tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hullu Pierrot

Hullu Pierrot () on Jean-Luc Godardin elokuva vuodelta 1965. Elokuva perustuu Lionel Whiten romaaniin "Obsession" (1962, suomennos "Kohti perikatoa" Vaasa oy, 1965). Elokuva oli menestys, 1,3 miljoonaa katsojaa. 
"Hullu Pierrot" edustaa ranskalaista uutta aaltoa.
Teemat ja tyyli.
Yhdysvaltalainen kriitikko James Monaco kirjoittaa elokuvaa käsittelevässä artikkelissaan, että elokuva on ”romanssi sanan vanhimmassa, kuten myös kaikkein uusimmassa mielessä”, ja se myös tapahtuu samassa ympäristössä kuin monet keskiajan romanssit. Elokuva on murhenäytelmä, sillä päähenkilöiden välille ei synny yhteyttä. Sen tunnelma on "angst".
Elokuvan teeman Godard esittelee alussa. Ferdinand lukee tyttärelleen Elie Fauren taidehistoriasta kohdan Diego Velasquezin vanhuudesta: ”Saavutettuaan 50 vuoden iän Velasquez ei enää maalannut mitään konkreettista ja täsmällistä. Hän ajelehti läpi aineellisen maailman tunkeutuen sen läpi niin kuin ilma ja hämärä. Varjojen hohteessa hän vangitsi ennalta-arvaamattomia värivivahteita, jotka hän muunsi hiljaisuuden sinfoniansa näkymättömäksi sydämeksi... Tila vallitsi ylimpänä...”
Vastaanotto ja myöhempi arvostus.
Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti "Hullun Pierrot’n" kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Oinaalan hyppyrimäet

Oinaalan hyppyrimäet on neljän muovitetun hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Jämsän Jämsänkoskella.
Historia.
Oinaalan hyppyrimäet (K43, K22 ja K12) rakennettiin Jämsänkoskelle vuonna 1936 Jokilaakson Mäkiseuran toimesta. Vuonna 1960 hyppyrimäet peruskorjattiin samankokoisiksi ja K22-mäen alastulorinteeseen asennettiin muovitus.
Kun hyppyrimäkien käyttöaste väheni hiljalleen, vuosina 2010–2012 K5-mäki rakennettiin, kaikkien hyppyrimäkien alastulorinteet muovitettiin ja rakennettiin hyppyrimäkiin kastelujärjestelmä. Remontin yhteydessä Oinaalan hyppyrimäen K-piste siirtyi 45 metriin ja sen kääntöpaikalle rakennettiin koekäyttöön Skitrax JP -alusta tavallisesti käytetyn nurmikon sijaan. Skitrax JP -alustan testitilaisuudessa kesäkuussa 2011 hyppääjät kehuivat uutta alustaa erinomaiseksi.
Oinaalan hyppyrimäki.
Oinaalan hyppyrimäen K-piste sijaitsee 45 metrissä ja HS-piste siirrettiin kesällä 2017 50 metristä 47 metriin ja kesällä 2023 48 metriin. Alastulorinteessä on muovitus.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 45,5 metriä on hypännyt Lauri Massinen.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 36,0 metriä on hypännyt Sofia Mattila.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Kesämäkiennätyksen 46,0 metriä on hypännyt Aatu Ylimäki.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten kesämäkiennätyksen 44,5 metriä on hypännyt Raakel Karhumaa.
K22.
Mäen K-piste sijaitsee 22 metrissä ja HS-piste 25 metrissä. Alastulorinteessä on muovitus.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 19,0 metriä on hypännyt Henrik Reimari.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 19,0 metriä on hypännyt Emilia Vidgren.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Kesämäkiennätyksen 21,0 metriä ovat hypänneet Juho Pitkänen ja Samuli Kankaanpää.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten kesämäkiennätyksen 19,5 metriä ovat hypänneet Laura Äikiä ja Emilia Vidgren.
K12.
Mäen K-piste sijaitsee 12 metrissä ja HS-piste 15 metrissä. Alastulorinteessä on muovitus. Vuosina 2017–2021 K-piste sijaitsi 15 metrissä ja HS-piste 17 metrissä.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 10,5 metriä on hypännyt Kristian Jussilainen.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 10,5 metriä on hypännyt Eveliina Kaipia.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Kesämäkiennätyksen 11,5 metriä on hypännyt Lenni Kuhmonen.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten kesämäkiennätyksen 10,5 metriä ovat hypänneet Minja Korhonen ja Sofia Mattila.
K5.
Mäen K-piste sijaitsee 5 metrissä ja HS-piste 7 metrissä. Alastulorinteessä on muovitus. Ennen kesää 2022 HS-piste sijaitsi 6 metrissä.
Vilim Posinković

Vilim Posinković (s. 10. tammikuuta 1991 Sarajevo) on kroatialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän edusti kaudella 2015 Veikkausliigassa pelaavaa Rovaniemen Palloseuraa.
Posinković pelasi kaudella 2011–2012 Turkin Superliigaa Kayseri Erciyessporissa 15 ottelun ja Giresunsporissa kuuden ottelun verran. Kaudella 2012–2013 hän pelasi kahdeksan Kreikan Superliigan ottelua Kavalassa. Seuraavalla kaudella Posinković edusti Kroatian pääsarjan Slaven Belupoa ja bosniahertsegovinalaista Olimpicia, muttei pelannut sarjaotteluita kummassakaan seurassa. Kaudeksi 2014–2015 Posinković palasi Kreikan pääsarjaan siirryttään Iraklis Psachnaan. Hän pelasi seurassa viisi sarjaottelua syyskaudella, kunnes jätti seuran.
Maaliskuussa 2015 Posinković teki vuoden mittaisen sopimuksen Veikkausliigassa pelaavan Rovaniemen Palloseuran kanssa.
Vesi- ja lintumusiikkia

Vesi- ja lintumusiikkia on Sukellusvene-yhtyeen ainoa albumi vuodelta 1979. Alkuperäiset luettelotunnukset LRLP 301.
HMS Tyne (P281)

HMS Tyne (viirinumero P281) on Britannian kuninkaallisen laivaston River-luokan ulkovartiolaiva ().
Valmistus.
Alus tilattiin huhtikuussa 2001 VT Groupilta, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 19. syyskuuta yhtiön Woolstonin telakalla. Se laskettiin vesille 29. toukokuuta 2002 ja valmistui 7. tammikuuta 2003.
Palvelus.
Alus on sijoitettuna Portsmouthiin.
Muurolan hyppyrimäet

Muurolan hyppyrimäet oli neljän hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Rovaniemen Muurolassa. Mäet ovat paikallaan, mutta ne ovat hyppykelvottomassa kunnossa.
Historia.
Muurolan hyppyrimäet rakennettiin vuonna 1990 ja K27 mäen alastulorinteeseen asennettiin muovitus. Hyppyrimäet suunnitteli Jouko Törmänen. Mäkihypyn kehittyessä K27 -mäen profiili vanhentui ja vuonna 2000 alastulorinteen muovitus poistettiin ja se siirrettiin Ounasvaaralle.
Aale Lindgren

Aale Asser Armas Lindgren (s. 17. marraskuuta 1951 Kemi) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan yhtenä oboen ja englannintorven soiton merkittävimmistä edustajista Pohjoismaissa. Hän on työskennellyt vuodesta 1972 lähtien Helsingin kaupunginorkesterissa, sen ensimmäisenä oboistina vuoteen 2002 ja sitten soolo-englannintorven soittajana ja toisena oboistina. Eläkkeelle hän jäi 2015.
Romanitaustainen, lastenkodissa varttunut Lindgren aloitti muusikonuransa oopperalaulaja Antti Kalevan johdolla poikasopraanona. 15-vuotiaana hänet otettiin Puolustusvoimien soittajakouluun, minkä jälkeen hän jatkoi opintojaan Sibelius-Akatemiassa Asser Sipilän ja Berliinissä H. W. Wätzigin oppilaana.
HKO:n lisäksi Lindgreniä on kuultu muun muassa kamariyhtye Quattron, Crusell-kvintetin, Carusell-salonkiyhtyeen, Oboeperhe Wernerin ja Oboe Consort Helsingin jäsenenä. Hän on soittanut myös Helsingin Työväenorkesterissa. Duoesiintymisissä hänen muusikkoparejaan ovat olleet urkutaiteilijat Kari Jussila, Matti Hannula, Ville Urponen, pianotaiteilija Mikko Niemi sekä harmonikkataiteilija Johannes Niskanen.
Éric Matoukou

Éric Benoit Matoukou (s. 8. heinäkuuta 1983 Yaoundé) on kamerunilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa kyproslaista Pafosia.
Matoukou siirtyi Belgian pääsarjan RWD Molenbeekiin kaudella 2001–2002. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi maan toisen sarjatason Heusden-Zolderiin, jonka kanssa nousi heti takaisin pääsarjaan. Kauden 2003–2004 syyspuoliskon jälkeen Matoukou siirtyi toiseen liigajoukkueeseen Genkiin, jota edusti seitsemän ja puolen kauden ajan. Hän voitti seurassa Belgian-mestaruuden kaudella 2010–2011 ja Belgian cupin kaudella 2008-2009. Yhteensä Matoukou pelasi Belgiassa kymmenen kauden aikana 205 ottelua pääsarjassa ja 22 ottelua toiseksi korkeimmalla tasolla.
Mestaruuskauden jälkeen Matoukou siirtyi Ukrainan valioliigan Dnipro Dnipropetrovskiin. Hän edusti seuraa kolme kautta, muttei pelannut ainuttakaan sarjaottelua, vaan haki peliaikaa muualta lainasiirroilla. Matoukou pelasi kahden ensimmäisen kautensa aikana lainalla saman sarjan Arsenal Kiovassa 15 ottelua ja kolmannen kautensa aikana niin ikään valioliigaa pelanneessa Volyn Lutskissa kuusi ottelua. Kaudeksi 2014–2015 Matoukou palasi Belgian pääsarjaan siirryttyään Lierseen. Hän pelasi seurassa kuusi sarjaottelua kauden 2014–2015 syyspuoliskon aikana. Maaliskuussa 2015 Matoukou siirtyi Suomen pääsarjassa Veikkausliigassa pelaavaan FC Interiin yksivuotisella sopimuksella, jossa on optio toisesta vuodesta.
Matoukou pelasi kaudella 2015 Interissä 25 liigaottelua. Tammikuussa 2016 Matoukou siirtyi kyproslaiseen Pafosiin, jossa hän kevätkaudella 2016 pelasi 13 Kyproksen liigan ottelua.
Genkissä pelatessaan Matoukou oli mukana Kamerunin maajoukkueen ringissä. Hän pelasi kuusi A-maaottelua vuosina 2006–2007.
Hiittenharjun hyppyrimäet

Hiittenharjun mäkiurheilukeskus on neljän muovitetun hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Harjavallan Hiittenharjulla.
Historia.
Ensimmäinen hyppyrimäki avattiin Hiittenharjulle vuonna 1951. Vuonna 1970 rakennettiin K64-, K42-, K22- ja K8-mäet, joista K42 oli muovitettu. Myöhemmin rakennettiin muovitettu K18-mäki K42-mäen alastulorinteen kummulle. K64- ja K42-mäet purettiin niiden huonon kunnon takia 16. marraskuuta 2019. K22-mäki purettiin sen huonon kunnon takia 29. toukokuuta 2022. Aiemmin keväällä huhtikuun 27. päivä on aloitettu rakentamaan uudet muovitetut K10-, K6- ja K1,5-mäet. Vuosina 2023–2024 rakennettiin uusi K40-mäki vanhan K42-mäen paikalle.
Hiittenharjun hyppyrimäki.
Mäkiennätyksen kehittyminen.
Mäkiennätys on 67,0 metriä.
K42.
Mäkiennätyksen kehittyminen.
Mäkiennätyksen 42,5 metriä on hypännyt Jarkko Määttä.
K22.
Mäkiennätyksen kehittyminen.
Mäkiennätyksen 17,5 metriä on hypännyt Sebastian Okas.
Sandy Stuvik

Sandy Nicholas Stuvik (s. 11. huhtikuuta 1995 Phuket), kutsutaan myös nimellä "Sandy Kraokaew Stuvik", on thaimaalainen moottoriurheilija. Hänellä on sekä Thaimaan, että Norjan kansallisuudet. Kilpailuissa hän ajaa thaimaalaisella lisenssillä.
Ura.
Stuvik aloitti Karting-uransa vuonna 2002. Hän eteni lopulta Rotax Max Junior -luokkaan vuonna 2008. Vuonna 2010 Stuvik aloitti kilpauransa Aasian Formula Renault Challenge -sarjassa voittaen sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän voitti myös talvisarjan mestaruuden. Vuonna 2011 Stuvik kilpaili Eurocup Formula Renault -sarjassa saavuttamatta pisteitä. Samana vuonna hän ajoi viisi kilpailua Formula Renault NEC -sarjassa. Vuonna 2012 Stuvik jatkoi NEC -sarjassa sijoittuen sarjan 14:nneksi.
Vuonna 2013 Stuvik siirtyi European F3 Open -sarjaan saavuttaen kolme voittoa, kolme paalupaikkaa ja kymmenen palkintosijaa sijoittuen sarjan toiseksi. Vuonna 2014 Stuvik jatkoi sarjassa onnistuen voittamaan sarjan mestaruuden saavuttaen kymmenen voittoa, yhdeksän paalupaikkaa ja 11 palkintosijaa. Vuonna 2015 Stuvik kilpaili GP3-sarjassa Status Grand Prix -tallin kuljettajana saavuttaen seitsemän pistettä (kauden avauskilpailussa Espanjassa Stuvik menetti ensimmäisen pisteensä ohittamalla turva-autotilanteen aikana). Vuonna 2016 Stuvik jatkoi GP3-sarjassa siirtyen Trident-talliin. Vuodesta 2017 lähtien Stuvik on ajanut Aasian GT-sarjoissa, joissa hän on voittanut Thaimaan Super Series GT3 -sarjan mestaruuden vuonna 2019.
Sylvia Lopez

Sylvia Lopez (oikealta nimeltään "Helga Tatiana Bernt", 10. marraskuuta 1933 Pariisi – 20. marraskuuta 1959 Pariisi) oli ranskalainen elokuvanäyttelijä.
Sylvia Sinclairiksi nimensä muuttanut näyttelijä työskenteli aluksi "Voguen" ja Jacques Fathin muotihuoneen mallina. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli André Berthomieun ohjaama "Cinq millions comptant" vuonna 1956. Lyhyeksi jääneen uransa aikana Lopez työskenteli myös Italiassa esiintyen muun muassa Viktor Tourjansky "Verisessä valtaistuimessa" ("Erode il grande") ja Pietro Franciscin "Herkuleessa ja Lyydian kuningattaressa" (molemmat 1959). Näyttelijä kuoli leukemiaan Michel Boisrondin elokuvan "Tanssitko kanssani?" ("Voulez-vous danser avec moi?", 1959) kuvausten aikana.
Sylvia Lopez oli naimisissa säveltäjä Francis Lopezin kanssa.
Siitä jossain päätettiin

Siitä jossain päätettiin on Avaruuslintu-yhtyeen albumi vuodelta 1978. Alkuperäiset luettelotunnukset LRLP 272.
Kappaleet.
B-puoli.
Sovitukset: Avaruuslintu
Hoppbacken Skidcentrum

Hoppbacken Skidcentrum on viiden hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Vöyrissä.
Stora Joukkuemäki.
Stora Joukkuemäen K-piste sijaitsee 68 metrissä ja HS-piste 70 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 71,5 metriä on hypännyt Kimmo Savolainen.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 52,0 metriä on hypännyt Julia Kykkänen. 
Lilla Joukkuemäki.
Lilla Joukkuemäen K-piste sijaitsee 35 metrissä ja HS-piste 37 metrissä. Mäessä on muovitus.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 37,0 metriä on hypännyt Stefan Grannars. 
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 26,5 metriä on hypännyt Kaisa Lindberg. 
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Kesämäkiennätyksen 32,5 metriä ovat hypänneet Petteri Ranto ja Otto Niittykoski.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten kesämäkiennätyksen 32,5 metriä on hypännyt Sanni Tuomisto.
Virpiniemi.
Virpiniemen K-piste on sijainnut 17 metrissä, nykyisin se on HS-piste, K-piste on 15 metrissä. Mäessä on muovitus.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 17,0 metriä on hypännyt Lukas Wörgren.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 11,0 metriä on hypännyt Sanni Tuomisto.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Kesämäkiennätyksen 12,0 metriä ovat hypänneet Aatu Ylimäki ja Elias Ehrs.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten kesämäkiennätyksen 12,0 metriä on hypännyt Saimi Luoma.
K8.
Mäen K-piste on sijainnut 7 metrissä, nykyisin se on 8 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 7,5 metriä ovat hypänneet Sami Hietala kaksi kertaa 11.3.2006 Liito-orava Cupissa ja kaksi kertaa 2007 Liito-orava Cupissa, Wili Loukasmäki kaksi kertaa 2007 Liito-orava Cupissa, Topi Kuusisto 14.3.2010 Liito-orava Cupissa, Oskari Vakkuri kaksi kertaa 20.3.2011 Liito-orava Cupissa, Juho Ojanen 20.3.2011 Liito-orava Cupissa ja Ivar Thors 20.3.2011 Liito-orava Cupissa. Naisten mäkiennätyksen 7,0 metriä ovat hypänneet Emilia Sorvisto 20.3.2011 Liito-orava Cupissa ja Elli Luoma 24.2.2012 Liito-orava Cupissa.
K4.
Mäen K-piste on sijainnut 3 metrissä, nykyisin se on 4 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 5,0 metriä on hypännyt Joeli Ala-Talkkari 2007 Liito-orava Cupissa. Naisten mäkiennätyksen 3,5 metriä on hypännyt Alva Thors 20.3.2011 Liito-orava Cupissa.
Mikael Wiik

Mikael Wiik (s. 2. maaliskuuta 1951) on suomalainen muusikko, säveltäjä, levytuottaja ja musiikkitoimittaja. Hän on kirjoittanut musiikkijuttuja suomenkielisiin nuorten- ja musiikkilehtiin kuten Intro, Rytmimusiikki ja Soundi. 1970-luvun lopulla hän teki Yleisradiolle ruotsinkielistä "Smultronstället"-musiikkiohjelmaa muun muassa Ronnie Österbergin kanssa. Vuodesta 2004 Wiik juonsi musiikkiohjelmia Radio Helsingissä, josta hän jäi eläkkeelle helmikuun lopussa 2014.
Levytuottajana.
Mikael Wiik on tuottanut muun muassa Heikki Sarmannon albumit "Open Ear" sekä "Syksy ja muita lauluja", sekä muita levytyksiä erityisesti lyhytikäiselle Hi-Hat-levymerkille 1970-luvulla. Wiik tuotti myös Carita Holmströmin esikoisalbumin "We Are What We Do" (EMI 1973).
Maru &amp; Mikael.
Mikael Wiik on esiintynyt Marianne Wiikin (ent. Nyman) kanssa lauluduona Maru &amp; Mikael, joka teki vuonna 1975 albumin nimeltä "Destination Nowhere" (Hi-Hat HILP 103). Vuonna 1990 he julkaisivat EP-levyn Olarin Musiikin kautta nimellä Maru &amp; Mikael Wiik.
New Hope Jazz Mass

New Hope Jazz Mass on Heikki Sarmannon kaksoisalbumi vuodelta 1979. Sille on taltioitu Sarmannon jazzmessu, jonka esittävät Heikki Sarmanto Ensemble sekä yhdysvaltalaiset Gregg Smith Vocal Quartet ja Long Island Symphonic Choral Association. Laulusolisteina toimivat sopraanot Fay Kittelson, Rosalind Rees ja Maija Hapuoja, tenori Thomas Bogdan sekä basso Walter Richardson. Levy nauhoitettiin Temppeliaukion kirkossa 7. syyskuuta 1979.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Heikki Sarmanto.
Montiniaceae

Montiniaceae on afrikkalainen kasviheimo, joka kuuluu koppisiemenisten Solanales-lahkoon ja sen evoluutiopuun vanhimpaan kehityshaaraan yhdessä heimojen Sphenocleaceae ja Hydroleaceae kanssa.
Tuntomerkit.
Heimon kasvit ovat pensaita, puita tai joissakin tapauksissa liaaneja, ja ovat usein pippurintuoksuisia. Varren nivelissä on lehtihankaisia karvatupsuja. Kukinto on viuhkomainen, joskus emikukat ovat yksittäin varsipäätteisesti. Kukat ovat yksineuvoisia ja pieniä, teriö on erilehtinen ja kukassa on mesiäinen. Hedekukat ovat 3–5-lukuisia ja hetiö on erilehtinen, hedekukassa on myös vähäpätöinen emiön jäänne eli pistillodi. Emikukat ovat 4-lukuisia ja niissä on tavallisesti joutoheteitä, sikiäin on kehänalainen, istukat turvonneita, vartalo lyhyt ja tukeva, luotissa on kaksi isoa liuskaa, jotka peittävät vielä hedelmänkin yläosaa; joskus vartalo on haaroittunut. Yhdessä emilehdessä on 1–12 siemenaihetta. Hedelmä on kota, jonka siemenet ovat siivellisiä, tai hedelmä on avautumaton tai kaksisiemeninen luumarja.
Levinneisyys.
Heimon lajit kasvavat Afrikassa ja Madagaskarilla.
Luokittelu.
Montiniaceae koostuu kolmesta suvusta ("Grevea", "Kaliphora" ja "Montinia") ja viidestä lajista. Aiemmin niiden paikkaa kasvisystematiikassa on etsitty jostain rikkokasvien (lahko Saxifragales) läheisyydestä.
Katherine McNamara

Katherine Grace ”Kat” McNamara (s. 22. marraskuuta 1995 Kansas City, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja, joka tunnetaan parhaiten Clary Fraynä Freeform-kanavan fantasiasarjasta "Shadowhunters" (2016–2019), Harper Munroena MTV:n komediasarjasta "Happyland" (2014) ja Myra Santellinä Disney Channelin alkuperäiselokuvassa "Girl vs. Monster" (2012).
Varhainen elämä.
McNamara valmistui high schoolista 14-vuotiaana. Hän suoritti alemman tason korkeakoulututkinnon 17-vuotiaana.
Ura.
McNamara aloitti uransa Broadway-teatterin näyttämöillä esiintyen esimerkiksi "A Little Night Music" -näytelmässä Catherine Zeta-Jonesin ja Angela Lansburyn kanssa. Ensimmäiset televisioesiintymiset hän teki vierailemalla sarjoissa "Drop Dead Diva" ja "30 Rock". Myöhemmin McNamara on vieraillut myös sarjoissa "Kickin’ It", "Jessie", "Kosketus", "Drop Dead Diva", "C.S.I." ja "The Fosters".
McNamara on esiintynyt indie-elokuvissa "Contest" (2013) ja "A Sort of Homecoming" (2015). Hän sanoitti ja lauloi "Contest"-elokuvan soundtrackille kappaleen "Chatter", johon tehtiin myös musiikkivideo.
McNamara näytteli pääosaa MTV:n lyhyeksi jääneessä komediasarjassa "Happyland" vuonna 2014. Tuon jälkeen hän esiintyi Sonyan roolissa "Labyrintti"-elokuvan jatko-osassa "Labyrintti – Aavikkokokeet".
Toukokuussa 2015 varmistettiin McNamaran saaneen Clary Frayn roolin Freeform-kanavan "Shadowhunters"-fantasiasarjasta, joka perustuu Cassandra Claren luomaan Varjojen kaupungit -kirjasarjaan.
Nicola Sansone

