tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ljubomir Davidović

Ljubomir Davidović (; 24. joulukuuta 1863 Vlaško Polje – 19. helmikuuta 1940 Belgrad) oli serbialainen poliitikko, joka toimi Jugoslavian pääministerinä vuosina 1919–1920 ja 1924.
Davidović valittiin Serbian parlamenttiin vuonna 1901 ja hän osallistui samana vuonna Itsenäisen radikaalipuolueen perustamiseen. Vuonna 1912 hänestä tuli puolueensa puheenjohtaja. Davidović toimi opetusministerinä ensimmäisen maailmansodan aikaisessa Nikola Pašićin kokoomushallituksessa vuosina 1914–1917 ja vuonna 1918 perustetun Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnan (sittemmin Jugoslavia) ensimmäisessä hallituksessa. Davidović toimi vuonna 1919 uuden Demokraattisen puolueen puheenjohtajana kuolemaansa asti. Hän johti vuosina 1919–1920 demokraattien ja sosialistien yhteishallitusta sekä vuonna 1924 lyhytikäistä hallitusta, joka nojasi demokraattien, sloveenikonservatiivien, bosnian muslimien ja Kroatian talonpoikaispuolueen tukeen. Davidović uskoi demokraattisen ja keskitetyn hallinnon kykenevän ajan kuluessa yhdistämään Jugoslavian kansallisuusryhmät yhdeksi kansakunnaksi, mutta käytännön syistä hän kuitenkin tuki kansanliikettä, joka vaati federalistista hallintoa ja vallan jakamista serbien, kroaattien ja sloveenien kesken.
Davidović jatkoi aktiivisesti politiikassa myös pääministerikautensa jälkeen. 1930-luvulla hän oli yksi pääministeri Petar Živkovićin diktatorista hallintoa vastustaneen opposition johtajista.
Jari Helle

Jari Juhani Helle (10. elokuuta 1962 Tampere – 20. huhtikuuta 2017 Tampere) oli suomalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. SM-liigassa Helle pelasi Ilveksessä 18 peliä kaudella 1979–1980 ja Lukossa yhdeksän peliä kaudella 1981–1982.
Valmennusuransa Helle aloitti 1998, kun siirtyi KooKoon A-junioreiden valmentajaksi. Hän voitti myöhemmin valmentajana kahdesti Italian mestaruuden HC Bolzanon joukkueessa, 2007–2008 apuvalmentajana sekä 2008–2009 päävalmentajana.
Helle oli valmentaja ja manageri Seppo Helteen poika. Tämä voitti Suomen mestaruuden Tampereen Ilveksessä vuonna 1962.
Milenko Vesnić

Milenko Radomar Vesnić (; 1863 Novi Pazar – 28. toukokuuta 1921 Pariisi, Ranska) oli serbialainen poliitikko ja diplomaatti, joka toimi Jugoslavian pääministerinä vuonna 1920.
Vesnić opiskeli Belgradissa ja Pariisissa, väitteli vuonna 1887 lakitieteen tohtoriksi ja toimi vuodesta 1892 Belgradin yliopiston kansainoikeuden professorina. Hänet valittiin Serbian parlamenttiin ja hän toimi opetusministerinä lyhytikäisessä radikaalipuolueen hallituksessa. Vesnić vangittiin vuonna 1899 muiden Radikaalipuolueen johtajien tavoin entisen kuningas Milanin murhayrityksen jälkeen, mutta hänet armahdettiin jo seuraavana vuonna. Serbian hallitsijasuvun vaihduttua vuoden 1903 vallankaappauksessa Vesnić nimitettiin lähettilääksi Roomaan ja seuraavana vuonna Pariisiin. Hän toimi välillä parlamentin puhemiehenä ja oli yhtenä Serbian edustajana vuoden 1913 Lontoon konferenssissa. Hänet nimettiin myös Haagin pysyvän välitystuomioistuimen jäseneksi.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Vesnić toimi jällee Serbian lähettiläänä Pariisissa ja pyrki edistämään ajatusta Suur-Serbian luomisesta sodan jälkeen. Sodan jälkeisessä Pariisin rauhankonferenssissa hän oli uuden Jugoslavian valtion edustajana. Vuonna 1920 hänestä tuli koalitiohallituksen pääministeri. Vesnićin hallitus solmi elokuussa 1920 Tšekkoslovakian kanssa liittosopimuksen, joka toimi pohjana seuraavana vuonna muodostetulle pikkuententelle, sekä marraskuussa Italian kanssa Rapallon sopimuksen, jolla soviteltiin maiden väliset rajakiistat. Vesnić jätti pääministerintehtävät marraskuun 1920 vaalien jälkeen aivan vuoden lopussa, ja palasi vielä kerran lähettilääksi Pariisiin.
Mistä ei voi puhua

Mistä ei voi puhua: Kirja uskosta ja uskonnosta on Anna Kontulan kirja vuodelta 2012. Teoksen on julkaissut Into ().
Carlos Antonio López

Carlos Antonio López (4. marraskuuta 1790 Asunción – 10. syyskuuta 1862 Asunción) oli Paraguayn presidentti ja diktaattori vuosina 1844–1862.
Paraguayn ensimmäisen diktaattorin José Gaspar Rodríguez de Francian kuoleman jälkeen maata hallitsi juntta. Vuonna 1841 kongressi nimitti Lopezin konsuliksi ja vuonna 1844 seuraava kongressi valitsi hänet presidentiksi.
López oli juristi ja yksi maansa parhaiten koulutetuista miehistä. Hän oli monessa asiassa edeltäjänsä vastakohta, myös ulkoisesti: Francia oli langanlaiha, Lopez pulska. Francia oli idealisti, López käytti asemaansa oman varallisuutensa kasvattamiseen, ja nousi pian maan suurimmaksi maanomistajaksi.
Kuitenkin Paraguay kehittyi Lópezin valtakaudella. Väkiluku kasvoi, maanteitä ja lennätinlinjoja rakennettiin. Lisäksi hän vastusti orjuutta ja sääti lain, jonka mukaan orjien lapset eivät olleet enää orjia, vaan vapaita kansalaisia.
Jääpallon Elitserien-kausi 2010–2011

Ruotsin jääpallon Elitserien pelattiin kaudella 2010-2011 neljäntoista joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Kahdeksan parasta joukkuetta selviytyivät pudotuspeleihin, sijoille 11-12 sijoittuneet joukkueet joutuivat karsimaan sarjapaikastaan ja sijoille 13-14 sijoittuneet putosivat Allsvenskaniin.
Uusina joukkueina sarjaan olivat nousseet Allsvenskanista BolticGöta ja Tillberga.
Loppuotteluun selvisivät edellisen kauden mestari Sandviken ja Bollnäs GoIF/BF. Villa oli viimeksi selviytynyt loppuotteluun asti vuonna 1983. Sandviken voitti Uppsalassa pelatun loppuottelun 6-5. Mestaruus oli SAIK:n toinen perättäinen, ja kaikkiaan kahdeksas Ruotsin jääpallomestaruus.
Sarjataulukko.
HT Bandy ja BolticGöta putosivat sarjasta. Tilalle nousivat Ljusdals BK ja IFK Motala.
Pudotuspelit.
Puolivälierät ja välierät pelattiin paras viidestä -systeemillä siten, että toinen, kolmas ja tarvittaessa viides ottelu käytiin paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Loppuottelu.
20.3.2011 Studenternas IP, Uppsala Yleisöä: 19 646
Karsinnat.
Karsinnat pelattiin kaksiosaisina, ja ne aloitettiin Allsvenskan-seuran kotikentällä.
Tillberga ja Vänersborg säilyivät Elitserienissä.
Petar Živković

