tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Saarilammi (Rautajoki)

Saarilammi on PirkanmaallaSastamalan Vammalassa Kylmäkoskenmaalla sijaitseva lampi.
Maantiede.
Saarilammin pituus on 150 metriä ja leveys 90 metriä. Se sijaitsee metsäisen suon keskellä. Lammella on lyhyt oja Saarijärveen. Lampi on autio, mutta Saarijärvelle tulee sen ohi metsäautotie mökille
Vesistösuhteita.
Saarilammi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Rautajoen valuma-alueeseen (35.134) se kuuluu. Lampeen laskee pari suo-oja, joista toinen tulee Saarijärvensuolta. Sen laskuoja on lyhyt kaivettu oja Saarijärveen. Lammen vedenpinnan korkeus on 113,7 metriä, joka on sama kuin Saarijärvelläkin.
Titaanitrikloridi

Titaanitrikloridi eli titaani(III)kloridi (TiCl3) on titaani- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian reaktioissa, ja sitä valmistetaan yleensä pelkistämällä titaanitetrakloridista.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa titaanitrikloridi on violettia tai ruskeaa kiteistä ainetta. Se on polymorfista, ja sillä on 4 eri kidemuotoa α-, β-, γ- ja δ-muodot. Näistä sinisiä ovat α-,γ- ja δ-titaanitrikloridit. Niiden rakenteelle on tunnusomaista kerrosmaisuus, ja kerrokset koostuvat TiCl6-oktaedreistä. Alkeiskoppi on α-muodossa heksagonaalinen ja γ-titaanitrikloridissa kuutiollinen. Sen sijaan δ-titaanitrikloridin rakenne ei ole yhtä järjestäytynyt ja muistuttaa α- ja γ-muotojen välimuotoa. β-Titaanitrikloridi on väriltään ruskeaa, ja sen rakenteessa jokainen titaani-ioni on sitoutunut kolmeen kloridi-ioniin, jotka toimivat siltoina titaani-ionien välissä. Titaanitrikloridin kidemuodoista α-muoto on stabiilein, ja esimerkiksi β-titaanitrikloridi muuntuu α-titaanitrikloridiksi kuumennettaessa noin 250 °C:n lämpötilaan. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen heksahydraatti (TiCl3·6H2O)
Titaanitrikloridi liukenee hyvin veteen ja muodostaa vedessä sinisiä, violetteja tai vihreitä akvakomplekseja. Yhdiste liukenee myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, dimetoksietaaniin ja tetrahydrofuraaniin, mutta ei dietyylieetteriin eikä bentseeniin. Kuiva yhdiste saattaa syttyä palamaan ilman ja kosteuden vaikutuksesta. Yhdiste muodostaa monien liuottimien kanssa komplekseja; esimerkiksi tetrahydrofuraanikompleksi on väriltään sinivihreä ja pyridiinin kanssa muodostuva kompleksi vihreä. Titaanitrikloridi hajoaa voimakkaasti kuumennettaessa disproportioituen titaanitetrakloridiksi ja titaanidikloridiksi. Yhdiste on voimakas pelkistin.
 2 TiCl3 → TiCl4 + TiCl2
Valmistus ja käyttö.
Titaanitrikloridia voidaan valmistaa liuottamalla metallista titaania laimeaan vetykloridiin, mutta yleensä sitä tuotetaan pelkistämällä titaanitetrakloridista. Pelkistimenä voidaan käyttää joko vetyä, titaania, alumiinia tai sinkkiä 500 °C:n lämpötilassa. Näin muodostuu α-kidemuotoa. Muita kidemuotoja voidaan valmistaa pelkistämällä titaanitetrakloridia alkyylialumiiniyhdisteillä joko 80 °C:n lämpötilassa, jolloin muodostuu β-muotoa, tai 150–200 °C:n lämpötilassa, jolloin muodostuu γ-titaanitetrakloridia. Jauhamalla joko α- tai γ-titaanitrikloridia muodostuu δ-kidemuotoa.
2 TiCl4 + H2 → 2 HCl + 2 TiCl3
Titaanitrikloridia käytetään useissa reaktioissa katalyyttinä. Yhdessä trietyylialumiinin kanssa sitä käytetään alkeenien polymeroinnissa tarvittavana Ziegler–Natta-katalyyttinä. Yhdistettä voidaan käyttää myös pelkistimenä muun muassa väriaineiden valmistuksessa ja karbonyyliyhdisteiden pelkistävässä kytkennässä visinaalisiksi dioleiksi ja alkeeneiksi. Yhdisteen vesiliuoksia käytetään mittaliuoksina titanometrisissä titrauksissa.
Anthony Carmona

Anthony Thomas Aquinas Carmona (s. 7. maaliskuuta 1953) on trinidadilainen lakimies ja poliitikko. Hän toimi Trinidad ja Tobagon presidenttinä 2013–2018. Ennen presidentiksi valintaansa hän oli tuomarina maansa korkeimmassa oikeudessa sekä kansainvälisessä rikostuomioistuimessa. Trinidad ja Tobagossa presidentin asema on lähinnä seremoniallinen.
Stephan Leyhe

Stephan Leyhe (s. 5. tammikuuta 1992 Schwaledfeld) on saksalainen mäkihyppääjä ja joukkuekilpailun maailmanmestari. Hän edustaa SC Willingeniä.
Leyhe oli saavuttamassa Saksalle lentomäen MM-hopeaa joukkuemäestä Kulmissa vuonna 2016. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui normaalimäessä 13:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli mukana Saksan hopeajoukkueessa. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Leyhe voitti kultaa joukkuemäessä ja oli kuudes normaalimäessä. Pekingin olympialaisissa 2022 Leyhe saavutti pronssia joukkuemäessä ja sijoittui normaalimäessä 24:nneksi. Kulmin lentomäen MM-kilpailuissa 2024 hän saavutti joukkuekilpailussa pronssia ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kymmenenneksi. Nuorten tasolla hänellä on MM-hopeaa joukkuemäestä vuosina 2010 Hinterzartenista ja 2011 Otepäästä.
Leyhe debytoi mäkihypyn maailmancupissa joulukuussa 2014 Engelbergin osakilpailussa Sveitsissä. Hän oli kilpailussa 13. oltuaan ensimmäisen kierroksen jälkeen kahdeksantena. Leyhe saavutti tuolla sijoituksella myös uransa ensimmäiset maailmancupin pisteet. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Sapporossa tammikuussa 2016. Ensimmäisen palkintosijansa Leyhe saavutti Wisłassa marraskuussa 2018 oltuaan toinen. Hän sijoittui toiseksi myös Sapporossa ja Râșnovissa helmikuussa 2020. Ensimmäisen maailmancupin henkilökohtaisen voittonsa hän nappasi kotimäessään Willingenissä 8.2.2020. Hän voitti kilpailun oltuaan ensimmäisen kierroksen jälkeen toisena, nousten toisen kierroksen pisimmällä 144,5 metriä kantaneella leiskautuksellaan voittoon ohi Puolan Kamil Stochin. Hän sijoittui samalla kaudella kolmanneksi Lillehammerissa. Kaudella 2023–2024 Leyhe sijoittui kolmanneksi Rukan ensimmäisessä kilpailussa.
Leyhe sijoittui maailmancupin kokonaispisteissä kuudenneksi kaudella 2019–2020. Keski-Euroopan mäkiviikon 2018–2019 kokonaiskilpailussa Leyhe sijoittui kolmanneksi ja 2016–2017 kahdeksanneksi. Continental Cupissa Leyhe on voittanut urallaan yhden osakilpailun Renassa joulukuussa 2014.
Lea Einfalt

