tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Läntisen alueen maaseutu

Läntisen alueen maaseutupiirikunta () on toinen Sierra Leonen Läntisen alueen piirikunnasta, aluehallinnon toisen tason alueesta. Piirikunta rajoittuu etelässä ja lännessä Atlantin valtamereen, luoteessa pääkaupunki Freetowniin (eli Läntisen alueen kaupunkipiirikuntaan), idässä Port Lokon piirikuntaan ja kaakossa Moyamban piirikuntaan.
Välittömästi pääkaupunki Freetownin kaupunkirakenteen eteläpuolella jatkuvan Läntisen alueen maaseutupiirikunnan väkiluku on kasvanut voimakkaasti vuoden 1974 väestönlaskennan jälkeen: 67 106 as. (1963), 40 065 as. (1974), 84 467 as. (1985), 174 249 as. (2004) ja 442 951 asukasta (VL2015). Vuonna 2015 Läntisen alueen maaseutupiirikunnassa asui 6,3 prosenttia Sierra Leonen väestöstä. Nimestään huolimatta suuri osa piirikunnan väestöstä asuu nyttemmin (VL2015) kaupungeissa tai kaupunkimaisissa taajamissa. Piirikunnan hallintokeskus on Waterloon kaupunki (34 079 as., VL2004). Muista kaupungeista mainittakoon Benguema, Hastings, Leicester, Newton, Regent, Tombo ja York.
Piirikunnassa sijaitsee lähinnä kotimaan lentoihin käytetty asfalttipäällysteinen Hastingsin lentoasema, jonka kiitotie on kuitenkin verraten lyhyt.
Piirikunnan 544 neliökilometrin pinta-alasta suuren osan (pinta-ala lähteestä riippuen 176,88 tai 183,37 km2) kattaa vuonna 2013 perustettu Läntisen alueen niemimaan kansallispuisto. Kansallispuisto - joka sijoittuu maalle nimensä antaneen Leijonavuoriston alueelle - on nimetty Sierra Leonen aielistaan mahdollisena tulevina maailmanperintökohteena. Kansallispuistossa toimii vangittujen apinoiden kotouttamiseen keskittynyt suojelualue. Piirikuntaan kuuluu myös matkailukohteena markkinoitu Banana Islands -saariryhmä viitisen kilometriä mantereen lounaispuolella. 
Äänestysalueet.
Piirikunta voidaan jakaa paikallishallinnossa neljään äänestysalueeseen (), jotka ovat:
Al-Gharbiyyan kuvernementti

Al-Gharbiyyan kuvernementti () on yksi Egyptin kuvernementeista. Alueen pinta-ala on 1 942,34 km² ja väkiluku 4 751 865 (2015). Kuvernementin hallinnollinen keskus on Tanta.
Timebelle

Timebelle on sveitsiläinen pop-yhtye. Yhtyeen muodostavat laulaja Miruna Manescu, rumpalisti Samuel Forster, sekä saksofonisti, klarinetisti ja pianisti Emanuel Daniel Andriescu. Yhtyeen entiset jäsenet ovat harmonikansoittaja Rade Mijatović, kitaristi Christoph Siegrist, sekä basisti Sándor Török. Bändin oli tarkoitus olla viiden hengen poikabändi ja se muodostui samaan aikaan kun, sen jäsenet olivat vielä oppilaina Bernin yliopistossa. Vähän ajan päästä bändin tuottaja, romanialainen Mihai Alexandru lisäsi bändiin tyttöjäsenen: laulaja Miruna Manescun. Bändin nimi "Timebelle" on johdettu "Zytgloggen" kellotornista, joka on Bernin yksi päänähtävyyksistä.
Timebelle edusti Sveitsiä vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa kappaleella Apollo. Bändi yritti myös aiemmin edustaa Sveitsiä vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Singing About Love", sijoittuen toiseksi.
Diskografia.
Singlet
Al-Qalyubiyya

Al-Qalyubiyyan kuvernementti () on yksi Egyptin kuvernementeista. Alueen pinta-ala on 1 124,28 km² ja väkiluku 5 105 972 (2015). Kuvernementin hallinnollinen keskus on Banha.
Apollo (Timebellen kappale)

Apollo on sveitsiläisen bändin Timebellen esittämä kappale, jolla he edustivat Sveitsiä vuoden 2017 Euroviisuissa.
Kappale kilpaili Euroviisujen toisessa semifinaalissa 11. toukokuuta 2017, jossa se sai 97 pistettä, jäi sijalle 12 eikä päässyt finaaliin.
Beata Bladh

Beata Bladh (synt. Liljelund, 1697 – 2. kesäkuuta 1754 Vaasa) oli suomalainen kauppahuoneen omistaja ja laivanvarustaja. Hän oli parinkymmenen vuoden ajan Vaasan varakkain porvari. 
Beata Bladh oli vaasalaisen varakkaan terva- ja traaniporvari Hans Nilsinpoika Liljelundin tytär. Hän huolehti miehensä Johan Bladhin rinnalla tämän liiketoimista hänen kuolemaansa saakka vuonna 1737. Miehen kuollessa Beata Bladh oli vain 40-vuotias ja oli synnyttänyt 13 lasta. Lapsista eli aikuisiksi vain yksi tytär ja kolme poikaa. 
Leskivuosinaan hän oli Vaasan eniten kauppaveroja maksava asukas. Liiketoiminta koostui tervan, pien, kalan, humalan ja kimröökin viennistä Tukholmaan ja kauppahuone toi maahan suolaa, viljaa, rautaa, tupakkaa, hamppua, pellavaa, viinejä, mausteita ja rihkamaa. 
Perhesuhteet.
Vanhemmat porvari Hans Nilsinpoika ja Dorothea Lignipaeus. Puoliso kauppias Johan Bladh vanhempi (1682–1737). AIkuiseksi eläneet lapset: Kauppias Johan Bladh (1719–1783), Margareta von Helland (1720–1797), jonka puoliso oli kanslianeuvos Johan von Helland, kauppias Israel Bladh (1728–1774), jonka puoliso oli Anna Beata Blom ja kauppias Michel Bladh, jonka puoliso oli Katharina Töhlberg.
Konon piirikunta

Konon piirikunta () on yksi kolmesta Sierra Leonen Itäisen maakunnan piirikunnasta, aluehallinnon toisen tason alueesta. Se rajoittuu etelässä Kailahunin ja Keneman piirikuntiin, lännessä Tonkoilin ja pohjoisessa Koinadugun piirikuntaan. Idässä naapurina on Guinean Nzérékorén alue. Konon piirikunnan pinta-ala on 5 641 neliökilometriä. Hallintokeskus on Koidun kaupunki (128 074 as., 2015). Muista kaupungeista mainittakoon Njagbwema, Njaiama (Jaiama Nimikoro), Motema, Sewafe (Njaiama Sewafe), Tombodu ja Yengema.
Piirikunnan väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 167 915 as. (1963), 328 930 as. (1974), 389 657 as. (1985), 335 401 as. (2004) ja 505 767 asukasta (VL2015). Vuonna 2015 Konon piirikunnassa asui 7,2 prosenttia Sierra Leonen väestöstä. Köyhyysaste on erittäin korkea (61,3 %, 2011 kartoituksen pohjalta) ja kroonisesta aliravitsemuksesta kärsi 31,5 prosenttia väestöstä. Lapsikuolleisuus on piirikunnassa erittäin korkea (9,8 %), mutta alle maan vielä korkemman keskitason (12,0 %, 2015).
Konon piirikunta on Sierra Leonen suurin timanttien tuotantoalue, jonka timanttiesiintymiä löydettiin jo 1930-luvulla. Kulta ja alluviaaliset timantit ovat tärkeitä toimeentulon lähteitä monille. Kansainväliset kaivosyritykset työllistävät monia paikallisia ja timantit ovat houkutelleet työntekijöitä myös maan muista osista, joten väestö on etniseltä taustaltaan monipuolista. Uskonnollisesti väestö on sekoitus muslimeja ja kristittyjä. Maataloudesta saa päätoimeentulonsa 29 prosenttia väestöstä. Tärkeimpiin viljelykasveihin kuuluvat riisi, kassava, maissi ja pavut. Jotkut kasvattavat myös kahvipensaita, kaakaopuuta tai öljypalmuja. 
Yli 1 700 metrin korkeuteen nousevat, metsäreservaattina suojellut Tingivuoret sijaitsevat piirikunnan pohjoisrajalla.
Päällikkökunnat.
Piirikunta on jaettu paikallishallintoa varten 15 päällikkökuntaan () tai kaupunkialueeseen, jotka ovat:
Ismailian kuvernementti

