tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Markku Arantila

Markku Arantila (s. 1960 Espoo) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on opiskellut Vapaassa taidekoulussa vuosina 1978–1982.
Arantilalla on ollut toistakymmentä yksityisnäyttelyä 1980-luvun alusta lähtien eri puolilla Suomea. Hän on myös osallistunut yli neljäänkymmeneen ryhmänäyttelyyn Suomessa ja ulkomailla. Arantilan töitä on useiden suomalaisten kaupunkien ja säätiöiden kokoelmissa.
Arantila palkittiin Eduskuntatalon lisärakennuksen taidekilpailussa. Vuonna 2007 hänen 54 metriä pitkä temperamaalauksensa "Kulkijat" sijoitettiin lisärakennuksen ja Eduskuntatalon väliseen yhdyskäytävään.
Arantila on toiminut opetustehtävissä useissa eri taiteen alan oppilaitoksissa. Vapaan taidekoulun lisäksi hän on toiminut muun muassa Taideteollisessa korkeakoulussa ja Oriveden Opistossa.
Miku Hatsune

Miku Hatsune () on Vocaloid-tuoteperheeseen kuuluva laulusyntetisaattorituotesarja sekä tuotesarjan käyttämään lauluääneen yhdistetty kuvitteellinen hahmo. Ensimmäinen Miku Hatsune -ohjelmisto on julkaistu 31. elokuuta 2007. Miku Hatsune -tuotteet on kehittänyt japanilainen media-alan yritys Crypton Future Media. Jokaiseen Miku Hatsune -sarjan ohjelmistoon kuuluu muissakin Vocaloid-tuotteissa käytetty äänisyntetisaattoriohjelmisto sekä erityisesti Miku Hatsunea edustava äänipankki. Tuotemerkkiin liittyy olennaisesti visuaalinen piirroshahmo, joka usein kuvataan laulamassa syntetisaattorilla tehtyjä lauluja.
Miku Hatsune on menestyksekkäin ja tunnetuin Vocaloid-tuoteperheen edustajista. Laajalti japanilaisessa mediassa esillä ollutta Miku Hatsunen hahmoa on usein kutsuttu ”poptähdeksi”. Hahmo on myös esiintynyt lavalla hologrammina konserteissa, joissa on soitettu sarjan syntetisaattoreilla toteutettua musiikkia.
Ääni.
Miku Hatsunen äänipankki on tuotettu japanilaisen ääninäyttelijän Saki Fujitan () esittämistä äännenäytteistä. Äänipankkiin kuuluu ainoastaan japanin kielessä tarvittavat äännenäytteet, joten sillä ei voida kunnollisesti toteuttaa laulua muilla kielillä. Siitä huolimatta myös muilla kielillä tehdään lauluja.
Hahmo.
Visuaalisena hahmona Miku Hatsune on 16-vuotias tyttö. Profiilinsa mukaan hän on 158 cm pitkä ja painaa 42 kg. Hahmon vaatetus perustuu löyhästi japanilaiseen tyttöjen koulupukuun ja siihen kuuluu mekko, paita, kravatti, irtohihat ja kengät. Hatsune Mikun on suunnitellut japanilainen kuvittaja KEI.
Pelit.
Miku Hatsunen hahmon pohjalta on kehitetty myös Segan julkaisema rytmipelisarja. Sarjan ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 2009, ja 2010-luvun puoleen väliin mennessä sarjan osia oli myyty useita miljoonia kappaleita.
Esiintymiset muissa maissa.
Miku Hatsunen hahmo on esiintynyt hologrammina tuotesarjan musiikin konserteissa myös Japanin ulkopuolella. Vuonna 2016 hahmo kävi Pohjois-Amerikan kiertueella. Hahmo on myös esiintynyt Late Show with David Letterman -ohjelmassa vuonna 2014.
Muuta ohjelmistoa.
"MikuMikuDance" (MMD) on ilmainen animaatiosovellus, joka sallii käyttäjien tehdä ja animoida videoita. Sovelluksen on alun perin tehnyt Yu Higuchi (HiguchiM) Miku Hatsune -hahmon animointiin.
Levänuoliaiset

Levänuoliaiset (Gyrinocheilidae) on karppikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Kaakkois-Aasiasta.
Lajit ja anatomia.
Levänuoliaisten heimoon kuuluu yksi suku ja kolme lajia. Lajit ovat levänuoliainen ("Gyrinocheilus aymonieri"), "G. pennocki" ja "G. pustulatus". Ne ovat pienehköjä kaloja ja suurin laji "Gyrinocheilus pustulatus" voi saavuttaa 30 cm:n pituuden. Heimon lajeille tyypillisiä piirteitä ovat hampaaton suu, joka on muuntunut tarttumaelimeksi, viiksisäikeetön kuono ja kaksi kidusaukkoa. Levänuoliaisten uimarakko on surkastunut.
Levinneisyys ja elintavat.
Levänuoliaislajeja tavataan Kaakkois-Aasiasta Thaimaasta, Kambodžasta, Laosista ja Borneolta. Ne elävät vuoristoseutujen nopeasti virtaavissa kirkasvetisissä puroissa ja joissa. Ne elävät lähellä pohjaa ja tarttuvat suullaan kiviin. Levänuoliaisten ravintoa on levä.
Sachsen-luokka (fregatti)

Sachsen-luokka eli F124-luokka on Saksan laivaston kolmen ohjusfregatin muodostama alusluokka, johon alun perin suunniteltiin kuuluvan neljä alusta. Neljännen aluksen tilausta ei kuitenkaan toteutettu.
Suunnittelu.
Alusten taistelujohtojärjestelmänä on Thales Nederlandin (aiemmin Signaal) reaaliaikaisen tietokannan ja siihen liitetyn viestiverkon käsittävä Sewaco FD. Alusten keski- ja pitkän matkan ilmatorjuntajärjestelminä ovat Raytheon RIM-162 ESSM ja Standard SM2111-A -ohjukset, jotka laukaistaan 32 siilon VLS Mk41 laukaisualustalta. Alukset on varustettu kahdella lyhyen kantaman RAM Mk31 -ilmatorjuntaohjusjärjestelmällä ja kahdella neljän ohjuksen Boeing Harpoon -merimaaliohjusjärjestelmällä.
Luokan alusten aseistusta täydentävät Oto Melaran 76 millimetrin tykki ja kaksi Rheinmetallin 20 millimetrin tykkiä. Aluksilla on kaksi kolmiputkista Mk32 torpedoputkea, joilla voidaan laukaista Eurotorp MU90 -torpedoita ja aluksilla toimivat kaksi NH90-helikopteria kykenevät laukaisemaan pitkän kantaman torpedoita.
Omasuojajärjestelminä ovat EADSin ja Defence Electronicsin FL1800 SII ECM-järjestelmä ja kuusi Sippican Hycor SuperBROC -heitintä, joilla voidaan laukaista suojasoihtuja. Tutkajärjestelminä on kaksi Atlas Elektronikin 9600-M I/J -alueen tutkaa, kaukovalvonta- ja seurantatutkana Thales Nederlandin toimittama SMART-L ja maalinosoitustutkana Thales Nederlandin APAR.
Alukset.
Luokan aluksista kolme tilattiin kesäkuussa 1996 Alankomaiden ja Espanjan toteutettua vastaavat alukset. Sopimus tehtiin ARGE F124 -konsortion kanssa, jonka muodostivat Blohm + Voss, HDW ja Thyssen Nordseewerke. Yhtiöt liitettiin tammikuussa 2005 ThyssenKrupp Marine Systemsiin. Alukset on sijoitettu 2. fregattilaivueeseen () Wilhelmshaveniin.
Viktor Miinalainen

Viktor Miinalainen (27. joulukuuta 1902 Tohmajärvi – 16. joulukuuta 1988 Joensuu) oli suomalainen upseeri, ampumaurheilija, päätoimittaja ja kirjailija.
Henkilöhistoria.
Viktor Miinalaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Jaakko Miinalainen ja Maria Kuikka ja puoliso vuodesta 1924 Salli Kokko. Miinalainen kävi 7 luokka lyseota, suoritti Kadettikoulun 1928 ja Taistelukoulun 1932, ilmavoimien tähystäjätutkinnon 1933 ja kapteenikurssin 1936. Hän työskenteli ennen sotia rajavartiolaitoksen, merilentolaivueen ja ilmasotakoulun palveluksessa sekä ilmavoimien reserviupseerikoulun palveluksessa. Vakinaisesta palveluksesta Miinalainen erosi 1940 oltuaan Lentorykmentti 2:n huoltopäällikkö. Hänet ylennettiin reservin vänrikiksi 1932, luutnantiksi 1927, kapteeniksi 1934 ja majuriksi 1943. 
Miinalainen toimi vuosina 1940–1959 Suomen Ampumaurheiluliiton sihteeri-toiminnanjohtajana ja vuosina 1940–1950 liiton julkaiseman Urheiluampuja-lehden päätoimittajana. 
Urheilu-ura.
Ammunnan MM-kilpailuissa Miinalainen saavutti vuosina 1931–1937 yhteensä 11 mitalia, joista kaksi henkilökohtaisia. Henkilökohtaiset mitalit tulivat vuoden 1935 MM-kisoista, jossa hän voitti vapaakiväärin 300 metrin asentokilpailusta kultaa ja polviasentokilpailusta hopeaa. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa Miinalainen voitti kuusi kultaa ja Suomen-mestaruuskilpailuissa 12 kultaa. Hän ampui sotilaskiväärin Suomen ennätyksen 528 vuonna 1932 ja 529 vuonna 1933.
Brandenburg-luokka (fregatti)

Brandenburg-luokka eli F123-luokka on Saksan laivaston neljän aluksen muodostama ohjusfregattiluokka. Luokan alukset valmistettiin korvaamaan Hamburg-luokan hävittäjät, joista myös siirrettiin aluksille Exocet-ohjukset.
Alukset.
Luokan ensimmäinen alus tilattiin 28. kesäkuuta 1989 konsortiolta, jota johti Blohm + Voss. Muina yrityksinä olivat Thyssen Nordseewerke ja HDW Kielistä. Alukset on sijoitettu 2. fregattilaivueeseen () Wilhelmshaveniin.
Simo Mikkonen

Simo Mikkonen (s. 14. tammikuuta 1978 Jyväskylä) on suomalainen historioitsija ja Venäjän historian dosentti. Hän työskentelee sosiokulttuurisen muistamisen professorina Itä-Suomen yliopistossa. Aiemmin hän on ollut yliopistotutkijana Jyväskylän yliopiston historian ja etnologian laitoksella sekä vuosina 2014–2019 Suomen Akatemian akatemiatutkijana.
Mikkonen valmistui ylioppilaaksi Kuopion musiikkilukiosta vuonna 1997 ja maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 2002. Tohtoriksi hän väitteli yleisestä historiasta vuonna 2007 aiheenaan Stalinin kauden kulttuuripolitiikka ("State composers and red courtiers. Music, ideology and politics in the Soviet 1930s"). Mikkonen on tutkinut muun muassa taiteen ja politiikan suhdetta Neuvostoliitossa, kylmän sodan ajan radiopropagandaa sekä Suomen ja Neuvostoliiton välisiä kulttuurisuhteita kylmän sodan aikana.
Mikkosen ja Antero Holmilan teos "Suomi sodan jälkeen: Pelon, katkeruuden ja toivon vuodet 1944–49" (2015) on ehdolla maaliskuussa 2016 jaettavan Vuoden tiedekirja -palkinnon saajaksi. Vuonna 2019 Mikkoselta julkaistiin Suomen ja Neuvostoliiton välisiä kulttuurisuhteita käsittelevä ""Te olette valloittaneet meidät!" Taide Suomen ja Neuvostoliiton suhteissa 1944-1960."
Mikkonen on toiminut myös UMO Jazz Orchestran tiedottajana.
C. V. A. Strandberg

C. V. A. Strandberg (myös "C.W.A."), "Carl Wilhelm August Strandberg" (joskus "Carl Vilhelm"), salanimi "Talis Qualis", toisinaan muodossa "Talis Qvalis" ("olen mikä olen") (16. tammikuuta 1818 Stigtomta, Södermanland, Ruotsi – 5. helmikuuta 1877 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, toimittaja ja kääntäjä. Hän oli Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1862. Hänen veljensä oli oopperalaulaja Olof Strandberg.
Strandberg aloitti opinnot Lundin yliopistossa 1837 ja suoritti kansliatutkinnon 1847. Hän avioitui samana vuonna. Hän kuoli 1877 kirjoituspöytänsä ääreen, ja hänen seuraajansa Akatemian jäsenenä oli Viktor Rydberg, joka kuoli 1895 samalla tavalla. Strandberg kirjoitti sanat lauluun "Kungssången" ("Ur svenska hjärtans djup en gång", 1844), mutta syynä ei ollut ensisijaisesti kunnioitus kuningashuonetta kohtaan vaan halu saada kuningas sotaan Venäjää vastaan Suomen valloittamiseksi takaisin. Strandbergilla oli itse asiassa tasavaltalaisia ja vallankumouksellisia mielipiteitä.
Strandberg oli runollinen sielu, ja hän oli Ruotsin merkittävimpiä runoilijoita jälkiromantiikan aikaan. Hänen ensimmäiset runonsa olivat luonteeltaan poliittisia, ja niihin vaikutti "Nuoren Saksan" poliittinen runous. Lundissa opiskellessaan hän antoi runoissaan ilmauksen nuorison vapauspyrkimykselle ja alistettua kansaa kohtaan tunnetulle myötätunnolle, joka 1840-luvulla sykki monen ruotsalaisen sydämessä, samoin silloin yleiselle vihalle Venäjää kohtaan.
Strandberg löysi vähitellen oman ruotsalaisen tyylinsä, ja Runebergin tavoin hänen onnistui luoda todenmukainen, joskus hyvin voimakas ilmaus muodossa, jolle on ominaista reipas omaperäisyys ja tietynlainen niukkuus. Hänen ensimmäiset omat runonsa, jotka ilmestyivät sotaisalla otsikolla "Sånger i pansar" (1845), sisälsivät joukon leiskuvia, julkeita runoja, joukossa "Vaticinium", joka monien muiden tavoin haastaa sotaan ("Finland, så jag ville ropa") "maailman Goljatia", naapuri Venäjää vastaan. Tähän kokoelmaan kuuluu myös pitkä kansanlaulun tapaan laulettu "Kungssången", joka on lauletaan aina Ruotsin kuninkaan saapuessa johonkin tilaisuuteen tai juhlaan.
Seuraava runokokoelma oli "Vilda rosor", 1848, jonka jälkeen seurasi muita. Strandbergin runous kehittyi myöhemmin kypsemmäksi. Kiihko, hillittömyys väistyivät ja tilalle tuli hallitumpaa. Hänen runoilijanolemuksensa on nyt sukua Runebergin realismille. Hänen myöhemmistä runoistaan ovat merkittäviä sellaiset kuin "Mitt döda barn", "Fanny" ja "De små nattvardsbarnen". Kääntäjänä hänen ansiotaan on lordi Byronin kertovien runojen saattaminen ruotsin kielelle.
Per Kirkeby