Petar Živković (1. tammikuuta 1879 Negotin, Serbia – 3. maaliskuuta 1947 Pariisi, Ranska) oli serbiupseeri, joka toimi Jugoslavian pääministerinä vuosina 1929–1932. Hän tuli valtaan kuningas Aleksanteri I:n suorittaman vallankaappauksen jälkeen ja hallitsi diktatorisesti.
Živković oli yksi nuorista upseereista, jotka osallistuivat vuonna 1903 Serbian kuningas Aleksanteri I:n syrjäyttämiseen ja surmaamiseen, minkä seurauksena Obrenovićin suku syöstiin vallasta ja tilalle nousivat Karađorđevićit. Myöhemmin Živković kuului ”Valkoisena kätenä” ("bela ruka") tunnettuun upseeriryhmään, jotka vastustivat kiihkokansallismielistä Musta käsi -salaseuraa. Vuonna 1921 Jugoslavian kuningas Aleksanteri nimitti hänet kuninkaallisen palatsin kaartin komentajaksi. Vuonna 1929 kuningas teki hänestä pääministerinsä. Antikommunismin nimissä Živković lakkautti puolueita, hajotti paikallisia valtuustoja ja vainosi hallituksen vastustajia. Vaalijärjestelmä uudistettiin tavalla, joka johti yksipuoluejärjestelmän syntyyn: vuodesta 1931 alkaen vaaleihin sai asettaa vain hallituksen hyväksymiä ehdokkaita. Živković jätti vapaaehtoisesti pääministerin tehtävät vuonna 1932. Hän ei kuitenkaan jättänyt politiikkaa, vaan osallistui Jugoslavian kansallispuolueen perustamiseen ja toimi vuodesta 1936 sen puheenjohtajana. Hän pakeni maasta Saksan vallattua Jugoslavian vuonna 1941 ja kuului vuodesta 1943 Jugoslavian pakolaishallitukseen.
Ammoniumpersulfaatti

Ammoniumpersulfaatti eli ammoniumperoksodisulfaatti ((NH4)2S2O8) on ammonium- ja peroksodisulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään radikaali-initiaattorina polymeerisynteeseissä ja hapettimena.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa ammoniumpersulfaatti on kiinteää väritöntä ainetta. Se liukenee hyvin veteen ja vesiliuokset ovat voimakkaasti hapettavia. Myös kiinteänä yhdiste on muiden persulfaattien tavoin voimakas hapetin. Kuumennettaessa noin 120 °C ammoniumpersulfaatti hajoaa muodostaen happea ja ammoniumvetysulfaattia. Kosteuden vaikutuksesta yhdiste hydrolysoituu helposti.
Valmistus ja käyttö.
Ammoniumpersulfaattia valmistetaan hapettamalla sähkökemiallisesti ammoniumsulfaatin vesiliuosta. Prosessissa käytetään platinaelektrodeja ja tuote erotetaan kiteyttämällä. Ammoniumpersulfaattia käytetään polymeroimisreaktioiden radikaali-initiaattorina erityisesti valmistettaessa polyakryylimuoveja. Muita käyttökohteita ovat kaliumpersulfaain ja vetyperoksidin valmistus, tekstiilien valkaisuaineena käyttäminen, hiusten valkaisuun, rasvojen ja öljyjen puhdistus, tärkkelyksen liuottaminen ja valoukuvauskemikaalina.
Ulla Soinne

Ulla Soinne (s. 1958) on suomalainen altto­viulisti ja musiikkipedagogi Paavo Sointeen tytär.
Ura.
Soinne opiskeli altto­viulun­soittoa ja kamari­musiikkia Sibelius-Akatemiassa, jossa hänen opettajiaan olivat Anja Ignatius ja Erkki Rautio. Lisäksi hän opiskeli Detmoldissa ja Kölnissä Rainer Moogin ja Amadeus-kvartetin johdolla. Soinne on esiintynyt solistina Queens­landin filharmonikkojen kanssa ja soittanut lisäksi Kölnin oopperaorkesterissa. Hän toimi vuodesta 1992 Tapiola Sinfoniettan altto­viulun vara­äänen­johtajana, ja vuonna 2007 hänestä tuli äänen­johtaja. Soinne sai valtion puoli­vuotisen apu­rahan vuonna 2005.
Kamari­muusikkona Soinne on muun muassa levyttänyt pianisti Ursula von Lerberin kanssa Robert Schumannin, Tōru Takemitsun ja Ludwig van Beethovenin teoksista koostuvan levytyksen.
Svetozar Pribićević

Svetozar Pribićević (26. lokakuuta 1875 Karlovac, Kroatia, Itävalta-Unkari – 15. syyskuuta 1936 Praha, Tšekkoslovakia) oli jugoslavialainen poliitikko, taustaltaan Kroatian serbi.
Pribićević oli ennen ensimmäistä maailmansotaa Itävalta-Unkarin serbiväestön poliittinen johtaja, Jugoslaviassa hän johti vuodesta 1924 perustamaansa Itsenäistä demokraattista puoluetta. Hän kannatti alkujaan Jugoslavian muodostamista keskusjohtoiseksi maaksi eikä eri kansallisuuksien liittovaltioksi. Toimiessaan Jugoslavian sisäministerinä hän muun muassa vangitutti Kroatian talonpoikaispuolueen johtajan Stjepan Radićin, joka vastusti yhtenäisvaltiota. Vuonna 1927 Pribićević kuitenkin kääntyi aiempien kantojensa vastaisesti federalismin kannalle. Hän ja Kroatian talonpoikaispuolueen uusi johtaja Vladko Maček pyysivät 5. tammikuuta 1929 kuningas Aleksanteri I:tä muuttamaan Jugoslavian liittovaltioksi. Seuraavana päivänä kuningas perustikin sitä vastoin diktatorisen hallinnon. Pribićević oli vangittuna vuoteen 1931, jolloin hän pääsi lähtemään maasta. Hän asui loppuikänsä maanpaossa.
Vale-Dmitri II

Vale-Dmitri II (k. 21. joulukuuta 1610 Kaluga) oli huijari, joka teeskenteli olevansa Venäjän tsaari Iivana Julman poika, prinssi Dmitri Ivanovitš. Hän väitti samalla olevansa myös ensimmäinen vale-Dmitri, joka mukamas oli pelastunut 17. toukokuuta 1606. Toisen vale-Dmitrin oikeaa nimeä ja alkuperää ei tunneta, vaikkakin siitä on olemassa useampi versio. Jo ensimmäisen vale-Dmitrin valtakaudella kyseinen huijari väitti olevansa tämän setä, jota ei koskaan ollut olemassa. 
Tämä toinen Dmitri, jota kutsuttiin myös Tušinon rosvoksi, sai tukea arojen kasakoilta. Syyskuussa 1607 hänen onnistui hankkia itselleen hieman laillisuuden tuntua menemällä naimisiin edellisen vale-Dmitrin lesken, puolalaisen aatelisen Marina Mnišekin eli Maria Jurjevnan (1588-1614) kanssa. Vaikka toinen vale-Dmitri hallitsikin suurta osaa Venäjästä, häntä ei pidetä hallitsijana venäläisessä historiankirjoituksessa toisin kuin ensimmäistä vale-Dmitriä.
Vale-Dmitri II surmattiin valtataistelun yhteydessä vuonna 1610. Hänen jälkeensä ilmaantui vielä kolmas vale-Dmitri.
Maija Einfelde

Maija Einfelde (s. 2. tammikuuta 1939 Valmiera) on latvialainen säveltäjä. Hänen isänsä oli urkujenrakentaja ja äitinsä urkuri. Einfelde opiskeli musiikkia Alfrēds Kalniņš -musiikkikoulussa Cēsiksessä ja myöhemmin Jazeps Medins -musiikkiyliopistossa Riiassa. Professori Janis Ivanovs opetti hänelle sävellystä Jāzeps Mediņš -konservatoriossa, josta hän valmistui vuonna 1966. Vuodesta 1968 lähtien Einfelde on itse opettanut sävellystä ja musiikin teoriaa eri musiikkikouluissa. Hänen poikansa Jānis Einfelds on kirjailija.
Einfelde voitti Barlow Foundationin kansainvälisessä musiikkikilpailussa ensipalkinnon vuonna 1997, ja hän on sittemmin noussut yhdeksi tunnetuimmista latvialaisista säveltäjistä.
Säveltäjänä Einfelde suosii kamari- ja kuoromusiikkia. Hänen sävellyksissään on monia viittauksia historiallisiin tapahtumiin ja eksistentiaalisiin ongelmiin, mutta myös omaelämäkerrallista aineistoa. Syvä emotionaalisuus yhdistyy Einfelden teoksissa askeettiseen ilmaisutapaan. Einfelde on kiinnostunut yksityiskohtien työstämisestä ja tekee usein monia vaihtoehtoisia versioita teoksistaan. Hän voitti ensipalkinnon Barlow Foundationin kilpailussa Aiskhyloksen runouteen sävelletyllä kamarioratoriolla "At the Edge of the Earth..." (1996). Muita Einfelden teoksia ovat muiden muassa "Psalm 15" ja "And I saw a new heaven" (1998) sekä Unescon kansainvälisen säveltäjärostrumin ohjelmaan sisältyneet konsertino neljälle klarinetille ja "May Ballad" sekakuorolle. Hän sai vuonna 1997 Latvian suuren musiikkipalkinnon ja vuonna 1999 Latvian kulttuuriministeriön palkinnon.
Vale-Dmitri III

Vale-Dmitri III (k. heinäkuu 1612) oli viimeinen ja kaikkein merkillisin Iivana Julman pojan prinssi Dmitrin kolmesta teeskentelijästä, jotka tavoittelivat Venäjän kruunua. Oletetusti huijari oli diakoni, jota kutsuttiin Sidorkaksi. Hän ilmestyi 28. maaliskuuta 1611 Narvanjoen varrella sijaitsevaan Iivananlinnan kaupunkiin ja julisti olevansa prinssi Dmitri. Kasakat, jotka riehuvat Moskovan ympäristössä tunnustivat hänet tsaariksi 2. maaliskuuta 1612 ja pelottelun takia myös Pihkovan aateliset tunnustivat tämän "Pihkovan rosvon" tsaariksi. Hän pakeni Pihkovasta 18. toukokuuta 1612, mutta jäi kiinni. Hänet vietiin Moskovaan ja teloitettiin siellä salaa.
J. O. Tallqvist

Jarl Olof ”Olle” Henrik Tallqvist (17. tammikuuta 1910 Helsinki – 1. maaliskuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen kulttuuritoimittaja.
Elämäkerta.
Tallqvist valmistui ylioppilaaksi Nya svenska läroverketistä 1927. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa kirjallisuushistoriaa ja estetiikkaa Gunnar Castrénin ja Yrjö Hirnin johdolla valmistuen filosofian kandidaatiksi 1934 ja maisteriksi 1936. Tallqvist työskenteli toimittajana "Svenska Pressenissä" 1934–1944 ja sen seuraajassa "Nya Pressenissä" 1945–1952. Hän toimi 1952–1964 ruotsalaisen kansanpuolueen lehdistösihteerinä ja 1964–1975 "Hufvudstadsbladetin" kulttuuritoimittajana ja esimiehenä eläkkeelle jääntiinsä saakka. Eläkkeellä ollessaan hän avusti "Hufvudstadsbladetia" ja "Helsingin Sanomia". Hän myös käänsi kirjallisuutta suomesta ruotsiksi ja toimitti matrikkeleita, hakuteoksia ja aikakauslehtikatalogeja.
Tallqvist oli Suomen ruotsalaisen kirjailijaliiton puheenjohtaja 1952–1961 ja hallituksen puheenjohtaja 1961–1976 sekä valtion kirjallisuustoimikunnan jäsen 1974–1976 ja puheenjohtaja 1977–1979.
Arkkitehti ja emeritusprofessori Tore Tallqvist oli J. O. Tallqvistin poika.
Poliisit – kotihälytys

Poliisit – kotihälytys oli Jim-kanavalla esitettävä suomalainen tositelevisiosarja. Sen ensimmäinen jakso näytettiin 13. marraskuuta 2013. Sarja käsittää sellaisia "Poliisit"-sarjan poliiseille vastaan tulleita asiakaskohtaamisia, joita ei voida näyttää "Poliisit"-sarjassa. Sarjassa nähtävät tapahtumat perustuvat oikeisiin tehtäviin, joita kyseisellä partiolla on ollut vuoron aikana. Tapahtumat kuvataan jälkikäteen. Sarja poikkeaa "Poliiseista" myös siten, että kaikki kohtaukset ovat lavastettuja.
Osmo Mäkeläinen

Osmo Olavi Mäkeläinen (17. huhtikuuta 1910 Sievi – 8. huhtikuuta 1995 Vantaa) oli suomalainen toimittaja ja kääntäjä.
Mäkeläisen vanhemmat olivat asemapäällikkö Alpo (Albin) Mäkeläinen ja tämän 2. puoliso, virsirunoilija Helmi Koch. Hän pääsi ylioppilaaksi 1928 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1934.
Mäkeläinen teki opintomatkan Pariisiin ja Madridiin 1935–1937. Hän oli Suomen matkailijayhdistyksen toimitussihteerinä 1937–1944 ja Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n palveluksessa 1945–1963 toimien muun muassa ulkomaille suunnattujen "Finlandia Pictorial-" ja "La Finlande illustrée" -lehtien päätoimittajana. "Apu"-lehdessä hän työskenteli tiedetoimittajana 1963–1968 ja oli sen jälkeen syöpäjärjestöjen palveluksessa 1968–1975. 
Mäkeläinen oli Suomen aikakauslehtitoimittajien yhdistyksen asiamiehenä 1947 sekä puheenjohtajana 1952–1956 ja 1964–1966. Suomen Aikakauslehdentoimittajain Liitto ry on nimittänyt hänet kunniajäsenekseen.
Mäkeläinen tunnetaan erityisesti Georges Simenonin "Maigret"-kirjojen suomentajana.
Harrastuksena Mäkeläisellä oli kielitiede ja kansantieteet.
Hän julkaisi etymologiaa koskevia kirjoituksia muun muassa Virittäjä-lehdessä 
ja kansantieteestä Suomen Antropologissa.
Pamela Frank

Pamela Frank (s. 1967 New York) on yhdysvaltalainen viulisti. Hän syntyi pianistivanhemmille, Claude Frankille ja Lilian Kallirille, ja on usein soittanut viulusonaatteja isänsä kanssa. 5-vuotiaana Frank aloitti viulutuntien ottamisen Shirley Givensin johdolla. Hän oli tämän oppilaana 11 vuoden ajan ennen opintojen jatkamista Szymon Goldbergin ja Jaime Laredon johdolla. Hän aloitti uransa muodollisesti vuonna 1985 esiintymisellä Carnegie Hallissa New Yorkin jousiorkesterin kanssa. Frank opiskeli vielä Curtis Institute of Musicissa, jossa hänen isänsä oli henkilökunnan jäsenenä. Vuotta ennen valmistumistaan Curtisista (1989) Frank voitti Avery Fisher Career Grantin. 
Frank on esiintynyt kamarimuusikkona ja lisäksi solistina New Yorkin filharmonikkojen, Chicagon sinfoniaorkesterin, Cincinnatin sinfoniaorkesterin, Detroitin sinfoniaorkesterin, Houstonin sinfoniaorkesterin, San Franciscon sinfoniaorkesterin, Los Angelesin filharmonikkojen, Academy of St. Martin-in-the-Fieldsin, Tšekin filharmonikkojen, Berliinin filharmonikkojen, Wienin sinfoniaorkesterin, Orchestre National de Francen, Pietarin filharmonikkojen ja Orchestre de Parisin kanssa. Kapellimestareita, joiden kanssa Frank on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Wolfgang Sawallisch, David Zinman, Seiji Ozawa, Juri Temirkanov, Leonard Slatkin ja Christoph von Dohnányi. Sooloresitaalidebyyttinsä Carnegie Hallissa Frank teki vuonna 1995. 
Frank on levyttänyt muun muassa kantaesittämänsä Aaron Jay Kernisin teokset "Lament and Prayers for Violin and Orchestra" ja "Still Movement With Hymn" pianokvartetille. Muihin levytyksiin lukeutuu tulkintoja Ludwig van Beethovenin sonaateista ja Wolfgang Amadeus Mozartin konsertoista.
Christoffer Edlund

Christoffer Edlund (s. 3. helmikuuta 1987) on ruotsalainen jääpalloilija. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa Villa Lindköpingiä.
Edlund nousi kasvattajaseurassaan Vetlanda BK:ssa edustusmiehistöön 16-vuotiaana kaudella 2003–2004. Vetlandan parhaaseen saavutukseen Edlund oli viemässä seuraa syksyllä 2008 joukkueen selvittyä Champions cupissa pronssiotteluun. Edlundin teki tällöin rangaistuslaukauskilpailussa Vetlandan voittomaalin Dynamo Kazania vastaan. Hän oli viimeisenä Vetlanda-kautenaan 2008-2009 ottamassa Magnus Muhrénin kanssa jaetun maalikuninkuuden. Seuraavana syksynä hän siirtyi Sandvikeniin.
Pelit uudessa seurassa lähtivät hyvin käyntiin. Hän teki heti ensimmäisenä syksynä uuden Ruotsin ylimmän sarjan yhden pelin maaliennätyksen eli 12 maalia Sandvikenin voittaessa Katrineholmin lukemin 22-2. Edlund oli Ruotsin jääpallomestaruuden voittaneessa Sandvikenin joukkueessa kausilla 2010-2011 ja 2011-2012. Molemmilla näillä kausilla hän voitti maalintekijäkuninkuuden ja pistekuninkuuden. Nilsson on pelannut neljät MM-kisat ja saavuttanut niissä kaksi maailmanmestaruutta (2009 ja 2010). Vuoden 2011 MM-kisoissa Edlund oli kisojen maalikuningas 16 maalilla. Näiden kisojen jälkeen hän oli loukkaantuneena eikä osallistunut kaksiin seuraaviin MM-kisoihin. , Edlund palasi maajoukkueeseen syksyllä 2013. 
Saavutukset.
Maajoukkueessa
Seurajoukkueissa
Henkilökohtaisesti
Kolttakönkään hotelli

Petsamon Kolttakönkäällä ("Boris Gleb") sijaitsi 1890-luvulta vuoteen 1944 asti kolme eri matkailurakennusta, jotka kaikki tuhoutuivat joko tulipalossa tai sotatoimien yhteydessä.
Ensimmäinen, pieni majatalo valmistui 1890-luvulla. Se otettiin Suomen valtion hallintaan Petsamon siirryttyä Suomelle, ja vuonna 1921 siinä alettiin majoittaa matkailijoita. Majataloa hoiti vuosina 1921-1924 Suomen Matkailijayhdistyksen vuokralaisena liikemies ja kirjailija Eero Lampio. Matkailijayhdistys alkoi itse ylläpitää majataloa vuodesta 1924 alkaen. Alkuperäistä pientä majataloa laajennettiin vuonna 1931 kaksikerroksisella puurakenteisella matkailumajalla, jonka suunnitteli arkkitehti Waldemar Wilenius Yleisten rakennusten yleishallituksessa. Paatsjoen rantatörmälle valmistui vuonna 1935 kesäkahvila. Matkailumaja tuhoutui hotellin keittiöstä alkaneessa tulipalossa 24. kesäkuuta 1937. Palossa kuoli yksi englantilainen matkailija ja useat matkailijat saivat ruhje- ja palovammoja. Palaneessa rakennuksessa oli 18 matkailijahuonetta, joissa oli tilaa kaikkiaan 60–70 matkailijalle.
Palaneen matkailumajan tilalle rakennettiin valtion rahoituksella hotelli, joka oli funkkistyylinen nelikerroksinen kivirakennus. Se otettiin käyttöön 6. huhtikuuta 1939. Uudessa hotellissa oli 12 yhden hengen huonetta, 10 kahden hengen huonetta, yksi kaksio ja kolme neljän hengen yhteismajoitushuonetta. Lisäksi hotelliin kuului seurusteluhuone, ruokasali ja ns. norjalaiskahvila. Kesäisin oli käytössä myös viisi kesämajaa, joissa kussakin oli kaksi kolmen hengen huonetta. Kaikkiaan hotellissa oli majoitustilaa 80 henkilölle. Hotellissa oli keskuslämmitys, sähkövalaistus, oma puhelinkeskus ja kaikissa huoneissa lämmin ja kylmä vesi. Hotellin suunnittelivat Rakennushallituksessa arkkitehdit Dag Englund ja Martti Välikangas, ja työpiirustukset laati Suomen Matkailijayhdistyksen arkkitehti Aulis E. Hämäläinen. Uuden hotellirakennuksen ylin neljäs kerros tuhoutui tulipalossa 17. toukokuuta 1939, ja sammutusvesi vahingoitti myös kolmatta kerrosta. Hotellirakennus korjattiin, mutta se paloi kauttaaltaan talvisodan aikana tammikuussa vuonna 1940, kun norjalaiset polttivat sen neuvostojoukkojen lähestyessä Kolttaköngästä.
Saksan ilmavoimat vuokrasi Matkailijayhdistykseltä palaneen hotellirakennuksen korjasi sen esikuntakäyttöön, lähes entisenlaiseksi, ja korjaustyö valmistui vuoden 1943 alussa. Hotellirakennus oli vuokrattuna Saksan armeijan käyttöön, kunnes se tuhoutui Lapin sodan aikana saksalaisten joukkojen vetäytyessä Petsamosta.
Korfun julistus

Korfun julistus oli 20. heinäkuuta 1917 allekirjoitettu julistus, joka loi pohjan Jugoslavian valtion perustamiselle ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Julistuksessa vaadittiin yhteisen eteläslaavien valtion perustamista serbien, kroaattien ja sloveenien liiton pohjalta. Julistuksen allekirjoittivat Serbian pääministeri Nikola Pašić ja Jugoslavian komitean puheenjohtaja Ante Trumbić. Allekirjoitus tapahtui Kreikan Korfussa, jossa Serbian hallitus tuolloin oli maanpaossa.
Julistus oli suuri voitto Jugoslavian komitean johtaja Trumbićille, joka oli kannattanut ajatusta serbien, kroaattien ja sloveenien liittovaltiosta. Lontoosta käsin toiminut Jugoslavian komitea edusti Itävalta-Unkarin eri slaavilaisia kansallisuuksia. Serbian pääministeri Pašić oli sen sijaan suhtautunut ajatukseen Jugoslaviasta epäluuloisesti, sillä hän oli ensisijaisesti kiinnostunut vain laajentamaan Serbian alueita. Kun Serbia menetti helmikuun vallankumouksen myötä tärkeimmän tukijansa Venäjän, Trumbić sai taivuteltua Pašićin suostumaan yhteiseen julistukseen, joka edusti kompromissia heidän tavoitteistaan. Kulissien takana Pašić kuitenkin pyrki varmistamaan, etteivät ympärysvallat ryhtyisi sodan jälkeen asioimaan Jugoslavian komitean kanssa Serbian hallituksen sijasta. Johtavat ympärysvallat Iso-Britannia ja Ranska siunasivat Itävalta-Unkarin hajottamiseen tähdänneen Korfun julistuksen.
Korfun julistuksessa suositeltiin tulevasta Jugoslavian valtiosta perustuslaillista monarkiaa, jota hallitsisi Karađorđević-suku, ja jossa eri kansallisuuksille ja uskonnollisille ryhmille taattaisiin tasavertaiset oikeudet. Tasaveroiset oikeudet luvattiin jopa kyrillisille ja latinalaisille aakkosille sekä serbien, kroaattien ja sloveenien omille lipuille ja vaakunoille. Julistuksessa luvattiin myös, että äänioikeus tulevassa valtiossa tulisi olemaan yleinen ja yhtäläinen, ja siinä esitettiin suunnitelma perustuslakia säätävän kansalliskokouksen valinnasta ja toiminnasta. Julistuksen mukaan gregoriaaninen kalenteri piti ottaa käyttöön koko valtakunnassa mahdollisimman pian.
Serbian sijaishallitsijana toiminut prinssi Aleksanteri kannatti myös ajatusta Jugoslavian valtiosta. Maailmansodan päätyttyä hän julisti 1. joulukuuta 1918 perustetuksi Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnan, jota myös Korfun julistuksessa oli tarjottu uuden valtion nimeksi. Kuningaskunta uudelleennimettiin lokakuussa 1929 Jugoslaviaksi.
Daniel Välitalo

