tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Denis Brodeur

Joseph Germain Stanislaus Denis Brodeur (12. lokakuuta 1930 Montréal, Kanada – 26. syyskuuta 2013) oli kanadalainen urheiluvalokuvaaja, jääkiekkomaalivahti ja olympiamitalisti.
Brodeur oli mukana Kanadan olympiapronssia Cortina d’Ampezzossa 1956 voittaneessa joukkueessa. Hän pelasi neljässä ottelussa.
Brodeur työskenteli myöhemmin urheiluvalokuvaajana. Hänelle tehtiin aivoleikkaus helmikuussa 2012, ja hän kuoli 26. syyskuuta 2013 82-vuotiaana.
Brodeurin poika Martin Brodeur on myös jääkiekkomaalivahti ja olympiavoittaja, jota yleisesti pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista jääkiekkomaalivahdeista.
Pyhän Hengen katedraali

Pyhän Hengen katedraali (, ), on Valko-Venäjän pääkaupungin Minskin historiallisessa keskustassa sijaitseva, vuosina 1633–1642 (toisen lähteen mukaan 1642–1687) rakennettu, kirkko. Se rakennettiin alkujaan katolisen bernardiininunnaluostarin kirkoksi. Luostarin perustamisen yhteydessä 1633 ensimmäinen kirkkorakennus rakennettiin puusta, mutta tämä korvattiin pian kivikirkolla.
Vuonna 1687 kivikirkko pyhitettiin Neitsyt Marian syntymän mukaan. Häntä kuvaava, ihmeitätekevänä kunnioitettu ikoni reliikkeineen oli paavi Urbanus VIII:n lahjoittama, ja se koristi aikoinaan kirkon pääalttaria. Benediktiininunnien luostari ja sen kirkko toimi 1800-luvun puoliväliin saakka. Vuonna 1853 luostari suljettiin ja sen nunnat siirrettiin Njasvižin nunnaluostariin.
Vuonna 1869 luostarialue annettiin ortodoksikirkolle. Kirkkorakennusta uudistettiin. Siitä aiottiin tehdä teologinen seminaari, joten kirkko pyhitettiin slaaviopettajien Kyrillos ja Metodios kunniaksi. Seuraavana vuonna kirkko kuitenkin pyhitettiin uudelleen Pyhän Hengen läsnäololle (laskeutumiselle). Slutskin Pyhän kolminaisuuden luostarista saapuneet munkit perustivat luostarialueelle ortodoksisen miesluostarin.
Nykyään se on Valko-Venäjän ortodoksisen kirkon pääkatedraali, samoin kuin sen Minskin ja Slutskin hiippakunnan keskuskirkko sekä Valko-Venäjän kirkon päämiehen, metropoliitta Filaretin kotikirkko. Se on Minskin suurimpia kirkjoja.
Kirkon ikoneista tunnetuimpiin lukeutuu Minskin Jumalanäidin ikoni, jota kunnioitetaan ihmeitätekevänä kuvana.
Luettelo televisiosarjan Isänmaan puolesta jaksoista

"Isänmaan puolesta" () on yhdysvaltalainen jännitysdraamasarja, jonka ovat luoneet Howard Gordon ja Alex Gansa.
Yleiskatsaus.
&lt;onlyinclude&gt;&lt;/onlyinclude&gt;
Jaksolista.
Ensimmäinen tuotantokausi (2011).
Huomioitavaa
Los Solidarios

Los Solidarios ('Solidaarisuus') oli 1920-luvun alussa Barcelonassa perustettu anarkosyndikalistinen aseellinen järjestö. Se syntyi vastavoimaksi Espanjan hallituksen ja työnantajajärjestöjen ammattiyhdistysliikkeeseen kohdistamaan painostukseen ja väkivaltaan. Ryhmä jatkoi myöhemmin taistelua myös diktaattori Miguel Primo de Riveran hallintoa vastaan. Los Solidariosin jäsenet kuuluivat anarkosyndikalistiseen Confederación Nacional del Trabajo -ammattiliittoon, jolla oli yli 250 000 jäsentä.
Los Solidariosin perustajia ja keskeisiä hahmoja oli tunnettu anarkisti Buenaventura Durruti. Hän oli jo aikaisemmin Ranskasta maanpaosta palattuaan ollut mukana San Sebastianin kaupungissa toimineessa Los Justicieros (Kostajat) -ryhmässä. Los Solidarios teki useita pankkiryöstöjä ja poliittisia murhia. Ryöstöistä tunnetuin oli syyskuussa 1923 Espanjan keskuspankin Banco de Españan Gijónin-konttorin ryöstö, josta anarkistit saivat saaliiksi yli 600 000 pesetaa ja haavoittivat pankinjohtajaa.
Poliittisista murhista merkittävin oli kardinaali Juan Soldevilla y Romeron surmaaminen pommi-iskulla kesäkuussa 1923. Romeron murha oli kosto ammattiyhdistysaktiivi Salvador Seguin ampumisesta, jonka takana oli espanjalainen työnantajaliitto. Kardinaali oli sen merkittävimpiä tukijoita ja rahoittajia. Jo kahta vuotta aiemmin, ennen Los Solidariosin varsinaista syntyä olivat katalonialaiset anarkistit surmanneet Madridissa pääministeri Eduardo Daton. Kardinaali Romeron murhan jälkeen suuri osa ryhmän jäsenistä joutui pakenemaan ulkomaille, aluksi Ranskaan ja myöhemmin Latinalaiseen Amerikkaan, jossa he tekivät pankkiryöstöjä ainakin Chilessä ja Argentiinassa. Eurooppaan palattuaan Los Solidariosin jäsenet suunnittelivat Espanjan kuninkaan Alfonso XIII:n murhaamista tämän Pariisin vierailun yhteydessä, mutta hanke paljastui ja ryhmä karkotettiin Belgiaan, josta he saivat oleskeluluvan.
Espanjan toisen tasavallan syntymisen aikaan vuonna 1931 Los Solidariosin aktivistit palasivat jälleen Espanjaan ja alkoivat toimia anarkistisen Federación Anarquista Ibérica -järjestön sisällä sen radikaalina siipenä. Tammikuussa 1932 järjestö organisoi kansannousun Kataloniassa yhdessä trotskilaisten kanssa. Espanjan sisällissodan syttyessä vuonna 1936 oli ryhmä jo käytännössä hajonnut, mutta sen jäsenet osallistuivat kuitenkin sotaan tuhansien muiden espanjalaisten anarkistien tavoin tasavaltalaisten rinnalla.
Eduardo Dato

