tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Järvelän Kino

Järvelän Kino on vuodesta 1949 Päijät-Hämeen Kärkölässä toiminut elokuvateatteri. Se sijaitsee Kärkölän kuntakeskuksessa Järvelän Hähkäniementiellä.
Järvelän Kinon perustivat Risto Koskinen ja Ruben Jokiniemi. Vuodesta 1956 vuoteen 1978 teatteria pyöritti Arvo Kanerva. Toiminta oli tuolloin vilkasta ja näytöksiä oli usein.
Vuosina 1978–2004 Sisko Hennala ja hänen kaksi poikaansa huolehtivat elokuvateatterin ylläpidosta. Vuodesta 2004 lähtien Järvelän Kino on toiminut Maija ja Veli-Matti Saarisen johdolla ja vuoden 2024 lopulla Maija Saarinen päätti jäädä pois toiminnasta. Viimeinen näytös nähtiin 29. joulukuuta 2024. Elokuusta 2025 Järvelän Kino saa jatkoa, kun Järvelän Kino Ry ottaa toiminnan haltuunsa. Rekisteröityyn yhdistykseen kuuluvat Anni Koukka, Maija Pasanen ja Merja Laitikas. 
Elokuvateatteri sai toukokuussa 2012 Suomen elokuvasäätiön digitalisointituen. Digitalisoidut näytökset aloitettiin 21. lokakuuta 2012. Uusi tekniikka mahdollistaa sen, että ensi-illat voivat olla yhtä aikaa isojen teatterien kanssa.
Järvelän Kinossa käy vuosittain noin 4000 kävijää. Elokuvanäytöksiä järjestetään syksystä toukokuun loppuun.
The Weight of Water

The Weight of Water ("The Weight of Water") on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Kathryn Bigelown ohjaama elokuva, joka perustuu Anita Shreven samannimiseen romaaniin. Pääosaa esittää Sean Penn.
Juoni.
Lehtikuvaaja Jean Janes matkustaa runoilijamiehensä Thomasin kanssa Shoals-saarille New Hampshiren edustalle. Mukana ovat myös Thomasin veli Rich ja tämän tyttöystävä Adaline, joka tutkii kahden siirtolaisnaisen 1873 tapahtunutta murhaa. Sattuman oikusta Jean löytää arkistoituja asiakirjoja jotka näyttävät selvittävän murhan.
Kino-Huovi

Kino-Huovi on Harjavallassa toimiva elokuvateatteri. Se sijaitsee kaupungin keskustassa Harjavallankadun varrella.
Kino-Huovin 160-paikkainen teatterirakennus on valmistunut vuonna 1944. Se on toiminut alusta alkaen elokuvateatterina. Vuoteen 1976 asti teatteri tunnettiin nimellä "Satakuva". Rakennus oli tyhjillään kahden vuoden ajan, kunnes Kino-Huovi aloitti marraskuussa 1978.
Vuosituhannen vaihteessa teatterissa tehtiin suuria kunnostustöitä, muun muassa aulatilat sekä äänentoistolaitteisto uusittiin. Kino-Huovi digitalisoitiin vuoden 2012 alussa.
Varudu

Varudu (teluguksi వరుడు) on vuonna 2010 ilmestynyt, Gunasekharin ohjaama telugunkielinen elokuva, jonka pääosia esittävät Allu Arjun, Arya ja Bhanu Sri Mehra. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet ohjaaja Gunasekhar sekä Thota Prasad ja sen on tuottanut D. V. V. Danaya. Elokuvan soundtrackin on säveltänyt Mani Sharma. "Varudu" on dubattu malajalamiksi ("Varan") ja hindiksi ("Ek aur Rakshak"). Elokuva voitti vuoden parhaiden erikoistehosteiden Nandi Awards -palkinnon.
Juoni.
Sandeep (Allu Arjun) on villi nuorukainen, mutta hänen avioliittoa koskevat mielipiteensä ovat hyvin perinteikkäitä. Hän pyytää vanhempiaan valitsemaan hänelle aviopuolison, eikä suostu tapaamaan tätä ennen hääseremoniaa. Häissä hänen tuleva puolisonsa Deepthi (Bhanu Sri Mehra) kuitenkin siepataan, ja loput tarinasta kertoo kuinka Sandeep rakastuu Deepthiin pelastaessaan tätä Diwakar-nimisen roiston (Arya) kynsistä.
X-Pulssion

X-Pulssion on vuonna 2009 perustettu englanniksi laulava helsinkiläinen yhtye, jonka musiikissa melodiseen sinfoniaan yhdistyy thrash, groove ja heavy metalia.
Historia.
Yhtyeen perustivat syyskuussa 2009 Rayburn Thrashfield ja Aapo Salo. Yhtye koottiin lähinnä kaveriporukasta, ja se oli aluksi kolmihenkinen. Kun yhtye alkoi sovittaa omia kappaleita, tarkoituksena oli löytää yhtyeen ulkopuolelta sopiva solisti. Tyylisuuntaa työstettäessä kuitenkin huomattiin, että melodisten harmonioiden aikaansaamiseksi tarvittaisiin kaksi kitaristia. Sittemmin yhtye vakiintui nelihenkiseksi yhtyeeksi, ja solisti valittiin yhtyeen sisältä, koska haluttiin säästää aikaa ja helpottaa järjestelyjä.
Yhtyeen nimi "X-Pulssion" tarkoittaa monen asian summaa: erottumista massasta, tarttuvaa rytmiä ja hauskanpitoa.
Yhtyeen ensialbumi "Dying Legacy" julkaistiin 29. kesäkuuta 2011. Levynjulkaisukeikka pidettiin Tavastialla samana päivänä.
Julkaisut.
Studioalbumit
Singlet
Musiikkivideot
Videot.
Yhtye teki ensimmäisen musiikkivideonsa 2011 syksyllä kappaleesta "Tooth Twister", ja se julkaistiin Helsinki Clubilla 23. marraskuuta. Toinen musiikkivideo on tehty kappaleesta "Shit Happens". ja se on julkaistu 14. elokuuta 2012.
K.o.i.r.a.

K.o.i.r.a. (tyyliteltynä K.O.I.R.A) on rap/R&amp;B -artisti Karri Koiran debyyttialbumi, joka julkaistiin 30. marraskuuta 2012 Monsp Recordsin kautta. Albumin ensimmäinen single "Amerikankotka liitää" julkaistiin helmikuussa 2012, ja siitä julkaistiin myös musiikkivideo. Kappaleella vierailee rap-artisti Ruudolf. Toinen single ja musiikkivideo julkaistiin kesäkuussa 2012 kappaleesta "Kaikki tai ei mitään", ja kolmas musiikkivideo kappaleesta "H-kaupunki" syyskuussa 2012. Albumin neljäs musiikkivideo julkaistiin saman vuoden marraskuussa kappaleesta "Lähe mun kaa". Albumi nousi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan 6. sijalle.
Albumin kappaleella "Mitä meil on" vierailee Ruudolfin vaimo Suvi-Tuulia.
Albumi ylitti kultalevyn rajan keväällä 2015 ollen kolmas kultaa myynyt Monsp Recordsin albumi. Albumin singlet "Kaikki tai ei mitään", "Ne kutsuu mua koiraks", "Ei tarkoittaa ei" ja "Amerikankotka liitää" ovat myyneet kultaa ja single "Lähe mun kaa" platinaa.
Kappaleet.
Lähde:
Pontus (nimi)

Pontus on miehen etunimi. Nimi on skandinaavinen muunnos roomalaisesta suku­nimestä "Pontius", joka johtuu mahdolli­sesti Vähässä-Aasiassa sijainneesta Pontos-nimisestä provinssista, jonka nimi johtui kreikan kielen merta tarkoittavasta sanasta ποντος ("pontos"). Toisen seli­tyksen mukaan nimi on johdos latinan siltaa tarkoit­ta­vasta sanasta "pons".. Tunnetuin roomalais­aikainen Pontius oli Uudesta testa­men­tista tuttu Juudean maaherra Pontius Pilatus.
Suomessa nimi Pontus on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 690 henkilölle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Pontuksen nimipäivä on 20. marraskuuta.
Jokimonnit

Jokimonnit (Akysidae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Kaakkois-Aasiasta makeista vesistä.
Lajit ja anatomia.
Jokimonnien heimoon kuuluu lähteestä riippuen 3–sukua ja 13–30 lajia. Heimon lajit jaetaan kahteen alaheimoon Akysinae ja Parakysinae, jotka luettiin aikaisemmin omiksi heimoikseen. Jokimonnilajit ovat tyypillisesti pienehköjä: esimerkiksi "Akysis leucorhynchus" kasvaa korkeintaan noin 3 cm pitkäksi. Suurin heimon lajeista suklaabalalaikkamonni ("Breitensteinia insignis") voi kasvaa 19 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan heimon kalat ovat pitkulaisia ja niiden selkäevä on lyhyt. Useilla lajeista on myös rasvaevä. Rintaevissä on terävä piikki. Jokimonnilajien silmät ovat pienehköt ja kuonossa on 4 paria viiksisäikeitä. Uimarakko on hieman pienentynyt. Jokimonnien ruumiissa on useinta rivejä nystyjä ja väriltään lajit ovat usein kirjavia.
Levinneisyys.
Jokimonneja tavataan alueelta, joka ulottuu Myanmarista, Jaavalle, Sumatralle ja Borneoon. Heimon kalojen elinympäristöä ovat nopeasti virtaavat purot ja joet.
Jouko Vesikansa

Jouko Jalmari Vesikansa (sukunimi vuoteen 1935 "Sjöstedt"; 27. huhtikuuta 1915 Turku – 28. kesäkuuta 1988) oli suomalainen sanakirjan toimittaja ja pakinoitsija.
Vesikansan vanhemmat olivat johtaja Otto Hjalmar Sjöstedt ja Ester Ragnhild Maria Lauhkonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1935 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1937 ja maisteriksi 1938.
Vesikansa toimi Nykysuomen sanakirjan toimittajana 1938–1946 ja toimitussihteerinä 1946–1962. Hän oli Suomen akateemisen kielitoimiston assistenttina 1961–1967, Nykysuomen laitoksen toimituspäällikkönä 1968–1976 sekä Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen erikoistutkijana vuodesta 1976 ja Nykysuomen perussanakirjan päätoimittajana vuodesta 1971.
Julien Ingrassia

Julien Ingrassia (s. 26. marraskuuta 1979 Aix-en-Provence) on ranskalainen kartanlukija. Hän luki nuotteja maanmiehelleen Sébastien Ogierille. Pari kilpaili yhdessä vuodesta 2006 lähtien. He ajoivat yhteensä 168 MM-rallia, joista voittivat 54 ja olivat 91 kertaa palkintokorokkeella. Maailmanmestaruuden pari voitti vuosina 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2020 ja 2021. Lokakuussa 2021 Ingrassia ilmoitti että kausi 2021 jää hänen kartanlukijan urallaan viimeisekseen.
Ingrassia mursi solisluunsa kesken kauden 2013. Hän ei kuitenkaan joutunut jättämään väliin yhtään osakilpailua. Lopulta pari voitti kauden päätteeksi myös maailmanmestaruuden, varmistaen tittelin Ranskan rallin avauserikoiskokeella.
Matti Viherjuuri

Matti Mauritsi Viherjuuri (19. toukokuuta 1912 Helsinki – 8. maaliskuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen kamarineuvos ja mainostoimisto Markkinointi Viherjuuri Oy:n (sittemmin Evia Oyj) perustaja ja toimitusjohtaja.
Viherjuuren vanhemmat olivat päätoimittaja Leonard Maurits Viherjuuri ja Kaisu Aarnio. Hän pääsi ylioppilaaksi 1929 ja valmistui filosofian maisteriksi 1934.
Viherjuuri työskenteli aluksi Helsingin Sanomien toimittajana ja Kuusinen Oy:n mainospäällikkönä. Vuonna 1955 hän perusti yhdessä vaimonsa Kaija Viherjuuren kanssa "Markkinointi Viherjuuri" -nimisen mainostoimiston. Viherjuuri oli Markkinointi Viherjuuren toimitusjohtajana 1955–1971 sekä vuodesta 1972 yhtiön hallituksen puheenjohtajana.
Vuoden 1948 eduskuntavaaleja varten Viherjuuri suunnitteli Maalaisliitolle voimakkaat, kommunismin vastaiset teemat yhdessä puoluesihteeri Arvo Korsimon ja tiedotussihteeri Ahti Karjalaisen kanssa. Viherjuuri ideoi tunnetun iskulauseen: "”Valtioko isännäksi koteihimme? Ei – se on Maalaisliiton kanta!”" 
Viherjuuri oli Suomen Gastronomien Seuran puheenjohtaja 1951–1972 ja kunniapuheenjohtaja vuodesta 1972. Hän oli Chaîne des Rôtisseursin johtokunnan jäsen sekä Maailman luonnon säätiön WWF:n hallituksen jäsen vuodesta 1972 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1975. Hän oli myös Mainosgraafikot ry:n kunniajäsen. Viherjuuri sai kamarineuvoksen arvonimen 1973.
Viherjuuri julkaisi 1973 muistelmateoksen nimeltä "Sitä se on". Hänen harrastuksiinsa kuului muun muassa gastronomia.
Teatteriohjaaja Mikko Viherjuuri on Matti Viherjuuren poika.
Mark Jankowski

Mark Jankowski (s. 13. syyskuuta 1994 Hamilton, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa keskushyökkääjänä Carolina Hurricanesin organisaatiossa.
Jankowski oli Calgary Flamesin ensimmäisen kierroksen varaus vuoden . Hänen isoisänsä Lou Jankowski pelasi urallaan 130 NHL-ottelua Chicago Blackhawksin ja Detroit Red Wingsin riveissä vuosina 1951–1955.
Lokakuussa 2020 Jankowski teki vapaana agenttina Pittsburgh Penguinsin kanssa yksivuotisen ja 700 000 arvoisen sopimuksen.
Marraskuussa 2021 Jankowski teki vapaana agenttina Buffalo Sabresin kanssa yksivuotisen ja yhteensä 750 000 dollarin arvoisen sopimuksen.
Heinäkuussa 2022 Jankowski teki vapaana agenttina Nashville Predatorsin kanssa yksivuotisen ja yhteensä 750 000 dollarin arvoisen sopimuksen.
Maaliskuussa 2025 Predators kauppasi Jankowskin Carolina Hurricanesiin vaihdossa viidennen kierroksen varausvuoroon vuoden 2025 varaustilaisuudessa.
Ex Tuuttiz

Ex Tuuttiz (oik. Aaro Teikari; 1988 – elokuu 2025) oli suomalainen rap-artisti, -tuottaja ja DJ. Ex Tuuttiz esiintyi vuoden 2020 alkuun asti nimellä Tuuttimörkö. 
Ura.
Tuuttimörkö aloitti rap-uransa SNTC Family -yhtyeessä Nuntonin, SLTF:n ja Crack-Oravan kanssa ja on myöhemmin vieraillut muun muassa DJ Kridlokkin ja Eevil Stöön albumeilla. Monsp Records julkaisi Tuuttimörön ensimmäisen sooloalbumin "On totta" 18. tammikuuta 2013, ja se nousi Suomen virallisen albumilistan kolmannelle sijalle. Tuuttimörkö esittää myös elektronista musiikkia nimellä Aaro DiCosta muun muassa MadMaxMattel-yhtyeessä. Monsp Records julkaisi Tuuttimörön "Savuke + kola / Kupla" -seiskatuumaisen singlen 16. elokuuta 2013. Single myytiin myöhemmin loppuun. Tuuttimörkö ja rap-artisti Kube julkaisivat "#PÄIVI" -nimisen kappaleen musiikkivideon syyskuussa 2013.
Tuuttimörkö vaihtoi vuoden 2020 alussa artistinimekseen Ex Tuuttiz. Hän julkaisi Ex Tuuttiz -nimellä albumit "Kaikki keil on välii digaa Ex Tuuttizt" (2020), "XT" (2023) ja "Venlafaxin Cowboy" (2025).
Vuonna 2020 Ex Tuuttiz asui Hauholla.
Euroopan Formula 3 mestaruussarja

Euroopan Formula 3 mestaruussarja (eli Euroopan Formula 3) oli FIA:n järjestämä autourheilusarja, jota kisattiin vuosina 1975–1984 ja 2012–2018. Sarjaa ajettiin usein DTM-sarjan osakilpailujen yhteydessä, mutta myös Blancpain Sprint Seriesin tai muiden GT-luokkien yhteydessä.
Vuonna 2013 Formula 3 Euroseries -sarja yhdistyi sarjaan. Vuonna 2019 sarja yhdistyi GP3-sarjan kanssa, ja sarja sai nimekseen FIA Formula 3 Championship. Tällä tavoin FIA yhtenäisti GP3- ja GP2-sarjojen nimet samaan formaattiin Formula 1 -sarjan kanssa.
Selma Tuominen

Selma Johanna Tuominen (19. heinäkuuta 1903 Askainen – 13. maaliskuuta 2015 Turku) oli kuollessaan Suomen vanhin ihminen. Tuominen eli 111-vuotiaaksi. Vuodesta 2007 alkaen hän asui turkulaisessa palvelutalossa, jonne hän muutti omasta kodistaan.
Tuominen kertoi 20. marraskuuta 2012 julkaistussa "Helsingin Sanomien" haastattelussa 109-vuotiaana, ettei koskaan ollut käyttänyt alkoholia eikä polttanut tupakkaa, lisäksi hän mainitsi pitkän iän salaisuudeksi elämänmyönteisen ja iloisen asenteen. Tuominen kertoi, ettei hänellä ole mitään mainittavampia sairauksia eikä kipuja ollenkaan. Tuominen kuvaili myös olevansa hyvin huumorintajuinen ihminen. Haastattelussa hän mainitsikin että "Mä olen tämmöinen huumormummo, koitan olla aina iloinen. Ei tuu ryppyjä."
Tuomisella oli vuonna 1925 solmitusta avioliitosta Vilho Tuomisen (1902–1983) kanssa yksi lapsi, vuonna 1927 syntynyt tytär Aila.
Muita vanhoiksi eläneitä suomalaisia.
Epävirallisten tietojen mukaan ennen Tuomista vanhin suomalainen oli vuonna 1902 syntynyt helsinkiläinen nainen, jonka henkilöllisyyttä ei julkistettu. Tätä ennen vanhin suomalainen oli rantasalmelainen Jussi Leskinen. "Helsingin Sanomien" mukaan Tuomisen lisäksi on elossa ollut syyskuussa 2012 vielä yksi, Selma Tuomista hieman nuorempi vuonna 1903 syntynyt nainen. Viimeinen suomalainen vuonna 1903 syntynyt mies kuoli heinäkuussa vuonna 2008. "Helsingin Sanomat" kertoi tammikuussa 2017, että Suomen vanhin elossa oleva henkilö on hämeenlinnalainen Helvi Kärki, joka on syntynyt joulukuussa 1906.
Jesse Huhtala

Jesse Huhtala (s. 9. toukokuuta 1993 Pori) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Suomi-sarjajoukkue Karhu HT:ssä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura.
Seuraura.
Huhtala on Porin Ässien kasvatti. Hän oli nostamassa seuran C-nuoria I-divisioonasta SM-sarjaan kaudeksi 2008–2009. Kaudella 2009–2010 Huhtala toimi Ässien B-nuorten varakapteenina ja voitti joukkueessa kauden päätteeksi SM-pronssia. WHL-joukkue Everett Silvertips varasi hänet 52. pelaajana kesällä 2010. Hän ei saanut peliaikaa ensimmäisten kuuden pelin aikana, joten hän päätti palata takaisin Ässiin ennen kuin Huhtalalle merkittiin ainuttakaan pelattua ottelua.
SM-liigadebyyttinsä Huhtala teki kaudella 2012–2013. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 20. marraskuuta 2012 vieraissa Pelicansia vastaan, jolloin Huhtala sai jääaikaa seitsemän minuuttia ja 19 sekuntia. Kaikkiaan hän pelasi kauden aikana viisi SM-liigaottelua ilman tehopisteitä. Huhtala pelasi suurimman osan kaudestaan Ässien A-nuorissa, joiden varakapteenina hän toimi ja voitti joukkueen sisäisen pistepörssin tehoilla 13+18=31. 
Elokuussa 2013 Huhtala liittyi Mestis-joukkue Lempäälän Kisan harjoitusvahvuuteen. Hän ei saanut kuitenkaan sopimusta ja siirtyi syyskuussa Rauman Lukon A-nuoriin. Huhtala teki joukkueen kaikkien aikojen seurahistorian yhden kauden runkosarjan piste-ennätyksen tehoilla 28+38=66, joilla hän voitti koko A-nuorten SM-liigan pistepörssin ja palkittiin kaudeksi päätteeksi Kari Jalonen -palkinnolla. Huhtala jakoi myös sarjan syöttöpörssin voiton Bluesin Iikka Kangasniemen ja Kärppien Antti Kalaputaan kanssa. 4. tammikuuta 2014 hän onnistui tekemään peräti seitsemän (3+4) tehopistettä 14–2 -murskavoittoon päättyneessä ottelussa Jokipoikia vastaan. Huhtala jakoi myös Lukon sisäisen tehotilaston voiton Jere Rantalan kanssa lukemalla +15. Hänet palkittiin kauden päätteeksi A-nuorten SM-liigan parhaana hyökkääjänä Saku Koivu -palkinnolla ja valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Huhtala pelasi kauden 2013–2014 aikana myös yhden ottelun lainalla Suomi-sarjajoukkue HC Satakunnassa.
Kaudeksi 2014–2015 Huhtala siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Lempäälän Kisaan. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella sarjatasoa alemmas Suomi-sarjan Karhu HT:hen. Kaudeksi 2016–2017 Huhtala palasi taas Mestikseen ja siirtyi Kokkolan Hermeksen riveihin.
Huhtala palasi kaudeksi 2019–2020 vuoden mittaisella sopimuksella Karhu HT:n Suomi-sarjajoukkueeseen.
Maajoukkueura.
Huhtala pelasi alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2010. Yhteensä hän on pelannut yhteensä kymmenen poikien maaottelua.
Sinkkifosfaatti

Sinkkifosfaatti Zn3(PO4)2 on epäorgaaninen fosforihapon suola, jonka kationina on kahdenarvoinen sinkki. Se on valkoista ja kiinteää eikä liukene veteen. Reagoidessaan vahvojen happojen kanssa siitä tulee fosforihappoa ja sinkkisuoloja. Sen voi valmistaa sinkistä ja fosforihaposta, mutta yleensä valmistukseen käytetään sinkki- ja magnesiumoksidia sekoitettuna fosforihapon vesiliuokseen puskuriaineen kera. Sitä löytyy harvoin mineraalina.
Käyttö.
Sinkkifosfaattia käytetään korroosiosuoja-aineena sekä hammaslääketieteessä paikka-aineena.
Haittoja.
Sinkkifosfaatti on haitallista ympäristölle. Sinkkipitoisessa vedessä elävät kalat korvaavat luustossaan olevaa kalsiumia sinkillä, jolloin sitä ilmaantuu ruotoihin.
Lähteet.
Kiukun parempi puoli

Kiukun parempi puoli ("The Upside of Anger") on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Mike Binderin ohjaama romanttinen komedia.
Juoni.
Elokuvassa neljän teinitytön äiti Terry Wolfmeyer (Joan Allen) ratkeaa ryyppäämään, kun mies yhtäkkiä katoaa ilmeisesti ruotsalaisen sihteerinsä kanssa. Myös Terryn elämään ilmestyy uusi ihastus, naapurissa viinaa vielä rankemmin juova entinen baseballtähti (Kevin Costner), joka on katsellut Terryä sillä silmällä jo jonkin aikaa. Sivujuonia ovat tytärten omat ihmissuhdekuviot, joita niitäkin naapurin mies sekoittaa. Kun lähellä aloitetaan rakennustyömaa, tapahtumat saavat yllättävän käänteen.
Vastaanotto.
"Kiukun parempi puoli" sai varsin yksimielisesti kiittäviä arvioita lukuun ottamatta loppuratkaisua, joka jakoi mielipiteitä.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä kitkerällä huumorilla kuorrutettu aikuisten draama on periamerikkalaisuudessaankin sävykäs ja elämänmakuinen ihmissuhdekuvaus, joka toimii hyvin kirjoitettujen hahmojensa ja dialoginsa ansiosta. "Ilta-Sanomissa" Timo Malmi antoi kolme tähteä viidestä ja piti elokuvaa särmikkäänä aikuiskomediana, jossa Allenin ja Kevin Costnerin näyttelemisessä on potkua ”eikä heidän jatkuvaa juopotteluaankaan erehdytä moralisoimaan”..
Seuralainen

Seuralainen ("Mauvaise passe") on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Michel Blancin ohjaama draamaelokuva Hanif Kureishin tarinasta.
Juoni.
Ranskalainen yliopistonopettaja matkustaa Lontooseen hakemaan inspiraatiota uuteen romaaniinsa. Kaukana perheestä hänelle avautuu uusi maailma. Hän tapaa Tomin, gigolon, ja ryhtyy itsekin erektiovaikeuksistaan huolimatta naisten maksulliseksi seuralaiseksi.
Shades of...

Shades of... on suomalaisen doom metal -yhtyeen Shape of Despairin ensimmäinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2000 levymerkillä Spikefarm Records.
Kaikki kappaleet "Sylvan-Nightiä" lukuun ottamatta ovat uudelleen nauhoitettu yhtyeen julkaisemattomalta demolta "Alone in the Mist".
Lumihaikara

Lumihaikara ("Egretta thula") on haikaralintu.
Tuntomerkit.
Lumihaikara on 55–65 senttimetriä pitkä. Se on väritykseltään valkoinen ja muistuttaa paljon silkkihaikaraa. Nilkat ovat tummat, mutta varpaat ja nilkan alaosa takaa ovat voimakkaan keltaiset. Joskus myös nilkan etupuolen alaosat ovat keltaiset, kun taas silkkihaikaran nilkat ovat aina kokonaan tummat. Kesäisin vanhoilla yksilöillö on niskatöyhtö, joka on silkkihaikaran töyhtöä tuuheampi ja lyhyempi.
Levinneisyys.
Lumihaikaroita elää Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Lajin kannankehitys on kasvava ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Harhailijoita on tavattu Isossa-Britanniassa ja Islannissa.
Angels of Distress

Angels of Distress on suomalaisen funeral doom -yhtyeen Shape of Despairin toinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2001 levymerkillä Spikefarm Records.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Jarno Salomaa.
Written in My Scars

Written in My Scars on suomalaisen doom metal -yhtyeen Shape of Despairin EP-levy, joka on julkaistu vuonna 2010 levymerkillä Solarfall.
Kappaleet.
Kappaleet säveltänyt Jarno Salomaa ja Tomi Ullgrén sekä sanoittanut Pasi Koskinen.
Kanelia ja lihapullia

Kanelia ja lihapullia () on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut Tásos Boulmétiksen ohjaama kreikkalainen elokuva.
Juoni.
Kreikkalaisen Fánis-pojan perhe karkotetaan Istanbulista Kreikkaan. Turkkiin jäävät maustekauppaa pitävä isoisä ja ihana Saïmé-tyttö. Fánis varttuu Kreikan puolella, mutta ikävöi yhä isoisää ja Saïméa. Yksinäinen poika laittaa ruokaa isoisän mausteoppien mukaisesti. Lopulta aikuinen Fánis pääsee kokkaamaan lapsuutensa rakastetulle Istanbulissa.
Vastaanotto.
Helsingin Sanomien Anu Silfverberg näkee elokuvan "Kanelia ja lihapullia" Kreikan vastineena meksikolaiselle elokuvalle "Suklaata iholla". Molempien sydämessä on elämän kestävä rakkaustarina ja aistillinen ruokakulttuuri. Hän kritisoi tarinan maustesymboliikan osoittelevuutta, joka ei kanna loppuun asti.
Garden State

Garden State on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut draamakomediaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Zach Braff. Hän näyttelee lisäksi elokuvan pääosaa. Muissa keskeisissä rooleissa esiintyvät Natalie Portman, Peter Sarsgaard ja Ian Holm.
Elokuvan keskushenkilö on Andrew Largeman (Braff), 26-vuotias näyttelijä-tarjoilija, joka äitinsä kuoltua palaa kotikaupunkiinsa New Jerseyn osavaltiossa. Tarina perustuu Braffin omiin kokemuksiin.
Sisarelleni

Sisarelleni ("À ma sœur!") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Catherine Breillat’n ohjaama ranskalainen elokuva. Siinä 12-vuotias pullukka Anaïs-tyttö (Anaïs Reboux) joutuu kesälomalla seuraamaan isonsiskonsa Elenan seksuaalisia kokeiluja ja osallistuu niihin itsekin.
Tämän elokuvan seksikohtausten inspiroimana Breillat ohjasi elokuvan "Sex is Comedy".
Sex is Comedy

Sex is Comedy on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut ranskalaisen Catherine Breillat'n ohjaama elokuva.
Tarinan keskiössä on elokuvaohjaaja (Anne Parillaud), jonka tehtävänä on kuvata seksikohtaus kahden toisiaan inhoavan näyttelijän välillä. Tarina sai alkunsa Breillat’n kokemuksista aiemman elokuvansa "Sisarelleni" kuvauksista.
Hasely Crawford Stadium

Hasely Crawford Stadium on Trinidad-Tobagon pääkaupungissa Port of Spainissa sijaitseva maan kansallisstadion. 
Se valmistui vuonna 1982 ja tunnettiin aluksi pelkästään kansallisstadionin nimellä. Joulukuussa 1996 stadion nimettiin uudelleen pikajuoksija Hasely Crawfordin mukaan. 
Hasely Crawfordin stadion on Trinidad-Tobagon jalkapallomaajoukkueen kotikenttä. Sillä pelaavat kotiotteluitaan myös maan pääsarjan TT Pro Leaguen joukkueet Defence Force F.C. ja St. Ann's Rangers. Stadionilla on pelattu jalkapallon alle 17-vuotiaiden MM-kisojen otteluita vuonna 2001 sekä naisten alle 17-vuotiaiden MM-kisojen otteluita 2010.
Jalkapallo-otteluiden lisäksi Hasely Crawfordin stadionilla järjestetään muun muassa yleisurheilukilpailuita.
Himon anatomia

Himon anatomia ("Anatomie de l’enfer") on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Catherine Breillat'n ohjaama elokuva.
Juoni.
Nimetön nainen (Amira Casar) yrittää itsemurhaa homoyökerhon WC:ssä. Hänet pelastavasta homomiehestä (Rocco Siffredi) tulee hänen maksullinen kumppaninsa neljän yön ajaksi. Seuraa suorasukaista seksiä ja sukupuolielinten pitkiä lähikuvia.
Herra Deeds

