tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Antti Laine

Antti Laine (9. syyskuuta 1949 Säynätsalo – 8. lokakuuta 2025 Joensuu) oli suomalainen historiantutkija. 
Laine valmistui filosofian kandidaatiksi Joensuun korkeakoulusta 1974. Hän toimi vuoden verran opettajana Tohmajärven ja Värtsilän yläasteella ja oli sitten vuoteen 1980 saakka Suomen Akatemian Valtion humanistisen toimikunnan ylimääräisenä tutkimusassistenttina. Tämän jälkeen Laine toimi Joensuun korkeakoulussa ja sittemmin Joensuun yliopiston Karjalan tutkimuslaitoksella tutkijana, assistenttina sekä apulaisprofessorina tutkien erityisesti Karjalan ja Luoteis-Venäjän 1900-luvun historiaa. Laine valmistui lisensiaatiksi 1978 ja hän väitteli tohtoriksi vuonna 1982 Joensuun korkeakoulussa. Väitöskirja "Suur-Suomen kahdet kasvot : Itä-Karjalan siviiliväestön asema suomalaisessa miehityshallinnossa 1941-1944" käsitteli Suomen miehityshallintoa jatkosodan aikana Itä-Karjalassa. Laine oli vuodesta 1995 alkaen Karjalan Liiton Karjala-työryhmän jäsenenä. Hän sai vuonna 2009 Petroskoin valtionyliopiston kunniatohtorin arvon.
K. A. Koskinen

K. A. Koskinen voi tarkoittaa seuraavia:
Juho Eslin

Juho Vihtori Eslin (27. huhtikuuta 1878 - 6. elokuuta 1918) oli suomalainen viilari ja autonkuljettaja, joka vuoden 1918 sisällissodan aikana toimi Hyvinkään punakaartin I pataljoonan päällikkönä. 
Toiminta sisällissodassa.
Eslin oli Suomen suuriruhtinaskunnan armeijassa palvellut aliupseeri, joka Hyvinkään punakaartin perustamisen yhteydessä tammikuussa 1918 valittiin sen pataljoonanpäälliköksi. Eslinin komentamassa pataljoonassa oli neljä komppaniaa, jotka helmikuussa osallistuivat Itä- ja Länsi-Uudenmaan taisteluihin ja myöhemmin maaliskuussa Hämeen rintamalla käytyihin Vaskiveden ja Kurun taisteluihin. Hän johti myös alueella toiminutta punaisten rintamaesikuntaa ja toimi sodan aikana myös Hausjärven ja Toijalan rintamaesikunnissa. Kurussa Eslinin pataljoona onnistui 16. maaliskuuta pysäyttämään ruotsalaisen eversti Harald Hjalmarsonin johtaman valkoisten osaston, mutta pari päivää myöhemmin hyvinkääläiset vetäytyivät Tampereelle.
Tampereen taistelun jälkeen Eslin onnistui aluksi pakenemaan mutta jäi lopulta kiinni ja joutui ensin Lahden vankileirille. Sieltä hänet siirrettiin Lappeenrannan vankileirille, jossa Esliniä kuulusteli sotatuomari Toivo Tapanainen. Hänet teloitettiin elokuussa 1918. Tapanaisen muistiinpanoissa sanotaan Eslinistä: "Ehdottomasti ammuttava kun on ammuttanut niin monta rauhallista miestä". Häntä epäiltiin osallisuudesta Hyvinkäällä ja Sääksmäen Metsäkansassa tehtyihin valkoisten teloituksiin.
Juho Eslin esiintyy myös henkilöhahmona Antti Tuurin romaanissa "Suuri asejuna Pietarista".
Leander Viljanen

Leander Viljanen (11. toukokuuta 1876 Mäntsälä – 1. maaliskuuta 1918) oli Tuusulan punakaartin komppanianpäällikkö. Ammatiltaan hän oli torppari (mäkitupalainen). Viljanen istui ennen sisällissotaa vankilassa kahdesta taposta ja ammutti Suomen sisällissodan alussa erään pehtorin, joka ei luovuttanut talon aseita etsijöille riittävän nopeasti. Hän oli Suomen kaartin entinen sotilas ja vannotti poikaansakin olemaan antautumatta elävänä. 
Tuusulan pitäjän ja Keravan kauppalan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus julisti vuonna 1929 Viljasen puolison Flora Maria Viljasen hakemuksesta Viljasen kadonneeksi ja kuolleeksi kuolinpäivämäärällä 1.3.1918. Kansallisarkiston Suomen sotasurmat tietokannan mukaan Viljanen vangittiin 16.3.1918 Länkipohjan taistelun aikana ja ammuttiin tai murhattiin 17.3.1918. Joidenkin arvelujen mukaan hän olisi tuolloin ampunut itsensä kauppias Artturi Kaukosen perunakellarissa.
Kalle Wahlman

Kalle Wahlman (helmikuu 1878 – 18. kesäkuuta 1918) oli urjalalainen torppari Nuutajärveltä, joka toimi Urjalan työväenyhdistyksen puheenjohtajana. 
Hän kuului päällikkönä Urjalan punakaartiin. Sisällissodan lopussa hän pakeni, jäi kiinni Lahden vankimotissa ja joutui Hennalan vankileirille. Hennalasta Wahlman siirrettiin Lappeenrantaan, jossa häntä kuulusteltiin. Wahlman teloitettiin ampumalla Lappeenrannassa.
Skeptismi

Skeptismi (muinaiskreikan sanasta "skeptesthai" ’tutkia’; käytetään myös termejä skeptisismi, skeptisyys, skepsismi) on oppi, jonka mukaan ihminen ei voi saavuttaa varmaa tietoa. Skeptismiin kuuluu selitettyjen ilmiöiden teorioiden paikkansapitävyyden kyseenalaistaminen ja epäily jotakin asiaa kohtaan. Skeptismi on oppi, jonka mukaan varma tieto ei ole ihmiselle saavutettavissa aistien rajallisuuden johdosta. 
Alun perin skeptismi oli Pyrrhonin perustama hellenistisen filosofian koulukunta. Antiikin skeptikot pyrkivät osoittamaan erilaiset tiedolliset väitteet epäpäteviksi. Tämä liitettiin elämänkäsitykseen, jossa keskeistä oli mielenrauhan saavuttaminen tietämättömyyden tunnustamisen kautta.
Nykyään skeptismillä usein tarkoitetaan etenkin yliluonnollisia asioita koskevia väittämiä kohtaan suunnattua epäilyä eli tieteellistä skeptismiä.
Filosofinen skeptismi.
Skeptisismi vaikutti antiikin filosofiassa sekä niin sanottuna pyrrhonistisena skeptisisminä että niin kutsuttuna akatemialaisena skeptisisminä. Antiikin skeptikoiden mukaan monet arkipäiväiset käsitykset ovat kyseenalaisia. Tunnettuja skeptikkoja antiikin Kreikassa olivat Pyrrhon, Arkesilaos, Karneades, Ainesidemos ja Sekstos Empeirikos. Antiikin skeptikoiden mukaan ihminen saavuttaa mielenrauhan ymmärtämällä, kuinka vähän voidaan tietää.
Antiikin skeptikkojen asenteesta on esimerkki niin sanottu Agrippan trilemma. Se perustuu ajatukselle, että mikä tahansa tietoväite voidaan kyseenalaistaa. Jos näin on, trilemman mukaan voidaan tähän retoriseen hyökkäykseen vastata vain kolmella tavalla:
Agrippan johtopäätös oli, että mitään käsityksiämme ei voida perustella hyväksyttävällä tavalla, eli todellista tietoa ei ole.
Eräät antiikin skeptikot kirjoittivat, että skeptikkoja kutsutaan myös zeteetikoiksi, koska he jatkavat etsimistä. Zeteetikko siis sanoo, että ”en tiedä, mutta yritän ottaa siitä selvää”.
Myöhemmässä filosofiassa skeptismillä on tarkoitettu sitä, että filosofi valitsee asenteekseen tutkia, ovatko hänellä oleva tieto ja hänen saamansa havainnot todellisia, ja sen selvittämisen, missä määrin asioista voidaan yleensäkään koskaan saada todellista tietoa.
Myöhemmin jyrkkää globaalia skeptisismiä on arvosteltu sisäisestä ristiriitaisuudesta: kun skeptikko sanoo, että mitään ei voida tietää, hän väittää, että ainakin tuo asia voidaan tietää.
Skeptisismin perintö elää nykyisin fallibilismissa, jonka mukaan inhimilliset käsitykset saattavat olla virheellisiä, mutta niitä on mahdollista korjata. Fallibilismin ensimmäinen kehittäjä oli Charles S. Peirce.
Tieteellinen skeptismi.
Tieteellisellä skeptismillä tarkoitetaan käytännöllistä väitteiden kyseenalaistamista, ja niiden todistamista tai kumoamista tieteellistä menetelmää käyttämällä. Tällöin skeptikko on henkilö, joka arvioi väitteen pätevyyden väitettä koskevan todistusaineiston perusteella. Skeptisyyden tunnuslauseena on pidetty sanontaa ”epätavalliset väitteet vaativat epätavallisia todisteita”.
Suomessa toimii Skepsis ry, joka on tieteellisten skeptikkojen vuonna 1987 perustama yhdistys.
Juho Vuori

