tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ennen routaa

Ennen routaa () on ruotsalaisen Henning Mankellin vuonna 2002 julkaistu rikosromaani. Sen pääosassa on Kurt Wallanderin tytär Linda Wallander. Kirjassa on mukana myös Stefan Lindman, Pohjois-Ruotsista Ystadiin muuttanut poliisi, joka on pääosassa vuonna 2000 ilmestyneessä romaanissa Tanssinopettajan paluu. 
Kirja ilmestyi suomeksi vuonna 2003 Laura Jänisniemen suomentamana. 
Kirjan pohjalta on tehty myös . Elokuvan juoni poikkeaa useissa kohdin kirjasta.
Juoni.
Kirjan tapahtumat sijoittuvat loppukesään ja syksyyn 2001. Linda on juuri valmistunut poliisikoulusta ja muuttanut Tukholmasta takaisin vanhaan kotikaupunkiinsa Ystadiin. Hän joutuu odottamaan jonkin aikaa ennen kuin pääsee aloittamaan työnsä poliisikokelaana Ystadin poliisilaitoksella. 
Vanha nainen löydetään metsästä julmasti surmattuna. Linda osallistuu tapauksen tutkintaan, vaikka ei olekaan vielä poliisi. Lindan vanha ystävä Anna katoaa ilmoittamatta Lindalle mitään, ja tapahtumien välille löytyy outoja yhteyksiä.
Tony Romo

Antonio Ramiro ”Tony” Romo (s. 21. huhtikuuta 1980 San Diego) on ammattilaisuransa lopettanut amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Romo pelasi 14 kautta NFL-liigan Dallas Cowboysissa joukkueen pelinrakentajana. Hänet valittiin uransa aikana neljästi Pro Bowliin.
Romoa ei koskaan varattu NFL:n varaustilaisuudessa vaan hän on päässyt Dallasiin kautta. Hän vakiinnutti paikkansa Dallasin aloittavana pelinrakentajana kaudella 2006. Romon uraa varjostivat useat loukkaantumiset, ja kaudella 2016 tulokas Dak Prescott syrjäytti Romon hänen ollessa sivussa. Romo päätti ammattilaisuransa tuohon kauteen.
Youssef Rossi

Youssef Rossi (, s. 28. kesäkuuta 1973 Casablanca, Marokko) on marokkolainen entinen jalkapalloilija. Puolustajana pelannut Rossi aloitti uransa kotimaassaan Marokossa, jossa hän edusti kolme kautta Raja Casablancaa. Sittemmin hän pelasi Euroopassa edustaen Stade Rennais'ta, NEC Nijmegenia ja Dunfermline Athleticia.
Rossi edusti myös Marokon maajoukkuetta vuosien 1998 Afrikan-mestaruuskisoissa ja 1998 MM-kisoissa. Hän saavutti menestystä vain Marokossa, jossa Rossi voitti kolmesti Marokon mestaruuden (1996, 1997 ja 2004), sekä kerran Marokon cupin (2005).
Salaheddine Bassir

Salaheddine Bassir (, s. 5. syyskuuta 1972 Casablanca, Marokko) on marokkolainen entinen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelannut Bassir aloitti uransa kotimaassaan Marokossa, jossa hän edusti viisi kautta Raja Casablancaa. Sittemmin hän pelasi Al-Hilalissa kaksi kautta ennen siirtymistään Eurooppaan vuonna 1997. Bassir edusti neljä kautta Deportivo de La Coruñaa, jossa hän voitti Espanjan mestaruuden ja Espanjan supercupin vuonna 2000. Espanjassa vietetyn uran jälkeen Bassir pelasi vuoden Ranskassa Lillen riveissä, sekä vuoden Kreikassa Arisin riveissä. Hän päätti uransa kauteen 2003–2004 Raja Casablancassa.
Bassir pelasi myös Marokon maajoukkueessaa vuosina 1994–2002. Tuona aikana hänesti tuli kaikkien aikojen toiseksi paras maalintekijä heti Ahmed Farasin jälkeen. Bassir edusti Marokkoa vuoden 1998 MM-kisoissa, jossa hän teki kaksi maalia. Lisäksi Bassir pelasi myös vuosien 1998, 2000 ja 2002 Afrikan-mestaruuskisoissa.
Robert Byron Bird

Robert Byron Bird (5. helmikuuta 1924 Bryan, Texas – 13. marraskuuta 2020) oli yhdysvaltalainen kemianteknikko. Hänet tunnetaan ei-newtonilaisten fluidien kulkeutumisilmiöistä tekemästään tutkimuksesta; hän oli yksi "Transport Phenomena" -klassikon kirjoittajista. Hän sai vuonna 1987 National Medal of Sciencen. Hän on Wisconsinin yliopiston, Madisonin emeritusprofessori.
Bird valmistui Illinoisin yliopistosta, Urbana–Champaignista (B.S.) vuonna 1947 ja sai filosofian tohtorin arvon fysikaalisessa kemiassa Wisconsinin yliopistosta, Madisonista vuonna 1950. Bird oli vuosina 1950–1951 tutkijatohtorina teoreettisen fysiikan instituutissa Amsterdamin yliopistossa.
Bird sai National Medal of Sciencen lisäksi Bingham-mitalin vuonna 1974 ansioistaan reologian alalla. Hän oli vuodesta 1969 National Academy of Engineeringin ja vuodesta 1989 Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsenenä. Lisäksi hän toimi muun muassa American Physical Societyn jäsenenä vuodesta 1970 ja Alankomaiden kuninkaallisen taide- ja tiedeakatemian sekä American Academy of Arts and Sciencesin jäsenenä vuodesta 1981.
Sonja Ziemann

Sonja Alice Selma Toni Ziemann (8. helmikuuta 1926 Eichwalde, Saksa – 17. helmikuuta 2020 München, Saksa) oli saksalainen näyttelijä, tanssija ja laulaja. Hän aloitti elokuvauransa pienillä rooleilla vuonna 1942. Hänellä on ollut kolme avioliittoa. Ensimmäisenä puolisona oli vuosina 1953–1956 Rudolf Hambach. Sitten vuosina 1961–1968 Ziemann oli naimisissa Marek Hłaskon kanssa, ja vuodesta 1989 hän oli naimisissa näyttelijä-ohjaaja Charles Regnierin kanssa, kunnes tämä kuoli vuonna 2001.
Ziemann on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Schwarzwaldmädel" (1950), "Grün ist die Heide" (1951) ja "Viimeinen silta yli Reinin" (1969). Hän on kaksinkertainen Bambi-palkittu (vuosina 1950 ja 1990), ja lisäksi hänelle myönnettiin Filmband in Gold vuonna 1984.
John Guillermin

John Guillermin (11. marraskuuta 1925 Lontoo – 27. syyskuuta 2015 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli brittiläinen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hän syntyi Lontoossa ja opiskeli Cambridgen yliopistossa. Hän teki eniten suuren budjetin toiminta- ja seikkailuelokuvia. Hänen tunnetuimpia töitään ovat "Olin Montyn kaksoisolento" (1958), "Tarzanin suuri seikkailu" (1959), "Tarzan seikkailee Intiassa" (1962), "Toreadorien valssi" (1962), "Kunnian kotkat" (1966), "Viimeinen silta yli Reinin" (1969), "Liekehtivä torni" (1974), "King Kong" (1976), "Kuolema Niilillä" (1978) ja "King Kong elää" (1986). 1980-luvulla Guillermin alkoi työskennellä pienemmissä hankkeissa.
Guillermin ohjasi 1950-luvun lopulla viisitoista jaksoa "The Adventures of Aggie" -tilannekomediaa.
Guillermin sai vuonna 1980 Evening Standard British Film Awardin "Kuolema Niilillä" -elokuvasta. Muiden muassa Elmo Williams ja David L. Wolper ovat kuvanneet häntä vaikeaksi ja vaativaksi ohjaajaksi.
Guillermin meni vuonna 1956 naimisiin Maureen Connellin kanssa. Parille syntyi kaksi lasta, Michelle ja Michael-John. Pari erosi sittemmin.
Meksikonviirupöllö

