tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
NHL-kausi 1943–1944

NHL-kausi 1943–1944 oli National Hockey Leaguen historian 27. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 50 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Dick Irvinin valmentama Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Chicago Black Hawksin otteluvoitoin 4–0. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Montreal Canadiensin neljäs ja seuran koko historian viides Stanley Cup -mestaruus. Runkosarjassa Canadiens voitti 38 ottelua ja hävisi ainoastaan viisi kertaa. Joukkueen menestyksessä keskeisessä roolissa oli Toe Blaken, Elmer Lachin ja Maurice Richardin muodostama, myöhemmin lempinimellä ”Punch Line” kutsuttu ketju, jonka oikeana laitahyökkääjänä pelannut Richard teki yhdeksässä pudotuspeliottelussa 12 maalia. Tämä kolmikko vei nimiinsä pudotuspelien pistepörssin kolme kärkisijaa.
Runkosarjan pistepörssin voitti Boston Bruinsia edustanut Herb Cain. Cain keräsi 48 ottelussa yhteensä 82 tehopistettä, joista 36 oli maaleja ja 46 syöttöpisteitä. Maalitilaston puolestaan voitti Chicago Black Hawksin Doug Bentley 38 osumallaan. Arvokkaimmalle pelaajalle myönnettävän Hart Trophyn sai Toronto Maple Leafsin puolustaja Babe Pratt. 
Pudotuspelien pistepörssin voittanut Toe Blake teki 9 pudotuspeliottelussa 18 tehopistettä, joista 7 oli maaleja ja 11 maaliin johtaneita syöttöjä. Parhaalle tulokkaalle annettavan Calder Memorial Trophyn sai Toronto Maple Leafsin Gus Bodnar. Hän keräsi kauden aikana 62 tehopistettä, joista 22 oli maaleja ja 40 syöttöpisteitä.
Runkosarja.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu." 
Runkosarjan pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Pudotuspelit.
Pudotuspelien pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Ibuki (1943)

Ibuki () oli keisarillisen Japanin laivaston Ibuki-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa. Ennen aluksen valmistumista se muutettiin kevyeksi lentotukialukseksi, joka kykenisi kuljettamaan 27 lentokonetta. Muutostyöt viivästyivät ja lopulta ne keskeytettiin maaliskuussa 1945, kun telakat keskittyivät pienten sukellusveneiden valmistamiseen. Edelleen kesken eräinen alus romutettiin Sasebon laivastontelakalla alkuvuodesta 1946. 
Valmistus.
Alus tilattiin marraskuussa 1941 Kuren laivastoarsenaalilta osana vuoden 1941 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 24. huhtikuuta 1942. Alkuperäisen suunnitelman mukaan aluksen piti olla kokonaispituudeltaan 200,6 metriä, sen leveyden piti olla 20,2 ja syväyksen 6,04 metriä. Sen uppouman piti suunnitelman mukaan olla 12 220 tonnia standardi ja 14 828 tonnia kuormattuna.
Aluksen voimanlähteenä oli neljä turbiinimoottoria, joihin oli kytketty kuhunkin kaksi Kampon-kattilaa ja kukin pyöritti omaa akselia. Voimanlähde tuotti akseleihin 152 000 hevosvoimaa, jolla saavutettiin 33 solmun huippunopeus. Aluksella oli 2 163 tonnia polttoainetta, joka takasi 8 150 merimailin toimintamatkan 18 solmun nopeudella.
Muutostyöt.
Rakennustyöt keskeytyivät kuukaudeksi 30. kesäkuuta 1942, jonka jälkeen rakennustöitä jatkettiin. Alus nimettiin "Ibukiksi" 5. huhtikuuta 1943 ja se kastettiin 21. toukokuuta. Heinäkuussa 1943 rakennustyöt keskeytettiin laivaston miettiessä aluksen käyttötarkoitusta. Myöhemmin alus päätettiin muuttaa kevyeksi lentotukialukseksi 25. elokuuta. Alus hinattiin Saseboon 19.-21. joulukuuta 1943 välisenä aikana. Alusta rakennettiin 16. maaliskuuta 1945 asti, kunnes rakennustyöt lopetettiin aluksen ollessa 80 % valmis. Alus luovutettiin liittoutuneiden valvontaan 2. syyskuuta 1945 ja se romutettiin 22. marraskuuta 1946 - 1. elokuuta 1947 välisenä aikana.
Kalle Virta

Kalle Virta on Kansan Raamattuseuran varatoiminnanjohtaja ja pastori. Hän on pidetty puhuja, raamatunopettaja ja muusikko. Kalle Virta on koulutukseltaan teologian maisteri ja sosionomi (AMK)-diakoni. Hän kiertää aktiivisesti seurakunnissa puhuja- ja musiikkivieraana.
Teologi ja diakoni.
Kalle Virta on valmistunut Helsingin yliopistosta teologian maisteriksi vuonna 2010. Hänen pääaineensa oli kirkkososiologia ja Pro Gradu -työssään hän tutki seurakuntaliitoksen tehneiden seurakuntien keskijohdon kokemuksia seurakuntaliitosprosessin johtamisesta. Kalle Virta vihittiin papiksi 2011 Espoon hiippakunnassa. Kalle Virta valmistui diakoniksi 2002 ja työskenteli 2002-2006 nuorisodiakonina Kansan Raamattuseuran nuorisotyössä.
Evankelista ja raamatunopettaja.
Kalle Virta toimii Kansan Raamattuseuran kiertävänä evankelistana ja raamatunopettajana. Hän opettaa Raamattua usein katsoen ihmisen elämää avarasta armosta käsin. Hänen lempiteemojaan on ihmisen vapaus elää täyttä elämää Jumalan yhteydessä.
Muusikko.
Kalle Virta on klassinen laulaja. Hänen äänialansa on baritoni. Kalle Virta aloitti lauluopinnot 14-vuotiaana Joutsenon musiikkikoulussa (sittemmin Lappeenrannan musiikkiopisto) Tarja Silvennoisen oppilaana. Hän jatkoi musiikkiopintojaan oopperalaulaja Jorma Elorinteen oppilaana ja jatkoi opintoja oopperalaulaja Heikki Keinosen oppilaana. Nykyisin hän on oopperalaulaja Timo Honkosen oppilas. Hän opiskelee myös lied-laulua Heikki Pellisen opissa. Hän on käynyt kesäkursseja myös Esko Jurvelinin oppilaana. Kalle Virta konsertoi säännöllisesti ja on laulanut baritoni- ja bassosolistina mm. Faurén ja Mozartin Requiemeissä Mäntsälän Requiem-kuoron solistina.
Kalle Virta säestää pianolla vapaata säestystä ja tarvittaessa esiintyy myös itseään säestäen.
Äänitteet ja julkaisut.
Kalle Virta esiintyy seuraavilla äänitteillä
Blogi: Ilon Sanomaa - ikkuna evankelistan elämään
Katsuragi (1944)

Katsuragi () oli keisarillisen Japanin laivaston Unryū-luokan lentotukialus toisessa maailmansodassa. 
Valmistus.
Alus tilattiin 25. kesäkuuta 1942 Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 8. joulukuuta 1942. Se laskettiin vesille 19. tammikuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 15. lokakuuta päällikkönään Kawahata Masaji.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Saseboon sijoitettuun 1. lentotukialusdivisioonaan ja oli vuoden loppuun Sisämerellä miehistön koulutuksessa. Alus siirrettiin 4. helmikuuta 1945 huollettavaksi Kuren laivastontelakalle, mistä se vapautui 18. maaliskuuta. Seuraavana päivänä se vaurioitui Kuressa liittoutuneiden TF58:n ilmahyökkäyksessä. Miyazaki Toshio vastaanotti 20. huhtikuuta aluksen päällikkyyden, jolloin aluksen sijoituspaikaksi vaihtui Kure luokiteltuna 4. luokan reservialukseksi. Alus ankkuroitiin naamioituna Mitsukojimaan noin 450 metriä pohjoiseen "Amagista".
Alus vaurioitui 24. heinäkuuta TF38:n ilmahyökkäyksessä ja uudelleen 28. heinäkuuta ilmahyökkäyksessä, jolloin lentokansi tuhoutui ja ylempi hangaari vaurioitui. Rungon alemmat osat ja konehuoneet eivät vaurioituneet. Alus poistettiin alusluettelosta 20. marraskuuta. Pommituksissa menehtyi 26 aluksen miehistön jäsentä.
Sodan jälkeen alus kuljetti sotilaita ja siviilejä takaisin Japaniin muun muassa Uuden-Britannian saarelta. Se poistettiin 15. marraskuuta 1946 tehtävästä ja siirrettiin 20. marraskuuta sisäministeriölle. Alus romutettiin 22. joulukuuta 1946 – 30. marraskuuta 1947 Hitachi-Sakurajimalla Osakassa.
Aiheesta muualla.
Patrick Joseph Walsh

Patrick Joseph Walsh (9. huhtikuuta 1931 Cobh – 28. joulukuuta 2023 Belfast) oli irlantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. helmikuuta 1956 ja nimitettiin Down and Connorin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Ros Crén titulaaripiispaksi 6. huhtikuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Cahal Brendan Daly, jota avustivat Gaetano Alibrandi ja William J. Philbin.
Walsh sai 18. maaliskuuta 1991 nimityksen Down and Connorin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 22. helmikuuta 2008.
GT (huoltoasemaketju)

GT oli suomalainen huoltoasemaketju, jota pyöritti Neptune Oil Suomi Oy (ent. GT Retail Oy), kesällä 2013 yhtiö siirtyi osaksi kansainvälistä öljyalantoimijaa Optima Energy Groupia. Yksi GT-ketjun perusajatuksista oli mahdollistaa huoltoasematoiminta pienillä paikkakunnilla, sillä ne ovat usein hyviä kauppapaikkoja, mutta eivät täytä isompien huoltoasemaketjujen kriteereitä. 
Ensimmäinen GT-huoltoasema avattiin Virtain Vaskivedelle 15. marraskuuta 2012. Elokuussa 2014 GT-ketjussa oli 44 huoltoasemaa. Osa asemista oli emoyhtiö Neptune Oilin kylmäasemia, loput yksityisyrittäjien pyörittämiä huoltoasemia, joille emoyhtiö toimitti ainoastaan polttoaineet. Neptune Oil ei ohjaillut yrittäjien toimintaa, vaan GT-yrittäjät saivat itse valita ja hinnoitella palvelunsa ja myymänsä tuotteet.
Huoltoasemaketju lopetti toimintansa huhtikuussa 2016.
Rosvotetrat

Rosvotetrat (Erythrinidae) on tetrakaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Etelä-Amerikasta.
Lajit ja anatomia.
Rosvotetrojen heimoon kuuluu 3 sukua ja noin 14 lajia. Ruumiinmuodoltaan heimon kalat ovat pitkänomaisia ja sukkulamaisia. Suurimmat lajit jättirosvotetra ("Hoplias macrophthalmus") ja "H. lacerdae" voivat saavuttaa 1 m:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat lyhyehköt selkä- ja peräevät, pyöreähkö pyrstöevä, rasvaevän puuttuminen, suurikokoiset suomut ja suuri silmän taakse ulottuva kita, jossa on lukuisia hampaita. Monet rosvotetralajit pystyvät sietämään alhaisiakin veden happipitoisuuksia ja rosvotetraa ("Erythrinus erythrinus") ja juovarosvotetra ("Hoplerythrinus unitaeniatus") voivat erikoistuneen uimarakkonsa rakenteen vuoksi ottaa happea myös ilmasta.
Levinneisyys ja elintavat.
Rosvotetralajeja tavataan alueelta, joka ulottuu Costa Ricasta Argentiinan pohjoisosiin. Heimon lajeja tavataan järvistä, joista ja tulvametsistä. Rosvotetrat ovat petokaloja, jotka saalistavat ravinnokseen muita kaloja. Suuret heimon lajit, kuten jättirosvotetra ovat tärkeitä ja arvostettuja ruokakaloja niiden esiintymisalueella.
Murphy Nicholas Xavier Pakiam

Murphy Nicholas Xavier Pakiam (s. 6. joulukuuta 1938 Tapah) on malesialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 10. toukokuuta 1964 ja nimitettiin Kuala Lumpurin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Chunavian titulaaripiispaksi 1. huhtikuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Anthony Soter Fernandez, jota avustivat James Chan Soon Cheong ja Antony Selvanayagam.
Pakiam sai 24. toukokuuta 2003 nimityksen Kuala Lumpurin arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 29. toukokuuta.
William Goh Seng Chye

William Goh Seng Chye (; s. 25. kesäkuuta 1957 Singapore) on singaporelainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Singaporen arkkihiippakuntaan 1. toukokuuta 1985 ja nimitettiin sen koadjuuttoriarkkipiispaksi 29. joulukuuta 2012. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. helmikuuta 2013. Pääkonsekraattorina toimi Leopoldo Girelli, jota avustivat Nicholas Chia Yeck Joo ja Murphy Nicholas Xavier Pakiam.
Goh Seng Chyesta tuli 20. toukokuuta 2013 Singaporen arkkipiispa.
Riian linna

Riian linna () on Latvian pääkaupungin Riian päälinna Väinäjoen varrella. Linnan on perustanut Saksalainen ritarikunta vuonna 1330, mutta sen rakennukset ovat lähinnä 1600-luvulta. Linnan omistajat ovat yleensä hallinneet koko maata. Historian saatossa Baltian omistuksesta ovat sotineet monet maat: ensin Puola, jolle linna kuului vuoteen 1621, jolloin Ruotsi valloitti Riian ja suuren osan Liivinmaata, kunnes vuonna 1710 Venäjän tsaari Pietari Suuren armeija sai sen haltuunsa suuren Pohjan sodan yhteydessä.
Linna sijaitsee Riian Kaapelisillan kupeessa osoitteessa Pils laukums 3.
Nykyisin linnassa on Latvian presidentin kanslia sekä Latvian historiallinen museo. 
Linnassa syttyi 20. kesäkuuta 2013 tulipalo, joka tuhosi rakennuksen historiallista irtaimistoa sekä katto- ja lattiarakenteita.
Yasiel Puig

Yasiel Puig Valdés (s. 7. joulukuuta 1990 Cienfuegos) on kuubalainen baseballpelaaja. Hän on ulkopelipaikaltaan koppari.
Puig edustaa tällä hetkellä MLB-liigassa pelaavaa Los Angeles Dodgersia. Hän teki seuran kanssa kesällä 2012 seitsenvuotisen sopimuksen, arvoltaan 42 miljoonaa dollaria.
Luettelo japanilaisista lentotukialuksista