Daniel Välitalo (s. 23. elokuuta 1976) on ruotsalainen uransa lopettanut jääpalloilija. Hän pelasi kaikkiaan 18 kautta Ruotsin pääsarjan Edsbyns IF:ssä voittaen seitsemän Ruotsin mestaruutta.
Välitalo aloitti uransa kotiseutunsa IFK Kalixin riveissä, jonka jääpalloilijoista tuli myöhemmin 1990-luvulla jääpallon erikoisseura Kalix Bandy. Kaudesta 2000-2001 alkaen Välitalon pelasi Ruotsin ylintä jääpallosarjaa Edsbyns IF:n riveissä. Edsbyn riveissä hän oli mukana vuosien 2004-2008 mestarijoukkueessa saavutuksena viisi Ruotsin mestaruutta. Syksyllä 2008 saavutuksena oli vielä Maailmancupin voitto. Edsbyn-uraa jatkoi 13 kautta aina kevääseen 2013 asti. Sen jälkeen hän siirtyi Venäjän liigan Dynamo Kazaniin. Kazanissa vietetyn kauden jälkeen Välitalo palasi Edsbyns IF:ään jatkaen vielä viisi kautta aina kevääseen 2019 asti. Näin Välitalo edusti Edsbyns IF:ää kaikkiaan 18 kautta.
Välitalon maajoukkueura alkoi marraskuussa 2008. Hän on pelannut sen jälkeen seitsemät MM-kisat ja saavuttanut niissä kolme maailmanmestaruutta (2009, 2010, 2012). 
Saavutukset.
Maajoukkueessa
Seurajoukkueissa
Smolenskin kuvernementti

Smolenskin kuvernementti () oli yksi tsaari Pietari Suuren määräyksellä 29. päivänä joulukuuta (18. joulukuuta) 1708 perustetusta kahdeksasta Venäjän keisarikunnan kuvernementistä. Aluksi kuvernementille ei määritelty tarkkoja rajoja, mutta lueteltiin kuhunkin kuvernementtiin kuuluvat tärkeimmät kaupungit. Smolenskin kuvernementti toimi keisarikunnan hallinnollisena alueena vuosina 1708–1713, 1726–1775 ja 1796–1929. Vuosina 1713–1726 alue oli jaettu Moskovan ja Riian kuvernementtien maaksi. Vuosina 1776–1796 se oli osa Smolenskin käskynhaltijakuntaa ("наме́стничество"). 
Venäjän keisarikunnan ensimmäisessä koko maan kattaneessa väestönlaskennassa 1897 Smolenskin kuvernementin asukasluku oli 1 525 279 henkeä ja pinta-ala 49 212,2 neliövirstaa eli noin 56 006,6 neliökilometriä. Väestöstä 92,1 prosenttia (1 404 384 as.) asui maaseudulla ja 7,9 prosenttia (120 895 as.) kaupungeissa.
Väestö jakautui äidinkielensä perusteella seuraavasti: (iso)venäläisiä 91,6 %, valkovenäläisiä 6,6 %, juutalaisia 0,7 %, puolalaisia 0,5 %, latvialaisia 0,2 % ja muita % 0,3%. Ortodoksisen kirkon piiriin kuului 97.58 % asukkaista, vanhauskoisia oli 1,47 %, juutalaisia 0,46%, katoliseen kirkkoon kuuluvia 0,35 % , luterilaisia 0,14 % väestöstä ja muhamedinuskoisia vain 142 henkeä.
Kuvernementti jakautui kihlakuntiin ("ujezd"), joita oli 12 kappaletta sekä vuonna 1897 että 1914. Kuvernementinkaupunki oli Smolensk (46 699 as.). Suuria kihlakuntakaupunkeja olivat tässä vaiheessa myös Roslavl (17 776 as.) ja Vjazma (15 645 as). 
Vuoden 1897 väestönlaskennan aikaan kuvernementissä oli seuraava kihlakuntajako:
Smolenskin kuvernementti lakkautettiin lopullisesti vuonna 1926.
Sipilä (Lempäälä)

Sipilä on Lempäälän Sääksjärvellä samannimisen järven rannalla sijaitseva osa-alue. Sipilään kulku tapahtuu rautatien yli Sääksjärven valoristeyksestä. Sipilään on alettu rakentamaan uutta asutusta.
Alueet.
Sipilän alueet ovat Sipilä ja Sipilän perä. Sipilän keskustassa on uutta asutusta ja perällä jonkin verran 1960-luvun asutusta ja myös vanhempia taloja. Perimmäisenä on Rajapolun alue, jossa on 13 uutta tonttia, joihin on rakennettu. 
Metsät.
Ammejärven laavu on käytetty nuotiopaikka Sipilän eteläisellä puolella olevassa metsässä. Sinne pääsee rautatiesillan päästä lähtevää opastettua polkua pitkin, Haavikontien ja Hakatien päästä, sekä perältä lähtevältä metsäautotieltä, jota kutsutaan peräkylänmäeksi.
Ecuadorinkirjopyrstö

Ecuadorinkirjopyrstö ("Phlogophilus hemileucurus") on kolibreihin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan uhanalaisena Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Ecuadorinkirjopyrstö kasvaa noin 8–9 cm pitkäksi. Selästään lintu on hohtavan vihreä. Rinta on väriltään valkoinen, ja vatsa on valkoinen tihein vihrein pilkuin. Pyrstö on viuhkamainen ja väriltään tummanvihreä. Ecuadorinkirjopyrstön pyrstön kärjessä ja tyvessä on valkoinen juova.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Ecuadorinkirjopyrstöä tavataan Andeilta Kolumbiasta, Ecuadorista ja Perusta. Sen elinympäristöä ovat kosteat ainavihannat metsät ja niiden tiheiköt tyypillisesti 400–1 500 metrin korkeudella merenpinnasta. Laji luokitellaan elinvoimaiseksi ja sen suurin uhka on sopivan elinympärsitön hakaaminen laidunmaiksi, kahvin- tai teen viljelyyn ja kaivosten vuoksi. Lajin kannan suuruutta ei ole arvioitu.
Jimmy Heath

Jimmy ("Little Bird") Heath (25. lokakuuta 1926 Philadelphia, Pennsylvania – 19. tammikuuta 2020 Loganville, Georgia) oli yhdysvaltalainen jazzia esittävä ja säveltävä tenorisaksofonisti. Hän soitti myös sopraanosaksofonia ja huilua. Hänen alkuperäissävellyksiänsä ovat muun muassa ”C.T.A.” ja ”Gingerbread Boy”. Alun perin Heath soitti alttosaksofonia Howard McGheen (1947–1948) ja Dizzy Gillespien big bandin (1949–1950) kanssa. Tenorisaksofoniin hän siirtyi 1950-luvun alussa. Myöhemmin hän teki yhteistyötä muiden muassa Chet Bakerin, Art Blakeyn, Miles Davisin, Kenny Dorhamin, Gil Evansin, Milt Jacksonin, Art Farmerin ja Heath Brothers -kokoonpanossa Percy ja Tootie Heathin kanssa.
Heath levytti kokoonpanon johtajana useille levymerkeille. Häntä kuullaan sekä säveltäjänä että soittajana yli 125 levytyksellä.
Micipsa