Ismailian kuvernementti () on yksi Egyptin kuvernementeista. Alueen pinta-ala on 5 066,97 km² ja väkiluku 1 178 641 (2015). Kuvernementin hallinnollinen keskus on Ismailia.
Tupavuoren merikylpylä

Tupavuoren merikylpylä oli Naantalissa Naantalinsalmen rannalla sijainnut merikylpylä, joka toimi vuodesta 1918 1940-luvulle. Merikylpylässä oli paviljonki, ravintola, hiekkaranta ja vesiliukumäki jota pitkin laskettiin puukelkalla mereen.
Vapaaherra Kristian von Alfthan tuli Naantalin kylpylälaitoksen ylilääkäriksi vuonna 1893, jonka myötä alkoi voimakas kylpylätoiminnan kasvu, joka kuitenkin romahti ensimmäisen maailmansodan aikana. Alfthan kehitti kylpylälaitoksen toimintaa ja laati jo vuonna 1916 laajan suunnitelman modernin sanatorion ja uuden merikylpylän perustamisesta Naantaliin. Alfthan vuokrasi vielä samana vuonna Naantalin kaupungilta alueet Tupavuoresta ja Humalistosta. Alfthanin tammikuussa 1917 jättämän yhtiöjärjestyksen Senaatti hyväksyi 13. helmikuuta, jonka jälkeen aloitettiin heti tontilla olevien rakenteiden lunastus yhtiölle. Arkkitehti Uno Ullberg oli myös osakkaana hankkeessa ja hän laati sanatoriosta rakennussuunnitelman, joka hyväksyttiin marraskuussa 1917.
Merikylpylän rakentaminan alkoi kesällä 1917 ja käyttöön sen otettiin seuraavana vuonna. Turun kaupunginpuutarhuri Harald Söderberg teki kylpylän kaunistussuunnitelman. Kristian von Alfthan oli suunnitellut merikylpylään modernin 5-kerroksisen sanatorion 120 potilaalle, mutta hänen kuoltua vuonna 1919 laajamittaisesta sanatoriosuunnitelmasta luovuttiin. Merikylpylään johti aluksi rantaa myötäilevä puistokäytävä. Autotie valmistui vasta vuonna 1926. Myös höyrylaivat kuljettivat kylpylävieraita Tupavuoreen.
Naantalin ja kylpylälaitoksen esitteissä vuodelta 1936 ja 1937 Tupavuoren merikylpylää kuvataan seuraavasti:
Taloudellisesti merikylpylän toiminta ei ollut kannattavaa, ja tilannetta pahensi ravintolan tuhoutuminen tulipalossa vuonna 1926. Uusi ravintolarakennus valmistui kuitenkin jo seuraavaksi kevääksi arkkitehti Gunnar Wahlroosin suunnittelemana. Tupavuoren kävijämäärä alkoi pienentyä, kun Naantaliin perustettiin Nunnalahden merikylpylä vuonna 1931. Sota-aikana kävijämäärät olivat myös alhaisempia. Tupavuoren merikylpylän toiminta päättyi lopulta 1940-luvun alussa kannattamattomana, ja Huhtamäki-yhtymä osti merikylpylän vuonna 1942 kesäkodiksi henkilökunnalleen.
Vuonna 1943 Suomen valtio alkoi suunnittelemaan poltto- ja öljytuotteiden kalliovarastoa Tupavuoreen. Tupavuoreen oli suunniteltu jo pitkään nestemäisten poltto- ja voiteluaineiden säiliökeskusta, jollaisesta oli kova puute sodan jälkeisessä Suomessa. Kesällä 1944 Suomen valtio pakkolunasti 50 hehtaaria maata Tupavuorelta pakkolunastuksista sotilastarkoituksiin annetun lain perusteella. Tupavuoren säiliöalueen, silloiselta nimeltään Naantalin keskusvaraston, rakennustyöt aloitettiin 7. elokuuta 1944. Koska osa kesäkotialueesta ja sen rakennukset pakkolunastettiin, luovutti kauppaneuvos Heikki Huhtamäki kesäkodin viereisen huvila-alueensa rakennuksineen kesäkodin käyttöön toiminnan jatkamiseksi vuonna 1945. Näin loppui lopullisesti virkistystoiminta Tupavuoren merikylpylän alueella.
Kuuntelija (televisiosarja)

Kuuntelija ("The Listener") on kanadalainen draamasarja. Sen on luonut Michael Amo ja sen päähahmoa esittää Craig Olejnik. Kanadassa sarjaa esitettiin CTV-kanavalla 1. maaliskuuta 2009 alkaen.
Elokuussa 2014 CTV ilmoitti, että viides kausi jää sarjan viimeiseksi.
Tuotanto.
Shaftesbury Films ja CTV tuottivat yhdessä ensimmäiset neljä tuotantokautta. Space oli mukana kausilla 1–2 ja Fox International Channels kausilla 2–4.
Sarjan luoja on Michael Amo. Pilottijakson tuotti Clement Virgo. Kuuntelijan kuvaukset aloitettiin syksyllä 2008.
Ensimmäisen kauden heikot katsojamäärät viivästyttivät toisen kauden tekoa. Toiselle kaudelle vaihdettiin eri käsikirjoittajat; Michael Amo ja Dennis Heaton väistyivät Jason Shermanin ja Wil Zman tieltä.
Crossover.
Kolmannen kauden kahdeksannessa jaksossa Tarkka-ampujien Michelangelo "Spike" Scarlatti vierailee Kuuntelija-sarjassa.
Viitelaskenta

Viitelaskenta () on ohjelmointimenetelmä, jossa ohjelman varaaman muistin käyttöä seurataan viittauksien määrällä. Viittauksien määrän laskiessa nollaan (ei enää viittauksia) muisti voidaan vapauttaa ilman häiriötä ohjelman toiminnalle.
Viitelaskennan avulla viitatut kohteet voidaan vapauttaa heti kun niitä ei enää tarvita, toisin kuin jäljittävällä roskienkeräyksellä. Viitelaskenta on myös yksinkertainen tapa muistinhallinnan toteuttamiseen.
Ohjelmointikielet kuten C++ tarjoavat "standardikirjaston" avulla nk. "älyosoittimia" () eri tarkoituksiin, joista osa toteuttaa viitelaskennan (ks. C++11, codice_1).
LLVM/Clang kääntäjä tukee automaattista viitelaskentaa () mm. Objective-C kielen kanssa.
Historia.
Automaattiseen muistin vapauttamiseen ehdotettiin vuonna 1960 viitelaskentaa ja jäljittämismenetelmää ("tracing") Jäljittämiseen perustuvat menetelmät ovat olleet siitä lähtien yleisempiä kuin viitelaskentaan perustuvat. Tilanne on myöhemmin muuttunut muistin ja laskentakyvyn suhteellisen kustannuksen muutoksen myötä.
Vuonna 1985 esitetyn artikkelin mukaan Lisp-ohjelmat käyttävät muistia kunnes muisti on käytetty ja ohjelma pysähtyy keräämään roskia, joka turhauttaa ohjelmoijia ja tutkijoita. Suuret Lisp-ohjelmat käyttivät 10-30 prosenttia suoritusajastaan roskien keruuseen. Ensimmäinen vaihtoehto muistin vapauttamiseen on ohjelmoijan ylläpitämä vapauttaminen. Toiseksi vaihtoehdoksi esitettiin viitelaskentaa, jolloin ohjelmoijan vastuu muistin vapauttamisesta poistuu. Viitelaskenta käyttää yhtä lisäkenttää laskuria varten, joka on positiivinen kokonaisluku. Laskuri pitää yllä montako viitettä kohteeseen on ja sen pudotessa nollaan kohde vapautetaan.
C++17

C++17 ("C++1z") on ISOn hyväksymä C++-ohjelmointikielen standardiversio ISO/IEC 14882:2017, joka on julkaistu joulukuussa vuonna 2017.
Standardi korvasi edellisen version ISO/IEC 14882:2014 (C++14). Standardin seuraaja on C++20.
Ominaisuudet.
Kieleen ja standardikirjastoon liittyviä muutoksia ja ominaisuuksia:
Fold-ilmaisut.
Fold-ilmaisut () laajentaa kieleen aiemmin lisättyjä toimintoja ja mahdollistaa yksinkertaisemman käsittelyn eräille toiminnoille.
Mallineille annettava muuttuva määrä parametreja () mahdollistaa Haskell-kielen codice_23-ilmaisujen toteuttamisen C++-kielellä.
Esimerkkitapaus käytöstä:
// Good with variadics
auto old_sum(){
 return 0;
 
template&lt;typename T1, typename... T&gt;
auto old_sum(T1 s, T... ts){
 return s + old_sum(ts...);;
 
// Better with fold expressions
template&lt;typename... T&gt;
auto fold_sum_1(T... s){
 return (... + s);
Uudessa menetelmässä "inline"-määrittely yksinkertaistuu ja ulkopuolista aputoimintoa ei tarvita, muuttujalistan "purkaminen" yksittäisiin ei myöskään ole tarpeen tehdä vaan sen voi jättää kääntäjän/kielen hallittavaksi.
Tiedostojärjestelmätuki.
Standardoitu tiedostojärjestelmätuki (ISO/IEC TS 18822:2015) on yksi kehityskohde C++17:ssä.
Tiedostojärjestelmätuki sisältää muun muassa seuraavien asioiden käsittelyä:
Boost-kirjaston toteutusta ehdotettiin perustaksi standardoitavalle tuelle.
Rinnakkaisuuden tuki STL-kirjastoissa.
STL-kirjastojen rinnakkaisuustuen kehittäminen. ISO/IEC TS 19570:2015 on liitetty C++17:n standardiin.
Kiistanalaiset muutokset.
Trigraphien (kolmen merkin tokenit) poistamisen ehdotus on herättänyt vastustusta mm. IBM:ltä liittyen EBCDIC-merkistön käyttöön.
Kääntäjätuki.
Kääntäjätuki merkitään vielä "C++1z" standardin virallisen vahvistamisen ollessa kesken. Ohjelmointikielen kääntäjät ovat jo pitkällä standardin toteuttamisessa:
EBCDIC

Extended Binary Coded Decimal Interchange Code (lyh. EBCDIC) on kahdeksanbittinen merkistökoodaus, jota on käytössä pääasiassa IBM:n suurtietokoneissa ja minitietokoneissa.
Merkistö perustuu IBM:n aiemmin käyttämään järjestelmään ja sitä on käytetty IBM:n System/360 -suurtietokoneessa. System/360:n oli tarkoitus käyttää ASCII-merkistöä, mutta reikäkortti- ja tulostinlaitteet eivät olleet valmiita lähellä julkaisua.
EBCDIC ja ASCII eivät ole yhteensopivia. Lisäksi EBCDIC-merkistö järjestää pienen kirjaimen ennen isoa kirjainta, päinvastoin kuin ASCII-merkistö.
UTF-EBCDIC on Unicoden määrittelemä alalajike EBCDIC merkistön tuelle.
Merkistön edeltäjä on BCDIC.
EBCDIC-merkit.
Taulukko esittää EBCDIC-merkistön "Invariant character set" -osuutta. Nämä merkit ovat samat ja samoissa paikoissa eri kielille tarkoitetuissa merkistöissä. IBM:n termi eri kielille tarkoitetuista merkistöistä on "koodisivu".
Sana (tietotekniikka)

Sana () tietotekniikassa viittaa muistiyksikköön, joka varaa tietyn määrän tavuja.
Sana voi olla 8–128-bittinen binäärinen tietoalkio ja sen pituus vaihtelee alustan mukaan. Sana voi olla yhtä suuri kuin suorittimen "luonteva" kokonaisyksikkö, mutta pituus voi myös vaihdella.
Suorittimen lisäksi myös käyttöjärjestelmän ja kääntäjän muistimalli voi valita eri pituuden sanalle. IBM S/360 vaikutti tavun standardoimiseen kahdeksaksi bitiksi ja sen seurauksena sanan muodostumiseen kahdeksan bitin monikerroista.
Muun muassa IBM 1401:ssä sanan pituus oli vaihteleva (ei kiinteä).
Eräillä alustoilla sana voi olla yhtä suurin kuin suurin kerralla rekisteriin mahtuva kokonaisluku.
Konekielikäskyn koko voi olla sama kuin yhden sanan (kiinteä koko) tai se voi vaihdella: Intelin x86 suorittimissa käskyn pituus voi vaihdella yhdestä neljääntoista tavuun. Käskyssä on kuusi osaa, joista operaatiokoodi ("opcode") on pakollinen (1–2 tavua) muiden osien ollessa valinnaisia. MIPS-arkkitehtuurissa käsky on kiinteästi 32-bittinen.
Eräissä tapauksissa "sana" codice_1vastaa 16-bittistä "short integer" tietotyyppiä kun taas eräissä tapauksissa 16-bittiä vastaa codice_2 -tietotyyppiä ja codice_3 32-bittistä.
Kymariini

Kymariini tai symariini (C30H44O9) on steroidirakenteisiin glykosideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä esiintyy eräissä kasveissa ja se on myrkyllistä kasveja syöville eläimille.
Ominaisuudet ja esiintyminen luonnossa.
Kymariini on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdisteen rakenteessa on aglykonina strofantidiini ja sokeriosana kymaroosi. Aine on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta mutta liukenee muun muassa metanoliin ja kloroformiin. Kymariini on optisesti aktiivinen yhdiste, ja sen ominaiskiertokyky metanoliliuoksessa on +39,2. Kymariini on hyvin myrkyllistä, ja kissalle sen LD50-arvo suonensisäisesti on 0,1–0,13 mg/kg. Kymaroosi kuuluu niin sanottuihin sydänglykosideihin, ja sen vaikutus perustuu natrium-kaliumpumpun toiminnan estämiseen.
Kymariinia esiintyy useissa kasveissa. Erityisesti sitä on strofantteihin kuuluvassa lajissa "Strophanthus kombe". Lisäksi sitä on eristetty muun muassa kevätruusuleinikistä, ruusuleinikkeihin kuuluvasta lajista "Adonis chrysocyanthus", oleanterikasveihin kuuluvasta lajista "Pentopetia androsaemifolia" sekä mulperikasvilajista "Castilloa elastica".
Emperor of Sand

Emperor of Sand on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Mastodonin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 31. maaliskuuta 2017 levymerkillä Reprise Records. Albumin konsepti ja tarina käsittelevät aavikolla vaeltavaa miestä, jolle on langetettu kuolemanrangaistus. Aihe toimii myös metaforana vakavalle sairaudelle ja tuomiolle.
Julkaisu.
Albumin kappalelistaus, kansikuva sekä maistiainen yhtyeen ensisinglestä ”Sultan’s Curse” julkaistiin yhtyeen kotisivulla 25. tammikuuta 2017, ja kappale julkaistiin kokonaisuudessaan 27. tammikuuta 2017. Toinen kappale ”Show Yourself” julkaistiin 3. helmikuuta 2017. Kolmas ja viimeisin single ”Andromeda” julkaistiin 7. maaliskuuta 2017.
Cosmic Space Jorma

Cosmic Space Jorma oli vuosituhannen vaihteessa toiminut, kokeellista rockia esittänyt suomalainen yhtye. Cosmic Space Jorman musiikissa oli vaikutteita progressiivisesta rockista, metallista, funkista ja psykedeliasta, ja sen tyyliä verrattiin Frank Zappan ja Mr. Bunglen kaltaisiin kokeellisiin muusikoihin. Megamania julkaisi yhtyeeltä vuonna 2000 albumin "Di Hirba!", jota "Soundin" arvostelussa kuvailtiin itsekeskeiseksi yritykseksi luoda ”rockin totaalinen irvikuva”. "Helsingin Sanomien" mukaan konservatiiviset rocktoimittajat säikähtivät "Di Hirban!" ”mutkikkuutta ja muusikkohuumoria”, vaikka albumi on monimuotoinen, mielikuvituksellinen ja hauska.
Silkkitie (albumi)

Silkkitie on rockyhtye Pimeyden kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 10. helmikuuta 2017. Albumin vinyylipainos julkaistaan kuukautta myöhemmin 10. maaliskuuta 2017. Albumin on tuottanut Tuomas Ilmavirta, ja kappaleiden valitsemisessa levylle on avittanut myös Riku Mattila. Albumin julkaisukeikka järjestetään Helsingissä kulttuuritehdas Korjaamolla 3. maaliskuuta 2017.
Albumilta julkaistiin kaksi singleä, joista ”Viimeinen mahdollisuus” ilmestyi syyskuussa 2016 ja ”Ollaan hiljaa” joulukuussa 2016. Kolmas single ”Loista kuin tähti” julkaistiin 27. tammikuuta 2017. Silkkitie debytoi Suomen virallisen listan sijalla 10.
Rockmusiikkilehti Soundin toimittajat valitsivat albumin vuoden 2017 seitsemänneksitoista parhaaksi kotimaiseksi albumiksi.
Aika tihentyy

Aika tihentyy on rockyhtye Pimeyden toinen studioalbumi. Se julkaistiin 16. tammikuuta 2015 levymerkillä M-Dulor/Sony. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 12, ja pysyi listalla yhteensä kolme viikkoa.
Albumilta julkaistiin kaksi singleä, joista ”Salaisuus” ilmestyi 30. toukokuuta 2014 ja ”Hetki vielä” 7. lokakuuta 2014.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Soundin Ville Hartikainen antoi albumille neljä tähteä viidestä. Hän kuvaili sävellyksiä tyylikkäiksi, rullaaviksi ja ihastuttaviksi, ja vertasi yhtyettä Egotrippiin, mainiten kuitenkin sanoitusten olevan kollegaansa anarkistisempia. Savon Sanomien Aki Lehti sanoi, että Pimeyttä voi verrata useaankin yhtyeeseen, ja että se ei ole keksinyt mitään uutta, mutta kuulostaa silti itseltään ja yhtye on onnistunut tekemään alkuvuoden parhaan suomenkielisen levyn.
Pyhän Mikaelin kirkko (Llantarnam)

Pyhän Mikaelin kirkko () on Grade II* -luokan suojeltu kirkko Llantarnamissa Walesissa. Laiva on mahdollisesti 1100-luvulla valmistunut ja torni on viimeistään 1500-luvulta.
Kirkko on rakennettu 1100-luvun alussa ja se sijaitsee aiemman rakennuksen päällä, joka on mahdollisesti myös ollut kirkko.
Muut on jo menneet

Muut on jo menneet on rockyhtye Pimeyden esikoisalbumi, joka julkaistiin 10. toukokuuta 2013 levymerkillä M.Dulor. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 48.
Vastaanotto.
Albumi sai erinomaisen vastaanoton. Se nousi sekä Rumban että Soundin kriitikkojen vuosiäänestysten kärkisijoille, ja siitä povattiin tulevaisuuden suurta nimeä edeltävien lisäksi myös Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä sekä verkkomedia Nuorgamissa. Soundin Ville Hartikainen antoi albumille neljä tähteä viidestä, ja sanoi kappaleiden surumielisyyden sekä vinon arkirealismin pitävän kuuntelijan mielenkiinnon yllä, sekä piti niin sävellyksiä kuin sovituksia hyvin kauniina. Verkkomedia Nuorgam antoi albumille arvosanan 85/100, ja sanoi albumin olevan esikoisjulkaisuksi ”lähes naurettavan kova”, joka ei sisällä harhalaukauksia ja on tehty itsevarmalla otteella, ja epäili albumin valmistelun vieneen kohtalaisesti aikaa. Rytmin Eero Tarmo antoi albumille täydet viisi tähteä. Hän kuvaili albumia täydellisen epätäydelliseksi, ja kehui sitä elämänmakuiseksi ja aidoksi teokseksi, sekä kehui yhtyeen soitannan saumattomuutta.
Alkalitrofinen järvi

Alkalitrofinen järvi on järvi, jonka veteen on liuennut tulo-ojien tai järvenpohjan lähteiden maaperän kalkkikivestä mineraaleja niin runsaasti, että vesi on hyvin kovaa (HCO3-pitoisuus yli 240 milligrammaa litrassa vettä (mg/l)). Vesi on siten emäksistä (pH yli 7). Järvessä on vain vähän humusta, jolloin järven vesi on kirkasta ja vedessä olevien kriittisten ravinteiden määrä jää yleensä lievästi rehevien järvien tason alle. Erityisesti fosforia on vähän, mutta typpeä voi silti olla jopa 4 500 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l). Mineraalit värjäävät vedenvärin sinisen tai turkoosin väriseksi.
Järvien ravinnetason alhaisuus johtaa levien alhaiseen biomassaan ja levien klorofylli-a-tasot ovat mittauksissa pääsääntöisesti matalia. Yleisesti ne ovat valoa tarvitsevia viherleviä, mutta myös piileviä, nieluleviä ja panssarileviä.
Esimerkkejä.
Viron tutkituista järvistä on 20 eli 2,6 % alkalitrofisia järviä . Tällaisia järviä ovat esimerkiksi Savalduman karstijärvi, Võhmetu järv, Piisupi järv, Porkuni järv ja Sinijärv.
Isäni Toni Erdmann

Isäni Toni Erdmann ("Toni Erdmann") on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut saksalais-itävaltalainen draamakomediaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Maren Ade.
"Isäni Toni Erdmann" sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 14. toukokuuta 2016. Se oli Oscar-ehdokkaana parhaan vieraskielisen elokuvan sarjassa vuoden 2017 gaalassa.
Opetusalan eettinen neuvottelukunta

Opetusalan eettinen neuvottelukunta on valtakunnallinen riippumaton elin, joka ottaa kantaa opetusalan eettisiin kysymyksiin ja edistää keskustelua opettajan ammattietiikasta.
Neuvottelukunnan ohjesäännön mukaan OAJ:n hallitus, opetusalan viranomaiset, jäsenistö, työantaja, vanhemmat ja opiskelijat voivat pyytää neuvottelukunnalta kannanottoja ja lausuntoja opetusalan ammattietiikkaan liittyvistä kysymyksistä. 
Eettinen neuvottelukunta on muun muassa laatinut opettajien eettisen ohjenuoran, Comeniuksen valan. Neuvottelukunta on ottanut kantaa muun muassa seurustelusuhteista oppilaitoksissa (2020), opettajan roolista sosiaalisessa mediassa (2019) sekä arvioinnista (2018).
Neuvottelukunnan toimikaudella 2020–2023 puheenjohtajana toimii Arno Kotro. Muut jäsenet ovat professori ja varapuheenjohtaja Mirjam Kalland, yliopistonlehtori ja dosentti Liisa Hakala, päätoimittaja Jaakko Heinimäki ja professori Jouni Välijärvi.
Tyumen Airlines

Tyumen Airlines (; IATA: 7M, ICAO: TYM) oli venäläinen lentoyhtiö. Se lensi kotimaan reittilentoja ja kuljetti lisäksi rahtia tilauslennoilla. Sen kotikenttä oli Roštšinon lentoasema Tjumenissa.
Tyumen Airlines muodostettiin vuonna 1992 ennen Neuvostoliiton hajoamista Aeroflotiin kuuluneista 259., 357. ja 435. lentueesta. Se oli toinen Tjumenin alueen kahdesta suuresta lentoyhtiöstä. Se kärsi kuitenkin talousvaikeuksista, jotka pahenivat Venäjän vuoden 1998 pankkikriisin jälkeen. Lopulta yhtiö lopetti toimintansa ja asetettiin konkurssiin 1. marraskuuta 2003, kun ostajaa sille ei löytynyt.
Laivasto.
Toiminnan loppuaikoina Tyumen Airlinesin laivastoon kuului 28 lentokonetta.
Laivastohistoria.
Toimintansa aikana Tyumen Airlines käytti seuraavia konetyyppejä:
Firenzen raitiotieliikenne

Firenzen raitiotieliikenne on yksi Firenzen julkisen liikenteen muodoista.
Historia.
Kaupungissa avattiin hevosraitiotie vuonna 1879, jolla yhdistettiin Peretola sekä kaupungin keskusta. Vuotta myöhemmin linjaa laajennettiin Pratoon ja Poggio a Caianoon. 1930-luvulla linjaa ylläpitänyt yritys ajautui konkurssiin. Tätä ennen kaupungin liikenteeseen olivat ilmestyneet linja-autot.
Toinen maailmansota vaurioitti linjastoa pahoin ja se saatiin kunnostettua vasta 1950-luvun alussa. Liikennöinti raitioteillä lopetettiin kuitenkin lopullisesti vuonna 1958.
2000-luvun alussa raitiotieliikennöinti päätettiin aloittaa kaupungissa uudestaan ja uuden linjan rakennustyöt aloitettiin vuonna 2005. Linja rakennettiin Firenzestä Scandicciin.
Lisäksi kaupungissa on suunniteltu kahden muun raitiotielinjan rakentamista. Linja 2 veisi Peretolan lentoasemalle ja linja 3 keskustasta pohjoiseen.
Suomen Metallirakenneyhdistys

Suomen Metallirakenneyhdistys eli SMRY on perustettu metallirakennealalla toimivien suomalaisten yritysten jäsenyhdistykseksi. Yhdistys on merkitty yhdysrekisteriin 17.6.2005.
Yhdistyksen tehtävänä on mm. parantaa jäseniensä toimintaedellytyksiä ja alan arvostusta järjestämällä koulutusta, kehittämällä yhteistyötä asiakasyrityksiin, tavaran toimittajiin ja viranomaisiin sekä hyödyntämällä alojen asiantuntijapalveluita. Tämä koettiin alalla merkittäväksi asiaksi, koska aiemmin yhteistyö yritysten välillä oli ollut olematonta. 
SMRY:llä on noin 120 jäsenyritystä, mikä tarkoittaa valtaosaa alan suomalaisista yrityksistä. Osa jäsenistä tavarantoimittajia, jotka toimivat yhdistyksen kannatusjäseninä. Kaikki jäsenet on listattu yhdistyksen kotisivuilla.
SMRY kuuluu toimialajärjestönä Suomen Yrittäjiin.
Yhdistyksen hallitus.
Yhdistyksen hallitukseen toimintakautena 2017-2018 kuuluivat seuraavat:
Toiminnanjohtajana toimii Hasse Lönnberg.
Tramonti

Tramonti on kunta Salernon maakunnassa, Campanian alueella Italiassa, noin 30 km Napolista kaakkoon. Se sijaitsee Sorrenton niemimaan keskiosassa. Kunnassa on noin 4 000 asukasta, ja sen pinta-ala on 24,83 neliökilometriä.
Tramonti on osa Amalfin rannikkoa (), joka on Unescon maailmanperintökohde.
Praiano

Praiano on kunta Salernon maakunnassa, Campanian alueella Italiassa, noin 20 km Sorrentosta itään. Se sijaitsee Sorrenton niemimaalla, Salernonlahden pohjoisrannalla. Kunnassa on noin 2 000 asukasta, ja sen pinta-ala on 2,67 neliökilometriä.
Praiano on osa Amalfin rannikkoa (), joka on Unescon maailmanperintökohde.
Corbara

Corbara on kunta Salernon maakunnassa, Campanian alueella Italiassa, noin 20 km Napolista kaakkoon. Se sijaitsee Sorrenton niemimaalla. Kunnassa on noin 2 500 asukasta, ja sen pinta-ala on 6,73 neliökilometriä.
Osa Corbarasta kuuluu Amalfin rannikkoon (), joka on Unescon maailmanperintökohde.
Iso Kausjärvi

Iso Kausjärvi on Pirkanmaalla Lempäälässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Myllyojan valuma-alueeseen.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 62 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 104,5 metriä meren pinnan yläpuolella. Järvi on pitkulaisen muotoinen ja järven koillispäässä Järvenperänä tunnettu lahti jää 60-metrisen lahdensuun taakse. Järven lounaispää on ilmavalokuvien perusteella matala lahti. Järveen on ohjattu 20 metsäojaa, joista useimmat ovat hyvin lyhyitä. Luoteesta laskee Vähä Kausjärven ja Kyynäröjärven laskuoja ja Järvenperään laskee Korkeajärven laskuoja. Järvenperän lahdensuhun laskee kaakosta Liisankorven suo-ojien laskuoja, johon ohjautuvat myös pienen Kuivalammin ylimääräiset vedet. Luusua sijaitsee lounaispäässä järveä, josta lähtee laskuoja alittaen aluksi seututien 130 ja jatkaen sitten matkaa yli kilometrin yhtyen lopuksi Myllyojaan.
Järvi on 2,7 kilometriä pitkä, 500 metriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 6,7 kilometriä. Rannat ovat pääaisiassa kuivaa moreenipohjaista metsämaata. Lounaisrannoilla on kuitenkin suota, joiden ojat on ohjattu järveen. Järven itäpuoleln keskivaiheilla ja järven lounaispäässä on maatilojen peltoja. Rannoille on rakennettu yli 40 vapaa-ajan asuntoa. Niille vie tiet, jotka alkavat seututieltä. Järvenperän lahdensuulla sijaitsee kaakkoisrannassa Kausjärven leirikeskus .
Kalastus ja veneily.
Järveen on istutettu planktonsiikaa sekä ankeriasta . Moottoriveneellä kulkemista rajoitetaan keväällä 2017 alkaen.
Historiaa.
Vuoden 1954 peruskartassa järven lähiympäristössä oli seitsemän maatilaa. Niille johti järven kaakkoisrantoja seuraava tie, joka päättyi Kausjärven talolle. Vuonna 1976 rannoille oli rakennettu seitseman mökkiä ja Kausjärvelle tulevaa tietä oli jatkettu eteenpäin metsiin. Verrattuna 1980 karttaan on seuraavassa 1991 kartassa hieman vähemmän peltomaata, koska peltoja on metsitetty.
Polyporales

Polyporales on sienilahko, johon on perinteisesti luettu kaikki kääväkkäät. Kuitenkin DNA-tutkimukset ovat osoittaneet, että merkittävä osa käävistä ja niitä muistuttavista sienilajeista on keskenään jopa varsin kaukaista sukua. Polyporales on silti varsin runsaasti erityyppisiä sienisukuja ja -lajeja sisältävä kladi. 
Lahkon merkittävimpiä heimoja ovat Fomitopsidaceae, Ganodermataceae, Meruliaceae, Polyporaceae ja Sparassidaceae.
Anna-Lisa Bäckman

Anna-Lisa Bäckman (o.s. "Westerberg", s. 5. joulukuuta 1941 Vaasa) on Ruotsissa asuva suomenruotsalainen toimittaja, kirjailija ja näytelmäkirjailija.
Bäckman muutti Ruotsiin 1950 ja on opiskellut Journalistinstitutetissa, Alternative University New Yorkissa ja Dramatiska Institutetissa. Hän oli "Dagens Nyheterissä" toimittaja ja pakinoitsija 1965–1997. Hän on toiminut naisliikkeessä 1970-alusta lähtien ja osallistui vuonna 1971 "Sånger om kvinnor" -nimisen äänilevyn tekemiseen.
Bäckmanin läpimurto tapahtui romaaneilla "Fia i folkhemmet" ja "Fia med manifestet." Molemmista on tehty dramatisointi televisiolle.
Peter Sandström

Clas Peter Andreas Sandström (s. 7. heinäkuuta 1963 Uusikaarlepyy) on suomalainen ruotsiksi kirjoittava kirjailija. Hänen romaaninsa edustavat omaelämäkerrallista kirjoittamista: tapahtumilla on läheinen yhteys kirjailijan omaan elämään, ja päähenkilöllä on usein sama nimi kuin kirjailijalla. Vuosina 2013–2020 Sandström johti Suomen ruotsinkielistä kirjailijaliittoa.
Sandströmin neljäs romaani "Laudatur" (2016) oli Finlandia-palkintoehdokas, ja helmikuussa 2017 sille myönnettiin sekä Runeberg-palkinto että Svenska litteratursällskapetin palkinto. Vuonna 2012 Sandströmille myönnettiin Svenska Ylen kirjallisuuspalkinto. Hänen teoksensa "Den stora blondinens sista sommar" (suom. "Ison vaaleen viimeinen kesä") valittiin Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkintoehdokkaaksi 2023.
Sandström on koulutukseltaan toimittaja (Svenska social- och kommunalhögskolan). Sandström asuu Turussa. Hänen puolisonsa on historioitsija Ann-Catrin Östman.
Tout de suite maintenant

Tout de suite maintenant (kansainvälisesti "Right Here Right Now") on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut Pascal Bonitzerin ohjaama ranskalainen draamakomediaelokuva, jonka pää- ja sivuosissa ovat Agathe Bonitzer, Vincent Lacoste, Lambert Wilson, Pascal Greggory, Isabelle Huppert ja Jean-Pierre Bacri. Pascal Bonitzer käsikirjoitti elokuvan Agnès de Sacyn kanssa. Elokuvan tuottajina olivat Saïd Ben Saïd ja Michel Merkt.
Juoni.
Nora Sator (Agathe Bonitzer) on dynaaminen ja kunnianhimoinen kolmekymppinen nainen, joka aloittaa uudessa työpaikassa finanssialalla. Hän saa tietää, että hänen pomonsa Arnaud Barsac (Lambert Wilson) ja tämän Solveig-vaimo (Isabelle Huppert) tunsivat hänen Serge-isänsä (Jean-Pierre Bacri) heidän opiskeluaikoinaan. Hänelle myös paljastuu, että tuntemattomista syistä johtuva vihamielinen kilpailu heidän välillään on edelleen olemassa ja aiheuttaa konflikteja. Isänsä ja pomonsa välisestä suhteesta huolimatta Nora saa nopeasti pomonsa luottamuksen. Noralla on myös monimutkainen suhde kollegaansa Xavieriin (Vincent Lacoste), joka alkaa seurustella hänen sisarensa Mayan (Julia Faure) kanssa.
Tuotanto.
"Tout de suite maintenantin" kuvaukset alkoivat 16. maaliskuuta 2015 ja kestivät kuusi viikkoa, jonka aikana elokuva kuvattiin Belgiassa ja Luxemburgissa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat SBS Productions, France 2 Cinéma ja Samsa Films. Tuottamiseen osallistuivat myös Entre Chien et Loup ja Proximus. Elokuvan virallinen traileri julkaistiin 4. huhtikuuta 2016.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Tout de suite maintenant" sai ensi-iltansa Cabourgin elokuvajuhlilla Ranskassa 8. kesäkuuta 2016. Elokuva sai maanlaajuisen teatteriensi-iltansa Ranskassa 22. kesäkuuta 2016 ja oli Ad Vitam Distributionin teatterilevittämä. "Tout de suite maintenant" keräsi Ranskan teatterikierroksensa aikana 176 158 katsojaa ja tuotti 1 170 752 dollarin lipputulot. Elokuva on saanut ranskalaisilta elokuvakriitikoilta lähinnä myönteisen vastaanoton.
"Tout de suite maintenant" julkaistiin Ranskassa DVD:lle 8. marraskuuta 2016.
Ida Appelberg

Ida Appelberg (24. joulukuuta 1895 Joensuu – 16. joulukuuta 1977 Tukholma) oli suomalainen näyttelijä.
Elämä ja ura.
Ida Appelbergin vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Lukkarinen ja Amanda Puupponen. Hän aloitti teatteriuransa Joensuussa 1912 ja työskenteli Viipurin Näyttämöllä 1922–1924. Sen jälkeen hän näytteli Kotkan Näyttämöllä.
Appelberg näytteli sivuroolin kreivitär Helenan äitinä elokuvassa "Kulkurin valssi" vuonna 1941.
Appelbergin puoliso oli prokuristi Sven Elof Appelberg. Sundsvallissa vuonna 1886 syntynyt Sven Elof Appelberg kuoli sotavuonna 1940 Helsingissä.
Pian miehensä kuoleman jälkeen Appelberg joutui tekemään konkurssin ja muutti Ruotsiin tyttärensä Astridin kanssa, jossa perusti hattuliikkeen. Miehensä sukulaisten avulla Appelberg sai varakkaan asiakaspiirin. Tyttärensä Astridin kuoltua 1956 Ida Appelberg eli syrjään vetäytyneenä. Suomesta hän sanoi – Mitä siellä enää teen, kun Eine Lainekin on poissa. Hän oli paras ystäväni.
Taidehistorian seura

Taidehistorian seura – Föreningen för Konsthistoria on suomalainen taidehistorian tiedeyhdistys, joka on perustettu vuonna 1974. Se edistää taidehistorian tutkimusta ja julkaisee Taidehistoriallisia tutkimuksia – Konsthistoriska studier -julkaisusarjaa ja TaHiTi – taidehistoria tieteenä -verkkolehteä.
Toiminta.
Taidehistorian seura – Föreningen för Konsthistoria on kaksikielinen taidehistorian tieteellinen seura. Sen tarkoituksena on toimia taidehistorian edistämiseksi. Yhdistys järjestää tavoitteen toteuttamiseksi kokouksia, esitelmätilaisuuksia ja seminaareja sekä julkaisee tutkimuksia.
Seura julkaisee keskimäärin kerran vuodessa ilmestyvää vertaisarvioitua Taidehistoriallisia tutkimuksia – Konsthistoriska studier -julkaisusarjaa. Lisäksi syksystä 2011 lähtien seura on julkaissut TaHiTi -verkkolehteä, joka on lyhenne ilmaisusta ”taidehistoria tieteenä”.
Historia.
Taidehistorian seura sai alkunsa Turussa lokakuussa 1973 pidetyssä taidehistorian laitehistorian laitosten ainekokouksessa. Siellä todettiin, ettei Suomessa ole yhtään yleistää ja tieteellistä taidehistorian aikakausjulkaisua. Yliopistojen edustajista valittiin toimikunta, jonka tehtävänä oli valmistella hanketta ja kerätä artikkeleita ensimmäistä julkaisua varten.
Valmistelevan toimikunnan johdossa oli toiminut dosentti Aimo Reitala. Seuran perustava kokous pidettiin 23. toukokuuta 1974 ja Taidehistorian seura – Föreningen för Konsthistoria rekisteröitiin 25. syyskuuta. Reitalan lisäksi muut perustajajäsenet olivat Henrik Lilius, Jukka Ervamaa, Johannes Rantanen ja Bo Ossian Lindberg. 
Reitalasta tuli seuran ensimmäinen puheenjohtaja, jona hän toimi yhdeksän vuoden ajan. Julkaisutoiminnan lisäksi seuran keskeisimmiksi toimintatavoiksi muotoutuivat vuosikokousten tieteelliset esitelmät ja matkat.
Puheenjohtajat.
Seuran puheenjohtajat ovat olleet:
Matka merelle