Lea Einfalt (s. 19. toukokuuta 1994 Ljubljana) on slovenialainen maastohiihtäjä. Hän edustaa TSK Triglav Kranjia. 
Einfalt debytoi maastohiihdon maailmancupissa joulukuussa 2013 ollen Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 54:s. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Einfalt saavutti joulukuussa 2014 niin ikään Davosista ollen 10 kilometrin vapaan kilpailussa 20:s. Tuo sijoitus on myös Einfaltin uran paras sijoitus yksittäisessä maailmancupin osakilpailussa. Tour de Skin 2015 viimeisen etapin osuusajoissa hän oli 11. nopein.
MM-kilpailuihin Einfalt osallistui ensimmäisen kerran Val di Fiemmessä 2013, jolloin hän oli ainoalla matkallaan 10 kilometrin vapaalla 62:s. Falunissa 2015 hän sijoittui parhaimmillaan 26:nneksi 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa.
Einfaltilla on nuorten MM-kisoista saavutettuna hopea yhdistelmäkilpailusta ja pronssi viestistä vuodelta 2012 Erzurumista sekä alle 23-vuotiaiden sarjassa hopea 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailusta Râșnovista 2016. Nuorten olympialaisissa hän sai pronssia 5 kilometrin perinteisen kilpailussa Innsbruckissa 2012. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla hän saavutti hopeaa 5 kilometrin vapaan kilpailussa Liberecissä 2011.
Pientä pintaremonttia

Pientä pintaremonttia on vuosina 2006–2014 esitetty suomalainen sisustusohjelma. Ohjelmaa tuotti vuosina 2006–2013 Nordisk Film &amp; TV ja vuosina 2013–2014 Eyeworks Finland. Ohjelmaa esitettiin MTV3-kanavalla. Ohjelmassa remontoitiin ja sisustettiin rakennuksia. Ohjelman juontajana toimi aluksi Tarmo Ruubel ja myöhemmin Aleksi Sariola.
Ohjelman spin-offiksi tehtiin vuosina 2014–2015 "Pientä mökkiremonttia," jonka juonsi alkuperäisformaatin tapaan Aleksi Sariola.
Venetsian pyöveli

Venetsian pyöveli () on vuonna 1963 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Luigi Capuanon ohjaaman elokuvan pääosia esittävät yhdysvaltalaiset Lex Barker ja Guy Madison sekä Alessandra Panaro ja Mario Petri.
Juoni.
Venetsian dogen poika Sandrigo Bemba on menossa naimisiin kauniin Leonoran kanssa. Ennen häitä hän saa tietää olevansa dogen merirosvolaivalta pelastama lapsi. Leonoraa tavoittelee myös suurinkvisiittori Rodrigo Zeno, joka syyttää Sandrigoa maanpetturiksi ja tuomitsee hänet kuolemaan. Rodrigo houkuttelee pyöveliksi merirosvokapteeni Guarnierin, joka haluaa kostaa dogelle laivalla kadonneen poikansa kuoleman.
Tuotanto.
"Venetsian pyöveli" on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa sekä Venetsiassa. Se on yksinkertainen mutta melko viihdyttävä pukudraama ja miekkamiesseikkailu, jonka ansioita ovat värikäs puvustus sekä lavasteina toimivat Venetsian nähtävyydet. Elokuva on saatavilla hyvälaatuisena saksalaisena DVD:nä, joka sisältää italian-, saksan- ja englanninkieliset ääniraidat.
Terra Patris

Terra Patris Oy on suomalainen perheomisteinen konserni, jonka tytäryhtiöt toimivat bioenergia-, maanrakennuskone- ja sopimusvalmistusteollisuudessa sekä veneiden valmistuksessa. Konserni on yksi merkittävimmistä polttopuukoneiden valmistajista maailmassa.
Historia.
1999–2009.
Jari Löfroos perusti Terra Patris Oy:n vuonna 1999 yhtiökumppaninsa kanssa. He aikoivat ostaa yrityksiä alalta, jotka itse tuntevat. Löfroos oli toiminut konepajateollisuudessa yli 20 vuotta.
Yhtiön ensimmäinen ostos oli vuonna 2002 Maaselän Kone Haapajärveltä. Haapajärvellä vuonna 1983 perustettu perheyritys toimi metalliteollisuudessa. Terra Patris työllisti noin 100 henkilöä. Elokuussa se osti Tyrnävältä metallialalla toimineen Medpower Oy:n sekä sen tytäryhtiön Metalpower Oy:n. Ne toimivat elektroniikka-, kone- ja kalusteteollisuudessa sopimusvalmistajina ja työllistivät noin 75 henkilöä.
Vuonna 2004 Laitilasta ostettiin Laitilan Rautarakenne. Yhtiön olivat perustaneet veljekset Jari ja Jarmo Paavola vuonna 1977. Yhtiön toimitusjohtaja Jari Paavolan seuraajana aloitti Matti Piela. Yhtiöllä oli 60 työntekijää ja sen liikevaihto oli noin 7 miljoonaa euroa. Samana vuonna ostettiin myös Seliö Boats, joka valmisti Yamarin-veneitä ja toimi alihankkijana metalliteollisuudessa.
Vuonna 2007 Terra Patris osti kolmannen klapikoneiden valmistajan, Ylistaron Terästakomo Oy:n. Se työllisti 60 henkilöä ja valmisti Palax-klapikoneita. Yrityskaupan myötä yhtiön liikevaihdoksi tuli 40 miljoonaa euroa. Konsernin klapikone-brändit toimivat itsenäisesti.
2010–2019.
Vuonna 2014 yhtiön toimialoja olivat bioenergia-, maanrakennuskone- ja sopimusvalmistusteollisuus ja veneiden valmistus.
Helmikuussa 2015 Terra Patris osti 60 prosenttia vuonna 1990 perustetusta venevalmistaja Oy Finn-Marin Ltd:stä. Yhtiöllä oli 120 työntekijää Kokkolan alueella. Yrityksen venebrändejä olivat Finnmaster-perheveneet, Finnmaster Husky -alumiiniveneet ja Grandezza-premiumveneet. Terra Patrisin yhtiöitä olivat Maaselän Kone, Laitilan Rautarakenne, Movax, Metalpower ja Ylistaron Terästakomo.
Heinäkuussa 2018 Oy Finn-Marin Ltd ja Seliö Boats Oy fuusioitiin. Uusi yhtiö alkoi toimia nimellä Finnmaster Boats Oy.
2020–.
Vuonna 2020 Terra Patris yhdisti klapikoneita valmistaneet yhtiönsä. TP Silva muodostui Japa-tuotteita valmistaneesta Laitilan Rautarakenteesta, Palax-laitteita valmistaneesta Ylistaron Terästakomosta ja Hakki Pilke-tuotteisiin keskittyneestä Maaselän Koneesta. Japan valmistus siirrettiin Laitilasta Haapajärvelle. Yhtiö valmistaa myös rehunjakovaunuja.
Organisaatio ja tuotemerkit.
Konsernin brändejä ovat Grandezza- ja Finnmaster-veneet, Movax-paalutusratkaisut, Hakkipilke-, Palax- ja Japa-polttopuukoneet. Tämän lisäksi yritys toimii alihankinta- ja erikoiskonepajateollisuudessa. 
Vuonna 2023 Terra Patriksen tytäryhtiötä olivat: 
Tytäryhtiöillä on 8 tehdasta, jotka työllistävät yhteensä lähes 500 henkilöä ympäri Suomea.
Maksim Kondratjev

