, Luukas-nimen muunnelma, joka on vanhastaan käytössä Venäjällä, Balkanin slaavilaisissa maissa ja Georgiassa ja on viime aikoina tullut käyttöön myös Suomessa. Varsinkin Italiassa ja Romaniassa nimi esiintyy kirjoitusasuassa Luca. Nimen kantamuoto Loukas () on peräisin kreikan kielestä ja tarkoittaa Lucanian asukasta. Nimen on kristityissä maissa tehnyt suosituksi evankelista Luukas.
Suomessa nimi Luka on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 3 500 henkilölle, joista valtaosa on 2000-luvulla syntyneitä. Ennen vuotta 1940 nimeä ei ollut Suomessa annettu kenellekään. Lukan nimipäivä on vuodesta 2015 lähtien 18. lokakuuta, joka on myös Luukkaan nimipäivä.
Lautasliina

Lautasliina eli servietti on kankainen tai paperinen kattaustekstiili, johon ruokailija pyyhkii suutaan aterioidessaan. Aterian aikana lautasliinaa pidetään sylissä, josta se tarvittaessa nostetaan suun kevyttä pyyhintää varten.
Ranskan kielen sana "serviette" tarkoittaa sananmukaisesti ”ruoan tarjoilussa tarpeellista tarviketta”, mutta sana vakiintui monissa kielissä tarkoittamaan lautasliinaa.
Kattauksessa lautasliina asetetaan usein alkuruokalautaselle, leipälautaselle, haarukoiden alle tai niiden vasemmalle puolelle, tai taiteltuna korkeaan jalattomaan juomalasiin. Myös kahvikattauksessa käytetään lautasliinoja.
Nykyisin kankaisia lautasliinoja käytetään pesulakustannusten minimoimiseksi vain hienommissa ravintoloissa ja juhla-aterioilla. Kankaisten lautasliinojen tilalle ovat tulleet kertakäyttöiset paperilautasliinat, joita saa ravintolatukuista ja päivittäis- ja paperitavarakaupoista eri kokoisina, eri paksuisina ja erilaisin painokuosein koristeltuina.
Historiaa.
Lautasliinoja tiedetään käytetyn 1400-luvun eurooppalaisten kuninkaallisten hoveissa niin, että ne pidettiin aterian ajan lämpiminä lieden ääressä ja tuotiin ruokailijoille käsien ja kasvojen pyyhkimistä varten vasta aterian lopussa, joskus miedosti hajustettuina.
Vähitellen yleistyi tapa käyttää lautasliinaa läpi aterian. Lautasliinasta tuli yksi juhlapöytien koriste, kun opittiin taittelemaan se näyttävän veistosmaiseksi, vaikkapa lintua kuvaavaksi. Tällöin lautasliinataitelman purkamista voitiin pitää jopa huonona käytöksenä, ja näiden koristeiden lisäksi ruokailijoille saatettiin varata toiset lautasliinat varsinaiseen käyttöön.
1800-luvun alun aterioita kuvaavista maalauksista nähdään silloinen tapa pitää lautasliinan päätä aterian ajan kauluksen sisään tungettuna niin, että lautasliina peittää puvun etumuksen ja miehillä solmion. 1900-luvun alun käytöskirjallisuudessa tätä tapaa jo paheksutaan.
1900-luvulla lautasliinaa käytettiin vauraissa kodeissa. Jokaisella oli oma henkilökohtainen lautasliina, jota käytettiin noin viikon ajan ja varastoitiin aterioiden välillä lautasliinapussissa eli -laukussa tai 1800-luvulla yleistyneen lautasliinarenkaan sisään rullattuna. 1900-luvun Ruotsissa julkaistiin monia kirjoja serviettien taittelusta. Tavallisin lautasliinan koko on silloin ollut 50 × 50 cm, mutta monimutkaisempien taitosten tekemiseen tarvittiin 70 × 70 cm tai jopa 110 × 110 cm kokoisia lautasliinoja.
Lautasliinarenkaita valmistetaan hopeasta, kuparista, messingistä ja muista metalleista. Ne voivat olla myös puuta tai luuta, nykyisin myös muovia.
Bisfosfoglyseraattimutaasi