Meksikonviirupöllö ("Strix fulvescens") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa ja Meksikossa. Populaation suuruus on arvioitu alle 50 000:ksi.
Sen elinpiiriä ovat lauhkeat ja subtrooppiset ja trooppiset metsät.
Se on Keski-Amerikan vuoristometsien uljaita lintuja. Sen elinpiiri rajoittuu ylävuoristoon, ja aiemmin on mainittu pilvimetsät 1 200–3 000 metrin korkeudessa, missä se on melko yleinen. Vaikka se on pääasiassa yölintu, sitä nähdään satunnaisesti aamulla ja iltapäivällä. Sitä kuvataan ystävälliseksi, ja se vastaa huu-huu-huu-ääntelynsä imitointiin.
Eero Haapala

Eero Antero Haapala (s. 10. heinäkuuta 1989 Jalasjärvi) on suomalainen pituushyppääjä ja pikajuoksija. Hän edusti vuoteen 2011 Jalasjärven Jalasta, vuoteen 2015 Ikaalisten Urheilijoita, vuoteen 2018 Seinäjoen Seudun Urheilijoita, vuoteen 2021 Viipurin Urheilijoita ja vuodesta 2022 lähtien jälleen Ikaalisten Urheilijoita. Häntä valmensi vuoteen 2015 Antti Mäkelä ja vuodesta 2016 lähtien Suren Ghazaryan.
Haapala hyppäsi 26. tammikuuta 2013 pituushypyn sisäratojen Suomen ennätyksen 811 cm. Ennätyksen rikkoi Kristian Pulli maaliskuussa 2021.
Ura.
Porin Kalevan kisoissa 2015 Haapala voitti pituushypyssä SM-kultaa tuloksella 783. Lahden Kalevan kisoissa 2012 hän saavutti pituushypyssä hopeaa ennätyksellään 787 cm ja voitti lisäksi hopeaa 100 metrin juoksussa ajalla 10,56. Viestijuoksun SM-kisoissa 2013 Haapala sai hopeaa 4 × 100 metrin viestijoukkueessa.
Haapala on voittanut pituushypyn sisäratojen Suomen-mestaruuden Tampereella 2012 silloisella ennätyksellään 773 cm ja Jyväskylässä 2013 tuloksella 803 cm. Hän sai lajissa sisäratojen SM-pronssia Helsingissä 2011. 26. tammikuuta 2013 Haapala hyppäsi Porin Karhuhallissa sisäratojen Suomen ennätyksen 811 cm. Hän paransi Jarmo Kärnän lähes 24 vuotta vanhaa ennätystä kolmella senttimetrillä. Kyseessä oli myös alkaneen hallikauden maailman kärkitulos. 
Haapala edusti Suomea aikuisten maaottelussa ensimmäisen kerran Helsingissä vuonna 2011 sijoittuen 100 metrin juoksussa viidenneksi. Helsingin EM-kisoissa 2012 hän osallistui Suomen viestijoukkueessa 4 × 100 metrin viestin alkueriin karsiutuen finaalista ajalla 39,85 s. Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 Haapala sijoittui pituushypyssä neljänneksi tuloksella 805 cm jääden pronssista vain 2 senttiä. Haapala ylitti Moskovan MM-kilpailuihin 2013 vaaditun tulosrajan, muttei pystynyt loukkaantumisen takia osallistumaan kilpailuihin.
Myös kausi 2014 päättyi Haapalan osalta loukkaantumiseen heti ensi metreillä. Hän hyppäsi 8. kesäkuuta Raaseporin tähtikisoissa ensimmäisellään 0,3 metrin myötätuuleen tuloksen 788. Tulos jäi vain sentin hänen itsensä hallussa olleesta kauden kotimaisesta kärkituloksesta. Neljännessä hypyssä Haapala reväytti takareitensä niin pahasti, että vamma vaatii leikkaushoitoa. Loukkaantuminen oli Haapalan uran yhdeksäs ja hän kertoi miettivänsä leikkauksen jälkeen uransa jatkoa.
Haapala oli valittu Suomen edustajaksi yleisurheilun EM-kisoihin 2016, mutta hän loukkaantui vain muutama viikko ennen kisoja, kun hänen akillesjänteensä repeytyi ja hän joutui leikkaukseen, joka päätti koko kilpailukauden. Hän saavutti pronssia Kalevan kisoissa 2019.
The Unguided

The Unguided on melodinen death metal -yhtye Falkenbergista Ruotsista. Yhtye koostuu Sonic Syndicaten entisistä jäsenistä, Roland Johanssonista sekä Richard ja Roger Sjunnessonista. Yhtye luotiin Richardin erottua Sonic Syndicatesta. 
The Unguidediin kuuluvat nykyään myös Henric Liljesand (o.s. Carlsson, Cipher System, Nightrage, Dead by April) ja rumpali Richard Schill.
Historiallinen ajattelu, edistys ja yhteiskunta

Historiallinen ajattelu, edistys ja yhteiskunta on Matti Viikarin (1943–1994) postuumi kokoomateos. Kirjan ovat toimittaneet Tapani Hietaniemi, Tuomas M. S. Lehtonen ja työryhmä. Sen on julkaissut Tutkijaliitto vuonna 1995.
Sisältöä.
Miksi ja minkälaista historiaa? – Suomalaisen viinapään historia – Feodalismista – 1700-luvun historiallinen ajattelu: Feodalismista edistykseen. – Saksalaisesta valtiokeskeisestä historiallisesta ajattelusta. – Modernista ajankäsityksestä ja historianfilosofisista synteeseistä. – Objektiivisuudesta ja relativismista – Edistyksen ongelmasta.
Burundin vaakuna

Burundin vaakuna on Burundin tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1966.
Vaakunassa on leijonan pää ja kolme keihästä. Leijona on peräisin siirtomaa-ajalta. Keihäät kuvaavat moton kolmea sanaa, kuten maan lipun kolme tähteäkin. Ne edustavat toisaalta maan kolmea suurta etnistä ryhmää, hutuja, tutseja ja twaita. Vaakunassa on ranskankielinen motto "Unité, Travail, Progrès", suomeksi "Yhtenäisyys, työ, edistys".
Réka Luca Jani

Réka-Luca Jani (s. 31. heinäkuuta 1991 Siófok) on unkarilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut WTA-listan sijalla 147 toukokuussa 2012. Hän on voittanut urallaan 18 ITF-turnausta kaksinpelissä ja 19 nelinpelissä.
Tennisura.
Vuonna 2011 Jani pääsi pelaamaan Yhdysvaltain avointen pääsarjassa voitettuaan kaikki kolme karsintaotteluaan. Pääsarjan ensimmäisellä kierroksella hän hävisi kuitenkin Sloane Stephensille kolmessa erässä.
Lærdalsøyri

Lærdalsøyri on taajama ja Norjan Vestlandin läänissä sijaitsevan Lærdalin kunnan hallinnollinen keskus. Lærdalsøyrin väkiluku on 1 177 asukasta (01.01.2011) ja pinta-ala 1,17 km² .
Lærdalsøyrin tulipalo 2014.
Lærdalsøyrissä syttyi laaja tulipalo 18. tammikuuta 2014 jolloin koko puurakenteinen kylä oli vaarassa palaa. Ensimmäinen hälytys tuli klo 22:53, ja pelastuslaitos saapui klo 22:59, jolloin ensimmäinen talo oli jo täysin menetetty.
Kova tuuli ja kuiva sää edesauttoivat palon nopeaa leviämistä ja jo 20 minuutissa kolme muuta rakennusta syttyi ja tunnin sisällä palo levisi useisiin rakennuksiin, mukaan lukien vanhan kaupungin suojellut puutalot. 
Lærdalsøyrin alueella on noin 160 suojeltua puutaloa. Tällä alueella paloi ainakin kolme taloa, ja yksi niistä oli suojeltu. 
Lisäksi tuhoutui 16 asuintaloa, viisi teollisuus- ja virastotaloa sekä loma-asuntoja.
Tulipalo oli Norjan laajin toisen maailmansodan jälkeen.
Nopean reagoinnin vuoksi yhtään kuolonuhria ei tullut, mutta 270 ihmistä hakeutui sairaalahoitoon. Kaikkiaan 71 henkilöä menetti kotinsa ja kaiken omaisuutensa. 393 asuntoa (681 ihmistä) evakuoitiin.
Yhteensä 41 rakennusta tuhoutui: 17 asuinrakennusta ja 24 muuta rakennusta, mukaan lukien 4 suojeltua rakennusta.
Sonic the Hedgehog Spinball

Sonic the Hedgehog Spinball (lyhennettynä Sonic Spinball) on Segan kehittämä ja julkaisema flipperipeli. Peli julkaistiin vuonna Sega Mega Drivelle, vuonna 1994 Sega Game Gear -käsikonsolille ja vuonna 1995 Sega Master System -konsolille.
Peli on spin-off-peli "Sonic the Hedgehog" -pelisarjassa. Pelissä Sonicin on jälleen pysäytettävä tri. Robotnik, joka on ottanut haltuunsa korkean Mt. Mobius -vuoren ja tehnyt siitä sotalinnoituksen. Sonicin on selvittävä linnoituksen neljästä erilaisesta flipperiradasta, kerättävä kaaossmaragdit, pelastettava hänen eläinystävänsä sekä tuhottava linnoitus. Muista sarjan peleistä poiketen pelissä esiintyy hahmoja yhdysvaltalaisista "Adventures of Sonic the Hedgehog"- ja "Sonic the Hedgehog" -piirrossarjoista.
Yoshito Watabe

Yoshito Watabe (; s. 4. lokakuuta 1991 Hakuba) on japanilainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän on olympia- sekä MM-mitalisti.
Watabe sijoittui Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 suurmäen Gundersen-kilpailussa 12:nneksi ja normaalimäessä 16:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa 15:s ja Falunin MM-kilpailuissa 2015 seitsemäs. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa 15:nneksi ja voitti parisprinttikilpailussa pronssia. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa kymmenes. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Watabe sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa 16:nneksi. Pekingin oiympialaisissa 2022 hän saavutti joukkuekilpailussa pronssia sekä oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa kolmastoista ja suurmäen vastaavassa kilpailussa 25:s.
Watabe kilpaili yhdistetyn maailmancupissa ensimmäisen kerran Val di Fiemmessä tammikuussa 2009. Maailmancupin pisteille hän sijoittui ensimmäisen kerran tammikuussa 2010 oltuaan Schonachin normaalimäen kilpailussa 27:s. Kymmenen parhaan joukossa Watabe debytoi Ramsaussa joulukuussa 2011 oltuaan kahdeksas. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Oslossa maaliskuussa 2013.
Yoshiton isoveli Akito on myös yhdistetyn hiihtäjä.
ATP Buenos Aires

Buenos Airesin ATP-turnaus () on vuosittain pelattava tenniksen miesten ammattilaisturnaus, joka järjestetään Buenos Airesissa, Argentiinassa. Turnaus kuuluu ATP World Tour 250-sarjaan ja se pelataan massakentillä 5000 katsojan Buenos Aires Lawn Tennis Clubilla, Palermon kaupunginosassa ("barrio"). Turnaus pelataan yleensä helmikuussa, ja siinä pelataan miesten kaksinpeli ja nelinpeli. Vuosien 1970 ja 1989 välillä turnaus oli osa Grand Prix -kirtuetta. Argentiinan Guillermo Vilas on turnauksen menestynein pelaaja kahdeksalla mestaruudellaan. Muista huippupelaajista turnauksessa ovat pelanneet vuosien varrella muun muassa Ivan Lendl, Björn Borg, Roy Emerson, Rod Laver, Gustavo Kuerten, Nicolás Massú, Ilie Nastase, Carlos Moyá, Juan Carlos Ferrero, Rafael Nadal, David Ferrer ja Tommy Robredo.
Turnauksen nykyinen nimi on Copa Claro, nimikkosponsorinsa Claron mukaan. Aiemmin turnaus tunnettiin nimillä "South American Open", "Copa AT&amp;T" ja "Copa Telmex".
Trackshittaz

Trackshittaz oli itävaltalainen hip hop -yhtye. Duon jäsenet olivat Lukas Plöchl ja Manuel Hoffelner. Yhtye edusti maataan vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Woki mit deim Popo", muttei selvinnyt semifinaalista kilpailun finaaliin. Yhtye osallistui myös vuonna 2011 maansa Euroviisukarsintoihin, jolloin se sijoittui toiseksi Nadine Beilerin jälkeen kappaleella "Oida Taunz"!"".
Yhtye hajosi vuonna 2015.
Boudleaux Bryant

Diadorius Boudleaux Bryant (13. helmikuuta 1920 Shellman – 30. kesäkuuta 1987 Knoxville) oli yhdysvaltalainen countrymusiikin lauluntekijä. Hänet tunnetaan erityisesti vaimonsa Felice Bryantin kanssa tekemästään musiikista, varsinkin The Everly Brothersille tehdyistä menestyskappaleista. Pariskunta kuuluu Nashvillen ja countrymusiikin menestyneimpiin lauluntekijöihin. Boudleaux ja Felice Bryantin noin 1 500 julkaistusta kappaleesta on tehnyt nauhoituksia yli 400 artistia. On arvioitu, että heidän laulujaan oli jo 1980-luvun loppuun mennessä myyty yli 300 miljoonaa kappaletta.
Bryantit on valittu Nashville Songwriters Hall of Fameen, Country Music Hall of Fameen ja Songwriters Hall of Fameen.
Elämä ja ura.
Boudleaux Bryant syntyi vuonna 1920 muusikkoperheeseen Shellmanissa, Georgiassa ja varttui läheisessä Moultrien kaupungissa. Hänen isänsä oli lakimies, joka oli palvellut ensimmäisessä maailmansodassa ja nimesi poikansa hänen henkensä sodassa pelastaneen ranskalaisen sotilaan mukaan. Boudleaux opiskeli viisivuotiaasta asti viulunsoittoa. Hän soitti vuonna 1938 viulua Atlantan sinfoniaorkesterissa, mutta oli enemmän kiinnostunut country- ja jazzmusiikista ja lähti pian orkesterista. Hän soitti 1940-luvun alussa Hank Pennyn yhtyeessä.
Vuonna 1945 Bryant tapasi milwaukeelaisen lauluntekijä Felice Scaduton ollessaan esiintymässä Milwaukeen Schroeder Hotelissa. He menivät naimisiin jo samana vuonna ja alkoivat pian myös kirjoittaa musiikkia yhdessä. Little Jimmy Dickens nauhoitti heidän kappaleensa ”Country Boy” (1949), josta tuli top 10 -hitti. Vuonna 1953 Bryantit kirjoittivat kappaleen ”Hey Joe”, jonka nauhoitti ensimmäisenä Carl Smith ja josta Frankie Laine äänitti suuren suosion saavuttaneen version. He tekivät countryduo The Everly Brothersille lukuisia kappaleita, mukaan lukien ”Bye Bye Love” (1957), ”Wake Up Little Susie” (1957), ”All I Have to Do Is Dream” (1958), ”Bird Dog” (1958), ”Problems” (1958), ”Take a Message to Mary” (1959) ja ”Let’s Think About Living” (1959), joista kaikkia myytiin vähintään miljoona kappaletta.
1960-luvulla Bryantit tekivät musiikkia muun muassa Jim Reevesille ja Sonny Jamesille. Pariskunnan vuonna 1960 kirjoittaman kappaleen ”Love Hurts” ovat nauhoittaneet useat artistit, mukaan lukien The Everly Brothers, Roy Orbison, Gram Parsons, Jim Capaldi ja hard rock -yhtye Nazareth. Osborne Brothersille kirjoitettu kappale ”Rocky Top” (1968) on noussut Bryantien tunnetuimmaksi sävellykseksi ja yhdeksi countrymusiikin nauhoitetuimmista kappaleista. Tennesseen osavaltio on ottanut ”Rocky Topin” viralliseksi tunnuslaulukseen. Vuonna 1979 Felice ja Boudleaux Bryant nauhoittivat ensimmäisen albuminsa esittäjinä.
Boudleaux Bryant kuoli heinäkuussa 1987 Knoxvillessä, 67 vuoden ikäisenä. Boudleaux’lla ja Felicellä oli kaksi poikaa, Dane ja Del Bryant.
Felice Bryant

Matilda Genevieve ”Felice” Bryant, o.s. "Scaduto", (7. elokuuta 1925 Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat – 22. huhtikuuta 2003 Gatlinburg, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen countrymusiikin lauluntekijä. Hänet tunnetaan erityisesti aviomiehensä Boudleaux Bryantin kanssa tekemästään musiikista, varsinkin The Everly Brothersille tehdyistä menestyskappaleista. Pariskunta kuuluu Nashvillen ja countrymusiikin menestyneimpiin lauluntekijöihin. Felice ja Boudleaux Bryantin noin 1 500 julkaistua kappaletta on nauhoittanut yli 400 artistia. On arvioitu, että heidän laulujaan oli jo 1980-luvun loppuun mennessä myyty yli 300 miljoonaa kappaletta.
Bryantit on valittu Nashville Songwriters Hall of Fameen, Country Music Hall of Fameen ja Songwriters Hall of Fameen.
Elämä ja ura.
Felice Scaduto syntyi vuonna 1925 Milwaukeessa Wisconsinissa. Hänellä ei ollut musiikillista koulutusta, mutta hän lauloi ja kirjoitti kappaleita jo nuorena ja oli innostunut runoudesta. Hän esiintyi toisen maailmansodan aikaan vapaaehtoisjärjestö United Service Organizationsin yhdysvaltalaisille joukoille järjestämissä musiikkiesityksissä. Vuonna 1945 Scaduto tapasi viisi vuotta vanhemman lauluntekijä Boudleaux Bryantin Milwaukeessa. Suhde johti mutkitta avioliiton solmimiseen jo samana vuonna. He alkoivat pian myös kirjoittaa musiikkia yhdessä.
Little Jimmy Dickens nauhoitti vuonna 1949 Bryantien kappaleen ”Country Boy”, joka nousi listalla kymmenen kärkeen. Vuonna 1953 Bryantit kirjoittivat kappaleen ”Hey Joe”, jonka nauhoitti ensimmäisenä Carl Smith ja jonka Frankie Laine äänitti suuren suosion saavuttaneen version. He tekivät countryduo The Everly Brothersille lukuisia kappaleita, mukaan lukien ”Bye Bye Love” (1957), ”Wake Up Little Susie” (1957), ”All I Have to Do Is Dream” (1958), ”Bird Dog” (1958), ”Problems” (1958), ”Take a Message to Mary” (1959) ja ”Let’s Think About Living” (1959), joista kaikkia myytiin vähintään miljoona kappaletta.
1960-luvulla Bryantit tekivät musiikkia muun muassa Jim Reevesille ja Sonny Jamesille. Heidän vuonna 1960 kirjoittansa kappaleen ”Love Hurts” ovat nauhoittaneet useat artistit, mukaan lukien The Everly Brothers, Roy Orbison, Gram Parsons, Jim Capaldi ja hard rock -yhtye Nazareth. Osborne Brothersille kirjoitettu kappale ”Rocky Top” (1968) on noussut Bryantien tunnetuimmaksi sävellykseksi ja yhdeksi countrymusiikin nauhoitetuimmista kappaleista. Tennesseen osavaltio on ottanut ”Rocky Topin” viralliseksi tunnuslaulukseen. Vuonna 1979 Felice ja Boudleaux Bryant nauhoittivat ensimmäisen albuminsa esittäjinä.
Boudleaux kuoli vuonna 1987. Hänen kuolemansa jälkeen Felice teki vielä ajoittain musiikkia yksin. Hän kuoli huhtikuussa 2003 Gatlinburgissa Tennesseessä. Felicellä ja Boudleaux’lla oli kaksi poikaa, Dane ja Del Bryant.
The Boogeyman – sakset kurkulla

The Boogeyman – sakset kurkulla () on vuonna 1980 tehty kauhuelokuva, jonka ohjasi saksalaissyntyinen elokuvaohjaaja Ulli Lommel. Elokuva oli Ulli Lommelin ensimmäinen käsikirjoittama kauhuelokuva ja sitä pidetään ohjaajan kenties menestyneimpänä elokuvana "The Tenderness of Wolves"in oheella, kun taas ohjaajan useimmat elokuvat (mm. "Tyttö kellarissa") on saanut paljon kritiikkiä ja huonoa arvostusta.
Suomessa elokuva nähtiin elokuvateattereissa jo vuonna 1981, mutta leikattuna ja rangaistusverolla. Kokonaisuudessaan se esitettiin Night Visions- ja Iik!!- festivaaleissa vuonna 2002 ja DVD:nä se esitettiin vuonna 2010. 
Elokuvalle tehtiin vuosina 1983 ja 1994 kaksi virallista jatko-osaa, "" ja "Return of the Boogeyman", sekä vuonna 1997 epävirallinen "Bloodsuckers", joka nimettiin kansainvälisesti nimellä "Boogeyman Vampire Club 4". Kaikki jatko-osat ilmestyivät vain videolevitykseen.
Juoni.
Pikkutyttönä Lacey todisti kauhistuttavan murhan, kun hänen usein sänkyyn sidottu veljensä Willy päättää eräänä iltana surmata isolla veitsellä kummankin äidin sadistisen rakastelijan. Koska Lacey näki sen tapahtuvan peilin kuvajaisesta heijastumalla, häntä vaivaa seuraavat 20 vuotta kauhu kaikkia peilejä kohtaan. Mutta eräänä päivänä hänen miehensä Jake vie hänet tohtori Warrenin luokse, joka ehdottaa Laceylle menemistä takaisin lapsuuden kotiinsa voittamaan pelkonsa. Se on kumminkin käynnistävä kauhistuttavan, useita kuolonuhreja aiheuttavan painajaisen, kun talossa painajaismainen peili on odottanut Laceyta kaikki nämä vuodet, sisällään yliluonnollinen mörkö, joka sai alkunsa murhasta…
Avalanch

Avalanch on espanjalainen metallimusiikin -yhtye, joka on perustettu vuonna 1993. Yhtyeen tyylilaji on progressiivinen metalli.
Yhtye hajosi vuonna 2012, mutta palasi vuonna 2016. Yhtye on kotoisin Asturiasta ja se yhdistää power metal -tyyliä folk- ja latinomusiikin elementteihin. Yhtye tunnettiin nimellä Speed Demons ennen vuotta 1993.
Djiboutin vaakuna

Djiboutin vaakuna on Djiboutin tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön maan itsenäistyessä 27. kesäkuuta 1977.
Vaakunassa on djiboutilainen kilpi, kaksi veistä pitelevää kättä ja keihäs. Niiden yläpuolella on kansan yhtenäisyyttä symboloiva punainen tähti. Vaakunaa ympäröi laakeriseppele, joka viittaa maanpuolustukseen.
Graham Drinkwater