Maksim Valerjevitš Kondratjev (; s. 20. tammikuuta 1983 Toljatti, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa KHL-joukkue Amur Habarovskia.
Ura.
Seuraura.
Kondratjev on Lada Toljatin kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä 15-vuotiaana seuran kakkosjoukkueessa Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa kaudella 1998–1999. Kauden 2000–2001 Kondratjev pelasi osaksi Toljatin kakkosjoukkueessa ja osaksi sarjatasoa ylempänä Vysšaja Ligan TsSK VVS Samarassa. Toronto Maple Leafs varasi hänet kuudennella kierroksella 168. pelaajana . Kaudella 2001–2002 Kondratjev nousi Toljatin Superliiga-joukkueeseen, jossa tulokaskausi toi 42 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa tehot 3+3=6.
Kaudeksi 2003–2004 Kondratjev siirtyi Toronto Maple Leafsin organisaatioon. Hän pelasi seitsemän NHL-ottelua ilman tehopisteitä ja 18 AHL-ottelua farmijoukkue St. John's Maple Leafsissa tehopistein 3+5=8, kunnes Kondratjev palasi joulukuussa 2003 takaisin Lada Toljattiin. Maaliskuussa 2004 Maple Leafs kauppasi hänen ja Jarkko Immosen oikeudet, kesän ensimmäisen kierroksen varausvuoron sekä kesän toisen kierroksen varausvuoron New York Rangersiin vaihdossa Brian Leetchiin ja kesän 2004 neljännen kierroksen varausvuoroon. Kondratjev aloitti kauden 2004–2005 Rangersin farmijoukkue Hartford Wolf Packissa, mutta hän palasi marraskuussa 2004 taas Toljattiin vuoksi. Kaudella 2005–2006 Kondratjev pelasi Rangersissa 29 NHL-ottelua tehopistein 1+2=3 ja neljä ottelua Wolf Packissa. Tammikuussa 2006 Rangers kauppasi hänet Anaheim Ducksiin vaihdossa Petr Sýkoraan ja kesän toisen kierroksen varausvuoroon. Kondratjev pelasi loppukautensa kokonaan AHL-joukkue Portland Piratesissa.
Kondratjev palasi kaudeksi 2006–2007 vapaana agenttina Lada Toljattiin, jossa hän teki pääsarjauransa yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 3+16=19. Kondratjev teki myös pääsarjauransa yhden kauden jäähyennätyksen 144 minuutillaan, joilla hän sijoittui Superliigan jäähypörssissä kuudenneksi. Heinäkuussa 2007 Kondratjev teki vuoden mittaisen sopimuksen Anaheim Ducksin kanssa ja palasi Pohjois-Amerikkaan kaudeksi 2007–2008. Hän ehti pelata vain neljä NHL-ottelua, kunnes Kondratjev palasi taas kotimaahansa ja siirtyi SKA Pietarin riveihin. Kaudella 2008–2009 hän jatkoi uraansa Superliigan tilalle perustetussa KHL:ssä TsSKA Moskovan paidassa ja kaudeksi 2009–2010 Kondratjev siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Salavat Julajev Ufaan. Kausi 2009–2010 päättyi Gagarin Cupiin.
Kolmen Ufassa vietetyn vuoden jälkeen Kondratjev siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Lokomotiv Jaroslavliin kaudeksi 2012–2013. Lokakuussa 2012 hänet kuitenkin kaupattiin aiempaan seuraansa TsSKA Moskovaan vaihdossa Aleksandr Guskoviin. Kaudeksi 2013–2014 Kondratjev siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Traktor Tšeljabinskiin.
Maajoukkueura.
Kondratjev edusti Venäjää MM-kilpailuissa vuosina 2004 ja 2007, joista jälkimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2002 ja 2003, joista molemmat turnaukset päättyivät maailmanmestaruuteen.
Elmo, urheilija

Elmo, urheilija on Juhani Peltosen kirjoittama ja Yleisradion toteuttama kuunnelma vuodelta 1977. Kestoltaan kuunnelma on 50 minuuttia ja sen ohjasi Lars Svedberg. Kyseessä on parodinen tarina Elmo-nimisestä suomalaisesta urheilusankarista, joka yltää hämmästyttäviin saavutuksiin, mutta on luonteeltaan hiljainen ja erikoinen. Kuunnelmassa ovat äänessä pääasiassa kaksi innokasta urheiluselostajaa. "Elmo, urheilija" sai kunniamaininnan Prix Italiassa vuonna 1979. Kuunnelmaa on esitetty Suomen lisäksi myös Australiassa, Espanjassa, Irlannissa, Italiassa, Itävallassa, Jugoslaviassa, Ruotsissa, Tšekkoslovakiassa ja Saksan Liittotasavallassa. Kuunnelmaa seurasivat vuonna 1978 kuunnelma "Elmo – muu maailma" ja romaani "Elmo". Vuonna 1981 tehtiin vielä televisioelokuva "Muistoja Elmosta".
"Elmossa" Juhani Peltonen parodioi menneiden vuosikymmenten urheiluselostajien kuten Paavo Noposen ja Pekka Tiilikaisen maalailevaa ja yltiöisänmaallista, muita kulttuureja vähättelevää ilmaisua sekä urheilusankaruutta ja sen lieveilmiöitä. Tärkein tyylikeino on äärimmilleen viety liioittelu: Elmo kaatuu sadan metrin juoksussa mutta tekee silti maailmanennätyksen, ottaa nokoset kesken hiihtokilpailun, polttaa piippua maaliin tullessaan, muodostaa yksin koko Suomen kisajoukkueen, kiirehtii lajien suorituspaikalta toiselle, tekee yksin kaikki jääkiekko-ottelun maalit ja niin edelleen. Palkintokorokkeella pasifistinen Elmo haluaa Maamme-laulun sijasta kuunnella Armas Järnefeltin kehtolaulun "Berceuse" (1904).
Yleisradio on julkaissut kuunnelman CD-levyllä. Sitä esitetään myös radiouusintana silloin tällöin, viimeksi elokuussa 2016 Rion kesäolympialaisten aikaan.
Peltonen on kertonut valinneensa päähenkilön nimeksi Elmo, koska se oli hänen mielestään ”ehdottomasti rumin miehen nimi, [joka] tuo mieleen olmin”. Nimi oli Suomessa tuolloin harvinainen, mutta sen suosio lisääntyi huomattavasti kuunnelmien ja "Elmo"-romaanin myötä.
Elmon tekemät yleisurheilun maailmanennätykset on lueteltuna alla:
Australian avoin tennisturnaus 2015

Vuoden 2015 Australian avoin tennisturnaus pelattiin 19. tammikuuta – 1. helmikuuta 2015 Melbournessa. Se oli kaikkiaan 103:s Australian avoin tennisturnaus ja vuoden ensimmäinen Grand Slam -turnaus.
Kaksinpelien hallitsevat mestarit olivat Stanislas Wawrinka ja Li Na, joka lopetti uransa vuoteen 2014. Ottelukaavio julkaistiin 16. tammikuuta 2015. Turnauksen voittivat tänä vuonna miesten kaksinpelissä Novak Đoković ja naisten kaksinpelissä Serena Williams.
Kaksinpelin sijoitetut pelaajat.
Miesten kaksinpeli.
Lähde: 
Naisten kaksinpeli.
Lähde:
Gakuen Alice

Gakuen Alice on Higuchi Tachibanan luoma manga-sarja. Sitä julkaistiin Hana to Yume -nimisessä shoujo-lehdessä vuosina 2003–2013. Sarjan pohjalta on tehty 26-osainen anime.
Juoni.
Tarinan päähenkilö on Mikan-niminen tyttö. Kun hänen paras ystävänsä Hotaru lähetetään Tokioon sisäoppilaitokseen, hän on allapäin. Vuoden odottamisen jälkeen hän suruissaan karkaa kotoa kohti Alice-akatemiaa. Sen porteilla kaksi miestä lupaa viedä Mikanin kouluun, vaikka oikeasti he yrittävät siepata hänet. Koulun opettaja Narumi pelastaa hänet. Mikan kertoo Narumille tulonsa syyn, ja samaan aikaan Narumi huomaa hänessä jotain erityistä. Hän lupaa päästää Mikanin kouluun opiskelemaan, jotta hän voisi tavata ystäväänsä. Narumi kertoo myös Mikanille, mikä on "Alice-kyky", jollainen on kaikilla koulun opiskelijoilla. Mikanin kouluelämä alkaa ja hän kohtaa monia haasteita, kuten oman Alicensa löytämisen. Pian hän kuitenkin huomaa, että koulun menneisyyteen liittyy jotain hämärää, joka vieläkin vainoaa koulua ja sen oppilaita.
Alice.
"Alice" on erityinen kyky, joka on vain harvoilla. Se vaihtelee henkilöittäin. Tosin se saattaa kulkea samana suvussa, jolloin vaikka äidillä ja tyttärellä on sama Alice. 
Erilaisia Alicejä ovat muun muassa tuli, illuusioiden luonti ja ihmisferonomi.
Alicet jakautuvat neljään ryhmään: 
1. Alice-kyky kestää vain lapsuusiän ja katoaa aikuistuttua. 
2. Kyky kestää koko elämän mutta on hyvin heikko. 
3. Kyky on voimakas, mutta joka kerta kun sitä käyttää se lyhentää Alice-kyvyn kestoa, jonka vuoksi tämäkin hälvenee aikanaan. 
4. Kyky on voimakas, mutta joka kerta kun sitä käyttää se lyhentää käyttäjän elinaikaa. Tämä viimeinen ryhmä on erittäin harvinainen.
Päähenkilöt.
Mikan.
Mikan on tarinan päähenkilö, joka on sarjan alussa noin 10-vuotias. Hän on positiivinen ja uuttera tyttö, mutta myös melkoinen itkupilli. Sarjan alussa Mikanin Alice-kyky on Mitätöimisen Alice.
Natsume.
Natsume on tarinan miespäähenkilö. Hän on tarinan alussa 10-vuotias. Natsume on hiljainen ja hyvin kapinallinen luonteeltaan, mutta hän on myös hyvin lojaali eikä ikinä pettäisi ystäviään. Natsumen Alice-kyky on tuli. Hän ja Mikan eivät tarinan alussa tule toimeen keskenään, mutta myöhemmässä vaiheessa heistä tulee erittäin läheisiä toisilleen.
Ruka.
Tärkeässä osassa oleva henkilö, joka rakastaa eläimiä. Häntä voi alussa luulla kylmäksi persoonaksi, mutta todellisuudessa hän on kiltti ja välittävä ihminen. Ruka on myös Natsumen paras ystävä. Hänen Alice-kykynsä on Eläinferomonin Alice.
Hotaru.
Päähenkilö Mikanin paras ystävä ja myös merkittävä henkilö. Hän on hiljainen, älykäs ja vakava, mutta hyvä ihminen. Hänen Alice-kykynsä on Oivallusten Alice.
Teatteri Avoimet Ovet

Teatteri Avoimet Ovet on näyttelijä ja pukusuunnittelija Liisi Tandefeltin perustama teatteri, joka toimi 1994 alkaen kiertuetoiminnan järjestäjänä ja vuodesta 1997 ammattiteatterina, nykyisin Helsingin Erottajalla. Sillä on viisi vakituista työntekijää, vuosittain noin 125 esitystä ja yli 10 000 katsojaa. Tandefelt toimi Avoimien Ovien johtajana vuoteen 2003. Tandefeltin jälkeen teatteria johti vuosina 2004–2019 Heini Tola.. Elokuusta 2019 lähtien teatterinjohtajana on toiminut Hanna Kirjavainen .
Tandefelt perusti Avoimet Ovet vuonna 1994 hoitamaan 1970-luvulla alkanutta sekä ulkomaille että kotimaahan suuntautunutta kiertuetoimintaansa. Tandefelt löysi vuonna 1997 teatterin tiloiksi entisen pankkikonttorin Töölöstä, Museokadun ja Cygnaeuksenkadun kulmasta. Esitystoiminta alkoi siellä seuraavana vuonna. Vuonna 2013 teatteri joutui muuttamaan Museokadulta uusiin toimitiloihin, jotka löytyivät kaupungin sydämestä Erottajankadulta, entisestä Diana-auditoriosta.
Teatterin esikuvina toimivat eurooppalaiset kahvilateatterit ja kulttuuriklubit. Ohjelmistossa oli aluksi vahva painotus klassiseen musiikkiin ja kirjallisuuteen, erityisesti runouteen. Heini Tolan johtajakaudella (2004–2019) toiminnan perustana olivat suomalaiset draamatekstit. Teatterin omista tuotannoista tehdään kaksi ensi-iltaa vuodessa ja näistä molemmista on noin kolmisenkymmentä näytöstä. Niiden lisäksi toimitiloissa järjestetään vierailunäytäntöjä sekä musiikkivierailuja, runoiltoja ja keskustelutilaisuuksia. Teatterin omien tuotantojen pelkistetty, mutta kekseliäs teatteriestetiikka on muodostunut jo käsitteeksi. 
Helsingin kulttuuripääkaupunkivuonna 2000 Teatteri Avoimet Ovet sai Vuoden esteettinen teko -palkinnon ja vuonna 2009 Vuoden Teatteri -palkinnon. Vuonna 2012 teatterinjohtaja Heini Tola sai Minna Canthin seuran kulttuuripalkinnon.
Teatteri Avoimet Ovet on tuottanut useita suosittuja näytelmiä, muun muassa "Muista minut" (2013) "Pala palalta pois" (2015) ja "Erottaja 1917–18" (2017).
Teatterin toimintaa ovat vuosien varrella tukeneet Helsingin kulttuurikeskus, Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö sekä teatterin oma kannatusyhdistys.
Bolhrad

Bolhrad (, ) on pieni kaupunki Ukrainan Odessan alueella. Bolhrad sijaitsee Odessasta linnuntietä noin 180 kilometriä ja maanteitse noin 240 kilometriä lounaaseen, ja alle 10 kilometrin etäisyydellä sen länsipuolella on Moldovan raja. Kaupungin kautta kulkee Odessasta saapuva eurooppatie joka jatkaa Moldovan etelärajalla sijaitsevan Giurgiuleștin kautta edelleen Romaniaan. Kaupunkiin johtaa myös rautatieyhteys, sillä Moldovan eteläosiin vievä, pääosin Moldovan rautateille kuuluva rata koukkaa Ukrainan puolelle kaupungin kohdalla.
Vuoden 2013 alussa Bolhrad asui virallisen arvion mukaan runsas 15 600 henkeä. Kaupunki on osa runsaan 69 300 asukkaan Bolhradin piiriä. 
Kaupungissa on syntynyt esimerkiksi Ukrainan presidentti Petro Porošenko.
Roberto Pereyra

