tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kirsti Toppari

Kirsti Hilja Julia Toppari (o.s. Harmaja, ent. Joutsia; 31. elokuuta 1923 Helsinki – 1. marraskuuta 2018 Espoo) oli suomalainen toimittaja, koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän työskenteli "Helsingin Sanomissa" vuodesta 1950 alkaen ja oli "Aku Ankan" päätoimittajana vuosina 1978–1988.
Työura.
Toppari aloitti työskentelyn Sanoma-yhtiössä vuonna 1950 ja loi uransa "Helsingin Sanomien" palveluksessa. Hän oli "Helsingin Sanomien" ”Nuorten posti” -palstan ensimmäinen toimittaja vuosina 1954–1968, ja vastasi lähes 20 vuotta yksinään myös lehden yleisönosaston toimittamisesta ennen siirtymistään vuonna 1978 saman yhtiön julkaisemaan "Aku Ankkaan".
Yhdessä Kaija Hackzellin kanssa Toppari toimitti "Helsingin Sanomissa" vuosina 1966–2001 ilmestynyttä paikallishistoriallista ”Helsingin vanhoja kortteleita” -artikkelisarjaa, jonka sisältö koottiin kuudeksi kirjaksi. Loppuvaiheessa Hackzell teki sarjaa yksin, ja kaksi viimeistä kirjaa ovat kokonaan hänen kirjoittamiaan. Toppari ja Hackzell palkittiin molemmat työstään vuonna 2001 kultaisella Helsinki-mitalilla.
Toppari myös toimitti sisarestaan Saima Harmajasta kertovat teokset "Palava elämä: Saima Harmajan päiväkirjaa ja kirjeitä" (1985) sekä "Varhainen kevät: lisälehtiä Saima Harmajan päiväkirjoihin" (1977). Lisäksi hän kirjoitti helsinkiläisistä rakennuksista kertovat historiikit "Vanha kauppahalli" (1979), "Vinttikamarista se alkoi: Pohjolan tie talosta taloon" (yhdessä Kaija Hackzellin kanssa, 1982) ja "Satavuotias Ulrikasborg" (2007) sekä suomensi useita Disneyn sarjakuva- ja kuvakirjoja.
Yksityiselämä.
Kirsti Topparin vanhemmat olivat kansantaloustieteen professori Leo Harmaja ja taloustieteilijä Laura Harmaja. Toppari oli perheensä lapsista nuorin ja hänen sisaruksiaan olivat Outi Talvitie (o.s. Harmaja), runoilijana tunnettu tunnettu Saima Harmaja sekä Tapani Harmaja. Topparin elämää varjostivat kaikkien sisarusten varhaiset kuolemat: Outi kuoli synnytykseen 1936, Saima tuberkuloosiin 1937 ja Tapani hävittäjälentäjänä talvisodassa 1940. Perheen muiden jäsenten kuoltua Toppari tarjosi teoksillaan jälkipolville ensi käden tietoa Saima Harmajan elämästä. 
Topparin ensimmäinen puoliso oli tehtaanisännöitsijä Gösta Vilhelm Joutsia (ent. Johansson). Kasvitieteilijä Harri Harmaja on heidän poikansa. Hänen toinen puolisonsa vuodesta 1950 oli ekonomi Unto Toppari.
Sota-aikana Toppari palveli lottana.
Aleksanteri Metsävuori

Aleksanteri (Nikolai) Metsävuori (sukunimi alk. "Schukoff"; 1881 Sippola – 6. toukokuuta 1918 Valkeala) oli suomalainen työmies joka toimi Suomen sisällissodan aikana Kouvolan asemakomissaarina.
Metsävuoren isä oli venäläinen ja äiti suomalainen. Hän työskenteli ennen sotaa eri puolilla Suomea ja oli viimeksi työssä Kymintehtaalla. Suomen sisällissodan alettua Metsävuoresta tuli Kouvolan rautatieaseman asemakomissaari. Hänen tehtäviinsä kuului junien ja matkustajien tarkastus vakoojien ja sabötöörien kiinnisaamiseksi. Metsävuori kuljetti myös junalla Kouvolaan muualta tuodut vangit asemalta kuulusteltavaksi Kouvolan miliisitalolle. Hänen kerrotaan osallistuneen myös itse vankien teloituksiin ns. Tommolan veripellolla.
Suurikokoinen, juoppona pidetty ja karskisti esiintyvä Metsävuori oli sodan aikana Kouvolassa hyvin näkyvä henkilö johon henkilöitiin punainen terrori. Sen sijaan paljon merkittävämmässä asemassa olleet punaisten tutkintakomitean puheenjohtaja Vihtori Saarinen ja Oskar Sundman jäivät suurelle yleisölle tuntemattomiksi.
Valkoiset ampuivat Metsävuoren Kouvolan valtauksen jälkeen toukokuun alkupäivinä kolmen muun punaisen kanssa ilman kenttäoikeuden tuomiota Tommolan veripellolle. Teloitusta johti Kouvolan komendanttina toiminut Martti Eklund.
Vladimir Ghika

Vladimir Ghika (1873 Konstantinopoli – 1954 Jilava, Romania) oli romanialainen diplomaatti. Hän kuoli vankilassa kommunismin uhrina, kun hän kieltäytyi luopumasta katolisesta uskostaan. Paavi julisti hänet autuaaksi vuonna 2013.
Ghika oli kääntynyt ortodoksista katoliseksi vuonna 1902, ja hänet vihittiin roomalaiskatoliseksi papiksi vuonna 1923. Hän luopui omaisuudestaan köyhien hyväksi ja auttoi koleran, tuberkuloosin ja maanjäristysten uhreja.
Romanian kommunistinen hallinto syytti häntä "Vatikaanin vakoojaksi", ja vankilassa häntä kidutettiin. Hän kuoli Jilavan vankilassa 1954.
Cody Goloubef

Cody Goloubef (s. 30. marraskuuta 1989 Oakville, Ontario) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja. Columbus Blue Jackets varasi hänet toisella kierroksella 37. varauksena vuonna .
Ura.
Amatöörinä Goloubef pelasi University of Wisconsin–Madisonin miesten jääkiekkojoukkueessa. Hänet valittiin edustamaan Kanadaa jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa 2009, jossa joukkue voitti kultaa.
Goloubef valittiin toisen kierroksen seitsemäntenä pelaajan vuoden 2008 varaustilaisuudessa Columbus Blue Jacketsin toimesta. Hän allekirjoitti kolmen vuoden tulokassopimuksen 29. huhtikuuta 2010. Goloubef teki uransa ensimmäisen NHL-maalin San Jose Sharksia vastaan 11. helmikuuta 2013. Blue Jackets jatkoi kesällä 2013 Goloubefin sopimusta vuodella.
Ville Kyrönen

Wilhelm ”Ville” Kyrönen (14. tammikuuta 1891 Nilsiä – 24. toukokuuta 1959 New York, Yhdysvallat) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa maastojuoksukilpailussa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi. Suomen joukkue voitti juoksussa joukkueolympiahopeaa, mutta koska Kyrönen oli neljänneksi nopein suomalainen, häntä ei laskettu kuuluvaksi Suomen joukkueeseen. Kilpailussa vain maan kolmen nopeimman pisteet vaikuttivat joukkueen sijoitukseen. Lisäksi hän kilpaili maratonjuoksussa vuosien 1924 ja 1932 kesäolympialaisissa. Hän oli mukana Suomen edustajana vuosien 1924 ja 1932 maratonilla, mutta keskeytti molemmilla kerroilla.
Kyrönen saavutti Suomessa asuessaan SM-hopeaa vuonna 1911 tunnin juoksussa, SM-kultaa vuonna 1912 5 x 2 000 metrin viestissä Helsingin Jyryn joukkueessa ja vuonna 1924 SM-kultaa 25 000 metrillä.
Amerikassa William-etunimeä käyttänyt Kyrönen oli muuttanut Yhdysvaltoihin vuonna 1913. Hän saavutti Yhdysvalloissa asuessaan Yhdysvaltain maastojuoksumestaruuden vuonna 1916, juoksi vuonna 1924 20 000 metrillä maailmanennätyksen ja voitti samana vuonna New Yorkin halkijuoksun. Bostonin maratonille hän osallistui useita kertoja; parhaita saavutuksia kisassa olivat vuosien 1916 ja 1930 kakkossijat, vuosien 1914, 1929 ja 1932 kolmossijat sekä vuoden 1922 viitossija. Suomessa hän saavutti vuonna 1923 Jyryn edustajana TUL:n mestaruuden 25 000 metrillä ja vuonna 1924 Suomen Urheilulehden maratonilla kakkossijan.
Kyrösellä oli oma leipurinliike New Yorkissa Brooklynin kaupunginosassa ns. Finntown-alueella.
Eino Seppälä

Eino Seppälä (11. marraskuuta 1896 Virolahti – 4. huhtikuuta 1968 Imatra) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hän oli voittamassa kultaa 3 000 metrin juoksun joukkuekilpailussa vuoden 1924 kesäolympialaisissa. Samoissa olympialaisissa hän osallistui myös 5 000 metrin juoksuun, jossa sijoittui viidenneksi.
Seuratasolla Seppälä edusti ensin Virolahden Sampoa ja myöhemmin myös Haminan Tarmoa.
Hey, Soul Sister

Hey, Soul Sister on yhdysvaltalaisen Trainin kappale, jonka sanoittivat Patrick Monahan, Amund Bjørklund, sekä Espen Lind. Kappale julkaistiin heidän viidennen Save Me, San Francisco -studioalbumin ensimmäisenä singlenä.
Kappale sijoittui Billboard Hot 100 -listalla kolmannelle sijalle, joka on yhtyeen paras sijoitus kyseisellä listalla. 21. syyskuuta 2012 kappaletta oli myyty Yhdysvalloissa yli 6 miljoonaa digitaalista kopiota. Se oli vuoden 2010 myydyin kappale iTunes Storessa sekä vuoden 2010 toiseksi parhaiten Yhdysvalloissa myynyt kappale. Se on samalla yhtyeen tähän mennessä menestynein single, sillä se on sijoittunut listojen kärkisijoille 16 eri valtiossa.
Valkopyrstökerttu

Valkopyrstökerttu ("Poliolais lopesi") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Valkopyrstökerttua tavataan Kamerunissa, Päiväntasaajan Guineassa ja Nigeriassa. Se o yhä paikallisesti yleinen, mutta vähenemässä elinympäristöjen tuhooutmisen vuoksi. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elinympäristö.
Valkopyrstökerttu elää tiheissä ja kosteissa metsissä keskikorkeuksissa ja vuoristoissa.
Mikko Simula

Mikko Simula (s. 12. toukokuuta 1973 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli oikea laitalinkki.
Simula on edustanut urallaan Helsingin Jalkapalloklubia, Finnairin Palloilijoita, Pallokerhoa-35, Atlantis FC:tä, AC Allianssia, FC Kiffeniä, Tikkurilan Palloseuraa sekä SexyPöxyjä. Veikkausliiga-debyyttinsä hän teki HJK:n riveissä 31. heinäkuuta 1991 ottelussa Mikkelin Palloilijoita vastaan. Hän pelasi urallaan yhteensä 159 pääsarjaottelua, joissa hän teki 22 maalia. Simula on pelannut poikamaajoukkueissa yhteensä kahdeksan ottelua ja Suomen futsalmaajoukkueessa seitsemän ottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin.
Joni Järviö

Joni Järviö (s. 17. heinäkuuta 1992 Sysmä) on entinen salibandymaalivahti. Järviö aloitti uransa Bandy Boys -88 -seurassa, jossa saavutti mm. useita Itä-Suomen mestaruuksia juniorisarjoissa. 
Kahden 2. divisioonakauden jälkeen, jotka Järviö pelasi Sysmässä BB-88:n riveissä, hänet ostettiin KooVee:n edustusjoukkueeseen ja A-junioreihin Tampereelle. Lisäksi hän torjui nuorten U-19 MM-kultaa Saksassa 2011.
Kauden 2013-2014 hän on Suomen A-maajoukkueen harjoitusringissä sekä liigajoukke KooVee:n selkeä ykkösmaalivahti. KooVee:n kanssa sopimus on katkolla tämän kauden jälkeen. 
Vuonna 2014 Järviö siirtyi Kooveesta Classiciin.
OM (auto)

OM eli Officine Meccaniche oli vuosina 1918–1934 valmistettu italialainen automerkki. Tehdas valmisti näinä vuosina henkilö- ja kilpa-autoja. 1928 tehdas muutti nimensä "O.M. Fabbrica Bresciana di Automobili"ksi, joka pysyi yhtiön nimenä niin kauan kuin se säilyi itsenäisenä autotehtaana eli vuoteen 1934 .
OM 467 esiteltiin vuonna 1921, joka menestyi hyvin autokilpailuissa. Moottorin iskutilavuus oli 1410 cm3, tehoa yli 14 kW (yli 20 hv). Vaihteita oli kolme, mutta peruutusvaihde puuttui. OM 467 oli tuotannossa vain yhden vuoden.
Vuonna 1933 Fiat-yhtymän otettua OM-tehtaan haltuunsa se keskittyi hyötyajoneuvojen (linja-autot ja kuorma-autot), traktorien, trukkien, merimoottoreiden sekä rautatiekaluston ja junanosien valmistamiseen. Samalla OM-merkkisten henkilöautojen valmistus loppui.
Ensimmäinen sodanjälkeinen malli oli vuonna 1950 esitelty kevyt kuorma-auto Leoncino, jota myytiin paljon. Sitä seurasivat vuosina 1957–1964 mallit Tigrotto, Tigre, Lupetto, Cerbiatto ja Daino. Vuonna 1975 OM-merkki sulautettiin Iveco-merkkiin, jolloin OM automerkkinä katosi.
Oodi (kappale)

Oodi on Katri Ylander &amp; Yksinäinen yhtye -kokoonpanon kappale, joka julkaistiin yhtyeen syyskuussa 2013 julkaistun "Uusi maa"-albumin toisena singlenä. Kappale jaettiin radioille 23. elokuuta ja julkaistiin digitaalisesti viikkoa myöhemmin, 30. elokuuta 2013. Kappaleen on sanoittanut ja säveltänyt Ylander ja Matti Salovaara.
Alkuvuodesta 2014 kappaleesta julkaistiin uusi versio lisänimellä "Power Mix", joka nousi Yle Radio Suomen soitetuimmaksi kappaleeksi tammikuun lopussa 2014.
Kappaleesta on julkaistu myös musiikkivideo, jonka on ohjannut Ylander ja Salovaara yhdessä Mikko Haataisen kanssa.
Sezen Aksu

Sezen Aksu (s. 13. heinäkuuta 1954 Sarayköy, Denizli, Turkki) on turkkilainen popmusiikkia esittävä laulaja. Hän aloitti uransa 1970-luvun puolessavälissä. Hänestä käytetään myös lempinimeä "Minik Serçe".
Hexenhaus

Hexenhaus oli vuosina 1983–1987 toiminut suomalainen goottirock-yhtye.
Muiden goottiyhtyeiden tapaan myös Hexenhaus oli tunnettu erityisen synkistä sanoituksistaan. Soundi-lehden arvostelija kuvasi yhtyettä ”yhtä synkäksi kuin Pyhät Nuket, Musta Paraati ja Sielun Veljet yhteensä”. Hexenhaus julkaisi ainoastaan yhden singlen vuonna 1984. Lisäksi yksi yhtyeen kappale oli mukana 1987 ilmestyneellä kokoelma-EP:llä "Antakke leippä". 
Vuonna 2013 Ektro Records julkaisi Hexenhausin koko tuotannon kokoelma-albumilla "Jumalan kosto 1984–1987". Se sisältää aiemmin ilmestyneiden levytysten lisäksi demo- ja livenauhoituksia.
Metronome (kappale)

Metronome (suom. metronomi) on brittiläisen Manicured Noise -yhtyeen single vuodelta 1980.
Se on ilmestynyt luettelotunnuksella PRE 003. Taustalla on levy-yhtiö Charisma Records. Single on painettu etiketittömälle kokomustalle vinyylille ja se on tehty Englannissa.
Singlen toinen kappale on sanaton sävellys nimeltään "Moscow 1980", ja se viittaa tuona vuonna pidettyihin Moskovan olympialaisiin. Kappale päättyy juoksijan hengitysääniin urheilusuorituksen päättyessä.
Arviot.
Erään arvion mukaan kappale "Moscow 1980" on oudon epämiellyttävää ja merkityksetöntä muzakia ja ennakoi yhtyeen välitöntä ja varmaa vaipumista unohduksiin: "Last time around, Manicured Noise produced an oddly unlovable, pointless piece of muzak called ´Moscow 1980´, which signalled imminent oblivion in no uncertain fashion;".
Manicured Noise

Manicured Noise oli brittiläinen post punk -yhtye. 
Vuonna 1980 siltä ilmestyi single "Metronome / "Moscow 1980" " luettelotunnuksella PRE 003. Taustayhtiö oli Charisma Records Ltd ja kappaleiden tekijä Walsh.
Samana vuonna ilmestyi single "Faith" / "Freetime" (PRE 006). New Musical Express -lehden singlepalstalla yhtye mainittiin viikon kehittyneimmäksi ja sitä verrattiin rytmiikaltaan Talking Headsiin. Saksofoni ja laulusuoritus olivat tarpeeksi omaperäisiä pelastamaan yhtyeen suoranaiselta imitoinnilta. "Faith" oli arvioijan mielestä suurenmoista vakavasti otettavaa tanssimusiikia: "a marvellous piece of serious dance music". Yhtye oli kokemassa miehistönvaihdoksia.
Ikikukat

Ikikukat ("Rhodanthe") on asterikasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Tunnettuja lajeja on noin 60.
Ulkonäkö ja koko.
Ikikukat ovat korkeudeltaan 20–40 cm. Kukkien värejä ovat valkoinen, keltainen, vaaleanpunainen ja punainen.
Levinneisyys.
Ikikukkia esiintyy luonnonvaraisina Etelä-Afrikassa ja Australiassa.
Elinympäristö.
Kasvi viihtyy kosteahkossa maassa aurinkoisella kasvupaikalla.
Käyttö.
Kelta-, ruso- ja herttaikikukkaa käytetään yksivuotisina kesäkukkina. Niitä käytetään myös leikkokukkina ja kuivakukkina. 
Siemenet voidaan kylvää suoraan avomaalle, mutta taimet voidaan myös esikasvattaa huhtikuun loppupuolella.
Lyijykerttu

Lyijykerttu ("Camaroptera brachyura") eli aiemmalta nimeltään savulyijykerttu on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Lyijykerttua tavataan suuressa osassa Saharan eteläpuolista Afrikkaa. Sen on kuvattu olevan yleinen tai runsaslukuinen monilla alueilla, ja sen kannankehitys on nouseva. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viherlyijykerttu

Viherlyijykerttu ("Camaroptera chloronota") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Viherlyijykerttua tavataan Afrikan länsi- ja keskiosissa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on nouseva. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Raitakerttu

Raitakerttu ("Calamonastes undosus") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Raitakerttua tavataan Angolassa, Botswanassa, Burundissa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Malawissa, Mosambikissa, Namibiassa, Ruandassa, Etelä-Afrikassa, Swazimaassa, Tansaniassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tummaraitakerttu

Tummaraitakerttu ("Calamonastes simplex") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tummaraitakerttua tavataan Djiboutissa, Etiopiassa, Keniassa, Somaliassa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa, Tansaniassa ja Ugandassa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kalaharinraitakerttu

Kalaharinraitakerttu ("Calamonastes fasciolatus") eli aiemmalta nimeltään isoraitakerttu on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kalaharinraitakerttua tavataan Angolassa, Botswanassa, Namibiassa, Etelä-Afrikassa ja Zimbabwessa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Plaza de España

Plaza de España voi viitata muun muassa seuraaviin paikkoihin:
Espanja:
Muu maailma:
Seepiansuomu

Seepiansuomu (aiemmin usein 'valaansuomu') on seepia-mustekalojen sisäinen tukiranka, selkäkilpi, joka vastaa anatomisesti muiden nilviäisten kuten kotiloiden ja simpukoiden ulkoista kuorta. Pääasiassa aragoniitti-kalkkia oleva, rakenteeltaan huokoinen mutta kova valaansuomu on valkoinen, pitkän soikea, reunoistaan ohut ja keskeltä paksumpi. Seepiat käyttävät kaasulokerorakenteista suomuaan kelluvuutensa ja uintisyvyytensä säätelyyn.
Näitä "valaskalan suomuja” voi löytää valtamerten rannoille ajautuneina. Noin kahdeksan senttimetrin pituisia suomuja myydään nykyisin kalsiumin lähteeksi lemmikkieläimille kuten lemmikkilinnuille, kilpikonnille ja akaattikotiloille. Virallinen kauppanimi on "os sepiae ('valaansuomu'), linnuille", mutta lemmikkieläinkaupat myyvät niitä myös seepiansuomu-nimellä.
Aiemmin valaansuomuja on käytetty teollisesti jauhamalla niistä kiillotuspulveria, jota on käytetty muun muassa hammastahnan ja antasidien ainesosana. Niistä on myös kaiverrettu kultaseppien valumuotteja.
Drive By

Drive By on amerikkalaisyhtye Trainin kappale heidän kuudennelta, California 37-studioalbumilta. Se julkaistiin Yhdysvalloissa 10. tammikuuta 2012 albumin ensimmäisenä singlenä. Kappaleen sanoittivat yhtyeen päälaulaja Patrick Monahan sekä norjalainen sanoittajakaksikko, Espen Lind ja Amund Bjørklund, jotka sanoittivat myös Trainin vuoden 2010 hittikappaleen, "Hey, Soul Sisterin".
"Drive By" ylsi korkeimmillaan 10. sijalle Billboard Hot 100 -listalla ollen yhtyeen kolmas kyseisellä listalla kymmenen parhaan joukkoon päässyt single. 23. heinäkuuta 2012 RIAA palkitsi kappaleen tuplaplatinalla yli 2 miljoonan kappaleen myynnistä Yhdysvalloissa. Kansainvälisesti kappaleesta tuli Top 10-hitti 13 valtiossa. Train esitti kappaleen televisiosarjan 90210 episodissa "Blood Is Thicker Than Mud", jonka ensiesitys oli 23. maaliskuuta 2012. Train esitti Elmon ja Count von Countin kanssa kappaleesta myös parodiaversion nimeltään "Five By" "Seesamtie"-sarjan jaksossa.
Grönlannin suuri kanjoni

Grönlannin suuri kanjoni on Grönlannin paksun mannerjäätikön alla kulkeva noin 750 kilometrin pituinen veden uurtama uoma. Se on maapallon pisin kanjoni. Sen arvellaan syntyneen noin neljä miljoonaa vuotta sitten paikalla olleesta suuresta joesta. Kanjoni löytyi vuonna 2013.
Kanjonin topografia.
Kanjoni kulkee saaren keskivaiheilta pohjoiseen kohti Pohjoista jäämerta Petermannin jäätikön vuonoon. Syvyys vaihtelee 200–800 metrin välillä ja leveys on noin 10 kilometriä. Kanjonin seinämät ovat V:n muotoisia ja pohja tasainen, mikä viittaa siihen, että kanjoni olisi veden eikä jäävirran uurtama. 
750 kilometrin pituinen Grönlannin suuri kanjoni on maailman pisin kanjoni. Yhdysvalloissa sijaitseva Grand Canyon on noin 446 kilometriä pitkä ja Kiinassa sijaitseva Yarlung Tsangpo Grand Canyon on noin 496 kilometriä pitkä. Ne molemmat ovat syvempiä kun Grönlannin suuri kanjoni.
Arvellaan, että jään alla sulamisvedet virtaavat jäätikön sisäosista kanjonia pitkin rannikolle. Tämä selittäisi, miksei Grönlannista ole löydetty jäänalaisia järviä kuten Etelämantereelta, jossa sijaitsevat mm. Vostok- ja Whillansjärvet.
Tutkimus.
Kanjoni löytyi Grönlannin mannerjäätikön paksuuden tutkimuksen sivutuotteena. Tutkimuksessa käytettiin yli kahden vuosikymmenen aikana Nasan, Yhdistyneen kuningaskunnan ja saksalaisten tutkijoiden keräämiä tietoja. Sopivilla radiotaajuuksilla saadaan radioaallot kulkemaan jään läpi niin, että ne heijastuvat maaperästä takaisin. Yhdistämällä näitä tietoja jään pinnan topografiaan pystytään laskemaan jäänpaksuuksia. Suurin osa tiedoista oli Nasan projektissaan keräämiä. Nasan operaatio IceBridgessä kerättiin vuosittain suuret määrät tietoa joita yhdistämällä muihin tietoihin tutkittiin jään paksuutta.
Tutkimukseen osallistui Bristolin, Calgaryn ja Urbinon yliopistojen tutkijoita jotka julkaisivat tuloksiaan vuonna 2013 tiedelehti Sciencessä julkaistussa artikkelissa.
Mermaid

Mermaid on amerikkalaisyhtye Trainin kappale heidän kuudennelta, California 37-studioalbumilta. Se julkaistiin singlenä 27. joulukuuta 2012. Kappaleen sanoittivat Pat Monahan, Espen Lind, Amund Bjørklund, Tor Erik Hermansen, ja Mikkel Eriksen sekä tuottivat Espionage ja Butch Walker, jotka vastasivat myös Trainin vuoden 2010 menestyskappaleen, Hey, Soul Sisterin tuottamisesta.
Kappalelista.
Digital Download
Burton Lane

Burton Lane (alk. Burton Levy, 2. helmikuuta 1912 New York – 5. tammikuuta 1997 New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja sanoittaja, joka tunnetaan parhaiten menestyneestä Broadway-musikaalistaan "Finian’s Rainbow".
Elämä ja ura.
Burton Lane syntyi vuonna 1912 New Yorkissa ja jätti high schoolin kesken aloittaakseen uransa säveltäjänä. Hän työskenteli teini-ikäisenä sanoittaja Harold Adamsonin kanssa ja muutti 1930-luvulla Hollywoodiin säveltämään elokuvamusiikkia. Hän sävelsi musiikin noin 30 MGM- ja Paramount -yhtiöiden elokuvaan. Yksi hänen ensimmäisistä merkittävistä hiteistään oli kappale ”Everything I Have Is Yours” vuoden 1933 elokuvasta "Suurkaupungin tytär". Adamsonin lisäksi Lane teki yhteistyötä muun muassa Frank Loesserin ja Ralph Freedin kanssa.
Vuonna 1947 Lane palasi New Yorkiin ja sai Broadwaylla menestystä säveltämällään musikaalilla "Finian’s Rainbow", jonka sanoitti E. Y. Harburg. Näytelmä kertoi rasistisesta etelävaltiolaisesta, jonka ihonväri muuttuu mustaksi. Säveltäjä Harold Arlen, jonka kanssa Harburg oli tehnyt musiikkia jo pitkään, kieltäytyi näytelmän säveltämisestä, koska piti aihetta ”liian poliittisena”. Lane suostutteli Harburgin muun muassa poistamaan lynkkauskohtauksen ja lisäämään huumoria poliittisen sanoman vastapainoksi. Francis Ford Coppola ohjasi näytelmästä elokuvaversion "Finianin sateenkaari" vuonna 1968.
Hän jatkoi elokuvamusiikin säveltämistä MGM:lle, tällä kertaa yhteistyössä sanoittaja Alan Jay Lernerin kanssa. Heidän kappaleensa ”Too Late Now” elokuvasta "Kuninkaalliset häät" (1951) oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Muita Lanen yhteistyökumppaneita 1950-luvulla olivat Dorothy Fields ja Ira Gershwin. Vuonna 1965 Lane teki Alan Jay Lernerin kanssa teatterimusikaalin "On a Clear Day You Can See Forever", joka jäi hänen viimeiseksi suuren menestyksen saavuttaneeksi produktiokseen. Burton Lane valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1972.
Uransa loppuvuosina Lane toimi pitkään muun muassa ASCAPin johdossa. Hän kuoli New Yorkissa vuonna 1997.
Tuotanto.
Broadwaylla.
Lähde: Internet Broadway Database.
Elokuvat.
Lähde: Allmovie.
Kesäleimu

Kesäleimu ("Phlox drummondii") on leimujen sukuun kuuluva yksivuotinen kasvilaji. Se on kotoisin Texasin seudulta Yhdysvalloista.
Ulkonäkö ja koko.
Kesäleimu on 20–40 senttimetriä korkea. Kukat ovat valkoisia, punaisen, sinisen tai liilan sävyisiä tai monivärisiä.
Elinympäristö.
Kesäleimu viihtyy aurinkoisella tai puolivarjoisella kasvupaikalla kosteahkossa ja ravinteikkaassa maassa.
Käyttö.
Kesäleimua käytetään koristekasvina puutarhoissa. Se soveltuu myös leikkokukaksi. Siihen kuuluvia lajikeryhmiä ovat "Phlox" Nana-, "Phlox" Grandiflora- ja "Phlox" Stellata-ryhmät. Muita lajikkeita ovat Brilliant ja Twinkle-lajikkeet. Suomessa taimet pitää esikasvattaa maalis-huhtikuussa.
Lielahden voimalaitos

Lielahden voimalaitos on Tampereen Sähkölaitoksen yhteistuotantovoimalaitos Tampereen Lielahdessa. Voimalaitoksen pääpolttoaine on maakaasu ja varapolttoaine kevyt polttoöljy. Laitos on otettu tuotantokäyttöön vuonna 1988. Sen sähköteho on 147 MW ja lämpöteho 160 MW. Alkuvuonna 2023 laitoksella otettiin käyttöön sähköllä toimiva lämpökattila, jonka lämpöteho on 45 MW. Sähkökattilaa käytetään kaukolämmön tuotantoon ympäri vuoden hetkinä, jolloin tuulivoimalla tuotettua sähköä on paljon saatavilla.
Joensuun voimalaitos

Joensuun voimalaitos on Savon Voiman yhteistuotantovoimalaitos Joensuussa. Laitoksen pääpolttoaineet ovat puu ja turve. Lisäksi voimalaitos polttaa biokaasua. Se käynnisti tuotantonsa vuonna 1986. Voimalaitoksen sähköteho on 50 MW ja kaukolämpöteho 110 MW. Voimalaitoksen piippu on 100 metriä korkea. Savon Voima osti voimalaitoksen ja Joensuun kaupungin kaukolämpöverkon Fortumilta 1. tammikuuta 2020.
Voimalaitoksen kupeessa on vuonna 2009 käyttöön otettu biolämpölaitos, jonka teho on 30 MW. Savon Voiman Joensuun sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitokseen integroitu bioöljylaitos, jota kuitenkaan ei enää ole käytetty vuoden 2019 jälkeen. Bioöljyn raaka-aineena käytettiin metsähaketta ja muuta puubiomassaa. Bioöljylaitos perustuu nopeapyrolyysitekniikkaan, ja se oli valmistuttuaan maailmassa teollisessa mittakaavassa lajissaan ensimmäinen.
Valeliskokalat

Valeliskokalat (Pseudotrichonotidae) on auloppikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä vesistä Tyynestämerestä ja Intian valtamerestä.
Lajit ja anatomia.
Valeliskokalojen heimoon kuuluu 1 suku ja 1 tai 2 lajia. Lajit ovat valelliskokala ("Pseudotrichonotus altivelis") ja "P. xanthotaenia". Ruumiinrakenteentaan ne ovat pitkänomaisia ja sylinterimäisiä kaloja. Ne ovat pienikokoisia ja kasvavat korkeintaan noin 9 cm:ä pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat pienikokoinen suu, pitkä selkäevä ja rasvaevän puuttuminen. Valeliskokalalajeilla ei ole uimarakkoa.
Levinneisyys ja elintavat.
Valeliskokalaa tavataan Tyynestämerestä Izun niemimaan läheisyydestä Japanista ja "P. xanthotaenia" elää Intian valtameressä Maskareenien alangolla Saya de Malha Bank-matalikolla. Valeliskokalat elävät lähellä pohjaa usein kaivautuneena hiekkaan.
Seinäjoen voimalaitos

Seinäjoen voimalaitos on Vaskiluodon Voiman yhteistuotantovoimalaitos Seinäjoella Kyrkösjärven rannalla. Laitoksen pääpolttoaineet ovat turve ja puuaines.
 Voimalaitos valmistui vuonna 1990. Se pystyy tuottamaan sähköä 125 MW:n teholla ja kaukolämpöä 100 MW teholla.
Vanajan voimalaitos

Vanajan voimalaitos on Loimuan yhteistuotantovoimalaitos Hämeenlinnassa. Vanajan kaupunginosassa sijaitsevan voimalaitoksen polttoaineina ovat biopolttoaineet, maakaasu, turve ja moottoripolttoöljy. Sen sähköntuotannon kapasiteetti on 61 MW ja kaukolämmöntuotannon 105 MW.
Historia.
Vanajan höyryvoimalaitoksen rakentamisen aloitti vuonna 1937 Imatran Voima, ja sen ensimmäinen vaihe kytkettiin verkkoon vuonna 1939. Se oli tuolloin ensimmäinen höyryvoimalaitos joka oli kaupallisessa käytössä, ja toimi vara- ja huippuvoimalana ja sitä käytettiin myös jännitteensäätöön. Välille Vanaja-Valkeakoski-Tampere rakennettiin voimalinja jotta laitos pysyisi toimittamaan sähköä myös Tampereelle. Vuonna 1983 laitoksella otettiin käyttöön kaukolämminvaihdin, että se pysyisi tuottamaan Hämeenlinnaan kaukolämpöä, ja se on tuottanut sen jälkeen suurimman osan Hämeenlinnan lämmöstä.
Anat

Anat on länsiseemiläinen jumalatar. Hänet tunnetaan etenkin ugaritilaisista teksteistä vuosilta 1500–1200 eaa. ja muinaisesta Egyptistä, ja hänet mainitaan vielä 400-luvulla eaa. Egyptin Elefantinen juutalaisyhteisössä kirjoitetuissa teksteissä ja epäsuorasti myös Vanhassa testamentissa. Anat kuvattiin yleensä nuoreksi ja väkivaltaiseksi soturijumalattareksi.
Anat on samankaltainen kuin sumerilainen Inanna ja mesopotamialainen Ištar, ja häntä on verrattu lisäksi kreikkalaisiin sekä intialaisiin jumalattariin kuten Durgaan ja Kaliin. On myös mahdollista että Anat on sama jumala kuin Astarte. Anatista on säilynyt hyvin vähän esineistöä, ja sekin on samankaltaista esimerkiksi Astartea kuvaavien esineiden kanssa.
Anatia palvottiin sodan jumalattarena Lähi-idässä ja 1400-luvulta eaa. alkaen myös Egyptissä, missä hänet yhdistettiin hevosiin ja sotavaunuihin ja missä hän toimi faaraon suojelijana varusteinaan miekka ja kilpi. Ugaritissa Anatin tehtävät olivat maskuliinisia, kuten sodankäynti, metsästys ja politiikka. Hän oli myös eläinten suojelija, "eläinten valtiatar". Anat on väkivaltainen ja uhitteleva, ja hänen kerrotaan tappaneen ainakin sankari Aqhatin ja kuolemanjumala Motin. Toisaalta hän suri kuollutta Baal-jumalaa ja näki vaivaa haudatakseen tämän. Anat kuvataan Ugaritin ja Egyptin teksteissä myös Taivaan valtiattarena.
Anat kuvattiin ainakin pääjumala Ēlin tyttäreksi, Baalin sisareksi ja Dagonin tyttäreksi. Jotkut tutkijat tulkitsevat Anatin olevan Baalin puoliso, sillä Anatin ja Baalin suhde on hyvin läheinen ja erityinen. Anatin ei kuitenkaan koskaan mainittu olevan seksuaalisessa kanssakäymisessä. Elefantinessa Anatia, tai kahta erillistä jumalatarta, palvottiin nimillä Anat-Jahu ("Jahven Anat") ja Anat-Betel ("Betelin Anat"), mikä saattaa viitata siihen, että hänet nähtiin Jahven ja Betelin puolisona.
Vanhassa testamentissa Anat esiintyy ainoastaan muutamassa paikannimessä ja henkilönnimessä.
Lowell Bailey

Lowell Bailey (s. 15. heinäkuuta 1981) on yhdysvaltalainen ampumahiihtäjä ja lajinsa maailmanmestari. Hän kilpaili maailmancupissa vuosina 2002–2018. Bailey voitti normaalimatkan maailmanmestaruuden Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017.
Arvokilpailut.
Bailey on osallistunut Torinon 2006, Vancouverin 2010, Sotšin 2014 ja Pyeongchangin 2018 talviolympialaisiin sekä yksitoista kertaa ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuihin. Sotšin olympialaisissa hän oli normaalimatkalla kahdeksas ja Pyeongchangissa miesten viestissä kuudes. MM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi viestissä Hanty-Mansijskissa 2011, 13:nneksi takaa-ajokilpailussa ja yhteislähdössä Nové Městossa 2013 sekä yhteislähdössä Kontiolahdella 2015. Oslossa 2016 hän sijoittui yhteislähtökilpailussa kymmenenneksi ja normaalimatkalla 15:nneksi. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän voitti nolla-ammunnalla normaalimatkan maailmanmestaruuden 3,3 sekunnin erolla Ondřej Moraveciin. Lisäksi hän oli pikakilpailussa neljäs sekä takaa-ajossa ja yhteislähdössä kuudes.
Bailey saavutti Euroopan-mestaruuskilpailuissa pronssia pariviestissä 2018.
Maailmancup.
Bailey on sijoittunut ampumahiidon maailmancupin yhteistuloksissa parhaimmillaan kahdeksanneksi kaudella 2016–2017. Normaalimatkan cupissa hän oli samalla kaudella kolmas. Hän saavutti ensimmäisen palkintosijansa ampumahiihdon maailmancupissa oltuaan kolmas Kontiolahden pikakilpailussa kaudella 2013–2014. Tätä ennen hänen paras sijoituksensa maailmancupin osakilpailuissa oli viides sija, jonka hän saavutti kaudella 2011–2012 kahdesti. Hochfilzenin maailmanmestaruus oli samalla hänen ensimmäinen maailmancupvoittonsa. Myöhemmin samalla kaudella hän oli toinen Pyeongchangin pikakilpailussa.
Bailey lopetti uransa ampumahiihtäjänä keväällä 2018.
Vihdin Salisudet

Vihdin Salisudet on vihtiläinen salibandyn erikoisseura, rekisteröitynyt yhdistys ja Suomen Salibandyliiton jäsenyhdistys. Seuran toiminta alkoi vuonna 1992 ja varsinainen perustava kokous pidettiin vuonna 1994.
Perustamisen aikaan seurassa oli yksi joukkue ja noin 25 jäsentä. Kahdenkymmenen vuoden taipaleen aikana Salisudet on kasvanut 14 joukkueen, lasten sählykerhojen ja kaikkiaan lähes 300 jäsenen seuraksi.
Paikallisesti Salisudet on merkittävä ja aktiivinen toimija vihtiläisessä urheilu- ja liikuntakentässä. 
Valtakunnallisessa mittakaavassa Salisudet on lisenssipelaajien määrällä mitattuna Salibandyliiton 50. suurimman jäsenseuran joukossa, kaikkiaan lähes 900 jäsenseurasta
Salibandykerhot.
Seuran järjestämät salibandykerhot tarjoavat mahdollisuuden harjoitella leikkimielisesti salibandyn perustaitoja ja tietenkin pelata. Salibandyn lisäksi kerhoissa opitaan ja harjoitetaan yleisiä aktiivisesti liikkuvan ihmisen ja ryhmässä toimimisen taitoja. Kerhoista nuori pelaaja voi iän ja taitojen karttuessa jatkaa edelleen Salibandyliiton toimintaan osallistuviin joukkueisiin. Kerhojen vetäjinä toimivat osaavat aikuiset ja ne ovat avoinna peruskoulujen lukukausien mukaisesti.
Nanook, pakkasen poika

Nanook, pakkasen poika () on Robert J. Flahertyn ohjaama yhdysvaltalainen dokumenttielokuva vuodelta 1922. Elokuva kuvaa jo katoamassa ollutta eskimojen perinteistä elämäntapaa. Sitä pidetään kaikkien aikojen ensimmäisenä dokumenttielokuvana ja tyylisuunnan klassikkona.
Nanook, pakkasen poika oli ensimmäinen dokumenttielokuva, joka luopui valloituselokuvan sankariperinteestä. Siinä tekijä ei ollut sankari vaan kamera käännettiin kohti kuvattavia. Toisaalta tekijän rooli nimenomaan elokuvantekijänä kasvoi.
Flaherty oli kuvannut materiaalia eskimoista jo aiemmin, mutta filmi tuhoutui. Hän palasi eskimoiden pariin ja kuvasi uutta materiaalia. Elokuva filmattiin yhdellä kameralla hyvin vaikeissa olosuhteissa, ja jotkin kohtauksista ovat lavastettuja vaikkakin todenmukaisia.
Elokuva esittelee eskimoperheen elämäntavan eri puolia, kuten hylkeenmetsästystä ja iglunrakennusta. Elokuvan päähenkilö on ”Nanook” (oikealta nimeltään Allakariallak).
Elokuvaa ei voi pitää perinteisessä mielessä kokonaan dokumenttielokuvana. Nanookin kahta vaimoa ja lapsia esittävät henkilöt ovat rooleihin valittuja eivätkä todellisuudessa olleet hänen perhettään. Kuvausten aikaan eskimot olivat jo siirtyneet metsästämään etupäässä kivääreillä, mutta käyttivät Flahertyn vaatimuksesta elokuvassa perinteisiä harppuunoitaan. Pääosaa esittänyt Allakariallak kuoli kaksi vuotta elokuvan valmistumisen jälkeen. Flaherty väitti hänen kuolleen nälkään, mutta todellisuudessa hän kuoli todennäköisimmin tuberkuloosiin.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja "Nanook" oli mukana heistä kolmentoista listalla.
Mihail Šatrov

Mihail Filippovitš Šatrov (, oikea sukunimi "Maršak", Марша́к; 3. huhtikuuta 1932 Moskova – 23. toukokuuta 2010 Moskova) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja, koulutukseltaan vuori-insinööri. Hän kuului "Luottamuksen" käsikirjoittajaryhmään.
Mihail Šatrov syntyi insinöörin perheeseen. Hänen isänsä, puoluejohtaja Aleksei Rykovin lanko, menehtyi 1930-luvun lopulla Stalinin vainoissa ja äiti vangittiin vuonna 1949. Šatrov valmistui Moskovan vuori-instituutista vuonna 1956 ja liittyi NKP:hen vuonna 1961.
Šatrov tunnetaan parhaiten vallankumoushistoriallisista ja Lenin-aiheisista näytelmistään kuten "Šestoje ijulja" (”Heinäkuun kuudes”, 1964), "Sinije koni na krasnoi trave" (”Sinisiä hevosia punaisella nurmella”, 1979), "Tak pobedim!" (”Näin me voitamme”, 1982, Neuvostoliiton valtionpalkinto 1983) ja "Eteenpäin… eteenpäin… eteenpäin!" ("Dalše… dalše… dalše!", 1988). Hän on laatinut käskirjoituksen suomalais-neuvostoliittolaiseen elokuvaan "Luottamus" (1976). Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Šatrov keskittyi Moskovaan vuonna 2003 avatun kulttuurikeskus Krasnyje Holmyn rakentamiseen.
Onneli ja Anneli (elokuva)

Onneli ja Anneli on 17. tammikuuta 2014 ensi-iltansa saanut Saara Cantellin ohjaama elokuva, joka perustuu Marjatta Kurenniemen kirjaan "Onnelin ja Annelin talo" (1966). Elokuva kuvattiin Loviisassa kesällä 2013.
Juoni.
Ekaluokkalaiset Onneli (Aava Merikanto) ja Anneli (Lilja Lehto) löytävät kadulta kirjekuoren, joka on täynnä rahaa. Rahoilla he ostavat salaperäiseltä rouva Ruusupuulta (Eija Ahvo) talon, joka on kuin kahdelle pikkutytölle tehty. Talossaan he viettävät yhdessä unelmiensa kesää, ja tutustuvat samalla uusiin ystäviin, kuten uusiin naapureihinsa Tingelstiinaan (Elina Knihtilä) ja Tangelstiinaan (Kiti Kokkonen).
Näyttelijät.
Lähde
Vastaanotto.
Marraskuussa 2014 lasten raati palkitsi "Onnelin ja Annelin" parhaana pitkänä elokuvana Chicagon kansainvälisillä lastenelokuvafestivaaleilla. Pukusuunnittelija Auli Turtiainen sai elokuvasta parhaan pukusuunnittelun Jussin vuonna 2014.
Vladimir Tendrjakov

Vladimir Fjodorovitš Tendrjakov (, 5. joulukuuta 1923 nykyisen Vologdan alueen Verhovažjen piirin Makarovskajan kylä, Neuvostoliitto – 3. elokuuta 1984 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Vladimir Tendrjakov syntyi virkailijaperheeseen. Hän haavoittui toisessa maailmansodassa, työskenteli opettajana ja Komsomolin piirisihteerinä. Vuonna 1945 Tendrjakov muutti Moskovaan, jossa hän opiskeli Neuvostoliiton elokuvakoulussa ja myöhemmin Gorkin kirjailijainstituutissa, josta hän valmistui vuonna 1951. Tendrjakov liittyi NKP:hen vuonna 1948.
Tendrjakov oli Stalinin kuolemaa seuranneen suojasään näkyvimpiä kirjailijoita. Hänen kertomuksensa, pienoisromaaninsa ja romaaninsa kuvaavat etupäässä maaseudun ongelmia ja yksilön moraalisia valintoja. Niistä tunnetuimpia ovat "Vävy" ("Ne ko dvoru", 1954), "Kelirikko" ("Uhaby", 1956), "Podjonka – vek korotki" (”Surviaisella on lyhyt elämä”, 1965), "Tri meška sornoi pšenitsy" (”Kolme säkillistä juolavehnää”, 1973) ja "Rasplata" (”Tilinteko”, 1979). Kirjailijan neuvostoyhteiskunnan traagisia vaiheita kuvaavat kertomukset ja antiutopia "Tietokone-evankeliumi" ("Pokušenije na miraži") ilmestyivät vasta perestroikan aikana.
Dmitri Gusarov

Dmitri Jakovlevitš Gusarov (, 4. lokakuuta 1924 nykyisen Pihkovan alueen Velikije Lukin piirin Tulubjevon kylä – 6. elokuuta 1995 Petroskoi) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Dmitri Gusarov syntyi kyläsepän perheeseen. Toisen maailmansodan aikana hän osallistui partisaanitoimintaan Neuvosto-Karjalassa. Gusarov valmistui Leningradin yliopiston filologisesta tiedekunnasta vuonna 1951 ja työskenteli sen jälkeen Petroskoissa "Na rubeže" (myöhemmin "Sever") -kirjallisuuslehden toimittajana. Vuosina 1954–1990 hän oli lehden päätoimittaja.
Gusarovin varhaisia teoksia olivat partisaaneista kertova pienoisromaani "Pletšom k pletšu" (”Rinta rinnan”, 1949) ja kaksiosainen romaani "Bojevoi prizyv" (”Taistelukutsu”, 1953–1957). Vuonna 1963 hän julkaisi moraalikysymyksiä pohtivan romaanin "Tsena tšeloveku" (”Ihmisen hinta”) ja vuonna 1968 vallankumoussankari Pjotr Anohinista kertovan kirjan "Tri povesti iz žizni Petra Anohina" (”Kolme kertomusta Pjotr Anohinin elämästä”). Kirjailijan pääteos on majuri Ivan Grigorjevin partisaaniryhmän taisteluista suomalaisia vastaan kertova dokumenttiromaani "Korpi ei tunne armoa" ("Za tšertoi miloserdija", 1977), josta hän sai Karjalan ASNT:n valtionpalkinnon. Vuonna 1988 ilmestyi kertomuskokoelma "Partisaanimusiikkia" ("Partizanskaja muzyka", 1988).
Kirjailija on palkittu muun muassa Leninin kunniamerkillä. Vuonna 1965 hän sai Karjalan ASNT:n ja vuonna 1980 Venäjän SFNT:n ansioituneen kulttuurityöntekijän arvonimet. Vuonna 1994 hänet nimettiin Karjalan tasavallan kansankirjailijaksi.
Eino Prykä

Eino Prykä (1919–1953) oli yksi vankikapinan johtajista Neuvostoliitossa Vorkutan työleirillä vuonna 1953. 
Prykä syntyi Isossakyrössä 1919. Hän oli vanhempineen kahdesti siirtolaisena Yhdysvalloissa, ennen kuin perhe muutti 1930-luvun alussa rakentamaan Neuvosto-Karjalaa. Prykä valmistui Petroskoissa näyttelijäksi. Suomalaisväestöön kohdistuneissa Stalinin vainoissa Prykä vangittiin 1930-luvun loppupuolella. Vapauduttuaan hän toimi talvisodan aikana Kuusisen kansanarmeijan rintamateatterissa. Ennen jatkosotaa Prykä lähetettiin vakoilutehtäviin (desantiksi) Suomeen, jossa joutui vangiksi. Suomen kansalaisuudesta huolimatta hänet palautettiin Neuvostoliittoon syksyllä 1944.
Neuvostoliiton puolella Prykä joutui työleirille. Lyhyen vapausajan jälkeen vuonna 1951 hänet vangittiin uudelleen ja tuomittiin vihollisen auttamisesta 25 vuodeksi pakkotyöhön ja viideksi vuodeksi karkotukseen. Syksyllä 1951 hän saapui Vorkutan pakkotyöleirille, jossa vangit louhivat hiiltä ankarissa oloissa. Vankeja oli lähes 100 000, joista monet olivat Ukrainan, Liettuan, Latvian ja Viron "nationalisteja".
Heinä-elokuussa 1953 leirillä syntyi vankien lakko. Sen aloittivat Kazakstanista siirretyt vangit. Vankilan johto yritti aluksi ratkaista tilanteen neuvottelemalla ja lupaamalla pieniä parannuksia vankien oloihin. Vangit vaativat tuomioidensa uudelleenkäsittelyä ja vankeustuomioiden kumoamista. Tätä eivät paikalliset virkamiehet voineet luvata. Useimmilla leiriosastoilla työt saatiin käyntiin lupailemalla, uhkailemalla ja väkivallalla.
Leiri numero 10 eli 29. kaivoksen leiri ei antanut periksi, vaikka Moskovasta kävi korkea-arvoinen valtuuskunta asiaa sovittelemassa. lakkojohtajana oli puolalainen Edward Buc. Prykä oli luultavasti leirin ainoa suomalainen. Paikalliset vartijat korvattiin ulkopuolelta tulleilla, ja lakkolaiset piiritettiin 1. elokuuta 1953. Leirin johtaja Andrei Derevjanko vaati lakkolaisia antautumaan ja uhkasi voimakeinoilla. Vangit eivät suostuneet. Piirittäjät aloittivat ampumisen, jossa parissa minuutissa kuoli kymmeniä vankeja ja toistasataa haavoittui. Virallinen raportti ilmoitti 53 kuolleen, mutta uusi tutkimus arvioi kuolleiden määräksi 64, joista ainakin kuusi oli ulkomaalaisia, joukossa myös Eino Prykä. (Baltteja ja ukrainalaisia ei laskettu ulkomaalaisiksi.)
Pyrkä haavoittui tulituksessa kuolettavasti. Hän kuoli haavoihinsa leirisairaalassa kaksi kuukautta myöhemmin ja hänet on haudattu alueelle nimettömään hautaan.
Georgi Markov (kirjailija)

Georgi Mokejevitš Markov (, 19. huhtikuuta 1911 Tomskin läänin Novo-Kuskovon kylä – 26. syyskuuta 1991 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Georgi Markov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän työskenteli vuodesta 1924 lähtien Komsomolissa, opiskeli Tomskin yliopistossa ja muutti 1930-luvun puolivälissä Irkutskiin, jossa hänestä tuli kirjailija. Markov oli sotakirjeenvaihtajana toisessa maailmansodassa ja liittyi kommunistipuolueeseen vuonna 1946. Hän toimi Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen ja sihteeristön jäsenenä, ensimmäisenä sihteerinä vuodesta 1971 ja kirjailijaliiton hallituksen puheenjohtajana vuosina 1977–1989. Markov kuului NKP:n keskustarkastuskomissioon vuosina 1966–1971, puolueen keskuskomiteaan vuosina 1971–1990 ja Neuvostoliiton korkeimpaan neuvostoon vuosina 1966–1989. Vuonna 1979 hänet nimitettiin kirjallisuuden, taiteen ja arkkitehtuurin Lenin-palkintojen myöntämisestä päättäneen komitean puheenjohtajaksi.
Markovin Siperiaan sijoittuva historiallinen romaani "Strogovy" (”Strogovit”, 1939–1946) sai Stalin-palkinnon vuonna 1952. Siperiasta kertovat myös hänen sosialistista realismia edustavat eeppiset romaaninsa "Sol zemli" (”Maan suola”, 1954–1960), "Sibir" (”Siperia”, 1969–1973, Leninin palkinto 1976) ja "Grjaduštšemu veku" (”Tulevalle vuosisadalle”, 1981–1986). Kirjailija sai kahdesti sosialistisen työn sankarin arvonimen (1974, 1984).
Slow Down

Slow Down on yhdysvaltalaisen poplaulajan Selena Gomezin kappale hänen soolouransa ensimmäiseltä, vuonna 2013 julkaistulta albumilta "Stars Dance". Se julkaistiin albumin toisena singlenä. Gomez lisäsi kappaleen YouTube-videopalveluun kesäkuussa 2013. Single sijoittui parhaimmillaan sijalle 27 Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla.
Kappaleeseen tehty musiikkivideo on kuvattu Pariisissa, Ranskassa.
Vladimir Bogomolov

Vladimir Osipovitš Bogomolov (, 3. heinäkuuta 1926 Moskovan alueen Kirillovon kylä – 30. joulukuuta 2003 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Vladimir Bogomolov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän osallistui toiseen maailmansotaan, palveli armeijassa vuoteen 1952 saakka ja valmistui journalistiksi vuonna 1958. Samana vuonna ilmestynyt pienoisromaani "Ivan" teki Bogomolovin tunnetuksi todenmukaisena sodankuvaajana. Myöhemmin Andrei Tarkovski ohjasi sen pohjalta elokuvan "Ei paluuta" (1962). Kirjailijan pääteos on Neuvostoliiton vastavakoilusta kertova romaani "Elokuu 1944" ("V avguste sorok tšetvjortogo", myös "Moment istiny", 1974), joka piirtää kaunistelemattoman kuvan Stalinista, mutta vääristelee Puolan vastarintaliikkeen historiaa.
Dax Shepard

 
Dax Randall Shepard (s. 2. tammikuuta 1975 Milford, Michigan) on yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko ja ohjaaja. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjoista "Samaa sukua" ja "Punk'd".
Shepard on naimisissa näyttelijä Kristen Bellin kanssa, ja heillä on vuonna 2013 ja 2014 syntyneet tyttäret.
Finian’s Rainbow

Finian’s Rainbow (vap. suom. "Finianin sateenkaari") on satiirinen Broadway-musikaali vuodelta 1947. Näytelmän käsikirjoittivat E. Y. Harburg ja Fred Saidy. Musiikin sävelsi Burton Lane ja sanoitti Harburg.
Musikaalin ensi-ilta oli 10. tammikuuta 1947 New Yorkin 46th Street Theatressa. Viimeinen esitys oli 2. lokakuuta 1948, ja yhteensä musikaalia esitettiin tänä aikana 725 kertaa. Näytelmä on otettu Broadwaylla uudelleen ohjelmistoon kolmasti: toukokuussa 1955, kesällä 1960 ja talvella 2009–2010.
"Finian’s Rainbow" palkittiin parhaan koreografian ja parhaan musikaalinäyttelijän (David Wayne) Tonylla. Vuonna 1948 se sai lisäksi parhaan kapellimestarin Tony-palkinnon.
Musikaalista tehtiin vuonna 1968 elokuvaversio "Finianin sateenkaari".
Pääroolit.
Suluissa on esitetty Broadway-ensi-illan näyttelijä.
Topi Salmi

Topi Salmi (s. 15. helmikuuta 1972 Vantaa) on suomalainen sanoittaja ja Vexi Salmen poika.
Hänen sanoituksiaan ovat esittäneet ja levyttäneet Heikki Koskelo, Eino Grön, Johnny &amp; the Dodgers, Pekka Mikkola, Karim Z. Yskowicz, Bablo, Jani Jalkanen ja Hänen orkesterinsa, Jorma Uotinen, Sani, Markojuhani Rautavaara, Joel Hallikainen, Suora lähetys, Pekka Tiilikainen ja monet muut. Salmen sanoittamia laulutekstejä on levytetty vuoden 2022 kevääseen mennessä 15 vuoden aikana noin 200.
Säveltäjistä hänen yhteistyökumppaneinaan ovat toimineet muun muassa Pertti Jalonen, Janne Saksa, Risto Asikainen, Costello Hautamäki ja Esa Nieminen. Einojuhani Rautavaara on tehnyt jousisovitukset kahteen Salmen sanoitukseen, ”Unten mailla” ja ”Viimeisen virran soutaja”.
Salmi on sanoittanut myös salanimillä Eemeli Köngäs ja Geijo Geihäs. Salanimillä sanoitetuista teoksista lienee tunnetuin kaksi miljoonaa katselukertaa YouTubessa kerännyt ”Tulin minä kaapista ulos”.
Salmi on osakkaana vuonna 2010 perustetussa Turenki Records Oy levy-yhtiössä ja toimii sen hallituksen jäsenenä. Hän osakkaan myös toisessa levy-yhtiössä Emsalö Musicissa, joka on perustettu vuonna 2020. Hän on myös Suomen Musiikintekijät -etujärjestön ja Georg Malmstén -säätiön hallitusten jäsen. Salmi on naimisissa. 
Salmelta ilmestyi lokakuussa 2023 Tammen kustantama "Isäni Vexi" -niminen muistelmateos hänen isästään Vexi Salmesta. EAN: 9789520447786
Lokakuussa 2025 ilmestyy Docendon kustantamana Salmen yhdessä Teijo Erkinharjun kanssa jälkimmäisestä kirjoitettu kirja "Twist Twist". EAN: 9789528502739
Miguel Díaz-Canel

Miguel Díaz-Canel Bermúdez (s. 20. huhtikuuta 1960 Placetas, Villa Clara, Kuuba) on kuubalainen poliitikko, Kuuban kommunistisen puolueen pääsihteeri ja maan presidentti. Hänet valittiin Kuuban presidentiksi vuonna 2018 ja jatkokaudelle huhtikuussa 2023. Vuosina 2009–2012 Díaz-Canel toimi Kuuban opetusministerinä ja helmikuussa 2013 hänet valittiin Kuuban ensimmäiseksi varapresidentiksi.
Díaz-Canel valmistui 1982 sähköinsinööriksi ja heti opintojen päätyttyä liittyi armeijaan suorittamaan asevelvollisuutta. Hän oli armeijassa vuoteen 1985 asti. Armeijan aikana hän aloitti myös opettajan opinnot Marta Abreu -yliopistossa Las Villasissa. Vuodesta 1987 hän johti Kuuban kommunistista nuorisoliittoa pääsihteerinä.
Vuonna 1993 Díaz-Canel sai työpaikan kommunistisessa puolueessa ja vuotta myöhemmin hänet valittiin kommunistisen puolueen Villa Claran alueen pääsihteeriksi. Vuonna 2003 hänet äänestettiin huomattavasti suuremman Holguínin provinssin pääsihteeriksi. Hän saavutti tehtävässään vankan suosion alueen asukkaiden keskuudessa. Vuodesta 2003 Díaz-Canel on ollut Kuuban kommunistisen puolueen politbyroon jäsen.
Díaz-Canel valittiin vuonna 2009 korkeakouluministeriksi ja 2012 hän nousi ministerineuvostoon. Varapresidentiksi hänet valittiin vuonna 2013. Díaz-Canel oli vielä tuolloin melko tuntematon, mutta sen jälkeen hänestä tuli presidentin ja puolueen pääsihteerin Raúl Castron oikea käsi. Díaz-Canelia koulutettiin viiden vuoden ajan Kuuban johtoon, ja vuonna 2018 Castro siirtyi sivuun presidentin paikalta ja Díaz-Canelista tuli hänen seuraajansa. Díaz-Canel astui virkaan 19. huhtikuuta 2018.
Díaz-Canel nimettiin huhtikuussa 2021 Kuuban uudeksi johtajaksi eli kommunistisen puolueen pääsihteeriksi Raúl Castron seuraajana. Castro ilmoitti 16. huhtikuuta jäävänsä eläkkeelle, ja muutama päivä myöhemmin Díaz-Canelin valinta uudeksi pääsihteeriksi varmistettiin.
Jani Aaltonen

Jani Aaltonen (s. 22. tammikuuta 1990) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on puolustava keskikenttäpelaaja ja hän pelaa Åbo IFK:n riveissä vuodesta 2011. Aiemmin urallaan (2008-2011) Aaltonen on edustanut myös Turun Palloseuraa. Veikkausliiga-debyyttinsä hän pääsi pelaamaan TPS:n riveissä 26. lokakuuta 2008 ottelussa Vaasan Palloseuraa vastaan.
Lähteet.
Aaltosen pelaajakortti transfermarktin sivuilla