Bisfosfoglyseraattimutaasi on entsyymi, joka katalysoi 1,3-bisfosfoglyseraatin reversiibeliä isomeroitumista 2,3-bisfosfoglyseraatiksi. 2,3-bisfosfoglyseraatilla on tärkeä rooli hapen sitoutumisessa hemoglobiiniin ja hapen vapautumisessa hemoglobiinista. Bisfosfoglyseraattimutaasin EC-numero on EC 5.4.2.4..
Ominaisuudet ja toiminta.
Eläimillä bisfosfoglyseraattimutaasia esiintyy pääasiassa veren punasoluissa. Rakenteeltaan entsyymi on dimeeri ja ihmisen bisfosfoglyseraattimutaasin molekyylimassa on 30–63 kDa. Entsyymi katalysoi 1,3-bisfosfoglyseraatin isomeroitumista 2,3-bisfosfoglyseraatiksi. Reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa bisfosfoglyseraattimutaasin aktiivisen keskuksen histidiiniaminohappo reagoi 1,3-bisfosfoglyseraatin 1-asemassa sijaitsevan fosfaattiryhmän kanssa muodostaen fosforyloituneen entsyymin ja 3-fosfoglyseriinihappoa. Tässä vaiheessa 3-fosfoglyseriinihappo voi diffundoitua entsyymistä, mutta 2-asemassa olevan hydroksyyliryhmän fosforyloiminen on nopeampi tapahtuma. Bisfosfoglyseraattifosfataasi voi katalysoida myös 1,3-bisfosfoglyseraatin ja 2,3-bisfosfoglyseraatin hydrolyysiä 3-bisfosfoglyseriinihapoksi tai 3-fosfoglyseriinihapon isomeroitumista 2-fosfoglyseriinihapoksi, mutta nämä ovat hitaampia reaktioita. Entsyymin inhibiittoreita ovat muun muassa kloridi- ja fosfaatti-ionit.
Armin Bauer

Armin Bauer (s. 15. heinäkuuta 1990 Bolzano, Italia) on italialainen yhdistetyn hiihtäjä.
Bauer osallistui ensimmäiseen yhdistetyn maailmancupin osakilpailuunsa marraskuussa 2008 Kuusamossa. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on kahdeksas sija normaalimäen Gundersen-kilpailussa Tšaikovskissa tammikuussa 2014. Vancouverin olympialaisissa 2010 Bauer sijoittui parhaimmillaan suurmäen Gundersen-kilpailussa 21:nneksi. Sotšissa 2014 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa 14:s. MM-kilpailuissa Bauerin paras saavutus on 22:s tila normaalimäen Gundersen-kilpailussa Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 ja joukkuekilpailun neljäs sija Falunissa 2015. Lisäksi Bauer on osallistunut Liberecin MM-kilpailuihin 2009 ja Oslon MM-kilpailuihin 2011.
Petosen hyppyrimäet

Petosen hyppyrimäet oli mäkihypyn suorituspaikka, joka sijaitsee Kuopion Petosella. Mäet ovat tällä hetkellä hyppykelvottomia.
Kuopion kaupunki rakennutti Petosen hyppyrimäet 1980-luvun lopussa.
Higashinari-ku

Higashinari-ku () on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee kaupungin itäosassa Osakan linnan kaakkoispuolella. Suuralueella on 79 435 asukasta (2010) ja sen pinta-ala on 4,55 neliökilometriä. Se rajautuu pohjoisessa Jōtōn suuralueeseen, lännessä Chūōn ja Tennōjin suuralueisiin, etelässä Ikunon suuralueeseen sekä idässä Osakan prefektuurin Higashiōsakan kaupunkiin.
Higashinari kuuluu Osakan itäosien tuottavaan teollisuusalueeseen, jolle luonteenomaisia ovat lukuisat pienet teollisuusyritykset. Suuralueen keskusta ja sen tärkeimmät julkiset palvelut sijaitsevat Imazaton risteyksen ja metroaseman ympärillä. Suuralueella on muun muassa Myōhōn temppeli, jota pidetään Shōtokun perustamana ja jossa munkki Keichū työskenteli 1600-luvun lopulla.
Higashinarin suuraluetta palvelevat Osakan metron Sennichimae-linja, Chūō-linja ja Imazatosuji-linja, JR Westin Osakan ympyrälinja sekä Kintetsu-rautateiden Osaka-linja.
Saksan keisarikunnan 7. armeija

7. armeija () oli Saksan keisarikunnan armeijan yhtymä, joka osallistui ensimmäiseen maailmansotaan.
Historia.
7. armeija perustettiin 2. elokuuta 1914. Sen ensimmäinen komentaja oli kenraalieversti Josias von Heeringen. Armeija taisteli koko olemassa olonsa ajan länsirintamalla ja lakkautettiin alkuvuonna 1919 Saksan hävittyä sodan.
Komentajat.
Armeijankomentajina olivat:
Neulamäen hyppyrimäet

Neulamäen hyppyrimäet oli mäkihypyn suorituspaikka, joka sijaitsee Kuopion Neulamäellä. Nykyään mäet ovat hyppykelvottomia.
Tuhottu nuoruus

