tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Valko-Venäjän tasavallan kansallinen taidemuseo

Valko-Venäjän tasavallan kansallinen taidemuseo (, ) on taidemuseo Minskissä Valko-Venäjällä. Taidemuseo jatkaa vuonna 1939 perustetun kuvataiteen kansallisgallerian perintöä. Taidemuseon nykyisen rakennuksen suunnitteli arkkitehti Mihail Baklanav (1914–1990), ja se valmistui vuonna 1957. 
Kokoelmat ja näyttelyt.
Taidemuseon pysyviin kokoelmiin kuuluu valkovenäläistä antiikin taidetta, valkovenäläistä 1800-luvun taidetta, valkovenäläistä modernia 1900-2000-luvun taidetta, venäläistä 1700-1900-luvun taidetta, länsieurooppalaista 1500-1900-luvun taidetta sekä itämaista (intialaista, kiinalaista ja japanilaista) 1300-1900-luvun taidetta. 
Lisäksi museossa on esillä esimerkiksi valkovenäläistä ikonitaidetta ja alkuperäisiä Slutskin vöitä. 
Pysyvien kokoelmien ohella museossa on tyypillisesti esillä muutama vaihtuvaa näyttelyä. 
Museo on avoinna yleisölle maanantaisin ja keskiviikosta sunnuntaihin kello 11-19, tiistaisin museo on suljettu. 
Museon päärakennus ja muut tilat.
Taidemuseon nykyinen rakennus valmistui vuonna 1957 arkkitehti Mihail Baklanavin (, 1914–1990) suunnitteleman pohjalta; vesiväriluonnos rakennuksesta syntyi jo vuonna 1949. Sisäänkäynnin vieriset veistokset ovat kuvanveistäjien P. Siutsou (eli P. Belusov; naisfiguuri "Maalari" sisäänkäynnin oikealla puolella) ja S. Adaškevitš (mieshahmo "Kuvanveistäjä" sisäänkäynnin vasemmalla puolella) tuotantoa. Andrei Bembel laati sisäänkäynnin yläpuolisen "Kunnia"-veistoksen. Rakennuksen uudet näyttelytilat avattiin vuonna 2006.
Kansallinen taidemuseo on Valko-Venäjän kansallisgalleria ja pinta-alaltaan Valko-Venäjän suurimpia museoita, ellei suurin. Museon päärakennus sijaitsee Minskin ydinkeskustan osoitteessa Leninin katu 20; museon hallinto ja tutkijoiden työhuoneet löytyvät viereisestä talosta (Leninin katu 22). 
Kansalliseen taidemuseoon kuuluu hallinnollisesti myös 1700-luvun lopulta peräisin oleva puurakenteinen Vankovitšien talo (Ulitsa Internatsionalnaja 33a, Minsk) ja Unescon maailmanperintökohde Mirin linna Karelitšyn piirissä. Lisäksi kansalliseen taidemuseoon kuuluu omina osinaan Valkovenäläisen kansantaiteen museo Minskin piirin Raubitšyssa () ja Vitold Byalynitsky-Birulian museo.
Hibakusha

Hibakusha () on japanin kielen sana, joka tarkoittaa ”atomipommin vaikuttamaa ihmistä”. "Seizonsha" () on verrattava termi selviytyneelle eli henkiinjääneelle. Atomipommin räjäytystä kuvailtiin Japanissa sanaparilla "pikadon" (. Se tarkoittaa jyrähdystä (kuten ukkonen) ja väläystä, leimahdusta. Myös sanaa "pika" (’välähdys’) käytettiin.
Yhdysvaltalainen psykologi Robert Jay Lifton tutki 1962 laajemmin atomipommin aiheuttamia vaikutuksia uhreihinsa. Lifton oli tutkinut sekä kuntouttanut myös sodanaikaisten keskitysleirien uhreja.
Hibakushat saivat kokea atomipommien kauhujen jälkeen syrjimistä yhteisössä: heidän oli muuta väestöä vaikeampaa työllistyä tai perustaa perhettä. Muun muassa näitä ilmiöitä Lifton totesi tutkimustyössään.
31. maaliskuuta 2008 Japanissa ja Japanin ulkopuolella eli kaikkiaan 243 692 atomipommista eloonjäänyttä, ja heidän keskimääräinen ikänsä oli 75,14 vuotta.
40-vuotisen tutkimuksen perusteella Hiroshiman ja Nagasakin ydinpommit eivät aiheuttaneet geneettistä vahinkoa, joka tuottaisi jälkeläisissä mutaatioita. Tutkimus ydinpommista selviytyneiden saamista lapsista ei löytynyt lisääntyneesti kromosomivirheitä, syöpiä, veriproteiinimutaatioita eikä synnynnäisiä vaivoja.
Atomipommeista huomattavalle säteilyannokselle altistuneiden naisten lasten poikkeamat ja synnynnäisvaivat eivät olleet yleisempiä kuin Japanin keskiarvo.
Myöhemmin Hiroshiman pormestarina ollut Shinzō Hamai oli hänkin hibakusha. Hänen edeltäjänsä Senkichi Awaya menehtyi perheineen Hiroshiman pommituksessa.
Villafranca Padovana

 
Villafranca Padovana on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 11 kilometriä Padovasta luoteeseen. Kunnassa asuu runsaat 10 000 ihmistä. Sen pinta-ala on 23,83 km2. Väestötiheys on 429 asukasta/km2 (2015).
Villafrancan kunnan keskus on samanniminen kylä. Kuntaan kuuluvat lisäksi seuraavat kylät: Ronchi di Campanile, Taggì di Sopra, Taggì di Sotto.
Villafrancan naapurikunnat ovat Campodoro, Limena, Mestrino, Padova, Piazzola sul Brenta, Rubano.
Patrick Flatley

Patrick Flatley (s. 3. lokakuuta 1963 Toronto, Ontario, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija. Flatley pelasi kausina 1983-1997 NHL:ssä edustaen New York Islandersia ja New York Rangersia. 
New York Islanders varasi Flatleyn ensimmäisen kierroksen viimeisellä varauksella numerolla 21. Ensimmäisellä kaudellaan NHL:n pudotuspeleissä Flatley teki 9 maalia kolmella ensimmäisellä kierroksella pelaten samassa ketjussa Clark Gilliesin ja Brent Sutterin kanssa. Islanders hävisi kuitenkin Stanley Cupin finaalit Wayne Gretzkyn tähdittämälle Edmonton Oilersille eikä Flatley tämän jälkeen päässyt enää urallaan pelaamaan Stanley Cupin finaaleihin.
Vaikka Flatley ei koskaan ollut erityisen kova pisteiden tekijä, hän keräsi mainetta liigassa vahvana roolipelaajana. Vuonna 1991 Flatley nimettiin Islandersin seurahistorian viidenneksi kapteeniksi. 
NHL-urallaan Flatley pelasi 780 runkosarjan ottelua tehopisteillä 170+340=510. 
Lähteet.
Harris • Potvin • Gillies • Price • McKendry • Bossy • Tambellini • D. Sutter • B. Sutter • Boutilier • Flatley • LaFontaine • Diduck • MacPherson • Dalgarno • King • Fitzgerald • Chynoweth • Cheveldayoff • Chyzowski • Scissons • Lachance • Kasparaitis • Bertuzzi • Lindros • Redden • Dumont • Luongo • Brewer • Rupp • Connolly • Pyatt • Mezei • Kudroč • DiPietro • Torres • Bergenheim • Nilsson • Nokelainen • O'Marra • Okposo • Bailey
Saccolongo

 
Saccolongo on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 9 kilometriä Padovasta länteen. Kunnassa asuu noin 5 000 ihmistä. Sen pinta-ala on 13,72 km2. Väestötiheys on 360 asukasta/km2 (2015).
Saccolongon kunnan keskus on samanniminen kylä. Kuntaan kuuluu lisäksi Creolan kylä.
Saccolongon naapurikunnat ovat Cervarese Santa Croce, Mestrino, Rubano, Selvazzano Dentro, Teolo, Veggiano.
Ben Turpin