Charles Graham Drinkwater (22. helmikuuta 1875 – 27. syyskuuta 1946) oli kanadalainen jääkiekkoilija, liikemies ja lahjoittaja. Drinkwater pelasi Montreal Victorias -seurassa Amateur Hockey Association of Canada -sarjassa (AHAC) lajin varhaisina vuosina ennen ammattilaisuuden aikaa. Drinkwater oli siitä harvinainen pelaaja, että hän kykeni pelaamaan niin hyökkääjänä kujin puolustajanakin.
Graham Drinkwater valittiin Hockey Hall of Fameen 1950. Stanley Cupin hän saavutti urallaan neljästi. Kiekkouransa jälkeen Drinkwater siirtyi osakekauppaan ja hänestä tuli useiden orkestereiden mesenaatti Montrealissa.
Philadelphian piirikunta

Philadelphian piirikunta () on piirikunta Yhdysvalloissa, Pennsylvaniassa. Se on nykyään yhdistetty Philadelphian kaupungin kanssa, mutta on edelleen kuitenkin olemassa paperilla. Se on väkiluvultaan Pennsylvanian suurin piirikunta ja pinta-alaltaan toiseksi pienin.
Historia.
William Penn perusti 1682 Pennsylvanian kolme alkuperäistä piirikuntaa: Philadelphian, Chesterin ja Bucksin. Philadelphian piirikunnasta siirrettiin alueita Berksin piirikuntaan 1751 ja Montgomeryn piirikuntaan 1784. Kaikki Philadelphian piirikunnan kunnat yhdistettiin 1854 Philadelphian kaupunkiin, joka siis laajeni käsittämään koko piirikunnan alueen. Philadelphian piirikunnan hallinto lakkautettiin ja yhdistettiin Philadelphian kaupungin hallintoon 1952.
Väestö.
Piirikunnan asukkaista 40,1 prosenttia on afroamerikkalaisia, 34 prosenttia valkoisia 12,75 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 7,42 prosenttia aasialaisia. 23,9 prosenttia asukkaista puhuvat myös muita kieliä kuin englantia. 92,8 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 34,5 vuotta.
Kirjodurra

Kirjodurra eli koristedurra, ("Sorghum bicolor") on yksivuotinen suurikokoinen heinälaji, jota yleiskielessä kutsutaan usein pelkästään durraksi. Se on yksi maailman tärkeimpiä viljakasveja ja on kotoisin trooppisesta Afrikasta.
Kirjodurraa käytetään ihmisten ja kotieläinten ravinnoksi Afrikassa, Intiassa ja Etelä-Amerikassa. Afrikassa sen käyttö on edelleen yleisintä. Kirjodurra on vehnän, kauran, maissin ja ohran ohella yksi maailman viidestä käytetyimmästä viljasta.
Ulkonäkö ja koko.
Kirjodurra on hyvin muunteleva laji. Sen korkeus vaihtelee alle metrin ja jopa kahdeksan metrin välillä. Pohjoismaissa kasvaessaan se tulee 75–150 senttimetriä korkeaksi. Kirjodurran korret ovat pystyjä, ne kasvavat yksittäin tai muutaman ryhmissä. Lehtilavat ovat 2–5 cm leveät, karheareunaiset ja alaosastaan karvaiset yläpuolelta. Vahapintaisuutensa vuoksi ne kestävät kuivuutta paremmin kuin esimerkiksi maissin lehdet.
Kirjodurran kukintona on tiheä röyhy. Tähkylöistä alemmat ovat 4–6 millimetriä pitkiä, väriltään vaaleankeltaisesta mustahkoon. Tähkylöiden vihneet ovat 0,5–1 cm pitkiä.
Viljely.
Durraa voi viljellä alueilla, joissa ilmasto on liian kuuma ja kuiva maissille, esimerkiksi Teksasissa, ja laajoissa osissa Afrikkaa ja Aasiaa. Viljelyalaa rajoittaa minimilämpötila: jos yölämpötilat tähkänmuodostusaikana jäävät alle 12 °C viikon ajan, sato on hyvin pieni. Itämisaikana maan lämpötilan pitää olla 15 °C. Durran varsi on vihreä.
Käyttö.
Durrasta tehdään rieskatyyppistä leipää eli rotia, dosa-ohukaisia, puuroa ja velliä, ja sitä syödään paistettuna ja riisin tapaan keitettynä. Intiassa roti-rieska on yleisin tapa syödä durraa, kun taas Kiinassa durraa syödään riisin tapaan keitettynä tai höyrytettynä. Afrikassa siitä tehdään usein kuskusia tai puuroa. Yhdysvalloissa durraa käytetään lähinnä rehuna. Durran jyviä keitetään, paistetaan, höyrytetään hiutaleiksi tai niistä jauhetaan jauhoja.
Durran käyttöä biopolttoaineena on myös tutkittu. Siihen käyttöön kasvista jalostetaan lajikkeita, jotka tuottavat biomassaa nopeasti, eivät niinkään jyväsatoa.
Kiinassa durrasta valmistetaan erilasia baijiuviinoja (白酒) kuten Moutai (茅台酒) ja Er Guo Tou (二锅头).
Samuel Häkkinen

Samuel Häkkinen (ent. Sami Häkkinen, s. 1988 Heinola) on suomalainen elokuvaohjaaja.
Ura.
Häkkinen on tehnyt lyhytelokuvia lapsesta saakka. Vuonna 2009 hän perusti yhdessä Henna Välkyn kanssa Silent Paprika Films -elokuva­tuotanto­yhtiön. Hän on ohjannut useita lyhytelokuvia, musiikkivideoita ja mainoksia. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat Päätös № 30001 (2020), Seuraa Valkeaa Jänistä (2016), With You (2015) ja Hevosen Kyyneleet (2012).
Kaupunginrakennuspeli

Kaupunginrakennuspeli tai kaupunginrakennussimulaattori on videopelilajityyppi, jossa pelaajan tulee rakentaa kaupunki sekä rakennuksia, taloja ynnä muita vastaavia. Pelaajan tulee asuttaa mahdollisemman paljon ihmisiä kaupunkiin sekä täyttää heidän mahdolliset toiveet. Useissa kaupunginrakennuspeleissä on mahdollista pelata joko 3D-näkymässä tai lintuperspektiivissä.
Peleissä yhdistyy muun muassa taloushallintapelien ominaisuuksia. Lajityyppi on rakennus- ja hallintapelien alalaji.
Historia.
Lajityypin edeltäjiin kuuluvia pelejä ovat Doug Dymentin "The Sumer Game" (1968) PDP-8:lle, sekä David H. Ahlin tekemä BASIC-käännös "Hamurabi" samasta pelistä. Peleissä ei voinut rakentaa rakennuksia, mutta pystyi ostamaan ja myymään maata, viljellä ja ruokkia ihmiset. Edeltäjistä kehittyneempi oli George Blankin "Santa Paravia and Fiumaccio" (1978) Apple II:lle, jossa oli mukana suurin osa lajityypin elementeistä kuten verotus, rakennukset, asukasluvun kasvu ja pelaajan toimien hyväksyntätasot. Don Daglowin "Utopia" (1981) kehitti lajityyppiä tekemällä siitä reaaliaikaisen ja täysin graafisen pelkän tekstin sijaan. Will Wrightin kehittämä "SimCity" (1989) oli lajityypin ensimmäisiä, joka saavutti myös massojen huomion.
"SimCityn" julkaisun jälkeen useita muita lajityypin pelejä julkaistiin: "Moonbase" (1990), "Utopia: The Creation Of A Nation" (1991) ja "Caesar" (1992). "SimCityn" seuraajat veivät lajityypin avaruuteen ja sekä tulevaisuuteen että historialliseen ajanjaksoon. "Caesar" ja "The Settlers" (1993) lisäsivät lajityyppiin myös sotajoukot, joista jälkimmäinen lisäsi myös etenemisen haastavampiin karttoihin.
Silokirvelit

