tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sulfamiinihappo

Sulfamiinihappo (H3NSO3) on epäorgaaninen yhdiste ja rikkihapon johdannainen. Yhdistettä käytetään puhdistusaineena ja orgaanisessa synteesissä. Sulfamiinihaposta käytetään myös nimiä "amidorikkihappo", "aminosulfonihappo" ja "sulfamidihappo".
Ominaisuudet.
Sulfamiinihappo on kiinteää ainetta, joka liukenee jonkin verran veteen ja myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin, kuten formamidiin ja metanoliin, huonommin etanoliin. Kiteisenä se esiintyy kaksois-ionimuodossa. Sulfamiinihappo on vahva happo ja protolysoituu vedessä muodostaen sulfamaatti-ioneja. Erityisesti väkevät vesiliuokset hydrolysoituvat hitaasti muodostaen ammoniumvetysulfaattia. Yhdiste sulaa 205 °C lämpötilassa ja alkaa hajota kuumennettaessa 209 °C:n lämpötilaan. Hajoamistuotteina muodostuu lämpötilasta riippuen rikkidioksidia, rikkitrioksidia, typpeä, typpiyhdisteitä ja vettä.
H3NSO3 + H2O → NH4HSO4
Emäksiset metallisuolat, kuten hydroksidit, karbonaatit ja oksidit reagoivat sulfamiinihapon kanssa muodostaen sulfamaattisuoloja, Vahvat hapettimet, kuten halogeenit voivat hapettaa yhdisteen typeksi ja rikkihapoksi. Tämä reaktio tapahtuu myös typpihapokkeen ja nitriitti-ionien kanssa. Typpihappo hapettaa sen dityppioksidiksi.
H3NSO3 + HNO2 → N2 + H2SO4 + H2O
H3NSO3 + HNO3 → N2O + H2SO4 + H2O
Valmistus.
Sulfamiinihappoa valmistetaan urean ja väkevän rikkihappoliuoksen tai savuavan rikkihapon eli oleumin välisellä reaktiolla. Reaktio suoritetaan 50–80 °C:n lämpötilassa ja on hyvin nopea ja voimakkaasti eksoterminen ja tämän vuoksi reaktioita on jäähdytettävä voimakkaasti. Reaktion tapahtuu kahdessa vaiheessa. Ensin muodostuu aminokarbonyylisulfamiinihappovälituote. 
NH2CONH2 + SO3 + H2O → 2 H3NSO3 + CO2
Sulfamiinihappoa muodostuu myös hydroksyyliamiinin ja rikkihapokkeen välisellä reaktiolla.
Käyttö.
Sulfamiinihappoa käytetään muun muassa orgaanisten yhdisteiden valmistuksessa, erityisesti sulfonoinneissa. Se reagoi muun muassa alkoholien kanssa muodostaen alkyyliammoniumsulfaattisuoloja. Aine kykenee sulfonoimaan myös aldehydejä. Suurin käyttö orgaanisessa synteesissä on makeutusaineiden natriumsyklamaatin ja asesulfaami K:n valmistus.
Sulfamiinihappoa käytetään myös puhdistusaineena, muun muassa karbonaattisaostumien poistoon ja metallipintojen kiillottamiseen. Muita käyttökohteita ovat sellun valkaisu, nitriittien hävitys ja kvantitatiivinen analyysi, standardina happo-emästitrauksissa ja kloorin vesiliuosten stabilisoiminen.
Et’hem Beyn moskeija

Et’hem Beyn moskeija () on Albanian pääkaupungin Tiranan keskustassa, Skanderbegin aukion laidalla sijaitseva moskeija. Sen rakennustyöt aloitti vuonna 1789 Molla Bey ja saattoi päätökseensä vuonna 1823 hänen poikansa Ethem Pasha (Haxhi Ethem Bey). Moskeija oli suljettu kommunistisessa Albaniassa, mutta sen uskonnollinen käyttö aloitettiin jälleen vuonna 1991 viranomaisten vastustuksesta huolimatta. Et’hem Beyn moskeija on viimeinen Tiranassa jäljellä oleva ottomaanien aikainen moskeija. 
Moskeijassa on puita, vesiputouksia ja siltoja kuvaavia freskoja.
Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2000

Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2000 pelattiin Sveitsissä Klotenissa ja Weinfeldenissa 14.–24. huhtikuuta 2000. Järjestyksessään maailmanmestaruuskisat olivat toiset. Mestaruuden voitti Suomi, joka voitti loppuottelussa Venäjän maalein 3–1. Pronssia saavutti Ruotsi, joka voitti isäntämaa Sveitsin pronssiottelussa lukemin 7–1.
Tilastot.
Pistepörssi.
O = Pelatut ottelut; M = Maalit; S = Syötöt; Pts = Pisteet; +/− = Plus/miinus; RM = Rangaistusminuutit
Sijoitukset.
A-sarja
B-sarja
Darn That Dream

”Darn That Dream” on Jimmy Van Heusenin säveltämä ja Eddie DeLangen sanoittama musiikkikappale vuoden 1939 musikaalinäytelmästä "Swingin’ the Dream". Musikaali oli jazztulkinta William Shakespearen näytelmästä "Kesäyön unelma" ja kappaletta lauloivat siinä muun muassa Louis Armstrong ja Maxine Sullivan. Musikaali menestyi huonosti, mutta kappaleesta tuli suosittu. Mildred Bailey lauloi Benny Goodmanin orkesterin säestämänä vuonna 1940 listaykköseksi nousseen version, ja samana vuonna listoille nousivat myös Blue Barronin ja Tommy Dorseyn yhtyeiden nauhoitukset.
Kappale on jazzstandardi. Miles Davis nauhoitti sen vuoden 1950 albumilleen "Birth of the Cool". Count Basien yhtye teki samana vuonna nauhoituksen laulaja Helen Humesin kanssa, ja orkesterin saksofonisti Dexter Gordon äänitti sen myös myöhemmin soolourallaan. Kappaleen ovat äänittäneet myös muun muassa George Shearing, Thelonious Monk, Nancy Wilson, Bill Evans ja Kenny Dorham.
Mildred Bailey

Mildred Bailey, alun perin Mildred Rinker (27. helmikuuta 1907 Tekoa, Washington – 12. joulukuuta 1951 Poughkeepsie, New York) oli yhdysvaltalainen jazzlaulaja. Hän esiintyi 1930-luvulla Paul Whitemanin yhtyeessä ja nauhoitti tämän kanssa muun muassa kappaleet ”Rockin’ Chair”, ”We Just Couldn’t Say Goodbye” ja ”All of Me”. 1930-luvun lopulla hän soitti aviomiehensä Red Norvon yhtyeessä. Hänet tunnettiin lisänimillä "Rockin’ Chair Lady" ja "Mrs. Swing".
Bailey otti lauluunsa vaikutteita muun muassa Ethel Watersilta, Bessie Smithiltä ja Connie Boswellilta. Hänen laulutyylillään on ollut vaikutusta myöhempiin laulajasukupolviin, muun muassa Billie Holidayhin, Ella Fitzgeraldiin ja Rosemary Clooneyyn. Taloudellisesti hän ei kuitenkaan koskaan menestynyt laulullaan.
Elämä ja ura.
Alkuvuodet.
Mildred ”Millie” Rinker syntyi 27. helmikuuta 1907 Tekoassa, Washingtonissa. Hänen äidillään oli intiaanisukujuuret. Perhe asui aluksi reservaatissa ja muutti myöhemmin Spokaneen Mildredin ollessa viisivuotias. Mildred oppi nuorena pianonsoittoa äidiltään.
Rinkerin äidin kuoltua tämän isä nai taloudenhoitajan, joka kohteli nuorta tyttöä huonosti. 17-vuotiaana Rinker karkasi kotoaan Seattleen eikä nähnyt isäänsä lainkaan ennen äitipuolen kuolemaa. Rinker meni nuorena naimisiin Ted Bailey -nimisen myyjän kanssa. Vaikka avioliitto ei kestänyt kauaa, hän päätti pitää Baileyn sukunimenään, koska se kuulosti hänestä amerikkalaisemmalta.
Uran alku ja läpimurto Paul Whitemanin kanssa.
Bailey soitti aluksi pianoa ja lauloi mykkäelokuvien taustalla. Vähitellen hän alkoi saada mainetta kapakkalaulajana Kanadassa ja Yhdysvaltojen länsirannikolla. Vuonna 1925 hän pääsi pääesiintyjäksi Hollywoodissa sijaitsevaan yökerhoon. Hän auttoi veljensä Al Rinkerin ja Bing Crosbyn The Rhythm Boys -yhtyettä löytämään konserttipaikkoja Los Angelesissa.
Vuonna 1929 hän sai paikan laulajana Paul Whitemanin orkesterissa veljensä suosituksesta. Hän nauhoitti kitaristi Eddie Langin kanssa vuonna 1929 ja saksofonisti Frankie Trumbauerin kanssa vuonna 1930. Hänen vuoden 1932 nauhoituksensa Hoagy Carmichaelin kappaleesta ”Rockin’ Chair” oli niin suosittu, että Baileystä alettiin käyttää lisänimeä "Rockin’ Chair Lady" (suom. "Rockin’ Chair -rouva", kirjaimellisesti "keinutuolirouva"). Hän nauhoitti Whitemanin yhtyeen kanssa myös muun muassa kappaleet ”We Just Couldn’t Say Goodbye” ja ”All of Me”.
Myöhempi ura.
Vuonna 1933 Bailey lähti Whitemanin kokoonpanosta. Hän lauloi vuosina 1936–1939 Red Norvon orkesterissa. Norvo ja Bailey menivät naimisiin vuonna 1933, mutta erosivat myöhemmin. Heidät tunnettiin yhdessä esiintyessään nimellä "Mr. and Mrs. Swing" (suom. "herra ja rouva Swing"). 1940-luvulla Bailey esiintyi Benny Goodmanin kanssa. Hänellä oli myös oma radio-ohjelma vuosina 1944–1945. Hän jättäytyi musiikkiuralta lopullisesti vuonna 1947.
Baileyn uraa vaikeuttivat toistuvat sairastumiset. Vuonna 1932 Bailey joutui auto-onnettomuuteen, josta aiheutui myöhemmin terveydellisiä ongelmia. Hän kärsi myös diabeteksestä ja joutui sen takia sairaalaan 1940-luvulla. Bailey kuoli 12. joulukuuta 1951 sydänkohtaukseen Poughkeepsiessä, New Yorkissa.
Stina Girs

Stina Girs (oikealta nimeltään Stina Annika Girs-Järvinen, s. 9. huhtikuuta 1987 ) on suomalainen laulaja, joka tuli tunnetuksi Idols-laulukilpailun viidenneltä tuotantokaudelta, jolloin hän sijoittui kilpailun viidenneksi. Girs on kotoisin Järvenpäästä ja asuu sekä toimii nyt kukkakauppayrittäjänä Hyvinkäällä.
Ura.
Uran alku ennen "Idolsia".
Stina Girs aloitti musiikkiharrastuksen 7-vuotiaana pianonsoitolla, mutta 12-vuotiaana hän päätti vaihtaa instrumentin kitaraan sekä lauluun. Ala-asteella hän oli mukana tyttöbändissä. Yläasteella Stina valittiin laulajaksi Jerkstars-yhtyeeseen, jossa hän teki kitaristin kanssa kaikki kappaleet.
Vuonna 2009 Stina alkoi opiskella floristiksi. Hän oli pitkään töissä äitinsä kukkakaupassa.
Ennen "Idolsia" Stina toteutti unelmansa countryhenkisestä sooloprojektista, jolloin hän kokeili Jerkstarsissa vaikuttaneen Juha Pöysän kanssa keikkailua T For Texas Holdem -yhtyeen nimissä.
2010: "Idols".
Stina Girs osallistui "Idolsin" viidennen tuotantokauden koelauluihin Helsingissä joulukuussa 2010. Hän pääsi koelauluista jatkoon ja eteni kisassa teatteriviikonlopun ja semifinaalien kautta finaaleihin asti. Girsiä pidettiin kauden voittajasuosikkina, mutta hän putosi kisasta jo toisessa finaalissa. Hän sijoittui kilpailun viidenneksi.
2011–: "Idolsin" jälkeen.
Idolsin jälkeen hän solmi levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa, joka julkaisi Girsin esikoisalbumin "Sydän edellä" 23. marraskuuta 2011. Albumi ei kuitenkaan menestynyt; se nousi vain yhdeksi viikoksi Suomen virallisen albumilistan 49:nnelle sijalle. Albumilta julkaistut singlet ”Kirje” ja ”Anna mun mennä” eivät nousseet myyntilistoille. Girs osallistui ”Anna mun mennä” -kappaleellaan vuoden 2011 "Syksyn sävel" -kilpailuun.
Tammikuussa 2014 Girs julkaisi uuden singlen, ”Mä tahdon tietää mitä rakkaus on”. Teropekka Virtasen tuottama toinen studioalbumi "Labyrintti" julkaistiin 30. tammikuuta 2015.
Kesäkuussa 2017 Girs julkaisi singlen ”Kyl sä tiiät”. Kappale on Girsin ensimmäinen uuden levy-yhtiönsä, Kaiku Entertainmentin, kautta julkaisema kappale.
Vuonna 2023 Stina liittyi Unén-metallibändiin laulajaksi ja hänen vastuulla on sanoitukset ja laulumelodiat .
SMS Pillau

SMS Pillau oli Saksan keisarikunnan laivaston Pillau-luokan kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa. Saksan laivasto otti sen sisaraluksineen haltuun ennen niiden valmistumista tilaajalleen Venäjän keisarikunnan laivastolle.
Taustaa.
F. Schichaun telakka Danzigista voitti 1912 kansainvälisen tarjouskilpailun kahdesta uudesta Venäjän keisarikunnan laivaston kevyestä risteilijästä. Alukset oli nimettiin 1913 venäläisen tavan mukaan jo kölinlaskun yhteydessä "Muraview Amurskiksi" ja "Admiral Nevelskiksi". Alus laskettiin vesille 11. huhtikuuta 1914 ja ensimmäisen maailmansodan alkaessa se oli lähes valmis ja Saksan keisarikunta pakko-otti sen liittäen laivastoonsa. Alus valmistui 14. joulukuuta.
Palvelus.
"Pillau" liitettiin valmistuessaan 2. tiedusteluryhmään, jonka mukana se palveli Itämerellä ja Pohjanmerellä. Alus osallistui Riianlahden taisteluun elokuussa 1915 sekä Skagerrakin taisteluun touko-kesäkuun vaihteessa 1916. Taistelun jälkeen alus saattoi pahoin vaurioituneen "SMS Seydlitzin" takaisin satamaan. Aluksen viimeinen operaatio ensimmäisessä maailmansodassa oli Helgolandin toinen taistelu.
"Pillau" luovutettiin sodan jälkeen Italialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "RN Bari". Alus modernisoitiin 1933-1934 vastaamaan siirtomaapalveluksen tarpeita, jolloin se samalla muutettiin öljykäyttöiseksi.
Toisessa maailmansodassa alus tuki 1940 Korfun ja 1942 Bastian maihinnousua. Se myös tulitti partisaanien asemia Montenegron rannikolla 1942. Alus päätettiin 1943 muuttaa ilmatorjuntaristeilijäksi, mutta se upposi ilmahyökkäyksessä Livornossa odottaessaan siirtoa telakalle. Italian antauduttua aluksen tuhoja lisättiin, ettei se joutuisi saksalaisten käsiin.
Hylky nostettiin sodan päätyttyä ja se romutettiin.
Abdul Salam Zaeef

Abdul Salam Zaeef (s. 1968) on entinen Taliban-johtaja, joka kuului liikkeen johdon sisäpiiriin.
Saeef syntyi maaseudulla lähellä Kandaharia. Hän jäi lapsena orvoksi, ja Neuvostoliiton hyökättyä maahan 1979 hän pakeni Pakistaniin pakolaisleirille. Hän liittyi mujahedineihin vastustamaan Neuvostoliiton miehitystä ja tutustui tuolloin Taliban-liikkeessä myöhemmin merkittäviin asemiin nousseisiin henkilöihin, muun muassa Mullah Omariin. Kun Neuvostoliitto poistui Afganistanista, Zaeef palasi kotikylään ja ryhtyi imaamiksi.
Kun Taliban syntyi 1994, se otti maan valtaansa lukuun ottamatta pohjoisia alueita, jossa hallitsi Pohjoisen liiton Ahmad Shah Massoud. Zaeef toimi virkamiehenä taliban-hallinnossa, muun muassa keskuspankin johtajana, apulaispuolustusministerinä ja apulaiskaivos- ja teollisuusministerinä. Hän oli vuonna 2001 Talibanin suurlähettiläs Pakistanissa. New Yorkin terrori-iskujen jälkeen seuraavassa vuodenvaihteessa Pakistanin viranomaiset luovuttivat hänet Yhdysvaltoihin, jossa hän joutui neljäksi vuodeksi Guantanamon vankileirille. Syytteitä ei kuitenkaan nostettu, ja vapauduttuaan hän palasi Kabuliin. Hän asuu siellä turvatalossa turvamiesten valvomana. Afganistanin presidentin Hamid Karzain vaatimuksesta hänen nimensä on poistettu YK:n terroristilistalta.
Julkaisut.
Zaeef on julkaissut paštun kielellä kirjan "A Picture of Guantanamo", jossa hän kertoo saamastaan huonosta kohtelusta Guantanamossa.
Lokakuussa 2008 Abdul Salam Zaeef ja ranskalainen toimittaja Jean-Michel Caradec’h julkaisivat Pariisissa kirjan "Prisonnier à Guantanamo".
Tammikuussa 2010 ilmestyi Abdul Salam Zaeefin kirja "Elämäni Talebanin sisäpiirissä". Teos on saanut myönteisen vastaanoton, ja sen katsotaan tarjoavan hyvän kuvan siitä, mikä on Talibanin toiminta-ajatus.
SMS Strassburg

SMS Strassburg oli Saksan keisarikunnan laivaston Magdeburg-luokan kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Wilhelmshavenin telakalta ja sen köli laskettiin vuonna 1910. Alus laskettiin vesille 24. elokuuta 1911 ja se valmistui 9. lokakuuta 1912.
Palvelus.
"Strassburg" vaurioitui ensimmäisen maailmansodan ensimmäisessa meritaistelussa Helgolandin taistelussa 28. elokuuta 1914. Alus luovutettiin sodan jälkeen 20. heinäkuuta 1920 Italialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "RN Taranto".
"RN Taranto" (1920 - 1944).
"Taranto" palveli pääasiassa koulutus- ja saattuetehtävissä, kunnes se määrättiin miinanlaskuun. Alus avusti Italian sodanjulistuksen jälkeiset kuukaudet miinanlaskuissa. Lokakuussa alus määrättiin erikoislaivasto-osastoon, jonka osallistuisi Kreetan maihinnousuun ja miehitykseen.
Syyskuussa 1943 aluksen maatessa palveluskelvottomana sen miehistö upotti aluksensa La Speziassa. Alus kuitenkin nostettiin ainoastaan upotakseen uudelleen ilmahyökkäyksessä 23. lokakuuta 1943. Alus nostettiin uudelleen ja se upotettiin kolmannen kerran jälleen ilmahyökkäyksessä 23. syyskuuta 1944. Hylky romutettiin sodan päätyttyä.
Sol Líneas Aéreasin lento 5428

Sol Líneas Aéreasin lennon 5428 onnettomuus tapahtui 18. toukokuuta 2011, kun kotimaanlennolla ollut Saab 340A -tyyppinen matkustajakone ilmoitti hätätilanteesta kello 20:50 paikallista aikaa (23:50 UTC). Pian ilmoituksen jälkeen kone katosi tutkasta. Hylky löytyi noin 25 kilometriä kaakkoon Los Menucosista. Kaikki koneessa olleet 19 matkustajaa ja kolmen miehistön jäsenentä menehtyivät turmassa.
Onnettomuus.
Kone lähti kello 20:08 paikallista aikaa Presidentti Perónin kansainväliseltä lentoasemalta Neuquénista lennon viimeiselle etapille Comodoro Rivadaviaan. Noin kello 20:50 koneen lentäjät ilmoittivat hätätilanteesta lennonjohdolle kolmella SOS-kutsulla. Tämän jälkeen kone syöksyi maahan paikallisen poliisin haastatteleman silminnäkijän mukaan ilmiliekeissä. Lennon oli määrä kestää puolitoista tuntia Comodoro Rivadaviaan.
Kone tuhoutui maahansyöksyssä täysin.
Uhrit.
Kaikki koneessa olleet olivat Argentiinan kansalaisia. Konetta lensivät Juan Raffo ja perämies Adriano Bolatti. Lentoemäntänä toimi Jesica Fontan.
Onnettomuuden uhrien ruumit kuljetettiin Los Menucosiin ruumishuoneelle.
Onnettomuustutkinta.
Koneen mustat laatikot kerättiin tutkimuksia varten talteen onnettomuutta seuranneena päivänä. Onnettomuuden syy on toistaiseksi epäselvä. Polttoaineen loppuminen on kuitenkin jo suljettu pois onnettomuuden syistä, sillä koneella oli polttoainetta mukana kolmen ja puolen tunnin mittaista lentoa varten.
Reaktiot.
Sol Líneas Aéreas perui lentojaan Falklandin saarille järjestääkseen onnettomuuden uhrin omaisille mahdollisuuden kulkea maan sisällä.
Sol Líneas Aéreas

Sol Líneas Aéreas on argentiinalainen alueellinen lentoyhtiö, joka operoi lentoja 15 kohteeseen kahdeksan koneen laivastollaan. Vuonna 2005 perustetun yhtiön kotipaikka on Rosariossa. Yhtiön solmukohtina toimivat Rosarion kansainvälinen lentoasema ja Jorge Newberyn kansainvälinen lentoasema.
Historia.
18. toukokuuta 2011 yhtiön kone joutui onnettomuteen lennolla 5428 Neuquénista Comodoro Rivadaviaan.
Kohteet.
Yhtiöllä on 15 kohdetta Etelä-Amerikassa.
Laivasto.
Toukokuussa 2011 Brit Airin laivaston keski-ikä oli 24,3 vuotta. Kaksi yhtiön koneista on varastoituna.
Yhä vedossa

Yhä vedossa () on yhdysvaltalainen perhekomedia Millerin perheestä. Komediasarjan ensi-ilta oli yhdysvaltalaisella CBS-kanavalla vuonna 2002. Sarjan viimeiset osat esitettiin vuonna 2006.
Neuquén

Neuquén on Neuquénin maakunnan pääkaupunki Argentiinassa. Patagonian suurimmassa kaupungissa asuu yli 230 000 asukasta. 
Kaupunki perustettiin vuonna 1904 paikkaan, jossa Neuquén- ja Limay- joet yhtyvät muodostaen Río Negron. Se on ympäröivän hedelmänviljelyalueen markkinakeskus, jonka tuottavuus lisääntyi 1970-luvulta lähtien Limay-joen El Chocónin padon ja Neuquén-joen Cerros Coloradosin padon valmistuttua. Hedelmät jalostetaan paikallisesti, ja lähistöllä on monia viinikellareita eli bodegoja. Kaupungin teollisuus valmistaa raskaita koneita ja rakennusmateriaaleja pohjoisessa ja lännessä sijaitseville öljykentille.
Kaupunkia palvelee aivan sen tuntumassa sijaitseva Presidentti Perónin kansainvälinen lentoasema.
Sisarkaupungit.
Neuquénin sisarkaupungit ovat
Tokyo Sonata

Tokyo Sonata (トウキョウソナタ "Tōkyō Sonata") on Kiyoshi Kurosawan ohjaama japanilainen elokuva vuodelta 2008. Se voitti parhaan elokuvan palkinnon Asian Film Awardsissa ja sai Cannesin elokuvajuhlien "Un certain regard" -palkinnon vuonna 2008.
Elokuva kertoo keskiluokkaisesta tokiolaisperheestä, johon kuuluu vanhemmat Ryūhei Sasaki ja hänen vaimonsa Megumi sekä kaksi poikaa, Takashi ja Kenji. Työlleen omistautunut perheen isä erotetaan yllättäen, mutta hän päättää olla kertomatta asiasta perheelleen. Teemana on japanilaiselle kulttuurille tyypillinen häpeän ja kasvojen menettämisen pelko.
Elokuva poikkeaa tyyliltään Kurosawan muusta tuotannosta. Se muistuttaa enemmän Yasujiro Ozun elokuvia kuin Andrei Tarkovskin ja Stanley Kubrickin tuotantoa, joihin häntä on usein verrattu. Vasta loppuvaiheissa se saa Kurosawalle ominaisia sävyjä.
Arvioita.
Ilta-Sanomien Timo Malmin mukaan "Keskiluokkaisen perheen mureneminen heijastelee koko japanilaisen yhteiskunnan muuttumista modernisoitumisen kourissa."
Comodoro Rivadavia

Comodoro Rivadavia on kaupunki Chubutin maakunnassa eteläisessä Argentiinassa. Kaupungissa asuu noin 175 196 asukasta. Kaupunki perustettiin vuonna 1901.
Kaupunkia palvelee Kenraali Enrique Mosconin kansainvälinen lentoasema.
Jarmo Korhonen (lentopalloilija)

Jarmo Korhonen (s. 25. heinäkuuta 1986 Nurmes) on suomalainen lentopalloilija, joka on voittanut tähän astisella urallaan kahdesti Suomen mestaruuden ja niin ikään kahdesti Suomen Cupin mestaruuden. Korhonen on edustanut Mestaruusliigassa Pielaveden Sampoa, Muuramen Lentopalloa ja kaudesta 2012–2013 alkaen Sastamalan VaLePan. 
Korhonen saavutti uransa ensimmäisen SM-kullan jo Sammon riveissä kaudella 2004–2005, mutta varsinaisesti pelaavassa kokoonpanossa hän oli saavuttamassa SM-kultaa kauden 2012–2013 VaLePan kultajoukkueen liberona. 
Korhonen vaihtoi passarista liberopelaajaksi yllättäen kaudeksi 2010–2011 ja nousi oitis täysin erilaisella pelipaikalla Mestaruusliigan eliittiin. Hänen upea onnistuminen palkittiin myös maajoukkuepaikalla kauden päätteeksi. Korhonen debytoi maajoukkueessa toukokuussa 2011 Kiinaa vastaan. Kesän 2011 maajoukkuepelit ovat toistaiseksi ainoat, jotka Korhonen on kirjannut nimiinsä. 
Korhonen on Nurmeksen Seppojen kasvatti.
Ura.
Korhonen aloitti lentopallouransa vuonna 1992 Nurmeksen Seppojen riveissä. Tie vei Nurmeksesta aikuistasolla Pielaveden Sampoon, jossa Korhonen debytoi kaudella 2003–2004. Sammossa hän viettikin seuraavat vuodet pelaten 2-sarjaa tai SM-liigaa. Korhonen voitti vuonna 2005 SM-kultaa Sammon riveissä, mutta hänen roolinsa oli pieni kakkospassarina. Samoin SM-hopeaa (2007) ja Suomen Cupin kultaa (2006) voittaneissa joukkueissa Korhonen ei kuulunut avauskentälliseen; ykköspassarina toimi tuolloin yksi Suomen parhaimmista passareista Aki Riihimäki.
Kaudeksi 2007–2008 Korhonen vaihtoi MuurLen riveihin. MuurLessa passari sai entistä enemmän vastuuta, mutta ei ottanut selvästi ykköspassarin viittaa harteilleen. MuurLen maajoukkuelibero, Pasi Hyvärinen, lähti seurasta kauden 2010 jälkeen, jolloin seura tarvitsi kipeästi uutta liberoa. Korhonen halusi ottaa haasteen vastaan ja tarttui täysin erilaiseen pelirooliin. Liberona hän nostelisi nyt palloja, kun passarina tehtävänä oli passata niitä. Peliroolin vaihtuminen sujui Korhoselta mainiosti, ja hän olikin yksi MuurLen kulmakivistä läpi kauden. Hyvä kausi palkittiin maajoukkueryhmään valinnalla. 
Korhonen pelasi ensimmäisen maaottelunsa 21. toukokuuta 2011 Tampereella. Läpi ottelun liberontontilla pelanneen Korhosen debyytti päättyi tiukkaan tappioon maailmanlistan yhdentenätoista ja edellisissä olympiakisoissa viidenneksi sijoittunutta Kiinaa vastaan. Korhonen pelasi Maailmanliiga-kesän aikana kaiken kaikkiaan viisi maaottelua. Häntä ei valittu EM-kisaryhmään.
Kaudesta 2012–2013 alkaen Korhonen on pelannut sastamalalaisseura VaLePan riveissä. Hän voitti VaLePassa SM-kultaa kausilla 2013–2014 ja 2016–2017, SM-pronssia VaLePa-paidassa Korhonen on juhlinut kausilla 2012–2013 ja 2014–2015. Kaudella 2015–2016 VaLePa ja Korhonen saavuttivat SM-hopeaa. Korhonen ilmoitti kauden 2016–2017 päätteeksi päättävänsä peliuransa.
William Wallén

William Wallén (s. 16. elokuuta 1991 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue Almtuna IS:ssä. Pienikokoinen Wallén pelaa rightilta.
Ura.
Seuraura.
Wallén on IFK Täbyn kasvatti. Hän pelasi juniorina myös Stocksunds IF:ssä ja vuonna 2006 Wallén siirtyi Djurgårdens IF:ään. Hän voitti sen U16-joukkueessa mestaruuden keväällä 2007. Kaudella 2007–2008 Wallén edusti TV-Puckenissa Stockholm 1-joukkuetta ja hän voitti yhdeksällä syötöllään sarjan syöttöpörssin. Hänet valittiin myös TV-Puckenin parhaaksi hyökkääjäksi palkiten Sven Tumbas Stipendiumilla. Samalla kaudella Wallén voitti myös Djurgårdenissa J18 Allsvenskanin mestaruuden.
Kesällä 2008 OHL-joukkue Mississauga St. Michael's Majors varasi Wallénin 16. pelaajana . Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2008–2009 ja teki 30 runkosarjaottelussa tehot 11+11=22. Wallénin runkosarja jäi lyhyeksi, sillä lokakuussa 2008 pelatussa kotiottelussa hän kärsi päänsärystä ja pahoinvoinnista, jonka jälkeen Wallén vietiin sairaalaan. Hänelle diagnisoitiin aneurysma. Wallén oli peleistä sivussa tammikuuhun 2009 asti. Hän teki paluuottelussaan tehot 1+1=2. Toisella OHL-kaudellaan 2009–2010 Wallén sijoittui tehoilla 14+27=41 St. Michael's Majorsin sisäisessä pistepörssissä viidenneksi. 
Toukokuussa 2010 Wallén palasi kotimaahansa ja teki kaksivuotisen sopimuksen Elitserien-joukkue Frölunda HC:n kanssa. Hän teki Elitserien-uransa ja kauden ainoaksi jääneen maalinsa voittomaalikilpailussa kauden neljännessä ottelussa Brynäs IF:ää vastaan. Wallénin osuma ratkaisi Frölundalle kauden ensimmäisen kotivoiton. Yhteensä hän pelasi kauden 2010–2011 aikana 12 Elitserien-ottelua. Wallén pelasi suurimman osan kaudestaan lainalla sarjatasoa alempana HockeyAllsvenskanin Borås HC:ssa ja Almtuna IS:ssä, joista jälkimmäisessä hän pelasi kauden loppuun.
Toukokuussa 2011 Wallén siirtyi try-outille SM-liigajoukkue Jokereihin, mutta hän jäi kolmen European Trophy -turnauksessa pelatun ottelun jälkeen ilman sopimusta ja jätti joukkueen elokuussa. Noin viikkoa myöhemmin hän palasi vuoden mittaisella sopimuksella HockeyAllsvenskanin Almtuna IS:ään.
Maajoukkueura.
Wallén pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009.
Muuta.
Wallén on toisen polven Elitserien-pelaaja, sillä hänen isänsä Peter edusti omalla urallaan Djurgårdenia, Väsby IK Hockeyta ja Leksands IF:ää.
Etapit 12–21 Italian ympäriajossa 2011

Italian ympäriajon 2011 etappien 12–21 tulokset
12. etappi.
19. toukokuuta 2011, Castelfidardo–Ravenna, 184km.
Lähde: Cyclingnews
13. etappi.
20. toukokuuta 2011, Spilimbergo–Grossglockner (Itävalta), 167 km.
Lähde: Cyclingnews
14. etappi.
21. toukokuuta 2011, Lienz (Itävalta) – Monte Zoncolan, 190 km.
Lähde: Cyclingnews
15. etappi.
22. toukokuuta 2011, Conegliano – Gardeccia-Val di Fassa, 229 km.
Lähde: Cyclingnews
16. etappi.
24. toukokuuta 2011, Belluno–Nevegal, 12,7 km (ylämäkiaika-ajo).
Lähde: Cyclingnews
17. etappi.
25. toukokuuta 2011, Feltre–Tirano, 230 km.
Lähde: Cyclingnews
Giovanni Visconti ylitti maaliviivan ensimmäisenä, mutta tuomaristo katsoi hänen tönineen Diego Ulissia loppukirin aikana sääntöjen vastaisesti, ja pudotti hänet kolmanneksi.
18. etappi.
26. toukokuuta 2011, Morbegno – San Pellegrino Terme, 151 km.
Lähde: Cyclingnews
19. etappi.
27. toukokuuta 2011, Bergamo–Macugnaga, 209 km.
Lähde: Cyclingnews
20. etappi.
28. toukokuuta 2011, Verbania–Sestriere, 242 km.
Lähde: Cyclingnews
21. etappi.
29. toukokuuta 2011, Milano, 26 km (aika-ajo).
Lähde: Cyclingnews
Melancholia

Melancholia on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut scifi-draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Lars von Trier. Sen pääosia esittävät Kirsten Dunst, Charlotte Gainsbourg, Kiefer Sutherland, Alexander Skarsgård, Brady Corbet, Cameron Spurr, Charlotte Rampling, Jesper Christensen, John Hurt, Stellan Skarsgård ja Udo Kier.
Elokuvan juoni keskittyy kahteen siskokseen, joista toinen on valmistautumassa häihinsä juuri ennen kuin tähtienvälinen planeetta uhkaa törmätä maahan. Elokuva on tanskalaisen Zentropa-yhtiön tuottama, jonka lisäksi kansainvälistä tuotantotukea tuli Ruotsista, Ranskasta, Saksasta ja Italiasta. Se sai ensi-iltansa Cannesin 64. elokuvafestivaaleilla toukokuussa 2011. Kirsten Dunst sai roolistaan parhaan naisnäyttelijän palkinnon.
Vuonna 2016 "Melancholia" äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 50 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Juoni.
Elokuvan johdanto on hidastettu kuvasarja sen päähenkilöistä ja maapallon tuhoutumisesta toisen planeetan törmätessä siihen.
Johdannon jälkeen alkaa ensimmäinen osa, joka kertoo Justinen (Kirsten Dunst) ja Michaelin (Alexander Skarsgård) häistä. Häät ovat katastrofien sarja, jonka lopuksi Michael jättää Justinen.
Elokuvan toisen osan pääosassa on Justinen sisko Claire (Charlotte Gainsbourg). Claire hoitaa häiden jälkeen vakavasti masentunutta Justinea miehensä Johnin (Kiefer Sutherland) kanssa yhteisessä kodissa. Auringon takaa on paljastanut uusi planeetta, joka on nimetty Melancholiaksi. Melancholia lähestyy Maata, mutta tähtitiedettä harrastava John vakuuttelee törmäystä pelkäävälle Clairelle, että planeettojen radat kulkevat tutkijoiden laskelmien mukaan toistensa ohitse. Mitä uhkaavammaksi tilanne muuttuu, sitä paremmin Justine vaikuttaa toipuvan masennuksestaan.
Arvioita.
"Nyt"-liitteen viisi kriitikkoa antoivat elokuvalle pistekeskiarvon 3,8. "Turun Sanomien" Tapani Maskula kirjoitti katsojan pettyvän, jos odottaa tältä von Trierin uutuudelta tämän edellisten elokuvien tapaista rajua rienausta. Tällä kertaa von Trier tarjoaa Maskulan mielestä ”hillittyä hysteriaa”, joka ”silti sekoittaa tuoretta verta eurooppalaisen elokuvan klassisiin perinteisiin”. Hän ei pidä tätä Richard Wagnerin musiikin vyörytyksellä höystettyä elokuvaa ohjaajan parhaisiin kuuluvana, mutta silti visuaalisesti kauniina ”tiheänä alakulona”.
Palkinnot.
Vuonna 2012 Melancholia voitti audiovisuaalisen alan Hulda-vientipalkinnon, jonka myönsi elokuva- ja televisioalan vientiorganisaatio Favex (nykyisin Audiovisual Finland).
Cadorna-luokka

Cadorna-luokka oli Italian laivaston kahden vuosina 1930–1933 valmistetun kevyen risteilijän muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu.
Noin vuosi edeltäneen Giussano-luokan jälkeen tilattiin kaksi uutta alusta, joiden suunnitelmat olivat samat lukuun ottamatta parannettua suojaa sekä vakautta. Lopulta suoja oli lähes sama kuin edeltäjässä, mutta vakaus ja rungon lujuus olivat parantuneet. Lentokoneiden sijoittelun muutos keulasta takakannen rakenteiden päälle mahdollisti komentosillan mataloittamisen. Lisäksi taaemman valvontatornin poisto lisäsi entisestään aluksen vakautta. Alusten taistelukyky oli kuitenkin sama kuin edeltäneen luokan.
Alusten pääaseet vaihdettiin uudempaan OTOn malli 1929:n tykkeihin, jolloin tykkitornit suunniteltiin uudelleen. Apuaseina toimineet 100 millimetrin tykit ryhmiteltiin savuhormien väliin ja torpedoputket lähes etummaisen savuhormin tasalle. Samoin 40 millimetrien asennuksessa oli pieniä eroja.
Alusluokka oli valmisteltu miinanlaskuun ja sille voittiin sijoittaa 84:stä 138:aan miinaan tyypistä riippuen.
Alukset.
"Luigi Cadorna" tilattiin 26. lokakuuta 1929 ja sen sisaralus "Armando Diaz" 29. lokakuuta.
Kenraali Enrique Mosconin kansainvälinen lentoasema

Kenraali Enrique Mosconin kansainvälinen lentoasema () on kansainvälinen lentoasema Comodoro Rivadavian kaupungin tuntumassa Argentiinassa. Lentoasema toimii solmukohtana LADE:lle.
Lentoasema rakennettiin vuonna 1929. Uusi terminaali valmistui 1952. Terminaalipinta-alaa on yhteensä 3 415 neliömetriä. Vuodesta 2000 lentoaseman operaattorina on toiminut Aeropuertos Argentina 2000. Lentoasemalla on yksi 2 750 metriä pikä kiitotie.
Selja Ahava

Selja Ahava ( s. 8. heinäkuuta 1974 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja käsikirjoittaja. Hänen teostensa käännösoikeuksia on myyty yli 20 maahan.
Ahava valmistui dramaturgiksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2001. Hänen esikoisromaaninsa "Eksyneen muistikirja" ilmestyi vuonna 2010 ja oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas. Ahava sai teoksesta Laila Hirvisaaren rahaston apurahan vuonna 2011. Se on käännetty myös saksaksi. Ahavan toinen romaani "Taivaalta tippuvat asiat" ilmestyi keväällä 2015. Se valittiin Finlandia-palkintoehdokkaaksi syksyllä 2015. Palkintoraadin mukaan teos on ”raikas, ajatuksia herättävä ja innostava” ja käsittelee raskaita asioita hyvin epätyypilliseen tapaan. Teos sai EU:n kirjallisuuspalkinnon vuonna 2016. Se oli myös Tulenkantaja-palkintoehdokkaana. Teoksen englanninnos pääsi myös Dublin Literary Awardin (2021) sekä Warwick Prize for Women (2020) -palkinnon niin sanotulle pitkälle listalle.
Vuonna 2017 ilmestyi Ahavan kolmas teos, omakohtainen "Ennen kuin mieheni katoaa". Ahavalle myönnettiin teoksesta Kaarlen palkinto. Ahavan neljäs romaani, "Nainen joka rakasti hyönteisiä", julkaistiin syksyllä 2020. Se oli Runeberg-palkintoehdokkaana ja sille myönnettiin Kiitos kirjasta -mitali.
Ahavan kuolevaisuutta käsittelevä viides romaani "Hän joka syvyydet näki" ilmestyi syyskuussa 2025.
Selja Ahava on julkaissut yhdessä kirjailija Emma Puikkosen kanssa esseeteoksen "Rakennenautintoja – esseitä kirjoittamisen ja lukemisen ilosta". Teos keskittyy havainnollistamaan tapoja, joilla rakenne luo merkitystä romaaniin, käy läpi erilaisia rakennemalleja ja avaa rakenteeseen liittyvää pohdintaa sekä kirjailijan että lukijan näkökulmasta. Puikkonen ja Ahava ovat tehneet myös "Rakennenautintoja"-nimistä podcast-sarjaa, joka käsittelee kirjoittamisen prosessia.
Kirjojen käännösoikeuksia on myyty 28 maahan.
Ahava on käsikirjoittanut muun muassa elokuvat "Pieniä eroja" (2002) ja "Väärät juuret" (2009), televisiosarjan "Jako kahteen" (2006) ja Radioteatterille kuunnelman "Pakkovaellus" (2013), jonka hän myös ohjasi. Syksyllä 2021 Radioteatteri esitti Ahavan käsikirjoittaman 5-osainen kuunnelmasarjan "Roolien murtajat".
Ahava on tehnyt myös tekstin, tilan ja performanssin välillä liikkuvia teoksia. Ahavalle myönnettiin 2021 valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha.
Ahavan nykyinen puoliso on kirjailija ja kääntäjä Stefan Moster. Hänellä on kaksi lasta. Ahava asuu Porvoossa ja osan ajasta Berliinissä.
Kristus pysähtyi Eboliin

Kristus pysähtyi Eboliin on Francesco Rosin ohjaama italialainen draamaelokuva vuodelta 1979. Se perustuu Carlo Levin kirjaan "Cristo si è fermato a Eboli", joka ilmestyi vuonna 1945. Elokuva on suurelta osin kuvattu Materan kaupungissa Kaakkois-Italiassa.
Pohjana oleva Levin romaani on ilmestynyt suomeksi nimellä "Jumalan selän takana". Se kertoo 1930-luvun Italiasta, jossa kaupunkilaisälykkö joutuu sisäiseen karkotukseen Etelä-Italiaan pieneen Gaglianon kylään, todellisuudessa Alianon kylään. Elokuvan ja alkuperäisteoksen nimi viittaa gaglianolaiseen sanontaan, jonka mukaan seutu on niin syrjäistä, etteivät sinne ole ehtineet Kristus, kristinusko tai muutkaan ajanlaskun alun jälkeiset muutokset. Eboli on kaupunki Gaglianon ja Italian suurten kaupunkien, Napolin ja Rooman välillä.
Diana Cooper

Diana Cooper (s. 7. syyskuuta 1940 Himalaja) on yhdysvaltalainen New Age -kirjailija, joka on tehnyt lukuisia kirjoja ja levyjä esimerkiksi enkeleistä, yksisarvisista, orbeista ja Atlantiksesta.
Juho-Teppo Berg

Juho-Teppo Aksel Berg (s. 25. marraskuuta 1992 Tornio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2015 Ykkösessä pelaavaa PS Kemi Kingsiä. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Berg teki debyyttinsä Ykkösessä TP-47:n paidassa vain 14-vuotiaana. Berg pelasi kaudella 2010 pohjoisruotsalaisessa Assi IF:ssä, jossa hän viimeisteli 10 maalia 21 ottelussa. Seuraavalla kaudella hän ehti pelata ruotsalaisseuran riveissä vain yhden ottelun, jossa teki yhden maalin ennen siirtymistään Rovaniemen Palloseuraan. Hän teki liigadebyyttinsä 19. toukokuuta 2011 Myllykosken Palloa vastaan ja pelasi kaudella 15 ottelua, ollen kahdesti aloituskokoonpanossa.
Berg on pelannut poikamaajoukkueissa yhteensä 17 ottelua.
First Nation Airways

First Nation Airways on vuonna 2011 perustettu nigerialainen lentoyhtiö. Yhtiön perustivat konkurssiin menneen Bellview Airlinesin työntekijät. Yhtiö on hankkinut kolmen koneen laivaston, jolla se aikoo tarjota kotimaanlentoja sekä paikallislentoja.
Laivasto.
First Nation Airwaysin laivasto käsittää tällä hetkellä kolme Airbusin valmistamaa konetta.
First Nation Airwaysin laivaston keski-ikä oli toukokuussa 2011 17,4 vuotta.
Jääkiekon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1995

Jääkiekon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1995 olivat neljännet naisten Euroopanmestaruuskilpailut jääkiekossa. A-sarjan turnaus pelattiin Latviassa 20.–25. maaliskuuta, ja B-sarjaa isännöi Tanska. A-sarjan pistepörssin voitti Suomen Riikka Nieminen kahdeksalla maalilla ja 13:lla maaliin johtaneella syötöllä. Suomi voitti myös Euroopan-mestaruuden neljännen kerran peräkkäin. Suomen lisäksi A-sarjassa vain Saksa pystyi maalintekoon kaikissa otteluissaan.
A-sarja.
Latvia putosi B-sarjaan.
B-sarja.
Sijoitusottelut.
Venäjä nousi A-sarjaan.
Replicant – tappajan kopio

Replicant – tappajan kopio () on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintajännäri. Elokuvan on ohjannut Ringo Lam ja käsikirjoittanut Lawrence Riggins yhdessä Les Weldonin kanssa. Pääosissa näyttelivät Jean-Claude Van Damme ja Michael Rooker. Taistelukohtausten koreografiasta vastasi Peter Malota.
Juoni.
Etsivä Jake Riley on yrittänyt kolme vuotta saada kiinni psykopaattista sarjamurhaaja nimeltä "Torch", joka tappaa nuoria äitejä, jotka ovat hänen mielestä kohdelleet lapsiaan huonosti. Rileyn lopetettua poliisin tehtävät NSA haluaa hänen kuitenkin jatkavan tehtävän parissa ja antavat Rileylle tappajasta tehdyn ihmiskopion parikseen. Kopiolla on telepaattisia kykyjä ja hän kykenee muistamaan samat menneet tapahtumat joita itse murhaaja on tehnyt. Kopion avulla Rileyn on määrä saada murhaaja kiinni.
Swinging on a Star

”Swinging on a Star” on Jimmy Van Heusenin säveltämä ja Johnny Burken sanoittama musiikkikappale vuoden 1944 elokuvasta "Kulje tietäni".
Van Heusen sai idean kappaleeseen ollessaan illastamassa Bing Crosbyn kotona. Crosby sanoi illallisen aikana lapsilleen ”Jos et käy koulua, saatat tulla isona muuliksi. Haluatko että niin käy?”. Lausahdus päätyi kappaleen sanoitukseen, ja Crosbyn esittämä pappi lauloi sen elokuvassa kurittomille lapsille. Sanat kehottavat kuulijaa pyrkimään aina tekemään parhaansa, jotta tämä ei päätyisi muuliksi, siaksi tai kalaksi.
Crosbyn nauhoitus nousi vuonna 1944 listaykköseksi ja pysyi listoilla neljän kuukauden ajan. Yhteensä sitä myytiin yli miljoona kappaletta. Kappale voitti parhaan laulun Oscar-palkinnon ja Crosbyn single hyväksyttiin historiallisena äänilevynä Grammy Hall of Fameen vuonna 2002.
Kappaleen ovat nauhoittaneet myös muun muassa Oscar Peterson, Julie Andrews ja Tony Bennett. Suomeksi kappaletta on esitetty nimillä ”Kurkota kuuhun” (san. Sauvo Puhtila, 1964) ja ”Pellit auki” (san. Jorma Toiviainen, 1981).
Lost Angels

”Lost Angels” on brittiläisen Sweet-yhtyeen vuonna 1976 julkaistu kappale ja single. Se sisältyi myös vuonna 1977 ilmestyneelle albumille "Off the Record". Sweetin omaa käsialaa oleva ”Lost Angels” on yhtyeelle tyypillinen, melodinen hard rock -kappale korkeine taustalauluineen. B-puolella oli funk-tyylinen ”Funk It Up”.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/57"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.57.&lt;/ref&gt;
Julkaisu ja vastaanotto.
Single julkaistiin lokakuussa 1976, ja siitä muodostui yhtyeen ensimmäinen single sitten vuoden 1971, joka ei noussut Britanniassa listalle. Myös Manner-Euroopassa ”Lost Angelsin” menestys oli edellisiä singlejä heikompaa – parhaana noteerauksena Ruotsin viides sija. Top 20:een single ylsi Itävallassa ja Länsi-Saksassa. Suomessa ”Lost Angels” ei saavuttanut sijoitusta, vaikka kappale esitettiinkin television "Toivotaan, toivotaan" -ohjelmassa.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/57"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.57.&lt;/ref&gt; Yhdysvalloissa single jätettiin kokonaan julkaisematta, kuten oltiin tehty myös edellissingle ”The Lies in Your Eyesin” kohdalla.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/139"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.139.&lt;/ref&gt;
Rateyourmusic.com-sivuston käyttäjien mielestä ”Lost Angels” on vuoden 1976 317:nneksi paras single. 
Singlen kansikuvaa käytettiin myöhemmin mukautettuna versiona "Hard Centres – The Rock Years" -kokoelma-albumin kannessa.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Elina Lindgren

Elina Sari Tuulikki Lindgren (nyk. Nyländen, s. 27. marraskuuta 1983 Oulu) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edustaa Oulun Pyrintöä. Häntä ovat valmentaneet Hanna Vesteri, Timo Vuorimaa, Toni Roponen ja vuodesta 2010 Jussi Saarela.
Lindgren sijoittui maastojuoksun EM-kilpailuissa Malmössä 2000 alle 20-vuotiaiden sarjassa 18:nneksi ja joukkuekilpailussa viidenneksi. Vuonna 2001 hän sai Grosseton alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa hopeaa 5 000 metrillä ajalla 16.11,55. Maastojuoksun EM-kilpailuissa Thunissa hän oli 20-vuotiaiden sarjassa kahdeksas ja Suomi joukkuekilpailussa neljäs. Vuonna 2002 hän sijoittui Kingstonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 3 000 metrillä 11:nneksi ja 5 000 metrillä kahdeksanneksi. Saman vuoden maastojuoksun EM-kilpailuissa Kroatian Medelinissä hän sai alle 20-vuotiaiden sarjassa hopeaa.
Lindgren voitti maastojuoksun Pohjoismaiden-mestaruuden alle 20-vuotiaiden sarjassa 2002 ja oli toinen 2001. Joukkuekilpailussa hän sai edellä mainituilla kerroilla kultaa ja 2000 pronssia. Naisten sarjassa hän sai joukkuepronssia 2005. Hän on edustanut Suomea aikuisten maaotteluissa vuodesta 2001 sijoittuen parhaimmillaan toiseksi 5 000 metrillä Helsingissä 2002 ja 10 000 metrillä Göteborgissa 2007.
Lindgren on voittanut 5 000 metrillä Suomen-mestaruuden 2001 ja 2007 ja hopeaa 2011. 10 000 metrillä hän voitti kultaa 2011 ja pronssia 2013. Puolimaratonin Suomen-mestari hän on vuosilta 2004, 2008, 2011 ja 2012 sekä maratonin Suomen-mestari vuodelta 2013. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut 3 000 metrillä hopeaa 2002 ja 2003 sekä pronssia 2001. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän on ollut toinen 2008 ja 2011 sekä kolmas 2012. 
Lindgrenin veljet Pekka ja Jukka ovat pelanneet salibandya SM-tasolla ja Antti on painin Suomen-mestari.
Näkemiin Helena

Näkemiin Helena Lasse Pöystin ohjaama elokuva vuodelta 1955. Elokuva on Pöystin toinen ohjaus. Se perustuu Aino Räsäsen romaaniin "Näkemiin, Helena". Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1950-luvun alkuun, ja elokuvaan liittyy takautumina katkelmia edellisestä Helena-elokuvasta.
Helena on jo ikääntynyt maalaistalon emäntä, niinpä aiheena ovat Junkkerin suvun jälkikasvun rakkausmurheet. Lapsuudenystävä Lennu haikailee perheen tarmokkaan tyttären Päivin perään, ja Arttu-pojalla on avioliitossaan ongelmia.
Arviot.
Pöystin edellinen ohjaus "Kummituskievari" oli Leo Nordbergin ("Uusi Suomi") mukaan ollut ”surullisen huono”, eikä Pöysti tässäkään elokuvassa hänen mukaansa ole löytänyt kykyjään. Tosin ei kirjakaan juuri tarjoa mahdollisuuksia, ja ”viikonloppuromaanin epämääräinen sivumaku tuntuu filmiä katsottaessa liian selvästi suussa”. Elokuvalle olisi "Ylioppilaslehden" nimimerkki Varjostimen mukaan ollut hyväksi, jos käsikirjoitusta olisi pelkistetty. Tomira Savtschenko ("Työkansan Sanomat") näki elokuvan ansiot: ”Tämä on Lasse Pöystin onnistunein filmi.” Kuvaajista toinen, Esko Töyri, sai jälleen kiitosta.
Viikatekalat

Viikatekalat (Trachipteridae) on kiiltolahnakaloihin kuuluva kalaheimo, jonka lajit elävät valtamerissä.
Lajit.
Viikatekaloihin kuuluu lähteestä riippuen 8–10 lajia kolmessa suvussa. Lajeja ovat muun muassa purjeviikatekala ("Desmodema polystictum"), viikatekala ("Trachipterus arcticus"), etelänviikatekala ("Trachipterus trachypterus") ja lohikuningas ("Trachipterus rexsalmonorum").
Anatomia.
Pisimmillään viikatekalojen heimon lajit voivat olla noin 1,7 m pitkiä. Ruumis on litteä ja nauhamainen. Lajilla on kaksi selkäevää, joista etummainen on erittäin korkea ja taipuisa. Takimmainen selkäevä on matalampi ja ulottuu pyrstöön asti. Lajien pyrstöevä on viuhkamainen ja kalat voivat kääntää sen pystysuoraan. Nuorilla kaloilla vatsaevä on pitkä, kun aikuisilla se on lyhyempi tai sitä ei ole lainkaan. Viikatekaloilta puuttuu uimarakko tai se on hyvin alkeellinen. Kaloilla on suomuja ainoastaan kylkiviivan läheisyydessä. Ihossa voi olla teräviä väkäsiä.
Levinneisyys ja elintavat.
Viikatekaloja tavataan sekä kylmistä että lämpimistä vesistä. Niitä tavataan Atlantista, Välimerestä sekä Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Lajit ovat syvän veden kaloja ja ne elävät tyypillisesti 600–3 600 metrin syvyydessä merenpinnasta. Viikatekalojen ravintoa ovat pienet kalat, äyriäiset ja nilviäiset. Lajien munat ovat suurikokoisia, punaisia ja ovat kelluvat vedessä vapaasti.
SMS Niobe (1899)

SMS Niobe oli Saksan keisarikunnan laivaston Gazelle-luokan kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin AG Weseriltä Bremenistä, missä köli laskettiin vuonna 1898. Alus laskettiin vesille 18. heinäkuuta 1899 ja valmistui 25. kesäkuuta 1900.
Palvelus.
Alus myytiin 1925 Jugoslavialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Dalmacija". Toisessa maailmansodassa Italia valtasi aluksen 1941 liittäen sen laivastoonsa nimettynä "RN Cattaroksi", jolloin aluksen aseistuksena oli kuusi Skoda 8,5 tuuman tykkiä sekä kuusi 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Syyskuussa 1943 Saksa sai aluksen liittäen sen laivastoonsa alkuperäisellä nimellä. Alus ajoi karille, johon Britannian kuninkaallisen laivaston moottoritorpedoveneet "MTB 276" ja "MTB 298" tuhosivat sen 22. joulukuuta 1943.
Luettelo Tähtien sota -aseista

Tämä artikkeli on luettelo Tähtien sota -aseista.
Superaseet.
Aurinkomoukari.
Aurinkomoukari ("Sun Crusher") on Galaktisen Imperiumin superase. Aurinkomoukarista on olemassa toinen suomennos, Auringonmurskaaja. Qwi Xuxin suunnittelema Aurinkomoukari on Tähtien sodan universumin tehokkain koskaan rakennettu superase. Sen tarkoitus on tuhota kokonaisia aurinkokuntia ampumalla resonanssitorpedo, joka aiheuttaa tähdessä supernovan mikä tuhoaa aurinkokunnan. Muuta aseistusta on neljä laserkanuunaa sekä laserturretti. Aurinkomoukarin panssari on lähes tuhoutumaton, sen panssari kesti Kuolemantähden prototyypin superlaserin osuman. Panssari on nimetty kvanttipanssariksi. Aurinkomoukarin ainoa heikko kohta on sen lasertykit, jotka Amiraali Daalan lippulaiva "Gorgon" tuhosi. Aurinkomoukari on hyvin pieni, vain hävittäjän kokoinen.
Aurinkomoukari nähdään Kevin J. Andersonin Jediakatemia-trilogiassa, missä rikollinen nimeltä Moruth Doole on vanginnut Han Solon ja Chewbaccan Kessel-planeetalle. Daalan vankina ollessaan Han tapaa Qwi Xuxin, insinöörin joka suunnitteli Kuolemantähden prototyypin ja Aurinkomoukarin. Han saa Qwin ymmärtämään, että hänen aseitaan käytetään suunnattoman tuhon aiheuttamiseen, ja Qwi päättää paeta Hanin, Chewbaccan ja Kypin kanssa juuri ennen kuin amiraali Daala valmistautuu hyökkäämään Uuten tasavaltaan. He kaappaavat Aurinkomoukarin ja pakenevat tuhoten yhden Daalan neljästä tähtituhoojasta. Myöhemmin Kyp lähtee tuhoamaan Aurinkomoukarilla Kuolemantähden prototyyppiä. Prototyyppi putoaa mustaan aukkoon Aurinkomoukarin mukana, kun Kyp onnistuu pakenemaan Aurinkomoukarista. Aurinkomoukari ja Kuolemantähden prototyyppi tuhoutuvat mustassa aukossa.
Galaksitykki.
Galaksitykki (Galaxy Gun) on superase, joka nähdään sarjakuvissa "Dark Empire II" ja "Empire's End".
Galaksitykki oli yksi monista Galaktisen Imperiumin rakentamista superaseista. Galaksitykki oli 7 250 metriä pitkä, lähes yhtä pitkä kuin viisi keisarillista tähtituhoojaa. Galaksitykin jokainen ammus suunniteltiin kantamaan voimaa tuhota planeetta. Siinä oli kuitenkin tehoasetukset, jotta sillä pystyttäisiin ampua pieniä kohteita kuten kaupunkeja, avaruusaluksia ja sotilastukikohtia. Lisättynä toimenpiteenä ammukset pystyivät matkaamaan hyperavaruudessa lähes yhtä nopeasti kuin Millennium Falcon, sallien nopean osumisen pitkillä matkoilla ja aseen vaikean havaitsemisen. Näin pystyttiin helposti aiheuttamaan pelkoa useissa aurinkokunnissa. Jokainen galaksiaseen ammus sisälsi pienen hajottimen () ja hyperajon. Kun ammus oli osunut, hajotin purkautui aiheuttaen ydinketjureaktioita. Galaksitykillä tuhottiin kapinallisten tukikohta Pinnacle-kuussa.
Galaksitykki tuhottiin planeetta Byssin ylapuolella. Pian keisari Palpatinen kuoleman jälkeen, astromekaniikkadroidi R2-D2, joka oli ottanut supertähtituhooja Eclipse II:sen ohjaukseensa, asetti aluksen törmäyskurssille Galaksitykkiin. Räjähdys tuhosi Galaksitykin sekä Eclipse II:sen. Juuri ennen tuhoaan galaksiatyllo ehti ampua yhden ammuksen Byssia kohti. Byss ei tuhoutunut mutta ammus muutti planeetan kuivaksi, ankaraksi ja elottomaksi.
Kalevi Lahtinen (moottoriurheilija)

Kalevi ”Kille” Eero Lahtinen (25. maaliskuuta 1936 Tampere – 3. joulukuuta 2010 Tampere) oli suomalainen speedwaykuljettaja ja maarata-ajaja. 
Hän voitti speedwayn Suomen mestaruuden viidesti 1960-luvulla ja Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1966. Vuonna 1962 Lahtinen voitti Oldenburgissa Länsi-Saksassa kansainväliset speedway-kilpailut ("kultainen rautakenkä"), vuosina 1964 ja 1965 Itämerenviikon ajot ja vuosina 1964–1966 Bremenin kaupungin Kultainen avain-kilpailut; näistä kolmesta peräkkäisestä voitosta hän sai kaupungin kunniamitalin. PM-kisoista Lahtisella on viisi maaradan joukkuemestaruutta. Speedwayn EM-finaalissa hän ajoi ensimmäisenä suomalaisena vuosina 1959 ja 1966. Lisäksi hän selvitti itsensä maaradan EM-finaaliin vuosina 1957, 1959 ja 1960.
Ennen menestyksekästä moottoripyöräkauttaan Lahtinen kilpaili mäenlaskussa ja yhdistetyssä ja voitti molemmissa lajeissa piirinmestaruuksia. Lahtisen seura oli Tampereen moottorikerho, jossa hän toimi valmentajana ja varapuheenjohtajana. Lahtinen kuului Suomen Moottoriliiton hallitukseen ja kilpailuvaliokuntaan. Hänelle myönnettiin Suomen Moottoriliiton mestariajajan merkki suurmestaritunnuksin vuonna 1970. Lahtinen harrasti musiikkia ja avusti Moottoriurheilu-lehteä kirjoituksillaan. Ammatiltaan Lahtinen oli liikkeenharjoittaja. 
Lahtinen joutui työkyvyttömäksi 39-vuotiaana saatuaan aivovaurion hirvikolarissa vuonna 1975. 
Lahtisen äiti oli maastohiihtäjä Impi Lahtinen.
Dubonnet

Dubonnet on ranskalainen aperitiivina suosittu makea viinipohjainen juoma. Se on sekoitus väkevää viiniä, yrttejä ja mausteita (sisältäen pienen määrän kiniiniä).
Dubonnet'n myynnin aloitti Joseph Dubonnet vuonna 1846. Juoman taustalla on kilpailu, jolla yritettiin saada Pohjois-Afrikassa Ranskan muukalaislegioonalaisia nauttimaan kitkerää kiniiniä, joka toimi hyvin suojana malariaa vastaan.
Tuotemerkki siirtyi Pernod Ricardin haltuun vuonna 1976, ja juoman suosiota yritettiin lisätä mainoskampanjoilla.