Eduardo Dato e Iradier (12. elokuuta 1856 La Coruña – 8. maaliskuuta 1921 Madrid) oli espanjalainen poliitikko. Liberaalikonservatiivista puoluetta edustanut Dato toimi Espanjan pääministerinä vuosina 1913–1915, 1917 ja 1920–1921. Hänet murhattiin vuonna 1921.
Ura.
Dato valittiin Espanjan parlamenttiin eli cortesiin ensi kerran vuonna 1884, ja hän liittyi Francisco Silvelan johtamaan maltillisten konservatiivien ryhmään. Hän toimi sisäministeriön alivaltiosihteerinä vuonna 1892 ja sisäministerinä Silvelan ensimmäisessä hallituksessa 1899–1900 sekä oikeusministerinä Silvelan toisessa hallituksessa 1902–1903. Ministerinä Dato ajoi läpi uutta työlainsäädäntöä, jolla muun muassa säädeltiin nais- ja lapsityövoiman käyttöä teollisuudessa, määrättiin työläisille korvauksia työtapaturmista ja perustettiin erityinen työinstituutti valmistelemaan uutta lainsäädäntöä. Hänet valittiin vuonna 1907 Madridin pormestariksi ja hän oli myös Espanjan edustajainhuoneen puhemiehenä 1907–1909.
Dato tuli ensimmäisen kerran pääministeriksi lokakuussa 1913, kun konservatiivipuolueen johtaja Antonio Maura kieltäytyi muodostamasta hallitusta ellei hänen mahdottomina pidettyihin ehtoihinsa suostuttaisi. Konservatiivipuolue jakautui tämän jälkeen sisäisesti kahtia siten, että Dato johti puoluetta enemmistön tuella, mutta pieni jyrkän oikeistolainen siipi ryhmittyi Mauran ympärille. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua vuonna 1914 Daton hallitus julisti Espanjan puolueettomaksi. Se myös perusti Katalonialle rajoitettua itsehallintoa merkinneen "mancomunidad"-instituution. Daton ensimmäinen hallitus joutui eroamaan joulukuussa 1915.
Dato oli toisen kerran pääministerinä kesäkuusta lokakuuhun 1917. Hänen toinen hallituksensa keskeytti parlamentin istunnot ja peruutti tilapäisesti eräitä perustuslaillisia oikeuksia voidakseen tehokkaammin taistella lakkoliikkeitä ja kansalaislevottomuuksia vastaan. Daton kolmas pääministerikausi kesti huhtikuusta 1920 aina hänen maaliskuussa 1921 tapahtuneeseen murhaansa asti. Hänen kolmas hallituksensa muun muassa perusti Espanjan työministeriön ja yritti palauttaa konservatiivipuolueen yhtenäisyyden.
Murha.
Kahdella viimeisellä pääministerikaudellaan Dato tuli tunnetuksi ammattiliittoja vastaan aloittamastaan ”likaisesta sodasta”, joka käsitti ammattiyhdistysten jäseniin kohdistunutta hallituksen ja työnantajajärjestöjen painostusta ja väkivaltaa. Työnantajien palkkaamat asemiehet murhasivat useita ammattiyhdistysaktiiveja, ja heitä kuoli myös epäselvissä oloissa pidätettyinä ollessaan. 
Dato oli vuonna 1917 määrännyt armeijan hajottamaan yleislakon, ja yli 70 työläistä menetti siinä yhteydessä henkensä. Tapaus johti Daton toisen hallituksen eroon. Maaliskuussa 1921 kolme katalonialaista anarkistia surmasi Daton ampumalla hänet Puerta de Alcalán riemukaaren edustalla Madridissa.
Espanjan pankki

Banco de España on Espanjan keskuspankki. Se on jäsenenä Euroopan keskuspankin valvomassa Euroopan keskuspankkijärjestelmässä (EKPJ). Banco de España on perustettu vuonna 1782. 
Kesäkuusta 2018 pankin kuvernöörinä on toiminut Pablo Hernández de Cos.
Pankki kuuluu maailman keskeisimpien, rahajärjestelmän vakautta turvaavien keskuspankkien ja on jäsen Financial Stability Boardissa.
Markus Leppo

Markus Leppo (22. syyskuuta 1934 Viipuri – 28. huhtikuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja.
Leppo toimi 1957–1958 "Helsingin Sanomien" kuvatoimittajana, kunnes ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi ja valokuvaajaksi.
1960–1970-luvulla Leppo dokumentoi muun muassa suomalaista talonpoikaisarkkitehtuuria ja kirkkojen vaivaisukkoja. Vuonna 1973 Amos Andersonin taidemuseo esitteli Lepon vaivaisukkokuvia laajana multivisioesityksenä, ja 1970-luvun lopulla kuvat kiersivät näyttelynä Pohjoismaissa.
Vuonna 1987 hänelle myönnettiin valokuvataiteen valtionpalkinto.
1980-luvulla Leppo toimi vuonna 1984 perustamansa Suomen Yhdyspankin valokuvakokoelman intendenttinä.
Syyskuussa 2013 Marimekon plagiointikohussa tekstiilitaiteilija Maija Louekarin kuosin "Hetkiä" todettiin perustuvan Markus Lepon valokuvaan 1960-luvun Helsingistä.
Leppo on Maija Isolan tyttärentyttären isä.
Jaakonkukat

Jaakonkukat ja pantterinkidat ("Justicia") on akanttikasvien heimoon kuuluva suku. Sitä kutsutaan joskus tieteellisellä nimellä "Jakobinia". Sukuun kuuluu noin 700 lajia maailmanlaajuisesti esiintyen trooppisilla ja lämpimillä alueilla.
Ulkonäkö ja koko.
Kukkien värejä ovat roosa ja keltainen.
Elinympäristö.
Kasvit viihtyvät aurinkoisella tai puolivarjoisella kasvupaikalla.
Lajeja.
Suomenkielinen nimi on lajeilla:
Muita lajeja:
Käyttö.
Jaakonkukkia käytetään huonekasveina.
Isojaakonkukka

Isojaakonkukka ("Justicia carnea") on jaakonkukkien sukuun kuuluva laji. Sitä kutsutaan joskus tieteellisellä nimellä "Jakobinia carnea". Se kuuluu
akanttikasvien heimoon.
Kasvi latvotaan keväisin ja tällöin sitä voidaan lisätä latvapistokkaista.
Ulkonäkö ja koko.
Kukat ovat roosan väriset. Se voi kasvaa parhaimmillaan 1,5 metriä korkeaksi pensaaksi. Versot ovat monihaaraisia.
Levinneisyys.
Isojaakonkukka on kotoisin Brasiliasta.
Elinympäristö.
Kasvi viihtyy puolivarjossa lämpimällä kasvupaikalla. Ilmankosteuden tulee olla korkea, etenkin kesällä.
Käyttö.
Isojaakonkukkaa käytetään huonekasvina.
Käpyjaakonkukka

Käpyjaakonkukka eli onnenkäpy ("Justicia brandegeana") on jaakonkukkien sukuun kuuluva laji. Se kuuluu akanttikasvien heimoon.
Kasvia voidaan lisätä versopistokkaista.
Ulkonäkö ja koko.
Kukat ovat pienet. Ne ovat valkoisia, mutta niillä on punaruskeat suojuslehdet, jotka ovat koristeellisia.
Levinneisyys.
Onnenkäpy on kotoisin Meksikosta.
Elinympäristö.
Kasvi viihtyy aurinkoisella paikalla viileähkössä huoneessa.
Käyttö.
Onnenkäpyä käytetään huonekasvina.
Martti Hovi

Martti Kalervo Hovi (20. tammikuuta 1915 Virenoja, Orimattila – 6. helmikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Kemiran (ent. Rikkihappo) pääjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuosina 1955–1977 sekä johtokunnan päätoiminen puheenjohtaja 1977–1979.
Hovi kirjoitti ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta vuonna 1933 ja valmistui agronomiksi vuonna 1939. Vuonna 1952 hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden maisteriksi.
Hovi toimi talvisodan ja jatkosodan alussa hävittäjälentäjänä, mutta hänet kutsuttiin Valtion viljavaraston osastonjohtajaksi heikentyneen elintarviketilanteen vuoksi.
Vuonna 1940 Hovi aloitti nousujohteisen uransa Valtion Rikkihappo- ja Superfosfaattitehtaat Oy:ssä. Vuonna 1955 hänet nimitettiin yrityksen pääjohtajaksi. Hovi jäi tehtävästä eläkkeelle vuonna 1979.
Hoville myönnettiin vuorineuvoksen arvo vuonna 1964. Vuonna 1977 Helsingin yliopisto nimitti hänet maatalous- ja metsätieteiden kunniatohtoriksi.
Maija Louekari

Maija Louekari (s. 1982 Oulu) on suomalainen tekstiilitaiteilija. Hän opiskeli muotoilua ja sisustusta Taideteollisessa korkeakoulussa ja graafista suunnittelua Kööpenhaminassa.
Vuonna 2003 hän voitti ensimmäisen palkinnon Marimekon ja Taideteollisen korkeakoulun järjestämässä Nuoren elämän raamit -suunnittelukilpailussa kuosillaan "Hetkiä." Vuonna 2006 hänet palkittiin parhaasta kangasmuotoilusta Elle Deco International Design Awards (EDIDA) 2005 -kilpailussa.
Louekari on suunnitellut Marimekolle monia painokuoseja, asusteita ja sisustusesineitä. Syyskuussa 2013 eräässä Marimekkoa kohdanneessa plagiointikohussa hänen "Hetkiä"-kuosinsa todettiin pohjautuvan Markus Lepon valokuvaan 1960-luvun Helsingistä.
Louekari asuu avoliitossa graafikko Kasper Strömmanin kanssa.
Visti

Visti on neljän hengen korttipeli, jossa pakkana toimii tavallinen 52 kortin pakka. Bridge kuitenkin nousi sitä suositummaksi peliksi 1890-luvulla. Pelaajat jaetaan kahteen joukkueeseen ja pelin tavoite on saada vähintään seitsemän tikkiä omalle joukkueelleen.
Väinö Hovi

Väinö Toivo Hovi (29. syyskuuta 1913 Muolaa – 11. heinäkuuta 1982 Turku) oli suomalainen fyysikko. Hän oli Turun yliopiston fysiikan professori 1953–1977 ja samalla yliopiston Wihurin fysiikantutkimuslaitoksen johtaja 1957–1977. Hän tutki kiinteän olomuodon ja matalien lämpötilojen fysiikkaa ja myös ydinfysiikkaa. 
Hoville myönnettiin Wihurin kansainvälinen palkinto 1961.
Indoli-3-aldehydi

Indoli-3-aldehydi (C9H7NO) on aldehydiryhmän sisältävä indolin johdannainen. Yhdistettä voidaan käyttää valmistettaessa värejä ja muita orgaanisia yhdisteitä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Indoli-3-aldehydi on huoneenlämpötilassa kiinteää valkoista ainetta. Se liukenee pienessä määrin veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin. Yhdiste reagoi aromaattisille aldehydeille tyypillisin tavoin muun muassa bentsoiinikondensaatiolla ja Cannizzaro-reaktiolla sekä muodostaa oksiimeja, fenyylihydratsoneja ja semikarbatsoneja. 
Indoli-3-aldehydiä voidaan valmistaa Vilsmeier-reaktiolla indolista, formyylimetyylianiliinista tai dimetyyliformamidista ja fosforyylikloridista. Yhdistettä voidaan syntetisoida myös Reimer–Tiemann-reaktiolla indolin reagoidessa kloroformin kanssa emäksisissä olosuhteissa. Tällöin eniten muodostuva tuote on kuitenkin usein 3-kloorikinoliini.
Indoli-3-aldehydiä voidaan käyttää tryptofaanin ja väriaineiden synteesissä. Siitä saadaan indigoa tai N-alkyyli-γ-pikoliniumsuolojen kanssa kondensaatiolla kirkaankeltaista dimetiinisyaniineihin kuuluvaa väriainetta.
Joni Nousiainen

Joni Pertti Kalevi Nousiainen (s. 26. lokakuuta 1985 Kitee) on suomalainen pelaajauransa lopettanut pesäpalloilija, joka pelasi Superpesistä kasvattajaseurassaan Kiteen Pallossa sekä Joensuun Mailassa.
Nousiainen pelasi Superpesiksessä 256 runkosarjaottelua tehoin 15+45 lyötyä, 175 tuotua juoksua sekä 862 kärkilyöntiä, joista suurin osa ykköspesälle. Ulkokentällä Nousiainen pelasi yleisimmin kopparina tai polttolinjassa.
Superpesiksen pudotuspeleissä Nousiainen pelasi yhteensä 64 ottelua. Näissä otteluissa hän löi 1+8 juoksua, toi 46 juoksua ja saavutti 219 kärkilyöntipistettä. Nousiainen voitti Kiteen Pallossa SM-kultaa vuonna 2005 ja Joensuun Mailassa SM-pronssia vuonna 2013.
Nousiainen asuu Joensuun Karhunmäessä vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa. Hän työskentelee puutavarayhtiö PrimaTimberin toimitusjohtajana sekä väliaikaisesti myös Joensuun Mailan edustusjoukkueiden toimintaa pyörittävän Super-JoMa Oy:n toimitusjohtajana.
Janne Juutinen

Janne Markus Antero Juutinen (s. 15. helmikuuta 1994 Hyvinkää) on suomalainen jääkiekkoilija, joka on pelannut urallaan kuusi SM-liigaottelua HIFK:ssa ja 78 Mestis-ottelua Kiekko-Vantaalla. HIFK:ssa hän voitti keväällä 2012 A-nuorten Suomenmestaruuden, ja vuonna 2012 hän edusti Suomea 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Ura.
Seuraura.
Juutinen on Nurmijärven Kurran kasvatti, mutta siirtyi jo juniori-ikäisenä Helsingin IFK:hon. Hän voitti C-nuorten SM-hopeaa vuonna 2010 ja A-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2012. Juutinen ehti edustaa HIFK:n A-nuoria kaudella 2012–2013 mm. Junior Club World Cupissa, mutta hän oli loukkaantumisen takia sivussa koko A-nuorten SM-liigan runkosarjan ajan.
Kaudella 2013–2014 Juutinen debytoi SM-liigassa. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 28. syyskuuta 2013 Saimaan Palloa vastaan. Kaikkiaan Juutinen pelasi kauden aikana viisi SM-liigaottelua. Kauden 2014–2015 hän pelasi lähes kokonaan lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa, jossa ensimmäinen kokonainen kausi miesten sarjoissa toi 42 runkosarjaottelussa tehot 4+2=6. Juutinen pelasi HIFK:ssa yhden SM-liigaottelun.
Kauden 2015–2016 Juutinen pelasi kokonaan lainalla Kiekko-Vantaassa ja kauden 2016–2017 III-divisioonan KHT:ssa.
Maajoukkueura.
Juutinen pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012. Yhteensä hän on pelannut 15 poikien maaottelua.
Vaišyo

Vaišyo (, ’antaumuksellisuus, riippuvuus’) on kolmanneksi korkein kasti intialaisessa kastijärjestelmässä , johon kuuluvat maanviljelijät, kauppiaat ja rahanlainaajat.
Kastiin kuuluvat tunnustavat bramiini-kastin ylemmyyden, mutta eivät välttämättä osoita samanlaista asennetta kshatriya-kastia kohtaan. Vaišyot noudattavat yleensä tiukasti säännöksiä, jotka koskevat elintarvikkeita ja vielä tarkemmin yrittävät välttää rituaalista saastumista. Vaišyoiden perinteisen elinkeinot liittyvät kauppaan ja pankkitoimintaan. He yrittävät olla tekemättä fyysistä työtä, mutta joskus he ovat mukana vuokratilallistensa maatöissä.
Šudra

Šudra () on intialaisessa kastijärjestelmässä neljäs kasti, joka on kuvattu "Purusha Sukta"- ja "Rig Veda"-teoksissa. Muut kolme varnaa ovat bramiinit (papit), kshatriyat (sotilaat ja aateliset) ja vaišyot (maanviljelijät, karjankasvattajat ja kauppiaat). Šudra-kastiin kuuluvien tehtävä on palvella kolmea muuta varnaa. Šudra-kastiin kuuluvat perinteisesti maanviljelijät ja käsityöläiset.
Kiinanherhiläinen

Kiinanherhiläinen, suomalaisissa uutislähteissä kutsuttu nimellä ”Aasian jättiherhiläinen” ("Vespa mandarinia") on maailman suurin herhiläislaji. Sen vartalo voi kasvaa 50 millimetrin mittaiseksi ja siipien kärkiväli 76 millimetriin. Sen pistin on noin 6 millimetrin pituinen. Kiinanherhiläinen tuottaa erittäin voimakasta hermomyrkkyä, ja sen pistot voivat olla ihmisille tappavia. Esimerkiksi Japanissa lajin pistoon kuolee vuosittain noin 40 ihmistä.
Hunajamehiläiset puolustautuvat.
Japanilaiset hunajamehiläiset ovat osana kiinanherhiläisen ravintokokonaisuutta. Japanilaiset hunajamehiläiset kuitenkin puolustautuvat kiinanherhiläisiä vastaan siten, että kun kiinanherhiläinen on tunkeutumassa mehiläispesään, japanilaiset hunajamehiläiset kasaantuvat palloksi herhiläisen ympärille peittäen sen kokonaan ja estäen sen mahdollisuuden puolustautua. Tämän jälkeen ne alkavat heiluttaa lihaksiaan aggressiivisesti, samalla tavalla kuin ne tekevät silloin, kun ne lämmittävät parveaan sen ollessa kylmä. Tämä toiminta nostaa pallon lämpötilaan kriittiseen pisteeseen, 46 celsiukseen.
Tämän lisäksi pallon sisällä hiilidioksidin määrä nousee mehiläisten valtavan määrän takia. Mehiläiset itse sietävät jopa 50 celsiuksen lämpötiloja, mutta herhiläinen ei voi selvitä kuuman lämpötilan ja hiilidioksidin määrän yhdistelmästä, vaan se kuolee.
Scott Clifton

Scott Clifton Snyder (31. lokakuuta 1984 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jolla on skotlantilais-venäläiset sukujuuret. Suomessa Scott Clifton lienee parhaiten tunnettu Liam Spencerin roolista televisiosarjassa "Kauniit ja rohkeat".
Ura.
Ennen läpimurtoaan saippuasarjoissa hän vieraili muun muassa televisiosarjoissa "Roswell" ja "Amyn lailla". Vuonna 2003 hän sai roolin päiväsaippuasta "General Hospital", jossa hän näytteli Dillon Quartermainea vuoteen 2007 asti. Vuosina 2009–2010 hän näytteli Schuyler Joplinia saippuasarjassa "One Life to Live". Vuodesta 2010 lähtien hän on näytellyt "Kauniissa ja rohkeissa".
Yksityiselämä.
Scott Clifton on tunnettu ateisti. Hänellä on oma Youtube-kanava nimellä "Theoretical Bullshit", jossa hän käsittelee muun muassa ateismia ja kritiikkiä uskontoa ja etenkin kristinuskoa vastaan. Scott Clifton meni naimisiin Nicole Lampsonin kanssa vuonna 2012.
Aiheesta muualla.
Scott Cliftonin Youtube-kanava (TheoreticalBullshit)
Arne Mikk

Arne Mikk (s. 18. huhtikuuta 1934 Viljandi, Viro) on virolainen kulttuurivaikuttaja, teatteripersoona, pitkäaikainen Viron kansallisooppera Estonian pääohjaaja, Saarenmaan oopperapäivien taiteellinen johtaja ja dosentti Viron Musiikkiakatemiassa.
Varhaisnuoruus ja lauluopinnot.
Vuonna 1952 Arne Mikk kirjoitti ylioppilaaksi Viljandin II lukiosta ja aloitti lauluopinnot Tallinnan Musiikkikoulussa professori Aleksander Arderin kurssilla. Hän avioitui vuonna 1960 Reet Aulen kanssa ja lapset syntyivät Jaak (1961), Mart (1964) ja Rein (1973). Vuosina 1956–1961 Arne Mikk opiskeli Tallinnan Valtiollisessa Konservatoriossa.
Laulajana.
Vuosina 1952–1955 ja 1961–1963 Arne Mikk kuului Estonia-teatterin oopperakuoroon ja vuosina 1963–1966 hän lauloi monissa oopperarooleissa muun muassa Wolfgang Amadeus Mozartin Taikahuilussa ja Giacomo Puccinin La bohèmessa. 
Ohjaajaharjoittelijana.
Dramaturgina ja Estonia-teatterin musiikki- ja kirjallisuusjohtajan assistenttina Arne Mikk toimi vuosina 1963–1966 ja sen jälkeen vuosina 1966–1970 hän oli ohjaajan assistentti. 
Ohjaajana Estonia-teatterissa.
Vuonna 1970 aloitti Aarne Mikk Estonia-teatterin oopperaohjaajana, vuonna 1977 hän hoiti pääohjaajan sijaisuutta ja vuosina 1978–1995 hän oli Viron kansallisooppera Estonian pääohjaaja. Vuoden 2002 syyskaudesta lähtien aina 2004 asti hän oli Viron kansallisooppera Estonian luovana johtajana. Viron kansallisooppera Estonian 100-vuotisjuhlagaalan ohjasi Arne Mikk 6. syyskuuta 2013, Viron kansallisooppera Estoniassa esitetään 12. huhtikuuta 2014 Arne Mikkin viimeinen ooppera ohjaus Paul Hindemithin kamariooppera Pitkä joulupäivällinen (Pikk jõulueine). Maaliskuussa 2015 Arne Mikk ohjasi Viron kansallisooppera Estoniassa Georg Otsin muistokonsertin Gala Concert - Georg Ots 95.
Oopperaohjaukset.
Arne Mikk on opiskellut vuonna 1972 Berliinissä Berliinin Koomisessa Oopperassa ohjaajanaan oopperan johtaja Walter Felsenstein sekä vuosina 1974–1975 Moskovan Bolšoi-teatterissa ohjaajanaan Bolšoin pääohjaaja Boris Pokrovski. Arne Mikk on ollut myös vierailevana ohjaajana Bolšoi-teatterissa, Moskovan kamarioopperassa, Teatro Colónissa sekä oopperataloissa Schwerinissa, Krasnojarskissa, Tampereella, Lahdessa, Helsingissä ja Turussa. Mikk on ohjannut kaikkiaan yli 60 musiikkiteosta.
Arne Mikkin tärkeimmät ohjaukset:
Saarenmaan Oopperapäivät.
Kuressaaren Oopperapäivät -festivaalien järjestelyvastuu siirtyi vuonna 2007 Eesti Kontsertille. Juhlien uudeksi nimeksi tuli Saarenmaan oopperapäivät ja taiteelliseksi johtajaksi nimitettiin Arne Mikk.
Rudolf Tobias 150.
Viron ensimmäisen koulutetun säveltäjän Rudolf Tobiaksen 150-vuotisjuhlia vietettiin Hiidenmaalla 28.5.2023 –17.6.2023. Arne Mikk oli juhlien taiteellinen johtaja.
Reet ja Arne Mikkin säätiö.
Perustettiin Reet Mikkin kuoleman jälkeen. Peruspääoma (10 000 €) on saatu kerättyä. Säätiö jakaa stipendejä nuorille virolaisille laulajille. Ensimmäinen stipendi myönnetään joulukuussa 2013.
Viirukipuaja

Viirukipuaja ("Xiphorhynchus obsoletus") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Viirukipuajaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Sitä on kvuattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aasianherhiläinen

Aasianherhiläinen ("Vespa velutina") on Aasiasta peräisin oleva herhiläislaji. Laji on kooltaan hiukan eurooppalaista herhiläistä pienempi. Aasianherhiläisen voi myös tunnistaa keltaisista jaloista. Aasianherhiläinen on iso tumma myrkkypistiäinen: kuningatar voi olla 30 mm, koiras 25 mm ja työläinen 20 mm pitkä.
Aasianherhiläisen alalaji "V. v. nigrithorax" on alkanut levitä 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä myös Eurooppaan. Ensimmäiset havainnot lajista Ranskassa tehtiin vuonna 2004 ja sen on arveltu levinneen Eurooppaan kansainvälisen kaupan kuljetuksissa. Kolme vuotta myöhemmin alueella oli paikannettu jo 1 613 pesää, joista kaukaisin oli jo 300 kilometrin päässä ensimmäisestä havainnosta. Vuonna 2011 lajin oli todettu levinneen myös Espanjan Baskimaahan ja pesähavaintoja oli yli 4 000. Lajia pidetään uhkana erityisesti tarhamehiläisille, joita aasianherhiläinen käyttää ravinnokseen. Eurooppalaiset tarhamehiläiset eivät osaa puolustautua aasianherhiläisten hyökkäyksiä vastaan. Ihmistä kohtaan laji ei ole erityisen aggressiivinen, mutta sen pisto voi olla vaarallinen allergisille ihmisille. Aasianherhiläisen arvellaan leviävän edelleen Länsi-Euroopassa erityisesti Atlantin rannikoilla ja Välimeren pohjoisrannikolla.
Valkokaulakipuaja

Valkokaulakipuaja ("Xiphorhynchus fuscus") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Valkokaulakipuajaa tavataan Brasilian itäosissa, Paraguayn eteläosissa ja Argentiinan koillisosissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viiruhuppukipuaja

Viiruhuppukipuaja ("Xiphorhynchus ocellatus") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Viiruhuppukipuajaa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Loistokipuaja

Loistokipuaja ("Xiphorhynchus elegans") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Loistokipuajaa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Helmirintakipuaja

Helmirintakipuaja ("Xiphorhynchus spixii") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Helmirintakipuajaa tavataan Brasiliassa Amazonin altaan itäosissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kastanjaperäkipuaja

Kastanjaperäkipuaja ("Xiphorhynchus pardalotus") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kastanjaperäkipuajaa tavataan Brasilian pohjoisosissa, Ranskan Guayanassa, Guyanassa, Surinamessa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen kannankehitys on laskeva. Se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota olevan vaarassa.
Säämiskäkurkkukipuaja

Säämiskäkurkkukipuaja ("Xiphorhynchus guttatus") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Säämiskäkurkkukipuajaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjois- ja keskiosissa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen kannankehitys on laskeva. Laji on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota olevan vaarassa.
Elinympäristö.
Säämiskäkurkkukipuaja elää pääasiassa kosteissa alankoalueiden metsissä, mutta lajin elinympäristöt vaihtelevat levinneisyysalueen eri osissa. Säämiskäkurkkukipuaja on yleisimmillään alle 900 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta sitä tavataan harvinaisempana korkeammallakin. Venezuelassa sitä tavataan paikallisesti 2 400 metrin korkeudella.
Elintavat.
Säämiskäkurkkukipuaja käyttää ravinnokseen pääasiassa niveljalkaisia, mutta myös pieniä selkärankaisia. Säämiskäkurkkukipuajaa tavataan säännöllisesti myös sekaparvissa muiden lajien kanssa.
Kaakaokipuaja

Kaakaokipuaja ("Xiphorhynchus susurrans") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kaakaokipuajaa tavataan Keski- ja Etelä-Amerikassa Hondurasista Kolumbiaan, Venezuelaan ja Trinidad ja Tobagoon asti. Sen on kuvattu olevan melko yleinen tai yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Norsunluukipuaja

Norsunluukipuaja ("Xiphorhynchus flavigaster") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Norsunluukipuajaa tavataan Meksikossa ja Keski-Amerikassa. Sen kannaksi arvioidaan 500 000–4 999 999 yksilöä, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Täpläkipuaja

Täpläkipuaja ("Xiphorhynchus erythropygius") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Täpläkipuajaa tavataan Meksikosta Ecuadoriin ulottuvalla alueella. Sen kannaksi arvioidaan 50 000-499 999 yksilöä, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kolmiotäpläkipuaja

Kolmiotäpläkipuaja ("Xiphorhynchus triangularis") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kolmiotäpläkipuajaa tavataan Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Herhiläiset

Herhiläiset ("Vespa") ovat yhteiskunta-ampiaisten suku, jonka lajit ovat hyvin kookkaita, kookkaimmat saavuttavat jopa 5 cm ruumiinpituuden.
Sukuun kuuluu noin 25 lajia, joiden luontaiset levinneisyysalueet ovat Itä- ja Kaakkois-Aasiassa. Vain herhiläisen ("Vespa crabro") levinneisyys ulottuu Eurooppaan saakka. Ihmisen kuljettamina vieraslajeina Välimeren alueen Eurooppaan ovat kotiutuneet 2000-luvun aikana lajit "Vespa orientalis" ja "Vespa velutina".
Herhiläiset saalistavat muita hyönteisiä ravinnoksi toukilleen. Aikuiset hyönteiset käyvät harvoin kukilla, mutta puiden mahlavuodot houkuttavat niitä. Eräät kaakkoisaasialaiset lajit ovat hyvin erikoistuneita mehiläispesien ryöstäjiä ja sattavat aiheuttaa merkittävää tuhoa mehiläistarhoille. Herhiläisyhdyskunnan pesä sijaitsee lajista riippuen joko suojassa puun tai kallionkolossa taikka avoimesti näkyvillä.
Pedro Páez

Pedro Páez Xaramillo (1564 Olmeda, Espanja – 20. toukokuuta 1622 Gorgora, Etiopia) oli espanjalainen jesuiittapappi, joka toimi lähetystyössä Etiopiassa.
Páez liittyi jesuiittajärjestöön vuonna 1582 ja matkusti vuonna 1588 Intian Goaan. Hän oli ensimmäisen kerran matkalla Etiopiaan jo vuonna 1589, mutta jäi turkkilaisten merirosvojen vangiksi ja joutui elämään orjuudessa vuoteen 1596, minkä jälkeen hän palasi Goaan. Etiopiaan hän pääsi lopulta vuonna 1603. Páez opetteli kahta paikallisista kielistä, käänsi katekismuksen sekä kirjoitti teoksen Etiopian historiasta ja tutkielman Etiopian kirkon ”virheellisistä” opeista. Hän onnistuikin käännyttämään joitain etiopialaisia katolisuuteen.
Páez jäljitti vuonna 1618 Sinisen-Niilin alkulähteeksi Tanajärven. Jo muinaiset egyptiläiset olivat mahdollisesti tienneet Sinisen-Niilin alkavan Tanajärvestä, mutta Páez löysi joen alkukohdan uudelleen.
Juhani Myyryläinen

Juhani Myyryläinen (s. 17. marraskuuta 1992 Kitee) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Imatran Pallo-Veikkoja. Myyryläinen oli edustanut koko vuonna 2008 alkaneen Superpesis-uransa ajan kasvattajaseuraansa Kiteen Palloa, kunnes siirtyi nousijajoukkue Imatraan kaudelle 2017. Myyryläisen ulkopelipaikka on ykkösvahti. Myyryläinen on pelannut Superpesiksen runkosarjassa 127 ottelua, joissa hän on lyönyt kunnarin ja 12 juoksua ja tuonut 25 juoksua sekä kerännyt 138 kärkilyöntiä. Pudotuspeleissä Myyryläinen on pelannut 13 ottelua, joissa hän on lyönyt ja tuonut yhden juoksun sekä kerännyt 14 kärkilyöntiä.
Frumentius

