Otto Wittelsbach

Otto Wittelsbach (unk. "Bajor Ottó"; 11. helmikuuta 1261 Burghausenin linna, Baijerin herttuakunta – 9. marraskuuta 1312 Landshut, Baijerin herttuakunta) oli Ala-Baijerin herttua Otto III vuosina 1290–1312 ja Unkarin kiistanalainen kuningas Otto (tai "Béla V)" vuosina 1305–1307. 
Suku.
Oton vanhemmat olivat Baijerin herttua Henrik XIII (1253–1290), Wittelsbachin sukua, ja Unkarin prinsessa Elisabet (unk. "Erzsébet," 1236–1271), kuningas Béla IV:n ja Maria Laskarinan tytär. Maria Laskarina puolestaan oli Nikaian keisari Theodoros I Laskariksen ja prinsessa Anna Komnena Angeloksen tytär, joten Oton äidinpuoleinen isoisoisoisä oli Bysantin keisari Aleksios III Angelos. Otolla oli yhdeksän sisarusta, joista hän oli vanhin poika. Hänen kaksi nuorempaa veljeään Ludvig III ja Stefan I olivat yhdessä Baijerin herttuoita. 
Herttua ja kruununtavoittelija.
Otto oli Habsburg-suvun hallitsijoitten vastustaja ja yritti saada takaisin Steiermarkin, jonka Baijeri oli menettänyt Itävallan herttuakunnalle vuonna 1180. Hän tuki Saksan kuningas Aadolfia (n. 1255–1298) tämän kamppailussa Itävallan herttua Albrekt I:tä vastaan ja taisteli hänen puolellaan Göllheimin taistelussa vuonna 1298, jossa Aadolf sai surmansa Albrektin kädestä. Tämän jälkeen Otto joutui vaihtamaan puolta.
Unkarissa Árpádien kuningassuku oli sammunut Andreas III:n kuoltua vuonna 1301 vailla miespuolista perillistä. Kukaan kotimaisista ylimyksistä ei vaatinut kruunua itselleen, vaan asettui tukemaan jotain ulkomaalaista vallantavoittelijaa, jotka olivat kaikki naislinjaa myöten sukua Árpádeille. Otto Béla IV:n tyttärenpoikana oli näistä yksi, toinen oli Anjou-sukuinen Napolin Kaarle Robert, Unkarin Tapani V:n tyttärenpojan poika, kolmas mahdollinen kruununperijä oli Böömin Venceslaus II, Béla IV:n tyttärentyttären poika ja isänsä puolelta Béla III:n tyttärenpojan pojanpoika. Vallantavoittelijoiden välinen kilpailu loi maahan anarkian, ja todellinen valta liukui mahtavimpien ylimysten käsiin.
Kun Venceslaus II ei halunnut ottaa kruunua vastaan, Unkarin ylimykset nostivat ensiksi valtaan hänen samannimisen, vasta 12-vuotiaan poikansa (sittemmin Böömin kuninkaana Venceslaus III), joka oli kihloissa Andreas III:n tyttären Elisabetin "(Erzsébet)" kanssa. Nuori Venceslaus kruunattiin Unkarin kuninkaaksi, hallitsijanimellä László (Ladislaus), elokuussa 1301. Hän ei kuitenkaan onnistunut vakiinnuttamaan kannatustaan, yhä useammat Unkarin ylimykset siirtyivät toisten kruununtavoittelijoiden taakse, ja Venceslaus II kävi armeijoineen noutamassa poikansa (sekä Unkarin pyhän kruunun) turvaan Böömiin vuonna 1304. Seuraavana vuonna Venceslaus II kuoli, Venceslaus III peri Böömin valtaistuimen isältään ja luopui tässä yhteydessä vaatimuksestaan Unkarin kruunuun, jonka hän lokakuussa 1305 luovutti Otto Wittelsbachille.
Kuningas.