Juho Viktor Vuori (21. elokuuta 1889 – 30. huhtikuuta 1918) oli akaalainen räätäli ja Toijalan punakaartin lentävän komppanian päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän komensi yhdessä rykmentinpäällikkö Otto Laxin kanssa punakaartilaisjoukkoa, joka suoritti puhdistuksia Toijalassa ja sen ympäristökunnissa, ja Marko Tikan tutkimusten mukaan tappoi noin satakunta valkoista tai muuten punaisten vastustajaksi tiedettyä henkilöä Toijalan teloituksissa. Ensimmäinen surmattu oli käräjätuomari August Kärävä. Vuoren joukkion tunnetuin surma oli Honkolan kartanon isännän asessori Elis Furuhjelmin, tämän veljen everstiluutnantti Otto Furuhjelmin ja kahden kartanosta vangitun valkoisen lakimiehen ampuminen. Sodan jälkeen Vuori jäi kiinni, joko Hämeenlinnassa tai Nuutajärvellä, jonka jälkeen hänet heti ammuttiin.
Kalle Kataja

Kalle Reinhold Kataja (16. heinäkuuta 1876, Tampere – 4. huhtikuuta 1918) oli Tampereen naiskaartin päällikkö ja pellavatehtaan työmies. Hän oli kotoisin Järvensivun kaupunginosasta. Ilmeisesti hän toimi myös naisten kouluttajana. Hän kaatui Tampereen taistelussa. Tuomas Hopun teoksen "Tampereen naiskaarti" mukaan joku hänen omista sotilaistaan olisi ampunut häntä selkään, kun hän ajoi naiskaartilaisia pistooli kädessä taisteluun.
Kataja oli naimisissa ja häneltä jäi jälkeen kuusi lasta.
Kuolemantanssi

Kuolemantanssi tai kalmantanssi (, , , ) on myöhäiskeskiajan kirkkotaiteessa esiintyvä aihe, joka kuvaa vertauskuvallisesti kuoleman yleismaailmallisuutta eli universaaliutta. Kuolemantanssi-aiheiset maalaukset sisältävät yleensä henkilöityneen kuoleman, joka johtaa tanssivien hahmojen joukkoa hautaan. Usein hautaan marssivassa kulkueessa esiintyy hahmoja kaikista yhteiskunnan kerroksista – kuninkaita, paaveja, munkkeja, nuoria, maatyöläisiä jne. Se on symbolikuva siitä, että kuolemassa kaikki ovat samanarvoisia. Aihe tunnetaan jo 300-luvulta alkaen, mutta se yleistyi Jean Le Fèvren La Danse Macabre -runon ilmestyttyä vuonna 1376. 
Kuuluisimmat kuolemantanssit ovat ranskalaisissa ja saksalaisissa kirkoissa usein esiintyvät fresko-aiheet. Ne tehtiin yleensä mustan surman tunnelmissa muistuttamaan ihmisiä heidän elämänsä hauraudesta ja maallisen kunnian katoavaisuudesta. Bernt Notke maalasi 1400-luvun lopulla Lyypekin Mariankirkkoon loisteliaan Kuolemantanssin, mutta kirkko paloi vuonna 1942. Notken työpajan maalaama Kuolemantanssi on kuitenkin edelleen tallella Tallinnan Niguliste-kirkossa, joka toimii nykyään museona ja konserttisalina.
Suomen ainoa säilynyt kuolemantanssikuvaelma on 1500-luvun alussa tehdyssä seinämaalauksessa Inkoon kirkossa.
Kuolemantanssi on aiheena suosittu myös musiikissa. Klassiset säveltäjät, kuten Franz Liszt ja Camille Saint -Saëns ovat tehneet aiheesta sävellyksiä. Aihetta ovat suosineet myös erilaiset heavy metal -yhtyeet, kuten Iron Maiden kappaleella Dance of Death, joka löytyy yhtyeen julkaisemalta samannimiseltä levyltä (2003). Suomalainen metalliyhtye Catamenia on tehnyt Kuolon Tanssi -kappaleen Chaosborn-albumille ja saksalaisella Absurd-yhtyeellä on kappale nimeltä Pesttanz. Teemaa on jatkanaut okkultistista rokkia tekevä Ghost
Dance Macabre -kappaleella 2018.
A. Backman

A. Backman (k. 27. huhtikuuta – 5. toukokuuta 1918) oli entisen punakaartilaisen Arvo Niemisen mukaan Viipurin punaisten puolustusrintaman päällikkö sisällissodassa. Backman oli saanut aliupseerikoulutuksen Suomen sotaväessä. Hän jäi vangiksi ja hänet teloitettiin Naulasaaren taistelun jälkeen. J. O. Hannulan mukaan A. Backman sai surmansa Naulasaaren taistelussa. 
Epäonnistuttuaan murtautumaan valkoisten saarrosta punaiset pyysivät antautumisehtoja. Antautumisesta keskustellut valkoinen upseeri ilmoitti, että rivikaartilaiset saisivat pitää henkensä, mutta johtajista ei ollut takeita. Eräs punapäällikkö piti punakaartilaisille puheen, jossa sanoi, ettei rivimiesten tarvitse välittää johtajiensa kohtalosta, vaan pelastaa vain oma nahkansa. Nieminen arveli, että tämän puheen pitänyt päällikkö olisi ollut A. Backman. Tämän sanottuaan Backmaniksi oletettu päällikkö ratsasti Tervajoen suuntaan kohti näreikköä, jonka reunassa antautui suojeluskuntalaiselle. 
Sotasurmat-matrikkelin mukaan sodassa on ammuttu vain yksi A. Backman, joka oli kotoisin Porvoosta, kalakauppias ja punaisten komppanianpäällikkö. Hänet vangittiin 1. toukokuuta 1918, ja hän sai surmansa myöhemmin samana vuonna. SDP:n arkistosta peräisin olevan tiedon mukaan hänet murhattiin, kuolinpaikaksi on kylläkin merkitty Lahti ja kuolintapa epävarmaksi.
A. Backmanin henkilöllisyydestä tai edes etunimestä ei ole täyttä varmuutta. Valtiorikosasian tiedusteluosaston epätäydellisen Luettelo C:n mukaan Aksel Backman -niminen henkilö toimi Tienhaaran punakaartin komppanianpäällikkönä.
Elli Kokko