Pyhä Frumentius oli 300-luvulla elänyt piispa, jonka katsotaan tuoneen kristinuskon Etiopiaan.
Frumentius oli alkujaan filosofian opiskelija Tyyroksessa, mutta hän joutui jossain vaiheessa yhdessä ystävänsä Aedesioksen kanssa etiopilaisten vangiksi ja hänet tuotiin valtakunnan silloiseen pääkaupunkiin Aksumiin. Hänestä tuli palvelija Aksumin kuninkaan hovissa ja hän onnistui käännyttämään tämän kristinuskoon. Hallitsijan kuoltua Frumentiuksesta tuli nuoren kruununperijä Ezanan opettaja ja merkittävä vaikuttaja.
Frumentius antoi Aksumissa vieraileville kristityille roomalaisille kauppiaille oikeuden harjoittaa uskontoaan avoimesti. Jossain vaiheessa hän vieraili Aleksandriassa piispa Athanasioksen luona. Athanasios nimitti Frumentiuksen Aksumin piispaksi ja pyysi häntä rakentamaan Etiopian kirkon ortodoksisen suuntauksen oppien mukaan. Frumentius seurasi aleksandrialaista suuntausta ja torjui areiolaisuuden Itä-Rooman keisari Constanius II:n painostuksesta välittämättä.
Frumentiuksen saavutukset teki tunnetuksi historioitsija Rufinus Aquileialainen, joka tapasi Tyyrokseen palanneen Aedesioksen. Rufinuksen mukaan Frumeniusta kutsuttiin Etiopiassa nimellä abuna (”isämme”), joka on edelleen Etiopian ortodoksisessa kirkossa patriarkkojen arvonimi. Hänet tunnetaan myös amharankielisellä nimellä "Abba Salama". Frumentiuksen muistopäivää vietetään roomalais-katolisessa kirkossa 27. lokakuuta, orientaaliortodoksissa kirkoissa 30. marraskuuta ja koptilaisessa kirkossa 18. joulukuuta.
Eino Leino (toimittaja)

Eino Ilmari Leino (s. 21. marraskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän kirjoitteli jo lukioluokilla Helsingin Sanomiin ja Ilta-sanomiin. Kirjoitettuaan 18-vuotiaana ylioppilaaksi Helsingin Normaalilyseosta hän meni toimitusharjoittelijaksi Helsingin Sanomiin. Hän toimi lehdessä myös popmusiikin arvostelijana. Journalistinurastaan hän on suurimman osan työskennellyt Apu-lehdessä ja siirtynyt toimittajanuransa lopulla ja eläkkeelle päästyään kirjailijaksi. Leino on naimisissa ja hänellä on yksi poika ja yksi pojanpoika.
Toimittajana.
Helsingin Sanomien jälkeen Leino työskenteli STT:ssä uutistoimittajana ja uutisten lukijana, Ilta-Sanomissa uutistoimittajana ja reportterina ja liki 30 vuotta aikakauslehti Avussa. 
Keväällä 2000 Leino oli Veikka Gustafssonin ja kolmen amerikkalaisen vuorikiipeilijän Annapurna-retkikunnassa lähestymismarssilla Annapurna-vuoren (8 091 m) perusleiriin. Reitti kulki runsaan 5 000 metrin korkeudesta 4 200 metrin korkeudella olevaan Annapurnan perusleiriin. Matka kesti kuukauden. 
Eläkeläisenä hän jatkaa kirjoittamista. Henkilöhaastatteluja ja reportaaseja häneltä on julkaistu muun muassa Suomen Kuvalehdessä, Avussa, Seurassa, Ilta-Sanomissa, Iltalehdessä, Vivassa, Johtoporras-lehdessä, Askel-lehdessä ja Helsingin seurakuntayhtymän Kirkko ja kaupunki -lehdessä.
Charles Hardinge

Charles Hardinge, paroni Hardinge of Penshurst (20. kesäkuuta 1858 Lontoo – 2. elokuuta 1944 Penshurst, Kent) oli brittiläinen diplomaatti ja virkamies, joka toimi Intian varakuninkaana vuosina 1910–1916.
Charles Hardinge oli vuosina 1844–1848 Intian kenraalikuvernöörinä toimineen Henry Hardingen pojanpoika. Hardinge aloitti diplomaattiuransa 1880 ja toimi 1903–1904 ulkoministeriön apulaisalivaltiosihteerinä, 1904–1906 suurlähettiläänä Pietarissa ja 1906–1910 ulkoministeriön vakinaisena alivaltiosihteerinä. Hänen katsottiin vaikuttaneen Englannin ja Venäjän ententesopimuksen syntyyn vuonna 1907. Vuonna 1910 hänet korotettiin Hardinge of Penshurstin paroniksi ja nimitettiin Intian varakuninkaaksi. Varakuninkaana Hardinge peruutti George Curzonin kaudella suoritetun epäsuositun Bengalin jakamisen ja ilmoitti joulukuussa 1911 kuningas Yrjö V:n vierailun yhteydessä pääkaupungin siirtämisestä Kalkutasta Delhiin. Hänen hallintokautensa alkuvuosia leimasi poliittinen levottomuus ja väkivaltaisuus. Saapuessaan 22. joulukuuta 1912 virallisesti Delhiin hän joutui pommiattentaatin kohteeksi ja haavoittui vakavasti.
Myöhemmin Hardingen suhteet intialaisnationalisteihin paranivat merkittävästi. Syinä tähän olivat hallintoa intialaisille raottanut vuoden 1909 Indian Councils Act (niin sanottu Morleyn–Minton reformi), Hardingen arvostelu Etelä-Afrikan intialaisvastaista maahanmuuttolakia kohtaan sekä hänen ilmaisemansa myötätunto Mahatma Gandhin johtamalle väkivallattoman vastarinnan liikkeelle. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua vuonna 1914 Hardinge kiiruhti tukemaan emämaan sodankäyntiä lähettämällä Britannian armeijaan lähes kaikki Intiasta liienneet brittijoukot sekä suuret määrät intialaisia sotilaita. Palattuaan kotimaahan Hardinge toimi 1916–1918 uudelleen ulkoministeriön alivaltiosihteerinä ja johti Irlannin pääsiäiskapinan syitä tutkinutta komissiota. Hänen toimintaansa Mesopotamian ennalta ehkäisevän hyökkäyksen valmisteluissa arvosteltiin, minkä johdosta hän tarjoutui eroamaan, mutta eronpyyntö evättiin. Hardinge toimi vielä suurlähettiläänä Pariisissa 1920–1922.
Arne Ljungqvist

