tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suomen Psykologinen Seura

Suomen Psykologinen Seura on psykologian alan tieteellinen yhdistys, joka pyrkii tukemaan ja kehittämään psykologista tutkimus- ja julkaisutoimintaa sekä psykologian alan käytännön toimintaa Suomessa. Vuonna 1952 perustettu yhdistys osaltaan tuo yhteen ja luo kanssakäymistä psykologian perustutkimuksen ja soveltavan psykologian edustajien välille Suomessa.
Suomen Psykologinen Seura kuuluu suomalaisena psykologijärjestönä vuonna 1889 perustettuun Kansainväliseen psykologisten tieteiden unioniin (International Union of Psychological Sciences, IUPsyS) ja psykologisia testejä koordinoivaan järjestöön (International Test Commission). Yhdistys on jäsen myös suomalaisten tieteellisten yhdistysten kattojärjestössä Tieteellisten seurain valtuuskunnassa.
Yhdistys järjestää kahden vuoden välein kansallisen psykologian alan kongressin yhdessä Suomen Psykologiliiton sekä Suomen Psykologian Opiskelijain Liiton kanssa. Lisäksi yhdistyksen jaostot järjestävät tyypillisesti 1-2-päiväisiä kokouksia alaltaan. Suomen Psykologinen Seura järjestää myös muita kokouksia ja esitelmätilaisuuksia. Yhdistys kustantaa vertaisarvioituja empiirisiä tutkimuksia julkaisevaa "Psykologia"-lehteä
sekä monografisarjoja Acta Psychologica Fennica A ja B. Seuran edustaja osallistuu myös Scandinavian Journal of Psychologyn ja International Journal of Psychologyn toimitusneuvostoihin. Seura jakaa joitain palkintoja ja apurahoja ansiokkaille väitöskirja ja pro gradu -töille.
Chisa Ōbayashi

Chisa Ōbayashi (; s. 27. joulukuuta 1984) on japanilainen maastohiihtäjä.
Ōbayashi kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Ramsaussa joulukuussa 2004. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti yli 12 vuotta myöhemmin Pyeongchangissa helmikuussa 2017 sijoituttuaan 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 18:nneksi. Ennen sitä hän oli ollut parhaimmillaan maailmancupissa 37:s. Ōbayashi osallistui Oberstdorfin MM-kilpailuihin 2005 sijoittuen 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 47:nneksi, 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 48:nneksi ja 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 52:nneksi.
Herman Koch

Herman Koch (s. 5. syyskuuta 1953 Arnhem, Alankomaat) on alankomaalainen kirjailija. Hän on kolumnisti ja kirjoittanut novelleja ja romaaneja. 
Elämä ja tuotanto.
Koch näytteli ennen kirjailijan uraansa radiossa, televisiossa ja elokuvissa. Elokuvissa hänellä on ollut enimmäkseen sivurooleja. Hän on yksi pitkäkestoisen, Alankomaiden television vuosina 1990–2005, esittämän satiiris-absurdin sarjan "Jiskefet" (Roskapönttö) luojista. Hän on myös näytellyt kyseisessä sarjassa. 
Koch on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi. 
Suomeksi Kochilta on ilmestynyt viisi romaania. Ensimmäinen, "Illallinen" (2012) on ollut kotimaassaan menestys, sitä on myyty lähes 500 000 kappaletta. Sen jälkeen häneltä on ilmestynyt romaanit "Lääkäri" (2013), "Naapuri" (2015), " Pormestari " (2017) ja uusimpana omaelämäkerrallinen "Suomen päivät" (2020).
Lisää aiheesta.
Aimee Watson

Aimee Watson (s. 28. heinäkuuta 1987 Sydney) on australialainen maastohiihtäjä.
Watson kilpaili junioreiden MM-kilpailuissa Strynissä 2004 sijoittuen 5 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 73:nneksi. Tarvisiossa 2007 hän sijoittui samalla matkalla 72:nneksi ja 10 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 68:nneksi. Vuoden 2008 alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Val Venostassa hän oli parhaimmillaan 24:s 15 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Vuotta myöhemmin Praz de Lys Sommandissa hän oli parhaimmillaan 28:s vapaan hiihtotavan 10 kilometrin kilpailussa. Hinterzartenissa 2010 hän oli 29:s sekä 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa että perinteisen 10 kilometrillä. Hiihdon MM-kilpailuissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Liberecissä 2009 sijoittuen 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 52:nneksi, 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 59:nneksi ja 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 64:nneksi. Val di Fiemmessä 2013 hän oli 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 65:s ja 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 79:s. Falunissa 2015 hän oli Australian viestijoukkueen mukana 14:s, 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 53:s ja 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 54:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 54:s ja 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 63:s.
Watson kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Liberecissä helmikuussa 2008. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Pyeongchangissa helmikuussa 2017 sijoituttuaan 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 27:nneksi.
Hänen nuorempi veljensä Callum Watson on myös maastohiihtäjä.
Jussi Niemi (professori)

Erkki-Jussi Niemi (s. 10. helmikuuta 1950 Pori) on Itä-Suomen yliopiston yleisen kielitieteen professori emeritus.
Niemi kirjoitti ylioppilaaksi Porin suomalaisessa yhteiskoulussa 1969, valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1976, filosofian lisensiaatiksi 1978 ja väitteli Turun yliopistossa filosofian tohtoriksi 1984. Hän opiskeli myös Yhdysvalloissa Indianan yliopiston (Bloomington) lingvistiikan laitoksella 1978–1979.
Työuransa Niemi aloitti Turun yliopiston tutkimusapulaisena 1976–1977 ja jatkoi Joensuun korkeakoulun (myöhemmin Joensuun yliopisto) englannin kielen assistenttina 1977–1979, fonetiikan ja yleisen kielitieteen lehtorina 1979–1989, yleisen kielitieteen yliassistenttina 1990–1993, apulaisprofessorina 1993–1998 ja professorina 1998–2009. Vuosina 1983–1984 hän työskenteli Jyväskylän yliopiston fonetiikan virkaa toimittavana apulaisprofessorina ja vuodesta 2010 lähtien Itä-Suomen yliopiston yleisen kielitieteen professorina. Turun yliopiston fonetiikan dosentti hän on ollut 1985 lähtien ja Oulun yliopiston psykolingvistiikan dosentti 1999 lähtien. Yhdysvaltalaisen Bostonin yliopiston afasiatutkimuskeskuksen vierailevana professorina hän oli 1989–1990.
Päätyönsä ohessa Niemi on ehtinyt toimia monessa kotimaisessa ja ulkomaisessa järjestössä sekä tieteellisten kokousten järjestelytoimikunnissa. Hän on ollut muun muassa Puhe ja kieli -lehden päätoimittaja 2001–2003, Suomen kielitieteellisen yhdistyksen puheenjohtaja 1995–1996, Suomen kognitiivisen kielentutkimuksen yhdistyksen perustajajäsen ja Nordic Association of Linguistsin puheenjohtaja 2003–2009. Niemi on myös ehtinyt kirjoittaa yli 160 tieteellistä julkaisua. Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi hänet kutsuttiin 2007.
Jussi Niemen puoliso on Sinikka Niemi Itä-Suomen yliopiston ruotsin kielen professori emerita.
Owe Wikström

Owe Wikström (s. 16. huhtikuuta 1945 Överluleån pitäjä) on ruotsalainen teologi, kirjailija, psykoterapeutti ja pappi. Vuosina 1984–2012 hän toimi uskontopsykologian professorina Uppsalan yliopistossa.
Uskontotieteen piirissä Wikström on tunnettu tutkimuksistaan koskien uskonnon suhdetta erilaisiin kliinisiin psykologisiin tiloihin, kuten traumoihin ja fobioihin. Hän on tutkinut modernia kirjailijuutta ja klassisia säveltäjiä käyttämällä sosiaalikonskruktiivisia ja psykodynaamisia teorioita. Tieteellisten julkaisujen lisäksi hän on kirjoittanut kymmeniä kirjoja musiikista, kirjallisuudesta, taiteesta ja populaarikulttuurista.
Wikström nimitettiin professoriksi vuonna 1984. Hänet tunnetaan kansainvälisesti myös Erasmus-ohjelman piirissä. Wikström on usein myötävaikuttanut mediassa kulttuurisissa ja uskonnollisissa kysymyksissä. Wikström on Nathan Söderblom -yhdistyksen jäsen. Hän tuli tunnetuksi suuremmalle yleisölle julkaistessaan teoksensa "Med Långsamhetens Lov" vuonna 2001. Teosta on myyty Ruotsissa 150 000 kappaletta ja se on käännetty kymmenelle kielelle.
Matti Niemi (professori)

Matti Ilmari Niemi (s. 24. helmikuuta 1958 Savitaipale) on Itä-Suomen yliopiston siviilioikeuden, erityisesti varallisuusoikeuden professori.
Niemi kirjoitti ylioppilaaksi Savitaipaleen yhteislukiossa 1977 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1985, oikeustieteen lisensiaatiksi 1990, väitteli oikeustieteen tohtoriksi Lapin yliopistossa 1996 ja hänelle myönnettiin varatuomarin arvo 1987.
Työuransa alussa Niemi työskenteli viransijaisena nimismiehenä eri nimismiespiireissä 1985–1986 ja Lapin korkeakoulun ympäristöoikeuden assistenttina 1985–1988. Hän toimi myös Lapin korkeakoulun virkaa toimittavana apulaisprofessorina 1986, taloudellisten suhteiden viransijaisena yliassistenttina 1988–1989 ja Lapin yliopistoksi muuttuneen korkeakoulun oikeustieteen apulaisprofessorina 1989–1996, viransijaisena professorina 1997, apulaisprofessorina 1997–1998 ja lopulta professorina 1998–2001. Lapin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina Niemi oli 2000–2001 ja Englantilaisen Readingin yliopiston vierailevana professorina 1998–1999. Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun, sittemmin Lappeenrannan teknillisen yliopiston yksityisoikeuden professorina hän työskenteli vuodesta 2001 ja Itä-Suomen yliopiston siviilioikeuden professorina vuodesta 2014.
Au bonheur des ogres

Au bonheur des ogres (kansainvälisesti "The Scapegoat") on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Nicolas Baryn ohjaama ranskalainen draamakomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Raphaël Personnaz, Bérénice Bejo, Guillaume de Tonquédec ja Emir Kusturica.
"Au bonheur des ogres" perustuu Daniel Pennacin samannimiseen romaaniin "Au bonheur des ogres" (1985), joka on Pennacin "Malaussène"-saagan ensimmäinen osa. Romaanin pohjalta Nicolas Bary, Jérôme Fansten ja Serge Frydman laativat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajina olivat Dimitri Rassam ja Jérôme Seydoux.
Juoni.
Suuri Malaussènen perhe vaikuttaa olevan päällisin puolin hämärän epänormaali, mutta kaoottisuuden alta paljastuu onnellinen perhe, jonka päänä on jokaiseen vastaantulevaan rakastuva äiti. Elämä ei käy koskaan tylsäksi tavaratalossa työskentelevälle Benjaminille, joka on perheen lapsista vanhin ja vastuussa koko sisaruslaumastaan. Kun onnettomuuksia alkaa tapahtua kaikkialla siellä missä Benjamin kulkee, niin poliisi kuin hänen työtoverinsakin alkavat epäillä häntä onnettomuuksien syyksi. Benjamin haluaa tietää miksi ja miten nämä onnettomuudet tapahtuvat ja mikä on hänen osansa niissä. Vastauksien saamiseksi hän alkaa selvittää asiaa pelottoman journalistin, Julian, kanssa.
Tuotanto.
"Au bonheur des ogresin" kuvaukset alkoivat 16. helmikuuta 2012. Elokuva kuvattiin yhdentoista viikon ajan Pariisissa ja Luxemburgissa 13 070 000 euron budjetilla. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli Chapter 2, ja elokuvan tuottamiseen osallistuivat myös Pathé, Bidibul Productions, France 2 Cinéma, Nexus Factory ja Alvy Productions. "Au bonheur des ogresin" teaser julkaistiin 20. kesäkuuta 2013 ja virallinen traileri 31. elokuuta 2013.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Au bonheur des ogres" sai ensi-iltansa Luxemburgin elokuvajuhlilla 8. maaliskuuta 2013. Elokuvan Ranskan ensi-ilta oli Angoulêmen ranskankielisten elokuvien elokuvajuhlilla 25. elokuuta 2013. Elokuva sai teatteriensi-iltansa Ranskassa 16. lokakuuta 2013 ja oli Pathé Distributionin teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 158 674 katsojaa ja sai ranskalaisilta elokuvakriitikoilta ja yleisöltä lähinnä sekalaisen vastaanoton.
"Au bonheur des ogres" julkaistiin Ranskassa DVD:lle ja blu-raylle 26. helmikuuta 2014.
Alexandra Maquet

Alexandra Maquet (s. 27. syyskuuta 1988 Lyon, Ranska), tunnettu myös nimellä Alma, on ranskalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän edusti Ranskaa vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Requiem” ja sijoittui 12:nneksi.
Elämä ja ura.
Alma eli oikealta nimeltään Alexandra Maquet varttui Lyonissa kahden nuoremman sisaren kanssa. Hänen lapsuudessaan perhe vietti aikaa myös Yhdysvalloissa, Italiassa ja Brasiliassa. Valmistuttuaan taloustieteen alalta hän muutti vuodeksi Milanoon, mutta sen jälkeen hän muutti Pariisiin tavoitellakseen muusikon uraa. Pariisissa Alma esiteltiin Nazim Khaledille, ja hän allekirjoitti sopimuksen Warner Music Francen kanssa. Kesäkuussa 2016 Alma julkaisi debyyttisinglensä "La chute est lente".
9. helmikuuta 2017 ilmoitettiin, että Alma edustaisi Ranskaa vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa Kiovassa kappaleella ”Requiem”.
Hän valmistui IÉSEG School of Management: stä.
Paavo Kiljunen

Paavo Kalevi Kiljunen (s. 2. kesäkuuta 1951 Rantasalmi) on suomalainen kenraaliluutnantti, joka toimi muun muassa Kainuun prikaatin komentajana, YK:n rauhanturvatehtävissä, Pohjoisen maanpuolustusalueen esikunnan päällikkönä, Maavoimien materiaalilaitoksen johtajana ja puolustusvoimien sotatalouspäällikkönä.
Kiljunen syntyi maanviljelijä Eino Kiljusen ja Lahja Laukkasen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1975 on Kaija Virolainen.
Kiljunen tuli ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1970 ja valmistui Kadettikoulusta 1974. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1983 ja Maanpuolustuskurssin 1992. Hän toimi opetusupseerina Pohjois-Karjalan Patteristossa 1974–1976 ja toimisupseerina ja toimistoesiupseerina Pääesikunnassa 1983–1988, toimistopäällikkönä UNIFIL:issä 1988–1989 sekä opettajana Sotakorkeakoulussa 1989–1992. Puolustusministeriössä Kiljunen työskenteli 1992–1996 sekä 1997–2000 ja NORDBAT-pataljoonan komentajana YK:n UNPREDEP-rauhanturvaoperaatiossa 1996–1997. Kainuun prikaatia hän komensi 2000–2002 Ilkka Asparan jälkeen. KFOR-prikaatin komentajaksi Kosovoon Kiljunen tuli vuonna 2003 ja Pohjoisen maanpuolustusalueen esikunnan esikuntapäälliköksi hänet määrättiin vuoden 2004 alusta, minkä jälkeen hän toimi Maavoimien materiaalilaitoksen johtajana vuoteen 2009 ja sitten puolustusvoimien sotatalouspäällikkönä.
Kiljunen ylennettiin vänrikiksi 1971, luutnantiksi 1974, yliluutnantiksi 1976, kapteeniksi 1981, majuriksi 1986, everstiluutnantiksi 1992 ja everstiksi 1997. Prikaatikenraali hänestä tuli 2002 ja vuonna 2005 tapahtuneen kenraalimajuriksi ylentämisen jälkeen kenraaliluutnantti 2010.
Kiljunen valittiin Suomen Rauhanturvaajaliiton puheenjohtajaksi vuonna 2011.
Monitoimikeskus Lumo

Monitoimikeskus Lumo on Vantaalla, Korson kaupunginosassa sijaitseva, vuonna 2003 valmistunut kulttuuri- ja liikuntakeskus. Uudisrakennuksen suunnittelijana oli arkkitehtitoimisto "P&amp;R arkkitehdit". Keskuksessa järjestetään muun muassa teatteriesityksiä, konsertteja, näyttelyitä, opiskelu-, luento- ja seminaaritilaisuuksia ja liikuntatapahtumia. Suurten yleisötilaisuuksien käyttöön keskuksessa on 325-paikkainen "Lumosali". Siellä on myös monipuoliset mahdollisuudet taiteiden ja liikunnan harrastamiseen ja erilaisten yksityistilaisuuksien järjestämiseen. Keskuksen tiloissa sijaitsevat Vantaan kaupunginkirjaston ylläpitämä Lumon kirjasto ja kaupungin sivistystoimen Lumon lukio. Keskuksessa käy vuosittain noin puoli miljoonaa asiakasta.
Eri taiteenalojen opetusta Lumossa tarjoavat Musiikkileikkikoulu Lystileikki, Tikkurilan teatteri- ja sirkuskoulu, Vantaan kuvataidekoulu, Vantaan musiikkiopisto ja Vantaan tanssiopisto. Keskuksessa toimii myös Korson nuorisotila, Vantaa-infon toimipiste ja Vantaan Nuorisopalveluiden aluetoimisto.
Korson Vedon lentopallojaoston miesten edustusjoukkue Vantaa Ducks pelaa miesten 1-sarjan kotiottelunsa Lumohallissa.
Asidotrofinen järvi

Asidotrofinen järvi (, happamuus) on järvi, johon laskee metsä- ja suo-ojista humuspitoista ja hapanta vettä ja jonka vedessä on samalla runsaasti maaperästä liuenneita mineraaleja. Se on siten dystrofinen järvi, mutta runsas mineraalipitoisuus luokittelee sen luokkansa alakategoriaan. Suoalueiden suodosvesissä on vain vähän ravinteita, joten soiden valuma-alueen järvet ovat karuja ja niiden biomassa vähäinen. Rantojen ominaisia kasvilajeja ovat esimerkiksi kurjenjalka, suovehka ja erilaiset sarat sekä erilaiset turpeessa elävät sammalet. Tämä järvityyppi on maailmalla melko harvinainen ja esimerkiksi Virossa näitä järvi suojellaan juuri sen vuoksi.
Esimerkkejä.
Viron tutkituista järvistä on asidotrofisia 19 eli 2,5 % . Tällaisia järviä ovat esimerkiksi Meelva järv, Kõvera järv, Akste järv ja Lahojärv.
Requiem (Alman kappale)

”Requiem” on ranskalaisen laulajan Alman esittämä kappale, jolla hän edusti Ranskaa Eurovision laulukilpailussa 2017. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Nazim Khaled. Alun perin kappale oli kokonaan ranskankielinen, mutta Eurovision loppukilpailua varten sanoitusta päätettiin muokata osin englanninkieliseksi. Samalla myös sovitukseen tehtiin muutoksia. Lopullinen versio kappaleesta julkaistiin 11. maaliskuuta 2017.
”Requiem” valittiin Ranskan edustuskappaleeksi 9. helmikuuta 2017. Hiukan myöhemmin kävi ilmi, että se oli esitetty pienelle yleisölle jo tammikuussa 2015, vaikka Eurovision sääntöjen mukaan edustuskappaleita ei olisi saanut julkaista kaupallisesti tai esittää julkisesti ennen syyskuun 2016 alkua. Säännön tarkoitus on asettaa kaikki kilpailijat tasapuoliseen asemaan. Siitä on kuitenkin joustettu aiemminkin tämänkaltaisissa tilanteissa, joissa kappaletta ei ole julkaistu kaupallisesti eikä esityksellä ole ollut merkittävää määrää katsojia.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa 13. toukokuuta, jossa se sai 135 pistettä ja saavutti sijan 12.
Sporofyytti

Sporofyytti eli itiöpolvi on sukupolvenvuorottelua ilmentävien kasvien monisoluinen vaihe, joka kehittyy mitoosilla kahden haploidin sukusolun muodostamasta tsygootista ja jonka kromosomisto on diploidi. Sporofyytti tuottaa haploideja itiöitä meioosilla, jotka voivat kehittyä gametofyyteiksi.
Sporofyytin rooli osana näkyvää kasvia on evoluution myötä kasvanut. Varhain kehittyneillä lajeilla, kuten useimmilla sammalilla, sporofyytin muodostaa sammalen kärkeen kasvava itiöpesäke. Myöhemmin kehittyneillä lajeilla, kuten siemenkasveilla, sporofyytti muodostaa näkyvän kasvin.
Merja-Riitta Stenroos

Merja-Riitta Stenroos (myös Merja Riitta Black; s. 5. lokakuuta 1963 Helsingin maalaiskunta) on kirjailija ja kielentutkija.
Suomessa syntynyt Stenroos muutti Skotlantiin opiskelemaan. Hän teki vuonna 1997 väitöskirjan Herefordshiren keskiaikaisista murteista. Hän on opettanut englanninkielistä kirjallisuutta Glasgow’n yliopistossa ja Norjassa Stavangerin korkeakoulussa
Alli Huovinen

Alli Huovinen (s. 1941) on palkittu eläkkeellä oleva Oulun yliopiston matematiikan yliopistonlehtori, joka tunnetaan "matikkatätinä".
Rautavaaralla syntynyt Huovinen on asunut Oulussa vuodesta 1961. Oulun yliopistossa hän opiskeli matematiikkaa, teoreettista sekä kokeellista fysiikkaa, kemiaa ja kasvatustieteitä ja valmistui filosofian maisteriksi 1965 ja lisensiaatiksi 1968. Oulun yliopistossa Huovinen työskenteli opetustehtävissä yli neljäkymmentä vuotta, eläkkeelle hän jäi matematiikan lehtorina 2004. Huovinen opetti myös Lapin yliopistossa vuoteen 2009 asti. Ansiokkaasta työstään Huovinen on palkittu muun muassa Oulun yliopiston Hyvän opettajan palkinnolla, Oulun Osuuspankin tunnustuspalkinnolla, Teknologiateollisuuden 100-vuotissäätiön kannustuspalkinnolla ja Suomen matemaattisen yhdistyksen vuoden 2004 matematiikkapalkinnolla.
Huovinen on profiloitunut julkisuudessa "matikkatätinä" ja puolustanut voimakkaasti matematiikan opetusta. Huovisen mielestä matematiikan tunneilla ei pitäisi opiskella koodaamista.
Totally Vulgar – Live at Tuska 2013

Totally Vulgar – Live at Tuska 2013 on suomalaisen death metal -yhtyeen Abhorrencen livealbumi. Se julkaistiin 10. helmikuuta 2017 levymerkillä Svart Records. Kappaleet on nimensä mukaisesti nauhoitettu yhtyeen vuoden 2013 Tuska-festivaalilla.
Yhtye juhlistaa albumiaan tekemällä neljän keikan kiertueen yhdessä Demilichin kanssa.
Imperiumin Serpent antoi albumille arvosanan 7,5/10. Hän sanoi yhtyeen välttävät räikeät soittomokat ja kuulostavan energiseltä, suurimman ongelman piillessä itse hiomattomissa kappaleissa.
Mari Walls

Anna-Mari Walls (s. 27. maaliskuuta 1961 Helsinki) on johtanut CSC – Tieteen tietotekniikan keskuksen tutkimuslaitosyhteistyötä ja akateemisia kumppanuuksia syksystä 2023.
Walls valmistui ylioppilaaksi Tampereen yliopiston normaalikoulusta vuonna 1981. Hän opiskeli Turun yliopistossa ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1989 ekologisista vuorovaikutussuhteista. Postdoc-tutkimusta Walls teki yhdysvaltalaisessa Cornellin yliopistossa. Walls on ollut Helsingin yliopiston dosentti vuodesta 1995.
Vuosina 1992–1997 Walls johti tutkimushankkeita Turun ja Kuopion yliopistoissa. Hän oli Maj ja Tor Nesslingin säätiön tutkimuspäällikkö 1995–1996, minkä jälkeen hän johti Suomen Akatemian biodiversiteettitutkimusohjelma Fibrea vuosina 1997–2003. Walls työskenteli Helsingin yliopistossa yliopistonlehtorina 2003–2004, minkä jälkeen hän toimi Turun yliopiston biodiversiteetti- ja ympäristötieteen professorina 2004–2005.
Walls siirtyi Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskukseen (MTT), missä hän toimi tutkimus- ja ohjelmajohtajana 2006–2009. Hän johti Suomen ympäristökeskuksen Merikeskusta vuosina 2009–2014. Hän oli myös Luonnonvarakeskukseen yhdistettyjen Metsäntutkimuslaitoksen ja Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen johtokunnan jäsen sekä Suomen Akatemian biotieteiden ja ympäristön tutkimuksen toimikunnan jäsen. Hän oli Luonnonvarakeskuksen (Luke) pääjohtaja 2015–2018.Hän oli Tampereen yliopiston rehtorina yhden viisivuotiskauden (2018–2023), ja vaikka hän hakikin tehtävään jatkokautta tammikuussa 2023, hän vetäytyi hausta seuraavan kuun alussa.
Jääpallon Ruotsin 1.divisioonan kausi 1935

Jääpallon Ruotsin Division I:n kausi 1935 pelattiin kahdessa lohkossa ja lohkojen voittajat kohtasivat loppuottelussa, jossa ratkesi Ruotsin mestaruus kaudella 1935.
Division I.
Loppuottelu.
Tingvalla IP, Karlstad 3. maaliskuuta
Loppusointu

Loppusointu eli riimi () tarkoittaa runoudessa säkeiden lopputavujen äänteellistä yhtäläisyyttä.
Suomen vanhassa kalevalamittaisessa runoudessa ei käytetty loppusointuja, vaan ne saapuivat suomalaisiin teksteihin virsisuomennosten mukana muista kielistä.
Sanojen loppuosan samankaltaisuutta voidaan kutsua puhekielessä rimmaamiseksi ja tällaisten säkeiden luomista riimittelyksi. Kahdesta keskenään rimmaavasta sanasta voidaan käyttää nimitystä "riimipari". Riimipareja ovat esim. "luu" ja "suu" – näissä on lyhyt loppusointu. Pitkiä ovat esim. "taateli" ja "kaateli". Yksitavuista riimiä kutsutaan miespuoliseksi ja kaksitavuista naispuoliseksi.
Loppusointuja käytetään esimerkiksi seuraavassa runossa:
 ”Tarhapöllö se oksallansa
 laululintuja kuulee.
 Makumestari olevansa
 laulun maassa luulee.”
 (Eino Leino: "Tarhapöllö".)
Riimiparin äänteellinen yhtäläisyys lasketaan viimeisen nousutavun (eli viimeisen painollisen tavun) ensimmäisestä vokaalista. Riimejä eivät siis ole ”koira” ja ”kissa” tai ”lakana” ja ”orpana”, sillä niissä loppusointua muistuttava samankaltainen osuus alkaa painottomasta tavusta.
Geofysiikan seura

Geofysiikan seura r.y. on vuonna 1926 perustettu geofysiikan alan tutkimusta edistävä ja alan henkilöiden yhdyssiteenä toimiva suomalainen tieteellinen yhdistys. Geofysiikan aihepiirejä ovat maa, vesi, ilma ja lähiavaruus. Seura järjestää kaikille avoimia esitelmätilaisuuksia kuukausikokoustensa yhteydessä ja julkaisee vertaisarvioiduista tieteellisistä artikkeleita "Geophysica"-lehden muodossa. Joka toinen vuosi yhdistys järjestää 2-3-päiväisen tieteellisen "Geofysiikan Päivät" -kokouksen.
Geofysiikan seura kuuluu alansa suomalaisena jäsenjärjestönä Euroopan meteorologiseen yhdistykseen (EMS). Yhdistys kuuluu myös Tieteellisten seurain valtuuskuntaan. Lisäksi Geofysiikan seura edustaa suomalaisia geofysiikan ja meteorologian toimijoita (WCRP-kansalliskomitea) Maailman ilmatieteen järjestön (WMO), Kansainvälisen tiedeneuvoston (ICSU) ja Unescon Hallitustenvälisen meritieteellisen komission (IOC, Intergovernmental Oceanographic Commission) yhteisessä Maailman ilmastotutkimusohjelmassa (World Climate Research Programme). Seuran Geodeettis-geofysikaalinen kansalliskomitea pitää puolestaan yhteyttä Kansainväliseen geodeettis-geofysikaaliseen unioniin (International Union of Geodesy and Geophysics, IUGG).
Palmén-mitali.
Palmén-mitali on Geofysiikan seuran neljän vuoden välein myöntämä ansiomitali. Akateemikko, meteorologian professori Erik Palménin mukaan nimetty tunnustus annetaan ansiokkaasta toiminnasta geofysiikan alalla. Hopeisen mitalin ovat saaneet:
Visa Koivunen

Visa Koivunen on Aalto Distinguished Professor (2020-) Informaatio ja Tietoliikennetekniikan (DICE) laitoksella, , Sähkötekniikan korkeakoulussa (ELEC), Aalto-yliopistossa. Hän toimi akatemiaprofessorina kaudella 2010–2014.
Professori Koivunen on tuottelias tutkija ja opettaja. Vuoteen 2023 mennessä hän oli osallistunut yli 500 tieteellisen artikkelin tai kokousjulkaisun kirjoittamiseen. Hänellä on kuusi patenttia. Lisäksi oli ohjannut 34 väitöskirjatyötä. 
Hän on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen , Academia Europæan jäsen (2023-), ja Fellow-jäsen IEEE-insinöörijärjestössä (2011-), EURASIP Fellow (2019-) sekä AAIA Fellow. Hänelle on myönnetty merkittävin eurooppalainen palkinto signaalinkäsittelyn alalla: EURASIP Technical Achievement Award 2015.
Hänen tutkimusalueensa ovat tilastollinen signaalinkäsittely, estimointi- ja päätöksentekoteoria, monisensorjärjestelmien kuten antenniryhmien signaalinkäsittely, tietoliikennetekniikka, tutkatekniikka, data-analyysi sekä sensori- ja radiojärjestelmien koneoppiminen, erityisesti vahvistusoppiminen ja oppivat säätöjärjestelmät. 
Hän on toiminut vierailevana professorina EPFL (École Polytechnique Fédérale de Lausanne) yliopistossa, Lausannessa Sveitsissä (2022-2023), Princeton University (2007, 2013-2014), ja University of Pennsylvania, Philadelphia, USA, 2003-2006 (Adjunct Full professor). Hän on ollut visiting fellow ja tehnyt vuosittaisia tutkimusvierailuja Princeton University, NJ, USA vuodesta 2007 alkaen. 
Hänen julkaisuprofiili on nähtävissä: 
https://scholar.google.com/citations?hl=en&amp;user=Yu9GLm0AAAAJ&amp;view_op=list_works&amp;sortby=pubdate
Nokia X Platform

Nokia X Platform oli Linux- ja Android-pohjainen käyttöjärjestelmä ja ohjelmistoalusta Nokian matkapuhelimille.
Alusta käytti "Android Open Source Project" (AOSP) alustaa ja ei sisältänyt Googlen sovelluksia kuten Google Play. Sovellukset koostuivat Nokian (HERE-kartat, Nokia Xpress) ja Microsoftin (Skype, Outlook) sovelluksista.
Alustaa käytettiin Nokia X -sarjan matkapuhelimissa: Nokia X, Nokia X+ ja Nokia XL.
Hankittuaan Nokian matkapuhelinyksikön Microsoft lopetti alustan 17. heinäkuuta 2014 vain muutama kuukausi sen julkaisun jälkeen.
Harjasarvinokka

Harjasarvinokka eli kuontalosarvinokka ("Anorrhinus galeritus") on sarvinokkien heimoon kuuluva lintulaji.
Harjasarvinokkaa tavataan Malakan niemimaalta Myanmarin, Thaimaan ja Malesian alueelta sekä Borneolta ja Sumatralta. Sen kannan suuruutta ei ole määritetty mutta se on tiettävästi laajalle levinnyt mutta vain paikallisesti yleinen. Kannan arvioidaan olevan pienenemässä elinalueiden tuhoamisen vuoksi, ja se on arvioitu silmälläpidettäväksi.
Laji elää alavissa ja vuoristoisissa metsissä 1 800 metrin korkeuteen saakka.
Taavettilan riihi

Taavettilan riihi on Jyväskylän keskusta-alueen vanhin rakennus. Rakennus on sijainnut paikallaan nykyisen kampusalueen reunalla jo vuonna 1833 eli ennen Jyväskylän kaupungin perustamista. Riihi on Puutarhurin talon ohella ainut seminaarin alueen vanha puurakennus joka on säästynyt purkamiselta. 
Alun perin rakennus on ollut yksinäisriihi, jossa viljan kuivattaminen ja puinti on tapahtunut samassa tilassa. 1800-luvun lopulla rakennus tuli osaksi Jyväskylän seminaarin aluetta. 1900-luvun alussa riihi muutettiin museoksi seminaarin lehtori ja arkkitehti Yrjö Blomstedtin johdolla. Museoksi muuttamisen yhteydessä riiheen muun muassa lisättiin ikkunat ja se sisustettiin pohjalaistyyliseksi pirtiksi. Museo avattiin Uno Cygnaeuksen syntymän 100-vuotisjuhlavuonna 1910 ja nimettiin Cygnaeus-pirtiksi .
Kansatieteellisten näyttelyiden lisäksi museoriihessä järjestettiin muun muassa opiskelijoiden iltamia, maakuntailtoja ja osakuntajuhlia 1960-luvulle saakka, jolloin rakennuksen rooli opiskelijoiden kokoontumispaikkana väheni ylioppilaskunnan Ilokivi -rakennuksen valmistumisen myötä .
Historica

Historica (H) on arkkitehti Konstantin Kiseleffin suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä. Rakennus valmistui vuonna 1881 Jyväskylän seminaarin naisosaston päärakennukseksi. Rakennuksessa järjestettiin suurin osa naisosaston opetuksesta. Opetusharjoittelua varten perustettu tyttömallikoulu ja myöhemmin kasvatusopillisen korkeakoulun harjoituskoulu toimivat rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa. Kolmannessa kerroksessa sijaitsi naisosaston juhlasali, jota käytettiin myös voimistelusalina
Rakennus peruskorjattiin moderniin asuun 1960-luvulla. Vuosien 1997-1998 peruskorjauksessa ullakkokerrokseen rakennettiin lisätilaa opetukselle ja näyttelytoiminnalle.
Educa

Educa on arkkitehti Konstantin Kiseleffin suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä. Rakennus valmistui Jyväskylän seminaarin naisoppilaiden asuntolaksi vuonna 1881. Naisinternaatilla oli kahdeksan huonetta toisessa kerroksessa ja seitsemän huonetta kolmannessa kerroksessa. Rakennuksessa oli myös seminaarin johtajattaren asunto ja opettajattarien asuntoja, lastentarhan ja -seimen tilat sekä erillinen sairashuonesiipi, joka purettiin 1970-luvun alussa. Lastenseimi lakkautettiin vuonna 1892 ja lastentarha vuonna 1900. Educassa oli naisopiskelijoiden internaatti 1950-luvulle saakka, kunnes Alvar Aallon suunnittelemat korkeakoulurakennukset asuntolarakennuksineen valmistuivat. Sen jälkeen rakennuksessa toimi Suomen ensimmäinen kasvatustieteen laitos.
Oppio

Oppio on arkkitehti Konstantin Kiseleffin suunnittelema punatiilirakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä. 
Rakennus valmistui Jyväskylän seminaarin johtajan virka-asunnoksi ja työtilaksi vuonna 1882. Ennen rakentamista Kiseleffin alkuperäisiä rakennuspiirustuksia jouduttiin muuttamaan ja lopulliset piirustukset laati arkkitehti Helge Rancken.
Rakennuksen toisessa kerroksessa sijaitsi johtajan asuintilat, johtajan työhuone ja seminaarin kanslia. Ensimmäisessä kerroksessa oli kirjasto- ja kokoelmatilat sekä kuusi asuntolahuonetta miesopiskelijoita varten. Seminaarin ja korkeakoulun kirjasto toimi ensimmäisessä kerroksessa arkkitehti Alfred Wilhelm Stenforsin vuonna 1930 suunnittelemassa kirjastotilassa.
Toisen maailmansodan aikaan seminaarirakennukset toimivat armeijan majoituspaikkoina ja sotasairaalana.
Oppio on ollut Jyväskylän yliopiston kielikeskuksen käytössä 1970-luvulta lähtien.
Seminarium

Seminarium on arkkitehti Konstantin Kiseleffin suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä.
Rakennus valmistui vuonna 1883 Jyväskylän opettajaseminaarin miesosaston päärakennukseksi. Rakennuksessa sijaitsi miesosaston opetustiloja ja juhlasali. Rakennus edustaa tyyliltään uusrenessanssia. Muiden Kiseleffin suunnittelemien Seminaarinmäen rakennusten tapaan Seminarium on saanut vaikutteita tiilikasarmiarkkitehtuurista.
Historia.
Seminarium kuului seminaarin miesosaston rakennuksiin, mutta se palveli myös koko seminaarin pää- ja juhlasalirakennuksena. Seminariumin juhlasali oli 1880–1890-luvuilla Jyväskylän suurin juhlatila. Juhlasalissa vietettyjen joulu- eli kuusijuhlien myötä juhlaperinteet levisivät valmistuvien opettajien mukana ympäri Suomen. Useat nykyisinkin tunnetut koulu- ja joululaulut esitettiin ensimmäistä kertaa juuri Seminariumin juhlasalissa. Yksi näistä kappaleista on seminaarin musiikin lehtorin P. J. Hannikaisen säveltämä ja sanoittama "Joulupukki". 
Luokkahuoneet sijoittuivat rakennuksessa alun perin toiseen ja kolmanteen kerrokseen. Veistosali, jota myös poikaharjoituskoululaiset käyttivät, sijaitsi ensimmäisessä kerroksessa tiloissa, joissa nykyisin sijaitsevat Jyväskylän yliopiston tiedemuseon näyttelytilat. Miesopiskelijoiden piirustuksen ja veiston opetustilat siirtyivät 1900-luvun alussa valmistuneeseen Villa Rana -rakennukseen. 1900-luvun alussa musiikin opetus keskitettiin Seminariumiin ja laulun- ja soitonopetuksen luokat saivat tilat ensimmäisestä kerroksesta. Rakennuksessa sijaitsi alun perin myös kaksi asuinhuonetta.
1940-luvun lopulta aina tähän päivään saakka Seminariumin juhlasali on toiminut Jyväskylän yliopiston ja sen edeltäjän kasvatusopillisen korkeakoulun väitöstilaisuuksien paikkana. Ensimmäinen väitöstilaisuus järjestettiin juhlasalissa 12. toukokuuta 1949. Tuolloin Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun Aimo Lahti väitteli aiheenaan "Virheet opetusopillisena ongelmana". Kasvatusopillisen korkeakoulun ensimmäinen kahvila sijaitsi myös Seminarium-rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa.
Yliopiston museolla on ollut tilat Seminariumissa vuodesta 1961 lähtien.
Restaurointi ja nykykäyttö.
Seminariumissa toteutettiin korjaus- ja restaurointihanke vuosien 2007–2010 aikana. Restaurointitöiden myötä rakennuksessa säilytettiin sen historialliset tyylikerrostumat ja palautettiin tiloja aikaisempien vaiheiden mukaisiin asuihin. Rakennuksessa näkyvät aikakaudet ovat uusrenessanssi (toinen kerros), art nouveau (ensimmäisen kerroksen Tissarin taidesali) ja 1960-luvun moderni tyyli (ylin kerros). Eri kerrosten opetustiloihin on sijoitettu opetusvälineitä eri vuosikymmeniltä sekä valokuvia eri aikakausien opiskelijaelämästä.
Seminariumin juhlasaliin palautettiin uusrenessanssille tyypilliset kasviornamentit ja koristeaiheet, kuten salin yläosaa kiertävät tekstit ja viittaukset Raamattuun. Juhlasalissa sijaitsevat seminaarin lehtori Iivari Koskimiehen rakentamat urut kunnostettiin ja ne ovat edelleen käytössä.
Jyväskylän yliopiston tiedemuseon näyttelykeskus Soihtu avasi ovensa Seminariumin ensimmäisessä kerroksessa vuonna 2013.
Fennicum

Fennicum on arkkitehti Konstantin Kiseleffin suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä, joka suunniteltiin seminaarin miesosastolle. Rakennuksessa on sijainnut miesoppilaiden asuntola, luonnontieteen opetustiloja ja poikamallikoulu (harjoituskoulu).
Rakennusta kutsuttiin 1980-luvulle asti Kilistiikaksi. Nimi tuli rakennuksessa luonnontiedettä opettaneelta lehtori Ludvig "Kili" Kiljanderilta. Rakennuksen toisesta kerroksesta löytyy nykyään Kiljanderin mukaan nimetty luentosali.
1920-luvulla rakennusta laajennettiin. Kuusiosaiseen lisäosaan sijoitettiin luonnonhistorian ja maantien kokoelmat ja poikaharjoituskoulun opetusvälineitä. Lisäosa purettiin 1950-luvulla, kun korkeakoululla tehtiin uudisrakennustöitä. Kilistiikka oli pitkään purku-uhan alla kirjaston laajennuksen vuoksi, mutta 1976 se kunnostettiin seminaarin aikaiseen asuun. Siksi rakennuksen ulkoinen ilme on lähempänä alkuperäistä kuin muut Kiseleffin alueelle suunnittelemat rakennukset, jotka korjattiin 1960-luvulla. Se on myös ainoa alueen vanhoista tiilirakennuksista, joka on sisätiloiltaan lähes alkuperäisen kaltainen.
Pohjakaava.
Kaikissa kerroksissa Fennicumin halkaisee kahtia lounais-koillis-suunnassa kulkeva 3 metriä leveä käytävä. Ensimmäisessä kerroksen kaakkoissivulla sijaitsi portaikko, laboratorio ja konferenssihuone, johon kuului pieni eteinen ja kaksi kolmen hengen internaattihuonetta. Luoteissivulla oli kahden kolmen hengen internaattihuoneen lisäksi myös siivoojan huone ja poikien käsityösali. Toisen kerroksen kaakkoissivulla sijaitsi portaikko ja normaalikoulun luokat III, IV ja V. Luoteissivulla olivat normaalikoulun luokkahuoneet VI, II ja I, jossa pidettiin myös aamuhartaudet ja voimistelutunnit. Alkuperäisessä suunnitelmassa kolmannessa kerroksessa sijaitsi kaakkoissivulla kaksi internaattihuonetta ja muut tilat oli varattu luonnontiedon opetustiloiksi ja opetusvälineiden säilytykseen. Luoteissivulla oli neljä internaattihuonetta.
Pintamateriaalit.
Rakennuksen sisäkatoissa on käytetty leveää helmiponttilautaa ja kattolistat ovat voimakkaasti profiloituja. Alun perin vernissatut katto ja listat ovat nyt vaalean harmaita. Seinällä kulkee 127 sentin korkeudella tumman ruskeaksi maalattu 7 senttiä leveä lista. Alun perin sen alle jäävä osa oli tarkoitus maalata marmorijäljitelmäksi, mutta nyt se on keskiruskea. Seinien yläosaan oli piirretty "nurkkakoristein varustettu kasetti", mutta nyt seinä on vaalean ruskea listan alla kulkevaa sinistä laitaa lukuun ottamatta.
Wayne Newton

Wayne Newton (s. 3. huhtikuuta 1942) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä.
Uransa alkuvaiheessa Newtonilla oli poikkeuksellisen korkea ääni mieheksi. Newton oli nuorena aikuisena niin sanottu kontratenori, mutta hänen äänensä madaltui myöhemmin.
Newtonin tunnetuin kappale on "Danke Schoen", joka on hänen tunnuskappaleensa. Myös "April Showers" on tunnettu Newtonin kappale. Newtonista tuli vuosikymmenien ajaksi yksi tunnetuimmista Las Vegasin viihdyttäjistä. Newton tunnetaankin lempinimellä "Mr. Las Vegas".
Newton on näytellyt muun muassa elokuvassa "007 ja lupa tappaa" (1989).
Lozzi

Lozzi on arkkitehti Alvar Aallon opiskelijoiden ruokalaksi suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä. Samaan rakennusketjuun Lyhdyn ja Philologican kanssa kuuluva Lozzi on osa Alvar Aallon arkkitehtuuritoimiston suunnitteleman Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun kampusaluetta. Rakennus valmistui vuonna 1954. Rakennus on suojeltu valtioneuvoston 15.10.1992 tekemällä päätöksellä valtion omistamien rakennusten suojelusta annetun asetuksen (480/85) nojalla.
Historia.
Opiskelijaruokala Lozzi peri nimensä vuonna 1937 toimintansa naisseminaarin vanhassa ruokalarakennuksessa aloittaneelta ylioppilaskunnan kahvila-ravintolalta. Ravintola oli nimetty kasvatustieteilijä Johann Heinrich Pestalozzin mukaan. Ravintolan lisäksi ylioppilaskunta sai rakennuksesta kerho- ja toimistotiloja. Rakennus toimi käytännössä ylioppilastalona vuoteen 1964 asti, jolloin Alvar Aallon suunnittelema Ylioppilastalo Ilokivi valmistui ruokalarakennuksen viereen. Lozzin toiminta siirtyi ylioppilaskunnalta yliopistolle vuonna 1975, minkä jälkeen rakennus peruskorjattiin ensimmäisen kerran vuosina 1979–1980. Vuodesta 1997 lähtien ruokalan toiminnasta on vastannut Sonaatti Oy. Toisen kerran rakennus peruskorjattiin vuosina 2014–2015 osin entistäen. 
Arkkitehtuuri.
Ravintolarakennus Lozzi edustaa Alvar Aallon punatiilikauden arkkitehtuuria. Hallitsevia rakennusmateriaaleja ovat punatiili, puu ja valkoiset betoni- ja rappauspinnat. Tilojen käyttötarkoitusta ja hierarkiaa on korostettu valaistuksella. Alakerran hämäristä eteistiloista noustaan portaikon kautta ruokasaliin, johon tulee luonnon valoa suurten yläikkunoiden ja terassille avautuvan ikkunaseinän kautta. Pulpettikattoisen salin honkapuiset kattorakenteet on jätetty näkyviin. Aallon toimistossa suunniteltiin yhteustyössä Artekin kanssa myös ruokasalin valaistus ja kalustus, joka on säilynyt lähes alkuperäisen kaltaisena. Samassa kerroksessa sijaitsevat alkujaan ylioppilaskunnan käytössä olleet kaksi kerhuonetta sekä niiden välissä oleva takallinen aula. Ruokalan keittiö on pohjakerroksessa.
Rakennuksen käyttö.
Ylioppilaskunnan asuntolassa Internaatissa (Philologica) asuvat opiskelijat kokoontuivat Lozzille aterioimaan ja kuuntelemaan suosittua Lauantain toivotut -radiohjelmaa. Lozzilla järjestettiin erilaisia juhlatilaisuuksia kuten pikkujouluja, vappujuhlia, osakuntien tapahtumia ja tanssijaisia. Erityisen näyttäviä olivat ylioppilaiden vuosijuhlat.
Lyhty (rakennus)

Lyhty on arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä, joka suunniteltiin opettajien ruokalaksi. Se on osa Lozzin ja Philologican muodostamaa rakennusketjua, joka valmistui vuonna 1954. Tila jäi vähäiselle käytölle alkuperäisessä käyttötarkoituksessaan ja siitä muodostui edustuksellinen kokous- ja juhlatila. 
Lyhty poikkeaa Lozzista rakennusmateriaalien ja muotokielensä puolesta, jotka viestivät tilalle annetusta suuresta arvosta. Vaaleiden graniittipintojen jakamat laajat ikkunapinnat ja kuparinen aumakatto muodostavat kokonaisuuden, joka muistuttaa kreikkalaista temppeliä. Pimeällä rakennus loistaa lyhdyn tavoin. Lyhdyn sisäänkäynti vie eteistilaan, joka on osa Lozzin rakennusosaa. Kuten Lozzissa, eteistilat ovat hämärät ja rakennusmateriaaleina on käytetty puhtaaksimuurattua tiiltä, puuta ja valkoiseksi maalattuja pintoja. Aallon arkkitehtuuritoimisto suunnitteli Lyhdyn tilojen valaistuksen sekä sisustuksen. Lyhty korjattiin perusteellisesti vuosina 2014–2015 sen alkuperäinen ilme säilyttäen.
Vismuttinitraatti

Vismuttinitraatti (Bi(NO3)3) on vismutti- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää pigmenttinä, muiden vismuttiyhdisteiden valmistamiseen, orgaanisen kemian synteeseissä katalyyttinä ja aikaisemmin sitä on myös käytetty lääketieteessä.
Ominaisuudet.
Useimmiten vismuttinitraatti esiintyy kidevedellisenä pentahydraattina (Bi(NO3)3·5H2O), joka on väritöntä ja hygroskooppista kiteistä ainetta. Aineen alkeiskoppi on trigonaalinen. Yhdiste hydrolysoituu hitaasti veden vaikutuksesta niin kutsutuksi emäksiseksi vismuttinitraatiksi, jonka koostumus on epämääräinen. Vismuttinitraatti liukenee epäorgaanisiin niin kutsuttuihin mineraalihappoihin sekä etikkahappoon, asetoniin ja glyseroliin sekä vähäisessä määrin myös etanoliin. Kuumennettaessa vismuttinitraatin pentahydraattia kidevesi alkaa poistua noin 30 °C:n lämpötilassa.
Valmistus ja käyttö.
Vismuttinitraattia valmistetaan liuottamalla joko metallista vismuttia, vismuttioksidia tai vismuttikarbonaattia typpihappoon ja kiteytetään.
Bi + 4 HNO3 → Bi(NO3)3 + 2 H2O + NO
Vismuttinitraatista voidaan valmistaa muita vismuttiyhdisteitä. Sitä voidaan käyttää myös lasitteiden valmistamiseen sekä helmiäismäisenä kimmeltävänä pigmenttinä. Vismuttinitraattia voidaan myös käyttää katalyyttinä orgaanisen kemian reaktioissa. Aikaisemmin yhdistettä on käytetty lääketieteessä muun muassa ripulin hoitoon sekä ulkoisesti antiseptisenä aineena.
Perfect Life (kappale)

Perfect Life on saksalaisen laulajan Levinan esittämä kappale, jolla hän edusti Saksaa vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili 13. toukokuuta euroviisujen finaalissa, jossa se sai 6 pistettä ja jäi sijalle 25.
Eläintarhanlahti

Eläintarhanlahti () on merenlahti Helsingin kantakaupungissa ydinkeskustassa Kallion kaupunginosassa. Se on yhteydessä avomereen Kaisaniemenlahden, Siltavuorensalmen ja Kruunuvuorenselän kautta.
Eläintarhanlahti erottaa toisistaan Siltasaaren ja Linjojen osa-alueet. Lahden etelärantaa pitkin, Siltasaaren puolella, kulkee Säästöpankinranta -niminen katu, jonka varrella sijaitsee Helsingin työväentalo. Lahden pohjoisrannalla on Tokoinrannan puistoalue ja sen takana Helsingin kaupunginteatteri. Lahden länsirannalla rautatien vieressä kulkee Kaisaniemen puistosta Kallioon johtava jalankulku- ja pyörätie. Lahdessa on venesatama, jossa on tilaa 69 veneelle.
Nykyinen Eläintarhanlahti on alun perin ollut osa Töölönlahtea. Nykyisin sen kuitenkin erottaa varsinaisesta Töölönlahdesta vuonna 1862 rakennettu ratapenger. 
Nimi Eläintarhanlahti johtuu Eläintarhan puistoalueesta, joka alun perin ulottui rautatien itäpuolellekin ja käsitti myös nykyisen Tokoinrannan. Samasta syystä Tokoinrannan puistoalueen ohi kulkevalla kadulla on nimi Eläintarhantie. Ruotsinkielinen nimi "Djurgårdsviken" esiintyi kartoissa jo 1880-luvulla, suomenkielinen nimi Eläintarhanlahti vahvistettiin vuonna 1909.
Salmi, joka yhdisti Eläintarhanlahden Siltavuoren salmeen nykyisen Hakaniemen torin poikki ja erotti Siltasaaren mantereesta, täytettiin 1800-luvun lopulla. Eliel Saarisen "Pro Helsingfors" -suunnitelmassa vuodelta 1918 ja sen mukaisesti muutamissa myöhemmissäkin kaavaehdotuksissa ehdotettiin lisäksi koko Töölönlahden ja Eläintarhanlahden täyttämistä ja alueen muuttamista rakennusmaaksi. Aiheena olivat osittain lahden mataluus ja sen veden saastuneisuus. Ajatus kuitenkin hylättiin lopullisesti 1940-luvulla.
Requiem (täsmennyssivu)

Requiem tarkoittaa katolisen kirkon sielunmessua. Useat säveltäjät ovat käyttäneet Requiemin tekstiä sävellyksissään, kuten:
Sanan muita merkityksiä:
Kasvatusopillisen korkeakoulun harjoituskoulu

Kasvatusopillisen korkeakoulun harjoituskoulu (kutsumanimi Harkkari) on arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä. Rakennus valmistui vuonna 1954 osana Jyväskylän Seminaarinmäelle rakentunutta Aallon kampusaluetta. Rakennus oli koulukäytössä vuoteen 2002 saakka, jonka jälkeen siinä on toiminut Jyväskylän yliopiston eri laitoksia.
Harjoituskoulun rakennus oli omana aikanaan poikkeuksellisen moderni. Rakennuksessa on neljä erisuuntaista luokkasiipeä. Siipien kerroksissa luokat on sijoitettu kolmen luokan soluihin, jolloin koulutyöskentely oli rauhallisempaa ja eikä rakennuksessa ollut pitkiä häliseviä käytäviä. Jokaisen solun edessä on työskentelytila, johon luokasta pääsi opiskelemaan vapaamuotoisesti esim. kirjojen pariin ja työskentelemään ryhmissä. Kussakin luokkatilassa oli opettajakokelaiden tila, joka on erotettu käytävästä vinolla seinällä. Näin käytävien tilarytmi on eloisa eikä muodostunut perinteisiä suoria koulukäytäviä. Normaaliluokat olivat hyvin valoisia, sillä niistä on suuret ikkunat lounaaseen Mattilanpellon suuntaan. Erikoisluokkasiivessä olivat erityiset tilat mm. kuvaamataidonopiskelulle ja käsitöille. Opettajainhuoneita oli useita. Eri kerrosten opettajien ja auskultanttien huoneet oli sijoitettu luokkasolujen käytävien päähän, ja suurimmissakin opettajainhuoneissa oli tilat vain kuudelle opettajalle. Luokka- ja ryhmätyötilojen sijoittelu mahdollisti joustavan koulutyöskentelyn. Ideat olivat aikaansa edellä, sillä joustavan opiskelun ajatukset levisivät varsinaisesti Suomeen vasta 1970-luvulla. 
Käytävien seinämateriaali on punatiili. Portaikkojen ja kerrosten lattiat ovat neliönmuotoista punaista klinkkeriä. Luokissa on vaaleat rapatut seinät. Lakattua puuta on käytetty portaikkojen kaiteissa, koululaisten vaatenaulakoissa ja luokkahuoneiden takaseinissä sekä etuseinien paneloinneissa. Luokkien värimaailma vaihteli eri kerroksissa. Pääasiallisina väreinä olivat valkoinen, sinapinkeltainen/oliivin vihreä ja sininen. Nämä värit toistuivat mm. verhoissa, opettajanpöytien etupaneeleissa ja luokkien säilytyskaappien ovissa sekä ryhmätyötilojen pöydissä ja jakkaroiden kansissa. Ryhmätyötilojen kalusteet, luokkahuoneiden opettajainpöydät sekä liukuovikaapistot olivat Artekin/Alvar Aallon suunnittelemia ja Helnon valmistamia. Opettajainpöytien työtuolit oli suunnitellut Ilmari Tapiovaara. Opettajainhuoneiden kalustuksessa oli käytetty Artekin kalusteiden lisäksi Olof Ottelinin suunnittelemia sohvapöytiä. Rakennuksen valaisimet oli valmistanut Idman ja Orno. Tilojen alkuperäisestä kalustusta on hyvin vähän jäljellä rakennuksessa. Kalustemalleja on säilynyt Jyväskylän yliopiston Avoimen tiedon keskuksen tiedemuseon kokoelmissa.
Antton Rönnholm

Mikko Antton Rönnholm (s. 1980) on SDP:n entinen puoluesihteeri. Hänet valittiin Reijo Paanasen seuraajaksi SDP:n puoluekokouksessa helmikuussa 2017. Hän oli myös Rinteen hallituksen eurooppaministeri Tytti Tuppuraisen erityisavustaja.
Koulutus ja työura.
Rönnholm on koulutukseltaan valtiotieteen maisteri Åbo Akademista. 
Hän on työskennellyt Paavo Lipposen, Eero Heinäluoman, Mitro Revon sekä Pia Viitasen avustajana, asiantuntijana Elinkeinoelämän Keskusliitossa sekä EU-edunvalvontatehtävissä viestintätoimisto Milttonilla.
Rönnholm toimii myös ammattiyhdistysliikkeessä, Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut ry:n puheenjohtajana kaudella 2017–2018. Rönnholmin isä on SDP:n entinen kansanedustaja ja europarlamentaarikko Mikko Rönnholm ja veli Salon hallintojohtaja Riku Rönnholm. Aikaisemmin veli toimi Iitin kunnanjohtajana ja sittemmin konkurssiin menneen KymiRingin toimitusjohtajana..
Venäjän Gazprom-valtionyhtiön South Stream -kaasuputkihankkeen lobbarina hän laskutti oman yrityksensä Philotimo Consultingin kautta melkein 200 000 euroa vuosina 2011–2013.
Rönnholm valittiin vuonna 2019 Rinteen hallituksen eurooppaministeri Tytti Tuppuraisen erityisavustajaksi.
Poliittiset luottamustoimet.
Rönnholm valittiin Turun kaupunginvaltuustoon kunnallisvaaleissa 2004, mutta hän ei asettunut ehdolle seuraavalle kaudelle.
Urheiluhalli U1

Urheiluhalli U1 on arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä.
Rakennus valmistui vuonna 1953 Kasvatusopillisen korkeakoulun harjoituskoulun voimistelu- ja juhlasalikäyttöön. Toinen urheiluhalli U2 valmistui korkeakoulun voimistelurakennukseksi vuonna 1955. Urheiluhallien väliin on sijoitettu vuonna 1955 valmistunut uimahalli. Voimistelurakennus käsittää pohjakerroksen puku- ja pesutilat sekä kahteen osaan jaettavan toisen kerroksen salitilan, näyttämön ja katsojaparvekkeen. Rakennuksen seinät ja pohjakerroksen lattiat ovat punatiiltä. Salitila saa luonnonvaloa molemmilla sivuilla olevista yläikkunoista.
Urheiluhalli U2

Urheiluhalli U2 on arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä.
Rakennus valmistui vuonna 1955 Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun voimistelusaliksi Alvar Aallon suunnittelemien uimahallin sekä Kasvatusopillisen korkeakoulun harjoituskoulun voimistelurakennuksen (Urheiluhalli U1) välittömään läheisyyteen. Rakennus käsittää pohjakerroksen puku- ja pesutilat sekä kahteen osaan jaettavan toisen kerroksen salitilan. Seinät on verhoiltu punatiilellä ja rakennuksessa on valkoinen betonikatos, joka erottaa sen ulkoisesti harjoituskoulun voimistelurakennuksesta. Salitila saa luonnonvaloa molemmilla sivuilla olevista yläikkunoista.