tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Susan Krumins

Susan Krumins (o.s. Kuijken, s. 8. heinäkuuta 1986 Nijmegen, Alankomaat) on alankomaalainen juoksija. Hän kilpailee 3 000, 5 000 ja 10 000 metrin matkoilla. Vuonna 2018 hän voitti maastojuoksun Euroopan-mestaruuden.
Ura.
Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Krumins sijoittui kahdeksanneksi 5 000 metrillä. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sai pronssia samalla matkalla ajalla 15.32,82. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Krumins sijoittui 5 000 metrillä kahdeksanneksi ja 10 000 metrillä kymmenenneksi. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän oli 5 000 metrillä neljäs.
Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli 5 000 metrillä kahdeksas ja 10 000 metrillä 14:s.
Lontoon MM-kilpailuissa 2017 Krumins sijoittui 10 000 metrillä viidenneksi ja 5 000 metrillä kahdeksanneksi.
Berliinin EM-kilpailuissa 2018 Krumins sai hopeaa 10 000 metrin kilpailussa ajalla 31.52,55. Hän oli 5 000 metrillä kuudes. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui 10 000 metrillä seitsemänneksi ennätysajallaan 31.05,40. Vuodella 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän keskeytti 10 000 metriä.
Krumins saavutti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2005 hopeaa 3 000 metrillä ajalla 9.28,45. Maastojuoksun EM-kilpailuissa hän sai pronssia alle 20-vuotiaiden sarjassa 2005 ja voitti Euroopan-mestaruuden alle 23-vuotiaissa 2008. Naisten sarjassa hän sijoittui 2018 neljänneksi ja voitti kultaa joukkuekilpailussa.
Henkilökohtaiset ennätykset.
NR = maan ennätys
Kotikokki.net

Kotikokki.net on ruoanlaittoon keskittyvä suomalainen verkkosivusto, jossa käyttäjät jakavat reseptejään ja keskustelevat ruoanlaittoon liittyvistä asioista. 
Kotikokki.net on yksi Suomen suosituimmista ruokasivustoista 400 000 viikoittaisella kävijämäärällään. Kirjautuneita käyttäjiä palvelulla oli heinäkuussa 2014 lähes 74 000 ja reseptejä yli 56 000. 
Vuonna 2014 Kotikokki.net-palvelu uudistui ja muuttui responsiiviseksi tukemaan kasvavaa mobiililaitteiden käyttöä. Muutoksen koki myös Kotikokki.netin ulkoasu ja monet sen toiminnallisuuksista. Sisällöllisten muutosten tarkoituksena on ollut edistää sivuston yhteisöllisyyttä ja parantaa reseptien näkyvyyttä.
Sivuston suosio.
Suosituimmat reseptit.
Kotikokista haetaan tyypillisesti helppoa arkiruokaa ja erityisesti leivontaohjeet ovat suosittuja, mikä näkyy myös palvelun suosituimpien reseptien listalla.
Kotikokin kaikkien aikojen viisi suosituinta reseptiä olivat kesällä 2014:
Suosituimmat viikot.
Kotikokki.net-palvelun suurimmat kävijähuiput keskittyvät tyypillisesti juhlapyhien ympärille, jolloin käyttäjät tarvitsevat uusia ideoita tai muuten ekstra-apua juhlapyhien ruokaperinteistä selviämiseen. Ehdottomasti suosituin viikko kävijöiden suhteen on kuitenkin joulun alusviikko. Muita suosittuja kausia ovat pääsiäinen ja juhannus.
Palvelun ominaisuudet.
Sivusto.
Kotikokki.netissä olevia reseptejä ja erilaisia teemaruokakokonaisuuksia voi selailla, vaikka ei olisi kirjautunut sivuston jäseneksi. Kirjautunut käyttäjä pystyy lisäämään palveluun omia reseptejään, luomaan erilaisia menu-, ostoslista- ja keittokirjakokonaisuuksia, merkitsemään talteen muiden reseptejä sekä ottamaan osaa sivustolla käytäviin keskusteluihin.
Mobiili.
Kotikokki.net-sivusto on täysin responsiivinen eli toimii samalla osoitteella myös kaikissa mobiili- ja tablettilaitteissa. Tämän lisäksi mobiilisovellus on ladattavissa kaikille yleisimmille alustoille. 
Sosiaalinen media.
Pääsivuston lisäksi Kotikokki.net on aktiivinen sosiaalisessa mediassa. Palvelulta löytyy viisi eri sosiaalisen median kanavaa, joista suosituin on Facebook. Reseptien jakamisen lisäksi seuraajat käyvät Facebook-sivulla aktiivisesti ruoka-aiheisia keskusteluja. Muita Kotikokin kanavia ovat Twitter, Google+, Pinterest ja Instagram.
Osaksi Alma Mediaa.
Kotikokki.net on alun perin Rohea Oy:n vuonna 2005 perustama verkkopalvelu. Rohea Oy on www-kuluttajapalveluiden tuottamiseen ja rakentamiseen erikoistunut yritys, jonka muita kehittämiä ja ylläpitämiä palveluita ovat muun muassa Qaiku.com, Kuvake.net ja Vuodatus.net. 
Alma Media Oyj tuli osakkaaksi Kotikokki.netiin vuonna 2008. Pääomistajaksi Alma Media siirtyi vuonna 2010. Tällä hetkellä Alma Median omistusosuus Kotikokki Net Oy:sta on 65 prosenttia. Alma Mediassa Kotikokki.net on osa IL-Media-liiketoimintayksikköä.
Anna Amnell

Pirkko Anna Amnell (vuoteen 1998 Pirkko Liisa Pekkarinen, o.s. "Kolehmainen", s. 28. kesäkuuta 1938 Iisalmi) on suomalainen toimittaja ja nuortenkirjailija.
Ollessaan American Field Service -vaihto-oppilaana vuosina 1956–1957 Amnell suoritti high school diploman Billings Senior High Schoolissa Billingsissä Montanassa ja kirjoitti ylioppilaaksi Iisalmen Tyttölyseosta vuonna 1959. Hän opiskeli estetiikkaa, yleistä kirjallisuutta, sosiologiaa ja psykologiaa Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1963 humanististen tieteiden kandidaatiksi. Vuonna 1970 Amnell valmistui filosofian maisteriksi pääaineinaan englanti ja uskontotiede. Pro gradu -tutkielmansa hän kirjoitti Narnia-kirjoista.
Amnell asui vuodet 1979–1988 Kanadassa, missä hän toimi muun muassa kanadansuomalaisen "Vapaa Sana" -lehden kolumnistina vuosina 1983–1988. Amnell on työskennellyt myös englanninopettajana. Hänellä on Suomen ja Kanadan kaksoiskansalaisuus. Puoliso vuodesta 1962 Matti Tapio Amnell (synt. 8.7. 1939 ). Heillä on tästä avioliitosta kolme lasta. Vanhin poika Matti Amnell ( synt. 17.5. 1963 - ) on kuvittanut Anna Amnellin kirjat.
Konrad Johannesson

Konrad Jonasson ”Konnie” Johannesson (10. elokuuta 1896 – 25. lokakuuta 1968) oli kanadanislantilainen jääkiekkoilija, joka edusti Kanadaa kesäolympialaisissa 1920. Hän pelasi oikeana puolustajana kultaa voittaneessa Winnipeg Falconsin joukkueessa.
Allan Woodman

Allan Charles ”Hugh” Woodman (11. maaliskuuta 1899 – 17. huhtikuuta 1963) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka edusti maataan kesäolympialaisissa 1920 Winnipeg Falconsin joukkueessa, joka voitti kultaa. Woodman voitti Memorial Cupin vuonna 1919. Kanadan miesten jääkiekon amatöörimestaruuden Allan Cupin hän voitti Winnipeg Falconsin joukkueessa seuraavana vuonna. Mestarijoukkue valittiin edustamaan Kanadaa olympialaisiin. Woodman teki olympialaisissa yhden maalin.
Kalevi Suomela

Martti Kalevi Suomela (s. 4. helmikuuta 1939 Helsinki) on suomalainen rauhanliikkeen aktivisti, Sadankomitean perustaja, Suomen Rauhanliiton pitkäaikainen puheenjohtaja, vapaa kirjoittaja ja kolumnisti.
Suomela työskenteli osuusliike Elannon, E-instituutin ja Kulutusosuuskuntien Keskusliiton palveluksessa. Hän oli keskeinen vaikuttaja Suomen 1960-luvun radikaalissa opiskelijaliikkeessä. Entinen pääministeri ja SDP:n puheenjohtaja Paavo Lipponen on elämäkerrassaan luonnehtinut Kalevi ja Helena Suomelan Helsingin Fredrikinkadulla sijainnutta kotia 1960-luvun opiskelijaradikalismin keskipisteeksi, jossa kokoontuivat liikkeen merkittävimmät hahmot.
Suomelan läheinen yhteistyökumppani poliittisessa vaikuttamisessa on ollut politiikan tutkija professori Osmo Apunen. Vuonna 1963 he perustivat Sadankomitean ja kiistivät olevansa sosialisteja eikä heidän tarkoituksenaan ollut vallankumous eikä Suomen lähentäminen Neuvostoliittoon. 
Suomela silti pitää itseään sosialistina, mutten ei marxilaisena. Suomelalle sosialismi on ollut pikemminkin maailmankatsomus kuin talousjärjestelmä. Vuonna 1969 Suomela oli mukana feministisessä Yhdistys 9:ssä ja seksuaalipoliittisessa Sexpossa.
Suomelan poliittisen toiminnan hankala paikka oli Tšekkoslovakian miehitys vuonna 1968. Suomelan ja Apusen edustamasta läntisestä linjasta erottuvaksi ryhmäksi erkaantuivatkin 1969-1970 Neuvostoliiton toimia puolustaneet taistolaiset. Suomela on myös muotoillut Vasemmistoliiton ideologiaa (1998, 2007). Suomalaisen vasemmiston historiassa Suomen Kommunistinen Puolue on suhtautunut Suomelaan junailijana sekä "luokkakantaisten" ja "terveiden" voimien vastustajana. Suomela onkin poliittisessa toiminnassaan pyrkinyt loiventamaan jyrkimpiä kommunisteja.
Elämä.
Suomela opiskeli aluksi Liikemiesten Kauppaopistossa ja vuodesta 1960 lähtien sosiologiaa Helsingin yliopistossa. Vuonna 1963 hän oli mukana perustamassa Sadankomiteaa, jonka ensimmäiseksi puheenjohtajaksi hänet myös valittiin. Suomela toi ajatuksen järjestöstä Englannista Suomeen yhdessä Osmo Apusen kanssa. Hän kuuluu lisäksi Sadankomitean kustantaman "Ydin"-lehden sekä 1968 ilmestymisensä aloittaneen "Filmihullu"-lehden perustajiin.
Suomen Rauhanliiton puheenjohtajana Suomela toimi vuodet 1994–2009 ja on nykyään yhdistyksen kunniapuheenjohtaja. 
Politiikassa hän on ollut mukana SKDL:ssä, johon hän liittyi vuonna 1969, sekä myöhemmin Vasemmistoliiton riveissä. Suomela oli SKDL:n puoluehallituksen ja -valtuuston jäsen 1969–1990. Hän oli myös yhteistyötoimikunnan varapuheenjohtaja 1970-luvulla ja SKDL:n sosialistien toimikunnan puheenjohtaja sekä varapuheenjohtaja 1980-luvulla.
Hansaviertel

Hansaviertel on Mitten hallintoalueeseen kuuluva kaupunginosa Berliinin keskustan lähellä. Se käsittää Grosser Tiergarten -puiston ja Spreejoen väliin jäävän alueen. Vuoden 2011 lopussa alueella oli 5 629 asukasta. Usein Hansaviertelillä tarkoitetaan sitä osaa kaupunginosasta, jonka rakennuskanta rakennettiin vuoden 1957 kansainvälisen Interbau-arkkitehtuurinäyttelyn yhteydessä. Tällä Hansaplatzia ympäröivällä alueella melkein kaikki rakennukset ovat eri kansallisuuksia edustavien maailmankuulujen arkkitehtien suunnittelemia.
Alkuperäinen Hansaviertel rakennettiin vuodesta 1875 alkaen huvilakaupunginosaksi, joka nimettiin keskiajan Hansaliiton mukaan. Alue oli liitetty osaksi Berliiniä yhdessä Moabitin kanssa vuonna 1861. Hansaviertelin vanha rakennuskanta tuhoutui lähes täydellisesti toisen maailmansodan pommituksissa, erityisesti marraskuun 1943 pommitusaallossa. Alueen pohjoisosassa on kuitenkin säilynyt joitain 1800-luvun lopulla rakennettuja taloja.
Vuonna 1957 Länsi-Berliinissä järjestetty Interbau-näyttely liittyi Itä- ja Länsi-Saksan väliseen propagandakilpailuun. Tarkoituksena oli näyttää koko maailmalle, että sodassa raunioitunut Berliini jälleenrakennettaisiin kansainvälistä huipputasoa edustavalla modernilla arkkitehtuurilla. Interbau-näyttelyn sydämeksi valittiin sodassa tuhoutunut Hanseviertelin kaupunginosa, johon rakennettiin 36 rakennusta ja 1 160 asuntoa käsittänyt mallikortteli. Suunnittelijoina oli yli 50 nimekästä saksalaista ja ulkomaalaista arkkitehtia, muun muassa Walter Gropius, Max Taut, Oscar Niemeyer ja Alvar Aalto. Alue rakennettiin vuosina 1956–1960. Useimmat rakennuksista ovat suuria, yksilöllisesti suunniteltuja kerros- ja tornitaloja, jotka on sijoiteltu vapaasti vihreään maisemaan. Joukossa on niin lamellitaloja, pistetaloja kuin omakotitalojakin. Kokonaisuus suunniteltiin noin 3 500 asukkaalle ja rakennukset oli tarkoitettu vuokrataloiksi, mutta nykyään niissä on pääasiassa omistusasuntoja. Asuintalojen lisäksi kokonaisuuteen kuuluu Hansaplatzin metroasema, kaksi kirkkoa, ostoskeskus, kirjasto, teatteri ja koulu. Myöhemmin lisättiin vielä Berliinin taideakatemian näyttelytila. Alueella on nykyään 48 suojeltua rakennusta.
Aman Wote

Aman Wote (s. 18. huhtikuuta 1984) on etiopialainen keskimatkojen juoksija. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 Wote saavutti hopeaa 1 500 metrillä ajalla 3.38,08. Woten ennätykset ulkoradoilla ovat 800 metrillä 1.44,99 ja 1 500 metrillä 3.29,91. Sisäradoilla Woten ennätys 1 500 metrillä on 3.35,31.
Mokšamordvankielinen Wikipedia

Mokšamordvankielinen Wikipedia () on Wikipedian mokšamordvankielinen versio. Se aloitettiin 26. toukokuuta 2008 samaan aikaan ersämordvankielisen Wikipedian kanssa. Se saavutti tuhannen artikkelin rajan 30. heinäkuuta 2011. Tällä hetkellä artikkelimäärä on 7 095 (1.1.2025).
Armi elää!

