Federica Montseny

Federica Montseny i Mañé (12. helmikuuta 1905 Madrid, Espanja – 14. tammikuuta 1994 Toulouse, Ranska) oli espanjalainen anarkisti, feministi ja kirjailija. Hän toimi Espanjan toisen tasavallan sosiaali- ja terveysministerinä maan sisällissodan alkuvaiheessa vuosina 1936–1937. Montseny oli Espanjan ensimmäinen ja myös Euroopan ensimmäisiä naisministereitä.
Elämä.
Nuoruusvuodet.
Montseny syntyi Madridissa, jossa hänen vanhempansa toimivat anarkistisen "La Revista Blanca" -lehden toimittajina. Hänen isänsä oli tunnettu katalonialainen anarkisti Joan Montseny, joka kirjoitti myös salanimellä Federico Urales. Vuonna 1912 perhe muutti takaisin kotiseudulleen Barcelonaan, jossa Montseny liittyi myöhemmin anarkosyndikalistiseen CNT-ammattiliittoon ja anarkistiseen FAI-järjestöön. Hän työskenteli 1920-luvun jälkipuoliskolta lähtien useiden näiden julkaisemien lehtien toimittajana. Montseny tunnettiin myös taitavana puhujana, joka kiersi ympäri maata ammattiyhdistysten tilaisuuksissa.
Sisällissodan aika ja ministerin tehtävät.
Sisällissodan sytyttyä toisen tasavallan pääministeri Francisco Largo Caballero nimitti 4. marraskuuta 1936 Montsenyn sosiaali- ja terveysministeriksi. Montsenyn ministerikaudella oli käynnissä niin sanottu Espanjan vallankumous, jolloin tasavaltalaisten hallussa olleille Katalonian, Aragonian ja Andalusian maakuntien alueille sekä osiin Levantea luotiin anarkistisia ja libertaarisosialistisia yhteiskuntajärjestelmiä. Ministerinä Montseny keskittyi erityisesti köyhien ja vähävaraisten terveydenhuollon kohentamiseen. Hän teki myös naisen asemaa parantavia uudistuksia, joista merkittävin oli heti ministerikautensa alkuvaiheessa vuonna 1936 tapahtunut abortin laillistaminen Kataloniassa. Montseny karsi myös ministeriönsä byrokratiaa ja lisäsi naisten määrää hallinnossa.
Koska anarkismin periaatteisiin ei kuulu toiminta puoluepolitiikassa, Espanjan kansanrintaman muodostaman hallituksen ministeriksi ryhtyminen oli Montsenylle erittäin vaikea ratkaisu. Lopulta hän päätti kuitenkin ottaa tehtävän vastaan, koska hän katsoi sen olevan tarpeellista fasismin vastaisen yhteisen rintaman vuoksi. Vaikka Montsenylla oli takanaan myös CNT:n anarkosyndikalistien tuki, hän sai ratkaisustaan paljon kritiikkiä. Sitä esittivät muun muassa anarkismin merkittävimpiin filosofeihin kuuluva Emma Goldman ja italialainen militantti anarkisti Camillo Berneri, joka laati Montsenylle avoimen kirjeen. Hän joutui luopumaan ministerin tehtävistään toukokuussa 1937 käydyn tasavaltalaisten keskinäisen valtataistelun eli niin sanotun Barcelonan toukokuun tapahtumien jälkeen.
Sisällissodan jälkeen.
Sisällissodan päätyttyä tasavaltalaisten tappioon vuonna 1939 Montseny matkusti diplomaattipassin turvin Ranskaan, jossa hän jatkoi CNT:n maanalaisen toiminnan organisointia. Toisen maailmansodan natsimiehityksen aikana Montseny oli vangittuna Perigueux’n ja Limogesin vankiloissa, mutta hänen raskautensa esti luovuttamisen Espanjaan. Sen sijaan hän pysyi kotiarestissa sodan loppuun saakka. Rauhan tultua Montseny työskenteli muun muassa toimittajana. Hänen kirjallinen tuotantonsa käsittää noin 15 poliittista teosta sekä viitisenkymmentä romaania, runoteosta ja lastenkirjaa. Montseny oli naimisissa ja sai kolme lasta.
Espanjan siirryttyä diktaattori Francon kuoleman jälkeen demokratiaan Montseny palasi vuonna 1977 maanpaosta. Hän osallistui Barcelonassa CNT-ammattiliiton ensimmäiseen sisällissodan jälkeiseen kokoukseen ja piti puheen kymmenilletuhansille kuulijoille. Federica Montseny kuoli Ranskan Toulousessa 88-vuotiaana tammikuussa 1994. Hänet on haudattu Toulousen Cimetière de Rapas -hautausmaalle.