Elin Sylvesterintytär Kokko (28. kesäkuuta 1893 – 25. toukokuuta 1918 Valkeala) oli kouvolalainen työläisnainen ja Kouvolan punakaartin naiskomppanian päällikkö Suomen sisällissodan aikana vuonna 1918. Hänet leimattiin valkoisten taholta ”yleiseksi naiseksi”, mutta nämä väitteet on voitu myöhemmin kumota Kouvolan kirkonkirjoja tutkimalla. Kokko joutui Kouvolassa valkoisten vangiksi. Hänet tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin Kouvolan vankileirissä.
Otto Vuoristo

Otto Vuoristo (19. elokuuta 1886 Viipuri – 29. huhtikuuta 1918 Tienhaara, Viipurin maalaiskunta) oli viipurilainen työmies, punakaartin päällikkö ja Kilpeenjoen rintaman komentaja Suomen sisällissodassa. Hän komensi Kilpeenjoen rintamaosuutta, lähimmän asetoverinsa ollessa Jalmari Parikka, Penttilän silloinen rintamapäällikkö ja myöhempi elokuvanäyttelijä.
Vuoristo ampui itsensä Naulasaaren taistelun loppuvaiheessa 29. huhtikuuta, kun mottiin joutuneet punaiset päättivät antautua Viipurin länsipuolella Tienhaaran aseman luona. Vuoriston puoliso oli palvelija Hilja Maria Saarinen vuodesta 1908.
Jalmari Parikka

Hjalmar Fabian Parikka (16. lokakuuta 1891 Sortavala – 27. maaliskuuta 1959 Helsinki) oli näyttelijä, teatterinjohtaja ja punakaartin Vuoksenlaakson komppanioiden päällikkö Suomen sisällissodassa. Myöhemmin hän oli rintamapäällikkönä ja jäi vangiksi Viipurin maalaiskunnassa käydyn Naulasaaren taistelun jälkeen. Hän sai kuolemantuomion, joka muutettiin elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi. 
Ura.
Parikalla oli pitkä teatteriura, joka alkoi Kaarlo Karin Suomalaisessa Teatteriseurueessa vuonna 1911 ja hän jatkoi teatteriuraansa näyttelijänä ja teatterinjohtajana. Hänestä tuli hetkellisesti Vaasan Teatterin teatterinjohtaja vuonna 1922, mutta johtajakausi ei kestänyt kauaa. Lisäksi hän johti muun muassa Porin ja Viipurin työväenteattereita sekä Mikkelin teatteria vuosina 1926–1927. Hän oli teattereissa erinomainen Molièren näytelmien koominen tulkitsija. Hän työskenteli pitkään Viipurin kaupunginteatterissa.
Myöhemmin hän näytteli noin 50 suomalaisessa elokuvassa, muun muassa Pekka ja Pätkä -elokuvissa. Hän teki ensimmäisen elokuvaroolinsa mainiona vanginvartijana elokuvassa "Varastettu kuolema" vuonna 1938. Samana vuonna hän kirjoitti "Viimeinen taisto" -nimisen kirjan sotakokemuksistaan. 
Parikka tunnetaan ehkä parhaiten viihdytysjoukkojen kersantti Sampsa Samperin koomisesta elokuvaroolista sotilasfarssissa "Niin se on, poijaat!" (1942). Parikan pienikokoisuuden ja heiveröisen olemuksen vuoksi häntä hyödynnettiin koomisissa osissa: muita ikimuistettavia rooleja hän teki elokuvissa "Miehen tie" (1940) (Pälän isäntä), "Kulkurin valssi" (1941) (klovni Rudi), "Rosvo-Roope" (1949) (”pikku” Stefan), "Orpopojan valssi" (1950) (laulaja Rulf Frapin), "Noita palaa elämään" (1952) (Henrik), "Kasvot kuvastimessa" (1953) (romukauppias), "Villi Pohjola" (1955) (Musta-Pekka), "Jokin ihmisessä" (1956) (lumpunkerääjä), "Nuori mylläri" (1958) (Iisakki Hirmu) ja "Niskavuoren naiset" (1958) (Nikkilän isäntä).
Jalmari Parikka kuoli pitkän uransa jälkeen 67-vuotiaana vuonna 1959. Hän oli kaksi kertaa naimisissa, Aino Maria Railon ja Elin Maria Hokkasen kanssa.
Viktor Ripatti

Viktor Ripatti (22. kesäkuuta 1876 – 7. toukokuuta 1918 Viipuri) oli lappeenrantalainen suutari. Hän oli punainen rintamapäällikkö Suomen sisällissodassa ja entinen rakuunarykmentin vääpeli. Hän oli mukana Viipurin taistelussa huhtikuussa 1918, mutta jäi vangiksi ja surmattiin muun esikuntansa kanssa toukokuun alussa.
Saul Nieminen on kirjoittanut Viktor Ripatin elämäkerran nimellä "Erään ihmisen tarina".
Mikko Jakowleff

Mikko Jakowleff (12. toukokuuta 1899 – 26. huhtikuuta 1918) oli lappeenrantalainen ylioppilas ja Lappeenrannan kaupungin miliisipäällikkö Suomen sisällissodan aikana 1918. 
Poliisilaitoksen kansliassa työskennellyt Jakowleff oli harvoja punaisten puolelle liittyneitä ylioppilaita. Vallanvaihdon jälkeen hänet vangittiin ja vietiin muiden mukana poliisikamarille. Vangittuja kuulusteltiin kaupunginkamreeri August Gestrinin johdolla. Läsnä oli myös Toivo Tapanainen. Kuulustelu keskeytyi jääkärikapteeni Väinö Strömbergin ja hotellinjohtaja Uno Sereniuksen tullessa paikalle. Nämä riistivät Jakowleffin pidätyssellistä. Humalassa ollut Strömberg ampui Jakowleffiä kuolettavasti selkään poliisikamarin pihalla. 
Kun Jakowleffin ruumis luovutettiin omaisille, annettiin samalla määräys, että ruumista ei saa siunata kirkossa. Ortodoksiperheelle tämä oli erityisen raskasta. Samoihin aikoihin ammuttiin myös Mikko Jakowleffin kanssa seurustellut näyttelijä Maiju Saikko. Hänen murhalleen ei löytynyt muuta syytä kuin suhde Jakowleffiin.
Emil Lehén

Juho Emil Lehén (27. marraskuuta 1883 Jämsänkoski – 9. toukokuuta 1918 Viipuri) oli toimittaja, kirjailija ja Lappeenrannan punakaartin johtajia Suomen sisällissodan aikana. 
Emil Lehénin vanhemmat olivat puuseppä Juho Lehén ja Erika Samulintytär. Hänen nuorempi veljensä oli Tuure Lehén.
Lehén toimi vuoteen 1903 saakka Jämsänkosken tehtaalla konttoriapulaisena. Muutettuaan paikkakunnalta hän työskenteli työväen osuuskaupan palveluksessa ensin Viialassa ja sitten Lempäälässä. Lehén oli vuosina 1904-1905 viipurilaisen Työ-lehden ensimmäisenä päätoimittajana. Vuosina 1906–1907 hän toimi "Pohjolan tukkityömiesten ammatillisen järjestön" kiertävänä asiamiehenä ja puhujana ja oli mukana organisoimassa Pohjolan tukkityöläisten suurta lakkoa. Tämän jälkeen Lehén palasi osuuskauppaliikkeen palvelukseen, ensin vuosina 1907–1908 Forssassa ja sitten osuuskaupanhoitajana Ruovedellä, Pyhäjärvellä, Porvoon Hamarissa ja Riihimäellä. Vuodesta 1913 Emil Lehén oli Lappeenrannassa ilmestyneen "Kansan Ääni" -lehden toimittajana. Hän toimi myös kirjailijana kirjoittaen proosaa, runoja ja näytelmän.
Sisällissodan alettua Lehén jatkoi Kansan Äänen toimittajana, minkä lisäksi hän toimi Lappeenrannan vankilan johtajana punaisen vallan aikana. Hän ei kyennyt estämään valkoisten vankien joukkomurhaa Saimaan jäällä 22. huhtikuuta 1918 ja katsoi parhaaksi paeta Viipuriin. Hän jäi siellä valkoisten vangiksi, sai moninkertaisen kuolemantuomion ja teloitettiin Viipurin vankileirillä, tarinan mukaan Mannerheimin seuratessa tapahtumia. Lehénille oli myös tarjottu mahdollisuus paeta vankileiristä, mutta hän kieltäytyi.
Väinö Starck

