tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Minecraft-elokuva

Minecraft-elokuva () on ruotsalais-yhdysvaltalainen elokuva, joka perustuu "Minecraft"-videopeliin. Sillä on ollut useita nimettyjä ohjaajia, ja projekti oli pitkään tuotantolimbossa, ennen kuin eteni valmiiksi. Elokuvan ohjaaja on Jared Hess.
Aiemmin elokuvan ohjaajaksi oli nimetty "Elämää Philadelphiassa" -televisiosarjan luojajäsen Rob McElhenny, ja sitä ennen "Yö museossa" -elokuvista tunnettu Shawn Levy. He molemmat kuitenkin jättivät projektin.
Elokuvan päärooleissa nähdään Jason Momoa ja Jack Black. Muissa rooleissa ovat muiden muassa Kate McKinnon, Jennifer Coolidge, Danielle Brooks ja Jemaine Clement. Elokuvan ensi-ilta oli 4. huhtikuuta 2025. Elokuvan kuvaukset päättyivät 12. huhtikuuta 2024.
Juoni.
Neljä ulkopuoliseksi itsensä tuntevaa henkilöä Garret, Henry, Natalie ja Dawn kamppailee arkisten ongelmien kanssa, kun heidät yllättäen imaistaan salaperäisen portaalin läpi Ylämaailmaan: outoon ja kuutiomaiseen ihmemaa­han. Palatakseen takaisin kotiin heidän täytyy oppia hallitsemaan tätä maailmaa, ja lähteä taianomaiselle seikkailulle odottamattoman sekä taitavan rakentajan Steven johdolla. Viisikon on löydettävä itsestään rohkeutta matkan varrella. 
Näyttelijät.
Suomenkielisessä versiossa esiintyvät myös Aarre Yli-Rinne, Jane Kääriäinen, Sasu Moilanen, Pinja Hanski, Liisa Ahonen, Markus Degerman ja Juho Karppinen.
Suomenkielisen version on kääntänyt Marko Hartama ja ohjannut Julius Nuora.
Vastaanotto.
Elokuva sai kriitikoilta hyvin jakautuneen vastaanoton, koskien esimerkiksi Jack Blackin roolisuoritusta, jota osa piti hyvänä ja osa yliampuvana. Se sai kuitenkin yleisöltä paljon myönteisemmän vastaanoton johtuen esimerkiksi elokuvasta nousseesta internet-ilmiöstä ja meemeistä.
Yrjö Gustafson

Yrjö Voldemar Gustafson (17. syyskuuta 1904 Pietari – 25. elokuuta 1928 Pariisi, Ranska) oli suomalainen Tulenkantajiin kuulunut ylioppilas ja suomentaja. Hän käytti salanimiä Eino Kaltimo ja Yrjö Talma.
Gustafsonin vanhemmat olivat kontrollööri Johan Aleksander Gustafsson ja Alma Maria Heikkilä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1922. Tulenkantajiin kuulunut Gustafson matkusti keväällä 1928 Pariisiin yhdessä Einari Vehmaksen, Olavi Paavolaisen ja Katri Valan kanssa. Muut palasivat loppukesällä Suomeen mutta Pariisiin jäänyt masentunut, rahaton ja alkoholisoitunut Gustafson hukkui epäselvissä olosuhteissa Seineen. Hän oli joko pudonnut tai hukuttautunut. Onni Hallan mukaan hänen yksinäisyyttään oli lisännyt homoseksuaalisuus, ja hän oli lähtenyt Pariisiin monimutkaisen suhdekuvion keskeltä.
Yrjö Gustafsonin ruumis löydettiin Seinestä 28. elokuuta 1928.
Suomennoksia.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Eino Kaltimo":
Nimimerkillä "Yrjö Talma":
Šuura

Šuura () on arabiankielinen neuvottelua tai neuvonpitoa tarkoittava sana. Termi tunnetaan Koraanista kahteen kertaan, kohdassa jossa Muhammed neuvottelee seuraajiensa kanssa ja toisessa kohdassa jossa muslimit neuvottelevat keskenään asioidensa hoidosta. Käsitettä pidetään pohjana demokraattisen järjestelmän toteuttamiselle islamin puitteissa. Sana on myös Koraanin 42. suuran, Neuvonpidon suuran nimi.
Historia.
Šuura oli (mahdollisesti myyttisen) toisen kalifin Umar ibn al-Khattabin kokoama valitsijamiesten ryhmä joka valitsi kalifin seuraajan. Sen jälkeen nimeä on käytetty hallitsijan valtaneuvostosta ja nykyaikana parlamentista.
Nykyaikana.
Egyptin parlamentin ylähuoneen nimi on vuoden 2014 perustuslain muutoksen asti Egyptin šuura-neuvosto (, Maǧlis al-Šūrā al-Maṣrī), jossa sana "majlis" (مجلس‎‎) merkitsee istuntoa. Saudi Arabian neuvoa-antavan kokouksen nimi on Majlis al-Shūra al-Saʿūdiyy. Iranin parlamentin nimi on Madžles-e Šura-je Eslam ja Pakistanin on Majlis ê Shura Pākistān.
Kaaresuvannon kirkko

Kaaresuvannon kirkko sijaitsee Ruotsin Kaaresuvannossa Kiirunan kunnassa ja on maan pohjoisin kirkko. Se on rakennettu vuonna 1905, korvaamaan aiemman, vuonna 1816 valmistuneen kirkkorakennuksen. Kirkko on restauroitu vuosina 1953–54, jolloin kirkko sai esimerkiksi uudet urut ja sakastin.
Kivenheiton päässä kirkosta on Muonionjoen muodostama valtakunnanraja Suomen kanssa.
Kirkkorakennus.
Kaaresuvannon puinen kirkko rakennettiin vuonna 1905 korvaamaan samana vuonna purettu vanhempi kirkko. Kirkon suunnitteli arkkitehti Gustaf Lindgren. Luulajan hiippakunnan ensimmäinen piispa Olof Bergqvist vihki kirkon käyttöön 3. joulukuuta 1905. Kirkon restaurointi toteutettiin vuonna 1954 Folke Löfströmin johdolla.
Urut.
Ennen vuotta 1954 kirkossa käytettiin harmonia.
Nykyiset mekaaniset urut rakensi vuonna 1954 Grönlunds Orgelbyggeri Gammelstadista.
Game Night

Game Night on MTV3-kanavalla esitettävä suomalainen viihdeohjelma, jossa julkisuudesta tutut henkilöt pelaavat joukkueittain vaihtuvia seurapelejä. Ohjelmaa juontaa Jaakko Saariluoma ja joukkueiden kapteeneina toimivat Anna-Maija Tuokko sekä Maria Ylipää.
Ohjelma perustuu yhdysvaltalaiseen "Hollywood Game Night" -formaattiin.
Shaun Tan

Shaun Tan (s. 15. tammikuuta 1974 Fremantle, Länsi-Australia, Australia) on palkittu australialainen kirjailija ja kuvittaja. Hänen kirjoistaan on suomennettu "Etäisten esikaupunkien asioita" ("Tales from outer suburbia", 2008). Hänen tuotantoonsa kuuluu noin 120 teosta.
Elämä ja ura.
Tanin isä on malesiankiinalainen, äiti irlantilainen. Hän vietti lapsuutensa Perthissä ja kirjoitti ja kuvitti tarinoita jo silloin. Erityisen mielenkiinnon kohteena olivat dinosaurukset, robotit ja avaruusalukset. Lapsuudesta mielenjääneitä kirjailijoita ovat muun muassa Quentin Blake ja Roald Dahl. Myöhemmin teini-iässä häneen tekivät vaikutuksen Ray Bradburyn kertomukset. Visuaalisia vaikutteita hän sai lähinnä television ja elokuvien kautta. Koulussa hän osallistui taideopetukseen, mutta myöhemmin hän on itse opettanut kirjankuvitusta.
Tanin puoliso on suomalainen graafinen suunnittelija Inari Kiuru. 
Tan on kuvittanut nuorten aikuisten kirjallisuutta vuodesta 1996. Hän on kuvittanut myös ulkomaalaisten nuorten aikuisten kirjallisuutta kirjoittavien kirjailijoiden teoksia ja suunnitellut kirjankansia. Hän valmistui Länsi-Australian yliopistosta aineinaan englanninkielinen kirjallisuus ja taiteen historia, teoria ja kritiikki. Hän on maalannut muraaleja.
Islannin parlamenttivaalit 2017

Islannin parlamenttivaalit 2017 järjestettiin 28. lokakuuta 2017. Seuraavat vaalit oli tarkoitus järjestää vasta vuonna 2020, mutta 15. syyskuuta 2017 pääministeri Bjarni Benediktsson ilmoitti ennenaikaisista vaaleista hallituksen kaaduttua.
Itsenäisyyspuolue säilyi suurimpana puolueena, mutta menetti kannatustaan. Edellisessä hallituksessa mukana ollut reformipuolue menetti myös kannatustaan ja hallituspuolue valoisa tulevaisuus tippui kokonaan Alltingista. Uusi, entisen pääministeri Sigmundur Davíð Gunnlaugssonin johtama keskustapuolue sai seitsemän paikkaa.
Uudeksi pääministeriksi valittiin vasemmistovihreiden johtaja Katrín Jakobsdóttir. Hallitus muodostettiin vihreän vasemmiston, itsenäisyyspuolueen ja edistyspuolueen kesken.
Tulokset.
! colspan="3"| Puolue
! Äänet
! Paikat
Bjarni Benediktsson (poliitikko, 1970)

Bjarni Benediktsson (s. 26. tammikuuta 1970 Reykjavík) on islantilainen poliitikko ja Islannin entinen pääministeri. Hän on toiminut Islannin pääministerinä huhtikuusta joulukuuhun 2024 ja tammikuusta marraskuuhun 2017. Hän on ollut itsenäisyyspuolueen puheenjohtaja vuodesta 2009. Vuosina 2017–2023 hän toimi Islannin valtiovarainministerinä.
Bjarni syntyi Reykjavíkissä. Hänen isosetänsä oli samanniminen Islannin entinen pääministeri Bjarni Benediktsson.
Bjarni opiskeli oikeustiedettä Islannin yliopistossa ja valmistui vuonna 1995. Vuosina 1995–1996 hän opiskeli Saksassa saksan kieltä ja oikeustiedettä. Vuonna 1997 hän valmistui oikeustieteen maisteriksi Miamin yliopistosta. Vuonna 1998 hänestä tuli laillistettu asianajaja ja meklari. Ennen poliittista uraansa hän työskenteli lakimiehenä.
Bjarni valittiin Alltingiin vuonna 2003. Vuonna 2009 hänet valittiin itsenäisyyspuolueen puheenjohtajaksi. Vuosina 2013–2017 hän toimi valtiovarainministerinä ja tammikuusta marraskuuhun 2017 pääministerinä. Marraskuusta 2017 lokakuuhun 2023 hän taas toimi valtiovarainministerinä. Hän toimi Islannin pääministerinä huhtikuusta joulukuuhun 2024.
Kenneth Manigault

Kenneth ”Kenny” Manigault (s. 22. syyskuuta 1991 Charleston, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pieni laitahyökkääjä. Hän on pelannut urallaan Suomen ja Puolan pääsarjoissa.
Pelaajaura.
Manigault pelasi yliopistokoripalloa Wichita Staten ja Pikevillen joukkueissa saavuttaen viimeisenä vuonnaan NAIA-sarjan kunniamainintoja. Hän aloitti ammattilaisuransa Australiassa Goldfields Giants -joukkueessa. Seuraavan kauden Manigault pelasi Puolan pääsarjajoukkue AZS Koszalinissa 8,5 pisteen, 4,7 levypallon ja 1,5 pallonriiston keskiarvoilla.
Heinäkuussa 2017 Manigault siirtyi Suomen pääsarjaan, Tampereen Pyrintöön. Manigaultin kausi oli nousujohteinen. Hän teki kauden korkeimman pistemääränsä (28) 10. tammikuuta Espoo Unitedia vastaan. Manigault oli runkosarjassa sarjan toiseksi paras pallonriistäjä 2,1:n ottelukeskiarvollaan. Pyrintö selviytyi pudotuspeleihin joissa hävisi puolivälierissä Karhulle. Pyrinnön kauden päätyttyä Manigault teki tamperelaisten kanssa kauden mittaisen jatkosopimuksen.
Pelityyli ja ominaisuudet.
Pyrinnön valmentaja Sami Toiviainen kuvaili heinäkuussa 2017 Manigaultin olevan urheilullinen pelaaja joka pystyy pelaamaan sekä laitahyökkääjänä että takamiehenä ja joka kykenee tekemään pisteitä etenkin ajamalla korille. Toiviainen piti positiivisena myös Manigaultin peliasennetta ja kykyä puolustaa pallollista pelaajaa. Aamulehden kauden 2017–2018 päätösarviossa Manigaultia muun muassa kehuttiin tämän asenteesta ja puolustuspelistä.
Svatoven piiri

Svatoven piiri () on yksi Ukrainan Luhanskin alueen hallinnollisista piireistä. Se rajoittuu idässä Starobilskin piiriin, etelässä Sjevjerodonetskin piiriin, lännessä Harkovan alueeseen (Kupjanskin ja Izjumin piirit) sekä pohjoisessa Venäjän Belgorodin alueeseen. Piirin hallinnollinen keskus on Svatoven kaupunki (16 420 as., 2021).
Svatoven piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Luhanskin piirien lukumäärän kahdeksaan. Svatoven piiri kasvoi alueliitosten johdosta aiemmasta, ja uudeksi pinta-alaksi tuli 5 314,1 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi piirin väkiluvuksi 78 278 (1.1.2021; ennen aluelaajennuksia 2017: 35 297 as.). Piiri on maaseutuvaltainen (2021), sillä kaupunkilaisiksi katsottiin vain 47,0 prosenttia väestöstä eli Svatoven kaupungin ja viiden kaupunkityyppisen taajaman (Bilokurakyne 6 448 as., Krasnoritšenske 3 873 as., Lozno-Oleksandrivka 856 as., Nyžnja Duvanka 1 928 as. ja Trojitske 7 241 as.) väestö.
Svatoven piiri tuli Venäjän hyökkäyssodan 2022 johdosta sotatoimialueeksi.
Maksimilian III Joosef

Maksimilian III Joosef (28. maaliskuuta 1727 München – 30. joulukuuta 1777 München) oli Baijerin vaaliruhtinas vuosina 1745–1777.
Elämä.
Maksimilian Joosefin isä oli Baijerin vaaliruhtinas Kaarle Albrekt, myöhempi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle VII. Maksimilian Joosefin äiti Maria Amalia oli keisari Joosef I:n tytär. Keisari Joosef II ja Saksin vaaliruhtinas Fredrik Kristian olivat naimisissa Maksimilian Joosefin sisarten kanssa.
Maksimilian Joosef tuli Baijerin vaaliruhtinaaksi isänsä seuraajana vuonna 1745. Samana vuonna Baijeri irtautui Itävallan perimyssodasta Füssenin rauhansopimuksella, joka takasi hänen oikeutensa Baijerin alueeseen sillä ehdolla, että hän luopuisi kaikista vaatimuksista perintömaihinsa Itävallassa tai keisarin kruunuun. Seitsenvuotisessa sodassa hän liittyi Preussin vastaiseen liittokuntaan.
Maksimilian III Joosef oli valistusaatteiden kannattaja, joka pyrki edistämään maatalouden, kaivostoiminnan, koululaitoksen ja lainsäädännön kehittämistä. Hän perusti vuonna 1759 Müncheniin Baijerin tiedeakatemian ja lakkautti jesuiittojen käsissä olleen lehdistösensuurin.
Maksimilian Joosef nai vuonna 1747 serkkunsa, Saksin prinsessa Maria Anna Sofian (1728–1797), jonka vanhemmat olivat Puolan kuningas August III ja kuningatar Maria Josefina. Avioliitto oli lapseton. Maksimilian Joosefin kuolema vuonna 1777 merkitsi Wittelsbachin hallitsijasuvun baijerilaisen sukuhaaran sammumista, joten kruunu periytyi suvun sulzbachilaisen haaran päämiehelle Kaarle Teodorille.
Antratsytin piiri

Antratsytin piiri (, ) on yksi Ukrainan Luhanskin alueen hallinnollisista piireistä. Piirin hallinnollinen keskus on Antratsytin kaupunki (53 641 as., ), joka ei kuitenkaan ole osa piiriä vaan toimii myös oman kaupunkipiirinsä keskuksena. Itä-Ukrainan sodan seurauksena piiri ja sen hallintokeskus ovat kuuluneet vuodesta 2014 lähtien venäläisten miehittämälle alueelle.
Ukrainan tilastokeskus arvioi piirin väkiluvuksi 30 389 ihmistä (1.1.2017). Kaupunkilaisiksi tilastoitiin 16 660 asukasta, jotka asuivat jossain piirin kuudesta kaupunkityyppisestä taajamasta: Jesauivka (Єсаулівка, 1 448 as.), Ivanivka (Іванівка, 7 172 as.), Krasnyi Kut (Красний Кут, 2 438 as.), Malomykolajivka (Маломиколаївка, 1 678 as.), Nižni Naholtšyk (Нижній Нагольчик, 1 639 as.), Faštšivka (Фащівка, 2 285 as.).
Valtteri Vesiaho

Valtteri Vesiaho (s. 10. helmikuuta 1999 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa Veikkausliigassa FC KTP:n joukkueessa. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. 
Vesiaho on edustanut aikaisemmin muun muassa Käpylän Palloa, josta siirtyi tammikuussa 2017 HJK:hon sekä Segunda División B -sarjassa Haro Deportivo -joukkuetta. Hän on edustanut myös Suomen poikamaajoukkueita.
Suvi West

Suvi West (; s. 14. tammikuuta 1982 Kittilä) on suomensaamelainen ohjaaja, käsikirjoittaja ja televisiopersoona.
Nuoruutensa West vietti Utsjoen Outakoskella ja päätyi sieltä Tampereen ilmaisutaidon lukioon. Media-assistentiksi hän opiskeli Inarissa Saamelaisalueen koulutuskeskuksen elokuvalinjalla 2003–2005. Työura eteni toimittajuuden kautta jo opiskeluaikana, sillä West työskenteli Inarissa Ylen Saamen Radion ja Norjan yleisradioyhtiö NRK:n palveluksessa televisiouutisten ja dokumenttien tekijänä 2000–2007, mutta televisiotyön tiukka ennalta määrätty muoto alkoi ahdistaa ja hän pelkäsi sen tukahduttavan oman elokuvakerronnan. Hänen lopputyönsä 2005 oli dokumenttielokuva "Vaikein niistä on rakkaus", joka kertoi humoristisesti Westin poikaystävän etsinnästä. Elokuvaa esitettiin Hollywoodissa ja Kanadassa Vancouverin elokuvafestivaalilla asti.
Westin elokuvien teossa elintilasta kamppailevat pohdiskeleva yhteiskunnallisuus ja komediallisuus, joka on hänelle ominaisempaa. Elokuvien teon ohella hän on toiminut Alkuperäiskansojen elokuvakeskuksen vetäjänä 2009–2011 ja Aalto-yliopiston dokumentaarisen elokuvan maisteriohjelmassa vuodesta 2015 lähtien. Kymmenen Helsingissä vietetyn vuoden jälkeen West muutti perheineen Utsjoelle kovasti kaipaamiinsa kotimaisemiin. 
West tunnetaan etenkin tv-sarjasta "Märät säpikkäät / Njuoska bittut" ja siinä esitetyistä, suomalaisia hittejä parodioivista, pohjoissaameksi sanoitetuista musiikkivideoista. 
West ohjasi 2016 julkaistun dokumenttielokuvan "Minä ja pikkusiskoni". Se kertoi hänen siskostaan.
Westin ohjasi vuonna 2021 julkaistun "Eatnameamet – Hiljainen taistelumme" -dokumenttielokuvan, joka käsittelee Suomen valtion saamelaispolitiikkaa ja saamelaisten taistelua oman kulttuurinsa puolesta. Elokuvassa äänen saavat saamelaiset. Dokumentti voitti Tampereen elokuvajuhlilla Kirkon Mediasäätiön palkinnon sekä yleisöpalkinnon. West palkittiin vuonna 2022 dokumentista tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla. Vuonna 2023 Suomen Elokuvaohjaajaliitto SELO valitsi hänet Vuoden elokuvaohjaajaksi elokuvastaan "Máhccan – Kotiinpaluu", joka kertoo saamelaisesineiden palauttamisesta.
Skander Youssfi

Skander Youssfi (s. 12. huhtikuuta 1983 Sousse) on tunisialainen karateka. Hän on saavuttanut Kyokushinin Arabian mestaruuden.
Karate.
Youssfi saavutti ensimmäisen kerran menestystä kansainvälisesti 2004. Hän sijoittui ensin Unkarin turnauksessa viidenneksi ja myöhemmin samana vuonna saavutti pronssia Libanonin turnauksessa.
2006 Youssfi sijoittui kahdeksanneksi EM-kilpailuissa Italiassa. Hän saavutti samana vuonna pronssia historian toisissa Arabian mestaruuskisoissa Libanonissa.
2007 Youssfi sijoittui neljänneksi Alankomaiden turnauksessa Dordrehtissa. Hänet palkittiin turnauksessa parhaasta ottelutekniikasta. Youssfi saavutti ensimmäisen Arabian mestaruutensa historian kolmannissa kisoissa, jotka järjestettiin hänen kotimaassaan Tunisiassa.
2008 Youssfi saavutti menestystä vain Rotterdamissa tultuaan toiseksi Alankomaiden mestaruuskisoissa.
2009 hän oli mukana Arabian mestaruuskisoissa Tunisiassa, jossa Youssfi saavutti hopeaa. Hän kilpaili myös tamachiwarissa ja voitti kilpailun rikottuaan 32 levyä.
Youssfi oli 2010 mukana vain Serbian mestaruuskisoissa, jotka käytiin avoimessa painoluokassa. Hän sijoittui turnauksessa kolmanneksi.
2011 marraskuussa Youssfi oli mukana MM-kilpailuissa Japanissa.
2012 hän jatkoi kilpailemista myös Japanissa, mutta tällä kertaa katassa. Youssfi sijoittui turnauksessa seitsemänneksi. Toukokuussa hän oli kilpailemassa painoluokallisissa EM-kilpailuissa Unkarissa. Youssfi saavutti ensin katassa viidennen sijan ja kumitessa pronssia.
2013 tammikuussa Youssfi voitti pronssia Yhdysvaltain mestaruuskisoissa kumitessa, kun katassa hän saavutti hopeaa. Huhtikuussa Youssfi oli mukana MM-kilpailuissa Japanissa, jossa hän saavutti seitsemännen sijan katassa. Youssfi otteli vielä urallaan toista kertaa marraskuun MM-kilpailuissa Japanissa.
2015 Youssfi voitti syyskuussa Saksan Openin raskaansarjan mestaruuden. Hän oli mukana vielä kolmannen kerran marraskuussa Tokion MM-kilpailuissa.
Espanjan kuningaskunta (1874–1931)

Espanjan kuningaskunta vuosien 1874 ja 1931 välillä kesti Arsenio Martínez Camposin vallankaappauksesta 29. joulukuuta 1874, joka päätti Espanjan ensimmäisen tasavallan ja palautti valtiomuodon Alfonso XII:n hallitsemaan monarkiaan, Espanjan toisen tasavallan julistamiseen 14. huhtikuuta 1931.
Miltei vuosikymmenen kestäneen poliittisen epävakauden ja useiden sisällissotien jälkeen niin sanotun "Bourbon-restauraation" tarkoituksena oli luoda uusi poliittinen järjestelmä.
Intian dominio

Intia () oli Yhdistyneestä kuningaskunnasta itsenäistymisensä 15. elokuuta 1947 jälkeen ja ennen tasavallan julistamista 26. tammikuuta 1950 Kansainyhteisöön kuulunut itsenäinen dominio, Yrjö VI valtionpäämiehenään. Valtio luotiin Indian Independence Act 1947:n mukaan ja muutettiin Intian tasavallaksi Intian perustuslain promulgaation jälkeen vuonna 1950. 
Kuningas oli Intian dominiossa kenraalikuvernöörin edustamana. Kenraalikuvernööriä ei kuitenkaan nimitetty varakuninkaaksi kuten Brittiläisessä Intiassa. Varakuninkaan virka lakkautettiin Intian itsenäistyessä. Kaksi kenraalikuvernööriä oli virassa itsenäistymisen ja tasavallaksi siirtymisen välillä: Louis Mountbatten vuosina 1947–1948 ja Chakravarti Rajagopalachari vuosina 1948–1950. Jawaharlal Nehru toimi tänä aikakautena Intian pääministerinä.
Ceylonin dominio

Vuosien 1948 ja 1972 välillä Ceylon oli Kansainyhteisöön kuuluva itsenäinen valtio, jolla oli yhteinen monarkki Australian, Kanadan, Uuden-Seelannin sekä Yhdistyneen kuningaskunnan ja eräiden muiden valtioiden kanssa. Brittiläiselle Ceylonin siirtomaalle myönnettiin itsenäisyys Ceylonina. Vuonna 1972 valtiosta tuli yksi Kansainyhteisön tasavalloista ja se muutti nimensä Sri Lankaksi. 
Valtio oli buddhalaisuususkonnon ja -kulttuurin keskus. 
Toisen maailmansodan aikaan Ceylon toimi liittoutuneiden merkittävänä tukikohtana sodassa Japanin keisarikuntaa vastaan.
Trinidad ja Tobago (Commonwealth realm)

Trinidad ja Tobago oli Commonwealth realm 31. elokuuta 1962 – 1. elokuuta 1976 välisenä aikana ennen valtiomuodon muuttumista tasavallaksi. 
Kun Britannian valta loppui vuonna 1962, Trinidad and Tobago Independence Act 1962 muutti Britannian kruununsiirtomaan Trinidadin ja Tobagon itsenäiseksi valtioksi. Valtiolla oli sama monarkki, kuningatar Elisabet II, kuin muillakin Commonwealth realmeilla. Monarkkia Trinidadissa ja Tobagossa edusti kenraalikuvernööri. Kuningatar Elisabet II vieraili Trinidadissa ja Tobagossa "Trinidadin ja Tobagon kuningattarena" helmikuussa 1966. Eric Williams toimi maan pääministerinä. 
Kenraalikuvernöörit.
Seuraavat kenraalikuvernöörit toimivat virassa Trinidadin ja Tobagon ollessa Commonwealth realmina: 
Commonwealth realmista tasavallaksi.
Monarkian lakkauttamisen jälkeen 1. elokuuta 1976 Trinidadin ja Tobagon viimeisestä kenraalikuvernööristä Ellis Clarkesta tuli Trinidadin ja Tobagon ensimmäinen presidentti.
Madena Bozianu

 
Madena Bozianu (s. 23. syyskuuta 1995 Ploiești) on romanialainen karateka. Hän voitti pronssia IFK-liiton Kyokushinin MM-kilpailuissa 2017.
Kilpaura.
Bozianu aloitti Kyokushinin harrastamisen 8-vuotiaana isänsä innoittamana. Hän kilpaili ensimmäisen kerran kahden kuukauden harjoittelun jälkeen Bukarestissa, jossa Bozianu voitti ikäistensä mestaruuden. Joulukuussa 2009 hän voitti myös Romanian nuorten mestaruuden, jossa Bozianu voitti turnauksen kaikki ottelunsa tyrmäyksellä.
Joulukuussa 2011 Bozianu otteli nuorten EM-kilpailuissa Puolassa, jossa hän saavutti hopeaa hävittyään alle 60-kiloisten sarjan loppuottelussa Malgorzata Bojszalle.
Aikuisten tasolla.
Lokakuussa 2013 Bozianu saavutti Moldovan cupissa kultaa voittamalla loppuottelussa Marin Martsulevichin.
Huhtikuussa 2014 Bozianu oli mukana MM-kilpailuissa Japanissa, jossa hän putosi jatkosta alkukierroksella. Marraskuussa Bozianu voitti Mas Oyama International Cupin yli 55-kiloisten sarjassa. Hänet palkittiin myös turnauksen parhaana ottelijana.
Toukokuussa 2015 Bozianu oli mukana EM-kilpailuissa Berliinissä, jossa hän sijoittui viidenneksi. Kisojen jälkeen Bozianu saavutti ensin kesäkuussa Danube Delta Cupin mestaruuden ja heti perään Bucharest Challenge Cupin mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Maria Bulain.
Toukokuussa 2016 Bozianu sijoittui neljänneksi EM-kilpailuissa Bulgariassa, jossa hän hävisi alle 65-kiloisten pronssiottelussa Aleksandra Matysiakille. Heinäkuussa hän saavutti Danube Delta Cupin mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Roxana Marinescun Ipponilla. 10. syyskuuta Bozianu sen sijaan voitti Lupul Dadic turnauksen alle 60-kiloisten sarjassa. Lokakuussa Bozianu voitti jälleen Moldova Cupin. Tällä kertaa hän voitti yli 55-kilon sarjan loppuottelussa Anamaria Tarasovan. 15. lokakuuta Bozianu voitti myös Bucharest Challenge turnauksen avoimessa painoluokassa. Marraskuussa Bozianu saavutti Sibiussa järjestetyn Mas Oyama Memorial Cupin voiton. Hän voitti loppuottelussa Bujoranu Octavian.
EM- ja MM-pronssia (2017).
Bozianu siirtyi ottelemaan vuonna 2017 WKB-liittoon ja voitti huhtikuun alussa pronssia EM-kilpailuissa Espanjassa. Kuukautta myöhemmin hän saavutti myös pronssia IFK:n viidensissä MM-kilpailuissa. Syyskuussa Bozianu saavutti kotikaupungissaan järjestetyn Lupul Dacic turnausvoiton. Hän voitti loppuottelussa Karina Fagarasin tyrmäyksellä.
Saas-Grund

Saas-Grund on kunta Etelä-Sveitsissä Valais’n kantonissa. Kunnassa on noin 1 000 vakinaista asukasta.
Maantiede.
Saas-Grund sijaitsee Saastalissa, Saaser Vispa -joen laaksossa, ja sen itärinteellä Valais’n Alppien juurella. Kunnan korkein vuori on Weissmies (4 017 m). Muita korkeita huippuja ovat Fletschhorn (3 985 m) ja Lagginhorn (4 010 m). Saas-Grundin naapurikuntia ovat Saas-Almagell etelässä, Saas-Fee lännessä, Saas-Balen pohjoisessa ja Simplon idässä.
Talous.
Saas-Grund, kuten koko Saastal, on kesä- ja talvimatkailuseutua. Alppimatkailua on ollut 1800-luvulta alkaen: paikkakunnalle rakennettiin ensimmäinen hotelli vuonna 1833, ja nykyisin yöpymispaikkoja on noin 3 500.
Liikenneyhteydet.
Saas-Grundiin rakennettiin tieyhteys pohjoisesta Vispin suunnasta vuonna 1938. Kylään on säännöllinen linja-autoyhteys: postiauto Brigistä ja Vispistä kulkee puolen tunnin välein.
Estadio Municipal de Butarque

Estadio Municipal de Butarque on stadion Leganésissa Madridin alueella Espanjassa. Se on paikallisen jalkapalloseuran CD Leganésin kotistadion.
Stadion on nimetty Leganésin suojeluspyhimyksen Nuestra Señora de Butarquen mukaan. Se avattiin 14. helmikuuta 1998 Leganésin ja Xerezin välisellä ottelulla (1–1).
Stadionin alkuperäinen yleisökapasiteetti oli runsaat 8 000. Leganésin noustua maan korkeimmalle sarjatasolle Primera Divisióniin vuonna 2016 stadionia on laajennettu, ja elokuussa 2017 kapasiteetti oli 11 454. Viimeisimmän laajennuksen kautta stadionin katsojakapasiteetti on 12 454.
Jalkapallo-otteluiden lisäksi Butarquella on järjestetty muun muassa Festimad-festivaali vuonna 2007.
Carl Georg Starbäck

Carl Georg Starbäck (18. heinäkuuta 1828 Falun, Ruotsi – 8. lokakuuta 1885 Uppsala, Ruotsi) oli ruotsalainen historioitsija ja kaunokirjailija.
Elämäkerta.
Starbäck kävi koulua Klara skolassa ja jatkoi lukiossa Tukholmassa, jossa hän yhdessä tovereidensa kanssa liittyi lukiolaisseura "Concordiaan". Hän pääsi ylioppilaaksi 1849 Uppsalassa.
Starbäckin poika oli kasvitieteilijä, valtiopäiväedustaja Karl Starbäck.
Opetustyö.
Starbäck valmistui filosofian maisteriksi 1854 tutkielmalla "Vasaätten under unionstiden", ja samana vuonna hän sai opettajansijaisuuden (kollega) Västeråsista. Opettajan viran hän sai 1855 Norrköpingistä uudesta yksityiskoulusta Norrköpings lyceumista, ja 1858 hänestä tuli Daniel Anton Sundénin rinnalle koulun johtaja. Hän toimi tehtävissä vuoteen 1862, vaikka hänen aikaansa vei vuosina 1861–1865 yhä enemmän toimittajan työ kuvitetussa viikkolehdessä "Svenska arbetaren" ja vastuu kirjapainosta.
Starbäck aikoi luopua opettajantyöstä voidakseen keskittyä kirjallisiin töihin, mutta sen jälkeen kun hänet syksyllä 1862 oli nimitetty kansakouluntarkastajaksi Tukholmaan, hän sai 1864 historian ja ruotsin kielen lehtoraatin Norrköpingin ylemmästä alkeiskoulusta. Hän sai halvauskohtauksen, joka jätti jälkeensä oikean käden halvaantumisen ja puhevaikeuksia, ja hän joutui jo 1872 anomaan virkavapautta. Vuonna 1875 hän jäi eläkkeelle.
Kirjailija.
Starbäck levitti etenkin Ruotsin historiaa käsittelevillä kertomuksillaan historiantuntemusta kansan keskuuteen.
Starbäck oli Ruotsin tuotteliaimpia ja suosituimpia kirjailijoita sekä historiankirjoillaan että historiallis-romanttisilla kuvauksillaan. Merkittävin hänen yleistajuisista teoksistaan on "Berättelser ur svenska historien", josta hän ehti vuosina 1860–1875 kirjoittaa yksitoista osaa ja alun kahdettatoista.
Starbäck kirjoitti menestyksellisesti historiallisia romaaneja Walter Scottin ja Bernhard Severin Ingemannin jalanjäljissä ja laati kiehtovia kuvauksia Ruotsin historian henkilöistä Engelbrekt Engelbrektssonista ja Nils Bonpoika Sturesta. Suurista painoksista ja laajasta lukijakunnasta huolimatta akateeminen maailma suhtautui välinpitämättömästi hänen kaunokirjalliseen tuotantoonsa.
Starbäck työskenteli myös useissa lehdissä, muun muassa Svenska Familj-Journalen ja Svenska arbetaren.
Suwałkin käytävä

Suwalkin käytävä () on nimitys Liettuan ja Puolan rajalla sijaitsevalle alueelle, joka erottaa Venäjään erillisalueena kuuluvan Kaliningradin Valko-Venäjästä. Kaistale on noin 65 kilometriä leveä. Kaliningradista on 96,6 kilometriä matkaa Valko-Venäjän rajalle. 
Käytävä on yksi Euroopan tulenarimpia alueita, koska se on pääosin Nato-maa Puolan alueella, jota sekä Nato että Venäjä tarkkailevat tiiviisti. Baltian maiden ainoa maayhteys muihin Euroopan Nato-maihin ja muuhun Manner-Eurooppaan kulkee Suwalkin kautta.
Venäjän arveltiin yrittävän tunkeutua Suwalkin alueelle Zapad 2017 -sotaharjoituksen yhteydessä, mutta se ei tehnyt sitä. 
Käytävä nousi uudelleen esille heinäkuussa 2023, jolloin Valko-Venäjälle sijoitettuja Wagner palkkasotilaita on väitetty siirtyneen Puolan rajalle Suwalkin edustalle. Venäjän toimintaa pidetään provosointina, jossa Wagnerille on määritelty uusia missioita Ukrainassa sotimisen sijasta, mutta Puola ja Liettua ovat varautuneet myös sotilaalliseen toimintaan. Puola on siirtänyt 1000 sotilasta Valko-venäjän rajalle hallitsemaan sotilaallista kehitystä alueella.
Litiumfosfaatti

Litiumfosfaatti (Li3PO4) on litium- ja fosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa erikoislasien valmistukseen ja katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa litiumfosfaatti on väritöntä kiteistä ainetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen semihydraatti (Li3PO4·½H2O). Litiumfosfaatti liukenee erittäin niukasti veteen ja tässä suhteessa se poikkeaa muista alkalimetallifosfaateista, jotka ovat hyvin vesiliukoisia. 
Valmistus ja käyttö.
Litiumfosfaattia valmistetaan neutraloimalla litiumhydroksidia fosforihapolla tai saostamalla litiumsuolojen vesiliuoksista fosforihapon tai fosfaattiliuosten avulla.
3 LiOH + H3PO4 → Li3PO4 + 3 H2O
Litiumfosfaattia käytetään valmistettaessa ioneja johtavia erikoislaseja ja optisia lämpösuodattimia. Sitä käytetään myös katalyyttinä isomeroitaessa epoksideja: esimerkiksi propyleenioksidista muodostuu allyylialkoholia yhdisteen katalysoimana.
HitMix

HitMix on vuonna 2017 aloittanut Sanoma-konserniin kuuluvan Nelonen Median omistama suomalainen kaupallinen radiokanava, joka keskittyy elektronisen tanssimusiikin soittamiseen. HitMixillä on taajuudet Helsingissä, Huittisissa, Jyväskylässä, Kuopiossa, Lahdessa, Oulussa, Tampereella, Turussa, Porissa, Raumalla, Vaasassa ja Seinäjoella.
HitMixin Heräämön juontajana klo 6–10 Jussi Ridanpää. Keskipäivälähetyksen juontajana klo 10–14 Joonas Vuorela ja iltapäivässä klo 14–18 maanantaista torstaisin Oku Luukkainen Sara Forsbergin kanssa.
HitMixin musiikkipäällikkö on Jussi Mäntysaari, joka seurasi Mikko Koivusipilää. HitMixin ohjelmapäällikkö oli Petra Piipari, joka kuoli 29. huhtikuuta 2022.
Joka päivä kello 9 ja 21 jälkeen kanavalla soitetaan 90 minuutin ajan pelkästään 90-luvun musiikkia.
Tekstiili- ja vaatetustyöväen liitto Teva

Tekstiili- ja Vaatetustyöväen Liitto Teva ry oli vuosina 1970–2004 toiminut tekstiili- ja vaatetusteollisuuden työntekijöiden ammattijärjestö, jolla oli parhaimmillaan yli 48 000 jäsentä. 
Teva muodostettiin vuonna 1970 osana ammattiyhdistysliikkeen eheyttämispyrkimyksiä SAK:laisesta Tekstiilityöväen Liitosta sekä SAJ:laisista Kutoma- ja Neuletyöväen Liitosta ja Suomen Vaatetustyöläisten Liitosta. Ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Väinö Kujanpää 1970–1974 ja hänen seuraajanaan Seppo Niemi. Vasta 1980-luvun puolivälissä täysin naisvaltaiseen liittoon saatiin nainen myös puheenjohtajaksi: vuodesta 1986 kolmas puheenjohtaja oli Tuulikki Kannisto ja neljäs Pirkko Oksa 1991–1999.
Järjestön toimintavuosina suomalainen tekstiiliteollisuus väheni rajusti ulkomaisen tuotannon hintapaineissa. Kun 1970-luvun alussa suomalaisten ostamista vaatteista oli vielä 90 prosenttia kotimaisia, 1980-luvun alussa osuus oli 75 ja vuonna 1988 enää 65 prosenttia. Toisaalta Tevan toiminta-aikana suomalaisten tekstiili- ja vaatetustuotteiden vienti erityisesti Neuvostoliittoon oli suurimmillaan, kunnes se maiden välinen bilateraalikauppa loppui Neuvostoliiton romahdukseen 1990-luvun alussa. Suomen vaatetusteollisuuden tuottavuus kasvoi tasaisesti noin 10 prosenttia vuodessa vuosina 1968–1976. Tuotannon määrä notkahti 1970-luvun puolivälissä mutta kasvoi taas vuosikymmenen lopulla 13 prosentin vuosivauhtia. 1970-luvun loppuun saakka Suomen tekstiilityöväen palkkataso oli Britannian jälkeen teollistuneiden Euroopan maiden toiseksi alhaisin, minkä ansiosta tänne perustivat tehtaita monet ruotsalaisyritykset, kuten Algots, Eiser ja Mölnlycke. Kustannustason kohotessa 1980-luvulla ne poistuivat Suomesta halvemman työvoiman maihin.
Perustamisvuonna 1970 Tevan jäsenmäärä oli 34 003, vuonna 1975 jo 47 512. 1980-luvun alussa jäsenmäärä oli suurimmillaan 48 254 ja alkoi sitten laskea niin, että 1990-luvun alussa tevalaisia oli enää 31 282. Vuoden 2003 lopussa Tevassa oli jäseniä enää 14 045.
Järjestön jäsenlehtenä oli vuosina 1975–1985 "Teva" ja vuosina 1987–2003 "Toimikas".
Vuonna 2004 se yhdistyi Kemianliiton kanssa, ja vuonna 2010 Kemianliitto ja Viestintäalan ammattiliitto yhdistyivät edelleen Teollisuusalojen ammattiliitoksi. Se puolestaan yhdistyi vuonna 2017 Teollisuusliittoon.
Aglibol

Aglibol oli muinaissyyrialainen Kuun jumala Palmyrasta. Hänen otsallaan on kuunsirppi, myöhempinä aikoina se siirtyi hänen harteilleen. Joskus nimen on oletettu tarkoittavan "Bolin härkä", mikä voisi viitata siihen, että kuunsirppi on alun perin ollut häränsarvet. Aglibolin palvonta siirtyi Kreikan kautta Roomaan.
Heinäsirkat

Heinäsirkat (Acrididae) on suorasiipisten hyönteisten heimo. Siihen kuuluu yli 10 000 lajia.
Suomenkielisen nimensä heinäsirkat saivat Mikael Agricolalta. Sana "heinäsircat" mainitaan ensimmäisessä suomenkielisessä Raamatussa vuodelta 1642. 
Rakenne.
Heinäsirkkanaaraat ovat usein koiraita kookkaampia, mutta koiraan siivet ovat usein naaraan siipiä pidemmät. Lajien väritys vaihtelee, ja myös yksilökohtaiset erot ovat suuria. Monet lajit ovat vihreitä tai oljenkeltaisia.
Heinäsirkoille on tunnusomaista lyhyet, tanakat tuntosarvet ja kolmiosainen jalkarakenne.
Tyypillisesti heinäsirkoilla on voimakkaat, loikkimiseen sopivat takajalat. Monella lajilla on myös siivet, mutta ne lentävät harvoin.
Käyttäytyminen.
Heinäsirkat ovat päiväaktiivisia hyönteisiä. Ne syövät tuoreita kasveja, kuten heinää.
Monet heinäsirkkalajit sirittävät hankaamalla takaraajojaan etusiipiin. Heinäsirkan kuuloelimet sijaitsevat keskiruumiin ensimmäisessä jaokkeessa.
Heinäsirkat lisääntyvät loppukesällä ja syksyllä. Koiraat pyrkivät houkuttelemaan naaraita sirityksellään. Heinäsirkkanaaras munii päivän tai kahden kuluttua parittelusta. Se munii yleensä maahan ja täyttää kuopan maa-aineksella. Munat ovat talven ajan lepotilassa. Ne kuoriutuvat seuraavana keväänä tai talvehtivat vielä seuraavaan kevääseen asti. Munasta kuoriutunut toukka eli nymfi muistuttaa aikuista heinäsirkkaa. Sen siivet kehittyvät vähitellen nahanluonnin myötä. Heinäsirkoilla on yleensä 4–5 toukka-astetta.
Kulkusirkat.
Eräitä heinäsirkkalajeja kutsutaan kulkusirkoiksi. Niillä on tapana muodostaa ajoittain valtavia parvia, jotka vaeltavat ravinnon perässä aiheuttaen mittavia vahinkoja viljelyksille.
Alaheimot.
Heinäsirkat jaetaan seuraaviin alaheimoihin:
Suomessa tavattavia lajeja.
Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2019 todettiin uhanalaiseksi kaksi heinäsirkkalajia ja kahden katsottiin olevan silmälläpidettäviä, minkä lisäksi sinisiipisirkan aikaisempi uhanalaisuusstatus poistettiin kokonaan. Keroheinäsirkka on vuoden 2016 koko Euroopan kattavassa uhanalaisarvoinnissa erittäin uhanalainen ja ruususiipisirkka vaarantunut.
Nopea radiopurske

Nopea radiopurske on avaruuden tuntemattomasta sijainnista tuleva suurienerginen radioaaltopurske. Ensimmäisen radioaaltopurskeen havaitsivat vuonna 2007 tutkija Duncan Lorimer ja opiskelija David Narkovic tutkiessaan arkistoitua dataa pulsareista. Tämän jälkeen on havaittu useita kerran tapahtuvia radioaaltopurskeita ja yksi toistuva radioaaltopurske. Niitä kutsutaan myös Lorimer Burstiksi. Radioaaltopurskeiden alkuperää ei tiedetä.
FRB 121102 nimellä tunnettu radiopurske on kolmen miljardin valovuoden päässä maapallosta sijaitseva toistuva radiopurske. Nimi FRB tarkoittaa nopeaa radiopursketta () ja numerot tulevat päivämäärästä ja vuodesta jolloin radiopurske havaittiin ensimmäisen kerran. Yhdessä purskeessa vapautuu energiaa noin kvintiljoona joulea.
Kansainvälinen tutkimusryhmä on saanut selville, että nopeita radiopurskeita syntyy ympäristössä, jossa on voimakkaita magneettikenttiä. Tutkimusryhmä otaksuu että purskeet syntyvät mustien aukkojen, supernovajäänteiden tai poikkeuksellisten avaruussumujen lähellä.
Helmikuussa 2020 raportoitiin ensimmäinen säännöllisesti toistuva radiopurske FRB 180916.J0158+65, joka toistuu 16,35 vuorokauden välein.
Ferdinand Maria