Matka merelle on luontoelokuva Suomenlahdesta. Elokuva valmistui vuonna 2017. Sen on ohjannut Jouni Hiltunen ja tuottanut Katharsis Films Oy.
Elokuvassa kerrotaan Suomenlahden ainutlaatuisesta meriluonnosta ja siihen vaikuttavista ihmisistä. Utelias pieni poika purjehtii Suomenlahdella isänsä kanssa. Matkallaan he kohtaavat mm. merentutkijoita ja lintutieteilijöitä.
Kari Hietanen

Kari Tapio Hietanen (s. 16. toukokuuta 1941 Kotka) on suomalainen prikaatikenraali, joka toimi Kainuun prikaatin komentajana ja Reserviupseerikoulun johtajana.
Hietanen syntyi maanviljelijä Juho Hietasen ja Anna-Maria Mäkeläisen perheeseen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1965 oli Marjatta Tirkkonen ja toinen vuodesta 1992 on Helena Kukkonen.
Hietanen tuli ylioppilaaksi Turun lyseosta 1961 ja valmistui Kadettikoulusta 1965. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1975 ja Maanpuolustuskurssin 1992. Hietanen toimi opetusupseerina Porin prikaatissa 1962–1965, opetusupseerina ja komppanianpäällikkönä Hämeen Ratsujääkäripataljoonassa 1965–1969, opetusupseerina Kadettikoulussa 1969–1972 ja toimistoupseerina ja -esiupseerina Pääesikunnassa 1972–1984 sekä vielä toimistopäällikkönä 1988–1990. Pataljoonan komentaja Savon prikaatissa Hietanen oli vuodesta 1984 ja kurssinjohtaja Taistelukoulussa vuodesta 1985. Kainuun prikaatia hän komensi 1990–1992 Pertti Vuolennon jälkeen. Reserviupseerikoulun johtajana Hietanen toimi vuodesta 1993 ja Kymen sotilasläänin komentajana vuodesta 1996.
Hietanen ylennettiin vänrikiksi 1962, luutnantiksi 1965, yliluutnantiksi 1968, kapteeniksi 1971, majuriksi 1976, everstiluutnantiksi 1983, everstiksi 1990 ja prikaatikenraaliksi 1996.
Vuonna 1998 Hietanen sai julkisuutta pidettyään puheen, jossa hän vaati Karjalan palauttamista "historiallisten vääryyksien oikaisemiseksi". Puolustusvoimain komentajan sijainen, pääesikunnan päällikkö kenraaliluutnantti Matti Kopra nuhteli Hietasta todeten, että "puolustusvoimien laissa lueteltuihin tehtäviin ei sisälly ulko- ja turvallisuuspoliittisten linjausten tekeminen".
Sinulle, Sofia

Sinulle, Sofia on J. Karjalaisen kuudes sooloalbumi, joka julkaistiin 20. marraskuuta 2015 levymerkillä Warner Music Finland. Se äänitettiin Helsingin Pitäjänmäellä sijaitsevassa E-studiossa, ja sen tuotti Janne Haavisto.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan toisella sijalla, ja pysyi listalla yhteensä 17 viikkoa. Albumilta julkaistiin 9. lokakuuta 2015 single ”Stindebinde”.
Vastaanotto.
Albumi sai pääosin erinomaisen vastaanoton. "Soundin" Arttu Seppänen antoi sille kaksi tähteä viidestä, ja kuvaili sanoituksia kenties riisutuimmaksi Karjalaiseksi koskaan, ja sanoi juuri tekstien keskeisen roolin sekä Karjalaisen tarinankerronnan naivismin olevan albumin Akilleen kantapää. Hän sanoi myös Karjalaisen laiminlyövän oman taidokkuutensa yksinkertaisilla sävellyksillä, kuten kappaleissa ”Mennä huitelee” sekä ”Se mies oli Tommy Ramone”, ja totesi sen kuulostavan ennen kaikkea Karjalaiselle helpolta teokselta. "Rumban" Niko Peltonen antoi albumille arvosanan 7.4/10. Hän kehui Karjalaisella olevan hallussaan todennäköisesti musiikkihistoriansa paras taustayhtye koskaan. Hän piti albumia kauttaaltaan nautinnollisena kuunteluelämyksenä, vaikka pitikin niin ikään "Soundin" Seppäsen mainitsemia kappaleita yksitoikkoisina renkutuksina. Desibeli.net -sivuston Heikki Väliniemi antoi albumille täydet viisi tähteä, ja sanoi Karjalaisen musiikkia leimaavan pakottomuuden sekä luonnollisuuden, ja piti levyä juurimusiikin mestariteoksena. Myös Kaaoszinen Jyri Kinnari kuvaili albumia vaihtelevaksi, monipuoliseksi sekä pääpiirtein erinomaisesti sävelletyksi kokonaisuudeksi, ja nosti sen julkaisuvuotensa parhaimpien rockalbumeiden joukkoon.
Olavi Gunnari

Olavi Moses Gunnar (22. helmikuuta 1910 Rovaniemi – 9. marraskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen elokuvaaja ja valokuvaaja. Hän toimi 1930-luvulla Nyrki Tapiovaaran elokuvien kuvaajana ja sotien jälkeen hänestä tuli muotivalokuvauksen uranuurtaja Suomessa.
Gunnar valmistui merkonomiksi 1928. Hän opiskeli elo- ja valokuvausta Schule Reimannissa Berliinissä 1934–1935 ja suoritti siellä myös muotivalokuvauskurssin. Suomeen palattuaan Gunnar osallistui elokuvakerho Projektion toimintaan 1935–1936 ja tutustui siellä useisiin elokuva-alan ihmisiin kuten Nyrki Tapiovaara, Valentin Vaala, Teuvo Tulio ja Erik Blomberg.
Sotavuosina Gunnar toimi TK-kuvaajana ja kuvasi puolustusvoimain katsauksia ja lyhytelokuvia. Hän suunnitteli myös yhdessä valokuvaaja Otso Pietisen kanssa armeijan käyttöön alumiinrunkoisen panoraamakameran. Gunnar keskittyi valokuvaukseen sen jälkeen kun hänen elokuvatyönsä vähenivät sotien jälkeen ja hän oli uranuurtaja muotikuvauksen alalla Suomessa.
Elokuvia joissa Gunnar oli kuvaajana.
Nyrki Tapiovaaran elokuvia:
Veikko Itkosen elokuvia:
Maunu Kurkvaaran elokuvia:
Roland af Hällströmin elokuvia:
Eino Jurkan elokuvia:
Jorma Nortimon elokuvia:
La Ritournelle

La Ritournelle (kansainvälisesti "Paris Follies") on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Marc Fitoussin ohjaama ranskalainen komediaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Isabelle Huppert ja Jean-Pierre Darroussin. Marc Fitoussi käsikirjoitti elokuvan Sylvie Dauvillierin kanssa, ja elokuvan tuottajana oli Caroline Bonmarchand.
Juoni.
Brigitte ja Xavier Lecanu (Isabelle Huppert ja Jean-Pierre Darroussin) ovat keski-ikäisiä karjankasvattajia, jotka työskentelevät ja asuvat Pohjois-Ranskan maaseudulla. Lasten muutettua pois kotoa Brigitten ja Xavierin elämästä on tullut hiljainen ja mielenkiinnoton. Kun eräänä iltana Brigitte on naapurinsa juhlissa, hän tapaa häntä paljon nuoremman Stan-nimisen (Pio Marmaï) komean ja nokkelan pariisilaismiehen. Myöhemmin Brigitte kertoo käyvänsä ihotautilääkärin vastaanotolla, mutta todellisuudessa hän meneekin Pariisiin tapaamaan Stania. Asiat eivät mene kuitenkaan Brigitten suunnitelmien mukaan…
Tuotanto.
"La Ritournelle" kuvattiin työnimellä "Folies Bergère" Pariisissa ja Seine-Maritimen departementin kunnissa helmi-huhtikuussa 2013. Seine-Maritimessa elokuvan kuvauspaikkoina olivat Yvetotin, Veules-les-Rosesin, Thérouldevillen ja Saint-Valery-en-Caux’n kunnat. Elokuvan viimeinen kohtaus kuvattiin Kuolleellamerellä Israelissa. "La Ritournellen" budjettina oli 4,2 miljoonaa euroa ja tuotantoyhtiönä Avenue B Productions. Elokuvan tuottamiseen osallistuivat myös Vito Films, SND Films, France 2 Cinéma ja Les Films de la Suane. Elokuvan virallinen traileri julkaistiin 7. toukokuuta 2014.
Julkaisu ja vastaanotto.
"La Ritournelle" sai ensi-iltansa Ranskassa 11. kesäkuuta 2014 ja oli SND Filmsin teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 334 872 katsojaa ja tuotti lähes kahden miljoonan dollarin lipputulot. Elokuva on saanut ranskalaisilta elokuvakriitikoilta lähinnä myönteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 100% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 7,2/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 11 arviointiin. 104 käyttäjästä 61% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,5/5 keskiarvolla.
"La Ritournelle" julkaistiin Ranskassa DVD:lle 15. lokakuuta 2014.
Al-Buhaira

Al-Buhaira () on yksi Egyptin kuvernementeista. Alueen pinta-ala on 9 826,0 km² ja väkiluku 5 804 262 (2015). Kuvernementin hallinnollinen keskus on Damanhur.
Petra Malin

Petra Malin (s. 1980) on helsinkiläinen kunnallispoliitikko. Hän on Vasemmistoliiton kaupunginvaltuutettu Helsingin kaupunginvaltuustossa ja on kasvatus- ja koulutuslautakunnan jäsen. Kaudella 2012–2016 hän oli Vasemmistoliiton ensimmäinen varajäsen Helsingin kaupunginvaltuustossa ja toimi varhaiskasvatuslautakunnan jäsenenä. Hän on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri pääaineenaan sosiaalityö; aiemmalta koulutukseltaan hän on sosionomi (AMK). Malin toimi Helsingin Vasemmiston puheenjohtana 2017.
Politiikka.
Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa Petra Malin sai Helsingissä 444 ääntä, ja hänestä tuli Vasemmistoliiton ensimmäinen varavaltuutettu. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa hän sai Helsingin vaalipiirissä 646 ääntä eikä tullut valituksi. Vuoden 2017 kunnallisvaaleissa Petra Malin sai 836 ääntä ja tuli valituksi kaupunginvaltuutetuksi. Seuraavissa kunnallisvaaleissa 2021 Malin sai 980 ääntä ja uusi paikkansa valtuustossa. 
Malin on kampanjoinut erityisesti kasvatuksen, koulutuksen, sosiaalityön, kulttuurin sekä laadukkaan ja kohtuuhintaisen asumisen puolesta. Politiikkaan hänet innosti halu vaikuttaa yhteiskuntaan ja ihmisten elämään. 
Vuonna 2014 hän otti kantaa kansanedustaja Pia Kauman väitteisiin siitä, että maahanmuuttajaperheet saisivat uudet lastenvaunut sosiaalituella. Malin kommentoi, ettei ole itse työssään ole kohdannut " 'kulttuureja', joissa käytetyt lastenvaunut eivät kelpaisi". Vuonna 2014 muutamissa helsinkiläiskouluissa aloitettiin Malinin ja Leo Straniuksen aloitteesta kokeilu ylijääneen kouluruoan jakamiseksi. 
Yksityiselämä ja työ.
Petra Malin valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2013. Hän on työskennellyt Helsingin kaupungilla sosiaaliohjaajana aikuisten, nuorten ja vanhusten parissa. Vuonna 2016 hän aloitti jatko-opinnot Helsingin yliopistossa. Väitöskirjassaan hän tutkii taidelähtöisten menetelmien käyttöä sosiaalityössä osallisuuden ja demokratian edistäjinä. Malin toimi sosiaali- ja terveysministeri Hanna Sarkkisen erityisavustajana 2022–2023. Hän harrastaa laulamista, kitaransoittoa ja kirjoittamista.
Leontine Castrén

Leontine Castrén (synt. Betty Leontine Reuter 30. syyskuuta 1817, Oravainen – 26. lokakuuta 1895, Kauhava) oli suomalainen pietisti. Hän oli Pyhäjärven kirkkoherran Zachris Castrénin puoliso. Tämä herännäisyysliikkeen näkyvä ja vaikutusvaltainen nainen saattoi hurmostilassa puhua kielillä. 
Perhesuhteet.
Vanhemmat rautatehtaan isännöitsijä Johan Fredrik Reuter ja Gustava Elisabeth von Essen. Puoliso 1844 kirkkoherra, valtiopäiväedustaja Zachris Castrén (1817–1868). Lapsia: oikeusneuvosmies ja valtiopäiväedustaja Johannes Castrén (1847–1910), asianajaja ja kansanedustaja Jonas Castrén (1850–1922) ja asemapäällikkö Zachris Castrén (1852–1917).
Kyynäröjärvi (Lempäälä)

Kyynäröjärvi eli Kyynäräjärvi on Pirkanmaalla Lempäälässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Myllyojan valuma-alueeseen.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 11 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 105,3 metriä meren pinnan yläpuolella. Siihen laskee neljä metsäojaa järven lähiympäristöstä. Järven kaakkoispäähän laskeva Toussunoja, joka on Vähä Kausjärven laskuoja, on niistä huomattavin. Toussunojalla on yli 500 metrin matkallaan 11 metrin pudotus. Kyynäröjärvestä lähtee noin 300-metrinen laskuoja Ison Kausjärven keskikohdalle. Järvi on 750 metriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä. Rannat ovat moreenimaata, melko tasaiset ja niille on rakennettu 8 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet seututieltä 130. Järven pohjoispään itärannalle on karttoihin merkitty nuotiopaikka, joka sisältyy Birgitan polun reitistöön.
Historiaa.
Vuoden 1963 peruskartan mukaan Ison Kausjärven ja Kyynäröjärven rantojen välissä oli kaksi maatilaa. Järven rannoilla ei vielä ollut mökkejä eikä paikalle johtanut teitäkään. Maatilan lähelle pääsi Iso kausjärven vastarannalle. Vuoden 1975 kartassa näkyy jo neljä mökkiä ja maatilalle tulee vanhaa metsäpolkua myöten tie pihalle asti. Ensin lopetti pienempi maatila toimintansa 1980 mennessä ja lopuksi toinenkin 1991 mennessä.