Väinö Vilhelm Starck (19. helmikuuta 1887 Helsinki – 9. toukokuuta 1918 Viipuri) oli lappeelainen sorvari ja Lappeenrannan punakaartin esikuntapäällikkö Suomen sisällissodan aikana. Hän otti osaa Joutsenon rintaman taisteluihin. Sodan lopussa hän osallistui Kaukaan tehtaiden koneiden ja laivojen tuhoamiseen Lappeenrannassa ja seurasi ylipäällikkö Viktor Ripattia Viipuriin. Hän jäi Viipurin taistelussa vangiksi, sai kuolemantuomion valkoisilta ja ammuttiin pian tämän jälkeen.
Heikki Karjalainen

Heikki Karjalainen (20. toukokuuta 1883 Kempele – 27. huhtikuuta 1938 Oulu) oli suomalainen poliitikko ja opettaja.
Karjalainen kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1903. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1908, jonka jälkeen hän aloitti matematiikan, fysiikan ja kemian opettajana Oulun suomalaisessa yhteiskoulussa. Rehtoriksi yhteiskouluun Karjalainen valittiin edellisen rehtorin Mauno Rosendalin kuoltua vuonna 1917. Rehtorina Karjalainen toimi vuoteen 1931 asti, jona kesänä hän aloitti työnsä Oulun kaupunginjohtajana.
Karjalainen osallistui sekä valtakunnan politiikkaan että kunnallispolitiikkaan. Hänet valittiin eduskuntaan vuonna 1927 Kansallisen Edistyspuolueen ehdokkaana Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä ja hän oli eduskunnassa vuoteen 1929. Eduskunnassa hän toimi muun muassa sivistysvaliokunnassa.
Kaupunkien kunnallislakiin säädettiin vuonna 1927 muutos, joka käytännössä loi Suomen kaupunkeihin kaupunginhallitukset, joiden johtoon valittiin kaupunginjohtaja. Karjalainen valittiin Oulun kaupunginjohtajaksi kaupunginvaltuuston kokouksessa 24. helmikuuta 1931. Hän ei ollut varsinaisesti hakenut virkaa, mutta oli ilmoittanut olevansa käytettävissä. Karjalainen sai 19 ääntä 35:stä. Kaupunginjohtajan valinnasta valitettiin ja Karjalainen pääsi virkaan vasta 27. heinäkuuta 1931. Kaupunginjohtajan virkaa hoiti virkaa tekevänä Kaarlo I. Junnelius, joka oli ollut kaupunginhallitusta edeltäneen rahatoimikamarin puheenjohtaja ja oli hoitanut kaupunginjohtajan virkaa 16. joulukuuta 1930 lähtien. Karjalainen oli siis kuitenkin ensimmäinen virkaan valittu kaupunginjohtaja.
Elastomeeri

Elastomeeri on polymeeri, joka on kumimaisen elastinen. Se siis muovautuu venytettäessä tai puristettaessa, ja palautuu tämän voiman lakattua likimain alkuperäiseen muotoonsa.
Elastomeereista ja lisäaineista valmistetaan elasteja kuten kumeja ja termoelasteja.
Usein elastomeereiksi luetaan vähintään kaikki polymeerit, jotka ovat huoneenlämpötilassa lasisiirtymälämpötilansa ja sulamispisteensä välisessä kumimaisessa olomuodossa. Lisäksi eräiden määritelmien mukaan elastomeereiksi lukeutuvat vain kertamuovit, joissa on oman määritelmänsä mukaisesti ristisidoksia. Tätäkin tarkempien määritelmien mukaan ristisidosten tulee olla harvassa, jolloin kertamuovin elastisuus on suuri. Elastomeerin saatetaan kaiken edeltävän lisäksi vaatia pystyvän venymään elastisesti vähintään kaksinkertaiseksi tai jopa nelinkertaiseksi.
Taas laajemman määritelmän mukaan elastomeeripolymeerit voivat olla pelkkien kertamuovien lisäksi myös termoplastisia muoveja eli amorfisia tai puolikiteisiä kestomuoveja, jotka ovat huoneenlämmössä kumimaisessa olomuodossaan. Esimerkki tällaisesta kestomuovista on vulkanoimaton eli ristisidokseton luonnonkumi ("cis"-1,4-polyisopreeni). Monet kestomuovit eivät tosin ole kovin elastisia – venytettäessä ne saattavat jäädä pysyvästi venytettyyn muotoonsa, sillä niiden molekyyliketjut pääsevät liukumaan toistensa ohi ristisidosten puutteen vuoksi. Selkeämmin elastisia, ja siten laajemman määritelmän mukaan elastomeereihin kuuluvia kestomuoveja, ovat esimerkiksi kolmoisblokki-polymeerit. Nämä voivat vastata ominaisuuksiltaan jopa vulkanoituja luonnonkumeja. Näiden polymeeriketjujen rakenne on An-Bx-An, eli ne koostuvat kahdesta kemiallisesti erilaisesta monomeeristä: A ja B. Nämä eivät liukene toisiinsa hyvin, joten ketjujen päiden A-polymeerit muodostavat keskinäisiä eli toisiinsa suuntautuneita pallomaisia alueita polymeerimassaan. Alueilla A-monomeerit sitoutuvat toisiinsa voimakkaasti, mutta ei-kovalenttisesti. Alueet käyttäytyvät silti lähes kuin kovalenttiset ristisidokset estäen ketjujen liukumista toistensa ohi. B-ketjut eivät muodosta yhtä voimakkaita sidoksia toistensa välille. B-ketjuosat ovat pitkiä, mahdollistaen siten polymeeriketjuille suuren liikkuvuuden. Yhdessä nämä ominaisuudet tekevät polymeerimassasta hyvin elastisen.
Usein vulkanoitu luonnonkumi luetaan elastomeeriksi. Määritelmästä riippuen elastomeereiksi saatetaan lukea mm. polybutadieeni, etyleeni-propyleeni kopolymeerit, styreeni-butadieenikumit ja etyleeni-vinyyliasetaatti.
Luettelo seksiasennoista

Tämä on luettelo eräistä asennoista, joissa ihmiset voivat harrastaa seksiä, esimerkiksi emätin- tai anaaliyhdyntää sekä suuseksiä.
Eräitä asentoja.
Luettelossa "vastaanottava partneri" saa peniksen emättimeensä tai peräaukkoonsa. Vastaanottava partneri voi anaaliyhdyntään soveltuvissa asennoissa olla joko nainen tai mies, mutta joissakin asennoissa vain emätinyhdyntä onnistuu.
Venäläiset

