tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
NREM-uni

NREM-uni eli non-REM-uni tai perusuni on toinen unen kahdesta tyypistä. Nimi tulee siitä, että NREM-unen aikana ei esiinny nopeita silmänliikkeitä (REM, "rapid eye movement") kuten REM-unessa.
NREM-uni jaetaan nykyisin kolmeen vaiheeseen, NREM-1, NREM-2 ja NREM-3. Nukkuja siirtyy yön aikana monta kertaa yhdestä NREM-vaiheesta toiseen.
Unen ensimmäinen vaihe NREM-1 on lyhytkestoinen valvetilan ja unen rajatila, jossa voidaan kokea hallusinaatioita. Sitä seuraava NREM-2-vaihe on ensimmäistä vaihetta syvempi ja kestää yhteensä noin puolet yöstä. Kolmas vaihe NREM-3 on syvän unen vaihe, joka kestää noin puoli tuntia, ja sen aikana on hyvin vaikea herätä.
NREM-3-vaiheesta nukkuja siirtyy REM-uneen, jonka jälkeen alkaa taas uusi unisykli.
Somo

Somo on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Barouélin piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen rannalla 34 kilometriä Barouélista koilliseen. Kunnassa on 6 900 ja keskuskylässä 2 000 asukasta (vuonna 2009).
Somon kunnan pinta-ala on noin 76 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Barouélin piirin Dougoufién, etelässä Boidién sekä lännessä ja pohjoisessa Tamanin kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu kymmenen kylää. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja, bambaroita ja fulbeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Somossa pidetään viikoittain alueen suurimmat markkinat. Kunnassa toimii neljä koulua ja terveyskeskus.
Buick Excelle

Buick Excelle on Buickin vuodesta 2003 lähtien Kiinan markkinoille valmistama keskiluokan henkilöautomalli. Sen ensimmäinen sukupolvi oli uudelleennimetty Daewoo Lacetti, toinen sukupolvi puolestaan uudelleennimetty Buick Verano, jota myytiin Pohjois-Amerikassa ja joka perustuu Opel Astraan. Vuonna 2015 esiteltiin toisen sukupolven Verano, ja sitä myydään myös Kiinassa samalla nimellä. Excellen kolmas sukupolvi on oma mallinsa, jota myydään ainoastaan Kiinassa.
Buick Excelle I (2003–2016).
Ensimmäisen sukupolven Excelle oli uudelleennimetty Daewoo Lacetti. Mallia valmistettiin neliovisena sedanina, farmarina ja Excelle HRV -hatchbackina. Sedanin tuotanto jatkui toisen sukupolven rinnalla vuoteen 2016 saakka. 
Vuonna 2008 Excelle sai muun muassa uudet ajovalot ja etusäleikön. 
Buick Excelle II (2009–2016).
Toisen sukupolven Excellestä oli kaksi erillistä mallia. Vuonna 2009 esitelty hatchback-korinen Excelle XT oli uudelleennimetty Opel Astra J, kun taas seuraavana vuonna markkinoille tullut sedan-korinen Excelle GT oli sama auto kuin Pohjois-Amerikassa myytävä Buick Verano, joka perustuu tekniikaltaan Astraan.
Buick Excelle XT (2009–2015).
Excelle XT:n korvasi vuonna 2015 Verano GS, joka on uudelleennimetty Opel Astra K. 
Buick Excelle III (2015–).
Kolmannen sukupolven Excelle esiteltiin vuonna 2015. Malli sai vuoden 2017 lopulla kasvojenkohotuksen, jossa uudistettiin erityisesti keulan ilmettä. Samalla esiteltiin Excelle GX -farmarimalli. 
Buick Excelle IV (2018–).
Neljännen sukupolven Excelle esiteltiin vuonna 2018. Se syntyi Opelin suunnitteluprojektin tuloksena, kun Corsa E -mallin seuraajaa oltiin kehittämässä. Uuden Corsan suunnittelu jouduttiin aloittamaan uudelleen lähes puhtaalta pöydältä, kun Opel myytiin ranskalaiselle PSA-konsernille, sillä auto siirtyisi käyttämään PSA-konsernin pienten automallien perusrakennetta. Lähes tuotantovalmis kehitteillä ollut General Motorsin uudelle pohjalevylle perustuva malli tuli myyntiin Kiinassa sedan-korisena versiona Buick Excelle -nimisenä.
Qin Er Shi

Qin Er Shi (, joskus myös "Ying Huhai", ; 229 eaa. – 207 eaa.) oli Kiinan toinen keisari vuosina 210–207 eaa. Hän oli Qin-dynastian toinen hallitsija. 
Elämä.
Qin Er Shin henkilökohtainen nimi oli Huhai. Hän syntyi vuonna 229 eaa. ja oli Qinin kuningas Qin Shi Huangdin toinen poika. Huangdi yhdisti Kiinan ja nousi sen ensimmäiseksi keisariksi. Kun Huangdi kuoli vuonna 210 eaa., hänen vanhimman poikansa Fusun oli tarkoitus nousta toiseksi keisariksi, mutta kun hänet murhattiin, Huangdin vallan peri Huhai.
Qin Er Shin valtakausi jäi lyhyeksi, sillä hän kuoli jo vuonna 207 eaa., ollessaan 22-vuotias. Qin-dynastia kaatui jo saman vuoden lopussa, 14 vuotta perustamisensa jälkeen.
Viivi Huuska

Viivi Maileena Huuska (s. 23. maaliskuuta 1989 Kankaanpää) on suomalainen ohjaaja ja valokuvaaja.
Huuska kirjoitti ylioppilaaksi Vaskivuoren lukion tanssilinjalta Vantaalta vuonna 2008 ja opiskeli sen jälkeen valokuvausta Voionmaan opistossa Ylöjärvellä ja Lahden ammattikorkeakoulussa. Hän on ohjannut mainoksia ja lisäksi musiikkivideoita muun muassa Zara Larssonille (”Love Me Land”), Pete Parkkoselle (”Kohta sataa”), Cheekille (”Me ollaan ne Part 2”), Cristal Snow’lle (”Love is Blind”), Erika Vikmanille (”Häpeä”) ja Käärijälle (”Ruoska”).
Huuska on Cristal Snow’n sisko, ja hän on esiintynyt monissa ToosaTV:n sketseissä. ”Love is Blind” -video voitti yleisön suosikkiäänestyksen Oulun musiikkivideofestivaalilla vuonna 2016.
Huuska on kertonut tavoitteekseen purkaa naiskehon kuvaamiseen liittyviä konventioita. Kertomansa mukana hän tajusi vasta myöhemmin, että monet asiakkaat halusivat provokatiivuutta toistamalla kuitenkin huomiota, jolla tehdä rahaa.
Instagram-tilillään Huuska tarkastelee omaa kehoaan, naiseutta ja mediaa reflektoiden.
Kaika

Kaika (, tunnetaan myös nimellä "Wakayamatonekohikoobi no Mikoto") oli perinteisen japanilaisen tiedon mukaisesti Japanin yhdeksäs keisari.
Kaikan, kuten usean muunkaan varhaisen Japanin keisarin, valtakauden alkamis- ja päättymisvuotta ei ole varmasti saatu selville, ja hänen on uskottu hallinneen vuodesta 158 eaa. vuoteen 98 eaa. Todellisuudessa Kaika on kuitenkin saattanut elää vasta ensimmäisellä vuosisadalla.
Dmitri Tarasov (jääkiekkoilija)

Dmitri Jevgenjevitš Tarasov (; 13. helmikuuta 1979 Habarovsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto, nykyinen Venäjä – 14. kesäkuuta 2023) oli venäläinen jääkiekkoilija. Hän pelasi KHL-joukkue Amur Habarovskissa.
Nizzan raitiotieliikenne

Nizzan raitioliikenne on yksi Nizzan julkisen liikenteen muodoista.
Kaupungissa oli ollut aiemminkin raitiovaunuliikennöintiä, mutta nykyinen raitiotie avattiin vuoden 2007 lopulla. Raitiotie osoittautui suosituksi liikennöintimuodoksi, sillä lähikuukausina avaamisen jälkeen päivittäiset matkustajamäärä olivat jo 65 000–70 000. Tämä synnytti myös tarvetta laajentaa linjastoa.
Vuonna 2013 valmistui raitiotien ensimmäinen laajennus Pont Micheliin asti. Vuotta myöhemmin aloitettiin raitiotien toisen linjan rakennustyöt. Linja 2 on 11,3 kilometriä pitkä ja kulkee Nizzan lentoasemalta Nizzan keskustan suuntaan. Uudesta linjasta 3,2 kilometriä kulkee tunnelissa maan alla. Linjan 2 ensimmäinen osuus avattiin liikenteelle kesällä 2018.
Sevofluraani

Sevofluraani (C4H3OF7) on fluorattuihin eettereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä nukutusaineena.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa sevofluraani on miellyttävänhajuista helposti haihtuvaa ja väritöntä nestettä. Sevofluraanin nukuttavat ominaisuudet johtuvat siitä, että yhdiste sitoutuu GABA-reseptoreihin. Se myös vähentää aivojen glukoosinkulutusta. Muiden halogenoitujen eetterien tavoin yhdiste on naamarin kautta hengitettävä aine. Sevofluraani aikaansaa nukahtamisen nopeasti ja myös anestesiasta herääminen tapahtuu nopeasti. Sevofluraani on yleisesti käytössä sekä sedaation aikaansaamiseksi että ylläpitämiseksi erityisesti päiväkirurgisissa toimenpiteissä.
Haittavaikutukset.
Sevofluraani on yleisesti ottaen turvallinen anestesia-aine. Yhdiste voi kuitenkin aiheuttaa sydämen toiminnan ja verenkierron heikkenemistä ja voi aiheuttaa myös rytmihäiriöitä. Sevofluraanin on todettu anestesian induktiovaiheessa voivan aiheuttaa aivoissa epilepsian kaltaisia häiriöitä. Käytettäessä anestesia-aineen suljettua kiertoa kaasuseos johdetaan hiilidioksidia absorboivan emäksisen liuoksen läpi. Tässä vaiheessa sevofluraani voi osittain hajota fluoratuiksi alkeeneiksi.
Valmistus.
Sevofluraania syntetisoidaan lähtien heksafluori-isopropanolista. Ensimmäisessä vaiheessa siitä muodostetaan metyylieetteri reaktiolla dimetyylisulfaatin kanssa. Tämän eetterin metyyliryhmä kloorataan ja viimeisessä vaiheessa muodostuneesta välituotteesta muodostuu halogeeninvaihtoreaktiolla sevofluraania.
Paikuse (kunta)

Paikuse on entinen kunta Pärnumaan maakunnassa, Virossa. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Audrun, Paikusen ja Tõstamaan kunnat sekä Pärnun kaupunki yhdistyivät muodostaen uuden Pärnun kaupungin.
Kuntaan kuului Paikusen kauppala.
Väestö.
Vuonna 2011 Paikusen kunnassa oli 3 579 asukasta, joista 3 267 (91,3 %) oli virolaisia, 210 (5,9 %) venäläisiä ja 99 (2,8 %) muita kansallisuuksia.
Dougoufié

Dougoufié ("Dougoufé") on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Barouélin piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen rannalla 38 kilometriä Barouélista koilliseen. Kunnassa on 9 300 ja keskuskylässä 1 700 asukasta (vuonna 2009).
Dougoufién kunta rajoittuu etelässä Barouélin piirin Boidién, lännessä Somon ja Tamanin, pohjoisessa Ségoun piirin Souban ja idässä N’Garan kuntiin. 
Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja ja bozoja. Lisäksi on somonoja ja soninkeja.
Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely, kalastus ja karjanhoito. Palveluihin kuuluu kolme koulua, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED), kaksi koraanikoulua ja terveyskeskus.
Broc

Broc on kunta Keski-Sveitsissä, Fribourgin kantonissa. Vuoden 2015 lopussa kunnassa oli 2 506 vakinaista asukasta.
Sijainti.
Broc sijaitsee viitisen kilometriä Bullen kaupungista kaakkoon. Maantieteellisesti kunta sijaitsee Gruyèrenjärveen laskevien Sarine- ja Jognejokien välissä sekä kaakon suuntaan Alppeja kohti nousevien vuorten rinteillä kumpuilevassa Mittellandissa.
Nähtävyydet.
Brocissa sijaitsee Nestlén suklaatehdas ja "Maison Cailler" -suklaamuseo, jossa käy vuosittain lähes 400 000 vierailijaa.
Liikenneyhteydet.
Moottoritie A12 ohittaa Broc’n luoteispuolelta. Kylään on Transports publics fribourgeois (TPF) -yhtiön rautatieyhteys Bullesta.
Aiheesta muualla.
Jarkko Herala

Jarkko Jaakko Henrikki Herala (23. marraskuuta 1952 Turku – 25. tammikuuta 1974 Helsinki) oli näyttelijä Helge Heralan ja näyttelijä Marja Korhosen poika.
Herala nähtiin näyttelemässä isänsä kanssa Fennada-Filmin vuonna 1962 valmistuneessa elokuvassa "Tähdet kertovat, komisario Palmu". Tuolloin 10-vuotias Herala näytteli majuri Carl Gustav Vadenblickin (Helge Herala) poikaa.
Herala sai surmansa auto-onnettomuudessa vuonna 1974. Hänet on haudattu Maunulan uurnalehtoon Helsinkiin, johon myöhemmin myös hänen vanhempansa ovat haudattu.
Heinrich Hoffmann (kirjailija)

Heinrich Hoffmann (13. kesäkuuta 1809 Frankfurt am Main – 20. syyskuuta 1894 Frankfurt am Main) oli saksalainen psykiatri ja kirjailija. Hänen pääteoksensa on lapsille suunnattu opettavainen kuvakirja "Jörö-Jukka" (1845).
Heinrich Hoffmannin isä oli Frankfurtin kaupungin rakennustarkastaja. Hänen äitinsä kuoli ennen kuin hän ehti yhden vuoden ikään. Hänen isänsä nai vuonna 1813 kuolleen vaimonsa siskon, josta Heinrich sai uuden rakastavan äitipuolen.
Heinrich Hoffmann opiskeli lääketiedettä Heidelbergin yliopistossa vuosina 1829–1832 ja Hallen yliopistossa vuosina 1832–1833 sekä tämän jälkeen Pariisissa. Vuonna 1835 hän palasi Frankfurtiin ja aloitti praktiikan yleislääkärinä Frankfurt-Sachsenhausenissa. Hän hoiti köyhiä myös ilmaiseksi. Hän kirjoitti tuolloin useita runoja, jotka hän julkaisi kirjana vuonna 1842.
Hoffmann avioitui vuonna 1840 kauppiaan tyttären Therese Donnerin kanssa. He saivat kolme lasta. Vuonna 1841 syntyi poika Carl Philipp, vuonna 1844 tytär Antonie Caroline ja vuonna 1848 toinen poika Eduard.
Vuonna 1844 hän oli etsimässä kolmivuotiaalle esikoispojalleen joululahjaa. Hän ei kuitenkaan löytänyt mieluistaan, ja hän päätti kirjoittaa ja kuvittaa itse lastenkirjan. Hän osti tyhjän vihon, ja jouluaattona lastenkirja oli valmiina joulukuusen alla. Seuraavana vuonna kustantaja Zacharias Löwenthal luki kirjan ja painosti Hoffmannin julkaisemaan sen. Hoffmann suostui, mutta halusi käyttää kirjassa salanimeä Reimerich Kinderlieb. Kirjasta "Der Struwwelpeter" ("Jörö-Jukka") tuli menestys. Hän kirjoitti kaikkiaan viisi lastenkirjaa. Muut kirjat eivät saaneet yhtä suurta suosiota. Ainoastaan kirja "König Nußknacker und der arme Reinhold" ("Kuningas Pähkinänrouhija ja köyhä Reino") saavutti kohtalaisen suosion.
Vuonna 1848 Hoffmann osallistui esiparlamenttiin Frankfurtin Paavalinkirkossa.
Varsinaisen elämäntyönsä hän löysi vuonna 1851, jolloin hänestä tuli Frankfurtin mielitauti- ja epilepsiasairaalan ("Anstalt für Irre und Epileptische") johtaja. Hän halusi antaa mielisairaille heidän sairauteensa oikeata hoitoa ja lääkettä. Aiemmin mielisairaita oli pidetty laiskoina, haluttomina toimimaan tai ajateltiin, että he olivat paholaisen vallassa. Heitä kohdeltiinkin usein rikollisina ja lukittiin vankiloihin. Hankkeella oli paljon vastustusta. Siitä huolimatta hän rakennutti kaupungin laitamalle psykiatrisen sairaalan. Se otettiin käyttöön vuonna 1864. Sairaalarakennus oli tyyliltään uusgoottilainen, ja se sai kansan suussa nimekseen "hullu linna". Hoffmann asui siellä perheineen vuoteen 1888 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Heinrich Hoffmann kuoli vuonna 1894 Frankfurt am Mainissa ja hänet haudattiin Frankfurtin päähautausmaalle.
Kertunsalo

