tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kaarnijärvi

Kaarnijärvi on Varsinais-Suomessa Laitilassa oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Pitkäjärven−Lukujärven valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 55 hehtaaria ja se on 1,5 kilometriä pitkä ja 900 metriä leveä. Siihen laskee kuusi metsäojaa, joista yksi on Kullerjärven ja Mustajärven yhteinen laskuoja ja toinen Kärkölänjärven, Vähä-Potkion, Iso-Potkion ja umpeen kasvaneiden Särkijärven ja Valijärven yhteinen laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 100 metriä pitkä Kokonoja Lukujärveen.
Järvellä on 5,8 kilometriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin peltomaata suota moreenipohjaista metsämaastoa. Saaria on kuusi, joista suurin on pinta-alaltaan yli hehtaarin, pienemmät saaret yli aarin kokoiset. Saarten yhteinen pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja yhteinen rantaviiva 1,1 kilometriä. Rannoille on rakennettu loma-asuntoja (29 kpl) ja yksi kiinteä asunto, joille johtaa tiet Laitilasta tai Pyhärannasta.
Luonnontila.
Järvialuetta kuormittavat mökkiasutuksen lisäksi maa- ja metsätalouden hajakuormitukset. Maa- ja metsätalouden osuus on näistä kuormituksista suurin. Kaarnijärvi on kirkasvetinen ja erittäin humuspitoinen. Kesällä sen happitilanne on vedessä hyvä, mutta talvella jääkannen alla syntyy toisinaan happikatoa (yleensä 47% pitoisuus). Veden happamuusarvo eli pH-arvo talvisin 5,3−5,8 ja kesäisin 5.9−7,1. Puskurikyky happamuutta vastaan on välillä hyvä ja joskus huonokin. Vesi on talvisin sameampaa kuin kesällä. Fosforia on keskimmäärin 17 μg/l (mikrogrammaa litrassa vettä) ja typpeä kesäaikaan keskimäärin 550 μg/l ja talvella 1500 μg/l. Klorofylliarvot ovat olleet 3,1 μg/l ja ne vastaavat lievästi rehevöityneen järven arvoja. Yleiseltä käyttökelpoisuudeltaan ja laadultaan järven vesi on hyvää. Bakteeritutkimukset antavat puhtaita arvoja. Kahteen järven saareen on kaavailtu suojelualueet.
Historia.
Vuosina 1787−1788 rakennettiin Taminanojaan leveä pato, joka nosti Lukujärven vedenpintaa noin 1,5 metriä korkeammalle. Koska Lukujärven viereisten järvien vedenpinta on lähes samalla tasolla ja niiden väliset kannakset matalia, tulvi Lukujärven vedet Kaarnijärveen ja muihin lähijärviin yhdistäen ne suuremmaksi vesialtaaksi. Tällä haluttiin varmistaa Männäisten ruukin vedensaanti vesivoimalalleen. Uuden laskuojan todennäköinen reitti on kulkenut Särkijärven ja Lamminjärven kautta Hankeranjärveen, josta ne virtasivat Sirppujokea myöten Männäisiin. Hankkeen vastustajat purkivat padon vuonna 1817 eikä sitä enää rakennettu uudelleen. Järven vedenkorkeutta ei tällä hetkellä säännöstellä.
Xu Xin

Xu Xin (, s. 8. tammikuuta 1990 Jiangsu) on kiinalainen pöytätennispelaaja, joka on voittanut olympiakultaa ja kymmenen maailmanmestaruutta. Huhtikuussa 2015 hän on maailmanrankingissa toisena.
Ura.
Xu voitti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 joukkuepelin olympiakultaa. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Xu sai Liu Shiwenin kanssa sekanelinpelin hopeaa. Xulla on MM-kilpailuista viisi kultaa joukkuekilpailusta, kolme nelinpelistä ja kaksi sekanelinpelistä, yksi nelinpelin hopea sekä kaksi kaksinpelin pronssia vuosilta 2013 ja 2017. Maailmancupin Xu on voittanut kaksinpelissä kerran, vuonna 2013. Joukkuekilpailun maailmancup-voittoja hänellä on kuusi. Vuoden 2010 Aasian kisoissa Xu voitti kultaa sekanelinpelissä ja joukkuekilpailussa sekä vuoden 2014 Aasian kisoissa kultaa kaksinpelissä ja joukkuekilpailussa sekä hopeaa nelinpelissä. Aasian-mestaruus­kilpailuista Xulla on kolme kultaa, yksi hopea ja kaksi pronssia.
Xu on voittanut seitsemän ITTF World Tourin osakilpailua sekä kiertueen kokonaiskilpailun vuosina 2012 ja 2013.
Vasenkätinen Xu oli maailmanrankingin ykkönen maaliskuusta 2014 helmikuuhun 2015 ja myös tammi-helmikuussa ja touko-kesäkuussa 2013.
Snooki &amp; Jwoww

 Snooki &amp; Jwoww on yhdysvaltalainen Music Televisionin tositelevisiosarja, joka seuraa Jersey Shoresta tuttujen Jennifer Farleyn ja Nicole Polizzin elämää. Sarja on myös ensimmäinen Jersey Shoresta tehty spinoff-sarja.
Osallistujat.
Sarjassa seurataan Jwowwn ja Snookin lisäksi heidän perheitään ja ystäviään. Myös Jersey Shoresta tuttujan henkilöitä käy vierailemassa sarjassa.
Musta = vakituinen
Harmaa = vieraileva
Valkoinen = ei esiinny
Johan Rheborg

Carl Johan Rheborg (s. 5. kesäkuuta 1963 Täby) on ruotsalainen koomikko. Hän kuuluu ruotsalaiseen komediaryhmään "Killinggänget". Rheborg on 188 senttimetriä pitkä.
Rheborg aloitti koomikon uransa vuonna 1986. Hänet tunnetaan muun muassa "NileCity-"tv-ohjelmassa esittämistään hahmoista Percy Nilegård ja Farbror Barbro sekä Kenny Starfighterista ja "Hjälp!-"sarjan Örjan Laxista. Vuodesta 2010 Rheborg on myös esittänyt Fredde Schilleriä suositussa komediasarjassa "Solsidan". Vuonna 2020 hänet valittiin esittämään Agatha Christien luomaa suomalaisetsivää Sven Hjersonia samannimiseen saksalais-ruotsalaiseen TV-sarjaan.
Rheborg on ollut naimisissa Kristina Rheborgin kanssa vuodesta 1989 asti. Heillä on vuosina 1991 ja 1993 syntyneet tyttäret.
Jaak Jõerüüt

Jaak Jõerüüt (s. 9. joulukuuta 1947 Tallinna) on virolainen kirjailija, diplomaatti ja poliitikko.
Työ- ja poliittinen ura.
Jõerüüt opiskeli taloustiedettä Tallinnan polyteknisessä instituutissa. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli kirjastonhoitajana ja toimittajana "Õhtulehdessä" ja "Rahva Häälessä", assistenttina, tutkijana ja kustannustoimittajana sekä vuodesta 1977 alkaen Viron SNT:n kirjailijaliitossa. 
Neuvostoaikana Jaak Jõerüüt oli 1978–1989 kommunistisen puolueen jäsen. Seuraavasti hän oli 1990–1993 Liberaalidemokraattisen puolueen jäsen, sen jälkeen 1994–2012 Reformipuolueen jäsen. Jõerüüt on ollut myös Eesti Kongressin jäsen.
Jõerüüt astui politiikkaan 1970-luvun lopulla, ollessaan mm Viron SNT:n Kirjailijaliiton puoluesihteeri ja toimi muun muassa Viron SNT:n kulttuuriministerin sijaisena. Hänen diplomaatinuransa alkoi vuonna 1993. Hän toimi maansa Suomen-suurlähettiläänä vuodet 1993–1997, Italian-suurlähettiläänä 1998–2002 ja Kyproksen-suurlähettiläänä 1999–2004, YK-suurlähettiläänä vuonna 2004, Latvian-suurlähettiläänä 2006–2011 ja Ruotsin-suurlähettiläänä 2011–2014. Hän hoiti puolustusministerin tehtävää vuosina 2004–2005 mutta erosi niin kutsutun T-paitaskandaalin takia; hänen seuraajakseen tuli Jürgen Ligi.
Kirjallinen ura.
Jõerüüt debytoi runovalikoimalla lehdessä "Noorus" vuonna 1967 ja julkaisi 1970-luvulla runokokoelmat "Kaitsekiht" ja "Kõne sellel teemal". Hän kuvaa vieraantunutta maailmaa, jossa kaupunki keinotekoisen yhteiskunnan vertauskuvana edustaa ihmisten ja asioiden ruuhkautumista. Sellaisessa maailmassa ”suojakuoren” ("kaitsekiht") tarjoaa sisäiseen maailmaansa uppoutuneen yksilön sielunelämä.
Jõerüütin varhaisiin proosateoksiin kuuluvat tarinakokoelma "Leping. Õpetajad" (1979) ja novellikokoelmat "Igavene suvi" (1980) ja "Meeste tantsud" (1984) sekä kaksiosainen romaani "Raisakullid" (Haaskalinnut) vuosilta 1982–1985. Romaanissaan Jõerüüt tarkastelee 1900-luvun loppupuolen henkistä kriisiä ympäristönään 1970-luvun neuvostokaupunki, jonka absurditeetit korostuvat jälkikäteen luettaessa. Päähenkilöt edustavat älymystöä, ja kirjailija vaatii heiltä eettisyyttä. — Jõerüütille myönnettiin Friedebert Tuglaksen novellipalkinto vuosina 1980 ja 1991 sekä Juhan Smuulin kirjallisuuspalkinto 1983 ”Haaskalintujen” 1. osasta.
Jõerüütin runo- ja proosatyyliä luonnehtivat tiivistynyt ilmaisu, viiltävän viileä ironia, analyyttisuus ja lakonisuus sekä kuvailun yksityiskohtaisuus. Hänen tuotantoaan on käännetty muun muassa suomeksi, ruotsiksi, venäjäksi, englanniksi ja saksaksi. Hän on toiminut myös kirjallisuusarvostelijana.
Yksityiselämä.
Jaak Jõerüütin puoliso on ollut vuodesta 1974 kirjailija Viivi Luik. Jõerüüt oli vuosina 1978–1989 NKP:n jäsen ja vuodesta 1990 vuoteen 2012 Viron liberaalidemokraattien ja sittemmin Viron reformipuolueen jäsen. Jõerüüt kuuluu katoliseen kirkkoon.
Konjugaattihappo

Konjugaattihappo BH+ on Brønsted–Lowry-happoemästeorian mukaisesti molekyylilajike, joka muodostuu emäksen vastaanottaessa protonin hapolta. Vastaavasti konjugaattiemäs A- on lajike, joka muodostuu hapon HA luovuttaessa protonin emäkselle. Happo ja sen konjugaattiemäs tai emäs ja sen konjugaattihappo muodostavat konjugaattihappo-emäsparin. esimerkiksi ammoniakki kykenee vastaanottamaan protonin, jolloin siitä muodostuu sen konjugaattihappo eli ammoniumioni ja vetykloridin protolysoituessa muodostuu siitä kloridi-ioni, joka on vetykloridin konjugaattiemäs. Konjugaattihappo on yhden alkeisvarauksen verran positiivisemmin varautunut kuin emäs, josta se on muodostunut ja konjugaattiemäs on yhden alkeisvarauksen verran negatiivisemmin varautunut kuin happo, josta se on muodostunut.
Konjugaattihappo on nimensä mukaisesti hapan eli voi luovuttaa protonin ja konjugaattiemäs kykenee protonin vastaanottoon. Konjugaattihapon tai -emäksen vahvuus riippuu siitä, ovatko ne muodostuneet vahvasta vai heikosta haposta tai emäksestä. Vahvat hapot tai emäkset muodostavat hyvin stabiilin konjugaattiemäksen tai -hapon, ja nämä ovat tyypillisesti happoina tai emäksinä heikkoja. Vastaavasti heikosta haposta tai emäksestä muodostuu vahva konjugaattiemäs tai -happo. Puskuriliuokset koostuvat tyypillisesti hapon ja sen konjugaattiemäksen muodostamasta parista.
Aalto-3

Aalto-3 on Aalto-yliopiston avaruustekniikan opiskelijaprojektina toteutettava CubeSat-nanosatelliitti, ja sen suunniteltu paino on 1,3 kg ja koko 10x10x10 senttimetriä. Tavoitteena on rakentaa avaruudessa toimiva, avoimen lähdekoodin periaatteita noudattava satelliitti. Sen ohjelmiston voisi kuka hyvänsä sittemmin ladata ja satelliitin voisi itse valmistaa. Kesäkuussa 2018 arvioitiin, että Aalto-3 voitaisiin laukaista avaruuteen parhaassa tapauksessa vuoden 2019 lopussa, mutta mahdollista on myös laukaisu vuoden 2020 puolella. 
Yksi Aalto-3-projektin tavoitteista on kehittää maasatelliittiyhteyksien standardeja, ja pyrkiä osoittamaan Aalto-yliopistossa kehitetyn ohjelmistoradion käyttökelpoisuuden avaruusteknologiassa. Satelliittia on suunnitellut ja rakentanut runsaan 25 opiskelijan ydinryhmä.
Protomalaijit

Protomalaijit () ovat yksi Malesialle kuuluvan Malakan niemimaan alkuperäiskansoista senoiden ja semangien ohella. Malakan niemimaan alkuperäiskansoista käytetään yhteistä nimitystä orang asli. Kaikkiin näihin kolmeen orang asli -ryhmään kuuluu edelleen useita eri alaryhmiä. Yhteensä protomalaijeja on noin 62 000 ja he muodostavat 42 % Malesian orang asli -ryhmistä.
Historia.
Protomalaijien ja muiden Malakan niemimaan alkuperäiskansojen alkuperästä on kiistelty tutkijoiden keskuudessa. Osa pitää heidän esi-isinään Hoa Binhin kulttuurin edustajina, jotka asuttivat aluetta noin 25 000 vuotta sitten ja osa pitää todennäköisempänä polveutumista kolmesta eri muuttoaallosta alueelle viimeisten 20 000 vuoden aikana. Jälkimmäisellä teorialla on enemmän kannattajia, mutta edellinen on saanut lisää tutkijoita puolelleen viime vuosikymmenien aikana. Protomalaijit saapuivat alueelle ehkäpä Indonesian saarilta ja he ovat asuttaneet niemimaan eteläosia vähintään 3 000–4 000 vuotta. Nimestään protomalaijit huolimatta he eivät ole nykyisten malaijien esi-isä, vaan nimi viittaa ennemminkin heidän historiaansa alueella ennen malaijien saapumista Borneolta ja Sumatralta noin 1500-luvun paikkeilla eaa.
Kulttuuri.
Protomalaijit voidaan jakaa kuuteen eri ryhmään, joita ovat jakunit ("Orang Hulu"), temuanit, semelait, kualat, kanaqit ja seletarit. Protomalaijit ovat orang asli -ryhmien toiseksi suurin ryhmä ja he muodostavat noin 42 % kaikista orang asleista, joita oli vuonna 2006 yhteensä 147 412.
Protomalaijit ovat perinteisesti harjoittaneet kaskiviljelyä Malesian metsäalueilla kasvattaen enimmäkseen riisiä ja vihanneksia, sekä muita tuotteita kauppaa varten. Alangoilla asuvat protomalaijit ovat siirtyneet nykyaikaisempiin viljelymenetelmiin kiinteine viljelymaineen ja lannoitteiden käyttöön. Protomalaijit poikkeavat semangeista ja senoista malaijien ja kiinalaisten kanssa kehittämiensä jo pitkään vallinneiden kauppayhteyksien kautta. Joidenkin tutkijoiden mukaan protomalaijit muistuttavat ulkonäöltään enemmän malaijeja juuri näiden kauppayhteyksien ja niitä seuranneiden sekoittumisen takia, mutta puhuvat edelleen semangien ja senoiden tapaisia kieliä ja ovat säilyttäneet alkuperäiset yhteiskunnalliset rakenteensa. Kuitenkin nykyisin protomalaijit naivat yhteisönsä ulkopuolelle vain harvoin ja aviopuoliso pyritään löytämään yhteisön sisältä. Protomalaijit puhuvat useita eri mon-khmer kieliä ja malaijilaisia kieliä.
Protomalaijien käännynnäinen vähemmistö harjoittaa islamia ja kristinuskoa. Suurin osa harjoittaa kuitenkin edelleen perinteisiä uskoja, joihin liittyvät esimerkiksi erilaiset henget ja jumaluudet. Protomalaijien musiikkia on levytetty ja myyty ympäri maailmaa. Musiikki liittyy tavallisesti šamaanien rituaaleihin, joissa pyritään saavuttamaan transsimainen tila, jossa šamaanin uskotaan olevan yhteydessä henkimaailmaan esimerkiksi sairauksien parantamiseen liittyen.
Satu Mattila-Budich