Venäläiset () on noin 135 miljoonan ihmisen itäslaavilainen, venäjän kieltä puhuva Euroopan suurin kansa. 
Venäläisten alueellinen jakautuminen.
Venäläiset asuvat pääasiassa Venäjän federaatiossa, jonka väestöstä he muodostavat 79,8 prosenttia, eli vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 116 miljoonaa henkeä, mutta myös laajamittaisesti Venäjän federaation ulkopuolella, enimmäkseen muissa entisissä neuvostotasavalloissa. Venäläiset ovat myös yksi Kiinan virallisesti tunnustamasta 56 etnisestä ryhmästä.
Väestökarttoja.
Seuraavat kartat kuvaavat venäläisten osuutta väestöstä entisissä neuvostotasavalloissa Venäjällä, Baltian maissa, Valko-Venäjällä, Ukrainassa, Romaniassa ja Kazakstanissa.
Uskonto.
Valtaosa venäläisistä on uskonnoltaan ortodokseja. Ortodoksisella kirkolla on kautta historian ollut merkittävä rooli venäläisten kansallisen identiteetin kehityksessä, ja nykyaikana se on olennainen osa venäläisten kansallista kulttuuria. Neuvostoliiton uskontoihin kohdistaman sortopolitiikan takia moni venäläinen ei kuitenkaan varsinaisesti kuulu mihinkään kirkkoon.
Alkuperä.
Nykyiset venäläiset, eli niin sanotut isovenäläiset, ovat muodostuneet suuresta joukosta muinaisia slaavilaisia, balttilaisia ja suomalais-ugrilaisia heimoja, sekä viikinkejä ja niihin sulautuneita muita väestöaineksia. Novgorodin ja Kiovan hallinnon hajottua 1100-luvulla väestöaineksesta erottuivat vuosisatojen kuluessa nykyiset venäläiset, eli isovenäläiset, valkovenäläiset ja ukrainalaiset, eli niin sanotut vähävenäläiset. 
Myöhemmin, laajassa mitassa 1800-luvulta, venäläiset ovat levittäytyneet Euroopan puoleisen Venäjän ulkopuolelle Keski-Aasiaan sekä Siperiaan, jossa he ovat nykyisin enemmistökansallisuutena. Venäläinen väestö on sulattanut itseensä suuren määrän erilaisia alkuperäiskansallisuuksia. Tämä prosessi jatkuu edelleen, ja sen seurauksena venäläinen kansa on geneettisesti kirjava, mutta kulttuurisesti ja kielellisesti yhtenäinen kokonaisuus.
Luettelo ammateista

Tämä on luettelo ammateista.
__notoc__
Minoru Yamasaki

Minoru Yamasaki (, 1. joulukuuta 1912 Seattle, Washington, Yhdysvallat – 6. helmikuuta 1986 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) oli amerikanjapanilainen arkkitehti. Hän suunnitteli muun muassa New Yorkin World Trade Centerin, jonka kuuluisat pilvenpiirtäjät tuhoutuivat syyskuun 11. päivän iskuissa vuonna 2001. Myös toinen Yamasakin kuuluisimmista luomuksista, Pruitt-Igoen asuinalue Saint Louisissa, on hävinnyt. Kunnianhimoisen kaupunkisuunnitteluprojektin slummiutuneet rakennukset purettiin räjäyttämällä vuonna 1972.
Yamasaki syntyi Seattlessa Japanista muuttaneille siirtolaisvanhemmille. Hän valmistui arkkitehdiksi Washingtonin yliopistosta vuonna 1934. Työskenneltyään New Yorkissa hän muutti Detroitiin 1945 ja perusti vuosikymmenen lopulla arkkitehtitoimiston.
Yamasaki oli naimisissa, ja hänellä oli kolme lasta. Pojista Kim jatkoi isänsä seuraajana tämän perustaman arkkitehtitoimiston johdossa.
Yamasaki kuoli 73-vuotiaana mahasyöpään 6. helmikuuta 1986.
Neljäs seinä

Neljäs seinä viittaa näyttämötaiteissa kuvitteelliseen ja näkymättömään seinään katsojien ja näyttämön välissä. Neljännestä seinästä puhutaan myös fiktiivisissä taiteissa, kuten kirjallisuudessa, elokuvissa, televisiossa, radiossa, sarjakuvissa ja videopeleissä.
Vertauskuvallisessa mielessä termi kuvaa oletettua katsojien heittäytymistä mukaan teokseen. Katsoja siis teeskentelee, että tapahtumat tosiaan tapahtuvat ja hahmot ovat todellisia henkilöitä, katsojan vain tarkkaillessa tapahtumia ”neljännen seinän” läpi. Jotta katsojalle jää tämä neljännen seinän illuusio, näyttelijät eivät myöskään noteeraa yleisöä vaan teeskentelevät, ettei sitä ole olemassa.
"Neljännen seinän rikkominen" tarkoittaa tämän illuusion rikkomista. Elokuvassa päähenkilö saattaa yhtäkkiä puhutella suoraan yleisöä tai kirjassa henkilö saattaa alkaa kommentoida juonenkulun epäloogisuutta. Videopelissä hahmo voi puhua suoraan pelin pelaajalle ja esimerkiksi kommentoida tämän suoriutumista pelissä. Neljännen seinän rikkoessaan hahmo siis tiedostaa ja tunnustaa suoraan yleisölle, että hahmo itsessään ja häntä ympäröivä fiktiivinen maailma eivät ole todellisia, ja että hahmo on tietoinen itseään tarkkailevasta yleisöstä. Usein neljäs seinä rikotaan huumorin vuoksi, tosin sitä voidaan käyttää vakavissakin tilanteissa.
Tunnettuja esimerkkejä neljännen seinän rikkomisesta ovat Deadpool-sarjakuvahahmo, "Gintama"-animesarja ja "Metal Gear" -pelisarja sekä brittiläisen komediaryhmä Monty Pythonin tuotanto.
Käsite syntyi 1800-luvun lopulla. Sitä on käsitellyt kirjoituksissaan muun muassa André Antoine (1858–1943).
Deus ex machina

Deus ex machina on fiktioteoksessa yhtäkkinen ja epäuskottava juonenkäänne, jossa jokin tarinan ongelma ratkaistaan ulkopuolisella ja irrallisella tekijällä tai selityksellä. Se voi myös muissa yhteyksissä viitata ongelman tai mysteerin epätyydyttävään ratkaisuun, joka perustuu selittämättömään ulkopuoliseen tekijään.
Ilmaus "deus ex māchinā" on latinaa ja tarkoittaa kirjaimellisesti ”jumala koneesta”. Se on käännös alkuperäisestä kreikankielisestä ilmaisusta ἀπὸ μηχανῆς θεός ("apo mēkhanēs theos"). Termin käyttö alkoi antiikin Kreikan teatterista, missä lavasteista laskettiin nostureiden ("mēkhanē") avulla näyttämölle jumalia, jotka ratkaisivat tilanteita ja kuljettivat juonta eteenpäin. Etenkin Aiskhyloksen ja Euripideen tragediat päättyivät usein näin. Aristoteles mainitsee tavan ja arvostelee sitä teoksessaan "Runousoppi" (15,6). 
"Deus ex machina" -käänne romaanissa, näytelmässä tai elokuvassa tuntuu usein epäuskottavalta ja epätyydyttävältä, koska sillä ei ole mitään yhteyttä teoksessa aiemmin kehiteltyyn juoneen. Sen käyttöä pidetään usein jopa huonon kirjoittajan merkkinä, ellei kyseessä ole parodia.
Leksikologia

Leksikologia eli sanasto-oppi tai sanastontutkimus tutkii sanojen alkuperää eli etymologiaa, esineiden ja asioiden nimitysperusteita eli onomasiologiaa ja sanaston kuvauksen ja esittämisen periaatteita eli leksikografiaa. Käytännössä leksikografi on sanakirjankirjoittaja.
Leksikologiassa voidaan tutkia myös, mitä elementtejä sanastossa on. Tällöin leksikaalisessa morfologiassa tutkitaan sananmuotoja ja leksikaalisessa semantiikassa tutkitaan sananmuotojen merkityksiä.
Yleensä leksikologiassa tutkimuskohteena on yleiskieli tai jokin murre, mutta kun kohteena jonkin ammattialan sanasto, kyseessä on oppisanasto. Yleiskielen sanastotyössä työ lähtee sanasta (materiaalista), jonka sisältö pitää selittää. Ammattikielen sanastotyössä lähtökohtana on "käsite", jolle pitää löytää sopiva sana (termi) ja määritelmä. Termillä on aina tarkkarajainen merkitys päinvastoin kuin yleiskielen sanalla, jolla voi olla hyvinkin rönsyilevä merkitys. Terminologisessa sanastotyössä käsiteanalyysi on välttämätön työvaihe.
Esimerkiksi "käsi"-sana on etymologisen tutkimuksen mukaan suomalais-ugrilainen sana, minkä takia sen alkuperäinen motivaatio on täysin hämärän peitossa. Ymmärtämistä tarkoittava sana "käsittää" on saanut merkityksensä konkreettisesta käsin kiinni ottamisesta, esimerkiksi varas on voitu "käsittää". Onomasiologinen tutkimus tuo tietoon, että tämä konkreettinen tekeminen on muuttunut abstraktiseksi älyllä ja tietoisuudella kiinni ottamiseksi, eli nykyään sanaa "käsittää" voidaan käyttää vitsin tai tehtävän ymmärtämisestä tai vaikkapa jonkin ryhmän koon ilmaisemisesta ("Ryhmä käsitti 1 488 jäsentä").
Leksikografiassa nämä tiedot esitetään jonkin periaatteen mukaisesti. Esimerkiksi etymologisessa sanastossa tai sanakirjassa hakusanana on "käsi", jonka alaluvussa esitetään johdokset ("käsittää, käsite, käsitys, kättely, kätevä" ja niin edelleen). Niin sanotussa tavallisessa sanastossa sekä "käsi" että "käsittää" ovat omina hakusanoinaan yleensä ilman mitään viittausta toisiinsa. Lisäksi periaatteena voi olla esimerkiksi mainita jokaisen sanan sanaluokka.
Yksikielisessä terminologisessa sanastossa termi on selitettynä (laveasti) toisin sanoin. Kaksi- tai useampikielisessä sanastossa termille annetaan vain yksisanainen vastine. Usein kahden kielen termit eivät kuitenkaan täysin vastaa toisiaan, jolloin joudutaan yhden kielen termi selittämään toisella kielellä hyvinkin laajasti. Tällöin jälleen joudutaan pohtimaan sanakirjan leksikografista puolta, kuten mikä on monikielisen termisanaston niin sanottu normikieli, jonka suhteessa sanat pitää selittää muilla kielillä.
Juho Maininki

Johan (Juho) Henrik Maininki (10. tammikuuta 1879 Turku – 20. heinäkuuta 1955) oli suomalainen näyttelijä ja näyttämönjohtaja. Hän työskenteli lukuisilla näyttämöillä vuodesta 1903 alkaen ja näytteli sadoittain rooleja.
Ura.
Juho Mainingin vanhemmat olivat viilari Josef Skogman ja Tilda Helin. Ennen taiteellista uraansa hän toimi kirjaltajana ja räätälinä. Maininki toimi johtajana ja näytteli Lohjan Työväen Näyttämöllä 1903–1910 ja vuosina 1910–1928 seuraavilla työväen näyttämöillä: Tervajoki, Lieksa, Enso, Iisalmi, Kemi, Kuusankoski, Lauritsala, Rauma, Eura, Mänttä ja Voikkaa. Näistä pisin jakso oli Mäntässä 1924–1928. Vuoden 1928 jälkeen Maininki toimi Launoisissa, Köyliössä, Vampulassa, ja Kankaanpäässä. Viimeksi mainitusta hän siirtyi vuonna 1948 Kyröskosken tehtaan näyttämön johtajaksi.
Mainingin näyttämötehtäviä olivat muun muassa "Daniel Hjortin", "Lallin" ja "Kullervon" nimiosat sekä "Nummisuutareiden" Esko, "Pohjalaisten" Harrin Jussi ja "Elinan surman" Klaus Kurki.
Maininki työskenteli myös torvisoittokunnan johtajana, laulunopettajana ja näyttämöpukujen valmistajana.
Heikki Torvinen

Heikki Torvinen (s. 1963 Oulu) on suomalainen ravivalmentaja ja -ohjastaja. Nykyään Jämsässä asuva Torvinen tunnetaan erityisesti suomenhevosten valmentajana. Hänen menestyneimpiä hevosiaan ovat olleet muun muassa K.K. Kössi ja I.P. Vipotiina. 
Torvisen ensimmäinen menestyshevonen oli hänen valmennukseensa Risto Lankilta siirtynyt K. K. Kössi, jolla Torvinen saavutti 1990-luvun alussa useita suurkilpailuvoittoja. Lisäksi ori sijoittui kolmanneksi Kylmäveristen PM-kilpailussa 1991 sekä ravikuninkuuskilpailussa ja Tukholman Elitkampenissa 1992. Torvinen muistetaan myös myöhemmin kolme ravikuningattaren titteliä voittaneen I.P. Vipotiinan ensimmäisenä valmentajana. Suomenhevosten merkittävimmät ikäluokkakilpailut Kriteriumin ja Derbyn hän on voittanut viidesti. Lisäksi Torvinen on ohjastanut Tutuarin Pariisin kylmäveriottelun Prix des Trotteurs Sang-Froid -lähdön kolmanneksi vuosina 2004 ja 2005.
Heikki Torvisen pojat Hannu ja Jukka ovat myös raviohjastajia.
Taavetti Lehtinen

David ”Taavetti” Oskar Lehtinen (25. kesäkuuta 1878 Mouhijärvi – 5. toukokuuta 1918 Tampere) oli tamperelainen poliisi ja Tampereen punakaartin etsivän osaston päällikkö Suomen sisällissodan aikana. 
Hän osallistui Tampereen taisteluun, jossa joutui vangiksi. Lehtinen tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin Kalevankankaan vankileirillä.
Jussi Korhonen

Jussi Korhonen -nimisiä suomalaisia henkilöitä ovat muun muassa:
The Day After Tomorrow

The Day After Tomorrow on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2004. Elokuvan aiheena on kasvihuoneilmiö ja sen seuraukset. Monia vuosia ilmastotieteilijät ovat varoitelleet siitä, että fossiilisten polttoaineiden polttaminen vahingoittaa ilmaston tasapainoa ja saattaa muuttaa merivirtojen kulkureittejä. Tämä johtaisi siihen, että Golfvirta pysähtyisi ja Eurooppa sekä Pohjois-Amerikka jäätyisivät.
Elokuva pohjautuu Art Bellin ja Whitley Strieberin kirjaan "The Coming Global Superstorm". Ilmatieteilijät ovat suhtautuneet erittäin kriittisesti kirjan kuvaamaan skenaarioon. Erityisesti nopeaa kylmän stratosfääri-ilman virtausta alailmakehään kirjan kuvaamalla tavalla pidetään fysiikan lakien vastaisena. 
Ohjaaja Roland Emmerich huomasi kuvatessaan elokuvaa "Patriot", että kuvauspaikan lähistöllä tapahtui epätavallisen paljon tornadoja. Hotellin kirjahyllyssä Emmerich huomasi kirjan ja luettuaan sen totesi, että sen aiheesta saisi hyvän elokuvan. Elokuvan digitaaliset erikoistehosteet teki Industrial Light &amp; Magic.
Vastaanotto.
"Tv-maailma"-lehdessä 2024 Arto Pajukallio antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä ja luonnehti sitä visioitaan vakuuttavasti vyöryttäväksi megaspektaakkeliksi.
Sekularismi