Tuhottu nuoruus on Hannu Lemisen ohjaama näytelmäelokuva vuodelta 1947. Sen aiheena on tuolloin tehdyt laittomat abortit, joiden määrä nousi vuosittain 20 000:een.
Tuotanto.
Hannu Leminen siirtyi Suomen Filmiteollisuudelta kesällä 1947 Adamsille, joka ei ollut vuosiin tuottanut pitkiä elokuvia. Leminen ohjasi yhtiölle vuosina 1947–1949 neljä elokuvaa.
Elokuvan käsikirjoituksen teossa oli asiantuntija-apuna monissa sosiaalialan järjestöissä toiminut kansanedustaja Martta Salmela-Järvinen, jolle annettu aika tekstin läpikäymiseen oli kuitenkin hyvin lyhyt, vain viikon verran.
Vastaanotto.
Elokuvan yleisömenestys oli Helsingissä keskitasoa heikompi, muualla hyvä.
Aikalaisarvioissa elokuvaa pidettiin jonkinlaisena valistusfilminä mutta siinä nähtiin myös ansioita. Toini Aaltonen ("Suomen Sosialidemokraatti") kirjoitti, että se on ”kodikkaalla tavalla elävä ja uskottava”, ja samalla linjalla olivat kriitikot yleensäkin. Tosin Irina Uvalmo löysi "Työkansan Sanomissa" julkaistussa arviossa runsaasti kritiikin kohteita, mutta hän totesi yhteenvetona: ”elokuvan pyrkimys suhtautua tavallisiin työläisiin vakavasti ja kohtalaisesti onnistuakin pyrkimyksissään merkitsee vahvaa plussaa”.
2000-luvulla televisioesityksen yhteydessä kirjoittamassaan arviossa eräs kriitikko löytää tästä, kuten monesta ajankohdan elokuvasta, yllättävän kovaa dramaattista tehoa.
Case Keenum

Casey Austin "Case" Keenum (s. 17. helmikuuta 1988 Abilene, Texas) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-liigan Cleveland Brownsissa.
Ennen ammattilaisuraansa Keenum pelasi yliopistojalkapalloa Houstonin yliopiston joukkueessa kuuden vuoden ajan. Hän pitää hallussaan koko NCAA:n I-divisioonan kaikkien aikojen ennätyksiä heitetyissä maaleissa sekä jaardeissa. Ennätyksen saavuttamisessa Keenumia kuitenkin avitti Houstonin äärimmäisen heittoystävällinen pelitapa.
Jäätyään varaamattomaksi NFL:n varaustilaisuudessa, Keenum teki vapaana pelaajana sopimuksen Houston Texansin kanssa. Kaudella 2013 Keenum nimettiin viikolla 7 ensimmäistä kertaa aloittavaksi pelinrakentajaksi, ailahtelevasti pelanneen pitkäaikaisen aloittajan Matt Schaubin kärsittyä nilkkavammasta.
Hervantalainen

Hervantalainen on Seppo Jokisen kirjoittama jännitysromaani.
Juoni.
Lapset pahoinpitelevät hervantalaisia vanhuksia. Henkilö, jolle komisario Koskinen tutkijoineen antaa koodinimen Hervantalainen, ryhtyy kostamaan. Eri puolilta Hervantaa löytyy pahoinpideltyjä keski-ikäisiä miehiä ja heidän vierestään Hervantalaisen tuntomerkki, sorkkarauta. Koskinen tutkijaryhmineen pyrkii estämään Hervantalaisen uusia iskuja. 
Samaan aikaan Sorin poliisitalolla tapahtuu suuri muutos, kun Koskisen esimies Risto Matias Rusinpää joutuu leikkaukseen ja hänen sijaisekseen tulee nainen.
Parhaat 1990–2000

Kikka Laitinen Co. Parhaat 1990–2000 on suomalaisen laulajan Kikka Laitisen yhtyeen kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2013. Se on äänitetty mm. JJ-studiolla Tampereella ja Finnvoxilla Helsingissä. Remasteroinnin on tehnyt Studio Popissa vuonna 2013 Jorma "Hämis" Hämäläinen. Kannen on suunnitellut Timo Honkanen. Sävellykset ja sanoitukset ovat pääosin Kikka Laitisen käsialaa. Kokoelma sisältää useita hittikappaleita vuosien varrelta, mm. Mä tahdon luoksesi tulla, Sydän valvoo, Omenapuut ja Kun radio auki on sekä harvinaisia helmiä.
Mario Hezonja

Mario Hezonja (s. 25. helmikuuta 1995 Dubrovnik) on kroatialainen koripalloilija, pelipaikaltaan pieni laitahyökkääjä. Hän edustaa NBA-seura Portland Trail Blazersia.
Ura.
Hezonja pelasi KK Dubrovnikin junioreissa, joista hänet nostettiin edustusjoukkueeseen kaudeksi 2008–2009. Hän edusti seuraa kaksi kautta ja siirtyi tämän jälkeen KK Zagrebiin, jossa hän voitti Kroatian cupin kaudella 2010–2011. Hezonja vietti Zagrebissa kaksi kautta ja siirtyi tämän jälkeen FC Barcelonaan, jossa hän pelasi ensimmäisenä kautenaan lähinnä seuran kakkosjoukkueessa toisella sarjatasolla. Hän kuitenkin debytoi Euroliigassa jo kaudella 2012–2013.
Hezonja osallistui NBA:n vuoden varaustilaisuuteen, jossa Orlando Magic varasi hänet koko tilaisuuden viidentenä pelaajana. Hän siirtyi seuraan seuraavaksi kaudeksi ja teki ensimmäisellä NBA-kaudellaan keskimäärin 6,1 pistettä ottelua kohden. Kaudella 2017–2018 hän teki keskimäärin 9,7 pistettä ottelua kohden ja aloitti runkosarjan otteluista avausviisikossa 30. Kauden jälkeen Hezonja teki New York Knicksin kanssa pelaajasopimuksen. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Knicksin joukkueessa 58 ottelua, joista 24 avauskokoonpanossa, sekä teki 8,8 pistettä ja otti 4,1 levypalloa ottelua kohden.
Sickening Erotic Fanaticism

Sickening Erotic Fanaticism on yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Mortal Decayn esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1997 levymerkillä Pulverizer Records.
Albumin julkaisi uudelleen vuonna 2005 Unique Leader Records.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Anthony Ipri
Forensic

Forensic on yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Mortal Decayn toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2002 levymerkillä Unique Leader Records.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Anthony Ipri.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1999

Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1999 järjestettiin 12.–14. helmikuuta Kontiolahdella, Suomessa sekä 11.–13. maaliskuuta Holmenkollenilla, Norjassa. Kisojen menestynein maa oli Saksa 10 mitalilla (kuusi kultaa, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia).
Kilpailujen siirtäminen.
Kontiolahti valittiin alun perin kilpailujen järjestäjäksi. Helmikuun puolivälissä käytäviä kilpailuita häiritsi kuitenkin kova pakkanen. Kilpailujen pakkasraja oli –20 °C, mutta lämpötila pysytteli pakkasrajan alapuolella. Kilpailujen alkua jouduttiin lykkäämään kuusi kertaa, mutta 12. helmikuuta kilpailut saatiin avattua pikakilpailuilla. Kontiolahdella kilpailtiin lopulta vain kolmena kilpailupäivänä. Niiden aikana saatiin käytyä miesten ja naisten pikakilpailut, takaa-ajot ja viestit. Normaalimatkat ja yhteislähdöt siirrettiin käytäviksi Holmenkollenin maailmancup-viikonlopun yhteydessä.
Pakkasta yritettiin torjua laduilla esimerkiksi ladun varrelle rakennetuin nuotioin, foliopeittein, lämpöpuhaltimin ja helikopterein. Lämmittämisyritykset herättivät maailmanlaajuista huomiota. Jälkikäteen on kuitenkin myönnetty lämmittämisyritysten olleen osittain mediatemppu. Lisäksi kilpailujärjestelyitä sotki lennonjohtajien lakko, jonka vuoksi kilpailijoita ei voitu lennättää suoraan Joensuun lentoasemalle.
Seuraavan kerran Kontiolahti pääsi isännöimään MM-kilpailuja vuonna 2015.
Miehet.
10 km pikakilpailu.
12. helmikuuta - Kontiolahti
12,5 km takaa-ajo.
13. helmikuuta - Kontiolahti
20 km normaalimatka.
11. maaliskuuta - Holmenkollen
15 km yhteislähtö.
13. maaliskuuta - Holmenkollen
4 × 7,5 km viesti.
14. helmikuuta - Kontiolahti
Naiset.
7,5 km pikakilpailu.
12. helmikuuta - Kontiolahti
10 km takaa-ajo.
13. helmikuuta - Kontiolahti
15 km normaalimatka.
11. maaliskuuta - Holmenkollen
12,5 km yhteislähtö.
13. maaliskuuta - Holmenkollen
4 × 7,5 km viesti.
14. helmikuuta - Kontiolahti
The Blueprint for Blood Splatter

The Blueprint for Blood on yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Mortal Decayn neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 26. marraskuuta 2013 levymerkillä Comatose Music.
Albumilta julkaistiin single "Jugular Gurgle" syyskuussa 2013.
Kalaharin aamunkoitto

Kalaharin aamunkoitto: miten ihmisestä tuli ihminen, alkuteos "Gryning över Kalahari" on ihmisen evoluutiota käsittelevä Lasse Bergin teos. Sen on suomentanut Riikka Toivanen ja julkaissut suomeksi Into Kustannus Oy vuonna 2012.
Teoksen kirjoittaja Lasse Berg on dokumenttiohjaaja ja toimittaja. Kirjan kirjoittaja pohtii monia ihmiseksi tulemisen edellytyksiä, moraalin kehittymistä, sitä mikä on ihmiselle luontaista ravintoa.
Wraith of the Ropes

Wraith of the Ropes on yhdysvaltalainen funeral doom -yhtye, joka perustettiin Hamiltonissa, Ohiossa vuonna 2001.
Yhtye on nauhoittanut myös yhden julkaisemattoman albumin, "Demonic Influencen".
Stream from the Heavens