Per Kirkeby (1. syyskuuta 1938 Kööpenhamina – 9. toukokuuta 2018 Kööpenhamina) oli tanskalainen akateemikko, kuvataiteilija ja geologi. Hänet tunnettiin myös runoilijana, kirjailijana ja elokuvantekijänä. Kirkeby oli yksi nykypäivän merkittävimpiä tanskalaisia taiteilijoita. Kirkeby asui Kööpenhaminassa, ja lisäksi hänellä oli asunto ja ateljee Læsøn saarella.
Ura.
Kirkeby opiskeli 1950-luvun lopulta lähtien geologiaa Kööpenhaminan yliopistossa ja valmistui vuonna 1964. Samaan aikaan hän opiskeli myös vuonna 1962 perustetussa Eks-skolen -nimisessä radikaalissa taidekoulussa, joka oli syntynyt vastalauseena Tanskan kuninkaallisen taideakatemian konservatiiviselle taidekoulutukselle.
Kirkebyn teoksia on useissa merkittävissä kokoelmissa eri puolilla maailmaa. Niitä on muun muassa Lontoon Tate Galleryssä, New Yorkin Metropolitan-museossa ja Modernin taiteen museossa sekä Pariisin Pompidou-keskuksessa. Hän toimi professorina Karlsruhen taideakatemiassa vuosina 1978–1989 ja Frankfurtin Städelschulessa 1989–2000. Kirkeby oli myös geologina mukana useilla Grönlantiin suuntautuneilla tutkimusretkillä.
Kirjallisuus ja elokuvat.
Per Kirkeby julkaisi ensimmäisen runoteoksensa vuonna 1965. Kahta vuotta myöhemmin ilmestyi hänen ensimmäinen romaaninsa. Kirkebyn kirjallinen tuotanto käsittää yli 50 teosta, mukana on romaanien ja runoteosten lisäksi myös esseitä sekä taide- ja kuvakirjoja.
Elokuvia Kirkeby ohjasi ja tuotti yli 30. Osa on fiktiivisiä teoksia, mutta hän on tehnyt myös dokumentteja muun muassa matkoiltaan Grönlannista. Mittavin Kirkebyn elokuvaprojekteista oli vuonna 1975 valmistunut viikingeistä kertova "Normannerne".
Kunnianosoituksia.
Tanskan akatemian jäsen Kirkeby oli vuodesta 1982 lähtien ja Dannebrogin ritarikunnan jäsen vuodesta 1992. Vuonna 2001 hänelle myönnettiin korkea-arvoinen tanskalainen Ingenio et Arti -kunniamerkki, jota on jaettu vuodesta 1841 lähtien.
Per Kirkeby sai urallaan myös useita muita eri palkintoja ja tunnustuksia, muun muassa Prinssi Eugenin mitalin 1990, Henrik Steffens -palkinnon 1996 ja suomalaisen Ars Fennican vuonna 1993.
Kirkeby Suomessa.
Suomessa Kirkebyllä oli ensimmäinen näyttely vuonna 1976 helsinkiläisessä Halvat Huvit-galleriassa. Hänen töitään on ollut myös muun muassa Ars 83 -näyttelyssä Ateneumissa sekä Porin taidemuseossa vuonna 1991. Porin näyttely on toistaiseksi ollut kattavin Suomessa järjestetyistä. Hänen teoksiaan on myös Hämeenlinnan taidemuseon kokoelmissa.
Porin Eteläpuistossa on Kirkebyn vuonna 1993 valmistunut suuri tiilirakenteinen teos "Porin portti". Se on samaa sarjaa kuin esimerkiksi Saksan kansalliskirjaston edustalla Frankfurt am Mainissa sijaitseva veistos.
Strychnine.213

Strychnine.213 on kuudes studioalbumi belgialaiselta death metal -yhtye Abortedilta. Nimiotsikolla tarkoitetaan strykniiniä. Albumi julkaistiin vuonna 2008 Century Median kautta. Edellisten levyjen tapaan joissain kappaleissa on käytetty lisänä ihmispuheiden taltiointeja, kuten kappaleessa "A Murmur in Decrepit Wits" osa Charles Mansonin haastattelusta vuodelta 1980.
Kappaleet.
Rajoitetun ennakkotilausalbumin bonuskappale
Metsä (albumi)

Metsä on folk metal -yhtye Moonsorrow’n ensimmäinen virallisesti julkaistu demokasetti vuodelta 1997. Alkuperäinen demojulkaisua tehtiin 215 kappaletta ja se myytiin loppuun. Demosta tehtiin vuonna 2001 Marko Tarvosen remasteroima verkosta ladattava versio. Myöhemmin verkkoversio kuitenkin poistettiin saatavilta. Vuonna 2002 albumista julkaistiin remasteroitu uudelleenjulkaisu, johon lisättiin bassokitarat sekä kosketinsoitin- ja lauluosuuksia. Samalla levynkansi vaihdettiin uuteen. 
Kappaleesta "Hvergelmir" tehtiin kokonaan uudelleennauhoitettu versio "Tulimyrsky"-EP:lle vuonna 2008.
Kappaleet.
"Hvergelmir" ja "Elivagar" ovat sekä alkuperäisellä että uudelleenjulkaistulla albumilla yhdistetty yhdeksi kappaleeksi.
Lusikkarevonhäntä

Lusikkarevonhäntä ("Amaranthus blitoides") on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko.
Yksivuotinen lusikkarevonhäntä kasvaa 5–50 senttimetriä korkeaksi. Kalju varsi on rento tai koheneva, pitkä- ja kaarevahaarainen, kiiltävä ja väriltään usein myös oljenkeltainen. Latva on usein lyhytkarvainen. Kierteisesti olevat pitkäruotiset lehdet ovat 1–4 cm pitkiä, ehyitä, ehytlaitaisia ja kaljuja. Muodoltaan ne ovat vastapuikeita, pitkänsoikeita tai vinoneliömäisen puikeita, suipputyvisiä ja otakärkisiä. Väriltään ne ovat tummahkonvihreitä, laidoilta vaaleita, tavallisesti litteälaitaisia ja usein myös lovikärkisiä. Kukinnot ovat pieniä ja sijaitsevat varren ja haarojen lehtihangoissa. Kukintojen esilehdet ovat suikeita, lyhytotaisia ja kehälehtiä lyhyempiä tai hieman pitempiä. Pienet kukat ovat yksineuvoisia ja säteittäisiä. Emikukkien kehälehtiä on viisi tai joskus neljä kappaletta. Kehälehdet ovat suikeita. Suomessa lusikkarevonhäntä kukkii heinä-syyskuussa. Hedelmä on pallomainen, sileä ja kaksiluomainen kota.
Laji muistuttaa suuresti valkorevonhäntää ("A. albus").
Levinneisyys.
Lusikkarevonhäntä on kotoisin läntisestä Pohjois-Amerikasta, mutta on levinnyt tulokkaana muun muassa Eurooppaan. Suomessa laji on satunnainen uustulokas, jota on tavattu eri puolelta maata Etelä-Suomea.
Elinympäristö.
Suomessa lusikkarevonhäntää on tavattu kaatopaikoilla ja ratapihoilla.
Käyttö.
Lusikkarevonhäntä sopii myös ihmisravinnoksi.
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2008 – miesten 3 metrin ponnahduslaudan parihypyt

Miesten 3 metrin ponnahduslaudan parihypyt kilpailtiin 13. elokuuta Pekingin kansallisessa vesiurheilukeskuksessa. Joukkueita oli yhteensä kahdeksan.
Tulokset.
Joukkueet hyppäsivät kukin kuusi hyppyä.
Hopeavillakko

Hopeavillakko eli tuhkaruoho ("Jacobaea maritima", syn. "Senecio cineraria") on Välimeren alueelta kotoisin oleva mykerökukkaiskasvi, jota käytetään koristekasvina. Laji on monivuotinen eikä kuki vielä ensimmäisenä vuotena. Suomessa sitä kasvatetaan usein yksivuotisena kukkimattomana koristeena, jonka lehdet ovat kauttaaltaan villakarvaiset ja hopeanharmaat.
Hopeavillakko on runsashaarainen jäykkävartinen varpu, joka kasvaa muutamia kymmeniä senttimetrejä korkeaksi. Kukinto on tiheä huiskilomainen mykeröstö. Kirkkaankeltaset mykeröt ovat 12–15 millimetriä leveitä, niissä on kymmenestä kolmeentoista kielimäistä laitakukkaa. Pähkylä on lieriömäinen ja harjuinen.
Emmanuel Emenike

Emmanuel Chinenye Emenike (s. 10. toukokuuta 1987 Otuocha, Nigeria) on nigerialainen jalkapalloilija. Hän edustaa turkkilaista Fenerbahçea ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
28. heinäkuuta 2011 Emenike siirtyi turkkilaisesta Fenerbahçesta venäläisseura Spartak Moskovaan 10 miljoonan euron siirtokorvauksella. Emenike ei ehtinyt pelata otteluakaan Fenerbahçessa, kun joukkue oli pakotettu luopumaan hänestä sopupeliskandaalien vuoksi.
Bromadioloni

Bromadioloni on voimakas rotanmyrkkynä käytetty antikoagulantti. Se on toisen polven 4-hydroksikumariini-johdannainen ja K-vitamiini -antagonisti. Sitä kutsutaan "super-varfariiniksi" sen voimakkuuden takia sekä sen vuoksi, että sillä on ominaisuutena kertyä myrkkyä saaneen organismin maksaan. Se tuli markkinoille 1980. Suomessa myytävä Rotanmyrkky "342" sisältää bromadiolonia 0,05 g/kg. Rotanmyrkkyyn voidaan lisäksi lisätä Bitrexiä eli denatoniumbentsoaattia varoitusaineeksi ja sen tekemiseksi ihmisille mahdottomaksi nauttia. Bromadioloni on ominaisuuksiltaan hitaasti hajoava ja rasvaliukoisena eliöihin kertyvä.
Kemia.
Bromadiolonia käytetään neljän stereoisomeerin seoksena. Sen kaksi stereoisomeerikeskusta ovat fenyyli- ja hydroksyyli-hiilet kumariini 2-hydroksikromon-4-oni):n 3-kohdan substituentin hiiliketjussa.
Myrkyllisyys.
Bromadioloni imeytyy ruoansulatuskanavasta, keuhkoista tai ihokontaktista. Tavallisimmin sitä käytetään suun kautta toimivana myrkkynä. Aine toimii K-vitamiinin antagonistina. K-vitamiinin puute vähentää veren hyytymistä ja aiheuttaa kuoleman sisäiseen verenvuotoon.
Myrkytyksen oireet ilmenevät 24–36 tunnin kuluttua myrkyn syömisestä.
Taulukossa LD50 arvoja joillekin nisäkkäille:
Vasta-aine.
Antidoottina eli vastamyrkkynä annetaan K1-vitamiinia.
Per-Erik Lundh

Per-Erik Lundh (24. elokuuta 1939 Porvoo – 18. elokuuta 2017 Helsinki) oli Metalliliiton ja sitä ennen Teräsliiton puheenjohtaja. Hän sai ministerin arvon ensimmäisenä ammattiyhdistysjohtajana. Lundh tunnettiin kulisseissa viihtyvänä AY-liikkeen taustavaikuttajana, joka käytti melkoista valtaa. Lundh oli liiton puheenjohtaja 1983–2000. Hän kuului pitkään myös SDP:n puoluetoimikuntaan.
Lundh aloitti työuransa 16-vuotiaana sorvarina ja hänen työnsä ammattiyhdistysliikkeen palveluksessa alkoi silloisen Teräsliiton toimitsijana Porvoossa vuonna 1967. Ennen Metalliliiton puheenjohtaja-aikaa hän työskenteli SAK:n sihteerinä vuosina 1977–1983. Lundhin kotikieli oli ruotsi ja suomen hän oppi vasta avioliiton myötä. Lundh menehtyi vaikeaan sairauteen viikkoa ennen 78-vuotissyntymäpäiväänsä.
Juri Kunakov

Juri Aleksandrovitš Kunakov (, s. 19. helmikuuta 1990 Voronež, Neuvostoliitto) on venäläinen uimahyppääjä. Hän kilpailee yhden ja kolmen metrin ponnahduslaudalla.
Kunakov osallistui ensimmäisen kerran Euroopan-mestaruuskilpailuihin Budapestissa 2006. Metrin ponnahduslaudan karsinnassa hän sijoittui yhdeksänneksi ja selviytyi jatkoon. Välierässä Kunakov sijoittui viidenneksi ja karsiutui. Kolmen metrin parikilpailussa hänen parinsa oli Dmitri Sautin. He sijoittuivat sekä karsinnassa että loppukilpailussa toisiksi.
Eindhovenin EM-kilpailuissa 2008 Kunakov voitti 3 metrin parikilpailun karsinnan ja loppukilpailun. Hänen parinsa oli jälleen Sautin. Metrin ponnahduslaudalla hän sijoittui karsinnassa yhdeksänneksi ja välierässä neljänneksi eikä päässyt loppukilpailuun.
Pekingin olympialaisissa 2008 sijoittui kolmen metrin parikilpailussa toiseksi.
EM-kilpailuissa Budapestissa 2010 Kunakov osallistui kolmen metrin parikilpailuun parinaan Sautin. He sijoittuivat sekä karsinnassa että loppukilpailussa kolmansiksi.
Siiponjoki

Siiponjoki on joki Kalajoen kaupungissa. Siiponjoki kuuluu Kalajoen vesistöön ja on sen toinen purkautumistie mereen. Siiponjoki saa alkunsa Vääräjoesta, joka puolestaan on Kalajoen suurin sivuhaara. Joen alkulähde on Typpön kylän Haaralassa, josta joki virtaa Kurikkalaan ja edelleen hiekkakankaiden halki Rahjan kylän Siipoon. Siiponjoki laskee lopulta Perämereen Kalajoen sataman eteläpuolella.
Siiponjoelle on tyypillistä jokiuoman voimakas serpentiinimäinen mutkittelu, jylhät hiekkaiset rantatörmät sekä meanderit, joista osa on synnyttänyt juoluoita. Laskupaikkansa lähellä joki haarautuu harvinaislaatuiseksi suistoksi. Joella on pituutta noin 41 kilometriä.
Siiponjoki on yksi Suomen Natura 2000 -alueista. Se on suojeltu koskiensuojelulailla ja alajuoksun dyynialue on harjujensuojelualuetta. Lisäksi joen varrella on kaksi suojeltua lehtoaluetta. Jokisuisto kuuluu rantojensuojelu- ja lintuvesiensuojeluohjelmiin. Siiponjoella voi kalastaa ainakin ahventa, haukea, harjusta ja nahkiaista.
Maanalainen Levykauppa

Maanalainen Levykauppa oli 1998 perustettu kristillisen musiikin erikoisliike. Liikkeen omistajana toimi viimeisten vuosien aikana Miika Partala. Maanalainen levykauppa lopetti toimintansa vuoden 2016 tammikuun lopussa.
Musiikkia yritys julkaisi vuodesta 1998 lähtien. Aiemmin julkaisuja on ollut nimillä Little Rose Productions ja Bullroser Records (nykyään itsenäinen yhtiö).
Yhtiön levyjulkaisuja:
Little Rose Productions -nimellä:
Esa Mäkelä (merikapteeni)

Esa Mäkelä (s. 1946) on suomalainen merikapteeni. Punkalaitumella syntynyt Mäkelä oli Silja Linen palveluksessa liki 30 vuotta aina vuoteen 2001 asti ja sen jälkeen Royal Caribbean Cruises -yhtiöllä risteilyalusten rakentamisen valvojana vuoteen 2008, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Vuonna 1966 ylioppilaaksi päässyt Mäkelä mieli heti opiskelemaan laivanrakennusta Teknilliseen korkeakouluun. Ensiyritys ei tuottanut opiskelupaikkaa, ja Mäkelä lähti ja jäi merille. Nuoren jungmannin ensimmäinen laiva oli ahvenanmaalaisen Rederiaktiebolaget Gustaf Eriksonin M/S "Saggö". Merikapteenin pätevyyskirjan Mäkelä sai vuonna 1974.
60-vuotissyntymäpäivähaastattelussaan Mäkelä mainitsi uransa varrelta erityisen muistettaviksi tapahtumiksi Wärtsilä Meriteollisuuden konkurssin vuonna 1989 sekä valvomansa "Silja Serenaden" rakentamisen.
Unohtumattomimman tehtävän Esa Mäkelä sai hoitaakseen, kun matkustaja-autolautta M/S "Estonia" joutui merihätään ja upposi varhain aamuyöllä 28. syyskuuta 1994. Hän oli tuolloin "Estonian" avunpyyntöön ensimmäisenä vastanneen ja uppoamispaikalle toisena Viking Linen M/S "Mariellan" jälkeen ehtineen M/S "Silja Europan" päällikkö. Mäkelä johti pelastustehtäviä tapahtumapaikalla Turun Meripelastuskeskuksen pyynnöstä.
Sascha Klein