Ferdinand Maria (31. lokakuuta 1636 München – 26. toukokuuta 1679 Schleissheim) oli Baijerin vaaliruhtinas vuosina 1651–1679. 
Hallitsijakausi.
Ferdinand Marian vanhemmat olivat Baijerin ensimmäinen vaaliruhtinas Maksimilian I ja Itävallan arkkiherttuatar Maria Anna, jonka isä oli keisari Ferdinand II. Ferdinand Maria tuli valtaan alaikäisenä. Hän pyrki jälleenrakentamaan Baijeria kolmikymmenvuotisen sodan hävityksen jäljiltä muun muassa tukemalla maatalouden kehittämistä. Myös tuhoutuneita kirkkoja ja luostareita uudelleenrakennettiin. Hän kutsui vuonna 1669 uudelleen koolle valtiopäivät, jotka eivät olleet kokoontuneet sitten vuoden 1612.
Ferdinand Marian puolisona oli vuodesta 1650 Savoijin prinsessa Henriette Adelaide Maria (1636–1676), joka oli Savoijin herttua Viktor Amadeus I:n ja Ranskan prinsessa Kristiinan tytär. Ferdinand Maria kuoli 42-vuotiaana toukokuussa 1679 Schleissheimin linnassa, ja hänet on haudattu Münchenin Theatinerkircheen. Hänen seuraajakseen tuli hänen vanhin poikansa Maksimilian II Emanuel, jonka syntymää kymmenen avioliittovuoden jälkeen oli juhlittu rakennuttamalla Nymphenburgin linna vuonna 1675.
Lapset.
Ferdinand Marialle syntyi kahdeksan lasta, joista neljä eli aikuisikään asti:
Espanjan kuningas Filip V ja keisari Kaarle VII olivat Ferdinand Marian lapsenlapsia.
Alfredo Pérez Rubalcaba

Alfredo Pérez Rubalcaba (28. heinäkuuta 1951 Medio Cudeyo, Espanja – 10. toukokuuta 2019 Majadahonda, Espanja) oli espanjalainen poliitikko. 
Pérez Rubalcaba oli Espanjan sosialistisen työväenpuolueen pääministeriehdokas vuoden 2011 parlamenttivaaleissa ja oli puolueen pääsihteeri (puoluejohtaja) vuosina 2012–2014.
Hänet valittiin Espanjan edustajainhuoneeseen vuonna 1993. Hän oli opetus- ja tiedeministeri Felipe Gonzálezin hallituksessa 1992–1993 ja sisäministeri Zapateron hallituksessa 2006–2011. Hän erosi hallituksesta vuonna 2011 voidakseen keskittyä parlamenttivaaleihin samana vuonna; vaalit voitti oikeistolainen Kansanpuolue.
Pedro Sánchez valittiin hänen seuraajakseen sosialistipuolueen pääsihteeriksi vuonna 2014.
Pérez Rubalcaba suoritti orgaanisen kemian tohtorin tutkinnon Madridin Complutense-yliopistossa.
SMS V125

SMS V125 oli Saksan keisarikunnan laivaston G96-luokan torpedovene, joka tilattiin ensimmäisen maailmansodan aikana. Sodan loputtua alus luovutettiin sotakorvauksena Britannialle.
Valmistus.
Alus tilattiin Stettinistä AG Vulcanilta ja sen köli laskettiin vesille telakkanumerolla 470. Alus laskettiin vesille 18. toukokuuta 1917 ja se valmistui kolmisen kuukautta myöhemmin 29. elokuuta.
Palvelus.
Sodan päätyttyä alus internoitiin 22. marraskuuta 1918 jälkeen Scapa Flow'hun. Aluksen miehistön upotus 21. kesäkuuta 1919 jäi yritykseksi. Hylky nostettiin heinäkuussa ja se luovutettiin sotakorvauksena Britannialle, joka romutti sen vuonna 1922 Newportissa.
Fujitsu FR-V

Fujitsu FR-V (FR-V on lyhenne Fujitsu RISC-VLIW) on Fujitsun valmistama 32-bittinen mikroprosessori. Suoritin tukee sekä VLIW- että vektorikomentojen suorittamista samaan aikaan.
Suoritin on julkaistu vuonna 2005 käyttöön kuluttajalaitteissa esimerkiksi videokuvan käsittelyyn.
Käyttöjärjestelmätuki.
Linux tukee suoritinta.
VxWorks tukee suoritinta.
Dovžanskin piiri

Dovžanskin piiri (); 12.5.2016 saakka Sverdlovskin piiri (; ) on hallinnollinen piiri Ukrainan Luhanskin alueen kaakkoisosassa. Piirin hallinnollinen keskus on Dovžanskin kaupunki (; aiempi Sverdlovsk; 62 993 as., 2021). Itä-Ukrainan sodan seurauksena piiri on kuulunut vuodesta 2014 Ukrainan hallituksen kontrollin ulkopuolelle jääneisiin kapinallisalueisiin. Piiri rajoittuu sekä idässä että etelässä Venäjän Rostovin alueeseen.
Heinäkuuhun 2020 asti Dovžansk oli erillisen kaupunkipiirinsä keskus eikä ollut osa Dovžanskin piiriä. Sekä piiri että sen hallintokeskuksen nimi muutettiin Ukrainan parlamentin päätöksellä 12.5.2016 osana maan pyrkimystä luopua kommunistisen ja fasistisen perinteen mukaisista paikkakuntanimistä. Ukrainan vuoden 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa alueiden alaisten paikallispiirien lukumäärää vähennettiin huomattavasti. Tällöin Dovžanskin piiri muutti muotoaan, laajeni huomattavasti (de jure) ja seudun kaupunkialueet liitettiin piiriin. Uudeksi pinta-alaksi tuli 2 150 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi piirin väkiluvuksi 206 360 (2021; 12 039 as./2017). Kaupunkilaisiksi heistä tilastoitiin 88,5 prosenttia (182 610 as.), mikä sisälsi neljän kaupungin (Voznesenivka, Dovžansk, Sorokyne, Suh’odilsk) ja 17 kaupunkityyppisen taajaman asukaat.
Woldemar Westzynthius

Herman Woldemar Westzynthius (8. kesäkuuta 1858 Kokemäki – 30. maaliskuuta 1905 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, lennätinvirkailija ja liikemies, joka perusti vuonna 1887 Suomen ensimmäisen uutistoimiston Suomen Sähkösanomatoimiston, nykyisen Suomen Tietotoimiston edeltäjän.
Westzynthiuksen vanhemmat olivat Venäjän armeijan everstiluutnantti Herman Brynolf Westzynthius (1822–1870) ja porilaisen kauppiaan Johan Fredrik Bäckmanin tytär Maria Emilie Bäckman (1830–1915). Hänen sisarensa Augusta Emilia oli naimisissa taidehistorian professori Johan Jakob Tikkasen kanssa. Westhyntziuksen puolisona oli vuodesta 1900 Anni Aurora Kurtén (1864–1946), jonka isä oli kauppaneuvos Joachim Kurtén.
Westzynthius kävi Haminan kadettikoulua, mutta keskeytti sen siirtyessään lennätinlaitoksen palvelukseen lennätinvirkailijaksi. Hän toimi sivutoimisesti myös "Helsingfors Dagbladin" ja sen lyhytaikaisen seuraajan "Dagbladetin" toimittajana. Westzynthius perusti syksyllä 1887 Suomen ensimmäinen uutistoimiston Suomen Sähkösanomatoimiston, joka aloitti toimintansa 1. marraskuuta 1887. Hän myi toimiston vuonna 1894 Uno Alfons Wasastjernalle. Westzynthius toimi myös Helsingin Sentraalikirjapainon, Hangon sanomalehtiosakeyhtiön ja viimeksi Borgströmin tupakkatehtaan toimitusjohtajana. Hänet valittiin vuonna 1896 Helsingin kaupunginvaltuustoon. Hänellä oli hovineuvoksen arvonimi.
Westzynthius oli yksi vuoden 1899 suuren adressin puuhamiehistä. Hän kuului hanketta valmistelleeseen adressikomiteaan, ja adressilistat sidottiin kansiin hänen omistamassaan kirjapaino Phoenixissa. Hän kuului myös Pietariin matkustaneeseen suureen lähetystöön edustaen valtakirjalla Hiittisten kuntaa.
Woldemar Westzynthius on haudattu Hietaniemen vanhalle hautausmaalle.
Syö juo mies nainen

Syö juo mies nainen () on Ang Leen ohjaama taiwanilais-yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 1994. Elokuva kuvattiin ohjaajan synnyinmaassa Taiwanilla, ja sitä pidetään Leen läpimurtona Aasian ulkopuolisille markkinoille. Tämän jälkeen Lee pääsi ohjaamaan kansainvälisiä suurtuotantoja muun muassa Hollywoodiin. Elokuva päättää Ang Leen trilogian, jonka aiemmat osat olivat "Pushing Hands" (1992) ja "Hääjuhla" (1993).
Juoni.
Makuaistinsa menettänyt vanha mestarikokki Zhu elää Taipeissa isossa talossaan yhdessä kolmen naimattoman tyttärensä kanssa. Yksi heistä on kristityksi kääntynyt kemian opettaja, toinen lentoyhtiön päällikkö, ja kolmas vasta opiskelija. Heidän yhteinen elämänsä keskittyy sunnuntaisiin illallisrituaaleihin. Elokuvan teemoja ovat perheen sisäiset suhteet ja pyrkimykset ylittää sukupolvien kuilu ruoanlaiton ja ruokapöytäkeskustelujen avulla.
Vastaanotto ja myöhempi arvostus.
Suopeat arvostelut ympäri maailmaa saanut elokuva tuotti muun muassa viisi ehdokkuutta Film Independent Spirit Awards -gaalassa 1995 sekä parhaan vieraskielisen elokuvan ehdokkuuden sekä Oscareissa, Golden Globessa että brittiläisessä Baftassa. Asia-Pacific-filmijuhlilla se palkittiin parhaana elokuvana ja leikkauksestaan.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Ilkka A. Jokinen

Ilkka A. Jokinen (s. 27. joulukuuta 1957 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Tampereen Ylioppilasteatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa, Tampereen Teatterissa, Tampereen Komediateatterissa, Kemin kaupunginteatterissa, Eurooppa Nelosen Sappeen kesäteatterissa, Hämeenlinnan Kesäteatterissa ja KOM-teatterissa. Vuonna 1995 alkaneessa Radio 957:n "Tampereenkielisissä uutisissa" Jokinen esittää Hönttä-nimistä uutistenlukijaa. Hän on näytellyt myös muutamissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten "Kotikatu", "Young Love", "Taivaan tulet" ja "Korpelan kujanjuoksu".
Huhtikuun kuntavaaleissa 2025 Jokinen sai 343 ääntä ja nousi SDP:n varavaltuutetuksi. Hän sai paikan kulttuuri- ja vapaa-aikalautakunnasta ja Sara Hildénin taidemuseon johtokunnasta.
Villikaislat

Villikaislat ("Les Roseaux sauvages") on André Téchinén ohjaama ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1994. Téchiné on myös käsikirjoittanut omaelämäkerrallisen elokuvansa yhdessä Olivier Massartin ja Gilles Taurandin kanssa.
Juoni.
Lounais-Ranskassa Algerian sodan aikana vuonna 1962 ujo, työväenluokkainen teinipoika François (Gaël Morel) käy lukiota ja intoilee elokuvista ja kirjallisuudesta parhaan kaverinsa, kommunistiperheen tytön Maïtén (Élodie Bouchez) kanssa. Maïtén äiti, rouva Alvarez (Michèle Moretti), on François’n äidinkielen opettaja. Sisäoppilaitoksensa asuntolassa François tutustuu rohkean aistilliseen Sergeen, maahanmuuttajaviljelijöiden poikaan (Stéphane Rideau), ja ystävyys johtaa homoseksuaalisiin kokeiluihin. Pian Serge ihastuukin Maïtéen, joka kuitenkin rakastaa François’ta. Sergen veli Pierre kaatuu Algerian sodassa, ja Maïtén äiti ottaa tämän raskaasti koska kieltäytyi auttamasta Pierreä välttämään joutumista rintamalle.
Vastaanotto ja jälkimaine.
"Villikaislat" sai Louis Delluc -palkinnon ja Parhaan elokuvan César-palkinnon. César-gaalassa palkittiin myös Téchiné parhaasta ohjauksesta, Élodie Bouchez vuoden tulokkaana sekä työryhmä elokuvan käsikirjoituksesta.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Villikaislat" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Tähkäkimikki

Tähkäkimikki ("Actaea racemosa") on monivuotinen konnanmarjoihin kuuluva leinikkikasvi. Se kasvaa alkuperäisenä Pohjois-Amerikan itäosassa Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Tähkäkimikkiä käytetään monivuotisena koristekasvina, puutarhaperennana ja lääkekasvina. Sitä on käytetty lääkekasvina monin tavoin Pohjois-Amerikan intiaaniheimoista alkaen. Nykyajan lääkinnässä sen kuivatusta juuresta tehdyt valmisteet ovat käytössä varsinkin naisten kuukautisvaivojen ja vaihdevuosioireiden hoidossa.
Tähkäkimikki kasvaa 1–2,6 metriä korkeaksi. Sillä on vahva juurakko, joka on musta ja nystermäinen. Lehdet ovat parilehdykkäiset, muita konnanmarjoja muistuttavat. Pienet valkoiset kukat muodostavat pitkän tähkämäisen terttukukinnon. Hedelmätyyppi on tuppilo. Ravistettaessa tyhjänä niiden ääni muistuttaa kalkkarokäärmeen varoitusääntä, mistä juontuu joitain englanninkielisiä kansanomaisia nimiä kasville.
Aleksandriansenna

Aleksandriansenna ("Senna alexandrina") on hernekasvilaji, jota käytetään lääkekasvina ulostuslääkkeen valmistukseen. Se sisältää glykosideihin kuuluvia sennosideja useaa eri tyyppiä, joita on varsinkin lehdissä ja paloissa.
Aleksandriansenna on matala pensas, joka kasvaa metrin korkuiseksi. Parilehdykkäisissä lehdissä on 3–7 lehdykkäparia. Kukat ovat kirkkaankeltaiset. Palot ovat vihertävänruskeat, ohuet ja käyrät. Palossa on 6 tai 7 siementä. Laji esiintyy alkuperäisesti Pohjois-Afrikassa, Sudanissa, Mauritaniassa, Malissa ja Egyptin Siinaissa.
Sotiemme sankaritarinat

Sotiemme sankaritarinat on toimittaja Marko Mannilan kirjoittama kirja, joka kertoo 20 suomalaisille sotilaille voitokasta tositarinaa talvi-, jatko- ja Lapin sodasta. Tarinat eivät ole sidoksissa keskenään, ja mukana on tunnettuja sotaretkiä kuten Suursaaren valtaus, ja vastaavasti pieniä yksittäisiä sankaruuden osoituksia kuten Ojasen bunkkerin tuhoaminen Ohtassa 1942. 
Muiden tarinoiden tapahtumapaikat ovat talvisodassa Russarö, Kuivaniemi, Tolvajärvi, Pelkosenniemi, Lemetti sekä Kitilä. Jatkosota: Bengtskär, Säiniö, Krivi, Petrovski Jam, Suursaari, Someri, Ahvenanmeri, Lavansaari, Helsinki, Kotka ja Sammatus. Lapin sodan sotaretken paikkana on Tornio.
Teoksen kirjoittaja Mannila (s. 1962) on helsinkiläinen toimittaja ja viestintäasiantuntija, joka harrastaa sotahistoriaa. Teoksen tarinat perustuvat tositapahtumiin. Teos perustuu haastatteluihin ja historialliseen tutkimustyöhön.