tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pauson–Khand-reaktio

Pauson–Khand-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa alkyyni reagoi alkeenin ja hiilimonoksidin siirtymämetalliyhdisteen katalysoimana muodostaen syklopentenonijohdannaisen. Reaktio on nimetty kehittäjiensä Peter Pausonin ja Ihsan Khandin mukaan ja se raportoitiin ensimmäisen kerran vuonna 1971. Pauson–Khand-reaktio on hyödyllinen muun muassa monien luonnonaineiden synteeseissä. 
Reagenssit ja mekanismi.
Pauson–Khand-reaktiolla reagoivat lähes kaikki alkyynit. Alkeeneista parhaiten reagoivat jännittyneet rengasrakenteiset alkeenit ja heikoimmin suoraketjuiset trisubstituoidut alkeenit. Tetrasubstituoidut suoraketjuiset alkeenit eivät reagoi Pauson–Khand-reaktiolla. Liuottimina reaktiossa käytetään tyypillisimmin hiilivetyjä. Varhaisimpien Pauson–Khand-reaktioiden ongelmana oli korkeintaan tyydyttävät saannot ja reaktio vaati käytettäväksi stoikiometrisiä määriä myrkyllistä dikobolttioktakarbonyyliä. Sittemmin siitä on kehitetty katalyyttisiä menetelmiä, joissa reaktiota katalysoi eräiden kobolttikompleksien lisäksi esimerkiksi titaani-, volframi-, rauta-, rutenium-, rodium- ja palladiumkompleksit. Reaktion saantoa voidaan parantaa myös käyttämällä reaktioissa lisäaineena amiineja tai amiinioksideja. Pauson–Khand-reaktiosta on kehitetty myös asymmetrinen versio, jossa katalyytteinä käytetään kiraalisia siirtymämetallikomplekseja. Reaktio voi tapahtua joko molekyylien välisenä eli intramolekulaarisena reaktiona tai molekyylinsisäisenä eli intermolekulaarisena reaktiona.
Pauson–Khand-reaktio on [2+2+1]-sykloadditio. Reaktiomekanismi dikobolttioktakarbonyylin kanssa on seuraava. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu kaksi σ-sidosta sisältävä kompleksi kobolttiatomin ja alkyynin välille kahden karbonyyliligandin korvautuessa. Tästä alkyloituneesta kobolttiheksakarbonyylikompleksista syrjäytyy yksi karbonyyliligandi, kun alkeeni sitoutuu kobolttiatomiin muodostaen π-kompleksin. Tämä kompleksi reagoi hiilimonoksidin kanssa jolloin muodostuu siiviatominen kobaltasykli. Tämän kompleksin hajotessa pelkistävällä eliminaatiolla muodostuu tuotteena syklopentenonijohdannainen.
Magnolianae

Magnolianae on koppisiemenisiin kuuluva kasvien ryhmä, johon kuuluu neljä lahkoa: Magnoliales (mm. magnoliakasvit), Laurales (mm. laakerikasvit), Canellales (mm. kanellapuukasvit) ja Piperales (mm. pippurikasvit). Lahkoissa on yhteensä 20 heimoa ja 9900 lajia.
Magnolianae-ryhmänä tunnettu kehityshaara eli kladi alkoi kehittyä sivuhaaroikseen viimeaikaisen arvion mukaan noin 132,4 miljoonaa vuotta sitten. Fossiileja tunnetaan liitukauden keskivaiheilta alkaen. Noin 101 miljoonaa vuotta vanha "Lesqueria" voi kuulua ryhmään; sillä on samanlaiset hedelmät, vaikka emilehdet ovat eräin tavoin samanlaiset kuin suvussa "Austrobaileya". Japanista löydetyssä, noin 91 miljoonaa vuotta vanhassa "Protomonimia"-fossiilissa on useita emilehtiä, jotka sijaitsevat kierteisesti koverassa kukkapohjuksessa. Sen nuorissa siemenissä on paksu kuori, jonka anatomiaa on pystytty selvittämään. "Protomonimia" voi kuulua evoluutiopuussa magnoliakasvien (Magnoliaceae) läheisyyteen, vaikka muun muassa pohjuksen muoto on hyvin erilainen.
Magnolianae-ryhmän kasveilla on huomattavan isokokoiset lehdet, ja ne ovatkin yleensä kosteiden, lämpimien ja ilmastoltaan tasalaatuisten alueiden kasveja.
Ritariperhoset (heimo Papilionidae, alaheimo Papilioninae) käyttävät huomattavan paljon toukkiensa ravintokasveina Magnolianae-ryhmään kuuluvia lajeja lukuun ottamatta muskottikasveja (Myristicaceae). Laurales-lahkon kasveista niiden suosiossa ovat laakerikasvit (Lauraceae) ja Piperales-lahkon kasveista niille kelpaavat piippuruohokasvit (Aristoochiaceae). Ne ovat myös yleisiä ruutakasveilla (Rutaceae), jotka eivät ole läheistä sukua Magnolianae-ryhmälle; ruutakasveilla näet on samanlaisia alkaloideja kuin Magnolianae-ryhmän kasveilla.
Magnolianae-ryhmän joukossa esiintyy siellä täällä tietynlainen juurityyppi. Siinä juuret ovat tukevia, juurikarvattomia ja sienijuurellisia. Tyyppiä on havaittu useilla Laurales- ja Magnoliales-lahkon puuvartisilla edustajilla. Myös leveäliuskainen lehtilapa esiintyy kautta ryhmän, vaikkakaan ei Canellales-lahkossa.
Fylogeneettiset suhteet ryhmässä osoittavat että Magnoliales ja Laurales muodostavat kladin ja Canellales ja Piperales toisen. Jälkimmäinen pari on ensi näkemältä yllätyksellinen, eikä tälle kladille olekaan paljon morfologista tukea. Sen sijaan molekyylitutkimukset ovat vahvistaneet jaottelun toinen toisensa perästä vuodesta 1999 alkaen.
Sozomenos

Hermias Salamanes Sozomenos (, ; n. 400 Bethelia, Palestiina – n. 450 Palestiina) oli myöhäisantiikin aikainen kirkkohistorioitsija.
Sozomenos sai kasvatuksen munkkien parissa ja toimi asianajajana Konstantinopolissa. Hän kuoli Palestiinassa vuoden 443 jälkeen. Sozomenoksen päätyö on kreikankielinen yhdeksänosainen kirkkohistoriallinen teos "Kirkkohistoria" ("Historia ecclesiastica"), joka kuvaa ajanjaksoa vuodesta 324 vuoteen 439. Se on jatkoa Eusebios Kesarealaisen "Kirkkohistorialle", joka on ollut myös Sozomenoksen lähteenä. Hänen työnsä seurailee pääasiallisesti Sokrates Skolastikon "Kirkkohistoriaa", mutta on sitä laajempi ja esikuvaansa voimakkaammin ortodoksiseen ja luostaritoimintaan nojautuva. Viimeisen yhdeksännen osan lähteenä on osittain Olympiodoroksen teos, osittain suullinen perimätieto.
Mih’ail Sjamjonau (maastohiihtäjä)

Mih’ail Aljaksevitš Sjamjonau (; s. 6. helmikuuta 1986) on valkovenäläinen maastohiihtäjä. Hän edusti aiemmin Venäjää.
Sjamjonau debytoi maastohiihdon maailmancupissa tammikuussa 2007 Rybinskin 30 kilometrin kilpailussa sijoittuen sijalle 29. Näin ollen hän saavutti heti uransa ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Sjamjonaun paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on sija 11 tammikuulta 2012 niin ikään Rybinskistä 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailusta. 
Sjamjonau kilpaili Valko-Venäjän väreissä vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa, jossa hän oli parhaimmillaan 17:s 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. MM-kilpailuissa Sjamjonau on kilpaillut kolmesti Valko-Venäjän väreissä vuosina 2011, 2013 ja 2015 ollen parhaimmillaan 12. vuoden 2015 MM-kilpailuiden 15 kilometrillä Falunissa. Vuoden 2013 talviuniversiadeista Trentinosta Sjamjonau saavutti hopeaa 10 kilometriltä.
Liskiökasvit

Liskiökasvit (Saururaceae) on pieni lauhkean vyöhykkeen kasviheimo koppisiemenisten Piperales-lahkossa. Liskiökasveihin kuuluvat muun muassa kameleonttilehdet ja herttalehdet.
Tuntomerkit.
Liskiökasvit ovat juurakollisia tai rönsyllisiä ruohoja. Lehdet ovat usein aromaattisia, melko möyheitä, leveätyvisiä, kourasuonisia ja korvakkeellisia; korvakkeet ovat intrapetiolaarisia, so. sijaitsevat ruodin sisäpuolella, sen ja varren välissä. Tähkämäisen kukinnon tyvellä on tavallisesti kookas ja terälehtimäinen suojus; kukat sen sijaan ovat pieniä ja teriöttömiä. Heteitä on usein kolme, mutta myös kuusi tai kahdeksan kahdessa kiehkurassa, ja ne ovat toisinaan enemmän tai vähemmän pareittain yhtyneitä ja/tai sikiäimeen kiinnittyneitä. Erillisiä emilehtiä on neljä tai emiö on kolmen tai neljän emilehden yhteenkasvettuma; joskus sikiäin on kehänalainen. Istukat ovat laitaistukoita, joihin kiinnittyy muutama tai joukko siemenaiheita. Hedelmä on kuiva, pähkylä tai tuppilo.
Levinneisyys.
Liskiökasvit ovat pohjoisen lauhkean vyöhykkeen kasveja.
Luokittelu ja fylogenia.
Liskiökasvien heimo käsittää viisi sukua ja kuusi lajia. Sen lähin sukulainen on pippurikasvien (Piperaceae) heimo.
Erään DNA-jakson (matR) analyysin mukaan "Houttuynia" ja "Anemopsis" muodostavat heimon evoluutiopuussa sisarusparin, joka puolestaan on rinnakkainen koko muulle heimolle. Kyseinen sisaruspari ilmenee myös kolmen geenin analyysissä, jossa suvut "Saururus" ja "Gymnotheca" muodostavat myös parin. Nämä kaksi sukuparia ilmenevät myös muissa molekyylitutkimuksissa, mutteivät morfologian analyysissä.
Andrea Huber

Andrea Huber (s. 9. toukokuuta 1975 Samedan) on sveitsiläinen uransa jo päättänyt maastohiihtäjä. Hän edusti SC Alpina St. Moritzia.
Huber saavutti olympiapronssia 4 × 5 kilometrin viestistä vuoden 2002 talviolympialaisista Salt Lake Citystä. Hänen kanssaan joukkueessa hiihtivät Laurence Rochat, Brigitte Albrecht-Loretan ja Natascia Leonardi Cortesi. Huber osallistui urallaan kaksiin talviolympialaisiin vuosina 1998 ja 2002. MM-kilpailuihin Huber osallistui viidesti peräkkäin vuosina 1995-2003 sijoittuen parhaimmillaan sijalle 17 vuosien 1997 ja 1999 viiden kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailuissa.
Maastohiihdon maailmancupissa Huber kilpaili vuodet 1993-2004. Hänen paras sijoituksensa oli neljäs tila joulukuussa 1998 Engelbergin sprintistä.
Tony Revolori

Tony Revolori (oik. Anthony Quiñonez; s. 28. huhtikuuta 1996 Anaheim, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Wes Andersonin elokuvissa "The Grand Budapest Hotel" (2014), "The French Dispatch" (2021) ja "Asteroid City" (2023) sekä Flash Thompsonin roolissa Marvel-elokuvissa ' (2017), ' (2019) ja "" (2021).
Vincent Kipruto

Vincent Kipruto Limo (s. 13. syyskuuta 1987) on kenialainen kestävyysjuoksija, joka on erikoistunut maratonjuoksuun. Hänen ennätyksensä maratonilla on huhtikuussa 2010 Rotterdamissa juostu 2.05.13.
Kipruto voitti MM-hopeaa vuoden 2011 MM-kilpailuista Daegusta ajalla 2.10.06. Hän on voittanut urallaan kaksi suurta maratonia, vuonna 2009 Pariisin maratonin ja vuonna 2013 Frankfurtin maratonin. Puolimaratonin Kipruto on juossut parhaimmillaan aikaan 1.00.39 elokuussa 2013 Lillessä.
Eriocaulaceae

Eriocaulaceae on pääasiassa trooppinen ruohokasviheimo, joka kuuluu koppisiemenisten Poales-lahkoon, ja on siten sukua heinäkasveille (Poaceae).
Tuntomerkit.
Eriocaulaceae-kasvit ovat lähes aina lehtiruusukekasveja. Heimon kasveissa on juurissa ja lehdissä tuuletussolukkoa eli aerenkyymiä. Soluissa on oksalaattikiteitä. Karvat ovat yleisiä ja monimuotoisia. Lehtituppi ei ole selvästi erottuva. Kasvit ovat yksikotisia, kukat yksineuvoisia. Kukintovana on spiraalimaisesti kiertynyt, särmikäs tai kulmikas, ja sen tyvellä on alalehti, jonka tuppi on umpinainen. Mykerömäisen kukinnon lapakko on vaihtelevissa määrin litteä, ja kukinto tuo mieleen piippurassin. Kukat ovat pieniä, ja niissä on erilliset verhiö ja melko nahkea teriö. Sikiäimessä on aksiletyyppinen istukka, ja kussakin emilehdessä on yksi riippuva siemenaihe. Hedelmä on tavallisesti avautuva, kehälehdet ovat siinä vielä jäljellä.
Levinneisyys.
Eriocaulaceae kasvaa tropiikissa ja joitakin lajeja on myös lauhkeilla alueilla. Heimo on keskittynyt Guyanan ylängölle ja Koillis-Brasiliaan.
Luokittelu.
Heimossa on kuusi sukua ja 1160 lajia, jotka jakautuvat kahteen alaheimoon. Heimon erilaistuminen alaryhmikseen lienee alkanut noin 64 miljoonaa vuotta sitten.
Alaheimo Eriocauloideae Burnett.
Kasvit ovat tavallisesti vesikasveja, joiden juurissa ja lehdissä on aerenkyymisolukoita. Kasvit ovat kaksikotisia (emi- ja hedekukat eri yksilöissä). Kukan teriö on eri- tai yhdislehtinen, ja terälehdissä on mustat rauhasmaiset kärjet. Hedekukissa on neljä, viisi tai kuusi hedettä sekä emiön jäänne, pistillodi. Emikukissa on huomaamattomia joutoheteitä.
Alaheimo käsittää yksi tai kaksi sukua, joissa on 420 tropiikissa ja osin lauhkeassa vyöhykkeessä kasvavaa lajia. Suvussa "Eriocaulon" on 400 lajia.
Alaheimo Paepalanthoideae Ruhland.
Kasvit ovat tavallisesti maalla kasvavia. Verholehdet ovat terälehtien mittaisia tai pidempiä. Hedekukissa verhiö ja teriö ovat tyveltään kasvaneet yhteen, ja heteitä on kolme, harvemmin kaksi; ne ovat terävastaisia. Pistillodi on mettä erittävä. Emikukissa on joutoheteitä.
Alaheimoon kuuluu neljä sukua ja 76 lajia, jotka kasvavat Uudessa maailmassa, erityisesti sen trooppisissa osissa. Afrikassa on muutama laji. Suurimmat suvut ovat "Paepalanthus" (460 lajia), "Syngonanthus" (200 lajia) ja "Comanthera" (40 lajia).
Suvut.
Eriocaulaceae käsittää seuraavat suvut
Salme Sarajas-Korte

Salme Inkeri Sarajas-Korte (o.s. Sarajas; 21. huhtikuuta 1925 Loppi – 11. maaliskuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen taidehistorian tutkija, jolle on myönnetty professorin arvonimi. 
Sarajas-Korte valmistui maisteriksi taidehistoriasta vuonna 1949 Helsingin yliopistossa. Opiskeltuaan vuoden Ranskassa hän aloitti Ateneumin taidemuseon ensimmäisenä amanuenssina 1955. Hän teki museoon muun muassa Suomen taiteen kolmivuotisnäyttelyitä ja oli 1960-luvulla myös käynnistämässä Ars-näyttelyiden perinnettä. Hän ajoi aktiivisesti myös nykytaiteen museon perustamista Suomeen. Hän on myös tehnyt tutkimusta ja näyttelyitä Ellen Thesleffin taiteesta. 
Sarajas-Korten symbolismia käsitellyt väitöskirja "Suomen varhaissymbolismi ja sen lähteet: Tutkielma Suomen maalaustaiteesta 1891–1895" valmistui 1966. Samana vuonna ilmestyi myös tutkimusjulkaisu "Uuden taiteen lähteillä:" "Suomalaisia taiteilijoita Pariisissa, Berliinissä ja Italiassa 1891–1895". Sarajas-Korte oli myös ensimmäisiä tutkijoita, jotka nostivat esille taiteen suhteen mystiikkaan. 
Sarajas-Korte toimi Suomen taideakatemian näyttely- ja tiedotusosaston johtajana 1967–1983 ja Jyväskylän yliopiston taiteentutkimuksen professuuria hän hoiti 1969–1971. Professorin virasta hän veti hakemuksensa pois ennen nimitystä. Sarajas-Korte oli päätoimittaja vuosina 1984–1990 julkaistussa laajassa kokoomateoksessa "Ars: Suomen taide", jossa on yli 50 kirjoittajaa, 6 osaa ja noin 2 000 sivua. Hän sai työstään Suomen Taideyhdistyksen taidekirjallisuuspalkinnon. Useiden hoitamiensa luottamus- ja asiantuntijatehtävien ohella Sarajas-Korte on julkaissut alaltaan runsaasti artikkeleita. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1983.
Sarajas-Kortteen vanhemmat olivat lääkäri Lauri Heikki Sarajas (ent. Andell) ja Sylvi Martta Elina Wathén. Professorit Annamari Sarajas ja Samuli Sarajas olivat hänen sisaruksiaan. Sarajas-Kortteen puoliso vuodesta 1950 oli oikeuskansleri Kai Korte (1922–1992).
Timo Lankinen

Timo Lankinen (s. 19. marraskuuta 1959 Hyvinkää) on valtioneuvoston kanslian nykyinen alivaltiosihteeri. Hänet nimitettiin virkaan marraskuussa 2011. Sitä ennen hän toimi Opetushallituksen pääjohtajana.
Lankinen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1978 ja hänestä tuli oikeustieteen kandidaatti vuonna 1983. Lankinen oli Pääkaupunkiseudun kurssikeskuksen työmarkkinaopin opettaja vuosina 1982–1984, opetusministeriön ylitarkastaja vuosina 1984–1986, projektipäällikkö vuonna 1987, pääsihteeri vuosina 1988–1990, hallitusneuvos vuosina 1991–2007, rakennerahastoyksikön päällikkö vuosina 1995–1997 ja ammatillisen koulutuksen yksikön johtaja vuosina 1997–2007. Lankinen toimi Opetushallituksen pääjohtajana vuosina 2008–2011, vuodesta 2012 lähtien hän on ollut alivaltiosihteeri.
Vuosina 1985–1986 Lankinen oli Suomenlinnan hoitokunnan sihteeri, vuosina 1991–1993 Lapin yliopiston Arktisen keskusjohtokunnan jäsen, EU:n ammatillisen koulutuksen pääjohtajien jäsen, Euroopan koulutussäätiön johtokunnan jäsen sekä EU:n ammatillisen koulutuksen neuvoa-antavan komitean jäsen vuosina 1997–2007, FTP International oy:n hallituksen puheenjohtaja vuosina 1998–2002, Euroopan sosiaalirahasto -ohjelman seurantakomiteassa 2000–2007, Skills Finland ry:n hallituksen puheenjohtaja vuosina 2000–2012, WorldSkills Hki 2005 järjestelykomiteassa 2000–2005, Suomen Ilmailuopisto oy:n hallituksen puheenjohtaja 2008–2012, Perusopetus 2020–valtakunnalliset tavoitteet ja tuntijako -ryhmän jäsen 2009–2010, ja vuodesta 2012 hän on ollut HAUS kehittämiskeskus oy:n hallituksen jäsen.
Lankinen on naimisissa, ja hänellä on vuosina 1985 ja 1990 syntyneet tyttäret sekä vuonna 1987 syntynyt poika.
Sergei Mikajeljan

Sergei Mikajeljan (; s. 27. huhtikuuta 1992 Gorno-Altaisk, Altain tasavalta, Venäjä) on venäläissyntyinen armenialainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Ashcocq Cross-Country Schoolia.
Mikajeljan debytoi maastohiihdon maailmancupissa marraskuussa 2010 Rukalla sijoittuen perinteisen sprintissä sijalle 125. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2015 Rybinskin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijoittuen sijalle 20. Tuo on myös Mikajeljanin uran paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa. 
Mikajeljan on kilpaillut kaksissa talviolympialaisissa vuonna 2010 Vancouverissa ja vuonna 2014 Sotšissa. Hänen paras sijoituksensa on vuoden 2014 kilpailuiden 45:s sija yhdistelmäkilpailusta. MM-kilpailuihin Mikajeljan on osallistunut neljästi, parhaana sijoituksena vuoden 2015 MM-kilpailuiden yhdistelmäkilpailun 45. sija Falunista.
Uusi testamentti nykysuomeksi

Uusi testamentti nykysuomeksi on vuonna 1972 ilmestynyt suomenkielinen Uuden testamentin käännös. Käännöksessä on noudatettu dynaamisen ekvivalenssin käännöstekniikkaa, ja tarkoituksena on ollut kääntää Uuden testamentin varsin tavanomainen kreikka tavalliselle suomen kielelle. Käännöksen periaatteena on ollut saada tavallinen suomenkielinen nykylukija ymmärtämään tekstin sisältö mahdollisimman samoin kuin alkuperäisen tekstin keskivertolukija. Tavoitteena on ollut että myös aiemmin hengelliseen kieleen perehtymätön lukija ymmärtää tekstin sisällön ja teksti on luontevaa myös puhuttuna. Sanasto ja lauserakenteet noudattavat tavanomaista nykysuomea.
Vuoden 1933/1938 Pyhä Raamattu oli kieleltään vanhanaikainen jo sen julkaisuaikana, ja viimeistään 1960-luvulla voimistui ajatus raamatun saattamisesta nykykielelle. Myös käännöstieteen menetelmät olivat ajan kuluessa kehittyneet. Suomen Pipliaseura ja Suomen Kirkon Sisälähetysseura halusivat tuolloin tehdä uuden käännöksen Uudesta testamentista. Työhön asetettiin vuonna 1968 työryhmä, johon kuuluivat Heikki Räisänen, Raimo Huikuri ja Esko Rintala. Käännöstyö saatiin päätökseen vuonna 1972, ja seuraavana vuonna siihen lisättiin vielä Jussi Aron kääntämät Psalmit. Psalmien suomennoksessa pyrittiin pääsemään eroon aiemmin sellaisenaan suomeen tuoduista hepreankielen fraseologioista.
Suomennosta tarkistettiin vuonna 1975, jolloin tekstiin tehtiin joukko korjauksina pidettyjä tarkistuksia. Suomen Pipliaseura on julkaissut myös laitoksen "Uusi testamentti nykysuomeksi = Good news New testament", jossa on sivujen vasemmilla palstoilla Uusi testamentti -nykysuomeksi ja oikeilla palstoilla samantapainen englanninkielinen vapaa käännös Good news New testament.
Uusi testamentti nykysuomeksi sai osakseen paljon huomiota ja myös kritiikkiä. Käännös kuitenkin vauhditti raamatunsuomennostyötä, sillä jo vuonna 1973 Kirkolliskokous asetti komitean pohtimaan uuden, virallisen raamatunkäännöksen valmistamista. Tämä uusi käännös, Uusi kirkkoraamattu, valmistui vuonna 1992.
 "Niin paljon Jumala rakasti maailmaa, että hän antoi ainoan Poikansa, ettei yksikään joka häneen uskoo, kuole vaan saa elää ikuisesti.
Andréa Pizzitola

Andréa Pizzitola (s. 19. kesäkuuta, 1992 Montpellier) on ranskalainen moottoriurheilija. 
Pizzitola aloitti uransa Kartingissa vuonna 2008. Hän sijoittui kahdeksanneksi Ranskan KF2 Mestaruussarjassa vuonna 2011. Vuonna 2010 Pizzitola kilpaili Ranskan Renault Clio Cup -sarjassa sijoittuen sarjan 16:nneksi. Vuonna 2011 Pizzitola ajoi Ranskan Formula 4 -sarjassa voittaen kolme kilpailua sijoittuen sarjan loppupisteissä toiseksi. Vuonna 2012 Pizzitola siirtyi Eurocup Formula Renault -sarjaan saavuttaen kauden aikana yhden paalupaikan ja 12 pistettä. Samana vuonna hän kilpaili Formula Renault NEC -sarjassa saavuttaen neljä palkintosijaa sijoittuen sarjan 13:nneksi. Vuonna 2013 Pizzitola jatkoi Eurocup -sarjassa saavuttaen yhden palkintosijan ja 39 pistettä. Samana vuonna hän jatkoi myös NEC-sarjassa voittaen yhden kilpailun sijoittuen sarjan kuudenneksi. Vuonna 2014 Pizzitola kilpaili kolmannen kauden Eurocup-sarjassa saavuttaen kaksi voittoa, kaksi paalupaikkaa sijoittuen sarjan neljänneksi. Vuonna 2015 Pizzitola kilpaili uudessa Renault Sport Trophy -sarjassa voittaen Eliitti-luokan mestaruuden.
Jalmari Leino

Frans Hjalmar (Jalmari) Leino (synt. Rekola, 4. toukokuuta 1892 Köyliö – 16. joulukuuta 1963 Tampere) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka työskenteli usean sosialidemokraattisen sanomalehden päätoimittajana 1920–1950-luvuilla. Hän oli myös SDP:n kansanedustaja vuosina 1927–1930.
Elämä.
Nuoruusvuodet.
Köyliön Vuorenmaassa syntyneen Jalmari Leinon vanhemmat olivat Säkylästä kotoisin olleet torppari Frans Henrik Rekola (1859-1944) ja Justiina Vilhelmiina Korpela (1869-1955). Kansakoulun jälkeen hän työskenteli sekatyömiehenä ja oli mukana Vuorenmaan työväenyhdistyksen toiminnassa. Leino suoritti Sosialidemokraattisen puolueopiston kurssin ja toimi vuosina 1917–1918 kiertävänä luennoitsijana Satakunnassa ja Varsinais-Suomessa. Sisällissodan aikana Leino oli myös kansanvaltuuskunnan nimittämän Turun ja Porin läänin lääninneuvoston verotuslautakunnan jäsen. Sodan loppuvaiheessa Leino pakeni punapakolaisten mukana ja vangittiin Lahdessa, josta hänet siirrettiin Santahaminan vankileirille. 
Toimittajana ja kansanedustajana.
Vapauduttuaan 1920 Leino siirtyi Porissa ilmestyneen "Uuden Ajan" toimittajaksi. Hän oli myös lehden päätoimittaja 1925–1927. Leino valittiin eduskuntaan vuonna 1927. Ainoaksi jääneen kansanedustajakautensa jälkeen Leino työskenteli Jyväskylässä "Työn Voiman" päätoimittajana 1930–1937, Viipurissa "Kansan Työn" päätoimittajana 1938–1940, Helsingissä Työväen Sanomalehtien Tietotoimiston palveluksessa 1940, Turussa "Sosialistin" päätoimittajana 1940–1941 sekä Tampereella "Kansan Lehden" päätoimittajana 1942–1950 ja toimituspäällikkönä 1950–1958. Hän oli Porin, Jyväskylän, Viipurin ja Tampereen kaupunginvaltuustojen jäsen.
Leino kuoli 71-vuotiaana joulukuussa 1963. Hänet on haudattu Kangasalan Vatialan hautausmaalle.
Perhe.
Jalmari Leinon puoliso oli köyliöläinen Anna Amanda Lind (s. 1893), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1921. Heidän poikansa oli kaupunginjohtaja Väinö J. Leino ja pojanpoika suurlähettiläs Jukka Leino.
Neitsyt Marian ilmestyksen katedraali (Ateena)

Neitsyt Marian ilmestyksen katedraali () eli "Ateenan katedraali" (Μητροπολιτικός Ναός Αθηνών, "Mitropolitikós Naós Athinón") on ortodoksinen kirkko Ateenassa Kreikassa. Se on Ateenan arkkihiippakunnan katedraali eli Ateenan ja koko Kreikan arkkipiispan piispanistuin ja koko Kreikan kirkon pääpaikka. Katedraali sijaitsee Ateenan vanhankaupungin Plákan pohjoislaidalla Mitropóleos-kadun varrella.
Historia.
Katedraalia alettiin rakentaa pian vuonna 1842 eli jonkin aikaa sen jälkeen, kun Ateenasta oli tullut itsenäistyneen Kreikan pääkaupunki vuonna 1834. Sen peruskiven muurasivat kuningas Otto ja kuningatar Amalia. Kirkon alkuperäisenä arkkitehtinä toimi Theophil Hansen. Myöhemmin arkkitehteinä toimivat myös Dimítrios Zézos, Panagís Kálkos ja François Boulanger. Kirkon rakentamisessa käytettiin paljon kaupungin vanhempien, purettujen kirkkojen osia.
Katedraali valmistui vuonna 1862 ja omistettiin Marian ilmestykselle. Se vihittiin käyttöön 21. toukokuuta kyseisenä vuonna. Katedraali on Ateenan ja koko Kreikan arkkipiispan piispanistuin, ja näin kreikkalaisen ortodoksisuuden merkittäviä hengellisiä keskuksia ja myös tärkeiden virallisten tilaisuuksien pitopaikka. Historiansa aikana siellä on vietty muun muassa Kreikan kuninkaallisten kruunajaisia ja häitä sekä merkittävien henkilöiden hautajaisia.
Kirkko kunnostettiin vuosina 1999–2016 vuoden 1999 maanjäristyksen aiheuttamien vaurioiden vuoksi.
Rakennus.
Katedraalin julkisivu on länteen ja siinä on kaksi samanlaista tornia. Kirkko ei ole suurkaupungin katedraaliksi erityisen suuri: se on noin 40 metriä pitkä, 20 metriä leveä ja 24,5 metriä korkea. Kirkko on muodoltaan ristinmuotoinen kolmilaivainen kupolilla varustettu basilika. Se on koristeltu sisältä bysanttilaistyylisillä seinämaalauksilla. Kirkkoon on haudattu kaksi osmanivallan ajan kreikkalaista marttyyriä, Pyhä Filothei (surmattu 1589) sekä Konstantinopolin patriarkka Gregorios V (surmattu 1821).
Kirkon edessä on Mitrópolin aukio (Πλατεία Μητροπόλεως, "Plateía Mitropóleos"). Aukiolla on kaksi patsasta. Toinen esittää Bysantin viimeistä keisaria Konstantinos XI Palaiologosta, toinen arkkipiispa Damaskinosta. Aivan kirkon vieressä on pieni, bysanttilaisaikainen Panagía Gorgoepíkooksen kirkko, joka tunnetaan myös Pyhän Eleutherioksen kirkkona sekä nimellä ”Pikku-Mitrópoli”.
Panagía Gorgoepíkooksen kirkko

Panagía Gorgoepíkooksen kirkko (), myös "Jumalansynnyttäjä Gorgoepíkooksen ja Pyhän Elefthérioksen kirkko" (), on pieni bysanttilaisaikainen kirkko, joka sijaitsee Ateenan vanhankaupungin Plákan pohjoislaidalla aivan Ateenan katedraalin Neitsyt Marian ilmestyksen katedraalin eli "Mitrópolin" vieressä. Kirkkoa kutsutaan myös nimellä ”Pikku-Mitrópoli” (Μικρή Μητρόπολη, "Mikrí Mitrópoli").
Kirkko on rakennettu 1100-luvulla. Se on omistettu ”nopeasti kuulevalle” Neitsyt Marialle sekä Pyhälle Eleutheriokselle (Eleftheriokselle). Kreikan itsenäistymisen jälkeen kirkko toimi jonkin aikaa Kreikan ensimmäisenä kansalliskirjastona.
Kirkko on ristikirkko ja siinä on tyypillinen ateenalaistyyppinen keskibysanttilainen kupoli. Kirkko on rakennettu marmorista ja siinä on käytetty uudelleen antiikin aikaisten rakennusten osia. Kivissä on bysanttilaisaikaisen koristelun lisäksi jäljellä antiikin aikaisia reliefejä, kuten Heraklesta ja Hebeä esittävät kuvat. Pakanallisia kuva-aiheita on kristillistetty lisäämällä niihin ristejä.
Panagía Kapnikaréan kirkko

Panagía Kapnikaréan kirkko () eli "Kapnikaréa" (Καπνικαρέα) on bysanttilaisaikainen kirkko, joka sijaitsee Ateenan keskustassa keskellä Ermoú-katua.
Kirkko on yksi Ateenan vanhimmista. Se on rakennettu noin vuonna 1050 antiikin aikaisen temppelin paikalle. Temppeli on ollut omistettu jollekin naispuoliselle jumaluudelle, mahdollisesti Athenelle tai Demeterille. Kirkko omistettiin Neitsyt Marian ("Panagía") temppeliin tuomiselle. Savuun viittaava nimi Kapnikaréa tulee mahdollisesti Bysantin valtakunnan aikaisesta "kapnikon"- eli kotiliesiverosta; kirkon rakennuttaja oli mahdollisesti veron kerääjä ("kapnikáris") tai Kapnikáris-sukua. Kirkko on ilmeisesti ollut aiemmin jonkun luostarin pääkirkko ("katholikon").
Kun Ermoú-katu rakennettiin vuonna 1834, kirkko jäi sen linjauksen tielle ja oli vaarassa tulla puretuksi. Kuningas Oton isä Ludvig Baijerilainen puuttui tuolloin asiaan ja pelasti kirkon. Katu rakennettiin kulkemaan kirkon kummaltakin puolelta. Kirkko oli uhanalaisena myös vuonna 1863. Tuolloin sen pelasti Ateenan arkkipiispa. Nykyisin kirkko kuuluu Ateenan yliopistolle.
Kirkko on ristinmuotoinen. Siinä on tyypillinen ateenalaistyyppinen keskibysanttilainen kupoli. Sen seinämaalaukset ja mosaiikkikoristelut ovat 1900-luvulta. Kirkkoon on myöhemmin liitetty Pyhälle Barbaralle ("Agía Varvára") omistettu pieni kappeli. Kirkon ympärille muodostuu pieni Kapnikaréan aukio ("Plateía Kapnikaréas").
Panagía Pantánassan kirkko

Panagía Pantánassan kirkko () eli "Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen kirkko" (Ναός της Κοιμήσεως της Θεοτόκου, "Naós tis Koimíseos tis Theotókou") on bysanttilaisaikainen kirkko, joka sijaitsee Monastiráki-aukiolla Ateenan vanhassa keskustassa.
Kirkko on alun perin rakennettu 1000-luvulla. Nykyinen kirkko on 1600-luvulta ja kirkon torni vuodelta 1911. Kirkko oli alun perin paikalla sijainneen Pantánassan luostarin pääkirkko ("katholikon"). 1800-luvulla tehtyjen arkeologisten kaivausten ja Ateenan metron rakennustöiden vuoksi luostarista ei ole enää jäljellä muita rakennuksia, mutta se on antanut nimensä koko Monastiráki (”Pieni luostari”) -aukiolle. Kirkko on omistettu Neitsyt Marialle ”kaikkien kuningattarelle” sekä tämän kuolonuneen nukkumiselle.
Pyhien apostolien kirkko (Ateena)

Pyhien apostolien kirkko ( eli Άγιοι Απόστολοι Σολάκη, "Ágioi Apóstoloi Soláki") on bysanttilaisaikainen kirkko, joka sijaitsee Ateenassa Agoran arkeologisen alueen kaakkoislaidalla.
Kirkko on yksi Ateenan vanhimmista. Se on rakennettu 900-luvulla antiikin aikaisen, 100-luvulla rakennetun Nymfaionin eli nymfeille omistetun pyhän paikan ja lähteen paikalle. Kirkon rakentamisajankohta oli Ateenan keskibysanttilaisen vaurauden aikaa, joka kesti 1200-luvun alkuun saakka.
Kirkko on muodoltaan ristikirkko. Sen kupoli edustaa varhaisinta niin kutsuttua ateenalaista kupolityyppiä. Kirkon sisäseinissä on jäänteitä 1600- ja 1700-luvuilla tehdyistä seinämaalauksista. Kirkko on merkittävä, koska se edustaa merkittävää kehitysvaihetta bysanttilaisessa kirkkoarkkitehtuurissa, ja koska se on Hefaistoksen temppelin ohella alueen ainoita vanhoja rakennuksia, jotka ovat säilyneet paikallaan rakentamisensa jälkeen.
Videovuokraamon tyttö

"Videovuokraamon tyttö" on suomalaisen pop rock -yhtye Herra Ylpön &amp; Ihmisten toinen single yhtyeen esikoisalbumilta "Sata vuotta".
Kappaleesta julkaistiin musiikkivideo.
Sata vuotta (kappale)

Sata vuotta on suomalaisen alternative rock -yhtye Herra Ylpön &amp; Ihmisten esikoissingle yhtyeen saman nimiseltä albumilta. Sen ensisoitto kuultiin YleX:n taajuuksilla 11. joulukuuta 2007.
Pietro Fittipaldi

Pietro Fittipaldi da Cruz (s. 25. kesäkuuta, 1996 Miami, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen brasilialainen rata-autoilija.
Hän on kaksinkertaisen Formula 1 -maailmanmestarin Emerson Fittipaldin tyttärenpoika ja sukuun kuuluvat myös F1-kisoissa ajaneet Wilson ja Christian Fittipaldi.
Ura.
Fittipaldi aloitti uransa NASCARissa Whelen All-American Series -sarjassa ja voitti mestaruuden Hickory Motor Speedwaylla vuonna 2011. Vuonna 2013 Fittipaldi siirtyi kilpailemaan Euroopan sarjoihin ja kilpaili Protyre Formula Renault Championship -sarjassa saavuttaen 163 pistettä sijoittuen ensimmäisellä kaudellaan sarjan kahdeksanneksi. Vuonna 2014 Fittipaldi jatkoi sarjassa ja onnistui voittamaan sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän ajoi kaksi kilpailua Eurocup Formula Renault -sarjassa Koiranen GP -tallissa vierailevana kuljettajana. Vuonna 2015 Fittipaldi kilpaili Euroopan Formula 3 mestaruussarjassa saavuttaen 32 pistettä.
Vuodesta 2018 lähtien hän on ajanut testejä Formula 1 -talli Haasille ja ajoi joulukuussa 2020 ensimmäiset osakilpailunsa Sakhirissa ja Abu Dhabissa, kun tallin varsinainen kuljettaja Romain Grosjean loukkaantui Bahrainin osakilpailussa.
Parhaat (Herra Ylppö &amp; Ihmiset)

Parhaat on rockyhtye Herra Ylpön &amp; Ihmisten kokoelma-albumi, joka julkaistiin joulukuussa 2014.
Battersea Parkin katurata

Battersea Park Street Circuit tai Battersea Park katurata on katuradan tyyppinen rata, joka valmistettiin vuodeksi 2015 Formula E -sarjan osakilpailuja varten. Rata sijaitsee Lontoossa Battersea Parkin sisällä. Radalla kilpailtiin ensimmäistä kertaa 27. – 28. kesäkuuta 2015. Kilpailu poistui kalenterista ennen kautta 2016–2017.
Hopearuusukkeet

Hopearuusukkeet ("Dudleya") on maksaruohokasveihin kuuluva mehikasvisuku, jossa on 40 lajia. Niitä esiintyy Yhdysvaltojen etelä- ja lounaisosissa sekä Meksikon pohjois- ja luoteisosissa. Hopearuusukkeet ovat tyvestä lehtiruusukkeellisia monivuotisia sukkulenttikasveja. Niiden kukat ovat putkimaisia, kellon- tai tähdenmuotoisia, keltaisia, valkoisia tai punaisia. Joitain hopearuusukelajeja viljellään huonekasvina.
Clare Maguire

Clare Rita Mary Maguire (s. 15. syyskuuta 1987) on brittiläinen laulaja-lauluntekijä. Hän solmi levytyssopimuksen Polydor Records -yhtiön kanssa vuonna 2008. Maguire oli viidentenä BBC:n Sound of 2011 -listalla, joka koostuu musiikkikriitikoiden ja alan ammattilaisten arvioimista uusista lupaavista artisteista. Hänen esikoisalbuminsa "Light After Dark" julkaistiin helmikuussa 2011, ja se nousi seitsemänneksi Britannian albumilistalla.
Vuonna 2015 Maguire on esiintynyt muotitalo Burberryn järjestämissä näytöksissä muun muassa London Fashion Weekin yhteydessä.
Mehilehdet

Mehilehdet ("Cotyledon") on maksaruohokasveihin kuuluva mehikasvisuku, jossa on yhdeksän lajia. Niitä esiintyy luonnossa aavikoilla Itä-Afrikassa, eteläisessä Afrikassa ja Arabian niemimaalla. Mehilehdet ovat monivuotisia, ruohovartisia tai puolipuutuneita sukkulenttisia kasveja. Niiden punaiset, keltaiset tai oranssit kukat ovat kellomaiset ja yleensä nuokkuvat. Muutamia mehilehtien lajeja viljellään huonekasvina.
Mehilehtien sukuun on aiemmin luokiteltu myös kultakaari ("Chiastophyllum oppositifolium", syn. "Cotyledon oppositifolia"), joka kasvaa Kaukasuksen vuoristossa. Sitä viljellään perennana.
Anthony West

Anthony West (s. 17. heinäkuuta 1981 Maryborough, Queensland) on australialainen ratamoottoripyöräilijä. 
West on ajanut MotoGP:n eri luokissa vuodesta 1998 lähtien. Moto2-luokassa ja sitä edeltäneessä 250-kuutioisten luokassa hän on voittanut urallaan kaksi osakilpailua, vuoden 2003 ja 2014 Hollannin TT-ajot.
West on tunnettu erityisesti hyvänä sadekelin kuljettajana.
Dopingkäry.
Vuonna 2012 West jäi kiinni dopingtestissä, kun hänen näytteestään löydettiin jäämiä metyyliheksamiinistä. Aluksi West sai rikkeestään vain kuukauden kilpailukiellon, mutta CAS pidensi myöhemmin kilpailukiellon 18 kuukauden mittaiseksi, ja Westin suoritukset kyseiseltä aikaväliltä mitätöitiin.
Tom Coronel

Tom Romeo Coronel (s. 5. huhtikuuta 1972 Naarden) on alankomaalainen kilpa-autoilija.
Coronelin uran parhaat saavutukset ovat vuoden 1997 Formula 3 Masters -kilpailun voitto, sekä vuoden 1999 Formula Nippon -mestaruus. Lisäksi Coronel on voittanut WTCC:n yksityiskuljettajien sarjan vuosina 2006 ja 2009.
Coronelin kaksoisveli Tim Coronel on myös kilpa-autoilija.
Stephon Marbury

Stephon Xavier Marbury (s. 19. heinäkuuta 1977 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän on pelannut vuodesta 2011 lähtien Kiinan CBA-liigan Beijing Ducksissa.
Ura.
Ennen ammattilaisuraansa Marbury pelasi kauden ajan yliopistokoripalloa Georgia Techin joukkueessa. Milwaukee Bucks varasi hänet neljäntenä pelaajana vuoden , ja myi oikeudet välittömästi Minnesota Timberwolvesille.
NBA-urallaan Marbury valittiin kahdesti un, vuosina 2001 ja 2003. Vuonna 2003, jokseenkin uransa huipulla, Marbury solmi tuolloisen joukkueensa Phoenix Sunsin kanssa nelivuotisen jatkosopimuksen, arvoltaan 76 miljoonaa dollaria. Sopimuksesta muodostui lopulta yksi NBA-historian huonoimmista, ja vahvasti vaikutti Marburyn NBA-uran loppumiseen.
Vuodesta 2010 lähtien Marbury on pelannut CBA-liigassa Kiinassa.
Maajoukkueura.
Marbury voitti 2004 kesäolympialaisissa olympiapronssia Yhdysvaltain joukkueessa.
Petteri Silván

Petteri Silván (s. 21. lokakuuta 1972) on suomalainen endurokuljettaja.
Silván on viisinkertainen enduron henkilökohtaisten luokkien maailmanmestari. Osakilpailuvoittoja hänellä on MM-tasolla 44. Joukkuemaailmanmestaruuksia hänellä on neljä.
Kansainvälisellä tasolla Silván kilpaili viimeisen kerran vuonna 2005, jonka jälkeen jatkoi vielä kolmen kauden ajan SM-sarjassa.
Vuonna 2022 kansainvälinen moottoripyöräilyliitto FIM valitsi Silvánin Enduro Legendaksi.
Yannick Ferreira Carrasco

Yannick Ferreira Carrasco (s. 4. syyskuuta 1993 Vilvoorde, Belgia) on belgialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saudi-Arabian Valioliigassa pelaavaa Al-Shababia ja on pelipaikaltaan laitalinkki.
Seurajoukkueura.
Ferreira Carrasco liittyi Monacon nuorisoakatemiaan vuonna 2010. Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 30. heinäkuuta 2012 ottelussa Toursia vastaan, jossa syntyi myös hänen ensimmäinen maalinsa. 13. huhtikuuta 2013 pelatussa ottelussa Auxerrea vastaan hän teki joukkueensa molemmat osumat, kun Monaco haki vieraskentältä 2–0-voiton.
Ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa Ferreira Carrasco pelasi 5. lokakuuta 2013 Saint-Étienneta vastaan.
10. heinäkuuta 2015 Ferreira Carrasco siirtyi Atlético Madridiin viisivuotisella sopimuksella. Madridilaisseura maksoi hänen 75% pelaajaoikeuksistaan 15 miljoonaa euroa. Hän pelasi La Ligassa vajaan kolmen kauden aikana 81 ottelua ja teki niissä 17 maalia. Helmikuussa 2018 hän siirtyi Kiinaan ehdittyään pelata Atléticon sittemmin voittamassa kauden 2017–2018 Eurooppa-liigassa vain yhden ottelun.
31. tammikuuta 2020 Carrasco palasi Atlético Madridiin kauden 2019–2020 loppuun asti kestävällä lainasopimuksella. Hän pelasi kauden aikana 15 liigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Syyskuussa 2020 hän siirtyi Atlético Madridin omistukseen. Hän voitti kaudella 2020–2021 Espanjan liigamestaruuden ja pelasi kauden aikana 30 liigaottelua, joissa hän teki kuusi maalia, muun muassa marraskuussa voittomaalin kotiottelussa FC Barcelonaa vastaan.
Maajoukkueura.
Carrasco pelasi useissa Belgian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Belgian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2015 EM-karsintaottelussa Kyprosta vastaan. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi avauskokoonpanossa kolme kertaa ja tuli kahdessa muussa ottelussa vaihdosta kentälle. Neljännesvälieräottelussa Unkaria vastaan hän teki joukkueensa neljännen maalin. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi Belgian seitsemästä ottelusta avauskokoonpanossa kolmessa ottelussa ja tuli vaihdosta kentälle tappiollisessa välieräottelussa Ranskaa vastaan. Hän pelasi kolme ottelua kesälle 2021 siirtyneissä EM-kilpailuissa 2020, kaksi ottelua vuoden 2022 MM-kilpailuissa ja neljä ottelua EM-kilpailuissa 2024.
Carrasco on syyskuun 2024 puoliväliin mennessä pelannut 78 A-maaottelua ja tehnyt niissä 11 maalia, joista EM-kisojen 2016 maali oli ensimmäinen.
Cuernavaca

Cuernavaca on Morelosin osavaltion pääkaupunki Meksikossa. Vuonna 2014 siellä oli noin 350 000 asukasta.
Kaupunki sijaitsee noin 65 km liittovaltion pääkaupungista Mexicosta etelään. Sitä kutsutaan "ikuisen kevään kaupungiksi", ja sen miellyttävä ilmasto on houkutellut sinne Meksikon yläluokkaa asteekkihallitsijoista alkaen. 
Vuonna 2010 huumeisiin liittyvät väkivaltaisuudet levisivät Cuernavacaan. Noin 50 ihmistä surmattiin huumekartellien välisessä valtataistelussa.
Tepic

Tepic on Nayaritin osavaltion pääkaupunki Meksikossa. Vuonna 2014 siellä oli 368 000 asukasta.
Kaupunki sijaitsee noin 900 metrin korkeudessa Molóloa-joen laaksossa sammuneen Sangangüey-tulivuoren juurella. Kaupunkikuvaa hallitsevat edelleen siirtomaa-ajan rakennukset.
Montanan salaperäinen nainen

Montanan salaperäinen nainen () on vuonna 1952 ensi-iltansa saanut Allan Dwanin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva, jonka pääosissa ovat Jane Russell ja George Brent. "Montanan salaperäinen nainen" perustuu M. Coates Websterin ja Howard Welschin tarinaan, jonka pohjalta Horace McCoy ja Norman S. Hall laativat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajana oli Howard Welsch.
Juoni.
Jane Russellin näyttelemä Belle Starr (1848–1889) perustuu historialliseen lainsuojattomaan, mutta elokuvan juoni on fiktiivinen. "Montanan salaperäinen nainen" kertoo Belle Starrista, joka Daltonin veljesten pakottamana joutuu mukaan vaaralliseen ryöstöön.
Tuotanto.
Ennen elokuvan tuotannon alkua Brian Donlevyn ja Ann Sheridanin ilmoitettiin olevan elokuvan mahdollisia pääosanesittäjiä. Lopulta Howard Welschin Fidelity Pictures lainasi Jane Russellia RKO Radio Picturesilta elokuvaan. "Montanan salaperäinen nainen" kuvattiin 650 000 dollarin budjetilla loka-marraskuussa 1948. Huhtikuussa 1949 Howard Welsch myi elokuvan negatiivin RKO:lle 875 000 dollarilla. RKO:n johtaja Howard Hughes hyllytti elokuvan kolmeksi ja puoleksi vuodeksi. Vaikka elokuva kuvattiin värillisenä, elokuvateattereissa näytetty elokuva oli mustavalkoinen.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Montanan salaperäinen nainen" sai ensi-iltansa neljä vuotta valmistumisensa jälkeen New Yorkin Broadway Palace Theatressa 7. marraskuuta 1952. Elokuvan maanlaajuinen ensi-ilta oli 11. marraskuuta 1952. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 22. toukokuuta 1953. "Montanan salaperäinen nainen" tuotti alkuperäisen teatterilevityksensä aikana Yhdysvalloissa noin miljoonan dollarin lipputulot. RKO vastasi elokuvan levityksestä vuonna 1952.
Landsortin syvänne

Landsortin syvänne () on Itämeren syvin kohta, joka sijaitsee Ruotsin rannikolla 459 metrin syvyydessä. Sen sijainti on noin 24 km kaakkoon Nynäshamnista. Sinne on upotettu 1950- ja 1960-luvuilla romua, vanhoja aseita, kemiallisia ja radioaktiivisia jätteitä. Ruotsin puolustusvoimat harjoittelee alueella sukellusveneiden pelastamista.
Leena Majander-Reenpää

Leena Maija Majander-Reenpää (vuosina 1983–1992 Tarkka; 15. marraskuuta 1956 Espoo – 24. tammikuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen kirjankustannusalan vaikuttaja.
Majander-Reenpää työskenteli urallaan eri kustantamoissa, pisimipään Otavalla (1980–1986 ja 1988–2010). Vuosina 2015–2017 hän toimi Suomen kirjallisuuden vientikeskus Filin johtajana.
Elämä ja ura.
Leena Majander valmistui ylioppilaaksi 1975, ekonomiksi 1978 ja kauppatieteiden kandidaatiksi 1980. Hän työskenteli vuosina 1979–1980 Helsingin kauppakorkeakoulun amanuenssina.
Majander toimi Otavan markkinointiassistenttina 1980–1981 ja kirjakauppamyynnin osastopäällikkönä 1981–1986. Vuosina 1986–1987 Leena Tarkka oli Weilin+Göösin kustannuspäällikkö ja 1987–1988 kustannusjohtaja. Hän palasi Otavaan ja toimi yleisen kirjallisuuden kustannusjohtajana 1988–2008 ja kustantajana 2008–2010. Majander-Reenpää erosi tehtävästä vuonna 2010, ja syyksi on arveltu Otavan Reenpään omistajasuvun sisäisiä erimielisyyksiä.
Vuonna 2011 Majander-Reenpää nimitettiin Bonnierin strategiseksi neuvonantajaksi. Hän työskenteli vuosina 2011–2014 WSOY:n varatoimitusjohtajana ja kustantajana. Elokuussa 2014 hänet nimitettiin Bonnierin kansainvälisen liiketoiminnan neuvonantajaksi. Iris Schwanckin jäätyä eläkkeelle Filin johdosta Majander-Reenpää nimettiin kesäkuun alusta 2015 hänen seuraajakseen. Hän jättäytyi pois tehtävästä terveyssyistä vuonna 2017.
Luottamustehtävät.
Majander-Reenpäällä oli useita luottamustoimia. Hän oli muun muassa Suuren Suomalaisen Kirjakerhon hallituksen jäsen (1989–2010) ja Suomen Kirjasäätiön hallituksen jäsen (1991–1998 ja 2011–2012) ja puheenjohtaja (1998–2003, 2007–2010 ja 2012–). Majander-Reenpää oli myös Suomen Kustannusyhdistyksen hallituksen puheenjohtaja vuosina 2004–2006 ja varapuheenjohtaja 2000–2003 ja 2007–2008.
Yksityiselämä.
Majander-Reenpää syntyi pankinjohtaja Taito Majanderin ja opettaja Seija Kahrin perheeseen. Kirjallisuustoimittaja Antti Majander ja historiantutkija Mikko Majander ovat Majander-Reenpään veljiä.
Vuosina 1983–1992 Majander-Reenpää oli naimisissa kirjallisuuskriitikko Pekka Tarkan kanssa. Hänen puolisonsa vuodesta 1992 oli Otavan omistajasukuun kuuluva Antti Reenpää. Majander-Reenpäällä on kaksi lasta.
Naja Marie Aidt

Naja Marie Aidt (s. 24. joulukuuta 1963 Egedesminde) on tanskalainen, Grönlannissa syntynyt ja Kööpenhaminassa nuoruutensa viettänyt kirjailija.
Aidtin esikoisteos oli runokokoelma "Så længe jeg er ung" (1991). Hän on kirjoittanut useita runokokoelmia, novellikokoelmia, näytelmäelokuvan, romaanin ja näytelmiä. Aidt sai Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon novellikokoelmastaan "Bavian" (2006). Sen novelleissa ovat läsnä suru ja elämänilo, pelko ja lohdutus, ja elämänviisaudesta muodostuu niiden keskeinen teema. Androgyyninen seksuaalisuus on Bavian-kokoelmassa toistuva aihelma. Teoksen tanskalainen kustantaja on Gyldendal. Vuonna 2012 ilmestyi tanskaksi Aidtin esikoisromaani "Sten saks papir".
Aidt asuu Brooklynissä, New Yorkissa.
Xyridaceae

Xyridaceae on tropiikin ja lämpimien alueiden ruohokasviheimo, joka kuuluu koppisiemenisten Poales-lahkoon ja on siten sukua heinäkasveille (Poaceae).
Tuntomerkit.
Heimon kasvit ovat tavallisesti varrettomia lehtiruusukekasveja, joiden aineenvaihdunta tuottaa antrakinoneja, ja joilla on limaa erittäviä monisoluisia karvoja. Lehdet ovat usein kahteen riviin järjestyneitä ja asennoltaan syrjittäisiä. Kukinnon varressa on tavallisesti yksi tai useampi alalehtipari, ja kukat sijaitsevat mykeröissä. Kukan verhiö on vastakohtainen ja kölimäinen, joskus kölejä on kaksi; yksi kehälehti on kalvomainen. Terälehdet ovat huomiota herättäviä, enemmän tai vähemmän kynnellisiä, lyhytikäisiä ja toisinaan yhteen kasvaneita. Heteitä on kolme ja ne sijaitsevat terävastaisesti. Emiön luotti on rakenteeltaan monimutkainen ja liuskainen tai suppilomainen. Kussakin emilehdessä on monta siemenaihetta.
Levinneisyys.
Xyridaceae-kasvit kasvavat tropiikissa ja lämpimänlauhkeilla alueilla.
Luokittelu.
Heimo koostuu viidestä suvusta ja 260 lajista, jotka jaetaan kahdeksi alaheimoksi. Heimon erilaistuminen alaryhmikseen lienee alkanut 63 miljoonaa vuotta sitten.
Alaheimo Xyridoideae Arnott.
Xyridoideae-kasvit ovat joskus juurakollisia ja tavallisesti haarajatkoisia kasvutavaltaan. Lehdet sijaitsevat kahdessa rivissä syrjittäin; harvoin lehdet ovat liereitä, toisinaan ne ovat kielekkeellisiä. Kukassa on kolme haarovaa joutohedettä, ja tavallisesti haarojen päissä on karvoja. Sikiäimessä on monentyyppisiä istukoita ja niissä pitkävartisia siemenaiheita. Luotit sijaitsevat emilehtien saumoissa. Siemenissä on kärkisuomuja tai -hapsuja.
Alaheimon ainoa suku on "Xyris", jossa on 225–300 lajia. Se kasvaa kaikkialla tropiikissa ja lämpimillä alueilla, enimmäkseen kuitenkin Brasiliassa, jossa on 150 "Xyris"-lajia.
Alaheimo Abolbodoideae Reveal.
Abolbodoideae käsittää kasveja, joiden lehtiasento on kierteinen, harvoin kaksirivinen. "Achlyphila"-suvussa lehdet sijaitsevat syrjittäin. Kukinto on tavallisesti haaraton. Kukassa on erillä "Abolboda"-lajeilla rihmamaisia joutoheteitä; tavallisesti ne puuttuvat. Sikiäimen istukat ovat aksiletyyppisiä tai laitaistukoita, ja niihin kiinnittyy siemenaiheita, jota ovat tavallisesti suoria (anatrooppisia), joskus luokkimaisia (kampylotrooppisia).
Alaheimon neljään sukuun kuuluvat 26 lajia kasvavat Etelä-Amerikassa ja erityisesti Guyanan ylängöllä. Runsaslajisin on 22-lajinen "Abolboda"-suku.
Suvut.
Xyridaceae sisältää seuraavat suvut:
Calixthe Beyala

Calixthe Beyala (s. 1961) on Pariisissa asuva, ranskaksi kirjoittava kamerunilainen kirjailija. Hän vietti nuoruutensa Kamerunin suurimmassa kaupungissa Doualassa ja muutti Ranskaan vuonna 1978. 
Beyalan tuotannosta on suomennettu romaani "Assèze afrikkalainen". Teoksen taustana ovat itsenäistyneen afrikkalaisen valtion ongelmat, kuten korruptio sekä poliittinen epävakaus ja väkivalta. Romaanin päähenkilönä on nainen, joka elää näiden tapahtumien keskellä. Beyalalle Afrikka on kaoottinen ja toivonsa menettänyt.
Jari Savolainen

Jari Savolainen (s. 1. heinäkuuta 1974) on suomalainen uransa lopettanut freestylehiihdon kumparelaskija. Parhaina saavutuksina ovat MM-kilpailuiden 7. sija 2001 ja Suomen-mestaruus 1999. Maailmancupin osakilpailussa hän sijoittui parhaimmillaan kolmanneksi parikumpareissa.
Savolainen on urheilu-uransa jälkeen toiminut freestylehiihdon valmentajana urheiluoppilaitoksessa (Jämsän ammattiopisto) 2004–2010, Suomen Olympiakomiteassa asiantuntijana 2011–2014 ja työskentelee nykyisin Pääkaupunkiseudun urheiluakatemiassa.
Ruuhka-aika

Ruuhka-aika on se aika vuorokaudesta, jolloin esiintyy paljon liikennettä. Ruuhka-aika on saanut nimensä sen aikaan esiintyvistä ruuhkista. Ruuhka-aika ajoittuu useimmiten pariksi tunniksi aamuun ja pariksi tunniksi iltapäivään. Muuten ruuhkat johtuvat yleensä onnettomuuksista tai muista häiriötilanteista. Ruuhka-aikaan liittyy työmatkaliikenne, kun aamulla työntekijät matkustavat työpaikoilleen ja iltapäivällä takaisin työpaikoiltaan koteihinsa. Ruuhka-aika ei rajoitu vain tieliikenteeseen, vaan se koetaan myös mm. rautatie- ja metroliikenteessä.
Yöliikenne on hiljaisempaa kuin ruuhka-aikojen liikenne. Aamulla hiljainen yöliikenne muuttuu nopeasti aamuruuhkaksi. Julkista liikennettä joudutaan mitoittamaan osin ruuhka-aikoja ajatellen, jotta ruuhka-aikaan mahdollisimman monet voisivat käyttää julkista liikennettä. Kaupunkien liikenneväylien suunnittelussa saatetaan ottaa huomioon ruuhka-ajat. Ruuhka-aikojen synnyttämiä liikenneongelmia on pyritty helpottamaan liukuvilla työajoilla, jolloin ihmiset matkustaisivat töihin liukuman sisällä, eivätkä täsmälleen samaan aikaan.
Ruuhka-ajoista voidaan puhua myös kun on kyse juhlapyhäliikenteestä. Tällöin ruuhkia esiintyy menoliikenteen ja paluuliikenteen aikoihin. Joulun paluuliikenteen ruuhka-aika on ollut Suomessa tapaninpäivänä, jolloin liikenne on ollut huipussaan kello 12-19.
Helsingissä metron iltapäivän ruuhka-aika on venynyt iltaan asti, koska kauppojen aukioloajat ovat pidentyneet.
Eric Temple Bell

Eric Temple Bell (7. helmikuuta 1883 Peterhead, Skotlanti – 21. joulukuuta 1960 Watsonville, Kalifornia, Yhdysvallat) oli skotlantilais-amerikkalainen matemaatikko ja tieteiskirjailija. Hän julkaisi useita teoksia lähinnä matematiikan historiasta. Proosaa hän julkaisi toistakymmentä teosta salanimellä John Taine. Tunnetuin Bellin teoksista on "Men of Mathematics", joka on suomennettukin vuonna 1963 nimellä "Matematiikan miehiä". Teoksessa on lähinnä henkilöhistoriaan keskittyviä artikkeleita ennen 1900-lukua vaikuttaneista matemaatikoista Zenonista Georg Cantoriin. Lisäksi siinä käsitellään matematiikan filosofisia kysymyksiä.
E. T. Bell opiskeli Lontoossa, mutta siirtyi lähinnä kokeellisen fysiikan tuntijan Robert Andrews Millikanin houkuttelemana Yhdysvaltoihin, jossa hän toimi muun muassa matematiikan professorina California Institute of Technologyssa. Hänen matemaattinen suuntautumisensa oli lukuteoria.