Satu Mattila-Budich (s. 1956) on suomalainen diplomaatti ja ulkoasiainneuvos. Hän on ollut Euroopan neuvostossa olevan Suomen pysyvän edustuston päällikön tehtävässä Strasbourgssa Ranskassa 1.9.2015 lähtien. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1983. 
Ennen Euroopan neuvostoa Mattila-Budich on työskentellyt johtavana asiantuntijana Suomen Riian-suurlähetystössä ja sitä ennen hän toimi Suomen puheenjohtajuuskauden ajan Itämeren valtioiden neuvoston (CBSS) vastuuvirkamiehenä ja samalla myös puheenjohtajana. Hän oli Suomen suurlähettiläänä Singaporessa 2007–2011. Mattila-Budich on palvellut myös Suomen pysyvissä YK-edustustoissa Genevessä ja New Yorkissa, suurlähetystössä New Delhissä ja Washington D.C.:ssä sekä Tokiossa, jossa hän oli myös ministerineuvoksen tehtävissä. 
Kotimaassa Mattila-Budich on työskennellyt ulkoministeriössä protokolla- ja poliittisella osastolla. Vuosina 2001–2004 hän oli päällikkönä pohjoisen ulottuvuuden yksikössä itäosastolla.
Terhi Hakala

Terhi Katriina Hakala (s. 12. toukokuuta 1962 Viiala) on suomalainen diplomaatti. Hakala valmistui filosofian maisteriksi Åbo Akademista vuonna 1987 ja aloitti ulkoasiainministeriön palveluksessa vuonna 1988.
Hakala on toiminut muun muassa Suomen suurlähettiläänä New Delhissä, Intiassa vuosina 2009–2012 ja samalla Kathmandussa, Nepalissa 2009–2011 sekä Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön Georgian-mission päällikkönä sekä kiertävänä suurlähettiläänä Etelä-Kaukasiassa.
Hakala työskenteli ulkoministeriön itäosaston osastopäällikkönä, sen jälkeen Suomen suurlähettiläänä ja syyskuusta 2016 lähtien Suomen pysyvän YK-edustuston päällikkönä Genevessä. Heinäkuussa 2021 hän siirtyi EU:n Keski-Aasian-erityisedustajaksi.
Tsavon ihmissyöjäleijonat

Tsavon ihmissyöjäleijonat tarkoittaa kahta harjatonta urosleijonaa, jotka kävivät 1800-luvun lopulla Tsavojoella Keniassa rautatienrakennustöissä olleiden miesten kimppuun ja söivät heidät. On epäselvää paljonko uhreja oli, mutta on mainittu lukumäärät 35 ja 135. 
Rautatieinsinööri, eversti John Henry Patterson ampui leijonat joulukuussa 1898. Ne ovat täytettyinä näytteillä Field Museum of Natural Historyssa Yhdysvalloissa. 
Leijonat eivät yleensä käy ihmisen kimppuun vaan välttelevät ihmisiä ja syövät mieluummin antilooppeja ja muita kasvinsyöjiä. Näillä leijonilla on kuitenkin todettu olleen vakavia hammasvaurioita, ja siksi ne ovat käyneet helpommin saalistettavien ihmisten kimppuun. 
Tsavon leijonista on julkaistu useita kirjoja, muun muassa niiden ampuja Pattersson julkaisi itse kirjan "The Man-eaters of Tsavo" (1907). Löyhästi tapahtumiin perustuva elokuva "Yön metsästäjät" sai ensi-iltansa vuonna 1996.
Kääpiökaniini

Kääpiökaniini ("Brachylagus idahoensis") on pohjoisamerikkalainen jäniseläin, jota tavataan Yhdysvaltojen luoteisosissa kuivilla ylätasangoilla. Se on maailman pienin jänis. Kääpiökaniinin esiintyminen on laikuttaista ja osapopulaatiot voivat olla vähälukuisia. Columbia-joen altaan alueelta se hävisi 2000-luvun alussa. Kokonaisuutena laji ei kuitenkaan ole uhanalainen. Kääpiökaniini ei ole läheistä sukua millekään muulle jänislajille ja luokitellaan omaan "Brachylagus"-sukuunsa, jonka ainoa edustaja se on. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että kääpiökaniinin suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin pikkukaniini.
Ulkonäkö ja koko.
Aikuinen kääpiökaniini on 24–34 senttiä pitkä, josta häntää on noin 2 senttiä. Korvat ovat jänikseksi lyhyet, vain noin 6 senttiä. Paino on 250−460 grammaa.
Väritykseltään se muistuttaa kaniinia ja on päältä kirjavan harmaa, raajoista ja sivuilta hieman ruosteeseen vivahtava ja alta vaalea.
Elinympäristö ja elintavat.
Kääpiökaniinin levinneisyyden ydinalueen muodostaa Great Basin. Sitä tavataan seuraavien osavaltioiden alueella: Idaho, Kalifornia, Montana, Nevada, Oregon, Utah, Washington ja Wyoming.
Tyypillinen kääpiökaniinin elinympäristö on kuiva tasanko tai jokiuoma, jota hallitsee poikkeuksellisen tiheänä kasvavat sagebrush-marunat ("Artemisia tridentata"). Laji vaatii myös pehmeää maaperää, johon se pystyy kaivamaan pesäkolonsa.
Kääpiökaniini lisääntyy keväisin synnyttäen pesueen erilliseen poikimiskoloon, joka ei ole yhteydessä yleensä käytettyihin asuinkoloihin. Pesueessa on 5-9 poikasta ja pesueita voi olla parikin yhden kevään aikana. Kantoaika on noin 24 päivää.
Kuten kääpiökaniinien elinympäristöä, myös sen ravintoa hallitsevat marunat. Talvisin ne muodostavat eläimen lähes koko ruokavalion, mutta kesällä tuoreet heinät ovat merkittävä lisä ravinnossa.
Yleisyys ja uhat.
Koska kääpiökaniini on melko valikoiva elinympäristönsä suhteen ja ihanneympäristöä on vain harvassa, on lajin esiintyminen laikuttaista. Maatalouskäyttö ja maastopalot tuhoavat maruna-aroa ja paikoittain kääpiökaniinin populaatiot ovat uhanalaisia. Washingtonissa kääpiökaniini elää alueella, joka on erillään muista kääpiökaniineista ja tämä populaatio kuoli sukupuuttoon vuonna 2004. Vuodesta 2011 alkaen tälle Columbia-joen valuma-alueelle on uudelleenistutettu vankeudessa kasvatettuja kääpiökaniineja (jotka ovat osittain Washingtonin kannan jälkeläisiä). Vuoteen 2014 mennessä luontoon oli laskettu 1200 kääpiökaniinia, mutta vielä on epäselvää, muodostavatko ne uudelleen luonnovaraisen kannan alueelle.
Pachydyptes