Micipsa oli Numidian kuningas 100-luvulla eaa. Hän oli aikaisemman kuninkaan Masinissan vanhin poika. Micipsan valtakaudella Numidia oli laaja maa ja sillä oli voimakas armeija. Hänen kuolemansa johti kuitenkin veriseen kiistaan kuninkuudesta hänen poikiensa kesken.
Elämäkerta.
Micipsa nousi kuninkaaksi hänen isänsä Masinissan kuoltua vuonna 148 eaa. Numidia käsitti tuolloin alueen nykyisen Algerian rannikolla Moulouya-joelta lännessä Rooman valtaamaan Karthagoon idässä. Micipsalla oli käytössään suurehko armeija, johon kuului jalka- ja ratsuväkeä sekä sotanorsuja. Numidialla oli myös pieni laivasto. Micipsa oli kiinnostunut kreikkalaisesta filosofiasta ja kannusti oppineita kreikkalaisia siirtolaisia asettumaan pääkaupunkiinsa Cirtaan. Numidian suhteet Roomaan Micipsan valtakaudella olivat edelleen hyvät, vaikkakin alkuperäinen syy maiden liittoumalle, Karthago, oli jo voitettu kolmannessa puunilaissodassa. Kuollessaan vuonna 118 eaa. Micipsa jätti jälkeensä kaksi poikaa, Adherbalin ja Hiempsalin, sekä adoptoimansa Jugurthan. Kuninkuuden hän jätti Jugurthalle, mutta tämä johti lopulta sotaan poikien kesken maan jakautuessa ensin kolmeen osaan ja Jugurthan saadessa myöhemmin ylivallan.
Albert Heath

Albert ”Tootie” Heath (31. toukokuuta 1935 Philadelphia, Pennsylvania – 3. huhtikuuta 2024) oli yhdysvaltalainen jazzrumpali. Hänen tyylinsä oli lähinnä hard bop. Muutettuaan New Yorkiin vuonna 1957 hän debytoi levytyksellä John Coltranen kanssa. Hän esiintyi myös J. J. Johnsonin yhtyeen kanssa (1958–1960) ja Jazztetissa (1960–1961). Vuonna 1961 hän teki yhteistyötä Cedar Waltonin ja Bobby Timmonsin triojen kanssa. Hän levytti paljon Riverside Recordsille.
Asuessaan Euroopassa vuosina 1965–1968 Heath työskenteli usein Kenny Drewin ja Dexter Gordonin kanssa. Palattuaan synnyinmaahansa Heath soitti Herbie Hancockin sekstetissä 1968–1969 ja Yusef Lateefin kanssa 1970–1974. Vietettyään vielä yhden vuoden Euroopassa hän liittyi Heath Brothers -yhtyeeseen, jossa toimi 1975–1978. Tämän jälkeen Heath asettui Los Angelesiin ja jatkoi levytysuraansa Riverside Reunion Bandin kanssa.
Heath kuoli leukemiaan 3. huhtikuuta 2024.
Diskografiaa.
Sessiomuusikkona.
Walter Benton
John Coltrane
Art Farmer
Benny Golson
Dexter Gordon
Bennie Green and Gene Ammons
Herbie Hancock
Jimmy Heath
Milt Jackson
J. J. Johnson
Clifford Jordan
Yusef Lateef
Johnny Lytle
Ronnie Mathews
Charles McPherson
Wes Montgomery
Blue Mitchell
Don Patterson
Sonny Red
George Russell
Nina Simone
Billy Taylor
Bobby Timmons
Mal Waldron
Cedar Walton
The Young Lions
Michel Sardaby
Kleandros

Kleandros (, , k. 498 eaa.) oli sisilialaisen Gelan kaupungin tyranni. Hän pohjusti valtansa harvainvallalle ja perusti kreikkalaisperäisen Sisiliaa hallinneen Pantaridien dynastian. Hänen hallintokautensa alkoi vuonna 505 eaa. ja päättyi hänen murhaansa. Sabyllos-niminen kaupunkilainen murhasi Kleandroksen tarkoituksenaan saada kaupunkiin demokratia. Kleandroksen veli Hippokrates jatkoi tyranniaa. On arveltu, että Kleandros laittoi alulle kaupungin muurin rakentamisen naapuriensa sikulien pelossa.
Zaida

Zaida on naisen etunimi. Nimi on arabialaista alkuperää, joka on femiininen muoto nimestä Zayd. Se tulee arabian sanasta "ziyada", joka tarkoittaa "kasvaa". Suomessa nimi Zaida on toukokuuhun 2023 mennessä annettu 370 lapselle.
Gavin Bryars

Gavin Bryars (s. 16. tammikuuta 1943 Goole, Yorkshire, Englanti) on brittiläinen säveltäjä. Hän toimi alun perin jazzmuusikkona ja esiintyi basistina Derek Baileyn ja Tony Oxleyn kanssa. Jazzin vaikutus näkyy hänen improvisaation käytössään. 1960-luvun lopussa hän alkoi opiskella ja työskennellä innovatiivisten säveltäjien, kuten John Cagen ja Cornelius Cardewin johdolla. Vuonna 1969 Bryars alkoi opettaa Portsmouth College of Artissa, jossa hän oli mukana perustamassa Portsmouthin sinfoniaorkesteria. Hänen ensimmäinen merkittävä sävellyksensä ("The Sinking of the Titanic") on tältä ajalta. Hänen myöhempiä teoksiaan ovat muiden muassa "Jesus’ Blood Never Failed Me Yet", madrigaalit, "Glorious Hill" (1988) sekä oopperat "Medea" (1984), "Doctor Ox's Experiment" (1998) ja "G". Teoksessa "Writing on Water" Bryars teki yhteistyötä koreografi Carolyn Carlsonin kanssa.
Bryarsin musiikkia kuultiin Suomessa jo vuonna 1969, jolloin Amos Andersonin taidemuseossa esitettiin hänen puolituntinen nauhateoksensa "A Must For All Sibelians". Vuonna 1981 Bryars perusti Gavin Bryars Ensemblen. Se vieraili Helsingin juhlaviikoilla vuonna 1995 esittämässä teoksensa "The Sinking of the Titanic" ja "Jesus’ Blood Never Failed Me Yet". Vuonna 2015 Bryars vieraili Taideyliopistossa johtamassa Nyky Ensemblea Liisa Pentin tanssiteoksessa, jonka musiikkina käytettiin teosta "The Sinking of the Titanic".
Tabea Zimmermann