Stream from the Heavens on suomalaisen funeral doom -yhtyeen Thergothonin ainoaksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1994 yhtyeen jo hajottua edeltävänä vuonna. Albumi on julkaistu uudelleen kaksi kertaa: vuonna 2000 ja vuonna 2009 julkaisijana Peaceville Records.
Albumilla rumpuja soittaa PMMP:n kappaleiden säveltäjä Jori Sjöroos.
Oktjabrskajan metroasema

Oktjabrskaja metroasema tarkoittaa seuraavia asioita:
Kruununmakasiini

Kruununmakasiinit olivat Venäjän vallan aikana Suomeen rakennettuja viljavarastoja. Niihin kerättiin ns. kruununjyvät, jotka olivat osuus viljelijöiden suorittamasta kruununverosta. Se maksettiin välittömänä verona viemällä leipäviljana käytettyä ohraa ja ruista sekä kauraa kruununmakasiiniin. Kruununjyvien kerääminen lopetettiin maaveron lakkauttamisen yhteydessä vuoden 1925 alussa.
1900-luvun alussa Suomessa oli yhteensä 20 kruununmakasiinia. Vuonna 1908 tehdyn inventaarion mukaan niitä oli 19, lisäksi 1912 valmistui Tammisaareen uusi, ilmeisesti Suomen viimeinen kruununmakasiini. Makasiinien suunnittelijoina oli useita tunnettuja arkkitehteja, lisäksi monien piirustukset laadittiin valtion Intendenttikonttorissa. Nykyään monet kruununmakasiinit toimivat museotiloina.
Lumilautailun maailmancup 2013–2014

Lumilautailun maailmancup 2013–2014 oli historian 20. lumilautailun maailmancup -kausi. Kausi alkoi Uuden-Seelannin Cardronassa 18. elokuuta 2013 ja päättyi Espanjan La Molinassa 15. maaliskuuta 2014. Miehet sekä naiset kilpailivat kauden aikana 14 eri paikassa.
"Lähde: FIS"
"Lähde: FIS"
"Lähde: FIS"
Frauenfeld

Frauenfeld on kaupunki Koillis-Sveitsissä. Se on samannimisen hallintoalueen sekä Thurgaun kantonin pääkaupunki. Kaupungissa on noin 24 000 asukasta. 
Sijainti.
Frauenfeld sijaitsee kumpuilevalla Mittellandin tasankoalueella, Thurjoen eteläpuolella, Murgjoen varrella.
Liikenne.
SBB:n rautatie Winterthurista Romanshorniin kulkee Frauenfeldin kautta. Lisäksi kaupungista kulkee rautatie Wiliin.
Autobahn A7 sekä valtatiet 1 ja 14 kulkevat Frauenfeldin kautta. Autobahn A1 ohittaa kaupungin eteläpuolelta.
Incurso

Incurso on Spawn of Possessionin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 13. maaliskuuta 2012. Albumi on ensimmäinen jolla soittavat soolokitaristi Christian Muenzner (Obscura, Necrophagist) sekä basisti Erlend Caspersen (Blood Red Throne, Dismal Euphony).
Metallisivusto Heavy Blog Is Heavy nimesi Incurson kaikkien aikojen parhaaksi teknisen death metalin albumiksi.
Teuvo Julkunen

Teuvo Aatos Julkunen (9. marraskuuta 1928 Turku – 1. elokuuta 2017 Jyväskylä) oli tekniikan tutkija ja Oulun yliopiston koneenrakennusopin professori 1974–1992. Hän tutki koneensuunnittelutekniikkaa ja paperiteollisuuden konetekniikkaa.
Julkunen väitteli 1974 tekniikan tohtoriksi Teknillisestä korkeakoulusta aiheenaan "Paperikoneiden teräsputkirunkoisten telojen dynaamisesta tasapainotuksesta".
Armas Peltonen

Armas (Armo) Peltonen (14. elokuuta 1888 Ruokolahti – 14. heinäkuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja salanimeä "Henrik Pausama" käyttänyt näytelmäkirjailija.
Hänen lapsiaan olivat kirjallisuudentutkija Aarre M. Peltonen ja "Aku Ankka" -lehden päätoimittaja Alli Peltonen.
Teoksia.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Henrik Pausama":
It Could Happen to You

It Could Happen to You () on Jimmy Van Heusenin säveltämä ja Johnny Burken sanoittama musiikkikappale vuoden 1944 elokuvasta "4 näppärää neitosta". Kappaleen lauloivat elokuvassa Dorothy Lamour ja Fred MacMurray ja suosioon sen nosti Jo Stafford vuoden 1944 äänityksellään. Myös Bing Crosby nauhoitti kappaleen sen ilmestymisvuonna.
Vuonna 1950 Nat King Cole nauhoitti kappaleesta jazzversion, ja pian hänen jälkeensä myös pianisti Erroll Garner äänitti oman tulkintansa. Kappale on tullut suosituksi jazzartistien keskuudessa ja siitä on tullut yksi tyylilajin standardeista. Sen ovat nauhoittaneet muun muassa Miles Davis, Bud Powell, Chet Baker, Sonny Rollins, Dinah Washington ja Chick Corea.
Gunilla Jung

