tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bandiagara

Bandiagara on kaupunkikunta ja Moptin alueen Bandiagaran piirin hallinnollinen keskus Malissa. Se sijaitsee Dogonin ylängöllä virtaavan Yaméjoen varrella 65 kilometriä Moptista itään. Kunnassa on 17 200 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja ilmasto.
Bandiagaran kaupunkikunnan pinta-ala on arviolta kymmenen neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa ja idässä Dandolin sekä etelässä ja lännessä Doucoumbon maalaiskuntiin.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kuiva kausi jakautuu viileään jaksoon marraskuusta helmikuuhun ja kuumaan jaksoon maaliskuusta toukokuuhun. Sadekausi kestää kesäkuusta lokakuuhun. Vuotuinen sademäärä on 521 millimetriä.
Asutus.
Kuntaan kuuluu kahdeksan kaupunginosaa. Kaupunkikuva on hyvin maalaismainen. Asukkaista suurin osa on dogoneja. Lisäksi on muun muassa tukuloreja, bambaroita ja fulbeja.
Historia.
Dogonien perustama Bandiagara oli 1800-luvun lopulla yksi tukulorivaltakunnan keskuksista. Valtakunnan perustaja Umar Tall katosi vuonna 1864 lähistöllä sijaitsevaan Déguembérén luolaan, minkä jälkeen hänen veljenpoikansa Tidjani Tall hallitsi dogoniliittolaistensa avulla osaa valtakunnasta aluksi Déstä ja sittemmin Bandiagarasta käsin. Umar Tallin poika Amadou Tall pakeni Niorosta Bandiagaraan vuonna 1891. Louis Archinardin johtamat ranskalaiset löivät Amadou Tallin joukot Bandiagaran lähellä sijaitsevassa Kori Korissa ja valloittivat kaupungin vuonna 1893. Ranskalaiset nimittivät Macinan kuninkaaksi Umar Tallin pojan Agibou Tallin ja rakennuttivat hänelle sudanilaistyylisen palatsin. Välillinen siirtomaahallinto lakkautettiin vuonna 1908, mutta Tallin sukulaiset ovat sen jälkeenkin toimineet Bandiagaran päälliköinä ja suvun mausoleumin vartijoina. Muita paikallisia merkkihenkilöitä ovat suufilaisoppinut Tierno Bokar sekä kirjailijat Amadou Hampâté Bâ ja Yambo Ouologuem.
Liikenne, elinkeinot ja palvelut.
Bandiagaran kautta kulkee Sévarésta Burkina Fasoon johtava maantie RN15, josta haarautuu huonokuntoinen paikallistie RR29 Douentzaan.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi ja durra. Myytäväksi kasvatetaan varsinkin sipulia. Kaksilla viikoittaisilla markkinoilla myydään kalaa, teollisuustuotteita, viljaa, maapähkinöitä ja vihanneksia. Teollisuutta ei ole käytännössä lainkaan.
Kunnassa toimii kaksi alakoulua, katolinen koulu, kaksi koraanikoulua ja lyseo. Terveyspalvelut käsittävät kunnallisen terveyskeskuksen, piirin poliklinikan, kolme yksityisvastaanottoa, perinteisen lääketieteen keskuksen ja apteekin. Vesihuolto käsittää vesijohtoverkkoja, kaivoja ja porakaivoja. Kaupungissa on sähkö-, lankapuhelin- ja matkapuhelinverkot.
Matkailu.
Kaupungin nähtävyyksiä ovat Tidjani Tallin rakennuttama moskeija ja Agibou Tallin palatsi. Lähistöllä sijaitsee tärkeä matkailukohde, Bandiagaran kallio, joka kuuluu Unescon maailmanperintökohteisiin. Tärkeimmät matkailureitit lähtevät Bandiagarasta Sanghaan, Dourouun ja Djiguibombon kautta Kani Komboléen. Lähempänä sijaitsevia kohteita ovat Kendié, Nandoli ja Niongono. Bandiagarassa on kaksi hotellia sekä muita majoitus-, ravintola- ja matkailupalveluita.
Lauri Olavi Routila

Lauri Olavi Routila (vuoteen 1936 Rosenberg; 30. syyskuuta 1934 Pori&lt;ref name="n&amp;n 3/2007"&gt;Koski, Tapio. "Niin &amp; Näin", 2007, nro 3, s. 104.&lt;/ref&gt; – 20. tammikuuta 2020 Jyväskylä) oli suomalainen filosofi, fenomenologi ja Jyväskylän yliopiston taidekasvatuksen professori.
Koulutus ja ura.
Routila suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Turun yliopistossa vuosina 1956–1959. Lisensiaatiksi hän valmistui sieltä vuonna 1962 ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1969 aiheenaan Aristoteleen filosofia. Routila toimi Turun yliopiston filosofian assistenttina vuosina 1960–1969, filosofian vt. professorina 1970–1971 ja filosofian dosenttina vuosina 1970–1999. Hän oli Suomen Akatemian vanhempi tutkija vuosina 1971–1977 ja 1979–1980 sekä Hampurin yliopiston filosofian professori vuonna 1978. Hänet nimitettiin Jyväskylän yliopiston taidekasvatuksen professoriksi vuonna 1985. Virkanimike muuttui sittemmin taiteentutkimuksen professoriksi, ja hän hoiti virkaa vuoteen 1999 asti. Routila toimi myös Kustannusliike ja kirjapaino Clarionin toimitusjohtajana ja graafisena suunnittelijana vuosina 1980–1983.
Jens Martin Knudsen

Jens Martin Knudsen (s. 11. kesäkuuta 1967 Saltangará, Färsaaret) on färsaarelainen uransa jo päättänyt jalkapallomaalivahti. Knudsen tunnetaan parhaiten siitä, että hän pelasi urallaan pipo päässä saatuaan neljätoistavuotiaana vakavan päävamman. Knudsen tiedettiinkin usein vain "sinä pipopäisenä maalivahtina". 
Knudsen pelasi urallaan kuudessa seurassa Färsaarilla, Tanskassa, Islannissa ja Skotlannissa. Skotlannissa hänen seuransa oli Ayr United FC. Knudsen pelasi Färsaarten jalkapallomaajoukkueessa vuosina 1988-2006 65 ottelua. 
Vuonna 2007 ammattilaisuransa lopettanut Knudsen voitti nuorempana Färsaarten mestaruuden voimistelussa ja hän pelasi myös käsipalloa Färsaarten pääsarjassa kenttäpelaajana. Nykyisin hän työskentelee kalatehtaassa.
Roberto Moya

Roberto Saturnino Moya Sandoval (11. helmikuuta 1965 Havanna – 21. toukokuuta 2020) oli kuubalaissyntyinen, mutta myöhemmin Espanjan kansalaisuuden saanut kiekonheittäjä. Moya voitti olympiapronssia Kuuban väreissä vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa tuloksella 64,12. Moyan ennätys oli vuonna 1990 heitetty 65,68. Vuonna 1995 Moya voitti kiekonheitossa kultaa Pan-Amerikan kisoissa. Hän osallistui urallaan kaksiin kesäolympialaisiin ja kolmiin MM-kisoihin. Moya sai Espanjan kansalaisuuden vuonna 2001.
Lähteet.
Viitteet.
Slätis

Slätis on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Königgrätzer Marsch

Königgrätzer Marsch (myös "Der Königgrätzer") on saksalaisen Johann Gottfried Piefken säveltämä sotilasmarssi, joka on omistettu Preussin armeijan voitolle Itävallan armeijasta Königgrätzin taistelussa. Piefken on sanottu luonnostelleen marssin ensimmäisen version Königgrätzin taistelukentällä 3. elokuuta 1866. Hän järjesti vielä samana iltana marssin esityksen kuningas Vilhelm I:lle, joka piti siitä suuresti. Vedotakseen preussilaisten isänmaallisiin tunteisiin Piefke oli liittänyt marssinsa trio-osaksi toisen marssin, Der Hohenfriedbergerin, joka oli sävelletty vuonna 1745 Fredrik Suuren voiton kunniaksi. Königgrätzer Marsch tuli pian hyvin suosituksi, mutta sen aihe teki Piefkestä epäsuositun Itävallassa, jossa häntä oli aiemmin kunnioitettu. Saksan keisarikunnan armeijassa Königgrätzer Marsch oli viiden eri joukko-osaston kunniamarssina, Reichswehrissä kuuden joukko-osaston.
Königgrätzer Marsch on edelleen yksi tunnetuimpia saksalaisia sotilasmarsseja. Se sisältyy Saksan armeijan viralliseen marssiluetteloon kahtena eri versiona (AM II 134 ja AM II 195). Niistä toinen on Piefken myöhemmin säveltämä galoppiversio, josta on jätetty Hohenfriedbergerin melodia pois.
Königgrätzer Marsch on edelleen erittäin suosittu ja olennainen osa kaikkien nykyaikaisten saksalaisten sotilasmarssiorkestereiden musiikkiohjelmistoa, kun taas Itävallassa sitä kuullaan hyvin harvoin, koska marssi yhdistetään Itävallan armeijan tappioon Königgrätzin taistelussa.
Robert Kirkman

Robert Kirkman (s. 30. marraskuuta 1978) on yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija, joka tunnetaan parhaiten kauhusarjakuvastaan "The Walking Dead". Kirkman on luonut myös muita sarjakuvia, kuten supersankarisarjat "Invincible" ja "Marvel Zombies". Hän toimii yhtenä "The Walking Dead" -televisiosarjan vastaavista tuottajista ja on käsikirjoittanut muutamia sarjan jaksoja.
Kirkman on myös kirjoittanut kolme "The Walking Deadiin" perustuvaa romaania.
Silver City (New Mexico)

Silver City on kunta ("town") New Mexicon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se on Grantin piirikunnan hallintokeskus. Silver City on perustettu vuonna 1870. Sen pinta-ala on 26,3 km². 
Silver City on tunnettu monipuolisesta kulttuuritarjonnastaan.
Historia.
Ensimmäiset asukkaat olivat Mogollónin kulttuurin intiaaneja, jotka olivat asuttaneet nykyisen Silver Cityn alueen noin vuosien 900-1000 paikkeilla. Nämä pueblo-intiaanit asuivat kallioseinämien luolissa. Heidän jälkeensa monet muut alkuperäisheimot, kuten Suurten tasankojen apassit, vaelsivat seudulle. Paljon myöhemmin espanjalaiset valloittivat alueen. Espanjalaiset alkoivat kaivaa kuparia, jota intiaanit olivat jo hyödyntäneet, mutta eivät asuneet alueella pysyvästi apassien vihamielisyyden takia. Espanjalaiset kutsuivat laaksoa nimellä La Ciénega de San Vicente.
Yhdysvaltain sisällissodan jälkeen pysyvä asutus alkoi lisääntyä. 1860-luvulta lähtien seuraavien parinkymmenen vuoden aikana apassit hyökkäilivät uudisasukkaiden kimppuun. Vuonna 1869 ensimmäiset valkoihoiset uudisasukkaat, William M. Milby ja John M. Bullard, asettuivat asumaan alueelle. Seuraavan vuoden aikana asukasmäärä kasvoi 80 hengellä. Vuonna 1870 paikka sai nykyisen nimensä. 
Vuodesta 1871 Silver City on ollut Grantin piirikunnan hallintokeskus. 
Väestö.
Silver Cityn asukasluku on noin 10 300 (2013). Latinojen (mitä tahansa rotua; alkuperä espanjankielisessä Latinalaisessa Amerikassa tai Espanjassa) osuus on noin 52 %.
Maantiede.
Silver City sijaitsee 1872 metriä merenpinnan yläpuolella. Monien ilmastovyöhykkeiden ansiosta sääolot ja kasvillisuus ovat seudulla hyvin vaihtelevia. Kesät ovat kuumia ja talvet viileitä. Korkein mitattu lämpötila on 43 °C (heinäkuu 2005) ja alin –24 °C (tammikuu 1913).
Kunnan luoteispuolella sijaitsee Silver City Range, jonka korkein huippu McComas Peak on 2 341 metriä merenpinnan yläpuolella.
Gila Wilderness on 2 000 neliökilometrin laajuinen erämaa-alue, jonka eteläraja on noin 30 kilometriä kunnan pohjoispuolella. Erämaa on osa suurta Gilan kansallismetsää. Lähistöllä virtaava Gila River tarjoaa kalastus- ja retkeilymahdollisuuksia.
Lähiseudulla on useita järviä: Lake Roberts, Bill Evans Lake, Snow Lake, Wall Lake ja Bear Canyon Dam.
Nähtävyydet.
Hyviä vierailukohteita ovat Western New Mexico University Museum, Silver City Museum, Fort Bayard ja The Central Mining District. Pueblo-intiaanien kallioseinämäasumuksiin voi tutustua 70 kilometrin päässä olevalla Gilan erämaa-alueella.
Ali Maaloul

Ali Maaloul (s. 1. tammikuuta 1990 Sfax) on tunisialainen jalkapalloilija. Puolustajana pelaava Maaloul edustaa Egyptin valioliigassa pelaavaa Al-Ahlia.
Ura.
Maaloul aloitti jalkapalloilun kotikaupungissaan Sfaxissa vuonna 2001. Hän pelasi paikallisen seuran CS Sfaxienin junioreissa ja myöhemmin nousi edustukseen kaudeksi 2009–2010.
Kaudella 2010–2011 Maaloul pelasi 18 sarjaottelua ja teki niissä yhden maalin, kun Sfaxien sijoittui Tunisian pääsarjassa kolmanneksi. Seuraavalla kaudella Maaloul pelasi 28 ottelua ja onnistui maalinteossa kahdesti, kun Sfaxien sijoittui toistamiseen kolmanneksi pääsarjassa. Kaudella 2012–2013 Maaloul pelasi hieman vähemmän edelliseen kauteen nähden 18 ottelulla tehden yhden maalin. Hän voitti samalla ensimmäisen Tunisian mestaruutensa.
Kaudella 2015–2016 Maaloul voitti yllättäen puolustajana Tunisian pääsarjan maalikuninkuuden 16 maalilla 27 ottelussa. Sfaxien sijoittui Tunisian pääsarjassa kolmanneksi.
Al-Ahli.
Maaloul siirtyi ensimmäistä kertaa urallaan ulkomaille heinäkuussa 2016 allekirjoitettuaan kolmen vuoden sopimuksen egyptiläisen Al-Ahlin kanssa. Maaloul voitti heti avauskaudellaan Egyptin mestaruuden ja pelasi pääsarjassa 23 ottelua, joissa syntyi yksi maali. Maaloul saavutti myös heti seuraavalla kaudellaan 2017–2018 toisen Egyptin mestaruuden. Tällä kertaa hän pelasi vain 13 sarjaottelua.
Maajoukkueura.
Maaloul pelasi ensimmäisen maaottelunsa Tunisian paidassa 6. heinäkuuta 2013 Marokkoa vastaan.
Kesäkuussa 2018 Maaloul valittiin Tunisian maajoukkueeseen 2018 MM-kilpailuihin Venäjälle.
The Abbey Road Sessions (Kylie Minoguen albumi)

The Abbey Road Sessions on australialaisen Kylie Minoguen kokoelmalevy, joka julkaistiin 24. lokakuuta 2012. Albumi nauhoitettiin marraskuussa 2011 Abbey Road Studiosissa Lontoossa. Albumin ensimmäinen single ”Flower” julkaistiin 25. syyskuuta 2012.
Vladivostokin satama