Tabea Zimmermann (s. 8. lokakuuta 1966 Lahr) on saksalainen alttoviulisti. Hän on yksi suhteellisen harvoista alttoviulisteista, jotka ovat saaneet kansainvälistä kriitikkojen arvostusta ja suuren ihailijajoukon. Zimmermann on esiintynyt muiden muassa Berliinin filharmonikkojen, Leipzigin Gewandhaus-orkesterin ja Orchestre de la Suisse Rmoanden kanssa. Zimmerman on myös esittänyt lukuisia hänelle sävellettyjä teoksia, joiden joukossa ovat György Ligetin sooloalttoviulusonaatti (kantaesitetty 1994) sekä muita kappaleita Heinz Holligerilta, Wolfgang Rihmiltä, Sally Beamishilta, Georges Lentzilta ja Josef Talilta. Zimmermannin ohjelmistoon kuuluu myös perinteisiä teoksia muiden muassa Johann Sebastian Bachilta, Wolfgang Amadeus Mozartilta, Ludwig van Beethovenilta, Richard Straussilta, Edward Elgarilta, Ralph Vaughan Williamsilta, Max Bruchilta, Paul Hindemithiltä ja Alfred Schnittkeltä. Zimmermann on levyttänyt lukuisille levymerkeille, joihin ovat kuuluneet Deutsche Grammophon, EMI, Harmonia Mundi ja Naxos.
Zimmermann aloitti alttoviulunsoiton opinnot kolmevuotiaana ja lisäksi pianonsoiton viiden vuoden iässä. 13-vuotiaana hän pääsi Musikhochschule Freiburgiin opiskelemaan Ulrich Kochin johdolla. Myöhemmin hän opiskeli Salzburgin Mozarteumissa pääopettajanaan Sándor Végh. Hän voitti huomattavissa kilpailuissa ensipalkintoja alkaen vuodesta 1982. Suurten eurooppalaisten ja israelilaisten orkesterien kanssa tehdyn yhteistyön lisäksi Zimmermann on esiintynyt myös kamarimuusikkona muiden muassa Gidon Kremerin, Pamela Frankin ja Steven Isserlisin kanssa. Hän on toiminut opetustehtävissä Musikhochschule Saarbrückenissä (vuodesta 1987), Frankfurtin musiikkiyliopistossa (vuodesta 1994) ja Hanns Eisler -musiikkiakatemiassa (vuodesta 2002).
Zimmermann on ollut Arcanto-kvartetin jäsenenä. Kokoonpano debytoi Stuttgartissa vuonna 2004. Myös myöhemmät kvartetin esiintymiset olivat menestyksekkäitä, ja vuonna 2007 kokoonpano julkaisi Harmonia Mundille levytyksen Béla Bartókin viidennestä ja kuudennesta kvartetosta. Solistina Zimmermannin levytyksiin lukeutuu Myrios Classicsin vuonna 2009 julkaistu CD, joka koostuu Max Regerin alttoviulumusiikista ja J. S. Bachin sellomusiikin sovituksista.
Zimmermann voitti Accademia Musicale Chigianan kansainvälisen palkinnon. Tammikuussa 2020 hänelle myönnettiin Ernst von Siemens -musiikkipalkinto. Zimmermann on kapellimestari David Shallonin leski ja meni myöhemmin naimisiin kapellimestari Steven Sloanen kanssa.
Pavel

Pavel on miehen etunimi. Suomessa nimi on annettu vuoteen 2023 mennessä yli 2 100 henkilölle. Pavel esiintyy myös sukunimenä.
Pavel sukunimenä.
Pavel on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jossain on kai vielä joulu

Jossain on kai vielä joulu on Leevi and the Leavings -yhtyeen vuonna 1990 levytetty jouluaiheinen kappale. Kappale julkaistiin yhtyeen kahdeksannella studioalbumilla "Varasteleva joulupukki" sekä erillisenä singlenä kappaleen ”Elämä ikkunan takana” kanssa.
Sävellyksen ja sanoituksen on tehnyt Gösta Sundqvist. Kappaleen on väitetty muistuttavan yhdysvaltalaisen Darlene Loven vuonna 1963 levyttämää kappaletta ”Christmas (Baby Please Come Home)”. 
Kappaleen on levyttänyt myöhemmin muun muassa Katri Helena.
”Jossain on kai vielä joulu” on ollut useampana vuonna kaupallisten radiokanavien soitetuimpien joululaulujen joukossa. Esimerkiksi vuonna 2021 Gramexin tilastojen mukaan kappale oli 10. sijalla, ja soitettiin kaiken kaikkiaan 316 kertaa.
Sten (nimi)

Sten tai Steen on pohjoismainen miehen etunimi. Nimi johtuu ruotsin kielen "kiveä" tarkoittavasta sanasta "sten" ja viittaa toden­näköisesti lapselle toivottuihin ominaisuuksiin kuten lujuuteen, kestävyyteen ja horju­matto­muuteen. Ruotsissa nimi on ollut käytössä jo keski­ajalla.
Stenin nimi­päivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 28. marraskuuta. Vuosina 1908–1928 samalla päivällä oli myös suomen­kielisessä kalenterissa nimen muunnos "Steen".
Nimi Sten on Suomessa annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan marraskuuhun 2025 mennessä lähes 1 500 henkilölle, muunnos Steen vain muutamalle kymmenelle.
Kaius Niemi

Kaius Matti Ilmari Niemi (s. 1974 Helsinki) on suomalainen toimittaja. Hän toimi vuodesta 2013 marraskuuhun 2022 asti "Helsingin Sanomien" vastaavana päätoimittajana. Niemi siirtyi tehtävään 15. syyskuuta 2013 "Ilta-Sanomien" ja "Taloussanomien" päätoimittajan paikalta.
Elämä ja ura.
Niemi valmistui ylioppilaaksi Helsingin ranskalais-suomalaisesta koulusta. Niemi opiskeli poliittista historiaa Helsingin yliopistossa. Vuosina 1995–1997 Niemi työskenteli Yleisradiossa radio- ja televisiotoimittajana ja vuosina 1998–1999 Nelosen toimittajana. Vuodet 1999–2005 hän oli "Helsingin Sanomien" ulkomaantoimittaja ja toimi vuonna 2002 Brysselin-kirjeenvaihtajana. Keväällä 2002 Niemi palkittiin Suurella journalistipalkinnolla vuoden journalistina Afganistanin tapahtumista vuonna 2001 tekemästään raportoinnista. Vuodesta 2005 Niemi johti HS:n kaupunkitoimitusta ja aloitti 2007 lehden toimituspäällikkönä. Vuonna 2010 Niemi siirtyi "Ilta-Sanomien" päätoimittajaksi painopisteenään digitaaliset sisällöt.
Vuonna 2008 julkaistiin Niemen teos "Helena Ranta: Ihmisen jälki", joka on henkilökuva oikeushammaslääkäri Helena Rannasta.
Niemen siirryttyä "Helsingin Sanomien" päätoimittajaksi vuonna 2013 lehdessä järjestettiin yt-neuvottelut ja sen toimitusorganisaatiota uudistettiin. Syksyllä 2021 kolmea HS:n toimittajaa vastaan nostettiin syytteet turvallisuussalaisuuden paljastamisesta ja turvallisuussalaisuuden paljastamisyrityksestä vuonna 2017 ilmestyneessä Viestikoekeskusta käsitelleessä jutussa. Myös Niemeä epäiltiin rikoksesta, mutta hän välttyi syytteiltä. Niemi ilmaisi huolensa syytteiden vaikutuksesta toimittajien mahdollisuuksiin tehdä tutkivaa journalismia. Niemi osallistui päätoimittajana toimiessaan vuoden 2022 Bilderberg-kokoukseen.
Ero Helsingin Sanomista.
Niemi syyllistyi aamulla 18. marraskuuta 2022 törkeään rattijuopumukseen. Epäilyn tultua julki Niemi ilmoitti iltapäivällä koolla olleelle Sanoman hallitukselle, ettei hän katso voivansa jatkaa tehtävässään "Helsingin Sanomien" vastaavana päätoimittajana. Sanoman hallitus vapautti Niemen tehtävästä. Niemi ilmoitti rikosepäilystä ja erostaan Twitterissä heti ensimmäisten uutisten jälkeen.
Rattijuopumus tapahtui Sanomatalon pysäköintihallissa, jossa Niemi oli kolaroinut autollaan, jota hän oli kertomansa mukaan siirtämässä kadunvarsiparkkiin. Työvuorossa olleet vartijat kuitenkin estivät ulosajoyrityksen ja kutsuivat paikalle poliisipartion. Tapahtumia edeltävänä iltana Niemi oli isännöinyt Sanomatalossa "Helsingin Sanomien" kirjallisuus­palkintojuhlia.
Niemeä vastaan nostettiin syyte törkeästä rattijuopumuksesta 20. joulukuuta 2022. Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Niemen 5. huhtikuuta 2023 törkeästä rattijuopumuksesta sadan päiväsakon sakkorangaistukseen, joka hänen tuloillaan oli 23 800 euroa. Niemi ei itse ollut paikalla oikeudenkäynnissä.
Helsingin Sanomien jälkeen.
Niemi siirtyi viestintätoimisto Milttonin kasvu- ja teknologiajohtajaksi sekä osakkaaksi kesäkuussa 2023.
Helmikuussa 2024 Niemi valittiin Toimittajat ilman rajoja Suomi ry:n puheenjohtajaksi.
Hesitation Marks