Nicola Sansone (s. 10. syyskuuta 1991 München, Saksa) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Bolognaa, jonne hän siirtyi vuonna 2019 espanjalaisesta Villarrealista. Sansonella on myös synnyinmaansa Saksan kansalaisuus. Oikeajalkainen Sansone on 175 senttimetriä pitkä ja painaa 68 kilogrammaa.
Seurajoukkueura.
Sansone pelasi nuoruutensa Saksassa ja edusti juniorina ensin SV Neuperlachia ja vuodesta 2002 alkaen Bayern Müncheniä. Hän teki ensiesiintymisensä miesten sarjaotteluissa seuran 3. Ligassa pelanneessa kakkosjoukkueessa 6. helmikuuta 2010, kun se hävisi Dynamo Dresdenille vieraissa 0–2. Sansone pelasi Bayern München II:ssa yhteensä neljä sarjaottelua kauden 2009–2010 kevätpuoliskolla ja 28 ottelua seuraavalla kaudella. Heinäkuussa 2011 hän siirtyi ilmaisella siirrolla Italian pääsarjan Parmaan, joka lainasi hänet samana kesänä sarjatasoa alemmas Serie B:n Crotoneen.
Kaudella 2011–2012 Sansone pelasi Crotonessa 35 Serie B -ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi Parmaan, jossa teki ensimmäisellä kaudellaan kuusi maalia 26 sarjaottelussa. Kaudella 2013–2014 Sansone ehti tehdä Parmalle kaksi maalia 17 Serie A -ottelussa, kunnes siirtyi tammikuussa 2014 samassa sarjassa pelaavaan Sassuoloon. Hän teki kevätkauden aikana 12 sarjaottelussa viisi maalia.
Maajoukkueura.
Sansone pelasi ensimmäisen maaottelunsa 29. marraskuuta 2007, kun Italian alle 17-vuotiaiden joukkue hävisi Ukrainalle 1–2. Ensimmäisen maalinsa Italialle hän teki toisessa maaottelussaan 14. tammikuuta 2009 alle 19-vuotiaiden joukkueen voittaessa Tanskan 3–0. Sansone edusti eri juniorimaajoukkueita aina alle 21-vuotiaisiin asti yhteensä 16 ottelussa, joissa hän teki yhden maalin. Sansone oli mukana alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2013, joissa Italia sijoittui toiseksi. Hän pelasi turnauksessa kolmessa ottelussa.
Italian A-maajoukkueessa Sansone on pelannut kolme ottelua.
Sphenocleaceae

Sphenocleaceae on pieni, trooppinen kasviheimo koppisiemenisten Solanales-lahkossa. Heimossa on vain yksi suku, "Sphenoclea".
Tuntomerkit.
Kasvit ovat melko möyheitä ja pystykasvuisia yksivuotisruohoja. Lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat ehyitä. Kukat sijaitsevat terminaalisissa tähkämäisissä kukinnoissa ja ovat pieniä, eriteräisiä, varhaisessa kehitysvaiheessaan yhdisteräisiä. Heteet ovat myös erillisiä. Sikiäin on enemmän tai vähemmän kehänalainen ja sisältää massiiviset istukat; vartalo on lyhyt, ja luotti lähes pallomainen. Hedelmä on kansikota, siemenet pieniä.
Levinneisyys.
"Sphenoclea"-lajit ovat kosteikkokasveja ja levinneet Vanhan maailman tropiikkiin.
Luokittelu.
Sphenocleaceae-heimon ainoassa suvussa on kaksi lajia. Lähin sukulaisheimo on Hydroleaceae. Aiemmin sukua on pidetty kellokasvien (Campanulaceae) sukulaisena.
The Voice (albumi)

The Voice on Maija Hapuojan esikoisalbumi vuodelta 1980. 
Sanattomista lauluesityksistä koostuvan albumin sisältöä esiteltiin marraskuussa 1980 Heikki Sarmannon ja Maija Hapuojan 10-vuotista yhteistyötä juhlistaneella konsertilla Temppeliaukion kirkossa Helsingissä. Seuraavana vuonna albumin ohjelmistoa esitettiin muun tuotannon ohella konserttikiertueella, joka alkoi helmikuussa 1981 Vanhalta ylioppilastalolta.
"Helsingin Sanomien" Lauri Karvosen mieleen tuli yhteistyö Duke Ellingtonin ja Alice Babsin välillä. Hänestä Hapuoja selviytyy upeasti haastavista vokaaliosuuksista huikeine glissandoineen ja korkeine äänineen.
Alkuperäiset luettelotunnukset BBL 1012.
Kappaleet.
Kaikki sävellykset Heikki Sarmanto.
Scimitar-luokka

Scimitar-luokka on Britannian kuninkaallisen laivaston kahden partioveneen muodostama alusluokka.
Alukset.
Halmaticin vuonna 1988 valmistamat alukset olivat aluksi antiterrorismi tehtävissä Pohjois-Irlannissa Lough Neaghissa. Ne poistettiin käytöstä 2002 tarkastettaessa laivaston tehtäviä alueella. Alukset siirrettiin syyskuussa 2002 Gibraltarille, missä ne liitettiin Gibraltarin laivueeseen. Ne korvasivat koulutuksen päätyttyä aiemmat "HMS Trumpeterin" ja "HMS Rangerin".
Alukset otettiin palvelukseen 31. tammikuuta 2003.
Song for My Brother

Song for My Brother, Ten Pieces for Contrabass and Piano on veljesten Heikki Sarmannon ja Pekka Sarmannon studioalbumi vuodelta 1982. Sen musiikki ensiesitettiin Helsingin Juhlaviikoilla elokuussa 1981. Kymmenosaisen sarjan osa ”Song for My Brother” oli julkaistu jo vuotta aiemmin Maija Hapuojan sanattomana vokaaliversiona albumilla "The Voice" (1980).
"Helsingin Sanomien" Lauri Karvosen aikalaisarvion mukaan albumin musiikki on kauttaaltaan nautittavaa ja ihailtavan taitavaa: ”Heikki Sarmanto on armoitettu melodikko, jonka jäljiltä sävelmät saavat niin luontevan asun, että mitään ei tekisi mieli niissä muuttaa.” Myös "Suomen Kuvalehden" Jorma Tuomisen mielestä jazzin ja taidemusiikin välimaastoon sijoittuva albumi on ”niin kaunista ja vastaansanomattoman mestarillista musiikkia, että sitä tuntuu vaikealta kritisoida minkään karsinan mittapuilla”.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Heikki Sarmanto. Ne on omistettu Pekka Sarmannolle.
Auli Kiskola

Auli Kiskola (s. 12. helmikuuta 1995) on suomalainen ampumahiihtäjä, joka edustaa Ahveniston Ampumahiihtäjiä. Häntä valmentaa hänen veljensä Atte Kiskola, joka on myös ampumahiihtäjä.
Vuonna 2012 Ampumahiihtoliitto valitsi Kiskolan vuoden parhaaksi nuoreksi ampumahiihtäjäksi. Vuonna 2013 hän voitti ampumahiihdon SM-kultaa naisten viestistä, alle 19-vuotiaiden naisten viestistä ja alle 19-vuotiaiden normaalimatkalta. Hopeaa hän sai yhteislähdöstä ja pronssia pikakilpailusta.
Kiskolan parhaat saavutukset ovat 21-vuotiaiden normaalimatkan SM-kulta vuonna 2015 ja naisten sekä alle 19-vuotiaiden SM-viestikulta vuonna 2014.
Vuonna 2012 Kiskola oli nuorten MM-kisoissa 11:s pikamatkalla. Hänet valittiin Suomen joukkueeseen Kontiolahden MM-kisoihin 2015. Kiskola on kilpaillut myös IBU-Cupissa. Joulukuussa 2015 Kiskola valittiin Suomen maajoukkueeseen tammikuun 2016 Ruhpoldingin ja Antholz-Anterselvan maailmancupin kilpailuihin. Hän osallistui ensimmäiseen maailmancupin kilpailuun normaalimatkalla Ruhpoldingissa 14. tammikuuta 2016 ollen 92:s. Parhaimmillaan hän on ollut maailmancupissa 61:s Hanty-Mansijskin pikakilpailussa 17. maaliskuuta 2016.
Kiskola on voittanut ampumajuoksun suomenmestaruuden normaalimatkalla ja viestissä sekä hopeaa pikakilpailussa vuonna 2014. Samana vuonna hän voitti lisäksi rulla-ampumahiihdon SM-kultaa pikamatkalla ja hopeaa normaalimatkalla.
Matti Koskiala