Kertunsalo on saari Rautelanjärvessä Somerolla lähellä Rautelankoskea. 
Luonto.
Vuonna 1961 Rautelankosken ja Kertunsalon maisema arvioitiin yhdeksi Lounais-Hämeen kauneimmista. Aluetta on pidetty luonnonarvoiltaan merkittävänä muun muassa kasviston, etenkin tervaleppien, ja eläimistön, etenkin selkärangattomien osalta, mutta ympäristö on kärsinyt soranotosta järveen rajoittuvilla harjuilla sekä Rautelankosken ruoppauksesta 1960-luvulla. 
Historia.
Kertunsalon luona oleva notkonpohja lähellä Rautelankoskea muistetaan ikivanhana nuorison kokoontumis- ja juhlapaikkana. 
1930-luvulta 1950-luvulle urheiluseura Someron Esalla oli Kertunsalossa tanssilava, jonka korvasi vuonna 1952 uusi lava Rautelan nummella lähempänä Hämeen Härkätietä. Siellä tanssilava toimi vuoteen 1964, kunnes vuonna 1965 Salontien varteen lähellä Someron keskustaajamaa avattiin edelleen 2010-luvulla käytössä oleva Esakallion suurlava.
Ford Festiva

Ford Festiva on Fordin vuosina 1986–2002 valmistama pieni henkilöautomalli. Festiva sijoittui samaan kokoluokkaan kuin Ford Fiesta, mutta näillä kahdella mallilla ei ole teknistä samankaltaisuutta.
Ford Festiva I (1986–1993).
Vuonna 1986 esitellyn ensimmäisen sukupolven Festivan suunnittelusta vastasi Mazda, joka myi samaa mallia nimellä Mazda 121. Autoa valmistettiin muun muassa Etelä-Koreassa Kian tehtaalla, joka myös myi autoa omalla merkillään, nimellä Kia Pride. Vuodesta 1993 lähtien iranilainen SAIPA valmisti mallia lisenssillä ja kehitti siitä kaksiovisen lavamallin, jollaista auton alkuperäiset valmistajat eivät tarjonneet. 
Ford Festiva II (1993–2000).
Toisen sukupolven Festiva kehitettiin Fordin ja Kian välisessä yhteistyössä, ja Etelä-Koreassa malli sai nimen Kia Avella. Pohjois-Amerikassa Ford markkinoi Festivaa nimellä Ford Aspire. Moottoreina autossa käytettiin Mazdan 1,3- ja 1,5-litraisia bensiinimoottoreita.
Vuonna 1997 Festiva sai kasvojenkohotuksessa uuden etupuskurin, ovaalinmuotoisen etusäleikön ja uudelleenmuotoillut ajovalot. 
Ford Festiva III (1996–2002).
Kolmannen sukupolven malli sai nimen Festiva Mini Wagon, ja se oli korimalliltaan tila-auto. Malli oli uudelleennimetty Mazda Demio, jota myytiin Ford-merkkisenä ainoastaan Japanin markkinoilla.
Matad

Matad on sum Mongolian Dornodin provinssissa. Siellä on 3 463 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 22 831,3 neliökilometriä. Sum sijaitsee provinssin eteläosassa pääkaupunki Tšoibalsanin kaakkoispuolella ja rajautuu Kiinaan.
Vuonna 2000 Matadin alueella oli noin 54 000 päätä karjaa.
Pad thai

Pad thai tai phat thai on thaimaalainen riisinuudeliruoka ja yksi maan kansallisruoista. Paistettujen nuudelien lisäksi annos sisältää monia muita raaka-aineita, jotka voivat vaihdella alueittain. Thaimaassa pad thai on suosittu katuruoka.
Padthain tarkasta alkuperästä on useampia eri tarinoita. Mahdollisesti se on saapunut Thaimaahan joko kiinalaisten kauppaiden mukana, tai Vietnamista. Kansallisruokana pad thai sai alkunsa toisen maailmansodan aikana. Sota oli nostattanut riisin tuotannon hintaa ja Thaimaassa kansaa kehotettiin alkamaan käyttää muita paikallisesti tuotettuja raaka-aineita, kuten nuudeleita. Maan tuolloinen pääministeri Phibun Songkhram loi uuden kansallisruuan nimeltä "kway teow pad Thai", eli suomeksi thai-tyyliin paistetut nuudelit. Myöhemmin nimi lyhentyi nykyiseen muotoonsa. Phibun loi myös annoksessa käytettävät "sen Chan"-nuudelit, jotka saivat nimensä Thaimaan Chanthaburin maakunnan mukaan. 
Annoksen tarkemmat raaka-aineet vaihtelevat esimerkiksi eri alueiden mukaan. Tavallisesti paistetut nuudelit tarjoillaan tofun, itujen ja muiden vihannesten kanssa. Muita yleisiä annoksen osia ovat esimerkiksi pähkinät, katkaravut, kananmuna ja chili. Pad thai-kastike sisältää tavallisesti ainakin kalakastiketta, tamarinditahnaa, limettimehua ja sokeria tai siirappia. Pad thai on yleinen katuruoka ja erityisen tunnettu se on maan pääkaupunki Bangkokissa.
John Edwards (muusikko)

John Victor "Rhino" Edwards (s. 9. toukokuuta 1953, Chiswick, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen basisti. Hän on tullut tunnetuksi yhtyeistä Dexys Midnight Runners ja Status Quo.
Rhino Edwards syntyi Suur-Lontoon alueella Chiswickissä. Hän opiskeli lapsena klassista viulunsoittoa ja sai 11-vuotiaana stipendin London College of Music -oppilaitokseen.
1970-luvun alussa Rhino soitti kahdessa eri pubibändissä Hounslown The White Bear -pubissa. Yhtyeistä ensimmäinen oli nimeltään The Sunday Band, koska se esiintyi vain sunnuntaisin, ja toinen nimeltään Rococo. Rhinon ohella myös bändien vokalistina toimi sama henkilö. Rococo jopa julkaisi urallaan yhden singlen "Ultrastar/Wildfire" Decca-levymerkille vuonna 1973.
Ensimmäisen kerran Rhino pääsi listoille, kun ranskalaisen bändin, Space, single "Magic Fly" ylsi Englannin singlelistoilla top 10:n joukkoon. Hieman myöhemmin Edwards liittyi Judie Tzuken taustabändiin ja sai lempinimensä Rhino kömpelyytensä vuoksi.
Edwards soitti yhdessä rumpali Jeff Richin kanssa Status Quon kitaristi Rick Parfittin ottaessa yhteyttä ja pyytäessä heitä molempia mukaan sooloprojektiinsa "Recorded Delivery". Kun Parfitt ja Francis Rossi saivat oikeustaisteluiden jälkeen heinäkuussa 1986 oikeudet Status Quon nimeen, Edwards ja Rich pyydettiin mukaan korvaamaan rumpali Pete Kircher ja yhtyeen perustajajäsen, Australiaan asettunut ja yhtyeen kanssa riitautunut Alan Lancaster.
Vuonna 2000 Edwards julkaisi soololevyn "Rhino's Revenge" jonka joillakin raidoilla mukana on myös Status Quon jäseniä. Viime aikoina Edwards on myös harvakseltaan kiertänyt Eurooppaa kokoonpanolla Woodedz, jossa soittavat Rhinon ohella mm. hänen poikansa Freddie (kitara) ja Max (rummut).
Perhe.
Rhinon poika Freddie on kitaristi. Hän esiintyi lokakuussa 2014 Status Quon kanssa keikalla Lontoon Roundhousessa. Konsertti esitettiin livenä BBC Radio 2 -kanavalla, ja se julkaistiin "Aquostic (Stripped Bare)" -nimisenä albumina. Rhinon toinen poika Max ja tytär Mae ovat rumpaleita.
Lunch atop a Skyscraper