Sekularismi tarkoittaa irrottautumista uskonnosta. Valtiollinen sekularismi tarkoittaa valtion tunnustuksettomuutta. Kirkon ja valtion eron kannattajien mukaan valtion tulee olla uskontoihin nähden puolueeton. Valtio ja uskonto on virallisesti erotettu toisistaan Yhdysvalloissa ja Ranskassa. 
Historiaa.
Uskonnosta vapaata ajattelua, joka suhtautuu arvostelevasti kirkkoon ja sen yhteiskunnalliseen vaikutukseen ja pyrkii täydelliseen uskonnon ja ateismin vapauteen, on kutsuttu vapaa-ajatteluksi. Vapaa-ajattelua ovat edustaneet yleensä ateistit ja sekulaarin humanismin edustajat.
Vapaa-ajattelijaliike järjestäytyi 1800-luvun loppupuolella Länsi-Euroopassa. Vapaa-ajattelijain keskeisiä yhteiskunnallisia tavoitteita on kirkon ja valtion erottaminen sekä koulun ja kirkon erottaminen. Yksi liikkeen suurimmista saavutuksista on kirkon ja valtion ero Ranskassa 1905.
Russellin paradoksi

Russellin paradoksi on Bertrand Russellin vuonna 1901 keksimä paradoksi, joka todistaa Gottlob Fregen ja Georg Cantorin naiivin joukko-opin sisäisesti ristiriitaiseksi.
Formaalisti Russelin paradoksi määritellään seuraavasti: Oletetaan, että joukon M alkioita ovat kaikki sellaiset (normaalit) joukot, jotka eivät kuulu itseensä. Joukko A on siis joukon M alkio vain, jos joukko A ei ole itse oma alkionsa. Paradoksi seuraa kysymyksestä, kuuluuko joukko M tällöin yhtenä alkiona itseensä? Jos kuuluisi, niin ei tulisi M:n oman määritelmän perusteella kuulua; jos taas ei kuulu, niin silloin tulisi saman määritelmän mukaan kuulua.
Matemaattisesti ongelman voi ilmaista seuraavasti: Olkoon "M = { x : x∉x }". Tällöin jos "M∈M", määritelmän mukaan "M∉M". Vastaavasti jos "M∉M", määritelmän mukaan "M∈M".
Paradoksin idean voi esittää myös konkreettisena esimerkkinä, esimerkiksi kuuluisalla parturin paradoksilla: oletetaan, että kylän parturi ajaa parran niiltä ja vain niiltä kyläläisiltä, jotka eivät aja omaa partaansa. Ajaako hän tällöin oman partansa? Jos parturi ajaa oman partansa, hän ei aja omaa partaansa ja kääntäen. 
Russellin paradoksin keksiminen johti aksiomaattisen joukko-opin keksimiseen. Nykyään puhutaankin, että "M = { x : x∉x }" on luokka eikä joukko. Aksiomaattisen joukko-opin kehittämiseen vaikutti suuresti Kurt Gödel. Hän todisti epätäydellisyyslauseensa todeksi ja todisti samalla, ettei matematiikkaa voi osoittaa sisäisesti täysin ristiriidattomaksi. Myös Alan Turing käytti Gödelin tulosta todistaessaan pysähtymisongelman ratkaisemattomuuden.
2015

2015 (MMXV) oli gregoriaanisen kalenterin normaalivuosi (ei karkausvuosi), joka alkoi torstaista.
Muuta.
Kymmeniätuhansia turvapaikanhakijoita Suomeen.
Vuonna 2015 Suomeen tuli yli 32 000 turvapaikanhakijaa, joista valtaosa oli irakilaisia. Aikaisempina vuosina heitä oli vuosittain noin 3 000–4 000. Heidän pakenemisensa syitä olivat muun muassa Isisin terrorista kehittynyt sotatila Irakin ja Syyrian alueella. Myönteisten turvapaikkapäätösten määrä kasvoi 7 745:een vuonna 2016, kun niitä edellisinä vuosina myönnettiin vuosittain alle 2 000.
CSS (suojaus)

CSS-suojaus ("Content Scrambling System") on useissa DVD-Video-levyissä käytetty salausmenetelmä, joka käyttää heikkoa 40-bittistä salausta. Järjestelmä otettiin käyttöön DVD-levyjen julkaisun myötä vuonna 1996, ja se pysyi salaisena lokakuuhun 1999 asti, jolloin Jon Lech Johansen julkaisi sen avaavan DeCSS-työkalun. Melkein kaikki nykyiset DVD-levyjen tietokoneen kiintolevylle kopioimiseen tarkoitetut ohjelmat käyttävät DeCSS:n algoritmeja CSS:n kiertämiseen.
Toiminta.
Järjestelmässä on noin 400 avainta, (ns. "Player keys") joita DVD Copy Control Association (DVD CCA) lisensoi laite- ja ohjelmistovalmistajille. Soitinavain avaa DVD-levyn levyavaimen ("disc keys"). Levyavainta puolestaan käytetään avaamaan "Title key", jota käytetään levylle tallennetun elokuvan salauksen avaamiseen.
Salauksen toteutus on erittäin heikko ja perustui algoritmin pitämiseen salaisena. Kun sitä päästiin tarkastelemaan, tunnetun tekstin hyökkäyksen kompleksisuudeksi määritettiin O(1).. Pentium III 450 MHz murtaa levyavaimen 18 sekunnissa tuntematta virallisia avaimia. Toisin sanoen nykymittapuulla vähäiselläkin laskuteholla tämä suojaus murretaan hetkessä.
Takyoni

Takyoni on hypoteettinen hiukkanen, joka kulkee aina valoa nopeammin. Jos sen energia ja liikemäärä ovat reaalisia, sen lepomassa on imaginaarinen. On vaikea tulkita, mitä kompleksinen massa voisi todellisuudessa olla. Takyonin näkemä aika on myös imaginaarinen. Se ei voi koskaan kulkea valoa hitaammin. Teorian mukaan sen nopeus myös lisääntyy, kun energia vähenee.
Nimitys "takyoni" tulee kreikan sanasta "ταχύς" (takhys), ’nopea’, johon on liitetty yleinen alkeishiukkasten nimissä esiintyvä sananloppu "-oni".
Takyonien tutkimus.
Takyonin olemassaolon esitti ensimmäisen kerran saksalainen fyysikko Arnold Sommerfeld vuonna 1904. Termi "takyoni" on kuitenkin peräisin Gerald Feinbergiltä, joka ensimmäisenä käytti sanaa "tachyon" hypoteettisista, valoa nopeammista hiukkaista.
Takyonit olivat fyysikoiden kiinnostuksen aiheina 1960–1970-luvuilla, mutta mielenkiinto niihin loppui kokeellisen näytön puuttuessa. Ajateltiin myös, että ne rikkoisivat kausaliteettia. Tästä huolimatta takyonit ovat yhä jonkin verran fyysikoiden tutkimuksen kohteena. Jotkin säieteoriat sisältävät takyoneja. Lisäksi takyoneista ollaan kiinnostuneita kvanttioptiikan ja tunneloitumisen yhteydessä.
Takyoni populaarikulttuurissa.
Takyoni tunnetaan lähinnä "Star Trekin", "The Flashin" ja "Babylon 5:n" kaltaisista tieteissarjoista, joissa niitä tyypillisesti käytetään selittämään nykytieteelle tuntemattomia tai mahdottomia ilmiöitä kuten aikamatkustusta. Takyonit esiintyvät myös Alan Mooren palkitussa Watchmen-sarjakuvassa.
Uudenkaupungin rauha