Herra Deeds () on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Steven Brillin ohjaama komediaelokuva.
Juoni.
Elokuva kertoo hyväsydämisestä ja kotikylässään suositusta pizzanjakaja Deedsistä (Adam Sandler), joka perii tuntemattomalta sukulaiseltaan 40 miljardin dollarin arvosta ison mediayhtiön osakkeita ja muuttaa New Yorkin luksusasuntoon. Yhtiön valtaamisesta haaveilevat tahot yrittävät huiputtaa yksinkertaiseksi luulemaansa Deedsiä, ja omat ongelmansa tulevat myös tiedotusvälineiden Deedsiin kohdistamasta huomiosta.
Vastaanotto.
Film-O-Holicin Mari Pöyhtäri näki "Herra Deedsin" pinnallisena muunnelmana Frank Capran klassikkoelokuvasta "Mr. Deeds tulee kaupunkiin" (1936), kolmikko Brill–Herlihy–Sandlerin ”kökköhuumorilinjan jatkona” ja b-luokan komediana. Elokuvan valopilkkuina hän piti Conchata Ferrellin ja John Turturron sivuosia portinvartija-äitihahmona ja jalkafetissin vaivaamana, aina paikalle kuin tyhjästä ilmestyvänä palvelijana.
Salaiset leikit

Salaiset leikit ("Choses secrètes") on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Jean-Claude Brisseaun käsikirjoittama ja ohjaama eroottinen draamaelokuva. Se kertoo striptease-artisti Nathaliesta (Coralie Revel) ja baarityöntekijä Sandrinesta (Sabrina Seyvecou), jotka saavat potkut kieltäydyttyään seksin myymisestä. He ryhtyvät taisteluun miessukupuolta vastaan aseinaan seksi ja väkivalta.
Vastaanotto.
Arvostettu ranskalainen elokuvalehti "Cahiers du cinéma" valitsi elokuvan vuoden 2002 parhaaksi. Ohjaaja Brisseau palkittiin Ranskan kulttuuripalkinnolla Cannesin filmifestivaaleilla.
Film-O-Holic -sivustolla Mirva Tuusa arvioi elokuvan lukuisista seksikohtauksista ja tirkistelystä huolimatta pysyttelevän ”ranskalaisen älykkään erotiikan” tyylilajissa olematta pornoa. MTV3:n Tuuve Aron mielestä elokuva on ”harvinaisen lattea voyeurismin ja ekshibitionismin ylistyslaulu puettuna ’rohkeaan’ ja ’kantaaottavaan’ asuun.”
Ei minua kukaan rakasta

Ei minua kukaan rakasta ("Je ne suis pas là pour être aimé") on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Stéphane Brizén ohjaama ranskalainen elokuva.
Juoni.
Jean-Claude on viisikymppinen, yksin elävä ulosottomies. Viikonloppuisin käy tapaamassa pahantuulista isäänsä vanhainkodissa. Jean-Claude sairastuu, ja lääkäri suosittelee liikuntaa. Mies menee tangokurssille, jossa hän tapaa paljon häntä nuoremman naisen, joka on kuitenkin kihloissa. Tästä huolimatta romanssi syttyy.
Ilo on kokonaan minun

Ilo on kokonaan minun ("Tout le plaisir est pour moi") on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Isabelle Brouéin ohjaama ranskalainen romanttinen komedia. Se kertoo pariisilaisen radiotoimittajan ongelmista klitoriksensa kanssa.
Vastaanotto.
Ilta-Sanomien Tarmo Poussu kirjoitti: "Vaginamonologien jälkeen ovat näemmä vuorossa ranskalaisten kepeät klitorisdialogit.” Kauppalehden Presso-liitteen J.H. piti elokuvaa tyylikkäällä ja fiksulla tavalla uskaliaana.
Jääpallon Maakuntasarja 1953

Jääpallon Maakuntasarja 1952-1953 pelattiin cup-kilpailuna. Osallistuvia joukkueita sarjassa oli 37, jaettuna neljään lohkoon. Lohkovoittajat nousivat suomensarjaan.
Maakuntasarja.
Itälohko.
Kronohagens IF, Vaajakosken Pallo, Veitsiluodon Vastus ja Rauman Iirot nousivat lohkojensa voittajina suomensarjaan.
Kolme vuodenaikaa

Kolme vuodenaikaa () on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Tony Buiin ohjaama vietnamilainen elokuva.
Elokuva kertoo Hồ Chí Minhin kaupungin eli entisen Saigonin menneisyydestä, nykyisyydestä ja tulevaisuudesta. Runollinen tarina pyrkii luomaan kuvaa vietnamilaisen kaupunkikulttuurin länsimaistumisesta. Elokuvan henkilöiden polut risteävät heidän totutellessa uusiin viiden tähden hotelleihin, valomainoksiin ja muihin uusiin asioihin.
Vietnamilaisten näyttelijöiden ohella elokuvassa nähdään Harvey Keitel.
Näyttelijät.
Lähde:
Salsa (elokuva)

Salsa ("Salsa") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Joyce Buñuelin ohjaama romanttinen komediaelokuva.
Juoni.
Rémi Bonnet päättää keskeyttää klassisen musiikin opintonsa keskittyäkseen salsamusiikkiin. Hän yrittää liittyä kuubalaiseen salsaryhmään, mutta heistä hän on liian vaaleaihoinen. Mies ruskettaa itseään solariumissa ja opettelee puhumaan ranskaa murteellisesti. Hän kohtaa tytön, joka hullaantuu ja haluaa alkaa seurustella tämän ”aidon” kuubalaisen kanssa.
Jacob Burckhardt

Carl Jacob Christoph Burckhardt (25. toukokuuta 1818 Basel — 8. elokuuta 1897 Basel) oli sveitsiläinen kulttuurihistorioitsija ja taiteentutkija, joka keskittyi Euroopan taidehistoriaan. Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 1860 ilmestynyt "Italian renessanssin sivistys".
Elämänvaiheet.
Jacob Burckhardt syntyi Baselissa varakkaaseen Burckhardt-kauppiassukuun, protestanttisen kirkonmiehen perheeseen. Hän oli neljäs seitsemästä lapsesta. Kotonaan ja kymnaasissa hän sai vankan humanistisen koulutuksen; hän oppi kieliä ja perehtyi historiaan ja kirjallisuuteen. Kymnaasin jälkeen hän ryhtyi isänsä toivomuksesta opiskelemaan vuonna 1837 aluksi evankeelista teologiaa, mutta parin vuoden kuluttua hän siirtyi Berliinin yliopistoon ja keskittyi yleisen historian, taidehistorian ja filologian opintoihin. Hänen opettajiinsa kuului Leopold von Ranke, nykyaikaisen historiatieteen perustaja. Burckhardt promovoitiin tohtoriksi vuonna 1843, ja vuonna 1845 hänet nimitettiin historian ylimääräiseksi professoriksi Baselin yliopistoon.
Vuosina 1855–1858 Burckhardt opetti arkeologiaa Zürichin teknillisessä korkeakoulussa, ja vuonna 1858 hän sai Baselin yliopistosta historian ja taidehistorian professuurin, jota hän hoiti vuoteen 1893 saakka. Hän teki useita tutkimusmatkoja Eurooppaan, muun muassa Italiaan.
Merkitys.
Burckhardt kuuluu taide- ja kulttuurihistorian oppialan perustajiin. Hän pyrki tutkimuksissaan kuvailemaan aikakauden henkeä ja ilmaisumuotoja. Historia oli hänelle enemmän kuin vain politiikkaa, ja hän painotti taiteen merkitystä historiantutkimukselle. Hän vastusti hegeliläistä historiankäsitystä, jossa historian nähtiin edistyvän ikuisten prosessien mukaisesti.
Tuotanto.
Burckhardtin ensimmäinen pääteos oli "Die Zeit Constantins des Großen" (1853). Burckhardt piti Konstantinus Suuren aikakautta keskeisenä siirtymävaiheena myöhäisantiikista kristinuskon aikaan ja keskiajan kulttuurin perustana. Vuonna 1860 hän julkaisi toisen pääteoksistaan, "Die Cultur der Renaissance in Italien" (suom. "Italian renessanssin sivistys"), jonka aiheena olivat valtion ja kirkon rakennemuutos ja modernin, yksilöllisen ihmisen synty 1400–1500-luvulla. Tältä osin Burckhardtin työhön on nykyään suhtauduttu kriittisesti. Hän kuvasi laajasti renessanssin ajan yhteiskuntaa, ja hänen kirjansa on yhä aihepiirin perusteoksia. Teoksen suomennosta on arvioitu huolelliseksi, joskin hieman kuivakkaaksi ja kieltä yksinkertaistavaksi.
1850–1890-luvulla Burckhardt keskittyi luennoimaan, eikä hän enää julkaissut laajoja tutkimuksia. Häneltä jäi valmiita teoksia, jotka julkaistiin postuumisti: "Erinnerungen aus Rubens", "Griechische Kulturgeschichte" ja "Weltgeschichtlichen Betrachtungen". Myös hänen laajaa kirjeenvaihtoaan on julkaistu. Burckhardtin tuotannon kokonaisjulkaisuja on ilmestynyt kahdesti: "Jacob-Burckhardt-Gesamtausgabe" (1929–1934) ja "Gesammelte Werke" (1955–1959). Uusinta kriittistä laitosta "Kritische Gesamtausgabe" alettiin julkaista vuonna 2000, ja teoksesta on kaavailtu 27-osaista.
Vaietut salaisuudet

Vaietut salaisuudet ("Mélyen örzött titkok") on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Zsuzsa Böszörményiin ohjaama unkarilainen elokuva. Tuotannossa olivat mukana myös suomalaiset, ja elokuvan jälkiäänitetyissä sivurooleissa nähdään Peter Franzén ja Kati Outinen.
Juoni.
Lilirma (Eszter Bagaméri) täyttää 18 ja pääsee pois orpokodista ja viedään länteen synnyttämään valmiiksi maksettu lapsi varakkaalle perheelle. Hän löytää kiltin poikaystävän ja lähtee etsimään äitiään, mutta joutuu pahan naishahmon pauloihin.
Näyttelijät.
Lähde: 
Vastaanotto.
Helsingin Sanomien Helena Ylänen piti elokuvaa mielenkiintoisena mutta epätasaisena. Hän kritisoi, että karheankomean alun jälkeen tarina ajautuu tyttökirjatyyliseksi.
Asfalttiviidakko (vuoden 1999 elokuva)

Asfalttiviidakko ("Asfalto") on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Daniel Calparsoron ohjaama espanjalainen elokuva.
Juoni.
Lucia (Najwa Nimri) ajelehtii kahden pikkuroiston, Chinon (Gustavo Salmeron) ja Charlyn (Juan Diego Botto) välillä. Kun huumekauppa epäonnistuu, Charly päätyy vankilaan kun taas Chino poliisiveljensä Antonion (Alfredo Villa) avulla itsekin poliisiksi. Charlyn vapauduttua vanha ystävä onkin vastapuolella.
Näyttelijät.
Lähde: 
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien Nyt"-liitteessä Pertti Avola piti elokuvaa eräänlaisena rikollismaailmaan sijoitettuna Jules ja Jim -muunnelmana. Lopputulos ei kuitenkaan häntä vakuuttanut, koska todellista sisältöä elokuvaan ei hänestä synny. ”Kolmen pikkuroiston pateettinen tarina on aika yhdentekevä, eikä henkilöihin tule kosketuspintaa.”
Thomas Hickey

Thomas Robert Hickey (s. 8. helmikuuta 1989 Calgary, Alberta) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän siirtyi tammikuussa 2013 NHL-seura New York Islandersin organisaatioon.
Kaksinkertainen nuorten maailmanmestari Hickey on Los Angeles Kingsin ykköskierroksen varaus vuodelta . Hän ei kuitenkaan onnistunut varhaisesta varauksesta huolimatta pääsemään Kingsin NHL-joukkueeseen, vaan pelasi muutaman vuoden ajan seuran farmijoukkueessa. Tammikuussa 2013 New York Islanders poimi hänet riveihinsä siirtolistalta.
Geno Smith

Eugene Cyril "Geno" Smith III (s. 10. lokakuuta 1990 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän edustaa tällä hetkellä NFL-liigan Las Vegas Raidersia, ja pelasi ennen ammattilaisuraansa yliopistojalkapalloa Länsi-Virginian yliopiston joukkueessa.
Smith oli varattavissa vuoden , ja häntä pidettiin mahdollisena ensimmäisen kierroksen varauksena. New York Jets varasi Smithin kuitenkin vasta toisella kierroksella, yhteensä 39. pelaajana.
Morsiamen poika

Morsiamen poika ("El hijo de la novia") on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Juan José Campanellan ohjaama argentiinalainen elokuva.
Juoni.
Buenos Airesissa asuva Rafael Belvedere (Ricardo Darín) on 42-vuotias eronnut ja kiireinen ravintoloitsija, jolla on tytär Vicky (Gimena Nóbile).
Rafael saa sydänkohtauksen mutta toipuu teho-osastolla ja alkaa miettiä elämäänsä. Hän haluaa myydä vanhempiensa perustaman ravintolan ja muuttaa Argentiinasta Meksikoon kasvattamaan hevosia. Samaan aikaan hänen isänsä haluaa viedä äidin kunnolla vihille katolisessa kirkossa, mikä jäi aikoinaan tekemättä. Rafael vastustaa ajatusta, sillä äiti kärsii Alzheimerin taudista. 
Rafael pyytää myös vapautta ja omaa tilaa nuorelta tyttöystävältään Natilta. Tämä loukkaantuu ja lopettaa suhteen. Vanhemmat menevät kuin menevätkin vihille, ja Rafael avaakin uuden ravintolan ja pyytää anteeksi Natilta.
Kuka pelkää pimeää

Kuka pelkää pimeää ("In the Cut") on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut Jane Campionin ohjaama eroottinen jännityselokuva. Susanna Mooren romaaniin perustuvan elokuvan tuottajana toimi näyttelijä Nicole Kidman ja pääosissa esiintyvät Meg Ryan, Mark Ruffalo ja Jennifer Jason Leigh.
Juoni.
Opettaja Frannie Avery (Ryan) ajautuu murhatutkimuksen keskelle ja sen myötä vaaralliseen mutta kiihottavaan suhteeseen murhatutkija Giovanni Malloyn (Ruffalo) kanssa. Tapahtumiin sotkeutuu myös strippariluolan yläkerrassa asuva Frannien sisarpuoli Pauline (Leigh), joka alkaa epäillä tutkija Malloyta murhaajaksi.
Jukkasjärven kirkko

Jukkasjärven kirkko () on Ruotsin Lapissa Kiirunan kunnan Jukkasjärvellä oleva kirkkorakennus. Sen vanhin osa on rakennettu 1607–1608. Kirkko on tyypiltään tukipilarikirkko, joita on rakennettu melkein pelkästään Suomeen Pohjanmaalle ja vain jokunen muualle Suomeen ja Pohjois-Ruotsiin. Kirkkoja on säilynyt 11, joista Jukkasjärven kirkko on ainoana Ruotsissa, muut 10 ovat Suomessa. Tukipilarikirkkojen vilkkainta rakennusaikaa oli 1600-luku.
Jukkasjärven kirkon vanhin osa on valmistunut 1608. Vuonna 1726 valmistui kirkkoon laajennus, kun sitä jatkettiin molemmista päistä. Jatkoskohtiin tehtiin tukipilarit. Kirkon eteiseksi rakennettiin asehuone, toisessa päässä olevassa laajennusosassa on kuori ja sakaristo kuorin sivulla. Kirkon lehteri on rakennettu 1785. Muiden tukipilarikirkkojen tapaan kellotapuli on erillinen, se on valmistunut 1740-luvulla.
Sisätilat.
Kirkon urut on tehnyt ruotsalainen Grönlunds Orgelbyggeri Luulajasta ja ne ovat vuodelta 1997. Uruissa on käytetty visakoivua, poronsarvea ja raakaparkittua nahkaa. Rekisteritappien koristeaiheet ovat saamelaisesta mytologiasta.
Alttaritaulu on ruotsalaisen kuvanveistäjän ja taidemaalarin Bror Hjorthin tiikkinen, kirkasvärinen korkokuva. Keskeisen Kristushahmon lisäksi alttaritaulussa on jylhään tunturimaisemaan sijoitettu Jukkasjärven kirkko sekä ihmishahmoina muun muassa saamelaisia sekä Lars Levi Laestadius. Triptyykki on vuodelta 1958 ja sen lahjoitti kirkon 350-vuotisjuhliin Luossavaara-Kiirunavaara Aktiebolag.
Ei sanaakaan

Ei sanaakaan ("Ne le dis à personne") on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Guillaume Canet’n ohjaama ranskalainen jännityselokuva, joka perustuu yhdysvaltalaisen Harlan Cobenin samalla nimellä suomennettuun romaaniin "Tell No One".
Juoni.
Margot Beckin (Marie-Josèe Croze) uskotaan joutuneen sarjamurhaajan uhriksi vuosia sitten. Murhaaja on joutunut kiinni, muttei ole tunnustanut Margot’n murhaa. Eräänä päivänä Margot'n miehen, lastenlääkäri Alexandre Beckin (François Cluzet) elämässä alkaa tapahtua outoja. Onko hänen vaimonsa sittenkin yhä elossa?
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomissa" Pertti Avola piti elokuvaa jahkailevana ja ylipitkänä trillerinä, jossa on paljon kuolleita kohtia, selittelevää puhetta ja pateettista tunteellisuutta. MTV3:n Atso Suopanki piti François Cluzet’n näyttelijäntyöstä ja tarinan hyvin rakennetusta ja ennalta-arvaamattomasta kuljetuksesta.
Kohti etelää

Kohti etelää ("Vers le sud") on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Laurent Cantet’n ohjaama kanadalais-ranskalainen elokuva 1970-luvun seksiturismista.
Juoni.
Keski-ikäiset kirjallisuusprofessori Ellen (Charlotte Rampling), kotirouva Brenda (Karen Young) ja tehdastyöläinen Sue (Louise Portal) tuntevat itsensä yksinäisiksi parisuhteissaan 1970-luvun alussa. He matkustavat Haitin saarelle juhlimaan ja harrastamaan seksiä paikallisten teinipoikien kanssa.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä "Kohti etelää" puhuttelee hieman ontuvasta toteutuksestaan ja junnaavasta kerronnastaan huolimatta. ”Asetelma on tavallista kiinnostavampi jo siksi, että seksipalveluiden ostajina ovat tällä kertaa naiset, mutta ennen muuta kuitenkin siitä syystä, että tarinan henkilöihin on saatu mukaan uskottavaa monitahoisuutta olivatpa he sitten rahalla rakkautta ostavia länsirouvia tai näille unelmia kauppaavia haitilaisia gigoloita.”
Näyttelijät.
Lähde:
Peripsocus consobrinus

Peripsocus consobrinus on erittäin harvinainen jäytiäisiin kuuluva hyönteislaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu puutteellisesti tunnetuksi (DD).
Koko ja ulkonäkö.
"P. consobrinus" on pieni, siivekäs jäytiäislaji, jonka etusiiven pituus on noin 2,9 mm. Se muistuttaa ulkonäöltään suureti yleisempiä lajeja "Peripsocus didymus" sekä "Peripsocus phaeopterus", mutta erottuu niistä sikäli, että naaraan takaruumiin kärkiosan alapinnan subgenitaalilevyssä on kaksi toisistaan erillään olevaa tummaa laikkua eikä levyn kärjen pituuttaan leveämmässä ulokkeessa ole eteenpäin suuntautuvaa vakoa. Siivet ovat väriltään tasaisen savuttuneen ruskeat, eivätkä etusiiven takareunan areola posticaa ympäröivät siipisuonet sulje sitä omaksi erilliseksi alueekseen. Tuntosarvet ovat hieman etusiipiä lyhyemmät ja takaruumiissa on tummia poikkijuovia.
Levinneisyys.
Maailmasta on toistaiseksi tavattu vain kymmenkunta "P. consobrinus" -lajin yksilöä. Ensimmäinen havainto on Englannista vuodelta 1930 ja sittemmin muutamia yksilöitä on löydetty Skotlannista. Lisäksi Suomessa Etelä-Karjalasta on tavattu yksi yksilö vuonna 2007.
Elinympäristö ja elintavat.
Lajin elintavoista ei tiedetä käytännössä mitään. Skotlannissa lajia on tavattu istutetuilta sitkankuusilta ("Picea sitchensis") ja Suomen yksilö sekametsästä. Kaikki toistaiseksi tavatut yksilöt ovat olleet naaraita.
Amphigerontia intermedia

Amphigerontia intermedia on jäytiäisiin kuuluva hyönteislaji. Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).
Koko ja ulkonäkö.
"A. intermedia" on keskikokoinen, ruskeankirjava jäytiäinen, jonka molemmilla sukupuolilla on täysin kehittyneet siivet ja etusiiven pituus vaihtelee 3,6–4,2 mm. Etusiipien siipisuonitus on suvulle tyypillinen ja siiven takareunan areola postica on selvästi viisikulmainen. Siivet ovat kirkkaat ja naaraalla on niissä muutamia tummia, reunoiltaan sumeita laikkuja. Koiraalla puuttuu laikku siipisuonten R4+5 ja M välistä. Pterostigma on suuri ja tummanruskea. Erotuksena samannäköisiin lähilajeihin "Amphigerontia bifasciata" ja "Amphigerontia contaminata" etusiivissä ei ole kummallakaan sukupuolella tummaa poikkijuovaa. Takasiivet ovat läpinäkyvät ja kuviottomat. Tuntosarvet ovat naaraalla noin 2/3 etusiiven pituudesta ja koiraalla suunnilleen etusiiven pituiset. Verkkosilmät ovat verraten pienet ja keskiruumiin etuosa on selkäpuolelta kiiltävä. Takaruumis on vaaleanruskea ja poikkijuovikas, joskin kaksi takimmaista jaoketta ovat kokonaan tummat. Lajityypillisiä tuntomerkkejä on myös naaraan subgenitaalilevyssä sekä koiraan hypandriumissa, jotka sijaitsevat takaruumiin kärjen alapinnalla.
Levinneisyys.
Lajia tavataan laajalti Euroopassa, mutta se puuttuu Välimeren ympäristöstä, eikä levinneisyysalueen tiedetä ulottuvan Euroopan ulkopuolelle. Pohjoismaista sitä tavataan ainoastaan Ruotsissa Öölannin ja Itä-Götanmaan alueilla sekä Suomessa, missä se on laajalle levinnyt. Suomessa havaintoja on tehty ainakin Varsinais-Suomen, Uudenmaan, Etelä-Hämeen, Etelä-Savon, Etelä-Pohjanmaan, Pohjois-Pohjanmaan sekä Kainuun alueilta.
Elinympäristö ja elintavat.
Muualla Euroopassa laji elää sekä kuivissa että kosteissa ympäristöissä. Ruotsissa sitä on tavattu katajista, pensashanhikilta, kanervalta sekä suopursulta. Britteinsaarilla se on harvinainen ja lajia on tavattu erilaisilta lehti- ja havupuilta sekä ruohostosta. Suomessa laji viihtyy pääasiassa soilla ja levinneisyydeltään eteläpainotteisena soiden talouskäyttö saattaa uhata lajin menestymistä.
Stash House

Stash House on vuonna 2012 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalainen jännityselokuva. Sen ohjasi Eduardo Rodriguez ja käsikirjoitti Gary Spinelli. Pääosissa esiintyvät Dolph Lundgren, Sean Faris ja Briana Evigan.
Juoni.
Dave on ostanut vaimonsa Emman iloksi unelmien talon. Myöhemmin he kuitenkin löytävät salaisen heroiinikätkön ja saavat huomata talon olevan entinen rikollisten talo. Pian kyseiset rikolliset saapuvat talolle hakemaan omaisuutensa takaisin.
Valencianpodenco

Valencianpodenco (, ) on espanjalainen koirarotu. FCI ei ole tunnustanut sitä viralliseksi roduksi, mutta Espanjan Kennelliitto on, samoin kuin muutkin Alianza Canina Latina -järjestöön kuuluvat kennelliitot.
Ulkonäkö.
Rodusta on olemassa kolme karvatyyppiä: sileäkarvainen, karkeakarvainen ja pitkäkarvainen.
Luonne ja käyttäytyminen.
Valencianpodencolla on hyvä kuulo- ja näköaisti, joita se käyttää apunaan metsästyksessä vahvan hajuaistinsa lisäksi. Sen pääasiallinen tehtävä on jäniksen ja kaniinin metsästys, ja se on siinä sinnikäs ja se sopeutuu hyvin moniin eri ekosysteemeihin, joita Välimeren alueella esiintyy. Se kykenee kestämään kuumia olosuhteita. Alueen metsästäjät arvostavat sitä suuresti ja pitävät sitä parhaana jäniksen ja kaniinin metsästyskoirana, mutta se sopii myös muun pienriistan metsästykseen.
Alkuperä.
Valencianpodenco on erittäin vanha valencialainen etäisesti vinttikoiraa muistuttava pystykorvainen alkukantainen jäniskoira. Se on sukua muille Välimeren alueen samantyyppisille koirille, jotka tunnetaan yhteisnimellä podenco, ja se on oletettavasti niistä kaikkein vanhin.
Ectopsocus briggsi

Ectopsocus briggsi on jäytiäisiin kuuluva pieni hyönteinen. Suomen eliölajiston uhanalaisarvioinnissa vuodelta 2010 se on luokiteltu puutteellisesti tunnetuksi (DD).
Koko ja ulkonäkö.
Laji on vaalean punaruskea pieni hyönteinen, jonka takaruumis on vaaleankeltainen ja leveähköjen punaruskeiden poikkiraitojen kirjoma. Molemmilla sukupuolilla on täysin kehittyneet siivet ja etusiiven pituus vaihtelee 1,8–2,4 mm. Siivet ovat lepoasennossa lähes vaakatasossa takaruumiin päällä. Etusiivet ovat lasinkirkkaat ja kohdissa, joissa siipisuonet päättyvät siiven reunaan sekä siiven keskiosan siipisuonten risteyksessä, on pieni tumma varjostuma. Muutamissa etusiiven siipisuonissa on tummia karvoja eikä siiven takareunan areola postica rajoitu erilliseksi alueekseen. Takasiivet ovat kirkkaan läpinäkyvät. Verkkosilmät ovat muun pään tapaan vaalean punertavanruskeat, mutta niiden keskiosassa on tumma laikku. Koiraan tuntosarvet ovat suunnilleen etusiiven pituiset, naaraalla hieman lyhyemmät. Naaraalla takaruumiin kärjen alapinnan subgenitaalilevyn kärjessä olevat ulokkeet ovat lyhytkarvaiset ja taipuvat sisäänpäin. Koiraalla takaruumiin kärjen yläpinnalla cluniumiksi kutsutun levyn takareunassa on leveä, pitkistä tummista karvoista muodostuva kampa ja sitä edeltävän levyn etureunassa lyhyempi, lähes pystyasennossa olevista karvoista muodostuva kampa.
Levinneisyys.
Laji on ilmeisesti levinneisyydeltään kosmopoliittinen ja saattaa olla tuontikasvien mukana leviämässä vähitellen myös Pohjoismaihin. Suomesta se on tavattu toistaiseksi vain Uudeltamaalta.
Elinympäristö ja elintavat.
Lajia on tavattu ainakin erilaisilta kuivilta ja kuihtuneilta puilta sekä pensailta ja sillä lienee kesän aikana kahdesta kolmeen sukupolvea. Naaras laskee munat noin kymmenen munan ryhmiksi ja peittää ne erittämällään silkillä.
Bugrino

Bugrino () on taajama (посёлок) ja Kolgujevin saaren muodostaman maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirissä Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Venäjän pohjoisosissa, Barentsinmeren eteläosassa sijaitsevalla saarella.
Kolgujevin syrjäisessä maalaiskunnassa asui yhteensä 424 ihmistä (2010 väestönlaskennan mukaan). Asukkaista suuri osa on nenetsejä ja monet heistä toimivat poronhoidon parissa Kolgujevin saaren eteläosissa. Taajamassa asuu myös öljyntuotannon parissa toimivaa väkeä. Bugrinossa kerrotaan olevan koulu, päiväkoti, kauppa, kulttuuritalo, sääasema ja helikopterikenttä.
Moniammatillinen oppiminen

Moniammatillisessa oppimisessa terveydenhuollon ammattilaiset oppivat toinen toisiltaan tärkeitä tietoja ja taitoja. Usein oppiminen tapahtuu tiedostamatta potilaan tai asiakkaan parhaaksi. 
Esimerkki moniammatillisesta oppimisesta on potilaan tai asiakkaan hoitopolun määrittäminen moniammatillisena yhteistyönä eri ammattilaisten välillä. Hoitopolku on se lenkki, jonka potilas tai asiakas kiertää terveydenhuollon eri yksiköissä. Hoitopolusta saatetaan myös käyttää suppeampaa nimitystä: hoitoketju, joka kuvaa vain perusterveydenhuollon ja erikoissairaanhoidon välistä yhteistyötä. Hoitopolulla on kuitenkin mukana myös ainakin apteekki ja potilasjärjestö. Hoitopolkuajattelulla on nykyään yhä suurempi tilaus, kun kunnallisia palveluja karsitaan sekä yksityissektorin ja järjestöjen roolia peräänkuulutetaan. Hoitopolkuajattelu viittaa siihen, että potilas tai asiakas kohdataan kokonaisuutena siinä vaiheessa polkua, missä hän kulloinkin vaeltaa. Esimerkiksi apteekissa farmaseutti voi kohdistaa neuvontaa juuri sairaalasta kotiutuneen tarpeisiin.
Moniammatillisen oppimisen tutkimus.
Moniammatillista oppimista on vielä tutkittu Suomessa melko vähän. Oppimisen mittaaminen onkin vaikeaa, koska hiljaista tietoa, jota siirretään oppimistilanteessa, on hyvin vaikeaa mitata. Usein oppijatkaan eivät ymmärrä siinä hetkessä, kuinka paljon he ovat oppineet. Oppimistuloksena saattaa olla koko näkökulman muutos osista kokonaisuuteen, vaikka kurssitetut toteaisivat vain, että kivaa oli. Lisäksi perinteisiä ammattirajoja ylittävää yhteistyötä on Suomessa kovin vähän siihen nähden, mikä olisi potentiaali. Tärkeänä poikkeuksena tässä ovat terveyskeskusten ja sairaaloiden sisällä toimivat moniammatilliset tiimit. Eri terveydenhuollon yksiköiden yhteistyö on vielä valitettavan vähäistä. Syitä tähän tilanteeseen haetaan muun muassa kiireestä ja resurssipulasta.
Moniammatillisen oppimisen hyödyt.
Moniammatillisesta oppimisesta hyötyy potilas tai asiakas, kun saa kokonaisvaltaista ja asiantuntevaa neuvontaa sekä tulee kohdatuksi inhimillisellä tasolla. Lisäksi terveydenhuollon ammattilaiset hyötyvät, kun tietoa jaetaan spontaanisti eri ammattilaisten kesken. Hyöty voi olla myös konkreettisen yhteistyöverkoston luominen eri organisaatioiden rajojen yli.
Moniammatillisen oppimistilaisuuden järjestäminen.
Moniammatillisessa oppimisessa on hyvä käyttää uusimpia oppimisteorioita hyväksi. Konstruktivistisen ongelmalähtöisen oppimisen avulla on saavutettu hyviä tuloksia. Lisäksi moniammatillista oppimista voidaan lähestyä kriittisen pedagogiikan näkökulmasta, koska tavoitteena on vallitsevan järjestelmän kyseenalaistaminen ja ammatillisten rajojen rikkominen.