Tämä on luettelo japanilaisista lentotukialuksista. Luettelo sisältää ainoastaan keisarillisen Japanin laivaston lentotukialukset, koska Japanin itsepuolustusvoimien laivastolla ei toistaiseksi ole lentotukialuksia.
Meri-itsepuolustusvoimien aluksista helikopteritukialukset JS "Izumo" ja JS "Kaga" on tarkoitus muuntaa lentotukialuksiksi. "Izumolle" laskeutui syyskuussa 2021 F-35B-hävittäjälentokoneita, mikä oli ensimmäinen kerta sitten toisen maailmansodan, kun Japani on suorittanut lentotukialustoimintaa.
Clayton Kershaw

Clayton Edward Kershaw (s. 19. maaliskuuta 1988 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja, pelipaikaltaan syöttäjä, joka edustaa Major League Baseball (MLB) -sarjan Los Angeles Dodgersia. Hän on edustanut Dodgersia vuodesta 2008 lähtien. Kershaw palkittiin kausina 2011, 2013 ja 2014 National Leaguen Cy Young -palkinnolla, joka jaetaan vuosittain parhaalle syöttäjälle.
Kelly Overton

Kelly Overton (s. 28. elokuuta 1978 Wilbraham, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura.
Overton opiskeli New Yorkissa American Academy of Dramatic Artsissa. Asuessaan New Yorkissa hän alkoi esiintyä Off Broadwayn näytelmissä. Overton näytteli saippuasarjassa "All My Children" vuosina 2000–2002. Overton palasi teatteriin vuonna 2002. Hän esiintyi Broadwayllä "Miehuuskokeen" teatterisovituksessa ensin sijaisnäyttelijänä ja myöhemmin Elainen roolissa.
Overton on vieraillut useissa televisiosarjoissa, kuten "Ilman johtolankaa", "Kodinpuolustaja", "C.S.I. New York" ja "Näkijä". Hän on esiintynyt elokuvissa "Ring 2" ja "Tekken". Vuonna 2008 hän käsikirjoitti, ohjasi ja tuotti kauhuelokuvan "The Collective" yhdessä miehensä Judson Pearce Morganin kanssa. Overton myös esiintyi elokuvassa pääosassa. Overton näytteli ihmissutta nimeltä Rikki "True Bloodissa" vuodesta 2012. Sarjan kuudennella kaudella hänen roolistaan tehtiin vakituinen. Vuonna 2016 Overton valittiin Vanessa Helsingin rooliin Syfyn Van Helsing -sarjassa.
Nikolai Giers

Nikolai Karlovitš von Giers (; 21. toukokuuta 1820 Radivilov, Volynia, Venäjän keisarikunta – 26. tammikuuta 1895 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen diplomaatti, ministeri, yksityinen neuvonantaja, valtiosihteeri ja Pietarin tiedeakatemian kunniajäsen. Hän toimi Venäjän ulkoministerinä vuosina 1882–1895, lähes koko Aleksanteri III:n hallitsijakauden ajan.
Nikolai Giers kuului alkujaan ruotsalaistaustaiseen sotilassukuun ja hänen isoisoisänsä Lorentz Giers oli tullut 1700-luvulla Ruotsista Pietariin kauppiaaksi. Giers aloitti uransa Venäjän ulkoministeriön Aasian-osastolta vuonna 1838. Hän toimi vuosikymmenten ajan eri viroissa keisarikunnan ulkomaanedustustoissa muun muassa Turkissa, Egyptissä ja Tonavan ruhtinaskunnissa. Hän oli Venäjän lähettiläänä Teheranissa vuosina 1863–1867, Bernissä 1867–1872 ja Tukholmassa 1872–1875. Vuonna 1875 hänet nimitettiin ulkoministeriön Aasian-osaston johtajaksi ja apulaisulkoministeriksi. Ulkoministeri Aleksandr Gortšakovin tultua kyvyttömäksi hoitamaan tehtäviään Giers toimi virkaatekevänä ulkoministerinä vuodesta 1878 ja muodollisesti hänet nimitettiin ministeriksi huhtikuussa 1882.
Giers vastusti panslavistisia sotasuunnitelmia ja kannatti Saksan valtakunnankansleri Otto von Bismarckin liittojärjestelmää. Mihail Katkovin johtamat saksalaisvastaiset nationalistit arvostelivat voimakkaasti häntä. Giers halusi säilyttää Venäjän, Saksan ja Itävalta-Unkarin välisen kolmen keisarin liiton, mutta tämä osoittautui mahdottomaksi Itävalta-Unkarin ja Venäjän intressien törmättyä Balkanilla syksyllä 1885 käynnistyneen kriisin yhteydessä. Kolmen keisarin liiton hajottua vuonna 1887 Giers neuvotteli Venäjän ja Saksan välille kahdenvälisen liiton, joka tunnetaan jälleenvakuutussopimuksena. Tämänkin sopimuksen uusiminen epäonnistui vuonna 1890, jolloin Giers taipui kannattamaan liittoa Ranskan kanssa. Ensimmäinen poliittinen sopimus Ranskan ja Venäjän välillä neuvoteltiin hänen johdollaan elokuussa 1891, mutta siinä maat sitoutuivat ainoastaan neuvotteluihin sodan uhatessa. Varsinainen puolustusliitto maiden välille neuvoteltiin seuraavana vuonna, mutta Giers lykkäsi sen hyväksymistä tammikuuhun 1894 toivoen vielä voivansa palata yhteistyöhön Saksan kanssa. Tämä toive osoittautui kuitenkin turhaksi. Ranskan ja Venäjän liittolaisuus kesti ensimmäiseen maailmansotaan saakka.
Beit Lidin joukkomurha

Beit Lidin joukkomurha oli israelilaisia sotilaita täynnä olleeseen ruokalaan kohdistunut itsemurhapommi-isku, jonka suoritti Islamilainen jihad -järjestö. Kahdessa räjähdyksessä kuoli 20 sotilasta ja 1 siviili
Eloonjääneiden mukaan ensimmäisen pommin räjäytti univormuun pukeutunut mies. Sotilaiden rynnättyä paikalle räjähti toinen pommi.
Amagi

Amagi () oli keisarillisen Japanin laivaston Unryū-luokan lentotukialus toisessa maailmansodassa. 
Valmistus.
Alus tilattiin Mitsubishin Nagasakin telakalta ja sen köli laskettiin 1. lokakuuta 1942. Alus laskettiin vesille 15. lokakuuta 1943 ja se valmistui 10. elokuuta 1944.
Palvelus.
Alus osallistui partiotehtäviin Japanin aluevesillä, kunnes se saapui Kureen helmikuussa 1945. Alus vaurioitui lievästi liittoutuneiden ilmapommituksessa 19. maaliskuuta 1945, ja 24. – 28. heinäkuuta 1945 tehdyssä Kuren pommituksissa alus vaurioitui vakavasti kaatuen kyljelleen sataman lähistöllä. Alus nostettiin 31. heinäkuuta 1946, ja se romutettiin 12. joulukuuta 1947 mennessä.
Aleksandr Gortšakov