Sascha Klein (s. 12. syyskuuta 1985 Eschweiler) on saksalainen uimahyppääjä ja olympiamitalisti.
Klein aloitti uransa 1994. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden kolmen metrin ponnahduslaudan parikilpailussa vuonna 2002. Vuodesta 2006 lähtien hän on voittanut 27 Saksan mestaruutta, saavuttanut hopeaa yhdeksän ja pronssia seitsemän kertaa.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2006 Klein saavutti hopeaa 10 metrin kerroshyppyjen parikilpailussa parinaan Heiko Meyer. Yksilökilpailussa hän sijoittui neljänneksi.
Vuoden 2008 EM-kilpailuissa Eindhovenissa Klein voitti kerroshyppyjen parikilpailun parinaan Hausding ja sijoittui toiseksi yksilökilpailussa. Samana vuonna olympialaisissa Pekingissä Klein sai hopeaa 10 metrin kerroshyppyjen parikilpailussa parinaan Patrick Hausding. 10 metrin kerroshyppyjen yksilökilpailussa hän puolestaan jäi välierän viimeiseksi ja karsiutui loppukilpailusta. Kolmen metrin ponnahduslaudan parikilpailussa hän sijoittui kuudenneksi. Tällöin hänen parinaan hyppäsi Pavlo Rozenberg.
Ensimmäisissä erillisissä uimahyppyjen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Torinossa vuonna 2009 Klein saavutti kultaa kerroshyppyjen parikilpailussa yhdessä Hausdingin kanssa. Saman vuoden Rooman MM-kilpailuissa hän oli kerroshypyissä seitsemäs ja parikilpailussa neljäs.
Klein saavutti kolme kultaa Budapestin EM-kisoissa 2010 kerroshyppyjen yksilö- ja parikilpailussa sekä joukkuekilpailusta. Hän osallistui myös kolmen metrin ponnahduslautakilpailuun ja sijoittui lopulta viidenneksi. Hän voitti kerroshyppyjen henkilökohtaisen ja parikilpailun Euroopan-mestaruuden myös Torinossa 2011.
Shanghain MM-kilpailuissa 2011 Klein saavutti hopeaa kerroshyppyjen parikilpailussa ja pronssia yksilökilpailussa. Hän voitti kerroshyppyjen parikilpailun Euroopan-mestaruuden Eindhovenissa 2012.
Lontoon olympialaisissa 2012 Klein sijoittui kerroshyppyjen yksilökilpailussa kymmenenneksi ja parikilpailussa seitsemänneksi. Rostockin EM-kilpailuissa 2013 hän saavutti kultaa kerroshyppyjen parikilpailussa ja hopeaa joukkuekilpailussa sekä oli kuudes kolmen metrin ponnahduslaudalla.
Ensimmäisen maailmanmestaruutensa Klein voitti parinsa Patrick Hausdingin kanssa Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 kerroshyppyjen parikilpailussa. Yksilökilpailussa hän saavutti jälleen pronssia.
Klein saavutti Berliinin EM-kilpailuissa 2014 kultaa kerroshyppyjen parikilpailussa sekä pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa ja joukkuekilpailussa. Hän voitti parikilpailun Euroopan-mestaruuden myös Rostockissa 2015 sekä Lontoossa 2016, jossa oli lisäksi henkilökohtaisessa kilpailussa neljäs.
Klein sijoittui Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 kerroshyppyjen parikilpailussa neljänneksi ja henkilökohtaisessa kilpailussa yhdeksänneksi. Hän saavutti Budapestin MM-kilpailuissa 2017 pronssia 10 metrin kerroshyppyjen parikilpailussa.
Lombardian ympäriajo 2012

Lombardian ympäriajo 2012 oli järjestyksessään 107. maantiepyöräilyn Lombardian ympäriajo. Se käytiin 251 kilometrin reitillä Bergamosta Leccoon 29. syyskuuta 2012. Joaquim Rodríguez voitti kilpailun karattuaan kärkiryhmästä viimeisessä nousussa, Salite di Ello - Villa Verganossa. Hän kukisti yhdentoista ajajan ryhmän yhdeksällä sekunnilla. Samuel Sánchez sijoittui toiseksi ja Rigoberto Uran kolmanneksi. Rodríguez oli ensimmäinen Lombardian ympäriajon voittanut espanjalaispyöräilijä.
Osallistuneet joukkueet.
Kilpailussa olivat mukana seuraavat joukkueet
Van Speijk -luokka

Van Speijk -luokka oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston kuuden 1960-luvulla valmistetun ohjusfregatin muodostama alusluokka. Se muistutti Britannian kuninkaallisen laivaston Leander-luokkaa, mutta alusten elektroniikka oli alankomaalainen. 
Suunnittelu.
Suunnitteluprosessin nopeuttamiseksi suunnittelun perustaksi valittiin Leander-luokka. Alusten tuli mahdollistaa Alankomaiden osallistuminen Nato-johtoisiin operaatioihin vanhentuneen sukellusveneidentorjuntaan suunnitellun lentotukialus "Hr. Ms. Karel Doormanin" poistuessa palveluksesta.
Alukset.
Luokan alukset modernisoitiin 1970-luvun lopulla, jolloin niiden nelituumaiset tykit vaihdettiin yhteen OTO Melaran valmistamaan 76 millimetrin tykkiin. Samalla merimaalien torjuntaa vahvistettiin lisäämällä kaksi neliohjuksista Harpoon-merimaaliohjusten laukaisualustaa.
Indonesian laivasto.
Luokan kaikki alukset myytiin 1980-luvun lopulla Indonesialle, joka liitti ne laivastoonsa Ahmad Yani -luokkana.
Tromp-luokka (fregatti)

Tromp-luokka oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston kahden ohjusfregatin muodostama alusluokka, jonka alukset valmistettiin 1970-luvulla.
Evolvit

Evolvit oli Suomessa vuosina 2007-2017 toimiva tietotekniikkaohjelmistoja ja -palveluja tarjoava yritys, joka toimitti ratkaisuja pääsääntöisesti kahdella eri alueella: finanssitoimialan IT-palveluita ja business intelligence -ratkaisuja. Evolvitin toimipisteet sijaitsivat Espoossa, Tampereella, Lahdessa ja Jyväskylässä. 
Verkkopalveluissa Evolvit keskittyi Microsoftin tuoteperheeseen. BI-ratkaisuissa Evolvit käytti MS BI -tuoteperhettä sekä Qlik-teknologioita.
Evolvit on päässyt toistuvasti Tivi 250 -listalle. Vuonna 2015 yrityksen sijoitus listalla oli 229, vuonna 2016 yritys oli sijalla 208 ja vuonna 2017 sijalla 201. Lisäksi Evolvitille annettiin vuonna 2016 listauksen työelämäarvioinnissa paras mahdollinen arvosana, 10.
Profit Software osti Evolvitin osakekannan kesäkuussa 2017. Evolvit on käyttänyt nimeä Profit Software 1. tammikuuta 2018 alkaen.
Historia.
Evolvit Oy:n edeltäjä, tietotekniikan palveluyritys RMT-Group Oy, perustettiin vuonna 2007. Vuonna 2010 RMT-Group Oy osti Evolvit Oy:n, ja konsernin nimeksi valittiin Evolvit Oy. Kaikki konserniyritykset käyttävät toiminnassaan konsernin yhtenäistä nimeä Evolvit.
J. Kalakangas

Johan Kalakangas, sukunimi vuodesta 1897 "Kangas" (1855–1913) oli suomalainen arkkiveisujen tekijä.
Kalakangas oli alkuaan muonarenkinä, kunnes hän muutti Vanajalta Tampereelle ja oli sitten ruukin työmiehenä ennen ryhtymistään arkkiveisujen tekijäksi ja kaupittelijaksi. Hän julkaisi arkkiveisujen ohella myös satuja. Kertoman mukaan hän oli nuorena uskonnollinen ja tunsi Raamatun hyvin. Vanhempana Kalakankaalla oli ongelmia alkoholin kanssa ja hän kirjoitti arkkiveisuja vain saadakseen rahaa kapakassa käyntiä varten. Kalakangas julkaisi 96 arkkiveisuvihkosta, joista 69 oli ensipainoksia.
Otto W. Mattsson

Otto Wilhelm Mattsson (18. kesäkuuta 1841 – 14. heinäkuuta 1909 Turku) oli suomalainen kauppias ja arkkiveisujen tekijä.
Mattsson oli turkulainen Pohjoiskorttelissa Parkinmäellä (Ukkokodin alapuolella) asunut työmies, talonomistaja ja kauppias, joka piti panttilainaamoa ja kaupitteli muiden tavaroiden ohella painattamiaan ja kustantamiaan arkkiveisuja ja onnenlehtiä.
Mattsson käytti useita nimimerkkejä arkkiveisuissaan kuten "Otto Matinpoika", "O.W.M-a", "O.W.M", "O.W.M-n", ja "O.W.M-son". Mattsson oli kansallisella mittapuulla mitattuna tuottelias arkkiveisujen tekijä yli 70 veisullaan. Hänen joitakin veisujaan on arvosteltu paitsi tekstin myös runomitan ja loppusointujen osalta sekä nuottiin sopimattomina.
Mattsson oli suhteellisen varakas ja testamenttasi varoja muun muassa Turun Nuorten Miesten Kristilliselle Yhdistykselle ja Käyrän kasvatuslaitokselle. Mattssonin puoliso oli Amanda Maria Mattsson.
J. Kangas

J. (Johan) Kangas oli suomalainen arkkiveisujen tekijä.
Teoksia.
Nimellä "Johan Kangas":
Nimimerkillä "J. K.":
Major League Baseball -kausi 1892

Major League Baseball -kausi 1892 tarkoitti National Leaguen nousua monopoliasemaan, koska American Association lakkautettiin ja osa sen joukkueista liittyi NL:aan. Virallisesti liigasta käytettiin nimitystä "National League and American Association". Joukkueita liigassa oli 12. 
NL kokeili myös uutta sarjaformaattia, jossa kausi jaettiin kahteen puoliskoon, ja kausipuolikkaiden mestarit kohtasivat lopuksi liigan mestaruusottelusarjassa. Syyskausi alkoi heinäkuun 15. päivänä. Koko kauden ottelumäärä oli lähtökohtaisesti 154 per joukkue, eli 77 kummallakin kausipuolikkaalla. Tasapelit MLB:n tavan mukaan uusittiin, mutta vastaavasti merkityksettömiä otteluita on jätetty pelaamatta. 17. lokakuuta alkaneessa mestaruussarjassa kohtasivat Boston Beaneaters ja Cleveland Spiders. Ensimmäinen ottelu päättyi tasan 0–0 yhdentoista vuoroparin jälkeen. Boston otti tämän jälkeen otteen haltuunsa ja vei lopulta mestaruuden voitoin 5–0.
St. Louis Brown Stockings

Liityttyään National Associationiin liigan viimeisellä pelikaudella 1875 St. Louis Brown Stockings oli ensimmäinen ammattilaisbaseballjoukkue, joka edusti St. Louisia. 
Seura oli 1876 perustetun National Leaguen perustajajäseniä. Brown Stockingsin George Bradley syötti ensimmäisen no-hitterin Major Leaguen historiassa, 15. heinäkuuta 1876.
Pelattuaan kauden 1876 saldolla 45-19 joukkue putosi lukemiin 28-32 vuonna 1877 ja osa joukkueen pelaajista sotkeutui ottelutulosten manipulointiin. Kauden jälkeen seura ajautui konkurssiin ja vetäytyi liigasta. Seura kuitenkin jatkoi toimintaansa puoliammattilaispohjalta 1878-1881. Ennen kautta 1882 Chris Von der Ahe osti vaikeuksissa olevan joukkueen ja sijoitti sen uuteen American Association -liigaan. Uusi Brown Stockings, jonka nimen Von der Ahe pian lyhensi muotoon Browns, toimii nykyisin National Leaguessa nimellä St. Louis Cardinals, joka nimi on ollut käytössä vuodesta 1900 saakka. 
Vuonna 1902 Milwaukee Brewers -niminen joukkue siirtyi kaupunkiin ja otti nimen St. Louis Browns. Tämä joukkue on tunnettu vuodesta 1954 alkaen nimellä Baltimore Orioles.
Alfa ja Omega (elokuva)

Alfa ja Omega ("Alpha and Omega") on vuonna 2010 valmistunut yhdysvaltalainen 3D-animaatioelokuva. Sen ohjasivat Anthony Bell ja Ben Gluck, käsikirjoituksesta vastasivat Chris Denk ja Steve Moore. 
Elokuvan budjetti oli 25 miljoonaa dollaria, ja se tuotti maailmanlaajuisesti yli 50,5 miljoonaa dollaria. Elokuvan pohjalta tehtiin myös peli Nintendo 3DS:lle. Vaikka elokuva menestyi taloudellisesti, niin kriitikot moittivat sen huonoa animointijälkeä ja heikkoa tarinaa.
Ääninäyttelijät.
Muissa rooleissa: Tero Koponen, Sasu Moilanen, Ninni Norra, Ella Pyhältö, Raili Raitala, Susa Saukko ja Juha Varis. Suomeksi dialogin on kääntänyt Jari Siltakoski.
Major League Baseball -kausi 2012

Major League Baseball kausi 2012 oli Major League Baseballin kausi, joka runkosarjan osalta päättyi 3. lokakuuta. Kauden uutuutena olivat niin sanotut wild card -ottelut, joissa ratkaistaan viimeiset pudotuspelipaikat, kun aiemmin villin kortin paikka meni automaattisesti parhaille divisioonakakkosille kummassakin liigassa.
Postseason.
Wild card -ottelut:
Amiot 354

Amiot 354 oli Ranskassa tuotettu keskiraskas ja nelipaikkainen pommituskone. Se kehitettiin monien välivaiheitten kautta, ja sen edeltäjiä käytettiin muun muassa postikoneina. Eräs tyypin edeltäjistä oli Amiot 143 -pommikone, jota käytettiin Amiot 354:n tavoin toisessa maailmansodassa.
Amiot 354:n tuotanto viivästyi pahasti, miksi koneita valmistui vain arviolta 45 kappaletta. Koneen päätyyppi oli B.4, joka kykeni kuljettamaan 1 200 kg pommeja. Huippunopeus oli 480 km/h ja toiminnallinen lakikorkeus 10 000 metriä. Enimmäislentomatka oli 800 kg pommikuormalla 3 500 kilometriä. Moottorivaihtoehtoina oli eri varianteissa joko kaksi tähtimoottoria tai rivimoottoria. Gnome-Rhônen valmistamilla tähtimoottoreilla tehoa pystyttiin kehittämään 1 060 hevosvoimaa.
Puolustusaseistuksena oli LeO 451:tä vastaava: yläampumon 20 mm tykki sekä kaksi 7,5 mm konekivääriä erillisesti sijoitettuina.
Ale-Makasiini

Ale-Makasiini oli keskisuomalainen halpakauppaketju. Sillä oli yhdeksän myymälää ja noin 19 miljoonan euron lliikevaihto. Ale-Makasiini perustettiin vuonna 1985. Tokmanni-kauppaketju osti sen liiketoiminnan 2018 ja sulautti sen itseensä.
Ale-Makasiini oli rekisteröinyt myös aputoiminimen "Kodin rauta ja tarvike makasiini". Ale-Makasiini Matti Riikonen Oy oli osakkaana alun perin 12 suomalaisen halpakauppayrityksen omistamassa hankinta- ja ostoyhtiö Pick Import Finland Oy:ssä, kunnes Tokmanni osti vuonna 2008 koko Pick Import Finlandin osakekannan itselleen.
Tokmanni osti koko Ale-Makasiinin liiketoiminnan 2018 vuoden loppupuolella ja näin ollen Ale-Makasiinin yhdeksän myymälää muuttuivat Tokmanneiksi vuoden 2019 keväällä. 
Vuonna 2006 Ale-Makasiini oli Suomen 48. suurin pukeutumiskaupan ketju 3,7 miljoonan euron tekstiilimyynnillä.
Tavaratalot.
Ale-Makasiinilla oli myymälät seuraavilla paikkakunnilla:
Tuotevalikoima.
Ale-Makasiini myi tavarataloissaan muun muassa seuraavien tuoteryhmien tuotteita:
Kellonummen hautausmaa