Ben Turpin (17. syyskuuta 1869 New Orleans, Louisiana – 1. heinäkuuta 1940 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka näytteli erityisesti slapstick-komedioissa. Turpinin tavaramerkkinä olivat kierot silmät, jotka hän oli vakuuttanut suoristumista vastaan 20 000 dollarista.
Turpinin elokuvaura alkoi 1907, jolloin chicagolainen Essanay Studios palkkasi hänet yhdistetyksi koomikoksi ja talonmieheksi. Vuonna 1915 Charles Chaplin liittyi Essanayn näyttelijäkuntaan. Yhteiset elokuvaesiintymiset Chaplinin kanssa nostivat Turpinin suosiota, ja vuonna 1917 hän sai oman elokuvasarjansa Vogue-studioilta. Sitä seurasi pitkä yhteistyö tuottaja Mack Sennettin kanssa. Lyhytelokuvien ohella Turpin näytteli myös pitkissä elokuvissa, kuten Rudolph Valentinoa parodioivassa "Kierosilmä sheikissä" vuonna 1923. Turpin ansaitsi parhaimmillaan yli 3 000 dollaria viikossa, jotka hän sijoitti onnistuneesti. Turpin vetäytyi elokuvista vuonna 1924 puolisonsa heikentyneen terveyden takia. Tämän kuoltua 1925 Turpin palasi elokuviin, mutta suurimman suosion aika oli jo ohi. Turpinin viimeiseksi elokuvaksi jäi vuonna 1940 valmistunut "Lattapäät lainehilla", jonka pääosia näyttelivät Oliver Hardy ja Stan Laurel. Turpin on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Estadio Padre Ernesto Martearena

Estadio Padre Ernesto Martearena on jalkapallostadion, joka sijaitsee Saltassa Argentiinassa. Stadion rakennettiin vuoden 2001 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuja varten ja se avattiin tammikuussa 2001. Stadionin yleisökapasiteetti on 20 408. Se toimii tällä hetkellä jalkapalloseura Juventud Antonianan kotistadionina.
Stadion valittiin yhdeksi kahdeksasta pelipaikasta vuoden 2011 Copa Américaan.
Kotiinpaluu (vuoden 2010 elokuva)

Kotiinpaluu on Harri J. Rantalan ohjaama lyhytelokuva vuodelta 2010. Sen pääosissa näyttelevät Eerik Kantokoski, Reeta Annala ja Kalevi Haapoja.
Elokuva on ehdokkaana neljässä sarjassa eteläpohjalaisen elokuvan palkinnon Kalevi-palkinnon saajaksi 2015.
Synopsis.
Kevät 1940. Mies palaa talvisodasta. Miehen poissa ollessa kotitila on jäänyt hoitamatta. Ulosottomiehet ovat vieneet karjan ja hevoset. Nuori vaimo on odottanut miestään kotiin. Sodan kokemukset ovat jättäneet jälkensä mieheen, hänellä on hermot riekaleina ja sodan kauhut tulevat uniin. Alkoholi helpottaa oloa ja auttaa unohtamaan sodan traumat. Körttiyhteisössä isännältä odotetaan perheen elätystä, saarnamies ja ulosmittaajat käyvät vuorotellen tuvassa saarnaamassa. Alkaa pitkä kotiinpaluu sodasta, joka virallisesti on jo ohi.
Kuvaukset.
Kotiinpaluu -elokuva kuvattiin talvella 2010 Nurmossa ja Kauhavalla.
Festivaalit.
Kotiinpaluu on kutsuttu tähän mennessä 36 festivaalille 21 maassa.
Suomen ensi-ilta ja elokuvateatterilevitys.
Kotiinpaluu - elokuva sai elokuvateatteri ensi-illan Ylistaron Matin-Tuvassa 19.09.2010. Virallinen Suomen ensi-ilta oli Kauhavan Y-Kinossa 08.12.2010 uudistuneen elokuvateatterin avajaiselokuvana. Myös Seinäjoen Bio Marilyn esitti elokuvaa loka-marraskuussa 2010. Elokuvaa esitettiin elokuvateattereissa kuudessa kaupungissa yhteensä 26 näytöstä.
DVD.
Elokuva julkaistiin DVD:llä 8.6.2012.
DVD:n extroista löytyy myös Harri J. Rantalan aiempi lyhytelokuva Daughters of Snow (2007).
Bockscar

 
Bockscar (Martin-Omaha B-29-36-MO Superfortress no. 44-27297) oli erikoismuunneltu Boeing B-29 Superfortress, raskas strateginen pommituskone. Siitä oli riisuttu puolustusaseet, pyrstöön asennettuja kahta 12,7 mm konekivääriä lukuun ottamatta. Myös panssarointi oli poistettu, näillä toimenpiteillä pyrittiin saamaan suurempi lentokorkeus. Pommitukset koneella suoritettiin 9 300–9 800 m:n korkeudesta. Koneella hyökättiin Japania vastaan viisi kertaa, joista yksi oli Fat Man -pommin pudotus Nagasakiin. Muut neljä tehtävää olivat ns. Kurpitsa-pommeja käyttäen tehtyjä, jotka raskaita (omamassa n. 5 300 kg) tavanomaisia räjähdyspommeja.
Koneen historiaa.
Koska toiselle "operaatio Centerboardin" hyökkäyslennolle lähteneen päällikön, majuri Charles Sweeneyn oma kone ”Great Artiste” oli määrätty tutkimuskoneeksi, joutui hän ottamaan varakoneen. Se oli nimetty kapteeni Frederick C. Bockille. Koneen nimi ja keulamaalaus viittaavat myös tavarajunan rahtivaunuun (). Melkein kaikki eversti Paul Tibbetsin alaisuudessa olleet pommikoneet olivat saaneet värikkään keulamaalauksen. Näistä osa oli seksistisiäkin, kuten tuolloin ajan henkeen kuului.
Nagasakiin suuntautuneella pommituslennollaan, joka oli "Erikoispommituslento numero 16": ilmeni koneen polttoainejärjestelmässä toimintavika. Lento päätettiin kuitenkin toteuttaa, huolimatta viasta ja epäedullisista sääolosuhteista. Pommikone ylitti Kokuran kaupungin kolmasti, onnistumatta sen pommituksessa. Atomipommin aseupseerina toimi komentajakapteeni Frederick L. Ashworth. Pommin pudotti kapteeni Kermit K. Beahan. Koneessa oli poikkeuksellisesti kaikkiaan kolme pilottia: Sweeneyn itsensä ohella sekä kapteeni Charles D. Albury että luutnantti Frederick J. Olivi. Suunnistajana toimi kapteeni James Van Pelt. Van Pelt sekä Beahan rekrytoitiin operaatio "Silverplateen" eli . Tämä tapahtui Enola Gayn pommittajan, majuri Thomas W. Ferebeen suosituksesta, jotka Ferebee jo entuudesta tunsi. Lennolla Nagasakiin oli ainoana kumpaankin atomihyökkäykseen osallistunut sotilashenkilö, luutnantti Jacob ”Jake” Beser. Beser oli saanut tieteellistä koulutusta fysiikan alalta Johns Hopkinsin yliopistossa.
Komentaja Ashworthilla oli assistentti mukana pommituslennolla, samoin kuin Hiroshimaan tehdyssä hyökkäyksessä komentajakapteeni William ”Deak” S. Parsonsilla. Lähdeteos mainitsi Parsonsin olleen kommodorin arvoinen, mikä nimitys ilmeisesti tapahtui vasta myöhemmin.
Koneen ns. Victor-tunnus oli ”77”, kun "Enola Gayn" vastaava oli ”82”. Tunnusnumero oli yhdessä triangelin sisässä olleen ”N”-kirjaimen kera. "Enola Gayssa" se oli ympyrä ja ”R”.
Nykyään kone on esillä USAF:n museossa Ohion Daytonassa.
Koneen tavanmukainen miehistö.
Lentomiehistö C-13 (lensi Great Artistella Nagasakin pommituksessa):
Nagasakiin tehdyn atomipommituslennon miehistö.
Lentomiehistö C-15 (Great Artisten vakituinen miehitys): 
Atomiaseen käyttöön liittyvä henkilöstö.
Lisäksi läsnä atomiaseen käyttöön liittyvänä henkilöstönä, Nagasakin atomipommihyökkäyksessä:
Nurmoo – Huuto lakeudelta

Nurmoo – Huuto lakeudelta on Harri J. Rantalan ohjaama lyhytelokuva vuodelta 2009. Sen pääosissa näyttelevät Eerik Kantokoski, Anna Alkiomaa, Oskari Katajisto, Kalevi Haapoja ja Panu Mikkola.
Synopsis.
On kesä 1939 ja pienessä Nurmon maalaiskylässä suunnitellaan kansainvälistä painiottelua. Painijoukkue vetäytyy kapteeninsa Erkin johdolla harjoituksiin lakeudelle. Myös kylän tytöt saapuvat lakeudelle ja majoittuvat joen vastarannalle. Erkki kokee elämänsä rakkauden kaupunkilaisopiskelija Annan kanssa. Kesä kuluu painiessa, maataloustöitä tehdessä ja Annan kouluttamisessa emännäksi. Syksyn saapuessa kaikki kuitenkin muuttuu.
Historiallinen pohja.
Nurmo oli 1930-luvulla maailman paras pitäjä painissa. Olympiamenestyksen myötä nurmolaiset alkoivat suunnitella ottelua muuta maailmaa vastaan. Valmisteluitakin ehdittiin tehdä, kunnes maailmanpoliittinen tilanne kärjistyi syksyllä 1939 ja maaottelu muuta maailmaa vastaan jäi vain legendaksi.
Kuvaukset.
Elokuva kuvattiin kesällä 2008 Nurmossa ja Ilmajoella.
Festivaalit.
"Nurmoo – Huuto lakeudelta" kutsuttiin kaikkiaan 33 festivaalille 18 maassa.
Palkinnot.
Diploma of the Jury
Honourable Mention
Honourable Mention
Suomen ensi-ilta ja elokuvateatterilevitys.
"Nurmoo" sai elokuvateatteriensi-iltansa Seinäjoella Bio Marilyn 1:ssä 16. lokakuuta 2009. Elokuvaa esitettiin elokuvateattereissa seitsemässä kaupungissa yhteensä 45 näytöstä.
Elokuva oli ensi-iltaviikollaan näkyvästi esillä kotimaisessa mediassa. Useat lehdet, TV ja radio uutisoivat elokuvasta.
Ensi-ilta Kosovossa.
"Nurmoo" oli ensimmäinen suomalainen näytelmäelokuva, joka sai ensi-illan itsenäisessä Kosovossa. Ensi-ilta 7. elokuuta 2009 Prizrenin elokuvajuhlilla keräsi paikalle 650 hengen yleisön. Paikalla ensi-illassa olivat myös elokuvan ohjaaja Harri J. Rantala, suomen Kosovon suurlähetystön edustajat ja Tampereen elokuvajuhlien johtaja. Ensi-iltayleisössä oli myös useita suomalaisia ja saksalaisia KFOR-sotilaita.
Ensi-ilta oli näkyvästi esillä myös kosovolaisessa mediassa.
Media.
"Nurmoo"-elokuvasta kirjoitettiin festivaalimenestyksen myötä yli sata lehtijuttua ja elokuva oli myös laajasti esillä useilla TV- ja radiokanavilla ympäri maailmaa.
Elokuvasta kirjoitettiin muun muassa "Varietyssä" ja "Chicago Sun-Timesissa". Kotimaassa lehdistö ja sähköinen media seurasivat tiiviisti elokuvan valmistumista kuvauksista ensi-iltaan.
"Ilkan" päätoimittaja Matti Kalliokoski omisti 18. lokakuuta 2009 pääkirjoituksensa elokuvalle. Kalliokosken mukaan "Suomessa on ainutlaatuista, että puolen tunnin mittainen lyhytelokuva kasvaa tällaisiin mittoihin. Siihen on kuitenkin yksinkertainen selitys: Nurmoo - Huuto lakeudelta on hyvä elokuva. Se on tiukasti paikallinen, mutta kohoaa myös yleisempiin mittoihin ja merkityksiin."
Taiteenkeskustoimikunnan Arsis-lehdessä 3/2009 oli laaja artikkeli elokuvan kansainvälisestä festivaalilevityksestä.
DVD.
"Nurmoo" julkaistiin DVD:llä 8. kesäkuuta 2012. DVD:llä on lisäksi myös Rantalan aiempi lyhytelokuva "Mutalan raitilla" (2005).
Mestrino

 
Mestrino on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin yhdeksän kilometriä Padovasta luoteeseen. Kunnassa asuu runsaat 11 000 ihmistä. Sen pinta-ala on 19,30 km2. Väestötiheys on 592 asukasta/km2 (2015).
Mestrinon kunnan keskus on samanniminen kylä. Kuntaan kuuluvat lisäksi seuraavat kylät: Arlesega, Lissaro.
Mestrinon naapurikunnat ovat Campodoro, Grisignano di Zocco (VI), Rubano, Saccolongo, Veggiano, Villafranca Padovana.
Campodoro

 
Campodoro on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 12 kilometriä Padovasta luoteeseen. Kunnassa asuu vajaat 3 000. Sen pinta-ala on 11,16 km2. Väestötiheys on 241 asukasta/km2 (2015).
Campodoron kunnan keskus on samanniminen kylä. Kuntaan kuuluvat lisäksi seuraavat kylät: Bevadoro, Torrerossa.
Campodoron naapurikunnat ovat Camisano Vicentino (VI), Grisignano di Zocco (VI), Mestrino, Piazzola sul Brenta, Villafranca Padovana.
Limena

 
Limena on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 6 kilometriä Padovasta pohjoiseen. Kunnassa asuu noin 8 000 ihmistä. Sen pinta-ala on 15,04 km2. Väestötiheys on 529 asukasta/km2 (2015).
Limenan naapurikunnat ovat Curtarolo, Padova, Piazzola sul Brenta, Vigodarzere, Villafranca Padovana.
Piazzola sul Brenta

 
Piazzola sul Brenta on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 15 km Padovasta luoteeseen. Kunnassa on asukkaita runsaat 11 000. Sen pinta-ala on 41,38 km2. Väestötiheys on 272 asukasta/km2 (2015).
Piazzolan kunnan keskus on samanniminen kylä. Kuntaan kuuluvat lisäksi seuraavat kylät: Carturo, Isola Mantegna, Presina, Tremignon, Vaccarino.
Piazzolan naapurikunnat ovat Camisano Vicentino (VI), Campo San Martino, Campodoro, Curtarolo, Gazzo, Grantorto, Limena, San Giorgio in Bosco, Villafranca Padovana.
Ammoniummetavanadaatti

Ammoniummetavanadaatti (NH4VO3) on ammonium- ja metavanadaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Ainetta käytetään katalyyttinä, analyyttisenä ja valokuvausreagenssina sekä värjäyksessä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa ammoniummetavanadaatti on valkoista kiinteää ainetta, joka liukenee melko huonosti veteen. Paremmin se liukenee ammoniakkiin ja etanoliamiiniin ja dietanoliamiiniin. Kuumennettaessa se alkaa hajota 70 °C:n lämpötilassa ja lopullisesti se sulaa ja hajoaa 200 °C:n lämpötilassa.
Valmistus.
Koska ammoniummetavanadaatti liukenee suhteellisen heikosti veteen, voidaan sitä valmistaa saostamalla. Tämä tapahtuu alkalimetallin metavanadaattisuolan, esimerkiksi natriummetavanadaatin, ja ammoniumkloridin tai ammoniumsulfaatin välisellä reaktiolla.
NaVO3 (aq) + NH4Cl (aq) → NH4VO3 (s) + NaCl (aq)
Käyttö.
Ammoniummetavanadaattia käytetään katalyyttinä, divanadiinipentoksidin valmistuksessa, valokuvien kehittämisessä reagenssina, villan värjäyksessä peittausaineena, valmistettaessa musteita ja keltaisia zirkonium- ja vanadiinioksidipohjaisia väriaineita, vanadiinin metallurgiassa ja kemiallisessa analyysissä.
Abano Terme