Uudenkaupungin rauha (; ) 30. elokuuta 1721 päätti isonvihan ja viimeiseltä rintamaltaan Venäjän ja Ruotsin välillä käydyn suuren Pohjan sodan, jonka aikana koko Suomi oli joutunut venäläisten miehittämäksi. Rauhansopimus oli yksi niistä Ruotsin ja sen naapurimaiden rauhanneuvotteluista, joilla pyrittiin lopettamaan suuri Pohjan sota.
Neuvottelut.
Ruotsi solmi rauhansopimukset ensin Preussin, Tanskan, Hannoverin ja Holsteinin kanssa. Ruotsille oli pettymys, että se tämän jälkeen joutui yksin neuvottelemaan Venäjän kanssa eikä saanut sivustatukea esimerkiksi Isolta-Britannialta. Venäjä ei hyväksynyt brittien läsnäoloa neuvotteluissa, jotka alkoivat 26. toukokuuta 1721 Uudessakaupungissa. Kaupunki oli sodan pahasti runtelema. Ruotsin neuvottelijoina olivat suomalaissyntyinen valtaneuvos Johan Lillienstedt ja maaherra Otto Reinhold Strömfelt. Venäjän neuvottelijoina toimivat kenraaliluutnantti Jacob Bruce ja kanslianeuvos Andrei Osterman. Ruotsin alkuperäiset neuvottelutavoitteet olivat täysin epärealistiset maan huonoon tilanteeseen nähden, ja lopulta neuvottelijoille annettiin lupa suostua venäläisten vaatimuksiin. Lillienstedt pyrki säilyttämään Viipurin Ruotsin omistuksessa, mutta venäläiset eivät suostuneet siihen, ja siksi neuvottelut venyivät niin pitkiksi, että rauhansopimus saatettiin allekirjoittaa vasta 30. elokuuta 1721.
Ainoa neuvottelemalla saatu lievennys oli se, että Lappeenranta jäi Ruotsin puolelle. Näin muodostui niin sanottu ”Pietari Suuren rauhan raja”, johon venäläiset palasivat vuoden 1940 rauhanneuvotteluissa.
Sopimus ja sen seuraukset.
Ruotsin suurvalta-aika päättyi Uudenkaupungin rauhaan. Ruotsi joutui luovuttamaan Venäjälle Inkerinmaan, Viron, Liivinmaan, Käkisalmen läänin eteläosan ja läntisen Karjalankannaksen. Rauhan myötä Ruotsin alueeseen Suomessa tuli kuulumaan entisen Käkisalmen läänin pohjoisosa. Venäjän hallitsija takasi rauhassa saamiensa alueiden asukkaille näiden uskonnon, omaisuuden, lait ja säätyerioikeudet. Ajan tavan mukaan Venäjä maksoi saamistaan alueista Ruotsille rahakorvauksen, jonka arvo oli 2 miljoonaa hopeariikintaaleria. Ruotsi sai oikeuden tuoda Baltiasta tullivapaasti 50 000 ruplan arvosta viljaa.
Ruotsin kannalta epäedullinen sopimuskohta oli toteamus, että Venäjä sai toimia Ruotsin hallitusmuodon noudattamisen ja voimassapitämisen takaajana. Näin se pääsi sekaantumaan Ruotsin sisäpolitiikkaan. Historiantutkimuksessa on pohdittu rauhanneuvottelijoiden mahdollisesti saamista lahjuksista. Venäjän neuvottelijoilla oli runsaasti rahavaroja, ja heidän tilinpitonsa mukaan Lilienstedt ja Strömfelt sekä heidän avustajansa olisivat saaneet venäläisiltä rahaa. Venäjälle edullinen rauhansopimus olisi tosin syntynyt ilman lahjuksiakin, koska Ruotsi oli pahasti alakynnessä.
Rajapyykit.
 Virolahden kunnassa Uudenkaupungin rauhan rajankäynnistä on säilynyt kymmenen rajakiveä: Itäkivi, Everstienkivi, Kirkkotien kivi, Heijarinkivi, Alapihlajan kivi, Sahantauksen kivi, Lepkankaan kivi, Kallionpellon kivi, Käyhkäntien kivi ja Hurpun kivi.
Solitoni

Solitoni on itseään vahvistava aaltopaketti, joka voi syntyä epälineaarisessa väliaineessa. 
Solitoneja esiintyy monissa epälineaarisen fysiikan ilmiöissä, ja niitä saadaan epälineaaristen differentiaaliyhtälöiden ratkaisuina. Eräät tunnetuimmista ovat epälineaarinen Schrödingerin yhtälö ja Korteweg-de Vries -yhtälö. Vaikka solitonit ovat selkeästi aaltoliikettä, niillä voidaan havaita hiukkasluonnetta.
Solitoni-ilmiön havaitsi ensimmäisenä John Scott Russell (1808–1882) huomatessaan kanavassa useita maileja etenevän aallon, joka ei heikentynyt itsestään.
Vuonna 1973 Akira Hasegawa ehdotti, että solitoni-ilmiötä voitaisiin hyödyntää kuituoptiikassa. Ensimmäinen ilmiöön perustuva telekommunikaatiosovellus otettiin käyttöön vuonna 2001. Tekniikkaa ei kuitenkaan ole vielä saatu kehitetyksi kuluttajatasolle.
Fononi

Fononi on kiteen värähtelyenergian kvantti. Fononeihin liittyvät ilmiöt ovat tärkeä osa tiiviin aineen fysiikkaa, koska ne vaikuttavat materiaalien fysikaalisiin ominaisuuksiin kuten lämmönjohtavuuteen ja sähkönjohtavuuteen. Lämmön johtuminen eristeessä johtuu fononien etenemisestä, ja matalataajuiset fononit ovat äänen kvantittuneita värähtelyjä kiinteässä aineessa.
Klassisen mekaniikan mukaan kiteen värähtely voidaan hajottaa eri värähtelykomponenttien superpositioksi Fourier'n muunnoksen avulla. Kun näitä eri värähtelytiloja tarkastellaan kvanttimekaniikan mallein niissä ilmenee hiukkasominaisuuksia. Värähtelyn energiatilojen miehitys voidaan siksi kuvata kiteessä liikkuvilla hiukkasilla, joita kutsutaan fononeiksi. Fononilla ei kuitenkaan ole varsinaista liikemäärää, sillä se ilmaisee atomien suhteellista liikettä eikä atomien massakeskipisteiden liikettä. Hiukkasina fononit käyttäytyvät kuten bosonit.
Stagflaatio

Stagflaatio on yhdistelmä sanoista "stagnaatio" (pysähtyneisyys) ja "inflaatio" (hintojen nousu). Stagflaatio tarkoittaa sellaista taloustilannetta, jossa yhdistyvät lama, korkea inflaatio ja korkea työttömyys. Termi stagflaatio tuli käyttöön 1970-luvulla, kun länsimaiden talouksissa oli vuoden 1973 ensimmäisen öljykriisin vaikutuksesta samaan aikaan lama, suurtyöttömyys sekä korkea inflaatio.
Historia.
Stagflaation esiintymisellä Yhdysvalloissa 1970-luvulla on suuri historiallinen merkitys taloustieteissä. Stagflaatio ilmiönä oli ristiriidassa taloustieteen keynesiläisen koulukunnan kehittämän Phillipsin käyrän kanssa. Phillipsin käyrän mukaan stagflaation ei pitäisi olla mahdollista. Hieman aikaisemmin keynesiläinen näkemys inflaation luonteesta oli joutunut tulilinjalle, ja 1970-luvulla myös keynesiläisten keskeisiin teorioihin kuuluva Phillipsin käyrä joutui kyseenalaistamisen kohteeksi. Keynesiläiselle koulukunnalle muodostui vastustajia, koska sen teoriat eivät selittäneet todellisuutta. Teorian tueksi esitettiin vielä NAIRU-teoria, jonka mukaan pitkällä aikavälillä työttömyys ei riipu inflaatiosta. Silti monet taloustutkijat olivat valmiita luopumaan kokonaan keynesiläisistä ajatuksista niiden sisältämien epäjohdonmukaisuuksien vuoksi, eivätkä kaikki enää pitäneet keynesiläisyyttä siinä arvossa kuin aikaisemmin. Keynesiläistä koulukuntaa edustava Paul Krugman on painottanut, että koko teoriaa ei voida hylätä Phillipsin käyrän ongelmien takia. Monetaristien mukaan stagflaatio voidaan paremmin selittää rahan kvantiteettiteorialla ja työmarkkinoiden jäykkyydellä.