tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ristikontra

Ristikontra tai ristilappi on neljän pelaajan pareittain pelattava suomalainen korttipeli, jossa on tavoitteena kerätä pistekortteja tikeistä. Lisäksi tavoitteena on saada vastustajat nostamaan kuningatar ja sen jälkeen estää heitä voittamasta kuningasta. Pelistä on olemassa lukuisia muunnelmia.
"Korttipelioppaan" kirjoittaneen Mikko Saaren mukaan vastaavia pelejä ei löydy maailmalta juurikaan. Peliä on pelattu Suomessa laajasti ja se on ollut etenkin tukkijätkien suosiossa.
Säännöt.
Jako ja pelaaminen.
Jokaiselle pelaajalle jaetaan kuusi korttia. Etumies ajaa ensimmäiseen tikkiin. Niin kauan kuin pakkaa on jäljellä, on pelaajien kädessä oltava kuusi korttia, eli pelaajat täydentävät kätensä tarvittaessa pakasta kuuteen korttiin. Pelaaja voi laittaa kortin myös suoraan pakasta, jolloin kättä ei tarvitse täydentää. Kolmea kertaa enempää ei saa ajaa uuteen tikkiin samaa numeroa peräkkäin eikä neljännen kuninkaan pelaaminen ole lainkaan sallittua niin kauan kuin pakkaa on jäljellä. Tikin voittaa pelaaja, joka viimeisimpänä pelasi samaa numeroarvoa edustavan kortin, kuin millä tikki aloitettiin ja hän ajaa uuteen tikkiin. Pakan loppuessa pelataan käsikortit loppuun.
Likainen peli ja puhdistaminen.
Pelistä saa jännittävämmän, jos ottaa puhdistussäännön mukaan. Pelistä tulee likainen, jos puolue voittaa tikeissään yhden tai useamman kuningattaren ennen pakan loppumista. 
Pelin voi puhdistaa voittamalla kuninkaan käsikortteja pelattaessa eli sen jälkeen, kun pakkaa ei enää ole. Tähän perustuu se, että neljättä kuningasta ei saa pelata ennen pakan loppumista. Kyseinen kuningas puhdistaa pelin, vaikka useampia kuningattaria olisi kerätty. Aikaisemmin pelatut kuninkaat eivät vaikuta puhdistamiseen. Peli ei puhdistu, jos kuningas voitetaan tikissä kuningattarella, mutta tässä säännössä on joustovaraa. Puolueen peli ei tule likaiseksi, jos pakkapelin aikana he eivät voittaneet yhtäkään kuningatarta ts. käsikorttien aikana voitetut kuningattaret eivät likaa peliä. Molempien tai ainakin toisen puolueen peli jää väistämättä puhtaaksi, sillä neljäs kuningas päätyy jollekin puolueelle. Puolue, joka voitti ennen pakan loppumista yhden tai useamman kuningattaren, mutta ei käsikorttivaiheessa kuningasta, kokevat häpeällisen tappion ja menevät ”kuselle”. Hävinneille voidaan tarjota pakkaa uusien töiden tekemistä varten, mutta vetää pakka pois ennen kuin he ehtivät koskettaa ja kieltää likasormia koskemasta siihen.
Pisteidenlasku ja pelin voittaminen.
Jaon päätteeksi lasketaan pisteet, joita saa ässästä 11 pistettä, kympistä 10 pistettä, kuninkaasta 4 pistettä, kuningattaresta 3 pistettä ja jätkästä 2 pistettä. Puhtaan pelin voittaa puolue, joka saa enemmän pisteitä. 
Puhtaan pelin päättyessä 60-60 ratkaistaan lopputulos laskemalla puolueiden korttien lukumäärät tai julistetaan peli tasapeliksi. Likaisen pelin häviää puolue, jonka peli jäi puhdistamatta. Heidän häviönsä voidaan luokitella kusipeliksi tai kusilapiksi.
Matt Phillips

Matthew ”Matt” Phillips (s. 13. maaliskuuta 1991 Aylesbury, Englanti) on englantilais-skotlantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Queens Park Rangersia. Oikeajalkainen Phillips on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän kuuluu myös Skotlannin jalkapallomaajoukkueeseen.
Ura.
Seurajoukkueura.
Phillips aloitti ammattilaisuransa kasvattajaseurassaan Wycombe Wanderersissa, jonka edustusjoukkueessa hän pelasi vuosina 2008–2010 79 ottelua onnistuen maalinteossa kahdeksan kertaa. Elokuussa 2010 Phillips siirtyi Valioliigaan nousseeseen Blackpool FC:hen, jonka riveissä hän teki pääsarjadebyyttinsä seuraavassa kuussa Blackburn Roversia vastaan onnistuen samalla myös maalinteossa. Phillips teki kaudella 2010–2011 27 ottelussa kaksi maalia Blackpoolin pudotessa takaisin Mestaruussarjaan. Vuonna 2011 Phillips oli lainalla Ykkösliigan Sheffield Unitedissa, jossa hän teki kuudessa ottelussa viisi maalia. Blackpoolissa Phillipsille kertyi kaiken kaikkiaan 94 ottelua ja 12 maalia.
Elokuussa 2013 Phillips siirtyi Mestaruussarjan Queens Park Rangersiin. Seura nousi play-offien kautta kaudeksi 2014–2015 Valioliigaan. Toisella valioliigakaudellaan Phillips teki 21 ottelussa kolme maalia, muun muassa yhden kauden hienoimmista maaleista, kaukolaukauksen 40 metristä Crystal Palace FC:tä vastaan, maaliskuussa 2015. Kauden päätyttyä QPR putosi takaisin Mestaruussarjaan.
Maajoukkueura.
Phillips edusti synnyinmaataan Englantia nuorten maajoukkuetasolla, mutta valitsi aikuisten maajoukkueekseen Skotlannin. Tähän hän sai luvan, sillä yksi hänen isovanhemmistaan on kotoisin sieltä. Phillips debytoi Skotlannin jalkapallomaajoukkueessa toukokuussa 2012 ystävyysottelussa Yhdysvaltoja vastaan.
Jean-Pierre Vigier

Jean-Pierre Vigier (16. tammikuuta 1920–4. toukokuuta 2004) oli ranskalainen teoreettisen fysiikan tutkija. Hän oli myös poliittisesti aktiivinen vasemmistolainen, mikä esti häntä siirtymästä 1960-luvun lopussa tutkijaksi Yhdysvaltoihin.
Pentti Koskinen (yleisurheilija)

Pentti Viktor Kullervo Koskinen (vuodesta 1937 Koskenala, 7. helmikuuta 1911 Helsinki – 23. joulukuuta 1939 Muolaa) oli suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli pituushyppy. 
Pentti Koskinen edusti aluksi yleisurheilussa Hämeenlinnan Tarmoa ja vuodesta 1929 Janakkalan Janaa. Vuonna 1937 Koskenala-nimen ottanut Pentti Koskinen hyppäsi pituushypyn SM-pronssille 1934. Samana vuonna hän osallistui kahteen maaotteluun. Norja-maaottelussa sijoitus oli neljäs ja Viro-maaottelussa tuli lajivoitto. Vuonna 1934 hän teki parhaan tuloksensa 710 myötätuulessa. Sallituissa oloissa tulos oli 706, joka syntyi Viro-ottelussa. Muina vuosina Koskinen ei päässyt kuuden parhaan joukkoon.
Koskinen/Koskenala oli mukana suojeluskuntatyössä. Lisäksi hän oli vuonna 1939 eduskuntavaaleissa Isänmaallisen Kansanliikkeen kansanedustajaehdokkaana.
Talvisodassa Koskenala palveli luutnanttina Karjalan kannaksella. Hän kaatui Muolaassa 23. joulukuuta 1939.
Pentti Koskisen veljenpoika Matti Koskinen oli myös pituushyppääjä 1950-luvulla ja osallistui kahteen maaotteluun vuonna 1958.
Taateliluumu

Taateliluumu eli lootusluumu on eebenpuiden sukuun kuuluva puulaji. Sitä tavataan luonnonvaraisena laajalla alueella Aasiassa. Lajia myös viljellään sen hedelmien takia.
Ulkonäkö ja koko.
Taateliluumun rungon kaarna on karkeaa, tummaa ja pienilevyistä. Kuumina, tyyninä päivinä puun ympärillä leijuu mustaherukkamainen tuoksu. Lehdet ovat suikeita ja kiiltäviä. Ne pysyvät puussa pitkälle syksyyn mutta putoavat lopulta vihreinä. Hede- ja emikukat sijaitsevat eri puissa. Kukkien teriö on uurnamainen, neliliuskainen ja väriltään punertavan- tai vihertävänvalkoinen. Hedelmät ovat pieniä ja maultaan tympeänimeliä.
Levinneisyys.
Taateliluumua tavataan luonnonvaraisena alkuperäislajina Japanista ja Kiinasta aina Vähään-Aasiaan saakka. Lajin levinneisyysalueen länsirajaa on tosin hankala määritellä, koska puuta on jo kauan viljelty Etelä-Eurooppaa myöten.
Käyttö.
Taateliluumu on vanha viljelykasvi, jota kasvatetaan syötävien hedelmiensä takia. Lajia käytetään myös koristepuuna.
Raissiluoto

Raissiluoto on saari Velkuassa Naantalissa. Saaren pinta-ala on 0,86 neliökilometriä, ja vakituisia asukkaita on kymmenen. Vapaa-ajan asuntoja saarella on neljä, pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Raissiluodon erottaa suuremmasta pohjoispuolella sijaitsevasta Salavaisten saaresta vain kapea ruovikoitunut salmi. Raissiluodon ja Salavaisten välillä on kiinteä tieyhteys. Raissiluodon suurin pituus on noin 1,7 kilometriä.
Estadio Monumental David Arellano

Estadio Monumental David Arellano on jalkapallostadion, joka sijaitsee Chilen pääkaupungin Santiagon kaakkoisosassa Maculissa. Stadion on avattu käyttöön vuonna 1975, ja sen nykyinen yleisökapasiteetti on 47 347. Se toimii paikallisseura Colo-Colon kotikenttänä.
Stadion toimi yhtenä pelipaikkana vuoden 2015 Copa Américassa.
Sakoluoto

Sakoluoto on entisen Rymättylän kunnan, nykyisen Naantalin kaupungin eteläosassa sijaitseva saari. Saaren pinta-ala on 0,97 neliökilometriä, ja siellä on yksi vakituinen asukas. Vapaa-ajan asuntoja saarella on 46, pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Suuremmista saarista Sakoluodon läheisyydessä on pohjoispuolella Iso Maisaari, itäpuolella Airismaa ja eteläpuolella Aaslaluoto. Sakoluodon suurin pituus on noin 2,9 kilometriä.
Samsaari

Samsaari on entisen Rymättylän kunnan, nykyisen Naantalin kaupungin eteläosassa sijaitseva saari. Saaren pinta-ala on 0,80 neliökilometriä ja vakituisia asukkaita on 6. Vapaa-ajan asuntoja saarella on 8, pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Samsaaren suurin pituus on noin 2,2 kilometriä.
Talosmeri

Talosmeri on saari Velkuassa Naantalissa. Saaren pinta-ala on 0,53 neliökilometriä, ja vakituisia asukkaita on kymmenen. Vapaa-ajan asuntoja saarella on 15, pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Suurempia saaria Talosmeren läheisyydessä ovat eteläpuolella Vähämaa, lännessä Lailuoto, luoteessa Palva ja koillisessa Livonsaari. Talosmeren suurin pituus on noin 1,2 kilometriä.
Vähä Maisaari

Vähä Maisaari ()&lt;/ref&gt; on entisen Rymättylän kunnan, nykyisen Naantalin kaupungin eteläosassa sijaitseva saari. Saaren pinta-ala on 0,40 neliökilometriä ja vakituisia asukkaita on 2. Vapaa-ajan asuntoja saarella on 7 (pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi). Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Suuremmista saarista Vähä Maisaaren läheisyydessä on koillispuolella Sakoluoto ja eteläpuolella Aaslaluoto. Vähä Maisaaren suurin pituus on noin 1,3 kilometriä.
Yllänpää

Yllänpää on entisen Merimaskun kunnan, nykyisen Naantalin kaupungin länsiosassa sijaitseva saari. Saaren pinta-ala on noin 0,36 neliökilometriä ja vakituisia asukkaita oli vuonna 2009 yksi. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Metsäinen saari on pääosin kallioista, korkeimpien kohtien ollessa yli 30 metriä merenpinnan yläpuolella. Alavimmissa kohdissa on kuitenkin aikaisemmin harjoitettu maataloutta, sittemmin pellot ovat niityttyneet. Saarella on kymmenisen vapaa-ajanasuntoa ja sitä halkoo polkuverkosto. Yllänpää on ruovikoitunut kiinni saman kokoiseen Hunkerin saareen, sekä pienempiin Lohikarin ja Oomanninkarin saariin. Saarten yhteispinta-ala on noin 81 hehtaaria. Suuremmista saarista Yllänpään läheisyydessä ovat lounaassa Liettinen, lännessä Salavainen ja idässä Iskola−Liianmaan saari.
1960- ja 1970-lukujen peruskartoissa saaressa oli yksi tai kaksi tilaa ja jonkin verran peltomaata. 70-luvulla saaressa oli myös muutamia mökkejä. Yllänpään maa-alue oli jakautunut neljän kylän kesken: Foudila-Koveri, Ritonpää, Kaukola ja Länsipää.
Vähäpaasi

Vähäpaasi on entisen Merimaskun kunnan, nykyisen Naantalin kaupungin eteläosassa sijaitseva saari. Saaren pinta-ala on 0,09 neliökilometriä ja vakituisia asukkaita on 1. Vapaa-ajan asuntoja saarella ei ole. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Vähäpaasin suurin pituus on noin 0,45 kilometriä.
Kalle Heikkinen (hiihtäjä)

Kalle Heikkinen (20. helmikuuta 1908 Paltamo – 16. joulukuuta 1938 Hyvinkää) oli suomalainen kilpahiihtäjä, joka saavutti kaksi voittoa Holmenkollenin kisoissa sekä osallistui olympialaisiin ja MM-kilpailuihin 1930-luvulla. Heikkinen kuoli harjoituslenkillään tapaturmaisesti.
Kalle Heikkisen nimi nousi esille ensimmäisen kerran Zakopanessa 1929 järjestetyissä sotilaspartiohiihdon MM-kisoissa, johon hänet nimettiin asevelvollisena. Suomalaisjoukkue saavutti niissä voiton. Murtomaahiihdossa Heikkinen nousi esille ensi kerran vuonna 1931, jolloin hän oli seitsemäs Ounasvaaran talvikisojen 17 km:n pikamatkalla. Seuraavana vuonna hän siirtyi Lapin rajavartioston palvelukseen ja voitti samana vuonna eli 1932 niin 10 km pikamatkan kuin 50 kilometriä Ounasvaaralla.
Vuoden 1933 SM-hiihdoissa Heikkinen saavutti pikamatkalla SM-pronssia. Hän edusti Suomea Holmenkollenin kisoissa, mutta menestys avausmatkana olleella 50 kilometrillä oli vaatimaton eli 26:s. Pikamatka 18 km toi sitten kautta aikain ensimmäisen pikamatkan suomalaisvoiton voittaen Norjan aikansa nimimiehen Lars Bergendahlin 32 sekunnilla. Saman vuoden Ounasvaaran kisoissa hän voitti 50 kilometrin ja toiseksi tulleen saman vuoden maailmanmestarin Ruotsin Nils-Joel Englundin kahdella minuutilla.
Vuodesta 1934 tuli Heikkisen uran huippuvuosi. Hän sijoittui Hiihdon SM-kisoissa 18 ja 50 kilometrillä kummallakin viidenneksi. Saman vuoden Sollefteån MM-kisoissa menestys ei vielä ollut mainittava – 18 kilometrillä 11:s ja 50 kilometrillä 10:s. Holmenkollenilla tuli sitten huippumenestys, kun Heikkinen voitti 50 kilometriä jättäen Norjan Bergendahlia yli minuutin. Saman matkan hän voitti myös Ounasvaaralla.
Vuonna 1935 Heikkinen siirtyi Hyvinkäälle urheiluohjaajaksi. Kyseisenä vuotena menestys oli huomattavasti heikompi kuin vuonna 1934. Vuoden 1936 olympiakarsinnoissa Heikkinen voitti 50 kilometriä, mutta itse Garmisch-Partenkirchenin kisoissa menestys oli vaatimaton – 14. sija 50 kilometrillä. Saman vuoden Ounasvaaran pikamatkalla tuli voitto ja Salpausselän 50 kilometrillä kolmas sija. Vuonna 1938 Heikkinen oli vielä Lahdessa järjestetyissä MM-kisoissa 50 kilometrillä kymmenes ja Ounasvaaralla neljäs.
Heikkisen syksyllä 1938 alkanut valmentautuminen Zakopanen MM-kisoihin päättyi dramaattisesti. 15. joulukuuta hän oli hiihtäjä Eino Koskelan kanssa juoksulenkillä Hyvinkäällä ratavallia pitkin. Pimeyden vuoksi he eivät huomanneet alikäytävää ja putosivat noin 5–6 metriä syvän viemärin pohjalle. Koskela selviytyi suuremmitta vammoitta, mutta Heikkinen toimitettiin Kirurgiseen sairaalaan Helsinkiin jossa hän kuoli seuraavana aamuna. Onnettomuuspaikan läheisyydessä oli Hyvinkään Tahkon 1948 pystyttämä muistomerkki, joka siirrettiin nykyiselle paikalleen 1973 Hanko–Mäntsälä-tien rakentamisen yhteydessä. Vuonna 1945 julkaistiin eri urheilulajeja kuvaava suomalainen postimerkkisarja, jonka hiihtoa esittävässä merkissä on kuvattuna Kalle Heikkinen.
Bill Stevenson (muusikko)

John William "Bill" Stevenson (s. 10. syyskuuta 1963) on yhdysvaltalainen muusikko ja levytuottaja. Hän on rumpali ja pääasiallinen laulunkirjoittaja kalifornialaisessa punk rock bändissä nimeltä Descendents, sen alusta (v. 1978) lähtien. Stevenson on syntynyt Torrancessa Kaliforniassa ja käynyt Mira Costan lukiossa, muutaman muun Descendentsin jäsenen kanssa.
Joulukuun kopulla 1981 hän soitti muutaman konsertin Black Flagissä, koska sen rumpali ROBO oli pidätettynä Englannissa heidän siellä pitämän kiertueen jälkeen. Hän äänitti Black Flagin kanssa useita heidän albumeistaan, vuoteen 1985 asti. Sen jälkeen hän keskittyi soittamaan Descendentsissä, kunnes Milo Aukerman lähti vuonna 1987. Kun Milo oli lähtenyt, Bill ja muut bändin jäsenet, Karl Alvarez ja Stephen Egerton, saivat laulajan Dave Smalley Dag Nastysta. Yhdessä he muodostivat nyt uuden bändin nimeltä All. All:lle tuli vielä yhteensä kaksi laulajaa Scott Reynolds (1989-1993) ja Chad Price (1993-Nykyhetki). Aukerman teki yhtyeen kanssa albumit Everything sucks ja Cool to be you. Stevenson ja Jason Livermore ovat perustaneet Fort Collinsiin Coloradoon levytysstudion nimeltä The Blasting Room. 
Tällä hetkellä Stevenson on mukana Russ Rankinin sivuprojektissa "Only Crime" Muutaman GWAR:in ja Converge:n entisen jäsenen kanssa. Yksi Stevensonin uusimmissa töistä on tuottaa Rise Against's seitsemäs studioalbumi, The Black Market, joka on julkaistu 15. heinäkuuta 2014.
Vardan Militosjan

Vardan Militosjan (, , 8. kesäkuuta 1950 Leninakan, Armenian SNT – 29. huhtikuuta 2015) oli urheilu-urallaan Neuvostoliittoa edustanut painonnostaja, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Militosjan saavutti painoluokan 75 kg olympiahopeaa Montréalissa 1976 bulgarialaisen Jordan Mitkovin jälkeen. Hän voitti urallaan myös kaksi MM-hopeaa ja kaksi Euroopan mestaruutta sekä teki useita maailmanennätyksiä.
Militosjan kuoli 64-vuotiaana 29. huhtikuuta 2015.
Ruotsin valtiopäivien puhemies

Ruotsin valtiopäivien puhemies () on Ruotsin valtiopäivien korkein edustaja, joka johtaa valtiopäivien työskentelyä. Valtiopäivien puhemies on korkein virka, mihin henkilö voidaan valita Ruotsissa. Puhemies on rankijärjestelmässä valtionpäämiehen, eli kuninkaan, jälkeen, mutta ennen pääministeriä. Valtiopäivien nykyinen puhemies on Andreas Norlén, joka valittiin tehtävään vuoden 2018 vaalien jälkeen.
Puhemies toimii valtiopäivien kokousten eli täysistunnon puheenjohtajana. Hän johtaa ja suunnittelee valtiopäivien työjärjestystä. Uusi puhemies valitaan lakisääteisesti aina valtiopäivävaalien jälkeen, jonka jälkeen puhemiehen ensimmäinen tehtävä on valita ja esittää pääministeriä valtiopäiville.
Greer Skousen

Aytch Greer Skousen Spilsbury (24. syyskuuta 1916 Casas Grandes, Chihuahua – 20. maaliskuuta 1988 San Antonio, Texas, Yhdysvallat) oli meksikolainen koripalloilija.
Skousen voitti Meksikon maajoukkueessa olympiapronssia Berliinissä 1936.
Francisco Martínez (koripalloilija)

Francisco Martínez ”El Quico” Cordero (20. kesäkuuta 1910 Ciudad Juárez – 1. joulukuuta 1993 El Paso, Yhdysvallat) oli meksikolainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Martínez voitti Meksikon maajoukkueessa olympiapronssia Berliinissä 1936.
Raúl Fernández

Raúl ”El Foch” Fernández Robert (17. syyskuuta 1905 México – 4. syyskuuta 1982 México) oli meksikolainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Fernández voitti Meksikon maajoukkueessa olympiapronssia Berliinissä 1936.
Luis Ignacio de la Vega

Luis Ignacio ”El Tallarín” de la Vega Leija (23. kesäkuuta 1914 San Luis Potosí – 19. syyskuuta 1974 Tijuana) oli meksikolainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
De la Vega voitti Meksikon maajoukkueessa olympiapronssia Berliinissä 1936.
Andrés Gómez (koripalloilija)

Andrés Gómez Domínguez (30. marraskuuta 1913 Guadalaraja – 26. heinäkuuta 1991 México) oli meksikolainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Gómez voitti Meksikon maajoukkueessa olympiapronssia Berliinissä 1936.
Carlos Borja

Carlos Borja Morca (23. toukokuuta 1913 Guadalaraja – 25. marraskuuta 1982 Guadalaraja) oli meksikolainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Borja voitti Meksikon maajoukkueessa olympiapronssia Berliinissä 1936. Samaan joukkueeseen kuului myös hänen veljensä Víctor Borja.
Víctor Borja

Víctor Hugo Borja Morca (18. heinäkuuta 1912 Guadalaraja – 8. marraskuuta 1954) oli meksikolainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Borja voitti Meksikon maajoukkueessa olympiapronssia Berliinissä 1936. Samaan joukkueeseen kuului myös hänen veljensä Carlos Borja. Borja teki itsemurhan.
Juankosken kirkko

Juankosken kirkko eli Ylösnousemuksen kirkko on Järvi-Kuopion seurakunnan kirkko, joka sijaitsee Juankosken taajamassa Kuopiossa. Kirkko toimii kesäisin tiekirkkona. Kirkko on vihitty käyttöön toukokuussa 1990. Sen suunnittelivat arkkitehdit Erkki Karvala ja Matti Silvennoinen. Kirkossa on yli 300 istumapaikkaa.
Kirkon alttaritaulu on Hannu Konolan maalaama "Liiton merkki". Tekstiilit ovat Annikki Linturin suunnittelemia ja krusifiksi Raimo Maanisen valmistama.
Tumma yö (Tapio Liinojan albumi)

Tumma yö on Tapio Liinojan toinen sooloalbumi.
Levyn kappaleista suurin osa on coverkappaleita, esimerkiksi ”Jos sinut saan” -kappaleen ovat levyttäneet muun muassa Four Cats ja Pepe Kovanen. 
Albumilla on myös joitakin käännöskappaleita, kuten Sauvo Puhtilan suomeksi kääntämä kappale ”Viimeinen mahdollisuus”, jonka myös Eija Merilä on levyttänyt. 
Albumin kappaleella ”Bella” vierailee Eija Kantola.
Anamari Velenšek

Anamari "Ana" Velenšek (s. 15. toukokuuta 1991 Celje) on slovenialainen judon olympia-, MM- ja EM-mitalisti.
Velenšek saavutti olympiapronssia alle 78 kg:n painoluokassa Rio de Janeirossa 2016 kukistettuaan pronssiottelussa saksalaisen Luise Malzahnin. Hän on saavuttanut MM-kilpailujen alle 78 kg:n sarjassa hopeaa Astanassa 2015 hävittyään loppuottelussa japanilaiselle Mami Umekille ja pronssia Tšeljabinskissa 2014. Hän sai samassa painoluokassa EM-kilpailuissa hopeaa Budapestissa 2013, pronssia Istanbulissa 2011 ja Tšeljabinskissa 2012 sekä sijoittui viidenneksi Kazanissa 2016 ja seitsemänneksi Wienissä 2010. Hän kuului EM-joukkuepronssia saaneeseen Slovenian joukkueeseen Montpellier’ssa 2014. Hän sai Bakun Euroopan kisoissa 2015 pronssia 78 kg:n sarjassa ja joukkuekilpailussa.
Velenšek saavutti alle 78 kg:n painoluokassa MM-hopeaa alle 20-vuotiaiden sarjassa 2010 ja EM-pronssia alle 23-vuotiaissa 2012. Hän on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa viisi turnausvoittoa, viisi kakkossijaa ja neljä kolmossijaa sekä maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa kolme turnausvoittoa, yhden kakkossijan ja kaksi kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa seitsemän Slovenian-mestaruutta.
Tina Trstenjak

Tina Trstenjak (s. 24. elokuuta 1990 Celje) on slovenialainen judon olympiavoittaja, maailman- ja Euroopan-mestari..
Trstenjak voitti maailmanmestaruuden 63 kg:n painoluokassa Astanassa 2015 kukistettuaan loppuottelussa ranskalaisen Clarisse Agbegnenoun. Hän voitti samassa sarjassa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 voitettuaan finaalissa jälleen Agbegnenoun. Budapestissa 2017 hän saavutti hopeaa hävittyään loppuottelussa Agbegnenoulle. Hän saavutti MM-pronssia 63 kg:n sarjassa Tšeljabinskissa 2014 ja Bakussa 2018 sekä sijoittui samassa painoluokassa viidenneksi Rio de Janeirossa 2013 ja Tokiossa 2019. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Trstenjak sai 63 kg:n sarjassa hopeaa hävittyään loppuottelussa jälleen Agbegnenoulle.
Trstenjak voitti Euroopan-mestaruuden 63 kg:n sarjassa Kazanissa 2016 kukistettuaan loppuottelussa itävaltalaisen Kathrin Unterwurzacherin, Varsovassa 2017 voitettuaan finaalissa ranskalaisen Margaux Pinot’n ja Lissabonissa 2021, jolloin kukisti finaalissa venäläisen Darja Davydovan. Hän sai samassa painoluokassa EM-hopeaa Montpellier’ssa 2014 ja Tel Avivissa 2018, pronssia Budapestissa 2013 sekä sijoittui seitsemänneksi Istanbulissa 2011 ja Prahassa 2020. Hän kuului EM-joukkuepronssia saaneeseen Slovenian joukkueeseen Montpellier’ssa 2014. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän sai hopeaa 63 kg:n sarjassa ja pronssia joukkuekilpailussa.
Trstenjak saavutti alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssia 57 kg:n sarjassa 2008 ja 2009. Hän sai alle 23-vuotiaiden EM-pronssia 63-kiloisissa 2012. Hän sijoittui Välimeren kilpailuissa 2009 kolmanneksi 57 kg:n painoluokassa. Hän on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa neljätoista turnausvoittoa, seitsemän kakkossijaa ja kahdeksan kolmossijaa sekä maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa neljä turnausvoittoa, kolme kakkossijaa ja kolme kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kahdeksan Slovenian-mestaruutta.
Rok Drakšič

Rok Drakšič (s. 2. tammikuuta 1987 Griže) on slovenialainen judon Euroopan-mestari, moninkertainen EM-mitalisti sekä Euroopan kisojen mitalisti. 
Drakšič voitti Euroopan-mestaruuden 73 kg:n sarjassa Budapestissa 2013. Hän sai EM-pronssia 66-kiloisissa Wienissä 2010 ja Tšeljabinskissa 2012 sekä 73-kiloisissa Montpellier’ssa 2014 ja Kazanissa 2016. Hän oli EM-kilpailuissa seitsemäs 60-kiloisissa Belgradissa 2007. Hän saavutti Bakun Euroopan kisoissa 2015 pronssia 73 kg:n sarjassa. 
MM-kilpailuissa Drakšič on sijoittunut viidenneksi 60 kg:n painoluokassa Rio de Janeirossa 2007 ja 66-kiloisissa Pariisissa 2011 sekä seitsemänneksi 73-kiloisissa Rio de Janeirossa 2013. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli 66-kiloisissa yhdeksäs. Pekingin olympialaisissa 2008 ja Rion olympialaisissa 2016 hän putosi ensimmäisellä kierroksella.
Drakšič saavutti alle 20-vuotiaiden MM-pronssia 60 kg:n painoluokassa 2006. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 66 kg:n sarjassa 2009 ja sai samassa ikäluokassa EM-pronssia 60-kiloisten sarjassa 2004. Hän sai alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa hopeaa 60-kiloisissa 2004 ja 2005. Hän sijoittui Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla toiseksi 55-kiloisissa 2003 sekä kadettien EM-kilpailuissa (alle 17-v.) kolmanneksi 55 kg:n sarjassa 2002.
Drakšič sai Välimeren kilpailuissa hopeaa 60 kg:n sarjassa Almeriassa 2005 ja pronssia 66-kiloisissa Pescarassa 2009. Hän on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kolme turnausvoittoa, viisi kakkossijaa ja viisi kolmossijaa sekä maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa kolme turnausvoittoa ja kolme kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa seitsemän Slovenian-mestaruutta.
Drakšič valittiin Suomen judoliiton päävalmentajaksi vuonna 2020.
Jussi Pietikäinen

Juho ”Jussi” Pietikäinen (25. joulukuuta 1873 Pielavesi – 31. joulukuuta 1920 Pietari) oli suomalainen poliitikko ja ammattiyhdistysvaikuttaja, joka toimi SDP:n varapuheenjohtajana 1913–1917 ja puheenjohtajana 1917. 
Elämä.
Nuoruusvuoset.
Pielaveden Tommonmäessä syntyneen Jussi Pietikäisen vanhemmat olivat talonpoika Tahvo Pietikäinen ja Frederika Tikkanen. Pietikäinen kävi kansakoulun ja käsityökoulun, jonka jälkeen hän työskenteli kivenhakkaajana muun muassa Helsingissä.
Työväenliikkeessä.
Vuonna 1897 Pietikäinen oli kahden veljensä kanssa perustamassa Helsingin ulkotyöväenyhdistystä kyllästyttyään porvarijohtoisen Helsingin työväenyhdistyksen toimintaan. Hän työskenteli pitkään Suomen Kivityöntekijäin Liiton luottamusmiehenä ja sihteerinä. Keväällä 1907 Pietikäinen osallistui liiton edustajana Suomen Ammattijärjestön perustavaan kokoukseen. Hän oli myös SAJ:n liittotoimikunnan sekä SDP:n puoluetoimikunnan jäsen. Vuonna 1913 Pietikäinen valittiin SDP:n varapuheenjohtajaksi Tamperella pidetyssä puoluekokouksessa. Maaliskuussa 1917 hänestä tuli puheenjohtaja, kun Matti Paasivuori erosi tehtävästään tultuaan valituksi senaattiin. Pietikäinen hoiti puheenjohtajan tehtävää vain kolmen kuukauden ajan kesäkuun 1917 puoluekokoukseen saakka.
Viimeiset vuodet.
Sisällissodan aikana Pietikäinen toimi kansanvaltuuskunnan työasiain osaston yleisten töiden alaosaston valvojana. Sodan loppuvaiheessa hän johti Viipurissa 25. huhtikuuta pidettyä punaisten yleistä kokousta, jossa pohdittiin toimenpiteitä kansanvaltuuskunnan paettua Neuvosto-Venäjälle. Pietikäinen pakeni lopulta itsekin ja päätyi taistelemaan Venäjän sisällissodassa puna-armeijan joukoissa Siperiassa. Jäätyään Omskissa valkoisen armeijan vangiksi hän oli kolme kuukautta vankileirillä. Syksyllä 1920 Pietikäinen asui Petroskoissa ja työskenteli Karjalan kansantalousneuvoston palveluksessa. Hän liittyi myös SKP:n ja VKP(b):n jäseneksi. Pietikäinen oli menettänyt terveytensä vankeusaikanaan, jonka seurauksenä kuoli joulukuussa 1920 keuhkotautiin pietarilaisessa sairaalassa. Pietikäisen ruumis tuhkattiin Pietarissa.
Perhe.
Jussi Pietikäinen oli naimisissa ja hänellä oli kolme lasta. Pietikäisen veljen Tahvo Pietikäisen (1871-1935) puoliso oli kansanedustaja Fiina Pietikäinen.
Deltaplan (laulu)

Deltaplan (, suom. Riippuliidin) on neuvostoliittolainen laulu vuodelta 1983. Laulun on kirjoittanut Eduard Artemjev ja Nikolai Zinovjev. Se on ensimmäiseksi julkaistu Valeri Leontjevin albumilla "Muse".
Toivo Jaakkola

Toivo Jaakkola (11. maaliskuuta 1941 Pelkosenniemi – 24. toukokuuta 1995) oli suomalainen teoreettisen fysiikan tutkija ja kosmologi. Hän selvitteli erityisesti punasiirtymää. Jaakkola väitteli tohtoriksi vuonna 1977 Pariisin Pierre ja Marie Curien yliopistossa, minkä jälkeen hän toimi eri tehtävissä Kiovassa sekä Helsingin ja Turun yliopistoissa. 
Jaakkolan noin 80 tieteellisestä julkaisuista parisenkymmentä käsittelee punasiirtymää sekä valon ja gravitaatiokentän välistä vuorovaikutusta. Jaakkolan käsityksen mukaan punasiirtymä ei aiheutunut maailmankaikkeuden laajenemisesta.
Petra Nareks

Petra Nareks (s. 27. syyskuuta 1982 Žalec) on slovenialainen judon EM-mitalisti.
Nareks saavutti alle 52 kg:n painoluokassa EM-hopeaa Düsseldorfissa 2003 sekä EM-pronssia Mariborissa 2002, Bukarestissa 2004, Rotterdamissa 2005, Belgradissa 2007 ja Lissabonissa 2008. Viidenneksi hän sijoittui Tampereella 2006 ja Tbilisissä 2009. Hän kuului joukkuekilpailun pronssia saaneeseen Slovenian joukkueeseen Montpellier’n EM-kilpailuissa 2014 ja Bakun Euroopan kisoissa 2015.
Nareks sai Välimeren kilpailuissa 52 kg:n sarjassa hopeaa Mersinissä 2013 sekä pronssia Tunisissa 2001, Almeriassa 2005 ja Pescarassa 2009. Hän sijoittui samassa painoluokassa kolmanneksi nuorten maailmankisoissa (World Youth Games) 1998, junioreiden EM-kilpailuissa 1998 sekä alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2000 ja 2001.
Nareks on saavuttanut Masters-, Grand Slam-, ja Grand Prix -kilpailuissa yhden kakkossijan ja kolme kolmossijaa sekä maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa 11 turnausvoittoa, yhden kakkossijan ja 14 kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa 15 Slovenian-mestaruutta.
Aljaž Sedej

Aljaž Sedej (s. 30. toukokuuta 1988 Ljubljana) on slovenialainen judon EM-mitalisti. 
Sedej saavutti Tbilisiin EM-kilpailuissa 2009 pronssia 81 kg:n sarjassa. Wienin EM-kilpailuissa 2010 hän oli samassa painoluokassa seitsemäs. Hän karsiutui Pekingin 2008 ja Lontoon 2012 olympialaisissa ensimmäisen ottelun jälkeen. Hän sai Välimeren kilpailuissa 81 kg:n sarjassa kultaa Pescarassa 2009 ja hopeaa Mersinissä 2013.
Sedej saavutti 81 kg:n sarjassa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa kultaa 2007 ja pronssia 2006 sekä alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa kultaa 2007 ja pronssia 2009.
Hän on sijoittunut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kaksi kertaa toiseksi sekä saavuttanut maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa kaksi turnausvoittoa, kaksi kakkossijaa ja kolme kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa neljä Slovenian-mestaruutta.
1-aminosyklopropaani-1-karboksyylihappo

1-aminosyklopropaani-1-karboksyylihappo eli ACC (C4H7NO2) on aminohappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Se ei osallistu proteiinisynteesiin, mutta on tärkeässä osassa kasveissa eteenin biosynteesin välivaiheena.
Biokemiallinen rooli.
1-aminosyklopropaani-1-karboksyylihappoa muodostuu kaikissa kasvinosissa erityisesti kukissa ja hedelmissä, joiden kypsymistä eteeni edistää. Yhdistettä muodostuu S-adenosyylimetioniinista ACC-syntaasientsyymin katalysoimana. Sivutuotteena muodostuu metyylitioadenosiinia. 1-aminosyklopropaani-1-karboksyylihappo hapettuu ACC-oksidaasin vaikutuksesta eteeniksi ja syanidi-ioneiksi. Bakteereissa esiintyy esiintyy 1-aminosyklopropaani-1-karboksylaattideaminaasientsyymiä, joka hajottaa yhdisteen ammoniakiksi ja alfaketovoihapoksi.
1-aminosyklopropaani-1-karboksyylihappo nopeuttaa eteenin esiasteena kasvin kukkien kuihtumista ja hedelmien kypsymistä. Tämän vuoksi esimerkiksi leikkokukkia voidaan käsitellä ACC-syntaasin inhibiittoreilla, kuten amino-oksietikkahapolla tai aviglysiinillä.
RN Canopo

RN Canopo () oli Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Riva Trigososta Cantieri del Tirrenolta, missä köli laskettiin 10. joulukuuta 1935. Alus laskettiin vesille 1. lokakuuta 1936 ja liitettiin laivastoon 31. maaliskuuta 1937.
Palvelus.
Alus upposi ilmahyökkäyksessä 3. toukokuuta 1941.
RN Cassiopea

RN Cassiopea () oli Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Riva Trigososta Cantieri del Tirrenolta, missä köli laskettiin 10. joulukuuta 1935. Alus laskettiin vesille 22. marraskuuta 1936 ja liitettiin laivastoon 26. huhtikuuta 1937.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1959.
Mustuaiset

Mustuaiset ("Verrucaria") on jäkäläsuku. Siihen kuuluvat jäkälät ovat rupimaisia ja ovat väriltään valkoisia, vihreitä, ruskeita tai mustia. Kotelopullot ovat vajonneet sekovarteen tai ovat sen päällä. Itiöt ovat tavallisesti yksisoluisia, lähes pyöreitä, värittömiä tai ohutseinäisiä. Fotobionttina on viherlevä. Mustuaisilta puuttuu jäkäläaineet.
Mustuaiset kasvavat useimmiten rantakivien tai kalkkikallioiden päällä tai kiviaineksella (kuten betonilla). Osa lajeista kasvaa myös puulla tai maassa.
Indomito-luokka

Indomito-luokka eli I-luokka oli Italian laivaston kuuden hävittäjän muodostama alusluokka ensimmäisessä maailmansodassa. Luokka oli ensimmäinen Regia Marinan suurikokoinen hävittäjäluokka ja samalla ensimmäinen turbiinimoottorein varustettu alusluokka laivastossa. Luokan suunnitteli Pattisonin insinööri Luigi Scaglia. Ensimmäisestä maailmansodasta selvinneet alukset luokiteltiin 10. lokakuuta 1929 torpedoveneiksi.
Alukset.
Vuonna 1914 luokan alusten aseistukseen lisättiin kaksi torpedoputkea ja ensimmäisen maailmansodan aikana tilattiin miinakiskot kymmenelle miinalle. Vuosina 1918-1919 sodasta selvinneiden alusten tykit vaihdettiin viiteen neljän tuuman 35 pituuskaliiperin ja yhteen 40 millimetrin 39 pituuskaliiperin tykkiin.
Davor Vlaškovac

Davor Vlaškovac (s. 22. heinäkuuta 1967) on bosniahertsegovinalainen judon EM-mitalisti.
Vlaškovac saavutti Birminghamin EM-kilpailuissa 1995 pronssia 71 kg:n sarjassa. Hän oli samassa painoluokassa viides Haagin EM-kilpailuissa 1996. Hän edusti Bosnia-Hertsegovinaa Atlantan olympialaisissa 1996, minkä jälkeen hän siirtyi edustamaan Saksaa.
Eduardo Blanco Amor

Eduardo Blanco Amor (14. syyskuuta 1897 Ourense – 1. joulukuuta 1979 Vigo) oli espanjalainen kirjailija ja toimittaja, joka kirjoitti sekä espanjaksi että galician kielellä.
Blanco Amor tuli vaatimattomista oloista eikä käynyt paljoakaan kouluja, mutta silti hän pääsi vuonna 1915 "El diario de Orense" -lehden toimitussihteeriksi. Hän tutustui kirjallisiin piireihin ja Galician kansallisuusaatteeseen Burgosin kaupungissa. Vuonna 1919 Blanco muutti Argentiinaan. Siellä hän julkaisi runoja ja otteita keskeneräiseksi jääneestä romaanistaan ja perusti galicialaisen teatteriryhmän. Vuonna 1959, juuri ennen Eurooppaan palaamistaan, Blanco Amor julkaisi pääteoksensa Esmorgan, jota pidetään galicialaisen kirjallisuuden uudistumisen merkkiteoksena. Palattuaan Galiciaan hän palasi myös galician kielen käyttöön ja vuonna 1962 ilmestynyt seuraava romaani "Os biosbardos" (Kuu) sai myös suuren suosion. Viimeisinä vuosinaan hän keskittyi kirjoittamaan teatterille.
Blanco Amorin teoksissa toistuvia teemoja ovat vaikea suhde isän kanssa ja äitihahmon kärsimykset.
Kirjallisen toimintansa lisäksi Blanco Amor otti valokuvia. Kolmentuhannen kuvan kokoelmaa säilytetään Ourensen kirjastossa, ja vuosina 1933–1973 otetuista kuvista julkaistiin valokuvateos vuonna 2004.
Larisa Cerić

Larisa Cerić (s. 26. tammikuuta 1991) on bosniahertsegovinalainen judon MM- ja EM-mitalisti.
Cerić saavutti hopeaa avoimen luokan MM-kilpailuissa Marrakechissa 2017. Loppuottelussa hän hävisi japanilaiselle Sarah Asahinalle. Hän sai yli 78 kg:n painoluokassa MM-pronssia Bakussa 2018. Rio de Janeiron MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui yli 78 kg:n sarjassa viidenneksi ja Budapestissa 2017 sekä Tokiossa 2019 seitsemänneksi. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui ensimmäisen ottelun jälkeen. Vuonna 2021 käydyissä Tokion olympialaisissa hän hävisi toisen ottelunsa pudoten jatkosta. Pariisin olympialaisissa 2024 hän sijoittui seitsemänneksi.
Cerić saavutti yli 78 kg:n sarjassa EM-hopeaa Montpellier’ssa 2014 hävittyään loppuottelussa ranskalaiselle Émilie Andéolille ja Tel Avivissa 2018, jolloin hävisi finaalissa Ranskan Romane Dickolle. Hän sai hopeaa myös Minskin Euroopan kisoissa 2019 hävittyään loppuottelussa Valko-Venäjän Maryna Slutskajalle. EM-pronssia hän saavutti Varsovassa 2017. Hän oli EM-kilpailuissa samassa painoluokassa viides Prahassa 2020 sekä seitsemäs Wienissä 2010, Budapestissa 2013, Lissabonissa 2021 ja Zagrebissa 2024.
Cerić voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden yli 78 kg:n sarjassa 2009. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän sai kultaa 2012, hopeaa 2010 ja pronssia 2009.
Cerić saavutti Välimeren kilpailuissa yli 78 kg:n sarjassa hopeaa Pescarassa 2009 sekä pronssia Mersinissä 2013 ja Oranissa 2022. Hän on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kolme turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja yksitoista kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on kolme turnausvoittoa ja viisi kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa 14 Bosnia ja Hertsegovinan mestaruutta, näistä kahdeksan yli 78-kiloisissa ja kuusi avoimessa luokassa.
Köniz

Köniz on kaupunki Keski-Sveitsissä, Bernin kantonissa. Kaupungissa on noin 40 000 asukasta.
Sijainti.
Köniz sijaitsee Aarejoen länsirannalla, Bernin kaupungin lounaispuolella. Köniz on Bernin välittömässä läheisyydessä muodostaen osan Bernin taajama-aluetta.
Liikenne.
Moottoritie A2 kulkee Könizin kautta. BLS:n rautatie Bernistä Schwarzenburgiin kulkee kaupungin keskustan kautta. Myös SBB:n rautatie Bernistä Lausanneen ja BLS:n rata Bern–Thun kulkevat Könizin kautta.
Muuta.
Könizissä on useita valtion keskusvirastoja, muun muassa Karttakeskus (Bundesamtes für Landestopographie, swisstopo).
Nahuel Guzmán

Nahuel Ignacio Guzmán (s. 10. helmikuuta 1986 Rosario, Santa Fe) on argentiinalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Primera División de Méxicossa pelaavaa Tigres de la UANL:ia. Oikeajalkainen Guzmán kuuluu myös Argentiinan jalkapallomaajoukkueeseen.
Ura.
Seurajoukkueura.
Guzmán aloitti uransa kotikaupunkinsa Newell's Old Boysissa, jonka edustusjoukkueessa Primera División de Argentinassa hän pelasi vuodet 2005–2014. Vuonna 2013 hän voitti Primera Divisiónin Torneo Finalin joukkueensa kanssa. Vuosina 2008–2009 Guzmán kävi lainalla Primera B Nacionalin Independiente Rivadaviassa. Yhteensä hän pelasi Old Boysissa 81 ottelua liigassa ja 17 Copa Libertadoresissa.
Heinäkuussa 2014 Guzmán siirtyi Primera División de Méxicon Tigres de la UANL:in riveihin. Myös Tigresin paidassa Guzmán on esiintynyt Copa Libertadoresissa.
Maajoukkueura.
Argentiinaa alle 17-vuotiaissa ja alle 20-vuotiaissa edustanut Guzmán oli mukana vuoden 2003 alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa Suomessa, josta Argentiina saavutti MM-pronssia. Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa Guzmán debytoi lokakuussa 2014 ystävyysottelussa Hongkongia vastaan.
Saavutukset.
Newell's Old Boys
Oleh Vernjajev

Oleh Jurijovytš Vernjajev (, s. 29. syyskuuta 1993 Donetsk) on ukrainalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. 161 senttimetriä pitkä ja 55 kilogrammaa painava Vernjajev edustaa Ukrainan armeijan voimisteluseuraa.
Vernjajev oli mukana vuoden 2012 kesäolympialaisissa, jossa hän oli parhaimmillaan joukkuekilpailun neljäs ja moniottelun 11:s. Vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta Vernjajev saavutti kultaa nojapuilta ja hopeaa moniottelusta. MM-kilpailuista Vernjajev on saavuttanut nojapuilta kultaa vuonna 2014 sekä hopeaa 2015, 2017 ja 2018. Moniottelussa hän sai MM-pronssia 2019. Vuoden 2015 Euroopan kisoista Bakusta Vernjajev voitti kaksi kultaa ja yhden hopean. Minskin Euroopan kisoissa 2019 hän saavutti yhden kullan ja kaksi hopeaa. EM-kilpailuista hänellä on kuusi kultaa, kolme hopeaa ja neljä pronssia. 
Vuoden 2013 kesäuniversiadeista Vernjajev saavutti yhden hopean ja kaksi pronssia. Kesäuniversiadeista 2015 Gwangjusta hän saavutti peräti kuusi mitalia, joista kaksi oli kultaa, yksi hopeaa ja kolme pronssia. Universiadeista 2017 hän saavutti yhden kullan, kolme hopeaa ja yhden pronssin.
Arthur Zanetti

Arthur Nabarrete Zanetti (s. 16. huhtikuuta 1990 São Caetano do Sul, São Paulo) on brasilialainen telinevoimistelun olympiavoittaja. 156 senttimetriä pitkä ja 62 kilogrammaa painava Zanetti edustaa SERC Santa Maria -seuraa. Hän kilpailee pääosin renkaissa.
Zanetti saavutti olympiakultaa renkaista vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta pisteillä 15,900. Vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta hän saavutti hopeaa samalta telineeltä. MM-kilpailuista hän on saavuttanut yhden kultamitalin ja kolme hopeamitalia, niin ikään renkaista. Pan-Amerikan kisoista Zanettilla on kaksi kultaa ja yhtä monta hopeaa. Kesäuniversiadeista hän on saavuttanut kaksi kultaa renkaista, vuosilta 2011 ja 2013.
Zanettin valmentajana toimii Marcos Gotto.
Candace Hill

Candace Hill (s. 11. helmikuuta 1999) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa.
Hill juoksi kesäkuussa 2015 Seattlessa 100 metrillä uuden naisten alle 18-vuotiaiden maailmanennätysajan, 10,98 s. Alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa Calissa 2015 hän voitti kultaa 100 metrillä kilpailuennätyksellä 11,08 s ja 200 metrillä kilpailuennätyksellä ja ikäluokan maailmanennätyksellä 22,43 s.
Sinan Kurt

Sinan Kurt (s. 23. heinäkuuta 1996 Mönchengladbach) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Hertha BSC:tä. Vasenjalkainen Kurt on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura.
Seurajoukkueura.
Kurt on synnyinkaupunkinsa Borussia Mönchengladbachin kasvatti. Hän pelasi seuran kakkosjoukkueessa yhden ottelun kaudella 2013–2014. Elokuussa 2014 Kurt siirtyi Bayern Müncheniin. Hän teki bundesliigadebyyttinsä seuran ykkösjoukkueessa huhtikuussa 2015 Hertha BSC:tä vastaan ja oli voittamassa Saksan-mestaruutta.
Yksi Bundesliigan ottelu kaudella 2014–2015 jäi Kurtin ainoaksi Bayern Münchenissä. Seuran kakkosjoukkuessa hän pelasi yhteensä 16 Regionalligan ottelua. Tammikuussa 2016 Kurt siirtyi kahden miljoonan euron siirtosummalla Hertha BSC:hen.
Maajoukkueura.
Kurt on turkkilaisen isän ja saksalaisen äidin lapsi, joten hän voi valita maajoukkueensa näiden kahden väliltä. Hän on kuitenkin edustanut Saksaa alle 17-, alle 18- ja alle 19-vuotiaiden tasolla.
Saavutukset.
Bayern München
Dina Asher-Smith

Geraldina Rachel ”Dina” Asher-Smith (s. 4. joulukuuta 1995 Orpington, Kent, Englanti) on brittiläinen pikajuoksija, jonka molemmat vanhemmat ovat tulleet Englantiin Jamaikalta. Asher-Smith kilpailee pääosin 100 ja 200 metrillä. Asher-Smith edustaa Blackheath &amp; Bromley -seuraa. Hän on olympia- ja MM-mitalisti sekä nelinkertainen Euroopan-mestari.
Asher-Smith saavutti MM-pronssia 4 × 100 metrin viestistä vuoden 2013 MM-kilpailuista Moskovasta. Vuoden 2015 sisäratojen EM-kilpailuista Prahasta hän saavutti hopeaa 60 metriltä uudella ennätyksellään 7,08. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui 200 metrillä viidenneksi. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän saavutti kultaa 200 metrillä ajalla 22,37 ja hopeaa pikaviestissä. Rio de Janeiron olympialaisissa hän saavutti 4×100 metrin viestissä pronssia ja sijoittui 200 metrillä viidenneksi. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sai pikaviestissä hopeaa ja oli 200 metrillä neljäs. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän saavutti kultaa 4 × 100 metrin viestissä ja pronssia 200 metrillä.
Asher-Smith juoksi ensimmäisenä brittinaisena 100 metriä alle 11 sekunnin Lontoon timanttiliigan kilpailussa 25.7.2015. Hän juoksi maansa ennätykseksi 10,99. Hän paransi ennätystä aikaan 10,92 Oslossa kesäkuussa 2018.
Asher-Smith voitti Berliinin EM-kilpailuissa 2018 kultaa molemmilla pikamatkoilla uusilla Britannian ennätysajoilla: 100 metrillä hänen aikansa oli 10,85 ja 200 metrillä 21,89. Hän juoksi lisäksi ankkuriosuuden kultaa voittaneessa Britannian pikaviestijoukkueessa.
Dohan MM-kilpailuissa 2019 Asher-Smith saavutti kultaa 200 metrillä Britannian ennätysajalla 21,88 ja hopeaa sekä 100 metrillä maan ennätyksellä 10,83 että pikaviestissä. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin välierissä ja saavutti pikaviestissä pronssia. Eugenen MM-kilpailussa 2022 Asher-Smith saavutti 200 metrillä pronssia ajalla 22,02 ja sijoittui 100 metrillä neljänneksi Britannian ennätystä sivunneella ajalla 10,83. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 Asher-Smith saavutti hopeaa 200 metrillä ja oli 100 metrillä kahdeksas. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui 100 metrillä kahdeksanneksi. Hän voitti Roomassa 2024 Euroopan-mestaruuden sekä 100 metrillä ajalla 10,99 että pikaviestissä. Saman vuoden Pariisin olympialaisissa hän juoksi avausosuuden Britannian hopeajoukkueessa 4 × 100 metrin viestissä. 200 metrillä hän sijoittui neljänneksi ja 100 metrillä hän karsiutui väkierissä.
Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuista hänellä on yksi kulta 100 metriltä vuodelta 2014 ja saman ikäluokan EM-kilpailuista kultaa 200 metriltä ja pikaviestistä vuodelta 2013.
Henkilökohtaiset ennätykset.
NR = maan ennätys
Malcolm Wiseman

Malcolm Edward ”Red” Wiseman (12. heinäkuuta 1913 Winnipeg, Kanadan dominio, Brittiläinen imperiumi – 11. huhtikuuta 1993) oli kanadalainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Wiseman voitti Kanadan maajoukkueessa olympiahopeaa Berliinissä 1936.
OTs-02 Kiparis

OTs-02 Kiparis (ven. "ОЦ-02 Кипарис", suom. "sypressi") on neuvostoliittolainen massasulkuinen konepistooli. Ase kehitettiin Kazahstanissa, yhdessä Neuvostoliittoon kuuluvista neuvostotasavalloista 1970-luvun alussa. Ase otettiin palveluskäyttöön vuonna 1991. Kiparis on tarkoitettu pääasiassa poliisien ja muiden turvallisuusjoukkojen käyttöön.
Ominaisuudet.
Ase toimii normaalilla massasulkuperiaatteella ja käyttää venäläistä 9 mm Makarov -patruunaa. Liipasinkoneiston vasemmalla puolella olevassa valitsimessa on kolme asentoa: varmistitettu, kertatuli ja sarjatuli. Aseessa on kahdesta metallitangosta tehty perä, joka taittuu aseen päälle.
Gordon Aitchison

Gordon ”Gord” Aitchison (14. kesäkuuta 1909 North Bay, Kanadan dominio, Brittiläinen imperiumi – 6. tammikuuta 1990 Windsor) oli kanadalainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Aitchison voitti Kanadan maajoukkueessa olympiahopeaa Berliinissä 1936.
Jan Průcha

Jan Průcha ([jan pruuxa]; 27. marraskuuta 1934 Praha, Tšekkoslovakia – 12. kesäkuuta 2021) oli tšekkiläinen kasvatustieteilijä.
Muun muassa hän julkaisi kirjan "Školství ve Finsku" (Koulutus Suomessa, 1987).
Hän oli kasvatustieteen kunniatohtori Turun yliopistosta (1995).
Anett Schutting

Anett Schutting (s. 24. elokuuta 1991) on virolainen tennispelaaja. Schutting edusti Viroa Fed Cupissa vuosina 2007–2010 voittaen kolme ottelua pelaamastaan kymmenestä ottelusta.
Schutting muutti Yhdysvaltoihin opiskelemaan vuonna 2010 ja on pelannut siellä kansallisissa sarjoissa.
Esmorga

Esmorga on galicialaisen kirjailija Eduardo Blanco Amorin romaani vuodelta 1959.
Se kertoo Cibrán-nimisen henkilön ryyppäysreissusta Aurian kaupungissa, joka muistuttaa tosielämän Ourensea. Cibrán kertoo tarinaansa poliisille ja pitkittää kertomustaan koettaen esittää yksityiskohdat itselleen mahdollisimman myönteisessä valossa. Romaanin tapahtumat sijoittuvat 24 tunnin jaksolle, joiden aikana juhlitaan, tapellaan, sytytetään tulipalo ja käydään ilotalossa. Päivä päättyy ennennäkemättömään väkivaltaan. 
Blanco Amor kirjoitti teoksen asuessaan Argentiinassa. Hän lähetti sen julkaistavaksi kotiseudullaan Galiciassa, mutta Francon aikakauden sensuuri esti sen ilmestymisen. Niinpä kirja julkaistiin Buenos Airesissa.
Kirjan pohjalta on tehty kaksi elokuvaa: vuonna 1977 Gonzalo Suárezin ohjauksen nimi on "Parranda" kun taas Ignacio Vilarin ohjaus vuodelta 2014 on saman niminen kuin kirjakin.
Ian Allison

Ian Alistair ”Al” Allison (26. heinäkuuta 1909 Greenock, Skotlanti, Brittiläinen imperiumi – 4. elokuuta 1990 London) oli kanadalainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Allison voitti Kanadan maajoukkueessa olympiahopeaa Berliinissä 1936.
Gordon Fuller

Gordon Harold Fuller (30. elokuuta 1894 Windsor – 7. tammikuuta 1968 Tilbury) oli kanadalainen koripallovalmentaja.
Fuller valmensi kanadalaista Ford V8's -joukkuetta. Joukkueen ydin Fuller valmentajanaan voitti Kanadan maajoukkueessa olympiahopeaa Berliinissä 1936.
Xinxiang

Xinxiang (, pinyin: Xīnxiāng Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Henanin maakunnan pohjoisosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 68 kilometriä maakunnan pääkaupunki Zhengzhousta pohjoiskoilliseen. Kaupungin väkiluku on 5,708 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 8 629 neliökilometriä. 
Kaupunki rajoittuu etelässä Kaifengin ja Zhengzhoun, lännessä Jiaozuon ja Jinchengin, pohjoisessa Changzhin, Anyangin, Hebin ja Puyangin, sekä idässä Hezen prefektuuritason kaupunkeihin.
Piirikuntatasolla prefektuuritason kaupunki jakautuu 12 osaan seuraavasti:
Michaela Hončová

Michaela Hončová (s. 22. joulukuuta 1992 Bratislava) on slovakialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 235 syyskuussa 2013. Hän on voittanut urallaan neljä ITF-turnausta kaksinpelissä.
WTA-turnauksen pääsarjassa Hončová pelasi ensimmäisen kerran Marrakechissa huhtikuussa 2013. Hän hävisi kuitenkin avauskierroksella Sílvia Soler Espinosalle.