tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rita Pivoriunaite

 
Rita Pivoriunaite (s. 10. maaliskuuta 1988) on liettualainen karateka. Hän on voittanut ShinKyokushinin Euroopan-mestaruuden viidesti, joista yksi on tullut kata-kilpailussa. Pivoriunaite on saavuttanut myös MM-pronssia.
Kilpaura.
Pivoriunaite aloitti karaten harrastamisen 6–7-vuotiaana veljensä innoittamana. Hänen ensimmäinen kilpailu oli Liettuassa 9-vuotiaana. Pivoriunaite oli tuolloin ainut kataan osallistunut kilpailija, jonka hän myös voitti.
2008 ja 2009 Pivoriunaite saavutti EM-pronssia. Seuraavan kerran hän voitti ensimmäisen Euroopan-mestaruutensa 2010. Hän kohtasi loppuottelussa maanaisensa Ruta Brazdzionyten. Samoissa kisoissa Pivoriunaite voitti myös mestaruuden katassa. 2011 hän voitti toisen peräkkäisen Euroopan-mestaruuden kotikisoissaan Vilnassa. Hän kohtasi toistamiseen Brazdzionyten. Seuraavan kerran Pivoriunaite saavutti kolmannen Euroopan-mestaruutensa 2013 Sveitsissä, jossa hän voitti loppuottelussa jälleen maanaisensa Diana Maciuten. Huhtikuussa 2013 Pivoriunaite saavutti MM-pronssia yhdessä Diana Maciuten kanssa.
2015 Pivoriunaite voitti neljännen Euroopan-mestaruuden kumitessa. Loppuottelussa hän kohtasi unkarilaisen Zsofia Szabon.
Justin Kluivert

Justin Kluivert (s. 5. toukokuuta 1999 Amsterdam) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä, joka edustaa englantilaista Bournemouthia. Hän on maajoukkuejalkapalloilija Patrick Kluivertin poika.
Kluivert on AFC Ajaxin kasvatti. Hän pelasi Jong Ajaxissa kahdeksan Jupiler Leaguen ottelua ja teki kaksi maalia kaudella 2016–2017. Hän nousi tammikuussa 2017 Ajaxin ykkösjoukkueeseen ja pelasi puolentoista kauden aikana 44 Eredivisien ottelua, joissa hän teki 12 maalia ja antoi yhdeksän maalisyöttöä. Eurooppa-liigassa hän pelasi kuusi ottelua.
Kluivert siirtyi Serie A:n AS Romaan 17,25 miljoonan euron siirtosummalla heinäkuussa 2018. Hän pelasi lokakuuhun 2020 mennessä 53 Italian pääsarjaottelua, joissa hän teki viisi ja syötti kahdeksan maalia. Mestarien liigassa hän pelasi viisi ottelua ja teki yhden maalin. Eurooppa-liigassa pelaamissaan seitsemässä ottelussa hän teki kolme maalia. Hän pelasi loppukauden 2020–2021 lainalla Bundesliigan RB Leipzigissa, jossa teki 19 liigaottelussa kolme maalia. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua ja teki niin ikään yhden maalin. Seuraavan kauden hän pelasi lainalla ranskalaisessa Nicessä. Hän pelasi 27 Ligue 1:n ottelua, joissa hän teki neljä ja syötti viisi maalia. Kaudella 2022–2023 hän pelasi lainasopimuksella Valenciassa 26 Primera Divisiónin ottelua ja teki kuusi maalia.
Kluivert siirtyi Englannin Valioliigan Bournemouthiin hieman yli kymmenen miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2023. Avauskaudellaan hän teki 32 liigaottelussa seitsemän maalia. Kaudella 2024–2025 hän pelasi Valioliigassa 34 ottelua, joista avauskokoonpanossa 29 peliä. Hän teki 12 maalia ja antoi kuusi maalisyöttöä. Hän teki hattutempun marraskuussa Wolverhamptonia ja tammikuussa Newcastlea vastaan.
Kluivert on pelannut useissa Alankomaiden juniorimaajoukkueissa. Miesten maajoukkueessa hän pääsi ensi kerran kentälle maaliskuussa 2018 Portugalia vastaan ja toisen kerran syyskuussa 2018 Perua vastaan. Kolmannen maaottelunsa, ja ensimmäisen avauskokoonpanossa, hän pelasi Kansojen liigan ottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan marraskuussa 2024. Kaikkiaan hän on elokuun 2025 puoliväliin mennessä pelannut seitsemän maaottelua, joista neljässä hän on ollut avauskokoonpanossa.
Kluivert on neljäs jalkapalloilija, joka on pelannut jokaisessa Euroopan viidessä suurimmassa sarjassa – Englannin Valioliigassa, Espanjan La Ligassa, Italian Serie A:ssa, Saksan Bundesliigassa ja Ranskan Ligue 1:ssä. Häntä aiemmin näissä sarjoissa olivat pelanneet romanialainen Florin Răducioiu, tanskalainen Christian Poulsen ja montenegrolainen Stevan Jovetić.
Le Grand Délire

Le Grand Délire (myös "Pierrot la démerde"; ; ; kansainvälisesti "The Big Delirium") on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut Dennis Berryn ohjaama ja käsikirjoittama ranskalais-länsisaksalais-italialainen eroottinen draamakomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Jean Seberg, Yves Beneyton, Pierre Blaise, Stefania Casini, Isabelle Huppert ja Wolfgang Preiss. Sergio Gobbi oli elokuvan tuottajana.
Juoni.
"Le Grand Délire" kertoo Pierrestä (Pierre Blaise), joka päättää muuttaa rauhallisen sukutalon bordelliksi.
Tuotanto.
"Le Grand Déliren" tuotantoyhtiöinä olivat ranskalaiset Kangourou Films ja Paris-Cannes Productions, länsisaksalainen Film Cine Produktion sekä italialainen Arden Distribuzione.
Julkaisu.
"Le Grand Délire" sai ensi-iltansa Ranskassa 30. huhtikuuta 1975, Länsi-Saksassa 17. lokakuuta 1975 ja Italiassa vuoden 1976 keväällä. Elokuvan teatterilevittäjinä olivat Ranskassa Lugo Films, Länsi-Saksassa Gloria Filmverleih ja Italiassa Arden Cinematografica. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 84 568 katsojaa.
David R. Stone

David R. Stone on yhdysvaltalainen sotahistorioitsija ja U.S. Naval War Collegen historian ja politiikan professori. 
Stone suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon historiassa ja matematiikassa Wabash Collegessa ja tohtorintutkinnon historiassa Yalen yliopistossa. Hän on opettanut Hamilton Collegessa ja vuodesta 2001 alkaen Kansasin osavaltionyliopistossa, jossa hän on toiminut sotahistorian laitoksen ohjaajana. Hän voitti Schulman-palkinnon ensimmäisellä kirjallaan "Hammer and Rifle: The Militarization of the Soviet Union, 1926-­1933". Hän on erikoistunut Venäjän ja Neuvostoliiton sotahistoriaan, ja hänen nykyinen tutkimuksensa kohdistuu Leo Trotskiin ja hänen osuuteensa Puna-armeijan luomisessa, neuvostojärjestelmän saamaan kansainväliseen rahoitukseen sekä sen hajoamiseen ja Neuvostoliiton asevoimiin ennen toista maailmansotaa. Hän on kirjoittanut useita historiallisia artikkeleita Venäjän ja Neuvostoliiton sotahistoriasta ja ulkopolitiikasta sekä lukuja niitä käsitteleviin teoksiin.
Teoksia.
Kirjoja:
Lähtöpiste...

Lähtöpiste... on Maria Lundin ja Mikko Rantanivan yhteisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2004.
Haarala

Haarala on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
V. L. Ménage

Victor Louis Ménage, usein pelkästään V. L. Ménage, (15. huhtikuuta 1920 Chislehurst, Kent – 11. kesäkuuta 2015 Sussex) oli brittiläinen historioitsija, joka erikoistui Turkin ja Osmanien valtakunnan historiaan.
Ménagen suvun lähtökohdista ei ole tietoa, vaikka hänen ranskalainen nimensä viittaa hugenottitaustaan. Hänen perheensä oli köyhä ja Ménage muisteli myöhemmin, että vaikka varsinaisesti he eivät nähneet nälkää, niin ennen perjantaista palkkapäivää taloudessa ei koskaan ollut rahaa. Hän pakeni arjen kurjuutta oppiaineisiin ja sai opiskella Eltham Collegessa vuosina 1930-1938 tukirahan turvin. Opettajiensa kannustamana hän opiskeli raskaasti päästäkseen Cambridgen yliopistoon ja hänet hyväksyttiin Clare Collegeen opiskelemaan antiikintutkimusta vuosiksi 1938-1940.
Vuonna 1940 toisen maailmansodan aikana hänet kutsuttiin palvelukseen. Vaikka hän oli sodanvastustaja hän liittyi ambulanssijoukkoihin. Sodan lopulla hänet oli sijoitettu Etiopiaan. Vapauduttuaan armeijan palveluksesta hänelle tarjottiin opettajan paikkaa Addis Abebassa, minkä hän hyväksyi. Myöhemmin hän kertoi pitäneensä tätä aikaa stimuloivana pioneerityönä. Koulutuksen järjestäminen siirtyi British Councilin haltuun vuosikymmenen lopulla, jolloin hän tapasi tulevan vaimonsa Johannan.
Pitkän historiantutkijan uransa aikana Ménage kirjoitti useita Osmanien valtakunnan historiaa käsitteleviä teoksia ja artikkeleita, sekä lukuja teoksiin. Hän oli myös yksi suuren tietosanakirjasarjan "Encyclopaedia of Islamin" toisen painoksen toimittajista ja kirjoittajista. Tutkijantyönsä ohella hän toimi opettajana ja Turkin historian professorina Lontoon yliopistossa.
Robert Mueller

Robert Swan Mueller III (s. 7. elokuuta 1944) on yhdysvaltalainen lakimies, joka toimi FBI:n johtajana vuosina 2001–2013. Hän on Vietnamin sodan veteraani.
Mueller toimi liittovaltion syyttäjänä San Fransciscossa ja Bostonissa sekä apulaisoikeusministerinä, jolloin hän johti George H. W. Bushin hallinnossa Lockerbien pommi-iskun ja mafiapomo John Gottin rikostutkintoja. Mueller oli osakkaana WilmerHale-lakiasiaintoimistossa, kunnes hänet valittiin FBI:n johtoon 4. syyskuuta 2001. Hänen kaudellaan FBI:n tärkeimmäksi tehtäväksi nousi terrorismin vastainen taistelu, minkä myötä FBI laajensi toimintaansa ulkomailla.
Toukokuussa 2017 apulaisoikeusministeri Rod Rosenstein nimitti Muellerin oikeusministeriön erikoistutkijaksi johtamaan tutkintaa Venäjän vaikuttamisyrityksistä Yhdysvaltain presidentinvaaleissa ja yhteyksistä Donald Trumpin kampanjaan. Tutkinta valmistui maaliskuussa 2019. Näyttöä lainvastaisista yhteyksistä venäläisiin ei löytynyt.
Komatipoortin lento-onnettomuus 1986

Komatipoortin lento-onnettomuus 1986 tapahtui 19. lokakuuta 1986, kun Mosambikin presidentti Samora Machelia kuljettanut Mosambikin kansantasavallan Tupolev Tu-134A-3 syöksyi maahan Mbuzinissa, lähellä Komatipoortia Etelä-Afrikan, Mosambikin ja Swazimaan raja-alueella, muutama sata metriä Etelä-Afrikan puolella.
Koneessa oli 35 matkustajaa ja yhdeksän miehistön jäsentä, jotka olivat neuvostoliittolaisia. Onnettomuudessa kuoli 34, heidän joukossaan presidentti Machel.
Machel oli ollut Sambiassa Afrikan valtionpäämiesten kokouksessa. Hänen lisäkseen lennolla oli muu Sambian delegaatio sekä Aeroflotilta lainattu neuvostoliittolaismiehistö. Presidentin kone lähti Maputosta onnettomuuspäivän aamuna ja lensi Lusakan kautta Sambian Mbalaan, josta suora paluulento Maputoon lähti kello 16.38 (UTC). Miehistö otti yhteyden Maputon lennonjohtoon kello 18.47 ja arvioi saapuvansa Maputoon 19.25. Lähestyminen aloitettiin 19.02, ja miehistö sai ohjeet ilmoittaa laskeuduttuaan 3 000 jalkaan tai kun kiitotie tulee näkyviin.
Lähestymisen aikana miehistö käänsi konetta 37 astetta oikealle. Käännös tapahtui kuitenkin liian aikaisin: kahdeksan minuuttia myöhemmin vastaava käännös olisi tuonut koneen suoraan ILS-lähestymisreitille. Miehistö jatkoi laskeutumista yrittäen nähdä Maputon kiitotievalot. He laskeutuivat lopulta lennonjohdon määräämän 3 000 jalan korkeuden alle, vaikka näköhavaintoa ei ollut. Miehistö jätti maan läheisyydestä varoittavan GPWS-järjestelmän huomiotta, vaikka se hälytti yhtäjaksoisesti 32 sekunnin ajan ennen maahansyöksyä. Kone osui lopulta maahan mäkisessä maastossa noin 150 metrin päässä Mosambikin rajalta. 34 ihmistä kuoli. Henkiin jäi lentoinsinööri ja yhdeksän matkustajaa.
Onnettomuustutkinnassa todettiin koneen ja sen laittestojen olleen toimintakunnossa ennen onnettomuutta. Tutkintalautakunta vahvisti yksimielisesti onnettomuuden syyksi miehistön tekemät virheet ja sääntörikkomukset.
Wang Chung

Wang Chung on brittiläinen uuden aallon yhtye, joka perustettiin vuonna 1979. Yhtyeen nimi Wang Chung tarkoittaa kiinaksi "keltaista kelloa" (黃鐘, pinyin: "huáng zhōng", Wade–Giles: "huang chung").
Wang Chung sai suurimman suosionsa Yhdysvalloissa, jossa viisi yhtyeen hittiä listautui Yhdysvaltain top-40-listoille vuosien 1983–1987 välillä, mukaan lukien ”Dance Hall Days” (sijalla 16. vuoden 1984 kesällä), ”Everybody Have Fun Tonight” (sijalla 2. vuonna 1986) ja ”Let’s Go!” (sijalla 9. vuonna 1987).
Viisipistepirkko

Viisipistepirkko ("Coccinella quinquepunctata") on 4–5 millimetriä pitkä leppäpirkkolaji, jolla on punaisissa peitinsiivissään viisi mustaa täplää. Viisipistepirkko on peto ja se syö erityisesti kirvoja. Viisipistepirkko muistuttaa lähisukulaistaan seitsenpistepirkkoa. Suomessa viisipistepirkkoa esiintyy laajasti koko maassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy myös paikoitellen Keski-Euroopassa ja Venäjällä.
Takeo Fukuda

Takeo Fukuda (; 14. tammikuuta 1905 Takasaki, Japani – 5. heinäkuuta 1995 Tokio, Japani) oli japanilainen Liberaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän oli Japanin pääministeri vuosina 1976–1978. Aikaisemmin hän oli toiminut Japanin ulkoministerinä 1971–1973 ja valtiovarainministerinä 1969–1971.
Fukudalla on viisi lasta, joista vanhin poika Yasuo Fukuda toimi myös lyhyesti Japanin pääministerinä.
Spies

Spies Rejser oli tanskalaisen liikemiehen Simon Spiesin vuonna 1956 perustama tanskalainen matkatoimisto, joka toimi kaikkialla Pohjoismaissa. Suomessa yhtiö tunnettiin nimellä Spies. Yritys saavutti nopeasti menestystä ja laajeni huomattavasti. Aluksi se järjesti halpoja laiva- ja linja-automatkoja Mallorcalle, mutta 1960-luvulla se osti tanskalaisen lentoyhtiön konkurssipesän ja aloitti tilauslennot etelän lomakohteisiin Conair of Scandinavia -nimen alla.
Spies ja sen 1989 ostama Tjäreborg ovat sittemmin useiden yrityskauppojen kautta päätyneet osaksi Thomas Cook Groupia. Valmismatkojen markkinointinimenä Spies on yhä käytössä Tanskassa.
Historiaa.
Spies-matkailuyrityksen perusti köyhistä oloista lähtenyt Simon Spies vuonna 1956. Yrityksen menestyksen myötä hän sijoitti saamansa tuotot varovasti obligaatioihin. Hänen ikääntyessään omaisuuden periminen ja yrityksen jatkuvuus muodostuivat ongelmaksi. Neuvonantajiensa kehottamana perheetön ja lapseton Spies hankkiutui 62-vuotiaana naimisiin 21-vuotiaan Janni Brodersenin kanssa 1983. Simon Spies kuoli alle vuoden kuluttua häistä ja koko yrityksen peri Janni Spies, joka alkoi siirtää yrityksen varoja omiin nimiinsä ja ajoi yrityksen konkurssin partaalle.
Tarinan mukaan Janni Spiesin äiti Yvonne Isager oli tyytymätön Spiesin kautta varaamaansa junamatkaan Pariisiin, ja palattuaan tivasi tyttäreltään kuka Spiesin oikein omistaa. Tämän seurauksena tytär otti äitinsä mukaan Spiesin johtoon epäviralliseksi henkilöstöpäälliköksi. Äiti alkoi vahtia ja arvioida yhtiön työntekijöitä omavaltaisesti, kunnes sai lakonuhan edessä väistyä. Janni Spies nimitti yhtiön johtokuntaan veljensä, joka oli ammatiltaan työkaluseppä. Tämä innostui keinottelija Steffen Møllerin kanssa kasvattamaan yritystä ostamalla vuonna 1989 toisen tanskalaismatkatoimiston Tjäreborgin, jonka perustaja, pastori Eilif Krogager oli jäämässä eläkkeelle. Spiesin lentoyhtiölle Conairille ostettiin kalliiksi osoittautuneella valuuttalainalla kuusi Airbus A320 -lentokonetta, jotka asiantuntijoiden mukaan soveltuivat erittäin huonosti yrityksen tilauslentoliikenteeseen. Kauppoja ja velkaantumista vastustaneet vanhat johtohenkilöt alkoivat poistua yrityksestä, ja Spies-Tjæreborg alkoi menettää markkina-asemiaan uudelle tulokkaalle, Lars Larsenin halpamatkatoimistolle. Vuonna 1992 Spies-Tjæreborgin johtoon asettui Janni Spiesin uusi aviomies, lakimies Christian Kjær. Samoihin aikoihin yhtiön luotottajat painostivat Jannin Spies-Kjærin veljen ja tämän epämääräiset neuvonantajat lähtemään johtokunnasta.
Spies-Tjæreborg-konserni pysyi Kjærin pariskunnan omistuksessa vuoteen 1996 saakka, jolloin Airtours plc osti sen ja yrityksestä tuli osa pohjoismaista Scandinavian Leisure Groupia. Vuonna 2001 Airtours ja Scandinavian Leisure Group yhdistyivät nimelle MyTravel Group, ja seuraavana vuonna Spies sulautettiin Tjäreborgiin.
2010-luvun lopulla Spies ja Tjäreborg ovat osa kansainvälistä Thomas Cook Group -matkailujättiä, ja Spies-tuotemerkki on yhä käytössä Tanskassa. Pohjoismaista konserniin kuuluvat myös muun muassa Thomas Cook Airlines Scandinavia (ent. Premiair, ent. MyTravel Airways) ja ruotsalainen Ving (ent. Vingresor).
Boris Nikolov

Boris Georgiev Nikolov (10. maaliskuuta 1929 Bazargic, Romania – 29. tammikuuta 2017) oli bulgarialainen nyrkkeilijä ja maansa historian ensimmäinen olympiamitalisti.
Nikolov voitti sarjan 75 kg olympiapronssia, Bulgarian olympiahistorian ensimmäisen mitalin, Helsingissä 1952. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 hän sijoittui viidenneksi.
Nikolov kuoli kotonaan 87-vuotiaana tammikuussa 2017.
Formula 2 Monacon Grand Prix 2017

Formula 2 Monacon Grand Prix 2017 oli Formula 2 -kauden 2017 kolmas osakilpailu, joka ajettiin 26.–27. toukokuuta Monacon katuradalla Monacossa.
Robert Vișoiu debytoi F2-sarjassa ajamalla Campos Racing -tallissa.
Aika-ajot.
Muista Formula 2-sarjan aika-ajoista poiketen Monacossa aika-ajot jaettiin A -ja B -osioihin, joissa kummassakin ajoi kymmenen kuljettajaa 20 minuutin aika-ajosessiossa.
Paalupaikalle ajoi monacolainen Charles Leclerc. Toiseen ruutuun kiilannut Alexander Albon hävisi Leclercin paaluajalle vain 0,012 sekuntia. Kolmanneksi sijoittui Oliver Rowland.
Nobuharu Matsushita törmäsi kaiteeseen mutkassa 15, ja jäi ruutuun 7, mutta edeltä pudonnut Nyck de Vries nosti Matsushitan sijoitusta pykälällä. De Vries sai 3 lähtöruudun rangaistuksen esteltyään Antonio Fuocoa radalla.
1. Kilpailu (Perjantain kilpailu, 41 kierrosta).
Antonio Fuoco ja Sean Gelael sammuttivat autonsa lähtöruudukkoon ja näin ollen muut ajoivat yhden ylimääräisen lämmittelykierroksen, joka oli pois kilpailun kierrosmäärästä. Leclerc piti lähdössä kärkipaikkansa, Albon oli toisena, Rowland kolmas ja Matsushita neljäs. Ensimmäisellä kierroksella mutkassa 6 Ralph Boschung osui Sergio Canamasasin autoon, ja Canamasas joutui hakemaan uuden etusiiven pudoten viimeiseksi.
Nicholas Latifi joutui keskeyttämään kilpailun pistesijoilta kierroksella 7. Hänen autonsa pysähtyi tunneliin, jonka seurauksena turva-auton oli tultava radalle. Turva-auton takana muun muassa Alexander Albon pysähtyi varikolla. Turva-auto vieraili radalla toisenkin kerran, kun Robert Vișoiu törmäsi kierroksella 21 Louis Delétraziin mutkassa 5. Vișoiu joutui keskeyttämään kilpailunsa, mutta Delétraz pääsi jatkamaan kilpailuaan. Kilpailun kärkipaikalla ajanut Leclerc pysähtyi juuri ennen kuin turva-auto oli tullut radalle. Turva-auton takana puolestaan muun muassa Rowland, Matsushita ja Artem Markelov pysähtyivät ja nousivat kilpailun kärkeen. Leclerc joutui lopulta keskeyttämään kilpailunsa vasemman eturenkaan kiinnitysongelmien seurauksena.
Oliver Rowland ajoi kilpailun voittoon. Voitto oli samalla Rowlandilla uransa ensimmäinen GP2 (sittemmin Formula 2) -sarjassa. Toiseksi ajoi Markelov ja kolmanneksi Matsushita.
2. Kilpailu (Lauantain kilpailu, 30 kierrosta).
Nyck de Vries nousi kärkeen toisesta ruudusta ensimmäisessä mutkassa. Häntä seurasi paalulta lähtenyt Johnny Cecotto. Charles Leclerc törmäsi kierroksella 3 Norman Naton autoon, jonka seurauksena Nato joutui keskeyttämään kilpailunsa. Leclerc sai kolarista 10 sekunnin aikarangaistuksen, mutta joutui myös itse keskeyttämään kilpailun kierroksella 21. Sergio Canamasas törmäsi Oliver Rowlandiin kierroksella 27 samassa mutkassa (mutka 16) rikkoen etusiipensä, mutta pystyen jatkamaan kilpailuaan. 
Nyck de Vries voitti Monacon sprinttikilpailun. De Vriesin tallikaveri Johnny Cecotto oli toinen ja Gustav Malja kolmas. Luca Ghiotto oli neljäs, Artjom Markelov viides, joka onnistui ohittamaan Alexander Albonin mutkassa 16. Albon oli maalissa kuudes, Nobuharu Matsushita seitsemäs ja Jordan King kahdeksas. Pitkän kilpailun voittaja, Oliver Rowland oli maalissa yhdeksäs.
Nigerian siirtomaa ja protektoraatti

Nigerian siirtomaa ja protektoraatti () oli alue, josta kehittyi lopulta nykypäivän Nigeria. Siirtomaata hallitsi brittiläinen imperiumi 1800- ja 1900-luvuilla. Brittien vaikutus alueella alkoi orjuuden lakkauttamisen aikana vuonna 1807. Britannia liitti Lagosin imperiumiinsa vuonna 1861.
Vuosina 1886–1899 suurta osaa maasta hallitsi Royal Niger Company -yhtiö. Vuonna 1900 Etelä-Nigerian protektoraatti ja Pohjois-Nigerian protektoraatti siirtyivät yhtiöltä Britannian suoraan hallintaan. Kuvernööri Frederick Lugardin kehotuksesta nämä kaksi aluetta yhdistettiin Nigerian siirtomaaksi ja protektoraatiksi 1. tammikuuta 1914.
Siirtomaa-aika Nigeriassa kesti vuodesta 1900 vuoteen 1960, jolloin maa itsenäistyi Nigerian liittovaltiona ja pysyi sellaisena kolme vuotta, kunnes siitä tuli nykyinen Nigerian liittotasavalta.
Pohjois-Nigerian protektoraatti

Pohjois-Nigerian protektoraatti () oli brittiläisen imperiumin protektoraatti, joka sijaitsi nykyisen pohjoisen Nigerian alueella vuodesta 1900 vuoteen 1914. Protektoraatin ensimmäinen ylikomissaari oli Frederick Lugard.
Protektoraatin pinta-ala oli 660 000 neliökilometriä ja siihen kuuluivat Sokoton kalifaatin ja Bornun valtakunnan valtiot, jotka Britannia oli valloittanut vuonna 1902. 
Protektoraatti kesti 1. tammikuuta 1914 asti, jolloin se yhdistyi Etelä-Nigerian protektoraatin ja Lagosin siirtomaan kanssa. Tällöin protektoraatista tuli Nigerian siirtomaan ja protektoraatin pohjoinen provinssi.
Historia.
Nigerjoki oli merkittävä kauppapaikka Länsi-Afrikassa. Brittiläiset kauppiaat olivat navigoineet joessa pitkän aikaa. Alue tunnettiin tosin ”valkoisen miehen hautana”, sillä muun muassa malaria, keltakuume ja monet muut taudit lyhensivät eritoten sisämaan eurooppalaisten elinikää. Alue oli myös tiheästi asuttu eivätkä kaikki afrikkalaiset olleet ystävällisiä eurooppalaisia kohtaan. 
Kaikki eurooppalaiset eivät tosin pelänneet ankaran ympäristön tutkimista. Britit kilpailivat erityisesti ranskalaisten kanssa Nigerjoen alkulähteen löytämisestä. Joet olivat tärkeitä kommunikoinnin ja kaupankäynnin kannalta, joten oli tärkeää turvata pääsy koko joelle. Mungo Park, Richard ja John Lander, Dixon Denham sekä Hugh Clapperton yrittivät kaikki löytää joen alkulähteen, matkustaen usein pohjoisesta tai lännestä sillä se oli vaarattomampaa. 
Britit olivat olleet tyytyväisiä asuttaessaan vain rannikkoa ja joensuita. 1880-luvulla ranskalaiset näyttivät, että he halusivat lisätä vaikutustaan alueella. He olivat lähettäneet retkikuntia Länsi-Afrikasta ympäröimään Kultarannikon ja Sierra Leonen siirtomaita. Britit yrittivät estää saman tapahtumista myös Etelä-Nigerian tapauksessa. George Goldie oli liikemies, joka oli kiinnostunut alueesta. Hän käytti United African Company -kauppakomppaniaansa ostaakseen maata alueelta ja yhdistääkseen sen Britannian alueeseen.
Myös saksalaisten saapuminen alueelle kannusti toimenpiteisiin. He olivat liittäneet Togomaan ja Kamerunin imperiumiinsa ja näyttivät, että he halusivat lisää alueita. Tässä vaiheessa Euroopan suurvallat pitivät Berliinin konferenssin selvittääkseen asian alueiden omistuksesta. Tämän jälkeen britit ottivat haltuun George Goldien (uudelleennimetyn) Royal Niger Company -kauppakomppanian johtaakseen sitä Goldien sijaan. 
Kauppakomppanian oli tosin mahdotonta pärjätä valtioiden tukemia Ranskan ja Saksan protektoraatteja vastaan, jonka johdosta 1. tammikuuta 1900 Royal Niger Company myi alueensa Britannian valtiolle 865 000 punnan hintaan.
Vuonna 1914 kansainvälisten jännitteiden ja sodanuhan takia Pohjois-Nigeria yhdistettiin Etelä-Nigerian kanssa, jolloin siitä muodostui Nigerian siirtomaa ja protektoraatti.
Kimittäjäsarvinokka

Kimittäjäsarvinokka ("Bycanistes fistulator") on sarvinokkien heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan seuraavissa Länsi-Afrikan maissa: Benin, Norsunluurannikko, Ghana, Guinea, Guinea-Bissau, Liberia, Mali, Nigeria, Senegal, Sierra Leoneja Togo.
Lintua tavataan laajoilla metsiensuojelualueilla, ja se voi olla yleinen vanhojen metsien ohella myös korkeissa sekundaari- ja viljelymetsissä.
Laji on elinvoimainen. Sen kannan suuruutta ei ole määritetty, mutta sen on ilmoitettu olevan yleinen laajalla alueella. Vaikka laji sietää elinalueiden muutoksia eikä metsästyksen arvioida aiheuttavan sille paineita, kannan epäillään kuitenkin vähenevän yleisesti.
Ulkoasu ja ääni.
Linnun pituus on 45 senttimetriä. Se on melko pieni, ja sillä on valkoinen vatsa ja perä, mustat siivet. Nokka ja sen päällä oleva ontto rakenne ovat ruskeita, pohjaltaan vaaleita. Silmää ympäröivä iho on koirailla sininen, naarailla vaakea. Alalajilla B. sharpii on laaja valkoinen alue siivissä. Myös ulommat pyrstösulat ovat valkoiset. Ääni on voimakas, karhea nasaali naurumainen ja kimakka piipitys ”piip-piip-piip”.
Lajin elinalueita ovat ainavihannat vanhat metsät ja galleriametsät sekä mangrove- ja suometsät. Se hyödyntää myös sekundaarimetsiä ja viljelmiä. Sitä esiintyy alavilla mailla 600 metrin korkeuteen, yleensä perheryhminä tai pieninä parvina, jotka liikkuvat puiden latvustossa etsimässä hedelmiä, jotka muodostavat 90 % sen ravinnosta. Pesintä tapahtuu tammi-, huhti-, kesäkuussa ja loka-joulukuussa. Yleensä sillä on yksi poikanen.
Maija Poppasen paluu

Maija Poppasen paluu () on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut musikaalielokuva, jonka on ohjannut Rob Marshall. Elokuva on jatko-osa vuoden 1964 elokuvalle "Maija Poppanen". Elokuvan pääosissa ovat Emily Blunt, Lin-Manuel Miranda, Meryl Streep, Ben Whishaw, Emily Mortimer, Angela Lansbury, Julie Walters ja Colin Firth. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 25 vuotta ensimmäisen elokuvan jälkeen, kun Anna ja Mikko Pankki ovat kasvaneet aikuiseksi ja Maija Poppanen saapuu Mikon ja tämän kolmen lapsen luo.
Elokuva saa ensi-iltansa Yhdysvalloissa 19. joulukuuta 2018 ja Suomessa 25. joulukuuta 2018.
Elokuva sai neljä Golden Globe -ehdokkuutta parhaasta musikaali- tai komediaelokuvasta, naispääosasta, miespääosasta ja musiikista.
Näyttelijät.
Muissa rooleissa: Jarmo Koski, Jukka Voutilainen, Tuukka Leppänen, Pasi Ruohonen, Carla Rindell, Taisto Oksanen, Katja Aakkula, Jon-Jon Geitel, Antti L. J. Pääkkönen, Antti Timonen, Matti Holi, Raili Raitala, Senja Alexander ja Saara Lehtonen
Suomenkielisen dialogin ja laulut on kääntänyt Tuija Korhonen ja dialogin ja laulut on ohjannut Markus Bäckman.
Ulrikke Falch

Ulrikke Falch (17. heinäkuuta 1996 Oslo, Norja) on norjalainen näyttelijä. Falch on tullut tunnetuksi nuortensarjasta "Skam", missä hän näytteli Vilde Hellerud Lieniä. Hän on myös Norjan merkittävin kehoaktivisti. Hän harrastaa vapaa-ajallaan potkunyrkkeilyä.
Ruokolahden linnavuori

Ruokolahden linnavuori on Varsinais-Suomessa Salossa sijaitseva Linnavuori.
Vuonna 2016 löytynyt Linnavuori sijaitsee Salon Halikonlahden länsipuolella Ruokolahden vanhalla etelärannalla, joka on maankohoamisen myötä kuivunut. Muinaislinna on perustettu jyrkälle kalliomäelle. Puolustusrakenteista nähtävissä ovat yhä itärinteen ylempi kivistä ladottu valli sekä alempi hiekasta kasattu valli. Mäen laelle johtavan luoteisrinteen sola on lisäksi tukittu ladotulla kivivallilla. 
Muinaislinnan luoteisrinteen valli on rikkoutunut, mutta itärinteen varustusten jäänteet ovat säilyneet hyvin. Vallista on löytynyt kaksi aukkoa ja sen sisäreunaa on tasoitettu hiekalla, joka on mahdollisesti tuotu muualta kuten myös alemman maavallin hiekka. Linnavuoren huipun näytteissä on havaittu nokimaata.
Aluetta ei ole tutkittu, mutta muinaislinnan löytymisen yhteydessä paikalta löydettiin kaksi leveäkantaista naulaa, rautalevyn pala sekä 300–400-luvuille ajoitettu keihäänkärki.
Brittiläisen Länsi-Afrikan punta

Brittiläisen Länsi-Afrikan punta () oli Brittiläisessä Länsi-Afrikassa käytetty valuutta. Brittiläinen Länsi-Afrikka oli ryhmä siirtomaita, protektoraatteja ja muita Britannian hallitsemia alueita, johon kuuluivat Gambia, Sierra Leone, Ghana ja Nigeria. Punnan arvo oli sama Englannin punnan kanssa.
Brittiläisen Länsi-Afrikan punta jaettiin 20 šillinkiin, jotka jaettiin edelleen 12 penniin.
Vuodesta 1958 alkaen Brittiläisen Länsi-Afrikan puntaa alettiin vaihtamaan muiksi valuutoiksi Länsi-Afrikan eri alueissa. Brittiläisen Länsi-Afrikan punta vaihdettiin seuraavasti:
Ylösnousemus (albumi)

Ylösnousemus on Joose Keskitalon seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 23. huhtikuuta 2014 levymerkillä Helmi Levyt. Albumi on Keskitalon ensimmäinen soololevy sitten vuoden 2006 "Kaupungit puristuvat puristimissa" -albumin, taustayhtye Kolmannen Maailmanpalon hajottua edeltävän albumin julkaisun jälkeen.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 16.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän pääosin vastaanoton. Soundin Asko Alanen antoi albumille neljä tähteä, ja sanoi muuten Keskitalolle ominaisen yksinkertaisen ja pelkistetyn musiikin saavan syvyyttä laulajan vakavuuden ja sävelkulkujen muutosten myötä, ja kuvaili levyä ”tarinatuokioksi”. Kristillisen Sana-lehden Mikko Saari totesi albumin olevan Keskitalon siihenastisesta tuotannosta kantreinta, eikä pitänyt sitä sanoitustensa puolesta lähelläkään perinteistä valtavirtagospelia, johon sanoitukset olivat hänen mielestään liian haastavia ja rujoja. Hän sanoi sanoitusten tärkeyden korostuvat askeettisen soitannan takia. Saari piti albumia välityönä, mutta nosti teoksen neljän tähden arvoiseksi. Keskisuomalaisen Anniina Meronen antoi albumille kaksi tähteä sävellyksistä ja viisi tähteä sanoituksista. Hän sanoi albumin monotonisen melodian kantavan hädin tuskin albumin läpi, ja kehotti kuuntelemaan albumin kahdessa erässä, jotta sanoitukset pääsisivät oikeuksiinsa. Rumban Joonas Kuismaa albumi ei vakuuttanut, vaan hän piti albumia liian paatoksellisena. Hän korosti Keskitalon olevan agendan omaava lauluntekijä, mikä estää laulajan uusiutumisen, sekä totesi hänen ”seisovan tai kaatuvan alastomana” ilman Kolmas Maailmanpalo -orkesteria taustallaan. Desibelin Heikki Väliniemi antoi albumille täydet viisi tähteä, ja kuvaili sitä Keskitalon haastavimmaksi. Hän sanoi kappaleiden olevan yksisuuntaista viestintää, joiden kohderyhmää määrätietoinen artisti ei ole kiinnostunut tiedostamaan, ja totesi hänen tarvitsevan oman arvosteluasteikon tekstien ja sävellysten arviointiin. Albumin kantavana voimana Väliniemi piti sen kauneutta.
HMAS Oxley (1926)

HMAS Oxley oli Australian kuninkaallisen laivaston Odin-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Vickers-Armstrong Limitediltä Barrow-in-Furnessista osana Australian laivaston vuosien 1924-1929 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin maaliskuussa 1925 nimellä "HMAS OA1". Alus laskettiin vesille 30. heinäkuuta 1926 ja se valmistui 22. heinäkuuta 1927.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 1. huhtikuuta 1927 päällikkönään Hugh R. Marrack ja se liitettiin tilapäisesti Britannian kuninkaalliseen laivastoon 5. sukellusvenelaivueeseen. Alus lähti 8. helmikuuta 1928 Portsmouthista "HMAS Otwayn" kanssa Australiaan.
Suunniteltu siirtomatka oli aikanaan pisin brittiläisen sukellusveneen ilman saattajaa kulkema. Alusten päälliköitä oli kielletty sukeltamasta. Biskajanlahdella alukset joutuivat myrskyyn, ja matkalla Maltalle "Otwayn" konehuoneessa havaittiin murtumia. Maltalla kumpikin alus tarkistettiin ja myös "Oxleylta" löytyi samankaltaisia murtumia. Korjausten vuoksi kumpikin alus viipyi muutaman kuukauden Maltalla. "Oxleyn" päälliköksi tuli Maltalla ollessa Frank Getting.
Alukset jatkoivat matkaansa Maltalta 15. marraskuuta Suezin kanavan ja Singaporen kautta Sydneyyn, jonne ne saapuivat 14. helmikuuta 1929. Australian talous oli vaipunut lamaan ja puolustusmenoista leikattiin. Alusten palvelus jatkui vuoden 1929 loppuun, jolloin ne siirrettiin reserviin. Alukset kävivät kahdesti kuukaudessa merellä sukellusharjoituksissa, mutta tämä osoittautui kalliiksi ja tehottomaksi tavaksi pitää operatiivista valmiutta yllä.
Australian hallitus päätti luovuttaa alukset Britannialle, jolle ne luovutettiin 10. huhtikuuta 1931 Sydneyssä. Alukset siirrettiin Britteinsaarille. Toisen maailmansodan alettua alus partioi Norjan rannikolla, missä se joutui "HMS Tritonin" torpedoimaksi 10. syyskuuta 1939. Aluksen miehistöstä pelastui ainoastaan kaksi miestä.
HMAS Otway (1926)

HMAS Otway oli Australian kuninkaallisen laivaston Odin-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Australian laivaston vuosien 1924-1929 laivasto-ohjelmassa Vickers-Armstrong Limitediltä Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin nimellä "HMAS OA2". Alus laskettiin vesille 7. syyskuuta 1926 ja otettiin palvelukseen 15. kesäkuuta 1927 päällikkönään George J. D. Tweedy.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin tilapäisesti Britannian kuninkaallisen laivaston 5. sukellusvenelaivueeseen. Alus lähti 8. helmikuuta 1928 Portsmouthista "HMAS Oxleyn" kanssa Australiaan.
Suunniteltu siirtomatka oli aikanaan pisin brittiläisen sukellusveneen ilman saattajaa kulkema. Alusten päälliköitä oli kielletty sukeltamasta. Biskajanlahdella alukset joutuivat myrskyyn ja matkalla Maltalle "Otwayn" konehuoneessa havaittiin murtumia. Maltalla kumpikin alus tarkistettiin ja myös "Oxleylta" löytyi samankaltaisia murtumia. Korjausten vuoksi kumpikin alus viipyi muutaman kuukauden Maltalla.
Alukset lähtivät 15. marraskuuta Maltalta Suezin kanavan ja Singaporen kautta Sydneyyn, jonne ne saapuivat 14. helmikuuta 1929. Australian talous oli vaipunut lamaan ja puolustusmenoista leikattiin. Alusten palvelus jatkui, kunnes ne siirrettiin 10. toukokuuta 1929 reserviin. Alukset kävivät kahdesti kuukaudessa merellä sukellusharjoituksissa, mutta tämä osoittautui kalliiksi ja tehottomaksi tavaksi ylläpitää operatiivista valmiutta.
Australian hallitus päätti luovuttaa alukset Britannialle, jolle ne luovutettiin 10. huhtikuuta 1931 Sydneyssä. Alukset lähtivät 29. huhtikuuta Sydneystä Maltalle. Toisessa maailmansodassa alus oli Biskajanlahdella ja Britannian kotivesillä. Alus poistettiin palveluksesta 24. elokuuta 1945 ja luovutettiin British Iron and Steel Corporationille (BISCO) romutettavaksi. Aluksen romutti lopulta Messrs. T. W. Ward Inverkeithingissä. Romutus saatiin päätökseen vuoden 1946 lopulla.
Je suis Pierre Rivière

Je suis Pierre Rivière (kansainvälisesti "I Am Pierre Riviere") on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut Christine Lipinskan ohjaama ja tuottama ranskalainen rikosdraamaelokuva, jonka nimiroolissa on Jacques Spiesser Pierre Rivièrenä (1815–1840). Elokuvan käsikirjoituksen laativat Christine Lipinska ja Régis Hanrion. Les Films de l’Ecluse oli elokuvan tuotantoyhtiönä.
"Je suis Pierre Rivière" sai ensi-iltansa Ranskassa 7. huhtikuuta 1976, oli UZ Diffusionin teatterilevittämä ja keräsi teatterikierroksensa aikana 5 609 katsojaa. Elokuva esitettiin myös vuoden 1976 Venetsian elokuvajuhlilla Italiassa.
Juoni.
"Je suis Pierre Rivière" kertoo maalla asuvasta Pierre Rivièrestä (Jacques Spiesser), joka murhaa äitinsä ja sisaruksensa menetettyään uskonsa vuoden 1835 Ranskassa.
Mykkäkoulun päättäjäiset

Mykkäkoulun päättäjäiset on ramopunk-yhtye Himanesin EP-levy, joka julkaistiin 4. maaliskuuta 2005.
Albumi juhlistaa yhtyeen albumin julkaisua edeltävänä keväänä loppunutta yli kymmenen vuotta kestänyttä esiintymistaukoa. Kappale ”Rock’n’Roll lukio” on suomenkielinen versio Ramonesin kappaleesta ”Rock ’n’ Roll High School”.
Bromaali

Bromaali eli tribromiasetaldehydi (C2HBr3O) on halogenoituihin aldehydeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä muiden yhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa bromaali on vaaleankeltaista nestettä. Yhdiste liukenee veteen ja muodostaa kloraalin kaltaisesti vedessä hydraatin, jotka kutsutaan bromaalihydraatiksi. Bromaali liukenee myös etanoliin ja dietyylieetteriin. Yhdiste voidaan pelkistää tribromietanoliksi tai hapettaa tribromietikkahapoksi. Bromaalia on eristetty "Aspagaropsis"-suvun punalevistä.
Valmistus ja käyttö.
Bromaalia voidaan valmistaa bromaamalla paraldehydiä tai etanolia tai nukleofiilisella substituutiolla kloraalista ja natriumbromidista. Tuote puhdistetaan tislaamalla. Bromaalia ja sen hydraattia on aikaisemmin käytetty lääketieteessä kloraalin tavoin. Nykyään yhdistettä käytetään muiden yhdisteiden kuten tribromietanolin, tribromietikkahapon sekä hyönteismyrkkyjen, lääkkeiden ja väriaineiden valmistamiseen.
L’Ampélopède

L’Ampélopède on vuonna 1974 ensi-iltansa saanut ranskalainen fantasiaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Rachel Weinberg. Jean-Marie Marguet oli elokuvan tuottajana. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Nanou Film ja ORTF. "L’Ampélopède" sai ensi-iltansa Ranskassa 26. syyskuuta 1974, oli Nanou Filmin teatterilevittämä ja keräsi teatterikierroksensa aikana 1 192 katsojaa.
Juoni.
Nuori ranskalaistyttö paheksuu kaupungistumisen vahingollisia vaikutuksia ympäristössään ja keksii omituisen Ampélopède-olennon, joka asuu metsässä.
Verkkokauppaindeksi

Verkkokauppaindeksi on Vilkas Groupin kehittämä verkkokauppaliiketoiminnan menestystä ja aktiivisuutta mittaava indeksi. Se julkaistaan neljästi vuodessa. Verkkokauppaindeksin tausta-aineisto kerätään Vilkas Groupin asiakkaiden verkkokaupoista vuoden 2006 alusta alkaen. 
Indeksin laskeminen.
Indeksi perustuu yli 2000 Vilkas Groupin asiakkaana toimivan verkkokaupan myyntilukuihin, joten otanta edustaa vajaata neljäsosaa kaikista Suomen verkkokaupoista. 
Indeksi lasketaan kaavalla
formula_1
Tarkasteltavia asioita verkkokauppaindeksissä ovat verkkokaupan myynnin muutos euroina, myyntikertojen muutos (tehtyjen tilausten määrä) sekä keskimääräisen tilauksen arvo. Indeksien muutosta verrataan aina edellisen vuoden vastaavaan aikajaksoon. Tietoturvasyistä verkkokauppaindeksissä ei kerätä yksittäisten kauppojen tietoja.
Ben Small

Benjamin 'Ben' Small (s. 1971) on brittiläinen ääninäyttelijä. Hän on ollut Tuomas-hahmon ääninäyttelijänä brittiläisissä Tuomas Veturi -animaatioissa.
Portugalin kuningaskunta

Portugalin kuningaskunta (, ) oli monarkia Pyreneiden niemimaalla vuodesta 1139 vuoteen 1910. Vuoden 1248 jälkeen se tunnettiin myös Portugalin ja Algarven kuningaskuntana. Vuosien 1815 ja 1822 välillä se tunnettiin Portugalin, Brasilian ja Algarven yhdistyneenä kuningaskuntana.
Portugalin kuningaskunnan kansallislaulu oli ”Hymno Patriótico” vuosina 1809–1834 ja ”Hino da Carta” vuosina 1834–1910.
Historia.
Tausta.
Visigootit olivat aikoinaan hyökänneet Pyreneiden niemimaahan, mutta lopulta assimiloituneet Rooman valtakunnan kulttuuriin. Noin vuonna 700 maurit hyökkäsivät niemimaahan Pohjois-Afrikasta ja valloittivat kaiken paitsi Asturian alueen. Vuonna 800 kreivi Vímara Peres, Leónin kuningaskunnan vasalli, sai Minho-joen ympäröivän alueen hallintaansa. Alue nimettiin "Portucaleksi" tärkeän kauppakaupungin "Portus Calen" mukaan, joka tunnetaan nykypäivänä Porton kaupunkina. Kreivi Peres perusti Vimaranesin kaupungin oman nimensä mukaan. Portucale oli Leónin kuningaskunnan autonominen kreivikunta. Vuonna 1070 kreivikunta kuitenkin menetti autonomiansa, koska se oli halunnut itsenäistyä. 
Vuonna 1093 Burgundin Henrik oli Portugalin kreivinä. Henrik auttoi Kastilian kuningasta Alfonso VI:tä valloittamaan Galician maureilta. Kiitokseksi hän sai kuninkaan tyttären Teresan käden. Henrik ja Teresa saivat useita poikia, mutta vain yksi selvisi aikuisikään, Alfonso Henriques. Henrikin kuollessa Alfonso Henriques pyrki saamaan kreivikunnan hallintaansa. 
Vuonna 1116 Teresa pyrki laajentamaan kreivikunnan alueita ja taisteli siskopuoltaan Urracaa vastaan, joka oli Leónin, Kastilian ja Galician kuningatar. Teresa oli Alfonso VI:n avioton lapsi, kun taas Urraca oli hänen aviossa syntynyt lapsensa. Teresa hävisi taistelun, mutta vapautettiin sillä ehdolla, että hän hallitsisi Portugalin kreivikuntaa Leónin kuningaskunnan vallan alla. 
Alfonso Henriques piti äitiänsä rakastajansa, galicialaisen kreivin Fernando Peresin, vaikutuksen alaisena. Yhdessä Bragan arkkipiispan sekä muiden aatelisten kanssa Alfonso päätti ottaa kreivikunnan pois Teresan hallinnasta. 24. kesäkuuta 1128 São Mameden taistelussa Alfonso voitti äitinsä ja Peresin johtamat sotajoukot. Teresa kuoli vankeudessa vuonna 1130. 
5. lokakuuta 1143 Portugali tunnustettiin virallisesti omaksi valtiokseen, ja Portugalin ensimmäiseksi kuningaksi tuli Alfonso Henriques, hallitsijanimellä Alfonso I.
Valeriu Bularca

Valeriu Bularca (14. helmikuuta 1931 Întorsura Buzăului – 7. helmikuuta 2017 Brașov) oli romanialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiamitalisti ja maailmanmestari. Bularca oli Romanian ensimmäinen painin aikuisten maailmanmestari ja ylipäänsä MM-mitalisti.
70–73 kilogramman painoluokissa kilpaillut Bularca saavutti olympiahopeaa Tokiossa 1964. Hän kilpaili myös Rooman kesäolympialaisissa 1960. MM-kilpailuista Bularca voitti kultaa Jokohamassa 1961 ja pronssia Budapestissa 1958.
Bularcasta tuli MM-mitaliensa myötä Romanian ensimmäinen aikuisten painin MM-mitalisti ja maailmanmestari. Hän kuoli Brașovissa 85-vuotiaana 7. helmikuuta 2017.
Isoveltto

Isoveltto ("Totoaba macdonaldi") on rummuttajien heimoon kuuluva vaarantunut amerikkalainen kalalaji. Se on sukunsa ainoa laji.
Ulkonäkö ja koko.
Isoveltto on suuri merikala ja heimonsa suurin laji. Pituudeksi on mitattu yli kaksi metriä ja painoksi jopa sata kiloa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Isoveltto on yksi monesta endeemisestä lajista joita tavataan vain Meksikon Kalifornianlahdesta. Ne elävät lähinnä lahden keski- ja pohjoisosassa ja liikkuvat 1-70 m:n syvyydessä. Kalat lisääntyvät vähäsuolaisemmassa vedessä Coloradojoen suistossa.
Lisääntyminen.
Aikuisten isovelttojen parvet vaeltavat talvella pohjoiseen lahden itärannikkoa pitkin Coloradojoen suistoon, missä ne kutevat myöhemmin keväällä. Sitten täysikasvuiset yksilöt palaavat etelään länsirannikkoa pitkin loppuvuodeksi. Poikaset viipyvät lahden pohjoisosassa pari vuotta ennen kuin vaeltavat etelään. Naaraat alkavat lisääntyä kuusivuotiaina ja koiraat seitsenvuotiaina. Niiden uskotaan elävän jopa 25-vuotiaiksi.
Ravinto.
Täysikasvuiset isoveltot syövät suuria taskurapuja sekä sardiineja. Poikaset syövät pienempiä kaloja ja äyriäisiä kuten katkoja, katkarapuja sekä taskurapuja.
Käyttö.
Kiinassa isoveltton uimarakko on erityisen haluttu ruoka-aine, jolla uskotaan olevan terveysvaikutuksia. Uimarakoista on maksettu jopa 8 500 dollaria kilolta. Isovelton salakalastus on samalla aiheuttamassa kalifornianpyöriäisen sukupuuton.
Itä-Anglian kuningaskunta

Itä-Anglian kuningaskunta ("East Anglia") oli anglosaksien perustama kuningaskunta Isossa-Britanniassa. Itä-Anglian ensimmäisenä hallitsijana pidetään kuningas Uffaa, joka nousi valtaan noin vuonna 570. Itä-Anglia ajautui Mercian ylivallan alle 600-luvun puolivälissä, ja vuonna 792 Mercian valtaistuimelle noussut Kenulf liitti Itä-Anglian kokonaan valtakuntaansa. Wessexin kuningas Egbert kuitenkin valloitti Mercian vuonna 827 ja yhdisti kaikki anglosaksivaltakunnat alaisuuteensa.
Ranskan avoin tennisturnaus 2017 – miesten kaksinpeli

Novak Đoković oli turnauksen puolustava mestari, mutta hän hävisi puolivälierissä Dominic Thiemille.
Turnauksen voitti jo kymmenennen kerran Rafael Nadal, joka voitti loppuottelussa Stanislas Wawrinkan.
Mauno Käpyaho

Mauno Pentti Käpyaho (22. maaliskuuta 1941 Mänttä – 5. elokuuta 2003 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Mikkelistä ammattilaisuransa aloittanut Käpyaho teki pitkän työrupeaman Tampereen Teatterissa sekä näytteli sivurooleja Yle TV2:n suosituissa komedia- ja draamasarjoissa.
Ura.
Mauno Käpyahon vanhemmat olivat Aune ja Lauri Käpyaho. Hänellä oli kiinnitys Mikkelin teatteriin 1967–1973 ja Tampereen Teatteriin vuodesta 1973.
Käpyahon näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa Arthur (näytelmässä "Tango"), Kalle ("Iso-Heikkilän isäntä ja hänen renkinsä Kalle"), Tiikeri Braun ("Kolmen pennin ooppera") ja nimiosa näytelmässä "Elias". Minna Canthin tragediassa "Anna Liisa" Käpyaho tulkitsi Johanneksen roolin. Näytelmässä "Ken talonsa jättää" hän näytteli Arvid Järnefeltin roolin. Käpyaho teki useita buffo-rooleja.
Teatteriuransa ohella Käpyaho näytteli useissa televisiotuotannoissa 1970–1990-luvuilla. Hän televisiotehtävänsä olivat yleensä pieniä sivurooleja, tapahtumia sivustaseuraavia kylänmiehiä kuten "Häräntappoaseen" Tuuhonen ja "Metsoloiden" Perälä.
Ranskan avoin tennisturnaus 2017 – naisten kaksinpeli

Garbiñe Muguruza oli turnauksen puolustava mestari, mutta hävisi neljännellä kierroksella Kristina Mladenovicille.
Turnauksen voitti Latvian Jeļena Ostapenko, joka voitti loppuottelussa Simona Halepin.
Britit (kelttiläinen kansa)

Britit (myös britannialaiset tai britannit) olivat Isoa-Britanniaa varhaiskeskiajalle saakka asuttanut kelttiläinen kansa. Saari ja sen nykyiset asukkaat britit ovat saaneet nimensä tältä kelttikansalta.
Kelttien saapuminen Britteinsaarille on edelleen hämärän peitossa, sillä saarten vanhat arkeologiset löydöt eivät kerro ajanlaskun alkua edeltäneiden vuosisatojen asukkaiden etnisyydestä tai kielestä. Koska Britteinsaarten asutushistoria on kuitenkin katkeamaton aina pronssikaudesta lähtien, on oletettu että roomalaisaikaa juuri edeltäneen ajan asukkaat olivat mantereelta saapuneita kelttejä, jotka olivat aiemmin syrjäyttäneet paikalliset asukkaat. Näiden kielellä oli kuitenkin vaikutusta Britteinsaarten kelttiläiskieliin, jotka eroavat joiltain osin mannerkelttiläisistä kielistä. Viimeisimpien käsitysten mukaan uskotaan kuitenkin, etteivät britit polveutuneet mantereen kelteistä, vaan olivat Britteinsaarten alkuperäisiä asukkaita, jotka kävivät kauppaa manner-Euroopassa asuvien kansojen kanssa ja olivat muutoinkin tiiviissä yhteyksissä heidän kanssaan.
Roomalaiset valloittivat saaren vuoden 43 jaa. jälkeen ja alistivat britit valtaansa. Valloituksen seurauksena brittiläiset heimot alkoivat roomalaistua, vaikka paikallishallinto perustuikin pääasiassa vanhaan heimojakoon. Roomalaiset poistuivat lopullisesti vuonna 407, ja britit joutuivat jälleen huolehtimaan omasta turvallisuudestaan piktien ja saksimerirosvojen hyökkäyksiä vastaan. Näihin aikoihin brittien johtaja oli Vortigern. 400-luvun puolivälissä britit joutuivat vetäytymään saaren pohjois- ja länsiosiin, kun anglit, saksit, juutit, friisit ja frankit saapuivat saarelle ja muodostivat anglosaksien kansan. 500-luvun lopussa britit hallitsivat enää Cornwallin niemimaata, Walesia ja Etelä-Skotlantia. Wessexin kuningaskunnan vallattua Cornwallin suuri joukko brittejä siirtyi Englannin kanaalin yli Bretagneen, samalla antaen niemimaalle nimensä. Myöhempien valloitusten seurauksena 900-lukuun mennessä suurin osa briteistä sulautui anglosakseihin, Walesia lukuun ottamatta. Brittien kielistä korni kuoli uudella ajalla. Edelleen eläviä kieliä ovat kymri ja bretoni.
Lähetystalo

Lähetystalo oli Suomen Lähetysseuran toimitalo Helsingin Tähtitorninvuorella Ullanlinnan kaupunginosassa. Lähetystalon vanhempi osa on osoitteessa Tähtitorninkatu 18 ja uudempi osa osoitteessa Tähtitorninkatu 16.
Talon on suunnitellut vapaaherra K. A. Wrede ja se on valmistunut vuonna 1900. Wrede lahjoitti piirustukset Lähetysseuralle ilman korvausta. Talon rakennuskustannukset olivat 199 600 markkaa.
Lähetysseura oli vuonna 1890 ostanut puutalon tontteineen Vuorimiehenkadun varrelta, mutta Lähetystalon rakentamiseen antoi varsinaisen kimmokkeen erään yksityishenkilön vaatimaton 100 markan lahjoitus, joka oli osoitettu Lähetystalon rakentamiseen. Uuteen taloon tuli muun muassa rukoushuone (nykyinen Lähetyskirkko), kolme luokkahuonetta ja asuintilat Lähetyskoululle, kokoontumistilat ompeluseuroille, huoneisto lähetysjohtajaa varten, toinen huoneisto vahtimestaria varten, tilat seuran toimistolle, kirjavarasto ja Lähetysmuseon tilat.
Talo vihittiin käyttöönsä ensimmäisenä adventtina vuonna 1900. Sitä laajennettiin viereiselle tontille itään päin, kun kauppaneuvos Lars Krogius tarjosi Lähetysseuralle ostettavaksi kyseisen naapuritontin, joka oli vielä rakentamatta. Myös lisärakennuksen suunnitteli Wrede, ja rakentaminen tuli maksamaan 185 000 markkaa tontin hinnan, 35 000 markan lisäksi. Uusi osa valmistui vuoden 1906 puolessavälissä.
Lähetysseura myi Lähetystalon toimistotilat vuonna 2018 ja ne muutettiin asuinhuoneistoiksi, Lähetyskirkko jäi edelleen Lähetysseuran omistukseen. Lähetysseuran toimisto sijaitsee nykyisin Pasilassa Mall of Triplan ja Pasilan aseman vieressä osoitteessa Maistraatinportti 2a.
Amanda Anisimova

Amanda Anisimova (s. 31. elokuuta 2001 Freehold, New Jersey) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 15. kesäkuussa 2025. Australian avoimissa 2019 hän selviytyi kaksinpelissä neljännelle kierrokselle, ja Ranskan avoimissa 2019 välieriin.
Anisimovan vanhemmat ovat venäläisiä, mutta hän edustaa itse synnyinmaataan Yhdysvaltoja. Vuoden 2016 Ranskan avoimissa hän eteni tyttöjen kaksinpelin loppuotteluun. Anisimova pääsi villillä kortilla mukaan Ranskan avointen 2017 pääsarjaan, jossa hän pelasi vain 15-vuotiaana.
Chloé Paquet

Chloé Paquet (s. 1. heinäkuuta 1994 Versailles) on ranskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 194 elokuussa 2017.
Paquet pääsi villillä kortilla mukaan Ranskan avointen 2017 pääsarjaan. Siellä hän voitti avauskierroksella Kristýna Plíškován, mutta hävisi toisella kierroksella Caroline Garcialle.
Quirine Lemoine

Quirine Lemoine (s. 25. joulukuuta 1991 Woerden) on alankomaalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 160 toukokuussa 2017 ja nelinpelissä sijalla 179 maaliskuussa 2017.
Lemoine pääsi karsintojen kautta mukaan Ranskan avointen 2017 pääsarjaan.
Tyynysotaa

”Tyynysotaa” on Vilma Alinan, Nelli Matulan, Sini Yaseminin ja Ida Paulin esittämä vuoden 2017 Kesäkumi-kampanjan tunnuskappale. Kappale on esittäjänelikon itsensä säveltämä ja sanoittama, ja sen on tuottanut Tido. Kappaleesta julkaistaan 1. kesäkuuta 2017 Viivi Huuskan ja Cristal Snow’n ohjaama musiikkivideo.
Vilma Alina ja Nelli Matula ovat kertoneet, että kappaleen teemoja ovat muun muassa, etteivät naiset olisi seksin suhteen ”objekteja vaan toimijoita” ja että nainen voi olla yhtä ”ehdottelevassa ja seksiä hakevassa asemassa kuin mieskin.”