Vladivostokin satama (, LOCODE:RU FIP tai RU VVO) on Venäjän Primorjen aluepiirin Vladivostokissa sijaitseva merkittävä merisatama. Sen keskeisin osa sijaitsee suojaisan merenlahden (Zolotyi Rog, suom. "Kultainen sarvi" Istanbulin samannimistä lahtea jäljitellen) länsirannalla. Osana satamaa toimii Vladivostokin merimatkustajasatama (Morskoi vokzal). Satamalla on useita muitakin laiturialueita - kuten kalasatama - samalla lahdella. Lisäksi joitain laitureita sijaitsee Itä-Bosporinsalmen eteläpuolisella Venäläisellä saarella.
Sataman rahtimäärät.
Vuonna 2013 Vladivostokin satama oli rahtimäärältään Venäjän 5. suurin Tyynenmeren merisatama.
Vladivostokin sataman vuosittainen rahtimäärä:&lt;br&gt;
Kannat

Kannat ("Canna") on yksisirkkaisiin kuuluva ruohovartisten kukkivien kasvien suku. Kannat ovat kotoisin läntisen pallonpuoliskon trooppisilta ja subtrooppisilta alueilta. Niitä kasvatetaan koristekasveina ja ravinnoksi myös muualla maailmassa.
Kannat on kannakasvien heimon ainoa suku. Se on aikanaan jaettu jopa 58 lajiin, mutta tutkimukset ovat osoittaneet monia näistä synonyymeiksi, ja nykyisin lajeja erotetaan kymmenen. Afrikan ja Aasian kannakannat ovat luontoon levinneitä Amerikasta tuotujen mukuloiden jälkeläisiä.
Etelä-Amerikassa kasvavan intiankannan juurakosta ja maavarsista saadaan proteiini- ja tärkkelyspitoista jauhoa, jota käytetään ravinnoksi.
Kannoista on jalostettu lukuisia isokukkaisia hybridilajikkeita koristekasveiksi.
Kannoja kasvatetaan koristekasveina ruukuissa ja istutuksissa. Niillä on suuret lehdet ja näyttävät punaiset, oranssit, keltaiset tai vaaleanpunaiset kukat. Kasvi talvehtii maavarsiensa avulla 10–15 °C:n lämpötilassa – viileässä ilmastossa maavarret siirretään talveksi kasvihuoneisiin.
Eisriesenwelt

Eisriesenwelt () on luonnollinen kalkkikivi-jääluola Werfenissä, Itävallassa, noin 40 kilometriä etelään Salzburgista. Luola on Hochkogel-vuoren sisällä Tennen-vuoristossa Alpeilla. Se on maailman suurin jääluola: se on 42 kilometriä pitkä ja siellä vierailee vuosittain noin 200 000 turistia. 
Historia.
Virallisesti luolaston löysi ensimmäisenä Anton Posselt, luonnontieteilijä Salzburgista, vuonna 1879, joskin hän tutki luolaa vain 200 metrin syvyydestä. Ennen Posseltin löytöä luolasta tiesivät vain paikalliset asukkaat, jotka eivät suostuneet tutkimaan luolaa, koska uskoivat sen olevan portti Helvettiin. Vuonna 1880 Posselt julkaisi löytönsä vuorikiipeilylehdessä, mutta raportti unohdettiin pian.
Alexander von Mörk, speleologi Salzburgista, kuului harvoihin Posseltin löydön muistaviin ihmisiin. Hän johti monia tutkimusretkiä luolastoon alkaen vuodesta 1912, ja pian muut tutkijat aloittivat omat tutkimuksensa. Von Mörk kuoli ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1914, ja hänen tuhkauurnansa on sijoitettu luolassa olevaan syvennykseen. Vuonna 1920 luotiin ensimmäiset vakiintuneet reitit luolan suulle sekä rakennettiin mökki tutkijoille. Pian sen jälkeen luolan yllättävästä suosiosta kiinnostuneita turisteja alkoi saapua. Myöhemmin vuorelle rakennettiin toinen mökki sekä polut Werfenistä ja Tänneckistä. Vuonna 1955 rakennettiin kabiinihissi, joka lyhensi 90-minuuttisen kiipeämisurakan kolmeminuuttiseksi. 
Vierailu.
Luola on vuosittain avoinna 1.5. - 26.10. Lämpötila luolan sisällä on usein alle 0 astetta Celsiusta, johtuen luolan sisätilojen kylmästä ilmavirrasta, joten lämmintä vaatetusta suositellaan vierailijoille. Valokuvaaminen luolan sisällä on kielletty, jotta opastetut kierrokset sujuisivat nopeasti. 
Kierros alkaa luolan sisäänkäynniltä, jatkuen "Posseltin halliin", avaraan tilaan, jonka keskellä on Posseltin torniksi kutsuttu stalagmiitti. Tornin takapuolelta löytyy luolan seinään lyöty risti, joka merkkaa Anton Posseltin tutkimusretken kaukaisinta pistettä. Ristiltä näkee suuren jääseinämän, joka kohoaa jopa 25 metrin korkeuteen. Seuraavaa jäämuodostelmaa kutsutaan Hymirin linnaksi - Hymir on jättiläinen skandinaavisessa mytologiassa - jonka vieressä stalaktiitit muodostavat jääuruiksi nimetyn monumentin. 
Jääurkujen jälkeen kierros suuntaa Alexander von Mörkin katedraaliin, joka on luolan suurimpia "huoneita" ja samalla von Mörkin viimeinen leposija. Viimeinen pysähtymispiste kierroksella on Jääpalatsi kilometrin päässä luolan sisäänkäynniltä ja 400 metriä maanpinnan alapuolella. Jääpalatsilta vierailijat kääntyvät takaisin kohti luolan sisäänkäyntiä ja palaavat hieman eri reittiä takaisin luolan suuaukolle. Kierros luolassa kestää noin tunnin ja viisitoista minuuttia. .
FS Courbet (1882)

Courbet oli Ranskan laivaston vuonna 1882 vesillelaskettu Courbet-luokan ironclad-taistelulaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Toulonin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 19. heinäkuuta 1875. Alus laskettiin vesille 27. huhtikuuta 1882 nimellä "Foudroyant". Tieto amiraali Courbetin 11. kesäkuuta tapahtuneesta kuolemasta lippulaivansa "Bayardin" kannella Makungissa tultua tietoon alus nimettiin 25. kesäkuuta 1885 meriministerin päätöksellä uudelleen "Courbetiksi" sen ollessa edelleen varustettavana. Se otettiin palvelukseen 20. lokakuuta 1886.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 4. tammikuuta 1903 ja se poistettiin alusluettelosta 5. helmikuuta 1909. Alus myytiin romutettavaksi 25. elokuuta 1910.
FS Terrible (1881)

Terrible oli Ranskan laivaston vuonna 1881 vesillelaskettu Terrible-luokan ironclad-taistelulaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin joulukuussa 1877. Alus laskettiin vesille vuonna 1881 ja se otettiin palvelukseen tammikuussa 1887.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1911.
FS Caïman (1885)

Caïman oli Ranskan laivaston vuonna 1885 vesillelaskettu Terrible-luokan ironclad-taistelulaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Toulonin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin joulukuussa 1878. Alus laskettiin vesille 21. toukokuuta 1885 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1888.
Palvelus.
Alus romutettiin vuonna 1927.
FS Indomptable (1883)

Indomptable oli Ranskan laivaston vuonna 1883 vesillelaskettu Terrible-luokan ironclad-taistelulaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin kesäkuussa 1878. Alus laskettiin vesille 18. syyskuuta 1883 ja se otettiin palvelukseen helmikuussa 1887.
Palvelus.
Alus romutettiin vuonna 1927.
FS Requin (1885)

Requin oli Ranskan laivaston vuonna 1885 vesillelaskettu Terrible-luokan ironclad-taistelulaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Bordeauxista Forges et Chantiers de la Girondelta, missä köli laskettiin joulukuussa 1878. Alus laskettiin vesille 12. kesäkuuta 1885 ja otettiin palvelukseen joulukuussa 1888.
Palvelus.
Alus poistettiin 1920 alusluettelosta.
Sainsbury’s

Sainsbury’s on Britannian kolmanneksi suurin päivittäistavaroiden vähittäiskauppa Tescon ja Asdan jälkeen. Ketjun omistajayhtiö on Lontoon pörssissä noteerattu J Sainsbury plc (). Syyskuussa 2014 sillä oli noin 1 200 myymälää ja se työllisti 161 000 henkilöä. Yhtiön supermarketien markkinaosuus vuonna 2012 oli 16,5 prosenttia.
Sainsburyllä on kolme erilaista kauppaketjua: "Sainsbury’s"-supermarketit, "Sainsbury’s Local" -lähikaupat ja "Sainsbury’s Central" -pikkukaupat.
Sainsbury-yhtiön perustivat John James Sainsbury ja hänen vaimonsa Mary Ann vuonna 1869. Suvun jäsenet toimivat yrityksen johdossa lähes 130 vuotta siihen asti, kun Davis Sainsbury jäi eläkkeelle vuonna 1998.
Sainsbury’s oli Britannian johtava päivittäistavaraketju vuoteen 1994 saakka 18,4 prosentin markkinaosuudellaan, kunnes Tesco-ketju meni siitä ohi. Vuonna 2002 myös Asda ohitti Sainsburyn. Peter Davisin toimitusjohtajakaudella 2000–2004 Sainsburyn ongelmat syvenivät, ja hän joutui eroamaan hallituksen puheenjohtajan paikalta, johon hänet oli siirretty. Hänen saamaansa kahden miljoonan punnan bonusta pidettiin kohtuuttomana hänen saavuttamiinsa tuloksiin nähden.
Vuosina 2005–2014 yhtiötä johti aiemmin Asdassa ja Marks &amp; Spencerissä työskennellyt Justin King, joka onnistui kääntämään yhtiön kurssin parempaan. Asiakkaiden valitettua tyhjistä hyllyistä ja huonosta palvelusta King irtisanoi pääkonttorista 750 henkeä ja lisäsi myymälöihin kolme tuhatta myyjää.
Vuosina 2000–2011 yhtiön mainoskasvona oli julkkiskokki Jamie Oliver arviolta vähintään miljoonan euron vuosipalkkioita vastaan. Sitä ennen Sainsbury’s käytti mainonnassaan koomikko John Cleeseä mutta surkein tuloksin.
Kinapriili

Kinapriili (C25H30N2O5) on peptidomimeetti eli peptidejä matkiva orgaaninen yhdiste. Yhdiste kuuluu niin kutsuttuihin ACE-estäjiin ja sitä käytetään lääkkenä korkean verenpaineen ja sydämen vajaatoiminnan hoidossa.
Fysikaaliset ja kemialliset ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa kinapriili on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Se ei liukene veteen, mutta liukenee metanoliin. Kinapriili on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky metanoliliuoksessa on +14,5°.
Vaikutusmekanismi ja käyttökohteet.
Kinapriilin kehittivät vuonna 1986 Warner-Lambert Companyn tutkijat ja sitä markkinoi Pfizer. Yhdiste itsessään on fysiologisesti lähes tehoton aihiolääke. Ihmisen elimistössä se metaboloituu nopeasti maksan esteraasientsyymien vaikutuksesta aktiiviseksi dihappometaboliitiksi kinaprilaatiksi. Kinapriilia käytetään, koska aktiivinen metaboliitti kinaprilaatti on huonosti elimistöön imeytyvä aine, kun taas kinapriilin biosaatavuus ja imeytyvyys on hyvä. Kinaprilaatti sitoutuu angiotensiinikonvertaasiin ja estää sen toiminnan. Angiotensiinikonvertaasin inhibitoituessa angiotensiinin pilkkoutuminen pienemmiksi peptideiksi, jotka kohottavat verenpainetta supistamalla verisuonia, vähenee ja myös verisuonia laajentavan peptidin bradykiniinin hajoaminen vähenee ja tämä myös alentaa verenpainetta.
Kinapriilia voidaan käyttää korkean verenpaineen ja sydämen vajaatoiminnan hoitamiseen. Tyypillisesti kinapriilia käytetään hydrokloridisuolana. Yhdistettä voidaan käyttää yhdessä esimerkiksi diureettien kuten hydroklooritiatsidin kanssa.
Haittavaikutukset.
Tyypillisimpiä kinapriilin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat pääkipu, kuiva yskä ja väsyneisyyden tunne.
Synteesi.
Kinapriilin synteesin lähtöaine on alaniinin tert-butyyliesteri, joka reagoi etyyli-2-bromi-4-fenyylibutanoaatin kanssa muodostaen alkyloidun alaniinijohdannaisen. Seuraavassa vaiheessa alaniinin karboksyyliryhmän suojaryhmänä toiminut tert-butyyliesteri hydrolysoidaan happamissa olosuhteissa ja vapautuneen karboksyyliryhmän ja (S)-1,2,3,4-tetrahydroisokinoliini-3-karboksyylihapon tert-butyyliesterin aminoryhmän välille muodostetaan peptidisidos disykloheksyylikarbodi-imidin ja hydroksibentsotriatsolin katalysoimana. Viimeinen vaihe on isokinoliinikarboksyylihapporyhmään liittyneen esterin hydrolyysi suolahapon avulla ja tuotteeksi saadaan kinapriilin hydrokloridisuola.
Hortobágyn kansallispuisto

Hortobágyn kansallispuisto on Unkarissa, Hortobágyn seudulla sijaitseva kansallispuisto. Lähellä sijaitsee myös Tokaj-Hegyaljan viininviljelyalue. Se on Unkarin vanhin kansallispuisto, joka on perustettu 1973. Puiston pinta-ala on 820 km2. Kansallispuiston alue on laajin ruohostoalue Euroopassa. Alueella on soita, joilla on suolavettä. Alueella on myös muita kosteikkoja, joiden läpi virtaa Tiszajoki, sekä ruohikoita. Alue on tasankoa, missä maaperä
on karua, kasvillisuus on tuulen pieksämää ja lämpötilojen vaihtelu on huomattava. Kansallispuistossa on istutettuja Przewalskinhevosia ja paljon lintuja, kuten isotrappi ja kurjet. Hortobagyn kansallispuisto on Unescon maailmanperintöluettelossa.
Bride of the Monster

Bride of the Monster on ”kaikkien aikojen huonoimmaksi elokuvaohjaajaksi” kutsutun Ed Woodin ohjaama tieteiskauhuelokuva vuodelta 1955. Suomessa elokuva esitettiin ensimmäisen kerran televisiossa MTV3:lla nimellä Hirviön morsian 2. elokuuta 1996.
Elokuvassa Woodin vakionäyttelijöihin luketunut Bela Lugosi esittää viimeiseksi jääneessä puheroolissaan tohtori Eric Vornoffia, joka yrittää luoda atomisuperihmisten rodun.
Kemihaaran erämaa-alue

Kemihaaran erämaa-alue on vuonna 1997 perustettu erämaa-alue Savukoskella koillis-Lapissa. Se on Metsähallituksen hallinnassa ja laajuudeltaan 302 neliökilometriä. Alue rajoittuu sen pohjoispuolella olevaan Urho Kekkosen kansallispuistoon ja muodostaa sen ja Sompion luonnonpuiston kanssa UK-puisto–Sompio–Kemihaara -Natura 2000 -alueen.
Erämaa-alueen itäisin kohta on Kemihaarassa, jossa Naltiohaara, Keskihaara ja Kemihaara yhtyvät Kemijoeksi. Näistä läntisimmän eli Kemihaaran latvat ovat erämaa-alueen keskiosassa. Erämaa-alueen pohjoisosassa on aapasoita, jotka ovat Kemihaaran ja Lokan tekojärveen laskevan Pihtijoen vesien lähteitä. Erämaan keskiosan maisemaan kuuluvat paljaslakiset vaarat ja alueen eteläosassa kohovat yli 420-metriset Uittipiekantunturi ja Sorvortantunturi.
Kemihaaran erämaassa ei ole merkittyjä reittejä, mutta se soveltuu omatoimiseen retkeilyyn. Retkeily talvella on vaativaa, koska alueelle ei tehdä latuja. Uittipiekantunturin pohjoispuolella on autio- ja varaustupa.
Miloš Jojić

Miloš Jojić (s. 19. maaliskuuta 1992) on serbialainen jalkapalloilija, joka edustaa Latvian Virsliigassa pelaavaa Riga FC: tä. Hän on pelannut myös Serbian maajoukkueessa.
Seurajoukkueura.
Alkuvuodet.
24.tammikuuta 2012 Jojić allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen Partizaniin, mutta jäi loppukauden ajaksi lainalle FK Teleoptikiin. Teleoptikissa hän teki 14 maalia 60 ottelussa.
Partizan.
15.syyskuuta 2012 Jojić pelasi ensimmäisen ottelunsa Partizanissa, ja teki heti maalin Hajduk Kulan verkkoon. 18.toukokuuta Jojić iski voittomaalin vapaapotkusta Red Star Belgradea vastaan, ja varmisti joukkueelleen kuudennen peräkkäisen mestaruuden.
Borussia Dortmund.
31.tammikuuta 2014 Jojić allekirjoitti neljän ja puolen vuoden sopimuksen Borussia Dortmundiin noin kahden miljoonan punnan siirtosummalla. Jojić debytoi Bundesliigassa 15.helmikuuta Eintracht Frankfurtia vastaan. 17 sekunnin jälkeen hän sai ensimmäisen kosketuksen palloon, ja teki ensimmäisen maalinsa. Maali oli kaikkien aikojen nopein debytantin tekemä maali Bundesliigassa.
Maajoukkueura.
Jojić pelasi Serbian maajoukkueessa alle 19-vuotiaiden EM-Kisoissa vuonna 2011, jossa hän onnistui tekemään maalin ensimmäisessä ottelussa Turkkia vastaan. Jojić debytoi aikuisten maajoukkueessa 11.lokakuuta 2013 Japania vastaan pelatussa ystävyysottelussa, jossa hän teki myös ensimmäisen maalinsa lisäajalla.
Ahold

Ahold, virallisesti Koninklijke Ahold N.V., on hollantilainen vähittäiskauppayritys, joka toimii Alankomaiden lisäksi Tšekissä ja Yhdysvalloissa. Sen osake on listattu Amsterdamin pörssissä. Aholdin Alankomaissa toimiva supermarketketju on nimeltään Albert Heijn.
Kesäkuussa 2015 Ahold ilmoitti yhdistyvänsä belgialaisen Delhaize Groupin kanssa Ahold Delhaize -nimiseksi yhtiöksi, josta tulisi Euroopan neljänneksi suurin ja Yhdysvaltojen viidenneksi suurin päivittäistavaraketju.
Historiaa.
Ahold syntyi Albert Heijnin (1865–1945) vuonna 1887 perustamasta ruokakaupasta Alankomaiden Oostzaanissa. Se kasvoi perustajan nimeä kantavaksi ketjuksi 1900-luvun alkupuolen mittaan ja listautui pörssiin 1948. Se levisi Hollannin jälkeen ensin Espanjaan ja Portugaliin sekä Pohjois-Amerikkaan, sitten Etelä-Amerikkaan, itäiseen Eurooppaan ja Aasiaan. 
Vuodesta 1973 nimellä Ahold toiminut holdingyhtiö (nimi tulee sanoista ”Albert Heijn Holding”) kasvoi Alankomaiden suurimmaksi päivittäistavarayritykseksi ja laajensi 1970-luvulla toimintaansa alkoholijuomia ja kosmetiikkaa myyviin kauppaketjuihin.
Aholdin maailmanvalloitus alkoi 1970-luvun puolivälissä, kun se alkoi laajentua yritysostojen avulla Espanjaan ja Yhdysvaltoihin. 1990-luvun loppupuolella, kun yrityksen johdossa ei enää ollut Heijnin perheen edustajia, Ahold laajentui Etelä-Amerikkaan, entisiin itäblokin maihin ja Aasiaan.
Vuonna 1987 Ahold sai kuningatar Beatrixilta oikeuden käyttää sata vuotta toimineille hollantilaisyrityksille myönnettävää etuliitettä "Koninklijke", kuninkaallinen. Samana vuonna Aholdin johtajistoon kuulunut Gerrit Jan Heijn kidnapattiin ja murhattiin.
Kirjanpitoskandaali.
Vuonna 2003 Aholdin Yhdysvalloissa ja Argentiinassa toimineiden tytäryhtiöiden kirjanpidosta löytyi epäselvyyksiä. Yritys tunnusti ilmoittaneensa amerikkalaisyhtiönsä tuloksen 500 miljoonaa dollaria todellista suuremmaksi, minkä johdosta moni yrityksen ylimmistä johtajista jätti tehtävänsä, yhtiön osakekurssi vajosi noin 60 prosenttia ja sen Standard &amp; Poor's -luottoluokitus putosi tasolle BB+. Tapauksesta langetettiin yhtiölle noin miljardin euron korvaukset, ja monet sen johtohenkilöt saivat sakkoja, jotkut myös ehdollisia tuomioita. Kirjanpitoskandaalin selvittämisessä keskeisiä henkilöitä olivat uudeksi toimitusjohtajaksi nimitetty ruotsalainen Anders Moberg ja Ikeassa työskennellyt suomalainen Hannu Ryöppönen, joka toimi Aholdin talousjohtajana 2003–2005. 
Albert Heijn -supermarketketjun lisäksi Ahold operoi Alankomaissa alkoholimyymäläketjua Gall &amp; Gall ja rohdoskauppa Etosta. Yhdysvalloissa sen ketjuja ovat Stop &amp; Shop, Giant Food, Giant Food Stores, Martin’s Food Markets ja Peapod. Tšekin tasavallassa Ahold omistaa Albert-kauppaketjun. Vuonna 2004 Ahold osti enemmistön ruotsalais-norjalaisesta ICA-konsernista.
Isabelle Cornish

Isabelle Cornish (s. 22. heinäkuuta 1994 Lochinvar, Uusi Etelä-Wales) on australialainen näyttelijä. Hän on tehnyt rooleja televisiosarjoissa "Puberty Blues", "Home and Away" ja "Tanssiakatemia". Hän on tehnyt myös mallintöitä.
Cornish oli ehdokkaana Caden tyttären rooliin elokuvassa "Transformers – Tuhon aikakausi" (2014), mutta roolin sai Nicola Peltz. Hän haki myös pääosaa Kenneth Branaghin elokuvasta "Cinderella – Tuhkimon tarina" (2015). Cornish on näytellyt myös lyhytelokuvassa "Arc" (2012).
Maaliskuussa 2017 Cornish valittiin näyttelemään Kristallia Marvel-televisiosarjassa "Inhumans".
Näyttelijä Abbie Cornish on Isabelle Cornishin isosisko.
Bhutanin hallitsija

Bhutanin hallitsija (, ’lohikäärmekuningas’) on Bhutanin valtionpäämies. 
Bhutan yhdistyi vuonna 1907, mistä lähtien maan johdossa ovat olleet Wangchuck-suvun edustajat. Wangchuckit ovat perinteisesti olleet Trongsan piirikunnan penlopeja. 
Bhutan muodostui ja yhdistyi Shabdrung Ngawang Namgyalin ansiosta 1600-luvun puolivälissä. Ngawang Namgyalin kuoleman jälkeen maan hallinnossa toteutettiin kahden hallitsijan järjestelmää, jossa hallinnollisesta vallasta vastasi Druk Desi (tai "Dep Raja"). Tänäkin päivänä olemassa oleva virka, Je Khenpo taasen hallitsi hengellisen puolen asioita. Sekä hallinnollinen että hengellinen johtaja olivat muodollisesti Shabdrungin, Ngawang Namgyalin reinkarnaation alaisuudessa. Käytännössä Shabdrung oli usein lapsi, jota Druk Desi hallitsi. Lisäksi penlopit (paikalliset kuvernöörit) hallitsivat omapäisesti alueitaan Druk Desiä uhmaten, kunnes valtakunnan yhtenäistyminen 1900-luvun alussa alkoi.
Pierre-Michel Lasogga

Pierre-Michel Lasogga (s. 15. joulukuuta 1991 Gladbeck) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa 2. Bundesliigassa pelaavaa Hamburger SV:tä. Pelipaikaltaan Lasogga on keskushyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Monessa eri saksalaisseurassa juniorina pelannut Lasogga teki ammattilaisdebyyttinsä vuonna 2010 Bundesliiga-seura Bayer Leverkusenin reservijoukkueessa. Kun paikkaa ykkösjoukkueessa ei auennut, siirtyi Lasogga jo samana vuonna Hertha BSC:n riveihin. Herthassakin saksalaishyökkääjä pelasi aluksi kakkosjoukkueessa, mutta sai vuonna 2010 paikan tuolloin 2. Bundesliigassa pelanneessa ykkösjoukkueessa. Lasogga teki debyyttinsä Saksan kakkostasolla syyskuussa 2010.
Kaudeksi 2011-12 Hertha nousi Bundesliigaan ja näin Lasogga sai pelata ensimmäistä kertaa urallaan Bundesliigaa. Hertha putosi kuitenkin takaisin 2. Bundesliigaan kauden jälkeen. Huhtikuussa 2013 Lasogga ratkaisi Herthalle suoran nousun takaisin maan korkeimmalle sarjatasolle. Hän siirtyi kuitenkin kaudeksi 2013-14 lainalle Bundesliiga-seura Hamburger SV:hen. Lasogga teki heti toisessa ottelussaan hampurilaisjoukkueessa hattutempun 1. FC Nürnbergiä vastaan. Hän pelasi kauden aikana 20 Bundesliiga-ottelua ja teki niissä 13 maalia, jotka säästivät seuran putoamiselta. Hamburger SV osti Lasoggan kauden jälkeen omakseen. Kaudella 2014-2015 Lasogga teki Bundesliigassa 26 ottelussa neljä maalia.
Maajoukkueura.
Lasogga debytoi Saksan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2011 Alankomaita vastaan. Hän pelasi joukkueessa vuoteen 2013 asti. Helmikuussa 2014 Saksan jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja Joachim Löw kutsui Lasoggan mukaan harjoitusmaaotteluun Chileä vastaan. Lasogga ei kuitenkaan pelannut ottelussa.
Muuta.
Lasoggan isäpuoli on entinen Saksan maajoukkueen maalivahti Oliver Reck ja hänen managerinaan toimii hänen äitinsä Kerstin. Lasoggan veljet Gian-Luca ja Etienne pelaavat molemmat Hertha BSC:n juniorijoukkueissa.
Johann Gottfried Piefke

Johann Gottfried Piefke (9. syyskuuta 1815 Schwerin an der Warthe – 25. tammikuuta 1884 Frankfurt an der Oder) oli preussilainen sotilaskapellimestari ja marssimusiikin säveltäjä. Hän on säveltänyt eräät tunnetuimmista saksalaisista sotilasmarsseista.
Piefken isä oli Zielenzigin kaupungin urkuri. Asevelvollisuutensa aikana Piefke toimi oboistina Frankfurt an der Oderiin sijoitetun 8. henkikrenatöörirykmentin soittokunnassa. Vuosina 1838–1843 hän opiskeli Berliinin musiikkikorkeakoulussa. Sen jälkeen hän palasi Frankfurtiin ja johti entisen rykmenttinsä soittokuntaa vuodesta 1843 kuolemaansa asti yli 40 vuoden ajan. Piefkeä pidettiin aikansa johtavana preussilaisena sotilaskapellimestarina, mutta historiaan hän on jäänyt ennen kaikkea säveltämiensä marssien ansiosta. Piefke sävelsi noin 60 marssia, joista 10 otettiin Preussin armeijan viralliseen marssiluetteloon, mikä on enemmän kuin kenenkään muun. Hänen tunnetuimmat sävellyksensä ovat "Preussin kunnia" ("Preußens Gloria"), "Königgrätzer Marsch", "Düppeler-Schanzen-Sturmmarsch" ja "Alexandrinenmarsch".
Piefke seurasi Preussin armeijaa sen tunnetuimmille sotaretkille. Vuoden 1864 Tanskan vastaisen sodan aikana hänen on kerrottu johtaneen Dybbølin taistelukentällä Beethovenin "Yorckscher Marschin" esitystä käyttäen sapelia tahdin näyttämiseen sen jälkeen kun tahtipuikko ammuttiin hajalle hänen kädestään. "Königgrätzer Marschin" hänen on sanottu säveltäneen Königgrätzin taistelupaikalla. Preussin–Itävallan sodan päätyttyä Piefke sai johtaa orkesteria kuningas Vilhelm I:n edessä pidetyssä voitonparaatissa. Mahdollisesti häneen ja hänen veljeensä Rudolf Piefkeen viitaten itävaltalaiset alkoivat vuoden 1866 sodan jälkeen kutsua kaikkia preussilaisia ”piefkeiksi”. Ranskan–Saksan sodan aikana 1871 Piefken terveys alkoi reistailla ja hän vetäytyi sen jälkeen loppuiäkseen Frankfurtiin. Kuoltuaan vuonna 1884 hänet haudattiin sotilaallisin kunnianosoituksin kotikaupunkinsa vanhalle hautausmaalle.
Baradla-Domican luolat

Baradla-Domican luolat ovat luolasto, joka sijaitsee suurimmalta osaltaan Unkarissa ja osittain Slovakiassa. Unkarin puoleinen osa on Aggtelekin kansallispuiston alueella. Luolasto on kaikkiaan 25 km pitkä ja se on karstista muodostunut kalkkikiviluola, jossa on tippukiviä. Sen muodostuminen nykyiseen muotoonsa alkoi kaksi miljoonaa vuotta sitten. Se on Keski-Euroopan suurin maan alapuolella oleva luolasto. Luolasto kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Baradla-Domican luolastossa on kolme kerrosta ja luolia on kaikkiaan 700. Luolastossa on kaksi aukkoa, joita on kutsuttu Baradlaksi ja Domicaksi. Näiden välissä virtaa Styxvirta ja ne johtavat lopulta yhteen luolaan, joka on nimeltään Baradla Baradlan sisäänkäynti on Unkarin puolella ja Domican sisäänkäynti Slovakian puolella. Slovakian puolella luolaston ympäristössä on myös kansallispuisto. Domican luola alkoi muodostua triaskaudella.
Aljaksandr Tšarvjakou

Aljaksandr Tšarvjakou () eli Aleksandr Tšervjakov ( (8. maaliskuuta 1892– 16. kesäkuuta 1937) oli poliitikko ja valtiomies Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavallan alkuvuosina. 
Hän toimi Valko-Venäjän SNT:n pääministeriä vastaavassa tehtävässä vuosina 1920-1924 ja valtionpäämiehen asemassa vuosina 1922–1937. 
Yhtenä varhaisen Neuvostoliiton toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajana hänellä oli myös osa jaetusta Neuvostoliiton valtionpäämiehen asemasta vuosina 1924–1937. Tšarvjakou menehtyi vuonna 1937. On syytä huomata, että käytännössä kaikki Neuvostoliiton jaetun valtionpäämiehen tehtävässä olleet, muita neuvostotasavaltoja kuin Venäjän SFNT:aa edustaneet toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajat saivat surmansa tai tapettiin stalinistisen valtionterrorin huippuvuosina 1937-1938. 
Elämän alkuvuodet ja Valko-Venäjän SNT:n synty.
Aljaksandr Tšarvjakou syntyi valkovenäläiseen talonpoikaisperheeseen Venäjän keisarikunnan Minskin kuvernementissä 8. maaliskuuta 1892 (25.2.1892). Koulunsa jälkeen sai vuonna 1909 kansallisen luvan opettajan tehtävään. Työskenteli tämän jälkeen Vilnan kuvernementissä. Valmistui Vilnan pedagogisesta instituutista 1915. Kutsuttiin armeijaan. 
Liittyi toukokuussa 1917 kommunistiseen puolueeseen. Helmikuun vallankumouksen 1917 jälkeen osallistui Valko-Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen käynnistämiseen; tämä pohjautui valkovenäläiseen osaan Venäjän kommunistisesta puolueesta (РКП). Vuosina 1918–20 Valko-Venäjän asioiden komissaari Neuvosto-Venäjän hallitusta vastaavassa Kansankomissaarien neuvostossa (Sovnarkom). Osallistui Valko-Venäjän SNT:n perustamiseen. Osallistui puna-armeijan länsirintaman poliittiseen työhön.
Majakowskiring

Majakowskiring on Berliinin Pankowin piiriin kuuluvassa Niederschönhausenin kaupunginosassa sijaitseva renkaanmuotoinen katu, jonka varrella olevissa huviloissa Itä-Saksan (DDR) puoluejohto asui 1950-luvulla.
Neuvostoliiton miehityshallinto takavarikoi alueen huvilat pian toisen maailmansodan päättymisen jälkeen elokuussa 1945, ja Neuvostoliitosta palanneet saksalaiset kommunistijohtajat majoitettiin niihin. DDR:n perustamisen jälkeen vuonna 1949 kadun varren taloihin muutti myös muita maan poliittiseen johtoon kuuluneita. Samoihin aikoihin noin neljännesneliökilometrin käsittänyt alue suljettiin ulkopuolisilta. Puoluejohto eli suljetulla ja tarkoin vartioidulla alueella eristäytyneinä tavallisesta väestöstä. Lähellä sijainnut Schönhausenin linna toimi DDR:n presidentin virka-asuntona. Varsinkin Länsi-Saksassa Itä-Saksan johtoon viitattiin 1950-luvulla usein ”Pankowin hallituksena”, millä haluttiin korostaa kommunistijohtajien etääntymistä tavallisesta kansasta. Majakowskiringin varrella asuivat muun muassa Walter Ulbricht (talo nro 28), Wilhelm Pieck (29), Otto Grotewohl (46–48), Willi Stoph (64) ja Johannes R. Becher (34). Lähikaduilla asuivat myös muun muassa Erich Mielke, Heinz Hoffmann, Friedrich Ebert nuorempi, Wilhelm Zaisser, Markus Wolf ja Erich Honecker.
Vuoden 1953 Itä-Berliinin kansannousun ja vuoden 1956 Unkarin kansannousun jälkeen DDR:n johtajat eivät tunteneet oloaan enää turvalliseksi edes Majakowskiringin suljetulla alueella. Lisäksi kylmän sodan tilanteen kiristyessä alueen sijainti lähellä Länsi-Berliinin rajaa tuntui turvattomalta. Berliinin ulkopuolelle Wandlitziin alettiin vuonna 1958 rakentaa Waldsiedlung-nimistä uutta suljettua puoluejohdon asuinaluetta, josta tehtiin vielä eristyneempi. Ylimmän puoluejohdon muutettua sinne 1960-luvun alussa Majakowskiringin suljetulle alueelle jäi asumaan muita ministereitä ja korkeita virkamiehiä. Myöhemmin osa huviloista muutettiin valtion vierastaloiksi ja ulkomaisten diplomaattien asunnoiksi. Kommunistisen järjestelmän kaaduttua syksyllä 1989 alue menetti suljetun luonteensa. Walter Ulbrichtin leski Lotte Ulbricht asui yhdessä huviloista aina vuonna 2002 tapahtuneeseen kuolemaansa asti.
Majakowskiring sai nimensä vuonna 1950 neuvostoliittolaisen runoilijan Vladimir Majakovskin mukaan. Sitä ennen kadun pohjoinen puolisko oli nimeltään Kronprinzestrasse ja eteläinen puolisko Viktoriastrasse.
Unturned

Unturned on Nelson Sextonin kehittämä selviytymiskauhupeli. Peli on julkaistu ennakkojulkaisuna vuonna 2014 ja lopullisena versiona vuonna 2017.
Pelaaminen.
Peli on zombieaiheinen selviytymiskauhupeli. Tavoitteena pelissä on kerätä tavaroita ja selviytyä zombeja vastaan. Peli on saatavilla ilmaiseksi Steamista.
Unturned käyttää samanlaista palikkamaista grafiikkatyyliä kuin Minecraft tai Terraria.
Pelillisesti sen inspiraatiot ovat DayZ-tyylisissä peleissä. Tavoitteena on selvitä zombien valloittamalla Prince Edwardin saarella.
Pelissä on myös tavaroiden ja rakennusten rakentelusysteemi. Päivityksissä peliin on lisätty uusia aseita, eläimiä, ruokia, rakennuksia, uusia zombeja ja VR-tuki.
Pelissä on käytössä kulkuneuvoja joita ovat esimerkiksi autot, lentokoneet/helikopterit, veneet.
Pelissä on myös areena-pelitila (Battle royale), jossa pelaajat ovat pienenevällä alueella ja yrittävät selvitä kuolematta, arenamodessa ei ole zombeja. Pelissä on myös horde mode jossa pelaajan pitää selvitä zombilaumoja vastaan. Siinä voi myös ostaa aseita ja muita hyödyllisiä tavaroita tarvittaessa.
Peliin on myös lisätty karttaeditori jossa voi itse tehdä karttoja, jotka voi julkaista workshopissa.
Sexton oli 16-vuotias julkaistessaan pelin Steamissä vuonna 2014. Parissa vuodessa pelin oli ladannut 24 miljoonaa käyttäjää, ja se oli Steamin kolmanneksi ladatuin peli. Ainut rahastuskeino on viiden dollarin kertamaksu, jolla pääsee erikoisservereille, saa ainutlaatuisia vaatteita ja kullattuja aseita.
Vielä vuonna 2021 peli on Steamin sadan pelatuimman pelin joukossa yli 60000 yhtäaikaisella pelaajalla.
Toivo Rainio

Toivo Ilmari Rainio, sukunimi vuoteen 1906 "Lundén" (15. toukokuuta 1897 Maaria – 24. huhtikuuta 1942 Tampere) oli suomalainen työväenlehtien päätoimittaja ja apulaiskaupunginjohtaja.
Elämä.
Rainion vanhemmat olivat kirvesmies Reinhold Lundén ja Augusta Serafia Lundén. Hän kävi latojan opin ja suoritti kolme luokkaa seminaaria 1918. Rainio oli porilaisessa "Uusi Aika" -lehdessä toimitussihteerinä 1919–1923 ja päätoimittajana 1923–1925. Hän oli sitten Turussa ilmestyneen "Sosialistin" päätoimittajana 1925–1928 ja Tampereella "Kansan Lehdessä" toimittajana 1928–1932 ja päätoimittajana vuodesta 1932 alkaen. Viimeksi Rainio toimi vuodesta 1937 Tampereen kaupungin sosiaalisena apulaiskaupunginjohtajana. 
Rainio oli myös Porin kaupunginvaltuutettu 1920–1925 ja Tampereen kaupunginvaltuutettu vuodesta 1930. Hän oli Suomen sanomalehtimiesliiton hallituksen jäsen 1925–1928.
Perhe.
Rainio oli naimisissa vuodesta 1919 Jenny Regina Åmarkin kanssa. Teollisuusneuvos Pekka Rainio oli heidän poikansa. Rainion sisaruksia olivat toimittaja Juho Rainio ja kansanedustaja Aino Forsten.
Folgefonna

Folgefonna on yhteisnimitys kolmelle jäätikölle, Vestlandin läänissä, Länsi-Norjassa. Yhteispinta-alaltaan 207 km2 laajaan Folgefonnaan kuuluu kolme toisistaan erillistä lakijäätikköä Folgefonnan niemimaalla, Hardangerinvuonon ja Sørfjordenin välissä. Jäätiköistä eteläisin Søndre Folgefonna (167 km2) on pinta-alaltaan Manner-Norjan kolmanneksi suurin.
Arham

Arham on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Dirén piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen rannalla 15 kilometriä Diréstä pohjoiseen. Kunnassa on 3 100 asukasta (vuonna 2009).
Arhamin kunnan pinta-ala on arviolta 97 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Dirén piirin Bourem Sidi Amarin, etelässä Dirén ja lännessä Kondin sekä pohjoisessa pohjoisessa Goundamin piirin Douékirén kuntiin. Seutu kuuluu Saharan ja Sahelin siirtymäalueeseen. Sen läpi virtaa Nigerin haarajoki Kondi. Nigerjoen tulvat muodostavat tasangoille tulvajärviä.
Kuntaan kuuluu kolme kylää ja kaksi paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat etupäässä songhaita ja tuaregeja. Lisäksi on fulbeja ja bozoja. Vallitseva uskonto on islam.
Paikallisia elinkeinoja ovat osittain keinokasteluun perustuva maanviljely, paimentolaisten harjoittama karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, vehnä, durra ja hirssi. Myyntiin kasvatetaan tupakkaa, sipulia, bataattia ja maniokkia. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet, lampaat, aasit ja hevoset. Maatalous kärsii lisääntyneestä kuivuudesta.
Arhamista on kuivana kautena tieyhteydet Diréen, Bourem Sidi Amariin ja Douékiréen. Tulva-aikana ainoa liikenneväline on vene. Palveluihin kuuluvat alakoulu ja terveysasema.
Kirill Sosunov

Kirill Sosunov (; s. 1. marraskuuta 1975 Rjazan) on uransa jo päättänyt venäläinen pituushyppääjä. Sosunov voitti MM-pronssia vuoden 1997 MM-kisoissa Ateenassa tuloksella 818. Hänellä on myös hopeatila vuoden 1997 sisäratojen MM-kisoista, joissa hän hyppäsi sisäratojen ennätyksensä 841. Ulkoradoilla Sosunovin ennätys on vuonna 1998 Pietarissa hypätty 838. Hän voitti kultaa vuoden 1998 EM-kisoissa Budapestissä. Tulos oli tuolloin 828. Sosunov voitti kultaa myös vuoden 1995 kesäuniversiadeissa. Hän osallistui urallaan kaksiin olympialaisiin.
Sosunov avioitui arvokilpailutason korkeushyppääjän Olga Kaliturinan kanssa.
Binga (Mali)

Binga on maalaiskunta Timbuktun alueen Dirén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Salakoira sijaitsee Nigerin haarajoen Oungoudyakin rannalla 25 kilometriä Diréstä etelään. Kunnassa on 3 000 asukasta (vuonna 2009).
Bingan kunnan pinta-ala on arviolta 251,7 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Dirén piirin Tienkourin, idässä Sareyamoun sekä etelässä ja lännessä Niafunkén piirin Banikane Narhawan kuntiin. Seutu kuuluu Saharan ja Sahelin siirtymäalueeseen. Sen läpi virtaavat Nigerin haarajoet Bara Issa, Mayel Binga ja Manga. Nigerjoen tulvat muodostavat tasangolle osittain kuivuvia tulvajärviä.
Kuntaan kuuluu seitsemän kylää. Asukkaat ovat songhaita, fulbeja ja bozoja. Vallitseva uskonto on islam.
Songhait harjoittavat osittain keinokastelun perustuvaa maanviljelyä, fulbet paimentolaisuuteen perustuvaa karjanhoitoa ja bozot kalastusta. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi ja riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Maatalous kärsii lisääntyvästä kuivuudesta.. 
Palveluihin kuuluvat koulu ja terveysasema.
Dévastation-luokka

Dévastation-luokka oli Ranskan laivaston kuuden Krimin sotaan valmistetun uivan patterin muodostama alusluokka.
Taustaa.
Laivastontelakoilla tehtiin tutkimus meriministeriön 9. joulukuuta 1846 antaman määräyksen nojalla potkurein varustettujen uivien pattereiden soveltuvuudesta rannikkopuolustukseen. Saman vuoden hankintasuunnitelmaan oli jo sisällytetty varaus kahden panssaroidun uivan patterin hankinnasta.
Insinööri Victor Gervaizen tekemän raportin mukaan alukset tuli valmistaa kokonaan raudasta. Esitys kohtasi kuitenkin runsaasti vastustusta eikä sitä toteutettu. Seitsemän vuotta myöhemmin Krimin sodan alettua havaittiin tarve aluksille, jotka soveltuisivat hyökkäykseen Sevastopolin ja Kronstadtin rannikkolinnakkeisiin. Keisari Napoleon III esitti uivista pattereista tehdyn tutkimuksen jatkamista. Vincennesissä tehtiin koeammunnat, joiden tuloksena todettiin 110 millimetrin rautalevyn, jonka takana on 42 senttimetrin puu, suojaavan 160 ja 320 millimetrin ammuksilta.
Alukset.
Alusten hankinta valtuutus annettiin 28. heinäkuuta 1854 ja sen nojalla tehtiin tilaus kuuden Pierre Armand Guiyessen suunnitteleman aluksen hankinnasta.
Bourem Sidi Amar

Bourem Sidi Amar on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Dirén piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen sivuhaaran Farabongon varrella 15 kilometriä Diréstä koilliseen. Kunnassa on 10 500 asukasta (vuonna 2009).
Bourem Sidi Amarin kunnan pinta-ala on arviolta 99 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Dirén piirin Kirchamban, etelässä Tienkourin ja Dirén, lännessä Arhamin ja pohjoisessa Goundamin piirin Douékirén kuntiin. Seutu kuuluu Saharan ja Sahelin siirtymä-alueeseen. Sen läpi virtaavat Nigerjoki ja sen haarat Farabongo, Bangou Tandé ja Kondi. Lisäksi on useita vadeja.
Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää. Asukkaat ovat etupäässä songhaita. Lisäksi on tuaregeja ja bozoja. Vallitseva uskonto on islam.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, vehnä, anis, kumina ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet, lampaat, aasit, hevoset, kamelit ja siipikarja.
Palveluihin kuuluu kuusi alakoulua, yläkoulu, terveyskeskus ja terveysasema.