tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
IPad (kolmas sukupolvi)

Kolmannen sukupolven iPad on Applen valmistama taulutietokone, joka on iPad-tuoteryhmän kolmas laite. Laite julkistettiin 7. maaliskuuta 2012 lehdistötilaisuudessa San Franciscossa. Applen mukaan laite on edeltäjiensä tapaan suunniteltu käytettäväksi erilaisten medioiden seuraamiseen, sähköpostin lukemiseen sekä ilmaisien ja maksullisien pelien pelaamiseen.
Kolmannen sukupolven iPadissa on nopeampi prosessori ja tarkempi Retina-näyttö verrattuna aiempiin sukupolviin.
Laitteisto.
Laitteessa on Apple A5X -tuplaydinsuoritin, jossa on myös neliytiminen grafiikkasuoritin. Yhtenä uudistuksista laitteen edeltäjään, iPad 2:een, on tarkempi näyttö 2 048 × 1 536 pikselin resoluutiolla.
Kolmannen sukupolven iPadissa on takana viiden megapikselin kamera, jolla voidaan kuvata 1080p-videokuvaa 30 kuvalla sekunnissa, ja edessä VGA-laadulla kuvaava kamera. Laitteen 4G-versiossa on perinteisten 3G-piirien lisäksi myös LTE-piiri.
Sri Lankan vaakuna

Sri Lankan vaakuna on Sri Lankan tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1972.
Vaakunan miekkaa kädessään pitävä leijona, joka on myös valtion lipussa, on vanha, jo 500-luvulta eaa. peräisin oleva vertauskuva. Leijonan ympärillä on buddhalaisuuteen liittyvä lootuksen kukka. Riisikulho alhaalla kuvaa hyvinvointia ja sen ympärillä olevat Aurinko ja Kuu symboloivat toivetta valtion pitkästä tulevaisuudesta. Pyörä on buddhalaisuuden symboli.
Vaakuna on myös Sri Lankan presidentin lipussa.
Baltic Cup

Baltic Cup (, , ) on vuodesta 1928 lähtien järjestetty Baltian maiden välinen jalkapalloturnaus.
Vuosina 1940-1976 maiden ollessa osa Neuvostoliittoa, turnaus järjestettiin epävirallisena Viron, Latvian ja Liettuan neuvostotasavaltojen välillä. Myös Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta oli mukana joinakin vuosina. Turnausta ei järjestetty vuosina 1977-1990. Baltian maiden itsenäistyttyä 1991 turnaus pidettiin aluksi vuosittain, mutta nykyään se pyritään järjestämään joka toinen vuosi. 
Suomi oli mukana Baltic Cupissa ensimmäistä kertaa vuonna 2012 ja osallistui myös vuoden 2014 turnaukseen.
David Blair

David Blair (11. marraskuuta 1874 – 10. tammikuuta 1955) oli "Titanicin" alkuperäinen aliperämies. Hän toimi aliperämiehenä laivan koeajojen ajan, mutta ennen laivan lähtöä neitsytmatkalle White Star Line -varustamossa tehtiin päätös, että "Olympicin" aliperämies siirtyisi "Titanicille". Lähtiessään laivasta 9. huhtikuuta Blair vei mukanaan tähystämön puhelimen avaimen, minkä lisäksi hän ilmeisesti piilotti tähystäjän kiikarit hyttiinsä. Tähystäjä Frederick Fleet todisti myöhemmin, ettei miehistö ollut onnistunut löytämään niitä. Vuonna 1914 Blair ja Charles Lightoller toimivat samalla laivalla, "Oceanicillä", kun se tarttui matalikkoon. Navigoijana toiminut Blair joutui puolustamaan itseään sotaoikeudessa.
August Wester

August ("Gus") Wester nuorempi (12. helmikuuta 1882 Newark, New Jersey – 1960) oli yhdysvaltalainen painija. Hän edusti National Turnvereinia (Newark).
Wester pääsi hopeasijalle AAU-mestaruuskilpailussa vuonna 1902 häviten George Mehnertille. Vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa hän sai hopeamitalin 56,7 kg -luokassa. Hänet voitti Isidor Niflot.
Charles Clapper

Charles Ellis Clapper (20. joulukuuta 1875 Memphis, Tennessee – 14. syyskuuta 1937 Chicago, Illinois) oli yhdysvaltalainen painija. Hän kilpaili vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa ja sai siellä pronssimitalin. Hänestä tuli vuonna 1906 AAU-mestari.
Clapper edusti Chicago Central YMCA:a.
Oscar Grégoire

Oscar Grégoire nuorempi (27. maaliskuuta 1877 Moskova – 1947) oli belgialainen vesipalloilija ja uimari.
Grégoire kuului hopeaa vesipallossa saaneeseen joukkueeseen kesäolympialaisissa vuosina 1900 ja 1908. Vuonna 1912 hän kuului pronssia saaneeseen joukkueeseen. Hän kilpaili vuosien 1908 ja 1912 kesäolympialaisissa lisäksi sadan metrin selkäuinnissa.
Alec Connell

Alec Connell (8. helmikuuta 1902 – 10. toukokuuta 1958) oli kanadalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelasi ammattilaisena seuroinaan Ottawa Senators, Detroit Falcons, New York Americans ja Montreal Maroons National Hockey Leaguessa. Hänen lempinimensä oli "The Ottawa Fireman" ("Ottawan palomies").
Hänen ottelukohtainen päästettyjen maalien keskiarvonsa 1,91 jäi lyömättömäksi, kun vertailukohtana pidetään hänen oman aikansa maalivahteja.
Hän ehti kuulla valinnastaan Hockey Hall of Fameen, mutta kuoli pitkälliseen sairauteen ennen virallista jäseneksi vahvistamista.
Karim Bellarabi

Karim Bellarabi (s. 8. huhtikuuta 1990 Berliini, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä tai laitalinkki. Hän edustaa saksalaista Bayer Leverkusenia. 
Bellarabi on edustanut Leverkusenia vuodesta 2011 lähtien. Aikaisemmin hän on edustanut junioreissa Huchtingia, Werder Bremeniä ja Oberneulandia sekä miesten tasolla Oberneulandia ja Eintracht Braunschweigia. Hän on pelannut Leverkusenissa 191 bundesliigaottelua, joissa hän on tehnyt 31 maalia ja antanut 44 maalisyöttöä. Mestarien liigan 23 ottelussa hän on tehnyt kaksi ja syöttänyt kuusi maalia. Eurooppa-liigan 16 ottelussa hän on viimeistellyt yhdeksän maalia ja syöttänyt kaksi. Kaudella 2013–2014 hän pelasi lainasopimuksella Eintracht Braunschweigissa 26 bundesliigaottelua, joissa hän teki kolme ja syötti neljä maalia.
Bellarabi on edustanut Saksan alle 20- ja 21-vuotiaiden maajoukkuetta sekä pelannut 11 ottelua Saksan miesten maajoukkueessa, viimeksi elokuussa 2016 Suomea vastaan. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi EM-karsinnassa Puolaa vastaan lokakuussa 2014. Toistaiseksi ainoan maaottelumaalinsa hän teki EM-karsintaottelussa Gibraltaria vastaan kesäkuussa 2015. Kaikkiaan hän on pelannut seitsemän EM-karsintaottelua.
Manuel Friedrich

Manuel Friedrich (s. 13. syyskuuta 1979 Bad Kreuznach, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija. Hän edusti Saksan Bundesliigassa pisimpään Mainz 05:tä ja Bayer 04 Leverkusenia sekä lisäksi Werder Bremeniä ja Borussia Dortmundia. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura.
Heinäkuussa 2007 Friedrich siirtyi kasvattajaseurastaan Mainzista Bayer Leverkuseniin. Hän kuului heti saapumisestaan alkaen joukkueen puolustuspään luottopelaajiin. Hän teki ensimmäisten kolmen kauden aikana Leverkusenissa yhteensä kymmenen maalia.
Kaudella 2010–2011 Friedrich kärsi loukkaantumisesta ja pelasi täten vain 19 ottelussa. Seuraavalla kaudella hän pelasi 24 bundesliigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän puski Mestarien liigan ottelussa 23. marraskuuta 2011 Chelseaa vastaan lisäajalla ottelun 2–1-voittomaalin. Kaudella 2012–2013 Friedrich pelasi Bundesliigassa 11 ottelua, joista vain neljässä täydet minuutit. Eurooppa-liigassa hän pelasi viisi ottelua ja teki maalin Rapid Wieniä vastaan.
Kaudella 2013–2014 Friedrich siirtyi vapaana-pelaajana Borussia Dortmundiin. Hän lopetti uransa syksyllä 2014 intialaisseura Mumbai Cityssä.
Maajoukkueura.
Friedrich teki ensiesiintymisensä Saksan maajoukkueessa 16. elokuuta 2006 ottelussa Ruotsia vastaan. Ensimmäisen ja ainoaksi jääneen maalinsa maajoukkueessa hän teki 6. syyskuuta 2006 lukemiin 0–13 päättyneessä vierasottelussa San Marinoa vastaan. Hän pelasi vuoden 2006 aikana kuusi maaottelua, vuonna 2007 kaksi sekä helmikuussa 2008 viimeisensä vieraskentällä Itävaltaa vastaan.
Jättikaktus

Jättikaktus eli saguarokaktus ("Carnegiea gigantea") on puun kokoinen kaktuslaji, joka elää luonnonvaraisena Sonoran autiomaassa Yhdysvaltojen ja Meksikon rajalla. Se on sukunsa ainoa laji.
Ulkonäkö ja koko.
Jättikaktus kasvaa 13 metriä korkeaksi ja painaa useita tonneja. Suurin osa sen massasta on vettä. Pinta on vahamainen ja siinä on harjanteita, joista kasvaa 5 cm pitkiä piikkejä. Jättikaktuksen kukat ovat kermanvalkoiset ja noin 7 cm leveät.
Levinneisyys.
Jättikaktusta tavataan Sonoran autiomaassa, joka ulottuu Yhdysvaltojen Kaliforniaan ja Arizonaan sekä Meksikon luoteisosaan.
Nektários Alexándrou

Nektários Alexándrou (, s. 19. joulukuuta 1983 Nikosia, Kypros) on kyproslainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laituri tai laitapuolustaja. Hän edustaa kyproslaista APOEL:ia.
Alexándrou on APOEL:in oma kasvatti, joka on edustanut seuraa lähes koko uransa ajan. Vuosina 2006–2008 hän edusti kreikkalaista Larissaa. Alexándrou on edustanut Kyproksen A-maajoukkuetta.
Eurocup Mégane Trophy

Eurocup Mégane Trophy oli Euroopassa ajettava autourheilusarja, jonka järjesti Renault Mégane Renault Sport. Sarja perustettiin vuonna 1976. Vuodet 2005-2013 sarja oli osa World Series by Renault-sarjaa. Sarjassa ajettiin Renaultin valmistamilla urheiluautoilla ja moottoreilla. Sarjassa jaettiin pisteitä kymmenelle parhaalle järjestyksessä 15, 12, 10, 8, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1. Lisäksi vuoteen 2010 saakka paalupaikasta sai lisäpisteen. 
Sarjan mestaruuden voittivat Jan Heylen, Jaap van Lagen, Pedro Petiz, Michaël Rossi, Mike Verschuur, Nick Catsburg, Stefano Comini, Albert Costa ja Mirko Bortolotti. Eniten vanhan sarjan mestaruuksia on Massimo Sigalalla, joka voitti sarjan mestaruuden viidesti peräkkäin vuosina 1986-90. Lisäksi Luca Rangoni voitti sarjan mestaruuden neljästi vuosina 2000–2003. Vuosi 2013 jäi sarjan viimeiseksi kaudeksi ja korvattiin vuonna 2015 uudella Renault Sport Trophy -sarjalla.
Iiris (suomalainen lehti)

Iiris oli Sanoma Magazinesin vuosina 2012–2013 julkaisema suomalainen yleisaikakauslehti, joka oli suunnattu keski-ikäisille. Sen päätoimittaja oli Kodin kuvalehden entinen päätoimittaja Leena Karo.
Iiris oli jatkoa Sara-naistenlehdelle. Saran viimeinen numero ilmestyi helmikuussa 2012, ja maaliskuussa Sanoma Magazines aloitti uuden myös miehiä houkuttelemaan pyrkineen lehden nimeltä Iiris. Sarasta Iiriksen palvelukseen siirtyivät tuolloin toimitussihteeri, toimittaja ja graafikko. Lokakuussa 2013 Iiris lakkautettiin.
Huotrakalat

Huotrakalat (Trichiuridae) on makrillikaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä valtameristä.
Taksonomia.
Varhaisimmat huotrakalojen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Huotrakalojen heimoon kuuluu 10 sukua ja 45 lajia. Heimo jaetaan, kolmeen alaheimoon, jotka ovat Aphanopodinae, Lepidopodinae ja Trichiurinae. Eniten lajeja kuuluu Aphanopodinae-alaheimoon. Huotrakaloihin kuuluvia lajeja ovat muun muassa mustahuotrakala ("Aphanopus carbo"), hopeahuotrakala ("Lepidopus caudatus") ja huotrakala ("Trichiurus lepturus").
Anatomia.
Huotrakalalajit ovat suurikokoisia kaloja ja voivat saavuttaa 1–2 metrin pituuden. Kaikille lajeille on tyypillistä, että ruumis on pitkulainen ja nauhamainen. Selkäevä on hyvin pitkä ja ulottuu koko ruumiin pituudelle. Eri alaheimojen lajit eroavat toisistaan vatsa- ja pyrstöeviensä perusteella. Aphanopodinae-alaheimoon kuuluvilla kaloilla pyrstöevä on pieni ja haarautunut ja vatsaevä muodostuu yhdestä piikistä, Lepidopodinae-alaheimon lajeilla pyrstöevä voi joko olla tai puuttua ja vatsaevät ovat alkeelliset, Trichiurinae-alaheimon lajeilla ei ole pyrstö- eikä vatsaeviä, mutta selkäevä on pidentynyt kalan peräpäästä siimamaiseksi. Huotrakalojen hampaat ovat kookkaat ja torahammasmaiset. Huotrakalalajit ovat suomuttomia ja väritykseltään tyypillisesti hopeanharmaita.
Levinneisyys.
Huotrakalalajeija tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Ne elävät lämpimissä vesissä aivan merenpinnan läheisyydestä aina 1 600 metrin syvyyteen asti. Lajit ovat petokaloja, joiden ravinto koostuu kaloista, kalmareista ja äyriäisitä. Monet heimon lajeista ovat hyviä ruokakaloja ja niitä myös kalastetaan kaupallisesti ja myydään tyypillisesti tuoreena, pakastettuna tai suolattuna.
Hopealehmus

Hopealehmus ("Tilia tomentosa") on lehmusten sukuun kuuluva puulaji, joka kasvaa luontaisena Kaakkois-Euroopassa, ainakin Etelä-Unkarissa ja Pohjois-Balkanilla.
Hopealehmuksen tieteellinen lajinimi "tomentosa" (huopainen) viittaa lajin lehtien alapinnan ja nuorten haarojen tiheään tähtikarvoitukseen. Tämä on lajin tuntomerkki, sillä lehdet näyttävät alta hopeisilta. Hopealehmus on nopeakasvuinen puu, jonka latvus on säännöllisen muotoinen. Sitä on Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa istutettu runsaasti puistopuuksi. Laji menestyy Suomessa hyvin aivan etelässä.
Euroopankeltis

Euroopankeltis ("Celtis australis") on hamppukasvien (aiemmin jalavakasvien) heimoon sijoitettu puu, joka kasvaa luontaisena Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Lounais-Aasiassa. Sitä tavataan pääasiassa Välimeren tuntumassa Portugalista ja Marokosta itään. Istutettuna puuta tavataan myös Keski- ja Länsi-Euroopassa.
Ulkonäkö ja koko.
Euroopankeltiksen runko kasvaa vankaksi ja on sileäkaarnainen, hopeanharmaa. Puu kasvaa korkeimmillaan 20-metriseksi. Laji muistuttaa jonkin verran Pohjois-Amerikassa esiintyvää keltislajia amerikankeltistä ("Celtis occidentalis"), jonka kaarna on kuitenkin selvästi kyhmyinen. Euroopankeltiksen soikeiden sahalaitaisten lehtien kärki on pitkä ja kapea. Lehtien yläpinta on karhea kovatyvisten karvojen vuoksi. Puun hedelmä on mehevä ja marjaa muistuttava.
Euroopankeltiksen hedelmät ovat rypäleenkaltaisia ja kypsinä väriltään ruskeanmustia. Ne ovat syömäkelpoisia ihmiselle, mutta hyvin vähän käytettyjä. Siemenistä on silti mainintoja jo muinaisissa egyptiläisten ruokaohjeissa.
Valokuituprojektori

Valokuituvalaistuksessa projektori valaisee valokuitukaapeleita, joidenka päästä valo loistaa. Projektori muuntajineen on ainoa sähköinen osa valaistusta. Projektoreita on eri vahvuisilla polttimoilla, tuikekiekoilla, värikiekoilla ja suuremmissa projektoreissa on tuuletin. Projektoreissa on useita eri efektejä, joita voi vaihdella vaikka tilanteen mukaan. Projektoreita on yhden watin Led-valonlähteestä aina suurempiin halogeeni- tai monimetallilamppuihin 150 wattiin asti. Projektoreissa käytetään myös usein kauko-ohjausta jos valaistus on muutettavissa. 
Valokuidut ovat kaapeleita. Paksummasta kuidusta tulee enemmän valoa, kuin ohkaisesta kuidusta. Valokuidun sisässä valo lähtee kuidun toisesta päästä ja ”kimpoilee” kuidun sisässä eteenpäin tullen lopulta ulos. Kuituja on eri käyttötarkoituksiin esim. tietoliikenne yhteyksissä käytetään todella laadukkaita kuituja, mutta valaistuksessa ei tarvita yhtä laadukkaita kuituja, koska valaistuskuidussa on saatava vain valaistus toiseen päähän. Useimmin valokuituja käytetään valon siirtämiseen kuidun päähän, mutta mahdollisuutena on myös sivusta säteilevät kuidut.
U-96 (1940)

U-96 oli Saksan laivaston tyypin VIIC sukellusvene toisessa maailmansodassa, jossa se teki kaikkiaan 11 partiomatkaa upottaen 27 ja vaurioittaen 4 alusta sekä tuhoten yhden aluksen. Alus upposi Yhdysvaltain lentokoneiden pommittaessa Wilhelmshavenia 30. maaliskuuta 1945.
Valmistus.
Alus tilattiin 30. toukokuuta 1938 Friedrich Krupp Germaniawerft AG:lta Kielistä, missä köli laskettiin 16. syyskuuta 1939. Se laskettiin vesille 1. elokuuta 1940 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna 14. syyskuuta ensimmäisenä komentajanaan Heinrich Lehmann-Willenbrock.
Lothar-Günther Buchheim.
Kirjailija Lothar-Günther Buchheim osallistui aluksella yhteen partiomatkaan, josta hän kirjoitti pääosin fiktiivisen romaanin "Das Boot", novellin "Die Eichenlaufahrt" sekä koosti kuvakronikat "U-Bootkrieg", "U-Bootfahrer" ja "Zu Tode Gesiegt". Romaanista on tehty samanniminen elokuva.
Albin Ahonen

Antti Albin Ahonen (26. heinäkuuta 1900 Helsinki – 11. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja tietokirjallisuuden sekä radiokuunnelmien suomentaja.
Elämäkerta.
Ahosen vanhemmat olivat kauppiaspariskunta Antti ja Brita Johanna Ahonen. Hän oli suvun kaavilaisesta kantaisästä lukien seitsemäs perättäisessä sukupolvessa syntynyt Antti Ahonen; puhuttelunimeksi vakiintui kuitenkin Albin.
Ahonen suoritti Helsingin suomalaisen lyseon kahdeksanvuotisen oppimäärän seitsemässä vuodessa ja sai ylioppilaslakin 17-vuotiaana. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa historiaa, kirjallisuushistoriaa, kansantaloutta, filosofiaa ja lakia. Lakiopintojensa pohjalta Ahonen toimi puoli vuotta Kaavilla vastaavana nimismiehenä.
Vuonna 1922 Ahonen oli "Helsingin Sanomien" palveluksessa ja sen jälkeen kaksi vuotta "Maaseudun Sanomissa" Tampereella toimien myös Tampereen yhteiskoulun historian opettajana; sitten puoli vuotta "Ylioppilaslehden" toimitussihteerinä jääden lopulta vapaaksi lehtimieheksi, jolloin teki myös suomennostöitä skandinaavisista kielistä, saksasta, ranskasta, venäjästä ja englannista.
1920-luvun Tulenkantajat-ryhmässä tutuksi tuli muun muassa Uuno Kailas, jonka kanssa Ahonen kirjoitti yhteisellä salanimellä Juhani Herttua mystisluonteisia novelleja. Miehet kaavailivat jopa oman kirjankustantamon perustamista.
Albin Ahonen avioitui vaimonsa Martan kanssa 2. toukokuuta 1937. Ainoa jälkeläinen on 13. lokakuuta 1939 syntynyt Antti Seppo: elokuvaaja, freelancetoimittaja ja -valokuvaaja.
Aiemmat kielentarkastustyöt veivät miehen Werner Söderström Oy:n kustannusvirkailijaksi. Siellä hänen ensimmäisiä töitään oli vuonna 1938 ilmestynyt WSOY:n 60-vuotisjuhlajulkaisu "Juhani Ahosta Saima Harmajaan". Hän toimitti Martti Haavion ja V.I. Mikkosen kanssa myös toisen merkittävän elämäkertateoksen "Aleksis Kivestä Saima Harmajaan".
Sivutyönään Ahonen toimi "Rautatieläinen"-lehden toimitussihteerinä ja vuoden 1945 alusta julkaisun päätoimittajana. Hän päätoimitti myös "Rautatie"-nimistä julkaisua noin kymmenen vuoden ajan.
Ahonen toimi uransa loppupuolella jälleen vapaana lehtimiehenä tehden pitkään töitä myös Yleisradiolle sekä kirjoittaen että suomentaen kuunnelmia radioteatterille. Tunnetuimpia olivat jännitysjatkokuunnelmat "Paul Temple" ja "Hyvää iltaa, nimeni on Cox" -sarjat.
Ahonen kuoli 11. elokuuta 1964. Ahosta muistettiin lehtimiesten keskuudessa persoonana, joka hallitsi paitsi suorasanaisen tekstin myös runomuotoisen kirjoittamisen.
Ahosen kirjallinen tuotanto kattoi vuosikymmeniä. Hän käytti myös nimimerkkejä ja salanimiä. Tiedossa ovat: A.A., A.A-n, A.A-N, Alppi, Alpiinus, Antti Antinpoika, Joukamo, Jupiteri, Kirja Kasperi, Kirja Niku, Konsta Kriivari, Mr. Ernst, Norppa ("Helsingin Sanomissa" 1922), K ja K, Pakana (yhdessä Yrjö Kivimiehen kanssa), Pietro, Pinoccio, Piinus, Antti Sorjo, Spectator, Suutari Topias, Tauno Totinen, Topi Totinen, Varavääpeli, Pekka Puskuri, Antti Vehkaoja.(lähde: Kansalliskirjasto, Maija Hirvonen: "Salanimet ja nimimerkit")
Antti-perintönimen on saanut jo kaksi uutta sukupolvea, vuosina 1965 ja 2000 syntyneet jälkeläiset.
Gretchen Rau

Gretchen Rau (6. heinäkuuta 1939 New Orleans, Louisiana – 29. maaliskuuta 2006 Northport, New York) oli yhdysvaltalainen lavastaja.
Rau muutti New Yorkiin vuonna 1966 ja työskenteli ensin näyttämömestarina. Myöhemmin hän siirtyi elokuvien pariin ja toimi näyttämöosastolla elokuvissa "Atlantic City" ja "Suuri gangsterisota". Tämän jälkeen hän toimi lavastajana elokuvissa "Ja keskellä virtaa joki", "Moni kakku päältä kaunis", "Kukaan ei ole täydellinen," "Noitavaino," "Enkelten kaupunki," "Hevoskuiskaaja" ja "Steve Zissoun vedenalainen maailma". Rau voitti parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon elokuvasta "Geishan muistelmat" vuonna 2006, mutta sairautensa vuoksi ei pystynyt osallistumaan gaalaan. Rau kuoli aivokasvaimeen kotonaan Northportissa. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi "The Good Shepherd", josta hän oli ehdolla parhaan lavastuksen Oscar-palkintoon vuonna 2007.
African Care

African Care ry on vuonna 2001 perustettu kansalaisjärjestö, joka pyrkii vahvistamaan erityisesti naisten asemaa ja toimintamahdollisuuksia Suomessa sekä kehitysmaissa. Yhdistyksen perustajajäseninä oli ryhmä pääkaupunkiseudulla asuvia sosiaali- ja terveysalan koulutettuja afrikkalaisnaisia. 
Järjestön puheenjohtajana toimii Batulo Essak.
Suomen toiminta.
Kotimaan toiminnalla African Care pyrkii vahvistamaan maahanmuuttajanaisten asemaa yhteiskunnassa. Toiminta on keskittynyt etenkin maahanmuuttajanaisten ja -perheiden terveyden ja hyvinvoinnin edistämiseen. 
Kehitysyhteistyö.
African Care koordinoi ulkoministeriön hanketuella kehitysyhteistyöhankkeita Somaliassa yhteistyössä paikallisten järjestöjen kanssa. Hankkeilla on vahvistettu mm. naisten asemaa ja koulutus- ja työllistymismahdollisuuksia, parannettu seksuaali- ja lisääntymisterveyttä, koulutettu monipuolista terveydenhuoltohenkilöstöä ja tuotettu maksuttomia terveyspalveluita alueen asukkaille.
Street King

Street King on Traen kuudes albumi, joka ilmestyi 12. heinäkuuta 2011. Levystä on ilmestynyt myös Screwed &amp; Chopped -versio.
Maurizio Carnino

Maurizio Carnino (s. 7. maaliskuuta 1975 Torino) on italialainen kaukalopikaluistelija. Hän voitti kultamitalin 5 000 metrin viestissä vuoden 1994 talviolympialaisissa Lillehammerissa ja sai siitä lisäksi hopeamitalin vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä.
Talviolympialaisissa 1998 Naganossa Carnino sijoittui kaukalopikaluistelijana 5 000 metrin viestissä neljänneksi ja 500 metrillä viidenneksitoista.
Talviolympialaisissa 2006 Torinossa Carnino kilpaili pikaluistelussa ja sijoittui 1 000 metrillä 30. ja 500 metrillä 31. sijalle.
Meth

Meth on Z-Ron viidestoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2011. Levystä on myös ilmestynyt Screwed &amp; Chopped -versio.
Déborah Anthonioz

Déborah Jessica Anthonioz (s. 29. elokuuta 1978 Thonon-les-Bains, Haute-Savoie, Ranska) on ranskalainen lumilautailija. Hän kilpaili vuoden 2006 talviolympialaisissa lumilautakrossissa ja sijoittui kymmenenneksi. Vuoden 2010 talviolympialaisissa Vancouverissa hän sai siinä hopeaa. Vuoden 2014 olympialaisissa hän sijoittui lumilautakrossissa 15:nneksi.
Anthonioz sai X Games -pronssin vuonna 2011. Hän on voittanut myös Ranskan-mestaruuksia lumilautakrossissa.
Gile Steele

Gile Steele (24. syyskuuta 1908 Ohio – 16. tammikuuta 1952 Culver City, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen puvustaja. Hän aloitti uransa Metro-Goldwyn-Mayerilla.
Hän voitti parhaan puvustuksen Oscar-palkinnon kaksi kertaa. Ensimmäisen kerran vuoden 1950 Oscar-gaalassa mustavalkoelokuvasta "Perijätär" ja toisen kerran vuoden 1951 gaalassa värielokuvasta "Samson &amp; Delila". Kuolemansa jälkeen hän oli kahtena vuonna peräkkäin ehdolla parhaan puvustuksen palkintoon; vuonna 1952 elokuvista "King Lady" ja "Kuolematon Caruso" ja vuonna 1953 elokuvasta "Iloinen leski".
Cornelia Sideri

Cornelia Sideri (s. 29. joulukuuta 1938 - 11. marraskuuta 2017) oli romanialainen meloja. Hän kilpaili vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa ja sai pronssia 500 metrin kajakkikaksikossa yhdessä Hilde Lauerin kanssa.
Conrad von Soest

Conrad von Soest tai Konrad von Soest (noin 1370 Dortmund – noin 1422) oli myöhäisgotiikan maalari Saksassa. Hänen tuotannollaan oli mestari Francken ohella paljon vaikutusta pohjoiseurooppalaiseen ja varsinkin burgundilaiseen maalaustaiteeseen 1400-luvun lopulla.
Soestin työpaja toimi hansakaupunki Dortmundissa.
Hänen teoksissaan on vaikutteita ranskalaisesta kirjamaalauksesta ja alankomaiden taiteesta.
Äänimaisema

Äänimaisema on kanadalaisen säveltäjä ja kirjailija R. Murray Schaferin 1960-luvulla lanseeraama käsite. Äänimaisema on melun, musiikin, luonnon äänten, ihmisen tai teknologian äänten kokonaisuus, jossa kulloinkin olemme. Termi voi viitata reaalisiin ympäristöihin tai abstrakteihin konstruktioihin kuten sävellyksiin silloin, kun niitä tarkastellaan ympäristöinä.
Äänimaiseman peruselementit.
Äänimaisema voi teknisesti ottaen olla mikä tahansa äänellisen ympäristön osa, jota voidaan tutkia. Äänimaisema ei ole kuitenkaan yksinkertaisesti ääniympäristön synonyymi, vaan se viittaa siihen, kuinka yksilö tai yhteisö kokonaisuudessaan ymmärtää ääniympäristön sitä kuunnellessaan.
Perusäänet (keynote sounds) ovat niitä ympäristön ääniä, joita ei tavallisesti kuulla tietoisesti. Perusäänet muodostavat taustan muiden äänten havaitsemiselle, sillä usein ne kuuluvat taukoamatta. Esimerkiksi liikenteen humina, meren kohina tai kosken pauhu ovat tällaisia perusääniä, joihin totutaan. Perusääntä ei tietoisesti havaita, mutta muutokset näissä äänissä vaikuttavat kuulijaan.
Signaalilla (sound signal) puolestaan tarkoitetaan tietoisesti kuunneltavaa, merkityksellistä ääntä. Signaali välittää tietyn viestin. Esimerkiksi herätyskellon ääni kertoo, että täytyy herätä ja kirkonkellot kutsuvat puolestaan jumalanpalvelukseen.
Äänten merkitys on aina havaitsijasta riippuvainen. Eri ihmiset kokevat äänen eri tavoin. Toiselle jokin melun taso voi olla häiritsevämpi kuin toiselle, koska tottumiskysymykset ovat erilaiset. Äänen havainnointiin vaikuttavat myös yksilön mielentila, aika, paikka ja muut tekijät.
Äänimaisematutkimus.
Äänimaisematutkimus on melko uusi musiikintutkimuksen osa-alue, ja se on monitieteinen tutkimusala, jolloin aihetta lähestytään useasta näkökulmasta. Akustikot tutkivat äänen käyttäytymistä erilaisissa tiloissa, arkkitehdit suunnittelevat akustisesti toimivia rakennuksia, psykologit selvittelevät äänten vaikutuksia ihmiseen, ja kuulontutkijat kuulon ja korvan ominaisuuksia. Muusikot, säveltäjät ja media-alan ammattilaiset yrittävät luoda uudenlaisia äänellisiä elämyksiä. Äänimaisematutkimuksen tavoitteena on siis selvittää, miten äänimaisemat eroavat toisistaan ajassa ja paikassa sekä tutkia, miten äänet vaikuttavat käyttäytymiseemme.
Äänimaisematutkimuksessa ääntä ei pidetä ainoastaan ongelmana, meluna, vaan se tarkastelee erilaisia tapoja, joilla ihmiset käyttävät ääniä. Ihmisten välisessä kommunikaatiossa äänimaisemat ovat merkittäviä heidän identiteetilleen ja suunnistamiselleen erilaisissa fyysisissä ympäristöissä.
Äänimaisematutkimus Suomessa.
Suomeen äänimaisematutkimus saapui 1980-luvun loppupuolella ja Suomessa alalla toimii aktiivisesti Suomen Akustisen Ekologian Seura. Äänimaisematutkimuksen kattojärjestö on vuonna 1993 perustettu World Forum for Acoustic Ecology.
Suomen Akustisen Ekologian Seuran tarkoituksena on tehdä tunnetuksi ääniympäristön merkitystä elinympäristölle, ihmisten elämysmaailmoille ja hyvinvoinnille sekä lisätä kiinnostusta ääniympäristöä kohtaan.
Isaac Brock (muusikko)

Isaac Kristofer Brock (s. 9. heinäkuuta 1975 Helena, Montana) on laulaja, kitaristi, banjonsoittaja ja lauluntekijä yhdysvaltalaisessa Modest Mouse -yhtyeessä. Lauluntekijänä hänet tunnetaan muun muassa ovelista sanaleikeistä ja vertauskuvien tiheästä käytöstä. Brock tunnetaan myös sivuprojektistaan Ugly Casanovasta.
Gustav Voerg

Gustav Voerg (7. kesäkuuta 1870 Saksa – 21. huhtikuuta 1944 Saint Louis, Missouri) oli yhdysvaltalainen soutaja. Hän edusti Saint Louisin Western Rowing Clubia.
Voerg kilpaili kesäolympialaisissa 1904 Saint Louisissa ja sai perämiehettömässä nelikossa pronssia John Freitagin, Lou Heimin ja Frank Dummerthin kanssa. Voerg oli myös uimari ja keilaaja.
Pomarfin

Pomarfin Oy on suomalainen jalkinealan perheyritys joka valmistaa jalkineita Pomar-tuotemerkillä. Yritys perustettiin vuonna 1960 Pomarkussa, kun Toivo ja Kirsti Leppänen alkoivat valmistaa lasten kenkiä. Nykyään toiminnasta vastaavat Jarno ja Päivi Fonsén. GORE-TEX® lisenssin Pomarfin Oy sai vuonna 1994 ja Pomarfin on tunnettu GORE-TEX® jalkineistaan.
Mallisto.
Pomar-mallistoon kuuluu naisten, miesten sekä lasten pohjoisen oloihin ja elämäntapaan suunniteltuja jalkineita. 
Tuotanto.
Pomar-kengät valmistetaan EU:ssa. Enää 3% maailman kengistä valmistetaan Euroopassa. Pomarfinin toimipaikat sijaitsevat Pomarkussa ja Pärnussa. Tuotanto on keskittynyt Pärnuun, jossa työskentelee 110 henkilöä. Pomarkussa toimitaan toimisto- ja logistiikkatehtävissä. Jalkineita valmistetaan vuodessa noin 200 000 paria Suomen, Ruotsin, Norjan, Venäjän ja Japanin markkinoille.
Muuta.
Pomarfin perusti vuonna 1998 massaräätälöityjä kenkiä valmistavan Left Foot Companyn. Konseptissa asiakkaan jalka mitataan 3D-lasermittauslaitteella, ohjelma vertaa skannausta lestikirjastoon, josta valitaan sopivimmat lestit. Tämän jälkeen asiakas saa valita kengän mallin ja materiaalit. Valmiit räätälöidyt kengät toimitetaan 3-4 viikon kuluttua tilauksesta. 
Yritys myytiin sijoittajille, mutta Pomarfinille jäi pieni osuus. Se hakeutui konkurssiin vuonna 2016.
Haapaposliinikas

Haapaposliinikas ("Pheosia tremula") on jokseenkin yleinen, nirkkoihin kuuluva yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Haapaposliinikas muistuttaa huomattavan paljon hieman yleisempää koivuposliinikasta ("Pheosia gnoma"). Siipien pohjaväri on valkoinen. Etusiiven takareuna on koko siiven leveydeltä musta ja siiven ulkoreunan ruskea väri kapenee vyöhykkeeksi mustan alueen etupuolelle ja ulottuu siiven tyveen saakka. Siiven etureunassa on kärjestä suunnilleen siiven puoliväliin ulottuva mustanruskea laikku. Siiven ulkoreunasta suuntautuu sisäänpäin muutamia kapeita valkoisia viiruja ja takareunassa on tumma suomutupsu. Takasiivet ovat hyvin vaaleanharmaat ja niiden takareunassa on melko tarkkarajainen tumma laikku. Pohjoiset yksilöt ovat harmaamman sävyisiä kuin perusmuoto. Siipiväli on koiraalla 39–50 mm ja naaraalla 42–56 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Haapaposliinikkaan elinalue kattaa lähes koko Keski- ja Etelä-Euroopan ulottuen idässä Turkkiin ja Keski-Aasiaan saakka. Suomessa haapaposliinikasta tavataan melko yleisenä Etelä- ja Keski-Suomessa pohjoisrajan ollessa suunnilleen Kemi-Lieksa-linjalla. Perhoset lentävät kesäkuun alusta elokuun alkuun lennon hipun ollessa heinäkuun lopulla. Lämpiminä vuosina osittainen toinen sukupolvi on lennossa elo-syyskuussa.
Elinympäristö ja elintavat.
Haapaposliinikas elää kuivilla ja lämpimillä paikoilla, joilla kasvaa toukan ravintokasveja. Se vaatii elinpaikaltaan enemmän lämpöä kuin koivuposliinikas. Perhoset lepäävät päivisin matalalla puiden rungoilla tai oksilla ja aloittavat lennon pimeän laskeuduttua. Lento jatkuu keskiyöhön, joskus aamuyölle saakka. Koiraat tulevat valolle selvästi naaraita useammin. Perhosta ei yleensä tavata samalta paikalta kovin runsaslukuisena ja yksilömäärissä on suurta vuosittaista vaihtelua.
Naaras munii oksille ja lehdille 175–200 munaa pieninä ryhminä. Munat kuoriutuvat noin viikon kuluttua ja toukat elävät aluksi ryhminä, myöhemmin yksittäin. Toukka syö lehteä reunasta alkaen ja aina syötyään jonkin aikaa se palaa lehtiruodille, jolla se lepää pää lehteen päin. Täysikasvuinen toukka koteloituu elo-syyskuun vaihteessa maakoloon, karikkeeseen tai lehtien väliin tekemäänsä kotelokoppaan. Toisen sukupolven toukat koteloituvat lokakuussa. Kotelo on talvehtiva vaihe.
Ravintokasvi.
Toukka elää metsähaavalla ("Populus tremula") sekä pajuilla ("Salix").
Arthur Stockhoff

Arthur Martin Stockhoff (19. marraskuuta 1879 Saint Louis, Missouri – 20. lokakuuta 1934 Saint Louis, Missouri) oli yhdysvaltalainen soutaja. Hän kilpaili Century Boat Clubille. Hän osallistui vuoden 1904 kesäolympialaisiin Saint Louisissa ja voitti perämiehettömässä nelikossa kultaa Gus Erkerin, George Dietzin ja Albert Nassen kanssa.
Stockhoff työskenteli hammaslääkärinä Saint Louisissa.
Kärsänirkko

Kärsänirkko ("Pterostoma palpinum") on yleinen yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Kärsänirkko esiintyy Pohjoismaissa kahtena hieman erinäköisenä alalajina, joiden levinneisyysalueetkin ovat erilaiset.
Alalaji "P. p. palpinum" on levinneisyydeltään eteläisempi. Etusiivet ovat harmaanruskeat, joskus tummemmat, ja siipisuonten kohdalla on kapeita tummia viiruja. Siiven kärkiosassa siiven poikki kulkee viistottain kaksi tummaa, varjomaista poikkijuovaa. Takasiivet ovat lähes yksiväriset, vain reunoja kohti hieman tummenevat ja samanväriset kuin etusiivet. Alalaji "P. p. lapponicum" on pohjoisempi. Sen takasiivet ovat lähes yksivärisen valkoiset eikä etusiivissäkään ole selvää kuviointia. Molemmilla alalajeilla Etusiiven ulkoreuna on voimakkaasti aaltoileva ja siiven sisäänpäin kaartuvassa takareunassa on leveä suomutupsu. Molemmilla sukupuolilla on paksut ja pitkät huulirihmat, jotka osoittavat kärsämäisesti eteenpäin. Lisäksi koiraalla on selvästi siipiä pitemmän takaruumiinsa kärjessä pitkä, kaksihaarainen tupsu. Keskiruumiin päällä on huppumainen karvatupsu eikä perhosen päätä ole helppo nähdä. Naaras on kookkaampi ja sillä on rotevampi vartalo. Siipiväli on naaraalla 44–54 mm kun koiraat jäävät 39–48 mm:n kokoon.
Levinneisyys ja lentoaika.
Levinneisyysalue kattaa lähes koko Euroopan ja Etelä-Euroopassa on oma alalajinsa "P. p. ponticum". Idässä levinneisyys ulottuu Kiinan pohjoisosiin. Suomessa alalajia "P. p. palpinum" tavataan koko maan etelä- ja keskiosissa Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun korkeudelle saakka. Alalajia "P. p. lapponicum" tavataan siitä pohjoiseen aina Saariselän korkeudelle saakka. Alalaji "P. p. palpinum" lentää lahtena päällekkäisenä sukupolvena ensin toukokuusta kesäkuun loppuun ja runsaslukuisempana toisena sukupolvena kesäkuun lopulta elokuun loppuun. Alalaji "P. p. lapponicum" lentää kesäkuun alusta heinäkuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat.
Kärsänirkko viihtyy lehti- ja sekametsissä, pensaikoissa sekä puutarhoissa ja puistoissa, pohjoisessa usein jokien rannoilla, ja sitä tapaa harvoin tyypillisen elinympäristön ulkopuolella. Laji on yleinen, mutta perhosia tapaa harvoin runsaslukuisina. Päivisin puiden rungoilla tai kasvillisuudessa lepäävät perhoset aloittavat lennon iltahämärässä ja lentävät keskiyöhön, joskus aamuyöllekin. Koiraat tulevat valolle, mutta naaraita ei valolta tapaa juuri koskaan.
Naaras munii 75–130 munaa yksitellen tai parin munan ryhmiksi. Toukat elävät luultavasti enimmäkseen latvustoissa ja niitä tapaa tavallisesti vain yksittäin. Ensimmäinen toukkasukupolvi on täysikasvuinen heinäkuussa, toinen syys-lokakuussa. Kotelo on maanpinnalla tai heti sen alla karikkeella naamioidun kotelokopan sisällä. Kotelo talvehtii, usein kahdesti ennen aikuisen perhosen kuoriutumista.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat haapa ("Populus tremula") sekä pajut ("Salix").
Frederick Suerig

Frederick G. ("Fred") Suerig (21. kesäkuuta 1878 Missouri – 8. joulukuuta 1929 Saint Louis, Missouri) oli yhdysvaltalainen soutaja. Hän kilpaili Mound City Rowing Clubille. Hän osallistui vuoden 1904 kesäolympialaisiin Saint Louisissa ja sai perämiehettömässä nelikössä hopeaa Martin Formanackin, Charles Amanin ja Michael Begleyn kanssa. 
Suerig työskenteli pappina.
Charles Aman

Charles Aman (25. syyskuuta 1887 Kansas City, Missouri – 1. syyskuuta 1936 Kansas City, Missouri) oli yhdysvaltalainen soutaja. Hän kilpaili Mound City Rowing Clubille (St. Louis). Hän osallistui vuoden 1904 kesäolympialaisiin St. Louisissa ja sai hopeaa perämiehettömässä nelikossa Frederick Suerigin, Martin Formanackin ja Michael Begleyn kanssa.
Aman teki itsemurhan.
Matti Aaltonen (arkkitehti)

Matti Johannes Aaltonen (21. maaliskuuta 1921 Helsinki – 25. syyskuuta 1978 Oulu) oli suomalainen arkkitehti, professori ja kuvanveistäjä.
Elämä ja ura.
Matti Aaltosen vanhemmat olivat akateemikko Wäinö Aaltonen ja laulaja Aino A. Pietiläinen. Matti oli heidän esikoisensa. Matti Aaltonen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1939 Kallion yhteiskoulusta. Hän opiskeli arkkitehdiksi Teknillisessä korkeakoulussa ja valmistui vuonna 1952. Matti Aaltonen avioitui vuonna 1945 Irma Väisäsen kanssa. Pariskunta perusti oman arkkitehtitoimiston, joka toimi vuosina 1954–1972. Vuodesta 1972 Matti Aaltosella oli uusi arkkitehtitoimisto yhdessä toisen vaimonsa, arkkitehti Terttu Tenhusen kanssa. Ero Irma Aaltosesta astui virallisesti voimaan 1973. Matti Aaltonen toimi lyhyitä kausia Teknillisen korkeakoulun opettajana sekä vuodesta 1962 Oulun yliopiston arkkitehtiosaston vt. professorina ja vuodesta 1965 kuolemaansa asti varsinaisena professorina. Hän toimi myös yliopiston asemakaavaopin laitoksen esimiehenä. Hän kuului Oulun kaupunkisuunnittelutoimikuntaan ja oli Oulun seutukaavatoimikunnan puheenjohtajana 1972–1975.
Matti Aaltonen avusti 1940- ja 1950-luvuilla isäänsä Wäinö Aaltosta useiden muistomerkkien suunnittelussa. Matti ja Irma Aaltosen suunnittelemia muistomerkkejä ovat esimerkiksi panssarirykmentin muistomerkki Parolassa (1959), Oskari Tokoin muistomerkki Kannuksessa (1967) sekä Karstulan kirkon (1957), Petäjäveden kirkon (1953) ja Reposaaren (1952) sankarihautamuistomerkit. Toimisto suunnitteli myös esimerkiksi Helsingin juutalaisen seurakunnan koulun ja seurakuntatalon (1961), modernin Hailuodon kotakirkon (1972) ja Turussa sijaitsevan Wäinö Aaltosen museon (1967). Myöhemmin Aaltonen myös toimi museon intendenttinä. Matti ja Terttu Aaltosen yhteistä tuotantoa on muun muassa runoilija Aaro Hellaakosken muistomerkki (1976) Oulussa. Matti Aaltonen suunnitteli myös asemakaavat Espoon Karakallioon sekä Oulun Koskelaan ja Tuiraan.
George Reiffenstein

George Patten ("Pat") Reiffenstein (17. maaliskuuta 1883 – 9. kesäkuuta 1932) oli kanadalainen soutaja. Hän syntyi ja kuoli Ontariossa. Hän kilpaili Argonaut Rowing Clubille (Toronto).
Reiffenstein osallistui vuoden 1904 kesäolympialaisiin Saint Louisissa ja sai siellä hopeaa kahdeksikossa.
Constance Titus

Constance Sutton Titus (14. elokuuta 1873 Pass Christian, Mississippi – 24. elokuuta 1967 Bronxville, New York) oli yhdysvaltalainen soutaja. Hän kilpaili New Yorkin Atalanta Boat Clubille. Hän osallistui vuoden 1904 kesäolympialaisiin Saint Louisissa ja sai siellä yksikössä pronssia.
Titus toimi yli 50 vuoden ajan vakuutusmeklarina.
Julius Körner

Julius Körner (22. huhtikuuta 1870 – 19. marraskuuta 1954) oli saksalainen soutaja. Hän kilpaili Hampurin RC Favorite-Hammonialle. Hän osallistui vuoden 1900 kesäolympialaisiin Pariisissa ja sai pronssia perämiehellisessä nelikossa.
Hugo Rüster

Carl Wilhelm Hugo Rüster (15. tammikuuta 1872 – 3. huhtikuuta 1962) oli saksalainen soutaja. Hän kilpaili Hampurin RC Favorite-Hammonialle. Hän osallistui vuoden 1900 kesäolympialaisiin Pariisissa ja sai pronssia perämiehellisessä nelikossa.
Matti Klemettilä

Matti Klemettilä (20. lokakuuta 1875 – 23. elokuuta 1964) oli suomalainen monarkisti, joka päätti vuonna 1937 pyrkiä Suomen kuninkaaksi nimellä "Matti I". Hän suunnitteli kuninkaana menevänsä naimisiin joko jonkun amerikkalaisen miljoonaperijättären kanssa tai sitten Englannin prinsessa Margaretin kanssa. Uusi kuninkaanlinna oli tarkoitus rakentaa Helsingin Tähtitorninvuorelle.
Klemettilä oli 1900-luvun alussa menestyvä vaasalainen kauppias, joka oli mukana perustamassa Maalaisliittoa ja sanomalehti "Ilkkaa". Hän menetti kuitenkin omaisuutensa konkurssissa ensimmäisen maailmansodan aikana. Tämän jälkeen Klemettilä työskenteli muun muassa renkinä, ja näihin aikoihin myös hänen kuningassuunnitelmansa syntyivät.
1950-luvulla Klemettilä vieraili säännöllisesti eduskuntatalossa, ja hänestä tuli eräänlainen talon epävirallinen maskotti. Hän lähetti kirjelmiä kansanedustajille ja tarjosi muun muassa omaa ministerilistaansa jokaiseen uuteen hallitukseen. Kun Klemettilä täytti vuonna 1950 75 vuotta, kutsui hän koko eduskunnan kotiinsa Kirkkonummelle syntymäpäiväkahveille. Kukaan kutsutuista ei ilmestynyt paikalle, mutta Klemettilä sai lukuisia onnittelusähkeitä. Myös 1955 Klemettilän täyttäessä 80 vuotta muun muassa silloinen pääministeri Urho Kekkonen lähetti hänelle onnittelusähkeen.
Eräänä päivänä vuonna 1960 Klemettilä marssi Yleisradion studioon pyytäen lupaa antaa hallitsijavakuutuksensa radiossa. Paikalla ollut toimittaja Niilo Ihamäki mietti asiaa hetken, ja lopulta hallitsijanvakuutus tallennettiinkin ääninauhalle.
App Store

App Store on Applen kehittämä sovelluskauppa, jossa myydään sovelluksia Applen iOS-laitteisiin. Sovelluksia kehittävät pääasiassa ulkopuoliset sovelluskehittäjät Applen tarjoamilla kehittäjäavuilla.
Sovelluksia on sekä ilmaisia että maksullisia. Sovellukset voidaan ladata suoraan iOS-laitteeseen tai tietokoneeseen (PC tai Macintosh) iTunesin avulla. Sovelluksen hinnasta 30 % menee Applelle ja 70 % sovelluksen kehittäjälle.
Historia.
iPhone ei sisältänyt lainkaan mahdollisuutta asentaa sovelluksia, eikä Steve Jobs sen sellaisia halunnutkaan tukevan. Puhelimessa oli asennettuna Safari-selain ja kaikkien ”sovellusten” piti olla verkkosivustoja, joiden linkin voi raahata kotinäytölle. Käyttäjät kuitenkin mursivat puhelimen ja kehittivät Installer.app-sovelluksen, jolla puhelimeen voi asentaa omia sovelluksia. Lisäksi syntyi ensimmäinen ”sovelluskauppa” Cydia niitä varten.
Apple päätti lisätä virallisesti sovellusten asennuksen iPhone 3G -malliin, jolloin avattiin App Store. Kuukaudessa kaupasta ladattiin 25 miljoonaa sovellusta.
App Store avattiin 10. kesäkuuta 2008 iTunesin päivityksellä. 11. kesäkuuta iPhone 3G julkaistiin mukanaan iOS 2.0.1, joka tuki App Storea. Uusi iOS 2.0.1 käyttöjärjestelmä iPhonelle ja iPod Touchille oli saatavilla myös iTunesin kautta.1. heinäkuuta 2011 App Storessa oli jo 425 000 sovellusta virallisesti saatavilla. 
18. tammikuuta 2011 App Storesta oli tehty yli 9,9 miljardia latausta, jolloin Apple aloitti ”10 Billion App Countdownin” (”10 miljardinnen sovelluksen laskuri”). 22. tammikuuta 2011 10 miljardinnes sovellus ladattiin App Storesta. Heinäkuun alussa 2011 200 miljoonaa iOS-käyttäjää oli ladannut yli 25 miljardia sovellusta App Storesta.
Turvallisuus.
App Storea on pitkään pidetty turvallisena sovelluskauppana, sillä sinne pääsevät sovellukset tarkistetaan käsin. Vuonna 2015 App Storesta löydettiin yli 300 saastunutta sovellusta.
Itkusalava

Itkusalava eli itkupaju ("Salix babylonica") on pajujen suvun puulaji, jota tavataan alun perin luonnonvaraisena Kiinassa ja Koreassa. Viljeltynä koristekasvina sitä kasvaa laajalti Euraasiassa. Lajista on kehitetty lukuisia lajikkeita ja risteymiä.
Ulkonäkö.
Itkusalava kasvaa suurimmillaan 18-metrikseksi puuksi, jonka rungon kaarna on harmaan musta ja uurteinen. Oksanhaarat ovat selvästi riippuvia. Lehdet ovat lähes suikean muotoisia, 9–16 senttimetriä pitkiä, lähes sileitä, sahalaitaisia ja pitkäkärkisiä.
Käyttö.
Pohjoismaissa viljellään koristepuina joitain itkusalavasta periytyviä risteymiä ja niiden lajikkeita. Muun muassa riippasalavaa eli kyynelsalavaa ("Salix" × "pendulina"), joka on itkusalavan ja silosalavan ("Salix euxina") välinen risteymä ja riippasalavaa ("Salix" × "sepulcralis"), joka on itkusalavan ja valkosalavan ("Salix alba") risteymä. Suomessa menestyy ainakin kyynelsalava.
RP Motorsport

RP Motorsport oli italialainen pikkuformulatalli. Talli perustettiin vuonna 1998. Talli kilpaili European F3 Open, Formula Abarth ja Italian F3-sarjoissa. Talli voitti mestaruuden European F3 Open-sarjassa kaudella 2012 ja 2013. Lisäksi talli on sijoittunut kahdesti kolmanneksi ja kerran toiseksi kaudella 2011. Talli voitti Euroformula Open -sarjan mestaruuden neljä kertaa vuosina 2014, 2015, 2017 ja 2018. Talli lopetti toimintansa vuonna 2022.
Vanajansalava

Vanajansalava ("Salix" × "alopecuroides") on pajujen sukuun kuuluva pensaaksi tai harvoin puuksi kasvava lajiristeymä. Sitä viljellään koristekasvina. Lähteestä riippuen vanajansalava määritetään joko silosalavan ("Salix euxina") ja jokipajun ("Salix triandra") tai jokisalavan ("Salix" × "fragilis", silosalavan ja valkosalavan risteymä) ja jokipajun väliseksi risteymäksi.
Ulkonäkö.
Vanajansalava kasvaa kahdesta kymmeneen metriä korkeaksi. Sen silmut ovat suippoja, korvakkeet suuria ja suikealapaiset lehdet hienosahalaitaisia, 8–16 senttimetriä pitkiä. Laji muistuttaa jokipajua, johon verrattuna lehtien suippukärki on pitkä, kaksi senttimetriä pitkä lehtiruoti karvainen, jokipajun lehtiruodit ovat yleensä lyhyempi, kaljuuntuvia, ja korvakkeista osa varisevia.
Levinneisyys.
Suomessa vanajansalava on vakiintunut viljelykarkulainen Etelä-Hämeessä Vanajaveden rannoilla, missä sitä on aiemmin luultu jokipajuksi, jota tavataan Suomessa vain pohjoisessa.
Hyvät ja huonot uutiset

Hyvät ja huonot uutiset on television paneelishow eli humoristinen visailuohjelma. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin 18. tammikuuta 2012, ja ohjelman ensimmäinen 19 jakson mittainen tuotantokausi päättyi 23. toukokuuta. Nelonen aloitti sarjan toisen tuotantokauden esittämisen 19. syyskuuta 2012, ja kausi päättyi 5. joulukuuta. Kolmas tuotantokausi nähtiin 6. maaliskuuta 2013 ja 5. kesäkuuta 2013 välisenä aikana. "Hyvien ja huonojen uutisten" seitsemäs kausi alkoi 30. maaliskuuta 2017 Kari Ketosen juontamana. Yhdennelletoista kaudelle juontajaksi vaihtui Riku Nieminen.
Formaatti.
Ohjelman vakiopanelisteina toimivat Mikko Kuustonen, Niina Lahtinen, Juha Vuorinen ja André Wickström. Ohjelman juontajana toimii Riku Nieminen. Sarjan jokaisessa jaksossa nähdään myös julkisuuden henkilö vierailevan panelistin roolissa keskustelemassa viikon uutisaiheista. Sarja nousi ensimmäisellä tuotantokaudellaan Nelosen suosituimpien uutuusohjelmien joukkoon, ja se on myös rinnastettu kilpailijaksi Yle TV1:n vuosina 1998–2018 esittämälle, tosin hieman vakavaluonteisemmalle, "Uutisvuodolle".
Ohjelmassa kilpailijat keskustelevat humoristisesti viikon uutisaiheista ja lopuksi kertovat, onko uutinen hyvä vai huono. Pisteitä saa arvaamalla, onko uutinen Nelosen verkkosivustolla kyselyyn vastanneiden mielestä hyvä vai huono. 
Esiintyjät.
Vakiopanelistit.
Vakiopanelisteja saattaa tuotantokaudella olla useampi kuin jaksoissa kerralla esiintyvä määrä, jolloin panelistit vuorottelevat. Näin oli ainakin neljännellä kaudella (syksy 2013).
1. kausi (kevät 2012).
Pirjo Heikkilä, Mikko Kuustonen, Tuomas Kyrö ja Miika Nousiainen.
4. kausi (syksy 2013).
Pirjo Heikkilä, Niina Lahtinen, Miika Nousiainen, Tuomas Kyrö ja Mikko Kuustonen.
6. kausi (syksy 2014).
Pirjo Heikkilä, Niina Lahtinen, Tuomas Kyrö, Mikko Kuustonen, Miika Nousianen Maija Vilkkumaa ja Teemu Laajasalo.
Vieraat.
1. kausi (kevät 2012).
Jakso:
”Kansan pulssilla” -palkinto.
Eniten voittajaksi yhden tuotantokauden aikana selviytynyt vakiopanelisti on niin sanotusti ”kansan pulssilla” eli yksimielinen uutisaiheiden suhteen yleisön ja suomalaisten suhteen. Ensimmäisellä tuotantokaudella tittelin vei nimiinsä Mikko Kuustonen, toisella kaudella Miika Nousiainen, kolmannella kaudella Niina Lahtinen, neljännellä sekä viidennellä kausilla kansan pulssilla palkinnon voitti Tuomas Kyrö, kuudennella kaudella Pirjo Heikkilä, seitsemännellä ja kymmenennellä Paula Noronen.
Rohtoparkkipuu

Rohtoparkkipuu eli eukommia ("Eucommia ulmoides") on Kiinan keski- ja kaakkoisosissa luontaisesti kasvava puulaji, joka on heimonsa ainoa laji.
Rohtoparkkipuut ovat kaksikotisia, emipuiden hedelmät ovat siipipalteisia pähkylöitä. Puun rungon kaarna on korkkimaista ja syväuurteista. Lehdet ovat kiiltäviä ja suippukärkisiä. Repäistynä lehden suonista valuu nopeasti säikeiksi kovettuvaa maitiaisnestettä. Rohtoparkkipuun maitiaisneste on heikkolaatuisen kumin raaka-aine ja sitä käytetään myös kiinalaisessa lääketieteessä. Myös puun kuorta käytetään rohdoksena.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto pitää lajia vaarantuneena. Sen populaatioon kuuluu vain alle tuhat täysikasvuista yksilöä. Lajia viljellään paljon, mutta sen luonnollisten esiintymien liikakäyttö on tehnyt siitä uhanalaisen. Sitä käytetään erityisesti perinteisessä kiinalaisessa lääkinnässä verenpainelääkkeenä.
Kiinan tasavallan vaakuna

Kiinan tasavallan vaakuna on Kiinan tasavallan tunnus lipun ja kansallislaulun ohella.
Vaakunan 12-sakarainen aurinko, joka on myös maan lipussa, on Kuomintang-puolueen tunnus. Sakarat kuvaavat Kiinan perinteisiä kahtatoista tuntia. Valkoinen väri symboloi suoruutta ja veljeyttä, sininen tasa-arvoa ja oikeutta.
Ivan Tričkovski

Ivan Tričkovski (s. 18. huhtikuuta 1987 Skopje, Jugoslavia) on pohjoismakedonialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitalinkki.
Tričkovski on edustanut kyproslaista AEK Larnakaa tammikuusta 2016 alkaen. Hän on aiemminkin pelannut Kyproksella ja lisäksi kotimaassaan, Serbiassa, kausina 2012–2014 Belgiassa, kaudella 2014–2015 Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa ja kaudella 2015–2016 Puolassa. Hän on voittanut Makedonian-mestaruuden vuonna 2008, Kyproksen-mestaruuden vuonna 2011 ja Puolan-mestaruuden vuonna 2016. Hänet valittiin Makedonian vuoden pelaajaksi 2011.
Tričkovski pelasi Pohjois-Makedonian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen kerran Pohjois-Makedonian A-maajoukkueessa toukokuussa 2010 ystävyysottelussa Azerbaidžania vastaan. Hän on pelannut kesäkuun 20. päivään 2021 mennessä 66 A-maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia.
It’s a Beautiful Day

It’s a Beautiful Day on yhdysvaltalainen rock-yhtye. Viulisti David LaFlamme perusti yhtyeen San Franciscossa vuonna 1967.
LaFlamme soitti aiemmin Orkustra-yhtyeessä. Hän soittaa erikoista viisikielistä viulua. Muita alkukokoonpanon jäseniä olivat hänen vaimonsa Linda (koskettimet), Pattie Santos (laulu), Hal Wagenet (kitara), Mitchell Holman (basso) ja Val Fuentes (rummut). He olivat ensimmäisiä sanfranciscolaisia yhtyeitä, joita syntyi rakkauden kesän jälkeen. He eivät kuitenkaan menestyneet yhtä hyvin kuten The Grateful Dead, Jefferson Airplane ja Santana. Yhtye loi uniikin musiikkityylin, johon kuului vaikutteita rockista, jazzista, folkista ja klassisesta musiikista sen seitsemän vuoden aikana, jonka alkuperäinen kokoonpano oli koossa.
Evángelos Venizélos

Evángelos Venizélos (, s. 1. tammikuuta 1957 Thessaloniki, Kreikka) on kreikkalainen poliitikko ja maan entinen valtiovarainministeri. Hän on ollut Panhelleenisen sosialistiliikkeen kansanedustaja vuodesta 1993 ja puheenjohtaja vuodesta 2012.
Venizélos on valtiosääntöoikeuden professori.