Hesitation Marks on industrial rock -yhtye Nine Inch Nailsin kahdeksas studioalbumi. Albumi julkaistiin elokuussa 2013 ja siitä julkaistiin kaksi eri versiota, joiden ainoa ero on tapa jolla ne on masteroitu. Toinen versioista, "Audiophile Mastered Version", on masteroitu siten että kappaleet ovat hiljaisempia, mutta kuulostavat muuten paremmalta hyvällä laitteistolla toistettuna. Albumi sai osakseen enimmäkseen positiivisia arvosteluita.
Yhtyeen laulaja ja pääasiallinen tuottaja Trent Reznor kertoi "The New York Times" -lehden haastattelussa pitävänsä yhtyeen "The Downward Spiral" -albumia mielessään "Hesitation Marksia" tehdessään.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 17.
Kastanjakutoja

Kastanjakutoja ("Ploceus rubiginosus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kastanjakutojaa tavataan Itä-Afrikassa sekä erillään Afrikan lounaisosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Chang’e 3

Chang’e 3 () on Kiinan kansantasavallan kolmas kuuluotain ja ensimmäinen kuulaskeutuja ja kuukulkija. Luotain laukaistiin avaruuteen 1. joulukuuta 2013 Pitkä marssi 3B -kantoraketilla Xichangin avaruuskeskuksesta. Luotain asettui Kuuta kiertävälle radalle 6. joulukuuta 2013 ja laskeutuja laskeutui onnistuneesti Kuun pinnalle 14. joulukuuta 2013. Kyseessä oli ensimmäinen pehmeä laskeutuminen Kuuhun 37 vuoteen.
Tehtäväsuunnitelma.
Luotaimen laskeutumisalue oli Maasta nähtynä Kuun luoteisosassa Sinus Iridumin ja Mare Imbriumin alueella. Luotain laskeutui suunnitellun laskeutumisalueen itäosaan (44.1260°N 19.5014°W) noin 40 kilometriä etelään halkaisijaltaan kuusi kilometriä olevasta Laplace F -kraatterista.
Laskeutuja.
Laskeutujan kuivamassaa on noin 1200 kg. Laskeutujassa on sekä aurinkokennot että RTG sähköntuotantoa varten. Laskeutujassa on 3 eri mittalaitetta ja neljä kameraa. Ultravioletti-teleskooppi havainnoi taivaankappaleita kuten tähtiä ja galakseja. Ultavioletti-kamera kuvaa Maan plasmakehää. Laskeutujassa on kolme kuun maisemaa kuvaavaa panoraamakameraa sekä yksi laskeutumiskamera.
Kulkija.
Kulkijan massa on noin 120 kg. Kulkijassa on ainoastaan aurinkokennot. Yutu-kulkijan varustukseen kuuluu maaperätutka ja kaksi spektrometriä, joilla se tutkii Kuun pintaa. Lisäksi siinä on kaksi panoraamakameraa sekä lukuisia kulkijan hallintaan liittyviä kameroita.
Yutu-kulkija toimii Kuussa noin 3 kuukauden ajan ja liikkuu noin 10 km:n matkan. Kulkijan tehtävänä on myös valmistella vuodelle 2017 suunniteltua näytteenottolentoa.
Kultaniskakutoja

Kultaniskakutoja ("Ploceus aureonucha") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kultaniskakutojaa tavataan Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Ugandassa. Sen kannaksi arvioidaan 350–1 500 yksilöä. Lajin levinneisyysalue on hyvin pieni, ja sen pieni populaatio on pienenemässä. Tämän takia se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Elintavat.
Kultaniskakutoja elää alankojen sademetsissä, ja suurin osa havainnoista on tehty tiheissä, luonnontilaisissa metsissä. Laji on tavattu parvissa, joissa on ollut suurimmillaan 60 yksilöä, ja on mahdollista, että laji esiintyy tavallisesti parvissa. Kultaniskakutoja käyttää ravinnokseen hyönteisiä ja hedelmiä.
Tikkakutoja

Tikkakutoja ("Ploceus tricolor") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tikkakutojaa tavataan Afrikan länsi- ja keskiosissa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Valkoniskakutoja

Valkoniskakutoja ("Ploceus albinucha") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Valkoniskakutojaa tavataan Afrikan länsi- ja keskiosissa. Sen on kuvattu olevan yleisesti harvinainen, mutta sen kannankehitys on vakaa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Madagaskarinsepelkutoja

Madagaskarinsepelkutoja ("Ploceus nelicourvi") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Madagaskarinsepelkutojaa tavataan kotoperäisenä Madagaskarissa. Lajin on kuvattu olevan yleinen kosteissa metsissä saaren luoteis-, pohjois- ja itäosissa. Sen kannankehitys on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Haji Mohammed Chamkani

Haji Mohammad Chamkani (; s. 1947) on afganistanilainen poliitikko, joka oli väliaikainen Afganistanin presidentti Neuvostoliiton tukeman Afganistanin demokraattisen tasavallan aikana. Aiemmin hän toimi varapresidenttinä Babrak Karmalin hallituksessa. 
Hän pääsi presidentin virkaan Babrak Karmalin erottua. Kuulumatta poliittiseen puolueeseen, heimojohtajan vaikutusvallan ja useiden suhteiden ansioista hänen valtansa ulottui Pakistaniin asti. Kuitenkin Mohammed Najibullah oli valtion todellinen hallitsija, sillä hän oli Afganistanin salaisen poliisin (KHAD) päällikkö ja Afganistanin kommunistisen puolueen pääsihteeri. Chamkanin toimikaudella Neuvostoliitto ilmoitti halukkuudestaan neuvotella ja poistaa osan joukoistaan Afganistanista. Hänen toimikautenaan maa sai myös uuden perustuslain.
Madagaskarinkeltakutoja

Madagaskarinkeltakutoja ("Ploceus sakalava") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Madagaskarinkeltakutojaa tavataan kotoperäisenä Madagaskarissa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aasiankultakutoja

Aasiankultakutoja ("Ploceus hypoxanthus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Aasiankultakutojaa tavataan Kaakkois-Aasian pohjoisosissa. Lajin kannaksi arvioidaan 15 000–30 000 yksilöä. Se on vähenemässä melko nopeasti ja on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Chen (hanhisuku)

Chen on hanhien alaheimoon kuuluva lintusuku. Joissain luokitteluissa suku luokiteltu kuuluvaksi harmaahanhien ("Anser") sukuun. Esimerkiksi BirdLife Suomen luokittelussa ei ole sukua "Chen".
Lajit.
BirdLife Suomen luokittelussa edellä mainitut lajit on sijoitettu harmaahanhien ("Anser") sukuun.
Ei paniikkia

”Ei paniikkia” on Scandinavian Music Groupin tammikuussa 2014 julkaistun "Terminal 2" -nimisen seitsemännen studioalbumin toinen single, joka julkaistiin 29. marraskuuta 2013. Kappaleen on SMG:lle tyypilliseen tapaan säveltänyt Joel Melasniemi ja sanoittanut Terhi Kokkonen.
Melasniemen ja Kokkosen ohjaama musiikkivideo julkaistiin ennakkoon päivää ennen singlen virallista julkaisupäivää, 28. marraskuuta.
Erik Kraska

Erik Kraska (s. 10. tammikuuta 1982) on yhdysvaltalainen jääpallomaalivahti, joka on edustanut Yhdysvalloissa Mississippi Mojo-seuraa ja kauden 2007-2008 ruotsalaista Helenelund IK:ta. 
Erik Kraska opiskeli Gustavus Adolphus Collegessa Minnesotassa ja pelasi koulunsa jääkiekkojoukkueen maalivahtina kausina 2004-2007., Sen jälkeen hän siirtyi jääpallon pariin ja on pelannut Yhdysvaltain jääpallomaajoukkueen kokoonpanossa kaudesta 2008 lähtien kaikkiaan viisissä kisoissa. Vuoden 2009 kisat hän joutui jättämään väliin loukkaantumisen vuoksi.