Garage rock

Garage rock (”autotallirock”, viittaa yhtyeiden tyypillisiin harjoittelutiloihin) on yksi rockmusiikin tyylilajeista. Termillä viitataan aikaan, jolloin amatöörimuusikoilla oli heikot mahdollisuudet päästä ammattilaistason äänitysstudioihin ja harjoittelivat sekä äänittivät autotalleissa. Musiikin tyylilajina sitä kuvastaa energisyys teknisen osaamisen sijaan. 
Garage rockin käsite keksittiin 1970-luvun alussa kuvaamaan Yhdysvalloissa 1960-luvun puolivälissä ja jälkipuoliskolla esiintynyttä yksinkertaista ja raakasointista ”ruohonjuuritason” rockmusiikkia. Tyypillisesti garage rockia on kuvattu kuvattiin raakaksi ja energiseksi rockin muodoksi, jolle olivat ominaista yksinkertaiset kappalerakenteet, toistuvat kitarariffit, säröiset äänet (sekä kitarassa että laulussa) ja yleisesti aggressiivinen tunnelma.
Garage rockin esikuvia olivat 1950-luvun rock and roll sekä The Rolling Stonesin ja The Yardbirdsin kaltainen brittiläinen rhythm and blues. Alkuperäistä 1960-luvun garage rockia leimasivat pikemminkin innostus ja energisyys kuin virtuoosimainen soittotaito. Tästä syystä sitä on usein pidetty 1970-luvulla syntyneen punkrockin esimuotona. Monien garage rock -yhtyeiden musiikissa oli myös vaikutteita 1960-luvun psykedeelisestä rockista. Psykedeelisen rockin kokeellisimmat ja sisäänpäin kääntyneimmät edustajat on kuitenkin usein nähty vastakohtana garage rockin intensiivisyydelle, suoraviivaisuudelle ja rajuudelle.
1960-luvulla rockin soittaminen oli high school -ikäisten amerikkalaispoikien keskuudessa tavattoman suosittu harrastus, joten garage rock -yhtyeitä oli tuhansia. Yhdysvalloissa syntynyt garage rock -aalto saavutti paikallista suosiota erityisesti alueellisilla radioasemilla. Näin 60-luvun puoliväli nousi autotallibändien yhden hitin ihmeiden ajaksi: The Beau Brummels pääsi listoille kahdella singlellä, The Castaways nousi kymmenen kärkeen, ja vuonna 1966 Question Mark and the Mysterians nousi ykköseksi kappaleella "96 Tears". Yhdysvaltain laajuista huomiota herättäneitä garage rock hittikappaleita olivat muun muassa Count Fiven ”Psychotic Reaction”, The Seedsin ”Pushin’ Too Hard”. Music Machine -niminen bändi nousi top 20 -listalle kappaleellaan "Talk Talk". Musiikkivideolla bändi esiintyy täysin mustissa asuissa, ja jokaisella jäsenellä on oikeassa kädessä musta hansikas. Vuonna 1967 garagebändi Strawberry Alarm Clock sai ykköshitin kappaleella "Incense and Peppermints".
Muita tunnettuja 1960-luvun garage rock -yhtyeitä olivat muun muassa The Wailers, The Sonics, The Standells, Shadows of the Knight, The Chocolate Watchband, The Amboy Dukes, The Electric Prunes ja 13th Floor Elevators. 
Useimmat näistä yhtyeistä lopettivat toimintansa 1960-luvun lopulla. Lenny Kayen vuonna 1972 kokoama "Nuggets"-kokoelmalevy nosti ne uudelleen esille. Vasta tämän jälkeen ilmiöstä alettiin puhua ”garage rockina”. Garage rock -aallon loppuvaiheessa syntyivät kuuluisat detroitilaiset yhtyeet MC5, Alice Cooper ja The Stooges.
1980-luvulla sellaiset yhtyeet kuin The Droogs, The Fuzztones, Chesterfield Kings, The Fleshtones, The Nomads, Miracle Workers ja Smack tekivät 1960-luvun garage rockin innoittamaa musiikkia. Toinen garage rockin paluu koettiin 2000-luvun alkuvuosina The Strokesin, The White Stripesin, The Hivesin ja The Vinesin myötä.