Koska Saksan kuningas Albrekt I Habsburgilainen esti kulun Itävallan herttuakunnan läpi, Otto naamioitui kauppiaaksi ja saapui Budaan valepuvussa marraskuussa 1305. Tarinan mukaan hän salakuljetti Unkarin kruunun mukanaan vesileilissä, joka välillä putosi ja joutui hukkaan, mutta enkelit vartioivat sitä, kunnes se jälleen löydettiin. Joskus on arveltu, että kruunun huipulla olevan ristin vääntyminen vinoon oli seurausta tällä matkalla saaduista kolhuista. Veszprémin piispa Benedictus "(Benedek)" Rád ja Csanádin piispa Antonius "(Antal)" kruunasivat Oton Unkarin kuninkaaksi 6. joulukuuta 1305 Székesfehérvarissa.
Otto ei kuitenkaan kyennyt vakiinnuttamaan valtaansa. Vuoden 1306 aikana Kaarle Robert joukkoineen miehitti Esztergomin, Szepesin linnan, Zólyomin ja joitain muita linnoituksia valtakunnan pohjoisosissa, ja seuraavana vuonna hän valloitti myös Budan linnan. Kesäkuussa 1307 Otto vieraili Transilvanian mahtavan voivodin László III Kánin luona, mahdollisesti kosimassa tämän tytärtä, mutta László Kán ei halunnut ruveta Oton liittolaiseksi vaan vangitsi hänet. Myös Unkarin pyhä kruunu jäi László Kánin käsiin.
Vallan menettäminen ja sen jälkeen.
Rákosin kokouksessa 10. lokakuuta 1307 paikalla olleet Unkarin ylimykset julistivat Kaarle Robertin kuninkaaksi. Mahtavimmat aristokraatit, palatiini Máté III Csák, palatiini Amadé Aba ja voivodi László Kán kuitenkin jättivät tämän huomiotta. Vasta vuoden lopussa László Kán vapautti Oton ja päästi tämän lähtemään maasta ja palaamaan Baijeriin, missä tällä välin oli hallinnut hänen veljensä Stefan I. Unkarin pyhää kruunua László Kán ei kuitenkaan luovuttanut ennen kuin 1310, jolloin Kaarle Robert voitiin vihdoinkin, kolmannen kerran, kruunata laillisesti Unkarin kuninkaaksi.
Otto luopui Unkarin valtaistuimesta vuonna 1308. Oton osallistuminen Itävallan ja Unkarin asioihin heikensi hänen asemaansa Baijerissa ja johti lopulta epäonnistumiseen taloudellisten ongelmien vuoksi. Vuonna 1310 uusi sota Habsburgeja vastaan ​​tuhosi Burghausenin linnan.
Perintö.
Otto Wittelsbach kuoli vuonna 1312, ja hänen seuraajansa Ala-Baijerin herttuana oli hänen poikansa Henrik XV, joka jakoi vallan serkkujensa Henrik XIV:n ja Otto IV:n kanssa, jotka olivat Stefan I:n poikia. Henrik XIV:n poika, Johannes I oli Ala-Baijerin viimeinen herttua. Ludvig IV, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari peri maat ja yhdisti herttuakunnan vuonna 1340.
Avioliitot ja jälkeläiset.
Otto avioitui tammikuussa 1279 Wienissä prinsessa Katharina von Habsburgin (1256–1282) kanssa, joka oli Saksan kuningas Rudolf I:n ja kuningatar Gertrude von Hobenburgin toiseksi vanhin tytär. Heille syntyivät kaksoset Heinrich ja Rudolf (1280), jotka kuolivat alle vuoden ikäisinä.
Otto pysyi Katharinan kuoleman jälkeen leskenä 23 vuotta. 
Otto avioitui toisen kerran 18. toukokuuta 1309 herttuatar Agnes von Glogaun (1293/1296–1361) kanssa. Tämä oli Sleesia-Glogaun herttua Henrik III:n ja Braunschweig-Lüneburgin herttuatar Mechthilden tytär. Heille syntyi kaksi lasta: