tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
USS Pennewill

USS Pennewill (runkonumero DE-175) oli Yhdysvaltain laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa, jossa se suojasi Atlantilla saattueita. Alus oli nimetty William Ellison Pennewillin mukaan.
Valmistus.
Alus tilattiin Newarkista New Jerseystä Federal Shipbuilding and Drydock Companyltä, missä köli laskettiin 26. huhtikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 8. elokuuta kumminaan Lucie Reilly Pennewill ja otettiin palvelukseen 15. syyskuuta ensimmäisenä päällikkönään John Edward Allen.
Palvelus.
Läpäistyään koeajot alus siirrettiin Trinidadiin saattuetehtäviin. Alus suojasi 20. marraskuuta saattueen TJ-15 Trindidadista Recifeen, jonne se saapui 5. joulukuuta. Alus kuului joulukuusta 1943 huhtikuuhun 1944 TG 42.2:een, jossa se suojasi saattueita Trinidadin ja Recifen välillä. Tuona aikana aluksella oli joitakin erikoistehtäviä kuten suojata 25.–27. joulukuuta Yhdysvaltain laivaston joukkojenkuljetusalus "USS State of Marylandia" Trinidadista San Juaniin Puerto Ricoon ja 21.–22. tammikuuta brittiläistä tankkeria "Destinyä" Recifen edustalla TG41.4 tankkauksen aikana.
Alus saapui 26. huhtikuuta Bahiaan, josta se seuraavat kuukaudet partioi "USS Memphisin" kanssa. Alus lähti 28. heinäkuuta Recifestä Nataliin, jossa se poistettiin Yhdysvaltain laivaston palveluksesta 1. elokuuta ja otettiin Brasilian laivaston palvelukseen.
Bertioga.
Brasilian laivasto nimesi aluksen "CTE Bertiogaksi" () runkonumerolla D-21. Alus palautettiin 30. kesäkuuta 1953 Yhdysvaltain laivastolle, joka antoi sen heti takaisin. Alus poistettiin 1975 Brasilian laivastoluettelosta ja romutettiin.
USS Reybold (DE-177)

USS Reybold (runkonumero DE-177) oli Yhdysvaltain laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa, jossa se suojasi Atlantilla saattueita. Alus oli nimetty John Keane Reyboldin mukaan.
Valmistus.
Alus tilattiin Federal Shipbuilding and Drydock Companyltä Newarkista New Jerseystä, missä köli laskettiin 3. toukokuuta 1943. Alus laskettiin vesille 22. elokuuta kumminaan John Reyboldin leski ja otettiin palvelukseen 29. syyskuuta ensimmäisenä päällikkönään A. B. Bradley Jr.
Palvelus.
Läpäistyään koeajot Bermudalla alus oli hetken Yhdysvaltain Atlantin laivastossa ennen saattueen suojaamista Rhode Islandilta Panaman kanavalle, josta alus lähti Norfolkiin vielä ennen vuoden loppua. Alus lähti 2. tammikuuta 1944 etelään liittyäkseen Yhdysvaltain 4. laivastoon. Se saapui 15. tammikuuta Recifeen, jonka jälkeen se suojasi Recifen ja Trinidadin välisiä saattueita. Toukokuun lopulla saattuepalveluksen keskeytti pelastusoperaatio. Heinäkuussa alus suojasi merireittä Brasiliasta Gibraltarille, jossa se oli 13. – 15. heinäkuuta ennen paluutaan Recifeen. Se saapui Recifeen 23. heinäkuuta aloittaen valmistautumisen aluksen siirtoon Brasilian laivastolle.
Alus poistettiin palveluksesta 9. elokuuta Natalissa ja luovutettiin 15. elokuuta Brasilialle.
Bracuí.
Brasilian laivasto nimesi aluksen "CTE Bracuíksi" () runkonumerolla D-23. Alus palautettiin 30. kesäkuuta 1953 Yhdysvaltain laivastolle, joka luovutti sen heti takaisin Brasilialle. Alus poistettiin 1973 Brasilian laivastoluettelosta. Se on sijoitettu museolaivaksi Rio de Janeiroon.
Pihkoon koulu

Pihkoon koulu on peruskoulu Kotkassa Pihkoon kylässä. Koulussa toimivat vuosiluokat 1–5 ja sen oppilasmäärä on noin 115 (2015). Koulun oppilaat tulevat Pihkoon, Kaukolan, Katajasuon, Jäppilän ja Pernoon alueelta. Koulun yhteydessä toimii myös päiväkoti.
Historia.
Vuonna 1954 liitettiin Kymistä Kotkaan laaja alue kunnan länsiosasta. Silloisen Sutelan koulupiirin Kymin puolelle jääneestä osasta perustettiin Pihkoon kansakoulupiiri vuonna 1955. Koulurakennus valmistui vuonna 1959. 1970-luvulla koulua laajennettiin ja uusi koulurakennus valmistui vuonna 1977. PIhkoon vanha koulu suljettiin sisäilmaongelmien vuoksi vuonna 2018 ja purettiin 2020. Samalle tontille valmistui uusi koulu vuonna 2022.
Pojasta mieheksi (vuoden 2000 elokuva)

Pojasta mieheksi (engl. "The Kid" tai "Disney's The Kid") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut fantasia-draamakomedia. Elokuvan pääosia esittävät Bruce Willis, Spencer Breslin, Emily Mortimer, Lily Tomlin, Chi McBride, Jean Smart ja Dana Ivey. Elokuvan on ohjannut Jon Turteltaub. Elokuva oli taloudellinen menestys ja voitti Young Artist Awardin vuonna 2001.
Näyttelijät.
Lähde:
Ajokäsineet

Ajokäsineet ovat varsinkin moottoripyörän ajamisessa käytetyt suojakäsineet. Niiden käyttö voidaan määrätä laissa. Ranskan turvallisuusviraston mukaan paksut ajokäsineet vähentävät onnettomuuksien määrää tai vakavuusastetta 95 prosentissa tapauksista.
Moottoripyöräkäyttöön suunniteltuja ajokäsineitä tehdään nahasta ja tekstiileistä. Nahkaiset ajokäsineet ovat yleensä lehmännahkaa, mutta kilpailukäyttöön valmistetaan käsineitä myös kengurunnahasta. Tekstiilikäsineet ovat yleensä vahvaa nailonkangasta.
Nahkakäsineet.
Nahkakäsineet ovat kestävämpiä kuin tekstiilikäsineet. Samoin ne ovat turvallisempia, sillä nahka kestää huomattavasti paremmin hankausta esimerkiksi asfalttia vasten. Nahkakäsineet saadaan vedenpitäviksi esimerkiksi Gore-Tex-kalvolla, mutta vedenpitävä kalvo huonontaa ajotuntumaa ja tekee käsineistä kuumat kesähelteillä.
Otsolan koulu

Otsolan koulu on peruskoulu Kotkassa nykyisessä Ristinkallion kaupunginosassa. Koulussa toimivat vuosiluokat 1–5 ja sen oppilasmäärä on noin 240 (2011). Koulun oppilaat tulevat Otsolan ja Ristinkallion alueelta. Koulun toiminnassa on liikunnallinen painotus.
Historia.
Otsolan koulu valmistui vuonna 1954 ja sen suunnittelivat arkkitehdit Martta ja Ragnar Ypyä. Koulurakennus rakennettiin silloisen Karhulan kauppalan itäosaan, jossa toisen maailmansodan jälkeen rakentaminen lisääntyi voimakkaasti. Koulu sijaitsee alun perin vuonna 1938 valmistuneen uuden maantien eli nykyisen valtatien 7 vieressä. Asutusalueen kasvaessa koulun tilat eivät enää riittäneet, jolloin muun muassa kuudensia luokkia piti siirtää naapurikouluihin. Koulun laajennus toteutettiin vuosina 1985–1987. Koulun oppilasmäärä on ollut suurimmillaan noin 440 ja se oli 1990-luvun taitteessa Kotkan suurin ala-aste.
Kalle Koivisto