Silokirvelit eli koiranputket ("Anthriscus") on suku sarjakukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu 13 lajia. Suvun tunnettuja lajeja on esimerkiksi koiranputki, jota tavataan Suomessa erittäin yleisenä apofyyttinä. Maustekasvina viljelty maustekirveli kuuluu myös silokirveleihin, eikä piirtokirvelien eli kirvelien ("Chaerophyllum") sukuun.
Tuntomerkkejä.
Pohjoismaissa kasvaa kolme silokirvelilajia, jotka ovat yksi- tai monivuotisia onttovartisia ruohoja. Niiden lehdet ovat kolmiomaiset, 2–3 kertaan parilehdykkäiset. Kukat ovat pieniä sarjakukkia, joiden teriö on valkoinen. Hedelmänä on sileä tai karvainen lohkohedelmä.
Luhtatähtimö

Luhtatähtimö ("Stellaria palustris") on monivuotinen, rannoilla kasvava tähtimöiden ("Stellaria") suvun kohokkikasvilaji. 
Ulkonäkö ja koko.
Luhtatähtimö kasvaa 15–60 senttimetriä korkeaksi. Sen särmikkäät ja kaljut varret kasvavat pystysti tai kohenevasti. Väriltään kasvi on sini-, valkoisen-, puhtaan- tai kellanvihreä. Varsi ja lehtilaita ovat sileitä tai joskus matalista, tylpistä nystermistä alaosastaan vähän karheita. Kukallisen verson alimmatkin lehdet ovat lähes ruodittomia. Kaljulaitaiset ja tavallisesti yläviistoon siirottavat lehdet ovat kapeansuikeita tai tasasoukkia, joskus myös leveänsuikeita tai soikeita. Kukintona on tavallisesti 3–13-kukkainen, suppea tai harsu kaksihaarainen viuhko. Joskus viuhko on muuntunut yksikukkaiseksi. Kukinnon tukilehdet ovat kalvomaisia ja kaljuja. Luhtatähtimön kukassa on viisi valkoista terälehteä, jotka ovat 6–13 millimetriä pitkiä ja syvästi halkoisia. Teriötä selvästi pienempi verhiö on viisilehtinen, kalju ja 5–7 mm pitkä. Heteiden ponnet ovat 0,8–1,2 mm pitkiä, emiö on kolmelehtinen. Suomessa luhtatähtimö kukkii kesä-elokuussa. Hedelmänä on kuusiliuskaisesti aukeava, lyhyt kota. Siemenet ovat 1,2–1,5 mm pitkiä. Lajin kromosomiluku on poikkeuksellisen suuri ja muunteleva.
Luhtatähtimö muistuttaa ulkonäöltään suuresti Suomessa harvinaista suomentähtimöä eli idänluhtatähtimöä ("Stellaria fennica") sekä myös jossain määrin myös kevättähtimöä ("Stellaria holostea"). Luhtatähtimö voi risteytyä heinätähtimön ("Stellaria graminea") kanssa. Luhtatähtimö on ulkonäöltään muutoinkin hyvin monimuotoinen, joten erottaminen lähilajeista tai risteymistä voi olla hankalaa.
Levinneisyys.
Euroopassa luhtatähtimöä kasvaa Britteinsaarilta ja Pohjois- ja Itä-Ranskasta itään aina Keski-Venäjälle. Etelässä levinneisyysalue rajoittuu Pohjois-Italiaan, Pohjois-Balkanille, Romaniaan ja Etelä-Ukrainaan. Pohjoisessa sitä puolestaan kasvaa Pohjois-Venäjälle ja Fennoskandian pohjoisosiin, joskin Norjassa lajia tavataan vain maan kaakkoisosissa. Kaukasuksella lajilla on erillinen esiintymisalueensa. Euroopasta luhtatähtimön levinneisyysalue jatkuu yhtenäisenä Keski-Siperiaan. Hajanaisemmin lajia kasvaa Keski-Aasiassa sekä Pohjois- ja Itä-Siperiassa. Tulokaslajina sitä esiintyy Itä-Kanadassa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Suomessa luhtatähtimö on alkuperäislaji, jota tavataan paikoitellen Keski-Lappia myöten. Runsaimmillaan laji on Etelä- ja Keski-Suomessa sekä Perämeren rannikkoseudulla.
Elinympäristö.
Luhtatähtimö kasvaa Suomessa luhtaisilla rannoilla, -niityillä ja -pensaikoissa ja ojanvarsissa.
Fritz Wendel

Friedrich "Fritz" Wendel (21. helmikuuta 1915 – 9. helmikuuta 1975) oli saksalainen koelentäjä. Hän palveli lähinnä Messerschmitt-tehtaan pääkoelentäjänä. Wendel saavutti mäntämoottoristen potkurilentokoneiden nopeuslennon maailmanennätyksen. Se tapahtui Me 209 V1 -kokeilukoneella vuonna 1939. Uusi ennätys oli 755,138 km/h.
Fritz Wendel oli lentokapteeni, joka testasi myös uusia Messerschmitt Me-262 -suihkuhävittäjiä. Mainittu konetyyppi oli myös kaikkein ensimmäisiä, niin kutsutuilla nykyaikaisilla laskutelineillä varusteltuja lentokoneita. Myöhemmät versiot saivat nokkapyörän entisen kannuspyörän asemesta.
007 ja kultainen ase (romaani)

007 ja kultainen ase on Ian Flemingin kirjoittama kolmastoista James Bond -romaani. Kirja ilmestyi vuonna 1965.
Kirjasta tehty samanniminen elokuvasovitus ilmestyi vuonna 1974.
BBC’n sinfoniaorkesteri

BBC:n sinfoniaorkesteri (, lyh. BBC SO) on Britannian yleisradioyhtiön BBC:n sinfoniaorkesteri, jonka kotipaikka on Lontoo. BBC SO on yksi BBC:n viidestä sinfoniaorkesterista.
Orkesteri soittaa kesäisin Proms-festivaalilla, ja esittää vuosittain konserttisarjan Barbican-kulttuurikeskuksessa Lontoossa. Useimmat sen esiintymiset lähetetään BBC Radio 3 -kanavalla (myös nettiradiona) sekä BBC Sounds -verkkopalvelusta. 
BBC:llä on ollut alusta alkaen orkesteri useilla eri nimillä. Vuonna 1930 se vakinaistui nimellä BBC Symphony Orchestra, ja sen ylikapellimestariksi tuli Adrian Boult, joka toimi ylikapellimestarina vuoteen 1950. Orkesterin ylikapellimestari on kesästä 2013 alkaen Sakari Oramo. Pääasiallinen vieraileva kapellimestari on Dalia Stasevska.
BBC:n sinfoniaorkesteri on erityisen sitoutunut nykymusiikkiin, ja se kantaesittää vuosittain uusia teoksia. Total Immersion -tapahtuma on omistettu tietyille säveltäjille tai teemoille. Kaudella 2022-2023 niillä esiteltiin George Walkerin ja Kaija Saariahon musiikkia. Aikaisempia Total Immersionin säveltäjiä ovat olleet John Cage, James MacMillan, Elliott Carter, Sofia Gubaidulina, Michael Tippett, George Benjamin ja Thomas Adès.
Monissa konsertissa sinfoniaorkesteri esiintyy yhdessä BBC&amp;colon;n sinfoniakuoron () kanssa.
Ylikapellimestarit.
Oramo on orkesterin kolmastoista ylikapellimestari. Häntä ennen tehtävää ovat hoitaneet:
Schuylkill

Schuylkill on joki Pennsylvanian osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on 210 kilometriä pitkä ja laskee Delawarejokeen Philadelphian kaupungin kohdalla.
Schuylkill saa alkunsa Schuylkillin piirikunnan itäosissa. Se virtaa pääasiassa kaakkoiseen. Little Schuylkill liittyy siihen Port Clintonissa, kun joki lävistää solassa Blue Mountainin. Jokivarren muita merkittäviä kaupunkeja ovat Pottsville, Reading, Pottstown, Phoenixville ja Norristown. Joen valuma-alueella asuu yli 3,2 miljoonaa ihmistä, ja siitä saa juomavetensä yli 1,75 miljoonaa ihmistä.
Schuylkill sai 1820-luvulla kanavan, joka mahdollisti liikenteen aina Pottsvilleen asti. Joen latvavedet olivat antrasiitti- ja hiilialueilla. Jokea pitkin kuljetettiinkin huomattavia määriä hiiltä, mikä auttoi jokilaakson teollistumisen kehitystä. Raideliikenne kuitenkin korvasi vesiliikenteen 1840-luvulle mennessä.
Tomorrow Square

Tomorrow Square (, ) on Shanghaissa Kiinassa sijaitseva pilvenpiirtäjä. Pilvenpiirtäjä on 285 metriä korkea ja rakennuksessa on 60 kerrosta. Pilvenpiirtäjä rakennettiin vuosien 1997–2003 aikana. Rakennuksen tiloissa on 342-huoneinen Marriott-hotelli, jonka lisäksi rakennuksessa on 255 asuntoa. Rakennus edustaa tyyliltään modernia arkkitehtuuria.
Karhunputket

Karhunputket ("Angelica") on kasvisuku sarjakukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu 104 lajia. Karhunputkilajeista muutamia käytetään mauste- ja lääkekasvina, esimerkiksi väinönputkea.
Lajeja.
Karhunputkilajeja:
Pohjoismaissa ja Suomessa väinönputki ja karhunputki esiintyvät yleisenä.
Sorsat (suku)

Sorsat ("Anas") on sorsalintujen lahkoon kuuluva suku. 
Sorsat syövät vesikasveja, joita ne yleensä nyhtävät matalista vesistä, harvoin sukeltamalla kokonaan veden alle. Ne syövät myös hyönteisiä ja siemeniä lähellä rantaa. Sorsien nokka on leveä ja litteä. Uidessaan ne kelluvat korkealla vedessä. Ne lentävät usein tiiviissä parvissa. 
Sorsien keskinäiset sukulaisuussuhteet ovat hankalia selvittää molekyylibiologisin keinoin. Sorsat risteytyvät helposti lähisukulaistensa kanssa ja tuottavat lisääntymiskykyisiä jälkeläisiä, mikä sekoittaa sukulaisuussuhteita entisestään.
Suvun lajit.
Sorsien sukuun kuuluu 26 lajia:
Kelluhankasammal

Kelluhankasammal ("Riccia fluitans") on hankasammalten ("Riccia") sukuun kuuluva maksasammallaji, joka elää yleensä vedessä kelluvana. Lajia tavataan Keski-Euroopassa laaja-alaisesti, Suomessa etelä- ja keskiosassa maata.
Kelluhankasammalen sekovarsi on kapean nauhamainen, 5 senttimetriä pitkä ja enintään yhden millimetrin leveä. Se on moneen kertaan hankahaarainen. Sekovarren sisällä on pieniä ilmaonteloita. Kelluhankasammal on yksikotinen. Sen itiöpesäkkeet sijaitsevat sekovarren alapinnan pallomaisissa paksunnoksissa.
RIAA-korjain

RIAA-korjain oikaisee LP-levyä toistettaessa levyn tallennuksen aikana tehdyn suodatuksen eli RIAA-esikorostuksen taajuusvasteen alkuperäisen musiikkitallennuksen mukaiseksi. Korjain on yleensä integroitu äänipäätevahvistimen esivahvistimessa magneettiselle äänirasialle tarkoitettuun levysoitinliitäntään.
RIAA-taajuuskorjaus on analogisisissa äänilevyissä ja levysoittimissa käytetty taajuuskorjaustapa. Se määrittelee ääntä levylle tallennettaessa ja levyltä toistettaessa käytettävät taajuuskorjaukset. Tallennuksen aikana matalia ääniä vaimennetaan ja toiston aikana vastaavasti vahvistetaan. Tämän avulla uran aaltoilun amplitudi levyllä pienenee ja urat voidaan kaivertaa levyn pintaan tiheään ilman että ne koskettavat toisiaan. 
Vuonna 1954 standartoitu RIAA-korjaus ei heti yleistynyt. Siksi monissa 1930-1970 vuosien levyissä on äänitteitä, jotka tehtiin levy-yhtiön omalla taajuuskorjaustavalla. Erillisessä RIAA-korjaimessa voi olla mahdollisuus valita, minkälaista taajuuskorjausta käyttää.
Japanilainen kello

Japanilainen kello () on perinteistä japanilaista aikaa näyttävä mekaaninen kello. Kellon toivat Japaniin joko hollantilaiset jesuiitat tai kauppiaat 1500-luvulla. Kellot olivat joko messingistä tai raudasta valmistettuja lyhtykelloja . Tokugawa Ieyasulla oli eurooppalaisvalmisteinen lyhtykello. 
Tuon ajan eurooppalaisissa kelloissa ei käytetty heiluria tai tasapainojousta, joten myöskään japanilaiset kellosepät eivät niitä käyttäneet vuonna 1641 alkaneella Sakoku-kaudella. Tämän johdosta japanilaiset kellosepät joutuivat itse kehittämään tekniikkaa, ilman merkittävää vaikutusta länsimaista. He osoittivat huomattavaa kekseliäisyyttä soveltaessaan eurooppalaista kellonvalmistusoppia ja muokatessaan sitä sopimaan perinteisen japanilaisen kalenterin tarpeisiin.
Eurooppalaisten kellojen sovittaminen japanilaisen kalenterin tarpeisiin oli haastava tehtävä. Japanilaisessa kellossa oli 6 päiväyksikköä auringonnoususta auringonlaskuun ja 6 yöyksikköä auringonlaskusta seuraavaan auringonnousuun. Tämän johdosta päivän tunnit olivat pidempiä kesällä ja lyhyempiä talvella. Eurooppalaiset kellot oli kuitenkin suunniteltu näyttämään aikaa, joka ei riippunut vuodenajoista. 
Useimmat japanilaiset kellot toimivat painojen avulla. Japanilaiset kuitenkin tunsivat myös jousikäyttöiset kellot. Samoin kuin eurooppalaiset lyhtykellot, myös japanilaiset kellot käyttivät toisinaan pöytiä tai tasoja, joiden läpi painot saattoivat pudota. Jousikäyttöiset kellot oli tarkoitettu siirrettäviksi. Pienimmät olivat suuren rannekellon kokoisia joita omistajat kantoivat inrō-koteloissa.
Perinteinen japanilainen aikajärjestelmä.
Tyypillisessä kellossa oli kuusi merkittyä tuntia alkaen 9 ja päättyen 4, nämä merkitsivät taaksepäin laskettuna aikaa keskipäivästä keskiyöhön. Numeroita 1-3 ei käytetty uskonnollisista syistä. Buddhalaiset käyttivät näitä merkitsemään rukouskutsuja. Lukuja laskettiin taaksepäin, koska varhaisimmissa japanilaisissa kelloissa käytettiin poltettavia suitsukkeita merkitsemään aikaa. Aamunkoittoa ja iltahämärää merkittiin 6. tunnilla.
Jokaiselle tunnille oli määritetty kiinalaisen horoskoopin tähtimerkki. Päivän tunnit olivat aamunkoitosta alkaen:
Yön tunnit olivat
Vaihtelevanmittaisten tuntien ongelma.
Japanilaisissa kelloissa käytettiin erilaisia mekanismeja esittämään vaihtelevanmittaisia tunteja. Käytännöllisin tapa oli tornikello, jossa kellonaikaa ei esitetty kellotaululla vaan painoon kiinnitetyllä merkillä, joka eteni uraa pitkin. Uran varrelle sijoitetut siirrettävät merkit osoittivat kellonaikaa. 
Kellotaulujen käyttö oli osa eurooppalaista teknologiaa ja erilaisia ratkaisuja suunniteltiin vaihtelevanmittaisten tuntien esittämiseksi. Joissakin kelloissa oli siirrettävät tuntimerkinnät 24 tunnin kellon reunalla. Toisissa oli useita eri kellotauluja, joita voitiin vaihtaa vuodenajan mukaan. 
Vuonna 1873 Japanissa otettiin käyttöön gregoriaaninen kalenteri.
Veli-Pekka Lehtola

