tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arthur Schnitzler

Arthur Schnitzler [šnitsler] (15. toukokuuta 1862 Wien – 21. lokakuuta 1931 Wien) oli itävaltalainen kirjailija, koulutukseltaan psykiatri.
Schnitzler harjoitti lääkärintointa vielä kirjailijana aloitettuaankin. Hän oli tyylilajiltaan impressionisti ja hän analysoi 1800-luvun wieniläistä dekadenssia. Hän kirjoitti yksinäytöksisiä näytelmiä, muun muassa sarjan "Anatol" (1893), ja kertomuksia, sekä romaaneja ja omaelämäkerran "Jugend in Wien", joka julkaistiin postuumisti 1968.
Elämänvaiheet.
Arthur Schnitzler syntyi vuonna 1862 juutalaisen lääkärin Johann Schnitzlerin (1835–1893) perheeseen. Hän opiskeli kymnaasissa, suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1879 ja valmistui lääketieteen tohtoriksi Wienin yliopistosta vuonna 1885. Hän työskenteli lääkärinä mutta toimi samalla kirjailijana ja julkaisi kirjoituksia ja runoja eri lehdissä samoin kuin tieteellisiä kirja-arvosteluja. Hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat muun muassa nuorwieniläiset kirjailijat Hugo von Hofmannsthal, Richard Beer-Hofmann ja Felix Salten sekä Sigmund Freud.
Isänsä kuoleman jälkeen Schnitzler perusti vuonna 1893 oman lääkärinvastaanottonsa. Hän avioitui vuonna 1903 näyttelijä Olga Gussmanin kanssa, kun heidän poikansa Henrich oli jo yksivuotias. Myöhemmin heille syntyi tytär Lili. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1921, ja tytär teki itsemurhan vuonna 1928. Schnitzler kuoli aivoverenvuotoon Wienissä vuonna 1931.
Tuotanto.
Arthur Schnitzlerin kaunokirjallinen tuotanto sisältää näytelmiä ja kertomuksia, joissa päähenkilöiden psykologia on keskeisessä asemassa. Hän oli kiinnostunut psykoanalyysista ja tarkastelee sen avulla henkilöidensä viettielämää. Samalla hän kuvaa hienostuneesti kevytmielistä, dekadenttia suurkaupunkimiljöötä – vuosisadanvaihteen Wieniä – ja sen vaikutuksia ihmisiin. Henkilöt edustavat usein ylempää keskiluokkaa: upseereja ja lääkäreitä, taiteilijoita ja lehtimiehiä, näyttelijöitä ja keikareita. Hän arvostelee teoksissaan keisarillisen Itävallan moraalista tilaa ja nostaa esiin tabuja, jotka porvarillinen yhteiskunta oli torjunut: seksuaalisuus, kuolema, juutalaisvastaisuus. Yhteiskunnan luonne ilmenee henkilöiden sisäisessä monologissa, jonka Schnitzler toi saksankieliseen kirjallisuuteen novellissaan ”Lieutenant Gustl” (1900). Hän piti myös yksityiskohtaista päiväkirjaa, joka julkaistiin postuumisti vasta vuonna 1981.
Schnitzlerin teoksia on sovitettu elokuviksi. Ensimmäinen filmatisointi tehtiin jo vuonna 1914 ("Liebelei"), ja tunnetut ohjaajat ovat hyödyntäneet hänen tuotantoaan: Max Ophüls ("Liebelei" 1933, "Der Reigen" 1950), Stanley Kubrick ("Eyes Wide Shut" 1999).
Edward Turner Bennett

Edward Turner Bennett (6. tammikuuta 1797 Hackney – 21. elokuuta 1836 Lontoo) oli englantilainen eläintieteilijä ja kirjailija.
Bennett oli ammatiltaan lääkäri, mutta hänen varsinainen intohimonsa oli eläintiede. Vuonna 1822 hän oli perustamassa hyönteistieteellistä seuraa, joka myöhemmin liitettiin Linnean Societyyn. Se oli myös Zoological Society of Londonin alku, ja Bennett toimi seuran sihteerinä 1831–1836.
Bennett kirjoitti muun muassa teokset "The Tower Menagerie" (1829) ja "The Gardens and Menagerie of the Zoological Society" (1831). Hän kirjoitti myös kaloja käsittelevän osan, yhdessä G. T. Layn kanssa, teokseen "Zoology of Beechey's Voyage" (1839).
Hänen veljensä oli kasvitieteilijä John Joseph Bennett.
Bennett nimesi suuren määrän uusia eläinlajeja, pääasiassa kaloja. Linnuista hän nimesi etelänkruunukurjen vuonna 1834.
Vinoköysisilta

Vinoköysisilta on siltatyyppi. Se muistuttaa ulkonäöltään riippusiltaa, mutta on rakenteeltaan erilainen. Vinoköysisillassa sillan kansi on ripustettu pylonista lähteviin vinossa asennossa oleviin köysiin. Köydet voivat olla joko toistensa suuntaiset tai sijaita viuhkamaisesti. Suomen kolme kokonaispituudeltaan pisintä siltaa, Raippaluodon silta, Tähtiniemen silta ja Kärkisten silta ovat vinoköysisiltoja. Suomen ensimmäinen maantieliikenteen vinoköysisilta on vuonna 1989 liikenteelle avattu Jätkänkynttilä.
Vinoköysisiltoja alettiin rakentaa 1950- ja 1960-lukujen taitteesta alkaen ja tyypistä on tullut hyvin suosittu keskipitkien ja pitkien jännevälien silta. Suosion perusteena ovat siltatyypin tekninen ja taloudellinen edullisuus sekä myös esteettiset arvot. Jänneväliltään maailman pisin vinoköysisilta on vuonna 2012 valmistunut Venäläinen silta Venäläisen saaren ja Vladivostokin keskustan välillä, sen pääjänne on 1 104 metriä. Toiseksi pisin on vuonna 2008 valmistunut jänneväliltään 1 088-metrinen Sutongin silta Kiinassa. Siellä on myös rakenteilla Hutongin silta, jonka jänneväli on 1 092 metriä ja jonka on tarkoitus valmistua vuonna 2018.
ORP Wilno

ORP Wilno () oli Puolan laivaston Kraków-luokan jokimonitori toisen maailmansodan alussa ennen uppoamistaan.
Valmistus.
Alus tilattiin Krakovasta ja otettiin palvelukseen 15. lokakuuta 1926.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin Modlinin sotasataman esikuntalaivaksi. Kesäkuussa 1927 se siirrettiin Pinskin jokilaivueeseen. Alus oli modernisoitavana 1932, jolloin sen aseistusta vahvennettiin vaihtamalla 75 mm tykit 100 millimetrin haupitseihin ja samalla yksi konekivääreistä korvattiin Vickers 13,2 mm NKM -ilmatorjuntakonekiväärillä.
Toisessa maailmansodassa "Wilno" osallistui taistelutoimiin vasta, kun neuvostojoukot tunkeutuivat 17. syyskuuta Puolaan. Se määrättiin siirtymään Pinskille, jossa se esti vuorokaudeksi neuvostoliiton jokilaivaston etenemisen. Aluksen oli tarkoitus vetäytyä Bugille, mutta Krolewskin kanavan tuhoutuneet sillat estivät aluksen matkan. Miehistö räjäytti aluksensa 18. syyskuuta lähellä Osobowiczen kylää estääkseen sen joutumisen vihollisen käsiin.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2001

Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2001 järjestettiin 27. elokuuta – 9. syyskuuta 2001 New Yorkissa. Lleyton Hewitt voitti miesten kaksinpelin ja uransa ensimmäisen Grand Slam -turnauksen. Venus Williams voitti naisten kaksinpelin. Miesten nelinpelin voittivat Wayne Black ja Kevin Ullyett. Lisa Raymond ja Rennae Stubbs voittivat naisten nelinpelin. Rennae Stubbs ja Todd Woodbridge voittivat sekanelinpelin.
Loppuottelut.
Miesten kaksinpeli.
 Lleyton Hewitt – Pete Sampras 7–6(4), 6–1, 6–1
Naisten kaksinpeli.
 Venus Williams – Serena Williams 6–2, 6–4
Miesten nelinpeli.
 Wayne Black / Kevin Ullyett – Donald Johnson / Jared Palmer 7–6, 2–6, 6–3
Naisten nelinpeli.
 Lisa Raymond / Rennae Stubbs – Kimberly Po / Nathalie Tauziat 6–2, 5–7, 7–5
Sekanelinpeli.
 Rennae Stubbs / Todd Woodbridge – Lisa Raymond / Leander Paes 6–4, 5–7, 7–6(9)
So What (Miles Davisin kappale)

”So What” on Miles Davisin säveltämä jazzstandardi vuoden 1959 albumilta "Kind of Blue". AABA-muotoinen modaalinen sävellys vuorottelee kahden moodin välillä: A-osa soitetaan D-doorisessa ja B-osa Es-doorisessa.
Sävellys perustui osin Ahmad Jamalin vuonna 1955 julkaisemaan kappaleeseen ”Pavanne”, johon puolestaan oli vaikuttanut Morton Gouldin vuoden 1938 sävellys ”American Symphonette No. 2”. ”So Whatin” jonkinasteisena edeltäjänä pidetään Davisin vuonna 1958 julkaisemaa ”Milestones”-kappaletta.
Alkuperäisessä nauhoituksessa mukana ollut saksofonisti John Coltrane käytti ”So Whatin” moodirakennetta vuoden 1961 sävellyksessään ”Impressions”.
Vuonna 2022 "Helsingin Sanomat" pyysi yli 70 suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. Tämä instrumentaalikappale ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 72.
Blue in Green

”Blue in Green” on jazzstandardi Miles Davisin albumilta "Kind of Blue" vuodelta 1959.
Kappaleen tekijäksi oli merkitty Davis itse, mutta kvintetin pianisti Bill Evans on myöhemmin väittänyt säveltäneensä kappaleen. Evansin mukaan Davisin panos sävellykseen rajoittui kahden soinnun ehdottamiseen. Kun Evans nauhoitti kappaleen oman kokoonpanonsa kanssa albumilleen "Portrait in Jazz" (1959), tekijöiksi merkittiin sekä Davis että Evans.
Kappaleen ovat Davisin ja Evansin lisäksi nauhoittaneet muun muassa Al Jarreau, John McLaughlin, Mark Ledford ja Lee Ritenour.
All Blues

”All Blues” on Miles Davisin säveltämä jazzstandardi vuoden 1959 albumilta "Kind of Blue" ja yksi Davisin tunnetuimmista sävellyksistä. Kappale perustuu 12 tahdin blueskaavaan 6/8-tahtilajissa.
Alkuperäinen ja tunnetuin versio "Kind of Blue" -albumilla on soitettu rauhallisella tempolla. Davisin silloiseen kvintettiin kuuluivat trumpetistin itsensä lisäksi saksofonistit Cannonball Adderley ja John Coltrane, basisti Paul Chambers ja rumpali Jimmy Cobb. Kappale otettiin myös kvintetin konserttirepertuaariin, ja yhtye soitti sitä ainakin kesällä 1959. Vuonna 1965 Davis nauhoitti kappaleesta nopeamman version, jolla soittivat Wayne Shorter, Herbie Hancock, Ron Carter ja Tony Williams. Davisin lisäksi muun muassa Oscar Peterson, Freddie Hubbard, Milt Jackson, Tal Farlow, Bill Mays ja Al Grey ovat nauhoittaneet kappaleen. Kappale on säilyttänyt suosionsa vuosien kuluessa ja sen ovat 2000-luvullakin äänittäneet lukuisat artistit.
Freddie Freeloader

”Freddie Freeloader” on Miles Davisin säveltämä jazzstandardi vuoden 1959 albumilta "Kind of Blue". Albumi muissa kappaleissa soitti Davisin uusi pianisti Bill Evans, mutta ”Freddie Freeloaderiin” Davis halusi Wynton Kellyn, joka oli erikoistunut bluessoittoon. Kappaleen rakenne perustuu 12 tahdin blueskaavaan.
Kappaleen nimi (suomeksi ”Siipeilijä-Freddie”) tulee Freddie-nimisestä henkilöstä, joka usein livahti maksamatta kuuntelemaan Davisin ja muiden soittoa. Nimivalintaan on myös voinut vaikuttaa Red Skeltonin roolihahmo, Freddie the Freeloader -klovni.
Kappaleen ovat Davisin lisäksi äänittäneet muun muassa Wes Montgomery, Stanley Jordan, Rahsaan Roland Kirk ja Emile-Claire Barlow.
Šaturan piiri

Šaturan piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Moskovan alueella Venäjällä. Vuonna 1956 perustetun piirin pinta-ala on 2715 neliökilometriä. Asukkaita on 71 200 henkeä (vuonna 2009).
Šaturan piiri sijaitsee Moskovan alueen itäosassa Meštšoran alangolla. Se rajoittuu luoteessa Orehovo-Zujevon ja lounaassa Jegorjevskin piireihin sekä idässä Vladimirin ja Rjazanin alueisiin. Piirin keskellä sijaitsee Rošalin kaupunkipiirikunta. Seudulla on runsaasti järviä, turvesoita ja havumetsiä. Suurimmat joet ovat Polja ja pohjoisrajalla virtaava Kljazma.
Hallinnollinen keskus on Šaturan kaupunki, joka sijaitsee Kazanin rautatien varrella 127 kilometriä Moskovasta itään. Sen lisäksi piiriin kuuluvat Mišeronskin ja Tšerustin kaupunkimaiset taajamat sekä neljä maalaiskuntaa: Dmitrovski Pogost, Krivandino, Pyšlitsy ja Radovitski. Asutuskeskuksia on yhteensä 187. Kaupunkiväestön osuus on 54,2 %.
Seudun pääelinkeino on teollisuus. Suurimmat teollisuuslaitokset ovat Šaturan voimalaitos, huonekalutehdas ja leipätehdas. Maatalousyritys Šaturski on yksi Venäjän suurimmista. Šaturassa on myös kaksi Venäjän tiedeakatemian tutkimuslaitosta.
Kulttuurilaitoksia ovat kaksi lasten taidekoulua, musiikkikoulu, kulttuuri- ja kerhotalot, kirjastot sekä kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy "Leninskaja Šatura" (”Leniniläinen Šatura”).
Taube

Taube on baltialais-suomalais-ruotsalainen aatelissuku 1300-luvulta. 
Alkuaan suvun nimi oli "Tuwe", joka vuonna 1668 ylennettiin aatelilliseksi Evert Tauben kautta. Hänen pojastaan tuli vapaaherra Evert Fredrik Taube af Odenkat. Myös kaksi kreivillistä haaraa on Ruotsin ritarihuoneessa. Suomen ritarihuoneessa aatelisella suvulla on numero 60.
Nimi äännetään suomenruotsissa joko ['toːb] tai ['taube].
De Besche

De Besche on alankomaalais-ruotsalais-suomalainen aatelissuku.
Gillis de Besche vanhempi saapui Ruotsiin noin vuonna 1600. Kuningas Kaarle IX oli kutsunut hänen neljä poikaansa maahan jo aikaisemmin. Kuningas pyrki käyttämään heidän kykyjään Ruotsin hyväksi erityisesti arkkitehtuurissa ja kaivosteollisuudessa. Hollantilaiset pakolaiset olivat myös varakkaita.
Vanhin poika Wilhelm (1572–1647) perusti useita rautaruukkeja, muun muassa Norrköpingiin. Toinen poika Gillis (1579–1648) asui Nyköpingissä, ja hänelläkin oli Södermanlandissa monta ruukkia. Kolmas poika Hubertkin perusti ympäri Södermanlandia ruukkeja, kuten esimerkiksi Nävekvarns bruk. Neljäs ja nuorin poika Gerhard oli tunnettu varsinkin rakennusmestarina.
Myöhemmin monet heistä ja suvun jälkeläisistä ylennettiin Ruotsin ritarihuoneen jäseniksi. De Besche, joka ylennettiin vuonna 1680, on nykyään numero 1253 Ruotsin ritarihuoneessa. Yksi haara suvusta löytyy myös Suomen ritarihuoneesta.
Milestones (kappale)

Milestones on Miles Davisin säveltämä jazzstandardi vuoden 1958 albumilta "Milestones". Se oli Davisin ensimmäinen modaalinen sävellys ja toimi esiasteena vuotta myöhemmin julkaistun "Kind of Blue" -albumin tyylille. Kappaletta pidetään modaalisen jazztyylin alkuunsaattajana, mutta modaalisia sävellyksiä oli käytetty jazzissa jo ennen Davisia. Ensimmäisenä varsinaisena modaalisena jazzsävellyksenä pidetään George Russellin kappaletta ”Cubano Be, Cubano Bop”, jonka Dizzy Gillespie oli nauhoittanut vuonna 1947.
Alkuperäinen versio nauhoitettiin New Yorkissa helmikuussa 1958. Kokoonpanoon kuuluivat trumpetisti Davisin lisäksi Cannonball Adderley (alttosaksofoni), John Coltrane (tenorisaksofoni), Red Garland (piano), Paul Chambers (kontrabasso) ja Philly Joe Jones (rummut). Alkuperäisessä julkaisussa kappaleen nimi oli ”Miles”, mutta nimi vaihdettiin myöhemmin huolimatta siitä, että Davis oli nauhoittanut samannimisen John Lewisin sävellyksen vuonna 1947.
”Milestonesin” ovat Davisin lisäksi nauhoittaneet muun muassa Bill Evans, Fred Hersch, Stan Getz, Anthony Braxton, Chet Baker, Paul Motian, Wes Montgomery Tito Puente ja Jan Akkerman. Akkermanin live-albumilta "10.000 clowns on a rainy day" tämä sama kappale löytyy myös nimellä “Akkerstones”.
Goran Dragić

Goran Dragić (s. 6. toukokuuta 1986 Ljubljana) on slovenialainen koripalloilija, joka edustaa NBA-seura Chicago Bullsia. Hän on pelannut NBA:ssa kuudessa eri seurassa vuodesta 2008 alkaen. Slovenian maajoukkueessa hän on voittanut Euroopan-mestaruuden.
Ura.
Dragić aloitti koripallon Ilirija Ljubljanan juniorijoukkueissa. Hän nousi kaudeksi 2003–2004 seuran edustusjoukkueeseen, joka pelasi maan toisella sarjatasolla. Kauden jälkeen Dragić siirtyi pääsarjan KD Slovaniin kahdeksi kaudeksi. Vuonna 2006 hän liittyi ACB-seura CB Murcian joukkueeseen. Yhden kauden jälkeen Dragić teki paluun Sloveniaan ja siirtyi KK Union Olimpijaan, jonka paidassa hän voitti maansa mestaruuden. Kesällä 2008 Dragić osallistui , jossa San Antonio Spurs varasi hänet 45. pelaajana. Tilaisuuden jälkeen seura myi hänen pelaajaoikeutensa Phoenix Sunsille. Syyskuussa Suns ja Dragić allekirjoittivat kolmivuotisen sopimuksen. Hän edusti seuraa helmikuuhun 2011 asti, jolloin hänet myytiin Houston Rocketsille.
Marraskuussa 2011, kun NBA:ssa oli työsulku, Dragić siirtyi lyhyeksi aikaa espanjalaisseura Caja Laboraliin. Hän ehti pelata kaksi ottelua Espanjan pääsarjassa ja yhtä monta Euroliigassa ennen työsulun päätöstä, minkä jälkeen hän pelasi NBA:han ja Rocketsiin. Heinäkuussa 2012 Dragić teki vapaana pelaajana nelivuotisen sopimuksen aiemman seuransa Phoenix Sunsin kanssa.
Dragić siirtyi helmikuussa 2015 veljensä Zoran Dragićin kanssa Miami Heatiin. Hän pelasi ensimmäisenä slovenialaisena ssa vuonna 2018. Hän pelasi Miamissa vuoteen 2021 saakka ja edusti kaudella 2021–2022 Toronto Raptorsia ja helmikuusta alkaen Brooklyn Netsiä. Elokuussa 2022 hän siirtyi Chicago Bullsiin.
Dragić päätti maajoukkueuransa vuoden 2017 EM-kilpailuihin. Slovenia ei hävinnyt EM-turnauksessa yhtään ottelua ja voitti Euroopan mestaruuden, joka ylipäätään oli maan historian ensimmäinen koripallon arvokisamitali aikuisten tasolla. Dragić heitti loppuottelussa Serbiaa vastaan 35 pistettä. Hänet valittiin EM-turnauksen tähdistöviisikkoon ja arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Aga (joki)

Aga () on Amurin vesistöön kuuluvan Ononin sivujoki Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Se on aluepiiriin kuuluvan Agan Burjatian suurin joki. Agan pituus on 167 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 8 000 neliökilometriä. Agan katsotaan saavan alkunsa Urdo-Aga ja Hoito-Aga -jokien yhtymäkohdasta. Hoito-Aga mukaan luettuna sen pituus on 218 kilometriä. Joen varrella sijaitsee Aginskojen kaupunkimainen taajama.
Eigil Reims

Eigil Reims () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa sotilaskoulutuksen saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän toimi Suomen sisällissodassa radioaseman päällikkönä Valkoisessa armeijassa. 
Perhe ja koulutus.
Reimsin vanhemmat olivat apteekkari Emil Reims ja Rosalie(Sally) Hellén. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Brita Gulinin kanssa, josta hän erosi vuonna 1927. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1912 ja liittyi Turkulaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1912–1915.
Jääkärikausi.
Reims liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 10. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin 6. marraskuuta 1915 3:nteen ja 21. joulukuuta 1915 alkaen 4. komppaniaan. Seuraavaksi hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 17. toukokuuta 1916 alkaen. Lopulta hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan heinäkuussa 1916. Reims osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen Reims siirrettiin juuri perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon Libaussa vuonna 1917.
Suomen sisällissota.
Reims astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 8. maaliskuuta 1918 aselaiva S/S Virgolla. Vaasasta hänet määrättiin Mikkeliin, missä hän toimi radioaseman päällikkönä.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Reims palveli sisällissodan jälkeen adjutanttina Radiojoukoissa, josta hänet siirrettiin 28. syyskuuta 1920 alkaen radioaseman päälliköksi Santahaminaan. Hän erosi armeijan palveluksesta 27. elokuuta 1921. Myöhemmin hän työskenteli vuosina 1922–1924 konttoristina Enso-Gutzeit oy:n palveluksessa Ensossa. Vuonna 1924 Reims muutti Australiaan, jossa hän työskenteli banaanin viljelijänä. Australiasta hän muutti vuonna 1929 Pohjois-Amerikan Yhdysvaltoihin, jossa hän toimi liikemiehenä vuoteen 1933 saakka, jonka jälkeen hän muutti Ruotsiin, jossa hän oleskeli vuodet 1935–1938. Myöhemmin hän palasi Suomeen ja toimi maanviljelysharjoittelijana talvisodan syttymiseen saakka.
Talvi- ja jatkosota.
Reims osallistui talvisotaan Helsingin Varuskuntapataljoonassa. Välirauhan aikana hän palveli Jalkaväenkoulutuskeskus 10:ssä, josta hänet kotiutettiin 24. huhtikuuta 1940. Jatkosodan puhjettua hän ilmoittautui Jalkaväenkoulutuskeskus 1:ssä, josta hänet kuitenkin kotiutettiin ilmoittautumisen jälkeen 21. elokuuta 1941. Reims on haudattu Turkuun.
Svatopluk Hermann

Svatopluk Hermann (s. 6. toukokuuta 1962) on tšekkoslovakialainen entinen jääkiekkoilija. Hän edusti urallaan Tšekkoslovakian liigassa HC Vítkoviceä ja HC Zlíniä. Hermann teki Vítkovicessä yhden kauden piste-ennätyksensä kaudella 1989–1990, jolloin hän teki tehot 12+20=32. Hermann sijoittui joukkueen sisäisessä pistepörssissä kolmanneksi.
Kaudella 1990–1991 Hermann liittyi Suomen II-divisioonassa pelanneeseen Kajaanin Hokkiin. Hän teki 14 ottelussa tehot 19+15=34, ja voitti joukkueen sisäisen maalipörssin, vaikka hän pelasi vain murto-osan kaudesta. Hermann oli Hokin toiseksi paras pistemies Teppo Virran jälkeen. Hän jatkoi Hokissa vielä kauden 1991–1992, jolloin Hermann teki 34 ottelussa tehot 42+51=93. Lukema on Hokin seurakohtainen yhden kauden piste-, maali- ja syöttöennätys. Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Jukka Holtari on tehnyt yhtä paljon pisteitä Shakersissa kaudella 1990–1991. Kahdeksan muuta pelaajaa ovat tehneet yhdessä kaudessa enemmän pisteitä kuin he.
Hermann palasi kaudeksi 1992–1993 kotimaahansa. Hän aloitti kauden Vítkovicessä, mutta siirtyi loppukaudeksi HC Zlíniin, jossa Herman lopetti uransa.
Punasilmälehtisammakko

Punasilmälehtisammakko eli punasilmäpuusammakko ("Agalychnis callidryas") on lehtisammakkojen heimoon kuuluva sammakkolaji. Se on yöaktiivinen ja kasvaa 4–7 cm:n pituiseksi. Kirkkaanvihreä väritys antaa hyvän suojan lehtien seassa. Sen kyljissä on sinisiä ja keltaisia juovia. Siniset sisäreidet tulevat näkyviin vain sammakon liikkuessa. Suurissa punaisissa silmissä on pystysuorat pupillit. Punasilmälehtisammakko on erittäin ketterä kiipeilijä pitkien ja hoikkien jalkojensa ja varpaiden tarttumalevyjen ansiosta. Parittelu tapahtuu kesällä veden yllä puissa yleensä ryhmissä, jonne koiraat houkuttelevat naaraat pehmeällä kurnutuksella. Koiras kiipeää kookkaamman naaraan selkään ja pari käy vedessä, jonka jälkeen naaras laskee munat lehdille. Munat laskettuaan naaras palaa veteen ennen uutta munaerää. Viiden päivän kuluttua munista kuoriutuu nuijapäitä, jotka laskeutuvat veteen. Punasilmälehtisammakko elää melko yleisenä Keski-Amerikan sademetsissä.
Corippo

Corippo on kunta Sveitsissä, Ticinon kantonissa, Locarnon pohjoispuolella Valle Verzascan laaksossa. Se sijaitsee noin 500 metrin korkeudessa. Kunnan pinta-ala on 7,7 km² . Vuoden 2011 lopussa kunnan väkiluku oli 12, millä perusteella kunta on väkiluvultaan Sveitsin pienin .
Kunnan asukkaiden perinteinen elinkeino on ollut maatalous eikä uusia elinkeinoja ole syntynyt. Tosin kunnassa on edelleen mm. ravintola. Corippoon on linja-autoyhteys Locarnosta .
Huhtikuun 5. päivästä 2020 lähtien Corippo yhdistetään muutamien lähiseudun kuntien kanssa uudeskai Verzascan kunnaksi.
Neitokurjet

Neitokurjet ("Anthropoides") on kurkilintujen lahkoon kuuluva lintusuku.
Neitokurjet elävät vuoristoseutujen kuivilla ruohostomailla. Suvussa on kaksi lajia, keskiaasialainen neitokurki ("Anthropoides virgo") ja eteläafrikkalainen hopeakurki ("Anthropoides paradiseus").
Anton August Heinrich Lichtenstein

Anton August Heinrich Lichtenstein (25. elokuuta 1753 Helmstedt – 17. helmikuuta 1816 Helmstedt) oli saksalainen eläintieteilijä, Martin Lichtensteinin isä.
Anton Lichtensteinin oppiarvo oli teologian ja filosofian tohtori, hän oli itämaisten kielten professori, ja vuodesta 1782 lähtien Hampurin Gelehrtenschule des Johanneums'in rehtori. Vuosina 1794–1796 hän toimi Hampurin yleisen kirjaston kirjastoapulaisena ja johtajana 1796–1798. Vuonna 1798 hänet nimitettiin Helmstedtin yliopiston professoriksi.
Lichtenstein julkaisi teokset "Catalogus Rerum Naturalium Rarissimarum" (1793) ja "Catalogus Musei zoologici ditissimi Hamburgi" (1796), ja oli myötävaikuttamassa Johann Friedrich Wilhelm Herbstin teoksen "Natursystem der ungeflügelten Insekten" (1797) julkaisemisessa.
Lichtensteinin nimeämiä uusia lintulajeja olivat hopeakurki ("Anthropoides paradiseus"), täpläotsatikkanen ("Dendropicos namaquus"), haaramehiläissyöjä ("Merops hirundineus") ja veritikka ("Veniliornis sanguineus").
Inrō

Inrō () on pieni vesitiivis monilokeroinen kotelo, jossa japanilaiset miehet kuljettivat pikkuesineitä, kuten kolikoita, lääkkeitä ja henkilökohtaista sinettiä. Inrō tarkoittaa sanoja nimileimasin (印, "in") ja kori (籠, "rō"). Inrōt ovat lakkamestareiden taidokkaasti tekemiä ja hyvin koristeellisia.
__notoc__
Käyttö.
Inrō aukaistiin ja suljettiin tiiviisti nyörien ja liukuvan helmen, ojimen avulla. Sitä säilytettiin vyöllä eli obilla ja se lukittiin usein koteloon sopivan netsuken avulla.
Historia.
Inrōjen historia alkaa 1500-luvulta ja niiden kulta-aika oli Edo-kaudella 1603–1868. Ne olivat aluksi sallittuja vain samuraille, mutta myöhemmin niitä alkoivat käyttää myös varakkaat kaupunkilaiset. Nykyään inrōt ovat suosittuja keräilyesineitä ympäri maailmaa.
Namib-Naukluftin kansallispuisto

Namib-Naukluftin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Namibiassa. Se kuuluu maansa tärkeimpiin matkailunähtävyyksiin.
Puisto on yksi Afrikan laajimmista kansallispuistoista. Siihen kuuluu osia Namibin autiomaasta, jota pidetään maailman vanhimpana autiomaana, sekä Naukluftin seeprapuisto ja osia timanttialueesta. Koko kansallispuiston pinta-ala on lähes 50 000 neliökilometriä.
Waterbergin kansallispuisto

Waterbergin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Namibiassa. Se sijaitsee maan keskiosassa, 60 km Otjiwarongosta itään ja 300 km Windhoekista koilliseen.
Alueella on historiallista merkitystä: siellä hererot hävisivät taistelun saksalaisia vastaan 1900-luvun alussa. Lähes kaksi kolmannesta koko kansasta sai surmansa. Ylänköalue on vaikeapääsyistä, ja sinne on siirretty monia Namibian uhanalaisia lajeja, kuten sarvikuonoja ja mustahevosantilooppeja.
Heikki Taskinen (arkkitehti)

Heikki Taskinen (15. toukokuuta 1940 Kuopio – 17. joulukuuta 1992 Temmes) oli suomalainen arkkitehti.
Taskinen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion yhteislyseosta 1961 ja valmistui arkkitehdiksi Oulun yliopiston arkkitehtuurin osastolta 1969.
Valmistuttuaan Taskinen oli aluksi töissä Arkkitehtitoimisto Risto Harju Ky:ssä. Vuonna 1972 hän perusti Arkkitehtitoimisto Arktosin yhdessä Jaakko Antti-Pojan, Pekka Laation ja Jorma Vesasen kanssa. Oman toimiston Heikki Taskinen perusti 1977. Taskinen tuli tunnetuksi erityisesti suunnittelemistaan koulurakennuksista. Hänet liitetään yleensä Oulun kouluksi kutsuttuun arkkitehtuurin koulukuntaan. Vuonna 1984 Taskinen sai koulurakennusten suunnittelusta rakennus- ja yhdyskuntasuunnittelun valtionpalkinnon.
Taskinen kuoli 52-vuotiaana liikenneonnettomuudessa joulukuussa 1992.
Taskisen suunnittelemia rakennuksia.
Taskinen on suunnitellut muun muassa seuraavat rakennukset:
Vali Nasr

Vali Reza Nasr (, s. 1960) on amerikaniranilainen akateemikko ja kansainvälisen politiikan professori Tuftsin yliopiston Fletcher School of Law and Diplomacy -jatkokoulutustiedekunnassa.
Barack Obaman hallinnon Afganistanin ja Pakistanin neuvonantaja, Richard Holbrooke, palkkasi Nasrin Yhdysvaltain–Iranin suhteiden neuvonantajaksi keväällä 2009.
Lysergihapon amidit

Lysergamideja eli lysergihapon amideja käytetään laajasti lääkityksessä ja päihteinä. D-lysergihapon amidi eli LSA on päihdyttävä aine. Päihdekulttuurissa ehkä tunnetuin lysergihapon amidi on d-lysergihapon dietyyliamidi eli LSD. Lysergihappo on näiden aineiden esiaste ja ne luokitellaan amideiksi. Usein valmistettaessa LSD:n kaltaisia aineita lopputuloksessa syntyy useita muita lysergihapon amideja. Albert Hofmann työskenteli lysergihappojen parissa löytäessään LSD:n.
RIM-116 Rolling Airframe Missile

RIM-116 Rolling Airframe Missile (RAM) on yhdysvaltalainen kevyt ja pienikokoinen infrapunahakuinen ilmatorjuntaohjus. Yhdysvaltojen ohella se on käytössä monessa sen liittolaismaassa. Se on tarkoitettu aluskäyttöön torjumaan vihollisen ampumia meritorjuntaohjuksia. Sen nimessä oleva sana "rolling" viittaa ohjuksen pyörimiseen pituusakselinsa ympäri lentäessään, mikä vakauttaa sen lentorataa. RIM-116 -ohjukset yhdessä Mk 49 GMLS -laukaisujärjestelmän kanssa muodostavat RAM Mk 31 GMWS -järjestelmän. Yhden lavetin massa on 5 777 kilogrammaa ja se sisältää 21 ohjusta.
RIM-116:a kehittämisen aloitti General Dynamics vuonna 1976. Nykyään sen ohjustuotannosta vastaa Raytheon. Ensimmäisten versioiden tekniikka perustui AIM-9 Sidewinder -ilmatorjuntaohjukseen, siinä oli muun muassa sama moottori. Ase oli tarkoitettu Tanskan ja Saksan liittotasavallan merivoimille, mutta ensin mainittu luopui siitä myöhemmin. Yhdysvaltain laivasto sen sijaan tuli mukaan. Tuotanto alkoi 1985 ja palveluskäyttöön se tuli vuonna 1992.
Lontoon metrokartta

Lontoon metrokartta () on Lontoon metron asemia kuvaava kartta. Nykyisen mallinen metrokartta on ollut esikuvana monien muiden kaupunkien metrokartoille.
Ensimmäiset Lontoon metrokartat julkaisi vuonna 1908 Underground Electric Railways Company of London (UERL). Nämä kartat pohjautuivat asemien ja metrolinjojen maantieteellisiin sijainteihin.
Nykymuotoiset kartat keksi vuonna 1934 Harry Beck. Beck huomasi, että metron matkustajat eivät kiinnitä huomiota maantieteellisiin sijainteihin, vaan pelkästään asemiin ja niiden välisiin yhteyksiin. Beckin metrokartta kuvasikin metroreitit diagramminomaisesti, ottaen huomioon pelkästään metroverkon topologian. Metron johto suhtautui karttaan aluksi skeptisesti, mutta se muodostui välittömästi matkustajien suosikiksi. Beck jatkoi kartan päivittämistä vuoteen 1960 asti. Beck valitsi myös alkuperäiset linjojen värit, joita hän myös muutti myöhemmin.
Kartassa kaikki metrolinjat on piirretty viivoina, jotka kulkivat pysty- vaaka- tai vinosuunnissa. Viivojen kulmat on pyöristetty. Asemat on merkitty väkäsin. Asemat, joissa on vaihtoyhteys toiselle linjalle, oli aluksi merkitty vinoneliöinä, ja nykyisin ne on merkitty ympyröinä. Ainoa varsinainen maantieteellinen merkintä on Thames-joki, jonka kulku on niin ikään merkitty kaavamaisesti.
Jordan Fox

Jordan Fox (s. 10. heinäkuuta 1984 Kirkwood, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän piti itseään pelintekijätyyppisenä all-around -sentterinä. Foxin esikuvia olivat mm. Brendan Shanahan ja Doug Gilmour. Hän pelasi urallaan ammattilaisena 17 AHL-ottelua sekä Euroopassa Suomen ja Ison-Britannian sarjoissa.
Ura.
Fox pelasi kaksi kautta OPJHL-joukkue Brampton Capitalsissa, jonka jälkeen OHL-joukkue Kingston Frontenacs varasi hänet 158. pelaajana kesällä 2000. Fox ei kuitenkaan koskaan siirtynyt sarjaan. Hän pelasi kauden 2000–2001 OPJHL:ää Wellington Dukesissa, jonka jälkeen Fox pelasi kaksi seuraavaa kautta NAHL-joukkue Springfield Spiritissa. Hän oli kaudella 2002–2003 joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 17+19=36. USHL-joukkue Des Moines Buccaneers varasi Foxin 65. pelaajana vuonna 2002, mutta hän pelasi kauden USHL-pelinsä 2003–2004 Sioux Falls Stampeden ja St. Louis Heartland Eaglesin joukkueissa.
Kaudeksi 2003–2004 hän siirtyi pelaamaan NCAA:ta Merrimack Collegen joukkueeseen. Vuodet 2006–2008 Fox pelasi Flint Generalsissa sekä UHL:ää että sitä seurannutta sarjaa IHL:ää. Kaudella 2007–2008 hänet nostettiin myös AHL-joukkue Albany River Ratsiin, jossa Fox pelasi kahdeksan ottelua tehopistein 2+1=3. Kaudella 2008–2009 hän pelasi lähinnä ECHL-joukkue Gwinnett Gladiatorsissa, jonka paras pistemies Fox oli tehoilla 29+38=67. Hän pelasi kauden aikana myös ECHL:n tähdistöottelussa. Fox pelasi samalla kaudella myös yhteensä kuusi AHL-ottelua Manitoba Moosessa ja Chicago Wolvesissa tehden niissä yhden syöttöpisteen. 
Kauden 2009–2010 Fox pelasi ECHL:n Wheeling Nailersissa ja hän palasi samalla kaudella myös kolme AHL-ottelua Rochester Americansissa. Fox teki elokuussa 2010 vuoden mittaisen sopimuksen Mestis-joukkue Jokipoikien kanssa. Joukkue ilmoitti joulukuussa 2010, että Foxille ja maalivahti Antti Härmälle etsitään uutta seuraa. Fox pelasi kuitenkin Joensuussa kauden loppuun ja teki 37 ottelussa tehot 9+12=21.
Toukokuussa 2011 Fox teki vuoden mittaisen sopimuksen brittiläisen EIHL-joukkue Nottingham Panthersin kanssa. Hän sijoittui kaudella 2011–2012 tehoilla 26+54=80 koko liigan pistepörssissä neljänneksi ja syöttöpörssissä toiseksi. Fox voitti sekä EIHL:n mestaruuden että Challenge Cupin. Kaudella 2012–2013 hän nousi Panthersin kapteeniksi ja voitti kauden päätteeksi taas sekä EIHL:n mestaruuden että Challange Cupin. Kaudeksi 2013–2014 Fox palasi Pohjois-Amerikkaan ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella CHL-joukkue St. Charles Chillin riveihin. Hän lopetti uransa kevääseen 2014.
Muuta.
Yli 250 NHL-ottelua pelannut puolustaja Rik Wilson on Foxin setä. Foxin serkku Brock Wilson on pelannut puolustajana hänen joukkuetoverinaan useissa seuroissa.
Namat

Namat ovat etninen ryhmä Etelä-Afrikassa, Namibiassa ja Botswanassa. Namat ovat khoi-kansan suurin ryhmittymä ja puhuvat omaa khoisankieltään, namaa. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa namat joutuivat yhdessä hererojen kanssa saksalaisten siirtomaaisäntien vainoamaksi. Tapahtumat tunnetaan nykyään hererojen ja namojen kansanmurhana.
66 Maja

66 Maja on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi H. P. Tuttle vuonna 1861.
Asteroidi on nimetty plejadi Maian mukaan.
Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidin läpimitta on noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on . Asteroidin spektrityyppi on C- tai Ch-luokkaa.
Musselburgh Links

Musselburgh Links on golfkenttä Musselburghin kaupungissa Itä-Lothianissa, Skotlannissa. Sitä sanotaan maailman vanhimmaksi yhä toimivaksi golfkentäksi. Varhaisin dokumentti kertoo John Foulis of Ravelstonin hävinneen kentällä pelaamassaan ottelussa 3,05 puntaa vuonna 1672.
Kentän arvellaan olevan jopa 1100- tai 1200-luvulta. Kerrotaan myös, että Skotlannin kuningatar Maria Stuart olisi pelannut kentällä jo vuonna 1567.
Musselburgh Links, The Old Golf Course on 9-reikäinen kenttä ja sitä ympäröi vanha laukkarata. Siellä on pelattu The Open Championship kuusi kertaa, joista ensimmäinen vuonna 1874.
Vytenis

Vytenis (? - 1315 tai 1316) oli Liettuan suuriruhtinas vuosina 1295–1316. Vytautasin valtakaudella Liettua kävi sotaa puolalaisia ja Saksalaisen ritarikunnan joukkoja vastaan. Hän oli ensimmäinen Liettuan hallitsija, jonka valtakausi on dokumentoitu melko hyvin, vaikka esimerkiksi hänen tarkkaa kuolinvuottaan ei osata sanoa. 
Suuriruhtinaaksi.
Vytenis peri kruunun isältään Pukuvertasilta vuonna 1295. Pukuvertasin valtakaudesta aikalaislähteet eivät kerro juuri mitään. Vytenis mainitaan ensimmäisen kerran 1292, jolloin hän johti isänsä määräyksestä sotaretkeä Saksalaisen ritarikunnan maille Preussissa. Hänen tiedetään myös käyneen voittoisan taistelun puolalaisia vastaan Trojanowissa vuonna 1294. Taistelussa kaatui monien puolalaisten ritarien lisäksi Lęczycan hallitsija Kasimir II. 
Noustuaan valtaan vuonna 1295 hän kävi sotaa Saksalaisen ritarikunnan lisäksi sen liivinmaalaista haaraa vastaan. Taistelua käytiin ensin Liivinmaalla, mutta liettualaisten tukeman semgallien kapinan kukistuttua taistelut siirtyivät Liettuan hallitsemaan Žemaitijaan. Vytenis haki tukea Riian arkkipiispalta ja kaupungilta, jotka liittoutuivat liettualaisten kanssa vuonna 1298. Vuonna 1298 ritarikunta kärsi tappiot Karkhusin, Treidenin ja Neuermühlenin taisteluissa. Samana vuonna Vytenis sijoitti liettualaisen varuskunnan Riikaan. Tehdäkseen varuskunnan läsnäolon asukkaille hyväksyttävämmäksi hän lupasi Riian arkkipiispan kehotuksesta ottaa kasteen vastaan, mutta varsinaista kastamista ei tiettävästi koskaan tapahtunut. Vytenis oli sotinut myös Puolassa Masovian Boleslav II:en pyynnöstä, jolla oli ongelmia paikallisen kruununtavoittelijan kanssa. Sota puolassa jatkui vuoteen 1306 saakka. Vuonna 1312 Vytenis salli kahden fransiskaanimunkin asettua tuolloin Liettuan alaisuudessa olleeseen Novgorodiin. Liettualaisten läsnäolo Riiassa päättyi vuonna 1313, kun riikalaiset karkottivat heidät ritarikunnan painostuksesta. Vytenisin loppukaudella paine Žemaitijassa kasvoi edelleen, ja hän lopulta vuonna 1315 tai 1316 luopui vallasta Gediminasin hyväksi. Viimeinen maininta Vytenisistä on vuodelta 1315, jolloin hän johti ankariin tappioihin johtanutta retkeä Preussiin.
Kuoleman jälkeen.
Aikalaislähteet pitivät Vytenisiä pontevampana hallitsijana kuin seuraajaansa. Vytenis oli vielä 1400-luvulla hallitsijana tunnetumpi kuin Gediminas, mutta jäi lopulta hänen varjoonsa historiankirjoituksessa. Vytenisin sukulaisuussuhde Gediminasiin ei ole täysin selvä, hän oli eri tulkintojen mukaan joko tämän vanhempi veli tai serkku.
Looking Glass (intiaanijohtaja)

Looking Glass ("Allalimya Takanin," 1832– 5. lokakuuta 1877) oli nez percé -intiaanien päällikkö. Vuonna 1877 hän osallistui Oregonissa, Idahossa, Wyomingissä ja Montanassa käytyyn nez percé -sotana laajalti julkisuutta saaneeseen tapahtumaan, jossa Oliver O. Howardin johtamat Yhdysvaltain sotilasyksiköt ajoivat takaa reservaatistaan paenneita intiaaneja yli 2 000 kilometrin matkan. 
Nez percéin ylimpänä johtajana sodan aikana toiminut Joseph olisi ollut valmis luopumaan taisteluista jo aikaisemmin, mutta Looking Glass ja muut päälliköt halusivat johtaa nez percét turvaan Kanadaan, jonne Istuva Härkä ja hänen siouxinsa olivat paenneet Little Big Hornin taistelun seurauksia. Looking Glass sai surmansa sodan viimeisenä päivänä Montanassa 5. lokakuuta 1877 tarkka-ampujan luodista.
White Bird (intiaanijohtaja)

White Bird (k. 6. maaliskuuta 1892) oli nez percé -intiaanien lamatte-ryhmän johtaja ja vuonna 1877 nez percé -sodassa mainetta saanut sotapäällikkö. Hän kuului uskonnolliselta suuntaukseltaan ”uneksijoihin”, jotka eivät kannattaneet kristinuskoa vaan uskoivat intiaanien alkuperäisen kulttuurin elpymiseen ja valkoisen väestön katoamiseen. Hän kieltäytyi myös allekirjoittamasta vuoden 1863 Lapwain-sopimusta, jonka avulla Yhdysvallat otti itselleen suuria määriä nez percéjen maita. 
Seuraavalla vuosikymmenellä maakiistat kärjistyivät. White Bird ja Joseph saivat 30 päivää aikaa luopua reservaatistaan Wallowalaaksossa. Tilanne johti nez percé -sotaan, jossa asuinmailtaan ajetut intiaanit aloittivat aseellisen vastarinnan Yhdysvaltoja vastaan. Sodassa White Birdin auktoriteetti sotapäällikkönä oli suuri, ja hän pystyi antamaan määräyksia yli Josephin, joka kuitenkin toimi nez percéjen pakomatkan ylimpänä johtajana.
White Bird onnistui ainoana sodan johtajista selviytymään heidän pakonsa määränpäähän Kanadaan. Soturiensa kanssa hän tunkeutui piirittäjien muurin läpi ja johdatti joukkonsa, johon kuului 90 aikuista ja joukko lapsia, Saskatchewaniin hieman aiemmin paenneiden lakotain ja heidän johtajansa Istuvan Härän piilopaikkaan. Vuonna 1892 Albertassa asunut White Bird sai surmansa oman soturinsa murhaamana.
Diskanttikaiutin

Diskanttikaiutin () on kaiutinelementti, jonka tehtävä on toistaa kaikkein korkeimmat äänet kaiuttimessa. Elementti voi olla rakenteeltaan pieni mutta silti tuottaa voimakkaankin äänen. Laadukkaat elementit toistavat 20 kHz:n taajuuteen asti, mutta kuuntelijan korva ei yleensä enää erota sitä korkeampia taajuuksia. Matalampia taajuuksia kohti mentäessä taajuusvaste laskee selvästi ja siksi diskanttikaiuttimilla ei soiteta kovin matalia taajuuksia. Jakosuotimella voidaan päästää korkeammat taajuudet elementille ja suodattaa matalammat pois. Elementissä liikkuvana osana toimivan rakenteen halkaisija voi olla hyvinkin pieni, esim. 0,6 tuumaa.
Tavallisesti diskanttielementti sijaitsee samassa kotelossa kuin pääkaiuttimet. Autoissa diskanttikaiuttimet ovat usein erilliset ja sijoitettu A-pilareiden juureen, missä ne saadaan suunnattua paremmin kuin alhaalla ovissa sijaitsevat keskiäänikaiuttimet.
Hannu Syrjälä

Hannu Syrjälä (28. marraskuuta 1966 Kangasniemi – 24. helmikuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän toimi Berggren Groupin toimitusjohtajana. Vuodesta 2018 lähtien hän toimi myös Detection Technologyn hallituksen puheenjohtajana. Tieto Oyj:n toimitusjohtajana hän toimi vuosina 2008–2011. Syrjälä oli koulutukseltaan kauppatieteen maisteri.
Perhe.
Syrjälä oli naimisissa ja hänellä oli neljä lasta.
Fodil Hadjadj

Fodil Rahmi Hadjadj (, s. 18. huhtikuuta 1983 Alger) on algerialainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Hadjadj edustaa Algerian pääsarjassa MC Algeria.
Ura.
Hadjadj aloitti jalkapalloilun kotimaassaan MC Algerin junioreissa 10-vuotiaana ja siirtyi myöhemmin 16-vuotiaana Ranskaan Nantesin junioreihin.
Ammattilaisuransa Hadjadj aloitti 20-vuotiaana tehdessään sopimuksen Nantesin edustusjoukkueen kanssa vuonna 2003. Hän pelasi joukkueessa kaksi kautta, kunnes siirtyi takaisin Algeriaan ja kasvattaja seuraansa MC Algeriin vuonna 2005. Joukkueen riveissä Hadjadj saavutti heti ensimmäisillä kausilla menestystä MC Algerin voitettua muun muassa Algerian cupin kahdesti peräkkäin.
Maajoukkueura.
Hadjadj pelasi Algerian maajoukkueessa vuosina 2003–2007. Tuona aikana hän pelasi yhteensä kymmenen maaottelua ja oli mukana vuoden 2004 Afrikan-mestaruuskisoissa. Ensimmäisen maaottelunsa Benhamou pelasi 4. syyskuuta 2003 Qataria vastaan.
Pensastiaistimali

Pensastiaistimali ("Alcippe morrisonia") on Kaakkois- ja Itä-Aasiassa tavattava pyrstötimaleihin kuuluva varpuslintu.
Taksonomia.
Pensastiaistimalilla on seitsemän alalajia, jotka voidaan jakaa kahteen ryhmään niiden levinneisyyden ja molekyylibiologisten tutkimusten perusteella.
Ensimmäinen ryhmän alalajit elävät Kiinan etelä- ja keskiosissa sekä Vietnamissa.
Toinen ryhmä on levinneisyydeltään laajempi ja näitä alalajeja tavataan myös Kaakkois-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan pensastiaistimali on 12–15 cm. Lajin selkä ja siivet ovat väritykseltään oliivinruskeat ja pää on harmaa. Päässä on silmien ympärillä valkoiset renkaat. Pensastiaistimalin vatsa on väritykseltään ruskehtavan keltainen. Sukupuolet eivät eroa toisistaan ulkonäön perusteella. Ulkonäöltään pensastiaistimali muistuttaa isopensastimalia ("Alcippe morrisonia"), jolta kuitenkin puuttuu valkoinen rengas silmien ympäriltä. Vuoritiaistimalilla ("Alcippe nipalensis") on valkoinen silmärengas, mutta se eroaa pensastiaistimalista silmän iiriksen värin perusteella.
Elinympäristö ja elintavat.
Pensastiaistimalit elävät metsissä vuorten rinteillä. Linnun elinympäristöt sijaitsevat 900–3 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Talvisin laji elää matalammalla kasvavissa metsissä. Ravintonaan pensastiaistimali käyttää pääasiassa pieniä selkärangattomia, mutta myös marjoja ja kukkien mettä, joiden osuus ravinnosta kasvaa syksyllä ja talvella. Pensastiaistimalit muodostavat pesimäajan ulkopuolella ruokailevia parvia, joissa on usein mukana myös muita varpuslintuja. näistä parvista on tavattu kaikkiaan 32 eri lintulajia. Pensastiaistimalit aistivat helposti vaaran ja veistivät sen äänekkäillä varoitusäänillään myös muille lajeille. Yöksi ruokailuparvet hajoavat ja laji yöpyy pesimäajan ulkopuolella yleensä pareittain.
Pensastiaistimalin pesimäkausi kestää huhtikuulta elokuulle. Pesä rakennetaan puuhun sammalesta, puunkuoresta ja muusta kasvimateriaalista.
Rakel Jylhä

Rakel Maria Jylhä o.s. Rikkonen (16. syyskuuta 1907 Ruovesi – 23. kesäkuuta 1984 Hämeenlinna) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän toimi parikymmentä vuotta sanomalehti "Keskisuomalaisen" teatteri-, elokuva- ja kirjallisuusarvostelijana. Pakinoitsijana hän käytti nimeä Pirjetta.
Rakel Jylhä opiskeli Työväen Akatemiassa ja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Hänen runojaan julkaistiin muun muassa erilaisissa työväenjulkaisuissa.
Jylhä oli naimisissa kirjailija Heikki Jylhän kanssa.
Teoksia.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Inari":
Nimimerkillä "Vilhelmiina":
Koljonvirta

Koljonvirta on Iisalmessa noin neljä kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen sijaitseva lyhyt joki, jota pitkin Iijärven vedet laskevat Poroveteen.
Silta.
Koljonvirran ylittää "Koljonvirran silta", jota myöten Ouluntie ylittää virran. Ouluntie on nykyisin osa sekä Kalajoelta Iisalmeen johtavaa valtatietä 27 että Iisalmesta Raaheen johtavaa kantatietä 88. Ensimmäinen silta tälle kohdalle rakennettiin Kustaa III:n määräyksestä jo 1700-luvulla. Myöhemmin silta on useita kertoja rakennettu uudelleen: 1850-luvulla, 1800-luvun lopulla ja vuonna 1929. Nykyinen teräsbetoninen ontelopalkkisilta valmistui vuonna 1971.
Koljonvirran taistelu.
Historiallisesti Koljonvirta tunnetaan ennen kaikkea sen varrella Suomen sodan aikana 27. lokakuuta 1808 käydystä Koljonvirran taistelusta. Siinä perääntymässä olleet Johan August Sandelsin johtamat ruotsalaisjoukot onnistuivat torjumaan ylivoimaisten venäläisten hyökkäyksen salmen yli.
Koljonvirran taisteluun liittyy Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinoissa" kolme runoa: Luutnantti Zidén, Sven Dufva ja Sandels.
Kohteita läheisyydessä.
Koljonvirran länsirannalla sijaitsee "Koljonvirran kartano", joka nykyisin toimii majatalona. Sen alueella toimii kesäisin myös leirintäalue.
Koljonvirran välittömässä läheisyydessä sen itäpuolella sijaitsee myös Mansikkaniemen entinen pikkupappila, joka on Juhani Ahon lapsuudenkoti. Nykyisin rakennuksessa toimii Juhani Ahon museo.
Museon pihapiiristä lähtee noin kilometrin pituinen viitoitettu polku, jonka varrella opastaulut kertovat Koljonvirran taistelusta ja sen vaikutuksista. 
Alueella sijainneessa Rannan talossa asui lapsuudessaan myös kirjailijana ja yhteiskunnallisena vaikuttajana tunnettu Alli Nissinen.
Taistelupaikan läheisyyteen pystytettiin vuonna 1848 Mihail Dolgorukovin muistomerkki. Läheisellä Pölkkyniemellä on vuonna 1885 pystytetty Virran muistopatsas, joka alusta lähtien on käsitetty ennen kaikkea Johan August Sandelsin muistomerkiksi. Lisäksi alueella on Lions Clubin pystyttämä Koljonvirran taistelussa kaatuneiden sotilaiden muistomerkki.
Koljonvirran alueella toimii myös kesäteatteri.
Koljonvirta ympäristöineen kuuluu muodostaa valtakunnallisesti merkittävän kulttuuriympäristön, jonka nimenä on "Koljonvirran historiallinen maisema".
Ahti Impola

Ahti Impola on suomalainen muusikko (kitaristi), miksaaja ja musiikkituottaja, tekninen tuottaja/käyttöpäällikkö. Impola on ollut muun muassa Maj Karman, Nylon Beatin, Arja Korisevan, Tapani Kansan, Paula Koivuniemen ja Pennilessin vakituisena miksaajana. Äänimiehenä hän teki keikkoja työkseen vuodesta 1986 aina vuoteen 2009. Impola on äänittänyt ja/tai tuottanut satoja äänitteitä. Hän on tuottanut mm Maj Karman Kauniiden kuvien ja Appendixin musiikkia 
Impola on soittanut useassa eri yhtyeessä, muun muassa Rosannassa ja Appendixissä. Noin 7 Veljestä oli viimeinen bändi, ennen kuin liittyi Appendixiin joulukuussa 2010 kahdenkymmenyhdeksän vuoden tauon jälkeen. Hän oli 80-luvun alussa perustamassa "esi-Appendixia" (New Wave Army) Koivusalon kanssa. He ehtivät vuonna 1981 tehdä 3 keikkaa Appendix-nimellä ennen kuin Vesku jatkoi bändiä muiden kanssa. Appendix toimii edelleen aktiivisesti. Borgersenin ohella myös Impolan säveltämää musiikkia kuullaan mm. Appendixin albumilla "Extraneus". 
Rosanna kuului Yön, Dingon ja Mamban tavoin porirockin kastiin. Rosanna keikkaili ympäri Suomea, mutta se ei koskaan saavuttanut samanlaista hysteriaa kuin nuo muut porilaisbändit. Rosannassa Ahti Impolan lisäksi soittivat Petteri Häyhä, Harri Fronden (solisti), Markku Koski ja Jyrki Laine. Alkuperäisessä Rosannassa bassoa soitti Marko Ala-Outinen, mutta hänen tilalleen tuli Petteri Häyhä Ikusta. Ikusta Rosannaan siirtyi myös Jyrki Laine. Rosanna julkaisi kaksi lyhytsoittoa. Kaukainen maa, jonka B-puolella oli Eilisen ikävä (säv.san. A.Impola) ja Yöksi jää, B-puolellaan Vielä Kohdataan.
Stjørdal

Stjørdal on Norjan kunta Trøndelagin läänin eteläosassa. Kunnan rajanaapureita ovat Malvik, Selbu, Meråker, Levanger ja Frosta. Stjørdalin hallinnollinen keskus Stjørdalshalsen otti käyttöön kaupunkistatuksen 1997. Kunnan alueella sijaitsee Trondheimin lentoasema.
Stjørdalshalsenin ohella muita taajamia ovat Hell, Hegra ja Skatval. Kunnan väkiluku on ollut kasvussa 1950-luvulta lähtien.
Nord-yliopisto kouluttaa Stjørdalissa liikenneopettajia.
Media.
Stjørdalissa ilmestyy paikallislehti "Bladet".
Henry Homburger

Henry Anton Homburger (9. joulukuuta 1902 New York – 14. syyskuuta 1950 Sacramento, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen insinööri, rattikelkkailija ja olympiamitalisti.
Homburger menestyi maansa kilpailuissa lajinaan neljän miehen kelkat 1930-luvun alkuvuosina. Hänen urheilu-uransa huipentui olympiahopeaan Lake Placidin talviolympialaisissa 1932, kun Yhdysvaltain kakkosmiehistö Homburger, Percy Bryant, Francis Stevens ja Edmund Horton varmisti Yhdysvalloille kaksoisvoiton ennen pronssille sijoittunutta Saksan kelkkaa. Homburger oli yksi Lake Placidin olympialaisten kilpailuradan, Mt. Van Hoevenberg Olympic Bobsled Runin suunnittelijoista.
Verdal

Verdal on Norjan kunta Trøndelagin läänissä.
Kunnan rajanaapureita ovat pohjoisessa Steinkjer, Inderøy ja Snåsa sekä etelässä Meråker ja Levanger. Idässä kunta rajoittuu Ruotsiin.
Verdalin hallintokeskus on Verdalsøra. Muita taajamia ovat Lysthaugen, Trones, Forbregd/Lein ja Vuku.
Verdalissa on paljon maataloutta.
Media.
Paikallislehti "Innherred" ilmestyy kolmesti viikossa.