Aleksandr Mihailovitš Gortšakov (; 15. kesäkuuta (J: 4. kesäkuuta) 1798 Haapsalu, Viro – 11. maaliskuuta (J: 27. helmikuuta) 1883 Baden-Baden, Saksa) oli venäläinen ruhtinas ja valtiomies, joka toimi Venäjän ulkoministerinä vuosina 1856–1882.
Aleksandr Gortšakov kuului venäläiseen Gortšakovin aatelissukuun, joka juontaa juurensa Rurikin ajoilta saakka. Gortšakov aloitti diplomaattiuransa vuonna 1817 ja osallistui vuosina 1820–1822 Venäjän delegaatiohin Troppaun, Laibachin ja Veronan kongresseissa. Sen jälkeen hän työskenteli Venäjän lähetystöissä eri puolilla Länsi-Eurooppaa. Vuosina 1841–1850 hän oli Venäjän lähettiläänä Stuttgartissa, 1850–1854 Saksan liiton liittopäivillä ja 1854–1856 Wienissä. Kun Venäjän ulkoministeri Karl Robert Nesselrode erosi Krimin sodan jälkeen, Gortšakov nimitettiin hänen seuraajakseen huhtikuussa 1856.
Ulkoministeriksi tultuaan Gortšakov otti välittömästi tavoitteekseen Venäjän suurvalta-aseman palauttamisen ja pyrki parantamaan maan suhteita Ranskaan ja Preussiin. Vastaavasti hän antoi suhteiden Itävaltaan kylmentyä. Puolan kapinan murskaaminen vuonna 1863 tosin viilensi Venäjän ja Ranskan välit, mutta suhteiden rakennus Preussin suuntaan onnistui paremmin. Tyytyväisenä tsaari Aleksanteri II nimitti Gortšakovin myös valtakunnan kansleriksi vuonna 1866. Saksan–Ranskan sodan aikana 1870–1871 Venäjä sai Gortšakovin ansiosta kumottua Krimin sodan jälkeiseen Pariisin rauhansopimukseen sisältyneet rajoitukset, jotka kielsivät sitä pitämästä sotalaivastoa Mustallamerellä tai linnoittamasta meren rannikoita.
Vuonna 1873 Venäjä solmi Saksan ja Itävalta-Unkarin kanssa kolmen keisarin liittona tunnetun löyhän puolustusliiton. Gortšakovin ja Saksan valtakunnankansleri Otto von Bismarckin välille syntynyt kilpailuasetelma kuitenkin haittasi liiton toimintaa, eikä Gortšakov kyennyt estämään liiton hajoamista vuonna 1875 puhjenneen Balkanin kriisin jälkeen. Samoihin aikoihin hänen otteensa alkoi heiketä eikä hän kyennyt estämään panslavismin vaikutuksen voimistumista Venäjän ulkopolitiikassa. Turkin sodan jälkeen Gortšakovin alaisena palvellut kreivi Nikolai Ignatjev pääsi sanelemaan turkkilaisille ankarat San Stefanon rauhanehdot, jotka muut Euroopan suurvallat vuorostaan kumosivat Berliinin kongressissa ja korvasivat Venäjälle vähemmän edullisilla ehdoilla. Gortšakov ei kyennyt estämään näitäkään tapahtumia ja piti Berliinin kongressia uransa pahimpana epäonnistumisena. Viimeisinä vuosinaan hän ei huonon terveytensä vuoksi enää juurikaan osallistunut kansainvälisiin tapaamisiin ja jätti vuonna 1880 ulkopolitiikan hoidon apulaiselleen Nikolai Giersille. Gortšakov luopui muodollisesti virastaan huhtikuussa 1882.
Aleksandr Gortšakov oli kenraali Mihail Gortšakovin serkku.
Kolme aitaa (ympäristöteos)

Kolme aitaa on Denise Zieglerin ympäristöteos Hilapellon puistossa Helsingin Konalassa. Kolmiosainen teos paljastettiin vuonna 2010.
Teos koostuu kolmesta puiston nurmikolle sijoitetusta aidasta. Yhden betonista ja teräsverkoista rakentuvan aidan malli on peräisin Meilahden sairaala-alueelta 1960-luvulta. Toinen teräsputkista ja betonista koostuva funkis-tyylinen malli on Töölön Topeliuksenkadulta. Kolmas aita rakentuu kivitolpista sekä ketjusta, ja se on peräisin Kallion kirjaston edustalta.
Denise Ziegler tutki Helsingin aitoja ja havaitsi, että aitojen funktio vaihtelee eri puolilla kaupunkia. Helsingin keskustan tuntumassa on enemmän kukkapenkkien tai tonttien rajoja merkitseviä koristeellisia aitoja. Helsingin reuna-alueilla on enimmäkseen näkösuojaksi ja kulun estämiseksi rakennettuja aitoja. Teoksen ideana onkin siirtää Helsingin keskustan aitoja kaupungin reuna-alueelle.
Ympäristötaiteen säätiö palkitsi "Kolme aitaa" -teoksen Vuoden ympäristötaideteos 2010 -kunniakirjalla. Säätiö perusteli teoksen valintaa sen moniulotteisuudella. Palkinnon jakotilaisuudessa säätiön valtuuskunnan puheenjohtaja Marjatta Erwe totesi muun muassa:
"Kolme aitaa rytmittää kauniisti avaraa puistoa sijaitsemalla pitkän puiston suoraviivaisen jalankulkureitin lähettyvillä. Ilmaisultaan yksinkertaiset, keskenään erilaiset aidat eivät dominoi tilaa, ne voi myös kokea erikseen veistoksellisina elementteinä. Vapaasti, ilman aidalle kuuluvaa rajaamisen tai estämisen tehtävää ne myös herättävät kysymyksiä – niinkuin taiteen tuleekin.""
Teos on Helsingin taidemuseon tilaama ja pystyttämä. Sen taustalla on taidemuseon käynnistämä niin sanottu alueellinen taideprojekti, jonka tavoitteena oli tuoda taidetta myös helsinkiläisten asuinalueille. Projektissa kukin taiteilija sai oman alueensa, jonne taiteilija sai ideoida teoksen itse valitsemaansa paikkaan. Denise Zieglerin teos on projektin hengen mukaisesti varta vasten paikkaansa suunniteltu.
Teoksen toteuttamisen aikana Helsingin taidemuseo oli yhteydessä Konala-seuraan ja järjesti taiteilijan kanssa aita-aiheisen pedagogisen projektin paikallisen Hilapellon ala-asteen oppilaille.
Kumanomaru

Kumanomaru () oli keisarillisen Japanin armeijan lentokannella varustettu maihinnousutukialus toisessa maailmansodassa. Alus valmistui niin myöhään, ettei se ehtinyt osallistua varsinaisiin sotatoimiin.
Valmistus.
Alus tilattiin Hitachi Shipbuildingilta Innoshimasta tyypin M rahtialuksena. Sen köli laskettiin 15. elokuuta 1944. Keisarillisen Japanin armeija lunasti aluksen muutettavaksi maihinnousutukialukseksi luokiteltuna tyypin B maihinnousualukseksi. Alus laskettiin vesille 28. tammikuuta 1945 nimellä "Kumanomaru" ja se valmistui 31. maaliskuuta.
Muutostöiden jälkeen alus kykeni kuljettamaan jopa kaksitoista 17,1 metrin (56 jalan) tai kolmetoista 14 metrin maihinnousualusta. Ne laskettiin veteen kiskoja pitkin perästä kahden suuren oven kautta. Alus kykeni myös kuljettamaan kahdeksasta 37:ään lentokonetta sen mukaan kuinka monta maihinnousualusta aluksella oli. Alukselle oli rakennettu 110 metriä pitkä ja 21,3 metriä leveä lentokansi, jolle lentokoneet voitiin siirtää ruumasta takaosaan sijoitetun hissin avulla. Lentokoneet kykenivät nousemaan alukselta, mutta lasketutuminen ei ollut lyhyyden vuoksi mahdollista.
Palvelus.
Toisen maailmansodan päättyessä 15. elokuuta alus antautui liittoutuneille. Syyskuusta 1945 alkaen aina vuoteen 1947 saakka alus kuljetti kotiutettuja joukkoja Tyynenmeren alueelta Japaniin. Alus myytiin 1947 Kawasaki Kisen K. K. Linelle, joka muunsi sen kauppalaivaksi. Alus romutettiin vuonna 1948.
Yamashiomaru

Yamashiomaru oli keisarillisen Japanin armeijan Yamashiomaru-luokan lentokoneidenkuljetualus toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Nippon Yusen Kaisha -yhtiön Yamashita Line tilasi Mitsubishin Yokohaman telakalta tyypin 2TL -tankkerin ja sen köli laskettiin 19. heinäkuuta 1944. Alus laskettiin vesille 14. marraskuuta ja se valmistui seuraavan vuoden alussa 27. tammikuuta 1945.
Palvelus.
Alus oli Jokohaman satamassa 17. helmikuuta 1945, kun Yhdysvaltain laivaston Task Force 58:n lentokone havaitsi sen ja upotti aluksen pommeillaan. Aluksen hylky nostettiin ja se romutettiin Yokohamassa 1947.
Black Dog Barking

Black Dog Barking on australialaisen hard rock -yhtye Airbournen kolmas studioalbumi. Albumi julkaistiin Euroopassa ja Australiassa 20. toukokuuta 2013 ja maailmanlaajuisesti 21. toukokuuta 2013. 
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 12.
Allan Simonsen (autourheilija)

Allan Simonsen (5. heinäkuuta 1978 Odense, Tanska – 22. kesäkuuta 2013 Le Mans, Ranska) oli tanskalainen autourheilija. Hän aloitti kilpauransa vuonna 1999 Tanskan Formula Ford -sarjassa voittaen sarjan mestaruuden. Vuonna 2007 Simonsen voitti Itävallan GT -luokan mestaruuden ja vuonna 2009 Asian Le Mans Series -sarjan GT2-luokan mestaruuden. 
Vuodesta 2007 lähtien Simonsen kilpaili Le Mansin 24 tunnin kilpailussa. Hän oli ensimmäisellä kerralla luokkansa kolmas ja vuonna 2010 luokkansa toinen.
Vuonna 2013 Simonsen menehtyi vammoihin, jotka hän sai Le Mansin -kilpailussa ajettuaan rajusti reunakaiteeseen Tertre Rouge -mutkassa.
Muistopalkinto.
Bathurstin 12 tunnin ajon paalupaikkapalkinto on nimetty Simonsenin muistoksi.
Shimanemaru

Shimanemaru () oli keisarillisen Japanin laivaston Shimanemaru-luokan lentokoneidenkuljetusalus toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin tyypin 1TL tankkerina Kawasakin telakalta Kōbesta. Sen köli laskettiin 8. kesäkuuta 1944, ja alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 17. joulukuuta. Alus valmistui 28. helmikuuta 1945.
Palvelus.
Alus upposi 24. heinäkuuta 1945 Shidonlahdella Kagawan prefektuurin lähellä, kun brittiläinen lentokone havaitsi ja pommitti alusta. Alus myöhemmin nostettiin ja romutettiin Naniwassa vuonna 1948.
Ison koiran kääpiögalaksi

Ison koiran kääpiögalaksi on mahdollinen epäsäännöllinen galaksi Ison koiran tähdistössä 25 000 valovuoden päässä maasta. Galaksi olisi Linnunradan kiertolainen ja lähin naapurigalaksi. Joidenkin tutkimusten mukaan kyseessä ei kuitenkaan olisi oma galaksinsa, vaan osa Linnunradan kiekkoa.
Ominaisuuksia.
Galaksi sisältää noin miljardi tähteä, joista suhteellisen suuri osa on punaisia jättiläisiä. 
Tähtitieteilijät uskovat, että Linnunradan painovoima on parhaillaan hajottamassa galaksia. Tiettyjen pallomaisten tähtijoukkojen, kuten Messier 79:n, uskotaan alun perin kuuluneen kääpiögalaksiin.
Lähteet.
Astronomers find nearest galaxy to the Milky Way
Lukšiai

Lukšiai on kauppala Lounais-Liettuassa, Marijampolėn läänissä, Šakiain kunnallispiirissä lähellä Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kauppalassa asui 1 651 asukasta.
Lekėčiai

Lekėčiai on kauppala Lounais-Liettuassa, Marijampolėn läänissä, Šakiain kunnallispiirissä lähellä Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kauppalassa asui 1 040 asukasta.
Charles (jalkapalloilija)

Charles Dias de Oliveira, yleensä vain Charles (s. 4. huhtikuuta 1984 Belém, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa espanjalaista Pontevedraa ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
15. kesäkuuta 2015 Charlesin ilmoitettiin siirtyvän Celtasta andalusialaisseura Málagaan korvaamaan seurasta pois siirtynyttä Juanmia.
Aso (1945)

Aso () oli keisarillisen Japanin laivaston keskeneräiseksi jäänyt Unryū-luokan lentotukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Kuren laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 8. kesäkuuta 1943. Alus laskettiin vesille 1. marraskuuta 1944. Aluksen rakennustyöt lopetettiin 9. marraskuuta 1944 sen ollessa 60-prosenttisen valmis. Alus upotettiin heinäkuussa 1945 Kurahashi-Jiman lähistöllä. Myöhemmin alus nostettiin, ja se romutettiin 21. joulukuuta 1946 – 26. huhtikuuta 1947 välisenä aikana.
Ikoma (1945)

Ikoma () oli keisarillisen Japanin laivaston keskeneräiseksi jäänyt Unryū-luokan lentotukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Kawasakin Kōben telakalta ja sen köli laskettiin 5. heinäkuuta 1943. Alus laskettiin vesille 17. marraskuuta 1944. Alus oli 60-prosenttisen valmis, kun rakennustyöt lopetettiin 9. marraskuuta 1944. Alus romutettiin 4. heinäkuuta 1946 – 10. maaliskuuta 1947 välisenä aikana.
Johan Creutz

Johan Creutz (1651–1726) oli suomalainen valtaneuvos ja Turun hovioikeuden presidentti. Hänestä tuli 1680 Karjalan laamanni ja 1703 Hämeen-Uudenmaan läänin maaherra. Vuonna 1713 hän pakeni isonvihan jaloista Ruotsiin. Hänestä tuli maamarsalkka, ja hän liittyi yksinvaltaa vastustaneeseen oppositioon. Hän sai 1719 nimityksen Turun hovioikeuden presidentiksi. Creutz sai oikeuden perustaa Petjärven ruukin vuonna 1695, joka tunnetaan nykyään Strömforsin ruukkina.
Creutzin isä oli vapaaherra, amiraali Lorentz Creutz.
NHL-kausi 1942–1943

NHL-kausi 1942–1943 oli National Hockey Leaguen historian 26. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 50 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Jack Adamsin valmentama Detroit Red Wings, joka kukisti finaalisarjassa Boston Bruinsin otteluvoitoin 4–0. Kyseessä oli Red Wingsin seurahistorian kolmas Stanley Cup -mestaruus. 
Runkosarjan piste- ja maalipörssin voitti Chicago Black Hawksia edustanut Doug Bentley. Bentley keräsi 50 ottelussa yhteensä 73 tehopistettä, joista 33 oli maaleja ja 40 syöttöpisteitä. Arvokkaimmalle pelaajalle myönnettävän Hart Trophyn puolestaan sai Boston Bruinsin keskushyökkääjä Bill Cowley. 
Pudotuspelien pistepörssin voittaja oli Detroit Red Wingsin Carl Liscombe. Hän teki 10 pudotuspeliottelussa 14 tehopistettä, joista 6 oli maaleja ja 8 maaliin johtaneita syöttöjä. Parhaalle tulokkaalle annettavan Calder Memorial Trophyn sai Toronto Maple Leafsin Gaye Stewart. Hän keräsi kauden aikana 47 tehopistettä, joista 24 oli maaleja ja 23 syöttöpisteitä.
Runkosarja.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu." 
Runkosarjan pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Pudotuspelit.
Pudotuspelien pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Lukkiutuminen

Lukkiutuminen () on tilanne, jossa kaksi tai useampia prosessia ei pääse etenemään, koska ne odottavat toisiaan. Tilanne syntyy helposti ohjelmointivirheen tuloksena, kun yritetään ratkaista rinnakkaisuuden mukanaan tuomia ongelmia.
Lukkiutumisella on neljä välttämätöntä ja samalla riittävää ehtoa. Tämä tarkoittaa sitä, että lukkiutuminen on mahdotonta, elleivät kaikki ehdot ole tosia, ja toisaalta sitä, että lukkiutuminen ennen pitkää tapahtuu, jos kaikki ehdot ovat tosia. Ehdot ovat:
Koska yhdenkin ehdon rikkominen riittää estämään lukkiutumiset, ei kaikkia ehtoja tarvitse estää. Esimerkiksi virtuaalimuistijärjestelmä rikkoo irrottamattomuusehtoa: käyttöjärjestelmä voi vapauttaa keskusmuistia ilman prosessin myötävaikutusta. Näin keskusmuistin loppuminen kesken ei voi aiheuttaa järjestelmän lukkiutumista. Sovelluksissa on tyypillistä varata resurssit aina samassa järjestyksessä, jolloin silmukkaodotusehto ei voi toteutua. Varjopuolena on se, että osa varauksista joudutaan tällöin tekemään liian aikaisin.
Lukkiutumista muistuttavia ongelmia ovat nälkiintyminen () ja "livelock".
Jepuan rautatieasema

Jepuan rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka Pohjanmaan radalla Uudenkaarlepyyn Jepualla. Asema avattiin vuonna 1886, ja se on rakennettu Knut Nylanderin Oulun radan pysäkkien tyyppipiirustusten mukaan. Pysäkki kohotettiin asemaksi vuonna 1888, ja rakennusta laajennettiin poikkipäädyllä 1908.
Jepuan asema sijoitettiin kohtaan, jossa Oulun rata kääntyy Lapuanjokilaaksosta pohjoiskoilliseen. Aseman seutu oli alun perin harvaan asuttua, mutta ajan mittaan sen ympärille kehittyi suurempi kyläkeskus. Jepuan kirkko sijaitsee asemalta katsoen Lapuanjoen toisella puolella, jonne taaja-asutus ei levinnyt. Henkilöliikenne Jepualla lakkautettiin kuitenkin vuonna 1991 ja tavaraliikenne 2002. Matkustajalaiturit purettiin vuonna 2008. Nykyisin liikennepaikka toimii junakohtauspaikkana.
Ileen Getz

Ileen Getz (7. elokuuta 1961 – 4. elokuuta 2005) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Getz tunnettiin parhaiten roolistaan Judith Draperina tilannekomediasarjassa "Kolmas kivi auringosta". Hän esiintyi yhteensä yli 30:ssä sarjan jaksossa vuosina 1996–2001. Hän oli mukana myös usean komedia- ja draamasarjan yksittäisissä jaksoissa, muun muassa "Seinfeldin", "NYPD Bluen", "Chicagon lääkäreiden" ja "70’s Show’n".
Elokuvia, joissa Getz näytteli, olivat muun muassa "Celebrity – kuuluisuus", "Paha päivä", "The Station Agent" ja "Rakkaat rikkaat ystävät", joista viimeksi mainittu sai ensi-iltansa vasta hänen kuolemansa jälkeen.
Bristolissa, Pennsylvaniassa syntynyt ja Northwestern-yliopistossa, Illinois’ssa 1980-luvulla opiskellut Getz näytteli elokuvien ja television lisäksi myös teatterissa. Hän esiintyi muun muassa Richard Greenbergin varta vasten hänelle kirjoittamassa roolissa näytelmässä "Hurrah at Last".
Getzillä oli kaksi adoptiolasta puolisonsa Mark Grinnellin kanssa. Getz kuoli syöpään New Yorkissa muutama vuorokausi ennen kuin olisi täyttänyt 44 vuotta.
Juupajoen seisake

Juupajoen seisake () on rautatieliikennepaikka -radalla Juupajoen keskustaajamassa Korkeakoskella.
Seisake avattiin toukokuussa 1998 noin puolitoista kilometriä Korkeakosken asemalta Oriveden suuntaan lähemmäksi taajaman keskustaa. Seisakkeella on 80 metriä pitkä korotettu laituri, puinen odotuskatos sekä liityntäpysäköintialue. Seisakkeella pysähtyy päivittäin kolme kiskobussivuoroa kumpaankin suuntaan.
Max Hamburgerrestauranger

Max Hamburgerrestauranger AB on ruotsalainen pikaruokaketju, jonka perusti Curt Bergfors Jällivaarassa vuonna 1968. Bergforsin suvun vanhin poika, Richard Bergfors, on ollut yrityksen toimitusjohtaja vuodesta 2002 lähtien. Ketjun ravintoloita on Ruotsissa, Tanskassa, Norjassa, Puolassa ja Yhdistyneissä arabiemiraateissa; Ruotsia lukuun ottamatta ravintoloita on muutama kussakin maassa.
1980-luvulle asti Max oli laajin hampurilaisravintolaketju Pohjois-Ruotsissa, ainoastaan yksi ketjun ravintola sijaitsi Norlannin ulkopuolella Drottninggatanilla Tukholmassa. Tilanne muuttui 1990-luvun aikana, kun he laajensivat yritystään valtakunnalliseksi pikaruokaketjuksi. Vuonna 2011 yrityksellä oli jo 85 ravintolaa ympäri Ruotsia, kun taas viisi vuotta aiemmin ravintoloita oli vain 40. Vuosina 2005–2010 Max laajensi toimintaansa Ruotsin länsiosiin. Yritys avasi ensimmäisen ulkomaisen ravintolansa Norjassa 12. toukokuuta 2011. Lähi-idän epäonnistuneen valloituksen jälkeen yritys on kertonut panostavansa Skandinaviaan ja harkitsee laajentumista Keski-Eurooppaan.
Ketju on tullut tunnetuksi ympäristöystävällistä arvoistaan ja ruotsalaisen lihan käytöstä. Moni ketjun ravintoloista tarjoaa sähköautojen latauspaikkoja ja hyödyntävät aurinkoenergiaa, ja valikoimassa on lukuisia ympäristöystävällisiä vaihtoehtoja. Toisaalta ketjua on kritisoitu siitä, että sen ravintolat sijaitsevat kaupunkien ulkopuolella ja ovat heikosti saavutettavissa ilman autoa.
Max on ollut edelläkävijä digitaalisten tilausratkaisujen kehittämisessä, ja moni tilaakin ateriansa mobiilisovelluksella tai ravintoloiden tilausautomaateilla. Joissakin kaupungeissa, kuten Tukholmassa ja Uumajassa, ruoka on mahdollista tilata kotiinkuljetuksella alihankkijoiden kautta.
Anatoli Šeljuhin

Anatoli Ivanovitš Šeljuhin (, 6. huhtikuuta 1930 Kostroma Neuvostoliitto – 21. lokakuuta 1995 Kostroma) oli maastohiihtäjä, joka edusti Neuvostoliittoa. Hän menestyi erityisesti pitemmillä matkoilla, kuten 50 kilometrillä.
Ensimmäisen kerran Anatoli Šeljuhin saavutti menestystä Neuvostoliiton mestaruushiihdoissa vuonna 1953 sijoittumalla 50 kilometrillä toiseksi. Seuraavana vuonna hän hiihti 15. tammikuuta Sverdlovskin hiihtokilpailuissa 50 kilometrillä kolmanneksi. Vuonna 1955 hän saavutti ensimmäisen kerran Neuvostoliiton 50 kilometrin mestaruuden. Seuraavana vuonna Cortina d’Ampezzon olympialaisissa hän sijoittui kisojen avausmatkalla 30 kilometrillä neljänneksi häviten pronssin joukkuetoverilleen Pavel Koltšinille ja sijoittui 50 kilometrillä viidenneksi. Vuosi 1958 oli Šeljuhinille menestysvuosi. Kotimaassaan hän saavutti 30 ja 50 kilometrillä maansa mestaruuden ja otti henkilökohtaisen pronssin Lahden MM-kisojen 15 kilometrillä ja oli mukana hopeaa saavuttaneessa Neuvostoliiton 4 × 10 kilometrin viestijoukkueessa. Vuonna 1959 hän saavutti maansa 50 kilometrin mestaruuden kolmatta kertaa. Seuraavana vuonna hän saavutti olympialaisten viestipronssia.
Asetyyliasetoni

Asetyyliasetoni eli 2,4-pentaanidioni (C5H8O2) on diketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä ja komplekseja metallien kanssa muodostavana kelatoivana yhdisteenä.
Ominaisuudet.
Asetyyliasetoni on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee veteen ja sekoittuu täydellisesti orgaanisten liuottimien kanssa. Asetyyliasetonilla esiintyy keto-enolitautomeriaa. Tautomerian tasapainotila riippuu aineen olomuodossa ja liuoksena liuottimesta. Esimerkiksi nestemäisenä 20 °C:ssa 82 % prosenttia yhdisteestä on enolimuodossa ja 18 % diketonina.
Valmistus ja käyttö.
Asetyyliasetonin synteesiin on useita vaihtoehtoja. Teollisuudessa useimmiten käytetty tapa on isopropenyyliasetaatin isomeroiminen kuumentamalla molybdeenikatalyytin läsnä ollessa 500–600 °C:n lämpötilaan. Tuote puhdistetaan jakotislauksella. Muita tapoja valmistaa yhdistettä ovat asetonin ja etyyliasetaatin välinen Claisen-kondensaatio, etyyliasetoasetaatin ja keteenin välinen reaktio tai asetonista ja etikkahappoanhydridistä magnesiumin suolojen tai booritrifluoridin toimiessa katalyyttinä.
Asetyyliasetonilla on useita käyttökohteita kemianteollisuudessa. Yhdiste reagoi muodostaen useita erilaisia heterosyklisiä yhdisteitä, joita käytetään lääkkeinä tai väriaineina. Se reagoi muun muassa hydratsiinien kanssa 3,5-dimetyylipyratsoleiksi, hydroksyyliamiinien kanssa muodostuu 3,5-dimetyyli-isoksatsoleja ja ureoiden, tioureoiden ja guanidiinien kanssa muodostuu 2,4-dimetyylipyrimidiinejä.
Asetyyliasetoni on kaksihampainen ligandi ja emästen länäollessa se muodostaa monien metalli-ionien kanssa asetyyliasetonaattikelaatteja. Nämä kelaatit liukenevat veden lisäksi myös veden kanssa sekoittumattomiin liuottimiin eli asetyyliasetonia voidaan käyttää metallien erottamiseen vedestä. Metallien asetyyliasetonaattikompleksit ovat myös hyödyllisiä katalyyttejä useissa orgaanisen kemian prosesseissa.
Thomas A. Scott

Thomas Alexander Scott (28. joulukuuta 1823 – 21. toukokuuta 1881) oli yhdysvaltalainen liikemies. Hän johti Pennsylvania Railroadia, joka oli maailman suurin liikeyritys 1880-luvulla. Hänellä oli merkittävä rooli vuoden 1877 kompromississa, joka päätti rekonstruktion aikakauden Yhdysvaltain historiassa. Andrew Carnegie työskenteli nuorena Scottin alaisuudessa, ja Scottilla oli suuri vaikutus hänen uraansa. 
Yhdysvaltain sisällissodan aikana presidentti Abraham Lincoln nimitti Scottin apulaisministeriksi sotaministeriöön. Scott järjesti joukkojen kuljetuksia ja huoltoyhteyksiä rautateillä, ja toimitti 25 000 miestä yhden vuorokauden aikana Chattanoogan taisteluun, joka päättyi Pohjoisvaltioiden voittoon.
Priorbank

Priorbank (, ) on Valko-Venäjän kymmenen suurimman pankin joukkoon lukeutuva, yksityisesti omistettu yleispankkitoimintaan keskittyvä pankki. Pankki on perustettu vuonna 1989 ja se on nykyään osa Itävallan suurinta, myös Itä-Euroopassa aktiivisesti toimivaa toimivaa Raiffeisen-pankkikonsernia. Priorbankin kotipaikka on Minsk. Vuoden 2013 alussa pankilla oli yhteensä 98 pankkikonttoria tai muuta myyntipistettä. Yhtiön henkilökuntaan kuului 2 190 ihmistä.
Lainamäärällä mitattuna se oli vuoden 2012 lopussa Valko-Venäjän 6. suurin pankki. Priorbank toimii erityisesti yritysrahoituksen alalla, sekä auto- ja asuntolainoituksessa. Sillä on myös yksityisasiakkaita, asiakaskuntaan kuuluu esimerkiksi yli 110 000 eläkeläistä. Pankin nettipalvelu on jo 140 000 asiakkaalla, mutta verkkomaksujen määrä pysyi vielä varsin vaatimattomana (vaihto luokkaa 13 miljoonaa EUR/kk). Pankki kertoo, että sillä oli vuonna 2012 yhteensä 691 925 asiakasta.
Huracán Valencia CF

Huracán Valencia Club de Fútbol on espanjalainen jalkapalloseura Manisesista Valencian itsehallintoalueelta. Sen edustusjoukkue pelaa maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä.
Huracán perustettiin nykymuodossaan kesäkuussa 2011, kun joukko valencialaisia liikemiehiä osti talousvaikeuksiin ajautuneen elcheläisen Torrellano Íllicen ja siirsi seuran Manisesiin. Torrellano Íllicen sarjataso oli tuolloin Tercera División, jossa se sijoittui lohkonsa yhdeksänneksi kaudella 2010–2011. Uusi seura nousi Segunda División B:hen heinäkuussa 2011 pelaamatta otteluakaan Huracán-nimellä, kun se osti toisen Alicanten ja Castellónin vapaaksi jättämistä paikoista. Segunda División B:ssä Huracán on yltänyt Segunda Divisiónin nousukarsintoihin oikeuttaville sijoituksille. Kaudella 2011–2012 se oli lohkonsa kolmas ja kaudella 2012–2013 toinen.
Huracánin kotistadion on 1 000 katsojapaikan Polideportivo Municipal de Manises. Seuran puheenjohtajana toimii paikallinen toimittaja Toni Hernández. Edustusjoukkueen lisäksi seuralla on useita juniorijoukkueita, joista alle 19-vuotiaiden joukkue ("juvenil") pelaa ikäluokan pääsarjassa División de Honorissa.
Kristoffer Hari

Kristoffer Hari (s. 23. joulukuuta 1997) on tanskalainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa. Hän edustaa Hvidovre AM -seuraa. 
22. kesäkuuta 2013 Schweinfurtissa Hari juoksi 100 metriä aikaan 10,37 sekuntia ja samana päivänä 200 metriä aikaan 21,16 sekuntia. Hänen aikansa 100 metrillä oli tuolloin 15-vuotiaiden epävirallinen Euroopan-ennätys. Maailmanennätys oli vain sadasosan hänen aikaansa parempi. 200 metrin aika oli niin ikään hänen ikäluokkansa Euroopan-ennätys. Aiemmin kesäkuussa 2013 hän juoksi 200 metriä aikaan 20,96, mutta tuolloin myötätuulta oli liikaa.
20. huhtikuuta 2019 Hari juoksi 100 metrillä Tanskan ennätyksen 10,26, rikkoen Morten Jensenin aikaisemman ennätyksen kolmella sadasosasekunnilla. Hän oli alittanut maansa ennätyksen kahdesti aikaisemminkin, mutta molemmilla kerroilla myötätuulta oli ollut liikaa.
Brianna McNeal

Brianna McNeal (o.s. Rollins, s. 18. elokuuta 1991) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka kilpailee pika-aitajuoksussa sekä pikajuoksussa.
Kesäkuussa 2013 McNeal juoksi Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa 100 metrin aitajuoksussa ajan 12,26 sekuntia. Se sivusi tuolloin kaikkien aikojen neljänneksi nopeinta aikaa kyseisellä matkalla. Aika oli myös Yhdysvaltain ennätys. McNealin Yhdysvaltain ennätyksen rikkoi Kendra Harrison toukokuussa 2016 ajalla 12,24. 200 metrillä McNealin ennätys on 22,94 sekuntia, jonka hän juoksi huhtikuussa 2018. 
McNeal saavutti 100 metrin aitajuoksussa maailmanmestaruuden Moskovan MM-kilpailuissa 2013 ajalla 12,44. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui neljänneksi. Hän saavutti Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 hopeaa 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,82. Ennätyksensä 7,76 hän juoksi samalla paikkakunnalla muutamaa päivää aiemmin.
McNeal voitti 100 metrin aitajuoksun Yhdysvaltojen-mestaruuden 2016. Myöhemmin samana kesänä hän voitti olympiakultaa Rio de Janeirossa ajalla 12,48. McNeal hylättiin alkueräjuoksussa Dohan MM-kilpailuissa 2019.
Huhtikuussa 2017 McNeal sai yhden vuoden kilpailukiellon laiminlyötyään olinpaikkatietojensa päivittämisen. Hän oli vuoden 2016 aikana ollut kolmesti tavoittamattomissa dopingtestiin. Vuonna 2021 hän sai viiden vuoden kilpailukiellon dopingsääntöjen rikkomisesta.
Antônio Muniz Fernandes

Antônio Muniz Fernandes (s. 11. elokuuta 1952 Princesa Isabel) on brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän liittyi karmeliittoihin 20. helmikuuta 1976 ja sai pappisvihkimyksensä 24. toukokuuta 1980. Hänet nimitettiin Guarabiran hiippakunnan johtoon 4. helmikuuta 1998, ja piispaksi vihkiminen seurasi 24. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Marcelo Pinto Carvalheria, jota avustivat José Cardoso Sobrinho ja Paulo Cardoso da Silva. 
Muniz Fernandes sai 22. marraskuuta 2006 nimityksen Maceión arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 4. helmikuuta 2007.
Michael Augustine

Michael Augustine (12. kesäkuuta 1933 Kovilanur – 4. marraskuuta 2017) oli intialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin vuonna 1961 papiksi Pondicherry and Cuddaloren arkkihiippakuntaan ja nimitettiin vuonna 1978 Madras and Mylaporen arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Bararuksen titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi samana vuonna. Pääkonsekraattorina toimi Duraisamy Simon Lourdusamy, jota avustivat Anthony Rayappa Arulappa ja Venmani S. Selvanather.
Augustine sai vuonna 1981 nimityksen Velloren piispaksi ja 1992 Pondicherry and Cuddaloren arkkipiispaksi. Hän erosi tehtävistään vuonna 2004.
Anthony Rayappa Arulappa

Anthony Rayappa Arulappa (2. lokakuuta 1912 – 2. elokuuta 1996) oli intialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 19. maaliskuuta 1938 ja nimitettiin Madras and Mylaporen arkkihiippakunnan johtoon 1. helmikuuta 1966. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi James Robert Knox, jota avustivat Rajarethinam Arokiasamy Sundaram ja David Maryanayagam Swamidoss Pillat. 
Arulappa jäi eläkkeelle 26. tammikuuta 1987.
David Maryanayagam Swamidoss Pillat

David Maryanayagam Swamidoss Pillat (11. tammikuuta 1905 Vallambury – 17. heinäkuuta 1969) oli intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 7. heinäkuuta 1934 ja nimitettiin Velloren hiippakunnan johtoon 4. heinäkuuta 1956. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Louis Mathias, jota avustivat Stephen Ferrando ja Rajarethinam Arokiasamy Sundaram. 
Swamidoss Pillat osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän kuoli 64-vuotiaana virassa.
Estlander &amp; Partners

Estlander &amp; Partners Oy on vuonna 1991 perustettu suomalainen varainhoitoyhtiö.
Yhtiön sijoitusstrategia perustuu systemaattisiin sijoitusstrategioihin, jotka hyödyntävät hintatrendejä ja -liikkeitä hajautetun sijoitussalkun kautta. Yhtiön sijoitusmallit sijoittaa maailmanlaajuisesti useisiin omaisuusluokkiin, kuten valuuttoihin, osakkeisiin, korkoihin ja hyödykkeisiin. Estlander &amp; Partners toimii aktiivisesti 125 markkinalla.
Yrityksen toimitusjohtajana toimii Mathias Österberg. Estlander &amp; Partners Oy:llä on toimipisteet Helsingissä ja Vaasassa.
Toimintaa valvoo Suomessa Finanssivalvonta.
James Masilamony Arul Das

James Masilamony Arul Das (14. tammikuuta 1930 Udhagamandalam – 30. elokuuta 2004) oli intialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Ootacamundin hiippakuntaan 20. joulukuuta 1955 ja nimitettiin sen johtoon 21. joulukuuta 1973. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. helmikuuta 1974. Pääkonsekraattorina toimi Antony Padiyara, jota avustivat Packiam Arokiaswamy ja Savarinathen Iruthayaraj. 
Arul Das sai 11. toukokuuta 1994 nimityksen Madras and Mylaporen arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 74-vuotiaana virassa.