Arne Gunnar Gunnarsson Ljungqvist (s. 23. huhtikuuta 1931 Tukholma) on ruotsalainen lääketieteen tohtori, professori, urheilujohtaja ja entinen mestarikorkeushyppääjä. Hän on tullut tunnetuksi antidopingtoiminnasta toimiessaan Kansainvälisessä yleisurheiluliitossa (IAAF) ja Kansainvälisessä olympiakomiteassa (KOK) sekä WADAssa.
Urheilu-urallaan Arne Ljungqvist saavutti 15. sijan korkeushypyssä Helsingin vuoden 1952 kesäolympialaisissa tuloksella 190 cm. Samana vuonna hän voitti Ruotsin mestaruuden tuloksella 196 cm. Hänen henkilökohtainen ennätyksensä 201 cm on myös samalta vuodelta. Hyppytyylinä hän käynti ajalle tyypillistä saksityyliä. Nuoruudessaan hän oli Ruotsin juniorimestari niin korkeus- ja seiväshypyssä kuin myös keihäänheitossa. Urheilu-urallaan hän edusti tukholmalaisia Bromma IF:ää ja Westermalms IF:ää. 
Ammatissa hän on suuntautunut lääketieteeseen. Hän valmistui lääkäriksi 1959, valittiin apulaisprofessoriksi 1967 ja professoriksi 1969 Karoliinisessa Instituutissa. Hän toimi vuosina 1983–1992 Karoliinisessa patologian professorina. Sen jälkeen hän toimi vuosian 1992–1996 Ruotsin voimistelu- ja urheilukorkeakoulun rehtorina. Hänelle myönnettiin vuonna 2001 Kuninkaallisen teknillisen korkeakoulun (KTH) Suurpalkinto perusteena "”lääketieteen tutkimus ja aktiivisuus dopingin vastaisessa työssä”".
Urheilu-uransa jälkeen on ollut Ruotsin yleisurheiluliiton johtotehtävissä. Hän oli liiton hallituksen jäsen 1971–1973, liiton puheenjohtaja 1973–1981 sekä valtakunnan urheiluliiton hallituksen jäsen 1975–1989. Ruotsin olympiakomiteaan hänet valittiin vuonna 1989 ja Ruotsin urheilun valtakunnanliiton puheenjohtajaksi 1989–2001. Hän oli ensimmäinen ei-kuninkaallinen tässä tehtävässä.
Kansainvälisen toiminnan Arne Ljungqvist aloitti toimimalla vuosina 1976–1981 IAAF:n hallituksen jäsenenä, vuosina 1981–1999 IAAF:n varapuheenjohtajana, vuosina 1999–2007 ensimmäisenä varapuheenjohtajana. Ammatillisen taustana perusteella hänestä tuli näkyvä hahmo dopingista vastaavissa IAAF:n komiteoissa. Hän toimi IAAF:n lääketieteen ja antidopingkomiteassa vuosina 1981–2004. 
Ljunqvistin rooli doping-kysymyksissä tuli näkyvämmäksi, kun hän työskenteli KOK:ssa, ensin lääketieteellisen komitean jäsenenä vuosina 1987–2002 ja sen puheenjohtajana prinssi Alexandre de Meroden jälkeen vuodesta 2003. Hänestä tuli KOK:n jäsen 1994 ruotsalaisen Matts Carlgrenin KOK-jäsenyyden päätyttyä. Doping-kysymyksiä varten perustettiin erillinen organisaation WADA, ja siinä Arne Ljunqvist on toiminut alusta pitäen eli vuodesta 1999 sen johtokunnan jäsenenä ja vuodesta 2008 sen varapuheenjohtajana. Toimistaan hän sai vuonna 2009 Ruotsin urheiluakatemian kunniapalkinnon.
Muita tehtäviä Arne Ljungqvistillä on muun muassa toiminta hovin läheisyydessä kamariherrana 1977–1986 ja sen jälkeen kabinettikamariherrana.
Johan Fredrik Selin

Johan Fredrik Selin (15. kesäkuuta 1878 Viipuri – 15. heinäkuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen lakimies, joka toimi Viipurin hovioikeuden presidenttinä.
Selinin vanhemmat olivat kaartinluutnantti Frans Emil Selin ja Marie Antoinette Synnerberg. Hän tuli hovioikeuden auskultantiksi 1900 ja Viipurin hovioikeuden kanslistiksi 1909 sekä kirjaajaksi ja notaariksi 1909. Yhdenvertaisuuslain vastustamisen takia Selin oli vangittuna kahdeksan kuukautta Pietarissa Krestyn vankilassa. Viipurissa hän toimi asianajajana 1907-1917, kunnes tuli hovioikeuden viskaaliksi ja asessoriksi 1917 ja hovioikeuden neuvokseksi 1918. Toimittuaan hovioikeuden varapresidenttinä vuodesta 1927 hänestä tuli sen presidentti 1929. Vuodesta 1934 Selin toimi Helsingin tuomiokunnan tuomarina. Viipurissa Selin osallistui kunnallispolitiikkaan, kuului ruotsalaisen seurakunnan kirkkoneuvostoon 1924-1934 ja toimi Viipurin museon johtokunnan puheenjohtajana. Hän oli lisäksi muun muassa Suomen tuomariliiton ja Kihlakunnantuomareiden yhdistyksen varapuheenjohtaja.
Selinin puoliso vuodesta 1902 oli Helmi Tawast. Hän rakennutti vuonna 1939 silloisen Helsingin maalaiskunnan alueelle Laajasalon kartanon maille huvilan, Villa Degerön.
New York (Paloma Faithin kappale)

New York on brittiläisen laulaja-lauluntekijä Paloma Faithin kappale hänen Do You Want the Truth or Something Beautiful?-studioalbumilta. Se julkaistiin singlenä 13. syyskuuta 2009. Kappaleesta on julkaistu myös remix-versio, jolla duetoi räppäri Ghostface Killah. Kappaleelle on tehty myös Vaughan Arnellin ohjaama musiikkivideo, joka ohjasi myös Robbie Williamsin Bodiesin musiikkivideon. Video julkaistiin 2. elokuuta 2009.
Kappalelista.
Digitaalinen lataus
Irina Hudova

Irina Hudova (17. kesäkuuta 1926 Viipuri – 20. heinäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen tanssitaiteilija ja -pedagogi, joka työskenteli Suomen Kansallisbaletin johtajana 1972–1973. Hän oli taiteilijaprofessori 1972–1975.
Hudova oli baletin jäsen 1947–1955, ensitanssijatar 1949–1955. Sen jälkeen hän työskenteli pääasiassa ulkomailla vierailijaprofessorina Lontoossa Royal Ballet Companyssa 1963–1969, Milanossa Teatro alla Scalassa 1970–1978, Tokiossa 1976 ja 1979–1980 sekä balettimestarina Ankarassa ja Istanbulissa kahteen otteeseen 1969–1972 ja 1980 alkaen sekä myöhemmin jälleen La Scalassa 1990-luvulle saakka.
Hudova aloitti baletin opinnot Viipurin Kaupunginteatterin balettikoulussa Kaarlo Erosen johdolla 1936.
Hemlock Grove

Hemlock Grove on yhdysvaltalainen kauhutrilleri, jonka on tuottanut Netflix. Sarjan takana on vastaava tuottaja Eli Roth ja tarinan ovat tehneet Brian McGreevy ja Lee Shipman. Se perustuu McGreevyn romaaniin "Hemlock Grove", joka julkaistiin 27. maaliskuuta 2012. Sarja sai ensi-iltansa 19. huhtikuuta 2013, kun kaikki ensimmäisen tuotantokauden 13 jaksoa tuli katsottaviksi Netflixiin. Sarjan toinen tuotantokausi sai ensi-iltansa 11. heinäkuuta 2014, kun kaikki 10 jaksoa tuli katsottavaksi Netflixiin. 
Syyskuussa 2014 Netflix ilmoitti sarjan viimeisestä 10-osaisesta tuotantokaudesta, joka julkaistiin 23. lokakuuta 2015. Lokakuussa 2022 sarja poistui Netflixin tarjonnasta ja ilmestyi FilmRise-striimauspalvelun listoille.
Sarja kertoo oudoista tapahtumista Hemlock Grovessa, kuvitteellisessa kylässä Pennsylvaniassa. Rikkaan perheen Roman Godfrey ystävystyy kaupungiin juuri muuttaneen Peter Rumancekin kanssa. Viimeaikaiset brutaalit murhat aiheuttavat kylällä huhuja, ja ystävykset ryhtyvät tutkimaan niitä samalla piilottaen omat synkät salaisuudet.
Hangon Keksi