Roberto Maximiliano Pereyra (s. 7. tammikuuta 1991 San Miguel de Tucumán) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Udinesea.
Pereyra teki ensiesiintymisensä argentiinalaisen Club Atlético River Platen edustusjoukkueessa sarjaottelussa 16. toukokuuta 2009, kun joukkue hävisi Club Atlético Huracánille vieraissa 0–4. Ottelu oli hänen ainoansa kaudella 2008–2009. Pereyran vastuu River Platessa kasvoi vähitellen: hän pelasi toisella kaudellaan 15 ja kolmannella 27 sarjaottelua.
Elokuussa 2011 Italian Serie A:n Udinese osti Pereyran kahdella miljoonalla eurolla. Ensimmäisellä Udinese-kaudellaan hän pelasi 11 sarjaottelua, mutta kahden seuraavan ajan lukeutui joukkueen runkopelaajiin pelaten niiden aikana yhteensä 73 sarjaottelua. Heinäkuussa 2014 Udinese lainasi Pereyran seuraavaksi kaudeksi samassa sarjassa pelaavaan Juventukseen. Hän nousi heti tärkeäksi pelaajaksi Juventuksessa pelaten kaudella 2014–2015 yhteensä 35 sarjaottelua, joista 27 avauskokoonpanossa. Pereyra saavutti kauden aikana Italian-mestaruuden ja Italian cupin voiton sekä toisen sijan Mestarien liigassa ja Italian supercupissa. Kauden jälkeen Juventus lunasti Pereyran itselleen 14 miljoonalla eurolla. Pereyra kärsi kaudella 2015–2016 lihasvammasta ja pelasi Juventuksen mestaruuteen päättyneellä kaudella 13 Serie A:n ottelua. Lisäksi hän oli voittamassa Italian supercupia.
Pereyra siirtyi 13,5 miljoonan euron siirtosummalla Englannin Valioliigan Watfordiin kesällä 2016. Hän nousi heti Watfordin avauskokoonpanon pelaajaksi. Tulokaskaudellaan hän oli polvivamman vuoksi sivussa joulukuun puolivälistä kauden loppuun. Hän on maaliskuuhun 2020 mennessä pelannut 101 valioliigaottelua ja tehnyt 16 maalia. Hän pelasi tappiollisessa FA Cupin finaalissa 2019.
Pereyra pelasi neljä ottelua alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011. Argentiinan maajoukkueessa Pereyra teki ensiesiintymisensä lokakuussa 2014. Hän on pelannut maaliskuun 2020 loppuun mennessä 19 A-maaottelua. Hän pelasi Copa Américassa kaksi ottelua Argentiinan hopeajoukkueesas 2015 ja yhden ottelun pronssijoukkueessa 2019. Hän on tehnyt maalin lokakuussa 2018 Irakia ja kesäkuussa 2019 Nicaraguaa vastaan.
Vid Belec

Vid Belec (s. 6. kesäkuuta 1990 Maribor, Slovenia) on slovenialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa kyproslaista APOEL:ia. Hän on pelannut myös pitkään Italiassa sekä lainasopimuksella Portugalissa ja Turkissa.
Belec liittyi italialaisen Internazionalen juniorijoukkueeseen tammikuussa 2007. Internazionale lainasi hänet kesällä 2010 Serie B:n FC Crotoneen, jossa hän pelasi kahden kauden aikana 50 sarjaottelua. Kaudeksi 2012–2013 Belec palasi Internazionaleen, muttei pelannut kauden aikana otteluakaan. Kaudeksi 2013–2014 hänet lainattiin Portugalin Primeira Ligan SC Olhanenseen ja kaudeksi 2014–2015 Turkin Superliigan Konyasporiin. Belec pääsi pelaamaan Serie A:ssa kaudella 2015–2016 Carpissa 30 ottelua, kaudella 2017–2018 Beneventossa 13 ottelua ja Sampdoriassa kaksi ottelua sekä kaudella 2021–2022 Salernitanassa 23 ottelua. Hän siirtyi kesällä 2022 APOEL:iin, jossa hän pelasi jo aiemmin yhden kauden ajan.
Belec pelasi Slovenian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2014. Hän oli Slovenian joukkueen varamaalivahtina EM-kilpailuissa 2024. Hän on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä 21 A-maaottelua.
Pelikasvatus

Pelikasvatus on kasvatustyötä, jolla pyritään ehkäisemään pelaamisen haittoja, parantamaan pelilukutaitoa ja lisäämään tietoa pelaamisen eri ulottuvuuksista. Pelikasvatus liittyy usein digitaalisiin peleihin, joita voidaan pelata esimerkiksi tietokoneilla, tableteilla, pelikonsoleilla ja puhelimilla. Pelaamisella voidaan kuitenkin tarkoittaa kaikkea sellaista vapaaehtoista toimintaa, jossa yhteisten sääntöjen pohjalta tehdään haastavilta tuntuvia asioita, ja jossa on havaittava lopputulos. 
Kuvaus.
Pelikasvatus on osa mediakasvatuksen kokonaisuutta, jonka tehtävänä on antaa yksilöille valmiuksia toimia mediayhteiskunnassa. Se kohdistuu kaiken ikäisiin ihmisiin, ei siis ainoastaan lapsiin ja nuoriin. Koska teknologinen kehitys on nopeaa, tarvitsevat usein myös aikuiset pelikasvatusta. Myönteisen pelaamisen kulttuurin kehittyminen edellyttää kaikkien pelialan toimijoiden (pelaajat, pelienkehittäjät, ammattikasvattajat, vanhemmat) yhteistyötä. Väitöskirjassaan "Kohti pelisivistystä: Nuorten digitaalinen pelaaminen ja pelihaitat kotien kasvatuskysymyksenä" Mikko Meriläinen on määritellyt pelikasvatukselle viisi teesiä:
Meriläisen mukaan pelikasvatuksen tulee olla muutakin kuin haittojen ehkäisyä. Hän katsoo, että pelikasvatuksella tulee tukea yksilön osallisuutta sekä pelaajana että laajemmin digitaalisessa kulttuurissa. Lähestymisen ytimessä ovat pelaamisen merkitys pelaajalle itselleen, pelaamisen sovittaminen osaksi tasapainoista elämää ja yksilön omien taitojen tukeminen ja kehittäminen.
Pelikasvatus tähtää "pelisivistykseen", joka tarkoittaa pelaamisen kokonaisvaltaista ja monipuolista ymmärrystä ja eettistä toimimista tämän ymmärryksen ohjaamana. Pelisivistyksen sisältyy muun muassa "pelilukutaito", jolla tarkoitetaan sitä, että yksilö hahmottaa pelaamisen merkityksen nyky-yhteiskunnassa, osaa tulkita pelien sisältämiä viestejä, tuntee pelien eri osa-alueet ja ymmärtää pelaamista kulttuurisena ilmiönä.
Ritva Kokkola

Ritva Kokkola (s. 1948 Kemi) on suomalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut aikuisten jännitysromaaneita, lasten- ja nuortenkirjoja ja novellikokoelman.
Kokkola syntyi ja kävi koulunsa Kemissä. Hän opiskeli Turun yliopistossa muun muassa englantilaista filologiaa, kirjallisuustiedettä ja uskontotiedettä, minkä jälkeen hän työskenteli Kemissä kieltenopettajana. Kirjoittamista hän on opiskellut Lapin Kirjallisuusseuran ja Kemin työväenopiston kursseilla.
Kokkolan esikoisteos "Lukukauden loppu" ilmestyi vuonna 2005. Se on Kemiin sijoittuva jännitysromaani, kuten myös Kokkolan toinen teos, "Kaupunginjohtajan kuolema" (2008). Syksyllä 2010 Kemin kaupunginteatterissa esitettiin "Kaupunginjohtajan kuolemaan" pohjautuva Taava Hakalan ohjaama näytelmä "Henki pois!". Kokkolan kolmas rikoskirja "Murhattu mieli" ilmestyi vuonna 2011. Häneltä on ilmestynyt myös novellikokoelma "Palasin kynnykseltä" (2010). Uusin teos on "Johanneksen puu" (2016), jota hän itse pitää tähänastisena pääteoksenaan. Kokkolan kirjoja on kustantanut Myllylahti ja Nordbooks.
Kokkola on kirjoittanut myös lasten- ja nuortenkirjoja. Vuonna 2009 ilmestyi nuortenromaani "Koira katoaa", joka sijoittuu aiempien kirjojen tavoin Kemiin. Hän on kirjoittanut myös "Ansku ja Armas" -lastenkirjasarjaa.
Kokkola on Suomen Kirjailijaliiton, Dekkariseuran ja Lapin Kirjallisuusseuran jäsen.
Gangsta’s Paradise

Gangsta’s Paradise on yhdysvaltalaisräppäri Coolion kappale, jolla myös vierailee laulaja L.V.. Kappale julkaistiin Coolion "Gangsta's Paradise" -studioalbumilta sekä elokuvan "Dangerous Minds" -soundtrackillä vuonna 1995. Kappaleen kertosäe ja musiikki sisältävät samankaltaisuuksia Stevie Wonderin vuoden 1976 kappaleen "Pastime Paradise" kanssa.
Kappale sijoittui Billboard's Greatest Songs of All-Time -listan 69. sijalle ja oli Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan myydyin single vuonna 1995. Vuonna 2008 se sijoittui VH1:n 100 Greatest Songs of Hip Hop -listan 38. sijalle. Coolio palkittiin Grammyllä kategoriassa "Paras rap-esitys soolona" sekä kahdella MTV Video Music Awardilla kategorioissa "Paras rap-video" ja "Paras video elokuvasta". Näiden lisäksi se palkittiin vuoden kappaleena/albumina Billboard Music Awardilla. Kappale äänestettiin vuoden parhaaksi singleksi The Village Voice Pazz &amp; Jop -kriitikkokyselyssä.
Kappaletta myytiin jo pelkästään Yhdysvalloissa, Isossa-Britanniassa ja Saksassa itsessään yli viisi miljoonaa kopiota sekä maailmanlaajuisesti vähintään 5,7 miljoonaa kopiota, muodostuen yhdeksi kaikkien aikojen myydyimmistä singleistä. Coolio on esittänyt kappaleen livenä vuoden 1996 Billboard Music Awardsissa yhdessä L.V.:n ja Wonderin kanssa, vuoden 1996 Grammy-palkintogaalassa L.V.:n sekä hollantilaislaulaja Trijintje Oosterhuisin kanssa.
Ebenezer Assifuah

Ebenezer Kofi Assifuah-Inkoom (s. 3. heinäkuuta 1993 Accra) on ghanalainen jalkapalloilija. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi Sveitsissä, Ranskassa ja vuodesta 2023 alkaen Malesiassa. Molempijalkaisen Assifuahin pelipaikka on hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Assifuah debytoi aikuisten tasolla vuonna 2011 kotimaansa Sekondi Eleven Wisessä. Vuonna 2012 Assifuah siirtyi kotimaansa pääsarjan Liberty Professionalsiin, jonka paidassa hän teki 16 pelaamassaan ottelussa kahdeksan maalia. Kesällä 2013 nuorten MM-kisojen jälkeen Assifuah siirtyi Eurooppaan ja Sveitsin Raiffeisen Super Leaguen FC Sioniin. 
Maajoukkueura.
Assifuah edusti Ghanan alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta vuodet 2012–2013. Vuonna 2013 hän oli mukana Ghanan pronssia saavuttaneessa joukkueessa alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa Turkissa. Assifuah teki kisoissa kuusi maalia, millä hän oli koko kisojen paras maalintekijä.
Hannes Aigner

Hannes Aigner (s. 19. maaliskuuta 1989 Augsburg) on saksalainen koskimeloja ja olympiamitalisti. Hän kilpailee K-1-luokassa. 
Aigner on osallistunut kolmiin kesäolympialaisiin. Hän saavutti olympiapronssia K-1-luokan henkilökohtaisesta kilpailusta vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta ja vuodelle 2021 siirretyistä Tokion olympialaista. Rio de Janeirossa 2016 hän sijoittui neljänneksi.
Hän voitti K-1-luokan maailmanmestaruuden 2018. Aigner on myös kaksinkertainen K-1:n joukkuekilpailun maailmanmestari vuosilta 2010 ja 2011. EM-kilpailuissa hän on saavuttanut joukkuekilpailusta kultaa 2015, neljä hopeaa ja yhden pronssin sekä henkilökohtaisesta kilpailusta kaksi pronssia. Aigner edustaa Augsburger Kajak-Verein -seuraa. Hän on 183 senttimetriä pitkä ja painaa 80 kilogrammaa.
Klaus Brandner

Klaus Brandner (s. 30. tammikuuta 1990) on saksalainen alppihiihtäjä. Hän edustaa WSV Königsseetä.
Brandner debytoi alppihiihdon maailmancupissa helmikuussa 2013 ollen Garmisch-Partenkirchenin syöksylaskussa 59. sijalla. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Brandner saavutti maaliskuussa 2014 Kviftjellin super G -kilpailussa ollen 20. Hänen paras sijoituksensa maailmancupin osakilpailussa on 14. sija, jonka hän saavutti helmikuussa 2016 Jeongseonin super G -kilpailusta. 
Brander on osallistunut yksiin nuorten MM-kisoihin vuonna 2010 Ranskassa.
Kenneth Rakvaag

Kenneth Rakvåg (s. 20. elokuuta 1983 Oslo) on norjalainen futsalmaalivahti, joka edustaa Norjan pääsarjassa Vegakamerateneä. Rakvåg on voittanut kolmesti Vegakameratenen kanssa Norjan mestaruuden. Hän on edustanut seuraa vuodesta 2009 alkaen. 
Rakvåg kuuluu myös Norjan futsalmaajoukkueeseen. Hän on pelannut maajoukkueessa 37 ottelua ja on nykyisin sen ykkösmaalivahti. Rakvåg kuului maajoukkueeseen muun muassa Nordic Futsal Cupissa 2014. Hän on 184 senttimetriä pitkä ja painaa 83 kilogrammaa. Rakvågia pidetään yhtenä Pohjoismaiden parhaista futsalmaalivahdeista.
Annu Marttila

__EISISLUETT__
Annu Marttila (s. 23. toukokuuta 1973 Helsinki) on suomalainen kielitieteilijä, yrittäjä ja uransa lopettanut näyttelijä. 
Ura.
Marttilalla oli toinen päärooleista Heikki Partasen ohjaamassa elokuvassa "Pessi ja Illusia" (1984), jossa Marttila esitti Illusiaa. Vuonna 1986 hän esiintyi myös Päivi Hartzellin ohjaamassa elokuvassa Lumikuningatar, jossa Marttilalla oli sivurooli kevätkarnevaalin osanottajana.
Annu Marttila kirjoitti ylioppilaaksi Itäkeskuksen lukiosta vuonna 1992 ja hän valmistui maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2003. Tammikuussa 2010 hän väitteli Helsingin yliopiston humanistisessa tiedekunnassa tohtoriksi. Yleisen kielitieteen piiriin kuuluva väitös käsitteli ääntä kuvailevia linnunnimiä ja leksikaalisen ikonisuuden laajuutta.
Pulmatehtävä

Pulmatehtävä on älyllistä toimintaa vaativa ratkontatehtävä. Pulmatehtäviä ovat esimerkiksi sudokut, kakurot ja erilaiset sanaristikot.
Pulman määritelmänä voidaan pitää:
Sanna Pelliccioni

Sanna Pelliccioni (s. 1976 Oulu) on suomalainen lastenkirjailija, kuvittaja ja graafinen suunnittelija.
Ura.
Sanna Pelliccioni on valmistunut filosofian maisteriksi biologiasta Oulun yliopistosta. Hän on opiskellut graafista suunnittelua muun muassa Pekka Halosen akatemiassa.
Vuodesta 2003 Pelliccioni on työskennellyt freelancer-kuvittajana. Hän on kuvittanut muun muassa Eppu Nuotion, Katri Tapolan ja Pia Perkiön lastenkirjoja. Ensimmäisen lastenkirjansa Pelliccioni teki omalle lapselleen. Teoksesta kehittyi sittemmin Onni-poika -kuvakirjasarja. 
Kirjojen lisäksi Pelliccioni on suunnitellut kuoseja, paperitarvikkeita ja kodin tuotteita.
Luottamustoimia.
Pelliccioni on ollut lastenkirjajärjestö IBBY Finlandin hallituksen jäsen.
Tunnustuksia.
Vuonna 2019 Pelliccioni sai kuvittajalle myönnettävän Adventure-palkinnon. Hän sai Punni-kunniamaininnan vuonna 2019 teoksesta "Meidän piti lähteä" ja 2021 kuvituksestaan Reetta Niemelän kirjoittamaan teokseen "Älä vihaa minua".
Anja Portinin kirjoittama ja Pelliccionin kuvittama "Matias ja kaikki se mikä oli jossain kaukana" oli Runeberg Junior -ehdokkaana 2022. Vuonna 2022 Johanna Venhon ja Pelliccionin "Metsämuistikirja" oli Botnia-palkintoehdokkaana. Leena Virtasen kirjoittama ja Pelliccionin kuvittama "Suomen supernaisia" -sarja oli Anni Swan -mitalin kärkilistalla 2024.
Ismo Saario

Ismo Ilmari Saario (17. kesäkuuta 1938 Turku – 19. joulukuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, joka näytteli teatteriroolien lisäksi muutamassa suomalaisessa elokuvassa. Hänet muistetaan myös monista Ylen Radioteatterin kuunnelmista ja Mainostelevision MTV-teatterin televisiorooleista.
Saario kävi Teatterikoulun 1956–1959 ja teki kouluaikoina pieniä rooleja Suomen Kansallisteatterissa. Hän opiskeli sitten Kotkan musiikkiopistossa ollessaan kiinnitettynä Kotkan kaupunginteatteriin 1959–1961. Kotkasta hän siirtyi Kouvolan Teatteriin.
Elmo – muu maailma

Elmo – muu maailma on Juhani Peltosen Yleisradiolle kirjoittama kuunnelma vuodelta 1978. Kuunnelma on kestoltaan 54 minuuttia ja sen ohjasi Lars Svedberg. Edellisenä vuonna oli valmistunut kuunnelma "Elmo, urheilija" ja samana vuonna "Elmo – muu maailman" kanssa ilmestyi romaani "Elmo".
Kuunnelmassa maailman paras urheilija, Elmo, kohtaa yksinään jalkapallossa muun maailman parhaat pelaajat. "Elmo – muu maailman" pääosissa ovat urheiluselostajat Immo ja Lyly, joita esittävät Kauko Helovirta ja Jarno Hiilloskorpi.
Yleisradio on julkaissut "Elmo – muu maailman" CD-levyllä.
Dudu Cearense

Alexandro Silva de Sousa, taiteilijanimeltään Dudu Cearense (s. 15. huhtikuuta 1983 Fortaleza, Brasilia), on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kaudella 2014–2015 Israelin pääsarjassa Ligat ha'Alissa pelaavaa Maccabi Netanyaa.
Dudu Cearense on pelannut aiemmin pääsarjatasolla myös brasilialaisissa Esporte Clube Vitóriassa, Clube Atlético Mineirossa ja Goiás Esporte Clubessa, Japanin J. Leaguen Kashiwa Reysolissa, Ranskan Ligue 1:n Stade Rennais FC:ssa, Venäjän jalkapalloliigan PFK TsSKA Moskovassa sekä Kreikan Superliigan Olympiakos FC:ssa ja OFI Kreetassa. Hän on voittanut kolme kansallista mestaruutta: Venäjän mestaruuden TsSKA Moskovassa vuosina 2005 ja 2006 ja Kreikan mestaruuden Olympiakosissa kaudella 2008–2009.
Brasilian maajoukkueessa Dudu Cearense on pelannut 11 ottelua vuosina 2004–2007. Hän oli mukana voittamassa Copa Américaa 2004.
Saavutukset.
Vitória:
TsSKA Moskova:
Olympiakos:
Atlético Mineiro:
Goiás:
Brasilian maajoukkue:
Lähteet.
¹ Kauden 2001 tilastot puuttuvat
Mikko Heino

Mikko Juhani Heino (22. heinäkuuta 1946 Tampere – 8. joulukuuta 2014 Tampere) oli suomalainen koripalloilija. Insinöörinä työskennellyt Heino pelasi miesten SM-sarjaa Pispalan Tarmossa neljä kautta ja oli myös Tarmon pitkäaikainen seuratoimija. 
Pelaajaura.
Heino edusti Pispalan Tarmoa miesten SM-sarjassa neljä kautta vuosina 1971–1975. Tehokkaimmalla kaudellaan 1972–1973 hän teki 18 pelaamassaan ottelussa keskimäärin 14,1 pistettä ottelua kohden. Heino muistetaan "järkevänä" laiturina, joka onnistui tasaisesti laidastaan heittämissään kahden pisteen heitoissa
Muu toiminta koripallossa.
Heino vaikutti koripallossa pelaajanuransa lisäksi muun muassa seuratoimijana. Hän valmensi vuonna 1964 Sammon yhteislyseon Suomen oppikoulujen mestaruuscupin loppuotteluun, jossa se taipui hyvän vastuksen annettuaan Munkkiniemen yhteiskoulun poikamaajoukkuepelaajille. Pispalan Tarmossa Heino toimi parikymmentä vuotta vuorotellen sihteerinä, toiminnanjohtajana ja rahastonhoitajana. Hän oli myös tennisseura Tammer-Pallon perustajajäsen ja puheenjohtaja, ja oli mukana aloittamassa Tampereen koripallon Kortteliliigaa, jossa hän myös toimi erinäisissä tehtävissä. 
Yksityiselämä.
Nuoruutensa Heino asui Kalevan kaupunginosassa. Heino oli naimisissa, ja hänen veljensä Veli-Matti Heino pelasi myös Tarmossa ja on seuran historian paras pisteidentekijä pääsarjassa. Mikko Heino sijoittuu samalla listalla kuudenneksi. Koulutukseltaan Heino oli insinööri. Hän loi työuransa Tampereen seutukaavaliitossa ja Pirkanmaan liitossa maa-aineksen oton ja maakunnallisen vesihuollon saralla. Heino kuoli 68 vuoden iässä Kaupin sairaalassa 8. joulukuuta 2014 vaikeaan sairauteen.
Viiriparatiisilintu

Viiriparatiisilintu ("Pteridophora alberti") on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Viiriparatiisilintua tavataan Uuden-Guinean saarella Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan laajalle levinnyt ja yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rusettiparatiisilintu

Rusettiparatiisilintu ("Lophorina superba") on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Rusettiparatiisilintua tavataan Uuden-Guinean saarella Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Paratiisiviuhkasiipi

Paratiisiviuhkasiipi ("Lophorina paradisea") on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Paratiisiviuhkasiipeä tavataan Australian itäosissa Uudessa Etelä-Walesissa ja Queenslandissa. Lajin on raportoitu olevan yleinen levinneisyysalueensa pohjoisosissa, mutta harvinaisempi etelämpänä. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Matti Heino

