tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Säätyvaltiopäivät 1885

Säätyvaltiopäivät 1885 olivat sääntömääräiset Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivät. 
Niiden kauaskantoisin saavutus oli hyväksytty esitys säätyjen esitysoikeudesta. Seuraavilla valtiopäivillä säätyjen edustajat saivat tehdä varsinaisia lakialoitteita "armollisten anomusten" lisäksi. 
Edustajat.
Aatelissääty.
Aatelissäädyn puhemies eli maamarsalkka oli Samuel Werner von Troil. Aatelissäädyn valtiopäiväedustajia olivat hän mukaan luettuna seuraavat henkilöt: 
Pappissääty.
Alkuvuonna 1885 Porvoon piispaksi nimitettiin tuomiorovasti Carl Henrik Alopaeus, joka tuli säätyyn vasta 23. huhtikuuta. Siksi säädyn varapuhemieheksi oli määrätty Kuopion piispa Gustaf Johansson. Pappissäädyn edustajat valtiopäivillä olivat seuraavat:
Piispat: 
Papiston edustajat:
Piispat mukaan lukien oli säädyssä oli yhteensä 38 edustajaa, joista jo aiemmin valtiopäiväedustajina toimineita oli 24 ja uusia 14. Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen ei ollut enää vaalikelpoinen pappissäätyyn ja Torsten Thure Renvall siirtyi säädyn puhemieheksi.
Porvarissääty.
Porvarissäädyn puhemies oli Anders Joachim Kurtén ja sihteeri Anders Mauritz Hornborg. Säädyn jäsenet olivat puhemies mukaan luettuna seuraavat:
Talonpoikaissääty.
Talonpoikaissäädyssä valtiopäiville osallistuivat, puhemies Carl Johan Slotte mukaan luettuna, seuraavat edustajat, tulkkina Anton Almberg ja sihteerinä Johan Gustaf Sohlman:
Säätyvaltiopäivät 1904

Säätyvaltiopäivät 1904–1905 olivat sääntömääräiset Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivät. Niillä Venäjän vastainen oppositioasenne oli voimakkaimmillaan. Säädyt hyväksyivät Suuren anomuksen, jossa pyydettiin keisaria luopumaan kaikista sortotoimista.
Edustajat.
Aatelissääty.
Aatelissäädyn puhemiehiä eli maamarsalkkoja olivat Constantin Linder (valtiopäivien alusta 25.1.1905 asti) ja Ossian Wuorenheimo (27.2.1905 alkaen, varamaamarsalkka siihen asti). Heidät mukaan luettuna valtiopäiville aatelissäädyssä osallistuneita olivat seuraavat henkilöt:
Pappissääty.
Säädyn puhemiehenä oli arkkipiispa Gustaf Johansson ja varapuhemiehenä Porvoon hiippakunnan piispa Herman Råbergh. Piispoina säädyssä olivat myös Savonlinnan ja Kuopion hiippakuntien piispat, Otto Immanuel Colliander ja Juho Rudolf Forsman (myöh. Koskimies). Pappissäädyn valtiopäivämiehet olivat puhemies mukaan luettuna seuraavat:
Piispat:
Papiston edustajat:
Puhemies mukaan luettuna säädyn edustajien lukumäärä oli 48. Sellaisia edustajia, jotka eivät olleet aiemmin osallistuneet millekään valtiopäiville pappissäädyssä, oli neljätoista, eli lähes kolmannes kaikista säädyn valtiopäivämiehistä.
Porvarissääty.
Porvarissäädyn puhemies oli Hugo Lilius ja sihteeri Axel Valdemar Lindberg. Säädyn jäsenet olivat puhemies mukaan luettuna seuraavat:
Talonpoikaissääty.
Talonpoikaissäädyssä valtiopäiville osallistuivat, puhemies Kaarle Ojanen mukaan luettuna, seuraavat edustajat, tulkkina Emil Almberg ja sihteerinä Juho Kusti Paasikivi:
The 1975

The 1975 on brittiläinen indie rock -yhtye, joka perustettiin Manchesterissä vuonna 2002. Yhtyeen jäseniä ovat Matthew Healy (laulu, kitara), Adam Hann (kitara), George Daniel (rummut) ja Ross MacDonald (basso).
Yhtyeen debyyttialbumi "The 1975" julkaistiin 3. syyskuuta 2013. Se sijoittui listaykköseksi Britannian albumilistalla 8. syyskuuta 2013 ja pysyi listalla kaikkiaan 14 viikkoa.
The 1975 esiintyi Kuala Lumpurissa Malesiassa elokuussa 2023, jolloin laulaja Matty Healy ja basisti Ross MacDonald suutelivat lavalla protestoidakseen maan seksuaalivähemmistöihin liittyviä lakeja. Keikka, ja samoin koko festivaali jolla he esiintyivät, keskeytettiin ja festivaalien järjestäjä vaatii yhtyeeltä kahden miljoonan euron korvauksia esiintymissopimuksen rikkomisesta, jossa yhtye oli suostunut "suostunut esityksensä aikana noudattamaan kaikkia paikallisia ohjeistuksia ja säädöksiä”. Joiden mukaan homoseksuaalisuus on Malesiassa rangaistavaa ja siitä voi joutua jopa 20 vuodeksi vankeuteen.
Säätyvaltiopäivät 1900

Säätyvaltiopäivät 1900 olivat sääntömääräiset Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivät. Ne ajoittuivat ensimmäisen sortokauden alkuun. 
Kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin lukemassa valtaistuinpuheessa keisari-suuriruhtinas kielsi valtiopäiviä puuttumasta yleisvaltakunnallisiin asioihin. Tästä huolimatta valtiopäivät hyväksyi keisarille lähetetyn anomuksen, jossa arvosteltiin kenraalikuvernööri Bobrikovin politiikkaa. Anomus jätettiin huomiotta.
Valtiopäivien avajaisissa talonpoikaissäädyn puhemies Kaarle Ojanen herätti huomiota rohkealla puheellaan kansan huolenaiheista.
Edustajat.
Aatelissääty.
Aatelissäädyn puhemies eli maamarsalkka oli Lorenz Lindelöf. Aatelissäädyn valtiopäiväedustajia olivat hän mukaan luettuna seuraavat henkilöt:
Pappissääty.
Säädyn puhemieheksi määrättiin arkkipiispa Gustaf Johansson, mutta varapuhemieheksi ei vakiintuneen käytännön mukaisesti nimitetty Porvoon hiippakunnan piispaa Herman Råberghia, vaan Savonlinnan hiippakunnan piispa Otto Immanuel Colliander, joka oli kuitenkin verraten usein poissa istunnoista. Kuopion hiippakunnan piispan virka oli auki valtiopäivien alkaessa ja melkein niiden loppuun asti. Pappissäädyn valtiopäivämiehet olivat puhemies mukaan luettuna seuraavat:
Piispat:
Papiston edustajat:
Koska Kuopion hiippakunnan koulunopettajat päättivät valita ainoastaan yhden edustajan ja kaikki muut valitsijaryhmät lähettivät entisen määrän edustajia, säädyn valtiopäivämiesten määrä oli edellisiin valtiopäiviin nähden yhtä vähempi eli puhemies mukaan luettuna 47. Säädystä poisjääneiden tilalle tulleista Troberg ja Granö olivat kokonaan ensinkertalaisia valtiopäivämiehinä. Poisjääneistä ehkä merkityksellisin oli Jaakko Forsman, joka oli kuollut 26. syyskuuta 1899. 
Porvarissääty.
Porvarissäädyn puhemies oli Felix Heikel ja sihteeri Axel Valdemar Lindberg. Säädyn jäsenet olivat puhemies mukaan luettuna seuraavat:
Talonpoikaisääty.
Talonpoikaissäädyssä valtiopäiville osallistuivat, puhemies Kaarle Ojanen mukaan luettuna, seuraavat edustajat, tulkkina Emil Almberg ja sihteerinä Fredrik Werner Hjelmman:
Säätyvaltiopäivät 1877

Säätyvaltiopäivät 1877 olivat sääntömääräiset Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivät. Ne pidettiin viiden vuoden tauon jälkeen ja kestivät yli vuoden.
Valtiopäivillä päätettiin muun muassa Pohjanmaan radan linjauksesta, mikä kuumensi tunteita maakunnissa. Vuoden 1877 rahalailla Suomen markka sidottiin kultakantaan. Fennomaanien vuoden 1877 valtiopäivillä esittämät aloitteet uusien suomenkielisten oppikoulujen perustamisesta valtion varoin jäivät senaatin sekä aatelis- ja porvarissäätyjen vastustuksen vuoksi toteutumatta. 
Edustajat.
Aatelissääty.
Aatelissäädyn puhemies eli maamarsalkka oli Johan August von Born. Aatelissäädyn valtiopäiväedustajiin kuuluivat hän mukaan luettuna seuraavat henkilöt:
Pappissääty.
Pappissäädyn puhemiehenä oli neljättä ja samalla viimeistä kertaa jo iäkäs arkkipiispa Edvard Bergenheim, muut kaksi piispaa olivat omasta pyynnöstään tai sairauden takia saaneet luvan poissaoloon. Säädyn varapuhemiehenä toimi tuomiorovasti Aron Gustaf Borg. Pappissäädyn edustajat valtiopäivillä olivat seuraavat:
Piispat:
Papiston edustajat:
Säädyn 35 jäsenestä 12 oli uutta ja 14 sellaista, jotka eivät olleet edellisillä valtiopäivillä. Edustajista 22 oli kirkkoherraa, 6 kappalaista tai alempaa pappia, 4 yliopiston professoria ja 3 koulunopettajaa. Myös kirkkoherroista oli kuitenkin 11 toiminut aiemmin yliopiston ja koulun opettajina.
Porvarissääty.
Porvarissäädyn puhemiehiä olivat Alexander Reinhold Frey ja Georg Wallgren ja sihteeri Theodor Wegelius. Säädyn jäsenet olivat puhemiehet mukaan luettuna seuraavat:
Talonpoikaissääty.
Talonpoikaissäädyn puhemiehenä toimi Carl Johan Slotte Alavetelistä. Säädyn tulkki oli Anton Fredrik Almberg ja sihteeri Gustaf Adolf Krogerus. Säädyn jäsenet olivat puhemies mukaan luettuna seuraavat:
Clearwellin linna

Clearwellin linna on Gloucestershiren Clearwellissä Britanniassa sijaitseva linna. Se rakennettiin vuonna 1727 korvaamaan samalla tontilla sijainnut vanhempi rakennus.
1970-luvulla lukuisat rock-yhtyeet käyttivät linnaa esimerkiksi materiaalin kirjoittamiseen ja äänittämiseen. Siellä työskentelivät muun muassa Led Zeppelin, Deep Purple, Black Sabbath, Badfinger, Sweet, Mott the Hoople ja Bad Company.
Nykyisin Clearwellin linna toimii häiden pitopaikkana.
Rituparno Ghosh

Rituparno Ghosh (31. elokuuta 1963 Kalkutta – 30. toukokuuta 2013 Kalkutta) oli intialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka työskenteli pääasiassa bengalinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hän voitti urallaan useita arvostettuja palkintoja sekä kotimaassaan että kansainvälisesti.
Ghosh kuoli sydänkohtaukseen 49-vuotiaana 30. toukokuuta 2013.
Yksityiselämä.
Ghosh oli yksi harvoista avoimesti homoseksuaaleista henkilöistä intialaisessa elokuvateollisuudessa. Häntä pidettiin ikonina intialaisessa HLBT-yhteisössä.
Stéphane Nater

Stéphane Houcine Nater (, s. 20. tammikuuta 1984 Troyes, Ranska) on tunisialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Sveitsissä Rapperswil-Jonaa.
Seurajoukkueura.
Nater aloitti seurauransa Sveitsissä vuonna 2002 FC Vaduzin riveissä. Hän pelasi sittemmin Sveitsin alasarjaseuroissa aina vuoteen 2010 edustaen Chur 97, Biaschesia ja Schaffhausenia.
Kaudeksi 2010–2011 Nater siirtyi Sveitsin Challenge Leaguessa pelanneeseen Servetten riveihin. Avauskaudella joukkue sijoittui toiseksi Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla ja nousi tämän myötä Sveitsin pääsarjaan. Seuraavalla kaudella 2011–2012 Servette sijoittui neljänneksi. Nater pelasi kauden aikana yhteensä 24 sarjaotelua ja teki niissä kaksi maalia. Avausmaali syntyi kotiottelussa Grasshopperia vastaan.
Maajoukkueura.
Nater sai ensimmäisen maajoukkuekutsunsa Tunisian maajoukkueeseen marraskuussa Kamerunia vastaan pelattuun MM-karsintaotteluun. Nater ei kuitenkaan pelannut ottelun aikana. Lopulta ensimmäisen maaottelunsa Nater pelasi harjoitusottelussa Kolumbiaa vastaan 5. maaliskuuta 2014 tultuaan vaihdosta kentälle.
Piazzale Loreto

Piazzale Loreto on Milanon kaupungin keskusaukio. Se sijaitsee hallinnollisella vyöhykkeellä Zona 2, kaupungin keskustan koillisosassa Milanon päärautatieaseman läheisyydessä. Piazzale Loretolle johtaa kahdeksan eri suunnista tulevaa katua, muun muassa yksi kaupungin pääkaduista ja sen tärkein ostoskatu Corso Buenos Aires. 
Loreton aukio ja sitä ympäröivä samanniminen alue ovat saaneet nimensä Loreton kaupunkiin liittyvän pyhimyskultin mukaan. Aukion keskellä sijaitsee nykyään puisto sekä metroasema.
Toisen maailmansodan tapahtumat.
29. huhtikuuta 1945 Piazzale Loreto oli näyttämönä yhdelle Italian historian tunnetuimmista tapahtumista, kun Italian vastarintaliikkeeseen kuuluneiden partisaanien päivää aikaisemmin ampuman diktaattori Mussolinin, hänen rakastajattarensa Clara Petaccin sekä muutaman muun merkittävän fasistin ruumiit asetettiin näytteille aukiolla sijainneelle huoltoasemalle. Lisäksi Piazzale Loretolla teloitettiin samana päivänä tunnettu fasistijohtaja Achille Starace. Myös hänen ruumiinsa asetettiin jaloistaan roikkumaan Esso-aseman katoksen reunalta. 
Huoltoasema oli sama, jossa natsi-Saksan armeija oli vuotta aikaisemmin teloittanut 15 milanolaista siviiliä. Heidät ammuttiin kostoksi partisaanien tekemistä iskuista. Sodan jälkeen aukiolla tehtiin mittavia liikennejärjestelyjä, eikä huoltoaseman paikka ole enää nähtävillä.
Porin keskusaukio

Keskusaukio on Porin ydinkeskustan etelälaidalla sijaitseva aukio. Sitä rajaavat itä-lansi-suunnassa Itsenäisyydenkatu sekä pohjois-eteläsuunnassa Yrjönkatu ja Tampereentie. Aukiolle johtavat lisäksi Isolinnankatu ja Rautatienpuistokatu, joka yhdistää Keskusaukion Porin rautatieaseman edustalla olevaan Asema-aukioon.
Keskusaukiolla sijaitsee liikerakennuksia sekä itälaidalla oleva Porin linja-autoasema. Ympäröivissä rakennuksissa toimivat muun muassa hotellit Cumulus ja Amado. Aukion etelälaidalla on suuri arkkitehti Charles Haganin suunnittelema Keskuskartano-niminen vuokratalo, joka valmistuessaan vuonna 1962 oli Pohjoismaiden suurin vuokratalo. 11-kerroksisessa rakennuksessa on nykyään 160 asuntoa, joista osa on myyty omistusasunnoiksi. Yrjönkadun varrella sijaitsevassa rakennuksessa toimii ravintola Rattaanpyörä eli "Rattis", joka on Porin legendaarisimpia ravintoloita. 1980-luvulla se tunnettiin muun muassa Yön ja Dingon jäsenten kantapaikkana. Aukion keskellä on torimainen kivetty alue, jossa sijaitsee vuonna 1968 paljastettu kuvanveistäjä Terho Sakin teos "Taiteen Tammi". Se toimii myös suihkulähteenä.
Vuonna 1956 valmistuneen linja-autoaseman laiturit sijaitsivat alun perin nykyisestä poiketen Keskusaukion puolella. Samana vuonna olleen yleislakon yhteydessä Keskusaukiolla nähtiin väkivaltainen mellakka, kun lakkoilijat yrittivät estää liikennöitsijöitä ajamasta linja-autojaan. Aluksi autojen ikkunoita kivitettiin rikki, jonka jälkeen nähtiin yhteenottoja lakkoilijoiden ja paikalle hälytettyjen poliisien välillä.
Aleksei Volkov

Aleksei Anatoljevitš Volkov (, s. 5. huhtikuuta 1988 Radužnyi) on venäläinen ampumahiihtäjä ja viestin olympiavoittaja.
Ura.
Nuorten MM-kilpailuissa Canmoressa 2009 Volkov saavutti hopeaa normaalimatkalta ja viestistä. Saman vuoden Ufan EM-kilpailujen nuorten sarjassa hän saavutti pronssia takaa-ajossa ja kultaa viestissä. EM-kilpailujen miesten sarjassa Volkov sai kultaa takaa-ajossa, hopeaa pikakilpailussa ja viestissä sekä pronssia normaalimatkalla 2010, kultaa takaa-ajossa ja hopeaa pikakilpailussa 2011, kultaa pikakilpailussa ja takaa-ajossa ja viestipronssia 2012, kultaa normaalimatkalla ja viestissä 2015 sekä kultaa sekaviestissä 2017.
Ruhpoldingin MM-kisoissa 2012 Volkov oli normaalimatkalla 21:s. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui normaalimatkalla 15:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 Volkov hiihti avausosuuden kultaa voittaneessa Venäjän viestijoukkueessa. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän oli normaalimatkalla yhdeksäs. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän hiihti avausosuuden kultaa voittaneessa Venäjän viestijoukkueessa. Normaalimatkalla hän oli yhdestoista.
Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa Volkov saavutti kultaa takaa-ajossa ja sekaviestissä sekä hopeaa pikakilpailussa 2012.
Maailmancup.
Ampumahiihdon maailmancupissa Volkov debytoi kaudella 2009–2010 Östersundin pikakilpailussa ollen 74:s. Ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa hän saavutti kaudella 2013–2014 oltuaan toinen Oberhofin yhteislähtökilpailussa tammikuussa 2014. Volkov oli samalla kaudella toinen myös Ruhpoldingin normaalimatkalla.
Kaudella 2014–2015 Volkov voitti ensimmäisen kerran järjestetyn maailmancupin pariviestin Nové Městossa yhdessä Jana Romanovan kanssa. Hän sijoittui kaudella 2015–2016 kolmanneksi Östersundin normaalimatkan kilpailussa. Cupin kokonaistilanteessa hänen paras sijoituksensa on 21:s kaudella 2013–2014. Normaalimatkan cupissa hän oli samalla kaudella kolmas.
Salainen valiokunta

Salainen valiokunta () oli Ruotsin valtiopäivillä vuodesta 1627 alkaen toiminut valmisteluelin. Sen vaikutus maan ulkopolitiikkaan oli vapauden ajalla erittäin keskeinen. Se käsitteli ulkopolitiikan lisäksi armeijaan ja valtiontalouteen liittyviä asioita, koska sen toimivallan rajat olivat epäselvät. Talonpoikaissääty ei ollut edustettuna salaisessa valiokunnassa, lukuun ottamatta vuosien 1742–1743 valtiopäiviä. Tätä perusteltiin sillä, ettei talonpojilla ollut riittävästi tietoa ulkopolitiikasta eikä heille voinut uskoa luottamuksellisia ulkopoliittisia tietoja. Luottamuksellisuus ei tosin toteutunut muidenkaan säätyjen osalta, sillä vapauden ajalla oli tavallista, että valiokunnan jäsenet jakoivat luottamuksellista tietoa ulkomaisille diplomaateille. Valiokunnan jäseninä oli 50 aateliston, 25 papiston ja 25 porvariston edustaja, ja äänestys toteutettiin säädyittäin.
Jelena Kolomina

Jelena Vladimirovna Kolomina (; s. 24. tammikuuta 1981) on kazakstanilainen hiihtäjä. Kolomina on osallistunut Torinon olympialaisiin 2006 ja Vancouverin olympialaisiin 2010. Olympialaisissa hänen paras saavutuksensa on yhdeksästoista sija 30 kilometrin vapaan hiihtovan yhteislähtökilpailussa Torinon olympialaisissa. Maailmanmestaruuskilpailuihin Kolomina on osallistunut kahdeksan kertaa ja hänen paras saavutuksensa on 21. sija vapaan sprintissä Lahden 2011 MM-kilpailuissa Maastohiihdon maailmancupin osakilpailussa Kolomina on sijoittunut parhaimmillaan seitsemänneksi Canmoren 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa joulukuussa 2005.
Sinileppärousku

Sinileppärousku ("Lactarius quieticolor") on rouskujen sukuun kuuluva laji. Se on erinomainen ruokasieni.
Ulkonäkö.
Sinileppärousku on kokonaan väriltään lähinnä sinivihreän sävyinen ja maltokin on samanväristä. Sinileppärousku muistuttaa männynleppärouskua.
Elinympäristö.
Sinileppärouskua tavataan harvinaisena mäntymetsissä. Se ei kasva nimestään huolimatta lepän seurassa.
Croton Distributing Reservoir

Croton Distributing Reservoir oli New Yorkissa ollut suurikokoinen tekojärvi. Se rakennettiin vuosina 1839–1842. Järvi oli pinta-alaltaan 16 000 neliömetriä, ja sen graniittiset muurit olivat 15 metriä korkeat ja 7,5 metriä paksut. Muurien päällä kulki kävelytie, josta oli näkymät yli kasvavan kaupungin. Tekojärvi oli osa New Yorkin vesihuoltoa, jonne johdettiin vettä rautaputkilla 66 kilometriä pohjoisempana olevasta Croton-joesta. Tekojärvi sijaitsi Viidennellä avenuella 40. ja 42. katujen välisellä alueella.
Tekojärvi purettiin 1900-luvun alussa, ja nykyään samalla paikalla sijaitsee New Yorkin kaupunginkirjaston pääkirjasto New York Public Library, joka valmistui vuonna 1911.
Metsävahakkaat

Metsävahakkaat ("Hygrophorus") on Hygrophoraceae-heimoon kuuluva suku.
Ulkonäkö.
Metsävahakkaat ovat väriltään ruskeita, harmaita tai vaaleita. Ne ovat kookkaampia kuin helovahakkaat ("Hygrocybe"). Metsävahakkaiden jalka on renkaaton, mutta jalkaa peittävä lima voi toisinaan muodostaa paksun kuvion jalan latvaan.
Elinympäristö.
Metsävahakkaita esiintyy kangasmetsissä ja lehdoissa, toisin kuin helovahakkaat, joita tavataan niityillä ja kulttuuriympäristössä.
Östra Nyland

Östra Nyland oli Loviisassa vuodesta 1881 lähtien ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Vuoden 2015 alussa se yhdistettiin "Borgåbladetin" kanssa uudeksi "Östnyland"-lehdeksi.
Lehden perustajiin kuuluivat ruotsalaisen puolueen nimekkäimmät edustajat V. M. von Born, R. A. Wrede ja Kasten Antell. Se edusti äärimmäistä konservatismia ja oli "Nya Pressenin" perustamiseen saakka svekomaanien johtava äänenkannattaja. Vähitellen "Östra Nyland" maltillistui ja muuttui Loviisan ja lähikuntien paikalliseksi lehdeksi. Vanhoillisuudesta ja oikeistolaisuudesta ei kuitenkaan luovuttu, kunnes vuonna 1937 lehti siirtyi Ernst von Bornin ja Jonas Baumgartnerin perheen omistukseen. Jatkossa levikkialueeltaan suppea "Östra Nyland" selvisi ulkoasuaan uudistamalla ja keskittymällä paikalliseen uutisvälitykseen. Vuonna 1945 siihen liitettiin osapainoksena kotkalainen "Kotka Nyheter", joka vuodesta 1971 lähtien esiintyi vain mainintana lehden nimiössä.
"Hufvudstadsbladetista" tuli lehtiyhtiön osakas vuonna 1982 ja vuonna 1988 yhtiön osake-enemmistö siirtyi Konstsamfundetin omistukseen. Konstsamfundetin omistamat "Östra Nyland" ja porvoolainen "Borgåbladet" yhdistettiin vuonna 2015 KSF Median "Östnyland"-lehdeksi.
"Östra Nyland" ilmestyi aluksi kahdesti, vuosina 1939–1985 kolmesti, myöhemmin neljästi ja loppuvaiheessa kolmesti viikossa. Lehden pääasiallista levikkialuetta olivat Loviisa ja Lapinjärvi sekä osittain Pyhtää ja Myrskylä. Vuonna 2009 levikki oli noin 3 570 kappaletta.
Ove

Ove on alun perin tanskalainen miehen etunimi. Sen alku­muoto on ollut "Aghi", ja samaa alku­perää ovat myös nimet Åke ja Aake. Saksassa nimi esiintyy muodossa Uwe.
Suomessa nimi Ove on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1261 pojalle. Oven nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 14. joulukuuta.
Nooa (nimi)

Nooa, monissa kielissä Noah, on heprealaisperäinen miehen etunimi, joka johtuu "lepoa" tai "lohdutusta" tarkoittavista heprean kielen sanoista. Nimi on tullut tunnetuksi Raamatun vedenpaisumuskertomuksesta (1. Moos. 6–9), jonka mukaan Nooa rakensi Jumalan käskystä arkin, jossa hän perheineen pelastui ainoina ihmisinä veden­paisumuksesta.
Suomessa nimi Nooa tai Noah on yleistynyt vasta 1900-luvun lopulta lähtien. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Nooa on annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 3 140:lle ja Noah 1 299 pojalle, joista valtaosa on syntynyt vuoden 2000 jälkeen. 
Nooan nimipäivä on 15. joulukuuta, joka on myös suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Noahin nimipäivä. Suomenkieliseen kalenteriin nimi lisättiin vuonna 2015.
IF Boltic

IF Boltic on karlstadilainen jääpalloseura. Seuran edustusjoukkue pelaa Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla Elitserienissä. Boltic on yksi Ruotsin jääpallon menestyneimpiä seuroja, se on voittanut maan mestaruuden yhdeksän kertaa.
Historia.
IF Bolticin perusti vuonna 1946 karlstadilainen poikajoukko. Seura sai nimensä brittiläisten jalkapalloseurojen Bolton ja Celtic mukaan, yhdessä nimistä muodostui Boltic.
Boltic nousi Ruotsin jääpallon korkeimmalle sarjatasolle vuonna 1976 ja sijoittui heti ensimmäisenä kautenaan etelälohkon ykköseksi. Seura nousi tämän jälkeen lähes 20 vuoden ajaksi joukkueeksi, joka taisteli lähes joka vuosi Ruotsin jääpallomestaruudesta. IF Boltic oli 1980-luvulla Ruotsin jääpallon hallitseva seura. Vuosina 1979-1988 se voitti kahdeksan Ruotsin mestaruutta ja pelasi kymmenen kertaa peräkkäin loppuottelussa. Kaikkiaan Boltic voitti yhdeksän Ruotsin mestaruutta vuosina 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1987 ja 1995 ja loppuottelussa se pelasi 13 kertaa., Maailmancupin ja Euroopan cupin IF Boltic voitti samana aikana molemmat kuudesti. 
IF Boltic yhdistyi vuonna 2000 IF Karlstad-Götan kanssa, ja näin syntyi BS BolticGöta.
Vuodesta 2008 fuusioseura palasi käyttämään nimeä IF Boltic. Seura nousi keväällä 2010 Ruotsin jääpallon pääsarjaan Elitserieniin. Seuraava Elitserien-kausi oli kuitenkin heikko; vain yksi voitto, pisteitä neljä ja putoaminen. Sen jälkeen IF Boltic pelasi pitkään toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Keväällä 2025 seura nousi 14 vuoden tauon jälkeen takaisin Elitserieniin.
Saavutukset.
Saavutuksia Ruotsin pääsarjassa
Saavutuksia Jääpallon maailmancupissa
Saavutuksia Jääpallon Euroopan cupissa
Simo Elomaa

Simo Olavi Elomaa (1. tammikuuta 1925 Punkalaidun – 4. kesäkuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja, joka toimi SAK:n ja sen edeltäjän Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliiton sihteerinä vuosina 1966–1984. Elomaa tunnettiin julkisuudessa näkymättömänä taustavaikuttajana, joka oli mukana ensimmäisen tulopoliittisen kokonaisratkaisun suunnittelussa 1960-luvun jälkipuoliskolla sekä myöhemmin 1970- ja 1980-luvuilla laajojen työehtosopimusten synnyttämisessä. 
Elomaa muistetaan myös sosialidemokraattien ja kansandemokraattien leireihin jakautuneen ammattiyhdistysliikkeen eheyttäjänä. Vaikka Elomaa itse oli kansandemokraatti, oli hänellä hyvät suhteet sekä SAK:n sosialidemokraatteihin että työnantajajärjestöön. Ennen SAK:n palvelukseen siirtymistään Elomaa toimi muun muassa 1950-luvulla Porissa SKP:n piiritoimitsijana sekä "Satakunnan Työn" päätoimittajana vuosina 1959–1962. Hän opiskeli 1950-luvulla kahteen otteeseen Sirola-opistossa ja 1962–1964 Moskovan yhteiskuntatieteiden instituutissa.
Luzoninkäpinkäinen

Luzoninkäpinkäinen ("Edolisoma coerulescens") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Luzoninkäpinkäistä tavataan Filippiinien pohjoisosissa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Luzoninkäpinkäisen alalajia "altera" tavattiin Cebulla, mutta se kuoli sukupuuttoon 1900-luvun alussa.
Sumbankäpinkäinen

Sumbankäpinkäinen ("Edolisoma dohertyi") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sumbankäpinkäistä tavataan Indonesiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, eikä sen uskota olevan vaarassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kainkäpinkäinen

Kainkäpinkäinen ("Edolisoma dispar") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kainkäpinkäistä tavataan Indonesiassa. Lajin populaatio ja levinneisyysalue ovat pienet.
Elinympäristö.
Kainkäpinkäinen elää metsissä ja metsänreunoilla. Sitä tavataan 1 400 metrin korkeuteen merenpinnan tasosta.
Kaitanokkakäpinkäinen

Kaitanokkakäpinkäinen ("Edolisoma tenuirostre") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kaitanokkakäpinkäistä tavataan Australiassa, Indonesiassa, Mikronesiassa, Palaussa, Papua-Uudessa-Guineassa, Salomonsaarilla ja Itä-Timorissa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
K. A. Waaranen

Konrad Alexis Waaranen, sukunimi alun perin "Hougberg" (4. marraskuuta 1849 Joutseno – 22. joulukuuta 1923 Sortavala) oli suomalainen seminaarinlehtori ja uskonnollinen kirjailija.
Konrad Vaarasen vanhemmat olivat filosofian tohtori, kirkkoherra, lääninrovasti Gabriel Wilhelm Hougberg (1797–1869) ja Gustava Margareta Kjemmer (k. 1868). Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin alkeisopistosta 1869 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatksi ja maisteriksi 1873 sekä suoritti teologian erotutkinnon 1877. Papiksi Vaaranen vihittiin 1878. Hän teki opintomatkoja Ruotsiin, Tanskaan, Saksaan ja Sveitsiin.
Vaaranen toimi Sortavalan opettajaseminaarin uskonnon lehtorina 1880–1911. Vaaranen oli mukana perustamassa Sortavalan Evankelista Seuraa ja hän oli seuran esimiehenä 1890–1911. Hän hoiti myös seuran kustannusliikettä ja toimitti seuran julkaisuja painokuntoon. Vuonna 1886 kirkolliskokous valitsi hänet suomalaisen virsikirjan toimituskuntaan.
Konrad Vaaranen oli naimisissa vuodesta 1875 Ida Kristina Tavastin kanssa.
Suomennoksia.
Nimellä "Konrad Aleksis Hougberg":
Nimellä "K. A. Waaranen":
Nimimerkillä "Kunnas":
Filippiinienkäpinkäinen

Filippiinienkäpinkäinen ("Edolisoma mindanense") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Filippiinienkäpinkäistä tavataan Filippiineillä. Sen kannaksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Laji on vähenemässä metsien tuhoutumisen takia, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Monte Cavo

Monte Cavo on Albanolaisvuorten toiseksi korkein vuori Roomasta noin 25 km kaakkoon. Tämä 949 m korkea kartiomainen vuorenhuippu sijaitsee Rocca di Papan alueella, josta sinne johtaa ikivanha "via sacra" ('pyhä tie'). Monte Cavo on n. 36 000 vuotta sitten sammunut tulivuori. Varsinkin 1800-luvulla vuori oli suosittu maalausten kohde. Mukaan oli tapana sijoittaa raunioita, roomalainen akvedukti tai paimenidylli. Monte Cavo lienee saanut nimensä "Cabum"-nimisestä kylästä.
Historia.
Muinaisaika.
Monte Cavon latinalainen nimi on "Mons Albanus", ja se oli latinalaisten pyhä vuori ainakin 1000-luvulta eaa. lähtien, siis kauan ennen Rooman perustamista. Vuorta hallitsi Juppiterille ("Iuppiter Latiaris") omistettu temppeli sekä muinainen asutuskeskus Alba Longa. Tarun ja paikallisten uskomusten mukaan Alba Longan oli perustanut Troijan sodasta Laviniumiin asettuneen Aineiaan poika Askanios. Myytin mukaan siis Alba Longa oli Laviniumin kolonia. Vaikka tästä ei ole mitään arkeologista näyttöä, tarinassa korostuu näiden kahden paikkakunnan välinen yhteys. Laviniumissa Aineiasta oli vastassa ystävällismielinen kuningas Latinus, joka on sittemmin antanut nimensä sekä latinalaisille että Latiumille. Taistellessaan etruskikuningasta vastaan Latinus oli äkkiä hävinnyt silmistä ilmaantuakseen sittemmin Mons Albanukselle jumalaksi korotettuna Juppiter Latiariksena, kaikkien latinalaisten etnisen yhtenäisyyden symbolina. Joka vuosi kokoonnuttiin Juppiter Latiariksen temppelialueelle viettämään latinalaisjuhlia. Mons Albanuksella solmittiin myös latinalaisliitto 600-luvulla eaa. ennen kaikkea etruskeja vastaan. Liitto hajosi v. 338 eaa., ja kulttikeskus siirrettiin Rooman Capitoliumille.
Temppelistä televiestintäasemaksi.
Keskiajalla Juppiterin temppelin sijoille perustettiin dalmatialaiserakkojen apostoli Pietarille pyhittämä retriitti. Sen jälkeen rakennusta käyttivät erilaiset uskonnolliset järjestöt. 1700-luvulla tila muutettiin luostariksi ja peruskorjattiin käyttäen hyväksi vanhan Jupiter-temppelin kiviä.
Vuonna 1890 tilat muutettiin kansainvälisen tason hotelliksi. Kuuluisia vierailijoita ovat olleen mm. kuningas Umberto II, näytelmäkirjailija Luigi Pirandello, marsalkka Armando Diaz sekä kuningas Edvard VIII puolisonsa Wallis Simpsonin kanssa. Toisen maailmansodan aikana Saksan "Wehrmacht" käytti hotellia radioviestinnän tukikohtana.
Sotien jälkeen tiloja on käytetty televiestintäasemana, ja antennien ja muiden laitteistojen valtaama alue on ympäröity aidalla. Tästä toiminnasta on tehty lukuisia valituksia sen ympäristöönsä levittämän sähkömagneettisen säteilyn johdosta. Antiikin Rooman muinaisuskonnon palauttamista haikailevat uuspakanat ovat vaatineet paikan palauttamista muinaiseen kunniaansa. Suunnitteilla ja osin toteutettunakin on liikojen antennien siirto muualle.
Lars Josef Achrén

Lars Josef Achrén (21. tammikuuta 1811 Oravainen – 13. elokuuta 1842 Munsala) oli herännäinen suomalainen pappi.
Achrénin vanhemmat olivat kappalainen Matias Achrén ja Elisabet Ulf. Hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1832 ja pappistutkinnon 1833 ja toimi sitten väliaikaisena pappina useissa Etelä-Pohjanmaan seurakunnissa. Herännäisyyteen kääntynyt Achrén käänsi ruotsiksi Anders Björkqvistin tunnetun postillan, käännös ilmestyi 1843 nimellä "Trons Öfning till salighet".
Achrénin puoliso vuodesta 1838 oli Charlotta Fredrika Stenbäck, runoilija Lauri Stenbäckin sisar.
Kuparijodidi

Kuparijodidi eli kupari(I)jodidi (CuI) on epäorgaaninen kupari- ja jodidi-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisissa synteeseissä ja polymeerejä stabiloivana reagenssina. Luonnossa kuparijodidia esiintyy marshiittimineraalina.
Ominaisuudet.
Kuparijodidi on huoneenlämpötilassa valkoista kiinteää ainetta, jonka epäpuhtaudet värjäävät ruskehtavaksi. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta. Se liukenee kuitenkin ammoniakkiin, jodidiliuoksiin ja syanidiliuoksiin muodostaen kompleksi-ioneja, esimerkiksi diammiinikupari(I)-ionin [Cu(NH3)2]+. Myös rikkihappo liuottaa kuparijodidia.
Valmistus ja käyttö.
Kuparijodidia voidaan valmistaa alkuaineistaan kuuman kuparin ja kaasuuntuneen jodin välisellä reaktiolla. Toinen tapa on kupari(II)suolan vesiliuoksen ja alkalimetallijodidiliuoksen välinen reaktio. Tässä reaktiossa muodostuu ensin kupari(II)jodidia. Se on kuitenkin pysymätön yhdiste, koska jodidi-ioni pelkistää Cu2+-ionin Cu+-ioniksi hapettuen itse jodiksi. Veteen liukenematon kuparijodidi saostuu ja voidaan erottaa suodattamalla. Reaktiossa sivutuotteena muodostuva jodi värjää saostuman ruskeaksi ja kuparijodidin valkoinen väri saadaan esiin natriumtiosulfaattiliuoksen avulla.
Cu2+ + 2 I− → CuI2
2 CuI2 → 2 CuI + I2
Kuparijodidia käytetään polymeerien lisäaineena parantamaan niiden stabiilisuutta korkeita lämpötiloja ja valoa vastaan. Sitä käytetään myös valoherkissä papereissa valokuvauskemikaalina, korroosionestoaineena kaivosteollisuuden sovellutuksissa, eläinten rehun lisäravinteena, pilvien kylvämiseen ja sen elohopean kanssa muodostamaa kaksoissuolaa käytetään lämpötilaindikaattorina. Kuparijodidia voidaan käyttää myös orgaanisten synteesien katalyyttinä muun muassa useissa kytkentäreaktioissa.
Voimapaperi

Voimapaperi on valkaisemattomasta sulfaattiselluloosasta valmistettua lujaa kääre- tai säkkipaperia. Sen paino on 60–90 g/m².
Voimapaperit ovat yksi perinteisimmistä paperilaaduista, joita on valmistettu 1800-luvun lopulta lähtien. Voimapaperitehtaat sijaitsevat yleensä sellutehtaan yhteydessä, koska varsinkaan ruskeaa kraft-massaa ei kannata kuivata ja kuljettaa.
Voimapaperien päätyypit ovat:
Cay Sevón

Cay Inger Elisabeth Sevón (ent. Kankaanpää, s. 22. maaliskuuta 1949 Kauniainen) on suomalainen valtiotieteiden tohtori, joka vastasi Turun kulttuuripääkaupunkivuodesta Turku 2011 -säätiön toimitusjohtajana ja asiamiehenä.
Cay Sevón kirjoitti ylioppilaaksi Grankulla Samskolasta 1969 ja opiskeli sosiologiaa ja poliittista historiaa Helsingin yliopistossa. Sevón työskenteli Suomen Kommunistisen Puolueen keskuskomitean kansainvälisellä osastolla
 1981–1986 ja Rauhanpuolustajien pääsihteerinä 1987–1992. Vuosina 1995–1996 Sevón toimi Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmän Pohjoismaiden vihreän vasemmiston ryhmävirkailijana Euroopan parlamentissa.
Sevón toimi 1997–2001 Turun kaupungin yhteiskuntasuhteista ja edunvalvonnasta vastaavana yhteyspäällikkönä, sitten sisäasiainministeriön kuntaosaston osastopäällikkönä ja ylijohtajana sekä samoissa tehtävissä myös valtiovarainministeriössä vuoteen 2008, jolloin hänet nimitettiin Turku 2011 -säätiön toimitusjohtajaksi.
Sevón väitteli valtiotieteiden tohtoriksi 1996 aiheenaan Ruotsin puolueettomuus jälleenrakennusajan Euroopassa. Hän on toiminut myös Stakesin tutkijana ja Suomen Akatemian tutkimusapulaisena. Vuonna 2010 Sevón valittiin Vuoden yhteiskuntatieteilijäksi. 
Joulukuussa 2013 hallinto- ja kuntaministeri Henna Virkkunen nimitti Sevónin yhdeksi kolmesta pääkaupunkiseudun kuntajakoselvittäjästä. 
Sevónin isä oli toimittaja Enzio Sevón.
Sevón sai Turun kulttuuripääkaupunkihankkeen vetäjänä Olutliiton ”Paha Nuutti”-nimityksen vuonna 2010. Olutliitto nimeää Pahaksi Nuutiksi henkilön tai tahon, joka on toiminnallaan jarruttanut olutkulttuuria Suomessa.
Yrjö Airila

Yrjö Elias Airila (vuoteen 1906 Nyholm; 25. kesäkuuta 1887 Vaasa – 25. kesäkuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, professori ja farmakologian tutkija.
Airilan vanhemmat olivat kirkkoherra Abel Nyholm ja Elisabeth Forsman. Hänen veljensä oli kielentutkija Martti Airila. Airila valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1914 ja väitteli samana vuonna tohtoriksi adanaliinin ja bromuraalin farmakologiasta. Airila toimi ensin Helsingin yliopiston kokeellisen farmakologian dosenttina vuodesta 1916 ja sitten lääketieteellisen kemian assistenttina sekä vuodesta 1917 lääketieteellisen kemian ja farmakologian vt. professorina. Farmakologian professoriksi hänet nimitettiin 1924. Lääkintöhallituksen oikeuskemistinä Airila toimi 1920–1924, samoin ajoittain lääkärinä maaseudulla ja Helsingissä vuodesta 1922 sekä Savonlinnan kylpylän ylilääkärinä 1939–1942. Robert Tigerstedtin johdolla opiskellut Airila täydensi tietojaan Wienissä ja Berliinissä. Tutkijana hän perehtyi muun muassa anafylaksiaan sekä tiettyjen aineiden vaikutuksiin verenkiertoon. Airila oli kansainvälisesti tunnettu tiedemies, jota pidetään nykyaikaisen farmakologian uranuurtajana Suomessa.
Airilan ensimmäinen puoliso vuodesta 1913 oli Hellin Olivia Lundán (er.) ja toinen vuodesta 1934 Stella Alile Spoof.
Emanuele Filiberto (Aostan herttua)

Emanuele Filiberto, Aostan toinen herttua (13. tammikuuta 1869 Genova – 4. heinäkuuta 1931 Torino) oli italialainen marsalkka ja Savoijin kuningashuoneen jäsen. Hän oli Italian armeijan tärkeimpiä komentajia ensimmäisen maailmansodan aikana.
Elämäkerta.
Emanuele Filiberton isä oli Espanjan kuninkaana vuosina 1870–1873 ollut Aostan ensimmäinen herttua Amadeus I ja isoisä Italian kuningas Viktor Emanuel II. Hänen äitinsä oli kuningatar María Victoria dal Pozzo. Amadeuksen vanhimpana poikana Emanuele Filiberto sai tammikuussa 1871 Espanjan kruununprinssille kuuluvan Asturian ruhtinaan arvon, mutta vain kaksi vuotta myöhemmin hänen isänsä joutui luopumaan Espanjan kruunusta ja poistumaan perheineen maasta. Abruzzon herttua Luigi Amedeo oli Emanuele Filiberton veli ja Italian kuningas Viktor Emanuel III hänen serkkunsa.
Emanuele Filiberto kävi Torinon sotilasakatemian ja palveli upseerina Italian tykistössä. Hän sai kenraalimajurin arvon vuonna 1897 ja kenraaliluutnantin vuonna 1902. Hän oli vuosina 1905–1910 armeijakunnan komentajana Napolissa.
Maailmansodan puhjetessa Emanuele Filiberto toimi Italian tykistön tarkastajana. Italian liittyessä sotaan toukokuussa 1915 hän oli X armeijakunnan komentaja, mutta siirtyi samantien 3. armeijan johtoon. Emanuele Filiberto kuului maailmansodan aikana Italian armeijan osaavimpiin komentajiin. Hänen armeijansa onnistui valtaamaan Gorizian kuudennessa Isonzon taistelussa elokuussa 1916 ja luomaan siten Italialle sillanpääaseman Isonzojoen vastarannalle. Tämä oli ainoa Italian Isonzon taisteluissa saavuttama merkittävä voitto. Italialaisten linjojen hajottua Caporetton taistelussa lokakuussa 1917 Emanuele Filiberto pelasti 3. armeijan perääntymällä hallitusti Tagliamenton taakse. Hän osallistui vuonna 1918 Piavejoen linjan puolustustukseen.
Emanuele Filiberto ylennettiin sodan aikana kenraaliksi ("generale di corpo d’armata"). Sodan jälkeen hän sai vuonna 1919 Italian armeijan ylimmän kenraalinarvon ("generale d’esercito") ja hänet nimitettiin ylimmän sotaneuvoston jäseneksi sekä 1. armeijan komentajaksi. Fasistihallinto antoi hänelle marsalkan arvon vuonna 1926. Emanuele Filiberto oli vuosina 1925–1927 Opera nazionale dopolavoro -organisaation puheenjohtaja. Kuoltuaan vuonna 1931 hänet haudattiin Redipuglian sotamuistomerkin yhteyteen maailmansodassa kaatuneiden sotilaidensa luo.
Perhe.
Emanuele Filiberton puoliso oli vuodesta 1895 Orléansin ”prinsessa” Hélène, Pariisin kreivin tytär. Emanuele Filiberton kuoltua Aostan herttuan arvon peri hänen poikansa Amedeo, josta tuli myöhemmin Etiopian varakuningas. Nuoremmasta pojasta tehtiin toisen maailmansodan aikana Kroatian nukkehallitsija nimellä Tomislav II.
Voipaperi

