tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nils Eskilsson Banér

Nils Eskilsson Banér eli Nils Eskilinpoika Banér (noin 1480 – 16. joulukuuta 1520) oli ruotsalainen valtaneuvos. Hän oli Kastelholman linnan päällikkö 1507–1514 ja Raaseporin linnan päällikkö 1515–1520. Hän johti Venäjällä vuonna 1513 käynyttä rauhanvaltuuskuntaa. Vuonna 1520 hän taisteli Ruotsissa kuningas Kristian II:ta vastaan. Antautumissopimuksessa hänet armahdettiin, mutta mestattiin kuitenkin Tukholman verilöylyn jälkeen Raaseporin linnan edustalla. Mika Waltari kuvaa kirjallisesti yhdessä Hemming Gadhin kanssa tapahtunutta teloitusta romaanissa "Mikael Karvajalka".
Hänen isänsä oli valtaneuvos Eskil Banér.
Stepan Baranovski

Stepan Baranovski (4. tammikuuta 1818 Jaroslavlin kuvernementti, Venäjä – 17. lokakuuta 1890 Jalta) oli venäläinen opettaja ja tutkija, joka toimi Helsingin yliopiston professorina. 
Stepan Baranovskin vanhemmat olivat Ivan Baranovski ja Tekla Jaroševski. Baranovski oli naimisissa kaksi kertaa. Hänen ensimmäinen vaimonsa vuodesta 1845 oli Sofia Johanna Ottilia von Wittenheim. Baranovski tuli ylioppilaaksi Pietarissa 1893 ja toimi kimnaasinopettajana Pietarissa ja Pihkovassa vuodesta 1836. Hän oli Helsingin yliopiston venäjän kielen ja kirjallisuuden ylimääräinen professori vuodesta 1844 ja vakinainen vuodesta 1853 vuoteen 1862, jolloin hän siirtyi takaisin Venäjälle. Suomessa asuessaan Baranovski toimi myös venäjän kielen opetuksen tarkastajana ja sai aikaan sen, että venäjästä tuli 1863 vapaaehtoinen oppiaine. Hän kirjoitti eri aiheista, myös ruotsiksi. Baranovskin vuonna 1850 laatima "Brottmålstatistik i Finland" oli Suomen ensimmäinen rikostilastojulkaisu. Baranovski oli myös raittiustoiminnan edistäjä: hänen aloitteestaan syntyi komitea, joka julkaisi liiallista alkoholinkäyttöä vastustavia kirjasia. Lisäksi hän suunnitteli muun muassa sukellusveneen, paineilmakoneen, joka kuljetti junia Moskovan rautatiellä, ja muita keksintöjä. Hänet promovoitiin Helsingin yliopiston kunniatohtoriksi 1860, ja hän sai todellisen valtioneuvoksen arvon 1862. Vuosina 1867–1869 Baranovski oli Länsi-Siperian koulujen tarkastaja. Hän toimi Suomen hyväksi muun muassa oikaisemalla Venäjän lehtien antamia vääriä tietoja Suomesta.
Nosto (automaatti)

Nosto on Suomessa käytössä oleva käteisautomaattien verkosto. Nosto-käteisautomaatteja ylläpitää ja operoi Nokas CMS Oy, jonka omistaa norjalainen Nokas-konserni. Nokas ylläpitää automaatteja kaikissa Pohjoismaissa.
Käteisnostot ovat mahdollisia kaikilla Visa- ja MasterCard-korteilla. Nosto-käteisautomaateista voi nostaa 10, 20 ja 50 euron seteleitä. Tilin saldon voi tarkistaa kaikilla MasterCard-, Visa Debit- ja Electron-korteilla (tilanne marraskuu 2018). Nosto-käteisautomaattien käytöstä ei peritä asiakkaalta maksua, mutta asiakkaan pankki saattaa veloittaa käteisnostosta palvelumaksun. Mahdollinen palvelumaksu on Nosto-automaateilla sama kuin muillakin käteisautomaateilla.
Nosto-automaattien laitteistoina käytetään NCR:n ja Diebold Nixdorfin valmistamia automaatteja. Ohjelmistotoimittajana on Evry ja laitteiden huollosta vastaa Fujitsu Finland Oy. Vuoden 2018 lopulla Nosto-automaatteja oli noin 250 ja vuoden 2020 alussa lähes 500 eri puolilla Suomea.
Trapp

Trapp tai von Trapp on saksankielinen sukunimi. Se voi viitata muun muassa seuraaviin:
Sukuja ja henkilöitä.
Suomessa.
Trapp, suomalainen suku (myös sammunut aatelinen haara "von Trapp")
Inho

Inho on voimakkaan vastenmielisyyden ja iljetyksen tunne, johon liittyy halu päästä pois inhottavaksi koetun asian läheltä. Yleisiä inhon kohteita ovat asiat, joihin liittyy tartuntavaara.
Useimmat inhon kohteet ovat yleismaailmallisia, etenkin tautien tarttumisen tai myrkyttymisen vaaraan liittyvät. Sosiaalisesti, kulttuurisesti ja moraalisesti määräytyvät inhon kohteet ovat kulttuuriippuvaisia ja voivat liittyä esimerkiksi vieraisiin asioihin tai tabuihin.
Inhon kokeminen on kehittynyt evoluutiossa suojaamaan ihmistä taudeilta ja myrkyttymiseltä. Ihminen kokee inhoa muun muassa haistaessaan tai maistaessaan pilaantunutta ruokaa tai muuta bakteeripitoista ainetta kuten ulostetta. Sen seurauksena hän jättää ruoan koskematta tai sylkäisee sen suustaan, jolloin hän välttyy tauteja aiheuttavilta bakteereilta. Puolustusreaktioon voi kuulua myös oksentaminen. Ihminen voi myös nyrpistää nenäänsä, mikä estää taudinaiheuttajien pääsyn elimistöön nenän kautta. Inhoa kokeva ihminen myös välttää yleensä avaamasta suutaan ammolleen.
Ruoka muuttuu inhottavaksi myös kun sitä on koskettanut jokin tauteja kantava eläin kuten torakka tai kärpänen. Myös maahan pudonnut ruoka voi muuttua inhottavaksi, sillä se voi olla likaista. Sairauteen kuolleen ihmisen vaatteisiin pukeutuminen inhottaa ihmisiä jopa silloin, kun vaatteessa ei olisi mitään tautiriskiä.
Ruokamyrkytyksen jälkeen ihminen inhoaa jonkin aikaa kaikkea sellaista, jota hän söi ennen taudin puhkeamista.
Haavojen, ruhjeiden, ihottuman ja näppylöiden näkeminen voi inhottaa, koska niissä voi olla tulehdusta aiheuttavia bakteereita tai viruksia. Kehollisista asioista inhoa aiheuttavat myös ulosteet, virtsa ja räkä. Moni seksiin liittyvä asia kuten jollain tavalla epäviehättävä kumppani voi inhottaa, etenkin jos ihminen ei ole kiihottuneessa tilassa. Ihmiset pitävät ajatusta seksistä lähisukulaisen kanssa yleensä inhottavana. Tämän evolutiivinen tausta on siinä, että sisäsiittoisuus on geeniperimälle haitallista.
Liian paljon ihmistä muistuttava mutta hiukan kuitenkin ihmisestä poikkeava robotti eli androidi voi aiheuttaa inhoa. Sama pätee ihmistä muistuttaviin kauhuelokuvien zombeihin ja eläviin mallinukkeihin. Kun robotti sen sijaan on vain hiukan ihmisen kaltainen mutta ei liikaa, se saattaa jopa vaikuttaa sympaattiselta.
Lapsia eivät inhota monet niistä asioista, joita aikuisia inhottavat. Lapsi ei esimerkiksi inhoa ulosteita ja voi syödä monenlaisia asioita joita aikuinen ei inholtaan laittaisi suuhunsa. Lapsen varttuessa hän kuitenkin alkaa inhota monia uusia ruokia.
Jos inhon aiheuttaja häviää ihmisen läheltä, myös inhon tunne katoaa nopeasti. Ihminen voi totuttelun kautta lakata inhoamasta asioita. Tämä pätee niin ruokaan, likaan kuin toisiin ihmisiinkin.
Inhon kokemus on saanut ihmiset kehittämään hygieniaa siivoamalla kodit ja pitämällä jätteet ja ulosteet loitolla ruoasta.
Hjalmar Basilier

Hjalmar Vladimir Basilier (24. joulukuuta 1857 Kalajoki – 1. elokuuta 1927 Iitti) oli Karjalan kansanopetuksen kehittäjä. 
Basilier oli koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Hän oli Pietarin suomalaisten kirkkokoulujen tarkastaja 1885–1893, kansakoulujen tarkastaja 1893–1904, kouluhallituksen ylitarkastaja ja kouluneuvos 1904–1924. Hän teki runonkeruumatkan Suomen puoleiseen Karjalaan sekä Aunukseen 1884. Hän oli Sortavalan-aikanaan heimoaatteen herättäjä ja hänen ansiokseen lasketaan muun muassa Shemeikkojen runonlaulaja suvun ”löytyminen”. Basilier tutustutti Juhani Ahon kalevalaiseen mytologiaan ja sitä kautta vaikutti tämän aatemaailmaan.
Basilierin sisar oli laulaja Ida Basilier-Magelssen. Hänen vanhempansa olivat lääninmaanmittari Carl Fredrik Basilier ja Gustava Ma(Tilda) Garvoli ja puoliso vuodesta 1891 laulunopettaja Sally Anna Karolina Piispanen.
Tammivyömittari

Tammivyömittari ("Cyclophora punctaria") on punaruskea, pääasiassa tammimetsissä elävä mittariperhoslaji. Suomessa se on levinneisyydeltään eteläinen.
Koko ja ulkonäkö.
Tammivyömittarin etusiipien pohjaväri vaihtelee oranssinruskeasta vaalean kellertävänruskeaan ja takasiivet ovat varsinkin etureunasta sävyltään etusiipiä vaaleammat. Siipiä kirjoo harmaanruskeiden suomujen muodostama pisteytys. Sisempi ja ulompi poikkiviiru muodostuvat rivistä erillisiä mustia pisteitä ja niiden välissä siipien poikki kulkee punaruskeana viiruna erottuva keskivarjo, joka muuttuu etusiiven etureunaa kohti sävyltään sinertävämmäksi. Aivan siiven ulkoreunassa ripsien tyvellä on ohut, musta viiru. Etusiiven kärki muodostaa terävän kärjen, jonka takana siiven reuna on selvästi kovera ja takasiiven ulkoreunassa on terävä, ulospäin suuntautunut kulma. Siipiväli vaihtelee 23–30 mm ja toisen sukupolven yksilöt ovat ensimmäisiä pienempiä.
Levinneisyys ja lentoaika.
Tammivyömittarin levinneisyys ulottuu Portugalista ja Irlannista Kaukasukselle ja Pohjois-Iraniin. Suomessa se on eteläinen laji, jota tavataan Ahvenanmaalla, lounassaaristossa sekä suunnilleen Turku-Imatra-linjan eteläpuolella. Perhoset lentävät kahtena sukupolvena toukokuulta elokuuhun. Suomessa toisen sukupolven yksilöt ovat kuitenkin harvinaisia.
Elinympäristö ja elintavat.
Tammivyömittari viihtyy metsissä ja puistoissa, erityisesti, jos niissä kasvaa tammea. Perhosia tavataan elinpaikoiltaan yleensä yksitellen, mutta silloin tällöin lukumäärät voivat olla kohtalaisen suuriakin. Perhosyksilöt lepäävät päivisin siivet levällään puiden lehdillä tai rungoilla. Lento alkaa illan hämärtyessä ja perhoset tulevat valolle, joskus myös syötille. Kotelo talvehtii.
Ravintokasvi.
Toukka elää pääasiassa tammilla ("Quercus"), mutta niitä on tavattu myös lehmuksilta ("Tilia") ja koivuilta ("Betula").
Gösta Becker

Gösta Becker (20. huhtikuuta 1890 Hamina – 17. syyskuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, Helsingin yliopiston sisätautiopin professori 1927–1937. Vuodesta 1941 hän oli Helsingin Diakonissalaitoksen sairaalan sisätautiosaston lääkäri ja 1945–1949 ylilääkäri. Tieteellisessä työssään hän paneutui verisairauksiin, erityisesti pernisiöösiin anemiaan.
Vienan retkelle 1918 Becker osallistui sotilaslääkärin tehtävissä. Sotilasarvoltaan Becker oli lääkintämajuri, ja hän toimi jatkosodan aikana muun muassa Tampereella sijainneen 10. sotasairaalan päällikkölääkärinä.
Beckerin tytär Elisabeth Becker lahjoitti 1970-luvulla Helsingin kaupungille isänsä kokoelman, joka sisältää noin 70 maalausta sekä lisäksi runsaasti muita esineitä, kuten hopeaa ja lasia.
Leonid Belski

Leonid Belski (1855 Korotojak, Voronežin kuvernementti – 1916) oli venäläinen kirjallisuushistorioitsija. Hän oli Moskovan yliopiston ja naisjatko-opiston professori. Hän käänsi "Kalevalan" venäjäksi (1889) ja toimitti siitä 1904 nuorisolle lyhennetyn kuvitetun version. Hänen Kalevala-käännöksestään on julkaistu 1977 nelikymmenjäsenisen työryhmän työstämä uusi versio. Belskin käännöstä on kehuttu, että hän käänsi teoksen Kalevalalle ominaiseen tyyliin, ja siitä välittyy alkuteoksen tragiikka ja huumori.
MK-Tresmer

MK-Tresmer oli suomalainen muovi- ja metalliteollisuusyritys, joka valmisti Palaset-tuotemerkillä markkinoitavia säästölippaita, vaateripustimia ja ostoskoreja sekä työpöytä- ja säilytystarvikkeita. Vuonna 2017 tehdyn liiketoimintakaupan myötä MK-Tresmer on nyt mäntyharjulaisen Plastep Oy:n aputoiminimi.
Historiaa.
MK-Tresmer sai alkunsa, kun Pohjoismaiden Yhdyspankista lähtemään joutunut Heikki Tavela osti 1950–1960-lukujen vaihteessa vasta perustetun muovipajan Oy MK-Tuote Ab:n, liikeideanaan suunnitella ja valmistaa muovisia säästölippaita pankkien markkinointitarkoituksiin. Yrityksen ensimmäinen tuote oli Maapallo-säästölipas Tavelan entiselle työnantajalle Yhdyspankille.
Vuoteen 1965 mennessä MK-Tuote oli kasvanut muutaman työntekijän pajasta 80–90 hengen yritykseksi. Yhdyspankille tehty maapallolipas myytiin monen muunkin maan pankeille, ja Kansallispankin Roope Ankka -lipasta tilasi jopa Walt Disney -yhtiö. MK-Tuotteelle myönnettiin 1970 Tasavallan presidentin vientipalkinto.
1960-luvulla MK-Tuote valmisti säästölippaiden ohella autotarvikkeita sekä varastokalusteita, joissa yhdistyivät sekä muovien että metallien käyttö. Menestystuotteeksi muodostuivat MK-sarjan lokerikot, jotka muodostuivat metallikehikosta ja läpikuultavasta muovista valmistetuista vetolaatikoista. Tästä tuoteryhmästä syntyi vuonna 1969 Turkuun perustettu Treston Oy, jonka toisena perustajaosakkaana toiminut Vaasan Höyrymylly osti kokonaan itselleen 1977. Treston erikoistui varastokalusteisiin ja Ristomatti Ratian suunnitelemiin Palaset-muovikalusteisiin. Tavela osti MK-ryhmään myös porilaisen vuonna 1952 perustetun Karhumuovi Oy:n, joka 1970-luvulla valmisti Ratian suunnittelemia melamiiniastioita Marimekon sisaryritykselle Décembrelle. Yrityksen tuotevalikoimassa oli nyt vaateripustimia, muita taloustarvikkeita, toimistomuoveja, lastentarvikkeita, varastokalusteita ja pakkaustuotteita. 1960-luvun lopulla viennin osuus liikevaihdosta ylitti 60 prosenttia. Vaateripustimien ja korien tuotanto aloitettiin 1970-luvun puolivälissä.
MK-ryhmä siirtyi 1989 Bachmannien perheyrityksen, kassakaappivalmistaja Kaso Oy:n omistukseen, ja toiminta jatkui uudella nimellä MK-Tresmer Oy Helsingin Pitäjänmäellä. Omistajanvaihdoksen myötä tuotevalikoimaa karsittiin, ja yritys keskittyi Palaset-tuotemerkillä valmistettaviin toimisto- ja piensäilytystuotteisiin, vaateripustimiin ja ostoskoreihin sekä säästö- ja keräyslippaisiin.
MK-Tresmer Oy:n liiketoiminta myytiin joulukuussa 2017 mäntyharjulaiselle muoviteollisuusyritykselle Plastep Oy:lle.. Nimi MK-Tresmer siirtyi Plastep Oy:n aputoiminimeksi.
Sharmila Tagore

Sharmila Tagore (s. 8. joulukuuta 1944 Hyderabad) on intialainen näyttelijä. Hän toimi Central Board of Film Certification -lautakunnan puheenjohtajana lokakuusta 2004 maaliskuuhun 2011. Hänet valittiin UNICEFin hyvän tahdon lähettilääksi joulukuussa 2005. Intian hallitus myönsi Tagorelle Padma Bhushan -palkinnon vuonna 2013.
Yksityiselämä.
Sharmila Tagore syntyi hindulaiseen bengaliperheeseen Hyderabadissa. Hän on sukua kuuluisalle kirjailijalle Rabindranath Tagorelle. Tagore kääntyi islaminuskoon mennessään naimisiin Pataudin ruhtinaskunnan nawabin ja Intian krikettijoukkueen kapteenin Mansoor Ali Khan Pataudin kanssa 27. joulukuuta 1969. Heillä on kolme lasta: näyttelijä Saif Ali Khan (s. 1970), korusuunnittelija Saba Ali Khan (s. 1976) ja näyttelijä Soha Ali Khan (s. 1978). Mansoor Ali Khan Pataudi kuoli 70-vuotiaana 22. syyskuuta 2011.
Carlo Giuliani

Carlo Giuliani (14. maaliskuuta 1978 Rooma – 20. heinäkuuta 2001 Genova) oli italialainen globalisaatiokriitikko ja kansalaisaktivisti. Italialainen karabinieeri ampui hänet heinäkuussa 2001 G8-maiden kokouksen yhteydessä järjestetyssä mielenosoituksessa.
Genovan mielenosoitus.
Heinäkuun 20. päivänä vuonna 2001 Giuliani oli mukana Genovassa järjestetyn G8-maiden kokouksen vastaisessa mielenosoituksessa. Kaupungin keskustassa sijaitsevalla Alimonda-aukiolla protesti muuttui väkivaltaiseksi yhteenotoksi mielenosoittajien ja karabinieerien välillä.
Joukko mielenosoittajia hyökkäsi metalliputkilla ja puisilla kepeillä varustautuneena kahden karabinieerin miehittämän maastoauton kimppuun. Guiliani oli löytänyt jostakin palosammuttimen, jonka hän ilmeisesti oli aikeissa heittää auton ikkunasta sisään.
Autossa ollut karabinieeri Mario Placanica ehti kuitenkin ampua lähietäisyydeltä Giuliania pistoolilla kasvoihin. Sitten vielä karabinieerien auto ajoi maassa makaavan Giulianin yli.
Syytteet Placanicaa vastaan.
Ampumatapauksen tutkimusten yhteydessä esitettiin asiantuntijalausunto, jonka mukaan Giulianin surmannut luoti kimposi jostakin, eikä Placanica näin olisi suoraan tähdännyt häntä. Todisteiden vuoksi kaikki syytteet Placanicaa vastaan hylättiin, eikä asia edennyt oikeuteen asti.
Myöhemmin muita mielenosoittajia vastaan käydyssä oikeudenkäynnissä Giuliania tutkinut professori Marco Salvi kuitenkin todisti, että surmanluoti olisi ammuttu suoraan Giulianin kasvoja kohti.
Viranomaisia arvosteltiin myös siitä, ettei autolla Giulianin yli ajanutta karbinieeriä vastaan nostettu syytettä. Perusteluna käytettiin, että Giuliani oli jo siinä vaiheessa kuollut. Auttamaan tulleiden hoitajien mukaan Giuliani oli kuitenkin vielä hengissä heidän saapuessaan paikalle.
Kuoleman jälkeen.
Kuolemansa jälkeen Carlo Giuliania on muistettu monin eri tavoin. Hän kohtalonsa on inspiroinut useita eri alojen taiteilijoita. Muun muassa kymmenet musiikintekijät ovat tehneet hänestä kertovia kappaleita tai omistaneet niitä Giulianin muistolle. Tunnetuimpia ovat englantilainen Chumbawamba, espanjalainen Ska-P sekä baskitaustainen Manu Chao.
Giulianin kuolinpaikan "Piazza Alimonda" ovat aktivistit nimenneet epävirallisesti "Piazza Carlo Giulianiksi". Aukiolle on myös pystytetty pieni muistomerkki. Kreuzbergin kaupunginosassa Berliinissä avattiin Giulianin kuoleman kymmenvuotispäivänä hänelle omistettu puisto.
Giulianin vanhemmat ovat myös kustantaneet muistomerkin, jossa on lyhyt italiankielinen teksti: "Carlo Giuliani, ragazzo (Carlo Giuliani, poika)". Vuonna 2002 valmistui Giulianin kuolemasta italialaisen ohjaajan Francesca Comencinin samanniminen dokumenttielokuva.
Carlo Giulianin äiti Haidi Giuliani valittiin vuonna 2006 Italian parlamenttiin kommunistisen PRC-puolueen edustajana.
Karelia-Upofloor

Karelia-Upofloor Oy on suomalainen parketteja ja muita lattianpäällysteitä valmistava yritys, joka muodostui vuonna 2000 kun Karelia Parketti Oy ja Upofloor Oy yhdistyivät Karelia Yhtymä -konserniksi. Vuonna 2007 konsernin nimi muutettiin Karelia-Upofloor Oy:ksi.
Karelia-Upofloorin parkettimerkki on "Karelia." "Upofloor" nimellä myydään lattioiden muovipäällysteitä. Yrityksellä on tuotantolaitos Suomessa Ikaalisissa ja Nokialla sekä tehtaat Venäjällä ja Romaniassa.
Historiaa.
Upofloor sai alkunsa Nokialle vuonna 1955 perustetusta Kymarnosta, joka valmisti aluksi muoviletkuja ja -putkia. Nokia eli silloinen Suomen Gummitehdas oli valmistanut kumimattoja jo 1930-luvun alusta ja halusi nyt laajentaa moderneihin muovipäällysteisiin. Oman tuotekehityksen sijaan ostettiin valmistuslisenssi suuren brittiläisen The Marley Floor Tile Co:n kanssa. Mukaan liittyi myös Kymin Osakeyhtiö, ja uuden yrityksen nimi Kymarno muodostettiin Kymin, Marleyn ja Nokian nimien alkutavuista.
Ensimmäisenä Pohjoismaissa Kymarno alkoi valmistaa vinyyli-asbestilaattoja nimellä "Finnflex" sekä hartsi-asbestilaattoja nimellä "Finntile". Vuonna 1964 tuotiin markkinoille PVC-matto "Finnplano" ja huopapohjainen vinyylimatto "Pehmo". Kymarnolla oli muovipäällysteissä miltei sadan prosentin markkinaosuus Suomessa, minkä lisäksi yritys harjoitti vientiä aluksi Neuvostoliittoon ja Ruotsiin ja sitten myös Etelä-Eurooppaan ja Lähi-itään. Lattiamateriaalien lisäksi Kymarno valmisti muoviputkia sekä pakkausteollisuuden tarvitsemia muovikalvoja. 
Karelia Parketti sai alkunsa Heikki Väänäsen 1981 perustamasta Parkettiliike Väänänen Oy:stä. Vuonna 1991 Karelia Parketti laajensi maahantuonnista valmistukseen ostamalla tuupovaaralaisen parkettitehtaan. Toinen tehdas Kuopioon valmistui 1998. Karelia Parketille myönnettiin Tasavallan Presidentin kansainvälistymispalkinto vuonna 2000.
Karelia-Upofloorin enemmistöomistajana on vuodesta 2004 ollut Hartwallin suku. Heidän aikanaan yritys on aloittanut tuotannon Romaniassa ja liittänyt konserniin keraamisten laattojen ja lasitiilien tuontia ja myyntiä harjoittavan "Laattamaailma Oy:n".
Vuonna 2012 Karelia-Upofloor ja ruotsalainen AB Gustaf Kähr yhdistyvät. Pääomistajiksi Triton ja Hartwall Capital.
Mahtijalokotka

Mahtijalokotka ("Nisaetus nipalensis") on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Bhutanissa, Kambodžassa, Kiinassa, Intiassa, Japanissa, Laosissa, Myanmarissa, Nepalissa, Pakistanissa, Venäjällä, Sri Lankassa, Taiwanissa, Thaimaassa ja Vietnamissa, vaeltavana myös Hongkongissa, Koreassa ja Mongoliassa. Sen kanta on pienenemässä, koska sen esiintymisalue on tuhoutumassa.
Sen elinpiiriä ovat lauhkean vyöhykkeen sekä subtrooppiset ja trooppiset alavat ja vuoristometsät 500–4 000 metrin korkeudessa.
Alalajit.
Sillä on kaksi alalajia:
Eeva Kontu

Eeva-Kaarina Kontu (s. 1981 Eurajoki) on suomalainen muusikko ja kapellimestari. Hänen soittimiaan ovat laulu, piano, saksofoni ja huilu.
Eurajoelta lähtöisin oleva Kontu asuu nykyään perheineen Helsingissä. Sitä ennen hän vaikutti pitkään Tampereella. Kontu on opiskellut musiikkia Rauman musiikkiopistossa, Helsingin ammattikorkeakoulu Stadiassa sekä Tampereen ammattikorkeakoulun teatterimusiikin linjalla. Vuonna 2021 Kontu valmistui maisteriksi Royal Academy of Musicista.
Vuodesta 2005 lähtien hän on toiminut kapellimestarina useissa eri teattereissa kuten Tampereen Työväen Teatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa, Tampereen teatterissa sekä Pyynikin kesäteatterissa. Kontu on myös soittanut huilua ja saksofonia Yö-yhtyeen levyillä "Yhden yön tarinoita" ja "Kuolematon" sekä "Loisto". 2000-luvun alussa hän oli mukana useissa Luvian talviteatterin tuotannoissa. 
Syksyllä 2012 Eeva Kontu aloitti TV2:n Tartu mikkiin! -ohjelman kapellimestarina. Hänellä on lisäksi ollut oma yhtye Eeva Kontu Vintage. Nykyään hän keskittyy eri sävellysprojekteihin näyttämöteoksille. Hänelle myönnettiin valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha 2021.
Onnimanni-palkinto

Onnimanni-palkinto on Lastenkirjainstituutin vuodesta 1993 myöntämä palkinto. Palkinto myönnetään vuosittain tai vähintään joka kolmas vuosi yksilölle tai yhteisölle, joka on ansioitunut lasten- ja nuortenkirjallisuuden aseman edistäjänä. Palkintoa ei myönnetä kirjailijan, kuvittajan tai kääntäjän työstä. Palkintona jaetaan Marjatta Kurenniemen kirja "Oli ennen Onnimanni" ja "Onnimanni"-lehden vuosikerta. Palkinnonsaaja voidaan ottaa Lastenkirjainstituutin kannatusyhdistyksen kunniajäseneksi. 
Palkinnon myöntää Lastenkirjainstituutin kannatusyhdistyksen hallituksen nimeämä palkintolautakunta. Palkinto jaetaan Sadun päivänä (18. lokakuuta) tai sen tuntumassa.
Palkitut.
Lähde
Aleksandr von Benckendorff

Konstantin Alexander Karl Wilhelm Christoph von Benckendorff (, "Aleksandr Hristoforovitš Benkendorf"); 1783–1844) oli venäläinen kenraali. 
Hän oli baltiansaksalaista sukua ja kotoisin Tallinnasta. Hän oli vahvasti mukana kukistamassa vuonna 1825 dekabristikapinaa, sen perusteella keisari Nikolai I nosti hänet Venäjän santarmiston johtoon. Hän oli tunnettu Venäjän salaisen poliisin eli Hänen majesteettinsa kanslian kolmannen osaston päällikkönä, ja hän rakensi Venäjän valtiollisen poliisi- ja vakoojajärjestelmän.
Hänen veljensä oli diplomaatti Konstantin von Benckendorff ja hänen sisarensa ruhtinatar Dorothea Lieven oli vaikutusvaltainen henkilö 1800-luvun eurooppalaisessa seuraelämässä.
Turn on the Night

Turn on the Night on yhdysvaltalaisen hard rock-yhtye Kissin singlejulkaisu vuodelta 1988. Se on kymmenes raita yhtyeen vuoden 1987 studioalbumilla "Crazy Nights", ja singlenä kappale julkaistiin 10. syyskuuta 1988. Kappaleen on kirjoittanut yhtyeen laulajakitaristi Paul Stanley yhteistyössä lauluntekijä Diane Warrenin kanssa, ja singlen b-puolella olevan "Hell or High Waterin" ovat kirjoittaneet yhtyeen laulajabasisti Gene Simmons sekä soolokitaristi Bruce Kulick. Singlen a-puolella päälaulajana toimii Stanley, kun taas b-puolella lauluvastuun kantaa vastaavasti Simmons.
Kappaleesta on kuvattu myös musiikkivideo, jonka ohjasi Marty Callner.
Kokoonpano.
CD-single
Joakim Berendes

 Joakim Berendes (myös Jaakkima Berndes, k. 1623) oli virkamies. Hänet nimitettiin vuonna 1611 Viipurin ja 1614 Kaprion käskynhaltijaksi sekä kamarineuvokseksi. Vuonna 1619 hän sai määräyksen toimikuntaan, joka lähetettiin Suomeen tarkastamaan ja järjestämään muun muassa veronkantoa ja hallintoa. Vuonna 1622 hänestä tuli Riian käskynhaltija ja Savon tuomari. Berendesin poika ensimmäisestä avioliitosta Anna von Rosenin (k. 1604) oli valtaneuvos Johan Berendes (1603–1652). Berendes avioitui toisen kerran Henrik Wreden lesken Gertrud von Ungernin kanssa, joka suhtautui ankarasti Elimäen läänitystalonpoikiinsa. Hänen sanotaan olleen tarmokas, omaa etua ajava ja keränneen suuren omaisuuden. Kenraalimajuri, vapaaherra Fabian Berendes (1610–1678) oli Berendesin poika tästä avioliitosta.
Fredrik Bergbom

Fredrik Bergbom (1785–1830) oli suomalainen filosofi, Turun akatemian teoreettisen filosofian professori vuodesta 1823 ja yliopiston rehtori 1825–1826. Hän oli "Mnemosynen" toimittaja. Hän julkaisi latinankielisiä väitöskirjoja aiheenaan Immanuel Kant, Johann Gottlieb Fichte ja Friedrich von Schelling.
Bergbom

Bergbom on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Kasettisoitin

Kasettisoitin, nauhuri on äänentoistoon tarkoitettu laite, joka käyttää c-kasettia. Soitin voi olla myös kannettava. 
Ilmausta kasettidekki on käytetty lähinnä kookkaampien laitteiden yhteydessä. 
Laatukriteereitä: vähäinen huojunta ja kohina. Tallentavien laitteiden mikrofoni on joko sisään rakennettu tai liittimellä varustettu ulkoista mikrofonia varten.
Formula Renault 3.5 -kausi 2013

Formula Renault 3.5 -kausi 2013 oli Formula Renault 3.5 -sarjan yhdeksäs kausi. Kausi alkoi 6. huhtikuuta Italiasta ja päättyi 20. lokakuuta Espanjaan.
Sarjan mestaruuden voitti tanskalainen Kevin Magnussen. Toiseksi sijoittui belgialainen Stoffel Vandoorne ja kolmanneksi portugalilainen António Félix da Costa.
Tallit ja kuljettajat.
R = Sarjan tulokas kaudella 2013
Kuljettajamuutokset.
Uudet kuljettajat
Paluun tekevät kuljettajat
Poistuneet kuljettajat
Tallia vaihtaneet kuljettajat
DCC

DCC, Digital Compact Cassette on digitaalinen äänentallennusformaatti, joka hyödyntää magnetoituvaa nauhaa. Formaatin kehittäjinä toimivat Philips ja Matsushita vuoden 1992 loppupuolella.
DCC-kasetin markkinointi oli samantyyppistä kuin tavallisella Philipsin jo vuonna 1963 kehittämällä analogisella C-kasetilla (Compact Audio Cassette, Music Cassette).
DCC-formaatti kilpaili erityisesti Sonyn ja TDK:n kehittämän MiniDiscin (MD) kanssa, joka niin ikään tuli markkinoille vuonna 1992.
Toinen DCC:n kanssa kilpaileva formaatti oli Digital Audio Tape (DAT-nauha), mutta sekään ei saanut laajempaa menestystä ilmestyessään vuonna 1992 lukuun ottamatta lähinnä ammatti- ja harrastelijamuusikoita sekä TV- ja radiotuotantoa. DCC oli edullisempi kuin DAT ja DCC:n etuna oli myös formaatin taaksepäin yhteensopivuus eli DCC-kasettinauhureilla pystyy toistamaan myös tavallisia analogisia C-kasetteja.
Pökkelökehrääjät

Pökkelökehrääjät (Nyctibiidae) on kehrääjälintujen lahkoon kuuluva heimo. Siihen kuuluu vain yksi suku, "Nyctibius".
Tuntomerkit.
Pökkelökehrääjät ovat keskikokoisia yöaktiivisia lintuja. Niillä on suuri pää, pieni ruumis, pitkät siivet ja pyrstö ja hyvin lyhyet jalat.
Levinneisyys.
Pökkelökehrääjiä elää Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Lajit.
Heimoon kuuluu seitsemän lajia:
Johan Gabriel Bergman

Johan Gabriel Bergman (28. elokuuta 1732 Pori – 4. marraskuuta 1793) oli suomalainen lääkäri. Hän julkaisi 1766 väitöskirjan "De effectu et cura vitiorum diaeticorum generali". Hän toimi Turun piirilääkärinä, ja hänet määrättiin 1767 Turun lääninlasaretin lääkäriksi. Hän julkaisi Åbo Tidningarissa terveydenhoitoa käsitteleviä artikkeleita ja suomeksi kirjasen ”rupulin” vastustamisesta.
Edvin Bergroth

Edvin Leonard Bergroth (26. joulukuuta 1836 Pihlajavesi – 29. maaliskuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja teollisuusjohtaja. Hän sai vuorineuvoksen arvon vuonna 1907 ja oli aikanaan Suomen teollisuuselämän merkittävimpiä henkilöitä.
Bergrothin vanhemmat olivat kappalainen Johan Mikael Bergroth ja Ebba Lovisa Cajanus. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan kymnaasista 1857 ja valmistui siviili-insinööriksi 1860 Hannoverin polyteknillisestä korkeakoulusta.
Bergroth toimi Helsingin kaasulaitoksen johtajana 1862–1884, ja sen jälkeen hän oli Bakussa Nobel-veljesten Branobel-öljy-yhtiön teknisenä johtajana, sittemmin pääjohtajana 1884–1890. Bergroth perusti tai organisoi uudelleen muun muassa Nokian, Pinjaisten Oravi-Haapakosken tehtaat, Hietalahden telakan ja Helsingin kunnallisen kaasulaitoksen.
Bergroth oli valtiopäivillä Helsingin edustaja porvarissäädyssä 1882 ja 1899. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuustossa, valittuna ruotsalaisesta puolueesta.
Bergroth

Bergroth on tai on ollut muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ernst Evald Bergroth

Ernst Evald Bergroth (1. huhtikuuta 1857 Pietarsaari – 22. marraskuuta 1925 Tammisaari) oli suomalainen lääkäri ja hyönteistutkija. 
Bergroth toimi Tammisaaressa piirilääkärinä, oli 1877 Luoteis-Siperissa ja 1906–1911 Yhdysvalloissa. Hänen erikoisalaansa olivat eksoottiset nivelkärsäiset ja vaaksiaiset. Hän julkaisi lähinnä hyönteistieteestä yli 300 artikkelia. Bergrothin puoliso oli Eva Sucksdorff, perheen pojasta Nils Gösta Bergrothista (s. 1894) tuli hermosairauksiin erikoistunut lääkäri. 
Bergrothin vanhemmat olivat ylitarkastaja Julius Efraim Bergroth ja Charlotta Kristina Barcker, kielitieteilijä Hugo Bergroth oli hänen veljensä.
Hugo Bergroth

Karl Hugo Bergroth (18. toukokuuta 1866 Helsinki – 1. huhtikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja yliopistonlehtori. Hän vaikutti merkittävästi suomenruotsin kielenhuoltoon.
Henkilöhistoria.
Bergrothin vanhemmat olivat kouluylihallituksen ylitarkastaja Julius Efraim Bergroth (1819–1876) ja Charlotta Kristina Barcker. Lääkäri, hyönteistutkija Ernst Evald Bergroth oli hänen veljensä. Hugo Bergroth pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1884 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1888. 
Hugo Bergroth toimi aluksi Helsingin yliopiston kirjaston amanuenssina ja Helsingin kaupunginkirjaston hoitajana. Hän oli Helsingin yliopiston ruotsin kielen lehtorina 1893–1934 ja ylioppilastutkintolautakunnan jäsenenä vuodesta 1894. Hän sai professorin arvonimen 1919 ja hänestä tuli Lundin yliopiston kunniatohtori 1918.
Bergroth oli naimisissa vuodesta 1893 Maria Elisabet (Elsa) Fabritiuksen kanssa. Hänen muistoaan vaalii Hugo Bergroth -seura, joka edistää suomenruotsin kielenhuoltoa ja myöntää vuosittain Svenska kulturfondenin kielenhuoltopalkinnon.
Pikkuvyömittari

Pikkuvyömittari ("Cyclophora quercimontaria") on pienehkö tammimetsissä elävä mittariperhonen. Suomessa se on harvinainen harhailija ja vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisluokituksessa laji luokiteltiin äärimmäisen uhanalaiseksi (CR).
Koko ja ulkonäkö.
Pikkuvyömittarin siipien pohjaväri on vaalean punaruskea, hivenen kellertävänsävyinen, ja siivet ovat ruskeiden suomujen täplittämät. Etu- ja takasiivillä ei ole mainittavaa sävyeroa. Siiven keskivarjo näkyy selkeänä, punaruskeana viiruna häipyen siiven etureunaa kohti ja poikkiviirut muodostuvat rivistä erillisiä pisteitä. Siipien reunassa, siipiripisen tyvellä on ohut tumma juova. Etusiiven kärki ei ole muodoltaan erityisen terävä, etusiiven ulkoreuna on tasaisesti ulospäin kaareva, eikä takasiiven ulkosyrjä muodosta selkeää kulmaa. Siipiväli 24–28 mm.
Pikkuvyömittarin voi sekoittaa helposti tammivyömittariin ("Cyclophora punctaria"), mutta se on kooltaan pienempi ja yleensä sävyltään tummempi.
Levinneisyys ja lentoaika.
Pikkuvyömittarin levinneisyys ulottuu Portugalista Kaukasukselle ja pohjoisessa Skandinavian eteläosiin. Vanhin löytö pikkuvyömittarista Suomessa on vuonna 1946 pyydystetty kokoelmayksilö, joka kuitenkin tunnistettiin tammivyömittarien joukosta eri lajiksi vasta vuonna 1970. Lajia on aikaisemmin tavattu satunnaisesti Ahvenanmaalla, mutta sieltä ei ole havaintoja enää vuoden 1965 jälkeen. Manner-Suomen etelärannikolla sitä on tavattu muutamia kertoja satunnaisena harhailijana.
Etelämpänä Euroopassa pikkuvyömittarit lentävät kahtena sukupolvena huhti-toukokuusta elokuulle. Suomesta ei ole tavattu toisen sukupolven yksilöitä.
Elinympäristö ja elintavat.
Laji elää Keski-Euroopassa lämpimissä ja valoisissa ympäristöissä, joissa kasvaa matalia, nuoria tammia. Perhoset tulevat valolle, mutta varmemmin niitä löytyy etsimällä puissa lepääviä yksilöitä päivisin. Kotelo talvehtii oksaan kiinnittyneenä.
Ravintokasvi.
Toukka on tammilla ("Quercus") elävä monofagi.
Vaahteravyömittari

Vaahteravyömittari ("Cyclophora annularia") on mittariperhoslaji. Suomessa se on erittäin harvinainen.
Koko ja ulkonäkö.
Siipien pohjaväri on aivan vaalean kellertävä. Sekä sisempi että ulompi poikkiviiru ovat voimakkaasti mutkittelevat ja väriltään kahvinruskeat. Keskivarjo muodostaa ulomman poikkiviirun sisäpuolelle leveän, kahvinruskean varjostuman ja rengasmaiset keskitäplät erottuvat selkeästi sekä etu- että takasiivissä. Aaltoviiru erottuu lähellä siipien ulkoreunaa himmeämmän ruskeana juovana ja aivan ulkoreunassa, ripsien tyvellä on hyvin ohut ja katkonainen, tumma viiru. Siipiväli 21–26 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Vaahteravyömittaria tavataan Espanjasta ja Britteinsaarilta Kaukasukselle ja Iraniin. Suomessa vaahteravyömittarin tilanne on hieman epäselvä, sillä vaikka muutamat kymmenet havaitut yksilöt lienevät pääasiassa muualta lentäneitä harhailijoita, lajilla saattaa olla ainakin Uudenmaan ja Etelä-Karjalan alueilla paikalliset populaatiot. Suomesta perhosia on löydetty heinä-elokuussa. Keski-Euroopassa laji lentää kahtena sukupolvena huhtikuusta syyskuuhun.
Elinympäristö ja elintavat.
Laji elää iäkkäissä, valoisissa, vaahteroita kasvavissa metsissä sekä puistoissa. Perhoset oleilevat päivät kasveilla, aloittavat lennon iltahämärässä ja tulevat valolle. Kotelo talvehtii tiiviillä verkolla lehteen kiinnittyneenä tai sammaleen seassa.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasvi on niverävaahtera ("Acer campestris"), joskus myös koivut ("Betula")
Pajuvyömittari

Pajuvyömittari ("Cyclophora pendularia") on vyömittareihin kuuluva kirjava yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Helposti tunnistettava perhonen, jonka etu- ja takasiivet ovat kuvioinniltaan samanlaiset. Siipien pohjaväri on vaalean harmaa, mutta siivet ovat kauttaaltaan tummanruskean kehnän peittämät ja perhosen väritys on levottoman kirjava. Jokaisessa siivessä on valkoinen, tummanruskean renkaan ympäröimä keskipilkku. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat tummanruskeat, voimakkaasti mutkittelevat ja niiden mutkissa on mustat pisteet. Keskivarjo on punertavan ruskea. Siipiväli 22–25 mm.
Pajuvyömittari on tummempi, ja kuvioinniltaan levottomampi kuin hieman samannäköinen koivuvyömittari ("Cyclophora albipunctata").
Levinneisyys ja lentoaika.
Pajuvyömittaria tavataan läntisimmästä Euroopasta ja Välimereltä pohjoisrannikolta Pohjois-Aasian poikki Koreaan ja Kiinaan. Se on kuitenkin koko levinneisyysalueellaan harvinainen ja paikoitellen puuttuu kokonaan. Myös Suomessa laji on kohtalaisen harvinainen ja sitä tavataan nykyisin suunnilleen Pori-Kuopio-linjan eteläpuolella. Perhoset lentävät kahtena sukupolvena toukokuun lopulta elokuun loppuun.
Elinympäristö ja elintavat.
Perhoset viihtyvät kosteilla niityillä, kosteissa metsissä, rannoilla ja pensaikoissa, joilla kasvaa pajuja. Perhosia tavataan tavallisesti vain yksittäin. Ne lentävät yöllä ja tulevat valolle. Kotelo talvehtii.
Ravintokasvi.
Toukka käyttää ravinnokseen eri pajulajeja ("Salix"), mutta erityisesti tuhkapajua ("Salix cinerea").
Nicola Tiggeler

Nicola Tiggeler (s. 1. huhtikuuta 1960 Hannover) on saksalainen näyttelijä, joka on näytellyt Barbara von Heidenbergia saksalaisessa telenovelassa "Lemmen viemää".
Yksityiselämä.
Tiggeler on naimisissa teatteriohjaaja Werner Standburgin kanssa ja heillä on kaksi lasta. Tiggeler asuu Berliinissä, Saksassa.
Koivuvyömittari

Koivuvyömittari ("Cyclophora albipunctata") on kirjava mittariperhonen. Suomessa esiintyvistä vyömittarilajeista se on selvästi yleisin ja ainoa jota tavataan koko maassa.
Koko ja ulkonäkö.
Siipien pohjaväri on vaalean kellanharmaa ja sekä etu- että takasiivissä kuviointi on samanlaista. Sisemmän ja ulomman poikkiviirun kohdalla näkyy vain rivi mustia pisteitä. Keskipilkku on valkoinen ja sitä ympäröi selvä ruskea rengas. Aivan siiven ulkoreunassa, ripsien tyvellä on rivi tummia pisteitä.
Siipiväli 20–25 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Laajalle levinnyt laji, jota tavataan Portugalista ja Irlannista Euroopan ja Pohjois-Aasian poikki Japaniin saakka. Myös Suomessa koivuvyömittari on yleinen ja sitä tavataan koko maassa. Perhoset lentävät kahtena sukupolvena, joista ensimmäinen sukupolvi toukokuun lopulta heinäkuun loppuun ja toinen, yksilömäärältään huomattavasti pienempi, heinäkuun lopusta syyskuun alkupuolelle.
Elinympäristö ja elintavat.
Koivuvyömittaria tavataan avoimissa, koivua kasvavissa metsissä, pensaikkoisilla niityillä, puistoissa ja puutarhoissa. Perhoset aloittavat lentonsa iltahämärässä ja tulevat valolle, joskus myös syötille. Häirittynä perhonen lähtee helposti lentoon myös päivällä. Talvehtii tiiviin kotelokopan sisällä puun runkoon tai oksaan kiinnittyneenä.
Ravintokasvi.
Toukka syö koivuja ("Betula").
Oleksandr Kuzin

Oleksandr Leonidovitš Kuzin (; s. 21. lokakuuta 1974) on ukrainalainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili kestävyysjuoksussa. Hänen seuransa oli Dinamo Donetsk. 
Kuzin osallistui vuonna 1997 maastojuoksun MM-kisoihin, joissa hän oli pitkällä matkalla 142. Hän oli maratonilla kahdeksastoista MM-kilpailuissa 2001 Edmontonissa ajallaan 2.21.26. Kuzin kilpaili maratonmatkalla myös Pekingin olympialaisissa 2008, mutta joutui tuolloin keskeyttämään. Hänen ennätyksensä maratonilla on 2.07.33, jonka hän juoksi Linzissä 2007.
Siimakrotit

Siimakrotit (Gigantactinidae) on krottikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä ja lauhkeista meristä syvistä vesistä.
Lajit ja anatomia.
Siimakrottien heimoon kuuluu kaksi sukua ja 20–22 lajia, muun muassa siimakrotti ("Gigantactis macronema"). Heimon lajien naaraat poikkeavat kooltaan huomattavasti koiraista. Naaraat voivat saavuttaa 40 cm:n pituuden, kun koiraat jäävät korkeintaan 2,2 cm pitkiksi. Siimakrottinaaraiden ruumis on pitkulainen ja selkäevän ruoto on pidentynyt siimamaiseksi ja sen päässä on valoa tuottava elin. Tämän ruodon pituus voi olla jopa nelinkertainen kalan ruumiinpituuteen verrattuna. Aikuisilta kaloilta puuttuu vatsaevät. Siimakrottilajien silmät ovat pienet ja suu sekä hampaat kookkaat. Aikuiset koiraat kiinnittyvät naaraaseen, mutta niistä ei tule naaraiden loisia. Väriltään siimakrotit ovat tumman punaruskeita tai mustia.
Levinneisyys ja elintavat.
Siimakrotteja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Pohjoisimpana niitä on tavattu Grönlannin läheisyydestä. Heimon kalat elävät tyypillisesti 1 000–2 500 metrin syvyydessä yleensä yksittäin. Ne houkuttelevat valoelimellään saaliseläimiä ja mahdollisesti uivat pää alaspäin saalistaessaan.
Jan Barnard

Johannes Hendrikus ”Jan” Barnard (21. lokakuuta 1929 Lichtenburg – 21. lokakuuta 2012) oli eteläafrikkalainen yleisurheilija, joka kilpaili kestävyys- ja maastojuoksussa. 
Barnard sijoittui brittiläisen imperiumin ja kansainyhteisön kisoissa maratonilla kolmanneksi 1954 ja sai hopeaa 1958, mutta joutui keskeyttämään lajissa vuoden 1956 olympialaisissa. Hänen ennätyksensä maratonilla on 2.21.38, jonka hän juoksi 1956. 
Bernard voitti maansa mestaruuden sekä kuuden mailin juoksussa että maratonjuoksussa vuosina 1955, 1956 ja 1958. Maastojuoksussa hän voitti maansa mestaruuden vuosina 1953, 1955, 1956, 1961 ja 1963. Urheilu-uransa jälkeen Bernard toimi valmentajana.
Johan Reinhold Bergstadi

Johan Reinhold Bergstadi, myös Bergstadius (20. syyskuuta 1820 Pälkäne – 13. tammikuuta 1850 Turku) oli suomalainen kielitieteilijä. Pälkäneen Kukkolassa syntyneen Bergstadin vanhemmat olivat auskultantti Johan Reinhold Bergstadius ja Anna Katarina Lindström. Turun triviaalikoulua käynyt Berstadi aloitti opinnot Helsingin yliopistossa 1839. Vuonna 1845 hän matkusti Siperiaan kielitieteilijä M. A. Castrénin apulaisena. Matkan aikana hän käänsi latinaksi Castrénin ostjakin kieliopin ja opiskeli ostjakki-samojedilaisia murteita ja tutki Jenisei-ostjakkien kieltä. Menetettyään terveytensä raskaalla matkalla hän palasi Suomeen 1847 ja julkaisi "Suomettaressa" teoksensa "Matkamuistelmia itämaisilta mailta". Hän oli Porin yläalkeiskoulun vt. toinen kollega 1847–1848, Helsingin teknillisen reaalikoulun saksanopettaja kevätlukukauden 1849 sekä Turun lukion vt. venäjänopettaja syyslukukauden 1849. Bergstadi kuoli 29-vuotiaana tammikuussa 1850.
J. R. Bergstadin veli oli Fredrik Bergstadi.
Aleksandr Amfiteatrov

Aleksandr Valentinovitš Amfiteatrov (, 26. joulukuuta 1862 Kaluga – 26. helmikuuta 1938 Levanto, Italia) oli venäläinen kirjailija.
Aleksandr Amfiteatrov syntyi papin perheeseen. Hän valmistui Moskovan yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1885. Amfiteatrov työskenteli 1880-luvun alusta lähtien Novoje vremjan ja muiden lehtien pakinoitsijana sekä matkusteli eri maissa. Tsaariperhettä käsitelleen satiirisen pakinan takia hänet karkotettiin vuonna 1902 Minusinskiin ja sittemmin Vologdaan.
Vuosina 1904–1916 Amfiteatrov asui ja työskenteli ulkomailla. Hän kirjoitti lukuisia romaaneja, näytelmiä, kuvauksia ja kiistakirjoituksia, jotka tekivät hänestä kuuluisan ja suositun kirjailijan. Hänen teoksiaan ovat muun muassa 1800-luvun lopun sivistyneistöstä kertovat romaanit "Vosmidesjatniki" (”Kahdeksankymmentälukulaiset”, 1907–1908) ja "Devjatidesjatniki" (”Yhdeksänkymmentälukulaiset”, 1910), naiskysymystä käsittelevä "Viktoria Pavlovna" sekä vuonna 1900 aloitettu laaja historiallinen romaani "Zver iz bezdny" (”Rotkon peto”). Jälkikäteen arvioituna Amfiteatrovin realistista kuvaustapaa on pidetty pinnallisena ja triviaalina.
Amfiteatrov palasi Pietariin vuonna 1916, mutta joutui pian karkotetuksi Irkutskiin, josta hän pääsi takaisin helmikuun vallankumouksen jälkeen. Lokakuun vallankumoukseen kirjailija suhtautui jyrkän kielteisesti. Vuonna 1921 hän pakeni perheensä kanssa Suomeen ja jatkoi kirjailijan työtään Italiassa.
Jurongsaari

Jurongsaari on Singaporen pääsaaren jälkeen suurin saari. Se on rakennettu täyttömaasta kymmenen pienemmän saaren ja luodon päälle. Sen pinta-ala on noin 3 000 hehtaaria.
Saari valmistui vuonna 2009 lähes kymmenen vuoden kiivaan rakentamisen jälkeen. Alkuperäisten suunnitelmien mukaan sen piti olla valmis vasta 2030. Saarella toimii 95 kemian ja energia-alan yritystä, jotka ovat investoineet rajusti sen rakentamiseen.
Saarella toimii myös kemian alan tuotteisiin erikoistunut logistiikkakeskus, koulutuskeskus ja oma paloasema, joka on varustettu erityisesti kemikaalionnettomuuksien varalta.
Rose of England

Rose of England () on englantilainen isänmaallinen laulu, jonka on tehnyt walesilainen säveltäjä Ivor Novello vuonna 1937. Kappaleen on levyttänyt muun muassa Vera Lynn. Kukka, johon sanoitus viittaa on yksi Englannin heraldisista symboleista nimeltä Tudor-ruusu. 
Näyttelijä Patricia Routledge lauloi kappaleen eräässä "Pokka pitää" -sarjan jaksossa.
Grown in one land alone
Where proud winds have blown
There’s not a flower born of the shower
Braver than England’s own
Though gales of winter blow
Piercing hail and snow
Shining she stays bright as in days of yore
Old England’s pride still blossoms
Fresh on England’s shore
Rose of England thou shall fade not here
Proud and bright from growing year to year
Red shall thy petals be as rich wine untold
Shared by thy warriors who served thee of old
Rose of England breathing England’s air
Flower of chivalry beyond compare
While hand and heart endure to cherish thy prime
Thou shalt blossom to the end of time
Rose of England breathing England’s air
Flower of liberty beyond compare
While hand and heart endure to cherish thy prime
Thou shalt blossom to the end of time
Kerttu Bernhard

Kerttu Regina Veronica Bernhard (29. joulukuuta 1902 Kalvola – 26. maaliskuuta 1944 Vihti) oli suomalainen pianisti. Häntä pidettiin aikansa merkittävimpiin kuuluvana esittävän säveltaiteen edustajana. Hän oli arvostettu pianopedagogi, Sibelius-Akatemian pääopettajia 1937–1944. Vuodesta 1931 hänen puolisonsa oli viulutaiteilija Arno Granroth.
Käytyään tyttökoulun Bernhard opiskeli pianonsoittoa Helsingin musiikkiopistossa Ilmari Hannikaisen johdolla vuosina 1918–1922. Hän opiskeli Leipzigissa professori Robert Teichmüllerin ja Berliinissä Edwin Fischerin oppilaana 1922–1924, Pariisissa Jean Batallan ja Nadia Boulangerin oppilaana useina vuosina. Hän piti ensikonserttinsa vuonna 1921 Jyväskylässä ja esiintyi tämän jälkeen kotimaan lisäksi muun muassa Berliinissä, Pariisissa ja Tukholmassa. Bernhardin nousussa ollut ura katkesi äkilliseen kuolemaan. 
Hänen vanhempansa olivat tilanomistaja Constant Bernhard ja Suoma Dagmar Wuolijoki.
Hakob Hakobjan

Hakob Hakobjan Mnatsakani (, ; 29. toukokuuta 1866 Jelizavetpol, nykyinen Gəncə – 13. marraskuuta 1937 Tbilisi) oli armenialainen runoilija. Neuvostoaikana häntä pidettiin Armenian proletaarirunouden perustanlaskijana.
Hakob Hakobjan syntyi käsityöläisperheeseen. Hän opiskeli paikallisessa lukiossa ja työskenteli eri ammateissa Tbilisissä ja Bakussa. Hän osallistui Taka-Kaukasian vallankumousliikkeeseen ja liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1904.
Hakobjanin ensimmäinen runokirja ilmestyi vuonna 1899. Hän kirjoitti vallankumousrunoutta ja käänsi armeniaksi Kansainvälisen. Runoilijan maailmankuvan muodostumiseen vaikutti hänen ystävänsä Stepan Šaumjan.
Bolševikkien vallattua Georgian Hakobjan nimitettiin Georgian pankkikomissaariksi ja valittiin Taka-Kaukasian federaation toimeenpanevan keskuskomitean jäseneksi. Runoilijan pääaiheiksi muodostuivat sosialistinen rakennustyö ja neuvostokansojen ystävyys. Hakobjanin tunnetuimpia teoksia ovat runoelmat "Havasarutjun" (”Tasa-arvo”, 1917), "Avstvatsnery hosetsin" (”Jumalat alkoivat puhua”, 1922), "Šir-Kanal" (1924) ja "Volhovstroi" (1925). Vuonna 1923 hänelle myönnettiin Armenian ja Georgian kansanrunoilijan arvonimi.
Operaatio Albion

Operaatio Albion () oli ensimmäisessä maailmansodassa Saksan keisarikunnan suorittama laivasto- ja maahyökkäys, jossa valloitettiin ja miehitettiin Venäjän keisarikunnan hallitsemat Viron autonomisen kuvernementin saaret Saarenmaa, Hiidenmaa ja Muhu syys–lokakuussa 1917.
Operaatio alkoi miinanraivauksella ja rannikkotykistön kukistamisella 17. syyskuuta 1917. Varsinaiset hyökkäystoimet alkoivat maihinnousulla 11. lokakuuta Saarenmaan Tagalahteen, ja saari oli valloitettu 16. päivänä lokakuuta. Venäjän armeija evakuoitiin Muhusta 18. päivänä lokakuuta.
Kahden epäonnistuneen yrityksen jälkeen saksalaiset rantautuivat Hiidenmaalle 19. päivänä lokakuuta ja ottivat saaren hallintaansa seuraavana päivänä. Venäjän Itämeren laivasto kärsi huomattavia tappioita Muhunsalmen taistelussa.
Saksalaiset ottivat 20 000 vankia ja saivat saaliikseen sata tykkiä.
Sodan alussa saarten sotilaallinen merkitys oli ollut vähäinen, mutta Venäjän vallankumouksen jälkeen Saksan sodanjohto arveli, että saarten valloitus horjuttaisi Venäjän puolustusta ja saattaisi Pietarin alttiiksi hyökkäykselle.
Operaatio Albion oli Saksan suurin ja menestyksekkäin maihinnousuoperaatio ensimmäisessä maailmansodassa.
Bernhard (sukunimi)

Bernhard on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Léo Baptistão

Leonardo Carrilho Baptistão (s. 26. elokuuta 1992 Santos, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Espanyolia. Baptistão on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Léo Baptistão pelasi kaudella 2011–2012 espanjalaisseura Rayo Vallecanon reservijoukkueessa Rayo Vallecano B:ssä. Pelaamissaan 17:ssä Segunda División B:n ottelussa hän teki neljä maalia.
Léo Baptistão pelasi ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa 25. elokuuta 2012 Real Betisiä vastaan. Samassa ottelussa hän teki myös ensimmäisen maalinsa, joka vei Rayo Vallecanon 2–1-johtoon ja jäi ottelun voittomaaliksi. Léo Baptistão teki 21. lokakuuta 2012 kaksi maalia Espanyolin verkkoon. Léo solmi kesäkuussa 2013 viisivuotisen sopimuksen Atléticon kanssa.
Hatšatur Abovjan

Hatšatur Abovjan (, 1805 Kanakerin kylä Jerevanin lähellä – 1848) oli armenialainen kirjailija ja kansanvalistaja.
Hatšatur Abovjan syntyi köyhtyneeseen aatelisperheeseen. Hän opiskeli Etšmiadzinin luostarissa, Nersesjan seminaarissa Tbilisissä vuosina 1824–1826 sekä Tarton yliopistossa vuosina 1830–1836. Vuonna 1837 Abovjanista tuli Tbilisin kihlakuntakoulun valvoja ja vuonna 1843 hän siirtyi vastaavaan tehtävään Jerevaniin. Abovjanin kuolema on edelleen mysteeri: hän poistui kotoaan 14. huhtikuuta 1848 ja katosi jäljettömiin.
Abovjanin tuotannolla oli suuri merkitys armenialaisen kirjallisuuden kehitykselle. Hän kirjoitti romaaneja, kertomuksia, näytelmiä, runoja sekä tieto- ja lastenkirjallisuutta. Muinaisarmenialaisen kirjakielen "grabarin" asemasta hän käytti teoksissaan elävää kansankieltä muodostaen perustan nykyarmenian kirjakielelle. Abovjanin merkittävin teos on romaani "Verk Hajastan" (”Armenian haavat”, 1841), joka kuvaa armenialaisten vapaustaistelua Venäjän ja Iranin välisen sodan aikana vuosina 1826–1828. Kirjallisen työnsä ohella Abovjan kamppaili nykyaikaisen maallisen koulutusjärjestelmän puolesta papiston ylläpitämiä kirkkokouluja vastaan.
Bertel Bertel-Nordström

Bertel Gustaf Adolf Engelbert Bertel-Nordström (19. huhtikuuta 1884 Helsinki – 22. elokuuta 1967 Tukholma, Ruotsi) oli suomalais-ruotsalainen kuvataiteilija.
Bertel-Nordström opiskeli ensin Helsingissä Taideteollisuuskeskuskoulussa ja muutti Ruotsiin 1914. Siellä hän opiskeli Tukholmassa, sitten Kööpenhaminassa ja Pariisissa. Hän on toiminut graafikkona ja piirtäjänä suomalaisissa ja ruotsalaisissa lehdissä, mutta hän on myös maalannut ekspressionistisia maisemamaalauksia. Maisemien ohella hän on maalannut sirkusaiheita, joissa yleissävy on romanttisen tunnelmallinen.
Bertel-Nordströmin teoksia on Moderna museetissa, Göteborgin taidemuseossa, Norrköpingissä ja Helsingissä.