tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Betty Brosmer

Betty Brosmer (s. 2. elokuuta 1935) on yhdysvaltalainen malli ja fitness-alan vaikuttaja. Häntä on pidetty "ensimmäisenä supermallina" ("The first supermodel"). 1950-luvulla Brosmer oli Yhdysvaltain parhaiten tienaava pin-up -tyttö. Hän oli kehonrakentaja Joe Weiderin aviopuoliso vuodesta 1961 aina tämän kuolemaan vuonna 2013 asti.
Elämä ja ura.
Brosmer aloitti mallinuransa teini-ikäisenä Sears &amp; Roebuckin katalogissa ja esiintyi sittemmin myös muissa kaupallisissa myyntiluetteloissa. Hänen kuviaan oli kokosivun mainoksissa laajalevikkisten julkaisujen sivuilla, kuten Esquire, Fortune, Time, Life ja The Saturday Evening Post. Ensimmäisen kauneuskilpailuvoittonsa Brosmer sai "Miss Television" -kisassa 1950-luvulla. Hänestä otettu kuva Empire State Buildingin katolla televisioantennin vierellä julkaistiin TV Guide -lehden kannessa. Brosmerille kertyi yli 50 kauneuskuningatar-voittoa, ja hänen ansiotasonsa kohosi alan huippulukemiin. Hänen kasvonsa ja kurvikas vartalonsa kaunistivat yli 200:n aikakausjulkaisun kansia.
Betty Brosmer on naisten fitness-toiminnan uranuurtaja. Huhtikuussa 1961 hän avioitui kehonrakentaja ja liikemies Joe Weiderin kanssa. Pariskunta teki yhteistyötä useiden vuosien ajan, ja tuloksena syntyi lukuisia kehonrakennusaiheisia kirjoja ja aikakauslehtiä.
Christian De Lorenzi

Christian De Lorenzi (s. 18. helmikuuta 1981 Sondalo Italia), on entinen italialainen ampumahiihtäjä. Hänen ampumahiihtouransa alkoi vuonna 1995 ja hän liittyi maajoukkueeseen 1999. 
De Lorenzi sijoittui Torinon olympialaisissa 2006 seitsemänneksi normaalimatkalla ja 14:nneksi takaa-ajokilpailussa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hänen paras sijoituksensa oli 38. sija normaalimatkalla. Hän on osallistunut ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuihin yhdeksän kertaa ja hänen paras henkilökohtainen saavutuksensa on normaalimatkan kuudes sija Östersundissa 2008. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 hän oli yhteislähtökilpailussa kymmenes. EM-kilpailujen nuorten sarjan pikamatkalla hän sai hopeaa 2001. Ampumahiihdon maailmancupin osakilpailussa De Lorenzi on sijoittunut kahdesti toiseksi ja cupin kokonaistilansteessa sijalle 22. kaudella 2010-2011. Normaalimatkan cupissa hän oli viides kaudella 2013-2014.
De Lorenzi lopetti uransa kesäkuussa 2016.
Lähteet.
Viitteet.
Annika Bengtzon

Annika Bengtzon on kuvitteellinen ruotsalainen rikosjournalisti, joka esiintyy Liza Marklundin romaaneissa ja niistä tehdyissä elokuvissa. Bengtzon on kotoisin Södermanlandista ja asuu nykyisin Kungsholmenilla Tukholmassa.
Bengtzon esiintyy yhdeksässä kirjassa, joista kahdeksan on muokattu elokuvaksi. Kahdessa ensimmäisessä (2001 ja 2003) häntä esittää Helena Bergström. Myöhemmin 2010-luvulla tehdyssä elokuvasarjassa Bengtzonia esittää Malin Crépin. Elokuvasarjaa on Suomessa esittänyt MTV3.
Kirjat.
Kirjat on lueteltu aikajärjestyksessä sen mukaan milloin ne tapahtuvat, joka on erilainen kuin niiden ilmestymisjärjestys.
Seppo Raistakka

Seppo Raistakka (tammikuu 1969 Posio, Suomi – 11. heinäkuuta 2014) oli suomalainen harmonikansoittaja ja tanssimuusikko. Hän voitti Kultainen Harmonikka -kilpailun vuonna 1987. 
Tausta.
Raistakka aloitti harmonikansoiton opiskelun 11-vuotiaana kansalaisopistossa Teuvo Peltosen johdolla. Myöhemmin hän opiskeli useiden vuosien ajan yksityisopetuksessa Seppo Leinon johdolla. Hänellä oli 1980-luvulla myös oma yhtye, jonka kanssa hän teki satunnaisia soittokeikkoja.
Ura.
Seppo Raistakka osallistui Kultainen Harmonikka -kilpailuun ensimmäistä kertaa vuonna 1986 sijoittuen toiseksi. Hän voitti kilpailun vuonna 1987, soittaen loppukilpailussa kappaleet "Bonita Nina" sekä "Varisevat lehdet". Hän sai tuomaristolta 181 pistettä. Voittoa luonnehdittiin ylivoimaiseksi toiseksi tulleen kilpailijan saatua 160 pistettä. Seppo Leinon oppilaiden hallittua Kultainen Harmonikka -kilpailua 1980-luvun lopulla alettiin jopa puhua niin sanotusta "Lapin tallista", joka myös esiintyi ja levytti Leinon johdolla 1980- ja 1990-lukujen aikana. Kilpailun jälkeen Raistakka toimi tanssimuusikkona muun muassa yhtyeissä Channel Four sekä Kolmoset. Muusikonuransa viimeisinä vuosina hän soitti enimmäkseen kosketinsoittimia. Väsyttyään keikkamuusikon ammattiin hän lopetti keikkailun joksikin aikaa ja luopui keikkatauon jälkeenkin kokopäiväisen muusikon toimesta. Hän keskittyi viimeisinä vuosinaan musiikin sovitustöihin studiossa sekä toimi päätyökseen lähihoitajan ammatissa.
Henkilönä Raistakkaa on kuvattu ystävälliseksi, rauhalliseksi ja iloiseksi persoonaksi. Hän menehtyi heinäkuussa 2014 äkillisesti sairauskohtaukseen.
Ikeya–Seki

Ikeya-Seki on IAU:n nimellä C/1965 S1 tuntema vuonna 1965 auringon ohittanut komeetta.
Komeetta näkyi ulkomailla paljain silmin jopa päiväsaikaan. Näkyvyydestä Suomessa ei ole tietoa lyhyen havaintoikkunan ja lokakuun lopun pilvisen sään takia. Lähimmillään Aurinkoa se oli 0.08 AU:n etäisyydellä, eli se oli auringonhipojakomeetta. Saapuessaan periheliin se hajosi kolmeen osaan, jotka jatkoivat kulkuaan lähes identtisillä radoilla.
Ikeya-Seki on jaksollinen pyrstötähti, jonka jakso on noin 880 vuotta. On arveltu, että kyseessä on saattanut olla vuoden 1106 suuren komeetan paluu, joka sekin oli näkynyt Euroopassa päivätaivaalla. Komeetan on arveltu hajonneen jo tuolloin useaan osaan, jotka nykyisin muodostavat Kreutzin auringonhipojakomeettaperheen.
Kreutzin auringonhipojakomeettaperheen emokomeetaksi on ehdotettu myös jo Aristoteleen näkemää, vuoden 371 eaa. suurta komeettaa. Jos kuitenkin lasketaan vuodesta 1986 alkaen 76 vuoden syklejä alaspäin, niin voidaan olettaa vuoden 371 eaa. nähdyn komeetan voineen olla myös Halleyn komeetta.
Tervikin kartano

Tervikin kartano sijaitsee Pernajanlahden länsirannalla Loviisassa. Kartano on edelleen ensimmäisen omistajansa, Katarina Guthrien, jälkeläisten hallussa.
Historia.
Tervikin kartanon historia alkaa vuodesta 1636. Se muodostettiin viidestä tilasta, jotka oli lahjoitettu Katarina Guthrielle. Kartano sai säterivapauden, joka tosin peruttiin vuonna 1691. Uudemman kerran Tervikille myönnettiin säterivapaus 1766, jolloin sille siirrettiin Edön säterin rälssioikeudet. Kartano on pysynyt saman suvun hallussa koko historiansa ajan, vaikka omistajasukujen nimet ovatkin vaihtuneet avioliittojen myötä. Ensimmäinen perijä oli Guthrien poika, kreivi Robert Lichton. Omistajasuvun nimi vaihtui Muhliksi, kun Lichtonin sisarentytär peri kartanon puolisonsa Adam Gustav Muhlin kanssa. Heidän pojantyttärensä avioitui upseeri Otto Wilhelm De Geerin kanssa. Otto De Geer toteutti isonjaon Tervikissä jo 1768. Omistajasuvun nimi on ollut Ehrnrooth vuodesta 1855, jolloin Wilhelmina Ottiliana Lovisa de Geer peri Tervikin. Hänen puolisonsa oli kenraaliluutnantti Gustaf Robert Ehrnrooth.
Tervikin tammikuja on Suomen pisin. Nykyisen päärakennuksen kantaosa valmistui 1730-luvulla, keittiösiipi rakennettiin lähes sata vuotta myöhemmin. 1810-luvulla julkisivu muutettiin empiretyyliseksi ja mansardikatto purettiin 1800-luvun lopussa toisen asuinkerroksen tieltä. 1920-luvun remontti palautti julkisivun empiretyylin mukaiseksi. Kartano kuuluu Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Tervikin kartanomuseon säätiön omistuksessa oleva muotokuvakokoelma on Suomen suurin yksityinen muotokuvakokoelma.
Ikeya–Zhang

Nimillä C2002/C1 ja 153P/Ikeya–Zhang on komeetta, joka löydettiin helmikuussa 2002. 
Kaoru Ikeya ja Daqing Zhang löysivät itsenäisesti vuoden 2002 komeetan, jota pidetään samana kuin puolalaisen astronomin Johannes Heveliuksen vuonna 1661 havaitsemaa komeettaa. Komeetan jakso on 366,5 vuotta, ja seuraavan kerran sen odotetaan saapuvan Auringon lähettyville vuonna 2362.
Komeetta näkyi parhaiten maaseudulla sekä valokuvissa. Edellisestä paljain silmin havaittavasta komeetasta Suomen taivaalla oli kulunut viisi vuotta (Hale-Bopp).
Kerppo Kankaanranta

Kerppo Kallas Kankaanranta (17. heinäkuuta 1919 Rauma – 8. elokuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos, oikeustieteen lisensiaatti ja asianajaja.
Kankaanrannan vanhemmat olivat pankinjohtaja, filosofian maisteri Oskar Wilho Kankaanranta ja pankkiprokuristi Annikki Alina Ahovaara (ent. Åkerlund). Kankaanranta kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassisesta lyseosta vuonna 1938 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1945. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1948 ja valmistui myöhemmin vielä oikeustieteen lisensiaatiksi Turun yliopistosta 1965.
Kankaanranta toimi asianajajana 1946–1973 ja hänen asianajotoimistonsa hoiti 1960-luvulta alkaen liike-elämän juridiikkaan liittyviä toimeksiantoja. Hän toimi 1967–1977 Asko Oy:n ja Upo Oy:n hallintoneuvostojen puheenjohtajana, vuodesta 1970 Asko-yhtymä Oy:n hallituksen puheenjohtajana ja vuodesta 1974 insinööritoimisto Vesto Oy:n hallituksen puheenjohtajana. Kankaanranta sai vuorineuvoksen arvon vuonna 1976 ja oli vuodet 1977–1979 Asko-Upo Oy:n pääjohtajana.
Kankaanranta oli 1970-luvulla Suomen Teollisuusliiton hallituksen jäsen, Teollisuuden Keskusliiton edustajiston jäsen, Suomen Metsäteollisuuden keskusliiton hallituksen jäsen ja Metsäteollisuuden työnantajaliiton hallintoneuvoston jäsen.
Aarno Laitisen kirjassa "Rahat tai renki: Suomen liike-elämän veijareita ja huijareita" (Kustannusvaihe Ky 1984) käsiteltiin muun muassa Kankaanrannan toimintaa Asko-Upossa. Kirjan mukaan Kankaanranta junaili vaikeuksissa olleen sukuyhtiön Suomen Yhdyspankin haltuun. 
Teoksia.
Nimellä "K. K. Kankaanranta":
Rob Ford

Robert Bruce ”Rob” Ford (28. toukokuuta 1969 Toronto, Ontario – 22. maaliskuuta 2016) oli kanadalainen konservatiivipoliitikko ja liikemies, joka toimi Toronton kaupungin historian 64. pormestarina vaalikaudella 2010–2014. Hänet tunnetaan korkean verotuksen vastustajana.
Pormestarikautensa aikana Ford oli osallisena useissa työhönsä liittyvissä ja työn ulkopuolisissa kohuissa. Fordin alkoholi- ja päihdeongelmien noustua julkisuuteen Toronton kaupunginvaltuusto vei suurimman osan hänen valtaoikeuksistaan.
Ford oli pyrkimässä myös kaudelle 2014–2018 Toronton pormestariksi mutta vetäytyi vaalikampanjasta, kun hänen vatsastaan löydettiin kasvain. Hänet valittiin kuitenkin Toronton kaupunginvaltuutetuksi. Kasvaimen löytymisen jälkeen Fordin veli Doug otti hänen paikkansa pormestariehdokkaana mutta hävisi vaalit John Torylle.
Ford kuoli syöpään 22. maaliskuuta 2016 46-vuotiaana.
Senet

Senet tai S'n't (tai "Senat" tai "Zinat") on egyptiläinen, kahden pelattava lautapeli ja yksi vanhimmista tunnetuista peleistä. Sitä on pelattu ainakin 3500-luvulta eaa. Alkujaan peli juhlisti kuukauden 30 päivää (pelissä on 30 peliruutua), mutta se kehittyi aikojen saatossa vakavaksi peliksi, jolla oli kulttuurillista ja uskonnollista painoarvoa. 
Pelin pelaaminen ja säännöt.
Senet-pelin lauta koostuu kolmesta kymmenen ruudun rivistä. Vaikka arkeologit ovat löytäneet yli viisikymmentä Senet-lautaa, ei pelin säännöistä ole varmuutta. Yleisen käsityksen mukaan nappuloita siirrettiin laudalla sen päästä päähän, leveän (peilikuva) S-kirjaimen muodossa. Siirtojen määrä ratkaistiin heittämällä neljää tikkua. Lauta sisälsi viisi erikoisruutua (ruudut 15 ja 26–29), jotka määrittivät siihen osuvan pelaajan toimenpiteet. Pelin voitti pelaaja, joka ensimmäisenä sai kaikki pelinappulansa pois laudalta.
Egyptologit yrittivät lähes vuosisadan selvittää pelin sääntöjä. Sääntöjä selvitettiin hautakammioiden kuvituksista, säilyneistä pelilaudoista ja niiden kuvituksista sekä uskonnollisista teksteistä, jotka käsittelivät matkaa kuolemaan.
Nykyään käytössä olevat säännöt.
Pelissä heitetään neljää tikkua, joiden toinen puoli on pyöreä, toinen tasainen, tai pyramidinomaista noppaa. Saatujen tasaisten tikkujen tai valkoisten pyramidinkärkien perusteella pelaaja voi liikkua tikkujen osoittaman määrän:
Yhteiskunnallinen ja uskonnollinen merkitys.
Pelin on arveltu olleen yhteiskunnan kaikkien sosiaaliluokkien suosiossa.
Senet alkoi pelkkänä ajanvietteenä, mutta siitä kehittyi vuosituhansien aikana peli, jolla oli ritualistista painoarvoa egyptiläisessä yhteiskunnassa. Senet kuvasti egyptiläisten uskomuksia kuolemanjälkeisestä elämästä: he uskoivat, että ihmiset voivat yhtyä auringon jumalaan Ra-Horakhtyyn juuri ennen kuolemaansa. Egyptissä uskottiin, että kuolemanjälkeiseen kohtaloon pystyi aktiivisesti vaikuttaa ennen kuolemista. Senetin merkityksiä elämän ja kuoleman metaforana löytyy muun muassa Kuolleiden kirjasta. 
Peli nykyään.
Senet on ollut esillä populaarikulttuurissa jonkin verran. Lara Croft pelaa Senetiä videopelissä. Televisiosarjassa Lost puolestaan Man in Black pelaa peliä Jacobin kanssa. Lost-sarjan The Complete Collection pakkauksen mukana tuli Senet. 
Taidemuseo Amos Rex myi Senet-peliä museokaupassaan Egyptinäyttelyn aikana. Senetistä on myös tehty pelattava versio muun muassa kännyköille, sekä suosittuun Board Game Arena -lautapelipalveluun.
Tuulisella terassilla