Gunilla Pircklén o.s. Jung (8. maaliskuuta 1905 – 17. elokuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen hopea- ja valaisinsuunnittelija. Hän opiskeli hopeasepäksi Taideteollisuuskeskuskoululussa. Hänen merkittäviä suunnittelujaan olivat omaperäiset valaisimet ja hopeaesineet, joilla hänestä tuli 1930-luvulla yksi suomalaisen muotoilun uranuurtajista. 
Päätettyään koulunkäyntinsä Turussa 1924 Gunilla Jung kävi Helsingissä taideteollisuuskeskuskoulun. Hän opiskeli vuonna 1936 eräässä Brysselin taideteollisuuskoulussa ja meni senjälkeen naimisiin varatuomari A. Pircklénin kanssa. Hän oli tunnettu metallinpakotus-, hopeantaonta- ja emalinmaalaustöiden tekijänä.
Jung suunnitteli muun muassa Diakonissalaitoksen kirkkoon hopeisen kastemaljan, kolehtihaavin sekä kirkon numerotaulun, elokuvateatteri Savoyn valaisimia ja Lars Sonckin suunnittelemaan Villa Baumgartneriin aterimien ja tarjoiluastioiden sarjan. Hän toimi valaisinsuunnittelijana Ornolla vuosina 1936–1939. 
Hänen isänsä oli Bertel Jung ja serkkunsa Dora Jung.
Jungfennomaanit

Jungfennomaanit oli Suomessa 1860-luvulla syntynyt kielipoliittinen ryhmittymä, joka muodosti fennomaanien jyrkemmän siiven. Se nousi ”vanhojen rehellisten suomalaisten” ryhmää vastaan johdossaan Georg Zacharias Forsman (myöh. Yrjö-Sakari Yrjö-Koskinen). Hän perusti vuonna 1863 yhdessä veljensä Jaakko Forsmanin sekä Agathon Meurmanin kanssa äänenkannattajakseen "Helsingin Uutiset" -lehden, jossa hän ilmoitti perustetuksi ”suomi-kiihkon puolueen” ja julkaisi sen ohjelman. Jo seuraavana vuonna jungfennomaanit saivat vallattua ”vanhojen rehellisten” käsissä olleen "Suomettaren", mutta se meni konkurssiin vuonna 1866. Sen seuraajaksi perustettiin vuonna 1869 "Uusi Suometar". 1870-luvulle tultaessa Yrjö-Koskisen jungfennomaanisuus nähtiin jo koko suomalaisuusliikkeen johtona.
Jungfennomaaneja (ja myös J. V. Snellmania) erotti ”vanhoista rehellisistä suomalaisista” varsinkin suhtautuminen Venäjään ja Ruotsiin. Jungfennomaanit korostivat lojaalisuutta Venäjää kohtaan, ja Yrjö-Koskinen halusi katkaista henkiset siteet Ruotsiin Suomen kansallisen kehityksen edistämiseksi. ”Vanhat rehelliset” suhtautuivat ruotsinkielisten liberaalien tavoin kielteisesti venäläiseen imperialismiin ja painottivat ruotsalaisen kulttuuriperinnön merkitystä suomalaisille. Lisäksi ”vanhojen rehellisten” mielestä suomalaisuuden olisi noustava ”luonnollista tietä” eli vähittäisen kulttuurisen ja sivistyksellisen kehityksen kautta eikä poliittisen taistelun tuloksena.
Ikäero ”vanhojen” ja ”nuorten” fennomaanien johtajien välillä oli itse asiassa vähäinen. Nimestään huolimatta jungfennomaaneja ei pidä sekoittaa myöhempiin nuorsuomalaisiin.
If I Had You (vuoden 1928 kappale)

”If I Had You” (vap. suom. "Jos minulla olisi sinut") on brittiläinen populaarimusiikin balladi vuodelta 1928. Sen sävelsivät ja sanoittivat James Campbell, Reginald Connelly ja Ted Shapiro. Tunnetuksi kappaleen teki laulaja Al Bowlly Fred Elizalden orkesterin säestämällä nauhoituksellaan. Pian kappaleen ilmestymisen jälkeen Rudy Vallée äänitti sen Connecticut Yankees -yhtyeensä kanssa nostaen kappaleen suosioon myös Yhdysvalloissa. Jo vuonna 1929 kappaleesta tehtiin lukuisia äänityksiä. Sen nauhoittivat muun muassa Bing Crosby Sam Leninin orkesterin kanssa, The Original Wolverines, Bert Ambrose ja ranskalainen Ray Ventura.
Ensimmäisen jazz-version kappaleesta teki Benny Goodmanin sekstetti vuonna 1941. Vuosien saatossa kappaleen on nauhoittanut suuri määrä jazzartisteja, ja siitä on tullut yksi tyylilajin standardeista. Muun muassa Ike Quebec, Art Blakey, Oscar Peterson, Lennie Tristano, Diana Krall ja Etta Jones ovat äänittäneet kappaleen.
AMX-40

AMX-40 on Ranskassa valmistettu taistelupanssarivaunu. GIAT Industries kehitti ja valmisti vaunutyypin 1980-luvun alkupuolella. Tyyppiä ei otettu palvelukseen Ranskassa, vaan kaikki valmistetut vaunun menivät vientiin.
Vaunun ammukset oli koteloitu siten, että vaunun saadessa osuman torniinsa ammukset räjähtivät vaunusta ulospäin ja säästivät näin miehistöä menetyksiltä. AMX-40:ssa on lisäksi LLTV-hämäräkamerajärjestelmä, ammunnanvakautus ja laseretäisyysmittari.
Vaunun miehistön määrä on neljä henkeä. Poyaud-dieselmoottori on 1 100 hv (820 kW) tehoinen ja enimmäisnopeus tieolosuhteissa 70 km/h. Taistelusäde eli toimintamatka on 600 km. Aseistus käsittää 120 mm sileäputkisen tykin ja 20 mm kanuunan tornissa. Lisäksi apuaseena on yksi 7,62 mm konekivääri.
Vaunutyypin edeltäjä oli AMX 30, jota edistyneempi AMX-40 on selvästi. Seuraaja oli puolestaan Leclerc.
Saksan 1. panssariarmeija

1. panssariarmeija () oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa. Se muodostui kuin lokakuussa 1941 1. panssariryhmä () täydennettiin armeijaksi. Yhtymään kuuluneet joukot osallistuivat Ranskan valtaukseen ja itärintaman taisteluihin.
XXII armeijakunta.
Wehrkreis X perusti XXII motorisoidun armeijakunnan esikunnan liikekannallepanossa 26. elokuuta 1939 komentajanaan kenraalieversti Ewald von Kleist. Armeijakuntaan kuuluivat 30., 56. ja 254. jalkaväkidivisioonat sekä armeijakuntajoukot. Se muutettiin 5. maaliskuuta 1940 länsirintamalla panssariryhmä von Kleistiksi, joka osallistui Ranskan valtaukseen. Armeijakunta lakkautettiin virallisesti kuitenkin vasta 12. heinäkuuta.
Panssariryhmä.
1. panssariryhmä () muodostettiin 16. marraskuuta 1940 laajentamalla panssariryhmä Kleist (). Ryhmä osallistui Jugoslavian valtaukseen huhtikuussa 1941 ennen siirtoaan itärintamalle Etelän armeijaryhmään, jonka mukana se ylitti Neuvostoliiton rajan 22. kesäkuuta operaatio Barbarossassa. Panssariryhmä laajennettiin 25. lokakuuta 1. panssariarmeijaksi.
Armeija siirrettiin tammikuussa 1945 armeijaryhmien uudelleen nimeämisen seurauksena Keskustan armeijaryhmään. Se antautui toukokuussa Tšekkoslovakiassa liittoutuneille.
Komentajat.
Panssariarmeijankomentajina olivat:
Jurva (täsmennyssivu)

Jurva voi tarkoittaa seuraavia:
Liisa Tanner

Liisa Tanner (10. kesäkuuta 1902 Turku – 3. marraskuuta 1986 Turku) oli suomalainen Turussa asunut taidemaalari ja opettaja, joka eli 1930-luvulla kirjailija Olavi Paavolaisen kumppanina.
Liisa Tanner tutustui Olavi Paavolaiseen keväällä 1932 ollessaan opettajana Karjalankannaksella Pölläkkälässä. Tanner siirtyi sitten Turkuun ja aloitti opinnot Turun yliopistossa. Paavolainen muutti myös Turkuun, jossa hän toimi Kudos Oy Silon mainospäällikkönä. Tanner ja Paavolainen asuivat yhdessä, mutta eivät menneet naimisiin. Heidän suhteensa päättyi vuonna 1935 Paavolaisen alkaessa kirjoittaa kirjaa "Kolmannen valtakunnan vieraana". Paavolaisen kirjeet Tannerille ovat säilyneet.
Paavolainen ja Tanner valmistelivat Turussa asuessaan "Avioliiton tulevaisuus länsimaissa" -nimistä sosiologista tutkimusta, joka ei kuitenkaan toteutunut. He suunnittelivat myös yhteistä Lontoon-matkaa, josta oli tarkoitus laatia yhdistetty matka- ja esseekirja. Tämäkään suunnitelma ei toteutunut, vaikka Paavolainen ehtikin aloittaa englannin kielen ja kulttuurin opiskelun.
Tanner maalasi henkilömuotokuvia, ja hän maalasi myös maisemakuvia Italiassa 1950-luvulla. Hän sai viimeisen muotokuvansa valmiiksi kuolinpäivänään. Hänen teoksiaan oli näytteillä monissa yhteisnäyttelyissä Suomessa ja ulkomailla. Tannerin piirroksia oli esillä vuonna 2006 Liedon Vanhalinnassa pidetyssä "Liisa Tanner – piirtäjän perintö" -näyttelyssä.
Professori Timo Soikkanen on Liisa Tannerin sisarenpoika.
Martin Hangl