Armi elää! on Armi Ratiasta kertova draamaelokuva, jonka on ohjannut Jörn Donner. Elokuvassa on niin sanottu tarina tarinassa -rakenne (metafiktio), sillä se kertoo teatteriseurueesta, joka valmistelee näytelmää Ratiasta. Elokuva keskittyy vuosiin 1949–1968, joiden aikana Ratia perustaa Marimekon ja johdattaa sen menestykseen.
Elokuvan pääroolin esittää Minna Haapkylä. Armi Ratian aviomiestä Viljoa esittää Hannu-Pekka Björkman.
Elokuva kuvattiin 1.–24. heinäkuuta 2014. Kuvauksia tehtiin muun muassa Kaapelitehtaalla. Ensimmäisen kerran elokuva esitettiin Göteborgin elokuvajuhlilla 31. tammikuuta 2015. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 20. maaliskuuta 2015.
Neptunbrunnen

Neptunbrunnen on Berliinin keskustassa sijaitseva suihkulähde, jonka veistosryhmä esittää roomalaista merenjumala Neptunusta.
Monumentaalisen Neptunbrunnenin toteutti kuvanveistäjä Reinhold Begas vuosina 1888–1891 ja se sijaitsi alkujaan Schlossplatzilla Berliinin kaupunkilinnan edustalla. Begas suunnitteli veistosta pitkään omin päin, kunnes Berliinin kaupunki suostui vuonna 1888 rahoittamaan ja pystyttämään sen. Neptunbrunnen vaurioitui jonkin verran toisessa maailmansodassa, ja vuonna 1951 se siirrettiin purettuna varastoon samassa yhteydessä kun viereinen linna purettiin. Fernsehturm-televisiotornin valmistuttua vuonna 1969 Neptunbrunnen pystytettiin uudestaan sen viereiselle aukiolle, Berliinin raatihuoneen eteen. Aukio oli syntynyt, kun paikalla aiemmin olleet korttelit tuhoutuivat sodassa.
Vesiallas on 18 metriä leveä ja Neptunuksen patsas yltää kymmenen metrin korkeuteen, mikä teki Neptunbrunnenista valmistuessaan yhden maailman suurimmista suihkukaivoveistoksista. Veistos esittää Neptunusta istumassa valtavalla simpukankuorella, jota kannattelee neljä Tritonia ja jota ympäröi joukko vettä suihkuttavia puttoja ja merieläimiä. Altaan reunoilla on neljä naishahmoa, jotka symboloivat Saksan keisarikunnan neljää suurta jokea: Reiniä, Oderia, Elbeä ja Veikseliä. Uusbarokkinen teos muistuttaa tyyliltään Berninin Roomaan toteuttamia suihkulähteitä.
Könskriget

Könskriget on ruotsalainen Evin Rubarin ohjaama televisiodokumentti, joka kertoo radikaalifeminismistä ja sen vaikutuksesta ruotsalaisessa yhteiskunnassa. Dokumentti esitettiin kahdessa osassa Sveriges Televisionin SVT2-kanavalla 15. ja 22. toukokuuta 2005. Ohjaaja Rubar sai samana vuonna ruotsalaisen Kristallen-televisiopalkinnon ja SVT:n tasa-arvopalkinnon. 
Dokumentissa haastatellaan "Bellas vänner" -nimistä yhteisöä, Ruotsin nais- ja tyttöturvakotien liittoa ROKS:ia, entistä tasa-arvoministeriä Margareta Winbergia, Gunilla Ekbergia ja Uppsalan yliopiston naistutkijaa Eva Lundgrenia. Osa haastatteluista liittyy näiden yhteisöjen piirissä vallinneeseen uskomukseen, jonka mukaan Ruotsissa toimii miehistä koostuva satanistinen kultti, joka hyväksikäyttää tyttöjä. Muut kohdat keskittyvät feministisen väkivaltakäsityksen vaikutuksesta ruotsalaiseen politiikkaan ja naistutkimukseen. Osasta dokumentissa haastateltujen henkilöiden sanomisista nousi kohu mediassa. 
Dokumentti esitettiin myös Suomessa vuonna 2005 Yle TV2 -kanavalla nimellä "Silminnäkijä: Miesvihaajat".
Vaikutukset.
Dokumentti ja siitä seurannut kohu sai paljon mediahuomiota Ruotsissa. Uppsalan yliopisto käynnisti tutkimuksen Eva Lundgrenin akateemisesta tutkimuksesta, mutta yliopisto antoi vapauttavan päätöksen medialta ja eräiltä muilta akateemikoilta esitetystä kritiikistä huolimatta ja nosti hänen tutkimusrahoitustaan korvaukseksi vuonna 2007. Lopulta Lundgren luopui professuurista vuonna 2011 ja kritisoi yliopistoa siitä, ettei se ollut tehnyt tarpeeksi puhdistaakseen hänen mainettaan.
Jotkin naisten turvakodit erosivat kattojärjestön ROKS:n jäsenyydestä dokumentista aiheutuneen kohun vuoksi. ROKS:n puheenjohtaja Ireen von Wachenfeldt ilmoitti eroavansa tehtävästään 6. heinäkuuta 2005.
"The New York Times" kirjoitti, että dokumentti osoitti militantin feminismin olevan laajalle levinnyttä ja virallisiinkin piireihin ulottuvaa Ruotsissa. Lehti myös lainasi von Wachenfeldtia, joka oli dokumentissa sanonut että "miehet ovat eläimiä".
Valitukset television sääntelyelimelle.
Dokumentista tehtiin ennätysmäärä valituksia Granskningsnämnden för radio och TV -sääntelyviranomaiselle, yhteensä 174 kappaletta. Ensimmäisistä valituksista ei tullut langettavaa päätöstä, vaan dokumentin todettiin olevan puolueeton, mutta sitä kritisoitiin objektiivisuuden vaatimuksen puutteesta yhdessä tapauksessa.
Tämän jälkeen kaksi naista, jotka liittyivät dokumentin ensimmäisen osan tapahtumiin, tekivät uuden valituksen. Tämä valitus johti langettavaan päätökseen puolueellisuudesta, sillä naisten versiota tapahtumista ei ollut pyydetty ajoissa ja se ei ollut mukana dokumentissa. Dokumentin tekijät puolestaan valittivat päätöksen tehneestä lautakunnasta parlamentin oikeusasiamiehelle esteellisyydestä, sillä yksi lautakunnan jäsen, Lena Adelsohn Liljeroth, oli ollut mukana ROKS:n toiminnassa.
Eurocopter EC155

Eurocopter EC155 (nykyään Airbus Helicopters H155) on pitkänmatkan keskiraskas matkustajahelikopteri. Helikopterin kehitti Eurocopter Dauphin-tuoteperheensä pohjalta siviilimarkkinoille. EC-155 on kaksimoottorinen, ja sillä voi kuljettaa 13 matkustajaa. Helikopterin miehistö koostuu 1–2 henkilöstä. Pääasialliset käyttökohteet ovat matkustajien kuljetus, öljynporauslauttojen tukeminen, VIP-kuljetukset ja sairaankuljetus.
Kun Eurocopter alkoi kehittää EC155-helikopteria Eurocopter AS365 Dauphinin pohjalta, tarkoituksena oli saada suurempi matkustamotila. Helikopterin kehitys alkoi vuonna 1996, ja virallisesti se julkistettiin Paris Air Show’ssa kesäkuussa 1997. Saksan poliisi oli EC-155:n ensimmäinen käyttäjä.
Ec-155 B1 -versiossa on tehokkaammat moottorit sekä parempi suorituskyky korkeissa ja kuumissa olosuhteissa. Versiossa on myös 120 kg suurempi suurin lentoonlähtöpaino. EC-155B1 toimitukset alkoivat 2002 ja ensimmäinen asiakas oli Hong Kong Government Flying Service.
Käyttäjät.
Helikopteria käyttävät useat yksityiset henkilöt, yritykset ja valtiot. Sitä käyttävät myös öljyalan yritykset öljynporauslauttojen tukemiseen.
Valtioiden käytössä (esimerkiksi poliisihelikopterina) EC155 on käytössä Kiinassa, Hongkongissa, Saksassa, Thaimaassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Yhdysvalloissa.
A. Honko

A. Honko Oy on suomalainen nahkatuotteita valmistava ja myyvä perheyritys. Sen tehdas sijaitsee Sastamalan ”laukkulaaksossa” Kokemäenjoen varrella sijaitsevassa Jokisivun kylässä. Alueella on harjoitettu käsityöammatteja jo 1800-luvun puolivälistä lähtien. 
Yhtiön omistavat Seppo Honko ja hänen poikansa Markus Honko. Päämarkkina-alue on Suomi; osa tuotannosta menee vientiin. Yritys teettää tuotteita lähiseudulla alihankintana ja on työllistänyt parhaimmillaan 80 henkeä.
Historiaa.
Aarne Honko, joka oli aiemmin työskennellyt paikallisen tehtaan työnjohtajana, perusti sotien jälkeen vuonna 1947 oman toiminimen, jonka avulla hän alkoi valmistaa naisten käsilaukkuja sekä lompakoita. Yritys on alansa vanhin suomalainen perheyritys kolmannessa sukupolvessa.
Tuotteet.
Yritys on erikoistunut valmistamaan ja suunnittelemaan räätälöityjä kanto- ja suojalaukkuja sekä koteloita ammattikäyttöön. Tuotteisiin kuuluu myös mallisuojattu HonkoQuick Wallet -lompakkomallisto. 
Yrityksen asiakkaisiin kuuluvat muun muassa VR-Yhtymä sekä Suomen puolustusvoimat.
Offshore-tukialus

Offshore-tukialus (, PSV) on laiva, joka on suunniteltu tukemaan öljynporauslauttojen toimintaa. Laivojen pituus vaihtelee lyhyistä 20 m laivoista jopa 100 m pitkiin laivoihin. Yleensä tukialukset pyrkivät toimimaan mahdollisimman pienillä miehistöillä kustannusten säästämiseksi.
Yleisin offshore-tukialuksen käyttötarkoitus on tarvikkeiden kuljetus öljynporauslautoille. Tukialukset kuljettavat polttoainetta, juomavettä, käyttövettä, ruokaa, varaosia sekä muuta poraukseen tarvittavaa kalustoa. Tukialukset voivat kuljettaa kiinteää lastia kannellaan tai irtolastia kantensa alla olevissa tiloissa.
Tukialukset myös kuljettavat öljynporauslautoilta maihin kemikaaleja, jotka pitää kierrättää tai hävittää. Raakaöljyä kuitenkin harvemmin kuljetetaan tukialuksilla.
Tiergartenin neuvostomonumentti

Tiergartenin neuvostomonumentti on yksi Berliinissä sijaitsevista kolmesta suuresta muistomerkistä, jotka on pystytetty kaupungin toisen maailmansodan loppuvaiheessa vallanneiden puna-armeijan sotilaiden kunniaksi. Se sijaitsee aivan kaupungin keskustassa, Tiergartenin puistossa Straße des 17. Juni -kadun varrella vain vähän matkaa Brandenburgin portilta länteen. Berliinin kaksi muuta suurta neuvostomuistomerkkiä ovat Treptower Parkissa ja Schönholzer Heidessa.
Kaupunkia miehittänyt puna-armeija rakennutti Tiergartenin muistomerkin itse, ja sen tekeminen aloitettiin välittömästi sodan päättymisen jälkeen. Suunnittelijoina toimivat kuvanveistäjät Lev Kerbel ja Vladimir Tsigal sekä arkkitehti Nikolai Sergijevski. Valmis muistomerkki avattiin jo 11. marraskuuta 1945. Se valmistui lopullisesti seuraavana vuonna. Monumentin sijoituspaikka oli tarkoin harkittu. Se ei ainoastaan sijainnut Brandenburgin portin ja Saksan valtiopäivätalon läheisyydessä, vaan samalla myös tukki symbolisesti tärkeän Siegesalleen (”Voitonkatu”) samalla kohdalla, johon Albert Speerin ja Adolf Hitlerin Welthauptstadt Germania -suunnitelmassa olisi tullut Pohjois–etelä-akselin ja Itä–länsi-akselin risteys. Suositun tarinan mukaan neuvostomonumentin rakennusmateriaalina olisi lisäksi käytetty kiviä raunioituneesta Hitlerin valtakunnankansliasta, mutta tämä ei pidä paikkaansa.
Puolikaaren muotoista muistomerkkiä reunustaa kaksi neuvostoliittolaista T-34-panssarivaunua, joiden kerrotaan saapuneen Berliinin taistelun aikana ensimmäisinä kaupunkiin. Muistomerkin alimman tasanteen reunoilla on myös kaksi tykkiä, joilla oli ammuttu taisteluiden päättymisen merkiksi. Portaiden puolivälissä on kaksi sarkofagia, joiden kylkeen on hakattu Berliinin taisteluissa kaatuneiden Neuvostoliiton sankarin arvon saaneiden upseerien nimet. Varsinaisen muistomerkin pylväissä on kaatuneiden tavallisten sotilaiden nimiä. Jokainen pylväs edustaa yhtä aselajia. Huipulla on puna-armeijan sotilasta esittävä kahdeksanmetrinen patsas. Muistomerkin takana on kaksi suihkulähdettä. Ympäröivälle 2,7 hehtaarin laajuiselle alueelle on haudattu yli 2 000 kaatunutta puna-armeijan sotilasta, mutta täsmällistä hautapaikkaa ei ole merkitty.
Kun Berliinin miehitysvyöhykkeiden rajat määrättiin, Tiergartenin neuvostomonumentti jäi brittien miehityssektorin alueelle, jossa se muodosti Neuvostoliiton valvonnassa olleen enklaavin aina vuoteen 1990 saakka. Sotilasvartio muistomerkin edustalla jatkui vuoteen 1994, jolloin viimeiset venäläiset joukot vedettiin pois Berliinistä. Kylmän sodan aikana Tiergartenin neuvostomuistomerkki oli monissa Itä-Saksassa painetuissa Berliinin kartoissa ainoa Länsi-Berliinin alueelle merkitty nähtävyys.
Kirsti Arajärvi

Kirsti Päivätär Arajärvi (2. kesäkuuta 1911 Hämeenlinna – 9. helmikuuta 1991 Tampere) oli suomalainen lyseon lehtori ja paikallishistorian tutkija.
Arajärven vanhemmat olivat tamperelaista "Aamulehteä" vuosina 1915-1954 johtanut toimitusjohtaja, talousneuvos Wäinö Herman Arajärvi (1879–1961) ja Eriikka (Riikka) Lehmus (1881–1953). Hän pääsi ylioppilaaksi 1932 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1938, maisteriksi 1943 ja lisensiaatiksi 1958.
Arajärvi toimi Viherlaakson yhteiskoulun historian ja suomen kielen opettajana 1942–1943, valtion ylioppilaiden iltakoulun suomen kielen opettajana 1945–1946, Tampereen II tyttökoulun historian opettajana 1954–1957, Tammerkosken tyttölyseon historian, yhteiskuntaopin ja kansantaloustieteen vanhempana lehtorina 1957–1959 sekä Tampereen tyttölyseon vanhempana lehtorina 1959–1976. 
Arajärvi kirjoitti Vesilahden, Lempäälän, Messukylän, Teiskon, Aitolahden sekä Urjalan kuntien paikallishistoriateokset sekä kaksiosaisen "Aamulehden" historiateoksen.
Professori Pentti Arajärvi on Kirsti Arajärven veljenpoika.
Joko Widodo

Joko Widodo (s. 21. kesäkuuta 1961 Surakarta, lempinimeltään Jokowi) on indonesialainen poliitikko, joka toimi presidenttinä 2014–2024. Hän oli Jakartan kuvernööri 2012–2014 ja Surakartan kaupunginjohtaja 2005–2012.
Tausta ja yksityiselämä.
Joko Widodo syntyi vuonna 1961 Surakartan kaupungissa Jaavalla. Hänen isänsä myi ammatikseen puuta. Joko Widodo oli neljästä perheen lapsesta vanhin ja hänellä on kolme sisarusta. Etniseltä taustaltaan perhe oli jaavalainen. Joko Widodon suvussa oli jonkin verran politiikassa mukana olleita, tosin lähinnä vain paikallistasolla. 
Perheen lähtökohdat eivät olleet hyvät ja Joko Widodo perheineen asui laittomasti rakennetussa hökkelissä. Naapurusto kärsi toistuvasti tulvivasta Solo-joesta. Joko Widodo on hyödyntänyt tätä vaihetta elämässään politiikassa korostaessaan nousuaan köyhistä oloista maan huipulle.
Joko Widodo opiskeli metsätekniikkaa Gadjah Madan yliopistossa, Yogyakartassa, josta hän valmistui vuonna 1985. Tämän jälkeen hän työskenteli valtio-omisteisessa sellutehtaassa Acehissa. Myöhemmin hän perusti huonekalutehtaan kotikaupunkiinsa Surakartaan. 2000-luvulle tultaessa liiketoiminta oli tehnyt Widodosta vauraan ja vaikutusvaltaisen.
Vuonna 1986 Joko Widodo meni naimisiin Irianan kanssa. Parilla on kolme lasta.
Poliittinen ura.
Joko Widodon poliittinen ura alkoi vuonna 2005, kun hänet valittiin demokraattisen puolueen (PDI-P) jäsenenä Surakartan pormestariksi. Hän uusi paikkansa vuoden 2010 vaaleissa.
Nousu presidentiksi.
Vuoden 2014 presidentinvaaleissa Joko Widodo sai 53,15 prosenttia äänistä ja toiseksi tullut entinen kenraali Prabowo Subianto 46,85 prosenttia. Vaalikomissio julisti Joko Widodon vaalin voittajaksi, mutta vastaehdokas Subianto väitti vaaleja vilpillisiksi.
Uudelleenvalinta presidentiksi.
Joko Widodo valittiin vuoden 2019 presidentinvaaleissa toiselle kaudelle saatuaan vajaat 56 prosenttia äänistä. Hänen vastaehdokkaanaan ollut Subianto väitti vaaleja jälleen vilpillisiksi. Vaikka vaalit hävinnyt vastaehdokas syytti vaaleja epärehellisiksi, sekä vaalien valvontaelin että riippumattomat vaalitarkkailijat olivat todenneet vuoden 2019 vaalit vapaiksi ja rehellisiksi.
Poliittisia kannanottoja.
Joko Widodo tukee kovaa huumeidenvastaista lainsäädäntöä ja kannattaa kuolemantuomiota. Kuolemantuomiot otettiin Indonesiassa uudelleen käyttöön viiden vuoden tauon jälkeen vuonna 2013. Vuonna 2015 Joko Widodo kieltäytyi armahtamasta huumerikoksista kuolemaantuomittuja 13 ihmistä, jotka valtio teloitti alkuvuodesta 2015.
Marraskuussa 2021 Joko Widodo ilmoitti, että aikoo pysäyttää metsäkadon Indonesiassa vuoteen 2030 mennessä.
Huhtikuussa 2021 Indonesian hallitus julkisti suunnitelmansa rakentaa maalle uusi pääkaupunki. Joko Widodo kertoi syyksi ilmastonmuutoksen aiheuttaman uhan Jakartalle. Elokuussa 2021 Joko Widodo ilmoitti, että uusi pääkaupunki tullaan sijoittamaan Borneon saarelle.
Kunnianosoitukset.
Vuonna 2020 Abu Dhabin yksi pääkaduista nimettiin Joko Widodon mukaan.
Karhiaiset

Karhiaiset ("Carduus") on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti noin 90 lajia. Karhiaiset muistuttavat paljon ohdakkeita ("Cirsium").
Suvun lajeista Suomessa tavataan lähinnä vain kyläkarhiaista ("Carduus crispus"). Muutamia muita lajeja on myös havaittu vuosien kuluessa paikallisesti tai satunnaisesti.
Nokia XL

Nokia XL on helmikuussa 2014 julkaistu älypuhelin, joka on osa Nokia X -tuoteperhettä. Älypuhelimessa on Nokian muokkaama Android-käyttöjärjestelmä, jota kutsutaan nimellä Nokia X Platform. Puhelimen on valmistanut Nokia, mutta myöhemmin sitä valmisti Microsoft Mobile. Nokia X malliston tuotanto loppui kesällä 2014. Kehitysvaiheensa aikana Nokia XL tunnettiin nimellä Asha Monster.
Nokia X -tuoteperheen avulla Nokian oli tarkoitus luoda halpoja älypuhelimia, joilla se voi kilpailla Android-valmistajia vastaan. Puhelimen julkistus tapahtui Barcelonan Mobile World Congressissa 24. helmikuuta 2014. Nokian uskottiin julkistavan vain Nokia X älypuhelin, mutta se julkistikin kokonaisen Nokia X tuoteperheen, johon kuuluu Nokia X ja Nokia XL puhelinten lisäksi myös Nokia X+ puhelin.
Nokia XL 4G.
LTE -versio julkaistiin Kiinassa heinäkuussa 2014.
Ambalan piirikunta

Ambalan piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Punjabiin, Panchkulan piirikuntaan ja Himachal Pradeshiin, idästä Yamunanagarin piirikuntaan ja etelästä Kurukshetran piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 128 350 asukasta.
Karl Gustav Bonuvier

Karl Gustav Bonuvier (21. syyskuuta 1776 Tukholma – 1858 Hamina) oli ruotsalaissyntyinen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Bonuvier aloitti taiteellisen uransa Ruotsissa ja siirtyi sittemmin Suomeen, missä hän edisti paikallista näyttämötaidetta. Yhdessä puolisonsa kanssa hän oli keskeinen välittäjä vietäessä teatteri-ilmaisua kohti kustavilaista tyylittelyä ja romantiikan liioittelua, jotka olivat tyypillisiä 1800-luvun ensimmäisten vuosikymmenten aikana.
Ura.
Bonuvier näytteli tukholmalaisessa Carl Stenborgin seurueessa 1796–1799, jossa hänen roolejaan oli muun muassa rakastaja Dumaniantin kappaleessa "Den dubbla intrigen". Sen jälkeen hän työskenteli nelisen vuotta Johan Petter Lewenhagenin seurueessa, mitä seurasi työrupeama parissa muussa teatteriryhmässä.
Vuonna 1812 Bonuvier liittyi puolisonsa Maria Christina Wibomin kanssa Carl Gottfried Seuerlingin lesken Margaretha Seuerlingin seurueeseen. He muuttivat Suomeen ja vuonna 1813 Bonuvier ryhtyi seurueen johtajaksi. Bonuvier asui Turussa vuosina 1813–1827. Hän rakennutti kaupungin vanhan, rappeutuneen teatteritalon tilalle uuden talon, joka valmistui 1817 ja tuhoutui Turun palossa kymmenen vuotta myöhemmin. Vaikka kenraalikuvernööri Fabian Steinheil puolisoineen suosi teatteria, hanke oli riskialtis, sillä esitysaikoihin liittyneet vaatimukset olivat tiukkoja.
Bonuvier seurueineen näytteli paitsi Turussa, myös muualla Suomessa. Ohjelmisto sisälsi muun muassa August von Kotzebuen ja August Wilhelm Ifflandin näytelmiä. Seurueen näyttelijöistä jälkimaineeltaan kuuluisimpia oli Maria Silfvan. Turun palo syyskuussa 1827 järkytti Bonuvierin taloudellista pohjaa. Uransa loppuvaiheessa hän näytteli muun muassa Lambertin ja Carl Wilhelm Westerlundin seurueissa.
Perhe.
Karl Gustav Bonuvier oli vanhempiensa Peter Bonnevierin ja Anna Elisabet Klisnickin esikoinen. Peter Bonnevier työskenteli kuningatar Loviisa Ulriikan hovipalvelijana. Bonuvierin ensimmäinen aviopuoliso oli näyttelijä Ulrica Sofia Björling (1778–1809). Jäätyään leskeksi hän avioitui näyttelijä Maria Christina Wibomin (1787–1825) kanssa. Hänellä oli neljä tytärtä.
Yhdystie 6181

Yhdystie 6181 on tie, joka kulkee Jyväskylän Leppälahdesta Toivakan Särkänkankaalle. Tien pituus on noin 17 kilometriä.
Ensimmäisen kahdeksan kilometrin verran tie kulkee nimellä "Leppälahdentie", jonka jälkeen loppumatkan ajaksi tien nimeksi muuttuu "Leppälahdenväylä".
Bhiwanin piirikunta

Bhiwanin piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu lounaasta Rajasthanin osavaltioon, pohjoisesta Hisarin piirikuntaan ja idästä Rohtakin, Jhajjarin, Rewarin ja Mahendragarhin piirikuntiin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 634 445 asukasta.
Carrot Tower

Carrot Tower () on pilvenpiirtäjä Tokion Setagayassa.
Sijainti.
Carrot Tower sijaitsee Tokion kaupungissa Setagayan erillisalueen Sangenjayassa. Sen osoite on 4-1-1 Taishido. Carrot Tower rakennettiin, kun Sangenjayalle haluttiin keskusta. Rakennuksesta on tunnelit Setagayan- ja Shin-Tamagawan-ratojen asemille.
Rakennuskompleksi.
Carrot Tower on korkeimmillaan 124,36 metriä korkea eli se on Emporiksen määritelmän mukaan pilvenpiirtäjä. Rakennuskompleksiin kuuluu kolme rakennusta: toimistotorni, keskikokoinen rakennus ja matala rakennus. Tornissa on 27 maanpäällistä kerrosta, joiden lisäksi kompleksissa on viisi maanalaista kerrosta. Keskikokoisessa rakennuksessa on teatteri ja lisää toimistoja. Matalassa rakennuksessa on pienempi auditorio ja kauppoja. Carrot Tower on saanut nimensä korkean ja kapean tornirakennuksen mukaan. Kompleksin kerrosala on yhteensä 76 754 neliömetriä.
Carrot Towerin saleissa on 600 ja 200 paikkaa. Ne ovat osa kunnallista kulttuuri- ja tietokeskusta, johon kuuluu myös kompleksissa sijaitseva harrastustyöpaja. Rakennuksessa on myös näköalapaikka.
Historia.
Carrot Towerin paikalla oli aiemmin raitiovaunuasema, joka jakoi Sangenjayan kahteen osaan. Rakennuskompleksin tarkoitus oli yhdistää alue ja luoda pohja sen uudelle keskustalle. Carrot Towerin suunnitteli arkkitehtitoimisto Ishimoto. Rakennus valmistui marraskuussa 1996. Se sai vuonna 1999 United States Institute for Theatre Technologyn palkinnon.
Taika Nummi

Taika Nummi (s. 12. lokakuuta 1997) on entinen suomalainen kilpakävelijä, joka edusti Espoon Tapioita. Häntä valmensivat Pekka Muinonen ja Tero Jantunen. Nummi ilmoitti tammikuussa 2018 keskeyttävänsä kilpauransa toistaiseksi rasitusmurtumien vuoksi. 
Nummi on voittanut 10 kilometrin kävelyn SM-kultaa Kalevan kisoissa vuosina 2014 ja 2015. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 3 × 3 000 metrin kävelyviestissä kultaa vuosina 2014, 2015, 2016 ja 2020 sekä hopeaa vuonna 2013.
Nummen ennätysaika 10 000 metrin ratakävelyssä on 45.44,53, jonka hän käveli Eskilstunassa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa heinäkuussa 2015 sijoittuen kuudenneksi. Samalla hän paransi Sari Essayahin hallussa ollutta 22-vuotiaiden Suomen ennätystä 21 sekunnilla. Nummen aika 46.16 vuoden 2015 Kalevan kisojen 10 kilometrin kävelyssä oli 19-vuotiaiden Suomen ennätys. Edellinen ennätys 47.33 oli Krista Ranta-Peren hallussa. Vuonna 2016 Nummi paransi ennätystä ensin Tšekin Poděbradyssa aikaan 45.49 ja myöhemmin maantiekävelyn SM-kisoissa Turussa aikaan 45.01.
Faridabadin piirikunta

Faridabadin piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Delhiin, idästä Uttar Pradeshiin, etelästä Palwalin piirikuntaan ja lännestä Gurgaonin piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 809 733 asukasta.
Fatehabadin piirikunta

Fatehabadin piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Punjabiin, lännestä Jindin piirikuntaan, etelästä Hisarin piirikuntaan ja idästä Sirsan piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 942 011 asukasta.
Axel Mörne

Axel Alfred Mörne (31. toukokuuta 1886 Nauvo – 17. lokakuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Mörnen vanhemmat olivat nimismies Alfred Theodor Mörne ja Maria Emilia Lindqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 Turun reaalilyseosta ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1915.
Mörne toimi arkkitehtina yleisten rakennusten ylihallituksessa, sosiaalihallituksessa ja sosiaaliministeriössä. Mörne toimi aluksi ylimääräisenä arkkitehtinä yleisten rakennusten ylihallituksessa ja sosiaalihallltuksen arkkitehtina. Vuonna 1923 hän palveli sosiaaliministeriön arkkitehtina, josta toimesta hän erosi samana vuonna. Sen jälkeen Mörne oli yksityisarkkitehtinä Helsingissä. Vuoden 1935 alusta aina kuolemaansa saakka Mörne oli v.t. lääninarkkitehtinä Vaasassa.
Mörne suunnitteli 1920-luvulla useita sairaala- ja kunnalliskotirakennuksia muun muassa Seinäjoen, Tyrvään, Oulun, Halikon, Siilinjärven, Mikkelin, Harjavallan ja Tammisaaren uusien piirimielisairaaloiden rakennukset. Hän suunnitteli myös yksityisille huvilarakennuksia lähinnä Tammisaaren ympäristöön.
Gurgaonin piirikunta

Gurgaonin piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Jhajjarin piirikuntaan ja Delhiin, idästä Faridabadin piirikuntaan, etelästä Mewatin piirikuntaan ja lännestä Rewarin piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 514 432 asukasta.
Hisarin piirikunta

Hisarin piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Fatehabadin piirikuntaan, idästä Jindin ja Rohtakin piirikuntiin, etelästä Bhiwanin piirikuntaan ja lännestä Rajasthaniin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 743 931 asukasta.
Jindin piirikunta

Jindin piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Punjabin osavaltioon ja Kaithalin ja Karnalin piirikuntiin, idästä Panipatin ja Sonipatin piirikuntiin, lännestä Fatehabadin ja Hisarin piirikuntiin ja etelästä Rohtakin piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 334 152 asukasta.
Jhajjarin piirikunta

Jhajjarin piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Rohtakin piirikuntaan, lännestä Delhiin, etelästä Rewarin ja Gurgaonin piirikuntiin ja lännestä Bhiwanin piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 958 405 asukasta.
Kaithalin piirikunta

Kaithalin piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu idästä Kurukshetran ja Karnalin piirikuntiin, lounaasta Jindin piirikuntaan ja luoteesta Punjabin osavaltioon.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 074 304 asukasta.
Karnalin piirikunta

Karnalin piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Kurukshetran piirikuntaan, lännestä Kaithalin piirikuntaan, etelästä Jindin ja Panipatin piirikuntiin ja idästä Uttar Pradeshiin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 505 324 asukasta.
Kurukshetran piirikunta

Kurukshetran piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Ambalan piirikuntaan, idästä Yamunanagarin piirikuntaan, etelästä Karnalin piirikuntaan ja lounaasta Kaithalin piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 964 655 asukasta.
Mahendragarhin piirikunta

Mahendragarhin piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Bhiwanin piirikuntaan, idästä Rewarin piirikuntaan ja etelästä Rajasthaniin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 922 088 asukasta.
Mewatin piirikunta

Mewatin piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu lännestä ja etelästä Rajasthanin osavaltioon, idästä Palwalin piirikuntaan ja pohjoisesta Gurgaonin piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 089 263 asukasta.
Palwalin piirikunta

Palwalin piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu idästä ja etelästä Uttar Pradeshiin, lännestä Mewatin piirikuntaan ja pohjoisesta Faridabadin piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 042 708 asukasta.
Panchkulan piirikunta

Panchkulan piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu lännestä Punjabiin ja Chandigarhiin, idästä Himachal Pradeshiin ja etelästä Ambalan piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 561 293 asukasta.
Panipatin piirikunta

Panipatin piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Karnalin piirikuntaan, lännestä Jindin piirikuntaan, etelästä Sonipatin piirikuntaan ja idästä Uttar Pradeshiin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 205 437 asukasta.
Rewarin piirikunta

Rewarin piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Jhajjarin ja Gurgaonin piirikuntiin, lännestä Mahendragarhin piirikuntaan ja etelästä Rajasthanin osavaltioon.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 900 332 asukasta.
Rohtakin piirikunta

Rohtakin piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Hisarin, Jindin ja Sonipatin piirikuntiin, etelästä Jhajjarin piirikuntaan ja lännestä Bhiwanin piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 061 204 asukasta.
Russian Helicopters

Russian Helicopters () on vuonna 2007 perustettu, Moskovassa kotipaikkaansa pitävä venäläisten helikopterivalmistajien holdingyhtiö. Russian Helicopters suunnittelee ja valmistaa helikoptereita sekä sotilas- että siviilikäyttöön. Se on osakeyhtiömuotoinen (OAO) Oboronpromin tytäryhtiö, joka puolestaan on Venäjän federaation valtionkorporaatio Rostehin osa.
Holdingyhtiö Russian Helicopters ilmoitti siihen kuuluvilla valmistajilla olevan noin 85 prosenttia Venäjän helikopterimarkkinoista ja noin 14 prosentin osuus maailmanlaajuisesti. Sotilaskoptereissa yhtiön maailmanlaajuinen markkinaosuus on tätä suurempi, yhtiön oman ilmoituksen mukaan se on valmistanut vuoteen 2014 mennessä 24 % maailman sotilaskoptereista. Noin 9 000 yhtiön valmistamaa helikopteria oli käytössä yhteensä 100 eri maassa.
Maailman 10. suurin aseidenviejä, tunnuslukuja.
Vuonna 2012 yritys oli liikevaihdoltaan maailman 24. suurin asealan yritys ja Venäjän toiseksi suurin. Venäjän suurin asealan yritys oli tällöin ohjusvalmistaja Almaz-Antei. Tukholman kansainvälisen rauhantutkimusinstituutti SIPRI:n vuoden 2012 listalla Russian Helicopters (Vertoljoty Rossii) oli maailman 25. suurin asealan yritys, edellään venäläisyrityksistä Almaz-Anteyn ohella lentokoneteollisuuskonserni OAK (United Aircraft Corporation). Russian Helicoptersin vuoden 2012 liikevaihto oli 4,0365 miljardia USD. Sotilassektorin osuus tuotannosta oli tuona vuonna 86,4 % eli 3,4891 mrd USD. Tämän sektorin tuotanto kasvoi 31,9 prosenttia edellisvuoteen verrattuna. Sittemmin yhtiö kertoi kasvattaneensa liikevaihtoaan vuonna 2013 edelleen ja nousseensa maailman 10. suurimmaksi aseidenviejäyritykseksi.
Russian Helicopters ilmoitti toimittaneensa asiakkailleen vuonna 2013 yhteensä 275 kopteria. Vuoden 2013 liikevaihto nousi noin 10 % edellisvuodesta 138,3 miljardiin Venäjän ruplaan. Liikevoitto (EBITDA) kasvoi 27 % yhteensä 26,3 miljardiin ruplaan. Tilikauden voitto kasvoi 1,3 % (9,5 mrd RUB:aan). Tilauskannan kerrottiin olleen vuoden 2014 alussa yhteensä 808 kopteria ja 401,2 miljardia ruplaa. Tämä tarkoitti esimerkiksi, että vuoden 2014 tuotantokapasiteetti oli myyty loppuun.
Yhtiön pääjohtajana toimii Aleksander Mikhejev. Hänen astuessa tehtäväänsä uutisoitiin, että yhtiö tavoittelee vuoteen 2020 mennessä 470 kopterin vuosituotantoa ja 240 miljardin ruplan liikevaihtoa.
Helikopterit.
Russian Helicopters valmistaa seuraavia helikoptereita.
Sirsan piirikunta

Sirsan piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu etelästä ja lännestä Rajasthaniin, pohjoisesta Punjabiin ja idästä Fatehabadin piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 295 189 asukasta.
Sonipatin piirikunta

Sonipatin piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Jindin ja Panipatin piirikuntiin, idästä Uttar Pradeshiin ja etelästä Rohtakin piirikuntaan ja Delhiin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 450 001 asukasta.
Yamunanagarin piirikunta

Yamunanagarin piirikunta (, ) on yksi Intian Haryanan osavaltion 21 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Himachal Pradeshiin, kaakosta Uttar Pradeshiin ja lännestä Ambalan ja Kurukshetran piirikuntiin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 214 205 asukasta.
Kamov Ka-60

Kamov Ka-60 Kasatka (, miekkavalas) on joulukuussa 1998 ensilentonsa tehnyt venäläinen helikopteri. Helikopteri tarkoitettiin korvaamaan Mil Mi-8 helikopteri. Kamov Ka-60 on tarkoitus suorittaa tiedustelulentoja, joukkojen kuljetusta, erikoisjoukkojen tehtäviä, radion häirintää sekä muuta kevyttä kuljetusta.
Kamov Ka-60:sta on useita versioita. Siviilikäyttöön on suunnattu Kamov Ka-62, jossa on suurempi matkustamo ja Turbomécan Ardiden 3G moottorit. Länsimaiden markkinoille on suunnattu Ka-64 Sky Horse, jossa on General Electricin T700/CT7-2D1 moottorit ja viisilapainen pääroottori. Muita versioita ovat:
Juri Trofimov

Juri Viktorovitš Trofimov (, s. 26. tammikuuta 1984 Igra, Udmurtia) on venäläinen maantiepyöräilijä, joka kilpaili aiemmin myös maastopyöräilyssä. Hän aloitti maantiepyöräilyn ammattilaisuransa Bbox Bouygues Télécom -joukkueessa 2008, edusti Katjuša-tallia 2011–2015, Tinkoffia 2016, Caja Rural - Seguros RGA -joukkuetta 2017 ja Radio Popular Boavistaa viimeisenä ammattilaisvuonnaan 2018.
Saavutuksia.
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cyclingbase, Cycling Archives
Junioreiden EM-kilpailut, maastoajossa pronssia
Junioreiden MM-kilpailut, maastoajossa hopeaa
Maastoajon Venäjän-mestaruus
Alle 23-v. EM-kilpailut, maastoajossa pronssia
Paris–Troyes, voitto
Les 3 Jours de Vaucluse, 1. etapin voitto
Paris–Troyes, voitto
La Roue Tourangelle, voitto
Etoile de Bessèges, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
Critérium du Dauphiné Libéré, 6. etapin voitto
Baskimaan ympäriajo, 2. etapin voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s
Critérium du Dauphiné, 4. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 14:s
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kymmenes, 15. etapilla toinen
Maantieajon Venäjän-mestaruus
Five Rings of Moscow, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
Syväraumanlahti

Syväraumanlahti on noin kaksi kilometriä Rauman keskustan luoteispuolella sijaitseva merenlahti, jossa toimii yksi Suomen suurimmista pienvenesatamista. Lahti erottaa toisistaan Otanlahden ja Syvärauman kaupunginosat. Syväraumanlahden eteläpuolella sijaitsee Otalahden lisäksi virkistysalueena käytetty Fåfängan niemi, joka tunnetaan muun muassa Kiikartorni-nimisestä näkötornistaan. Syväraumanlahden pohjukkaa kutsutaan Kappelinsalmeksi. 
Syväraumanlahden venesatamassa on noin 1 500 venepaikkaa, joista osa on ilmaisia vierasvenepaikkoja. Satamaan johtaa pohjoisesta 2,0 metrin ja lännestä 1,2 metrin syvyinen väylä.
Komppi (Rauma)

Komppi on asuinalue Raumalla, joka sijaitsee noin kaksi kilometriä kaupungin keskustan länsipuolella Rauman sataman ja entisen Hollmingin telakka-alueen keskellä. Komppi oli vielä 1940-luvulla saari, joka vähitellen jäi telakka- ja satama-alueen sisään, kun ympäröivät vesialueet täytettiin ja rakennettiin. Parisenkymmentä pientaloa käsittävän asuinalueen on suunnitellut ruotsalaissyntyinen arkkitehti Albert Richardtson. Asukkaita Kompissa on noin 50.
Historia.
Komppi oli alun perin noin kolmen hehtaarin kokoinen pyöreä saari, joka sijaitsi Korkeakarin ja Petäjäksen saarten välissä. Sen eteläpuolella oli Kompin lahti, jonka takana puolestaan sijaitsi Rauman satama. Saaressa oli kaksi huvilaa, joista vanhempi oli rakennettu vuonna 1880. Viereisessä Korkeakarin saaressa aloitti vuonna 1920 toimintansa ikkunalasitehdas, jonka työläisille päätettiin rakentaa oma asuinalue Kompin saareen. Sen suunnittelusta vastasi Turussa vaikuttanut arkkitehti Albert Richardson ja asuinalue valmistui jo ennen lasitehtaan käynnistymistä vuonna 1919. Richardtson suunnitteli saarta kiertävän kehäkadun, jonka varrelle rakennettiin yhteensä 18 kahden perheen käyttöön tarkoitettua puurakenteista pientaloa. Niihin kuului lisäksi kahden talon yhteinen piharakennus, joka oli sijoitettu tonttien rajalle. Saarta kiertävän kehäkadun ulommaiset tontit rajoittuivat mereen ja niillä oli omat laiturit ja venepaikat. Kompin ja Korkeakarin saarten välille rakennettiin myös silta.
Saarta ympäröivän vesialueen täyttö alkoi 1940–1950-lukujen vaihteessa, jolloin Kompin pohjoispuolella aloitti toimintansa Hollming Oy:n telakka. Myöhemmin täytettiin saaren eteläpuolinen Kompinlahti, jonka paikalla on nykyään muun muassa sataman portti sekä paikoitusaluetta, jonka läpi kulkee Hakunintie niminen katu. Alueen asukkaat kärsivät pitkään sataman rekkaliikenteen aiheuttamista meluhaitoista, jonka vuoksi 2000-luvun alussa tehty asemakaavamuutos vaati Rauman satamaa ympäröimään osan alueesta meluaidalla. Se valmistui lopulta vuonna 2007.
Espen (kauppakeskus)

Espen (entiseltä nimeltään HS Center) on Vaasan ydinkeskustassa, Vaasan Alatorille rajoittuva kauppakeskus. Sen käyntiosoite on Hovioikeudenpuistikko 16.
Kauppakeskuksessa toimii erilaisia muodin, pukeutumisen ja kauneusalan erikoisliikkeitä, kolme pankkia, kultasepänliike, kahvila sekä apteekki. Elokuvateatteri Bio Rex on osa Espeniä. Espenin omistaa Trevian Suomi Kiinteistöt, ennen 14. helmikuuta 2020 omistaja oli Harry Schaumans stiftelse.
Vaasan kauppatori

Vaasan kauppatori on Vaasan ydinkeskustassa sijaitseva tori. Kauppatorin reunoilla sijaitsevat muun muassa Kauppakeskus Rewell, Espen ja K-Citymarket. Kauppatorilla sijaitsee Suomen Vapaudenpatsas, joka on pystytetty vuonna 1938. Torin alla sijaitsee pysäköintilaitos ToriParkki, jossa on 841 pysäköintipaikkaa kahdessa kerroksessa.