Arthur Miller

Arthur Asher Miller (17. lokakuuta 1915 New York, New York, Yhdysvallat – 10. helmikuuta 2005 Roxbury, Connecticut, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija. Hänen tunnetuin näytelmänsä, Pulitzer-palkittu "Kauppamatkustajan kuolema" sai ensi-iltansa vuonna 1949.
Millerin näytelmät käsittelevät usein perhettä, rakkautta, pysyvyyttä, arvojen murtumista sekä yksilön ja yhteiskunnan vastuuta. Hän kirjoitti usein myös ihmisten juurista.
Elämä ja ura.
Arthur Miller syntyi 17. lokakuuta 1915 Manhattanilla New Yorkissa puolanjuutalaisten maahanmuuttajien perheeseen. Hän vietti lapsuutensa Harlemissa, mistä perhe muutti Brooklyniin vuonna 1928. Hänen isänsä yritys meni nurin suuren laman aikana, mikä teki perheen elämästä tiukkaa.
Millerin ensimmäinen näytelmä "No Villain" (1936) voitti Avery Hopwood -palkinnon, kuten myös "Honors at Dawn" (1937). Hän aloitti journalismin opinnot Michiganin yliopistossa vuonna 1934 ja valmistui neljä vuotta myöhemmin. Miller avioitui lukioaikaisen tyttöystävänsä Mary Slatteryn kanssa ja pyrki saamaan mainetta näytelmäkirjailijana. Hänen varhaiset näytelmänsä torjuttiin, joten elättääkseen perheensä hän kirjoitti radiokuunnelmia ja työskenteli Brooklynin satamassa. Hänelle syntyi tytär vuonna 1944.
Millerin ensimmäinen Broadwaylla esitetty näytelmä "The Man Who Had All the Luck" (1944) kertoi menestyneestä miehestä, joka ei ollut tyytyväinen menestykseensä. Näytelmä sai kielteiset arvostelut. Seuraavana vuonna Milleriltä julkaistiin romaani "Focus". Hänen läpimurtonsa oli "Kaikki minun poikani" ("All My Sons"), joka sai ensiesityksensä Broadwaylla vuonna 1947. Näytelmä on tragedia valmistajasta, joka selviytyäkseen myy viallisia varaosia armeijalle. Näytelmää esitettiin 328 kertaa, ja se sai ylistävät arvostelut ja muun muassa kaksi Tony-palkintoa. Millerin seuraava näytelmä "Kauppamatkustajan kuolema" ("Death of a Salesman", 1949) oli edeltäjäänsäkin suurempi menestys ja voitti muun muassa parhaan näytelmän Tony- ja Pulitzer-palkinnot. Epätoivoa ja isän vastuuta käsittelevä näytelmä kertoo epäonnistuneesta kauppamiehestä muistelemassa elämäänsä. Millerin kaksi ensimmäistä menestysnäytelmää ohjasi Elia Kazan, mutta miesten välit menivät seuraavalla vuosikymmenellä poikki Kazanin todistettua oikeudessa kommunistiystäviään vastaan.
Millerin näytelmät "An Enemy of the People" (Ibsen-sovitus) ja "Tulikoe" ("The Crucible", 1953) julkaistiin senaattori Joseph McCarthyn kommunistivainojen aikana. "Tulikoe" voitti parhaan näytelmän Tonyn, ja se perustuu kuuluisiin Salemin noitavainoihin ja on allegoria Yhdysvaltain 1950-luvun kommunistivainoista.
Miller tuomittiin vuonna 1957 kongressin halventamisesta, koska hän ei suostunut ilmiantamaan kommunistisesta toiminnasta epäiltyjä kollegojaan Yhdysvaltain edustajainhuoneen tutkintakomission kuulusteluissa. Tuomio kumottiin seuraavana vuonna. Miller joutui myös Hollywoodin mustalle listalle.
Erottuaan ensimmäisestä vaimostaan Miller meni vuonna 1956 naimisiin näyttelijätähti Marilyn Monroen kanssa. Miller sovitti kertomuksensa ”Sopeutumattomat” käsikirjoitukseksi samannimiseen elokuvaan, jossa Monroe näytteli. Pariskunta erosi vuonna 1961. Millerin kolmas vaimo oli valokuvaaja Inge Morath, jonka kanssa Miller oli naimisissa vuodesta 1962 vaimon kuolemaan 2002 asti. He saivat yhden lapsen. Miller ja Morath tekivät yhteistyötä useissa valokuvajournalistisissa hankkeissa. Miller puhui 1960-luvulla julkisuudessa Vietnamin sotaa vastaan, ja hänet nimitettiin kirjailijoita puolustavan kansainvälisen PEN-järjestön puheenjohtajaksi. Hän toimi myös demokraattien valitsijamiehenä vuonna 1968.
Miller ei kirjoittanut paljon 1960- ja 1970-luvuilla. Vuonna 1991 saivat ensiesityksensä hänen näytelmänsä "The Ride Down Mount Morgan" ja "The Last Yankee". Niiden menestyksen myötä myös joitain Millerin vanhoja näytelmiä alettiin esittää uudelleen. Vuonna 1996 Miller osallistui näytelmänsä "Tulikoe" sovittamiseen elokuvaksi. Hän sai siitä parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-ehdokkuuden. Millerin viimeinen näytelmä oli "Finish the Picture", joka sai ensiesityksensä 2004. Millerin merkittävimpiä näytelmiä esitetään edelleen teattereissa.
Miller julkaisi omaelämäkertansa "Ajan uurteita" ("Timebends") vuonna 1987. Hän kuoli 89-vuotiaana kotonaan sairastettuaan sydänvikaa, syöpää ja keuhkokuumetta.