Tuulisella terassilla on vuonna 1991 ilmestynyt KOM-teatterin järjestyksessään 12. albumi. 
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Pekka Tegelman

Pekka Tegelman (s. 13. toukokuuta 1957) on suomalainen kitaristi, lauluntekijä ja levytuottaja. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli Finnforest, jonka Tegelman perusti vuonna 1972 veljensä Jussin kanssa. 
Kolme albumia julkaisseen Finnforestin lisäksi hän soittanut useiden muiden artistien levyillä sekä toiminut tuottajana kymmenillä albumeilla. Tegelmanin pitkäaikaisimpia yhteistyökumppaneita ovat olleet muun muassa Petri Pettersson, Liisa Tavi sekä Sakari Kuosmanen. 2010-luvulla hän on tulkinnut Jacques Brelin tuotantoa yhdessä näyttelijä Martti Suosalon kanssa. Tegelmanin ensimmäinen sooloalbumi ilmestyi vuonna 2010.
Vuonna 2019 Tegelmanille myönnettiin taiteilijaeläke.
KOM-teatterin joulu

KOM-teatterin joulu on vuonna 2003 ilmestynyt joululevy. Se on järjestyksessään KOM-teatterin 13. albumi ja ensimmäinen sitten vuoden 1991 "Tuulisella terassilla" -levyn. Kyseessä on myös KOM-teatterin toistaiseksi viimeisin studioalbumi.
Levy sisältää sekä vanhoja, että uusia, varta vasten levylle sävellettyjä joululauluja. Kappaleiden joukossa on myös kaksi Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun opiskelijoiden sanoittamaa laulua, "Kohti valoa" ja "Joulun henki".
Ilpo Kärkkäinen

Ilpo Kaleva Kärkkäinen (käyttää myös taiteilijanimeä Ilpo Kaleva, s. Kiuruvesi) on suomalainen harmonikansoittaja ja iskelmälaulaja. Hän voitti Kultainen harmonikka -kilpailun vuonna 1991.
Tausta.
Ilpo Kärkkäinen syntyi Kiuruveden Luupuvedellä. Hän aloitti harmonikansoiton 10-vuotiaana ja laulamisen 14–15-vuotiaana, kun tanssiorkesteri tarvitsi laulusolistia. Ensimmäinen soitonopettaja ja soittokaveri oli Väinö Hukkanen. Muita tärkeitä hahmoja oli paikallinen soitonopettaja Sulo Holopainen, joka ohjasi Kärkkäisen Jyväskylään Alpo Pohjan tunneille. Kärkkäinen on opiskellut harmonikansoittoa myös Iisalmen musiikkikoulussa Petri Makkosen johdolla sekä Sibelius-Akatemian nuoriso-osaston harmonikkalinjalla Heidi Velamon johdolla. Varusmiespalvelunsa hän suoritti Kainuun sotilassoittokunnassa soittaen rumpuja sekä harmonikkasolistina. Tärkeässä roolissa opettajana on toiminut myös Erkki Ihalainen, joka valmensi Kärkkäistä erityisesti Kultainen harmonikka -kilpailua varten vuonna 1991. Laulunopettajina ovat toimineet muun muassa Stella ja Tapani Valtasaari.
Ura.
Ilpo Kärkkäinen, joka käyttää myös taiteilijanimeä Ilpo Kaleva, osallistui ensimmäistä kertaa Seinäjoen tangomarkkinoille vuonna 1990 edeten kilpailun semifinaaleihin. Hän voitti Kultainen harmonikka -kilpailun vuonna 1991. Vuotta myöhemmin hän sijoittui Tangomarkkinoiden loppukilpailuissa viiden parhaan joukkoon. Kärkkäinen kertoi vuonna 2010 toimineensa tanssimuusikkona 25 vuotta. Hän on työskennellyt ammatikseen myös talotehtaalla kahdeksan vuoden ajan perustettuaan perheen 1990-luvun lopulla. Hän lopetti työn talotehtaalla, jatkoi musiikkiopintoja vuonna 2006 ja valmistui musiikkipedagogiksi Savonia ammattikorkeakoulun Kuopion Musiikki- ja Tanssiakatemiasta keväällä 2010. Kärkkäinen on myös toiminut harmonikansoiton opettajana Ylä-Savon musiikkiopistossa vuodesta 1991 lähtien ja jo ennen sitä kansalaisopistossa. Hän on säveltänyt ja sovittanut joitakin iskelmiä, muun muassa omille levyilleen.
Lewyn kappale

Lewyn kappaleet ovat poikkeavia proteiinikertymiä, joita syntyy hermosolujen sisälle Parkinsonin taudissa, Lewyn kappale -taudissa ja tietyissä muissa aivosairauksissa. Lewyn kappaleet koostuvat pääosin alfa-synukleiini-nimisestä proteiinista, mutta niistä on löydetty yli 76 muutakin proteiinikomponenttia. Alfa-synukleiinin oligomerisaatio ja aggregaatio on ilmeisesti pääasiallinen syy Lewyn kappaleiden muodostumiselle. Morfologisesti Lewyn kappaleet voidaan jaotella kahteen alatyyppiin, joista toista löytyy aivorungosta ja toista aivokuorelta.
Lewyn kappaleet kuvasi ensimmäisen kerran saksalais-amerikkalainen neurologi Frederic Lewy vuonna 1912.
Beata

Beata on useissa Euroopan maissa tunnettu latinalaisperäinen naisen etunimi, joka tarkoittaa ’autuasta’ tai ’onnellista’. Etenkin saksalaisella kielialueella tunnettu rinnakkaismuoto on "Beate," joka 1960-luvulla oli Saksan suosituin tytönnimi. 
Nimen maskuliinimuoto Beat (lat. "beatus") on miehennimenä suosittu erityisesti Sveitsissä, pyhän Beatuksen mukaan, joka legendan mukaan käännytti sveitsiläiset kristinuskoon.
Suomessa nimi Beata on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1 463 naiselle.
Beatan nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 2. joulukuuta.
Tarleena Sammalkorpi