Lunch atop a Skyscraper on kuuluisa vuonna 1932 otettu mustavalkoinen valokuva. Se esittää työmiehiä syömässä lounasta teräspalkilla New Yorkin yllä. Time-lehti on valinnut kuvan sadan merkityksellisemmän julkaisemansa kuvan joukkoon. Alkuperäistä vedosta valokuvasta säilytetään Pennsylvaniassa. Valokuvan oikeudet omistaa nykyään Corbis Images.
Taustaa.
Valokuvassa 11 rakennustyöläistä istuu 260 metrin korkeudessa teräspalkilla New Yorkin yllä syömässä eväitä. Kuva on otettu 20. syyskuuta 1932 RCA Buildingin 69. kerroksessa. Kuvaa on epäilty lavastetuksi Rockefeller Centerin pilvenpiirtäjiä mainostavaksi kuvaksi, mutta kuvassa esiintyviä työmiehiä pidetään silti oikeina.
Kuvan ottamisen aikaan paikalla oli kolme valokuvaajaa, joten kuvan ottajaa ei tiedetä. Charles Ebbetsiä on epäilty pitkään kuvan ottajaksi, mutta myöhemmin tämä tieto on kyseenalaistettu.
Kuvan henkilöt.
Suurin osa kuvassa esiintyvistä 11 työmiehestä on irlantilaisia siirtotyöläisiä, mutta kuvassa on myös muun maalaisia työmiehiä. Kuvassa viidentenä vasemmalta on ruotsalainen Albin Svensson. Kuvassa kuudentena vasemmalta on kanadalainen mohawk-intiaani Peter Rice. Kaikkein oikeanpuolimmainen mies on mahdollisesti slovakialainen Gusti Popovic.
Valokuvan oikeudet nykyään omistava Corbis Images on yrittänyt selvittää kuvassa esiintyvien työmiesten henkilöllisyyttä siinä kuitenkaan onnistumatta. Työmiesten henkilöllisyyttä on yritetty selvittää myös vuonna 2012 julkaistussa dokumentissa "Men at Lunch".
Joulu natsi-Saksassa

Joulu natsi-Saksassa ei ollut nykyisen kaltainen kristillinen juhla. Natsit pyrkivät muuntamaan joulun muinaisgermaanisia perinteitä ja arjalaisia juhlistavaksi juhlaksi.
Historia.
Jo ennen valtaannousuaan natsipuolue levitti nationalistista propagandaa ja antisemitismia eri juhlapäivinä. Hitlerin noustua valtaan Saksassa vuonna 1933 natsit pyrkivät valjastamaan joulun natsismiin sopivaksi juhlaksi. Kristilliset perinteet nähtiin uhkana, joten joulu pyrittiin muuntamaan joulun muinaisgermaanisia perinteitä ja arjalaisia juhlistavaksi juhlaksi Kansanvalistus- ja propagandaministeriön avulla. Joulun sanoma rauhasta maan päällä ei sopinut natsien ideologiaan ja tavoitteisiin, joten joulurauha asetettiin vuonna 1937 koskemaan vain saksalaisia.
Natsit korostivat Jeesuksen olleen juutalainen ja pyrkivät siirtämään Jeesuksen pois joulun vietosta. Monia joululauluja, joissa mainittiin Jeesus, muunnettiin natseille myönteisemmiksi. Monia natsimyönteisiä jouluvirsiä laulettiin yleisesti vielä lyhyen aikaa toisen maailmansodan jälkeenkin. Koska joulupukin hahmo perustui Turkissa eläneeseen kristittyyn Pyhään Nikolaukseen, natsi-Saksassa lahjat jakoi muinainen germaaninen Odin-jumala. Joulukuuseen ripustettava tähti muistutti natsien mielestä liikaa juutalaisten Daavidin tähteä ja kommunistien punaista tähteä, joten natsit alkoivat ripustaa joulukuuseen joko aurinkopyörää, hakaristia tai muinaista pohjoismaista riimua.
Juhlinta.
Natsi-Saksassa joulua juhlittiin vuoden lyhimpänä päivänä. Silloin koristeltiin joulukuusi ja sytytettiin siihen kynttilöitä, minkä ajateltiin kuvaavan valon kaipuuta. Joulukuusen tähtenä ei käytetty nykyisen kaltaista latvatähteä, vaan aurinkopyörää, hakaristiä tai muinaista pohjoismaista riimua. Natsisymboleiden käyttö joulukoristeena oli Hitlerin säätämillä laeilla kielletty, mutta natsi-Saksasta on silti säilynyt joitakin natsisymboleita sisältäviä joulukoristeita. Natsi-Saksassa lahjat jakoi muinaisgermaaninen Odin-jumala, koska joulupukki perustui kristilliseen pyhimykseen.
Mutaluikka

Mutaluikka ("Eleocharis mamillata") on monivuotinen, sarakasvien heimoon kuuluva tuulipölytteinen kasvilaji. Mutaluikka on ulkonäöltään "tulitikkumainen" ja muistuttaa muita, vastaavannäköisiä luikkalajeja. Mutaluikan juurakosta kasvava varsi on vihreä ja lehdetön. Varren päässä oleva kukinto on 1–2 cm pitkä, ruskea, yksittäinen tähkä. Mutaluikan kukat ovat kaksineuvoisia, ja kukinnan aikaan kukkien osat tulevat tähkästä esiin. Mutaluikka kukkii heinä-elokuussa.
Mutaluikka kasvaa tavallisesti monenlaisilla hiekkaisen, silttisen tai mutaisen pohjan omaavilla rannoilla, kosteikoilla ja ojissa. Mutaluikka on Suomessa jokseenkin yleinen Oulun korkeudelle asti painottuen hieman Lounais-Suomeen, Keski-Suomeen ja Pohjanmaalle.
Aleksandr Antonov

Aleksandr Stepanovitš Antonov (; 26. heinäkuuta 1889 Moskova, Venäjän keisarikunta – 24. kesäkuuta 1922 Nižni Šibrjai, Tambovin kuvernementti, Neuvosto-Venäjä) oli venäläinen sosialistivallankumouksellisen puolueen jäsen, joka johti vuonna 1920 bolševikkien valtaa vastustanutta Tambovin talonpoikaiskapinaa.
Antonov syntyi räätälin poikana Moskovassa, mutta varttui Tambovin alueella. Hänet erotettiin Tambovin reaalikoulusta vallankumouksellisen toimintansa vuoksi. Hän liittyi 16-vuotiaana sosialistivallankumoukselliseen puolueeseen ja osallistui vuosina 1905–1908 puolueen maanalaisen organisaation toteuttamiin ryöstöihin. Jäätyään kiinni Jevno Azefin ilmiantamana vuonna 1909 Saratovissa Antonov tuomittiin kuolemaan, mikä muutettiin armahduksella 20 vuoden pakkotyöksi. Vietettyään kahdeksan vuotta vankiloissa eri puolilla Venäjää hän vapautui helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917.
Antonov nimitettiin vuonna 1917 Tambovin kaupungin ja sittemmin Kirsanovin kihlakunnan miliisipäälliköksi, missä asemassa hän pysyi jonkin aikaa myös lokakuun vallankumouksen jälkeen. Bolševikkien terrorin kiihdyttyä Antonov anoi siirtoa vähäisempään tehtävään Kirsanovissa ja jätti kesällä 1918 kokonaan virkansa liittyäkseen Komutšin kansanarmeijaan, joka kuitenkin pian hajosi. Hän liittyi myös vasemmistososialistivallankumouksellisiin.
Kun Tambovin alueella puhkesi talonpoikien spontaaneja kapinoita, Antonov ryhtyi vuoden 1918 lopulla luomaan talonpojista maanalaista antibolševistista sissiarmeijaa. Vuoteen 1920 mennessä hänen joukoissaan oli 50 000 miestä jaettuina kahteenkymmeneen rykmenttiin ja kahteen armeijaan. Antonov oli marraskuusta 1920 heinäkuuhun 1921 Tambovin kapinallisten operatiivisen pääesikunnan päällikkö ja käytännössä koko talonpoikaiskapinan sotilaallinen johtaja. Mihail Tuhatševskin ja Vladimir Antonov-Ovsejenkon komentamat puna-armeijan joukot kukistivat Tambovin kapinan vuoden 1921 aikana. Piileskelyä jatkanut Antonov kuoli yhdessä veljensä Dmitrin kanssa tulitaistelussa Tšekan miehiä vastaan vuonna 1922.
Mazda 121

Mazda 121 on Mazdan vuosina 1988–2002 valmistama pieni henkilöautomalli. 121-nimellä on myyty joillain markkinoilla myös Mazda Cosmo- (1975–1981) ja Demio (1996–2002) -malleja. Mazda 121:n korvasi pieni tila-automalli Mazda2.
Mazda 121 DA (1988–1991).
Ensimmäisen sukupolven Mazda 121:n valmistus alkoi vuonna 1988. Samaa mallia oli myyty jo aiemmin Ford Festiva- (1986) ja Kia Pride (1987) -nimillä. Auton suunnittelusta vastasi kuitenkin Mazda. Vuodesta 1993 lähtien iranilainen SAIPA valmisti mallia lisenssillä ja kehitti siitä kaksiovisen lavamallin, jollaista auton alkuperäiset valmistajat eivät tarjonneet. 
Mazda 121 DB (1991–1996).
Toisen sukupolven Mazda 121 tuli markkinoille vuonna 1991. Korimallina oli nyt hatchbackin sijasta pikkuautoissa harvinainen porrasperä. 
Euroopan ulkopuolisilla markkinoilla mallia myytiin Autozam Revue- tai Mazda Revue -nimisenä. Autozam oli Mazdan Japanin kotimarkkinoilla vuosina 1990–1994 käyttämä tuotemerkki, jolla se markkinoi pieniä automalleja. 
Suomessa maahantuoja antoi punaisen 121:n kesällä 1992 kuukaudeksi taksikäyttöön Helsinkiin korostaakseen sen taksiehdot täyttäviä sisämittoja, ja hilpeyttä herättänyttä autoa alettiin kutsua ”Mummo Ankan autoksi” tai ”hassumobiiliksi”. Auto oli pääpalkintona Kolmoskanavan "Megavisassa", joskin voiton todennäköisyys oli Loton päävoittoakin pienempi. 
Mazda 121 JASM/JBSM (1996–2002).
Kolmannen sukupolven Mazda 121 oli uudellennimetty Ford Fiesta, jota valmistettiin samalla tehtaalla Englannissa sisarmallinsa kanssa. Autot erosivat toisistaan vain pienillä yksityiskohdilla. Afrikassa mallia myytiin nimellä Mazda Soho. 
Fiesta ja 121 kokivat vuonna 1999 pienen kasvojenkohotuksen, jossa ne saivat uudet ajovalot, puskurit ja etusäleikön. Uudistuksen myötä Mazda 121:n koritunnukseksi vaihtui JBSM.
Andienuikku

Andienuikku, aikaisemmalta nimeltään andiuikku ("Podiceps andinus") on sukupuuttoon kuollut uikkulintuihin kuuluva lintulaji. Sen levinneisyysaluetta oli Kolumbian Itä-Andit ja siellä Bogotán kosteikot noin 2 600 metrin korkeudessa. Andienuikku muistutti lähisukuista mustakaulauikkua, mutta sen kaula oli punainen. Andienuikkua on joskus myös pidetty mustakaulauikun alalajina.
Lajia oli vielä vuonna 1945 Totajärvellä runsaasti, mutta eri syistä kanta romahti 1950-luvulla. Viimeinen vahvistettu havainto on vuodelta 1977.
Lajin elinaluetta olivat makeanveden kosteikot, kuten kaislikkojen reunustamat lammet ja järvet. Häviämisen syitä olivat kosteikkojen kuivatus ja madaltuminen, tuhoeläinten myrkytys, kaislojen keräämisen aiheuttama häiriö, metsästys ja istutetun kirjolohen kalastus.
Take Me for What I’m Worth

Take Me for What I’m Worth on brittiläisen The Searchers -yhtyeen joulukuussa 1965 julkaistu viides studioalbumi, joka sisältää rockia, poppia ja folkia. Yhdysvalloissa albumi julkaistiin erilaisella kappalelistalla. Albumi ei saavuttanut listasijoituksia kummassakaan valtiossa. "Take Me for What I’m Worthin" jälkeen Searchersilta ei ilmestynyt uutta studioalbumia seitsemään vuoteen.
Kappaleet.
Britannian-versio.
A-puoli
B-puoli
Yhdysvaltain-versio.
A-puoli
B-puoli
Sveitsin liikennemuseo

Sveitsin liikennemuseo (, ) on Luzernissa Vierwaldstätterseen rannalla sijaitseva, liikennettä laajasti esittelevä museo. Se on Sveitsin suosituin museo (497 000 kävijää vuonna 2015).
Museo on avattu vuonna 1959. Se koostuu viidestä pysyvästä näyttelyosastosta: raide-, maantie- ja vesiliikenne sekä köysiradat ja ilmailu. Lisäksi alueella on muun muassa elokuvateatteri, planetaario ja kongressikeskus sekä vaihtuvia näyttelyitä. Museon yhteydessä on luzernilaiselle taiteilijalle Hans Ernille omistettu museo.
Liikennemuseon liikevaihto oli vuonna 2015 noin 21 miljoonaa Sveitsin frangia. Lipputulot olivat 8,3 miljoonaa ja julkinen tuki 3,1 miljoonaa frangia. Loppuosa koostui lähinnä jäsen- ja kannatusmaksuista sekä mainos- ja tukituloista. Museo työllisti 199 henkilöä.
Juha Blomberg

Juha Blomberg on (s. 1961) Radio Suomen valtakunnallisen kanavatoimituksen toimittaja vuodesta 2004. Hän juontaa muun muassa Luonto-Suomi- ja Metsäradio-ohjelmia. Toisinaan hän myös tuottaa legendaarista Puhelinlangat laulaa hjelmaa toimien samalla sen toisena juontajana. Aiemmin hän juonsi myös Kiekuu-aamuohjelmaa vuorotellen nykyisin Yle TV1:n Puoli seitsemän hjelmassa juontajana olevan Mikko Kekäläisen kanssa. Blomberg on saanut meriittiä Luonto-Suomi-ohjelmassa, jossa hän otti lähetykseen mukaan myös tasavallan presidentti Sauli Niinistön pelkkänä Saulina Naantalista. Tapaus herätti jopa kansainvälistä huomiota.
Radio Suomen suosittuja Klassikkokäräjiä Blomberg on tehnyt vuodesta 2015 lähtien. Blomiksen luonto arjassaan Blomberg kertoo tarinoita luonnosta ja julkaisee tarinoihin liittyviä luontokuviaan.
Blomberg on myös luontokuvaaja ja satunnainen maailmanmatkaaja. Hän on kierrellyt useissa kehitysmaissa Aasiassa, Afrikassa ja Etelä-Amerikassa tehden juttusarjoja Nenäpäivän, WWF:n ja Plan Suomen kohteista.
Blomberg on työskennellyt aiemmin myös YleQ:ssa ja Etelä-Savon Radiossa. Radiouransa hän aloitti Mikkelin maakuntaradiossa (myöhemmin Radio Mikkeli ja Etelä-Savon Radio).
Blomberg avioitui vuonna 2021 Jenni Blombergin kanssa.
Bikukulliini

Bikukulliini (C20H17NO6) on isokinoliinirakenteisiin alkaloideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa bikukulliini on vaaleankellertävää kiteistä ainetta. Se on veteen liukenematonta, mutta liukenee happoliuoksiin sekä hieman etanoliin ja dietyylieetteriin. Hyvin bikukulliini liukenee muun muassa kloroformiin, etyyliasetaattiin ja bentseeniin. Bikukulliini on optisesti aktiivinen yhdiste ja kloroformiliuoksessa sen ominaiskiertokyky on +130,5. Luonnossa bikukulliinia esiintyy muun muassa keijunpikkusydämessä ("Dicentra cucullaria"), adlumiassa ("Adlumia fungosa") sekä useissa kiurunkannusten ("Corydalis") suvun lajeissa.
Bikukulliini sitoutuu kilpailevasti GABAA-reseptoreihin gamma-aminovoihapon sitoutumiskohtaan ja toimii reseptorin agonistina. Lisäksi yhdiste salpaa kaliumkanavia ja pidentää kalsiumionien aktiopotentiaalia. Bikukulliinin aikaansaama GABA-reseptorien aktivoituminen johtaa kouristuskohtauksiin tai tajuttomuuskouristuskohtauksiin. Bikukulliinia voidaan käyttää tutkittaessa antikonvulsiivisten lääkeaineiden tehoa ja esimerkiksi bentsodiatsepiinit ovat tehokkaita bikukulliinin vaikutuksia vastaan.
Adavere

Adavere on Jõgevamaan maakuntaan ja Põltsamaan kuntaan kuuluva pienkauppala Virossa. Se sijaitsee Põltsamaasta 7 km luoteeseen valtatie 2:n varrella.
Ensimmäisen kerran Adavere on mainittu asiakirjoissa vuonna 1583.
Adaveressa on joitain palveluita, kuten lastentarha, 9-luokkainen peruskoulu ja kirjasto. Kaikki kolme toimivat Adaveren kartanossa. Niiden lisäksi alueella on kauppa ja huoltoasema.
Tällä hetkellä kaikki virolaiset pikaluistelumestarit ovat kotoisin Adaveresta. Heistä tunnetuimpia lienevät Saskia Alusalu, Mart Markus ja Marten Liiv - urheilijoiden valmentajana Adaveressa toimii tunnettu virolainen pikaluistelija Väino Treiman. Adaveressa sijaitsee myös Viron ainoa pikaluistelun kunniaksi nimetty jäärata, jonka pituus on 250 metriä.
Viron itsenäisyyspäivä

Viron itsenäisyyspäivä on 24. helmikuuta. Silloin juhlitaan Viron tasavallan perustamisjulistusta (viroksi "Manifest kõigile Eestimaa rahvastele", suom. "Manifesti kaikille Vironmaan kansoille"), jonka Viron pelastuskomitea julkaisi helmikuun 23. päivän iltana 1918 Pärnussa. Seuraavana päivänä, 24. helmikuuta, julistus painettiin ja julkaistiin Tallinnassa, jolloin siitä tuli myös virallinen. Itsenäisyyspäivä on Virossa kansallinen vapaapäivä.
Neuvostoliiton miehityksen aikana Viron itsenäisyyspäivää ei juhlittu Virossa, mutta sitä juhlittiin virolaisyhteisöissä ympäri maailman. 24. helmikuuta 1989 Neuvostoliiton punalippu korvattiin Viron sinimustavalkoisella lipulla Toompealla. Siitä lähtien Viron itsenäisyyspäivää on juhlittu kansallisena juhlapäivänä.
Viron tasavalta ilmoitti palauttavansa itsenäisyytensä 20. elokuuta 1991, kun Neuvostoliitossa oli käynnissä kommunistien epäonnistunut vallankaappausyritys. Itsenäisyyden palauttamisen päivää ("Taasiseseisvumispäev" tai "Iseseisvuse taastamise päev") vietetään 20. elokuuta, joka myös on kansallinen vapaapäivä.
Juhlallisuudet.
Vuoden 1991 uudelleen itsenäistymisen jälkeen Viron itsenäistymispäivää on juhlittu varsin samanlaisin menoin kuin Suomessa. Päivään kuuluu lipunnostoja, juhlajumalanpalvelus, seppeleiden laskuja, Viron puolustusvoimien paraati sekä Viron tasavallan presidentin isännöimä itsenäisyyspäivän juhla kutsuvieraille. Itsenäisyyspäivän juhlassa presidentti kättelee vieraat saman mallin mukaisesti, jonka Lennart Meri aikanaan omaksui Suomesta.
Presidentti myöntää itsenäisyyspäivänä kunniamerkkejä ansioituneille kansalaisille. Kaikilla kansalaisilla on oikeus ehdottaa kunniamerkin saajaa tasavallan presidentille. Sekä paraati että juhlavastaanotto järjestetään vuosittain eri kaupungeissa. Vuonna 2014 ne pidettiin Pärnussa, vuonna 2015 Narvassa.
Paraati, juhlavastaanotto ja vastaanottoa edeltävä konsertti, jonka aloittaa presidentin pitämä itsenäisyyspäiväpuhe, lähetetään suorana televisiossa. Juhlavastaanotto alkaa kättelyseremonialla, jossa presidentti ja presidentin puoliso kättelevät kaikki vieraat. Kättelyseremoniaa kutsutaan ironisesti ”pingviinien paraatiksi”, koska miesten mustat frakit muistuttavat pingviinien höyhenpeitettä.
Koska tasavallan presidentin juhlavastaanotto pidetään aina itsenäisyyspäivänä, järjestävät maakunnat ja kunnat samanlaisia juhlallisuuksia jo 23. helmikuuta. Koulut ja muut toimielimet jopa aiemmin. Viime vuosina pääministeri on perinteisesti pitänyt puheen Tarton Vanemuine-teatterissa, jossa Tarton kunnan ja maakunnan järjestämämä juhlavastaanotto on pidetty. Tartossa yliopisto-opiskelijat ovat perinteisesti nostaneet Viron lipun salkoon Tarton tähtitornilla 24. helmikuuta.
Vuodesta 2014 lähtien itsenäisyyspäivän juhlallisuuksiin on kuulunut soihtukulkue Tallinnassa. EKRE:n nuorisojärjestön Sinine Äratuksen alulle paneman perinteen on määrä kunnioittaa itsenäisyyden puolesta kaatuneita ja muistuttaa, etteivät virolaiset nuoret ole hylänneet kansallismielisyyttä. Tämä tapahtuma on saanut innoituksensa samankaltaisista tapahtumista Puolassa.
Midian (Raamatun henkilö)

Midian () oli Vanhan testamentin ensimmäisessä Mooseksen kirjassa mainittu Abrahamin kuudes poika. Midianin äidin nimi oli Ketura. Midianilla oli seitsemän veljeä: Ismael, Iisak, Simran, Joksan, Medan, Jisbak ja Suah.
Abraham lähetti Midianin veljineen pois kotoa Kedemin maahan välttääkseen konflikteja ja jotta Iisak voisi periä yksin koko hänen omaisuutensa. Midianilaisten arvellaan yleisesti polveutuneen Midianista.
Karlova

Karlova on virolaisen Tarton kaupungin kaupunginosa Emajoen oikealla puolella.
Vuonna 2013 Karlovassa oli 8 856 asukasta, joista naisia 4 853 ja miehiä 4 003. Asukastiheys oli 3 850 asukasta neliökilometrillä.
Karlova sijaitsee Tarton keskustasta kaakkoon, ja siellä 400 puutaloa, joita on kunnostettu uudelleenitsenäistymisen jälkeen. Kaupunginosa on aikoinaan rakennettu Karlovan kartano maille, jonka vanhaa päärakennusta on sitäkin kunnostettu.. Kaupunginosa keskittyy Kalevin- ja Tähenkaduille sekä niiden välisille pienille poikkikaduille. Kartano on perustettu 1793, kun se erotettiin Tähtveren kartanosta. Päärakennus on tyyliltään uusgotiikkaa.
Karlovassa on asunut useita kulttuurihenkilöitä: runoilija Anna Haava, kirjailijat Albert Kivikas ja August Kitzberg, taiteilijat Elmar Kits, Varmo Pirk, Heldur Viires ja Lembit Saarts, taidehistorioitsija Enriko Talvistu, näyttelijä Hannes Kaljujärv.
Korean jako

Korean jako tarkoittaa toisen maailmansodan päätteeksi tapahtunutta Korean niemimaan jakoa Yhdysvaltain eteläiseen ja Neuvostoliiton pohjoiseen miehitysvyöhykkeeseen. Liittoutuneiden voitto vuonna 1945 päätti Japanin 35 vuoden Korean miehityskauden. Japanilaisten vetäydyttyä Koreasta suurvallat sopivat keskenään, että Neuvostoliitto ottaa vastaan Japanin antautumisen Korean pohjoisosassa ja Yhdysvallat eteläosassa, jolloin rajaksi sovittiin 38. leveyspiiri.
Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton neuvottelut riippumattoman ja yhtenäisen Korean valtion luomisesta eivät johtaneet toivottuun tulokseen. Yhdistyneet kansakunnat esitti 1947, että Koreassa järjestettäisiin vaalit kiistojen ratkaisemiseksi. Koska vasemmiston ja oikeiston ääriryhmät boikotoivat vaaleja, ne järjestettiin vain maan eteläosissa. Seurauksena oli, että syntyi kaksi erillistä Koreaa, Korean tasavalta ja Korean demokraattinen kansantasavalta. Kylmän sodan alkaminen ja kilpailevien blokkien muodostuminen aiheutti väliaikaiseksi tarkoitettujen miehitysvyöhykkeiden muuttumisen pysyvästi erillisiksi valtioiksi. Korean sota alkoi vuonna 1950, ja vaikka sotatoimet loppuivat vuonna 1953 ja maiden välille sovittiin aselepo, rauhansopimusta ei tehty, joten teoriassa Koreat ovat edelleen sodassa.
La Mon -ravintolan pommi-isku

Väliaikainen IRA teki pommi-iskun La Mon -ravintolaan Belfastin lähistöllä Pohjois-Irlannissa 17. helmikuuta 1978. IRA ei myöntänyt osallisuuttaan iskuun, mutta myönsi yhdeksän jäsenensä tulleen pidätetyksi tutkinnan yhteydessä, mukaan lukien Gerry Adamsin. Poliisin lausunnossa kiinniotettujen "epäiltiin olevan aktiivisia IRAn terroristiaktiviteeteissa ja heihin kuuluvan jäseniä, joiden uskotaan olevan korkealla IRAn komentoketjussa."
Tutkijat kuvailivat pommissa käytettyä ainetta napalmin kaltaiseksi sokerin ja petrolin sekoitukseksi. Kaikki uhrit olivat protestantteja.
Robert Murphy tuomittiin iskusta elinkautiseen. Hänet vapautettiin vuonna 1995.
The Best of Sepultura

The Best of Sepultura on brasilialaisen metalliyhtye Sepulturan kokoelma-albumi, joka julkaistiin 11. syyskuuta 2006 levymerkillä Roadrunner Records.
Albumi sisältää ainoastaan Max Cavaleran aikaista tuotantoa, ja julkaisun aikaan yhtye teki musiikkia levy-yhtiö SPV:lle uuden laulajan kanssa, eikä yhtye tunnusta albumia viralliseksi julkaisukseen.
Snårbackenin jätinkirkko

Snårbackenin jätinkirkko on Pohjanmaalla Kruunupyyssä sijaitseva jätinkirkko, joka on havaittu hiljattain.
Sijainti.
Jätinkirkko sijaitsee 6,5 kilometriä Teerijärven kirkosta luoteeseen ja 4,0 kilometriä Teerijärven Hästbackan kylästä pohjoisluoteeseen. Snårbacken on ympäristöstään 30 metriä ylemmäksi kohoava luode–kaakko-suuntainen mäenharjanne, jonka kaakkoispäässä jätinkirkko sijaitsee. Mäelle pääsee Teerijärveltä seuraamalla yhdystietä 7450 Hästbackaan ja kääntymällä yhdystielle 17925 Kolamiin, jota ennen käännytään oikealle Krasslandetin suuntaan. Noin 1,4 kilometrin jälkeen tie sivuaa mäkeä, jonne johtaa lyhyt metsätie kaakkoon päin.
Jätinkirkko.
Jätinkirkko on 17 metriä pitkä ja 10 metriä leveä. Sisäosan halkaisijat pohjois–etelä-suunnassa ovat 15 metriä ja 7 metriä. Sen pituusakseli suuntautuu pohjoissuunnasta 57° vastapäivään eli luoteeseen. Kivivallin länsisivulla on yksi matalampi kohta, jota kutsutaan portiksi. Se suuntautuu jätinkirkon keskikohdasta 82° vastapäivään eli länteen. Kivivallissa on myös kuopanne. Jätinkirkko sijaitsee 62,5 metriä merenpinnan yläpuolella.
Tutkimuksia.
Jätinkirkko on löydetty 2000-luvulla. Sitä ovat käyneet katsastamassa Pentti Risla ja Vesa Laulumaa vuonna 2003.
Historiaa.
Paikallinen kotiseutuyhdistys on merkinnyt jätinkirkon rauhoituskyltillä.
Dijonin raitiotieliikenne

Dijonin raitioliikenne on yksi Dijonin julkisen liikenteen muodoista.
Historia.
Kaupungissa toimi vuosina 1895–1961 alun perin raitiotie, joka päätettiin kuitenkin vuosisadan puolivälin aikoihin korvata linja-autoliikennöinnillä. Parhaimmillaan kaupungissa toimi viisi raitiotielinjaa.
Dijonin kunnallisvaltuusto äänesti uuden raitiotien rakentamisen puolesta vuonna 2008 ja rakennustyöt aloitettiin vuonna 2010. Raitiotien ensimmäinen linja avattiin puoli vuotta aikataulua aikaisemmin, syyskuussa 2012. Myös linja 2 avattiin vielä saman vuoden joulukuussa.
Högryggenin jätinkirkko

Högryggenin jätinkirkko on Pohjanmaalla Kruunupyyssä sijaitseva jätinkirkko.
Sijainti.
Jätinkirkko sijaitsee noin 16,5 kilometriä Kruunupyyn kirkosta itäkaakkoon ja 15,5 kilometriä Teerijärven kirkosta luoteeseen. Seutu kuuluu Söderbyn Snåreen, jonka koululta on vielä matkaa 500 metriä pohjoiseen Högryggenin mäelle. Jätinkirkko sijaitsee kivisen mäen lakikohdan eteläpuolella. Mäen pohjoispuolella on pirunpeltoa.
Jätinkirkko.
Jätinkirkko on pitkänomainen ja suorakulmaisen muotoinen. Sen sammaloituneet kivivallit ovat 22 metriä pitkät ja 10 metriä leveät. Jätinkirkolle on myös saatu toisenlaiset mitat, jotka ovat 36 metriä pitkä ja 20 metriä leveä. Kivivallit ovat 1–2 metriä leveät ja noin metrin korkuiset. Jätinkirkon pituusakselin suuntaus on 5° vastapäivään eli pohjoinen. Vaikka mäen ympäristö on kivikkoista, ei jätinkirkon sisäpiha ole sitä. Sisäosan kivetön leveys on kuusi metriä. Jätinkirkolla on sekä pohjois- että etelävallissa matalammat kulkuaukot eli portit. Porttien kautta kulkee nykyään polku. Portit aukeavat jätinkirkon keskikohdasta katsottuna 5° pohjoisesta länteenpäin ja 5° etelästä itäänpäin.
Marianna Ridderstadin tulkinnan mukaan jätinkirkolla on kaksoisvalli.
Tutkimuksia.
Högryggenin jätinkirkon löytäjää ei tiedetä, mutta Museovirasto suoritti tarkastuskäynnin Berit Björklundin ilmoituksen perusteella vuonna 1989. Kohde tarkastettiin toisen kerran vuonna 2010, kun Juha-Matti Lehto kävi paikalla seudullisen inventoinnin yhteydessä.
Ajoituksia.
Jari Okkonen on sijoittanut jätinkirkon samaan rantavaiheeseen Honkobackharjun jätinkirkon kanssa. Ne ovat hänen mukaansa ajalta 1500 eaa. eli pronssikaudelta eli varhaismetallikaudelta. Hans-Peter Schulz on ajoittanut Honkobackharjun jätinkirkon 3600–2400 eaa. eli kivikauden lopulle.
Hanna Weselius

Hanna Weselius (s. 1. tammikuuta 1972 Kajaani) on suomalainen kirjailija, valokuvataiteilija ja taiteen tohtori. 
Weseliuksen vuonna 2016 julkaistu esikoisromaani "Alma!" voitti Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon. Weselius sai teoksesta myös Tulenkantaja-palkinnon. Hänen toinen romaaninsa "Sateenkaariportaat" ilmestyi tammikuussa 2021. Weseliuksen vuonna 2023 julkaistu kolmas romaani "Nimetön (Nanette Kottaraisen muotokuva)" oli Runeberg-palkintoehdokkaana. 
Biografia.
Weselius syntyi Kajaanissa 1972 ja kasvoi Pornaisissa Itä-Uudellamaalla. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1990 Porvoon Linnankosken lukiosta ja opiskeli yleistä kirjallisuustiedettä ja viestintää Helsingin yliopistossa 1991–1993. Weselius valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta 2001 ja väitteli tohtoriksi vuonna 2014 aiheenaan henkilökuvien rakentuminen aikakauslehdissä. 
Weselius on toiminut valokuvaajana, kuvataiteilijana, kuraattorina, journalistina, tutkijana, opettajana ja kirjailijana. Hän työskentelee valokuvataiteen yliopistonlehtorina Aalto-yliopistossa. 
Romaanit.
Weseliuksen esikoisromaani "Alma!" voitti WSOY:n Kirjan vuoden kirjoituskilpailun sekä Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon vuonna 2016. Vuonna 2017 se voitti Tulenkantaja-palkinnon.
Romaanin pohjalta Weselius kirjoitti libreton Minna Leinosen liikeoopperaan Alma!, jonka ohjaaja-koreografina toimi Petri Kekoni. Ooppera kantaesitettiin tammikuussa 2021.
Weseliuksen toinen romaani "Sateenkaariportaat" ilmestyi 2021, ja kolmas romaani "Nimetön: Nanette Kottaraisen muotokuva" julkaistiin 2023.
Muu tuotanto.
Vuonna 2017 Weseliuksen novelli ”Carola Mäkisen isoisä” ilmestyi kokoelmassa "Toinen Tuntematon" (WSOY). Novellin kahdesta osasta ensimmäinen on dramatisoitu Turun Kaupunginteatterin näytelmään Toinen Tuntematon.
Vuonna 2021 Weselius toimitti yhdessä Hannamari Shakyan kanssa valokuvateoksen "Poikkeustila 2020" (Kustantamo S&amp;S), johon hän kirjoitti tekstin ’Pienintä kohti – Eristyksen ajan päiväkirja’.
Vuonna 2022 Weselius julkaisi omaelämäkerrallisen esseen ”Emakko ja vuori” Ida Pimenoffin toimittamassa esseekokoelmassa "Kasvukausia" (WSOY 2022). Weselius on toimittanut esseekokoelman "Jälki – Kirjoituksia valokuvasta" (Kustantamo S&amp;S), joka ilmestyi 2022. Vuonna 2022 Weseliukselta ilmestyi myös englanniksi kirjoitettu kaunokirjallis-tutkimuksellinen essee ’Seven Exercises’ Marjaana Kellan toimittamassa kirjassa "Where Do Images Come From? Detours around Ted Serios's "thoughtographic" photographs".
Weselius on lisäksi julkaissut muun muassa esseitä Helsingin Sanomissa ja Imagessa sekä kolumneja GEO-lehdessä ja Maailman Kuvalehdessä. Hän on toiminut kolumnistina Suomen Kuvalehdessä vuodesta 2020.
Rostockin raitiotieliikenne

Rostockin raitioliikenne on yksi Rostockin julkisen liikenteen muodoista.
Historia.
Kaupungin raitiotie avattiin jo vuonna 1881, jolloin se oli hevosraitiotie. Tällöin verkosto koostui kolmesta linjasta. Vuonna 1904 linjastot sähköistettiin ja liikennöitsijänä aloitti Rostocker Straßenbahn AG. Toisen maailmansodan jälkeen kaupungin raitiotieverkostoa on säännöllisesti laajennettu ja perustettu uusia linjoja.
Linjastoa on viimeksi laajennettu 2000-luvun alussa ja verkkoa halutaan edelleen laajentaa kaupungin liikenneongelmien takia.
Kalusto.
Alla olevassa taulukossa on Rostockin raitioliikenteessä (linjaliikenteessä) tällä hetkellä käytettävät raitiovaunutyypit.
Joulu Kiinassa

Joulu Kiinassa on uskonnollinen juhla vain Kiinan kristityille, joita on pari prosenttia maan väestöstä. 2000-luvulla muutkin kiinalaiset ovat alkaneet juhlia joulua kaupallisena juhlana. Joulu ei ole manner-Kiinassa juhlapyhä.
Historia.
Kiinaa hallitseva kommunistinen puolue kielsi joulun näkymisen Kiinassa 1990-luvulle asti. Sitä ennenkin joulu oli tärkeä uskonnollinen juhla Kiinan kristityille. Joulun sallimisen jälkeen joulunvietto on yleistynyt myös ei-kristillisissä piireissä. Joulu on yleistynyt nopeimmin nuorten keskuudessa ja Kiinan suurkaupungeissa, joissa joulusta on muodostunut yksi vuoden merkittävimmistä juhlista. Joulu on kuitenkin virallinen juhlapyhä vain Hongkongissa ja Macaossa, jotka ovat entisiä länsimaiden siirtomaita. Joulun yleistyminen on kuitenkin aiheuttanut vastustusta kommunistisessa puolueessa. Vuonna 2014 itäisessä Kiinassa sijaitseva Wenzhoun kaupunki kielsi kaupungin kouluja järjestämästä jouluun liittyviä tapahtumia.
Juhliminen.
Joulu ei ole Kiinassa samanlainen perhejuhla kuin Suomessa. Jouluna kiinalaiset käyvät ostoksilla, tapaavat kavereitaan ja antavat toisilleen pieniä lahjoja. Koristeltu omena on Kiinassa yleinen joululahja, sillä kiinan kielen sana omena (, pinyin: píngguǒ) kuulostaa samalta kuin kiinan kielen jouluaattoa tarkoittava ilmaus "rauhaisaa yötä" (, pinyin: ping’an ye). Myös rahan antaminen punaisessa kirjekuoressa on yleistä jouluna. Kiinassa kauppakeskuksia koristellaan runsaasti länsimaiseen tapaan. Kodeissa suosituimpia joulukoristeita ovat joulupuut, paperilyhdyt ja paperikukat. Joulukuusia on lähinnä julkisissa tiloissa. Suosituin joululaulu Kiinassa on Kulkuset-kappale.
Tori (pienkauppala)

Tori on pienkauppala () Torin kunnassa Pärnun maakunnassa Virossa. Se oli vanhan Torin kunnan keskustaajama.
Vuoden 2011 lopussa siellä oli 457 asukasta.
Torin rautatieasema Pärnu–Tallinna-rautatien varrella on lähellä Seljan kylää.