tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Chuck Pfarrer

Charles Patrick ”Chuck” Pfarrer, III (s. 13. huhtikuuta 1957 Boston, Massachusetts) on yhdysvaltalainen kirjailija, käsikirjoittaja ja entinen laivaston SEAL-erikoisjoukkojen sotilas.
Hän on kirjoittanut ja tuottanut seitsemän Hollywood-elokuvaa, joista tunnetuimpia ovat "Navy Seals – erikoisjoukot", "Sakaali" ja "Punainen planeetta".
Siat (alaheimo)

Siat (Suinae) on sikojen heimoon kuuluva alaheimo. Alaheimoon kuuluvat "Mammal Species of the World" -tietokannan mukaan kaikki nykyään elävät siat. Ne jaetaan sen mukaan neljään tribukseen. Integrated Taxonomic Information System sen sijaan luokittelee pahkasiat ja hirvisiat omiin alaheimoihinsa. Sikojen alaheimoon kuuluu myös useita esihistoriallisia sikasukuja.
Varhaisimmat tunnetut Suinae-alaheimon edustajat ilmestyivät keski-mioseenikauden loppupuolella, ja niiden vanhimmat fossiilit on löydetty Pakistanista ja Euroopasta. Ne levittäytyivät nopeasti Euraasiassa, joten jo mioseenikauden lopulla ja sen jälkeen alaheimon sukuja oli vähintään 15. Mantereella kehittyivät nykyiset hirvisiat ja "Sus"-suvun siat. Alaheimo levisi Afrikkaan noin 3,4 miljoonaa vuotta sitten, ja siellä kehittyivät nykyiset pahkasiat, jättiläismetsäkarjut ja pensselisiat.
Mestarien liigan kauden 2010–2011 lohkovaihe

Jalkapallon Mestarien liigan kauden 2010–2011 lohkovaiheen ottelut alkoivat 14. syyskuuta ja loppuivat 8. joulukuuta 2010.
Arvonta.
Lohkovaiheen arvontatilaisuus suoritettiin 26. elokuuta 2010 Monacossa alkaen kello 19.00 (UTC+2).
Joukkueet olivat jaettu neljään eri arvontakoriin ranking pisteiden mukaan. Hallitseva mestarijoukkue Internazionale on sijoitettu automaattisesti ykköskoriin. Samoista maista olevia joukkueita ei voi arpoa samaan lohkoon. Yhdellä ottelukierroksella on kaksi ottelupäivää, joista toisena pelaavat lohkojen A–D joukkueet ja toisena lohkojen E–H joukkueet. Jokaisessa arvontakorissa on kahdeksan joukkuetta, ensimmäisen korin joukkueet ovat rankingsijoilla 1–10, toisen 11–29, kolmannen 30–63 ja neljännen 73–180 sekä sijoittamattomat.
Lohkot.
Joukkueet jaetaan kahdeksaan neljän joukkueen lohkoon, joissa lohkojen joukkueet pelaavat toisiaan vastaan koti- ja vierasottelun. Jokaisen lohkon kaksi parasta pääsevät pudotuspelien neljännesvälieriin. Lohkon kolmanneksi sijoittuvat pääsevät Eurooppa-liigan kauden 2010–2011 ensimmäiselle pudotuspelikierrokselle ja neljänneksi sijoittuvat putoavat pois.
Jos lohkoissa päädytään tasapisteisiin, lohkosijoitukset ratkaistaan seuraavasti:
Grünhorn

Grünhorn tai Gross Grünhorn on Bernin Alpeilla, Sveitsin Wallisissa sijaitseva 4 044 metriä korkea vuorenhuippu. Vuori sijaitsee Jungfraun–Aletschin alppialueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Tyyni Schulman

Tyyni Ilta Helena Schulman, o.s. "Krank" (17. kesäkuuta 1895 Pietarsaari – 27. kesäkuuta 1956 Porvoo) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut toimittaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä "Negrita", "T.S-n" ja "Fru Helena".
Tyyni Schulmanin vanhemmat olivat Karl Rudolf Krank ja Anna Ella Helena von Essen. Hän oli naimisissa vuodesta 1917 Carl Allan Morgan Schulmanin (1889–1954) kanssa. Heidän poikansa Allan Schulman (1919–2003) oli toimittaja ja tv-tuottaja.
Neljä romaania kirjoittanut Schulman oli toimittajana Nyland- ja Nya Nyland -lehdissä 1947–1949. Hän kirjoitti myös pakinoita, novelleja ja arvosteluja, joita julkaistiin muun muassa Vecko-Spegeln, Nya Pressen, Borgåbladet ja Hangö Tidning -lehdissä.
Kalle Oranen

Seppo Kalevi ”Kalle” Oranen (26. helmikuuta 1946 Boekelo, Alankomaat – 17. lokakuuta 2023) oli alankomaalainen jalkapalloilija, joka edusti 1960-luvun puolivälistä 1980-luvun alkuun ulottuneella aktiiviurallaan SC Enschedeä, FC Twenteä ja Heracles Almeloa. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Pelaajauransa jälkeen Oranen toimi enschedeläisen opiskelijaseuran v.v. Drienerlon valmentajana.
Ura.
Orasen isä oli suomalainen fysioterapeutti, joka muutti töihin Alankomaihin ennen toista maailmansotaa. Enscheden kuntaan kuuluvassa Boekelon kylässä syntynyt Oranen aloitti jalkapallouransa SC Enschedessä ja debytoi Alankomaiden korkeimmalla sarjatasolla Eredivisiessä 18-vuotiaana kaudella 1964–1965. Ennen seuraavan kauden alkua Enschede ja toinen paikallisseura Enschede Boys yhdistyivät ja muodostivat FC Twenten, jonka joukkueessa Oranen jatkoi jalkapalloilua. Hän pelasi aluksi vain muutamissa otteluissa kautta kohden, kunnes syrjäytti Issy ten Donkelaarin kaudella 1970–1971 ja nousi vakiokokoonpanoon.
Kaudella 1971–1972 Oranen muodosti pitävän puolustuksen Kees van Iersselin, Epi Drostin, Willem de Vriesin ja maalivahti Piet Schrijversin kanssa. Twente päästi kauden aikana vain 13 maalia, joka on edelleen Eredivisien ennätys. Joukkue oli 1970-luvulla säännöllisesti sarjan kärkipäässä, ja kaudella 1973–1974 se sijoittui toiseksi kaksi pistettä Feyenoordille hävinneenä. Kausina 1971–1972 ja 1972–1973 joukkue oli kolmas.
Kotimaan menestyksen myötä Twente pelasi useana kautena myös kansainvälisissä kilpailuissa. Kauden 1972–1973 UEFA-cupissa saksalainen Borussia Mönchengladbach pudotti joukkueen välierävaiheessa maalein 5–1. Kaksi vuotta myöhemmin kaudella 1974–1975 Twente ylsi loppuotteluun, jossa sama vastustaja oli jälleen vahvempi samalla tuloksella. Oranen oli avauskokoonpanossa kaksiosaisen loppuottelun molemmissa osissa. Samalla kaudella Twente ylsi myös kansallisen KNVB-cupin loppuotteluun, mutta hävisi FC Den Haagille maalein 1–0. KNVB-cupin kakkossija kirkastui mestaruudeksi Orasen viimeisellä Twente-kaudella 1976–1977, joskin hän pelasi tuolloin vain yhdessä ottelussa kilpailun alkuvaiheessa. 12 kauden aikana hän pelasi Twenten riveissä kaikkiaan 207 Eredivisien, 16 KNVB-cupin ja 28 eurocup-ottelua.
Kaudeksi 1977–1978 Oranen siirtyi sarjatasoa alemmas Eerste divisien Heracles Almeloon, jota hän edusti viiden kauden ja 122 sarjaottelun ajan. Jalkapalloilun ohella hän opiskeli Haagissa liikunnanopettajaksi ja opetti peruskoulussa. Hän päätti pelaajauransa vuonna 1982 ja toimi sittemmin opettajana Twenten yliopistossa ja valmentajana opiskelijaseura v.v. Drienerlossa, jonka joukkueet osallistuvat Alankomaiden amatöörisarjoihin. Hän jäi eläkkeelle elokuussa 2008.
Ralf

Ralf tai "Ralph" on miehen etunimi. Muodossa Ralf nimi esiintyy varsinkin Saksassa ja pohjoismaissa, muodossa Ralph varsinkin englannin­kielisissä maissa. Nimi on peräisin muinais­skandinaavisesta nimestä "Radulf", "neuvokas susi".
Suomessa nimi Ralf on 1900-luvun alusta elokuuhun 2025 mennessä annettu 2840 henkilölle. Melkein puolet heistä on 1940- ja 1950-luvuilla syntyneitä. Muodossa Ralph nimi on annettu noin 350 henkilölle. Ralfin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 27. elokuuta.
Tennis kesäolympialaisissa 1900

Vuoden 1900 kesäolympialaisten tennis järjestettiin 6. – 11. heinäkuuta 1900 Ile de Puteaux'ssa Ranskassa. Tämä oli toinen kerta, kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 26 osanottajaa neljästä eri maasta. Tapahtumia oli neljä. Pronssimitalit jaettiin kahden joukkueen tai pelaajan kesken.
Kyläkokous

Kyläkokouksia on pidetty sarkajakoisesta yhteiskunnasta saakka, sillä isäntien oli neuvoteltava yhteisten maataloustöiden aloittamisesta ja suorittamisesta, aidoista, metsänkäytöstä, kalavesistä ja muista maatalouskysymyksistä. Kokoukset olivat yleensä epävirallisia arkipäiväisine keskustelunaiheineen. Ne olivat tärkeitä, ja toisinaan kylän raitilla oli kokoontumispaikkoja, joissa naapurit kohtasivat toisiaan. Kyläkokouksia pidettiin lisäksi erilaisten maanjakojen yhteydessä. 
Etelä- ja Keski-Pohjanmaalla sekä yleensä niillä alueilla, joissa toteutettiin oltermannihallintoa, kyläjärjestysten käyttöönotto institutionalisoi kyläkokoukset. Niihin oli kaikkien isäntien osallistuttava sakon uhalla ja niitä pidettiin säännöllisesti, tavallisesti kaksi kertaa vuodessa. Oltermannilaitokseen kuuluneet kyläkokoukset kutsui koolle kylänvanhin oltermanninsauvalla tai kylänkapulalla, mutta toisinaan niistä kuulutettiin kirkossa. 
Kyläkokouksissa valittiin oltermannit ja lautamiehet sekä kylän tilien tarkastajat. Kokouksisa päätettiin aitojen, veräjien, teiden, ojien ja siltojen rakentamisesta ja kunnossapidosta, heinänteosta yhteisniityillä, laiduntamisesta, yhteismaiden ja -metsien käytöstä, paloturvallisuudesta ja muista kyläyhteisön asioista. Kylän isännillä oli esitysoikeus asioista ja toisinaan päätöksistä äänestettiin. Paikoin varsinkin 1800-luvulla kyläkokousten päätöksiä alettiin merkitä muistiin. Kyläkokousten pöytäkirjoja on säilynyt eniten Suur-Ilmajoen ja Kyrönmaan pitäjistä sekä Pohjanmaan ruotsalaisalueelta. 
Säännöllinen kyläkokoustoiminta hiipui 1900-luvun alussa oltermannilaitoksen päättymisen myötä. Lähinnä vain Kyrönmaan kunnissa perinteinen kyläkokousinstituutio jatkui vielä 1960-luvulla. Kylätoimikuntien perustaminen 1970-luvulta lähtien on uudelleen virkistänyt kyläkokousten toimintaa.
Jyväskylän koulutuskuntayhtymä Gradia

Jyväskylän koulutuskuntayhtymä Gradia on Keski-Suomessa toimiva kuntayhtymä, joka tarjoaa kaikenikäisille opiskelijoille ja yritysasiakkaille mahdollisuuksia osaamisen ja liiketoiminnan kehittämiseen. Gradia järjestää ammatillista koulutusta ja lukiokoulutusta, perusopetusta ja taiteen perusopetusta sekä tutkintokoulutukseen valmentavaa koulutusta (TUVA). Gradia toimii yhdeksällä kampuksella Jyväskylässä, Jämsässä, Keuruulla ja Lievestuoreella (Laukaa). Opiskelijoita on 22 000 ja henkilöstöä 1000. Vuosittainen liikevaihto on noin 100 miljoonaa euroa.
Gradiaan kuuluvat Ammattiopisto Gradia sekä Gradia-lukiot: Jyväskylän Lyseon lukio, Schildtin lukio ja Jyväskylän aikuislukio sekä Gradian hallinto- ja kehittämispalvelut, Gradia-kiinteistöt ja Gradia-ravintolat. Konserniin kuuluu myös Gradia-koulutuspalvelut Oy.
Koulutuskuntayhtymän jäsenkuntiin kuuluvat Hankasalmi, Joutsa, Jyväskylä, Jämsä, Keuruu, Kuhmoinen, Laukaa, Luhanka, Muurame, Petäjävesi, Toivakka ja Uurainen. Kuntayhtymällä on valtuusto ja hallitus. Kuntayhtymän hallintoa, taloutta sekä muuta toimintaa johtaa hallituksen alaisena kuntayhtymän johtaja, jonka valtuusto valitsee. Kuntayhtymän johtajana toimii Anssi Tuominen. 
Oppilaitokset ja muut toiminnot.
Kuntayhtymään kuuluu myös Ravintola Priimus.
Airplanes

Airplanes on toinen single yhdysvaltalaiselta laulajalta, B.o.B:lta. Se julkaistiin hänen ensimmäiseltä albumiltaan "". Kappaleella laulaa myös Paramore-yhtyeen laulajana tunnetuksi tullut Hayley Williams. Kappale julkaistiin huhtikuussa 2010. Kappale sijoittui singlelistan ykköseksi Uudessa-Seelannissa ja Britanniassa, ja top3:een Australiassa, Kanadassa, Irlannissa sekä Yhdysvalloissa.
Musiikkivideon kappaleeseen on ohjannut Hiro Murai.
Tennis kesäolympialaisissa 1908

Vuoden 1908 kesäolympialaisten tennis järjestettiin 6. toukokuuta – 11. heinäkuuta 1908 Wimbledonissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Tämä oli neljäs kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 50 osanottajaa kymmenestä eri maasta. Tapahtumia oli kuusi.
Ottelut.
Miesten kaksinpeliturnaus.
Ottelu 3. sijasta: Eaves - Richardson 6–2, 6–2, 6–3.
Gustaf Berner

Gustaf Berner toimi 1688–1714 Hollolan seurakunnan kirkkoherrana ja sitä ennen Viipurin lukion kaunopuheisuuden lehtorina.
Bernerille ja Henrik Winterille omistettu onnitteluruno maisterisvihkimyksen kunniaksi 1679 on lajissaan ensimmäinen suomen kielellä painettu runo:
Hollolassa Berner edisti voimakkaasti maanviljelystä hankkimalla omistamalleen tilalle viljeltäväksi muun muassa hamppua, humalaa ja pellavaa. Läheisen Vesijärven tulvimista hän tasoitti taivuttamalla talonpojat kaivamaan uuden laskuojan Vääksyyn.
Perhe.
Gustaf Berner oli kahdesti naimisissa. Toinen vaimo Anna Carstenius oli Porvoon kirkkoherran Ulrik Carsteniuksen tytär ja piispa Henrik Carsteniuksen pojantytär.
Pitäjäntie

Pitäjäntie () oli Ruotsin vanhan lainsäädännön käyttämä nimitys sellaisesta maantiestä, joka hyödytti pääasiassa pitäjää. Siksi sen rakentaminen ja ylläpito oli pitäjän asukkaiden velvollisuus. Eikä siis läänin tai kihlakunnan asukkaiden kustannettava tai tehtävä työ. Lainsäädäntö jakoi valtakunnallisesti vähemmän merkittävät yleiset maantiet kihlakunnanteiksi ja pitäjänteiksi. Sinänsä niiden erottaminen toisistaan oli käytännössä vaikeaa eikä jakoa noudatettukaan johdonmukaisesti. Ruotsin vuoden 1891 tielaki ei enää käyttänytkään näitä nimityksiä, vaan se otti käyttöön käsitteen paikallistie ("bygdeväg"), joka voi olla joko pitäjäntie tai kihlakunnantie. Nimitys pitäjäntie jäi Ruotsissa pois virallisesta käytöstä 1934.
Suomen vuoden 1927 tielaki käytti yleisistä teistä nimityksiä maantie, kunnantie ja kylätie. Tielain kumosi laki yleisistä teistä (243/1954), joka tuli voimaan vuoden 1958 alussa.
Timo Tiusanen

Timo Tiusanen (13. huhtikuuta 1936 Viipuri – 19. elokuuta 1985 Pälkäne) oli suomalainen teatteriohjaaja, teatteritieteen professori ja lausuja.
Elämäkerta.
Tiusasen vanhemmat olivat maanmittausinsinööri Miikka Tiusanen ja Selma Karin (Kaisu) Blom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1954 ja valmistui logonomiksi 1958, filosofian kandidaatiksi 1958, maisteriksi 1960, lisensiaatiksi 1965 ja tohtoriksi 1969.
Tiusanen oli "Helsingin Sanomain" kirjallisuustoimittajana 1958-1963, kustannusliike Otavan virkailijana 1963, Suomen puheopiston lausunnan yliopettajana 1962–1965 ja Suomen Teatterikoulussa korkeakouluosaston sihteerinä ja vt. esimiehenä 1964–1966, kollegion jäsenenä 1966–1968 ja puheenjohtajana 1969. Tiusanen toimi Helsingin yliopistossa teatteritieteen assistenttina 1964–1967, vt. apulaisprofessorina 1967–1968, dosenttiina 1969–1977 sekä henkilökohtaisena ylimääräisenä teatteritieteen professorina 1977–1985. Tiusanen oli Kansallisteatterin apulaisjohtajana 1969–1970 ja Helsingin kaupunginteatterin pääjohtajana 1970–1974. Hän oli lisäksi Suomen akatemian vanhempana tutkijana 1974–1977.
Tiusanen oli Suomen Lausujain Liiton puheenjohtaja 1977–1983. Aleksis Kiven Seuran puheenjohtajaksi Tiusanen valittiin juuri ennen kuolemaansa 1985. Hänelle myönnettiin muun muassa Vaaskivi-plaketti vuonna 1962 ja Nortamo-palkinto 1964.
Tiusanen on haudattu Pälkäneen hautausmaalle.
Charles Ferdinand Wimar

Charles Ferdinand Wimar (1828–1862) oli Saksassa Siegenburgissa syntynyt taidemaalari, joka erikoistui villiä länttä ja eritoten tasankointiaanien kulttuuria kuvaaviin maalauksiin. Hän muutti 15-vuotiaana perheensä mukana St Louisiin Yhdysvaltoihin.
Ranskalaissyntyisen Leon de Pomareden oppipoikana Wimar sai kosketuksen taiteeseen, ja pääsi avustamaan mestaria suurten panoraamakuvien teossa. Pomareden antama oppi ja turkiskaupan keskuksena toimineen St. Louisin kiivas syke vaikuttivat voimakkaasti nuoreen Wimariin ja edistivät hänen päätöstään löytää taiteensa oikea suunta. 1850-luvulla Wimar matkusti Saksaan opiskelemaan Düsseldorfin taideakatemiassa. Düsseldorf oli tuon ajan tärkeimpiä amerikkalaisten taiteilijoiden suosimia taidekeskuksia Euroopassa. Palattuaan vuonna 1856 takaisin St. Louisiin hän matkasi Yellowstoneen ja suurille tasangoille tutustumaan siihen alkuperäiseen amerikkalaiseen kulttuuriin, jota oli kuvannut maalauksissaan vuosien ajan. 
Wimarin näkyvimmiksi ja samalla myös viimeisiksi töiksi jäivät hänen tekemänsä useat seinämaalaukset St. Louisin kaupungintalossa. Vuonna 1862 hän kuoli tuberkuloosiin.
Hietakurki

Hietakurki ("Grus canadensis") on Amerikassa ja Itä-Siperiassa pesivä kurkilintu.
Lajista tunnetaan kuusi alalajia, joista nimialalaji "G. c. canadensis" elää Pohjois-Amerikan ja Koillis-Siperian arktisilla ja pohjoisilla alueilla, ja joka talvehtii Yhdysvaltain lounaisosissa sekä Meksikon pohjoisosissa. Alalaji "G. c. rowani" elää Kanadassa Brittiläisestä Kolumbiasta Ontarion pohjoisosiin, ja talvehtii samoilla seuduilla kuin nimialalaji. Alalaji "G. c. tabida" elää Pohjois-Amerikan keskiosissa Vancouverinsaarelta Suurten järvien alueelle, ja viettää talvensa Yhdysvaltain eteläosissa Kaliforniasta Georgiaan ja Floridaan, sekä Meksikon pohjoisosissa. Alalaji "G. c. pulla" elää Mississippissä, "G. c. pratensis" Georgiassa ja Floridassa, sekä "G. c. nesiotes" Kuubassa ja Isla de la Juventudilla. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Hudsoninlahdelta Kanadasta 1758.
Hietakurki on tavattu Suomessa ensimmäisen kerran 5. syyskuuta 2011. Lintu oli tavallisten kurkien joukossa Espoossa. Yleensäkään sitä ei ole Euroopassa tavattu kuin kymmenkunta kertaa. Seuraavana päivänä hietakurki nähtiin Virossa.
Antti Halonen (kirjailija)

Antti Halonen (3. huhtikuuta 1903 Tuusula – 22. tammikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, teatteriohjaaja ja toimittaja.
Antti Halosen vanhemmat olivat taidemaalari Pekka Halonen ja Maria Mäkinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1921. Halonen opiskeli aluksi kahden vuoden ajan Helsingin yliopistossa ja opiskeli sitten teatterin eri aloja Ranskassa, Saksassa ja Amerikassa. Antti Halonen toimi kirjailijana, teatteriohjaajana ja sanomalehtimiehenä. Hän piti radioesitelmiä ja kirjoitti kolme kirjaa isästään ja Tuusulanjärven taiteilijayhteisöstä. Lisäksi hän julkaisi kaksi matkakirjaa ja yhden näytelmän.
Aiheesta muualla.
 Luettelo Antti Halosen lehtiartikkeleista
Wellenkuppe

Wellenkuppe on Valais’n Alpeilla, Sveitsin Wallisissa sijaitseva 3 903 metriä korkea vuorenhuippu.
Yrjö Juustila

Yrjö Henrik Juustila (29. heinäkuuta 1917 Liminka – 29. toukokuuta 1985 Hyvinkää) oli suomalainen toimittaja.
Juustilan kirja "Kansanedustajalla on kiire" kertoi kuvitteellisen tarinan maaseudun pienviljelijöiden ja muiden vähäväkisten asioita ajamaan perustetusta Metsäpuolueesta ja sen Helsingin Kulosaaressa asuvasta puheenjohtajasta ja kansanedustajasta. Kirjan Metsäpuolueen esikuvana oli Veikko Vennamon perustama Suomen Pientalonpoikien Puolue.
Annamari Sarajas

Annamari Sarajas (12. lokakuuta 1923 Nivala – 3. tammikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija ja kotimaisen kirjallisuuden professori.
Sarajas valmistui ylioppilaaksi Lahden yksityisestä tyttölyseosta 1942. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1948, lisensiaatiksi 1956 ja tohtoriksi 1957 Helsingin yliopistosta. Vuosina 1948–1956 Sarajas työskenteli WSOY:llä kustannusvirkailijana. Hän oli Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosentti 1957–1967, kirjallisuudenhistorian henkilökohtainen ylimääräinen professori 1967–1968 ja kotimaisen kirjallisuuden professori 1968–1985. Hän toimi "Uusi Suomi" -lehden kulttuuritoimittajana 1957–1961 ja kulttuuriosaston päällikkönä 1965–1966. Sarajas sai valtion kirjallisuuspalkinnon 1981 kirjoituskokoelma "Orfeus nukkuu" (1980).
Annamari Sarajaksen sisar oli taidehistorioitsija Salme Sarajas-Korte ja veli fysiologian professori Samuli Sarajas.
Ingeborg Mello

Ingeborg Mello de Preiss (4. tammikuuta 1919 Saksa – 25. lokakuuta 2009 Buenos Aires) oli argentiinalainen yleisurheilija, joka kilpaili kuulantyönnössä, kiekonheitossa ja keihäänheitossa. Hän voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa vuonna 1951 sekä kuulantyönnöstä että kiekonheitosta. Mello menestyi myös Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa, joissa hän voitti yhteensä viisitoista mitalia vuosina 1941–1963. Hän osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1948 ja 1952. Mellon parhaaksi olympiasijoitukseksi jäi 8. sija kiekonheitosta Lontoon kisoissa 1948.
Mello syntyi Saksassa ja muutti Argentiinaan vasta 18-vuotiaana. Hän jatkoi urheilu-uraansa aina vuoteen 1969, jolloin hän sijoittui maansa mestaruuskilpailujen kiekonheitossa neljänneksi.
Ivor Montagu

Ivor Montagu () oli brittiläinen elokuvatuottaja, -ohjaaja, käsikirjoittaja, elokuvakriitikko ja pöytätennispelaaja. Hänet muistetaan ennen muuta monien Alfred Hitchcockin 1930-luvun elokuvien tuottajana. Pöytätenniksessä hänen ansionsa olivat ennen muuta järjestötoiminnassa, sillä hän oli yksi kansainvälisen pöytätennisjärjestön ITTF:n perustajajäsenistä ja pitkäaikainen puheenjohtaja. Montagu oli Ison-Britannian kommunistisen puolueen jäsen.
Ura.
Elokuvat.
Montagu opiskeli eläintiedettä, mutta ajautui opintojen jälkeen 1920-luvulla elokuva-alalle. Hänen elokuvauransa ei ollut pelkkää elokuvantekoa eri tehtävissä, vaan hän oli myös kriitikko ja aktiivinen järjestö- ja ammattiyhdistystoiminnassa.
Montagun ohjauksistaan merkittävimmät ovat lyhytelokuvat "The Tonic", "Day-Dreams" ja "Blue Bottles" (kaikki 1928), jotka perustuivat H. G. Wellsin ideoihin ja joiden pääosassa oli Elsa Lanchester. Hän leikkasi ja kirjoitti välitekstit Hitchcockin "Vuokralaiseen" (1926). Gaumont Britishillä hän oli apulaistuottajana neljässä Hitchcockin elokuvassa (muun muassa "Mies joka tiesi liikaa" (1934) ja "39 askelta" (1935). Kaupallinen elokuva ei kuitenkaan kiinnostanut vasemmistolaista Montaguta ja hän olikin kiinnostuneempi pienen budjetin poliittisista independent-elokuvista.
1925 Montagu oli perustamassa London Film Society -elokuvakerhoa, joka esitti mannereurooppalaisia taide-elokuvia ja neuvostoliittolaisia poliittisia elokuvia.
Elokuvakriitikkona Montagun suurimmat ansiot olivat Sergei Eisensteinin ja Vsevolod Pudovkinin tekstien kääntäjänä. Montagu seurasi Eisensteinia hänen vierailullaan Yhdysvalloissa ja kirjoitti siitä myöhemmin kirjan "With Eisenstein in Hollywood". Montagu toimi elokuvakriitikkona aina kuolemaansa asti 1984. Viimeiset arvostelunsa hän kirjoitti Sight &amp; Sound -lehteen.
Elokuvanteon ja kritiikin lisäksi Montagu oli myös aktiivinen elokuvatyöntekijöiden ammattiyhdistyksessä ACT:ssä.
Pöytätennis.
Pöytätenniksessä Montagu kunnostautui etenkin järjestöpuolella. 18-vuotiaana hän oli perustamassa Englannin pöytätennisliittoa (ETTA), jonka puheenjohtajana hän toimi kolme kertaa ja presidenttinä kaksi kertaa. 1926 Montagu oli yksi kansainvälisen pöytätennisjärjestön ITTF:n perustajajäsenistä ja sen puheenjohtajana 41 vuotta (1926–1967). ITTF:än säännöt ja pöytätenniksen pelisäännöt laadittiin Montagun vanhempien lordi ja lady Swaythlingin kotona. Miesten maailmanmestaruussarjan palkinto on Swaythling Cup, joka on nimetty lady Swaythlingin mukaan.
Montagu oli ensimmäinen ei-ammattipelaaja, joka hyväksyttiin ITTF Hall of Fameen.
Bridget Marquardt

Bridget Marquardt (syntyjään Bridget Christina Sandmeier, s. 25. syyskuuta 1973 Oregon, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen malli, televisiokasvo ja näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa tositelevisiosarjassa "The Girls Next Door". Marquart avioitui 2015 ohjaaja Nick Carpenterin kanssa.
Marquardt aloitti 2019 podcastin, jossa keskitytään paranormaaleihin ilmiöihin.
Eemeli Reponen

Eemeli Reponen (s. 6. kesäkuuta 1990 Nakkila) on suomalainen jalkapallomaalivahti. Reponen on edustanut Suomen poikamaajoukkueita ja 21-vuotiaiden maajoukkuetta.
Reponen aloitti jalkapalloilun porilaisessa FC Jazzissa, josta hän siirtyi 16-vuotiaana Turun Palloseuraan aloittaen samalla opiskelun Aurajoen urheilulukiossa. 
Kaudeksi 2009 Reponen siirtyi TPS:n paikalliskilpailija Interiin. Hän debytoi Veikkausliigassa heinäkuussa 2009 Tampere Unitedia vastaan, kun hänet vaihdettiin kentälle kesken ottelun David Monsalven saatua punaisen kortin. Tuona kautena hän pelasi kaksi ottelua liigassa. Seuraavalla kaudella 2010 hän sai enemmän peliaikaa pelaten kaiken kaikkiaan 12 liigaottelussa. Kaudella 2011 liigaminuutit jäivät nollaan, sillä Interiin palannut Magnus Bahne pelasi jokaisen Interin Veikkausliiga-ottelun. Reponen lainattiinkin tuolloin Lohjan Palloon hakemaan peliaikaa. Heinäkuussa 2012 hän nousi hetkeksi Interin ykkösmaalivahdiksi Bahnen loukkaantumisen myötä. Inter vahvisti kuitenkin myöhemmin maalivahtiosastoaan alankomaalaisella Stef Doedeella., jolloin Reponen palasi penkille. Reposen sopimusta ei jatkettu kauden 2012 jälkeen.
Heinäkuussa 2013 Reponen solmi loppukauden kestävän sopimuksen Kakkosen Kotkan Työväen Palloilijoiden kanssa.
Huhtikuussa 2015 Reponen allekirjoitti valmennus- ja pelaajasopimuksen PIF:n kanssa, josta hän siirtyi toukokuun alussa lainalle Turun Interiin. Hän valmentaa myös muissa Länsi-Suomen seuroissa Maalivahtiklubin kautta ja pitää luentoja ympäri Suomen.
Vuodeksi 2017 Reponen allekirjoitti valmennus- ja pelaajasopimuksen TPS:n kanssa. 2018 Reponen jatkoi TPS:n maalivahtivalmentajana. Hän toimi myös junioripuolella maalivahtivalmentajana. Lisäksi Reponen toimi tyttöjen U-17 ja poikien sekä U-19 maajoukkueen maalivahtivalmentajana ja lännen alueen maalivahtivalmennuskouluttajana.
Vuonna 2019 Reponen aloitti Palloliiton maalivahtivalmentajien koulutuspäällikkönä. Hän toimii lisäksi u-17 poikien ja u-19 tyttöjen maajoukkueessa mukana. Näiden virkojen ohessa Reponen on FC Hongan maalivahtivalmennus johtaja.
Ben Eager

Benjamin "Ben" Eager (s. 22. tammikuuta 1984 Ottawa, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän voitti urallaan sekä NHL:n mestaruuden, Stanley Cupin, että AHL:n mestaruuden, Calder Cupin. Tappelijana tunnettu laitahyökkääjä pelasi useimmiten nelosketjussa.
Ura.
Eager pelasi Ottawa Jr. Senatorsissa kevääseen 2000 asti, ja sitten hän siirtyi pelaamaan OHL:n Oshawa Generalsin riveihin. Eager keräsi siellä neljän kauden aikana yhteensä 795 jäähyminuuttia runkosarjassa. Hän teki OHL:ssä parhaillaan 52 (25+27) pistettä kaudella 2003–2004. Kaudella 2001–2002 hän oli OHL:n jäähypörssin kolmas 255 minuutillaan. Phoenix Coyotes varasi Eagerin ensimmäisellä kierroksella 23. pelaajana . Hän ei kuitenkaan siirtynyt pelaamaan Coyotesin organisaatioon, kun Branko Radivojević, Sean Burke ja Eagerin oikeudet kaupattiin Philadelphia Flyersiin vaihdossa Mike Comriehen. Keväällä 2004 Eager pelasi viisi runkosarjaottelua ja kaksi pudotuspeliottelua AHL-joukkue Philadelphia Phantomsissa.
Huhtikuussa 2004 Eager teki kolmen vuoden tulokassopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa. Hän pelasi kaudella 2004–2005 ainoastaan Phantomsissa ja voitti kauden päätteeksi AHL:n mestaruuden, Calder Cupin. Eager debytoi NHL:ssä seuraavalla kaudella, 2005–2006, jolloin hän pelasi 25 ottelua tehoin 3+5=8. Eager keräsi ensimmäisellä kokonaisella NHL-kaudellaan 2006–2007 233 jäähyminuuttia ja hän voitti runkosarjan jäähypörssin, vaikka Eager pelasikin vain 63 ottelua. Hän teki toukokuussa 2007 kahden vuoden jatkosopimuksen Flyersin kanssa. Eager kaupattiin kuitenkin jo saman vuoden joulukuussa Chicago Blackhawksiin vaihdossa Jim Vandermeeriin. Hän teki heinäkuussa 2009 vuoden jatkosopimuksen Blackhawksin kanssa. Eager teki kaudella 2009–2010 yhden kauden piste-ennätyksen tehoilla 7+9=16. Hän voitti kauden päätteeksi Stanley Cupin.
Kesäkuussa 2010 Eager kaupattiin Akim Aliun, Brent Sopelin ja Dustin Byfuglienin kanssa Atlanta Thrashersiin vaihdossa Marty Reasoneriin, Jeremy Moriniin, Joey Crabbiin sekä ensimmäisen ja toisen kierroksen varausvuoroihin . Tammikuussa 2011 Eager siirtyi San Jose Sharksiin. Hän pelasi kauden loppuun Sharksissa ja teki heinäkuussa 2011 kolmivuotisen sopimuksen Edmonton Oilersin kanssa.
Maajoukkue.
Eager pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2002. Hän oli 45 minuutillaan turnauksen jäähypörssin toinen Sveitsin Alan Tallarinin jälkeen.
Ilse Barends

Ilse Barends (16. toukokuuta 1921 – 28. tammikuuta 2007) oli chileläinen yleisurheilija, joka kilpaili korkeushypyssä, pituushypyssä, pika-aitajuoksussa ja pikajuoksussa. Hän voitti Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa kahdeksan henkilökohtaista mitalia, joista neljä on kultaisia, kolme hopeisia ja yksi pronssinen. Lisäksi Barends sai kaksi hopeamitalia maansa pikaviestijoukkueen jäsenenä.
Barends rikkoi korkeushypyssä Etelä-Amerikan ennätyksen neljästi ja piti maansa ennätysta hallussaan aina vuoteen 1972 saakka.
Big Scoob

Big Scoob (Kansas City, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rap-muusikko. Hän on ryhmän "57th Street Rogue Dog Villians" entinen jäsen.
Hard Rock Cafe

Hard Rock Cafe on teemaravintolaketju, jonka perustivat yhdysvaltalaiset Peter Morton ja Isaac Tigrett. Ensimmäinen ravintola avattiin Lontoossa 1971. Ravintoloiden koristelu rock and roll -aiheisilla muistoesineillä alkoi vuonna 1979. Pohjois-Amerikan alkuperäiskansa seminolit osti ravintolaketjun vuonna 2006. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Orlandossa, Floridassa. Ravintoloita on noin 150 yli 50 maassa. Yhtiöllä on myös muutama nimeään kantava kasino ja hotelli. Suomeen avattiin Hard Rock Cafe lokakuussa 2012. Ravintola sijaitsi Helsingin keskustassa Aleksanterinkadulla. Helsingin ravintola suljettiin tammikuussa 2023.
Blake Wheeler

Blake James Wheeler (s. 31. elokuuta 1986 Plymouth, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija.
Ura.
Wheeler pelasi vuodet 2002–2004 USHS-liigan Breck Mustangsissa. Phoenix Coyotes varasi hänet vuonna koko varaustilaisuuden viidentenä pelaajana. Wheeler sai varauksensa jälkeen useita sopimustarjouksia Coyotesista, mutta hän päätti jatkaa uraansa kehittymisen kannalta Minnesotan yliopistojoukkueessa aina varauksensa umpeutumiseen asti. Ennen NCAA:ta Wheeler pelasi kauden 2004–2005 USHL-joukkue Green Bay Gamblersissä. Hänet valittiin siellä tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2005–2006 Wheeler siirtyi Minnesotan yliopistojoukkueeseen. Hän pelasi siellä kolme kautta, ja kaudella 2006–2007 Wheeler voitti WCHA:n mestaruuden ja valittiin lopputurnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi. Heinäkuussa 2008 hän siirtyi vapaana agenttina Boston Bruinsiin. Wheeler teki siellä tulokaskaudellaan 2008–2009 tehot 21+24=45 ja oli tulokkaiden pistepörssin kuudes Florida Panthersin Michael Frolíkin kanssa. Wheeler pelasi kauden aikana myös nuorten tähdistöottelussa, jonka arvokkaimmaksi pelaajaksi hänet valittiin.
Heinäkuussa 2010 Wheeler teki vuoden mittaisen 2,2 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen Bruinsin kanssa. Kaudella 2010–2011 hän pelasi Bruinsissa 58 peliä, kunnes hänet kaupattiin helmikuussa Atlanta Thrashersiin. Samassa kaupassa Thrashersiin siirtyi myös Mark Stuart ja Bruins sai Rich Peverleyn ja Boris Valábikin.
Joulukuussa 2019 Wheelerista tuli Winnipeg Jetsin organisaation historian eniten tehopisteitä tehnyt pelaaja.
Kesäkuussa 2023 Jets osti Wheelerin sopimuksen ulos. Heinäkuussa 2023 Wheeler teki vapaana pelaajana New York Rangersin kanssa yksivuotisen sopimuksen.
Maajoukkue.
Wheeler edusti Yhdysvaltoja vuoden 2011 MM-kilpailuissa. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2006.
Laserosoitin

Laserosoitin on pienikokoinen kannettava laser, jonka tuottama säde näkyy pienenä, värillisenä pisteenä jota voidaan käyttää karttakepin tapaan kiinnittämään katsojien huomiota tiettyihin kohteisiin tai yksityiskohtiin. 
Tehokkaimmat laserosoittimet voivat vahingoittaa silmiä säteen kohdistuessa niihin. Esimerkiksi Ruotsissa yli 5 mW:n osoittimien hallussapito yleisellä paikalla on ilman eri lupaa kielletty. Suomessa hyväksyttävät laserosoittimet toimivat näkyvän valon aallonpituusalueella ja niiden maksimiteho on 1 mW (laserluokka 2). Poikkeuksena tästä ovat AV-laitteistot, joiden varustukseen kuuluu laserosoittimeksi tarkoitettu luokan 3R laite eli sen maksimiteho voi olla 5 mW.
I’m Confessin’ That I Love You

”I’m Confessin’ That I Love You” on yhdysvaltalainen musiikkikappale vuodelta 1930. Sen sanoitti Al J. Neiburg Chris Smithin sävellykseen ”Lookin’ for Another Sweetie” (es. Fats Waller). Tuolloin sävellys siirrettiin Ellis Reynoldsin ja Doc Daughertyn nimiin. Kappaleen nauhoittivat sen ilmestymisvuonna muun muassa Louis Armstrong, Rudy Vallée ja Guy Lombardo. Suureksi osaksi Armstrongin ansiosta kappaleesta on tullut jazz- ja populaarimusiikin standardi. Lionel Hampton oli mukana Armstrongin nauhoituksessa rumpalina ja myöhemmin siirryttyään vibrafonistiksi äänitti kappaleen sekä oman orkesterinsa että Benny Goodmanin yhtyeen kanssa. ”Confessin’” oli saksofonisti Lester Youngin suosikkikappaleita, ja tämä nauhoittikin kappaleen useita kertoja uransa aikana. Englantilainen laulaja Frank Ifield nauhoitti listaykköseksi nousseen version vuonna 1963.
Kappaleen koko nimi on ”I’m Confessin’ That I Love You”, mutta nimi lyhennetään usein milloin mihinkin muotoon. Usein käytettyjä ovat muun muassa ”Confessin’ (That I Love You)”, ”I’m Confessin’” ja pelkkä ”Confessin’”. Ranskalaissyntyinen Fabienne Delsol julkaisi kappaleen 2007 toisella levyllään "Between You and Me" nimellä ”I'm Confessin'”.
James Brooke

James Brooke (29. huhtikuuta 1803 Varanasi, Brittiläinen Intia – 11. kesäkuuta 1868 Burrator, Yhdistynyt kuningaskunta) oli alun perin brittiläinen seikkailija, josta tuli myöhemmin ensimmäinen Sarawakin kuningaskunnan Rajah. Hän oli ensimmäinen niin sanotuista valkoisista rajaheista.
Brooke syntyi Secroressa, Varanasin kaupungissa, joka kuului silloiseen Brittiläiseen Intiaan. Hän oli englantilaisen Thomas Brooken ja skotlantilaisen päärin William Stuartin aviottoman tyttären Anna Marian poika. Hän asui syntymäkaupungissaan 12-vuotiaaksi asti, jolloin Brooke lähetettiin Norwich Schooliin Lontooseen opiskelemaan. Brooke palasi Intiaan 1819, ja hänet värvättiin Englannin Itä-Intian kauppakomppanian armeijaan. Brooke loukkaantui vakavasti 1825 kesken ensimmäisen anglo–burmalaisen sodan ja lähti Englantiin toipumaan. Hän palasi 1830 sodan jo päätyttyä.
Erottuaan armeijasta Brooke lähti yrittämään kaupankäyntiä Kaukoitään, muttei saavuttanut menestystä. Myöhemmin hän sijoitti rahansa "The Royalist" -nimiseen kuunariin, jolla purjehti Borneoon Brunein sulttaanikuntaan vuonna 1838. Brooke auttoi Brunein sulttaania taltuttamaan keskushallintoa vastustaneen kapinan. Sulttaani luovutti hänelle yksityisen läänin alueiltaan. Brooke laajensi sittemmin aluettaan ja hänestä tuli lopulta Sarawakin kiistämätön hallitsija 24. syyskuuta 1841. Lopullisesti Brooke julistautui Rajahiksi kuitenkin vasta 18. elokuuta 1842.
Läpi hallitsijakautensa Brooke kamppaili kapinallisia vastaan. Yksi hänen suurimmista ongelmistaan olivat merirosvot, jotka olivat jatkuvana vitsauksena Brooken valtakauden loppuun asti. Säilyttääkseen valta-asemansa Brooke uudisti koko Sarawakin hallintoa ja lainsäädäntöä.
Brookella ei ollut aviollisia lapsia, joten hän joutui nimeämään sisarensa pojan John Brooke Johnson-Brooken seuraajakseen 1861. John menetti myöhemmin kuitenkin arvostelun takia setänsä seuraajan aseman nuoremmalle veljelleen Charlesille, joka sittemmin seurasi James Brookea Sarawakin Rajahina. James Brooke kuoli 1868 Burratorissa Isossa-Britanniassa ja hänet haudattiin Sheepstorin kirkon hautausmaalle Plymouthiin, samoin kuin hänen seuraajansa Sarawakin valtaistuimella.
Skeleton Crew (elokuva)

Skeleton Crew on suomalainen kauhuelokuva, joka on valmistunut vuonna 2009. Elokuvan ovat ohjanneet Tommi Lepola ja Tero Molin.
Elokuva sijoittuu hylättyyn itäsuomalaiseen mielisairaalaan, jossa kuvataan laitoksen menneisyyteen pohjautuvaa "Silent Creek" -kauhuelokuvaa. Sairaala suljettiin 1970-luvulla, kun sen johtaja Andersson jäi kiinni potilaiden kiduttamisesta kuoliaiksi ja sen kuvaamisesta. Kuvausryhmän löydettyä Anderssonin salaisen huoneen filmeineen ohjaaja Steven kiinnostuu kuvamateriaalista liikaakin ja menneisyyden verityöt alkavat uusiutua.
Sierren alue

Sierren alue (, ) on yksi Sveitsin 148:sta ja Valais’n kantonin 14:stä hallinnollisesta alueesta. Sierren alue sijaitsee Rhônen laaksossa, Keski-Valais’ssa. 
Kunnat.
Sierren alueella on 12 kuntaa, joista suurimmat ovat Sierre ja Crans-Montana. Alueen keskus on Sierre. Sierren alueen asukasluku on 48 906 (31.12.2015). Väkimäärä on selvässä kasvussa, sillä kolme vuotta aiemmin, vuoden 2012 lopulla, asukkaita oli 47 167. Alueen pinta-ala on 419 km². 
Muutoksia.
1.1.2017 neljä alueen kuntaa, Chermignon, Mollens, Montana ja Randogne yhdistyivät Crans-Montanan kunnaksi. Vuoden 2015 lopussa näissä kunnissa oli yhteensä 10 931 asukasta.
Asukkaat ja kieli.
Sierren alue on ranskankielinen: vuonna 2000 sen asukkaista 80 % oli ranskankielisiä. Saksankielisiä oli 8 %, italiankielisiä 4 % ja muun kielisiä noin 8 %. Ranskan kielen asema Sierressä on vahvistunut voimakkaasti: vielä 1880-luvulla alueen valtakieli oli saksa.
Suvi-Päivikki Ala-Könni

Suvi-Päivikki Ala-Könni (28. heinäkuuta 1951 Helsinki – 10. maaliskuuta 2010 Torrevieja, Espanja) oli Suomen ensimmäisiä lapsiartisteja. Hän lauloi lähinnä kansanlauluja lapsille isänsä professori ja etnomusikologi Erkki Ala-Könnin opastuksella. Suvi-Päivikki esiintyi esimerkiksi Markus-sedän "Lastentunti"-ohjelmassa sekä elokuva- ja mainosrooleissa 1950-luvulla. 
Myöhemmällä iällä hän opiskeli kasvatustieteitä ja teki uran erikoispäiväkotien johtajana Helsingissä. Hänen lempilaulunsa oli "Aleksille taikinaa", ja siksi hänen kahden poikansa nimiksi tulivat Aleksi ja Julius. Hänellä on myös yksi tytär (Anna).
George Perry

George Perry oli englantilainen eläintieteilijä, jonka erikoisalana olivat nilviäiset.
Perryn henkilöhistoriasta tiedetään hyvin vähän. Hänen oletetaan syntyneen vuonna 1771. Hän asui Lontoossa tai sen lähistöllä. 
Perry julkaisi "Arcana; or the museum of natural history:" nimistä kuukausittaista eläintieteellistä sarjaa tammikuusta 1810 syyskuuhun 1811. Sarjassa julkaistiin kirjoituksia muun muassa linnuista, nisäkkäistä, kaloista, matelijoista ja hyönteisistä. Vuonna 1811 Perry julkaisi tunnetumman teoksensa, "Conchology, or the natural history of shells: containing a new arrangement of the genera and species, illustrated by coloured engravings executed from the natural specimens, and including the latest discoveries". Teoksessa hän esittelee nilviäislajeja 61:llä käsin väritetyllä, akvatintamenetelmällä painetulla foliokokoisella sivulla. Tekstiä on vain nelisivuisessa johdannossa ja teoksen lopussa olevassa sisällysluettelossa.
"Arcana"ssaan Perry nimesi uuden lintulajin, australiankurjen ("Grus rubicunda").
R.I.P. (nuortenromaani)

R.I.P. on vuonna 1993 ilmestynyt Tuija Lehtisen kirjoittama nuortenkirja, joka kertoo R.I.P.-nimisen bändin roudarina toimivasta 17-vuotiaasta Saska-nimisestä pojasta.
Juoni.
Saska Jokunen lopettaa lukion kesken huomattuaan, ettei se ole hänen juttunsa, ja ryhtyy roudaamaan serkkunsa Hassen "R.I.P."-bändin laitteistoa keikoilla, ja kirjoittaa bändille sanoituksia.
Bändin suosio kasvaa kasvamistaan niin omassa kaupungissa kuin sen ulkopuolellakin, ja koska bändin jäsenillä on liian kiire harjoittelun, keikkailun ja itsestään jonkinlaisen huolesta pitämisen kanssa, ei heille jää aikaa ihailijakirjeisiin vastaamiseen, vaan he sälyttävät työn Saskan niskoille. Salaperäinen "Runotyttö"-nimellä kirjoittava tyttö alkaa kiinnostaa Saskaa: hän on täysin erilainen, kuin kaikki muut kirjeiden lähettäjät. Saska laittaa kaikki Runotytön kirjeet omaan talteensa, ettei Hasse saisi niitä käsiinsä ja kiinnostuisi tytöstä.
Kun bändillä alkaa mennä yhä vain lujempaa, heille tarjotaan levytyssopimusta, ja pojat alkavatkin levyttää. Samoihin aikoihin tapahtuu jotain outoa: Hasse sammuu lavalle, nukkuu monta päivää eikä ole minkäänlaisessa esiintymiskunnossa. Bändin muut jäsenet pakottavat Saskan, Hassen täydellisen kaksoisolennon, menemään lavalle Hassen sijaan.
Samaan aikaan esiintyessään R.I.P.:n kanssa Saska kertoo vaikka toiselle puolelle Suomea bändin perässä seuraavalle bändäri Nikitalle muistojaan lapsuudenrakkaudestaan Emmasta, yrittää jäljittää punahiuksista tyttöä, johon on ihastunut, selvittää, kuka Runotyttö todella on, ja päästä perille Hassen sekoiluista.
Lopulta paljastuu, että Hasse käyttää piristäviä lääkkeitä pysyäkseen hereillä keikkaillessaan, ja unilääkkeitä pystyäkseen nukkumaan. Lopulta Hassen alettua laulaa hotellihuoneessa tyhjin silmin lastenlauluja Saska kertoo Hassen lääkesekoiluista tämän vanhemmille, jolloin Hasse viedään vieroitushoitoon.
Lopuksi herkästi ja tunteellisesti laulavasta Saskasta tehdään R.I.P.:n solisti. Saska myös selvittää jokaisen mysteerinsä, kun "Runotyttö" paljastuu bändäri Nikitaksi, ja hänen ihailemansa punahiuksinen tyttö on todellisuudessa hänen lapsuudenrakkautensa Emma.
Kehnämittari

Kehnämittari ("Perconia strigillaria") on jokseenkin harvinainen lovimittareihin kuuluva perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Kehnämittarin siipien kärkiväli on Suomessa keskimäärin 28–33 millimetriä ja Britanniassa 36–41 milliä. Lajin siivet ovat vaalean harmaan ja tummemman harmaan kirjomat, kehnäiset. Siivissä on myös useita tummempia viiruja, jotka kulkevat melko suorina siipien poikki. lajista tavataan myös tummempia värimuotoja.
Levinneisyys ja lentoaika.
Kehnämittaria tavataan Euroopassa ja Venäjällä. Laji on levinnyt Espanjasta ja Irlannista Fennoskandiaan, Venäjälle ja Etelä-Eurooppaan asti. Suomessa lajia tavataan pääasiassa vain maan eteläosissa, Rauma-Imatra linajn eteläpuolella.
Lajin lentoaikaa Suomessa on kesäkuun loppu ja heinäkuun alkupuoli, Britanniassa kesä-heinäkuu.
Elinympäristö ja elintavat.
Kehnämittarin elinaluetta ovat lämpimät, kanervaa kasvavat paikat. Tyypillisiä elinpaikkoja ovat rämeiden reunat, harjut ja erilaiset avoimet kentät, kuten hakkuuaukeat. Laji talvehtii melkein täysikasvuisena, ravintokasviin kiinnitetyssä verkossa sijaitsevassa kotelossa. Laji lentää iltahämärästä alkaen, mutta varsinkin kuivalla säällä kehnämittarit lähtevät häirittynä helposti lentoon myös päivällä.
Ravintokasvi.
Kehnämittarin toukat käyttävät ainoastaan Suomessa ainoastaan kanervaa ravintonaan. Britanniassa laji syö myös muita kanervakasveja.
Silmälasikurki

Silmälasikurki ("Grus vipio") on itäaasialainen kurkilintu. Sen elinympäristö käsittää Koillis-Mongolian, Koillis-Kiinan ja Venäjän kaakkoiskolkan. Se on muuttolintu, joka talvehtii Korean niemimaalla, Japanin eteläisillä saarilla sekä Kiinan keskiosissa. Peter Simon Pallas kuvaili lajin holotyypin Transbaikalista vuonna 1811.
Silmälasikurjen niska on valkoinen, muuten lintu on väriltään tumman harmaa. Silmien ympärillä on paljasta punaista ihoa. Lajin elinympäristöä ovat kosteikot kuten suot ja saraniityt. Kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen.
Taiwaninraitatimali

Taiwaninraitatimali ("Sibia morrisoniana") on Itä-Aasiassa tavattava pyrstötimaleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan taiwaninraitatimali on 18–19 cm. Selästään laji on väritykseltään harmaa sekä oliivinruskea ja päälaeltaan kastanjanruskea. Linnun siivet ovat mustan ja ruskean raidalliset. Pyrstö on tumma ja siinä on vaaleampia ruskeita poikkijuovia. Vatsa on väriltään harmaa. Koiras- ja naarastaiwaninraitatimalit muistuttavat toisiaan ulkonäöltään.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Taiwaninraitatimalia tavataan Taiwanissa ja Kiinassa. Linnun elinympäristöä ovat vuoristojen rinteiden lehtimetsät ja liikkuvat erityisesti lehvästöjen sisäosissa. Taiwaninraitatimalin elinympäristöt sijaitsevat yleensä 1 400–2 800 metrin korkeudella merenpinnasta.
Taiwaninraitatimalit liikkuvat yleensä pieninä ryhminä. Lajin ravintoa ovat pääasiassa hyönteiset ja siemenet.
Asvalttisoturi

Asvalttisoturi on Tuija Lehtisen kirjoittama vuonna 1997 ilmestynyt nuortenkirja. Se kertoo teinipoika Kimistä, tämän roolipeliharrastuksesta sekä loputtomasta ihastuksesta punk-prinsessa Saraan. Kirja sai Topeliuspalkinnon vuonna 1997.
Kim on esiintynyt aikaisemmin Lehtisen toisessa nuortenkirjassa "Kundi kesätukkainen" setteriään ulkoiluttamassa. Kirjan päähenkilönä on Maarit, Kimin runoilijaystävä. Punkkarineiti Saran monivaiheinen tarina jatkuu Lehtisen kirjoissa sara@crazymail.com, Nottingham kesällä kello 6, Sara ja levottomat jalat sekä Missä olet, Sara?. 
Juoni.
Kim on 15-vuotias poika, jonka elämä on sekavaa, vaihtelevaa ja liikkuvaa. Roolipelissä hän on sankari Ciramir Näkymätön, mutta tosielämässä kaikki ei ole niin helppoa. Kim on jo ala-asteella ihastunut kultatukkaiseen Saraan, josta on myöhemmin kuoriutunut Sid-nimisen punkkarin kanssa liikkuva punk-prinsessa. Lisäksi Kimiä vaivaavat hissukka hammaslääkäri-isä, johon ei saa vauhtia millään, kysymykset 13 vuotta sitten kuolleesta Julia-äidistä, sekä ärsyttävä perässäroikkuja Möykky. Kim purkaa usein huolensa punahiuksiselle runoilijaystävälleen Maaritille. Kim ja Maarit uskottelevat Kimin isälle pitkään Maaritin olevan hänen tyttöystävänsä, sillä isä tahtoo kovasti, että Kimilläkin on joku. Kuitenkin kun Möykky ja Sara pettävät Kimiä tämän isovanhempien saaressa mökillä, Kimillä menevät asiat lisää sekaisin.
Brigin alue

Brigin alue () on yksi Sveitsin 148:sta ja Wallisin kantonin 14:stä hallinnollisesta alueesta. 
Kunnat.
Brigin alueella on 7 kuntaa, joista suurimmat ovat Brig-Glis ja Naters. Alueen keskuspaikka on Brig. Brigin alueen asukasluku on 26 580 (31.12.2015). Asukasluku on kasvussa, sillä vuoden 2012 lopussa asukkaita oli 25 583. Alueen pinta-ala on 434 km² . 
Muutokset.
Birgischin, Mundin ja Natersin kunnat yhdistyivät uudeksi Natersin kunnaksi 1.1.2013. 
Asukkaat ja kieli.
Brigin alue on saksankielinen: vuonna 2000 sen asukkaista 92 % oli saksankielisiä. Italiankielisiä oli noin 2 %, ranskankielisiä noin 1 % ja muun kielisiä noin 5 %.
Sinfonia nro 1 (Mendelssohn)

Felix Mendelssohn Bartholdy sävelsi ensimmäisen sinfoniansa c-mollissa maaliskuussa 1824 ollessaan 15-vuotias. Aiemmin Mendelssohn oli jo säveltänyt kaksitoista sinfoniaa pelkille jousille, ja ensimmäistä sinfoniaansa täydelle orkesterille hän nimittikin alun perin 13. sinfoniakseen. Teos kantaesitettiin Leipzigissa 1. helmikuuta 1827. Kaksi vuotta myöhemmin säveltäjä johti Lontoossa esityksen, jossa hän korvasi menuetin versiolla "Oktettonsa" scherzosta.
Aino Matikka

Aino Matikka, (o.s. "Ettala," s. 1983) on suomalainen balettitanssija. Hän on tanssinut Suomen Kansallisbaletissa vuosina 2004–2009 ja uudelleen vuodesta 2011. Vuonna 2010 hän tanssi Yhdysvalloissa American Ballet Theatressa. Hän pääsi vuonna 2009 finaaliin Helsingin balettikilpailussa.
Matikka opiskeli Suomen Kansallisoopperan balettioppilaitoksessa vuosina 1997–2003. Keväällä 2003 hän vieraili Münchner Ballettakademiessa.
Rämekarvajalka

Rämekarvajalka ("Gynaephora selenitica") on jokseenkin harvinainen villakkaisiin kuuluva perhoslaji. Vanhemmassa kirjallisuudessa lajista on käytetty nimeä odelmakehrääjä. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Koko ja ulkonäkö.
Rämekarvajalan siipien kärkiväli on koiraalla noin 25–32 millimetriä ja naaraalla noin 32–34 mm. Perhosen siipien pohjaväri on vihertävän tummanruskea ja takasiivet ovat etusiipiä tummemmat. Siipien kuviointi erottaa rämekarvajalan sen lähilajeista. Naaraan takaruumis on koirasta selvästi paksumpi. Molemmilla sukupuolilla on kampamaiset tuntosarvet.
Toukka muistuttaa yleisemmän tuhkakarvajalan ("Dicallomera fascelina") toukkaa. Se on musta ja kauttaaltaan pitkien mustien karvojen peittämä. Toukan selkäpuolella on viisi tuuheaa, mustaa karvatupsua, jotka ovat laidoilta vaaleanharmaat.
Levinneisyys ja lentoaika.
Rämekarvajalka on levinnyt Eurooppaan ja Venäjälle. Euroopassa sen levinneisyysalue ulottuu Itä-Ranskasta Saksaan, Puolaan Baltiaan ja Suomeen, mutta muualta Skandinaviasta se puuttuu. Venäjällä lajia tavataan Mustanmeren pohjoispuolella, Keski-Venäjälle asti. Suomessa lajilla on vakituinen kanta vain Kaakkois- ja Etelä-Suomessa, linjan Sipoo–Mäntyharju–Rautjärvi kaakkoispuolella. Lännempänä on satunnaisia esiintymiä. Laji on Suomessa tulokaslaji, joka on havaittu ensimmäisen kerran vuonna 1890 Porvoosta, jonka suunnalta se on levittäytynyt muualle Suomeen.
Laji lentää Suomessa toukokuun lopusta kesäkuun loppuun. Hyvin harvinainen toinen sukupolvi lentää elokuussa. Luonnossa toisen sukupolven yksilöistä on vain yksittäishavaintoja.
Elinympäristö ja elintavat.
Lajin elinympäristöä ovat suot, erityisesti harvaa ja kituliasta mäntyä kasvavat rämeet. Lajin suosiossa ovat erityisesti rämeiden avosuota vasten olevat laidat. Perhosia on toisinaan tavattu myös muissa ympäristöissä, kuten apilapeltojen tuholaisena 1930-luvulla. Perhosen esiintymät ovat paikallisia, eikä lajia yleensä tavata sen tyypillisen elinympäristön ulkopuolella.
Laji on päiväaktiivinen ja lajin koiraat lentävät auringon paistaessa, parin metrin korkeudella. Illan tullen lento rauhoittuu. Naaraat ovat selvästi koiraita vähemmän liikkeellä ja ne lentävät selvästi matalammalla. Aikuiset perhoset eivät nauti ravintoa ja elävät vain muutaman päivän. Parittelun jälkeen naaras munii 150–200 munaa, jotka se asettaa erityisesti kuiville heinänkorsille. Munarykelmiin tarttuu suojaavia karvoja naaraan takaruumiista. Toukkia voi nähdä rämevarvuilla. Toukat elävät yksin ja nuorempina piilottelevat päivisin lähellä maanpintaa. Elo-syyskuussa, kun toukat ovat kookkaampia, ne eivät enää piilottele, jolloin niitä on helppo löytää. Toukat talvehtivat. Toukka koteloituu toukokuun alussa.
Ravintokasvi.
Rämekarvajalan toukka on polyfagi. Tavallisia ravintokasveja ovat monet soiden kasvit, kuten suokukka, kanerva, juolukka, mustikka, vadelma, koivut, pajut ja haapa. Myös muita ravintokasveja on havaittu.
Sionin alue

Sionin alue (, ) on yksi Sveitsin 148:sta ja Valais'n kantonin 14:stä hallinnollisesta alueesta. 
Kunnat.
Sionin alueella on 5 kuntaa, joista suurimmat ovat Sion ja Savièse. Alueen pinta-ala on 126 km² . Alueella on asukkaita 45 932 (31.12.2015). Väkimäärä on kasvussa, sillä 31.12.2012 asukkaita oli 43 746. Alue on pääosin ranskankielistä.