Kellonummen hautausmaa on Espoon seurakuntayhtymän hallintaan kuuluva hautausmaa. Se sijaitsee Vanha-Espoon pohjoispuolella Karhusuolla Lommilan kylässä. Se on vihitty käyttöön vuonna 1986. Sen pinta-ala on 19,6 hehtaaria.
Espoon kirkkovaltuusto päätti ostaa Lukkarinpuron varrella sijainneen 5,5 hehtaarin suuruisen maa-alueen jo vuonna 1956, mutta suunnittelukilpailun käynnistäminen lykkääntyi yli kahdella vuosikymmenellä. Kellonummen hautausmaan perustamista varten luotiin aatekilpailu, jonka Espoon kirkkoneuvosto hyväksyi 17. syyskuuta 1978. Määräajassa kilpailuun saapui 22 kilpailuehdotusta, joista voittajaksi valittiin maisema-arkkitehti Auli Hietakangas-Kochin kilpailuehdotus "Metsä ja niitty". Hautausmaan rakentaminen alkoi 1980-luvun alussa, jolloin sen alue laajeni lisämaan ostolla 19,59 hehtaarin laajuiseksi. Hautausmaa valmistui vuonna 1986. Siihen liitettiin vuonna 2007 tunnustukseton hauta-alue.
Hautausmaalla on arkkitehtien Timo ja Tuomo Suomalaisen suunnittelemat siunauskappeli sekä huoltorakennus. Hautausmaan siunauskappeli on rakennettu alueella sijainneen kaatopaikan päälle. Haudat ovat luonnontilaisen mäntymetsikön keskellä. 
Liikenne.
Hautausmaalle pääsee suoraan Espoon sisäisellä linja-autolinjalla 246K (Espoon keskus – Röylä) päivisin. Aamuisin ja iltaisin Espoon keskuksen ja Röylän välillä ajaa linja 246, jonka lähin pysäkki, Kellonummentie, sijaitsee noin kilometrin päässä hautausmaasta.
Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2006–2007

Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2006–2007 pelattiin kahdessa lohkossa. Kummankin lohkon kolme parasta jatkoivat Supersarjaan.
Alaloppusarja.
Loppuottelut.
Karsinnoissa selvisivät voittajiksi Mäntän Valo ja Kyyjärven Kyky.
Aiheuttajaperiaate

Aiheuttajaperiaate eli aiheuttamisperiaate (myös "saastuttaja maksaa" -periaate) on ympäristönsuojelussa käytetty lähtökohta, jonka mukaan ympäristöhaittoja aiheuttavan toiminnan harjoittaja vastaa ensisijaisesti kustannuksista, jotka aiheutuvat haittojen estämisestä tai vähentämisestä sekä pilaantuneen ympäristön ennalleen saattamisesta ja aiheutuneiden vahinkojen korvaamisesta. Saastuttaja maksaa -periaate on kansainvälisen ympäristöoikeuden keskeisiä lähtökohtia ja se on myös EU:n perussopimusten mukaan unionin ympäristöpolitiikan johtavia periaatteita. EU:n jäsenvaltioiden on siten otettava aiheuttajaperiaate huomioon ympäristöpolitiikan suunnittelussa ja lainsäädännössä.
Usein tämä ei toteudu markkinaehtoisesti, vaan aiheuttajavastuun toteutumiseen tarvitaan lainsäädännön tukea. Esimerkiksi tehtaan myrkkypäästö saattaisi saastuttaa ympäröiviä viljelymaita ja yritys saattaisi korvata aiheutuneita vahinkoja viljelymaiden omistajille rahallisesti menetetyn sadon mukaisesti, mutta maaperä olisi silti pilaantunutta tulevina vuosina. Ympäristölainsäädännöllä voidaan varmistaa, että aiheuttaja maksaa maaperän puhdistamisen. Erityisesti ympäristölainsäädännöstä on hyötyä jokien, järvien, merten ja pohjavesien pilaamisen tapauksissa, koska niillä ei ole omistajaa, joka vaatisi korvauksia.
Leila Tuure

Leila Tuure (10. joulukuuta 1938 Pori – 23. lokakuuta 2024) oli suomalainen kirjailija. 
Leila Tuure kirjoitti ylioppilaaksi Porin tyttölyseosta vuonna 1959 ja opiskeli sen jälkeen historiaa Turun yliopistossa. Varsinaisen elämäntyönsä hän teki historian opettajana. Vuoteen 1989 saakka Tuure toimi opettajana Porissa ja sen jälkeen eläkkeelle siirtymiseensä saakka pääkaupunkiseudulla. 
Takaisin synnyinkaupunkiinsa Tuure muutti vuonna 2008. Hän asui Porin Reposaaressa. 
Ensimmäisen teoksensa Tuure julkaisi vuonna 1989. Hän kirjoitti lähinnä Poriin ja lähiseudulle sijoittuvia historiallisia romaaneja. Vuonna 2011 Tuure julkaisi satukirjan "Tontut muuttavat kaupunkiin", johon kuvituksen teki hänen tyttärensä Matilda Tuure. Tuure kirjoitti myös kaksi rikosromaania salanimellä "Emma Å". Hän kirjoitti yhteensä 28 romaania.
Vuodesta 2008 lähtien Tuuren teokset ilmestyivät hänen oman Sunkirja-kustantamonsa kautta. Se on julkaissut myös muiden kirjailijoiden tuotantoa.
Suomen kirjailijaliiton jäsen Tuure oli vuodesta 1991 lähtien. Hän kuului myös "Espoon kirjailijat ry:n" hallitukseen.
Nortamo-palkinto Leila Tuurelle myönnettiin vuonna 2009 ja Pori Tutuksi -palkinto vuonna 2011.
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2008 – naisten 3 metrin ponnahduslaudan parihypyt

Naisten 3 metrin ponnahduslaudan parihypyt kilpailtiin 10. elokuuta Pekingin kansallisessa vesiurheilukeskuksessa. Joukkueita oli yhteensä kahdeksan.
Tulokset.
Joukkueet hyppäsivät kukin viisi hyppyä.
Sunkirja

Sunkirja on vuonna 2007 perustettu suomalainen kirjankustantamo. Sen perustaja ja omistaja on porilainen kirjailija Leila Tuure.
Kustantamo on vuodesta 2008 lähtien julkaissut Tuuren omien teosten lisäksi myös muiden kirjailijoiden tuotantoa. Sunkirjalta on ilmestynyt muun muassa turkulaisen runoilijan Mika Mäkelän esikoiskokoelma "Irokeesi".
Jukka-Pekka Palviainen

Jukka-Pekka Palviainen (s. 22. syyskuuta 1967 Rauma) on suomalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut aikuisten romaaneja sekä lasten- ja nuortenkirjoja.
Palviainen valmistui ylioppilaaksi 1986 ja lastentarhanopettajaksi 1990. Hänen esikoisromaaninsa "Reino" oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi vuonna 2003. Palviainen jättäytyi vapaaksi kirjailijaksi vuonna 2004.
Vuonna 2012 Palviainen sai Topelius-palkinnon nuortenromaanillaan "Joku vieraileva tähti" (2011) ja vuonna 2018 Laivakello-palkinnon.
Tuotanto.
Aikuisten romaanit.
Taikkonen Raumalta -sarja
Federico Fellinin lentoasema

Federico Fellinin lentoasema on lentoasema Riminissä, Italiassa. Lentoasema sijaitsee viisi kilometriä kaakkoon Riministä. Lentoasemalla on joitakin palveluja, muun muassa valuutanvaihto ja maksuton Internet-yhteys.
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2008 – miesten 10 metrin kerroshypyt

Miesten 10 metrin kerroshyppykilpailu käytiin 22. – 23. elokuuta 2008 Pekingin kansallisessa vesiurheilukeskuksessa. Kilpailijoita oli yhteensä 30.
Tulokset.
Karsinta.
Karsinnoissa kilpailijat hyppäsivät kuusi hyppyä ja 18 parasta pääsi välierään.
Välierä.
Kilpailijat hyppäsivät kuusi hyppyä ja 12 parasta pääsi loppukilpailuun.
Loppukilpailu.
Kilpailijat hyppäsivät kukin kuusi hyppyä.
Sergio Henao

Sergio Luis Henao Montoya (s. 10. joulukuuta 1987 Rionegro, Antioquia) on kolumbialainen maantiepyöräilijä, ajajatyypiltään mäkimies ja yleisajaja. Hän aloitti ammattilaisuransa kolumbialaisissa joukkueissa. Vuosina 2012−2018 hän edusti Team Skyta, 2019–2020 UAE Team Emiratesia, vuonna 2021 Team Qhubeka Assosia, 2022 2nBike Emanuel Ibarrya, 2023 Denver Disruptorsia ja vuodesta 2024 alkaen Nu Colombia -joukkuetta.. Hän voitti Pariisi–Nizza-ajon 2017 kokonaiskilpailun kahden sekunnin erolla Alberto Contadoriin.
Saavutuksia.
Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Clasico Ciclistico Banfoandes, kokonaiskilpailun sekä 4. ja 6. etapin voitto
Kolumbian ympäriajo, alle 23-v. kokonaiskilpailun sekä 2. ja 5. etapin voitto
GP du Portugal, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
Cinturón a Mallorca, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
Coupe des nations Ville Saguenay, alle 23-v. 3. etapin voitto
Etelä-Amerikan kisat, pronssia maantieajossa
Vuelta a Antioquia, 3. etapin voitto
Kolumbian ympäriajo, kokonaiskilpailun sekä 4. ja 10. etapin voitto
Clásico RCN, kokonaiskilpailussa toinen, 7. etapin voitto
Vuelta a Antioquia, 2. etapin voitto
Tour of Utah, kokonaiskilpailussa toinen, prologin ja 5. etapin voitto
Clásico RCN, 2. etapin voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs, nuorten kilpailussa toinen
Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Olympialaiset, maantieajossa 16:s
Vuelta a Burgos, kokonaiskilpailussa toinen
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 14:s, 17. etapilla kolmas
MM-kilpailut, maantieajossa yhdeksäs
Lombardian ympäriajo, viides
Volta ao Algarve, 3. etapin voitto
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, 3. etapin voitto
Amstel Gold Race, kuudes
La Flèche Wallonne, toinen
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 16:s
Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides
MM-kilpailut, maantieajossa 15:s
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
Liège–Bastogne–Liège, seitsemäs
Kalifornian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Puolan ympäriajo, 6. etapin voitto
Tour Down Under, kokonaiskilpailussa kolmas, mäkikirikilpailun voitto
Pariisi–Nizza, kokonaiskilpailussa kuudes
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, pistekilpailun voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 12:s
Maantieajon Kolumbian-mestaruus
Pariisi–Nizza, kokonaiskilpailun voitto
Amstel Gold Race, kuudes
La Flèche Wallonne, neljäs
Maantieajon Kolumbian-mestaruus
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 15:s
Tour do Rio, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
Jamaica International Cycling Classic, kokonaiskilpailun voitto
Max Westerberg

Max Alfons Ferdinand Westerberg (17. kesäkuuta 1936 Helsinki – 24. elokuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen jalkapallovaikuttaja. Westerberg oli mukana eri tehtävissä suomalaisen jalkapallon parissa 1950-luvun alkuvuosista lähtien. Hän oli pitkään myös Yleisradion Englannin liiga -lähetysten selostajan Aulis Virtasen avustajana studiossa.
Westerbergille on myönnetty Suomen Palloliiton kultainen ansiomerkki. Vuonna 2006 Käpylän urheilupuiston pääkenttä nimettiin Westerbergin kunniaksi Max Westerberg Areenaksi.
Seuratoiminta.
Helsingin Käpylästä kotoisin ollut Westerberg valittiin 17-vuotiaana kasvattajaseuransa Käpylän Urheilu-Veikkojen johtokuntaan. Reiluna parikymppisenä hän valmensi KUV:n edustusjoukkuetta. Hän vaikutti seurassa vuoteen 1967 saakka. Käpylän Pallon toimintaan Westerberg liittyi vuonna 1969. Hän oli tärkeänä taustavaikuttajana KäPan 1953-ikäluokassa, joka voitti A-nuorten SM-pronssia kaudella 1971.
Järjestöura.
Jalkapallon Helsingin piirin puheenjohtaja Westerberg oli vuodet 1968–1976. Palloliiton työvaliokunnan puheenjohtaja hän oli 1974–1978. Sen jälkeen Westerberg työskenteli liiton kansainvälisen toiminnan päällikkönä vuoteen 1984.
Helsinki Cup.
Syksyllä 1984 Westerberg siirtyi junioriturnaus Helsinki Cupin toimitusjohtajaksi. Pesti kesti vuoden 1998 turnaukseen saakka. Hänen aikanaan turnaus kasvoi nykyisiin laajoihin mittoihinsa. Vuonna 1995 Westerbergin työ palkittiin Pääkaupunkiseudun urheiluteko -valinnalla.
Westerberg kuoli vuonna 2015 ja hänet on haudattu Helsingissä Malmin hautausmaalle.
Harmaakaalisinappi

Harmaakaalisinappi eli hilmiö ("Erucastrum incanum", syn. "Hirschfeldia incana") on ristikukkaiskasveihin kuuluva yksivuotinen kasvilaji. Se on luokiteltu pitkään hilmiöiden sukuun, mutta siirretty kaalisinapeihin 2010-luvulla.
Ulkonäkö ja koko.
Harmaakaalisinappi kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Kasvi lyhytkarvainen ja väritykseltään harmahtava. Varren haarat ovat vankkoja ja siirottavia. Lehdet ovat ruodillisia, alimmat pariliuskaisia. Lehtilavan päättöliuska on iso, soikea ja hammaslaitainen, ylemmät lehdet ovat kapeita ja niukkahampaisia. Kukkien terälehdet ovat 7 mm leveitä ja väriltään vaaleankeltaisia. Suomessa harmaakaalisinappi kukkii elo-syyskuussa. Tiiviisti kukintorangan myötäiset lidut ovat 10–15 mm pitkiä ja 1–1,5 mm paksuja, lidun nokkaosa on 4–5 mm pitkä ja pulleahkotyvinen. 
Levinneisyys.
Harmaakaalisinappi on kotoisin Etelä-Euroopasta Välimeren alueelta. Fennoskandiassa laji on harvinainen tulokas. Suomessa laji on satunnainen uustulokas, jota on tavattu eri puolelta maata Oulun korkeudelle saakka.
Elinympäristö.
Suomessa harmaakaalisinappia on tavattu monissa tulokaslajeille tyypillisissä paikoissa, kuten myllyillä, satamissa, rautateillä ja kaatopaikoilla. Toisinaan sitä on tavattu myös lintujenruokintapaikoilla.
Käyttö.
Harmaakaalisinappi sopii myös ravintokasviksi.
Anthemiphyllia

 Anthemiphyllia on kivikoralleihin kuuluvan "Anthemiphylliidae" -heimon ainoa suku. Siihen kuuluu seitsemän nykyisin elävää lajia, ja kaksi, jotka tunnetaan fossiileista.
Ne ovat nappimaisia koralleja jotka elävät yksittäin muodostamatta koralliriuttaa. Koralliitin sisäpuoliset väliseinät eli septumit ovat hammaslaitaisia. Rungosta ei erotu muita rakennepiirteitä.
"Anthemiphyllia"-koralleja tunnetaan fossiileista 45 miljoonan vuoden takaa ja niitä elää edelleen. Nykyisin niitä tavataan tropiikin lämpimissä vesissä Indopasifisen merialueen ja Atlantin länsiosissa 50-700 metrin syvyydessä.