Pachydyptes on sukupuuttoon kuollut pingviinisuku. Se sisältää vain lajin "Pachydyptes ponderosus", joka tunnetaan muutamasta myöhäiselle eoseenille 37–34 miljoonan vuoden taakse ajoitetuista fossiilisista luista Otagon alueelta Uudelta-Seelannilta.
"Pachydyptes" oli pituudeltaan 140 ja 160 sentin väliltä ja sillä oli painoa 80 ja mahdollisesti 100 kilon väliltä. Se oli siis toiseksi pisin pingviini, sen päihitti vain "Anthropornis nordenskjoeldi", mutta saattoi kuitenkin olla sitä painavampi. "Pachydyptes" oli hiukan suurempi kuin "Icadyptes salasi", parhaiten tunnettu jättipingviini.
Alive in Studio A

 
Alive in Studio A on Bruce Dickinsonin livealbumi. Se julkaistiin 27. helmikuuta 1995.
Viri Lactis

Viri Lactis ry on elintarviketieteiden ainejärjestö Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa. Sen perustivat marraskuussa 1947 silloisen meijeriopin (myöhemmin maitoteknologian) opiskelijat, mutta se on aikojen myötä muuttunut kaikkien maidosta kiinnostuneiden opiskelijoiden järjestöksi. Nimi Viri Lactis on latinaa ja tarkoittaa "maitomiehiä", joka kuvastaa hyvin järjestön luonnetta perustamisvaiheessa. Viri Lactis ry järjestää pienimuotoisia tapahtumia ja ekskursioita Suomessa ja ulkomailla. Vuotuisia perinteitä ovat mm. juusto- &amp; viini-ilta sekä pikkujoulut. Viri Lactis tekee myös yhteistyötä alumniensa kanssa. Viri Lactis ry toivoo yhdistävänsä suomenkieliset ja kansainväliset opiskelijat. Lipidi Ry, joka alun perin on keskittynyt lihatieteeseen, on toinen Helsingin yliopiston elintarviketieteiden ainejärjestö. Viri Lactis on tehnyt pitkään hyvää yhteistyötä Valion ja muiden suomalaisten maitoon keskittyneiden elintarvikeyritysten kanssa.
Vuodesta 1997 vuoteen 2013 yhdistys julkaisi Viri Lactis -lehteä.
Reggia di Portici

Reggia di Portici on kuninkaallinen palatsi Porticin kunnassa Etelä-Italiassa Napolin metropolikaupungissa.
Palatsin rakennutti Napolin kuningaskunnan kuningas Kaarle vuosina 1738–1742 Bourbonin suvun kesäasunnoksi. Kaarle ja hänen vaimonsa Maria Amalia olivat ihastuneet alueen maisemiin. Palatsia suunnittelemaan palkattiin Antonio Canevarin johdolla arkkitehdit Giovanni Antonio Medrano, Luigi Vanvitelli ja Ferdinando Fuga. Sisätiloja koristamaan valittiin taidemaalari Giuseppe Bonito.
Palatsia rakennettaessa tontilla kaivettiin, jolloin löydettiin tulivuorenpurkauksessa hautautuneen Herculaneumin aarteita. Näistä löydöistä muodostui palatsissa vuonna 1758 avattu museo "Herculanense Museum". 1800-luvun alussa arkeologiset kokoelmat siirrettiin Napoliin ja ne muodostavat Napolin arkeologisen museon ytimen.
Ranskan hallitessa Napolia vuosina 1806–1815 palatsia laajennettiin ja kunnostettiin. Tuolloin Napolin kuningas Joachim Murat myös kalusti palatsin ranskalaisilla empiretyylisillä huonekaluilla.
Molempain Sisiliain kuningaskunnan kuningas Ferdinand II rakennutti rautatien Napolin ja Porticin välille yhdistäen samalla Napolin kuninkaallisen palatsin kesäpalatsiin. Rautatieosuus oli ensimmäinen Italiassa ja se vihittiin käyttöön 3. lokakuuta 1839.
Nykyään palatsia ja sen maisemapuutarhoja sekä kasvitieteellistä puutarhaa hallinnoi Napolin yliopisto.
Skimmauslaite

Skimmauslaite () on tyypillisesti ollut pankkiautomaattiin luvattomasti asennettava laite, joka pyrkii kopioimaan pankki- tai luottokortin tiedot sekä hankkimaan kortin tunnusluvun. Se on ainakin aiemmin koostunut yleensä magneettijuovan tiedot lukevasta lukulaitteesta ja kamerasta, joka kuvaa pankki- tai luottokortin tunnusluvun. Skimmauslaitteella hankituilla tiedoilla voidaan tehdä pankki- tai luottokortista ainakin magnettijuovan osalta identtinen kopio ja kopiointilaitteiston kameralla tai tallentavalla valenäppäimistöllä pyritään urkkimaan kortin tunnusluku. Kopioituja tietoja on hyödynnetty rikollisesti sellaisissa ostotapahtumissa esimerkiksi vanhoilla kortinlukulaitteilla, joissa myyjä on hyväksynyt kortin magneettiraidan tiedot eikä ole vaatinut siruominaisuuden käyttöä.
Rikolliset ovat sijoittaneet joskus skimmauslaitteita erityisesti vilkkaille paikoille sijaitseviin pankkiautomaatteihin tai kylmäasemien maksukorttiautomaateihin.
Ewa Air

Ewa Air on mayottelainen lentoyhtiö. Se lentää reittilentoja kahdeksaan kohteeseen Mayotten lähialueella kotikenttänään Dzaoudzin Pamandzin kansainvälinen lentoasema.
Ewa Airin perustivat vuonna 2013 Air Austral, Mayotten kauppakamari ja sijoitusyhtiö Ylang Invest. Se on Air Australin tytäryhtiö.
Kohteet.
Marraskuusta 2016 lähtien Ewa Air on lentänyt reittilentoja kahdeksaan kohteeseen.
Laivasto.
Huhtikuussa 2017 Ewa Airin laivastoon kuului yksi ATR 72-500 -potkurikone.
Home (vuoden 2008 elokuva)

Home on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut Ursula Meierin ohjaama sveitsiläis-ranskalais-belgialainen draamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Isabelle Huppert ja Olivier Gourmet. Elokuvan käsikirjoittajina olivat Ursula Meier, Antoine Jaccoud, Raphaëlle Desplechin, Gilles Taurand, Olivier Lorelle ja Alice Winocour sekä tuottajina Denis Delcampe, Denis Freyd, Thierry Spicher ja Elena Tatti.
"Home" valittiin Sveitsin viralliseksi ehdokkaaksi parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin saajaksi, mutta se ei päässyt lopullisten ehdokkaiden joukkoon. Elokuva voitti muun muassa kolme Sveitsin elokuvapalkintoa ja oli ehdokkaana kolmeen César-palkintoon.
Juoni.
Marthe ja Michel (Isabelle Huppert ja Olivier Gourmet) asuvat kolmen lapsensa, Judithin, Marionin ja Julienin (Adélaïde Leroux, Madeleine Budd ja Kacey Mottet Klein), kanssa suuren keskeneräisen valtatien vieressä kaukana rauhallisella maaseudulla Ranskassa. He ovat laajentaneet tilaansa valtatielle asti, sillä he uskovat, että jo vuosia keskeneräistä valtatietä ei tultaisi koskaan käyttämään. Eräänä päivänä ilman varoitusta valtatien tekoa jatketaan ja se avataan liikenteelle, mutta perhe ei suostu lähteä kodistaan rakennustyöläisten ja liikenteen melun tieltä. Kun liikenteen melu ja pakokaasut alkavat täyttää perheen kotia ja elämää, ajatukset ja epäilykset valtatien pitkäaikaisista vaikutuksista ja vaaroista alkavat aiheuttaa kireyttä perheenjäsenten keskuudessa.
Tuotanto.
Ursula Meier laati "Homen" käsikirjoituksen erityisesti Isabelle Huppertille, joka hyväksyi käsikirjoituksen ja otti roolitarjouksen vastaan, kun hän oli kuvaamassa Belgiassa elokuvaa "Private Property" (2006).
"Home" kuvattiin Bulgariassa vuoden 2007 kesällä 5,7 miljoonan euron budjetilla. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat sveitsiläinen Box Productions, ranskalainen Archipel 35 ja belgialainen Need Productions. Lisäksi elokuvan tuotantoa olivat tukemassa muun muassa sveitsiläinen TSR, ranskalainen France 3 Cinéma ja belgialainen RTBF. "Homen" virallinen ranskalainen traileri julkaistiin 30. syyskuuta 2008.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Home" sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla Ranskassa 18. toukokuuta 2008. Elokuvan Sveitsin teatteriensi-ilta oli 15. lokakuuta 2008, Ranskan 29. lokakuuta 2008 ja Belgian 12. marraskuuta 2008. Elokuvan teatterilevittäjinä olivat Sveitsissä Filmcoopi Zürich AG, Ranskassa Diaphana Films ja Belgiassa Benelux Film Distributors. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 112 780 katsojaa ja tuotti maailmanlaajuisesti yli kahden miljoonan dollarin lipputulot.
"Home" on saanut elokuvakriitikoilta myönteisen vastaanoton. Metacritic-sivuston mukaan 12 arvostelun perusteella elokuva on saanut 67 pistettä sadasta mahdollisesta. Internet Movie Databasen 3 330 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 7,0/10. Elokuva on palkittu useilla palkinnoilla ja huomioitu useilla ehdokkuuksilla eri maissa ja elokuvajuhlilla ympäri maailman.
"Home" julkaistiin Ranskassa DVD:lle 16. kesäkuuta 2009.
Busbetzky

Busbetzki, Busbetzky eli Busbetzkÿ oli vironsaksalainen muusikkosuku, jonka jäsenet toimivat 1600-luvulla ja 1700-luvun alkupuolella pääasiassa Narvassa ja Tallinnassa kaupunginmuusikkoina ja urkureina.
Sukupuu.
Busbetzky-suvun tunnetuimmat muusikkojäsenet keskinäisine sukulaisuussuhteineen:
Valtavirtamedia

Valtavirtamedia tai valtamedia tarkoittaa joukkoviestinnän perinteisiä muotoja, kuten sanomalehtiä, televisiota ja radiota, joiden katsotaan olevan vastakohta internetille.
Väittelyissä valtavirtamedian ja vaihtoehtomedian eroista valtamedia nähdään usein ”yleisöjen maksimointina, joka vetoaa turvallisiin, perinteisiin kuvioihin” ja vaihtoehtomedia ”miellyttävien epäpoliittisten kaavailujen edellä olevana, joka edistää yhteiskunnallisen muutoksen ohjelmia.”
Propagandamalli.
Edward S. Herman ja Noam Chomsky ovat kertoneet näkemyksiään siitä, miten propagandamalli välittää propagandaa ja systeemistä vinoumaa joukkotiedotusvälineissä. Herman ja Chomsky mm. väittävät, että koska valtavirtamedian tiedotuskanavat ovat suuria yrityksiä, tai osa vielä suurempia yrityskonserneja (esimerkiksi osa Westinghousea tai General Electriciä), yleisölle esitetty informaatio vinoutuu näiden intresseillä. Tällaisilla monialayhtymillä on laajat taloudelliset intressit, jotka voivat vaarantua jos tiettyjä tietoja julkaistaan. Tämän perustelun mukaan uutiset, jotka vaarantavat eniten yritysten omistajien taloudellisia intressejä kohtaavat eniten vinoumaa ja sensuuria. 
Tästä seuraa se, että jos liikevoiton maksimointi tarkoittaa uutisten objektiivisuuden uhraamista, silloin uutiset (ne uutiset, joissa heillä on eturistiriita), jotka lopulta selviytyvät, tulevat olemaan perusteellisen vinoutuneita.
Yleisradiotoiminta.
Poikkeus yritysomisteiseen valtavirtamediaan on yleisradiotoiminta, joka toimii useimmissa Euroopan maissa. Näiden organisaatioiden perustehtävänä on palvella yleisöä välttäen poliittista ja kaupallista vaikuttamista. Keskeistä mallissa on riippumattomuus hallituksesta. Vaikka organisaatiot perustetaan usein lainsäädännöllä, niillä on tiukat takeet toiminnallisesta riippumattomuudesta. Yleisradiot eivät ole myöskään riippuvaisia mainonnasta, mikä erottaa ne kaupallisista mediatoimijoista ja pyrkii varmistamaan, että sisältö palvelee yleistä etua pikemmin kuin mainostajien tai omistajien taloudellisia intressejä.
Dishonored 2

Dishonored 2 on Arkane Studiosin kehittämä toimintaseikkailu, jonka Bethesda Softworks julkaisi vuonna . Peli on julkaistu PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox Onelle.
Peli on jatko-osa "Dishonored"-pelille, jossa esiintyy edellisestä osasta tuttu Corvo ja hänen tyttärensä Emily.
Vastaanotto.
"Dishonored 2" sai Domen arvostelussa neljä tähteä viidestä.
Peli on voittanut The Game Awards -palkinnon parhaana toimintaseikkailujen kategoriassa.
Luohot

Luohot ("Apera") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Luohot ovat yksivuotisia ja kasvutavaltaan yleensä löyhästi mätästäviä. Luohojen varret ovat pystyjä sekä sileitä ja lehdet ovat litteitä. Kukinnon tähkylät ovat yksikukkaisia ja kukkien kaleet ovat teräväkärkisiä. Ylimmät kaleet ovat kolmi- tai useampisuonisia ja alemmat yksisuonisia. Ulkohelpeet ovat pyöreäselkäisiä ja niissä on pitkä, suunnilleen kolme kertaa tähkylää pidempi vihne. Luohot muistuttavat paljolti röllejä ("Agrostis"), joiden tähkylät ovat myös yksikukkaisia, mutta eroavat niistä pitkän vihneensä myötä. Joitakin luoholajeja on kuitenkin aiemmin määritelty röllilajeiksi tai röllilajien alalajeiksi.
Luohojen sukuun kuuluu viisi lajia, joista Suomessa kasvaa luonnonvaraisena yksi laji, peltoluoho eli luoho ("Apera spica-venti"). Ruotsissa esiintyy peltoluohon lisäksi myös alvariluohoa ("Apera interrupta").
Luohojen suvun nimen "Apera" on antanut suvun vuonna 1763 kuvannut ranskalainen kasvitieteilijä Michel Adanson.
Voutila

Voutila on Hämeenlinnan 25. kaupunginosa ja se muodostaa yhden kaupungin läntisistä asuinalueista. Siihen kuuluvat Nummi, Jukola, Myllyoja ja itse Voutila. Voutila rajautuu Ahveniston, Kankaantaustan, Hattelmalan, Luolajan, Loimalahden ja Vuorentaan kaupunginosiin.
Voutila koostuu kahdesta lähiöstä sekä pientaloalueista. Suurin osa Nummesta ja Jukolasta on rakennettu 1970-90-luvuilla. Voutilassa on kirjasto, seurakuntakeskus, päiväkoteja ja siellä toimii kaksi koulua, joista toinen on Jukolan koulu. Vuonna 2016 suljetun Nummen koulun tilalle rakennettiin vuosina 2016-2018 Nummikeskus, jonne muuttivat neuvola, kirjasto ja elokuussa 2018 Nummen yhtenäiskoulu. 
Kauppoja löytyy Jukolasta ja Nummelta, myös pubeja on kaksi: Iloinen kulkija ja Jukolan Jussi. 
Voutilasta keskustaan on noin kolme kilometriä.
Onomichi