Martin Hangl (s. 17. kesäkuuta 1962 Samnaun, Graubünden, Sveitsi) on sveitsiläinen alppihiihtäjä ja supersuurpujottelun maailmanmestari. Hän kilpaili maailmancuptasolla vuosina 1982–1991.
Hangl sijoittui Bormion MM-kilpailuissa 1985 pujottelussa 11:nneksi ja suurpujottelussa 14:nneksi. Hän voitti supersuurpujottelun maailmanmestaruuden Vailissa 1989 0,28 sekunnin erolla Pirmin Zurbriggeniin. Samojen kisojen suurpujottelussa hän sijoittui viidenneksi. Saalbachin MM-kilpailuissa 1991 hän sijoittui supersuurpujottelussa seitsemänneksi.
Hangl voitti maailmancupissa kolme osakilpailua, kolme kertaa toinen ja kaksi kertaa kolmas. Hän sijoittui supersuurpujottelucupissa neljänneksi kaudella 1988–1989 ja suurpujottelucupissa viidenneksi kaudella 1984–1985.
Myös hänen veljensä Marco Hangl on entinen huipputason alppihiihtäjä.
Palkintosijat maailmancupin osakilpailuissa.
Lähde: FIS
Lover Come Back to Me

”Lover Come Back to Me” (vap. suom. "Rakastettu, palaa luokseni") on Sigmund Rombergin säveltämä ja Oscar Hammerstein II:n sanoittama musiikkikappale vuoden 1928 Broadway-musikaalista "The New Moon".
Kappale nousi vuonna 1929 Yhdysvalloissa listalle kolme kertaa: Rudy Valléen, Paul Whitemanin ja Arden-Ohman Orchestran esittämänä. 1940-luvulla kappaleesta tuli erittäin suosittu numero jazzartistien keskuudessa ja se on muodostunut jazzstandardiksi. Instrumentaalina kappaleen ovat äänittäneet Roy Eldridge, Lester Young, Erroll Garner, Dizzy Gillespie, Ben Webster ja John Coltrane. Laulettuja versioita ovat nauhoittaneet muun muassa Billie Holiday ja Mildred Bailey.
Kappale on rakenteeltaan AABA. A-osio soitetaan As-duurista ja B-osiossa siirrytään rinnakkaissävellaji f-molliin. Jazzmusiikissa sävellyksen suosio pohjautuu hyvin improvisaation pohjaksi soveltuvaan sointukulkuun. ”Lover Come Back to Men” sointurakennetta käytetään toisinaan myös uusien sävellyksien pohjana; muun muassa Art Blakeyn sävellys ”Quicksilver” perustuu kappaleen sointuihin.
Hansjörg Tauscher

Hansjörg Tauscher (s. 15. syyskuuta 1967 Oberstdorf) on saksalainen alppihiihtäjä, syöksylaskun maailmanmestari. Hän kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1987–1994.
Tauscher sai nuorten MM-kilpailuissa hopeaa syöksylaskussa Jasnassa 1985. Hän voitti syöksylaskun maailmanmestaruuden Vailissa 1989 0,19 sekunnin erolla Peter Mülleriin. Saalbachin MM-kilpailuissa 1991 hän sijoittui alppiyhdistetyssä 11:nneksi ja supersuurpujottelussa 15:nneksi. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän oli syöksylaskussa seitsemäs. 
Tauscher saavutti ainoan maailmancupin palkintosijansa oltuaan kolmas Garmisch-Partenkirchenin syöksylaskussa tammikuussa 1992.
Tierpark Hagenbeck

Tierpark Hagenbeck on Hampurissa Saksassa oleva eläintarha. Eläintarhan perusti Carl Hagenbeck vuonna 1907. Se oli ensimmäinen eläintarha jossa eläimet olivat mahdollisimman luonnonmukaisessa ympäristössä.
Eläintarha on 25 hehtaarin suuruinen ja siellä 1 850 eläintä. Sen elefanttilauma on Euroopan suurin. Eläintarhan lähistöllä sijaitsee Hagenbecks Tierparkin metroasema
Sä et ole hullu

”Sä et ole hullu” on Jannan kappale hänen ensimmäiseltä suomenkieliseltä albumiltaan, "Janna". Kappale julkaistiin singlenä 18. lokakuuta 2013. Helmikuussa 2014 single ylitti kultalevyrajan, yli 5000 kappaleen myynnillään. Maaliskuussa 2016 Janna sai kappaleesta platinalevyn.
Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Janna yhdessä Saara Törmän ja Aku Rannilan kanssa. Kappaleesta on julkaistu myös Mikko Harman ohjaama musiikkivideo, joka on kuvattu Pohjois-Irlannin länsirannikolla.