Ranskan politiikka

Ranskan politiikan viitekehyksenä on Ranskan Viidennen Tasavallan perustuslain määrittelemä semipresidentialistinen järjestelmä. Ranska on julistanut olevansa "jakamaton, sekulaari, demokraattinen ja sosiaalinen tasavalta". Perustuslaki erottaa eri vallan lajit keskenään ja julistaa Ranskan "sitoutuvan ihmisen oikeuksiin ja kansallisen suvereniteetin periaatteisiin, kuten vuoden 1789 julistus ne määrittelee".
Ranskan poliittinen järjestelmä koostuu toimeenpanovallasta, lainsäädäntövallasta ja tuomiovallasta. Toimeenpanovaltaa harjoittaa tasavallan presidentti ja hallitus. Hallitus koostuu pääministeristä ja ministereistä. Pääministerin nimittää presidentti, joka on vastuussa parlamentille. Kansalliskokous, joka on parlamentin alempi kamari, voi erottaa hallituksen ja pääministerin epäluottamuslauseella. Tästä johtuen pääministeriä tukee lähes aina kansalliskokouksen enemmistö.
Ranskan parlamentti koostuu kansalliskokouksesta ja senaatista. Se säätää lakeja ja äänestää budjetista; se käyttää toimeenpanovaltaa tekemällä muodollisia kysymyksiä parlamentin kamarissa annettujen puheenvuorojen kautta ja perustamalla tiedusteluvaliokuntia. Säädettyjen lakien perustuslaillisuutta valvoo perustuslaiillinen neuvosto, jonka jäsenet nimittää tasavallan presidentti, kansalliskokouksen puheenjohtaja sekä senaatin puheenjohtaja.
Itsenäinen tuomiovalta perustuu siviilioikeusjärjestelmään, joka on kehittnyt napoleonisista säännöstöistä. Se jakautuu oikeuslaitokseen (siviilioikeus ja rikosoikeus) ja hallinnolliseen laitokseen (vetoomukset toimeenpanovallan päätöksiä vastaan), joissa kummissakin on itsenäinen korkein vetoomustuomioistuin. Näiden tuomioistuinten nimitykset ovat "cour de cassation" ja "conseil d'état". Ranskan hallitukseen kuuluu monia elimiä, jotka valvovat vallankäyttöön liittyviä rikkomuksia.
Ranska on yhteinen valtio, mutta se on jaettu hallinnollisiin alapiireihin: alueisiin, departmentteihin ja kuntiin. Näillä on omat laissa määritellyt tehtävänsä ja kansallisen tason hallinto ei saa puuttua niiden normaaliin toimintaan. Ranska on Euroopan unioniksi myöhemmin kehittyneen Euroopan Hiili ja Teräsyhteisön perustajajäsen. Ranska on täten siirtänyt osan suvereniteettiaan EU:n instituutiolle oman perustuslakinsa mukaisesti. Ranskan hallitus noudattaa näin ollen EU:n sopimuksia, direktiivejä ja säädöksiä.
Puolueet ja voimasuhteet.
Konservatiivinen UMP- puolue vaihtoi uudeksi nimekseen toukokuussa 2015 entisen presidentin Nicolas Sarkozyn aloitteesta Tasavaltalaiset (Republikaanit) eli Les Republicains.
Äärioikeistolainen puolue Kansallinen rintama (Front national FN) muutti kesäkuussa 2018 nimekseen Kansallinen liittouma (Rassemblement national RN).
Toukokuussa 2017 Ranskan uudeksi presidentiksi valitun Emmanuel Macronin puolue Tasavalta liikkeessä (La Republique En Marche!) sai yhdessä tukipuolueensa Demokraattisen liikkeen kanssa ehdottoman enemmistön eli 350 paikkaa maan 577-paikkaiseen parlamentin eli kansalliskokouksen alahuoneeseen kesäkuun 2017 vaaleissa. Oikeiston Tasavaltalaiset sai yhdessä vaaliliittonsa kanssa 137 paikkaa. Jean-Luc Melenchon johtama laitavasemmiston Alistumaton Ranska sai 17 paikkaa ja yhdessä kommunistien kanssa 27 paikkaa. Äärioikeiston Kansallinen rintama FN sai 8 paikkaa ja sen johtaja Marine Le Pen nousi myös itse parlamenttiin. Ryhmä muut sai 11 paikkaa. Vaalien suurin häviäjä oli aikaisempi valtapuolue Sosialistit PS, joka sai 29 paikkaa ja liittolaisineen 44 paikkaa. Sosialistit hävisivät yli 250 paikkaa. Vaalien suurin poliittinen mullistus olikin presidentti Macronin perustaman uuden poliittisen ryhmittymän voimakas nousu valtaan sekä Sosialistisen puolueen romahdus. Äänestysvilkkaus parlamenttivaaleissa oli alle 44%.