Onomichi () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Hiroshiman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin kaakkoisosassa Seton sisämeren rannalla Onomichin kanavan varrella. Kaupungissa on 140 381 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 285,11 neliökilometriä.
Onomichi on vanha satamakaupunki, jonka satama perustettiin jo Heian-kaudella vuonna 1169. Se kukoisti riisin kauppapaikkana ja myöhemmin Kiinan Ming-dynastian kanssa käydyn kaupan ja Pohjois-Japaniin suunnanneiden "Kitamaebune"-laivojen ansiosta. Kauppa toi kaupungille vaurautta, jonka myötä sinne rakennettiin lukuisia temppeleitä ja pyhäköitä. Onomichi sai Japanin kunnallishallinnon perustamisen jälkeen kaupunkioikeudet vuonna 1898, toisena Hiroshiman prefektuurissa. Sen jälkeen se on kuntaliitosten myötä laajentunut käsittämään myös keskustan pohjoispuolen vuoristoalueita ja Seton sisämeren saaria. Kaupunki toimii Shikokun saarella sijaitsevaan Imabariin johtavan Shimanami-kaidō-saaristoreitin lähtöpaikkana. Onomichia palvelevat JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinja ja luotijunayhteys San’yō Shinkansen.
Michael Ballhaus

Michael Ballhaus (5. elokuuta 1935 Berliini – 12. huhtikuuta 2017 Berliini) oli saksalainen elokuvaaja. 
Ballhaus kuvasi yhteensä 15 Rainer Werner Fassbinderin elokuvaa. Ensimmäinen Ballhausin kuvaama amerikkalainen elokuva oli riippumattoman elokuvan mestarin John Saylesin "Baby It’s You" (1983). Martin Scorsese pestasi Ballhausin kuvaamaan komediansa "Illasta aamuun" (1985). Siitä alkoi yhteistyö, johon kuului seitsemän elokuvaa. Ballhausin kuvaamista gangsterielokuva "Mafiaveljet" (1990) kuuluu ohjaajansa parhaisiin. Scorsesen "Gangs of New York" (2002) toi Ballhausille yhden hänen kolmesta Oscar-ehdokkuudestaan; muut ehdokkuudet tulivat elokuvista "Broadcast News – suora lähetys" (1987) ja "Loistavat Bakerin pojat" (1989).
Bram-Bram-Bult

Bram-Bram-Bult on Australian aboriginaalien myytissä esiintyvä veljespari, Yuree ja Wanjel. Muinoin eli suuri henki, Doan, metsästäjä, joka näytti pussiliitäjältä. Hän jahtasi kerran kengurua, Purraa. Juuri kun Doan oli saamaisilaan kengurun kiinni, hän saapui nokkasiilin, henki Wembulinin reviirille. Tämä oli lepäämässä kahden tyttärensä kera. Wembulin heräsi ja hyökkäsi Doanin kimppuun ja tappoi ja söi hänet. Doanin kaksi enoa, Yuree ja Wanjel, läksivät etsimään häntä ja löysivät muurahaisia kuljettamassa pussiliitäjän karvoja ja lihanpaloja. He löysivät Doanin raadon ja ryhtyivät jäljittamään murhaajaa kostaakseen. Kolmen päivän kuluttua he saapuivat nokkasiilin pesälle. Tämä tapettiin ja he ottivat tyttäret vaimoikseen. Kotimatkalla veljekset alkoivat katua naimisiinmenoaan, koska sisarukset näyttivät hautovan kostoa isänsä kuoleman vuoksi. Vaimot tapettiin. Matkallaan Yuree ja Wanjel antoivat nimen kaikille kohtaamilleen kasveille, eläimille, kiville ja puille. Aikanaan Wanjel kuoli Gertuk-käärmeen myrkkyyn, mutta Yuree taikoi hänet henkiin kaivertamalla puusta veljensä näköisen patsaan. Sitten he matkustivat kauas - palaamatta koskaan. Eräiden tarinoiden mukaan he elävät Kastorina ja Polluxina Kaksosten tähdistössä.
Lähteet.
Philip Wilkinson: Myytit &amp; legendat. Readme.fi, 2009. Sivu 334. Suomentaja Veli-Pekka Ketola
Mustasarvinokka

Mustasarvinokka ("Anthracoceros malayanus") on sarvinokkien heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa ja Thaimaassa. Singaporesta se on kadonnut.
Levinneisyysalue ja elinympäristö.
Lajin esiintymisalueella sitä tavataan alankoalueilla Malakan niemimaalla, Borneossa ja Sumatralla sekä Lingga-, Bangka- ja Belitungsaarilla. Yleensä sitä esiintyy harvakseltaan tai paikallisesti yleisesti sopivissa elinympäristöissä.
Sen elinaluetta ovat erityisesti kosteat metsäiset alangot, mutta myös rämeet.
Uhat.
Kaupalliset ja laittomat metsänhakkuut, maan muuttaminen maanviljelyskäyttöön sekä asutuksen leviäminen ovat aiheuttaneet sen, että metsien häviäminen on ollut Indonesian Sundanalangolla hyvin laajaa. Lajin riippuvuus tasankojen elinalueista on saattanut sen tilanteessa, jossa on suuri häviämisen riski, etenkin Sumatralla ja Malakan niemimaalla.
Elinympäristöjen häviämisen vuoksi se on Thaimaassa lähellä häviämistä. Sen levinneisyysalueella metsien häviäminen on nopeata, ja sitä uhkaa myös metsästäminen. Koska laji on keskittynyt alankojen ainavihantiin metsiin, sen kanta on todennäköisesti häviämissä suhteellisen nopeasti. Laji on siksi määritelty vaarantuneeksi.
Mediapolis

Mediapolis on Tampereen Ristimäessä sijaitseva noin 30 media-alan organisaation ja yrityksen keskus. Mediapoliksen suurimmat yksittäiset toimijat ovat Yle, Tampereen ammattikorkeakoulu TAMK ja Tampereen seudun ammattiopisto Tredu.
Hope Pym

Hope Pym on Marvel Comicsin sarjakuvissa esiintyvä hahmo. Hän on Hank Pymin ja Janet van Dynen tytär ja toimii superroistona nimeltä Punainen Kuningatar () MC2-universumissa.
Marvel Cinematic Universessa hahmo esiintyy nimellä Hope van Dyne ja teki ensiesiintymisensä elokuvassa "Ant-Man" (2015) näyttelijänään Evangeline Lilly. Elokuvan jatko-osassa "Ant-Man and the Wasp" (2018) Hope teki ensiesiintymisensä Ampiaisena. Hän esiintyy myös elokuvissa ' (2019) ja ' (2022)
Hahmon fiktiivinen historia.
Vanhempiensa kuoleman jälkeen Hope ja hänen kaksoisveljensä Henry Pym Jr. kieltäytyivät hyväksymästä A-Next -ryhmän asemaa Kostajien "uutena sukupolvena". He käyttivät vanhempiensa omaisuutta muodostaakseen superrikollisryhmän nimeltä Revengers ja hyökkäsivät Kostajien kartanoon vanhempiensa turvakoodeilla. Hope oli aikeissa kiduttaa Cassandra Langia, Scott Langin tytärtä, koska tunsi itsensä Kostajien todelliseksi perilliseksi. Henry kuitenkin esti tämän sekä Hopen yrityksen laukaista kartanon itsetuhomekanismi, jolloin sekä A-Nextin että Revengersin jäsenet olisivat kuolleet.
Alvariluoho

