tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Samoa olympialaisissa

Samoa osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Los Angelesissa 1984, ja on ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa sen jälkeen. Vuosina 1984-1996 Samoa osallistui olympialaisiin Länsi-Samoan nimellä. Talvikisoihin maa ei ole osallistunut. 
Samoalaisurheilijat ovat kilpailleet olympialaisissa jousiammunnassa, judossa, melonnassa, nyrkkeilyssä, painissa, painonnostossa, pyöräilyssä, taekwondossa, uinnissa ja yleisurheilussa. Maa on saavuttanut yhden olympiamitalin, kun painonnostaja Ele Opeloge sijoittui alun perin Pekingin vuoden 2008 olympialaisten naisten painonnoston superraskaassa sarjassa neljänneksi, mutta dopingtapausten vuoksi hän nousi hopealle. Hän ylsi pistesijalle, eli kahdeksan parhaan joukkoon, myös oltuaan superraskaassa sarjassa viides Lontoossa 2012. Taekwondon raskaassa sarjassa sijoittuivat Lontoossa 2012 seitsemänneksi Talitiga Crawley naisten ja Kaino Thomsen-Fuataga miesten sarjassa. Vaipava Ioane oli kahdeksas painonnoston miesten höyhensarjassa Rio de Janeirossa 2016.
Rauman merimuseo

Rauman merimuseo on Raumanmeren merimuseosäätiön ylläpitämä museo Raumalla. Museo avattiin 2004 Rauman vanhassa merikoulussa, joka valmistui vuonna 1900 Kalliokadulle.
Toiminta.
Rauman merimuseo painottaa merimiesten kulttuuri- ja sosiaalihistoriaa. Museon kokoelmissa on paljon merimiesten henkilökohtaisia tavaroita, kuten työvälineitä ja matkamuistoja, sekä henkilökohtaisia valokuvia ja kirjeenvaihtoa. Myös näyttelytoiminnassaan museo pitää esillä tavallisen merimiehen arkea ja juhlaa. Muita painopisteitä ovat merenkulkualan koulutus, raumalainen laivanrakennus ja telakkateollisuus sekä Rauman lähialueen meriarkeologia. Suomen museoiden valtakunnallisessa tallennustyönjaossa Rauman merimuseon tallennusvastuualueiksi on määritelty merimiehet ammattiryhmänä sekä merenkulkualan koulutus.
Perusnäyttelyn lisäksi Rauman merimuseo järjestää vaihtuvia teemanäyttelyitä eri aiheista. Perusnäyttelyyn sisältyy ensisijaisesti lapsille ja nuorille suunnattu museopedagoginen osio, niin sanottu "Saa Koskea!" -osuus.
Rauman merimuseossa on vuokrattavia kokous- ja juhlatiloja.
Vilnan lentoaseman rautatieasema

Vilnan lentoaseman rautatieasema () on syksyllä 2008 avattu pieni rautatieasema seisake Liettuan pääkaupunki Vilnan lentoasemalla. Liettuan rautatiet liikennöi linnuntietä runsas 3 kilometriä pohjoisempana sijaitsevalle Vilnan keskusasemalle kiskobusseilla tyypillisesti kerran tai kaksi tunnissa. 
Vilnan lentoaseman rautatieasema sijaitsee Vilnasta etelään kohti Valko-Venäjän rajaa vievällä Vilna– Lida– Baranavitšy -radalla.
Neuvostoliittolaisten lentäjien muistolaatta

Neuvostoliittolaisten lentäjien muistolaatta on kuuden lento-onnettomuudessa kuolleen neuvostoliittolaisen lentäjän muistolaatta Lapinjärven Rutumissa. Vaurioitunut raskas Petljakov Pe-8 -pommikone putosi Lapinjärvelle 10. elokuuta 1941. Kone osallistui ensimmäisiin natsi-Saksan Berliiniä vastaan tehtyihin ilmahyökkäyksiin. Muistolaatta on kiinnitetty onnettomuuspaikalla olevaan graniittikiveen. Lentäjät on haudattu onnettomuuspaikalle.
Onnettomuudessa kuolivat päälentäjä yliluutnantti (vanhempi luutnantti) A. I. Panfilov (s. 1908), suunnistaja G. S. Boloboško (s. 1906), lentoinsinööri A. G. Gainutdinov (s. 1911), apulaislentoinsinööri V. E. Tjuškin (s. 1910), pommittaja- ja nokka-ampuja luutnantti I. V. Šatrov (s. 1914). Myöhemmin turmasta saamiinsa vammoihin kuoli radisti kersantti V. I. Stanevski (s. 1920). Hengissä selvisivät lentoperämies yliluutnantti (vanhempi luutnantti) Maksim Antipov, ampuja luutnantti Stanislav Kizilov ja oikean siiven konekivääriampuja Georgi Kirillov sekä rungon yläosan ampuja kersantti M. Krysin.
Panfilov oli erittäin kokenut lentäjä. Hän oli siviililentäjänä 1930-luvulla lentänyt yli miljoona kilometriä.
Lapinjärvelle pudonnut lentokone oli viimeinen kahdeksasta TB-7-koneesta, jotka lähtivät Pietarin lähellä sijaitsevalta Puškinin lentokentältä kohti Berliiniä. Koneen suunniteltu reitti oli lentää Suomenlahdelta läntisen Itämeren kautta Danzigiin ja sieltä Berliiniin. Lastina oli kaksi 1 000 kilon pommia, kuusi 500 kilon pommia ja 500 kiloa julisteita. Mikäli Berliiniä ei olisi saavutettu, olisi varakohteena ollut Königsberg (Kaliningrad). Koneen valmistusnumero oli 42026 ja se oli yksi 93:sta konetyypin ANT-42/TB-7/Petljakov Pe-8 koneesta.
Luutnantti Aleksandr Panfilovin ohjaama Peltjakov Pe-8 sai osumia omasta ilmatorjunnasta Saarenmaalla Virossa ja joutui kääntymään takaisin. Kone yritti palata Suomen rannikon kautta, mutta kaksi oikeanpuoleista dieselkäyttöistä M-40F -moottoria pysähtyi öljyvuodon takia, ja kone putosi Lapinjärvelle.
Kortesjärven Järvi-Veikot

Kortesjärven Järvi-Veikot (lyh. KJV) on vuonna 1925 perustettu kortesjärveläinen urheilun yleisseura. Kortesjärven Järvi-Veikkojen nykyiset jaostot ovat hiihto, jalkapallo, lentopallo, suunnistus ja yleisurheilu. KJV:n puheenjohtajana toimii Jouni Mattila.
Tunnettuja Järvi-Veikkoja.
Jani Pykäri, lentopalloilija
Filin-luokka

Filin-luokan piti olla Venäjän keisarikunnan laivaston kuuden vartiolaivan muodostama alusluokka, jonka alusten piti valmistua 1918–1919 Ab Crictonin telakalla Turussa. Aluksista kuitenkin kaksi romutettiin telakalla ja loput neljä jaettiin Suomen ja Puolan merivoimien kesken.
Bostonin kuristaja (elokuva)

Bostonin kuristaja on vuonna 1968 valmistunut elokuva, joka kertoo Bostonissa vuosina 1962–1964 riehuneesta samannimisestä sarjamurhaajasta. Elokuva perustuu löyhästi tositapahtumiin. Bostonin kuristajaksi epäiltyä Albert DeSalvoa elokuvassa esittää Tony Curtis. Henry Fonda ja George Kennedy esittävät kuristusmurhien tutkijoita.
Elokuva vastaa todellisia tapahtumia vain pieniltä osin. Esimerkiksi elokuvassa esitettävän Albert DeSalvon persoona ei vastaa todellisuutta. DeSalvolla ei ollut dissosiatiivistä identiteettihäiriötä, kuten elokuvassa kerrotaan. Lisäksi hänet liitettiin kuristusmurhiin vain hänen omien tunnustuksiensa kautta, eikä poliisin omien tutkimusten johdosta.
Tuotanto.
Elokuvassa käytetään enemmän kuin missään näytelmäelokuvassa sitä ennen tuolloin uutta jaetun kuvaruudun tekniikkaa näyttämään useita tapahtumien kulkuja rinnakkain. Enimmillään kuvaruutu on jaettu kuuteen osakuvaan. Kuviin liittyvät äänet on sijoiteltu vastaavasti: vasemman osaruudun tapahtumat stereokuvassa vasemmalle, oikeanpuoleisen oikealle. Toinen muutaman kerran käytetty tehokeino elokuvassa ovat zoom-objektiivilla tehdyt nopeat zoomaukset.
Laajakangasformaattia noudattavan kuvapinnan jako moneen osakuvaan aiheutti sen, ettei elokuvaa juuri näytetty 1900-luvun huonopiirtoisissa ja 4:3-kuvasuhdetta käyttävissä kuvaputkitelevisioissa tai julkaistu videokasetilla. Elokuva on saanut uutta mielenkiintoa vuosituhannen vaihteen jälkeen teräväpiirtotelevisioiden ja digitaalisten tallenteiden myötä.
Arvioita.
Aikalaisarvioissa "Bostonin kuristaja" sai hyvin vaihtelevan vastaanoton. Sitä pidettiin toisaalta taitavasti tehtynä, mutta toisaalta moraaliltaan ja aiheensa käsittelyltä arveluttavana. Kriitikko Roger Ebert kiteytti: ”Tätä filmiä, joka on todella hyvin tehty, ei olisi pitänyt tehdä lainkaan.” Hänestä elokuva marssittaa näyttämölle toinen toistaan oudompia tyyppejä, kuten seksuaalisesti eri tavoin poikkeavia epäiltyjä ja poliisin muka avukseen tilaaman sekoilevan selvänäkijän. Tony Curtisin esittämän DeSalvon toiminnan analyysi jää hänestä jonnekin "Valittujen Palojen" artikkelin tasolle.
"Seura"-lehdessä Pertti Avola kirjoitti elokuvan televisioesityksen alla marraskuussa 2025, että elokuvan tekoaikaan muodikas jaetun kuva-alan käyttö tekee kokonaisuudesta vain sirpaleisempaa. Muutoinkin "Bostonin kuristaja" on hänen mielestään sensationalistinen, vanhahtava ja tosiasioita vääntelevä elokuva, jonka katsomiseen ainoa syy on Henry Fondan ja Tony Curtisin erinomaiset roolisuoritukset.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Hintikka sanoi elokuvan pikemminkin tutkivan ihmismielen syövereitä kuin rakentavan jännitystä. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Evijärven Urheilijat

Evijärven Urheilijat (lyh. EU) on evijärveläinen urheilun yleisseura. Evijärven Urheilijat perustettiin 14. kesäkuuta 1922. Evijärven Urheilijoilla on neljä jaostoa: hiihto-, palloilu-, soutu- ja yleisurheilujaosto. Palloilujaostossa pelataan jalkapalloa ja soutujaostossa kirkkovene- ja sisäsoutua.
Breheimen

Breheimen on tunturialue Norjassa Opplandin läänissä lähes 2 000 metrin korkeudessa merenpinnasta. Siellä on jäätiköitä, muun muassa Norjan suurin jäätikkö Jostedalsbreen.
Ilmaston lämpeneminen on saanut jäätiköt sulamaan, ja niiden alta on paljastunut tuhat vuotta vanhoja löytöjä, muun muassa esineitä ja leiripaikka.
Ville Tiihonen

Ville Tiihonen (s. 23. helmikuuta 1974 Helsinki) on suomalainen freelance-näyttelijä, graafinen suunnittelija ja kirjailija.
Tiihonen valmistui graafiseksi suunnittelijaksi Taideteollisesta korkeakoulusta ja näyttelijäksi Teatterikorkeakoulusta. Hän vaikuttaa muun muassa improvisaatioteatteri Stella Polariksessa.
Tiihonen on runoilija Ilpo Tiihosen poika. Hänen puolisonsa on näyttelijä Kreeta Salminen, ja heillä on vuonna 2016 syntynyt tytär.
Aiheesta muualla.
Antonio Luna

Antonio Manuel Luna Rodríguez (s. 17. maaliskuuta 1991 Son Servera, Baleaarit, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Mallorcaa ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Luna on Sevillan kasvatti, jonka edustusjoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä kaudella 2009–2010. Tammikuussa 2011 hänet lainattiin loppukauden kestävällä lainasopimuksella Almeríaan.
Christer Lind

Christer Lind (14. marraskuuta 1912 Kokkola – 13. elokuuta 1942 Söderby, Ruotsi) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Lind opiskeli kirjallisuushistoriaa, taidehistoriaa ja musiikkitiedettä valmistuen filosofian kandidaatiksi. Hän opiskeli musiikkia myös Sibelius-akatemiassa.
Lind julkaisi elinaikanaan yhden modernistisen runokokoelman "Vindarnas bröllop". Hänen kääntämänsä ns. primitiivisen runouden kokoelma "Stigen och regnbågen" ilmestyi hänen kuolemansa jälkeen.
Lind kuoli 30-vuotiaana tuberkuloosiin.
Kevjumba

Kevin Wu, tunnetummin Kevjumba, (s. 12. kesäkuuta 1990) () on YouTuben kautta julkisuuteen noussut yhdysvaltalainen koomikko. Elokuussa 2011 hän oli YouTuben kahdeksanneksi tilatuin koomikko. Hän on opiskellut Kaliforniassa elokuva-alaa. Vuonna 2010 Kevin ja hänen isänsä osallistuivat Amazing Racen 17:lle tuotantokaudelle.
Youtube-suosio.
Wu sai inspiraatiota videoihinsa Dave Chappellen ja James Lau Wun stand up- komedioista. Yleisön puuttuessa hän päätti kuvata videonsa YouTubeen. Kun Kevinin ”I Have To Deal With Stereotypes” -video päätyi Youtuben etusivulle, katsojien määrä alkoi nousta. Wu on tehnyt yhteistyötä Youtube-koomikko Christine Gambiton (HappySlip) kanssa ja he kuvasivat viisi videota yhdessä. Lisäksi hän on esiintynyt yhdessä muun muassa Nigahigan ja Chester Seen kanssa. Wu valmistui Clements High Schoolista 2008.
Videossaan ”Butthash Hero” Kevin esitteli isänsä YouTube-kanavallaan ensi kertaa. PapaJumba näyttäytyi sen jälkeen vielä muutamassa poikansa kuvaamassa videopätkässä, ja suosio katsojien keskuudessa kasvoi. Kunnollisen debyyttinsä Wun isä teki videossa ”I Love My Dad” ja on siitä asti esiintynyt monissa videoissa yhdessä poikansa kanssa. Kesäkuussa 2010 KevJumballa oli yli miljoona tilaajaa, ja kanavan näyttökertoja oli kerääntynyt yli 25 miljoonaa. Videoita yhteensä oli katsottu noin 91,9 miljoonaa kertaa, ja CBS teki haastattelun nuoresta tähdestä. Kesäkuussa 2008 hän oli Youtuben tilatuin koomikko ja kolmanneksi tilatuin kaikista käyttäjistä.
Vuonna 2013 Kevin palasi korkeakouluopintojensa pariin ja lopetti materiaalin julkaisemisen YouTubeen moneksi vuodeksi, kunnes hän avasi YouTube-kanavansa uudelleen vuonna 2017, mutta tiiviimmästä yksityiselämästään johtuen ei ole saman vuoden maaliskuusta lähtien julkaissut materiaalia kanavallaan.
Møllehøj

Møllehøj on Tanskan kolmanneksi korkein kohta ja korkein luonnollinen kohta. Møllehøj on 170,86 metriä korkea ja sijaitsee Jyllannin niemimaalla, Skanderborgin kunnassa. Sitä korkeampia kohtia ovat Yding Skovhøj (172,54 m) ja Ejer Bavnehøj (171,04 m). Niiden korkeus on kuitenkin kasvanut ihmistoiminnan takia. Møllehøj’n huippu on merkitty myllynkivellä, joka on peräisin Ejerin myllystä, joka sijaitsi Møllehøj’llä vuosina 1838–1917.
Helmikuussa 2005 tehdyt mittaukset osoittivat Møllehøj’n olevan Tanskan korkein luonnollinen kohta. Horsensin kunnassa sijaitsevan Yding Skovhøj’n ja Møllehøj’n lähellä sijaitsevan Ejer Bavnehøj’n korkeuden todettiin muuttuneen ihmistoiminnan takia. Yding Skovhøj’n luonnollinen korkeus on 170,77 metriä ja Ejer Bavnehøj’n luonnollinen korkeus 170,35 metriä. Møllehøj on täten 9 senttimetriä Yding Skovhøj’tä ja 51 senttimetriä Ejer Bavnehøj’tä korkeampi.
Suze Orman

Susan "Suze" Lynn Orman (s. 5. kesäkuuta 1951) on yhdysvaltalainen talousneuvoja, kirjailija, motivoiva puhuja ja televisiojuontaja.
Hänen televisio-ohjelmaansa "The Suze Orman Show" on esitetty CNBC:llä kymmenen vuotta ja se on yksi kanavan suosituimmista ohjelmista. Orman on kirjoittanut yhdeksän peräkkäistä "New York Times bestseller" -kirjaa ja käsikirjoittanut, tuottanut ja juontanut seitsemää PBS-erikoislähetystä perustuen kirjoihinsa. Orman on voittanut myös kaksi Emmy-palkintoa. Lisäksi hän on voittanut naisille myönnettävän Gracie-palkinnon.
Yksityiselämä.
Helmikuussa 2007 Orman kertoi "The New York Times Magazinelle" olevansa lesbo. Hän kertoi Twitter-sivullaan avioituneensa "The Suze Orman Show":n tuottajan Kathy Travisin kanssa syyskuussa 2010.
Serlachius (museot)

Serlachius on Mänttä-Vilppulassa Pohjois-Pirkanmaalla sijaitseva taidekohde. Sen taustayhteisönä ja omistajana toimii vuonna 1933 perustettu Gösta Serlachiuksen taidesäätiö. juuret ovat Serlachius-teollisuussuvun taideharrastuksessa ja mesenaattitoiminnassa. 
Serlachiuksen muodostavat Joenniemessä sijaitseva Serlachius Kartano ja sen yhteydessä toimiva Taidesauna sekä Mäntän keskustassa toimiva Serlachius Pääkonttori ja kansainvälinen taiteilijaresidenssi. 
Taidekokoelman historia.
Gösta Serlachiuksen säätiön taidekokoelma on Suomen ja Pohjoismaiden merkittävimpiä yksityisiä kokoelmia ja eurooppalaisessakin mittakaavassa tärkeä. Kokoelmaa pidetään ainutlaatuisena niin historiansa kuin sisältönsäkin osalta. Serlachiuksen taidekokoelmat sisältävät nykyisin yli 10 000 teosta: Suomen kultakauden taidetta, vanhaa eurooppalaista taidetta 1400-luvulta 1700-luvulle, Suomen 1900-luvun alun varhaista modernismia sekä kasvavan kokoelman nykytaidetta.
Serlachius Kartano.
Serlachius Kartano (aiemmin Serlachius-museo Gösta ja Gösta Serlachiuksen taidemuseo) sijaitsee Joenniemessä Mäntässä. Siellä on esitelty vuodesta 1945 Gösta Serlachiuksen taidesäätiön kokoelmia. Avautuessaan se oli Suomen kahdeksas taidemuseo. Gösta Serlachius kuoli vuonna 1942. Sotaa seuranneissa vaikeissa olosuhteissa taidesäätiön isännistö luopui Gösta Serlachiuksen pitkäaikaisesta haaveesta rakentaa taidemuseo Mänttään. Hänen leskensä Ruth Serlachius ja perillisensä Bror Serlachius ja Ralph Erik Serlachius päättivätkin asettaa kokoelman näytteille Joenniemen kartanoon.
Taidemuseon yhteyteen valmistui kesällä 2014 laajennusosa (aiemmin Göstan paviljonki), joka moninkertaisti museon näyttelytilat. Paviljongin suunnittelusta vastasi kansainvälisen arkkitehtikilpailun voittanut barcelonalainen arkkitehtitoimisto MX_SI. Rakennuksessa on kolme erikokoista näyttelytilaa, juhlasali, museokauppa ja modernit ravintolatilat. Laajennusosan myötä Serlachius alkoi keskittyä vanhan taiteen lisäksi myös nykytaiteen esittelemiseen. Vaihtuvissa näyttelyissä nähdään erityisesti kotimaista ja ulkomaista nykytaidetta sekä erilaisia teemanäyttelyjä.
Serlachius Pääkonttori.
Serlachius Pääkonttori (aiemmin Serlachius-museo Gustaf ja G. A. Serlachius -museo) valmistui G. A. Serlachius Osakeyhtiön pääkonttoriksi vuonna 1934. Klassismia ja funktionalismia edustavan rakennuksen suunnittelivat Valter ja Bertel Jung. Gösta Serlachiuksen taidesäätiö osti vuonna 2000 pääkonttorirakennuksen Metsä-Serla Oyj:ltä. Taidesäätiön silloinen puheenjohtaja vuorineuvos Gustaf Serlachius (1935–2009) halusi turvata pääkonttorirakennukselle arvokkaan käytön. Se avattiin peruskorjauksen jälkeen vuonna 2003 suomalaisen puunjalostusteollisuuden, Serlachiusten ja Mäntän teollisuusyhteisön historiaa esittelevänä museona.
Mama Africa

Mama Africa on Mika Kaurismäen ohjaama, vuonna 2011 ensi-iltansa saanut elämäkertadokumentti eteläafrikkalaisesta laulajasta ja kansalaisoikeustaistelijasta Miriam Makebasta. 
Dokumentin selkärankana on Makebasta säilynyt runsas arkistoaineisto, minkä lisäksi elokuvassa haastatellaan Makeban muusikkoystäviä ja lapsia. Miriam Makeba ehti kuolla vuonna 2008, jolloin Kaurismäki oli vasta aloittelemassa dokumentin tekoa. Makeba ehti kuitenkin antaa tekijävalinnalle hyväksyntänsä. 
Dokumentti sai Berliinin filmifestivaaleilla 2011 yleisöpalkinnon. Vuonna 2012 dokumentti palkittiin juryn erikoispalkinnolla The Pan African Film Festivaaleilla Los Angelesissa.
Julkaisu.
Dokumentin takana on ranskalais-saksalainen kulttuurikanava Arte. Elokuva esitettiin Berliinin elokuvajuhlien Panorama-sarjassa. Teatterilevitys oli jonkin aikaa epävarma musiikin esitysoikeuksien vuoksi, mutta asia ratkesi, ja elokuvaa esitettiin ainakin Keski-Euroopassa ja Etelä-Afrikassa, mutta se on myyty muuallekin.. Elokuvan virallinen Suomen ensi-ilta oli 12. elokuuta 2011.
Vastaanotto.
"Tv-maailman" Kaisu Tervonen kirjoitti, että hänen tekee mieli kiitellä dokumenttia, vaikka se on aika ajoin yksioikoista ylistystä.
Morganaattinen avioliitto

Morganaattinen avioliitto (keskiajan latinasta "matrimonium ad morganaticam") on keskiajalla käyttöön otettu avioliiton muoto, jossa kuninkaallisen perheen tai aatelissuvun jäsen avioituu alempaan säätyyn kuuluvan henkilön kanssa. Yleensä kyseessä oli avioliitto, jonka mies solmi alempisäätyisen naisen kanssa. Toisin kuin normaalissa avioliitossa, jossa vaimo sai miehensä arvoon perustuvan arvonimen (esimerkiksi kuninkaan puolisosta tuli kuningatar), morganaattisessa avioliitossa vaimo ei saanut oikeutta miehensä säätyyn. Hän ei siis saanut miehensä aatelisarvoa, eivätkä avioliitosta syntyneet lapset perineet isänsä aatelis- tai kuninkaanarvoa. Liitosta syntyneillä lapsilla ei liioin ollut perimisoikeutta isänsä omaisuuteen. Toisaalta kyseessä oli laillinen avioliitto, ei "konkubinaatti", ja avioliitosta syntyneitä lapsia pidettiin aviolapsina.
Koska morganaattisessa avioliitossa vaimolla ei ollut minkäänlaista oikeutta miehensä omaisuuteen, eivätkä lapsetkaan perineet, oli vaimon ainut taloudellinen turva miehen hänelle antama huomenlahja, joka tällaisissa liitoissa saattoikin olla huomattavan runsas. Suomen ja keskiajan latinan termit onkin johdettu muinaisyläsaksan sanasta *"morgangeba" eli huomenlahja.
Morganaattista avioliittoa solmittaessa oli erikoista, että mies ojensi vaimolleen liittoa vahvistettaessa vasemman kätensä oikean sijasta. Tästä johtuu morganaattisen avioliiton rinnakkaisnimitys "vasemman käden avioliitto" (saks. "Ehe zur linken Hand").
Myös aatelisnainen saattoi solmia morganaattisen avioliiton aatelittoman tai alempaan aateliin kuuluvan miehen kanssa. Tällöin nainen ei menettänyt aatelisarvoaan tai perimisoikeuttaan, kuten yleensä vastaavissa liitoissa oli tapana.
Tunnettuja esimerkkejä morganaattisista avioliitoista ovat Venäjän keisarin Aleksanteri II:n liitto Jekaterina Dolgorukovan kanssa 1880 ja Itävalta-Unkarin kruununperijän, arkkiherttua Frans Ferdinandin liitto alempaan aatelistoon kuuluneen Sophie von Chotekin kanssa 1900.
Järjestelmä nykyisin.
Morganaattinen avioliitto on järjestelmänä vieläkin mahdollinen, mutta harvoin käytetty. Walesin prinssi Charlesin ja aatelittoman Camilla Parker Bowlesin avioliiton ilmoitettiin nimen omaan olevan ei-morganaattinen. Myöskään Charlesin pojan prinssi Williamin ja aatelittoman Catherine Middletonin avioliitto ei ole morganaattinen.
Thelma Schoonmaker

Thelma Schoonmaker (s. 3. tammikuuta 1940, Alger) on yhdysvaltalainen elokuvaleikkaaja, joka on tehnyt yhteistyötä elokuvaohjaaja Martin Scorsesen kanssa. Schoonmakerin ja Scorsesen pitkä yhteistyö alkoi jo ohjaajan opiskeluaikana, ja vuonna 1967 Schoonmaker leikkasi Scorsesen ensimmäisen pitkän ohjaustyön "Kuka kolkuttaa ovelleni". 
Schoonmaker on saanut kolme parhaan leikkauksen Oscar-palkintoa kaikkiaan yhdeksästä ehdokkuudesta. Oscarit tulivat elokuvien "Kuin raivo härkä" (1980), "Lentäjä" (2004) ja "The Departed" (2006) leikkauksesta.
Schoonmaker oli naimissa englantilaisen elokuvaohjaajan Michael Powellin kanssa vuodesta 1984 aina tämän kuolemaan saakka vuonna 1990. Schoonmaker on käyttänyt miehensä kuoleman jälkeen paljon aikaa tämän elokuvien ja kirjoitusten säilyttämiseen. 
Schoonmaker vihittiin vuonna 2007 Taideteollisen korkeakoulun kunniatohtoriksi.
Lower Manhattan

Lower Manhattan (kutsutaan myös nimellä "downtown") on Manhattanin saaren eteläisin osa New Yorkin kaupungissa. Lower Manhattaniksi määritellään yleisesti alue, joka rajautuu pohjoisessa 14th Street -katuun, lännessä Hudsonjokeen, idässä East Riveriin ja etelässä New York Harboriin (joka tunnetaan myös nimellä Upper New York Bay). Hallinnollisesti Lower Manhattan kuuluu osa-alueeseen Manhattan Community District 1.
Lower Manhattan tunnetaan erityisesti liiketalouden keskuksena. Alueella sijaitsevat Wall Street ja New Yorkin pörssi. Lower Manhattanilla sijaitsi myös syyskuun 11. päivän iskuissa vuonna 2001 tuhoutunut World Trade Center, jonka paikalla sijaitsee nykyisin World Trade Center. Lower Manhattanilla sijaitsevat myös New Yorkin Chinatown ja Little Italy.
Historia.
Hollantilaiset perustivat Manhattanin ensimmäiset eurooppalaiset siirtokunnat saaren eteläkärkeen vuonna 1609. Ensimmäinen linnoitus rakennettiin nykyisen Battery Park -puiston paikalle suojelemaan Uusia-Alankomaita. 1900-luvun ensimmäisillä vuosikymmenillä Lower Manhattanilla olivat käynnissä suuret rakennustyöt, jolloin rakennettiin muun muassa 40 Wall Street, American International Building, Woolworth Building ja 20 Exchange Place. 1950-luvulla aloitettiin useiden muiden korkeiden rakennusten rakennustyöt. 1970-luvun alussa valmistui World Trade Center -toimistorakennuskompleksi. Toinen mittava toimistorakennusten keskittymä on World Financial Center, joka valmistui 1980-luvun puolivälissä.
Talous.
Lower Manhattan on Yhdysvaltain neljänneksi suurin liiketalousalue Midtown Manhattanin, Chicago Loopin ja Washingtonin jälkeen. Tulevaisuudessa sija nousee kolmanneksi uuden World Trade Centerin valmistuttua.
Saxobeats

Saxobeats on romanialaislaulaja Alexandra Stanin elo-syyskuussa 2011 julkaistu debyyttialbumi. Albumi julkaistiin elokuun lopulla Ranskassa. Suomessa albumi julkaistiin 14. syyskuuta 2011.
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin kappale Mr. Saxobeat ja toisena singlenä Get Back (ASAP).
Albumi debytoi Suomen albumilistan sijalla 27.
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2011

Jalkapallon alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2011 olivat järjestyksessään 18. alle 20-vuotiaiden MM-kilpailut. Kilpailut järjestettiin Kolumbiassa 29. heinäkuuta – 20. elokuuta 2011. 20. elokuuta Estadio El Campínin stadionilla pelatussa loppuottelussa Brasilia kukisti Portugalin jatkoajalla 3–2. Kolumbian lisäksi isäntämaaksi oli ehdolla vain Venezuela.
Pelipaikat.
Turnauksen pelikaupungit julkistettiin 29. syyskuuta 2010. Pelipaikkoina toimivat Bogotá, Cali, Medellín, Manizales, Armenia, Cartagena, Pereira ja Barranquilla.
Lohkoarvonta.
Kisoihin päässeet 24 joukkuetta jaettiin neljään arvontakoriin. Isäntämaa Kolumbia sijoitettiin ensimmäiseen koriin, ja loput maat sen jälkeen FIFA-rankingin perusteella.
Kolumbia asetettiin automaattisesti ensimmäiseen lohkoon. Tämän jälkeen ensimmäisestä korista arvottiin jokaiseen lohkoon yksi joukkue. Muut joukkueet arvottiin niin, että jokaisesta korista päätyi jokaiseen lohkoon yksi joukkue.
Lohkoarvonta suoritettiin 27. huhtikuuta 2011 Cartagenan Julio Cesar Turbay Ayala Convention Centressä.
Ottelut.
"Kellonajat Kolumbian normaaliaikaa (UTC-5)"
Alkulohkot.
Sijoitusten määräytyminen alkulohkoissa.
Jos kaksi tai useampi joukkue on tasapisteissä, lohkosijoitukset ratkaistaan seuraavasti:
Jos alkulohkojen jälkeen kaksi tai useampi lohkokolmonen on tasapisteissä, sijoitukset määritetään seuraavalla järjestelmällä:
Maalintekijät.
5 maalia
4 maalia
3 maalia
2 maalia
Tummansininen sävel

Tummansininen sävel on suomalaislaulaja Topi Sorsakosken postuumi studioalbumi, joka julkaistiin 26. lokakuuta 2011. Albumin ensimmäinen singlelohkaisu, "Tummansininen sävel", on alun perin Olavi Virran jo vuonna 1962 levyttämä käännösbiisi kappaleesta "Blue Melodie". Single jaettiin radioille soitettavaksi 22. elokuuta lähtien, ja digitaalisena singlenä kappale julkaistiin 16. syyskuuta. Niin singlevalinta kuin julkaisuaikataulukin oli Sorsakosken manageri Juhani Mansikkamäen mukaan sovittu Topi Sorsakosken kanssa ennen tämän menehtymistä. Levystä on julkaistu myös rajoitettu 2000 kpl:n numeroitu vinyylipainos.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 1, jolla se pysyi kolme ensimmäistä listaviikkoaan. Yhteensä albumi oli listalla 18 viikkoa.
David Childs

David Childs (1941 Princeton, New Jersey – 26. maaliskuuta 2025 Pelham, New York) oli yhdysvaltalainen arkkitehti, joka työskenteli arkkitehtitoimisto Skidmore, Owings and Merrillissä. Childsin tunnetuimpia töitä ovat muun muassa One World Trade Centerin uusi suunnitelma ja uusi 7 World Trade Center.
Markku Maatela

Markku Sakari Maatela (10. huhtikuuta 1941 Rovaniemi – 15. joulukuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen mäkihyppääjä ja kuvataiteilija.
Maatela voitti Vikersundin lentomäkiviikon vuonna 1960. Seuraavana vuonna hän sijoittui Oberstdorfin lentomäessä seitsemänneksi hypättyään kaikkien aikojen toiseksi pisimmän suomalaishypyn 136 metriä. Lahden MM-kilpailuissa 1958 hän oli varamiehenä ja neljä vuotta myöhemmin hän jäi niukasti Zakopanen MM-kisajoukkueen ulkopuolelle. Ounasvaaran kisoissa Maatela sijoittui parhaimmillaan kolmanneksi.
Markku Maatelan veli Martti Maatela oli yhdistetyn maajoukkuemies.
Maatela edusti Helsingin Hiihtoseuraa vuodesta 1967. Aikaisemmat seurat olivat Ounasvaaran Hiihtoseura, Kilo IF ja Lahden Hiihtoseura. Hän sai Ounasavaaran Hiihtoseuran kultaisen ansiomerkin.
Maatela teki kuvataidetta vuodesta 1962. Ensimmäisen taidenäyttelynsä hän piti Ateljeebaari Tornissa vuonna 1963. Maatela muutti Helsingistä Kirkkonummelle vuonna 1978. Maatelalla oli opintoja Helsingin yliopistossa.
Greenwich Street

Greenwich Street on etelä-pohjois-suunnassa kulkeva katu New Yorkin kaupungissa, Manhattanilla. Katu ulottuu pohjoisimmillaan 9th Avenuen ja Gansevoort Streetin risteykseen Meatpacking Districtillä ja etelässä se loppuu Battery Parkiin. World Trade Centerin alueen kohdalla Greenwich Street risteytyy Vesey- ja Liberty Streetin kanssa.
Kaupunginosat, joiden läpi Greenwich Street kulkee, ovat: West Village, Hudson Square, Tribeca ja Financial District.
Tython

Tython on fiktiivinen planeetta Tähtien sodan Expanded Universessä. Kerrotaan että voima havaittiin ensimmäisen kerran Tythonilla, jossa ensimmäiset jeditkin syntyivät.
Tämän maailman kirkkaimmat ja parhaat filosofit, papit, tutkijat ja soturit kokoontuivat 36453 eYt keskustelemaan löydöistään mukana arvoituksellinen, mystinen Ashla (voiman valoisa puoli). Toisinajattelijat, jotka käyttivät Bogania (voiman pimeä puoli) lopulta synnyttivät noin 25793 eYt, kipinät Voima sotiin Tythonilla. Tuhkasta näiden sotien nousi varhain Jedi.
Aluksi jedi uskoi, että voimaa pystyisi käyttämään vain tythonilla, vaikka tämä myöhemmin toisin todistetaan Kun ennakoiva ryhmä lähti Tythonista muihin maailmoihin, tullakseen jediritareiksi. Jedi päätti perustaa tythoniin filosofia koulun, jossa määritellään valoisa puoli ja pimeä puoli voimasta (vastaava, kun antiikin Ashla ja Bogan), elävä voima ja yhdentymisvoimana. 
Tythonin sijainti oli kadotettu jossain vaiheessa, mutta myöhemmin se löydettiin uudelleen Suuren Galaksisen sodan alkupuolella Jedi Satele Shanin johdosta. Coruscanttin hyökkäyksen jälkeen vuonna 3653 eYt, jedien ensisijainen asuinpaikka oli Tythonin jeditemppeli. Siellä heidän tehtäväksi tuli uudelleenrakentaa Jedien-Sääty huolimatta kohtaamistaan ongelmista paikallisten twi'lek pyhiinvaeltaja siirtomaan kannsa ja salaperäisen vaikutuksen, joka oli peräisin itse maailmasta. Ryhmä Marauders, tunnetaan tunnetaan myös FleshRaiders, alkoivat hyökätä tythonin asukkaiden kimppuun. Tythonin asukkaat pyysivät apua Jedeiltä voidakseen kostaa Raidersseille, mutta jedineuvosto kieltäytyi sekaantumasta paikallisten asioihin.
ORP Sokół (2002)

ORP Sokół on Puolan laivaston Kobben-luokan sukellusvene. Alus on entinen Norjan laivaston "KNM Stord", jonka Norjan hallitus luovutti 2002 Puolalle. Se on modernisoitu Gdanskissa.
Valmistus.
Norja tilasi aluksen Nordseewerkeltä Emdenistä, missä köli laskettiin 1964. Se laskettiin vesille 2. syyskuuta 1966 nimellä "KNM Stord" ja valmistui 9. helmikuuta 1967.
Palvelus.
Alus on Puolan merivoimien palveluksessa 2013, mutta sen modernisointi on viivästynyt rahoitusvaikeuksien vuoksi.
Fenham

Fenham on Newcastle upon Tynen kaupunginosa ja äänestysalue. Fenhamissa oli vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 10 865 asukasta. Osa Fenhamista kuitenkin kuuluu Wingroven äänestysalueeseen.
Fenham oli pitkään maaseutua Newcastlen ulkopuolella, ja sinne alkoi vasta 1900-luvun alkupuolella kehittyä kaupunkimaista asutusta. Vuonna 1904 se liitettiin Newcastleen, ja seuraavana vuonna sinne valmistui ensimmäinen julkinen rakennus, St Monican kirkko. Kun Fenhamiin saatiin raitiovaunulinja 1907, alueelle alettiin rakentaa asuntoja suuremmassa mittakaavassa. Kun liikenneyhteydet Fenhamiin alkoi parantua, niin sinne rakennettiin lisää taloja, ja monet alueen suuremmista rakennuksista ovat ylemmän keskiluokan taloja 1900-luvun alusta. Maailmansotien aikana Fenhamiin rakennettiin asuntoja sotasankareille.
ORP Bielik

ORP Bielik on Puolan laivaston Kobben-luokan sukellusvene. Alus on entinen Norjan laivaston "KNM Svenner", jonka Norjan hallitus luovutti 2002 Puolalle. Se on modernisoitu Gdańskissa.
Valmistus.
Alus tilattiin heinäkuussa 1959 hyväksytyssä viiden vuoden hankintaohjelmassa Nordseewerkeltä Emdenistä, missä köli laskettiin 1965. Se laskettiin vesille 27. tammikuuta 1967 ja valmistui 1. heinäkuuta 1967. Luokan muista aluksista poiketen alus varustettiin upseerien kouluttamiseksi kahdella periskoopilla ja runkoa kasvatettiin metrillä.
Palvelus.
Alus oli Puolan merivoimien palveluksessa 2013, mutta sen modernisointi viivästyi rahoitusvaikeuksien vuoksi.
Hanhennokkavalas

Hanhennokkavalas eli aiemmalta nimeltään cuvierinvalas ("Ziphius cavirostris") on laajimmalle levinnyt nokkavalaiden heimon laji ja sukunsa ainoa laji. Lajin tieteellinen nimi tulee latinan sanoista "cavus" (ontto) ja "rostrum" (kuono, nokka), jotka viittaavat valaan päässä hengitysaukon edessä olevaan kuoppaan.
Hanhennokkavalas kasvaa noin 6,5–7 metriä pitkäksi ja painaa keskimäärin kolme tonnia. Naaraat ovat suurempia kuin koiraat. Niillä on pieni pää ja selvästi erottuva niska. Väritys vaihtelee yksilön ja asuinalueen mukaan, Atlantilla siniharmaa sävy vallitsee, kun taas Indopasifisella merialueella ovat vallalla ruskean sävyt. Varsinkin vanhoilla koirailla pää on vaaleampi kuin vartalo. Valaan suupielet kaartuvat ylöspäin, se näyttää virnistelevän.
Hanhennokkavalaita tavataan muilla maailman merialueilla paitsi lähellä napaseutuja tai kovin matalilla alueilla. Ne välttävät alle kymmenen asteen lämpötiloja ja alle tuhannen metrin syvyyksiä. Niiden on havaittu sukeltavan liki 3 000 metrin syvyyteen pidättäen hengitystä 138 minuuttia. 
Hanhennokkavalas syö mustekaloja ja syvänmeren kalalajeja.
Metsästys ei ole ollut uhkana hanhennokkavalaille, mutta on epäilty että ajoittain havaittavat onnettomuudet, joissa suuri joukko hanhennokkavalaita ajautuu maihin ja kuolee, ovat liittyneet ihmisen valtameressä tuottamaan melusaasteeseen ja kaikuluotaimien käyttöön.
Vallisaari (Viro)

Vallisaari (, myös "Uusnova") on entinen kylä Virossa Narvanjoen rannalla. Nykyisin se on osa Itä-Virumaan maakunnan Alutagusen kunnan Kuningakülaa.
Vuonna 1655 Vallisaari mainitaan Samokrassin eli Arumäen kartanolle kuuluneena kolmitaloisena kylänä. 20. joulukuuta 1658 Venäjä ja Ruotsi solmivat kylässä kolme vuotta kestäneen Vallisaaren välirauhan. Sopimuksen mukaan Venäjälle jäivät sen Liivinmaalta valloittamat alueet. 
Suuren Pohjan sodan jälkeen kylän nimi muutettiin "Usnovoksi" ("Uusnova", "Ustna"), mutta paikalliset käyttivät yhä nimeä "Vallisaare". Vuonna 1766 kylässä toimi majatalo.
Vuonna 1922 kylässä oli vain yksi talo, jossa oli kolme asukasta. Uusnovan nimi muutettiin virallisesti Vallisaareksi vuonna 1934. Kylä hävisi toisen maailmansodan jälkeen.
Leazes Park

Leazes Park on puisto Newcastle upon Tynen kaupungissa, Englannissa. Se oli kaupungin ensimmäinen yleinen puisto ja sijaitsee aivan St James' Park -jalkapallostadionin takana Richardson Roadin ja Barrack Roadin välissä. Puistossa on tenniskenttiä, koripallokenttä ja mahdollisuus vuokrata soutuveneitä, joilla voi soutaa puistossa olevalla järvellä.
Newcastlen asukkaat toivoivat julkista puistoa kaupunkiin 1800-luvun puolivälissä. Vuonna 1857 peräti 3 000 työmiestä esitti vetoomuksen kaupungille sellaisen paikan perustamiselle, jossa asukkaat voisivat virkistäytyä. Seuraavana vuonna asetettiin komitea tutkimaan puistolle sopivaa paikkaa, mutta vasta 23. joulukuuta 1873 valtuutettu Charles Hamond avasi Leazes Parkin. Sen oli suunnitellut kaupungin mittamies John Fulton, ja sen pohjakaava oli pitkälti samanlainen kuin muiden samaan aikaan Englannissa rakennettujen puistojen. Puiston keskellä on järvi, joka luotiin Lort Burn -nimiseen pieneen puroon. Puistoon rakennettiin myös soittolava ja terassi.
Leazes Parkiin on myöhemmin rakennettu lisää rakennelmia, ja sitä on myös peruskorjattu. Se on ympäröity metalliaidalla, ja vuonna 1897 sinne rakennettiin juhlaportti juhlistamaan kuningatar Viktorian 60-vuotisjuhlaa hallitsijana. Charles Hamondin rintakuva asetettiin vuonna 1905 keskelle terassia. Puisto on ollut tämän jälkeen ahkerassa käytössä, ja 1980-luvulla havaittiin sen olevan kunnostuksen tarpeessa. Puiston kunnostustyöt mahdollistuivat, kun Heritage Lottery Fund lahjoitti niitä varten 3,7 miljoonaa puntaa vuonna 2001.
André Planché

André Planché (myöhemmin Andrew Planche, n. 1727–1809) oli keraamikko, joka eli ja työskenteli Englannissa Derbyn kaupungissa.
Planché oli ranskalaisten hugenottipakolaisten poika, joka syntyi ilmeisesti Englannissa ja kastettiin Lontoon Sohossa. Noin 12–13-vuotiaana poika pääsi oppisopimuksella kultasepän harjoittelijaksi Lontoossa. Keramiikan työstämistä hän on saattanut oppia isältään, joka oli ollut aikanaan Meissenissä töissä. Jo 17-vuotiaana Andrew (hän oli vaihtanut nimensä jo Lontoossa) valmisti pieniä posliiniesineitä Derbyssä. Vuonna 1749 hän työskenteli William Littlerille. Viimeistään vuonna 1751 hänen tiedetään asettuneen Derbyyn, sillä kirkonkirjoista löytyy merkintä kahden pojan ristiäisistä Pyhän Alkmundin kirkossa. Myöhemmin poikia syntyi vielä kaksi lisää. On myös säilynyt sopimus hänen osakkuudestaan William Duesburyn yrityksessä Nottingham Roadilla. Siitä kehittyi myöhemmin Royal Crown Derbyn posliinitehdas.
Planchén aikakaudella, joka jatkui vuoteen 1756, ja muutamia vuosia sen jälkeeskin, Derbyn posliinintuotanto keskittyi koriste-esineisiin ja astioita tuotettiin vain vähän. Tuotteet eivät kestäneet kiehuvaa vettä. Jo vuonna 1756 Planché muutti Derbystä Lontooseen jatkaakseen kultasepän työtään. Vuonna 1764 hän siirtyi teatterialalle. Vuodesta 1768 alkaen hän työskenteli Bathissa paikallisessa teatterissa yli kolmenkymmenen vuoden ajan.
Planchén tuottamia posliiniesineitä on Derbyn kaupunginmuseossa sekä Victoria and Albert Museumissa Lontoossa.
Rasvakeitin

Rasvakeitin (tunnettu myös nimellä friteerauskeitin) on kodinkone, jolla kypsennetään ruokaa rasvaan upotettuna. Rasvakeittimellä valmistetaan muun muassa ranskalaisia perunoita. 
Palovaarat.
Keittimen vajaatoiminta tai käyttäjän kokemattomuus voi aiheuttaa tulipalon vakavin seurauksin. Myös veden käyttö liekkien sammuttamisessa pahentaa tilannetta radikaalisti. Ravintoloissa, joissa rasvakeittimiä käytetään paljon, pitäisi ilmanvaihtokanavat puhdistaa vähän väliä paloturvallisuuden takaamiseksi. Rasvankeittimille on olemassa erityiset palosammuttimet. Jotkut keittimet sisältävät automaattisen sammutusjärjestelmän, joka aktivoituu kun se käy liian kuumaksi, kuten ollessaan tyhjillään. Useimmissa keittimissä on myös reset -nappi, joka antaa koneen jäähtyä tiettyyn asteeseen. Jos koneessa ei ole reset-nappia, tulisi käyttäjän selvittää laitteen kunto automaattisen sammutuksen jälkeen.
Tony Sparano

Anthony "Tony" Sparano III (7. lokakuuta 1961 West Haven, Connecticut – 22. heinäkuuta 2018) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Hän toimi vuosina 2008–2011 Miami Dolphinsin päävalmentajana. Tätä ennen hän toimi Dallas Cowboysin hyökkäyksen linjan valmentajana Bill Parcellsin alaisuudessa. Vuonna 2008 Parcells palkattiin Dolphinsin presidentiksi ja hän puolestaan palkkasi Sparanon joukkueen uudeksi päävalmentajaksi. Sparano on toiminut yliopistotasolla New Havenin yliopiston päävalmentajana.
Kesken kauden 2014 Sparano nimettiin Oakland Raidersin tilapäiseksi päävalmentajaksi Dennis Allenin saatua potkut.
Rex Ryan

Rex Ryan (s. 13. joulukuuta 1962 Ardmore, Oklahoma) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Hänen isänsä Buddy Ryan toimi Philadelphia Eaglesin ja Arizona Cardinalsin päävalmentajana sekä Chicago Bearsin puolustuksen koordinaattorina joukkueen voittaessa Super Bowlin vuonna 1985. Hänen veljensä Rob Ryan on puolestaan toiminut puolustuksen koordinaattorina useissa NFL:n joukkueissa. Rex Ryan on tunnettu värikkäistä lausunnoistaan, räväkästä kielenkäytöstä sekä kivenkovasta itseluottamuksesta. Hän on myös erittäin suosittu pelaajien keskuudessa.
Rex Ryan työskenteli apuvalmentajana NFL:ssä 22 vuoden ajan, kunnes New York Jets palkkasi hänet päävalmentajakseen vuonna 2009. Ryanin kausi Jetsin päävalmentajana alkoi menestyksekkäästi, sillä joukkue pääsi konferenssifinaaleihin kausilla 2009 ja 2010. Tämän jälkeen pudotuspelit jäivät haaveeksi, johon pääsyy olivat pelinrakentajien heikot esitykset. Kaudella 2014 Jets voitti vain 4 ottelua ja Ryan sai potkut. Hän löysi kuitenkin uuden työnantajan nopeasti, kun Buffalo Bills palkkasi hänet päävalmentajakseen viisivuotisella sopimuksella tammikuussa 2015. Ryanin kausi Buffalon päävalmentajan ei ollut menestyksekäs. Joukkue jäi Ryanin kahdella ensimmäisellä kaudella pudotuspelien ulkopuolelle, jonka jälkeen hän sai potkut.
Kalarippayattu

Kalarippayattu on Keralan osavaltiosta, Intiasta lähtöisin oleva taistelulaji. Sitä pidetään yhtenä maailman vanhimmista taistelulajeista. Sen arvioidaan syntyneen jo n. 900-luvulla eaa. Legendan mukaan kalarippayattun perustajana pidetään Vishnun kuudetta avatarta Parasuramaa, joka loi lajin suojellakseen temppeliään pahalta.
Laji liittyy läheisesti taistelutanssiin ja se pitää sisällään useita moderneja ja perinteisiä aseita sekä otteita, lyöntejä ja hyppy- sekä lentopotkuja. Lajin harjoitteluun kuuluvat oleellisena osana myös parantaminen ja hermopisteiden, hieronnan sekä meditoinnin hyödyntäminen.
Tyylisuunnat.
Kalarippayattussa on nykyisin kolme pääsuuntaa: "pohjoinen tyyli", "eteläinen tyyli" ja "keskinen tyyli". Pohjoisessa tyylissä painotetaan aseharjoittelua. Harjoitteluun kuuluu myös hieronta sekä muinaiset intialaiset lääkintäopit.
Eteläinen tyyli painottaa voimakkaasti aseettomia tekniikoita, muotoja ja aseistariisuntaa. Harjoitteita tehdään pareittain, paljain käsin ottelemisena, otteina ja hermopistetekniikkoina. Eteläiseen tyyliin kuuluu myös harjoittelu aseilla, kuten lyhyellä sauvalla, kaksiteräisellä miekalla, tikarilla, pitkällä miekalla, veitsellä ja kepillä. Tämän lisäksi tyyliin kuuluu myös hieronta, filosofiset opit ja muinainen lääketiede.
Keskinen tyyli lainaa pohjoisesta ja eteläisestä tyylistä ja lisää niihin omia harjoituksia ja taistelutekniikoita. Näihin kuuluvat esimerkiksi useat erilaiset mattotaistelutekniikat.
Gholamreza Takhti

Gholamreza Takhti (, 27. toukokuuta 1930 Teheran – 7. tammikuuta 1968 Teheran) oli iranilainen vapaapainija, olympiavoittaja, maailmanmestari ja Aasian kisojen voittaja.
79–97 kilogramman painoluokissa paininut Takhti voitti painijanurallaan vapaapainissa olympiakultaa Melbournessa 1956, olympiahopeaa Helsingissä 1952 ja Roomassa 1960, kaksi maailmanmestaruutta ja yhteensä neljä MM-mitalia sekä Aasian kisojen kultamitalin.
Takhti oli kotimaassaan Iranissa hyväsydämisenä tunnettu ja äärimmäisen suosittu henkilö. Hän muun muassa auttoi maassa vuonna 1962 tapahtuneen suuren maanjäristyksen uhreja keräämällä itse rahaa ja jakamalla heille huopia ja ruokaa. Ottelussaan neuvostoliittolaista Aleksandr Medvediä vastaan Takhti varoi tämän toista jalkaa, jonka tiesi olleen loukkaantumisen jäljiltä heikossa kunnossa.
Takhti kuoli vuonna 1968 37-vuotiaana. Virallisesti hän teki itsemurhan, mutta kuolintavaksi on myös epäilty poliittisesta aktiivisuudesta johtunutta murhaa. Hänen hautajaisiinsa osallistui satoja tuhansia ihmisiä. Vuonna 2007 Takhti nimettiin kansainväliseen painin hall of fameen.
Vaikenemisen laki

Vaikenemisen laki ("Code of Silence") on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Sen on ohjannut Andrew Davis ja käsikirjoittanut Michael Butler yhdessä Dennis Shryackin ja Mike Grayn kanssa. Pääosassa esiintyy Chuck Norris.
Juoni.
Eddie Cusack on chicagolainen poliisi, joka yrittää pidättää Comacho jengin. Heidän johtajansa kostaa Cusackin johtaman väijytyksen menetykset tappamalla Luna-perheen ja sieppaamalla perheen tyttären Dianan. Cusack joutuu lopulta yksi kohtaamaan Tony Lunan ja Luis Comachon, koska kukaan poliisiyksiköstä ei ole halukas auttamaan häntä rikottuaan vaikenemisen lain. Todistettuaan oikeudessa toista poliisia vastaan, joka murhasi aseettoman teini-ikäisen.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen sanoo "Vaikenemisen lakia" alakuloisen realisminsa ansiosta erilaiseksi Chuck Norris -elokuvaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" antaa elokuvalle kaksi tähteä neljästä.
Salomoninpöllö

Salomoninpöllö ("Ninox jacquinoti") on pöllöihin kuuluva lintu.
Sitä tavataan ainoastaan Papua-Uudella-Guinealla ja Salomonsaarilla Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat ja vuoristoseudut. Se on yleinen omalla elinalueellaan.
Sen alapuoli on ruosteenruskea, joskus valkotäpläinen tai -raitainen. Sillä on harmaanruskea naamakiehkura, keltaiset silmät, harmaa nokka ja valkoiset kulmakarvat. Vatsapuoli on kermanvaalea, eikä siinä ole merkkejä, joten se näyttää nuorelta pöllöltä.
Se on yölintu ja viettää päivät yleensä yksin tai pareittain puun rungon oksanhaarassa.
Sumbanhaukkapöllö

Sumbanhaukkapöllö ("Ninox rudolfi") on pöllöihin kuuluva lintu.
Sitä tavataan Indonesiassa Sumban saarella.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat ja kosteat alavat metsät aina 1000 metrin korkeuteen saakka.
Sitä on pidetty harvinaisena ja sanottu sen elävän yksin, pareittain tai pieninä hajanaisina neljänkin linnun ryhminä, mutta tuoreimpien havaintojen mukaan se elää laajalla alueella ja on kohtalaisen yleinen, joskin se on yhä vaarassa elinalueensa tuhoutumisen vuoksi.
Uudenbritannianpöllö

Uudenbritannianpöllö ("Ninox odiosa") on pieni pöllöihin kuuluva lintu. Sen höyhenistössä pieniä pilkkuja, sillä on kullanväriset silmät ja valkoiset kulmakarvat. Sen naamakiehkura on ruskea, ylärinnassa on leveä ruskea raita, jossa on ruskeankeltaisia tai valkeita kohtia. Alapuoli on tiheään ruskeapilkkuinen.
IUCN on luokitellut linnun vaarantuneeksi elinvoimaiseksi, ja sen määrä on vähenemässä.
Linnun elinalue on Papua-Uudella-Guinealla, jossa se on kotoperäinen.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät, viljelykset ja laidunmaat.
William Richardson Linton

William Richardson Linton (2. huhtikuuta 1850 Diddington, Cambridgeshire, Englanti – 4. tammikuuta 1908 Derbyshire, Englanti) oli englantilainen kasvitieteilijä.
William Richardson Linton oli nuorin Henry ja Charlotte Lintonin seitsemästä lapsesta. Hänen isänsä puoleisessa suvussa oli monia pappeja. Williamin vanhempi veli Edmund Francis Linton muutti Dorsetiin, missä hänestä tuli kappalainen. Hän julkaisi luettelon Dorsetin sienilajeista. Veljekset harjoittivat kasvitiedettä myös yhdessä ja julkaisivat luetteloita vaikeasti luokiteltavista putkilokasveista keltanot ("Hieracium"), vatukat ("Rubus") ja pajut ("Salix").
William kävi koulua Warwickshiren Leamingtonissa ja valmistui Oxfordin yliopistosta vuonna 1873. Hän toimi opettajana lähetysseuran koulussa Islingtonissa, matkusteli Palestiinassa vuonna 1881 ja asettui kirkkoherraksi ja opettajaksi Derbyshiren Shirleyyn vuonna 1886. Seuraavana vuonna hän meni naimisiin Alice Shirleyn kanssa. Shirleyn suku oli Lintonin uuden kotipaikkakunnan merkittävimpiä, ja heillä on luultavasti ollut vaikutusta Linton työ- ja asuinpaikan valinnassa. Shirley on pieni seurakunta lähellä Ashbornea Chirnetin laaksossa, sen koulua kävi Lintonin aikana noin 40 oppilasta.
Koulu-aikanaan 1860-luvulla Warwickshiressä Linton oli tutustunut toiseen kasviharrastajaan Henry Charles Lyon Readeriin. He vastasivat vuonna 1896 lehti-ilmoitukseen, joita Coslett Herbert Waddell oli julkaissut lehdissä Science Gossip, Irish Naturalist ja Journal of Botany, ja liittyivät vastaperustettuun sammalnäytteiden vaihtoseuraan, Moss Exchange Clubiin. Siitä kehittyi myöhemmin "British Bryological Society".
Linton tutki ja keräsi järjestelmällisesti Derbyshiren kasveja. Hänen työstään julkaistiin kirja "Flora of Derbyshire". Kasviluettelojen lisäksi noin 400-sivuisessa teoksessa kerrotaan Derbyshiren sademääristä, lämpötilojen mukaan määritellyistä ilmastovyöhykkeistä ja eri kasvilajien kukinta-ajoista maaperän tyypeistä. Vuonna 1969 teos päivitettiin ja Derbyn kaupunginmuseo julkaisi siitä uuden laitoksen.
Lintonin keräämiä kasvinäytteitä on satoja; Britannian kasvitieteellisen seuran luettelossa mainitaan 902 Lintonin keräämää kasvilajia. Lintonin keräämiä kasvinäytteitä on monissa museoissa kuten Lontoon Natural History Museumissa ja Belfastissa.
Hänen nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä W.R.Linton.
George Harpur Crewe

George Harpur Crewe (1795–1844) oli englantilainen poliitikko, joka edusti tory-puoluetta maansa ylähuoneessa vuosina 1835–1841. Hän oli aatelisarvoltaan baronetti. Perhe vaihtoi nimensä Harpurista Creweksi vuonna 1808; myöhemmin on käytetty yhdysnimiä Harpur Crewe ja Harpur-Crewe.
Crewe oli kiinnostunut luonnontieteistä ja keräsi suuren kokoelman perhosia, täytettyjä eläimiä ja muita luonnontieteellisiä keräilykohteita. Hän laajensi myös sukunsa taidekokoelmaa. Hän oli vuonna 1836 perustetun yhdistyksen Derby Town and County Museum and Natural History Societyn ensimmäinen puheenjohtaja – yhdistys käynnisti Derbyn kaupunginmuseon. Monia Crewen keräämiä taide-esineitä on myös esillä suvun kartanossa Calkessa. George Harpur Crewe oli hyväntekijä, joka lahjoitti varat läheisen Ticknallin kylän koulun ja uuden kirkon rakennuttamiseen. Kirkon piirustukset tilattiin Henry Isaac Stevensiltä, jonka kuuluisampiin töihin kuuluu Pyhän Alkmundin kirkko Derbyn keskustassa.
George Harpur Crewe peri aateliarvon ja sukunsa tilukset vuonna 1819. Tiluksiin kuuluivat Arlestonin, Boultonin, Breadsallin, Calken, Smisby, Stantonin, Swarkstonen, Ticknallin ja Twyfordin tilat, yhteensä 44 km2 (11 000 acrea) Derbyshiressä ja 93 km2 (23 000 acrea) Staffordshiressä. Hänet tunnettiin liberaalina vuokraisäntänä ja suurena hyväntekijänä. Hän oli kiinnostunut myös maanviljelyksen uudistamisesta, ja kasvatti tiluksillaan harvinaislaatuista lammasrotua portlandinlammasta.