Shlomo Zabludowicz

Shlomo Zabludowicz (1915 tai 1916 Łódź, Puola, Venäjän keisarikunta – 8. elokuuta 1994 Kesarea, Israel) oli puolalaissyntyinen, Suomessa ja Israelissa vaikuttanut kansainvälinen asekauppias, joka keräsi omaisuuden muun muassa Tampellan ja Israelin valtion välisellä asekaupalla.
Nuoruus.
Zabludowicz oli syntyjään puolanjuutalainen. Hänen isänsä oli rabbi, ja perhe kannatti hasidismia. Zabludowiczin syntymäajasta, -paikasta ja -nimestä on olemassa erilaisia tietoja. Hänen elämäkertansa kirjoittaneen Matti Mörttisen mukaan uskottavimmat vaihtoehdot syntymäajaksi ovat 16. huhtikuuta 1915 ja 15. huhtikuuta 1916, joista Zabludowicz itse vietti syntymäpäivänään jälkimmäistä. Syntymäpaikka oli luultavimmin Puolan Łódź, tosin eräässä yhteydessä hän ilmoitti syntyneensä Ostrowissa.
Zabludowicz suoritti insinööritutkinnon Varsovassa vuonna 1939. Toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana hän asui Łódźin ghetossa ja teki pakkotyötä metallipajassa elokuuhun 1944 saakka, jolloin hänen koko perheensä vietiin gheton muiden juutalaisten mukana Auschwitzin tuhoamisleirille. Zabludowiczin molemmat vanhemmat ja kaikki viisi sisarusta kuolivat holokaustissa, isä ilmeisesti jo ghetossa ja muu perhe pääosin Auschwitzissa. Zabludowicz ja hänen isoveljensä Moshe vietiin Auschwitzista työleirille Saksaan, ja Zabludowicz oli sodan loppuun saakka orjatyössä Continental-yhtiön tehtaalla Hampurin seudulla. Moshe-veli kuoli noin viikkoa ennen sodan päättymistä, kun joukko juutalaisvankeja poltettiin elävältä Hampurin lähelle ankkuroidussa laivassa. Zabludowicz ei tiettävästi käynyt loppuelämänsä aikana kertaakaan Puolassa.
Sodan päätyttyä nälän ja tuberkuloosin heikentämä Zabludowicz pääsi heinäkuussa 1945 Lyypekistä hoitoon Ruotsin Gotlantiin kreivi Folke Bernadotten järjestämillä niin sanotuilla valkoisilla busseilla. Vuonna 1946 Zabludowicz siirtyi pakolaisleirille Taalainmaalle ja asui jonkin aikaa Tukholmassakin. Hän tuli ensi kerran Suomeen vuonna 1947 saatuaan Helsingin juutalaisen seurakunnan avulla työpaikan Helsingissä suomenjuutalaisen liikemiehen Ruben Liebkindin perheen yksityisopettajana. 
Ura asekauppiaana ja yhteistyö Tampellan kanssa.
Suomesta Zabludowicz palasi vielä Ruotsiin ja meni sitten vastaitsenäistyneeseen Israeliin. Hän tuli pian uudelleen Suomeen Mahal-liikkeen asialla värväämään juutalaisia vapaaehtoisia Israelin itsenäisyyssotaan ja hankkimaan heille aseita. Oman kertomuksensa mukaan hän lähestyi asekauppa-asiassa suoraan Suomen puolustusvoimien komentajaa, kenraali Aarne Sihvoa. Ilmeisesti Sihvon kautta syntyi yhteys Tampellaan, joka oli sodan aikana valmistanut tykkejä, tykinammuksia ja kranaatinheittimiä. Ensimmäisellä Israelin-matkallaan Zabludowicz oli luonut yhteyden osuustoiminnalliseen Solel Boneh -teollisuusyhtymään, ja pystyi siten aloittamaan asekauppiaanuran ilman minkäänlaista pääomaa. Tampellan vaikuttajista hän tutustui ilmeisesti ensin vuorineuvos Eino H. Liljeroosiin ja sai sitten itselleen pitkäaikaisen yhteistyökumppanin vuorineuvos Åke Kihlmanista, jotka olivat molemmat intohimoisia Israelin ystäviä.
Zabludowiczin aloitteesta vuonna 1950 perustettu Soltam valmisti Tampellan suunnittelemia aseita Haifan lähellä Israelissa käyttäen Suomesta tuotuja koneita. Solel Boneh ja Tampellan Luxemburgiin rekisteröity tytäryhtiö Salgad omistivat kumpikin puolet Soltamista, mutta Tampellan yhteys Salgadiin ja Soltamiin pidettiin salassa. Pariisin rauhansopimus kielsi Suomelta lähes kaiken aseviennin, mutta rahtikirjoissa saatettiin puhua maatalouskoneista ja lehdistölle kartongista. Zabludowicz asui 1950-luvun alusta alkaen vuorotellen Suomessa ja Israelissa, ja asettui vuonna 1953 Tampereelle. Hän ei virallisesti ollut Tampellan palveluksessa eikä hänellä ollut Salgadissakaan määriteltyä asemaa ennen vuotta 1959, mutta hän osallistui Soltamin johdon kokouksiin. Salgadille perustettiin Liechtensteiniin rekisteröity samanniminen rinnakkaisyhtiö, jossa Zabludowicz oli myös osaomistajana. Lontooseen taas perustettiin Salgadia edustamaan Tamares-niminen yritys, mutta Zabludowiczia ei aluksi mainittu sen yhteydessä. 
Zabludowicz oli sosiaalisesti lahjakas ja äärimmäisen taitava myyntimies, joka myi Tampellan ja Soltamin aseita eri aatteita edustaville maille. Kun Soltamin aseiden myynti Israelista Länsi-Saksaan paljastui vuonna 1959, syntyi Israelissa poliittinen skandaali, joka uhkasi kaataa David Ben-Gurionin hallituksen. Zabludowicz auttoi järjestämään Ben-Gurionin Suomen-vierailun vuonna 1962. Israelin puolustusministeri Moshe Dayan sanoi kuuden päivän sodan voiton olleen Mirage-hävittäjien ja Tampella-tyypin kranaatinheittimien ansiota. Zabludowicz onnistui myös myymään israelilaisia aseita Intialle aikana, jolloin Israel ja Intia olivat vihamielisissä väleissä. Näillä aseilla oli merkitystä Bangladeshin itsenäisyyssodassa. Zabludowicz isännöi kesäkuussa 1971 Rovaniemellä Israelin pääministerin Golda Meirin vierailua, joka oli todellisuudessa salainen neuvottelu Meirin ja Tampellan edustajien välillä ja liittyi mahdollisesti tuolloin ajankohtaiseen Intian-asekauppaan. Vuonna 1969 Zabludowicz möi Singaporelle Tampellan valmistamia tykkejä, joita Singaporen epäiltiin myyneen edelleen sotaa käyneelle Etelä-Vietnamille.
Zabludowicz mainittiin Suomen tiedotusvälineissä asekauppaan liittyvässä yhteydessä ensi kerran "Helsingin Sanomien" uutisoidessa vuoden 1959 Länsi-Saksan asekauppaskandaalista, mutta tuolloin kaikki osapuolet kiistivät Tampellan yhteyden Soltamiin. Tampellan yhteyksistä Israeliin uutisoitiin lisää 1960-luvun lopullta alkaen, mutta Zabludowiczin nimi ei noussut esiin. Hänen roolinsa suomalaisten asekauppojen taustavaikuttajana tuli yleiseen tietoon vasta vuonna 1983, kun "Helsingin Sanomat" julkaisi häntä koskeneen artikkelin ja Tampellan johtoon kuulunut Nils Björklund kertoi hänestä samana vuonna ilmestyneissä muistelmissaan.
Myöhempi liikemiesura.
Vuonna 1974 Tampella päätti lopettaa Israel-yhteistyön ja kansainvälisen asekaupan ja luovuttaa aseidensa ulkomaiset patentit Liechtensteinin Salgadille, joka oli siirtynyt Zabludowiczin ja tämän pojan käsiin. Tähän päättyi ainakin virallisesti myös Zabludowiczin yhteistyö Tampellan kanssa. Patenttiasiakirjojen luovutus tapahtui vuonna 1978. Lopulta Salgadista kehittyi Zabludowiczin perheen sijoitusyhtiö Tamares Ltd, joka rekisteröitiin Caymansaarille ja jonka avulla he kartuttivat itselleen miljardiomaisuuden. Zabludowicz myi vielä vuonna 1988 suuren erän kranaatinheittimiä Yhdysvaltain armeijalle, mitä ennen hän oli perustanut poikansa kanssa Salgadin kautta Pennsylvanian Scrantoniin Pocal-nimisen oman kranaattitehtaan, sillä Yhdysvaltain armeija suostui ostamaan vain aseita, joiden ammukset saataisiin kotimaasta.
Zabludowicz hankki vaimoineen Israelin kansalaisuuden 1940-luvun lopussa. Suomen kansalaisuuden Zabludowicz sai vuonna 1974, kaksi vuotta vaimonsa ja seitsemän vuotta lastensa jälkeen. Hän alkoi kuitenkin samoihin aikoihin asua pääasiallisesti Israelissa. Hän piti asuntonsa Tampereen Kaakinmaalla ilmeisesti 1970-luvun loppuun asti, ja sen jälkeenkin hänelle jäi vielä kesähuvila Pernajan Sarvisalossa. Zabludowicz alkoi 1980-luvulla irtautua asekaupasta ja siirtää sijoituksiaan muun muassa kiinteistöihin, hotelleihin sekä rakennus- ja astiateollisuuteen. Osakkeensa Soltamissa hän myi pois vuonna 1989, mutta Pocal pysyi hänen sukunsa omistuksessa vuoteen 2013. Zabludowicz alkoi myös lahjoittaa rahaa hyväntekeväisyyteen.
Zabludowiczin on väitetty vakoilleen kylmän sodan aikana ja pitäneen salaa yhteyttä Neuvostoliiton juutalaisiin, mutta väitettä ei ole voitu varmentaa.
Yksityiselämä.
Zabludowicz puhui eräiden tietojen mukaan seitsemää tai kahdeksaa kieltä. Hän oppi Gotlannissa puhumaan ruotsia, mutta ei juurikaan osannut suomea. Viimeiset vuotensa Zabludowicz tutki juutalaisia tekstejä rabbi-isänsä mallin mukaan.
Zabludowiczin puoliso Pola Reich (1921–1995) oli myös holokaustista ja Auschwitzista selvinnyt ja valkoisilla busseilla Ruotsiin tullut puolanjuutalainen. He tapasivat Stråtenbon pakolaisleirillä Aspebodassa vuonna 1946 ja menivät naimisiin Israelissa 1949. Zabludowiczilla oli kaksi lasta, Chaim ”Poju” Zabludowicz (s. 1953) ja Yhdysvalloissa asuva Rebecka Belldegrun (s. 1950), jotka ovat riitaantuneet perintöasioista. Tamaresin omistaa nykyään Poju Zabludowicz. Tyttärellä on arviolta 1,3 miljardin dollarin omaisuus, pojalla vieläkin suurempi. Hekin karttavat julkisuutta.