Alvariluoho ("Apera interrupta") on yksivuotinen ja pienehkökokoinen heinäkasvilaji. Alvariluohoa on joskus pidetty peltoluohon ("Apera spica-venti") alalajina sekä sijoitettu myös muihin heinäkasvisukuihin, kuten rölleihin ("Agrostis"), tesmoihin ("Milium"), kääpiölauhoihin ("Aira") tai vasuheiniin ("Muhlenbergia"). Alvariluohon toinen ruotsinkielinen nimi, "alvarven", viittaa myös rölleihin (ruots. "venar").
Alvariluoho voi kasvaa 30 cm korkeaksi ja se kasvaa yksittäin tai löyhinä mättäinä. Lehdet ovat tasaisia sekä melko sileitä ja lehtien kieleke on 3–5 mm pitkä. Alvariluohon kukintona oleva röyhy on hyvin haaroittunut ja monitähkyläinen sekä yläosastaan tiheämpi kuin alaosasta. Kukat sijaitsevat tähkylöissä yksittäin ja jokaisen tähkylän ulkohelpeessä on pitkä, noin kolme kertaa tähkylää pidempi vihne. Tähkylöiden kaleet ovat kalvomaisia sekä teräväkärkisiä. Alvariluoho kukkii kesäkuussa.
Alvariluoho kasvaa kuivilla kasvupaikoilla ja se muistuttaa pienikokoista peltoluohoa ("Apera spica-venti"), mutta muun muassa peltoluohon kieleke on pidempi. Alvariluohoa ei kasva Suomessa ja Ruotsissakin se on harvinainen. Ruotsissa alvariluohoa tavataan vain Gotlannissa ja Öölannissa.
Ensimmäinen alvariluohon löytö Ruotsista on julkaistu vuonna 1924.
Jan van Amstel -luokka

Jan van Amstel -luokka oli Alankomaiden Kuninkaallisen laivaston yhdeksän vuosina 1936–1940 valmistetun aluksen muodostama miinanraivaajaluokka. Luokkaan piti kuulua kaksitoista alusta, mutta kolme alusta ei koskaan valmistunut Saksan hyökättyä Alankomaihin.
Luokka oli lukumääräisesti Alankomaiden laivaston suurin alusluokka toisen maailmansodan alkaessa. Alusten 15 solmun nopeus ja 75 millimetrin tykki mahdollisti saattajana Pohjanmerellä ja Hollannin Itä-Intiassa toimimisen. Neljä ensimmäistä alusta siirrettiin Hollannin Itä-Intiaan ja neljä viimeistä jäivät Alankomaihin. Luokan aluksilla oli mahdollista kuljettaa 40 miinaa, mikä teki niistä miinalaivoiksi sopivia.
Hr. Ms. Jan van Amstel (1936)

Hr. Ms. Jan van Amstel oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Jan van Amstel -luokan teräsrunkoinen miinanraivaaja, joka otettiin palvelukseen 1937.
Valmistus.
Alus tilattiin P. Smitiltä Rotterdamista ja sen köli laskettiin 21. maaliskuuta 1936. Alus laskettiin vesille 17. elokuuta 1936 ja se otettiin palvelukseen 15. maaliskuuta 1937.
Palvelus.
Alus vaurioitui 6. maaliskuuta 1942 Surabayassa ilmahyökkäyksessä, jolloin 23 miehistönjäsentä sai surmansa. Alus joutui taisteluun keisarillisen laivaston hävittäjän kanssa lähellä Giliä Madoeiransalmessa pyrkiessään Jaavan antautumisen jälkeen Australiaan. Alus upposi 8. maaliskuuta vieden mukanaan pääosan aluksella olleista.
Tesmat

Tesmat ("Milium") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Tesmat ovat yksi- tai monivuotisia ja kooltaan erikokoisia heiniä. Kasvutavaltaan tesmat ovat pystyjä tai kohenevia ja niiden varret ovat kaljuja. Lehdet ovat leveydeltään vaihtelevia ja lehtitupet ovat pyöreitä sekä sileitä tai karheita. Lehtien kieleke on kalvomainen. Tesmojen kukintona oleva röyhy on kaikkiin suuntiin levittäytyvä sekä siirottava tai tuuhea. Tähkylät ovat yksikukkaisia ja muodoltaan pyöreitä. Tähkylöiden sisä- ja ulkokale ovat suunnilleen yhtä suuria. Ulkohelpeet ovat pyöreäselkäisiä, munanmuotoisia, teräväkärkisiä sekä viisisuonisia ja niissä ei ole vihnettä.
Tesmoja on viisi lajia, joista Suomessa tavataan yhtä, lehtotesmaa ("Milium effusum"). Ruotsissa tavataan lehtotesman lisäksi myös hietatesmaa ("Milium vernale").
Koristekasvina myydään kultatesmaa ("Milium effusum" 'Aureum'), joka lehtotesmasta on jalostettu kellertävälehtinen lajike.
Tesmojen suvun nimi ("Milium") tulee kreikan kielen sanasta "meline", joka oli Herodotoksen yhdelle kasville antama nimi.
Verso Food

Verso Food Oy on elintarvikealan yritys, joka kehittää ruokia suomalaisesta härkäpavusta. Yhtiö toimii pääosin brändinsä Beanitin nimellä. Beanit-brändin alle kuuluu myös Härkis, joka saapui markkinoille syyskuussa 2016. Yrityksen muita tuotteita ovat muun muassa Beanit Härkäpapusuikale ja Beanit Härkäpapumuru.
Verso Foodin tuotteet valmistetaan Kauhavalla vuonna 2019 avatussa tuotantolaitoksessa. Yhtiön toimisto sijaitsee Espoon Otaniemessä.
Verso Foodin liikevaihto vuonna 2018 oli 5,5 miljoonaa euroa.
Ratkaisutoimisto Seedi perusti yrityksen vuonna 2010 nimellä Nofu, mutta vuonna 2014 nimi muutettiin nykyiseen muotoon.
Maaliskuussa 2019 norjalainen säätiö-omisteinen Kavli osti Verso Foodin. Kavli-säätiö lahjoittaa vuosittain hyväntekeväisyyteen konsernin voitot, joita ei käytetä liiketoiminnan kehitykseen. Vuonna 2019 lahjoitettu summa oli 117,8 miljoonaa norjan kruunua , n. 11 miljoonaa euroa. Lahjoituksen kohteet ovat humanitaarinen työ, tutkimus ja kulttuuri.
Huhtikuussa 2021 Raisio osti Kavlilta Verso Food Oy:n koko osakekannan. Yrityskaupalla Raisio hankki kasviproteiinipohjaisten elintarvikkeiden markkinajohtajuuden Suomessa.
Air Antilles

Air Antilles on guadeloupelainen lentoyhtiö. Se lentää reittilentoja 14 kohteeseen kotikenttänään Pointe-à-Pitren kansainvälinen lentoasema. Se perustettiin joulukuussa 2012 nimellä Air Antilles Express. Se on Air Guyane Expressin tytäryhtiö.
Kohteet.
Huhtikuussa 2017 Air Antilles lensi reittilentoja 14 kohteeseen.
Laivasto.
Tammikuussa 2017 Air Antillesin laivastoon kuului seitsemän lentokonetta.
Spermidiini

Spermidiini (C7H19N3) on polyamiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä tavataan muun muassa eläimissä, kasveissa ja mikro-organismeissa. Sillä on useita tärkeitä tehtäviä soluissa liittyen muun muassa solujen erikoistumiseen. Ensimmäisen kerran spermidiiniä eristettiin ihmisen spermasta.
Biosynteesi ja biologinen rooli.
Eliöt muodostavat spermidiiniä putreskiinista. Reaktiota katalysoiva entsyymi on spermidiinisyntaasi, joka siirtää aminopropyyliryhmän putreskiinille dekarboksyloidulta S-adenosyylimetioniinilta. Spermidiinistä voi muodostua spermiiniä spermiinisyntaasin katalysoimana. Spermidiini muodostaa komplekseja muun muassa DNA:n ja RNA:n kanssa. Spermidiini säätelee muun muassa solujen jakaantumista ja erilaistumista. Sillä on myös solujen ikääntymistä ehkäiseviä ominaisuuksia, jotka perustuvat muun muassa autofagosytoosin aktivoimiseen, lipidien aineenvaihdunnan säätelyyn ja tulehdusprosessien säätelyyn. Nisäkässoluissa spermidiinin pitoisuus on suurempi kuin putreskiinin tai spermiinin.
Hr. Ms. Pieter de Bitter (1936)

Hr. Ms. Pieter de Bitter oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Jan van Amstel -luokan teräsrunkoinen miinanraivaaja, joka otettiin palvelukseen 1937.
Valmistus.
Alus tilattiin P. Smitiltä Rotterdamista ja sen köli laskettiin 21. maaliskuuta 1936. Alus laskettiin vesille 29. lokakuuta 1936 ja se otettiin palvelukseen 26. toukokuuta 1937.
Palvelus.
Aluksen miehistö upotti aluksensa Surabayassa 6. maaliskuuta 1942. Japanilaiset eivät todennäköisesti koskaan nostaneet aluksen hylkyä.
Hr. Ms. Eland Dubois (1936)

Hr. Ms. Eland Dubois oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Jan van Amstel -luokan teräsrunkoinen miinanraivaaja, joka otettiin palvelukseen 1937.
Valmistus.
Alus tilattiin Gustolta Schiedamista ja sen köli laskettiin 21. maaliskuuta 1936. Alus laskettiin vesille 24. lokakuuta 1936 ja se otettiin palvelukseen 21. kesäkuuta 1937.
Palvelus.
Aluksen miehistö upotti aluksensa lähellä Gili Gentengiä 8. maaliskuuta 1942, kun vuotavat vesiputket tekivät paon Australiaan mahdottomaksi. Miehistö siirtyi "Hr. Ms. Jan van Amstelille", jonka japanilaiset upottivat pakomatkalla.
Jacqueline Taïeb

Jacqueline Taïeb (s. 9. marraskuuta 1948 Tunis, Ranskan Tunisia) on tunisialaistaustainen ranskalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän saavutti suurimman suosionsa pop- ja yé-yé-laulajana Ranskassa 1960-luvulla. 
Elämä ja ura.
Taïeb saapui Ranskaan vanhempiensa kanssa 8-vuotiaana. 12-vuotiaana hän aloitti laulujen säveltämisen kitaransa kanssa ja vuonna 1966 kykyjenmetsästäjä löysi Taïebin hänen laulaessaan ystäviensä kanssa. Saapuessaan Pariisiin hän teki sopimuksen Impact Recordsin kanssa ja julkaisi kappaleen ”7 heures du matin” vuonna 1967, josta tuli hänen suurin hittinsä Ranskassa. Taïeb äänestettiin parhaimmaksi tulokkaaksi Midemin musiikkifestivaaleilla Cannesissa kyseisen kappaleen saaman suosion johdosta. Kappale kertoo teinitytöstä, joka unelmoi Paul McCartneysta. 
1970-luvun alussa Taïeb piti tauon äänittämisestä. Vuonna 1988 hän kirjoitti kappaleen ”Ready to Follow You”, josta tuli kansainvälinen hitti yhdysvaltalaiselle laulajalle Dana Dawsonille. Singleä myytiin yli 500 000 kappaletta ja albumia myytiin Ranskassa 300 000 kappaletta.
Pariisin ampumavälikohtaus 2017

Pariisin ampumavälikohtaus 2017 tapahtui, kun kolmea poliisia päin ammuttiin Avenue des Champs-Élysées -kadulla 20. huhtikuuta 2017. Yksi poliiseista kuoli ja kaksi loukkaantui. Terroristijärjestö Isis ilmoitti aluksi olleensa iskun takana. Seuraavana päivänä kuitenkin Ranskan viranomaiset tiedottivat, että ampuja oli kertonut haluavansa tappaa poliiseita, mutta hänellä ei ollut ilmeisiä yhteyksiä islamistiradikalismiin.
Tekijä.
Tekijä on 39-vuotias mies ja kotoisin Pariisin itäisestä Chellesin esikaupungista. On myös uutisoitu, että hän on saattanut tulla Pariisiin junalla Belgiasta. Belgian viranomaiset sanovat kuitenkin, ettei heillä ole tästä tietoa. Hän oli jo aiemmin yrittänyt vahingoittaa poliiseja useita kertoja. Yritykset olivat jatkuneet monta vuotta. Hän oli Ranskan kotimaan turvallisuuden viraston DGSI:n seurannassa. Vuonna 2001 hän varasti aseella uhaten auton ja törmäsi sillä toiseen ajoneuvoon, jonka kyydissä oli poliisiharjoittelija. Harjoittelija yritti ottaa tekijän kiinni, mutta tekijä ampui poliisia ja erästä toista miestä aseellaan rintaan. Hän jäi kiinni myöhemmin.
Vankilassa tekijä hyökkäsi vartijan kimppuun, otti tältä aseen ja ampui useita laukauksia. Vuonna 2005 hän sai tuomion kolmesta murhan yrityksestä. Kaksi näistä kohdistui poliisiupseeriin. Vuoden 2017 helmikuussa mies pidätettiin jälleen, koska poliisi epäili hänen suunnitelleen poliisien murhaamista. Mies päästettiin kuitenkin vapaaksi vähäisten todisteiden takia.
Ranskan sisäisen turvallisuuden virasto Direction générale de la Sécurité intérieure (DGSI) oli seurannut hänen liikkeitään.
Nastja Säde Rönkkö

Nastja Säde Rönkkö (s. 1985) on suomalainen nykytaiteilija. Hän työskentelee Helsingistä ja Lontoosta käsin. Rönkkö on valmistunut taiteen kandidaatiksi Lontoon Central Saint Martins -taidekoulusta vuonna 2008 ja maisteriksi Slade School of Fine Artista vuonna 2011. Slade School of Fine Artsissa opiskellessaan hän innostui performanssitaiteesta. 
Rönkkö työskentelee itsenäisesti. Hän on toiminut osana LaBeouf, Rönkkö &amp; Turner -kollektiivia, jonka muut jäsenet ovat Shia LaBeouf ja Luke Turner. Rosa Kuosmanen kuvailee Framen sivuilla Rönkön teosten käsittelevävän usein yhteisöllisyyttä, läsnäoloa, läheisyyttä, inhimillistä vuorovaikutusta sekä sosiaalisia rituaaleja ja Rönkön ”projektit ilmenevät yleensä performanssin, videon, tekstin, internetin tai erilaisten sosiaalisten interventioiden muodossa, tai niiden yhdistelminä”.
Rönkkö valittiin Vuoden 2019 nuoreksi taiteilijaksi.
Pilvari Pirtola

Pilvari Pirtola (s. 29. joulukuuta 1978 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija. Perinteisen kuvataiteen ja grafiikan lisäksi Pirtola tekee installaatioita ja performansseja sekä käyttää liikkuvaa kuvaa ja ääntä.
Pilvari Pirtola on valmistunut Kuvataideakatemiasta kuvataiteen maisteriksi vuonna 2008. Aikaisemmin hän on opiskellut myös tietojenkäsittelytiedettä ja musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa.
Pirtola on palkittu useista videoteoksistaan ja demoistaan. Pilvari Pirtola on ITE-taiteen uranuurtajan Erkki Pirtolan poika.
Ilja Karilampi

Ilja Karilampi (s. 1983 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen taiteilija. Hän asuu ja työskentelee Berliinissä ja Tukholmassa. Hän käsittelee töissään muun muassa nykyajan urbaania ihmistä ja tämän suhdetta massa- ja popkulttuuriin. Karilampi hyödyntää taiteessaan esimerkiksi logoja ja ikoneja. Hänen teoksensa käsittävät installaatioita, veistoksia ja mediataidetta.
Karilampi opiskeli Staatliche Hochschule für Bildende Künste, Städelschulessa Frankfurtissa ja Kungl. Konsthögskolanissa Tukholmassa. 
Karilampi on pitänyt useita yksityisnäyttelyitä, esimerkiksi pelkästään vuonna 2014 hänellä oli kymmenen näyttelyä eri puolilla maailmaa. 
Karilampi on mukana Kiasman Ars 17 -näyttelyssä Helsingissä.