Veli-Pekka Lehtola (s. 17. lokakuuta 1957 Inari) on saamelaisen kulttuurin professori Oulun yliopiston Giellagas-instituutissa. Hän on suomensaamelainen. Lehtolalta on ilmestynyt useita julkaisuja saamelaisten historiasta ja kulttuurista.
Lehtola kirjoitti ylioppilaaksi Ivalon lukiosta vuonna 1977. Hän opiskeli Oulun yliopistossa pääaineenaan kirjallisuus ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1985 ja lisensiaatiksi vuonna 1994. Hän väitteli ja valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1997. Hänen suomenkielinen väitöskirjansa oli otsikoitu "Rajamaan identiteetti : lappilaisuuden rakentuminen 1920- ja 1930-luvun kirjallisuudessa". Vuodesta 1998 Lehtola on ollut pohjoisen kulttuurihistorian dosentti Lapin yliopistossa. 
Lehtola työskenteli Oulun yliopistossa kotimaisen kirjallisuuden yliassistenttina (1985), Kaustisen kunnan kulttuurisihteerinä (1986–1988), Inarin opiston saamelaisen kulttuurin opettajana (1988–1990), Oulunsalo-lehden päätoimittajana (1991), Oulun yliopiston tutkijana (1992–1997) ja saman yliopiston saamen ja pohjoisten kulttuureiden ja historian yliassistenttina (1998–2003). Tämän ohella hän on ollut Pohjoistuulen päätoimittaja (1989–1991), Kaltion päätoimittaja (1996–1998). Vuodesta 2003 Lehtola oli saamelaisen kulttuurin vs. professori ja vuodesta 2005 alkaen vakituisessa virassa. Lehtola johti Giellagas-instituuttia vuosina 2006–2008.
Tutkijana Lehtola on erikoistunut saamelaisten ja Lapin historiaan sekä saamelaisten nykytaiteisiin ja muun muassa saamelaiskuvan kehitykseen. Historian osalta hänen päätutkimuskohteitaan ovat olleet saamelaisten ja suomalaisten suhteet 1900-luvun alkupuoliskolla. Lehtolan pääteos on Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran (SKS) kustantama "Saamelaiset suomalaiset – kohtaamisia 1896–1953" (2012). Häneltä on ilmestynyt useita kirjoja ja tieteellisiä artikkeleita.
Vuonna 2011 Suomen tietokirjailijat ry myönsi Lehtolalle tietokirjailijapalkinnon tunnustuksena korkeatasoisesta tuotannosta. Hänen teoksensa "Saamelaiskiista" (2015) oli Kanava-palkintoehdokkaana. Teos oli ehdolla myös Vuoden tiedekirja -palkinnon saajaksi.
Volkswagen CC

Volkswagen CC (alun perin myös Passat CC) on Volkswagenin vuosina 2008–2016 valmistama ylemmän keskiluokan automalli. CC ("Comfort Coupe") on coupémaisesti muotoiltu versio Volkswagen Passatista, mutta se on kuitenkin todellisuudessa korimalliltaan neliovinen sedan. Mallin seuraajaksi tuli Volkswagen Arteon, jota myydään Kiinan markkinoilla edelleen CC-nimisenä.
Passat CC esiteltiin Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2008. Se oli 31 millimetriä Passatia pidempi, mutta 50 millimetriä sitä matalampi. Malli oli aluksi saatavana ainoastaan nelipaikkaisena, mutta alkuvuonna 2010 esiteltiin myös viisipaikkainen versio.
Los Angelesin autonäyttelyssä marraskuussa 2011 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut malli. Uudistuksia tehtiin sekä keulailmeeseen että peräosaan. Euroopan markkinoilla mallinimestä poistettiin Passat-viittaus ja autoa myytiin jatkossa nimellä Volkswagen CC. Yhdysvalloissa mallinimenä oli ollut jo aiemmin pelkkä CC.
Gummerus (suku)

Gummerus on suomalainen sivistyssuku.
Nimi Gummerus on johdettu kreikankielen pihkaa tarkoittavasta sanasta "gummi", joten suvun on arveltu olleen lähtöisin jostain Pihkala-nimisestä talosta. Suvun kantaisäksi on arvailtu vuonna 1663 kuollutta Oriveden kirkkoherraa Josephus Petri Gummerusta, jonka äidinisä Sigfrid Pihkala omisti Pihkalan talon Turussa. Suvussa oli myöhemmin runsaasti pappeja. Eräs talonpoikaistunut sukuhaara otti käyttöön nimen "Gumér". Useat suvun jäsenet suomensivat nimensä 1900-luvun alussa "Pihkalaksi" ja muutamat "Valtavaaraksi".
Levometamfetamiini

Levometamfetamiini ( l-metamfetamiini, levmetamfetamiini, desoksiefedriini) on metamfetamiinin stereoisomeeri. Sitä käytetään mm. USA:ssa hengitysteitä avaavissa lääkevalmisteissa (Vicks Inhaler) eikä sillä ole samanlaista huumevaikutusta kuten sen toisella stereosiomeerilla D-metamfetamiinilla.
Levometamfetamiinin puoliintumisaika on 13,3–15 tuntia.
Pennsylvanian kuvataideakatemia

Pennsylvanian kuvataideakatemia () on Philadelphiassa sijaitseva taidemuseo ja -koulu. Se perustettiin vuonna 1805, ja se on Yhdysvaltain vanhin kuvataideakatemia.
Historia.
Akatemiaa olivat vuonna 1805 perustamassa Charles Willson Peale, William Rush ja muutama muu taiteilija. Sen ensimmäiseksi johtajaksi valittiin Yhdysvaltain perustajaisiin kuulunut George Clymer. John Dorseyn suunnittelema museorakennus avattiin huhtikuussa 1806, ja sen ensimmäinen näyttely pidettiin vuonna 1807. Akatemian rakennuksesta annettiin opetuskäyttöön huone ensimmäisen kerran vuonna 1810.
Akatemia ajautui 1830-luvulla pahoihin taloudellisiin vaikeuksiin, jolloin vararikkokin oli lähellä. Se onnistui kuitenkin tasapainottamaan tilanteen, ja jo vuonna 1836 se uskalsi ostaa Benjamin Westin teoksen. Tuli vauroitti akatemian rakennusta pahoin vuonna 1845, ja sen tilalle avattiin vuonna 1847 uusi ja isompi Richard A. Gilpinin suunnittelema rakennus. Chestnut Streetin rakennus myytiin vuonna 1870, ja Frank Furness ja George Wattson Hewitt valittiin seuraavana vuonna suunnittelemaan uutta rakennusta Broad Streetin ja Cherry Streetin kulmaan. Uusi rakennus avattiin vuonna 1876.
Harrison S. Morris oli akatemian johtaja vuosina 1892–1905. Hän oli Yhdysvaltain ensimmäisiä ammattimaisia taidehallintojohtajia. Hän hankki museon kokoelmiin paljon yhdysvaltalaista nykytaidetta. Museolla oli 1920-luvulla kolme näyttelyä, joista on tullut Yhdysvaltain modernismin merkkipaaluja. Keväällä 1920 Representative Modern Masters -näyttely esitteli eurooppalaisia postimressionisteja, kuten Paul Cézannea ja Paul Gauguinia. Seuraavan vuoden näyttely, Paintings and Drawings Showing the Later Tendencies in Art, oli ensimmäinen yhdysvaltalaista modernismia esittelevä merkittävä näyttely.
Museon päärakennus suljettiin vuonna 1974 korjaustöitä varten. Seuraavana vuonna se valittiin historialliseksi muistomerkiksi. Rakennus avattiin uudelleen vuonna 1976 Yhdysvaltain 200-vuotisjuhliin.