 
Abano Terme on kylpyläkaupunki ja kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 10 km Padovasta lounaiseen. Kunnassa asuu noin 20 000 ihmistä, ja sen pinta-ala on 21,57 km2.
Abano Termen kunnan keskus on samanniminen kylä. Kuntaan kuuluvat lisäksi seuraavat kylät: Feriole, Giarre, Monteortone, Monterosso.
Abano Termen naapurikunnat ovat Albignasego, Due Carrare, Maserà di Padova, Montegrotto Terme, Padova, Selvazzano Dentro, Teolo, Torreglia.
River-luokka (fregatti)

River-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston 151 fregatin muodostama alusluokka, jonka alukset laskettiin vesille 1941–1944. Alukset oli suunniteltu saattueiden sukellusveneidentorjunta-aluksiksi Pohjois-Atlantille.
Pääosa luokan aluksista palveli Britannian kuninkaallisessa laivastossa ja Kanadan laivastossa, mutta näiden lisäksi aluksia palveli Australian laivastossa, Vapaan Ranskan laivastossa, Alankomaiden laivastossa ja sodan päätyttyä Etelä-Afrikan laivastossa. Kymmenen Kanadassa valmistettua alusta siirrettiin Yhdysvaltain laivastolle täydentämään saattajien puutetta ennen kuin Yhdysvaltain oma telakkateollisuus pystyi paikkaamaan tarpeen. Aluksista kuitenkin ainoastaan kaksi otettiin palvelukseen ja loput kahdeksan liitettiin Kuninkaalliseen laivastoon sekä Kanadan laivastoon. Australiassa rakennettiin kaksitoista alusta, joista neljän piirustuksia muutettiin. Viimeisenä valmistunut "HMAS Diamantina" on Queensland Maritime Museumissa museoaluksena. 
Toisen maailmansodan päätyttyä alukset päätyivät ympärimaailmaa sotilas- ja siviilikäyttöön. Kanadan laivaston "HMCS Stormontin" osti Aristoteles Onassis, joka muutti sen loistojahdiksi nimellä "Christina O".
Suunnittelu.
Alukset suunnitteli William Reed, jonka lähtökohtana oli pitkätoimintasäde sekä Black Swan -luokan sluuppien saavuttama sukellusveneidentorjuntakyky. Alusten tuli samalla olla halpoja ja nopeita valmistaa normaaleilla kaupallisilla telakoilla. Aluksissa käytettiin hyväksi Flower-luokan korveteista saatuja valmistuskokemuksia. Luokan piirustuksia käytettiin suunniteltaessa Yhdysvaltain laivaston Tacoma-luokan aluksia, joista osa sittemmin palveli Kuninkaallisessa laivastossa Colony-luokan fregatteina.
Alusten runkorakenne oli käytössä myös Kuninkaallisen laivaston Loch-luokan fregateissa ja edelleen Bay-luokan fregateissa.
Alukset.
Britteinsaarilla valmistettujen River-luokan fregattien kölit laskettiin 1941–1943 ja ne valmistuivat 1942–1944. Valmistuneissa aluksissa viidessä oli turbiinimoottorit ja muissa kaksi Flower-luokassa käytettyä konetta. Aluksista 24 ensimmäisen polttoainevaranto oli ainoastaan 440 tonnia, mutta miinanraivauskaluston poistamisen sekä sisärakenteiden uudelleensuunnittelun jälkeen polttoainatäyttö saatiin kasvatettua 646 tonniin.
"HMS Helmsdalen" Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitin korvattiin Squid-heittimellä ja samalla vähennettiin syvyyspommien määrää 54:ään. Alusten keveää 20 millimetrin ilmatorjuntaa vahvennettiin osalla aluksista jopa 12:een.
Teolo

 
Teolo on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 15 kilometriä Padovasta lounaiseen. Kunnassa asuu runsaat 9 000 ihmistä. Sen pinta-ala on 31,11 km2. Väestötiheys on 291 asukasta/km2 (2015).
Kuntaan kuuluu 12 kylää: Bresseo, Castelnuovo, Feriole, Monteortone, Monterosso, Praglia, San Benedetto, San Biagio, Teolo, Tramonte, Treponti, Villa. Teolon kunnan keskus on samanniminen kylä, mutta kunnan virastotalo sijaitsee Trepontin kylässä.
Teolon naapurikunnat ovat Abano Terme, Cervarese Santa Croce, Galzignano Terme, Rovolon, Saccolongo, Selvazzano Dentro, Torreglia, Vo'.
Valtionperintö

Valtionperintö (aiemmin kruununperintö) tarkoittaa valtion oikeutta ottaa perintö itselleen, kun vainajalla ei ole perillisiä eikä hän ole testamentillakaan määrännyt omaisuudestaan. Valtion oikeuksia perintöihin valvova Valtiokonttori voi kuitenkin luovuttaa omaisuuden osittain tai kokonaan vainajan läheiselle henkilölle, vainajan viimeiselle asuinkunnalle ja perittävän kiinteistön myös kiinteistön sijaintikunnalle. Jos jäämistön perunkirjoitusarvo on yli 750 000 euroa, päätöksen omaisuuden luovuttamisesta tekee valtioneuvosto. 
Valtionperinnöstä säädetään perintökaaren (40/1965) 5 luvussa ja Ahvenanmaan maakunnan osalta Ahvenanmaan itsehallintolain (1144/1991) 63 pykälässä. Ahvenanmaalla vakinaisesti asuneen henkilön perintö menee maakunnalle, pois lukien maakunnan ulkopuolinen omaisuus, joka menee valtiolle, ellei sitä tarvita kuolinpesän velkojen kattamiseen.
Kun ilman perillisiä oleva henkilö kuolee ja hänellä on testamentti, on testamentti annettava tiedoksi Valtiokonttorille. Jos testamenttia ei ole, tehdään kuolemasta kirjallinen ilmoitus Valtiokonttoriin ja se valitsee kuolinpesälle pesänhoitajan.
Valtiokonttorin tekemään omaisuuden luovuttamista koskevaan päätökseen haetaan muutosta hallinto-oikeudelta ja sen antamaan ratkaisuun korkeimmalta hallinto-oikeudelta, jos se myöntää valitusluvan. Valtiolla on myös oikeus moittia perittävän tekemää testamenttia nostamalla kanne kuuden kuukauden kuluessa testamentista tiedon saatuaan.
Vuonna 2009 Valtiokonttorille ilmoitettiin 570 henkilöstä, jotka olivat kuolleet ilman perillisiä. Heistä 343 henkilöltä löytyi testamentti. Kuolinpesistä 40 oli sellaisia, ettei niistä jäänyt omaisuutta jaettavaksi. Valtiolle tuli omaisuutta 154 pesästä yhteensä 19,8 miljoonaa euroa, josta kunnille luovutettiin 10,1 ja yksityisille 3,3 miljoonaa euroa. Valtiolla pysytettiin omaisuutta (rahaa, asuntoja, kiinteistöjä) yhteensä 6,4 miljoonan euron verran. 2000-luvulla on valtioneuvoston päätettäväksi vietyjä asioita ollut vuosittain 1–9 kappaletta.
Cervarese Santa Croce

 
Cervarese Santa Croce on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 14 kilometriä Padovasta länteen. Kunnassa asuu vajaat 6 000 ihmistä. Sen pinta-ala on 17,52 km2. Väestötiheys on 328 asukasta/km2 (2015).
Kuntaan kuuluu kolme kylää: Cervarese, Fossona, Montemerlo. Kunnan virastotalo sijaitsee Fossonan kylässä.
Cervaresen naapurikunnat ovat Montegalda (VI), Montegaldella (VI), Rovolon, Saccolongo, Teolo, Veggiano.
Veggiano

 
Veggiano on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 12 kilometriä Padovasta luoteeseen. Kunnassa asuu vajaat 5 000 ihmistä. Sen pinta-ala on 16,24 km2. Väestötiheys on 289 asukasta/km2 (2015).
Veggianon kuntaan keskus on samanniminen kylä. Kuntaan kuuluvat lisäksi seuraavat kylät: Santa Maria, Trambacche.
Veggianon naapurikunnat ovat Cervarese Santa Croce, Grisignano di Zocco (VI), Mestrino, Montegalda (VI), Saccolongo.
Pohjanmaan liitto

Pohjanmaan liitto on yksi Suomen kahdeksastatoista (1.1.2011 alkaen) maakunnan liitosta. Liitto on kuntayhtymä, jonka jäsenenä on Pohjanmaan maakuntaan kuuluvat 1.1.2021 alkaen 14 kuntaa: Kaskinen, Korsnäs, Kristiinankaupunki, Kruunupyy, Laihia, Luoto, Maalahti, Mustasaari, Närpiö, Pedersöre, Pietarsaari, Uusikaarlepyy, Vaasa ja Vöyri. 
Maakuntajohtajana on toiminut toukokuusta 2022 alkaen Mats Brandt. Virasto sijaitsee Vaasassa.
Tehtävät.
Liiton päätehtävät ovat alueiden kehittäminen ja maakuntakaavoitus. Liitto hohtaa ja koordinoi Pohjanmaalla tehtävää kehittämistyötä, jolla luodaan edellytykset maakunnan tasapainoiselle kehittymiselle ja taloudelliselle kasvulle. Aluekehittämistoimia rahoitetaan sekä kansallisella että EU:n rahoituksella. Suunnitteluviranomaisena liitto huolehtii maakuntakaavan laatimisesta ja kaavan pitämisestä ajan tasalla. Lisäksi liitto valvoo jäsenkuntiensa etuja eri asioissa ja hoitaa suomenkielisen väestön kulttuuriasioita. Liitto osallistuu myös monenlaisten kansainvälisten asioiden ja yhteyksien hoitoon Pohjoismaissa, Itämeren alueella, EU:ssa ja Euroopassa.
Galzignano Terme

 
Galzignano Terme on kylpyläkaupunki ja kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 15 kilometriä Padovasta lounaaseen. Kunnassa asuu runsaat 4 000 ihmistä. Sen pinta-ala on 18,15 km2. Väestötiheys on 242 asukasta/km2 (2019).
Galzignanon kunnan keskus on samanniminen kylä. Kuntaan kuuluu lisäksi Valsanzibion kylä.
Galzignano Termen naapurikunnat ovat Arquà Petrarca, Baone, Battaglia Terme, Cinto Euganeo, Monselice, Montegrotto Terme, Teolo, Torreglia, Vo'.
Rovolon

 
Rovolon on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 15 kilometriä Padovasta lounaaseen. Kunnassa asuu noin 5 000 ihmistä. Sen pinta-ala on 27,56 km2. Väestötiheys on 180 asukasta/km2 (2015).
Rovolonin kuntaan kuuluu neljä kylää: Bastia, jossa sijaitsee kunnan virastotalo, Carbonara, Lovolo ja Rovolon.
Rovolonin naapurikunnat ovat Albettone (VI), Barbarano Vicentino (VI), Cervarese Santa Croce, Montegaldella (VI), Mossano (VI), Nanto (VI), Teolo ja Vo’.
Torreglia

 
Torreglia on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 14 kilometriä Padovasta lounaaseen. Kunnassa asuu runsaat 6 000 ihmistä. Sen pinta-ala on 18,75 km2. Väestötiheys on 329 asukasta/km2 (2015).
Torreglian kunnan keskus on samanniminen kylä. Se muodostuu kahdesta eri kylästä, kukkulalla sijaitsevasta Yli-Torregliasta ja Ala-Torregliasta, joka sijaitsee tasangolla. Kuntaan kuuluu lisäksi Luviglianon kylä.
Torreglian naapurikunnat ovat Abano Terme, Galzignano Terme, Montegrotto Terme, Teolo.
Helsingin kaupungin ympäristöpalkinto

Helsingin kaupungin ympäristöpalkinto on Helsingin kaupungin jakama tunnustus arvokkaasta työstä ympäristön hyväksi. Vuodesta 2008 lähtien jaetun palkinnon on saanut kahdeksan eri toimijaa. Palkinnolla Helsingin kaupunki kiinnittää huomiota ympäristöasioihin ja ongelmia lievittäviin esimerkkeihin.
Kilpailulla on vuosittain vaihtuva teema. Perustelut käydään läpi Helsingin kaupungin ympäristölautakunnassa. Kaupungin ympäristökeskus tekee ympäristölautakunnalle tiivistelmän palkitsemisesityksistä.
Palkinnon saajat.
Vuoden 2008 voittaja oli Työ ja Toiminta ry. Yhdistys työskenteli kierrätyksen ja sosiaalisen toiminnan parissa. Yhdistys kykeni yhdistämään toiminnassaan ympäristö- ja sosiaalisektorien hyvät vaikutukset. Työ &amp; Toiminta ry oli erikoistunut sähkö- ja elektroniikkaromun kierrätykseen ja yhdistys edisti jätelain hengen mukaisesti laitteiden uudelleenkäyttöä. Työ &amp; Toiminta ry:n toiminta paransi etenkin tietokoneiden elinkaareen liittyvää materiaalitehokkuutta selvästi.
Vuonna 2009 aiheena oli ilmastonmuutos, sen hidastaminen ja mahdollisuudet varautua ilmastonmuutokseen. Kilpailun voitti City Car Club, joka on vaihtoehto autojen yksityisomistukselle. Helsingin kaupungin ympäristökeskuksen palkintoperusteissa mainittiin, että yhteiskäyttökerhon seurauksena yksityisautojen määrä Helsingissä on vähentynyt. Palkitun esimerkin mukainen yhteiskäyttö vähentää luonnon kuormitusta ja tehostaa autojen hyödyntämistä.
Vuonna 2010 teemana oli Itämeri, jonka kärsii vakavasta rehevöitymisestä. Voittaja oli IHA-Lines Oy Helsinki Cruises. Yhtiö oli tehnyt vapaaehtoisia investointeja ympäristöhaittojen minimoimiseksi ja rakentanut uuden ympäristöystävällisen laivan. Uudesta laivasta ei pääse Itämereen lainkaan jätevesiä ja laivassa on oma lisäjärjestelmä harmaille vesille, jotka pumpataan maihin puhdistettavaksi. Kansainvälinen merenkulkujärjestö IMO on tehnyt esityksen täyskiellon saamiseen jätevesien Itämereen laskemiselle. Laki on tulossa voimaan 2018.
Vuonna 2011 teemana oli ruoka ja ympäristöystävällisyys. Palkinnon sai Dodo ry työstään kaupunkiviljelyn edistämisen parissa.
Vuonna 2013 palkinto myönnettiin Luonnontieteellisen keskusmuseon Kasvimuseon intendentti  Arto Kurtolle Helsingin kasvien kartoittamisen eteen tehdystä työstä.
Vuonna 2015 palkinnon sai tekniikan tohtori Juhani Pirinen, joka on työskennellyt valtakunnallisten hometalkoiden päällikkönä.
Vuonna 2017 palkinto jaettiin kahdelle taholle, ruoka-annoksia välittävälle ResQ Club Oy:lle sekä tekstiilikierrätysyritys Recci:lle. Palkinnon teema oli kiertotalous. ResQ Club pyrkii vähentämään ruokahävikkiä ja Recci kehittää tekstiilien kierrätysmenetelmiä.
Tapani Mattila (kaupunginjohtaja)

 Antti Tapani Mattila (s. 22. huhtikuuta 1966 Saloinen) oli Nokian kaupunginjohtaja syyskuusta 2010 helmikuuhun 2013 asti. Ennen siirtymistään Nokian kaupunginjohtajaksi hän työskenteli Jämsän kaupunginjohtajana vuosina 2007–2010 ja Hankasalmen kunnanjohtajana vuosina 2003–2007. Mattila varttui Raahen Mattilanperällä ja kirjoitti ylioppilaaksi Saloisten lukiosta 1985. Hän opiskeli Oulun yliopistossa ja on koulutukseltaan diplomi-insinööri.
Leopold Lerche

Ernst Leopold Lerche (15. helmikuuta 1877 Helsinki – 28. marraskuuta 1927 Hyvinkää) oli suomalainen liikemies.
Lerchen vanhemmat olivat senaattori Fredrik Lerche ja Mary Maynard. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja opiskeli sitten oikeustiedettä Helsingin yliopistossa.
Lerche toimi liikemiehenä Helsingissä. Hän oli muun muassa A. Parviainen &amp; Co:n johtaja vuodesta 1908 ja Nobels Petroleumimport Ab:n (vuodesta 1920 Aktiebolaget Nobel Standard i Finland, myöhemmin Oy Esso Ab) toimitusjohtaja. Lerche oli Helsingin kaupunginvaltuutettuna 1916–1918.
Lerche johti vuodesta 1906 Ab M. G. Stenius -nimistä maayhtiötä yhdessä Julius Tallbergin, K. H. Renlundin ja rakennusmestari Joh. Hohanssonin sekä maisteri Sigurd Steniuksen kanssa. Vuonna 1895 perustettu yhtiö oli alkanut rakentaa Haagan huvilakupunkia Huopalahden rautatieaseman ympäristöön. Yhtiö hankki maata Haagasta, Meilahdesta ja 1910 Munkkiniemestä. Yhtiön osakkaana ollut arkkitehti Eliel Saarinen laati yhtiön maa-alueiden kehittämistä varten Munkkiniemi-Haaga-kaupunkisuunnitelman 1910–1915. Ensimmäisen maailmansodan jälkeinen rakentamisen taantuma esti kuitenkin suunnitelman toteutumisen eräitä pieniä osia lukuun ottamatta.
Vuonna 1915 Lerche oli perustamassa osakeantien järjestelyyn erikoistunutta Emissiooniosakeyhtiö-nimistä sijoitusyhtiötä yhdessä Axel Ehrnroothin, J. K. Paasikiven, Otto Stenrothin ja Julius Tallbergin kanssa. Erik von Frenckell toimi uuden yhtiön toimitusjohtajana. Yhtiö toimi vaihtelevalla menestyksellä vuoteen 1924 saakka.
Samana vuonna Lerche, kenkätehtailija Emil Aaltonen ja Kansallis-Osake-Pankin Tampereen-konttorin johtaja Juhani Arajärvi perustivat Tampereelle Oy Lokomo Ab nimisen metallialan yrityksen joka aloitti höyryveturien valmistamisen.
Lerchen omistama Finska Finans Ab osti syksyllä 1918 Hjalmar Linderiltä tämän Suomessa olleen omaisuuden Mustion kartanolinnaa ja yhtä puuhiomoa lukuun ottamatta. Lerchen yhtiön omistukseen siirtyi tässä kaupassa Lohjan selluloosatehtaan omistanut Lohjan Selluloosa Oy mutta hän myi osuutensa tässä yhtiössä vuoteen 1919 mennessä. Vuonna 1920 Lerche perusti Ab Svartå Bruk Oy:n jatkamaan Mustion tehtaiden toimintaa ja toimi yhtiön hallituksen puheenjohtajana vuoteen 1927 saakka.
Lerche omisti 1908–1917 Puotilan kartanon ja tämän jälkeen hän omisti vuodesta 1916 Sköldvikin kartanon Porvoon maalaiskunnassa sekä vuodesta 1918 alkaen puolet Linderiltä hankitusta Kytäjän kartanosta, toisen puolen omisti Nobel-Standard-yhtiö, jonka toimitusjohtaja Lerche oli. Lerchen perheen kaupunkiasuntona oli vuodesta 1901 lähtien Itäinen Puistotie 7:ssä sijainnut Villa Kleineh.
Lerche oli naimisissa vuodesta 1899 Olga Maria Matilda Adelina Parviaisen kanssa; säveltäjä Nils Lerche (1905–1986) oli heidän poikansa. Lerche kuoli 50-vuotiaana sydänkohtaukseen Kytäjällä ollessaan lähdössä jänismetsälle.
Vo’

 
Vo' on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 20 kilometriä Padovasta lounaaseen. Kunnassa asuu runsaat 3 000. Sen pinta-ala on 20,42 km2. Väestötiheys on 165 asukasta/km2 (2015).
Vo'n kunnan keskus on samanniminen kylä. Kuntaan kuuluvat lisäksi seuraavat kylät: Boccon, Cortelà, Vo' Vecchio, Zovon. 
Vo'n naapurikunnat ovat Agugliaro (VI), Albettone (VI), Cinto Euganeo, Galzignano Terme, Lozzo Atestino, Rovolon, Teolo.
Alexandra Salmela

Alexandra Salmela (o.s. Balážová, s. 7. marraskuuta 1980 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialaissyntyinen kirjailija. Hän asuu Suomessa ja kirjoittaa suomeksi ja slovakiksi.
Salmela on valmistunut teatteridramaturgiksi Bratislavan teatterikorkeakoulusta sekä suomen kielen ja kirjallisuuden maisteriksi Kaarlen yliopistosta Prahasta.
Salmelan ensimmäinen suomeksi kirjoittama romaani "27 eli kuolema tekee taiteilijan" ilmestyi vuonna 2010. Se voitti Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon ja Kaiharin kulttuuripalkinnon. Teos oli myös Finlandia-palkintoehdokas. Salmelan ehdokkuus herätti keskustelua, sillä hän ei ole Suomen kansalainen, kuten palkinnon säännöt edellyttivät. Myöhemmin Suomen Kirjasäätiö poisti kansalaisuusvaatimuksen säännöistä.
Vuonna 2013 Salmelalta ilmestyi satukirja "Kirahviäiti ja muita hölmöjä aikuisia". Kirja julkaistiin samanaikaisesti myös Slovakiassa. Se oli Arvid Lydecken -palkintoehdokkaana. Salmelan toinen romaani, "Antisankari", ilmestyi syyskuussa 2015.
Cinto Euganeo

 
Cinto Euganeo on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 20 kilometriä Padovasta lounaaseen. Kunnassa asuu noin 2 000. Sen pinta-ala on 19,70 km2. Väestötiheys on 103 asukasta/km2 (2015).
Kuntaan kuuluvat seuraavat kylät: Cinto Euganeo, Faedo, Fontanafredda, jossa sijaitsee kunnan virastotalo, Valnogaredo.
Cinto Euganeon naapurikunnat ovat Baone, Galzignano Terme, Lozzo Atestino, Vo'.
Captain-luokka (fregatti)

Captain-luokka oli toisessa maailmansodassa Britannian kuninkaallisen laivaston fregattiluokka, jonka muodostivat 78 Yhdysvalloissa valmistettua saattuehävittäjää. Alukset laskettiin vesille 1942–1943 ja ne luovutettiin Britannialle osana lend-lease-sopimusta, minkä jälkeen ne luokiteltiin uudelleen fregateiksi. Alukset palvelivat saattueiden suojana, sukellusveneiden torjunnassa sekä rannikkoliikenteen valvonnassa. Luokan alukset oli kerätty kahdesta eri Yhdysvaltain laivaston saattuehävittäjäluokasta: 32 Evarts-luokan alusta ja loput 46 Buckley-luokasta.
Sodan päätyttyä lähes kaikki jäljellä olevat alukset palautettiin Yhdysvaltoihin, millä yritettiin osaltaan pienentää maksettavia kuluja. 
Alukset.
Amiraliteetti päätti nimetä alukset Trafalgarin taistelussa vara-amiraali Horatio Nelsonin alaisuudessa taistelleiden laivan päälliköiden mukaan. Alusten määrän lisääntyessä valintakriteeriä jouduttiin laajentamaan vanhempiinkin aluksen päälliköihin. Luokan aluksista 66 varustettiin nimellä, jota ei ollut aiemmin käytetty laivaston aluksilla, ja ainoastaan kahdeksan aluksista nimettiin jo ensimmäisessä maailmansodassa käytetyllä nimellä – "HMS Lawford", "HMS Louis", "HMS Manners", "HMS Moorsom", "HMS Mounsey", "HMS Narborough", "HMS Pasley" ja "HMS Seymour". Loput neljä – "HMS Rupert", "HMS Torrington", "HMS Holmes" ja "HMS Fitzroy" – olivat olleet joko useampaan kertaan tai jo aiemmin käytössä.
Lozzo Atestino

 
Lozzo Atestino on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 25 kilometriä Padovasta lounaaseen. Kunnassa asuu runsaat 3 000 ihmistä. Sen pinta-ala on 23,97 km2. Väestötiheys on 132 asukasta/km2 (2015).
Lozzo Atestinon kunnan keskus on samanniminen kylä. Kuntaan kuuluvat lisäksi seuraavat kylät: Chiavicone, Lanzetta, Valbona.
Lozzo Atestinon naapurikunnat ovat Agugliaro (VI), Baone, Cinto Euganeo, Este, Noventa Vicentina (VI), Ospedaletto Euganeo, Vo'.
Audi S3

Audi S3 on Audin valmistama alemman keskiluokan automalli, joka on urheilullisempi versio Audi A3 -mallisarjasta. Se sijoittuu mallistossa RS3:n alapuolelle. 
Audi S3 Typ 8L (1999–2003).
Ensimmäisen sukupolven A3:een perustuva Audi S3 esiteltiin vuoden 1999 alussa. Se oli saatavana ainoastaan kolmiovisena hatchbackina.
Moottorina oli turboahdettu 1,8-litrainen bensiinimoottori teholtaan 210 hevosvoimaa. Voimansiirtona oli kuusivaihteinen manuaalivaihteisto ja vetotapana neliveto.
Vuoden 2001 pienen uudistuksen yhteydessä moottorin teho nousi 225 hevosvoimaan. 
Audi S3 Typ 8P (2006–2012).
Toisen sukupolven A3:een perustuva Audi S3 esiteltiin vuonna 2006 kolmiovisena hatchbackina. Kasvojenkohotuksen yhteydessä keväällä 2008 tuli saataville myös viisiovinen S3 Sportback.
Moottorina oli turboahdettu suorasuihkutteinen 2,0 FSI teholtaan 265 hevosvoimaa. Voimansiirtona oli kuusivaihteinen manuaalivaihteisto tai kuusiportainen "S tronic" -kaksoiskytkinvaihteisto ja vetotapana neliveto.
Audi S3 Typ 8V (2012–2020).
Kolmannen sukupolven A3:een perustuva Audi S3 esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syyskuussa 2012. Se on saatavana kaikkina neljänä korimallina: kolmi- ja viisiovisina hatchbackeina, neliovisena sedanina ja kaksiovisena cabrioletina.
Moottorina on turboahdettu suorasuihkutteinen 2,0 FSI teholtaan 300 hevosvoimaa. Voimansiirtona on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto tai kuusi- tai seitsemänportainen "S tronic" -kaksoiskytkinvaihteisto. Vetotapana on vaihteistosta riippumatta aina neliveto.
Vuonna 2016 malli sai muun muassa uudelleenmuotoillut ajovalot, etusäleikön ja etupuskurin.
Audi S3 Typ 8Y (2020–).
Neljännen sukupolven A3:een perustuva S3 esiteltiin elokuussa 2020. Se on saatavana viisiovisena hatchbackina ja neliovisena sedanina.
Moottorina on turboahdettu 2,0-litrainen TFSI-bensiinimoottori teholtaan 310 hevosvoimaa. Voimansiirtona on seitsemänportainen "S tronic" -kaksoiskytkinvaihteisto ja vetotapana neliveto.
Pitkis-Sport

Pitkis-Sport on liikuntaleiri ja joukko liikuntaan liittyviä tapahtuma, jonka järjestää Lounais-Suomen Liikunta ja Urheilu ry. Tapahtumien tarkoituksena on tutustuttaa lapsia ja perheitä eri liikuntalajien saloihin ja siten viihtymään liikunnan parissa.
Tapahtuman laajuus.
Pitkis-tapahtumissa liikkuu vuosittain noin 15 000 lasta, nuorta ja aikuista. Pitkis-Sportille osallistuu kävijöitä jo kolmessa eri sukupolvessa. Sukupolvelta toiselle siirtyvä liikunnallinen perintö on osoituksena Pitkis-tapahtumien tarpeesta ja hyvistä järjestelyistä. 
Pitkis-Sportin historiaa.
SVUL:n Satakunnan piirin leiritoiminta alkoi jo 1950-luvulla Kokemäellä, kun raviradalla järjestettiin nuorten yleisurheiluleirejä. Varsinainen leiritoiminta Pitkäjärvellä alkoi 1963, kun järjestettiin ensimmäinen nuorisojohtajakurssi leirin muodossa. Alkuvuosina nimenä oli Pitkäjärven leiri ja vuonna 1976 otettiin käyttöön Pitkis-Sport liikuntaleiri. 1988 on ollut ainoa vuosi, jolloin Pitkäjärvellä ei leiriä pidetty, silloin järjestettiin Satakunnan kisat Porissa ja Pitkis-Sport oli osa sitä tapahtumaa. Suuren urheilujärjestöjen rakennemuutoksen aikana v. 1993 vanhat SVUL:n (Suomen Valtakunnan urheiluliitto) piirit lakkautettiin ja piirejä yhdistettiin. Samalla SVUL Satakunta ja SVUL Varsinais-Suomi yhdistettiin ja perustettiin Lounais-Suomen Liikunta ja Urheilu ry, joka jatkoi samoja tehtäviä, nyt vain uuden nimen alla. Pitkis-Sportin ympärille on muodostunut jo suuri Pitkis-liikuntaperhe, jota kehitetään jatkuvasti.
Montegrotto Terme

 
Montegrotto Terme on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 11 kilometriä Padovasta lounaaseen. Kunnassa asuu runsaat 11 000 ihmistä. Sen pinta-ala on 15,25 km2. Väestötiheys on 743 asukasta/km2 (2015).
Montegrotto Termen kunnan keskus on samanniminen kylä. Kuntaan kuuluvat lisäksi seuraavat kylät: Mezzavia, Turri.
Montegrotto Termen naapurikunnat ovat Abano Terme, Battaglia Terme, Due Carrare, Galzignano Terme, Torreglia.
Chilenkultatikka

Chilenkultatikka ("Colaptes pitius") on Etelä-Amerikassa elävä tikkalintu, joka kuuluu kultatikkojen ("Colaptes") sukuun. Chilenkultatikkaa tavataan lähes yksinomaan Chilessä, jossa se on maan yleisin tikkalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Chilenkultatikan pituus on 32–34 senttiä. Selkäpuoli on tummanruskea ja sitä kirjovat vaaleanruskeat ja kellertävänruskeat hapsut, jotka ovat kullakin yksilöllä hieman erilaiset. Hapsut luovat höyhenykseen epäsäännöllisen aaltomaisen ristikkokuvion. Vatsa, kaula ja rinta ovat vaaleanharmaat tai ruskeankeltaiset, ja niitä kirjovat vastaavanlaiset ristikkokuviot. Lisäksi päässä on kellanruskea alue, joka ulottuu nokan tyvestä poskiin. Takapuoli on valkoinen ja siipien alapinnat ovat keltaiset. Silmät ovat kirkkaankeltaiset muilla paitsi poikasilla.
Chilenkultatikasta tunnistetaan kaksi alalajia: "C. p. pitius" ja "C. p. cachinnans". "C. p. cachinnans" -alalajin rinnan ristikkokuviot ovat paksumpia ja se on kooltaan hieman toista alalajia suurempi. Lisäksi sen pyrstö on kokoon suhteutettuna pienempi. Chilenkultatikka muistuttaa jonkin verran kuubankultatikkaa. Molempien lajien koirailta puuttuu muille kultatikkojen suvun koiraille tyypillinen punainen alue höyhenyksestä. Kuubankultatikasta poiketen chilenkultatikalla on kuitenkin tumma päälaki ja tiheämpi kuvionti rinnassa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Chilenkultatikkaa tavataan lähes yksinomaan Chilessä, mutta joitakin lintuja on löydetty myös Argentiinasta. Se on Chilen yleisin tikkalaji. Chilessä laji elää maan etelä- ja keskiosissa ja Argentiinassa aivan maan länsirajalla. "C. p. pitius" -alalajin levinneisyys ulottuu keskisessä Chilessä sijaitsevasta Coquimbosta etelään Ayséniin, kun taas "C. p. cachinnans" elää etelämpänä. Sen levinneisyys ulottuu Chiloén saarelta ja Llanquihuin alueelta Magallanesin alueelle maan eteläosiin.
Chilenkultatikkaa tavataan rannikkoalueilta aina Andien esivuoristoon jopa 2 000 korkeuteen saakka. Lajin elinympäristöä ovat avoimilla tasangoilla sijaitsevat pensaikot, kuivat ja kiviset kukkula-alueet ja etelänpyökkejä ("Nothofagus") kasvavat avoimet metsät sekä metsänreunat. Laji liikkuu myös maatalousalueilla, mutta välttää liikkumista syvällä laajoissa metsissä.
Elintavat.
Chilenkultatikkoja näkee yleensä pareittain, mutta pesintäajan lopussa myös perheryhminä. Lajin ravinto koostuu hyönteisistä ja niiden toukista, etenkin muurahaisista. Se etsii ravintonsa maasta pensaiden ja mullan seasta. Se nakuttelee myös puita ja poimii sieltä löytyneet hyönteiset kielellään. Silloin kun lintu ei ruokaile, se yleensä istuu puussa. Chilenkultatikkoja jää usein petolintujen kuten patagonianhiirihaukan ja amerikantuulihaukan saaliiksi.
Chilenkultatikka kaivaa pesäkolonsa yleensä jyrkälle rinteelle, törmälle tai kalliolle. Puunrunkoon se kovertaa pesän vain harvoin. Naaras munii pesäkoloon 5–6 munaa.
Herttatöyhtöpoimija

Herttatöyhtöpoimija ("Hemicircus canente") on eteläaasialainen tikka. Sen esiintymisalue ulottuu Intiasta Bangladeshiin, Myanmariin, Thaimaahan, Kambodžaan ja Kotšin-Kiinaan. René-Primevère Lesson kuvaili lajin holotyypin Myanmarin Pegusta vuonna 1830.
Taksonomia.
Ranskalainen luonnontieteilijä René Lesson kuvasi herttatöyhtöpoimijan vuonna 1832 Myanmarin Bagosta löydetyn yksilön perusteella. Hän käytti siitä binominimeä "Picus canente", joka on peräisin roomalaisesta mytologiasta: Canens oli makeaääninen nymfi, ja hänen miehensä oli Picus. Laji sijoitetaan nykyään töyhtöpoimijoiden sukuun, jonka englantilainen luonnontieteilijä William John Swainson esitteli vuonna 1837. Laji on monotyyppinen, eli alalajeja ei ole tunnustettu.
Hesa (lentopalloseura)

Hesa oli helsinkiläinen lentopalloseura. 
Hesa syntyi, kun Lautta-Pojat kauden 1981 jälkeen yhdistyi Johanneksen Pojat -nimiseen joukkueeseen ja otti nimekseen Hesa. Vuonna 1985 Hesa voitti miesten Suomen mestaruuden. Naisten mestaruuden seura saavutti 1990.
Seuran miesten joukkue pelasi SM-tasolla vuodet 1983–1991. Kaudella 1990–1991 Hesa hävisi kaikki ottelunsa ja putosi 1-sarjaan. Hesan naisten joukkue joutui luopumaan SM-sarjapaikastaan vuonna 1994 taloudellisista syistä.
HFB-320 Hansa Jet

HFB-320 Hansa Jet oli metallirakenteinen, kaksimoottorinen, kymmenpaikkainen liikelentokone, jota rakensi saksalainen lentokonevalmistaja Hamburger Flugzeugbau vuosina 1964–1973.
Koneen huomiota herättävin ominaisuus on käänteisen nuolisiiven käyttö siipirakenteessa. Ratkaisusta oli aiempaa kokemusta Junkers Ju 287 -koneen kehittämisestä.
Rakentaminen.
Prototyyppi lensi ensilentonsa 21. huhtikuuta 1964 ja sitä seurasi toinen prototyyppi 19. lokakuuta samana vuonna. 12. toukokuuta 1965, ensimmäinen prototyyppi putosi ongelmia aiheuttaneen T-pyrstön takia. Hamburger Flugzeugbaunin pääkoelentäjä menehtyi onnettomuudessa. 
Onnettomuuden seurauksena Hansa Jettiin tehtiin paljon muutoksia, jotka paransivat myös koneen suorituskykyä. Ensimmäisten kymmenen Hansa Jetin kaupallinen tuotanto alkoi toukokuussa 1965 ja 2. helmikuuta 1966 ensimmäinen saatiin valmiiksi. "General Air" Hampurista oli ensimmäinen koneen saanut asiakas maaliskuussa 1968.
Käyttö.
Saksan ilmavoimat tilasi 13 HFB-320:ntä vuonna 1963 ja VIP-liikennöinti niillä alkoi 1969.
Kilpailun lisääntyminen ja huonot turvallisuustilastot koneella johtivat tilausten vähenemiseen ja lopulta 1973 tuotanto lopetettiin, mutta vasta 24. kesäkuuta 1994 jäi viimeinen kone eläkkeelle.
Hansa Jet joutui peräti yhdeksään onnettomuuteen, josta kuusi vaati kuolonuhreja. Koneista 20 prosenttia tuhoutui, mutta vain prototyypin onnettomuus voitiin osoittaa johtuvan suoraan suunnitteluvirheestä. Onnettomuuksien syinä pidettiin kuitenkin lentäjän virhettä suurimmassa osassa tapauksista.
Little Red Rooster

Little Red Rooster on alun perin Willie Dixonin kirjoittama, ja Howlin' Wolfin vuonna 1961 levyttämä blueskappale. 
Vuonna 1964 brittiläisen The Rolling Stones -yhtyeen versio nousi Britannian listaykköseksi viikon ajaksi huolimatta siitä, että kappaleen seksuaaliset vihjaukset ja solisti Mick Jaggerin rietas laulutapa herättivätkin vastustusta konservatiivisten ihmisten keskuudessa. Rolling Stonesin versio perustui Sam Cooken vuoden 1963 coveriin. Kappale sisältyy Yhdysvalloissa julkaistulle "The Rolling Stones, Now!" -albumille.
Little Red Roosterin coveroiminen oli Rolling Stonesin managerin Andrew Loog Oldhamin idea, joka halusi yhtyeen olevan imagoltaan kova ja ilkeä vastakohtana The Beatlesille. Rolling Stonesin edelliset singlet, ”I Wanna Be Your Man”, ”Not Fade Away” ja ”It's All Over Now”, olivat vieneet yhtyettä popimpaan suuntaan. Yhdysvalloissa singleä ei julkaistu rohkean sisältönsä vuoksi – sen sijaan siellä ilmestyi radioystävällisempi ”Heart of Stone”.
Vuonna 1991 ilmestyneellä livealbumilla "Flashpoint" on kappaleesta versio, jossa Eric Clapton vierailee soittaen slide-kitaraa. Alkuperäisessä levytyksessä slide-kitarasta vastasi Brian Jones.
Kappaleet The Rolling Stonesin singlellä.
A-puoli
B-puoli