Tarleena Sammalkorpi, myös Tarleena Tuori (3. heinäkuuta 1949 Helsinki – 31. heinäkuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja suomentaja.
Sammalkorpi työskenteli Yleisradion kulttuuritoimituksessa 1970-luvun alusta lähtien ja oli myös Radiomafian juontajana. Sammalkorpi juonsi muun muassa "Tämän runon haluaisin kuulla" -ohjelmaa ja "Lasten mehuhetkeä", sekä toimi "Kulttuurivihkot"-lehden päätoimittajana. Vuonna 1968 hän oli yksi "Ylioppilaslehden" ns. "valtausnumeron" päätoimittajista.
Sammalkorpi toimitti 1970-luvun alussa Pentti Kemppaisen kanssa "Tutka"-ohjelmaa, jossa juontajat kritisoivat valitsemaansa musiikkia. Myös taiteilijanimeä ”Tarkku” käyttänyt Sammalkorpi suomensi laulunsanoituksia muun muassa Paula Koivuniemelle. Hänet tunnetaan useiden joululaulujen kääntäjänä, joista kuuluisin lienee "Lumiukko"-animaatioelokuvan tunnuskappaleen ”Walking in the Air” suomennos nimellä ”Avaruus”. Sen ovat levyttäneet muun muassa Cantores Minores, Antti Tuisku sekä Samuli Edelmann.
Vuonna 2008 Sammalkorpi sai WSOY:n tunnustuspalkinnon.
Sammalkorven äiti oli runoilija Eila Kivikk’aho ja isä arkkitehti Risto Sammalkorpi (1919–2001).
Mustainkakolibri

Mustainkakolibri ("Coeligena prunellei") on kolibreihin kuuluva lintulaji. Se elää endeemisenä Kolumbiassa.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan mustainkakolibri kasvaa noin 11 cm pitkäksi ja sen pitkähkö suora nokka voi olla 3 cm pitkä. Koiras mustainkakolibri on yleisväritykseltään musta. Lajin rinnan kummalakin sivulla on valkoiset täplät, kurkussa ja siipien kainaloissa on kiiltävän siniset täplät ja alaselkä on tumman vihreä. Mustainkakolibrin pyrstö on musta ja haarautunut. Naaras muistuttaa ulkonäöltään koirasta, mutta on sitä hieman harmaampi. Naarasmustainkakolibrin nokka on myös suhteessa pidempi kuin koiraan ja siivissä on vähemmän sinistä väriä.
Levinneisyys ja elintavat.
Mustainkakolibria tavataan metsistä Kolumbian Andeilta tyypillisesti alle 2 400 metrin korkeudella merenpinnasta. Sen elinympäristöä ovat kosteat metsät, joissa kasvaa erityisesti "Quercus humboldti"-tammea ja "Trigonobalanus excelsa"-pyökkikasvia. Laji on meden syöjä ja vierailee erityisesti punaisilla ja keltaisilla kukilla. Pesimäkausi on todennäköisesti heinäkuusta lokakuulle, mutta pesiviä yksilöitä on löytynyt myös joulu-helmikuussa. Kuppimaisen pesän mustainkakolibrit rakentavat sammalista ja hämähäkinseitistä.
Mustainkakolibrikannan kooksi on arvioitu 3 500–15 000 yksilöä. Kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen hakkuiden vuoksi.
Antonio Margheriti

Antonio Margheriti (19. syyskuuta 1930 Rooma – 4. marraskuuta 2002 Trevignano Romano) oli italialainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä "Anthony M. Dawson".
Margheritin elokuvaura alkoi 1950-luvun alussa leikkaajana ja myöhemmin käsikirjoittajana ja apulaisohjaajana. Hänen ensimmäinen itsenäinen ohjaustyönsä oli "Space Men" (1960), yksi Italian ensimmäisistä tieteiselokuvista. Myöhemmin Margheriti teki varsinkin tieteis- ja fantasiaelokuvia kuten "Il pianeta degli uomini spenti" (1961) ja "I criminali della galassia" (1966) sekä kauhuelokuvia kuten "La vergine di Norimberga" (1963), "Danza macabra" (1964) ja "Contronatura" (1968). Hän työskenteli myös muiden viihdegenrejen kuten peplumin, trillerin ja westernin parissa. Paul Morriseyn kanssa Margheriti ohjasi kauhuelokuvat "Frankenstein, teurastaja" ja "Blood for Dracula" (molemmat 1974).
Infected Disarray

Infected Disarray on englantilainen brutaalin death metalin yhtye, jonka perustivat Lontoossa vuonna 2000 useiden brittiläisten underground-yhtyeiden jäsenet.
Julkaistuaan kolmen kappaleen promoalbumin vuonna 2001 yhtye lopetti toimintansa, mutta aloitti toimintansa uudelleen vuonna 2004. Lokakuussa 2009 yhtye solmi levytyssopimuksen yhdysvaltalaisen Unique Leader Recordsin kanssa. Yhtyeen esikoisalbumi, "Disseminating Obscenity", julkaistiin helmikuussa 2009.
Tansaniankutoja

Tansaniankutoja ("Ploceus nicolli") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tansaniankutojaa tavataan pienellä alueella Tansaniassa. Lajin kannaksi arvioidaan 1 000–2 500 yksilöä, ja populaatio on pienenemässä ja pirstaloitumassa. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Krysokolla

Krysokolla ((Cu,Al)2H2Si2O5(OH)4 · n H2O) on silikaattimineraali, joka on saanut nimensä kreikankielisistä sanoista, jotka tarkoittavat kultaa ja liimaa. Neulamaiset kiteet ovat ryhmissä. Se voi muodostaa suuria multamaisia rykelmiä. Mineraalin väri vaihtelee sinisestä vihreään ja viiru on väriltään valkoinen. Sillä voi olla lasinkiilto, mutta se on läpikuultava tai läpinäkymätön. Kidejärjestelmä on monokliininen. Kovuus on Mohsin kovuusasteikolla 2–4. Krysokollaa esiintyy samoissa paikoissa kuparin, kupriitin, atsuriitin ja malakiitin kanssa. Sitä on löydetty Australiasta, Chilestä, Perusta, Meksikosta, Yhdysvalloista, Venäjältä, Isosta-Britanniasta, Ranskasta, Saksasta ja Israelista.
Stench of the Deceased

Stench of the Deceased on yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Vilen esikoisalbumi. Se julkaistiin omakustanteena vuonna 1999.
Albumin julkaisi uudelleen yhtyeen silloinen levy-yhtiö Listenable Records vuonna 2003.
Ruskolakkikutoja

Ruskolakkikutoja ("Ploceus insignis") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ruskolakkikutojaa tavataan Angolassa, Burundissa, Kamerunissa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Keniassa, Nigeriassa, Ruandassa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa, Tansaniassa ja Ugandassa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kirjosiipikutoja

Kirjosiipikutoja ("Ploceus angolensis") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kirjosiipikutojaa tavataan Angolassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Sambiassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sãotoménkutoja

Sãotoménkutoja ("Ploceus sanctithomae") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sãotoménkutojaa tavataan kotoperäisenä São Tomé ja Príncipessä. Lajia on kuvattu yleiseksi tai paikallisesti runsaslukuiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Latvuskutoja

Latvuskutoja ("Ploceus flavipes") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Latvuskutojaa tavataan pienellä alueella Kongon demokraattisen tasavallan itäosissa. Sen kannaksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Metamorphosis (Vilen albumi)

Metamorphosis on Vilen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 15. marraskuuta 2011.
Rare Tracks 1996–2004

Rare Tracks 1996–2004 on yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Vilen kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 2012 levymerkillä Hammerheart Records. Albumi sisältää kaikki Vilen demot sekä ennen julkaisemattomia livekappaleita. Siitä julkaistiin rajoitettu 500:n kappaleen painos.
Albumin on masteroinut yhtyeen kitaristi Colin Davis.
Yhdistyneen kuningaskunnan NUTS-aluejako

Yhdistyneen kuningaskunnan NUTS-aluejako on kolmetasoinen kansainvälisiin tilastointitarkoituksiin kehitetty aluejako. NUTS1-tasolla Yhdistynyt kuningaskunta jakaantuu 12 alueeseen, NUTS2-tasolla 37 alueeseen ja NUTS3-tason muodostavat 140 paikallisaluetta.
NUTS-alueet on jaettu seuraavan taulukon mukaan:
Ingunn Grönstrand

Ruth Ingunn Grönstrand, o. s. "Lindblad" (30. tammikuuta 1911 Viipuri – 26. kesäkuuta 2004 Turku) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä "Mona Helmers". Ingunn Grönstrandin vanhemmat olivat Waldemar Lindblad (1879–1930) ja Alma Seidi Florence (Flory) Hedvall (1878–1935). Hän oli naimisissa Helge Lars Theodor Grönstrandin (1909–1993) kanssa.
Teoksia.
Nimellä "Ingunn Grönstrand":
Nimimerkillä "Mona Helmers":
Ljusdals BK

Ljusdals BK on jääpalloseura Ljusdalista, Ruotsista. Seuran edustusjoukkue pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenkanissa. 
Historia.
Ljusdals BK perustettiin vuonna 1943. Se on voittanut yhden Ruotsin mestaruuden, kaudella 1974-1975.
Seura on isännöinyt useasti jääpallon maailmancupia, joka järjestettiin Ljusdalissa vuosina 1974-2008. Kertaakaan Ljusdal ei turnausta ole voittanut.
Keväällä 2024 seura nousi takaisin Elitserieniin yhdeksän kauden tauon jälkeen. Seura tippui takakaisin Allsvenskaniin yhden kauden jälkeen.
Agiel

Agiel on yhdysvaltalainen brutaalin death metalin yhtye, joka perustettiin Rochersterissa, New Yorkissa vuonna 1997. Yhtyeen nimi tulee eenokin kielestä, joka tarkoittaa vapaasti suomennettuna Saturnuksen älykkyyttä. Yhtyeen musiikki yhdistelee black-, death-, teknistä sekä sinfonista metallia.
Yhtye on julkaissut yhden studioalbumin, "Dark Pantheons Again Will Reign", vuonna 2002.
Odious Sanction

Odious Sanction oli yhdysvaltalainen hardcore punk -vaikutteista death metalia soittava yhtye, joka perustettiin vuonna 1994 Clevelandissa, Ohiossa.
Yhtye julkaisi toiminnassa olonsa aikana kaksi studioalbumia, joista viimeisin ilmestyi vuonna 2006. Yhtye on sittemmin hajonnut.
Inherit Disease

Inherit Disease on yhdysvaltalainen brutaalin death metalin yhtye, joka perustettiin vuonna 2001 Venturassa, Kaliforniassa.
Yhtye on julkaissut kaksi studioalbumia, joista viimeisin, "Visceral Transcendence", ilmestyi heinäkuussa 2010.
Yasmin Warsame

Yasmin Abshir Warsame (s. 5. toukokuuta 1976 Mogadishu) on somalialaissyntyinen, kanadalaistunut malli.
Warsame on työskennellyt muun muassa IMG Modelsin (New York) ja Next Model Managementin (Pariisi) mallina. Hänen kuviaan on ollut muun muassa "Flaren" (maaliskuu 2003), "Ellen" (8.11.2013) ja "Amican" (lokakuu 2003) kansissa. Warsame on istunut tuomaristossa ohjelmassa "Kanadan huippumalli haussa".
Warsame on nuorin 21:sta sisaruksesta. Hänen moniavioisen isänsä kuoltua hänet kasvattivat hänen sisaruksensa. Somaliasta Warsame lähti Keniaan ja sitten Sambiaan. 9-vuotiaana hän asui Lontoossa, josta hän 15-vuotiaana muutti Kanadaan. Torontossa Warsame työskenteli high schoolin jälkeen klinikalla ja luki Seneca Collegessa psykologiaa ja sosiologiaa. 19-vuotiaana hän solmi avioliiton, joka johti neljän vuoden päästä eroamiseen. Warsame aloitti mallintyöt, ja ensimmäisen otoksen aikaan hän odotti poikaansa Hamzahia.
William Smith (uimari)

William Melvin ”Bill” Smith jr. (16. toukokuuta 1924 Honolulu, Havaiji – 8. helmikuuta 2013) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Smith voitti Lontoon kesäolympialaisissa 1948 kultaa 400 metrin vapaauinnissa ajalla 4.41,0 ja 4×200 metrin vapaauintiviestissä. Hän teki uintiurallaan maailmanennätyksiä neljällä eri matkalla. Toisessa maailmansodassa Smith palveli Yhdysvaltain laivastossa.
Smith kuoli 88-vuotiaana 8. helmikuuta 2013.
Nick Foles

Nicholas Edward "Nick" Foles (s. 20. tammikuuta 1989 Austin, Texas) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hänen viimeisin seuransa oli NFL-liigan Indianapolis Colts.
Ura.
Ennen ammattilaisuraansa Foles pelasi yliopistojalkapalloa Arizonan yliopiston joukkueessa. Hän oli kolmannen kierroksen varaus vuoden 2012 . Ensimmäisen yliopistovuotensa hän vietti Michiganin osavaltionyliopistossa, mutta siirtyi vuoden jälkeen Arizonaan.
NFL-uransa alussa Foles ja Michael Vick toimivat vuorollaan Eaglesin aloittavana pelinrakentajana, molempien kärsiessä vuorollaan loukkaantumisista. Kaudella 2013 Folesista tuli joukkueen kiistaton aloittava pelinrakentaja, kun Vick siirtyi muualle. Foles teki läpimurtonsa kyseisellä kaudella ja hänet valittiin pelaamaan liigan tähdistöotteluun Pro Bowliin.
Kaudeksi 2014 Eaglesin päävalmentajaksi tuli Chip Kelly, joka muutti joukkueen pelisysteemin radikaalista. Foles ei sopeutunut uuten systeemiin ja Mark Sanchez syrjäytti hänet kauden puolessa välissä. Kauden jälkeen Eagles myi Folesin St. Louis Ramsiin, jossa hän pelasi yhden vuoden. Foles ei vakiinnuttanut rooliaan aloittavan pelinrakentaja, vaan joutui jakamaan peliaikaa Case Keenumin kanssa. Rams varasi kevään 2016 varaustilaisuudessa pelinrakentaja Jared Goffin, minkä jälkeen Foles pyysi seuraa purkamaan sopimuksensa, mihin Rams suostui.
Foles teki kaudeksi 2016 sopimuksen Kansas City Chiefsin kanssa. Hän pelasi Alex Smithin varamiehenä ja sai pelata kolmessa ottelussa Smithin ollessa loukkaantumisen takia sivussa. Foles palasi Philadelphiaan keväällä 2017. Hänestä tuli Carson Wentzin varamies ja tämän loukkaannuttua runkosarjan loppupuolella Foles otti aloittavan pelinrakentajan roolin Philadelphiassa. Hän johdatti Eaglesin Super Bowl LII:n voittoon.
Kaudella 2018 Wentz palasi aloittavaan rooliin. Kaudesta näytti tulevan edellisen toisinto Wentzin loukkaantuessa taas runkosarjan loppupuolella. Folesin johdolla Eagles eteni pudotuspelien toiselle kierrokselle, jossa joukkue kuitenkin hävisi niukasti New Orleans Saintsille luvuin 14–20. Folesin sopimus päättyi tuohon kauteen ja hän siirtyi neljävuotisella sopimuksella Jacksonville Jaguarsiin.
Foles loukkaantui kauden 2019 ensimmäisessä ottelussa ja häntä tuurannut Gardner Minshew vei lopulta Jaguarsin aloittavan pelinrakentajan roolin. Kauden jälkeen Jaguars myi Folesin Chicago Bearsiin vaihdossa varaustilaisuuden varausvuoroon. Bearsissa Foles kisasi Mitchell Trubiskyn kanssa peliajasta koko kauden 2020, mutta seuraavalla kaudella Foles jäi varamiehen rooliin ja kauden päätyttyä hänen sopimuksensa purettiin.
Kauden 2022 Foles edusti Indianapolis Coltsia, jossa Matt Ryan oli selkeä aloittava pelinrakentaja. Foles pääsi kentälle vain runkosarjan viimeisessä ottelussa. Kaudella 2023 Foles ei pelannut missään ja kauden jälkeen hän ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa.
Vomit the Soul

Vomit the Soul oli italialainen brutaalin death metalin yhtye, joka perustettiin vuonna 1999 Leccossa, Italiassa. Yhtyeen nimi viittaa Cannibal Corpsen saman nimiseen musiikkikappaleeseen.
Yhtye hajosi vuonna 2011.
Ipnos

Ipnos oli turkulainen elintarvikealan yritys, joka aloitti näkkileipätehtaana vuonna 1904 ja laajeni Huhtamäki-yhtymän osana keksien, pastillien ja suklaakonvehtien valmistajaksi. Ipnoksen tunnettuja tuotteita olivat Ruutu-näkkileipä, Figarol-pastillit ja Budapest-suklaakonvehdit.
Ruutu-näkkileipä.
Elokuussa 1904 yrittäjäuralle lähtenyt työmies Juho Mäkelä teki Turun maistraatille ilmoituksen uudesta leipomoliikkeestä Linnankatu 61:n puutalossa, jossa aikoi ryhtyä valmistamaan vaimonsa keksimää pieniin ruutuihin jakautuvaa näkkileipää. Vuonna 1912 tehtailija Arthur Vilén osti Mäkelän leipomon ja antoi sille kreikankielisen uunia tarkoittavan nimen Leipätehdas Ipnos.
Myöhemmin Ruutu-näkkinä tunnetuksi tullut, kuminalla maustettu ruisleipä sai aluksi nimen Mensa, joka on latinan pöytää tarkoittava sana. Tämä oli ensimmäinen kerta suomalaisen päivittäistavarakaupan historiassa, kun leivälle annettiin oma tuotemerkki. Ipnoksesta tuli 1918 itsenäistyneen Suomen näkkileipätoimittaja, ja tuotantoa jouduttiin laajentamaan Linnankadulta Vilénin ostamaan St. Erik -leipomoon Kristiinankadun ja Eerikinkadun kulmassa.
Leipomot yhdistettiin 1932 Ipnos Oy:ksi. Vaasan Höyrymylly valmisti Ruutunäkkiä 1970-luvun lopulle saakka. Myöhemmin samankaltainen leipä on ollut nimeltään Vaasan Pieni Pyöreä Kumina, jonka valmistus lopetettiin vähäisen menekin vuoksi.
Huhtamäen aika.
1930-luvun alussa Ipnos ajautui pahoihin taloudellisiin vaikeuksiin, ja ratkaisuksi nähtiin tuotevalikoiman laajennus. Arthur Vilén otti neuvonantajakseen Heikki Huhtamäen, joka oli joutunut osakassopimuskuvioiden vuoksi tilapäisesti syrjään omaa nimeään kantaneesta Huhtamäki-yhtiöstä. Hänestä tuli Ipnoksen hallituksen puheenjohtaja ja vuonna 1934 myös Ipnoksen omistaja, kun Arthur Vilén myi ensin kiinteistöt ja sitten myös yhtiön osakkeet Huhtamäelle. Huhtamäen johdolla Ipnos aloitti vohvelien ja keksien leipomisen. Makeisalalta kokemusta saanut Huhtamäki toi Ipnoksen tuotevalikoimaan myös pastillit ja muut makeiset, joita valmistettiin uudessa vuonna 1936 valmistuneessa tehtaassa. Kahta vuotta myöhemmin Ipnos oli pastillien valmistajana jo samankokoinen kuin markkinajohtaja Fazer. Figarol-pastilli ja Budapest-konvehti jäivät tältä ajalta pysyvästi kansan suosioon.
Ipnos osti 1939–40 Jalostajan ja Huhtamäki-Hellaksen osake-enemmistön. Ipnos luopui makeisvalmistuksesta Hellaksen hyväksi, mutta sai vastineeksi makaronien valmistuksen. Sodanjälkeisestä raaka-ainepulasta toivuttuaan Ipnos pääsi jälleen valmistamaan jo ennen sotia aloitettujen cream cracker -tyyppisten voileipäkeksejä, vohvelikeksejä ja vaniljakeksejä.
1950–60-luku.
Uusi tilavampi tehdas valmistui Turun Kärsämäkeen 1951, ja Linnankadun kiinteistö myytiin puolustusvoimien käyttöön. Vuonna 1982 kiinteistö siirtyi Turun kaupungille ja vuonna 2003 se 
tuhoutui tulipalossa juuri, kun seuraavana aamuna oli määrä kokoustaa sen suojelusta.
Vuonna 1967 Ipnos myytiin Vaasan Höyrymylly Oy:lle, joka lopetti näkkileipien tuotannon Turussa ja myi keksituotantonsa Fazerille.
Oracles

Oracles on italialaisen teknisen death metal -yhtyeen Fleshgod Apocalypsen esikoisalbumi, joka julkaistiin 21. huhtikuuta 2009.
Mafia (EP)

Mafia on italialaisen teknisen death metalin yhtyeen Fleshgod Apocalypsen EP-levy, joka julkaistiin 8. kesäkuuta 2010.
Agony (albumi)

Agony on italialaisen teknisen death metalin yhtyeen Fleshgod Apocalypsen toinen studioalbumi. Se julkaistiin 9. elokuuta 2011 Yhdysvalloissa ja 19. elokuuta 2011 Euroopassa.
Kappaleista ”The Violation” ja ”The Forsaking” kuvattiin musiikkivideot.
SLK (albumi)

SLK on Stam1nan kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 7. helmikuuta 2014. Sen on tuottanut Janne Saksa ja miksannut Tue Madsen. Albumin teemana ovat päätepysäkit. Albumi sisältää aiemmista äänitteistä poiketen black metal -musiikille tyypillisiä elementtejä. Albumi palkittiin Emma-gaalassa 27. helmikuuta 2015 vuoden 2014 metallialbumina. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat ”Dynamo”, Kulli-man ,”Panzerfaust” ja ”Kuoliaaksi ruoskitut hevoset”, joista kahdesta jälkimmäisestä julkaistiin musiikkivideot.
Taustaa.
Syyskuussa 2013 yhtye ilmoitti aloittaneensa kuudennen studioalbuminsa nauhoitukset. Albumin työstämisen kerrottiin olleen alussa synkkää mutta tekemistä innostivat tuottaja Janne Saksa ja miksaaja Tue Madsen. Yhtyeen laulaja-kitaristi Antti Hyyrynen on kommentoinut albumin olevan yhtyeen "henkilökohtainen comeback”. Yhtye on julkaisi albumin yhteydessä myös DVD:n K18V, joka on jatkoa vuoden 2009 DVD:lle "K13V".
Päivä albumin julkaisemisen jälkeen yhtye lähti "Saattoja ja hoitoja 2014" –kiertueelle, joka alkoi 8. helmikuuta 2014 Radio Rock –risteilyltä ja päättyi Tokioon toukokuussa 2014. 
Kappaleet.
Sanoitukset: Antti Hyyrynen, paitsi DVD:n kappale 3, san. Mariska. Sanoitusapu: Jarkko Martikainen. Sovitukset: Stam1na.
35 vuotta lauluja

35 vuotta lauluja on vuonna 2006 ilmestynyt KOM-teatterin kokoelmalevy. Se on järjestyksessään 14. ja toistaiseksi viimeisin KOM-teatterin albumi. Tupla-CD julkaistiin juuri ennen teatterin 35-vuotiskonsertteja, jotka järjestettiin Helsingin Kulttuuritalolla tammikuussa 2006.
Kokoelma sisältää lauluja KOM-kvartetin nimellä ilmestyneitä "Älä tuhlaa aikaa" ja "Väinämöisen soitto" -albumeja lukuun ottamatta kaikilta KOM-teatterin levyiltä. Lisäksi mukana on neljä vain singleillä tai vuoden 1986 EP-levyllä julkaistua kappaletta; "Kalliolle kukkulalle", "Palomita palomita", "Serenadi" ja "Mirabeaun silta". 
Kappaleet.
CD 1
CD 2
Kalliolle kukkulalle

Kalliolle kukkulalle on suomalainen kansanlaulu, joka tunnetaan myös piirilauluna. Hollolalainen kanttori Akseli Jurva teki laulun ja siihen liittyvän vanhan kansansävelmän ensimmäistä kertaa tunnetuksi neliäänisellä sovituksellaan, jota on esitetty jo vuonna 1899. Vuonna 1908 opettaja Väinö Varmanen merkitsi laulun muistiin Asikkalassa. Laulusta tunnetaan myös Tornionjokilaaksossa tallennettu versio. 
Ensimmäisenä "Kalliolle kukkulalle" levytti Iivari Kainulainen jo vuonna 1912. Sen jälkeen siitä on ilmestynyt yli 30 levytettyä, lähinnä eri kuorojen esittämää versiota. Kappaleen on levyttänyt vanhalla kansansävelmällä laulettuna muun muassa Paul Norrback (1958),
Kaj Chydeniuksen ja KOM-teatterin versio.
"Kalliolle kukkulalle" on KOM-teatterin levytyksenä julkaistu vuonna 1972, ja se on ensimmäinen julkaistu versio laulusta sävelellä, jonka Kaj Chydenius sävelsi Varmasen tallentamiin sanoihin. Toisin kuin kansansävelmä, joka on e-mollissa, Chydeniuksen sävelmä on C- ja Des-duurissa.
Kappale ilmestyi alun perin pelkästään singlenä, jonka B-puolella on toinen vanha kansansävelmä "On neidolla punapaula". KOM-teatterin esitys on myös useilla kokoelmalevyillä, muun muassa vuonna 2006 julkaistulla albumilla "35 vuotta lauluja".
Chydeniuksen sävelmällä on kappaleen esittänyt lisäksi muun muassa Koiton Laulu (1974) ja Brahe Djäknar (1984). Laulusta on olemassa myös Barbara Helsingiuksen laatima englanninkielinen käännös "By the mountain, on the hillside".
Nuotit.
Kansansävelmän nuotit. Sanoina ensimmäinen säkeistö:
&lt;score lang="lilypond" sound="1" raw="1"&gt;
\version "2.10.33"
\header {
piece = "Kalliolle kukkulalle"
composer = "trad."
tagline = ##f
\score {
\new Staff \relative c' {
\set Score.tempoHideNote = ##t
\time 3/4 \key e \minor
\tempo 4 = 96
\addlyrics { \small Kal -- li -- ol -- le, kuk -- ku -- lal -- le, ra -- ken -- nan mi -- nä ma -- ja -- ni. \break 
\score {
\unfoldRepeats {
\new Staff \relative c' {
\set Score.tempoHideNote = ##t
\time 3/4 \key e \minor
\tempo 4 = 96
\repeat volta 2 { e8. b16 e4 g4 fis8. dis16 fis4 a4 b8 g8 e4 g8 g8 fis8 dis8 e4 r4 } \break 
\repeat volta 2 { e8. g16 b4 b4 fis8. g16 a4 a4 b8 g8 e4 g8 g8 fis8 dis8 e4 r4 } \break
&lt;/score&gt;
Sutjeskan taistelu

Sutjeskan taistelu tai (Tapaus Musta) oli toisessa maailmansodassa akselivaltojen ja Jugoslavian partisaanien välinen taistelu miehitetyssä Jugoslaviassa. Taistelun tarkoituksena oli kukistaa partisaanit Sutjeskan lähistöllä ja vangita heidän johtajansa Josip Broz Tito. Taistelu käytiin Bosniassa Sutjeska-joen lähistöllä 15. toukokuuta – 16. kesäkuuta 1943 välisenä aikana. Taistelu päättyi akselivaltojen taktiseen voittoon heidän aiheutettua raskaita tappioita partisaaneille. Saksalaiset eivät kuitenkaan onnistuneet vangitsemaan Titoa, mikä merkitsi käännekohtaa Jugoslaviassa sodan aikana.
Sotatapahtumat.
Hyökkäyksen alettua akselivallat olivat paremmissa lähtöasetelmissa kuin partisaanijoukot. Tämän ansiosta partisaanit saarrettiin Durmitor-vuoren alueelle, joka sijaitsi Tara- ja Piva-jokien välissä pohjoisessa Montenegrossa.
9. kesäkuuta akselivallat saivat melkein tapettua Titon pommilla, joka kuitenkin haavoitti häntä vain käteen.
Jugoslavialaisjoukot onnistuivat lopulta murtautumaan saksalais- ja kroatialaisjoukkojen läpi Sutjeska-joen toiselle puolelle luoteeseen kohti itäistä Bosniaa. Kolme prikaatia ja keskussairaala, jossa oli yli 2 000 haavoittunutta, jäi saarroksiin. Saksalaisjoukkojen komentaja Alexander Löhr käski Hitlerin ohjeistuksesta joukkoja tuhoamaan jäljellä olevat partisaanit. Saarroksissa olleet kärsivät pulaa lääkkeistä ja ruuasta, ja moni sairastui lavantautiin.
Saksalaiskomentaja Rudolf Lüters kuvasi partisaanijoukkoja hyvin organisoiduiksi, taitavasti johdetuiksi ja erittäin taistelutahtoisiksi.
Jugoslavialaisjoukkojen ulosmurtautumisen ansiosta joukkojen maine kasvoi paikallisten keskuudessa. Uusien värväysten ansiosta partisaanit saivat vallattua joitain alueita Bosniasta takaisin akselivalloilta seuraavan kahdenkymmenen päivän aikana.
Taistelusta tuli osa partisaanien mytologiaa, ja sen ansiosta partisaanit pääsivät askeleen lähemmäksi Jugoslavian johtamista.
Taistelusta on tehty myös elokuva vuonna 1973, jonka pääosassa on Richard Burton.
Tšekkiläis-slovakialainen taisteluosasto

Tšekkiläis-slovakialainen taisteluosasto on yksi 18 Euroopan unionin taisteluosastosta. Taisteluosasto koostuu 2100 tšekkiläisestä ja 400 slovakialaisesta sotilaasta.
Taisteluosasto pystyy siirtymään 6 000 kilometrin päähän kymmenen päivän kuluessa.
Tunteita

Tunteita on neljästä näytelmäelokuvasta koostuva suomalainen episodielokuva vuodelta 1965. Episodien ohjaajat ovat Kalevi Korte, Jaakko Talaskivi, Leena Salokangas (Saraste) ja Asko Tolonen. Käsikirjoitukset ovat tehneet Kortteen episodiin Anssi Mänttäri ja Salokankaan episodiin Jussi Lappi-Seppälä.
Episodit ovat ”Liukastelua”, ”Confiteor”, ”Toivo, rakkaus” ja ”Kristiina”. ”Kristiinan” nimiosassa on Kristiina Halkola ja miespääosassa ensimmäisessä elokuvaroolissaan Pekka Autiovuori. Molemmat olivat vielä teatterikoulussa.
Arviot.
Elokuva sai kokonaisuutena kriitikoilta kiitosta. Esimerkiksi Martti Savolle ("Kansan Uutiset") se oli vuoden 1965 ”kotimaisten uutuuksien joukossa miellyttävin tuttavuus”. Erikseen nostettiin esiin ”Kristiina”, jonka ammattinäyttelijät osasivat kriitikoiden mukaan työnsä, ja episodia pidettiin muutenkin ”ryhmän ylivoimaisesti valmeimpana työnä”, kuten Paula Talaskivi ("Helsingin Sanomat") kirjoitti.
Palkinnot.
Valtion elokuvapalkintolautakunnassa elokuvat luokiteltiin erillisiksi lyhytelokuviksi. Niistä ”Kristiina” sai 30 000 markan palkinnon. Pekka Autiovuori sai vuoden 1966 miespääosa-Jussin ja Risto Orko osittain "Tunteita"-elokuvan ansiosta tuottaja-Jussin uusien kasvojen esilletuomisesta. ”Kristiina” on esitetty televisiossa 1970 ja Länsi-Saksassa vuonna 1968 ZDF:n kanavalla. ”Kristiina” edusti vuonna 1966 Suomea Krakovan lyhytelokuvajuhlilla.
Suursalon häät

Suursalon häät on Konrad Tallrothin ohjaama mykkäelokuva vuodelta 1924. Ohjaaja-käsikirjoittaja Tallroth on kertonut saaneensa aiheen vuoden 1868 kuuluisista Härmän verihäistä, josta Ilmari Unho ohjasi 27 vuotta myöhemmin elokuvan "Härmästä poikia kymmenen".
Elokuvan teatteriensi-ilta oli 20. tammikuuta 1924 Helsingissä Bio-Biossa. Se oli Tallrothin viides ohjaustyö ja viimeinen Suomessa. Ruotsissa hän oli aiemmin vuonna 1916 ohjannut kahdeksan elokuvaa. Elokuvassa debytoivat valkokankaalla myöhemmin tunnetut koomikot Aku Korhonen sekä Kaarlo Kartio pienessä avustajantehtävässä.
Tarina.
Traagisessa tarinassa Eero lähtee vaimonsa kuoltua naapurikylään hääjuhliin. Puukkotappelussa loukkaantunut sulhanen löytyy juhlissa pensaikosta kuolleena Eero vierellään. Syytön Eero pakenee toiselle paikkakunnalle. Hän palaa kuitenkin kotiin ja antautuu vangiksi, mutta yllättäen pappi paljastaa, että todellinen syyllinen on tunnustanut tekonsa. Niin Eero vapautuu ja saa uuden vaimon, ja he elävät onnellisina.
Arviot.
Aikalaisarvioissa elokuva sai sekä kiitosta että kritiikkiä. "Sanalla sanoen: filmi on kaunis ja jännittävä, sitä katsoo mielenkiinnolla alusta loppuun", hehkutti "Iltalehden" arvioija nimimerkki K-i. Nimimerkki Pasp. (Uuno Hirvonen, "Uusi Suomi") kirjoitti, että kaikkia mahdollisuuksia ei ollut hyödynnetty, "siksi filmiltä suurelta osaltaan puuttuu psykologista johdonmukaisuutta ja uskottavuutta". Olavi Paavolaisen arvio "Ylioppilaslehdessä" sisälsi sekä ruusuja että risuja, ja elokuva sai hänet epätoivoon: "liian huono kiitettäväksi, liian hyvä haukuttavaksi". Sen jälkeen hän ohjeistaa aikansa elokuvantekijöitä kertomalla, miten elokuvia tehdään: "Todellinen filmi ei ole mikään kuvasarja, jossa erikseen valokuvatut kohtaukset vain liitetään peräkkäin. – – Ennenkuin tämä puhtaasti teknillinen asia on opittu, ei meidän filmituotannollemme voi antaa taiteen nimeä.”
Punalakkikutoja

Punalakkikutoja ("Malimbus coronatus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punalakkikutojaa tavataan Afrikan keskiosissa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Harsukutoja

Harsukutoja ("Malimbus cassini") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Harsukutojaa tavataan Afrikan keskiosissa. Sen on kuvattu olevan pääasiassa yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Liekkikutoja

Liekkikutoja ("Malimbus racheliae") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Liekkikutojaa tavataan Kamerunissa, Päiväntasaajan Guineassa, Gabonissa ja Nigeriassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Punahuivikutoja

Punahuivikutoja ("Malimbus scutatus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punahuivikutojaa tavataan Länsi-Afrikan eteläosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Punaliivikutoja

Punaliivikutoja ("Malimbus ibadanensis") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punaliivikutojaa tavataan pienellä alueella Nigerian lounaisosissa. Sen kannaksi arvioidaan 930–2 900 aikuista yksilöä. Laji on vähenemässä metsien hakkuiden vuoksi, ja se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Punarintakutoja

Punarintakutoja ("Malimbus nitens") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punarintakutojaa tavataan Afrikan länsi- ja keskiosissa. Sen on kuvattu olevan pääasiassa yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Punamyssykutoja

Punamyssykutoja ("Malimbus rubricollis") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punamyssykutojaa tavataan Afrikan länsi- ja keskiosissa. Sen ei uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Punavatsakutoja

Punavatsakutoja ("Malimbus erythrogaster") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punavatsakutojaa tavataan Afrikan keskiosissa. Sen ei uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Punatöyhtökutoja

Punatöyhtökutoja ("Malimbus malimbicus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punatöyhtökutojaa tavataan Länsi- ja Keski-Afrikassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Finabel

Finabel on eurooppalainen organisaatio, jonka tehtävänä on parantaa Euroopan unionin jäsenmaiden maavoimien yhteensopivuutta ja yhteistyötä. FINBEL perustettiin lokakuussa 1953, perustajavaltioina olivat Ranska, Italia, Alankomaat, Belgia sekä Luxemburg. Nimeksi tuli FINABEL kun Saksa (Allemagne) liittyi projektiin 1956. Kaikki perustajamaat kuuluivat myös Natoon ja Länsi-Euroopan unioniin. Nykyisin Finabeliin kuuluu 22 jäsenmaata.
Finabel tuottaa myös ohjeita ja ohjekokoelmia, joissa yhdistyy jäsenmaiden kanta käytännön toimiin.
Jäsenvaltiot.
Finabelin jäsenvaltiot ja niiden liittymisvuosi:
Joerg Stadler

Joerg Stadler on saksalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on ”Höyrylaiva-Ville” elokuvasta Pelastakaa sotamies Ryan. 
Muita elokuvia, joissa hän on näytellyt ovat muun muassa Ikuisesti sinun, Hotel Splendide, Spy Game, Revolver, Nuori Hannibal ja Harry Potter ja puoliverinen prinssi.
Garnieriitti

Garnieriitti ((Ni,Mg)6Si4O10(OH)8) on silikaattimineraali, jota muodostuu nikkelisulfidien muunnoksen tuloksena. Kiteet ovat yleensä litteitä ja kidejärjestelmä on monokliininen. Itse mineraalin väri on vihreä ja viiru on vaaleanvihreä. Garnieriitti on läpinäkyvä tai läpikuultava ja sillä voi olla rasvan- tai vahankiilto. Kovuus on Mohsin kovuusasteikolla 2–4. Sitä esiintyy tuliperäisissä kivissä.