tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Boa Vista (Kap Verde)

Boa Vista tai Ilha da Boavista on itäisin Kap Verden saarista. Se on yksi pohjoisemman Barlaventon saariryhmän kuudesta pääsaaresta.
Maantiede.
Boa Vista on Kap Verden kolmanneksi suurin saari Santo Antãon ja Santiagon saarten jälkeen ja sen pinta-ala on 620 km². Saaren suurin pituus on 31 kilometriä pohjoisesta etelään. Lännestä itään saari on 29 kilometriä pitkä. Saaren etäisyys Afrikan mantereen länsirannikosta on 455 kilometriä.
Boa Vista on yksi tasaisimmista Kap Verden saarista. Saari koostuu sedimenttikivistä ja on profiililtaan litteä. Tasaista pinnanmuotoa rikkovat lähinnä vulkaaniset muodostumat Rabilissa ja Fundo das Figueirasissa. Korkein kohta on Monte Estância, jonka huippu Pico d’Estancia on 387 metriä merenpinnan tason yläpuolella. Saaren muita vuoria ovat muun muassa Santo António ja Monte Negro (”musta vuori”).
Saarella on hiekkarantoja yhteensä 55 kilometrin pituudelta.
Boa Vistan suurin väestökeskittymä on Sal Rei.
Asutuksia:
Kasvillisuus.
Saaren tyypilliseen puustoon kuuluvat taatelipalmut ("Phoenix"), jotka muodostavat melko laajojakin keidasmaisia alueita. Saarella kasvaa myös muun muassa kookospalmuja ja pieniä apinanleipäpuita.
Saaren nimi.
Aiemmin saaren nimi oli Ilha de S. Cristóvão. Joskus siitä puhuttiin myös nimillä Ilha das Dunas, viitaten saaren hiekkadyyneihin, tai Ilha da Morna. Saaren nykyisen nimen kerrotaan olevan lähtöisin muinoin Afrikan rannikon tuntumasta eksyneen laivan miehistöltä. Laivan ollessa keskellä myrskyä oli märssykorissa ollut merimies nähnyt saaren, jolloin tämä oli huutanut muulle miehistölle: ”Boa vista!” (suomeksi jotakuinkin ”Hyvä näkymä!”). Huudahdus erosi perinteisestä, sillä tavallisesti tilanteessa oli tapana huutaa: ”Maata näkyvissä!” Tapauksesta lähtien saaren nimeksi on vakiintunut Boa Vista.
Pierogi

Pierogi on yleisnimitys itäeurooppalaisille keitinpiiraille. Keitetyt tai paistetut pierogit voidaan täyttää useilla eri raaka-aineilla, jotka voivat olla niin makeita kuin suolaisiakin.
Pierogin nimi on puolalainen. Muualla Itä-Euroopasta siitä käytetään useita eri nimiä. Pierogin tarkkaa alkuperää ei tunneta ja sen synnystä on useampia erilaisia tarinoita. Yhden tarinan mukaan Marco Polo toi sen mukanaan Kiinasta. Puolassa pierogi on liitetty myös Pyhän Hyasintin tarinaan ja mongolien sotaretkiin alueelle. Puolassa sen resepti mainitaan maan ensimmäisessä keittokirjassa "Compendium Ferculorum, albo Zebranie potraw" vuodelta 1682. Stanisław Czernieckin kirjoittaman kirjan reseptissä piiras täytettiin vasikanmunuaisella. Täytteenä yleistyivät myös yläluokan käyttämät kalliit raaka-aineet, kuten hedelmät, sokeri ja Aasiasta tuodut mausteet, sekä köyhemmän väestön tavallisemmat raaka-aineet, kuten suurimot. Maahanmuuttajien mukana pierogi vietiin myös Yhdysvaltoihin ja Kanadaan.
Pierogi voidaan valmistaa keittämällä suolavedessä, paistamalla tai uppopaistamalla. Täytteinä käytetään nykyisin useita eri raaka-aineita. Yksi tunnetuimmista pierogityypeistä on "pierogi ruskie", jonka täytteenä käytetään perunaa ja rahkaa. Suosituimpia lihatäytteitä ovat esimerkiksi sika, nauta ja kana. Joskus voidaan käyttää harvinaisempia lihoja, kuten karitsaa ja ankkaa. Makeita pierogeja syödään etenkin kesäisin. Pierogit valmistettiin perinteisesti kotona. Valmistus liittyi tavallisesti juhlallisuuksiin, sillä niiden valmistaminen on varsin työlästä. Pierogi on tyypillinen esimerkiksi joulupöydissä. Nykyisin pierogeja saa myös pakasteena ja kahviloista.
Turkin presidentti

Turkin presidentti on Turkin valtionpäämies ja nykyään (2017 alkaen) myös hallituksen päämies.
Vuonna 2014 Turkissa järjestettiin ensimmäiset suorat presidentinvaalit, jotka voitti Recep Tayyip Erdoğan. Hänet valittiin presidentiksi vuoteen 2019 asti. Erdoğanin tavoitteena oli, että Turkki muutettaisiin perustuslaissa presidenttijohtoiseksi, mutta oppositio esti sen. Vuonna 2016 Turkissa oli vallankaappausyritys, joka kukistettiin. Seuraavana vuonna parlamentti hyväksyi uuden perustuslain, joka lisäsi presidentin valtaoikeuksia. Lakiuudistuksen jälkeen presidentillä on valta nimittää ja erottaa ministereitä ja korkeita virkamiehiä sekä hajottaa parlamentti. Hän voi myös julistaa poikkeustilan maahan. Pääministerin virka lakkautettiin. Erdoğan voi uuden perustuslain myötä pysyä vallassa vuoteen 2029 asti.
Turkin perustuslain mukaan presidentiksi valittavan henkilön tulee täyttää seuraavat ehdot:
Runar Engblom

Helge Runar Engblom (1908–1965) oli suomalainen muotoilija ja sisustusarkkitehti.
Engblom opiskeli vuosina 1925–1929 Taideteollisessa keskuskoulussa huonekalujen suunnittelua ja vuosina 1933–1936 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa maalausta. Visuaalisiin taiteisiin painottuneiden opintojensa ohessa Engblom opiskeli kuitenkin myös pianonsoittoa Helsingin konservatoriossa. Vuonna 1936 Engblom jätti opinnot Ateneumin taidemaalariluokalla ja vuokrasi opiskelutovereidensa Tove Janssonin, Christian Sibeliuksen ja Unto Virtasen kanssa yhteisen ateljeetilan Helsingin Ullanlinnasta. Engblom toimi 1930-luvulla huonekalujen freelance-suunnittelijana muun muassa Asko Oy:lle ja Oy Boman Ab:lle. Toisen maailmansodan jälkeen hän teki suunnittelutyötä myös tukholmalaiselle Svenska Hantverksföreningenille.
Oman taiteellisen työnsä ohessa Engblom toimi opettajana 1930-luvulta lähtien. Hän oli Taideteollisen keskuskoulun sommittelun, ornamentti- ja vapaan käden piirustuksen tuntiopettajana vuosina 1935–1951 sekä sisustusosaston ensimmäinen lehtori vuosina 1951–1964, opetusalanaan sommittelupiirustus. Engblom sai oppilailtaan lempinimen "Skåpe". Muutaman vuoden ajan Engblom opetti myös Teknillisessä korkeakoulussa tuleville arkkitehdeille huonekalusuunnittelua.
Engblom suunnitteli huonekaluja ja sisustusta moniin Helsingin julkisiin rakennuksiin. Helsingin yliopistossa hänen työnsä näkyi muun muassa Metsätalon kirjaston sisustuksessa ja yliopiston hallintorakennuksen eri tilojen huonekaluissa. Hän oli myös vuonna 1938 valmistuneen Helsingin Pääpostitalon sisustaja. Ravintola Tullinpuomin sisustus ja Hotelli Vaakunan huonekalut olivat 1940-luvulla Engblomin käsialaa. Myöhemmin 1950-luvulla Engblom suuntautui yhä enemmän myös muiden käyttöesineiden muotoiluun. Hän suunnitteli muun muassa lasiesineitä Riihimäen, Karhulan ja Kumelan lasitehtaille sekä kirkkohopeita ja -tekstiilejä useille seurakunnille.
Engblom palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1958.
Vuonna 1964 Engblom jäi Taideteollisen oppilaitoksen lehtorin virastaan sairauseläkkeelle, ja hän kuoli jo seuraavana vuonna. Laaja Engblomin työtä käsittelevä muistonäyttely järjestettiin Amos Andersonin taidemuseossa marras–joulukuussa 1967. Vaikka Engblomin aikana modernismin virtaukset vaikuttivat voimakkaasti kaikkiin taiteisiin ja muotoilu joutui yhä laajemmin sopeutumaan massatuotannon ehtoihin, Engblomin taiteellista tuotantoa leimasivat edelleen perinteet ja käsityö.
Juttila

Juttila on yksi entisen Tuuloksen kunnan kylistä Hämeenlinnan kaupungissa. Kylä sijaitsee Pyhäjärven ja Leheejärven välisellä kannaksella. Kylän keskus sijaitsee Leheejärven ja Pyhäjärven välissä, mutta kylä jatkuu pitkälle länteen Kopsjoen taakse. Kylässä on rautakautinen linnavuori nimeltään Laurinkallio. Kylän maisemaa hallitsevat havumetsien reunustamat pellot. Kylässä ei ole julkisia palveluja.
Juttilaan perustettiin kansakoulu 1904, ja sen 50-vuotisjuhlien yhteydessä 1954 vihittiin käyttöön uusi koulurakennus. Koulu on lakkautettu.
Laurinkallio

Laurinkallio eli Ristinaron kallio eli Pahasen rata on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnan Tuuloksen Juttilan kylässä sijaitseva linnavuori.
Laurinkallio.
Laurinkallion on kallioinen mäki, joka sijaitsee Pyhäjärven kaakkoisrannassa noin 2,5 kilometriä Tuuloksen kirkosta luoteeseen. Mäki on luode-kaakko-suuntainen mäki, joka kohoaa yli 40 metriä Pyhäjärven pintaa korkeammalle. Mäen rinteet ovat jyrkät muissa ilmansuunnissa paitsi luoteessa. Osa rinteistä rajautuvat jyrkänteisiin. Luoteisrinteissä sijaitsevatkin puolustusvarustuksien jäänteet, jotka muodostavat sammaloituneen kivivallin. Valli on paikoin hajonnut ja siinä on aukko, jota arvellaan linnan portiksi. Valli ja jyrkänteet rajaavat sisälleensä 300×150 metriä suuren linna-alueen. Linna-alueelta on löydetty kiviröykkiöitä, jotka voivat olla kiukaiden pohjia.
Tutkimuksia.
Laurinkalliolla ei ole suoritettu arkeologisia kaivauksia, mutta sitä on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1886 (Hjalmar Appelgren), 1897 (Axel Olai Heikel), 1924 (Julius Ailio ja Sakari Pälsi), 1935 (Jouko Voionmaa) ja 1983 (Jyri Saukkonen).
Historiaa.
Linnavuorella oli 1890-luvun alussa nähtävillä runsaasti sisä- ja ulkovarustusten jäänteitä, mutta jo tuolloin kahden metrin levyisten vallien kerrotaan olleen pahasti hävitetyt. Linnamäestä noin 300 metriä lounaaseen on mahdollinen rautakautinen kalmisto. Laurinkallio on osa merkittävää Tuuloksen alueen rautakautisen ja historiallisen ajan keskittymää.
Rantahiekasta on löydetty mm. keihäänkärkiä, miekkoja, kirveitä ja luita, kun vesi on ollut poikkeuksellisen alhaalla. Osan näistä esineistä kerrotaan löytyneen lähellä sijainneesta Karhunpäänmäestä, jonka tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Linnavuoren juurelta on tehty runsaasti aselöytöjä, joiden on tulkittu olevan peräisin paikalla käydystä taistelusta. Tähän viittaa se, että paikalta ei ole löytynyt kalmistoa ja taipuneita keihäänkärkiä sekä katkennut miekka on löydetty kohtuullisen läheltä maan pintaa.
Hoito ja opastus.
Laurinkallio on valtakunnallisesti arvokas muinaisjäännös ja se on maisemallisesti Tuuloksen näyttävimpiä kohteita. Laurinkallion hoitosuunnitelman laati Olli Soininen vuonna 2004. Hoidon tarkoituksena on avata puustoa ja raivata pensaikkoja niin, että linnavuoren rakenteet tulevat näkyviin. Ympäristöä raivataan niin, että näkymät Suolijärvelle, Pyhäjärvelle ja Tuuloksen kirkolle aukeavat. Lopullinen tavoite on tehdä kohteesta nähtävyys- ja opetuskohde. Tuulos-seura on pystyttänyt opsteet Luopioistentien (yhdystie 3222) ja Kettulantien varteen. Seura rakensi Kallioniementien varteen parkkialueen, josta kalliolle nousevalle polulle tehtiin pitkospuut.
Kasvillisuus.
Laurinkallio on pohjoisrinteen 31 metsälehmuksesta koostuva ja etelärinteessä 15 runkomaisen metsälehmuksen muodostama luonnonsuojelulain ja metsälain mukainen jyrkänteenaluslehto. Siellä viihtyvät myös pähkinäpensas. Mäen laella on myös ketolaikkuja.
Katso myös.
Kylän lähiympäristössä sijaitsevat myös Kyläkallio, Ryömänlinnan, Kestinpäänkallion ja Kitaruvenlinnan muinaislinnat.
OSB-levy

OSB-levy (, ’suunnattu suurlastulevy’) on erityisesti rakentamisessa käytetty lastulevytyyppi.
OSB-levy on kolmikerroksellinen pitkälastuinen lastulevy, jossa lastujen syysuunta on vakioitu. Keskikerroksen lastut ovat poikittain pintakerroksen lastuihin nähden, jolloin ristikkäisen rakenteen ansiosta levylle saadaan havuvaneria muistuttavat ominaisuudet. Lastukoko on suuri, lastujen pituus on 10–15 cm ja leveys 5–30 mm. Levyn materiaalina käytetään haapaa ja havupuita.
Levyä valmistetaan lähinnä Yhdysvalloissa ja Kanadassa, mutta viime vuosina valmistusta on aloitettu myös Euroopassa. Vuonna 2009 seitsemän prosenttia Euroopassa tuotetuista puulevyistä oli OSB-levyä, tuotannon keskittyessä lähinnä Saksaan, Puolaan ja Tšekkiin.
OSB-levyä käytetään erityisesti Pohjois-Amerikassa, jossa se on halvempana vaihtoehtona korvannut havupuuvanerin. Yhdysvalloissa levyä käytetään suuria määriä esimerkiksi puurakenteisten uumapalkkien uumalevynä.
Ašmjany

Ašmjany () eli Ošmjany (, , ) on pieni kaupunki ja samanniminen piiri Hrodnan alueella Valko-Venäjän länsiosissa Liettuan rajalla. Kaupungin väkiluku oli lokakuussa 2009 yhteensä 14 813; koko hallintopiirissä (raion) asui 32 411 ihmistä.
Historiaa.
Ašmjany mainittiin asuttuna Vilnan alueen paikkakuntana jo vuoden 1340 asiakirjoissa. Kaupunki Ašmjanysta tuli vuonna 1399, mutta Magdeburgin kaupunkioikeudet se sai vasta 16. vuosisadan alkupuolella. Puolan 3. jaon seurauksena kaupunki kuului 1795 lähtien Venäjän keisarikuntaan. 1. maailmansodan jälkeen 1920- ja 1930-luvuilla alue kuului osana silloiseen Puolan toiseen tasavaltaan. Vuonna 1939 alue liitettiin Valko-Venäjän neuvostotasavaltaan. Toisen maailmansodan aikana alue joutui muutamaksi vuodeksi natsi-Saksan miehitysvallan alaisuuteen. 
Liikenneyhteydet.
Ašmjany sijaitsee Liettuan Vilnaa ja Valko-Venäjän Minskiä yhdistävän eurooppatien 28:n (eli valtatie M7:n) äärellä; kaupunkikeskus jää vain 2 kilometriä valtatien eteläpuolelle. Kaupungista on Liettuan rajalle 28 kilometriä, Vilnaan 49 kilometriä ja Minskiin runsas 140 kilometriä. Maakunnan pääkaupunki Hrodna sijaitsee linnuntietä noin 160 kilometriä lounaaseen.
Junarata Vilna-Smarhon-Maladzetšna-Minsk kulkee Ašmjanyn piirin pohjoisosien läpi. Valko-Venäjän rautateiden "Ošmjany"-asema sijaitsee linnuntietä noin 15 kilometriä kaupunkikeskustasta koilliseen. Osana naapurikunta Astravetsiin sijoittuvan Valko-Venäjän ydinvoimalan rakennushanketta, tätä Ašmjanyn rautatieasemaa on suunniteltu peruskorjattavan. Lisäksi rakennetaan pistorata, joka alkaa aseman luoteispuolelta ja kulkee Astravetsin taajaman itäpuolitse siitä noin 20 kilometriä koilliseen rakennettavalle ydinvoimalalle.
Rakennuksia.
Tiilinen Ylösnousemuksen kirkko (ortodoksikirkko, joka valmistui 1875; ) ja katolinen Pyhän arkkienkeli Mikaelin kirkko (1400 luvun alusta, uudelleenrakennettiin 1900-1906; ) ovat tunnetuimpia keskustan rakennuksia.
Korealainen keittiö

Korealainen keittiö on Korean niemimaan ruokakulttuuria.
Korealaisen keittiön perusraaka-aineita ovat kuivattu ruskolevä ("dashima", "dashi kombu"), paahdettu merilevä ("gim", "kim"), kuivattu merilevä ("miyeok"), kuivatut siitakesienet ("pyogobeoseot"), lyhytjyväinen riisi ("ssai"), bataattinuudelit ("dang-myeon"), riisikakut ("ddeok"), kiinankaali ("baechu"), retikka ("mu"), kuivattu anjovis ("mareun myeoichi"), korealainen chilipaprika "gochugaru", fermentoimalla soijapavuista valmistettu tahna "doenjang", maustetahna "gochujang", maustekastike "ssamjang", seesamiöljy "chamgireum", kalakastike ("sekjeot"), soijakastike ("ganjang") ja riisiviina ("soju").
Korealaiset ruoat ovat usein voimakkaasti maustettuja. Tärkeimpiä mausteita ovat soija, inkivääri, valkosipuli ja chili. Suolaa ei käytetä paljonkaan. Soijaa käytetään monenlaisissa ruoissa, kastikkeissa, tahnoissa ja tofussa.
"Banchan" on yleisnimitys kaikille niille monille pienille ruoille, jota korealaiselle aterialle katetaan pöytään riisin kanssa syötäväksi. Banchanit jaetaan koko pöydän kesken. Banchaneista tunnetuin on kimchi, Korean kansallisruoka. Se on maitohappokäymisen avulla hapatettua kaalia, jossa on myös mausteita, mereneläviä ja kasviksia. Kimchiä syödään Koreassa aamiaisella, lounaalla ja illallisella.
Yksi suosittu ruokalaji on "bibimbap", joka on riisiä, höyrytettyjä vihanneksia ja jauhettua lihaa chilipippuritahnalla maustettuna. "Mandut" ovat taikinasta tehtyjä mykyjä, joissa on lihaa ja vihanneksia. "Bulgogissa" on marinoitua lihaa, simpukoita ja sieniä, ja se tarjoillaan nuudeleiden kanssa.
Porsaanliha on Korean suosituinta lihaa, erityisesti porsaankylki. Se syödään usein kastikkeiden ja pikkeleiden kera. "Kalbi" on naudan, possun tai lampaan kyljysrivistä eli ribseistä valmistettua marinoitua grilliruokaa.
Korean kaupungeissa on paljon katuravintoloita. Kananmunasämpylöitä ("gyeran bbang") myydään monessa paikassa. Toinen suosittu katuruoka on riisikakku-halloumivartaat "gochugarun" kanssa. Suosittuja naposteltavia ovat kuivatut kalat ja mustekalat.
Korealaisessa ravintolassa kävijä saa ruokailuvälineekseen syömäpuikot ja lusikan. Joissain paikoissa voi saada myös haarukan. Ruoka valmistetaan monessa ravintolassa loppuun ruokapöydässä kaasuliedellä.
Soju on korealaista viinaa. Sitä yhdistämällä olueen saadaan "somaek"-juomaa. Riisiä, vehnää ja vettä käyttämällä valmistetaan "makgeolli"-nimistä juomaa.
Jääkiekon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1993

Jääkiekon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1993 olivat kolmannet naisten Euroopanmestaruuskilpailut jääkiekossa. A-sarjan turnaus pelattiin Tanskassa 24.–27.maaliskuuta, ja B-sarjaa isännöi Ukraina. A-sarjan pistepörssin voitti Suomen Hanna Teerijoki yhdeksällä maalilla ja kolmella maaliin johtaneella syötöllä. Suomi voitti myös Euroopan-mestaruuden kolmannen kerran peräkkäin.
A-sarja.
Sijoitusottelut.
Loppuottelu
Pronssiottelu
Ottelu 5. sijasta
Tanska putosi B-sarjaan.
B-sarja.
Latvia nousi A-sarjaan.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1958

Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1958 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 27. kausi. Kaudella 1958 Mestaruussarja pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Putoavien joukkueiden määrää lisättiin kaudelle 1958 yhdellä, kun Suomensarja laajeni kaudelle 1958 kahdesta lohkosta kolmeen.
Mestaruussarjan voiton jakoivat KuPS ja HPS, joten Suomen mestaruus ratkaistiin joukkueiden välisellä uusintaottelulla. Olympiastadionilla 1. marraskuuta pelatun uusintaottelun ja toisen Suomen mestaruutensa voitti KuPS Antero Kostilaisen jatkoaikamaalilla 1–0. Viimeisiksi sijoittuneet I-Kissat, VPS ja KTP putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1958 jakoivat TPS:n Kalevi Lehtovirta ja HPS:n Kai Pahlman 17 maalilla. Palloliitto valitsi vuoden 1958 jalkapalloilijaksi Mestaruussarjassa pelanneen HPS:n hyökkääjä Pahlmanin. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1958 oli yhteensä 184 116 henkeä eli keskimäärin 2 001 katsojaa ottelua kohti. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin uusintaottelussa HPS–KuPS, kun ottelua saapui seuraamaan 8 321 katsojaa. Yleisömäärä oli samalla Mestaruussarjan uusi ottelukohtainen yleisöennätys.
HPS pelasi kaudella 1958–59 ensimmäisenä suomalaisjoukkueena Euroopan Cupissa. Edellisen kauden mestari arvottiin suoraan ensimmäiselle kierrokselle, jossa se hävisi otteluparinsa ranskalaiselle Reimsille yhteismaalein 0–7.
Joukkueet.
Mestaruussarjaan osallistui 10 joukkuetta, joista kahdeksan kaudelta 1957 ja kaksi nousijaa kauden 1957 Suomensarjasta. Suomensarjan Länsilohkon voittaja VIFK ja Itälohkon voittaja HIFK nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeisiksi jääneet KIF:n ja Reippaan.
Tulokset.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Uusintaottelut.
KuPS:in ja HPS:n päädyttyä tasapisteisiin Suomen mestaruus ratkaistiin uusintaottelulla.
"KuPS voitti Suomen mestaruuden."
Hakan ja I-Kissojen päädyttyä tasapisteisiin Mestaruussarjan seitsemäs sija ratkaistiin uusintaottelulla.
"Haka säilytti sarjapaikkansa. I-Kissat putosi Suomensarjaan."
Euroopan Cup.
Karsintakierros
"HPS arvottiin suoraan ensimmäiselle kierrokselle."
1. kierros
"Reims voitti yhteismaalein 7–0."
Taivassalon vaakuna

Taivassalon vaakuna on Taivassalon kunnan tunnus. Vaakunan keskiaikainen purjealus viittaa rannikkopitäjällä jo ristiretkiaikoina olleisiin meriyhteyksiin sekä keskiaikaiseen laivastoasevelvollisuuteen, josta säilyneet tiedot ovat peräisin juuri Taivassalosta.
Vaakunan selitys kuuluu ”punaisessa kentässä kultainen yksimastoinen purjealus, jonka purjeessa punainen Mantovan risti.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Taivassalon kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 21. lokakuuta 1953. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 11. helmikuuta 1954.
Street Fighter II V

Street Fighter II V () on Group TAC -studion tuottama japanilainen Capcomin Street Fighter II videopeliin perustuva 29-osainen animesarja. Sitä esitettiin alun perin Japanissa vuonna 1995.
Sarjan englanninkielisen käännöksen teki Manga Entertainment ja dubbauksen Animaze, jota julkaistiin VHS:lle vuosina 1997–1998. Vuonna 1997 ADV Films dubbasi sarjan uudelleen englanniksi, jota julkaistiin vain Isossa-Britanniassa. Myöhemmin sarja julkaistiin DVD:lle vuonna 2001 neljässä osassa ja vuonna 2003 kokoelmana. Sarjaa on esitetty myös Yhdysvalloissa televisiossa muun muassa Syfyllä, G4:lla ja NBC:llä.
Juoni.
Nuoret kaverukset Ryu ja Ken jäävät pahasti alakynteen tappelussa Guilea vastaan ja päättävät matkata maailman ympäri kehittääkseen taistelutaitojaan. Matkalla he kohtaavat muita taistelijoita, kuten Chun-Lin, Fei Longin, Sagatin ja Dhalsimin. Nuorukaiset sotkeutuvat myös vahingossa pahamaineiseen rikollisjärjestöön Shadowlawiin, kukistettuaan järjestöön kuuluneen sivuorganisaation Ashuran jäsenet.
Pentti Tuominen

Pentti Arnold Tuominen (2. helmikuuta 1920 Kuorevesi – 24. lokakuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan basso.
Tuominen kuului Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan. Hän esiintyi lisäksi ainakin viidessä pitkässä elokuvassa 1950- ja 1960-luvulla sekä monissa tv-elokuvissa ja -sarjoissa. Tuominen oli muutamaan otteeseen Kauko Käyhkön sijaisena Kipparikvartetissa yhtyeen toisena bassona, ja hän esiintyi useiden tanssiorkestereiden kuten Dallapén solistina. Hän myös ohjasi kaksi Keravan oopperayhdistyksen tuotantoa 1970- ja 1980 luvun vaihteessa (Gaetano Donizettin "Yökello" ja Pietro Mascagnin "Cavalleria Rusticana").
Tuominen teki 1940-luvun lopulta lähtien monia levytyksiä, joissa hän esiintyi usein salanimellä "Aarno Aava". Oikealla nimellään hän levytti esimerkiksi Helsingin Teatteriorkesterin jousiston kanssa muutaman levyn 1950-luvulla. Humppa-Veikot -yhtyeen kanssa Tuominen levytti 1970-luvulla muun muassa tunnetun kappaleen "Espanjatar olen sorja".
Tuominen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1975.
Tuominen on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle Tampereelle.
Kevin Großkreutz

Kevin Großkreutz (s. 19. heinäkuuta 1988 Dortmund, Länsi-Saksa) on saksalainen entinen ammattijalkapalloilija, joka pelaa amatöörinä Saksan kuudennen sarjatason Westfalenliga 2:n Wacker Obercastropissa. Ammattilaisurallaan hän on edustanut Bundesliigassa muun muassa kuusi kautta Borussia Dortmundia ja oli Saksan maajoukkueen mukana voittamassa maailmanmestaruutta vuonna 2014.
Seurajoukkueura.
Großkreutz siirtyi Borussia Dortmundin junioriakatemiaan vuonna 2002, jossa hän pelasi yhden kauden. Vuonna 2003 hän siirtyi Dortmundista Rot Weiss Ahlenin junioreihin. Hän nousi seuran edustusjoukkueeseen kaudella 2006–2007.
Hän teki toisella kaudellaan 2007–2008 12 maalia. Kausi sujui joukkueen osalta myös hyvin, kun se onnistui nousemaan maan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 2. Bundesliigaan.
Heinäkuussa 2009 Großkreutz teki kolmivuotisen sopimuksen juniorivuosinaan jo tutuksi tulleen Borussia Dortmundin kanssa. Kuuden Borussia Dortmundissa vietetyn vuoden aikana Großkreutz voitti kaksi Bundesliigan mestaruutta, yhden Saksan cupin ja kaksi Saksan supercupia.
Großkreutz siirtyi kesällä 2015 Turkin Superliigan suurseura Galatasarayyn, mutta palasi tammikuussa 2016 Saksaan ja VfB Stuttgartiin ilman yhtäkään pelattua ottelua. VfB Stuttgart putosi Bundesliigasta kauden päätteeksi. 
Jätettyään Stuttgartin keväällä 2017, Großkreutz siirtyi vapaana agenttina 2. Bundesliigan Darmstadtiin kesällä 2017, josta hän siirtyi yhden kauden jälkeen Saksan 3. Ligan KFC Uerdingeniin. Großkreutz jätti KFC Uerdingenin lokakuussa 2020 ja ilmoitti päättävänsä ammattilaisuransa tammikuussa 2021 32-vuoden iässä. Hän kuitenkin samalla ilmoitti olevansa kiinnostunut jatkamaan uraansa amatöörinä. Tammikuun lopulla 2021 Großkreutz jatkoikin uraansa Saksan kuudennen sarjatason Westfalenliga 2:n TuS Bövinghausenissa vuoteen 2023 asti ulottuvalla sopimuksella.
Maajoukkueura.
Großkreutz teki ensiesiintymisensä Saksan maajoukkueessa 13. toukokuuta 2010 ystävyysottelussa Maltaa vastaan. Ensimmäiset maaottelunsa yli kolmeen vuoteen Großkreutz pelasi keväällä 2014 Chileä ja Armeniaa vastaan. Maajoukkuevalmentaja Joachim Löw valitsi hänet Saksan joukkueeseen vuoden 2014 Brasilian MM-kisoihin. MM-kisoissa hän seurasi jokaisen ottelun vaihtopenkiltä, kun Saksa nappasi lopulta maailmanmestaruuden kaatamalla loppuottelussa Argentiinan. Kuudennen ja viimeiseksi jääneen maaottelunsa Großkreutz pelasi 3. syyskuuta 2014 ystävyysottelussa Argentiinaa vastaan.
Viitasaaren vaakuna

Viitasaaren vaakuna on Viitasaaren kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa sisävesikalastuksen muinaiseen merkitykseen alueella.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä seitsemän kokonaan hopeista uivaa muikkua asetettuina 1+2+1+2+1.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Viitasaaren kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 7. huhtikuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 5. elokuuta samana vuonna.
Valkeakosken vaakuna

Valkeakosken vaakuna on Valkeakosken kaupungin tunnus. Vaakunan aihe kuvaa koskea, jonka ympärille puunjalostus- ja muukin teollisuus on syntynyt.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kilvessä on vastaviistoon kulkeva hopeinen virta, jonka yläkentässä on kultainen kuusi ja alakentässä kultainen hammasratas.” Vaakunan on suunnitellut A. W. Rancken, ja tasavallan presidentti J. K. Paasikivi vahvisti vaakunan käyttöön 23. huhtikuuta 1948.
Semnān (provinssi)

Semnan () on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee maan pohjoisosassa. Sen naapuriprovinsseja ovat Yazd, Esfahan, Qom, Teheran, Māzandarān, Golestan, Pohjois-Khorasan ja Khorāsān-e Razavi.
Provinssin pinta-ala on 97 490 neliökilometriä Alueen enkeä kohti laskettu BKT-osuus (5 312 EUR/as. vuonna 2012) on lähellä Iranin keskiarvotasoa (5 054 EUR/vuosi). 
Provinssin väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 631 218. Provinssin pääkaupunki on Semnan (153 680 as., 2011), ja lähes yhtä suuri on 140 474 asukkaan Shahrud (Shāhrūd, Emāmshahr).
Semnan jakaantuu kahdeksaan aliprovinssiin eli šahrestaniin (kunta; alkuvuoden 2013 tilanne):
Sara ja levottomat jalat

Sara ja levottomat jalat on Tuija Lehtisen kirjoittaman nuortenkirjasarjan kolmas osa. Sen ensimmäinen osa on nimeltään Sara@crazymail.com ja toinen Nottingham kesällä kello 6. Sarjan neljäs osa Missä olet, Sara? ilmestyi vuonna 2009.
Kirjan juoni.
Kirja kertoo helsinkiläisestä punkkaritytöstä, Sara Niinistöstä. Saran entinen poikakaveri Sid hakkaa Saran ja Sara muuttaa takaisin maalle, mummonsa vanhaan mökkiin. Samaan taloon muuttaa myös Hellevi, joka on raskaana ja saanut kotoa karkotuksen. Taloon ilmestyy myös Noel, joka on saanut skinijengin peräänsä ja etsii uutta turvapaikkaa. Sara aloittaa huilunsoiton ja liittyy orkesteriin, yhden soittajan sijaiseksi. Sara saa Pellen kautta töitä surusoittajana ja pääsee viimein tienaamaan matkarahoja. Nottighamista tuttu Simone ilmestyy yllätyskäynnille ja Sara alkaa tuntea vapautensa olevan vaarassa. Serkku Manne tuottaa pieniä ongelmia, mutta Pelle panee Mannen ruotuun. Noel aikoo liittyä sirkukseen ja Sara päättää hypätä kyytiin. Lopuksi Sara yrittää taas kerran tehdä pesäeron Rauskiin.
Kehäsaha

Kehäsaha, kehyssaha eli raamisaha on puuntyöstökone, jolla on perinteisesti sahattu tukkeja teollisesti. Kehäsahan syrjäyttivät vannesaha ja sirkkelisaha.
Kehäsahan toiminta perustuu kiertokangen liikuttamaan kehään eli raamiin, jossa terät ovat kiinni. Varhaisissa kehäsahoissa oli yksi terä ja kehä oli raudalla vahvistettua puuta. Myöhemmin terien määrää kehässä lisättiin ja kehät valmistettiin esimerkiksi valuraudasta. Jo 1700-luvulla tavanomainen oli yhdeksänteräinen kehä. Sahalaitoksessa käytössä olevien kehien lukumäärän mukaan puhutaan esimerkiksi yksi- ja kaksiraamisista sahoista. Raamimäärä kuvaa sahan kapasiteettia.
Suomessa kehäsahoja on valmistanut esimerkiksi Kone ja Terä Oy Tampereella. 
Kehäsahoja on vieläkin käytössä pienillä sahoilla, jotka sahaavat erikoistuotteita. Esimerkiksi Carl Rundberg Ab Önningebyssä Ahvenanmaalla käyttää raamisahaa. Parketin pintasäleiden halkaisuun käytetään pientä erikoiskehäsahaa, jossa terän paksuus voi olla alle 1 mm.
Talttaus

Talttaus on ainetta poistava työstötapa, jossa kappaleeseen tehdään koloja ja uurteita. Työväline ja tekniikka vaihtelevat materiaalin mukaan.
Talttaustavat.
Käsitalttaus.
Käsitalttauksessa käytetään erimuotoisia käsitalttoja kolojen tekoon.
Poratalttaus.
Poratalttauksessa tehdään neliskulmaisia reikiä poraamalla.
Ketjutalttaus.
Ketjutalttauksessa tehdään pyöreäpohjaisia upotuksia esim. oven lukkopesää varten. Terä muistuttaa moottorisahan terää.
Värähtelytalttaus.
Värähtelytalttauksessa terä värähtelee ja syö materiaalia, ikään kuin kynsii tuotetta pois. Pohjan muoto on hiukan pyöreä riippuen terän koosta.
Hiilikaaritalttaus.
Hiilikaaritalttauksessa kappaletta sulatetaan valokaarella ja sula materiaali poistetaan paineilmalla puhaltamalla. Menetelmä soveltuu useimpien metallien työstöön. Menetelmän nimi tulee hiilipuikosta, jonka kautta valokaari johdetaan materiaaliin.
Too Late to Cry

Too Late to Cry on Widowmaker-yhtyeen studioalbumi, joka on ilmestynyt vuonna 1977. Tuotannosta on vastannut yhtyeen lisäksi Chris Kimsey. Levy-yhtiö on Jet Records, joka on osa Los Angelesissa toimivaa yhtiötä UAMARG, Inc. eli United Artists Music and Records Group, Inc.
Albumi on äänitetty joulukuussa 1976 ja tammikuussa 1977 Olympic-studioilla. Äänittäjänä on toiminut Kimsey ja nauhaoperaattorina (Tape Operator) Nigel Brookharte. Leikkauksen on tehnyt Kimsey New Yorkin Stirling Sound -studiossa.
Levykannen suunnittelusta on vastannut Paul Henry ja kansikuvan on tehnyt Bob Searles. Levynkannen idea perustuu englanninkieliseen sanontaan, ettei kannata itkeä läikkynyttä maitoa. Valokuvat on ottanut Gered Mankowitz.
Kiitoksissa on mainittu Phil Carlo, Ardenit ja Jet Officesin henkilökunta.
Kappaleet.
Kappaleet ovat yhtyeen omaa tuotantoa lukuun ottamatta kappaletta "Pushin' 'n' Pullin'". Julkaisija on Hudson Bay Music Co. BMI paitsi kappaleen "Here Comes the Queen" osalta Island Music BMI.
Sivu 1
1. Too Late to Cry – 3:54 &lt;br&gt;
 (Säv. &amp; san. B. Daisley) 
2. The Hustler – 4:08 &lt;br&gt;
 (Säv. &amp; san. B. Daisley / L. Grosvenor)
3. What a Way to Fall – 3:52 &lt;br&gt;
 (Säv. &amp; san. B. Daisley) 
4. Here Comes the Queen – 4:09 &lt;br&gt;
 (Säv. &amp; san. L. Grosvenor)
5. Mean What You Say – 3:15 &lt;br&gt;
 (Säv. H. Langton, san. J. Butler)
Sivu 2
1. Something I Can Do Without – 4:12 &lt;br&gt;
 (Säv. B. Daisley / L. Grosvenor, san. B. Daisley)
2. Sign the Papers – 5:08 &lt;br&gt;
 (Säv. B. Daisley, san. J. Butler)
3. Pushin' 'n' Pullin' – 4:50 &lt;br&gt;
 (Säv. &amp; san. J. Farnham)
4. Sky Blues – 5:36 &lt;br&gt;
 (Säv. B. Daisley / P. Nicholls / L. Grosvenor, san. J. Butler)
Widowmaker.
Levypussissa on valokuvat yhtyeestä sekä sen jäsenistä.
Lisäksi kappaleella "The Hustler" steel-rumpuja soittaa Miguel Barradas.
Yhtyeen roudarina on toiminut Pete Mills ja laitevastaavina Pete Mertons ja Ian Milnes.
Stefan

Stefan on miehen etunimi, joka tässä muodossa on käytössä muun muassa Saksassa, Alankomaissa, Puolassa ja Skandinavian maissa. Nimi on lyhentymä kreikan sanasta Στέφανος eli Stéphanos, joka merkitsee kruunattua. Nimen muunnoksia eri maissa ja kielissä ovat esimerkiksi englannin kielessä Steven, Stephan ja Stephen, ruotsissa Staffan ja unkarissa István. Suomen kielessä nimen muunnelmia ovat Tapani, Tahvo ja Teppo. 
Suomessa nimi Stefan on annettu marraskuuhun 2025 loppuun mennessä 6 594 miehelle sekä muutamalle naiselle. Suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Stefanin nimipäivä on 26. joulukuuta, toisena joulupäivänä eli tapaninpäivänä, joka on Pyhän Stefanoksen muistopäivä.
Qaxin piirikunta

Qaxin piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1490 neliökilometriä. Asukkaita on 53 400 henkeä (vuonna 2010).
Qaxin piiri sijaitsee Azerbaidžanin luoteisosassa. Se rajoittuu lännessä Georgiaan ja koillisessa Venäjään kuuluvaan Dagestaniin, luoteessa Zaqatalan, idässä Şəkin sekä etelässä Samuxin ja Yevlaxin piireihin.
Piirin keskus on Qaxin kaupunki. Kaikkiaan siihen kuuluu 53 kuntaa. Kyliä on yhteensä 58. Kaupunkiväestön osuus on 23,2 % (vuonna 2010). Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 82,5 % on azereja, 14,0 % georgialaisia, 1,9 % tsahureja ja 0,5 % lezgejä.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut karjanhoitoon sekä viljan, tupakan, hedelmien ja silkin viljelyyn.
Piirin alueella sijaitsee İlisun luonnonsuojelualue. Historiallisia nähtävyyksiä ovat İlisun kylä, Ləkitin ja Qumin albanialaisten kirkkojen rauniot, Ulu körpün silta, vanhat linnoitukset sekä imaami Šamilin sotapäällikön Hadži Muratin hauta.
Paikallislehtenä ilmestyy azerin- ja georgiankielinen "Şəlalə".
Aineenkoetus

Aineenkoetus (myös "aineenkoestus") on menetelmä, jossa tutkitaan eri materiaalien mekaanisia ominaisuuksia, kuten aineen kykyä kestää ulkoisten voimien vaikutuksia.
Yleisin menetelmä on käyttää yleisaineenkoetuskonetta, jolla voidaan puristaa, taivuttaa ja vetää.
"Staattisessa aineenkoetuksessa" koekappaletta kuormitetaan tasaisella tai hitaasti ja tasaisesti kasvavalla voimalla, jolloin saadaan tietoja aineen staattisista lujuusominaisuuksista ja muodonmuutoskyvystä. Vetokokeessa koesauvaa kuormitetaan aineenkoetuskoneessa tasaisesti kasvavalla vedolla tavallisesti murtumiseen saakka. Vastaavasti aineen puristus-, leikkaus-, vääntö- ja taivutuslujuudet voidaan määrittää puristamalla tai taivuttamalla koekappaletta.
"Dynaamisessa aineenkoetuksessa" tutkitaan aineen käyttäytymistä nopeasti vaikuttavien kuormitusten suhteen mm. erilaisin iskukokein, jossa hetkellinen voima pyrkii taivuttamaan tai vääntämään tutkittavaa kappaletta. 
"Väsytyskokeessa" koekappaletta kuormitetaan vaihtelevin kuormin esimerkiksi nollasta johonkin veto- tai puristusjännitykseen, tai vedosta puristukseen, taikka edestakaisin taivuttamalla, kunnes se murtuu suuren kuormanvaihtelujen määrän jälkeen.
Laura Bailey

Laura Dawn Bailey (s. 28. toukokuuta 1981 Biloxi, Mississippi) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja ääniohjaaja. Hänet tunnetaan työstään englanniksi dubattujen animen parissa. Bailey tunnetaan parhaiten "Fruits Basketista" Hän on toiminut myös Lustin äänenä "Fullmetal Alchemistissa" ja huomioitiin American Anime ehdokkuudella Sana Kuratan roolista animesarjassa Kodomo no omocha.
Ura.
Bailey aloitti ääninäyttelemisen vuonna 2001 tehtyään sivuääniä "Dragon Ballin" toiselle tuotantokaudelle Tournament Sagaan. Samana vuonna hän sai ensimmäisen pääroolinsa yhdessä Eric Valen kanssa 26-osaisessa "Blue Gender" -animesarjassa. Bailey teki myös vierasroolin televisiosarjassa "Walker, Texasista". Sittemmin hän on työskennellyt pääosin Funimationin dubbaamissa animesarjoissa ja ollut sen myötä mukana useissa "Dragon Ball" -projekteissa, kuten ', ', ', ', ' ja '. Hänet palkittiin kuukauden ääninäyttelijäksi ADR-palkinnolla vuonna 2003 sarjasta "Fruits Basket".
Vuodesta 2002 lähtien Bailey on tehnyt äänirooleja myös videopeleihin, kuten "BloodRayne", ', ', ', "Final Fantasy XIII" ja '. Näiden ohella Bailey on ollut myös mukana "Street Fighter" -projekteissa Chun-Lin äänenä "Street Fighter IV":ssä, "Super Street Fighter IV":ssä ja "issa".
Yksityiselämä.
Bailey on ollut kihloissa Travis Willinghamin kanssa marraskuusta 2010 lähtien. Vuonna 2011 he menivät naimisiin. Heille syntyi Ronin-niminen poika kesäkuussa 2018.
Temco T-35 Buckaroo

Temco TE-1 eli Temco T-35 Buckaroo oli yhdysvaltalainen sotilaskoulukone. Sen kehitti teksasilainen Temco-tehdas Globe Swift -lentokoneesta, jonka tuotanto-oikeudet yhtiö omisti. Koneen ensilento tehtiin 20. helmikuuta 1948.
Buckaroon oli tarkoitus olla halpa koulukone, alun perin vain vientimarkkinoille. Liiketoimintasuunnitelma tehtiin vuonna 1948 pohjautuen Temco-yhtiön vientiaikeeseen itsenäistymässä oleviin Filippiineihin, mistä oli tullut tarjouspyyntö Globe Swift -koneen koulukoneversiosta. Vuonna 1949 Temco osallistui myös Yhdysvaltain ilmavoimien tarjouskilpaan häviten Beech Model 45 -koneelle.
Koneita valmistettiin vain 26 kappaletta. Yksi lentokone myytiin Italian ilmavoimille ja yksi Kreikan ilmavoimille. Israelin ilmavoimat ostivat muutamia koneita. Saudi-Arabia osti ainakin kymmenen lentokonetta Yhdysvaltain ja Saudi-Arabian yhteisen puolustussuunnitelman pohjalta.
Spesifikaatio (Temco Buckaroo TE-1B).
Lähde:
Şəkin piirikunta

Şəkin piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 2 432,75 neliökilometriä. Asukkaita on 171 800 henkeä (vuonna 2010).
Şəkin piiri sijaitsee Azerbaidžanin luoteisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Venäjään kuuluvaan Dagestaniin, idässä Oğuzin ja Qəbələn, etelässä Ağdaşin ja Yevlaxin sekä lännessä Qaxin piirikuntiin.
Piirin keskus on Şəkin kaupunki, joka ei kuitenkaan kuulu itse piiriin vaan on hallinnollisesti erillinen yksikkönsä. Toinen suurempi keskus on Turanin taajama. Kuntia on yhteensä 66 ja kyliä 69. Kaupunkiväestön osuus on 38,2 % (vuonna 2010). Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 95,5 % on azereja ja 4,2 % lezgejä.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut silkin, viljan, tupakan, vihannesten ja rehukasvien viljelyyn sekä karjanhoitoon.
Nyrkkeilyn sarja yli 81 kg kesäolympialaisissa 1952

Nyrkkeilyn yli 81 kg sarjaan Helsingin olympiakisoissa osallistui 21 nyrkkeilijää, joista jokainen edusti eri kansakuntaa. Uruguayn nyrkkeilijä ei astunut kehään ollenkaan. Ottelut käytiin 28. heinäkuuta - 2. elokuuta. 
2.kierros.
Ranskan Lansiaux keskeytti kilpailun loukkaantumisen takia. Kymmenen jäljelle jäänyttä nyrkkeilijää arvottiin uudelleen pareiksi.
Staffan

Staffan on ruotsalainen miehen etunimi. Stefanin tavoin se on muunnos kristillisestä miehen etunimestä Stefanus, jonka suomalaisia muunnelmia ovat muun muassa Tapani ja Tahvo. 
Suomessa nimi Staffan on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu hieman yli 420 henkilölle. Staffanin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan tapaninpäivänä 26. joulukuuta.
Vaatteet (on mun aatteet)

Vaatteet on laulaja Maukka Perusjätkän kappale ja single vuodelta 1980. Kappale oli julkaisuaikanaan suuri hitti ja kesän diskosuosikki. Ralf Örnin kirjoittamassa rockia ja diskoa yhdistelevässä hitissä toimivat kitaristeina Andy McCoy ja Jimi Sumén. Saksofonia singlevideolla soitti Michael Monroe. Levyllä saksofonia soitti Jone Takamäki.
Single julkaistiin Johanna-levymerkillä sarjatunnuksella JHNS 127. Singlen B-puoli ”Meidän raha” on myös Ralf Örnin kirjoittama. Kappaleen esittivät Ralf Örn ja Kaija Koo.
Levytyssessiosta Maukka Perusjätkä toteaa, että he olivat studiossa jo paljon valmiimpia, kun toista levyä tehtiin. "Mutta mä en tosin halunnut olla studiossa kauaa. Vedän kerralla sisään ja jos ei kelpaa, niin vedän äänittäjää turpaan. [- -] Lauloinhan mä biisejä monta kertaa studiossa, mutta se ensimmäinen äänitys säästettiin ja yleensä myös käytettiin."
Kappaleen taustasta.
Ralf Örnin mukaan hän oli sanonut Atte Blomille ja Maukalle, että ei singlejä tehdä noin vain, niiden tulevaisuus täytyy laskea. "Tein Vaatteet-piisin hitiksi ja sellainen siitä myös tuli. Se onkin ensimmäinen levy, johon olen täysin tyytyväinen" (Soundi 9/1980).
Maukka Perusjätkä taas kertoo, että kappale syntyi Jyväskylässä, kun he kuuntelivat levyautomaatista Kissin levytystä ”I Was Made for Lovin’ You”. "Joku haki autosta kitaran ja tulitikkuaskin, jolla soitettiin rytmiä. Siihen laitettiin kitarasoinnut väärinpäin. Siinä se sitten oli." Laulaja Kaija Koon roolista Maukka sanoo: "Se oli pääsääntöisesti mukana studiossa ja tv-esiintymisissä. Ehkä se oli parilla keikalla sukkanauhoissa, mutta se oli aika vaikeata järjestää, kun keikoilla oli julmetusti väkeä ja jengi kännissä. Siitä olisi tullut liikaa säätöä."
”Meidän raha”.
"Vaatteet"-singlen B-puolen kappaleena on ”Meidän raha (Money Money)”, joka Maukka Perusjätkän mukaan on "suora kopio Abban kappaleesta ”Money, Money, Money”. "Mehän kuunneltiin keikkabussissa paljon Abbaa. Siitä se idea otettiin ja tehtiin omanlainen versio. Sillä bändillä [Abba] vaan oli niin paljon hienoja melodioita biiseissään.
Oğuzin piirikunta

Oğuzin piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1216 neliökilometriä. Asukkaita on 40 500 henkeä (vuonna 2010).
Oğuzin piiri sijaitsee Azerbaidžanin pohjoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Venäjään kuuluvaan Dagestaniin, idässä Qəbələn, etelässä Ağdaşin ja lännessä Şəkin piirikuntiin.
Piirin keskus on Oğuzin kaupunki (vuoteen 1991 saakka Vartaşen). Lisäksi siihen kuuluu 30 maalaiskuntaa. Kyliä on yhteensä 31. Kaupunkiväestön osuus on 17,2 % (vuonna 2010). 
Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 85,1 % on azereja, 12,0 % lezgejä ja 2,0 % turkkilaisia. Lisäksi on muun muassa udeja ja juutalaisia. Aikaisemmin seudulla oli myös huomattava armenialaisvähemmistö (12,1 % vuonna 1959).
Oğuzin kautta kulkee Qaraməryəmin ja Balakənin välinen maantie. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on keskittynyt viljan, perunan, vihannesten ja hedelmien viljelyyn sekä karjanhoitoon.
Paikallislehtenä ilmestyy "Oğuz Yurdu".
Qəbələn piirikunta

Qəbələn piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Piirin pinta-ala on 1548,5 neliökilometriä. Asukkaita on 94 900 henkeä (vuonna 2010).
Qəbələn piiri sijaitsee Azerbaidžanin pohjoisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Venäjään kuuluvaan Dagestaniin ja Qusarin piiriin, idässä Quban ja İsmayıllın piireihin, etelässä Göyçayn ja Ağdaşin piireihin sekä lännessä Şəkin ja Oğuzin piireihin.
Piiri on perustettu vuonna 1930. Vuoteen 1991 saakka sen nimenä oli "Qutqaşınin piiri". Vuosina 1963–1964 sen alue oli liitettynä Ağdaşin piiriin. 
Hallinnollinen keskus on Qəbələn kaupunki (vuoteen 1991 saakka "Qutqaşen"), josta on 225 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Taajamia ovat Vəndam, Bum ja Nic. Kuntia on yhteensä 55 ja kyliä 60. 
Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan asukkaista 78,7 % on azereja, 17,1 % lezgejä ja 3,9 % udeja. Kaupunkiväestön osuus on 34,6 % (vuonna 2010). 
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, tupakan, vihannesten ja hedelmien viljelyyn sekä karjanhoitoon. Piirin kautta kulkee Qaramaryəmin, İsmayıllın ja Şəkin välinen maantie, johon Zarağanissa yhtyy Ağdaşista tuleva maantie.
Nähtävyyksistä huomattavin on nykyisestä piirikeskuksesta 20 kilometriä lounaaseen sijaitseva Kaukasian Albanian muinainen pääkaupunki.
Paikallislehtenä ilmestyy "Qəbələ".
Espoon vaakuna

Espoon vaakuna on Espoon kaupungin tunnus. Vaakunan hevosenkenkäaihe viittaa pitäjän alueella asuneille kruunun- ja perintö­talon­pojille määrättyyn kyyditys­velvollisuuteen, joka velvoitti järjestämään kyydityksen alueella kulkeneille kruunun virkamiehille ja sotaväelle. Kruunu symboloi Espoon vanhaa kuninkaankartanoa.
Vaakunan selitys kuuluu ”sinisessä kentässä hevosenkenkä, sen yläpuolella kruunu, kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander, ja Espoon kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 19. heinäkuuta 1955. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 10. marraskuuta samana vuonna.
Abderrahman Kabous

Abderrahman Kabous (, s. 24. huhtikuuta 1983 Meaux, Ranska) on marokkolainen jalkapalloilija. Puolustavana keskikenttäpelaajana pelaava Kabous edustaa Marokon pääsarjassa Wydad Casablancaa.
Ura.
Kabous aloitti jalkapalloilun Lensin junioreissa, josta hän siirtyi edustamaan Lensin kakkosjoukkuetta kaudella 2001–2002. Seuraavat kaksi kautta Kabous vietti Ranskassa edustaen Nicen ja Sochauxin kakkosjoukkueita. Vuonna 2004 hän siirtyi Marokkoon Ittihad Khemissetiin.
Yhden kauden jälkeen Marokossa Kabous palasi takaisin Eurooppaan. Hän vietti aluksi kaksi kautta Ruotsissa Norrköpingissä ja Degerforsissa. Matka jatkui Bulgarian pääsarjaan TsSKA Sofian riveihin, jossa hän voitti kauden päätteeksi Bulgarian mestaruuden. Tammikuussa 2008 Kabous siirtyi Espanjaan Real Murciaan, jossa hänellä oli vaikeuksia saada peliaikaa. Lopulta elokuussa 2009 hänen sopimuksensa lopetettiin.
30. maaliskuuta 2010 Kabous siirtyi vapaana pelaajana Tanskaan Silkeborgiin. Hän vietti seurassa yhden kauden. Kesällä 2010 Kabous siirtyi Marokkoon Wydad Casablancan pelaajaksi.
Maajoukkueura.
Maajoukkuetasolla Kabous on edustanut Marokkoa vuodesta 2007 lähtien ja oli mukana vuoden 2008 Afrikan-kisoissa.
Punainen Porvoo

Punainen Porvoo on Antti Kauranteen kirjoittama sotakirja vuodelta 2008.
Kirja kertoo fiktiivisestä sodasta Suomen ja Venäjän federaation välillä 2010-luvun alkupuolella. Kirjasta puuttuvat varsinaiset päähenkilöt ja se keskittyykin kuvaamaan sotaa mahdollisimman useista eri näkökulmista, aina suomalaisesta jääkäristä Kremlin vallanpitäjiin.
Sinkkuelämää (romaani)

Sinkkuelämää on yhdysvaltalaisen Candace Bushnellin romaani vuodelta 1996. Kirja koostuu Bushnellin vuosina 1993–1996 "The New York Observer" -sanomalehteen kirjoittamista kolumneista. Kirjan pohjalta on tehty suosittu televisiosarja "Sinkkuelämää".
Tarina.
Kirja koostuu Bushnellin kirjoittamista erillisistä kolumneista. Kolumnit ovat itsenäisiä tekstejä, mutta niissä esiintyy myös toistuvia teemoja ja henkilöitä. Tekstit käsittelevät muun muassa ihmissuhteita, seksiä, naisen asemaa ja elämää New Yorkissa. Kirjan päähenkilönä on kolumnisti Carrie Bradshaw, joka kirjoittaa omasta ja tuttaviensa elämästä. Carriellä on on/off-suhde herra Kihoksi kutsutun miehen kanssa. Hänen parhaita ystäviään ovat myös televisiosarjassa esiintyvät Samantha Jones ja Stanford Blatch.
Julkaisu.
Kirja julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1996. Se on sittemmin käännetty useille kielille. Suomessa "Sinkkuelämää"-kirja julkaistiin vuonna 2000 Tammen kustantamana, Arto Schroderuksen suomentamana. Vuonna 2010 Bushnell julkaisi Carrie Bradshaw'n lukioaikoihin sijoittuvan romaanin "Sinkkuelämää: Carrien nuoruusvuodet" (The Carrie Diaries).
Joulusaarensuula

Joulusaarensuula ("Papasula abbotti") on suulien heimoon kuuluva Joulusaaren kotoperäinen lintulaji. Aikaisemmin laji on pesinyt laajemmalla alueella Tyynellämerellä ja Intian valtamerellä. Pesimäajan ulkopuolella joulusaarensuulat vaeltelevat Intian valtamerellä. Lajin kokonaiskanta on noin 2 500 pesivää paria eli noin 6 000 täysikasvuista yksilöä. Robert Ridgway kuvaili lajin holotyypin Seychelleihin kuuluvalta Assumptionilta vuonna 1893 ja nimesi sen William Louis Abbottin kunniaksi.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1952 – miesten 200 m

Helsingin olympiakisojen miesten 200 metrin juoksuun osallistui 71 urheilijaa edustaen 35 kansallisuutta. Kilpailupäivät olivat 22.–23. heinäkuuta. Virallisissa tuloksissa käytettiin käsiaikaa.
Ensimmäiset alkuerät.
Jokaisesta erästä kaksi nopeinta jatkoon.
1. erä
2. erä
3. erä
4. erä
5. erä
6. erä
7. erä
8. erä
9. erä
10. erä
11. erä
12. erä
13. erä
14. erä
15. erä
16. erä
17. erä
18. erä
Toiset alkuerät.
Jokaisesta erästä kaksi nopeinta jatkoon.
1. erä
2. erä
3. erä
4. erä
5. erä
6. erä
Välierät.
Kummastakin erästä kolme nopeinta loppukilpailuun.
1. erä
2. erä
Qusarin piirikunta

Qusarin piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1542 neliökilometriä. Asukkaita on 88 200 henkeä (vuonna 2010).
Qusarin piiri sijaitsee Azerbaidžanin koillisosassa. Luoteessa ja pohjoisessa se rajoittuu Venäjään kuuluvaan Dagestaniin sekä koillisessa Xaçmazin, kaakossa Quban ja lounaassa Qəbələn piirikuntiin.
Piirin keskus on Qusarin kaupunki. Toinen suurempi paikkakunta on Samurin taajama. Kuntia on yhteensä 68 ja kyliä 88. Kaupunkiväestön osuus on 21,1 % (vuonna 2010). Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 90,6 % on lezgejä ja 9,1 % azereja.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, vihannesten, perunan ja hedelmien viljelyyn sekä nautakarjan, lampaiden ja siipikarjan hoitoon.
Antoine Laurent de Jussieu

Antoine Laurent de Jussieu (12. huhtikuuta 1748 Lyon – 17. syyskuuta 1836 Venteuil, Marne) oli ranskalainen lääkäri ja kasvitieteilijä. Hän toimi 1770-luvulta alkaen Jardin du Roin ja Muséum national d’Histoire naturellen kasvitieteen professorina. Antoine Laurent de Jussieu kehitti kasvien luokittelujärjestelmää ja määritteli ensimmäisenä heimokäsitteen kasvitieteessä. Jussieu myös laati tieteelliset kuvaukset aikakautenaan tunnetuille kasviheimoille. Hänen pääteoksensa olivat "Genera plantarum secundum ordines naturales disposita" (1789–1805) ja "Principes de la méthode naturelle des végétaux" (1824). 
Jussieun nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Juss. Hänen kuvaamistaan heimoista monet ovat nykyäänkin käytössä, ja Jussieu on kymmenien kukkakasviheimojen tieteellisten nimien auktori, esimerkiksi kaktus-, kanerva-, kello-, kohokki-, kurjenmiekka-, kurkku-, kuusama-, kämmekkä-, leinikki-, lemmikki-, lilja-, matara-, sara-, tatar-, tyräkki- ja vehkakasvien.