Kalle Ilmari Koivisto (s. 15. marraskuuta 1975 Helsinki) on suomalainen muusikko ja säveltäjä. Hän on Kemopetrol-yhtyeen perustajajäsen, kosketinsoittaja, säveltäjä ja sanoittaja. Vend-yhtyeessä hän soittaa rumpuja ja osallistuu kappaleiden säveltämiseen. Koivisto on tuottanut Calf-yhtyeen levyn.
Koivisto on säveltänyt musiikkia useisiin televisiosarjoihin ja elokuviin. Niistä ensimmäinen oli nuortensarja "Suolaista vettä", mutta Koiviston varsinainen läpimurto tällä saralla oli animaatiosarja "Pasila". Muita Koiviston säveltämiä sarjoja ovat "Ihmisten puolue", "Tohtori Kiminkinen", "Puutarhaunelmia", "Pasila 2.5 – The Spin-Off", "Keisari Aarnio", "Sunnuntailounas", "Hullu – hullumpi – yläaste" (kaudet 5 ja 6) sekä "Bruno ja Pjarta". Lisäksi hän on säveltänyt musiikin komediaelokuvaan "Napapiirin sankarit 2" sekä dokumenttielokuviin "Karpo" ja "Suomeen juurtuneet". Koivisto sävelsi myös tv-sarjan "Roba" uuden tunnusmusiikin.
Koiviston isä on sarjakuvataiteilija Tarmo Koivisto.
Marko Soukka

Marko Kristian Soukka (s. 8. helmikuuta 1977 Helsinki) on suomalainen muusikko. Hän on Kemopetrol-yhtyeen kitaristi ja Kalle Koiviston ohella sen toinen perustajajäsen. Soukka on soittanut kitaraa myös yhtyeessä Scarlet Youth ja Make-Out Motel.
Stay the Night

Stay the Night voi viitata seuraaviin asioihin:
KNM Valkyrien (A535, 1981)

KNM Valkyrien (runkonumero A535) oli Norjan laivaston rannikkopuolustuksen tukialus. Se on alkujaan rakennettu siviilialukseksi.
Hankinta.
Jääluokan ICE C vaatimukset täyttävä alus tilattiin Hatlø Verkstediltä, missä se laskettiin vesille 1981. Norjan kuninkaallinen laivasto osti aluksen 1994.
Aluksen uppouma on 3500 tonnia. Sen pituus on 68 metriä ja leveys 14,5 metriä. Aluksen syväys on 5 metriä. Huippunopeus on yli 16 solmua. Miehistöä aluksella tarvitaan vähintään 26 henkeä.
Palvelus.
Aluksella oli monipuolinen toimenkuva, johon kuului monia laivastolle suoritettavia tukitehtäviä kuten hinaajana toimiminen.
Alus poistettiin palveluksesta 2016.
Sirppiahven

Sirppiahven ("Enoplosus armatus") on Indonesiassa ja Australiassa tavattava aurinkoahvenkaloihin kuuluva kalalaji. Se on ainoa laji sirppiahventen heimossa (Enoplosidae).
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan sirppiahven kasvaa 23–50 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan kala on korkea ja litteä. Kalalla on kaksi korkeaa selkäevää, joista takimmainen on sirpinmuotoinen. Selkäevissä on myös myrkyllisiä piikkejä. Vatsaevät ovat sirppiahvenella hyvin kookkaat. Suu on lajilla pieni ja myös hampaat ovat pienikokoiset. Väritykseltään sirppiahven on pohjaväriltään harmaa ja ruumiissa on mustia pystyraitoja tyypillisesti 7 tai 8 kappaletta. Nuoret sirppiahvenet ovat pitkulaisempia ja väritykseltään laikukkaita.
Levinneisyys ja elintavat.
Sirppiahvenia tavataan Indonesian rannikon läheisyydessä ja eteläisestä Australiasta. Ne elävät matalissa vesissä korkeintaan noin 100 metrin syvyydessä merenpinnasta. Nuoret kalat voivat elää jokien suistoissa ja aikuiset yksilöt ovat mereisiä. Tyypillistä elinympäristöä ovat koralliriutat ja meriheiniä kasvavat alueet. Sirppiahvenet liikkuvat tyypillisesti kookkaissa parvissa, mutta myös yksitellen ja erityisesti lisääntymisaikaan pareittain. Kutuaika kestää heinäkuulta elokuulle. Lajin ravintoa ovat äyriäiset ja madot.
Sirppiahvenia pidetään toisinaan akvaarioissa, mutta niiden arvo akvaariokaupassa on pientä. Niiden pitäminen akvaarioissa on kuitenkin yleistymässä. Se on myös hyvä ruokakala, mutta ei kaupallisesti kovin merkittävä.
Lapin metsämuseo

Lapin metsämuseo sijaitsee Pöykkölän kaupunginosassa Rovaniemellä noin 3,5 kilometriä kaupungin keskustasta kaakkoon. Lapin metsämuseon toiminnasta vastaa Lapin Metsämuseoyhdistys ry.
Lapin metsämuseon alueelle on siirretty 1960-luvulta lähtien eri puolilta Lappia useita metsähistoriaan liittyviä rakennuksia ja rakennelmia. Vanhimmat rakennukset ovat 1900-luvun alusta, uusimmat 1950-luvulta. Museo esittelee savotta- ja uittoelämää eri aikoina.
Metsähistorian erikoismuseona Lapin metsämuseo tallentaa Lapin metsien käytön historiaan, metsäkulttuuriin ja -perinteeseen liittyvää aineistoa. Museon perustehtäviin kuuluvat esineiden, valokuvien, arkistoaineistojen ja niihin liittyen tietojen tallentaminen ja säilyttäminen. 
Lapin metsämuseon kokoelmat ovat karttuneet jo viidenkymmenen vuoden ajan. Museon kokoelmissa on 2010-luvulle tultaessa noin 3000 esinettä, 43 000 valokuvaa ja jonkin verran arkistoaineistoa.
Kantapuu-tietokanta.
Kantapuu-tietokanta on Luston, Lapin metsämuseon, Pielisen museon, Nurmeksen museon, Möhkön ruukkimuseon, Verlan tehdasmuseon ja Suomen Metsästysmuseon yhteinen digitaalinen kokoelmatietokanta, josta voi hakea museoiden kokoelmatietoa sekä tilata kuvia. Kantapuussa voi myös antaa palautetta ja lisätietoja aineistosta museolle. Kantapuussa olevien kokoelmien tekijänoikeudet kuuluvat aineistoa säilyttävälle museolle.
Kantapuu-tietokanta sisältää jo kymmeniä tuhansia valokuvia, esineitä ja kirjallisuutta, joista suurin osa liittyy metsäkulttuuriin. Tietokanta kasvaa nopeasti digitoinnin edetessä. Kantapuun aineistoon voi tutustua myös Finnassa.
USS McAnn (DE-179)

USS McAnn (runkonumero DE-179) oli Yhdysvaltain laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa Atlantilla suojaten saattueita.
Valmistus.
Alus tilattiin Federal Shipbuilding and Drydock Companyltä Newarkista New Jerseystä. Sen köli laskettiin 17. toukokuuta 1943 ja Donald Roy McAnnin mukaan nimetty alus laskettiin vesille 5. syyskuuta kumminaan Ethel Marie McAnn. Alus otettiin palvelukseen 11. lokakuuta New Yorkissa ensimmäisenä päällikkönään Charles F. Hooper.
Palvelus.
Koeajojen päätyttyä Bermudalla alus partioi Yhdysvaltain itärannikolla Newportista Rhode Islandilta Charlestoniin Etelä-Carolinaan, kunnes se lähti 19. joulukuuta 1943 saattueen mukana Panaman kanavalle. Alus saapui Coco Soloon 26. joulukuuta, mistä se jatkoi matkaansa 31. joulukuuta Key Westiin. Alus saapui 3. tammikuuta 1944 Key Westiin, jossa se oli osa laivaston kaikuluotain koulua kouluttaen sukellusveneentorjuntaa.
Alus liitettiin 21. hävittäjäviirikköön, jonka mukana se partioi Karibialla 29. helmikuuta alkaen. Se liittyi 5. maaliskuuta saattueeseen TJ25 Trinidadista Recifeen. Alus pelasti 15. maaliskuuta Brasilian rannikolla mereen pudonneen B-17 -pommikoneen miehistön ja se saapui seuraavana päivänä Recifeen. Alus liittyi 2. huhtikuuta saattueeseen JT27 Trinidadiin, jonne se saapui 12. huhtikuuta. Seuraavien kolmen kuukauden ajan alus teki kolme matkaa Karibialta Brasiliaan. Se vapautui tehtävästä 12. heinäkuuta ja neljä päivää myöhemmin alus lähti Recifesta suojaten "USS Memphisiä". Alukset partioivat Etelä-Atlantilla etsien Saksan laivaston sukellusveneitä ja ne palasivat Recifeen 30. heinäkuuta.
"McAnn" lähti Nataliin, jonne se saapui 10. elokuuta. Alus poistettiin Yhdysvaltain laivaston palveluksesta 15. elokuuta ja se siirrettiin Lend-Lease-ohjelman perusteella Brasilialle vielä samana päivänä.
Brasilian laivaston "CTE Bauru".
Alus liitettiin 16. elokuuta Brasilian laivastoon nimellä "CTE Bauru" () runkonumerolla D-18. Alus palautettiin Yhdysvaltain laivastolle 30. kesäkuuta 1953 ja se annettiin heti takaisin osana Mutual Defence Assistance Pactia. Alus poistettiin 1982 Brasilian laivastoluettelosta ja sijoitettiin museoon samana vuonna.
Gustaf Wideskog

Gustaf Selim Wideskog (sukunimi vuoteen 1921 "Gustafsson"; 23. toukokuuta 1903 Ömossa, Siipyy – 7. elokuuta 1955 Tukholma) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Wideskogin vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Selim Gustafsson ja Hilma Alexandra Koskinen. Hän toimi aluksi muutaman vuoden ajan liikealalla Siipyyn osuusliikkeen Ömossan-sivuliikkeen hoitajana. Myöhemmin hän toimi Syd-Österbotten-, Kaskö Tidning- ja Österbottningern-lehtien avustajana. Wideskog kirjoitti kolme romaania, yhden runokokoelman sekä suuren määrän lehdissä julkaistuja novelleja, pakinoita, artikkeleita ja runoja. Hän käytti nimimerkkejä "Bläckhandsken", "Code", "Fågel Blå", "G. Wdskg", "Pennfäktaren", "Pennskaftet", "Positivhalaren", "Reflex", "Sekretär", "Service" ja "Spärrhaken".
Wideskog muutti 1950 Tukholmaan ja työskenteli siellä varastomiehenä "Arvid Ingströms Pumpfabrik"-nimisessä yrityksessä. Hänet löydettiin hukkuneena Nybrokajenin luota elokuussa 1955.
Deluxe

Deluxe (SPI20CD) on Xysman rock-albumi, jolla yhtye esitteli tyylinsä kehitystä grindcoresta tyylikkäämpään, mutta myös toisaalta rokkaavampaan indierockin suuntaan ollen tällä levyllä tyylin kehittämisen pioneeri. Levystä on ilmestynyt uusintapainos (SVR 081) 2011 vinyylimuodossa. Uusintapainoksen juhlistamiseksi ja promotoimiseksi Xysma esiintyi Turussa marraskuussa 2011 loppuunmyydyllä keikalla, jolla vierailevana kitaristina 2006 kuolleen Toni Straniuksen tilalla soitti Samae Koskinen.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
USS Herzog

USS Herzog (runkonumero DE-178) oli Yhdysvaltain laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa, jolloin alus suojasi Atlantilla saattueita. Alus oli nimetty William Ralph Herzogin mukaan.
Valmistus.
Alus tilattiin Federal Shipbuilding and Drydock Companyltä Newarkista New Jerseystä, missä köli laskettiin 17. toukokuuta 1943. Alus laskettiin vesille 5. syyskuuta kumminaan William Herzogin äiti Alice A. Herzog ja otettiin palvelukseen 6. lokakuuta ensimmäisenä päällikkönään J. C. Toft Jr.
Palvelus.
Vastaanottotestit läpäistyään alus lähti 29. marraskuuta 1943 New Yorkista suojaten "Arielin" Länsi-Intiaan ja takaisin. Palattuaan 18. joulukuuta alus aloitti saattuepalveluksen suojaten saattueen Karibianmeren poikki Panaman kanavalle, jonne se saapui 27. joulukuuta. Alus oli myös reiteillä Brasilian Recifeen ja Trinidadiin.
Alus kuului 14. huhtikuuta – 14. heinäkuuta 1944 Etelä-Atlantille sijoitettuun Task Group 41.6:een. Se suojasi saattuetukialus "USS Solomonsia" etsittäessä Saksan laivaston sukellusveneitä. Alus pelasti lentokoneen upottaman sukellusveneen miehistön 15. kesäkuuta, jonka jälkeen se vieraili Recifessä 23. kesäkuuta. Alus teki toisen purjehduksen osaston mukana palaten Recifeen 16. heinäkuuta.
Alus siirtyi 28. heinäkuuta Brasilian laivaston tukikohtaan Nataliin, jossa se poistettiin palveluksesta. Alus lainattiin Brasilian laivastolle osana lend-lease sopimusta 1. elokuuta 1944.
Brasilian laivaston "CTE Beberibe".
"Herzog" nimettiin "CTE Beberibeksi" () runkonumerolla D-19. Alus palautettiin 30. kesäkuuta 1953 Yhdysvaltain laivastolle, joka luovutti sen heti takaisin. Alus ajoi karille 1966 ja romutettiin 1968.
Meltwater Group

Meltwater Group (Suomessa Meltwater Finland Oy) on Norjassa vuonna 2001 perustettu pilvipalveluita (Software as a Service, SaaS) tarjoava ohjelmistoyritys. Yrityksen käyttämä alkuperäinen teknologia syntyi Norjan tietokonekeskuksen rahoittaman tutkimuksen pohjalta. Perustaja ja omistaja Jørn Lyseggen on käynnistänyt myös monia muita start-up yrityksiä, muun muassa San Franciscon vanhaan satamaterminaaliin perustetun start-up keskittymän Shack 15:n. Vuodesta 2001 lähtien Meltwater on laajentunut voimakkaasti ja perustanut toimistoja Eurooppaan, Pohjois-Amerikkaan, Aasiaan, Australiaan, Afrikkaan sekä Etelä-Amerikkaan.&lt;br&gt;&lt;br&gt;Yrityksen pääkonttori sijaitsee San Franciscossa. Meltwater tarjoaa viestintä- ja media-aloille suunnattuja tuotteita. Yrityksellä on globaalisti 55 toimistoa , yli 1800 työntekijää ja 25 000 asiakasta . Suomessa Meltwaterilla on yli 60 työntekijää ja kaksi toimistoa: Helsingissä ja Tampereella. Yrityksen liikevaihto on Suomessa kasvanut 5-16 % vuosittain. . Vuonna 2019 toimitusjohtajaksi nimitettiin Niklas de Besche ja loppuvuodesta 2020 toimitusjohtajana aloitti yrityksen pitkäaikainen työntekijä John Box. 
Yritys on kerännyt kahteen kertaan rahoitusta yhteensä 235 mij. USD, ensin vuonna 2017 Silicon Valley bankilta ja vuonna 2019 Vista Credit Partnersilta. Meltwater listautui Oslon pörssiin joulukuussa 2020 ja oli listautuneena elokuuhun 2023, kun kansainvälinen sijoittajaryhmä osti sen osakkeet. 
Yritysostot.
Vuonna 2011 yritys hankki uutta osaamista ostamalla JitterJamin ja IceRocketin sekä liittämällä niiden teknologiat Meltwater Buzz –sosiaalisen median seurantapalveluun. 
2016 Meltwater hankki Encore Alertin , josta tuli Meltwater Executive Alerts .
2017 alkuvuodesta Meltwater hankki tekoälyyn keskittyneen start-up yrityksen Wrapidityn ja vuoden 2018 keväällä sosiaalisen median palveluihin erikoistuneen Sysomoksen.
Vuosien 2013 - 2018 välillä yritys on ostanut lukuisia tekoälyyn keskittyneitä start-upeja Applen, Googlen, Facebookin, Intelin, Amazonin, Microsoftin ja Twitterin tapaan. 
Non-profit.
The Meltwater Foundation on yrityksen voittoa tavoittelematon säätiö, joka tarjoaa yrittäjyys- ja ohjelmointikoulutusta lahjakkaille afrikkalaisille opiskelijoille Meltwater Entrepreneurial School of Technologyssa (MEST) Accrassa, Ghanassa. Vuonna 2013 U2 -yhtyeen keulahahmo Bono kävi vierailulla koulussa.
Mussalon koulu

Mussalon koulu on peruskoulu Kotkassa Mussalon saarella. Koulussa toimivat yleisopetuksen vuosiluokat 1–5. Koulussa toimii myös erityisluokkia.
Mussalon koulu sijaitsee Mussalon liikuntahallia vastapäätä. 
Koulutilat.
Mussalon kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1902. Koulurakennus valmistui vuonna 1903, ja sitä laajennettiin vuonna 1923. Mussalon saaren suoraan Kotkansaareen yhdistävä Norssalmen silta valmistui 1980-luvulla, ja seurauksena Mussaloon syntyi runsaasti uutta asutusta ja Mussalon koulun oppilasmäärä kasvoi huomattavasti. Mussaloon rakennettiin tällöin uusi koulu eri paikkaan kuin vanha koulurakennus. Vanha puukoulu sijaitsee vanhan Etukylän alueella Suojakalliontiellä (), vanhassa koulussa toimi Kymijoen 4H-Yhdistyksen iltapäiväkerho vuoteen 2011 asti. Nykyisin vanha puukoulu on yksityisessä omistuksessa.
Lotto (Xysman albumi)

Lotto (SPI29CD) on Xysman albumi, jolla yhtye kehitti tyyliään yhä tietoisemmin indierockin suuntaan. Albumi sisältää brittipop-vaikutteita, psykedeelisiä hetkiä ja hard rockia. "Loton" on tuottanut Jani Lankinen, kuten myös aiempia Xysman levyjä. Brian De Palma käytti kappaletta ”Shortest Route” ohjaamassaan elokuvassa "Snake Eyes" (1998).
Working Girl – tieni huipulle

Working Girl – tieni huipulle ("Working Girl") on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut romanttinen komediaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Melanie Griffith, Harrison Ford, Sigourney Weaver, Alec Baldwin ja Joan Cusack. Elokuvan on ohjannut Mike Nichols. Elokuva oli taloudellinen menestys ja se voitti Golden Globe -palkinnon vuonna 1988. Elokuvasta tehtiin myöhemmin 12-osainen minisarja vuonna 1990.
Elokuvassa topakka nuori sihteeri (Griffith) taistelee tympeän esimiehensä (Weaver) kanssa työ- ja rakkausasioissa (Ford).
Carly Simon palkittiin Oscarilla ja Grammyllä elokuvan laulusta ”Let The River Run”.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Working Girlin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2006 listalleen sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta yhdysvaltalaiselokuvasta.
Tiutisen koulu

Tiutisen koulu oli Kotkan Tiutisen saarella sijainnut peruskoulu. Koulu sijaitsi Tiutisen keskiosassa Seuratien ja Alakoulukujan välissä. Koulussa toimivat esikoulu sekä vuosiluokat 1–6. Sen oppilasmäärä oli vuonna 2015, esiopetusoppilaat mukaan lukien noin 40. Syksyllä 2016 koulu lakkautettiin ja sen oppilaat siirtyivät Hakalan kouluun.
Historia.
Tiutisen kyläkokous esitti vuonna 1907 Kymin kunnan kuntakokoukselle oman kansakoulun perustamista, jonka kuntakokous hylkäsi. Kuntakokous hylkäsi myös uuden hakemuksen kolmen vuoden kuluttua, josta valitettiin Viipurin läänin kuvernöörille. Keisarillinen senaatti antoi päätöksen koulun perustamisesta ja koulu aloitti toimintansa vuonna 1912 Tiutisen työväentalosta vuokratuissa tiloissa. Koulurakennus valmistui vuonna 1913. Tiutisen koulussa opettajana toiminut Hulda Salmi toimi kansanedustajana vuosina 1910–1918.
Kotkan kaupunginjohtaja Henry Lindelöf esitti Tiutisen koulun lakkauttamista vuonna 2011, mutta Kotkan kaupunginhallitus torjui esityksen. Sama toistui vuonna 2013.
Helmikuussa 2016 koulun lakkauttamisesta tehtiin päätös äänin 26-25. Oppilaat siirtyivät syksyllä Hakalan kouluun.
Koulun rakennukset olivat vielä joulukuussa 2024 Kotkan kaupungin omistuksessa, mutta kaupunki on vuodesta 2019 lähtien pyrkinyt myymään ne.
Duqu

Duqu on tietokonemato, joka löydettiin 1.9.2011. Madon uskotaan olevan läheistä sukua Stuxnetille. Mato on saastuttanut järjestelmiä useissa maissa, mutta on löytynyt erityisesti Iranista.
Budapestin Yliopiston alainen "The Laboratory of Cryptography and System Security (CrySyS)" Unkarissa, joka alkujaan haittaohjelman löysi, kirjoitti ja julkaisi Duquksi nimeämästä uhasta 60-sivuisen raportin. Symantec julkaisi myöhemmin saman raportin päivitetyn version.
Keskeisiä ominaisuuksia Duqulle ovat muun muassa ohjelmallinen näppäilyn tallentaja, joka tallentaa myös kaiken näytön sisällön, sekä etäkäyttöohjelma, jonka tutkijat uskovat antavan mahdollisuuden koneen täydelliseen hallintaan. Duqun varsinaiseksi tarkoitukseksi on kuitenkin uskottu olevan tunkeutuminen suojattuihin järjestelmiin käyttäen saman verkon kevyemmin suojattuja koneita alustana ja varastaa näistä näiden suojauksesta vastaavia sertifikaatteja.
Yhtymäkohdat Stuxnetin kanssa.
Symantec lausui omassa CrySyS raporttiin perustuvassa tutkimuksessa, että Duqu on rakenteeltaan lähes identtinen Stuxnetin kanssa, mutta haittaohjelman käyttötarkoitus on täysin eri. Symantec uskoo, että Duqun loi joko sama taho kuin Stuxnetin tai käytössä oli ainakin Stuxnetin lähdekoodi. F-Securen Mikko Hyppönen taas totesi, että Duqun kerneli on niin identtinen Stuxnetin kanssa, että heidän oma analyysijärjestelmänsä erehtyi luulemaan Duqua Stuxnetiksi.
Duqun hiljaisen asentumisen mahdollistaa aito, taiwanilaiselta C-Media -yritykseltä varastettu laitesertifikaatti. Sertifikaatti on sittemmin peruttu.
Yksi lähde, Dell SecureWorks, ei kuitenkaan usko Duqun olevan kytköksissä Stuxnetiin.
Haittaohjelma tunkeutuu järjestelmiin nk. nollapäivähaavoittuvuuden kautta, tässä tapauksessa TrueType-kirjasinjärjestelmän kautta. Myös Stuxnet käytti aiemmin tuntematonta heikkoutta hyväkseen; levitysalustana on toiminut Microsoft Word -asiakirja.
Magnus Krog

Magnus Krog (s. 19. maaliskuuta 1987 Høydalsmo) on norjalainen yhdistetyn hiihtäjä, olympiamitalisti ja joukkuekilpailun MM-mitalisti. 
Nuorten MM-kilpailuissa Krog voitti joukkuekilpailun pronssia vuonna 2007. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa kymmenes. Normaalimäen joukkuekilpailusta Krog voitti hopeaa yhdessä Norjan joukkueen kanssa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän saavutti normaalimäen Gundersen-kilpailussa pronssia ja voitti joukkuekilpailussa kultaa. Suurmäen kilpailussa hän oli kahdestoista. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sai joukkuehopeaa ja parisprinttikilpailun hopeaa sekä sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa kymmenenneksi ja suurmäessä 11:nneksi.
Maailmancupissa Krog kilpaili ensimmäisen kerran Trondheimissa 6. joulukuuta 2008. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran maaliskuussa 2011 Lahden kilpailussa, jossa hän sijoittui 18:nneksi. Ensimmäisen maailmancupin voittonsa hän saavutti 25. marraskuuta 2011 Kuusamossa. Hän on voittanut myös Lillehammerissa 6. joulukuuta 2015 ja Val di Fiemmessä 28. helmikuuta 2016. Lisäksi hän on sijoittunut seitsemän kertaa toiseksi ja kerran kolmanneksi (30.1.2019 mennessä). Kauden 2012–2013 kokonaispisteissä hän sijoittui 18:nneksi, kaudella 2013–2014 kymmenenneksi ja kaudella 2015–2016 kuudenneksi. 
Krog sijoittui kaudella 2010–2011 Continental Cupin kokonaispisteissä toiseksi.
Olli Ruotsalainen

Olli Ruotsalainen (s. 13. lokakuuta 1994 Pori) on suomalainen jääpalloilija, joka pelaa tällä hetkellä kasvattajaseurassaan Porin Narukerässä.
Ura.
Ruotsalainen pelasi ensimmäisen Bandyliigaottelunsa kaudella 2011–2012 Mikkelin Kamppareita vastaan Porissa. Ruotsalainen on aiemmin edustanut Narukerän junioreita. Ensimmäisen Bandyliigamaalinsa Ruotsalainen teki Porvoon Akillesta vastaan 2. joulukuuta 2011 Porissa pelatussa ottelussa, jonka Narukerä voitti lukemin 4–1. Osuma oli ottelun voittomaali. Ruotsalaisen uran ensimmäinen ammattilaistason hattutemppu syntyi Narukerän kotikentällä, Porissa pelatussa Bandyliigan ottelussa Helsingin Botniaa vastaan tammikuun 7. päivänä vuonna 2012
Ruotsalaisen ensimmäisen Bandyliigakauden runkosarjan tehot olivat 12+2 (18 pelattua ottelua). Playoff-otteluiden pisteet olivat puolestaan 2+0 (5 pelattua ottelua). 
Maajoukkueessa Ruotsalainen esiintyi ensimmäistä kertaa kaudella 2010–2011, kun alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Varkaudessa. Pistesaldona kisoista Ruotsalaisella oli yksi maali viidessä pelaamassaan ottelussa.
Kaudella 2011–2012 Ruotsalainen oli alle 19-vuotiaiden maajoukkueen mukana maailmanmestaruuskilpailuissa jotka järjestettiin Porissa. Viidestä pelaamastaan ottelusta Ruotsalaisen pistesaldo oli 3+0.
Ruotsalainen valittiin kauden 2011–2012 Suomen parhaaksi alle 19-vuotiaaksi pelaajaksi nuoresta iästään huolimatta. Hän kuuluu myös kaudella (2012–2013) alle 19-vuotiaiden ikäluokkaan, ja näin ollen saa kutsun käydessä edustaa toistamiseen 19-vuotiaiden maajoukkuetta.
Kaudella 2012–2013 Ruotsalainen teki 17 pelaamissaan bandyliigaottelussa tehot 5+1 sekä 5 pelaamissaan playoff-ottelussa tehot 1+1. Hän edusti myös Suomen alle 19-vuotiaiden maajoukkuetta Norjan pääkaupungissa Oslossa järjestetyissä EM-kilpailuissa joissa mukana olivat Suomen lisäksi isäntämaa Norja, Ruotsi sekä Venäjä. Ruotsalaisen tehot 4 pelaamassaan maaottelussa olivat 2+0.
Elokuussa 2013 Ruotsalainen valittiin 23-vuotiaiden maajoukkueeseen Ruotsin Uppsalassa järjestettävään tuplamaaotteluun.
Mintsy

Mintsy () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Hvoinajan piirissä Venäjällä. Kylä sijaitsee Pesjoen varrella 18 kilometriä Hvoinajasta koilliseen. Kunnan pinta-ala on 373 neliökilometriä. Asukkaita on runsaat 500 henkeä (vuonna 2011).
Mintsyn kunta sijaitsee Valdain ylängön koillisosassa. Se rajoittuu idässä Hvoinajan piirin Kabožan, etelässä Dvorištšin, lounaassa Hvoinajan ja lännessä Ostahnovon kuntiin sekä pohjoisessa Vologdan alueen Tšagodoštšan piiriin. Seudulla on pieniä järviä, joista suurimmat ovat Buvykinskoje ja Svetloje. Hyötykaivannaisiin kuuluvat savi ja turve.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu viisi kylää: Grišutino, Omošje, Paledi, Pogorelka ja Voronskoje. Lähes kaikki kuntalaiset asuvat Mintsyssä.
Mintsyn kautta kulkee Hvoinajan ja Pestovon välinen maantie. Kylästä on linja-autoyhteys Hvoinajaan ja Kabožaan. Seudun pääelinkeino maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon. Maatalousyrityksiä on kaksi. Lisäksi on asukkaiden henkilökohtaisia aputalouksia.
Kuntakeskuksen palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, ensiapuasema ja neljä kauppaa. Nähtävyyksiä ovat muinaiset hautapaikat, vuonna 1874 rakennettu kirkko, kartano ja entisen paperitehtaan varastorakennus, 1900-luvun vaihteessa rakennettu Putilovin talo ja sairaalarakennukset.
Zarubino

Zarubino () on kylä Novgorodin alueen Ljubytinon piirin Ljubytinon kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Okulovkan ja Neboltšin välisen rautatien varrella 10 kilometriä Ljubytinosta kaakkoon. Kylän ohi kulkee myös Ljubytinon ja Borovitšin välinen maantie. Kylässä on 1400 asukasta (vuonna 2011).
Neuvostoaikana Zarubino oli kaupunkimainen taajama, jossa toimi Borovitšin tulenkestävien materiaalien kombinaatille savea tuottanut kaivos. Toiseksi suurin yritys oli Kirovin tehtaan konepaja. Kaivos suljettiin kannattamattomana vuonna 1991 ja konepaja lopetti toimintansa 2000-luvun vaihteessa. Vuonna 2004 paikkakunnan status alennettiin kyläksi.
Zarubino koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista ja matalista asuintaloista. Kylästä on linja-autoyhteys Ljubytinoon. Rautatiellä on henkilöliikennettä kahdesti viikossa. Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja lastenkoti. Zarubinossa toimii myös Ljubytinon piirisairaala.
Šerehovitši

Šerehovitši () on kylä Novgorodin alueen Ljubytinon piirin Ljubytinon kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Belajajoen varrella 10 kilometriä Ljubytinosta itään. Kylässä on 180 asukasta (vuonna 2011).
Novgorodin Bežetskin viidennekseen kuulunut Šerehovitši oli keskiajalta lähtien pogostan ja myöhemmin volostin keskus. Vuonna 1924 se liitettiin Belskojen (nykyisen Ljubytinon) volostiin. Kylällä on historiallisen asutuskeskuksen status. Sen nähtävyyksiä ovat Belajajoen luonnonmaisema, muinaiset hautakummut, Pokrovan kirkon jäännökset, vuonna 1876 avattu zemstvon sairaala ja entinen koulu.
Kylästä on linja-autoyhteys Ljubytinoon. Palveluihin kuuluvat kirjasto, ensiapuasema ja kauppa. Sairaalarakennuksissa toimii tuberkuloosiparantola.
Kamenka (Ljubytino)

Kamenka () on kylä Novgorodin alueen Ljubytinon piirin Ljubytinon kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla 20 kilometriä Ljubytinosta koilliseen. Kylässä on 10 asukasta (vuonna 2011).
1500–1600-lukujen vaihteessa autioitunut Kamenka ja sen lähikylät luovutettiin vuonna 1660 Käkisalmen läänistä paenneiden karjalaisten asuttaviksi. Aleksandr Suvorovin isä osti ne valtiolta vuonna 1763. Sotapäällikkö itse kävi perintötilallaan ensimmäisen kerran vuonna 1784. Suvorovin pojanpoika lahjoitti kartanon sotainvalidien vanhainkodiksi vuonna 1879. Seudun karjalaisasutus venäläistyi lopullisesti 1900-luvun alussa.
Nykyään Kamenkalla on historiallisen asutuskeskuksen status. Sen tärkein nähtävyys on Suvorovin kartano kirkkoineen. Muita historiallisia kohteita ovat 1800–1900-lukujen vaihteessa rakennettu Fjodorovan kartano sekä kaksi vanhaa asuintaloa.
Trans Europ Express

Trans Europ Express (lyh. TEE) oli Länsi-Euroopan maiden välisten nopeiden junayhteyksien verkosto. Laajimmillaan vuonna 1974 siihen kuului 45 junaa ja se yhdisti 130 kaupunkia. Trans Europ Express -junat liikennöivät vuosina 1957–1995.
Alku.
Trans Europ Express -verkko luotiin vuonna 1957 Alankomaiden rautateiden johtajan F.Q. den Hollanderin ajatuksen pohjalta. Liikennöinnistä huolehtivat yhteistyössä Alankomaiden, Italian, Saksan liittotasavallan, Sveitsin ja Ranskan rautatieyhtiöt. Vaikka junat kulkivatkin heti alusta lähtien Belgian kautta, Belgian rautatieyhtiö liittyi mukaan vasta 1964. Myös Luxemburg liittyi myöhemmin mukaan.
Verkon perusajatus oli tarjota nopeita ja mukavia maiden rajat ylittäviä junayhteyksiä liikemiehille ja muille säännöllisesti matkustaville. Junissa oli vain ensimmäisen luokan vaunuja, ja matkustajat maksoivat normaalin lipunhinnan lisäksi matkan pituuden mukaan määräytyvän lisämaksun. Junien aikataulut pyrittiin suunnittelemaan niin, että liikematkustajat ehtivät yhden päivän aikana matkustamaan lähtöasemaltaan määränpäähänsä, hoitamaan siellä liikeasioitaan ja ehtivät paluumatkalle samana iltana. Jokaisella TEE-junalla oli yksilöllinen nimi. Muutamat nimistä olivat käytössä jo ennen TEE-verkoston luomista ja ne jatkoivat liikennöintiään sen osana vuodesta 1957 lähtien. Esimerkiksi Settebello oli liikennöinyt vuodesta 1953 ja Rheingold vuodesta 1951. TEE-verkostossa oli aluksi 13 eri reittiä. Kaikki reitit olivat rajat ylittäviä kansainvälisiä junavuoroja vuoteen 1965 saakka, jolloin alettiin liikennöidä kansallisia TEE-junia, joita olivat ranskalainen "Mistral" ja saksalainen "Blauer Enzian".
Kalusto.
Aluksi TEE-junien veturit ja moottorijunayksiköt olivat dieselkäyttöisiä, koska eri maiden rautateiden sähköistysjärjestelmissä oli huomattavia eroja ja niiden yhteensovittaminen oli tuolloin ongelmallista. Dieselkäyttöinen juna saattoi ylittää maiden rajat nopeasti, sen sijaan että olisi jouduttu vaihtamaan veturi rajalla. Sen lisäksi moni maiden rajat ylittävä rataosuus oli tuolloin vielä sähköistämättä.
Saksan rautatieyhtiö Deutsche Bundesbahn (DB) otti käyttöönsä virtaviivaisia VT 11.5 -dieselmoottorijunia sekä Alankomaat ja Sveitsi RAm/DE -dieseljunia. TEE-verkoston perustaminen antoi sysäyksen kehittää eri sähköistysjärjestelmissä liikennöimään kykeneviä sähkövetureita ja moottorijunayksiköitä. Saksan DB otti muiden tyyppien ohella käyttöönsä E 10.12- ja DB 103 -kaluston. Sveitsin SBB otti käyttöön vuonna 1961 neljässä eri sähköistysjärjestelmässä liikennöivän RAe TEE II -junayksikön. Belgian rautatieyhtiö esitteli vuonna 1962 sähköveturin, joka kykeni liikennöimään kolmessa järjestelmässä, ja vuonna 1966 neljässä. Ranskassa SNCF kehitti ja otti käyttöönsä neljää järjestelmää käyttävän CC 40100 -luokan vuosina 1964–1970.
Vuodesta 1975 lähtien kaikki TEE-junat kahta lukuun ottamatta olivat sähkövetoisia, enimmäkseen veturijunia. Dieselvetoisia olivat enää L’Arbalète ja Bavaria.
Ilhéu Sinho

Ilhéu Sinho on Pohjois-Atlantilla sijaitseviin Selvagenssaariin kuuluva asumaton pikkusaari. Selvagenssaaret ovat osa Portugalille kuuluvaa Madeiran autonomista aluetta. 
Sinho kuuluu Selvagem Granden ja kahden muun pikkuluodon, Palheiro da Terran ja Palheiro do Marin, ohella koillisiin Selvagenssaariin.
Onnenpotku

Onnenpotku on Glory Leppäsen ohjaama komediaelokuva vuodelta 1936.
Elokuva oli ensimmäinen suomalaisen naisohjaajan pitkä elokuva ja se on edelleen katsotuin naisen ohjaama suomalaiselokuva. Elokuvan oli aloittanut Erkki Karu, mutta hänen kuoltuaan yllättäen työtä tarjottiin Toivo Särkälle, joka ei kuitenkaan uskaltanut ottaa vastuuta ohjaamisesta vaan siirsi sen Leppäselle. Leppäsellä oli kokemusta alalta yhden ulkomailla pidetyn alan seminaarin verran ja roolit kahdessa mykkäelokuvassa. Kuvaaja Yrjö Norta auttoi Leppästä teknisissä seikoissa, ja Leppänen vastasi lähinnä henkilöohjauksesta. Leppänen jatkoi sittemmin teatteriohjaajana ja kirjailijana. Musiikin säveltänyt Erkki Karun poika Olavi Karu teki myöhemmin useita elokuvakäsikirjoituksia, mutta myös sävelsi musiikin viiteen muuhunkin elokuvaan
Leppänen on myöhemmin kertonut kuvauksista, että kokemattomat Yrjö Tuominen ja Ester Toivonen ujostelivat kovasti rakkauskohtauksien tekoa. Kun Leppänen käski heidän harjoitella nurkan takana, Toivonen valitti: "Mutta kun minä en rakastu!".
Juonitiivistelmä.
Tarina kertoo työttömäksi joutuvasta insinööristä ja tehtailijan tyttärestä, jotka seurustelevat salaa tytön isältä, joka on suunnitellut tyttärelleen toista sulhasta. Varkauksien ja väärinkäsitysten kautta päästään onnelliseen lopputulokseen.
Arviot.
Aikalaisarvioissa todetaan suomalaisen elokuvan kehityksen suunta: eteenpäin. "Maakansan" kriitikko lausuu: "Onnenpotku on epäilemättä luettava parhaitten kotimaisten elokuvien joukkoon". Paitsi ohjaajan, myös käsikirjoittaja Valentinin eli Ensio Rislakin ansiot huomataan useassa arviossa.
Myöhemmissä televisioesitysten aikaisissa arvioissa elokuvan kankean näytelmällisyyden syinä pidetään näyttelijöiden, Yrjö Tuomisen ja Ester Toivosen, kokemattomuutta, mihin Leppänen itsekin on viitannut, sekä tuotanto-olosuhteita, ei niinkään ohjaajaa, Vaikka replikointi ei ole erityisen sujuvaa, ansioina ovat erään kriitikon mukaan työttömyyden kuvaus, Aku Korhosen hahmo ja Ester Toivosen rooliasut.
Naiskohtaloita

Naiskohtaloita on Toivo Särkän ohjaama elokuva vuodelta 1947. Se perustuu Guy de Maupassantin romaaniin "Une vie" (1883; "Elämän tarina", suom. Martti Wuori 1918 ja "Naiskohtalo", suom. Olavi Linnus 1945).
Romaanin pohjalta on tehty useita elokuvia, joista kuuluisin on Alexandre Astrucin ohjaama "Eräs elämäntarina" ("Une vie", 1958).
Juoni.
Alkuperäinen Guy de Maupassantin kertomus sovitettiin 1800-luvun puolivälin Suomeen. Patruuna Erlingin tytär Anette (Eeva-Kaarina Volanen) on toipunut sairaudestaan, ja palattuaan kotiin hän on menossa naimisiin kriitikon sanoin salskean ratsuväen luutnantin Klaus von Trappin (Rauli Tuomi) kanssa. Luutnanttiin ihastuvat myös palvelustyttö (Rauha Rentola) ja everstin rouva (Doris Hovimaa).
Arviot.
Aikalaisarvioijat näkevät elokuvassa kunnianhimoa ja huoliteltua työtä. Kaiken kaikkiaan monen suhtautuminen on yllättyneen myönteinen. Mutta soraääniäkin kuuluu, ja elokuvaa luonnehditaan suurten tunteiden liialliseksi vyöryttämiseksi, ja siinä nähdään jopa äitelyyttä, ja kokonaisuutena se on erään arvioijan mukaan "epäkypsä työ, joka ei vakuuta eikä liikuta katsojaa". Kalle Peronkosken kuvaus saa arvioissa erityistä kiitosta, samoin näyttelijätyötä pidetään erinomaisena. Eeva-Kaarina Volanen tekee elokuvassa läpimurtonsa. Sekä Peronkoski että Volanen palkittiin Jussilla.
Myöhemmissä televisioesitysten aikaisissa kritiikeissä elokuvaa on luonnehdittu traagiseksi melodraamaksi ja Särkän parhaisiin kuuluvaksi ohjaustyöksi. Sen ominaispiirteinä nähdään luonteva eteneminen ja luonnon hyödyntäminen tarinan tehosteena.
Teodor Peterson

Teodor Anders Peterson (s. 1. toukokuuta 1988 Uumaja) on ruotsalainen maastohiihtäjä.
Vancouverin olympialaisissa 2010 Peterson sijoittui sprintissä 11:nneksi. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli sprintissä 16:s ja Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 15:s. Sotšin olympialaisissa 2014 Peterson voitti hopeaa vapaan hiihtotavan sprintistä ja pronssia Emil Jönssonin kanssa perinteisen parisprintistä. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli perinteisen hiihtotavan sprintissä seitsemäs. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui perinteisen sprintissä yhdeksänneksi.
Maailmancupissa Peterson kilpaili ensimmäisen kerran 7. maaliskuuta 2009 Lahdessa, jossa hän hiihti vapaan hiihtotavan sprintissä 16:nneksi. Ensimmäisen maailmancupin voittonsa Peterson saavutti Kuusamon maailmancupin avaustapahtuman sprinttikilpailussa kaudella 2011–2012. Viikkoa myöhemmin hän voitti Jesper Modinin kanssa maailmancupin parisprintin Düsseldorfissa. Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä Peterson sijoittui toiseksi ja Milanossa kolmanneksi. Hän voitti vapaan hiihtotavan sprintin Moskovassa ja oli Lahdessa perinteisen sprintissä toinen. Hän voitti sprintticupin kokonaiskilpailun.
Peterson sijoittui kaudella 2012–2013 Quebecin sprintissä toiseksi ja voitti Liberecin sprintin. Sprintticupissa hän oli neljäs. Kaudella 2013–2014 hän voitti sprintin Falunin finaalitapahtumassa ja sijoittui sprintticupissa neljänneksi. Kaudella 2017–2018 hän oli Planican perinteisen hiihtotavan sprintissä kolmas.
Frisco Kid

Frisco Kid on vuonna 1979 ilmestynyt länkkärikomediaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Gene Wilder, Harrison Ford, Ramon Bieri, Val Bisoglio, George DiCenzo ja Leo Fuchs. Elokuvan on ohjannut Robert Aldrich.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Frisco Kid" saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Kemin komppania

Kemin komppania oli vuosien 1733-1734 toimeen pannun ruotujaon mukaisesti yksi Pohjanmaan jalkaväkirykmenttiin kuuluva osa.
Se muodostui ruoduista :
Pyhäjoen komppania

Pyhäjoen komppania oli vuosien 1733-1734 toimeen pannun ruotujaon mukaisesti yksi Pohjanmaan jalkaväkirykmenttiin kuuluva osa.
Se muodostui ruoduista :
Lohtajan komppania

Lohtajan komppania oli vuosien 1733-1734 toimeen pannun ruotujaon mukaisesti yksi Pohjanmaan jalkaväkirykmenttiin kuuluva osa.
Se muodostui ruoduista :
Singles (Xysman albumi)

Singles (SPI41CD) on Xysman minialbumi, jonka nimi viittaa levyllä oleviin julkaisemattomiin 7-tuumaisiin singleihin. Haastattelutietojen mukaan Xysman jäsenet olivat tuolloin myös itse singlejä, joten nimellä on kaksoismerkitys. Albumi on kuitenkin kuvitteellinen kokoelmalevy, koska kysymyksessä on alkuperäisjulkaisu eikä kappaleita julkaistu myöskään jälkikäteen singleinä. Musiikillisesti Xysma siirtyi tällä levyllä yhä enemmän indierockin kentälle ja flirttaili jopa pateettiselle iskelmämusiikille, johon Xysman laulajan Jani Muurisen laulutapa hyvin istui.
Tuottaja.
Roop eli Jani Lankinen
Elmeri Rantalainen

Elmeri Rantalainen (s. 2. kesäkuuta 1990 Kuusankoski) on suomalainen potkunyrkkeilijä, joka voitti vuonna 2011 musical forms -luokan maailmanmestaruuden Dublinissa.
Rantalainen osallistui "Talent Suomi" -kykykilpailun toiselle kaudelle vuonna 2009 edeten finaaliin. Vuonna 2010 hän voitti kickboxingissa musical forms -luokan euroopanmestaruuden. Rantalainen on näytellyt elokuvissa "Punttikomedia" (2022) ja "Tuomion saari" (2023).
Rantalainen on entisen toimittajan ja televisiopersoonan Simo Rantalaisen poika.
Fruit Ninja

Fruit Ninja on peli, jonka on kehittänyt Halfbrick Studios. Peli on saatavilla iOS:lle, Windows Phone 7:lle, Symbianille, Badalle, Androidille, Xboxille ja Windowsille.
Pelin idea.
Ideana on ”pyyhkäistä” näyttöä alustasta riippuen sormella, hiirellä tai Kinect:llä koko kädellä, viipaloiden ilmaan lenteleviä hedelmiä. Pelissä on tarkoitus saada mahdollisimman paljon pisteitä, viipaloimalla hedelmiä ja välttämällä pommeja. Monesta peräkkäisestä viipaloidusta hedelmästä ”Combosta” saa ekstrapisteitä. Classic-modessa on ns. 3 elämää, eli voi missata hedelmän kolme kertaa ennen kuin peli loppuu, mutta mikäli pelaaja saa pelissä tasan sata luvun (100, 200, 300...) hän saa ylimääräisen elämän. Pelaaja voi vaihtaa terää tai taustaa suorittamalla erilaisia tehtäviä. Teristä ei hyödy esim. ekstrapisteinä. Jokaisessa terässä on teemaan sopivat äänet.
Vastaanotto.
Ensimmäisenä myyntikuukautena Fruit Ninjaa myytiin 200 000 kpl, toisena kuukautena 1 000 000kpl. Vuoteen 2011 mennessä peliä oli myyty yli 20 000 000 euron edestä. Peli sai myös kriitikoilta hyvän vastaanoton ja pääsi yhdeksi Time-lehden top 50 iPhone-sovellusta listalle. Pelin hinta-laatusuhdetta on myös ylistetty. Peli sai vaihtelevaa kritiikkiä siitä, kuinka satunnaisesti ennätyspisteet pystyi saamaan, sillä hedelmien määrä vaihtelee.
47 Pst.K/35

47 Pst.K/35 eli m/39 Böhler oli itävaltalainen panssarintorjuntatykki. Asetta valmistettiin myös Italiassa, jolloin Suomessa sen mallimerkintä oli 47 Pst.K/39 Suomen armeija käytti asetta sekä talvi- että jatkosodassa.
Ase suunniteltiin Böhler-yhtiössä, ja italialaiset ostivat muutamia aseita ja Breda aloitti aseen lisenssivalmistuksen. Asetta käyttivät myös
Romanian ja Alankomaiden armeijat. Natsi-Saksa sai tykkejä liitettyään Itävallan maahansa. Saksalaiset käyttivät aseesta nimitystä 47 mm PaK (Panzerabwehrkanone). Neuvostoliitto sai tykkejä sotasaaliina Latviasta
Käyttö Suomessa.
Suomeen tykkiä saatiin ostetuksi kymmenen kappaletta joulukuussa 1939. Ammuksia ostettiin 50 000 kpl. Italia lähetti 12 asetta, mutta ne ehtivät maahan välirauhan aikana. Tänä aikana Böhler/Breda-kanuunoita oli käytettävissä 32 kappaletta mukaan lukien talvisodassa saadut sotasaalisaseet. Jatkosodassa ase jäi tehottomaksi Neuvostoliiton uusiutunutta panssarikalustoa vastaan.
Ominaisuudet.
Tykin paino tuliasemassa oli 336 kg. Maksimi kantomatka oli 7,5 kilometriä. Sirpalekranaatin paino oli 2,37 kg ja lähtönopeus 335 m/s. Panssarikranaatti painoi 1,44 kg ja kranaatin lähtönopeus oli 630 m/s. Panssarikranaatti läpäisi 43 millimetriä panssaria 500 metrin etäisyydeltä. Aseen maksimi- ja minimikorotuskulmat olivat +56 ja -15 astetta. Sivusuunnassa liikevara oli 62 astetta.
Tŝekkoslovakialainen muunnos.
Tŝekkoslovakialla oli 47 mm:n pst- tykki, jonka ammus oli modifioitu itävaltalaisesta versiosta. Ase oli Ŝkodan omaa suunnittelua tyypiltään P.U.V vz 36 L/43.4. Tavanomaisen panssarikranaatin lähtönopeus oli 775 m/s ja läpäisy 500. metrin etäisyydeltä 30 asteen kulmassa 52 millimetriä. Saksalaisten kehittämä kranaatti, jossa oli kovametalliydin, läpäisi 500. metrin matkalta 58 millimetriä vastaavassa kulmassa. 100 metrin etäisyydeltä läpäisy oli 100 mm. Lähtönopeus oli 1 080 m/s. Saksalaiset käyttivät aseesta nimeä PaK 36(t).
Lähteet.
Viitteet
Tomasz Frankowski

Tomasz Frankowski (s. 16. elokuuta 1974 Białystok, Puola) on puolalainen jalkapalloilija ja poliitikko. Hän oli Puolan maajoukkueen ja puolalaisen Jagiellonia Białystok kärkipelaaja.
Vuonna 2019 hänet valittiin Euroopan parlamenttiin EPP:n ryhmään.
Urheilusaavutuksia.
 RC Strasbourg
 Wisła Krakova
 Jagiellonia Białystok
Viktor Modzalevski

Viktor Igorevitš Modzalevski (, 13. huhtikuuta 1943 Aktjubinsk, Kazahstanin SNT, Neuvostoliitto – 20. marraskuuta 2011 Tulan alue, Venäjä) oli urheilu-urallaan Neuvostoliittoa edustanut kalpamiekkailija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Modzalevski saavutti Neuvostoliiton joukkueessa kalvan joukkuekilpailun hopeaa Méxicon kesäolympialaisissa 1968 ja pronssia Münchenin kesäolympialaisissa 1972. Méxicossa hän sijoittui kalvan yksilökilpailussa neljänneksi ja Montréalissa 1976 kalvan joukkuekilpailussa viidenneksi. Maailmanmestaruuskilpailuista Modzalevski saavutti kalvan joukkuekilpailussa kolme mitalia, joista yhden kultaisen.
Modzalevski kuoli 68-vuotiaana tieliikenneonnettomuudessa.
Valkoparta Karjupukki (televisiosarja)

Valkoparta Karjupukki () on brittiläinen kaksiosainen minisarja vuodelta 2006. Sarja perustuu Terry Pratchettin samannimiseen romaaniin. Sen ohjasi Vadim Dean. Pääosissa ovat David Jason, Michelle Dockery, Marc Warren, Ian Richardson ja Joss Ackland. Terry Pratchett näkyy sarjassa cameoroolissa. Sarja esitettiin Suomessa Yle TV2:ssa joulukuussa 2009.
Karjupukki on Joulupukin vastine Kiekkomaailmassa. Ennen karjunvalvojaisaattoa Karjupukki on kuitenkin kadonnut. Kuolema ryhtyy hoitamaan Karjupukin tehtäviä.
Albert Kuqi

Albert Kuqi (s. 14. helmikuuta 1992 Mikkeli) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Kuqi on taustaltaan Kosovon albaani.
Kuqi allekirjoitti helmikuussa 2011 Hakan kanssa yksivuotisen sopimuksen, johon sisältyi myös optio toisesta vuodesta. Hän pelasi kaudella 2011 kymmenen liigaottelua. Myös Kuqin veljet Shefki ja Njazi ovat tulleet tunnetuiksi jalkapalloilijoina.