Voipaperi on yleisnimitys, jolla tarkoitetaan sellaisia kovapintaisia ja sitkeitä paperilaatuja, jotka ovat tavallista valkoista paperia läpikuultavampia. Niistä tärkeimpiä ovat pergamenttipaperi ja pergamiini. Voipaperi on tarkoitettu ainoastaan kääre- ja aluspaperina käytettäväksi, eikä sovellu uuniin leivinpaperin korvikkeeksi. Nimi viittaa aiemmin yleiseen käyttötarkoitukseen: irtovoin pakkaamiseen.
Suojattu kasvu

Suojattu kasvu on Turussa Aurajoen länsirannalla sijaitseva graniittiveistos, jonka tekijä on vehmaalainen kuvanveistäjä Jarkko Roth (s. 1943). Vuonna 1983 valmistuneen teoksen lahjoitti kaupungille Rakennusliike Kivikartio 40-vuotisjuhlansa yhteydessä 1985. Kivikartion perustaja teollisuusneuvos Pauli Lappalainen kertoi teoksen kuvaavan sitä suojaisaa kasvuympäristöä, jonka vakaasti kehittyvä Turku tarjoaa eteenpäin pyrkivälle yritykselle.
Teoksen sijaintipaikka on Läntinen Rantakatu 25:n kohdalla.
Krokotiilikuja

 
Krokotiilikuja on novelliantologia, joka on koottu puolalaisen kirjailijan Bruno Schulzin eri kokoelmista. Novellit on suomentanut Aarno Peromies saksankielisistä käännöksistä. Antologian on julkaissut vuonna 1965 Otava.
Juri Nummelin sanoo kirjoituksessaan, että Schulz ei ole kauhukirjailija, vaikka häntä on verrattu englantilaiseen kauhukirjailijaan Clive Barkeriin. Schulz on Nummelinin sanoin ”metamorfoosien surrealistinen kronikoitsija”. Hän arvelee, että hänen omaa vanhaa tulkintaansa ohjaili Peromiehen koukeroinen saksalaisvaikutteinen käännös ja ehkä myös myös amerikkalaisten Qauy-veljesten animaatio "Street of Crocodiles" (1986). Nummelin arvioi, että Tapani Kärkkäisen uusi käännös kokoelmassa "Kanelipuodit ja muita kertomuksia" muuttaa Schulz-tulkintaa huomattavasti. Tämän kokoelman niminovelli on saanut siinä uuden nimen "Krokotiilikatu"
Kanelipuodit

Kanelipuodit () on vuonna 1933 ilmestynyt puolanjuutalaisen kirjailijan Bruno Schulzin novellikokoelma. Kokoelman kertomukset on julkaistu suomeksi teoksessa "Kanelipuodit ja muita kertomuksia" (Basam Books, 2013) Tapani Kärkkäisen kääntäminä. 
Suomennos.
"Kanelipuodit ja muita kertomuksia" -teoksessa on julkaistu suomeksi kaikki Sculzin säilyneet proosateokset, myös Schulzin toinen teos "Kuolinilmoituksen sanatorio" (1936) sekä neljä kirjallisuuslehdissä ilmestynyttä novellia. Kirja on kuvitettu Schulzin piirroksin, ja se on varustettu Virpi Hämeen-Anttilan kirjoittamalla esipuheella sekä suomentajan laajalla jälkisanalla ja viitteillä. Käännös on tehty Schulzin koottujen proosateosten tieteellisestä laitoksesta "Opowiadania: Wybór esejów i listów".
Schulzin kertomuksia ilmestyi suomeksi vuonna 1965 välikielen kautta valikoimana "Krokotiilikuja", jonka Otava julkaisi Moderneja kirjailijoita -sarjassa. Suomennoksen teki Aarno Peromies Josef Hahnin 1960-luvulla tekemästä saksannoksesta. Teoksesta kuitenkin puuttui useita tärkeitä tekstejä, varsinkin "Kuolinilmoituksen sanatoriosta".
Sentneri

Sentneri (tunnus cwt; engl. centum weight tai hundredweight) on vanha painomitta. Brittiläinen sentneri () on 112 paunaa eli 50,802 3 kg. Brittiläinen tonni ("long ton") on 20 cwt. Amerikkalainen sentneri "short hundredweight", on 100 paunaa, ja amerikkalainen tonni ("short ton") on 20 amerikkalaista sentneriä eli 2 000 paunaa. Jalometallien punnituksessa käytetty "troy hundredweight" on kuitenkin 100 troy-paunaa eli 37,324 172 16 kg.
"Metrinen sentneri" tarkoittaa senttaalia, joka on 100 kg.
Kokoelma (Jukka Poika)

Kokoelma on suomalaisartisti Jukka Pojan ensimmäinen kokoelma-albumi. Suomen Musiikki -levy-yhtiö julkaisi sen digitaalisesti ladattavana, CD:nä sekä vinyylilevynä 4. lokakuuta 2013. Kokoelmalta-albumilta löytyy vanhojen kappaleiden lisäksi kaksi uutta kappaletta, "Pelimies" sekä "Laineet", jotka molemmat on julkaistu singleinä. "Laineet" on uusi versio vuonna 2003 Kompostikoplan kanssa levytetystä kappaleesta "Keinuta mua". Albumilla neljä kappaletta on tulkittu uudestaan.
"Kokoelma" nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan kuudenneksi, joka on myös sen toistaiseksi paras sijoitus listalla. "Kokoelma" ylitti kahdessa päivässä kultalevyrajan, kun sitä myytiin yli 10 000 kappaletta.
Aiju von Schöneman

Arja Anitra "Aiju" von Schöneman (syntymäsukunimi Soriola; 17. lokakuuta 1939 Hämeenlinna – 8. helmikuuta 2022 Turku) oli turkulainen kulttuurivaikuttaja ja Turun tuomiokirkon entinen opas. Hän alkoi käyttää nimeä Aiju 12-vuotiaana.
Sotkamossa nimismiehen tyttärenä varttunut von Schöneman tuli Turkuun opiskellakseen lukiossa. Sen jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa kirjallisuustiedettä, psykologiaa ja sosiologiaa. Hän työskenteli opintojen ohella toimittajana "Radiokuuntelija"-lehdessä. Hän tapasi tulevan puolisonsa, psykiatri Armo Hormian, joka pyysi von Schönemania ryhtymään pienen kirjankustantamonsa Tajon kirjalliseksi johtajaksi. Von Schönemanista tuli Hormian kolmas vaimo. Väkivaltaisen avioliiton ja vuonna 1972 tapahtuneen avioeron jälkeen von Schöneman jatkoi kahden lapsen yksinhuoltajana opintojaan Turun yliopistossa ja aloitti pitkän uransa Turun tuomiokirkon suosittuna oppaana, aluksi kesäisin ja vuodesta 1981 ympäri vuoden, ja toimi myös vahtimestarina. Von Schöneman jäi eläkkeelle 2003, mutta opasti tuomiokirkossa senkin jälkeen.
Vuosina 1984–1990 von Schöneman oli yhdessä Ilkka-Juhani Takalo-Eskolan ja Antero Kareen kanssa perustamassa Retretin näyttelyluolastoa Punkaharjulla ja kouluttamassa sen oppaita. Tuomiokirkon ja Retretin ohella von Schöneman on opastanut myös muun muassa Turun linnassa. Hän on toiminut Turun kaupungin nimistötoimikunnassa ja kulttuurilautakunnassa sekä Turun kirkkovaltuustossa ja -neuvostossa. Vuonna 2007 Turkuseura nimesi Aiju von Schönemanin Vuoden kulttuuriturkulaiseksi. Seuraavana vuonna hän oli yksi Turun Tähti -palkinnon saajista.
"Aiju" (Turkuseura, 2014) on Sinikka Klemettilän toimittama muistelmateos, jossa von Schöneman muistelee muun muassa väkivaltaista avioliittoaan Hormian kanssa.
Näyttelijä Eira Soriola oli Aiju von Schönemanin vanhempi sisar.
Armando Diaz

Armando Vittorio Diaz (5. joulukuuta 1861 Napoli – 29. helmikuuta 1928 Rooma) oli italialainen marsalkka. Hän johti Italian sodankäyntiä ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa 1917–1918.
Elämäkerta.
Diaz kävi sotilaskoulun Napolissa ja Torinossa, ja aloitti upseerinuransa tykistön aliluutnanttina vuonna 1881. Vuonna 1894 hänestä tuli eversti ja 93:nnen jalkaväkirykmentin komentaja. Diaz komensi menestyksekkäästi rykmenttiään vuosien 1911–1912 sodassa Turkkia vastaan ja sai 1914 ylennyksen kenraalimajuriksi. Hän auttoi kenraali Luigi Cadornaa Italian armeijan uudelleenjärjestelyssä maailmansodan alla ja Italian liityttyä sotaan hänestä tuli päämajan operaatiojohtaja. Vuoden 1915 lopussa Diaz ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin 48:nnen jalkaväkidivisioonan komentajaksi. Vuonna 1917 hän siirtyi 23:nnen armeijakunnan johtoon.
Italian kärsittyä nöyryyttävän murskatappion saksalaisille ja itävaltalaisille Caporetton taistelussa lokakuussa 1917 Cadorna siirrettiin uuden pääministerin Vittorio Orlandon määräyksestä syrjään ja Diaz nimitettiin 8. marraskuuta hänen tilalleen pääesikunnan päälliköksi, mikä tosiasiassa merkitsi Italian ylipäällikön tehtäviä. Diaz sai Italian armeijan takaisin jaloilleen, ja Itävalta-Unkarin hyökkäys Piaven luona kesäkuussa 1918 torjuttiin menestyksekkäästi. Maan hallituksen painostuksesta Diaz määräsi Italian armeijan myös vastahyökkäykseen, ja heinäkuun alkuun mennessä itävaltalaiset lyötiin. Lopullisesti Itävalta-Unkarin armeija murskattiin Vittorio Veneton taistelussa lokakuun 1918 lopussa. Aivan maailmansodan loppuvaiheessa saavutettu voitto teki Diazista suositun. Hänet ylennettiin ensin armeijakenraaliksi ("generale d’esercito") ja nimitettiin myöhemmin ylimmän sotaneuvoston varapuheenjohtajaksi. Hän toimi armeijan tarkastajana, kunnes jätti aktiivipalveluksen marraskuussa 1920. Joulukuussa 1921 Diazille myönnettiin erityinen aatelisarvo "duca della victoria" (”voiton herttua”). Hän toimi sotaministerinä Benito Mussolinin hallituksessa 1922–1924, mutta joutui vetäytymään tehtävästä terveysongelmien vuoksi. Vuonna 1924 hän sai vielä marsalkan sotilasarvon.
Barrie Colts

Barrie Colts on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin keskidivisioonassa. 
Seuran kotikaupunki on Barrie Ontariossa.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Porttaalitunneli

Porttaalitunneli on Porin rautatieaseman yhteydessä sijaitseva jalankulku- ja pyöräilytunneli, joka yhdistää Porin keskustan Tiilimäen ja Isomäen kaupunginosiin. 
Tampere–Pori-radan alittava tunneli on noin 100 metriä pitkä ja sieltä on yhteys myös asemalaitureille. Ratapihan jälkeen Porttaalitunneli jatkuu Valtatie 2:n alitse jalankulun ja pyöräilyn väylänä ja liittyy Satakunnan keskussairaalan kohdalla muun muassa lentoasemalle ja urheilukeskukseen johtavalle Tiilimäentielle. 
Vuonna 1998 valmistuneen Porttaalitunnelin on suunnitellut helsinkiläinen Arkkitehtitoimisto Esa Piironen. Se on osa vuonna 2002 perustettua Porin kansallista kaupunkipuistoa, joka ulottuu Kirjurinluodolta kaupungin keskustan puistoakselin kautta Isomäen urheilukeskukseen. Keskimääräinen vuorokausiliikenne tunnelissa oli kesäaikana 2012 noin 2 200 henkilöä.
Brampton Steelheads

Brampton Steelheads on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin keskidivisioonassa. 
Seuran kotikaupunki on Brampton, Ontario.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Sudbury Wolves

Sudbury Wolves on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin keskidivisioonassa. 
Seuran kotikaupunki on Sudbury Ontariossa.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Owen Sound Attack

Owen Sound Attack on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan läntisen konferenssin keskilänsidivisioonassa. Seuran kotikaupunki on Owen Sound Ontariossa.
Raisin’ Cain

Raisin’ Cain on yhdysvaltalaisen kitaristin, laulajan, lauluntekijän, yhtyeenjohtajan ja tuottajan Johnny Winterin studioalbumi vuodelta 1980.
Vuoden 2012 uudelleenjulkaisun kansitekstin mukaan albumi sisältää hitin ”Rollin’ and Tumblin’”.
Tuotantoneuvojana ja äänittäjänä on toiminut Dave Still ja johtajana Steve Paul. Still on tehnyt miksauksen New York Cityssä Hit Factoryssa apunaan Chris Tergesen.
Kannen valokuvan on ottanut Susan Chang ja muut Susan Warford. Taidesuunnittelusta on vastannut Paula Scher.
Kiitoksissa on mainittu Teddy Slatus, Jacqueline Lau, Johnnie Allan, Mike Geremia, Elam Williams, Norman Simon (Uncle Sam’s), Borck and Mensch, Eli Schoenfeld, Premier Talent ja CBS Recordsin henkilökunta.
Kokoonpano.
sekä
taustakuoro: