Nikita Panin

Nikita Ivanovitš Panin (; 29. syyskuuta 1718 Gdańsk, Puola-Liettua – 11. huhtikuuta 1783 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kreivi, senaattori ja diplomaatti, joka oli Katariina Suuren tärkein ulkopoliittinen neuvonantaja tämän hallitsijakauden alkupuolella vuosina 1763–1781.
Suku.
Paninin isä oli venäläinen upseeri, joka toimi Pärnun kaupungin komendanttina Virossa. Hänen veljensä oli kenraali Pjotr Panin, jonka nimittämiseen Pugatšovin kapinan tukahduttaneiden joukkojen komentajaksi hän vaikutti vuonna 1774. Paninin veljenpoika Nikita Panin toimi valtakunnan varakanslerina vuosina 1799–1804 ja tämän poika Viktor Panin oikeusministerinä vuosina 1841–1862.
Panin ei mennyt koskaan naimisiin, sillä hänen morsiamensa, kreivitär Anna Šeremeteva kuoli isorokkoon.
Diplomaattiuran alku.
Panin sai kasvatuksensa kotiopetuksena ja liittyi Venäjän armeijaan vuonna 1740. Hän palveli vuosina 1735–1743 henkivartioston ratsuväkirykmentissä, jossa hän eteni ylivääpelistä kornetiksi. Hänet nimitettiin kamarijunkkeriksi vuonna 1743 ja todelliseksi kamariherraksi vuonna 1747. Panin nimítettiin vuonna 1747 Venäjän keisarikunnan lähettilääksi Kööpenhaminaan, josta hän siirtyi muutaman kuukauden jälkeen Tukholmaan Johann Albrecht von Korffin seuraajaksi. Panin toimi lähettiläänä Ruotsissa vuoteen 1760. Hän vastusti Ruotsin Ranskaan suuntautunutta ulkopolitiikkaa ja sai vuosina 1749–1750 sodalla uhkaamalla torjuttua hattupuolueen pyrkimykset laajentaa vuoden 1720 hallitusmuodon rajoittamaa kuninkaan valtaa. Hänen asemansa Venäjällä vaikeutui, kun Venäjän keisarikunta vuonna 1756 yllättäen liittyi seitsenvuotiseen sotaan Preussia vastaan Ranskan ja Itävallan liittolaisena.
Keisarillisen hovin neuvonantajana.
Panin oli Aleksei Bestužev-Rjuminin suojatti. Vuonna 1760 keisarinna Elisabet kutsui Paninin Pietariin valvomaan tulevan kruununperijän, suuriruhtinas Paavalin kasvatusta. Panin sai tehtävän kreivi Mihail Vorontsovin suosituksesta, vaikka ehdolla oli myös keisarinnan suosikki Ivan Šuvalov. Senaattoriksi nimitetty Panin auttoi vuonna 1762 Paavalin isän, keisari Pietari III:n syrjäyttämisessä. Hän toivoi Paavalista keisaria ja tämän äidistä Katariinasta vain sijaishallitsijaa, mutta Katariina II kruunattiinkin itse hallitsijaksi. Paninista tuli kuitenkin pian Katariinan luotettu neuvonantaja ulkopolitiikkaa koskeneissa asioissa, ja vuonna 1763 Katariina nimitti hänet ulkoasiainkollegion puheenjohtajaksi.
Paninin tavoitteena oli luoda Venäjän, Preussin, Puolan, Ruotsin ja mahdollisesti myös Englannin ”pohjoinen liitto” Ranskaa ja Itävaltaa vastaan, mutta se ei toteutunut. Hän halusi myös luoda Puolasta vahvan valtion, joka olisi liitossa Venäjän kanssa, mutta sen enempää keisarinna Katariina kuin Preussin kuningas Fredrik Suuri eivät pitäneet ajatuksesta. Panin toteutti sitten Katariinan toivomaa politiikkaa Puolan suhteen, ensin järjestämällä vuonna 1764 Puolan hallitsijaksi Katariinan entisen rakastajan Stanisław Poniatowskin sekä neuvottelemalla vuonna 1772 Preussin ja Itävallan kanssa toteutetun Puolan ensimmäisen jaon. Myöhemmin Paninin vaikutusvalta väheni, sillä hän puolsi edelleen liittoa Preussin kanssa kun taas Katariina alkoi kannattaa kääntymistä Itävallan puoleen.
Panin vastusti vuonna 1780 Katariina II:n suunnitelmaa suojella puolueettomia laivakuljetuksia Englannin pyrkiessä kukistamaan Amerikan vallankumouksen. Lopulta Katariina erotti Paninin toukokuussa 1781. Päätöksen taustalla vaikuttivat ruhtinaat Grigori Potjomkin ja Aleksandr Bezborodko. Panin vetäytyi hoitamaan terveyttään Duginon maatilalleen. Samana vuonna pitkälle matkalle Länsi-Eurooppaan lähtenyt suuriruhtinas Paavali määräsi, että jos Katariina kuolisi matkan aikana, tulisi Paninin huolehtia Paavalin perheestä ja varmistaa vallanvaihdoksen sujuminen. Paninin ehdotuksesta Paavali vieraili Berliinissä Fredrik Suuren luona, vaikka keisarinna oli vastustanut sitä.
Henkilönä.
Panin omaksui Ruotsissa vapaamielisiä poliittisia näkemyksiä ja oppi arvostamaan perustuslaillista hallintoa. Hänen mielestään itsevaltiuden maltillinen rajoittaminen lisäisi Venäjän hallinnon tehokkuutta, ja hän ehdotti hallitsijan alaisuuteen perustettavaksi keisarillista neuvostoa, joka koostuisi ulko-, sisä-, sota- ja laivastoasiain osastoista. Hän vastusti myös hovin suosikkijärjestelmää. Panin kannatti vuoden 1763 säädöstä, jolla kasvavaa aatelistoa estettiin hankkimasta omistukseensa maaorjien asuttamia viljelysmaita, ja tämän oikeuden myöntämistä vain tšin-arvon saaneille henkilöille yhteiskuntaluokasta riippumatta. Hän vastusti valtiolle kuuluvien maaorjien rekisteröintiä yksityisiin manufaktuureihin ja tehtaisiin ja kannatti kuolemanrangaistuksen palauttamista maanomistajan murhaneille talonpojille.
Paninin suhde uskontoon oli vapaamielinen, ja hän vastusti taikauskoa. Hänen mukaansa lännessä ihmiset pysyivät terveempinä ja elivät pidempään, koska siellä huolehdittiin terveydestä eikä vain uskonnollisten sääntöjen kuten paaston noudattamisesta. Panin tunnettiin myös laiskuudestaan ja hitaudestaan. Nautinnonhaluisena ihmisenä hänellä oli palveluksessaan kaupungin paras kokki.
Panin oli vapaamuurari. Häntä pidettiin rehellisenä, jopa vastustajiensa keskuudessa. Paavali I:n avioliiton yhteydessä lahjaksi saamistaan ​​9 000 maaorjasta hän antoi puolet sihteereilleen Denis Fonvizinille, Jakov Ubrille ja Bakuninille. Panin oli suuri maanomistaja, jolla oli ​​maata sekä maaorjia Moskovan, Smolenskin ja Pietarin kuvernementeissa.
Panin kuoli Pietarissa 64-vuotiaana huhtikuussa 1783 suuriruhtinas Paavalin ja tämän vaimon suuriruhtinatar Maria Fjodorovnan läsnäollessa. Hänet haudattiin Aleksanteri Nevskin luostarin Ilmestyksen kirkkoon Pietariin.