Hangon Keksi – Hangö Kex oli Hangossa vuonna 1910 perustettu elintarviketehdas, jonka omisti vuodesta 1927 alkaen Oy Karl Fazer Ab. Fazer lopetti tehtaan 1970-luvulla keskittäessään keksituotantonsa Vantaalle.
Historiaa.
Yritys perustettiin 1910 nimellä Suomalais-Englantilainen Biscuit-tehdas Oy. Ajatuksena oli korvata suureksi kasvanutta pikkuleipien tuontia: vuonna 1910 Suomeen tuotiin noin 400 000 kiloa keksejä etenkin Englannista ja Venäjältä. Tehtaan teknilliseksi johtajaksi valittiin nuori englantilainen Henry E. Hutton, joka oli työskennellyt Englannin eri keksitehtaissa sekä tehnyt opintomatkoja Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Hän hankki tehtaalle ajanmukaiset koneet Englannista.
Yhtiölle rakennettiin päärakennus Tvärminnen tiilitehtaan vaaleasta kalkkihiekkatiilestä arkkitehtien Valter ja Ivar Thomén piirtämänä. 1920-luvun alussa yrityksen itselleen kokonaan ostanut kauppaneuvos Hemming Elfving (1887–1965) laajensi tuotevalikoimaa kekseistä margariiniin, lakritsiin ja vohveleihin. Yritykseen kuuluivat myös oma laatikkotehdas, kirjapaino ja voimalaitos.
Vuonna 1927 tehtaan osti Oy Karl Fazer Ab, joka oli jo kolmisen vuotta valmistanut keksejä Helsingissä. Fazer valmisti Hangossa pitkään muun muassa Albert- ja Marie-keksejä. Lakritsituotannon Fazer siirsi Hangosta Helsinkiin 1930. Vuonna 1947 Biscuit-tehtaan nimeksi otettiin Hangon Keksi – Hangö Kex.
”Hymyilee kuin Hangon Keksi”.
Hangon Keksi käytti pyöreissä kekseissä, niiden pakkauksissa ja mainonnassaan liikemerkkinä hymyilevää pyöreää kuu-ukkoa. Tästä syntyi iloiselta näyttävästä ihmisestä käytetty sanonta ”hymyilee kuin Hangon Keksi”.
Elfving-yhtiöiden alku.
Hangon Keksin varhaisvaiheesta, kun sen 1919–1927 omisti Hemming Elfving, sai alkunsa myös Elfving-monialayhtiön liiketoiminta.
Muuta.
Hangon keksien pakkauslaatikkoa käytettiin talvisodan aikana 1939 Kauhajoella eduskunnan järjestäytymisäänestyksessä.
Rufus Isaacs Reading

Rufus Daniel Isaacs, Readingin 1. markiisi, Readingin jaarli, Erleigh of Erleighin varakreivi, Reading of Erleighin varakreivi, Reading of Erleighin paroni (10. lokakuuta 1860 Lontoo – 30. joulukuuta 1935 Lontoo) oli brittiläinen poliitikko, tuomari ja virkamies, joka toimi Intian varakuninkaana vuosina 1921–1926 ja Britannian ulkoministerinä lyhyen aikaa vuonna 1931.
Isaacs aloitti uransa asianajajana vuonna 1887 ja menestyi varsinkin yritysten ja ammattiliittojen lakimiehenä. Hän oli vuosina 1904–1914 parlamentin alahuoneessa liberaalien edustajana. Isaacsista tuli 1910 Herbert Henry Asquithin hallituksen "Solicitor General" ja samana vuonna "Attorney General" (kruununjuristi). Samana vuonna hänet lyötiin myös ritariksi. Vuonna 1912 hänestä tehtiin ensimmäisenä Attorney Generalina kabinetin jäsen. Isaacs joutui yhtenä ministereistä epäillyksi korruptioskandaalissa, joka liittyi hänen veljensä Godfrey Isaacsin johtaman Marconi Wireless Telegraph Company of America -lennätinyhtiön osakkeilla käytyyn kauppaan. Alahuoneen nimittämä tutkintakomitea kuitenkin vapautti Isaacsin ja joukon muita ministereitä syytteistä vuonna 1913.
Isaacs toimi vuosina 1913–1921 lordiylituomarina (Lord Chief Justice). Hän johti muun muassa Roger Casementin maanpetosoikeudenkäyntiä. Hän sai 1914 Readingin paronin arvon ja hänet korotettiin 1916 varakreiviksi ja 1917 jaarliksi. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän pyrki lähentämään Britanniaa ja Yhdysvaltoja ja vuonna 1915 hänen johtamansa englantilais-ranskalainen valtuuskunta sai neuvoteltua Yhdysvalloilta 500 miljoonan dollarin sotalainan. Hän toimi vuodesta 1917 Yhdysvalloissa Britannian erikoislähettiläänä ja vuosina 1918–1919 varsinaisena suurlähettiläänä. Vuonna 1921 Reading nimitettiin Intian varakuninkaaksi. Intialaisnationalistien käsittelyssä hän päätyi käyttämään kasvavassa määrin poikkeustoimia neuvottelujen sijaan. Hän vangitutti 1921 kaksi merkittävää muslimijohtajaa ja 1922 Mahatma Gandhin sekä käytti voimakeinoja kukistaakseen muslimiseparatistit Madrasissa ja sikhikapinalliset Punjabissa. Reading sai markiisin arvon jättäessään varakuninkaan tehtävän vuonna 1926.
Reading toimi Ramsay Macdonaldin hallituksen ulkoministerinä elokuusta marraskuuhun 1931.
Lauri Torsteninpoika Ram

Lauri Torsteninpoika Ram (k. 1596 tai 1597 alussa Loppi) oli suomalainen sotilas, joka toimi Käkisalmen linnan päällikönä. 
Ramin syntymäaika ja -paikka eivät ole tiedossa. Hänen vanhempansa olivat Torsten Salomoninpoika ja Brita Fleming. Ram mainitaan sotilaana jo Kustaa Vaasan loppuvuosina. 1536 hän osallistui Eerik XIV:n johtamaan sotaan Tanskaa vastaa ja toimi 1568-1573 suomalaisen lippueen ratsumestarina. 1572-1573 Ram otti lippueineen osaa Herman Flemingin rajan taakse tekemiin hävitysretkiin ja taisteli vuodesta 1574 alkaen Viron puolella. Pontus De la Gardien johdolla hän osallistui Käskisalmen linnan piiritykseen 1580 ja tuli valloitetun linnan päälliköksi vuoteen 1586 saakka. Hän varusti linnaa ja torjui sitä vastaan tehtyjä hyökkäyksiä. Hänet määrättiin uudelleen linnan päälliköksi 1590, mutta rauhansopimuksen mukaisesti joutui luovuttamaan linnan venäläisille ja ehti toimi tämän jälkeen muutaman viikon rajankäyntikomission jäsenenä. Ramin puoliso oli Elina Stålalarm.
Huhtamo (sukunimi)

Huhtamo on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Risto Hukki

Risto Tapani Hukki (7. lokakuuta 1914 Kuhmoinen – 27. joulukuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen tekniikan tutkija. 
Risto Hukin vanhemmat olivat opettaja Vihtori Arvi Hukki ja Alma Alina Simola ja puoliso vuodesta 1947 sairaanhoitaja Lilja Esteri Vanhapiha. Hukki tuli ylioppilaaksi 1934 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1939. Bachelor of Arts -tutkinnon hän suoritti Kanadassa 1941 ja väitteli tohtoriksi Yhdysvalloissa 1944 aiheesta "An experimental Study of the Principles of Communication" (1943), työskennellessään samalla tutkimusinsinöörinä MIT:ssä. Oltuaan väitöksen jälkeen vielä töissä Arizonassa Phelps Dodge -yhtiön palveluksessa vuoteen 1945 asti Hukki palasi Suomeen. Hän oli Teknillisen korkeakoulun mineraalien rikastustekniikan professori 1947–1977 ja VTT:n vuoriteknillisen laboratorion johtaja 1945–1977. Hukki tutki erityisesti mineraalien murskaus-, jauhatus- ja luokitustekniikoita.
Atte Vatanen

Atte Vatanen (s. 1. marraskuuta 1989 Jyväskylä) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija, joka edusti Superpesiksessä pelannutta Jyväskylän Kiriä. Ulkopelipaikaltaan Vatanen oli sieppari. Vatanen pelasi Kirin ykkösjoukkueessa vuodesta 2008 lähtien vuoteen 2016 asti. 
Uransa jälkeen Vatanen on toiminut vakuutusedustajana.