Matti Koskiala (22. maaliskuuta 1941 Helsinki – 24. heinäkuuta 2025) oli suomalainen jazzrumpali, musiikkipedagogi, musiikkitoimittaja sekä samban ja muun brasilialaisen rytmimusiikin asiantuntija.
Koskiala oli monipuolinen lyömäsoittaja, joka esitti ja levytti jazzia, viihdemusiikkia, tanssimusiikkia ja lastenmusiikkia. Hänen erityinen kiinnostuksen kohteensa oli brasilialainen musiikki, josta hän julkaisi yhdessä Urpo Häyrisen kanssa kirjan "Samba ja Rion karnevaalit" (Kirjayhtymä 1984). Hän teki aiheesta myös kolmisensataa televisio- ja radio-ohjelmaa. Brasilialaiskipinä syntyi Koskialan ollessa 1970-luvulla jonkin aikaa opiskelemassa Yhdysvaltojen Berklee College of Musicissä, jossa hän tapasi brasilialaisia muusikoita.
Vuosina 1968–1972 Koskiala opetti rumpujensoittoa Fazerin Musiikkikoulussa ja sitten Oulunkylän pop- ja jazzopistossa sen perustamisesta lähtien. Vuonna 1971 hän julkaisi opetusäänilevyn "Rytmiikka". Hän luennoi rytmimusiikista muun muassa Helsingin ja Tampereen yliopistojen musiikkitieteen laitoksilla sekä Sibelius-Akatemiassa. Vuonna 1976 Koskiala aloitti yhdessä Juhan Virkkilän kanssa sambakoulutoiminnan Suomessa.
Koskiala soitti muun muassa Onni Gideonin, Heikki Sarmannon ja Erik Lindströmin kokoonpanoissa sekä studiomuusikkona monilla äänilevyillä 1960-luvun alusta lähtien. Hän oli perustamassa Suomen jazzarkistoa sekä toimi Suomen Muusikkojen liiton hallituksessa ja Viihdemuusikot ry:n puheenjohtajana.
Alexis Vastine

Alexis Alain Vastine (17. marraskuuta 1986 Pont-Audemer – 9. maaliskuuta 2015 La Riojan maakunta, Argentiina) oli ranskalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Vastine voitti sarjan 64 kg olympiapronssia Pekingissä 2008 hävittyään välierässään olympiakullan voittaneelle Manuel Félix Díazille. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 hän sijoittui jaetulle viidennelle sijalle. Moskovan EM-kilpailuista 2010 Vastine saavutti hopeaa 69 kilogramman painoluokasta hävittyään loppuottelussa unkarilaiselle Balázs Bácskaille.
Vastine kuoli 28-vuotiaana kymmenen henkeä vaatineessa helikopterionnettomuudessa Argentiinan La Riojan maakunnassa 9. maaliskuuta 2015. Samassa onnettomuudessa kuolivat myös ranskalainen kilpapurjehtija Florence Arthaud ja uinnin olympiavoittaja Camille Muffat. Urheilijat olivat kuvaamassa selviytymisaiheista Dropped-nimistä televisio-ohjelmaa.
Hydroleaceae

Hydroleaceae on pieni kasviheimo koppisiemenisten Solanales-lahkossa, ja siinä on vain yksi suku, "Hydrolea".
Tuntomerkit.
Heimon/suvun kasvit ovat ruohoja tai pensasmaisia. Niiden lehdet ovat melko pieniä ja lehtilaidat ovat hampaiset tai ehyet. Kukat ovat 4–5-lukuisia, keskikokoisia. Verhiö on tyvestä yhdislehtinen ja terälehdet ovat kasvaneet yhteen leveän kellomaiseksi, väriltään teriö on sininen. Heteenponnet ovat liikkuvia, palhot tyveltään äkisti leventyviä tai liuskaisia. Toisinaan kukassa on mesiäinen. Yhdislehtinen sikiäin koostuu 2–4 emilehdestä, istukat ovat kaksiliuskaisia, vartalot erillisiä, luotti hieman suppilomainen tai pallomainen. Hedelmä on eri tavoin avautuva kota, siemenet pitkittäisharjuisia ja niissä on kirjava valkuainen, endospermi.
Levinneisyys.
Levinneisyysalue käsittää tropiikin ja lämpimänlauhkeiden alueiden kosteikot. Eräät lajit kasvavat vedessä.
Luokittelu.
Hydroleaceae-heimon ainoassa suvussa on 12 lajia. Lähin sukulaisheimo on Sphenocleaceae. Aiemmin "Hydrolea"-suku sisällytettiin tavallisesti sievikkikasveihin (Hydrophyllaceae).
Jarmo Stoor

Jarmo Stoor (s. 11. huhtikuuta 1966 Enontekiö) on suomalainen kirjailija, jonka tuotanto sisältää romaanien lisäksi novelleja, näytelmän ja sarjakuvakäsikirjoituksen. Stoorin esikoisromaani "Kiehisiä" julkaistiin vuonna 1999. 
Stoorin uusimmassa romaanissa "Prässi" (Into, 2021) yhdistyvät hänen kaksi intohimoaan, kirjoittaminen ja urheilu. "Prässi"-romaani selvisi syyskuussa 2022 järjestetyn Kirja-Millennium-kirjallisuuskilpailun viiden finalistin joukkoon. Kilpailussa haettiin vuosituhannen inhimillisintä romaania. 
Stoor on käden­väännön moninkertainen SM-kultamitalisti ja kolminkertainen MM-pronssimitalisti. Lisäksi hän on pelannut rugbyä SM-tasolla ja on yksi rugbyaiheisen "Freetime Machos" -dokumenttielokuvan keskeisistä henkilöistä. Stoor on dokumentissa myös lukijana. Tarinaa pitävät koossa tekstikatkelmat, jotka Stoor lukee romaanistaan "Nokian varjossa".
Jarmo Stoor on Suomen Kirjailijaliiton jäsen, Oulun kirjailijaseuran perustajajäsen ja myös Lapin Kirjallisuusseuran sekä Helsingin kirjailijat -seuran jäsen.
Äänikirjat ja musisoidut kappaleet ja levyt.
Musisoidut äänikirjat sisältävät otteita Stoorin kirjoista. Otteet ovat kukin itsenäisiä kappaleita omalla musiikillaan ja sovituksellaan, esittäjänä Latistajat.
Toiminta esiintyvänä taiteilijana.
Perinteisten kirjojen lisäksi Stoor on julkaissut kaksi täysimittaista musiikkialbumia ja useita singlejä "Latistajat"-yhtyeessä. Tekstit pohjautuvat Stoorin kirjoihin. Yhtyeeseen kuuluu Stoorin lisäksi Heikki Hallanoro. Latistajat on kirjallisuutta ja musiikkia yhdistelevä kahden miehen resitatiivis-soitannollinen projekti. Jokainen musiikkikappale on sanoitettu, sävelletty ja sovitettu omaksi kokonaisuudeksi. Latistajissa äänessä ja sanoissa on Jarmo Stoor, soittimissa ja sävelissä Heikki Hallanoro. 
Täysimittaiset musiikkialbumit ovat "Haave ihmisestä" ja "Sieluhäkki". Latistajat ovat esiintyneet muun muassa Helsingin kirja­messuilla, väärtipäivillä Enontekiöllä ja Korjaamon kirjamarkkinoilla. "Sieluhäkki"-romaanin yhdestä kappaleesta Taneli Rantakokko on tehnyt musiikkianimaation, joka löytyy YouTubesta nimellä "Punainen villapaita".
Yhdistystoiminta.
Stoor on työskennellyt kirjoittajayhdistys Huutomerkki ry:n hallituksessa ja sen julkaisemassa "Hallaus"-lehden toimituksessa neljä vuotta.
Dokumenttielokuvat.
Stoor on yksi keskeisistä henkiöistä Mika Ronkaisen dokumenttielokuvassa "Freetime Machos" (2009).
Grupos de Resistencia Antifascista Primero de Octubre

Grupos de Resistencia Antifascista Primero de Octubre (”Lokakuun ensimmäisen antifasistiset vastarintaryhmät”) eli GRAPO on espanjalainen vasemmistolainen terroristijärjestö. Se vastustaa muun muassa Espanjan Nato-jäsenyyttä. Järjestö on nykyisin heikentynyt merkittävästi viranomaisten vastatoimien takia, eikä sitä pidetä merkittävänä uhkana.
Historia.
GRAPO perustettiin vuonna 1975 Espanjassa tuolloin kielletyn Espanjan uudelleen muodostetun kommunistipuolueen aseellisena siipenä. Järjestö alkoi sitten tehdä poliittisia salamurhia, pommi-iskuja, kaappauksia ja ryöstöjä. Vuosien 1975 ja 2003 välillä se teki noin 700 iskua, joissa kuoli yhteensä 80 henkilöä. Kohteeksi joutuivat esimerkiksi Espanjan armeijan ja oikeuslaitoksen henkilöstöt sekä poliisi. Ensimmäisessä iskussaan vuonna 1975 GRAPO surmasi neljä poliisia. Verisimmän iskunsa GRAPO teki vuonna 1979, kun se pommitti kahvilaa nimeltä "Cafeteria California-47". Tässä iskussa kuoli 8 henkilöä ja haavoittui yli 50.
Sittemmin GRAPO on heikentynyt merkittävästi Espanjan ja Ranskan viranomaisten iskujen takia. Marraskuussa vuonna 2000 uudelleenmuodostetun kommunistipuolueen keskuskomitean jäsenet pidätettiin Pariisissa. Kahta vuotta myöhemmin pidätettiin vielä 8 Pariisissa ja 4 Madridissa ja vuonna 2006 järjestön johtaja Juan Garcia Martin ja kaksimuuta pidätettiin Reusin kaupungissa Espanjassa. Pidätykset rampauttivat GRAPO:n johtorakenteet. Ongelmana järjestöllä on ollut lisäksi sen jäsenten vanheneminen ja uusien jäsenten hankkimisen vaikeus.
Mellonmäen hyppyrimäet

Mellonmäen hyppyrimäet on kahden hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Imatralla.
Historia.
Mellonmäki avattiin vuonna 1972. Kun Imatralla ei ollut enää mäkihyppyseuraa Joutsenon Kullervo otti hoitaakseen vuonna 2001 Mellonmäen, koska sen suurin hyppyrimäki oli käyttökelvoton 1990-luvun loppupuolelta asti. Syksyllä 2007 rakennettiin K38-mäki talkoovoimilla ja heti seuraavana kesänä mäen profiilia muutettiin paremmaksi. Mellonmäen vauhdinottotorni uusittiin syksyllä 2008 ja siihen asennettiin ruostumattomasta teräksestä latu. Hyppyrimäkien muovittaminen on suunnitteilla, mutta rahoitusta siihen ei ole.
Mellonmäki.
Mäkiennätyksen kehittyminen.
Mäkiennätyksen 56,5 metriä ovat hypänneet Joonas Haapala, Pasi Huttunen, Esa Könönen ja Taneli Niemi. Joona Forsgren on hypännyt 57,0 metriä, mutta hän kaatui hyppynsä.
HS43.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 30,5 metriä on hypännyt Kasperi Valto. 
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 22,0 metriä on hypännyt Julia Tervahartiala.
Daniil Tsyplakov

Daniil Aleksandrovitš Tsyplakov (; s. 29. heinäkuuta 1992 Komsomolsk-na-Amure) on venäläinen korkeushyppääjä. Tsyplakovin ulkoratojen ennätys on elokuussa 2014 Saranskissa hypätty 233 ja sisäratojen ennätys helmikuussa 2014 Moskovassa hypätty 234. Tsyplakov edustaa Habarovskij-seuraa.
Tsyplakov voitti kultaa vuoden 2015 sisäratojen EM-kilpailuista Prahasta tuloksella 231. Hän kilpaili myös vuoden 2014 EM-kilpailuissa Zürichissä sijoittuen finaalissa sijalle viisi. Hän oli viides myös Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 ja Pekingin MM-kilpailuissa 2015. Vuoden 2015 kesäuniversiadeista Gwangjusta Tsyplakov saavutti kultaa niin ikään tuloksella 231.
Tsyplakov voitti vuonna 2009 pronssia alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuista Brixenistä. Hän on saavuttanut Tampereelta kaksi nuorten arvokisamitalia, kultaa vuoden 2009 Euroopan nuorten kesäolympiafestivaaleilta ja hopeaa vuoden 2013 alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuista.
Marija Krjutškova

Marija Jevgenjevna Krjutškova (7. heinäkuuta 1988 Donin Rostov, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 8. maaliskuuta 2015 Rostov-na-Donu) oli venäläinen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Krjutškova kuului 16-vuotiaana Venäjän olympiapronssia joukkuekilpailussa voittaneeseen joukkueeseen Ateenassa 2004. Samoissa kisoissa hän sijoittui hypyssä 42:nneksi, permannolla 79:nneksi ja moniottelussa 92:eksi.
Jääkiekko talviolympialaisissa 2018 – miesten karsinnat

Jääkiekon olympiakarsinnat vuoden 2018 Pyeongchangin turnaukseen alkoivat lokakuussa 2015. Karsintojen lopputurnaukset pelattiin syyskuussa 2016. 
Ennakkokarsinta.
Ennakkokarsintaturnaukset pelattiin 5.–8. marraskuuta 2015.
Esikarsinta.
Esikarsintaturnaukset pelattiin 11.–14. helmikuuta 2016. 
Karsinnan lopputurnaus.
Karsinnan lopputurnaus pelattiin 1.–4. syyskuuta 2016.
Jakub Holuša

Jakub Holuša (s. 20. helmikuuta 1988 Opava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen keskimatkojen juoksija, joka kilpailee 800 ja 1 500 metrillä. 800 metrillä hänen ennätyksensä on vuonna 2012 Dohassa juostu 1.45,12 ja 1 500 metrillä vuonna 2018 Monacossa juostu 3.32,49, joka on myös Tšekin ennätys. 183 senttimetriä pitkä ja 72 kilogrammaa painava Holuša edustaa TJ Dukla Prahaa.
Holuša saavutti hopeaa vuoden 2012 sisäratojen MM-kilpailuista Istanbulista 800 metriltä ajalla 1.48,62. Vuoden 2016 sisäratojen MM-kilpailuista hän saavutti niin ikään hopeaa, nyt 1 500 metriltä ajalla 3.44,30. Holuša voitti kultaa kotiyleisönsä edessä 1 500 metrillä vuoden 2015 sisäratojen EM-kilpailuissa Prahassa ajalla 3.37,68. Tuo voitto oli pitkälti Holušan hyvän loppukirin ansiota. Lisäksi hän on sijoittunut hallikisoissa viidenneksi 800 metrillä MM-kilpailuissa 2010 ja 1 500 metrillä EM-kilpailuissa 2011 ja MM-kilpailuissa 2014. 
Ulkoradoilla Holuša on sijoittunut viidenneksi EM-kisojen 800 metrillä 2010 ja 2012 sekä MM-kilpailujen 1 500 metrillä 2017. Kesäolympialaisiin hän on osallistunut kolmesti. Vuosina 2008 ja 2012 hän jäi alkueriin 800 metrillä, 2016 hän selvisi 1 500 metrillä välieriin.. Maastojuoksun EM-kilpailuissa 2017 hän saavutti sekaviestissä hopeaa.
Holušalla on kultaa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuista vuodelta 2007 3 000 metrin estejuoksusta. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuista Holuša on voittanut pronssia 1 500 metriltä vuodelta 2009.
Punnankylän mäkikeskus

Punnankylän mäkikeskus on kolmen hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Lappeenrannan Joutsenossa. Hyppyrimäet eivät toistaiseksi ole hyppykunnossa (tilanne vuonna 2023.)
Punnankylän hyppyrimäki.
Mäkiennätyksen kehittyminen.
Mäkiennätyksen 26,5 metriä on hypännyt Daniel Karjalainen.
K15.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 14,5 metriä on hypännyt Miska Tiilikainen.
Atte Kiskola

Atte Kiskola (s. 12. huhtikuuta 1992) on suomalainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa Ahveniston Ampumahiihtäjiä. Hän on voittanut vuosina 2013 ja 2014 miesten SM-hopeaa, vuonna 2013 alle 21-vuotiaiden SM-kultaa yhteislähdössä ja viestissä. Lisäksi Kiskola on voittanut vuonna 2013 rulla-ampumahiihdossa takaa-ajon kultaa ja pikakilpailun hopeaa. Vuonna 2012 hän voitti SM-kultaa normaalimatkalta, pikakilpailusta ja alle 21-vuotiaiden viestistä. Pronssia hän voitti samoissa kilpailuissa yhteislähdöstä sekä miesten viestistä. 
Atte Kiskolaa valmentaa Kimmo Kouru. Kiskola toimii myös itse valmentajana kilpailemisen ohella pikkusiskolleen Auli Kiskolalle.
Tom Slingsby

Tom Slingsby (s. 5. syyskuuta 1984 Sydney) on australialainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja. 186 senttimetriä pitkä ja 81 kilogrammaa painava Slingsby edustaa Gosford Sailing Clubia. Hän kilpailee laser-luokassa.
Slingsby saavutti olympiakultaa vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta laser-luokasta. MM-kilpailuista Slingsbyllä on viisi kultaa vuosilta 2007, 2008, 2010, 2011 ja 2012 sekä yksi hopea vuodelta 2006. Vuonna 2010 hänet valittiin vuoden purjehtijaksi ja vuonna 2012 Australian vuoden urheilijaksi.
Slingsbyn valmentajana toimii Arthur Brett. Hänet tunnetaan lempinimellä "The Wind Whisperer" ().
Inaki Gomez

Iñaki Gomez-Goroztieta (s. 16. tammikuuta 1988 México, Meksiko) on meksikolaissyntyinen kanadalainen kilpakävelijä. Gomez kilpailee 20 kilometrin kävelyssä, jossa hänen ennätyksensä on vuonna 2014 Taicangissa tehty 1.20.18. 172 senttimetriä pitkä ja 60 kilogrammaa painava Gomez edustaa Racewalk West-seuraa. 
Gomez osallistui vuoden 2012 kesäolympialaisiin Lontoossa ollen 20 kilometrin kilpailussa 13:s. Hän kilpaili myös vuoden 2013 MM-kilpailuissa Moskovassa sijoittuen samalla matkalla sijalle kahdeksan. Vuoden 2013 kesäuniversiadeista Kazanista Gomez saavutti pronssia 20 kilometrin kävelyn joukkuekilpailusta. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli kanadalaisista parhaana viides, kun kaikkien ajat laskettiin yhteen joukkuekilpailun tuloksen saamiseksi. Vuoden 2015 Pan-Amerikan kisoista Torontosta Gomez saavutti hopeaa 20 kilometriltä. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa hän oli neljästoista 20 kilometrillä.
Kimmo Vehviläinen

Kimmo Einar Vehviläinen (s. 1972) on radioalan ammattilainen. Hän on toiminut radiossa erilaisissa tehtävissä 1990-luvun alusta asti aloitettuaan ensin pienissä paikallisradioissa. Vehviläinen opiskeli psykologiaa Helsingin yliopistossa, mutta keskeytti opintonsa kesätyönä alkaneen radiotoimittajuuden vuoksi.
Vehviläinen juonsi vuoden 2019 loppuun saakka Radio Aallon aamuohjelmaa "Dynastiaa" yhdessä Jarkko Valteen, Hanna Kinnusen ja Jari Peltolan kanssa. Tätä ennen hän juonsi aamushowta Radio Novalla vuosina 2008–2010, ja sitä ennen hän juonsi Novalla muun muassa Sari Seppälän parina. Vuosina 2020–2022 hän juonsi Aito Iskelmä -radiokanavaa , kunnes loppuvuodesta 2022 palasi jälleen "Radio Novan Aamuun". Vehviläinen oli mukana Nelonen-kanavan "Selviytyjät Suomi" -tosi-tv-sarjassa vuonna 2018 ja toimi "Selviytyjät Suomi Ekstran" juontajana vuonna 2019.
Vuodesta 2019 alkaen Vehviläinen on toiminut tositelevisiosarja "Big Brotherin" juontajana.
Vehviläinen erosi vuonna 2007. Hän avioitui Johanna Ullakon kanssa 20. elokuuta 2016 ja he erosivat keväällä 2018. Vehviläinen asuu avoliitossa vuonna 2018 tapaamansa kampaaja Petra Sydämen kanssa omakotitalossa Keravalla yhdessä Vehviläisen kahden aikuisen tyttären ja Sydämen alaikäisen pojan kanssa. Vehviläisen isä on kenraalimajuri Aarno Vehviläinen.
Marcelo Brozović

Marcelo Brozović (s. 16. marraskuuta 1992 Zagreb) on kroatialainen jalkapalloilija, joka edustaa saudiarabialaista Al-Nassria. Molempijalkainen Brozović on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Kroatian A-maajoukkueessa vuodesta 2014.
Seurajoukkueura.
Brozović aloitti uransa Kroatian 2. HNL:n Hrvatski Dragovoljacissa vuonna 2010. Vuonna 2011 seura nousi Kroatian korkeimmalle sarjatasolle, 1. HNL:hon ja Brozović teki pääsarjadebyyttinsä. Yhteensä hän pelasi Dragovoljacissa 22 ottelua tehden yhden maalin.
Vuodet 2011–2012 Brozović edusti niin ikään Kroatian pääsarjan NK Lokomotivaa. Otteluita kertyi runsaan yhden kauden aikana 33 ja maaleja viisi. Elokuussa 2012 Brozović siirtyi Kroatian suurimpaan seuraan, kotikaupunkinsa Dinamo Zagrebiin. Dinamossa Brozović debytoi kaudella 2012–2013 Mestareiden liigassa ja voitti myös liigan mestaruuden. Seuraavalla kaudella Brozović voitti jälleen liigan mestaruuden debytoiden nyt Eurooppa-liigassa.
Tammikuussa 2015 Brozović siirtyi puolitoista vuotta kestävälle lainalle Italian Serie A:n Internazionaleen. Inter lunasti hänet omistukseensa lainasopimuksen päätyttyä. Brozović debytoi seuran paidassa helmikuussa 2015 US Sassuoloa vastaan. Hän teki ensimmäisen Serie A -maalinsa saman kauden viimeisessä ottelussa Empolia vastaan. Tämän jälkeen hän on joka kausi pelannut Serie A:ssa vähintään 31 ottelua lukuun ottamatta kautta 2016–2017, jolloin hän jäi 23 otteluun. Kaudella 2021–2022 hän pelasi kaikki 35 otteluaan avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt maaleja täysillä kausillaan kahdesta neljään. Hän voitti liigamestaruuden vuonna 2021 ja Italian cupin vuonna 2022.
Brozović siirtyi heinäkuussa 2023 saudiarabialaiseen Al-Nassriin 18 miljoonan euron siirtosummalla. Hän pelasi kaudella 2023–2024 Saudi-Arabian liigassa 30 ottelua ja teki niissä neljä maalia.
Maajoukkueura.
Brozović on pelannut käytännössä kaikissa Kroatian nuorten maajoukkueissa. Kesäkuussa 2014 hän pelasi ensimmäisen ottelunsa aikuisten maajoukkueessa ystävyysottelussa Australiaa vastaan. Brozović kuului Kroatian maajoukkueeseen myös saman kesän maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa hän pelasi yhdessä ottelussa, turnauksen avausottelussa isäntäjoukkue Brasiliaa vastaan. Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 2016 hän pelasi kaksi alkulohkon ottelua ja tappiollisen neljännesvälierän Portugalia vastaan. MM-kilpailuissa 2018, joissa Kroatia saavutti hopeaa, Brozović pelasi kuusi ottelua, joista avauskokoonpanossa neljä, muun muassa välierän ja loppuottelun. Kesällä 2021 käydyissä Euroopan-mestaruuskilpailuissa Brozović pelasi kolme ottelua avauskokoonpanossa ja tuli yhdessä vaihdosta kentälle. Vuoden 2022 maailmanmestaruuskilpailuissa hän rikkoi aikaisemmin hallussaan olleen maailmanmestaruuskisojen juoksumatkaennätyksen (16,3 km) ja juoksi yhden ottelun aikana 16,7 kilometriä, kun Kroatia kohtasi neljännesvälieräottelussa Japanin. Kroatia saavutti pronssia ja Brozović pelasi avauskokoonpanossa muut ottelut paitsi pronssiottelun, jossa hän ei päässyt lainkaan kentälle.
Kroatian maalit on mainittu ensin.
Etraviriini

Etraviriini (C20H15BrN6O) on bentsonitriilijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdiste on niin kutsuttu toisen sukupolven ei-nukleosidinen käänteiskopioijaentsyymin estäjä ja sitä käytetään lääketieteessä HIV:n hoidossa.
Vaikutusmekanismi ja käyttö.
Etraviriini sitoutuu muiden käänteiskopioijaentsyymin estäjien tavoin käänteiskopioijaentsyymiin ja estää tällöin sen DNA- ja RNA-riippuvaisen polymeraasiaktiivisuuden. Tällöin virussolut eivät pääse jakaantumaan ja kuolevat. Etraviriinia käytetään aina yhdessä muiden antiretroviraalisten lääkeaineiden kanssa. Sen on havaittu olevan tehokas myös sellaisia HIV-kantoja vastaan, jotka ovat kehittäneet resistenssin muita ei-nukleosidisia käänteiskopioijaentsyymin inhibiittoreita vastaan. Tyypillinen annostus on 200 mg/vrk ja absorptiota auttaa ruokailu lääkkeenoton jälkeen. Etraviriini tuli markkinoille vuonna 2008.
Haittavaikutukset.
Etraviriinin tyypillisiä haittavaikutuksia ovat allerginen ihottuma, vatsakivut, huonovointisuus ja ripuli. Lääkeaine voi aiheuttaa myös maksan entsyymiarvojen nousua. Vuonna 2009 raportoitiin tapauksista, joissa etraviriini oli mahdollisesti aiheuttanut hengenvaarallisen Stevens–Johnson-oireyhtymän. Lääkkeellä saattaa olla myös yhteys eräisiin autoimmuunisairauksiin kuten Basedowin tautiin, polymyosiittiin ja Guillain–Barrén oireyhtymään.
Synteesi.
Etraviriinin synteesin lähtöaineita ovat p-syanoaniliini ja syanamidi, jotka reagoivat muodostaen guanidiinijohdannaisen. Tämä reagoi dietyylimalonaatin kanssa muodostaen dihydroksisubstituoidun pyrimidiinijohdannaisen, jonka hydroksyyliryhmät korvautuvat kloorilla reaktiossa fosforyylikloridin kanssa. Näin muodostunut välituote bromataan ja yksi klooriatomeista korvautuu nukleofiilisella aromaattisella substituutiolla 2,6-dimetyyli-4-syanofenolin kanssa. Etraviriinisynteesin viimeisessä vaiheessa klooriatomi korvautuu aminoryhmällä reaktiolla ammoniakin kanssa.
Antónios Mástoras

Antónios Mástoras (, etunimi usein muodossa "Adónios"; s. 6. tammikuuta 1991) on kreikkalainen korkeushyppääjä. Mástoraksen ulkoratojen ennätys on Ostravassa kesäkuussa 2014 hypätty 230 ja sisäratojen ennätys vuoden 2015 sisäratojen EM-kilpailuiden finaalissa hypätty 231. Hän edustaa Panellinos AC:tä.
Mástoras saavutti hopeaa ennätystuloksellaan vuoden 2015 sisäratojen EM-kilpailuista Prahasta. Hän jakoi hopean yhdessä Italian Silvano Chesanin kanssa. Mástoras on osallistunut kerran MM-kilpailuihin, vuonna 2013, jääden tuolloin karsintaan. Myös vuoden 2014 EM-kilpailuissa Zürichissä hän jäi karsintaan.
Mástoras saavutti pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuista 2013 Tampereelta tuloksella 226. Hän jakoi pronssin Ison-Britannian Allan Smithin kanssa.
Svein-Erik Stiansen

Svein-Erik Stiansen (s. 6. toukokuuta 1942) on norjalainen pikaluistelija. Stiansen oli maailman kärkiluistelijoita 1960-luvun lopulla. Hänen paras matkansa oli 1 500 metriä, mutta myös muilla matkoilla hänellä oli kansainvälistä menestystä.
Stiansen nousi ensimmäisen kerran kansainväliseen tietoisuuteen osallistuessaan vuoden 1962 MM-kisoihin, joissa hän ei vielä päässyt kuitenkaan luistelemaan viimeistä matkaa kokonaissijoituksen ollessa 18. Vuoden 1964 EM-kisoissa hän sijoittui 16:nneksi.
Stiansen osallistui kaikkiaan kymmenen kertaa MM- ja EM-kisoihin. Menestysvuodet olivat vuosina 1966–1969. Vuoden 1966 EM-kisoissa sijoitus oli 7. ja MM-kisoissa 5. Seuraavasta kaudesta eli talvesta 1967 tuli hänen uransa huippuvuosi, kun hän sijoittui niin MM- kuin EM-kisoissa viidenneksi. Olympiavuosi 1968 ei tuonut kuitenkaan mitalimenestystä. EM-kisoissa sijoitus oli 9. ja MM-kisoissa 12. Grenoblen talviolympialaisissa Stianssen luisteli 1 500 metrillä parhaan olympialaissijoituksensa eli oli seitsemäs. 5 000 metrillä sijoitus oli 11. Seuraavana vuonna 1969 Stianssen kilpaili ja sijoittui EM-kisoissa yhdeksänneksi ja MM-kisoissa 10:nneksi. Stiansen yritti ja pääsi vielä Norjan olympiajoukkueeseen Sapporon vuoden 1972 kisoihin, joissa hän sijoittui 1 500 metrillä 11:nneksi.
Svein-Erik Stiansen luisteli 13.–14. tammikuuta 1968 Italian Madonna di Campigliossa yhteispisteiden maailmanennätyksen 176,982 sarjalla 41,8 – 7.27,6 – 2.07,7 – 15.57,1 eli alle Alankomaiden Kees Verkerkin ennätyksen. Stianssenin ennätys ei säilynyt kuitenkaan kauan ME:nä, sillä Länsi-Saksan Günter Traub rikkoi sen Inzellissä.
Uransa jälkeen Stiansen oli johtajana perustettaessa 1970-luvun alussa pikaluistelijoiden omaa ammattilaissarjaa. Myöhemmin hän toimi 1990-luvulla Norjan hiihtoliiton johtotehtävissä. Hänen poikansa on tunnettu 1990-luvulla kansainvälistä menestystä saavuttanut alppihiihtäjä Tom Stiansen.