Veli-Matti Heino (s. 29. tammikuuta 1949 Tampere) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän edusti urallaan Pispalan Tarmoa ja Suomen maajoukkuetta.
Heino pelasi miesten SM-sarjaa Pispalan Tarmossa kuusi kautta vuosina 1971–1977. Kaudella 1972–1973 hän oli SM-sarjan kolmanneksi paras pisteidentekijä 21,7 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. Heino on Tarmon historian eniten pisteitä miesten pääsarjassa tehnyt pelaaja.
Suomen maajoukkueessa Heino pelasi vuosina 1972–1975 15 maaottelua 2,8 pisteen keskiarvolla. Piste-ennätyksensä maajoukkueessa (14) Heino teki vuoden 1974 Pohjoismaiden-mestaruusturnauksessa Islantia vastaan. A-nuorten maajoukkueessa Heinolle kertyi kuusi maaottelua.
Heinon veli Mikko Heino pelasi myös Tarmon pääsarjajoukkueessa ja toimi pitkään seuran taustahenkilönä.
Hapsuviuhkasiipi

Hapsuviuhkasiipi ("Lophorina magnifica") on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Hapsuviuhkasiipeä tavataan Indonesiassa, Papua-Uudessa-Guineassa ja Australiassa Queenslandin pohjoisosissa. Lajin on raportoitu olevan enimmäkseen yleinen koko levinneisyysalueellaan. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Papuanviuhkasiipi

Papuanviuhkasiipi ("Lophorina intercedens") on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Papuanviuhkasiipeä tavataan Uuden-Guinean saarella Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan enimmäkseen yleinen koko levinneisyysalueellaan. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aunuʻu

Aunuʻu on pieni tuliperäinen saari Amerikan Samoalla saariston pääsaari Tutuilan kaakkoispuolella.
Saarella on perinteisesti kasvatettu taaroa.
N-metyylimorfoliini-N-oksidi

N-metyylimorfoliini-N-oksidi (C5H11NO2) on amiinioksideihin kuuluva orgaaninen yhdiste ja morfoliinin johdannainen. Yhdistettä käytetään hapettimena orgaanisen kemian synteeseissä ja selluloosan liuottamiseen.
Ominaisuudet.
N-metyylimorfoliini-N-oksidi on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Yhdisteestä tunnetaan myös kidevedellinen monohydraatti(C5H11NO2·H2O).
Valmistus ja käyttö.
N-metyylimorfoliinioksidia valmistetaan morfoliinista metyloimalla ja hapettamalla. Morfoliinia muodostuu ammoniakin ja dietyleeniglykolin välisellä reaktiolla.
N-metyylimorfoliini-N-oksidia tai sen monohydraattia käytetään veteen lisättynä liuottamaan selluloosaa niin kutsutussa Lyocell-prosessissa. Selluloosa liukenee veden ja N-metyylimorfoliini-N-oksidin seokseen 130 °C:n lämpötilassa. Näin voidaan saada liuoksia, jotka sisältävät jopa 50 massaprosenttia selluloosaa. Stabilisaattoriksi prosessiin lisätään usein propyyligallaattia.
Orgaanisen kemian synteeseissä N-metyylimorfoliini-N-oksidia käytetään mietona hapettimena ja se pelkistyy N-metyylimorfoliiniksi. Erityisesti sitä käytetään kohappettimena dihydroksyloitaessa alkeeneja dioleiksi osmiumtetroksidin (ns. Upjohn-hapetus) tai tetrapropyyliammoniumperrutenaatin avulla. Käytettäessä N-metyylimorfoliini-N-oksidia voidaan myrkyllisten metallireagenssien määrä pitää katalyyttisenä. On myös kehitetty menetelmiä, joissa hapettimena toimii osmiumtetroksidin, N-metyylimorfoliini-N-oksidin, flaviinikompleksin ja vetyperoksidin systeemi. Näin tarvittavan osmiumtetroksidin määrää on edelleen pystytty vähentämään.
Mestarien liiga -hymni

Mestarien liiga -hymni () on Euroopan jalkapalloliiton UEFA:n Mestarien liigan virallinen tunnushymni. Hymnin nykyisen version on sovittanut ja siihen sanat on tehnyt englantilainen säveltäjä Tony Britten vuonna 1992. Hymni perustuu saksalais-englantilaisen säveltäjän Georg Friedrich Händelin "Zadok the Priestille", joka julkaistiin vuonna 1727, mutta nämä kaksi ovat kuitenkin eri teoksia huolimatta siitä, että toisinaan ne sekoitetaan toisiinsa. Hymnissä lauletaan kolmella eri eurooppalaisella kielellä, englanniksi, saksaksi ja ranskaksi. Nykyisin Mestarien liiga -hymniä soitetaan aina ennen Mestarien liigan otteluita stadioneilla ja tv-lähetyksissä.
Sanat.
Laulussa on 21 säettä. Englanniksi säkeistä lauletaan säkeet 3, 7, 10, 14, 17 ja 21, saksaksi säkeet 2, 4, 5, 9, 11, 12, 16, 18 ja 19 ja ranskaksi säkeet 1, 6, 8, 13, 15 ja 20.
Alkuperäiset sanat:
"Ce sont les meilleures équipes"
"Es sind die allerbesten Mannschaften"
"The main event"
"(Kerto)"
"Die Meister"
"Die Besten"
"Les grandes équipes"
"The champions"
"Une grande réunion"
"Eine grosse sportliche Veranstaltung"
"The main event"
"(Kerto)"
"Die Meister"
"Die Besten"
"Les grandes équipes"
"The champions"
"Ils sont les meilleurs"
"Sie sind die Besten"
"These are the champions"
"(Kerto)"
"Die Meister"
"Die Besten"
"Les grandes équipes"
"The champions"
Suomennokset:
"Nämä ovat parhaat joukkueet"
"Nämä ovat kaikista parhaat joukkueet"
"Suurin tapahtuma"
"(Kerto)"
"Mestarit"
"Parhaat"
"Suuret joukkueet"
"Mestarit"
"Valtava jälleennäkeminen"
"Suuri urheilutapahtuma"
"Suurin tapahtuma"
"(Kerto)"
"Mestarit"
"Parhaat"
"Suuret joukkueet"
"Mestarit"
"He ovat parhaat"
"He ovat parhaat"
"Nämä ovat mestarit"
"(Kerto)"
"Mestarit"
"Parhaat"
"Suuret joukkueet"
"Mestarit"
Gustav Nordström

Gustav Nordström (s. 23. tammikuuta 1989) on ruotsalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Borås SK -seuraa. Nordström on erikoistunut sprintteihin.
Nordström debytoi maastohiihdon maailmancupissa tammikuussa 2013 Liberecin perinteisen hiihtotavan sprintissä ollen 30. ja näin ollen Nordström saavutti heti ensimmäisen maailmancupin pisteensä. Hänen paras sijoituksensa maailmancupin osakilpailussa on 12:s sija, jonka Nordström saavutti Planican vapaan hiihtotavan sprintistä tammikuussa 2016. 
Nordström kilpailee myös hiihtosuunnistuksessa. Hän saavutti nuorten MM-kisoista viestin pronssia Dospatista Bulgariasta vuonna 2008 ja keskimatkalta niin ikään pronssia Orsasta Ruotsista seuraavana vuonna.
Kim Kashkashian

Kim Kashkashian (s. 31. elokuuta 1952 Detroit) on armenialais-yhdysvaltalainen alttoviulisti. Hän on esiintynyt yli 30 albumilla muun muassa Gidon Kremerin, Yo-Yo Man ja Wienin filharmonikkojen kanssa. Vuonna 2013 Kashkashian voitti Grammy-palkinnon klassisen musiikin kategoriassa.
Solbakken

Solbakken on Pohjoismaissa, pääosin Norjassa käytössä oleva sukunimi. Solbakkeneita ovat muun muassa seuraavat henkilöt: