tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Klooritrifluoridi

Klooritrifluoridi (ClF3) on kloorin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Aine on äärimmäisen reaktiivinen ja sitä käytetään fluoraavana reagenssina, ydintekniikassa ja rakettien polttoaineseoksissa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa klooritrifluoridi on olomuodoltaan väritöntä kaasua. Yhdiste on helposti nesteytettävissä väriltään kellertäväksi tai vihertäväksi nesteeksi. Klooritrifluoridi on yksi reaktiivisimmistä tunnetuista yhdisteistä ja erittäin vahva hapetin. Reaktiivisuudeltaan ja hapetuskyvyltään se on fluorin luokkaa ja reagoi lähes kaikkien, myös jalojen, metallien, metallioksidien ja epämetallien kanssa jo huoneenlämpötilassa muodostaen fluorideja. Se reagoi jopa radonin kanssa ja kuumennettaessa ksenonin kanssa muodostuu ksenontetrafluoridia. Yhdiste voi toimia sekä Lewis-happona että -emäksenä ja sekä luovuttaa että vastaanottaa fluoridi-ionin. 
Aine syövyttää useita muoveja ja kumeja ja reagoi puun ja asbestin kanssa. Veden ja orgaanisten liuottimien kanssa klooritrifluoridi reagoi erittäin voimakkaasti, jopa räjähtäen. Yhdisteelle resistenttejä materiaaleja ovat perfluoratut polymeerit, huoneenlämpötilassa teräs ja korkeammissa lämpötiloissa kupari ja erityisesti nikkeli ja Monel-metalli. Metallien resistenttisyys syntyy niiden pinnalle syntyvästä metallifluoridista. Klooritrifluoridin joukossa on usein epäpuhtautena vetyfluoridia, joten se syövyttää myös lasia.
Valmistus ja käyttö.
Klooritrifluoridia valmistetaan nikkelistä valmistetuissa reaktoreissa kuumentamalla kloorin ja fluorin seosta noin 290 °C:n lämpötilaan. Reaktio on kiivas ja vaatii lämpötilan seuraamista, koska korkeammissa lämpötiloissa klooritrifluoridi hajoaa kloorifluoridiksi ja reaktiossa käytetään fluoriylimäärää. Yhdiste puhdistetaan reaktiolla kaliumfluoridin kanssa, jolloin muodostuu kaliumklooritetrafluoridia. Tämä yhdiste hajoaa kuumennettaessa klooritrifluoridiksi. Yhdisteen vuosittainen tuotanto on useita satojatuhansia tonneja vuodessa.
Klooritrifluoridin tärkein käyttökohde on polttoainekäyttöön tarkoitetun uraanin puhdistus. Uraani reagoi yhdisteen kanssa muodostaen helposti haihtuvaa uraaniheksafluoridia, joka voidaan rikastaa polttoainekäyttöön. Yhdistettä voidaan käyttää myös uraanin puhdistamiseen esimerkiksi plutoniumista, koska plutoniumin fluoridi ei ole helposti haihtuva. Yhdistettä voidaan käyttää myös puolijohdeteollisuudessa matalassa lämpötilassa tapahtuvaan piin etsaukseen ja hapettimena ammoniakkia ja hydratsiinia tai metyylihydratsiinia sisältävissä rakettien polttoaineissa. Toisessa maailmansodassa Natsi-Saksa käytti klooritrifluoridia palopommeissa.
Kirkonrakentajat Killi ja Nalli

Kirkonrakentajat Killi ja Nalli on kuvanveistäjä Harry Kivijärven punagraniittiveistos Raision kaupungintalon ja kirkon välisellä puistoalueella.
Kahta ihmishahmoa tyylitellysti kuvaava veistos perustuu Kantelettareenkin mukaan otettuun kansanrunoon, jonka mukaan jättiläiset Killi ja Nalli rakensivat Raision kirkon: "”Killi kirkkoa tekee, Nalli nauloja takoo, rahaisessa Raisiossa.”" 
Harry Kivijärvi voitti aiheesta järjestetyn veistoskilpailun 1980, ja veistos paljastettiin 1983.
Right in Front of You

”Right in Front of You” on suomalaisartisti Anna Abreun kappale hänen viidenneltä, "V"-nimiseltä studioalbumiltaan. Warner Music Finland julkaisi kappaleen albumin toisena singlenä kesäkuussa 2014. Kappale kertoo siitä kuinka onnellisuutta etsitään turhaan kaukaa, kun se voi löytyä aivan oman nenän edestä. Kappaleen ovat tehneet Jonas W. Karlsson ja Axel Ehnström. Se on tyyliltään ylätempoinen ja sitä on luonnehdittu pirteäksi sekä moderniksi disko-house-kappaleeksi.
Taito Kawatan ohjaama musiikkivideo kappaleesta julkaistiin 27. kesäkuuta 2014. Videolla nähtäviä kohtauksia on kuvattu ympäri Helsinkiä, muun muassa Kumpulan maauimalalla ja Mäkelänkadun raitiovaunukiskoilla. Puvustukseltaan 90-luvun henkinen video on saanut katsojiltaan pääosin ristiriitaisen vastaanoton.
The Shin

The Shin () on georgialainen jazz-yhtye, joka perustettiin Saksassa 1998. The Shinin jänesenet ovat Zaza Miminoshvili (kitara, panduri), Zurab J. Gagnidze (basso, laulu), ja Mamuka Gaganidze (laulu, lyömäsoittimet. Yhtyeen musiikki yhdistää georgialaisia folkmelodioita jazziin.
Yhtye edusti Georgiaa vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa Mariko Ebralidzen kanssa, kappaleella "Three Minutes to Earth". He tulivat viimeisiksi toisessa semifinaalissa.
Gaganidze kuoli 12. elokuuta 2019.
Lähteet.
22 Jump Street

22 Jump Street on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Phil Lordin ja Christopher Millerin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva. Elokuvan pääosissa näyttelevät Jonah Hill ja Channing Tatum. Elokuvan käsikirjoittivat Jonah Hill ja Michael Bacall.
"22 Jump Street" on vuonna 2012 ensi-iltansa saaneen "21 Jump Street" -elokuvan jatko-osa ja perustuu ensimmäisen elokuvan tavoin vuosina 1987–1991 ensiesitettyyn "21 Jump Street" -televisiosarjaan. 
Juoni.
Konstaapelien Schmidtin ja Jenkon elämään on luvassa isoja muutoksia, kun he joutuvat peitetehtäviin paikalliseen yliopistoon. 
Vastaanotto.
"Tv-maailma"-lehdessä vuonna 2024 Onnimanni Liukkonen antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä ja kirjoitti, ettei tarinan juonenkäänteillä ole niin väliä, kunhan Hillin ja Tatumin keskinäinen kemia toimii ja ”fiilis pysyy tiukkana”.
Oodi kreikkalaiselle uurnalle

Oodi kreikkalaiselle uurnalle, myös Kreikkalaiselle uurnalle () on englantilaista romantiikkaa edustavan John Keatsin runo tammikuulta 1820, jonka hän kirjoitti anonyyminä Annals of the Fine Arts -julkaisuun.
Runon on suomentanut nimellä "Oodi kreikkalaiselle uurnalle" Jaakko Tuomikoski vuonna 1917 julkaistuun Keatsin runojen suomennoksia sisältävään kokoelmaan "Runoelmia" (WSOY, 1917), Aale Tynni nimellä "Kreikkalaiselle uurnalle" kokoelmaan "Tuhat laulujen vuotta" (uusin p. WSOY, 2004) sekä Leevi Lehto nimellä "Oodi kreikkalaisella uurnalla" Keats-käännösteokseen "Syksylle ja muita runoja ja kirjeitä" (Poesia, 2019).
Loppuriveissä Keats lausuu: "'Beauty is truth, truth beauty' – that is all / you know on earth, and all ye need to know", jonka Tuomikoski kääntää: "'On kaunis totta, tosi kaunist’ on'.
Se muistaos’ , muu kaikk’ on turhuus vain." Aale Tynni kääntää sen: ”'On totta kaunis, kaunista on tosi.' – Vain sen me tiedämme, se riittääkin.” Leevi Lehdon käännöksessä rivit kuuluvat ”On kauneus totuus, totuus kauneus; sen tiedät, muuta et – ja tuskin tarvinnet.”
Amiensin rauha

Amiensin rauha oli 27. maaliskuuta 1802 Amiensissa allekirjoitettu rauhansopimus, joka päätti Napoleonin sotiin kuuluneen toisen liittokunnan sodan. Sopimuksen toisena osapuolena olivat Napoleonin johtama Ranska ja sen liittolaiset Espanja ja Batavian tasavalta (Hollanti), toisena osapuolena oli Iso-Britannia. Toisen päävihollisensa Itävallan kanssa Ranska oli solminut helmikuussa 1801 Lunévillen rauhan. Amiensin rauhansopimuksen jälkeen rauhantila kesti Euroopassa 14 kuukautta, minkä jälkeen Napoleon rikkoi rauhansopimuksen ja alkoi kolmannen liittokunnan sota.
Taustaa.
Lunévillen rauha hajotti toisen liittokunnan vuonna 1801 ja Britannia jatkoi yksin sotaa Ranskaa vastaan. Britanniassa vaihtui hallitus vuoden 1801 alussa. Pääministeri William Pitt nuorempi joutui eroamaan katolisten asemaa Irlannissa koskeneen kiistan takia. Uusi pääministeri Henry Addington teki kiireesti rauhan, koska britit olivat väsyneitä sotaan ja kaupankäynti oli hankalaa. Britannialla oli kiistaton meriherruus, minkä vuoksi Britannian rauhanehdotus vuonna 1801 ja siitä seurannut Amiensin rauha yllättivät suuresti aikalaiset.
Rauhansopimuksen sisältö.
Amiensin rauhanehdoissa Britannia lupautui palauttamaan useimmat sodan aikana valtaamansa Ranskan ja sen liittolaisten merentakaiset siirtomaa-alueet. Espanjalta vallattu Trinidadin saari Karibianmerellä sekä Hollannilta vallattu Ceylon Intian valtamerellä jäivät kuitenkin pysyvästi briteille. Britannia lupautui myös tyhjentämään eräät Välimeren tukikohtansa, palauttamaan kolmen kuukauden sisällä Egyptin osmanien valtakunnalle ja Maltan saaren Johanniittain ritarikunnalle sekä vetämään laivastonsa pois Välimereltä. Ranska sitoutui vastaavasti vetämään joukkonsa pois Napolista ja Kirkkovaltiosta Italiassa sekä tunnustamaan Joonianmeren saarista muodostetun Seitsemän saaren tasavallan. Ranska tunnusti uudelleen myös Portugalin itsenäisyyden, mutta sai pitää itsellään Portugalille aiemmin kuuluneen Portugalin Guinean. Sopimus takasi Portugalin ja osmanien valtakunnan alueellisen koskemattomuuden. Vaikka sekä Ranska että Britannia sitoutuivat vetämään joukkojaan pois Välimeren alueelta, Britannia sai edelleen pitää itsellään Gibraltarin ja kykeni siten valvomaan vastaisuudessakin pääsyä Atlantilta Välimerelle.
Joitain Britannian ja Ranskan välisiä ongelmallisia kiistakysymyksiä jätettiin sopimuksen ulkopuolelle. Näitä olivat esimerkiksi Belgian alueen, Savoijin ja Sveitsin kohtalo sekä kysymys kauppasuhteista Britannian ja Ranskan valvonnan alla olleiden Manner-Euroopan alueiden välillä.
Merkitys.
Rauhassa Britannia luopui monista valtaamistaan alueista ja tunnusti Ranskan tytärtasavallat, mutta Ranska vetäytyi ainoastaan Keski- ja Etelä-Italiasta. Ranskan myötäily poikkesi suuresti Britannian perinteisestä tasapainopolitiikasta. Englantilaiset alkoivat yleisesti pitää rauhaa epäedullisena Britannialle vuoden 1802 aikana.
Moacir Barbosa Nascimento

Moacir Barbosa Nascimento (27. maaliskuuta 1921 Campinas, Brasilia – 7. huhtikuuta 2000 Praia Grande, Brasilia) oli entinen brasilialainen jalkapallomaalivahti. Hän edusti suurimman osan urastaan brasilialaista Club de Regatas Vasco da Gamaa. Barbosa pelasi myös urallaan 17 ottelua Brasilian jalkapallomaajoukkueen maalivahtina, muun muassa vuoden 1950 MM-kisoissa Brasiliassa, jossa Brasilia hävisi finaalin sensaatiomaisesti Uruguayta vastaan. Barbosan päästettyä Alcides Ghiggian tekemä 2-1-voittomaali helposti etukulmasta, hänestä tehtiin Maracanaçon ("Maracanan isku") syntipukki. Lähes koko loppuikänsä tummaihoinen Barbosa sai kuulla rasistisia kommentteja ja herjauksia päästetyistä maaleista MM-finaalissa. Hänelle luovutettiin Maracanan maalitolpat vuonna 1963, jotka hän poltti vuoden 1950 maajoukkuepelitovereilleen järjestämissään grillijuhlissa. Vuonna 1994 häneltä evättiin mahdollisuus tavata kyseisen vuoden maajoukkueen pelaajia, koska joukkueenjohto piti häntä epäonnentuojana. Brasilian riveissä hän oli aiemmin voittanut Copa Américan vuonna 1949. Barbosa lopetti uransa vuonna 1962 ja kuoli huhtikuussa 2000 köyhänä miehenä.
Ardo Juhkov

Ardo Juhkov (8. kesäkuuta 1953 Rakvere – 22. syyskuuta 2013) oli virolainen laulaja.
Vuosina 1982–1986 Juhkov oli pärnulaisen Keeris-yhtyeen laulaja. Vuosina 1983–1987 hän oli Pärnun orkesterin jäsen.
Wes Welker

Wesley Carter "Wes" Welker (s. 1. toukokuuta 1981 Oklahoma City, Oklahoma) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Welker pelasi 11 kautta NFL-liigassa, edustaen neljää eri seuraa. Hänet muistetaan erityisesti ajastaan New England Patriotsissa.
Welker on ollut NFL:n loppuottelussa Super Bowlissa kolmesti häviävänä osapuolena, kahdesti Patriotsissa sekä kerran Broncosissa pelatessaan. Patriotsissa hän pelasi viiden kauden ajan, ja hänet valittiin jokaisella kaudella NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin.
Pelaajauransa jälkeen Welker on toiminut valmentajana.
Pelaajaura.
Ennen ammattilaisuraansa Welker pelasi yliopistojalkapalloa Texasin teknillisessä yliopistossa. Häntä ei varattu NFL:ään, vaan Welker teki varaamattomana vapaana pelaajana sopimuksen San Diego Chargersin kanssa vuonna 2004. Chargers vapautti Welkerin sopimuksestaan yhden ottelun jälkeen ja hän siirtyi Miami Dolphinsin kanssa.
Dolphins kauppasi Welkerin New England Patriotsiin vaihdossa kahteen varaustilaisuuden varausvuoroon ennen kauden 2007 alkua. Welker pelasi kuusi kautta Patriotsissa ja oli joukkueen parhaimpia laitahyökkääjiä.
Welker ja Patriots eivät päässeet yhteisymmärrykseen jatkosopimuksesta, joten Welker siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Denver Broncosiin kaudella 2013. Kaudeksi 2015 hän siirtyi St. Louis Ramsiin. Welker ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa tuohon kauteen.
UEFA Euro 2004 (videopeli)

UEFA Euro 2004 on EA Canadan kehittämä ja EA Sportsin julkaisema jalkapallon EM-kilpailujen 2004 virallinen videopeli. Peli julkaistiin Pohjois-Amerikassa 5. toukokuuta 2004 ja Euroopassa 7. toukokuuta 2004. Peli on saatavilla Windows:lle, PlayStation 2:lle ja Xboxille.
Joukkueet.
Pelissä on mukana kaikki UEFA:n maajoukkueet.
Nick Young

Nicholas Aaron ”Nick” Young (s. 1. kesäkuuta 1985 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan heittävä takamies tai pieni laitahyökkääjä. Hän edustaa NBA:ssa:ssa Denver Nuggetsia kaudella 2018–2019.
Young varattiin vuoden ensimmäisen kierroksen 16. pelaajana. Ennen ammattilaisuraansa hän pelasi yliopistokoripalloa kotikaupunkinsa Los Angelesin maineikkaassa Etelä-Kalifornian yliopistossa. Ammattilaisurallaan Young on ehtinyt edustaa myös kotikaupunkinsa molempia NBA-joukkueita, Clippersiä sekä Lakersiä.
Vuonna 2018 Young voitti Golden State Warriorsissa NBA:n mestaruuden.
Muuta.
Youngin serkku Kendrick Lamar on tunnettu ja palkittu rap-artisti. Young seurusteli marraskuusta 2013 lähtien australialaisen rap-artisti Iggy Azalean kanssa, ja pari kihlautui kesällä 2015. He erosivat kesällä 2016.
Wild – Villi vaellus

Wild – Villi vaellus on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Jean-Marc Valléen ohjaama draamaelokuva. Se perustuu Cheryl Strayedin muistelmiin "Villi vaellus" vuodelta 2012. Elokuvan pääosassa on Reese Witherspoon.
Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 5. joulukuuta 2014. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 30. tammikuuta 2015.
Vastaanotto.
Variety-lehden Tim Gray ylisti Reese Witherspoonin ja Laura Dernin roolisuorituksia ja uskoo heidän mahdollisuuteensa saada Oscar-ehdokkuudet vuonna 2015.
Still Burning

Still Burning on suomalaisen Francine-yhtyeen kymmenes studioalbumi. Se julkaistiin 8. maaliskuuta 2013.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 18.
Ålandsposten

Ålandsposten oli Helsingissä vuonna 1919 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Otto Emanuel Anderssonin nimissä julkaistu "Ålandsposten" perustettiin vastustamaan "Åland"-lehden ja sen päätoimittajan Julius Sundblomin edustamaa pyrkimystä liittää Ahvenanmaa Ruotsiin. Sen taustaryhmä halusi säilyttää ahvenanmaalaiset osana suomenruotsalaista kansakuntaa. Kerran viikossa ilmestynyt lehti lopetettiin tarpeettomana Ahvenanmaan kysymyksen siirryttyä valtioiden väliseksi asiaksi.
Nyland (sanomalehti)

Nyland oli Helsingissä vuosina 1922–1947 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
RKP:n maatalousväki perusti "Nylandin" Uudellemaalle tarkoitetuksi maaseutulehdeksi. Vuodesta 1925 lähtien se oli lähellä maakunnan agraarifraktiota Allmogeförbundetia. Oma kirjapaino mahdollisti lehden sisällöllisen kehittämisen, mutta vuonna 1933 se oli vähällä tehdä konkurssin. Uudet omistajat pyrkivät luomaan "Nylandista" korkeatasoisen maakuntalehden, mutta toisen maailmansodan jälkeen se lakkautettiin taloudellisesti kannattamattomana. Vuonna 1948 lehden tilalle perustettiin "Nya Nyland", joka lakkasi jo runsaan vuoden kuluttua.
"Nyland" ilmestyi aluksi kahdesti ja vuodesta 1923 lähtien kolmesti viikossa. Sen levikki oli 1940-luvulla noin 4 500–5 500 kappaletta. Päätoimittajina työskentelivät Axel Grönvik (1922–1928), Helge Robert Söderström (1928–1933), Kurt Nordfors (1933–1941), Erik Lodenius (1941–1945) ja Harry Stenius (1945–1947).
Nya Tidningen

Nya Tidningen oli Helsingissä vuosina 1922–1926 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Kerran viikossa maanantaiaamuisin ilmestyneen "Nya Tidningenin" olemassaolo perustui siihen, että Helsingin suuret lehdet ilmestyivät maanantaisin vasta iltapäivällä. Se oli ulkoasultaan ja sisällöltään moderni uutis- ja viihdelehti, joka toimi RKP:n vasemmiston äänenkannattajana. Vuonna 1925, kun "Hufvudstadsbladet" alkoi ilmestyä maanantaiaamuisin, "Nya Tidningen" siirtyi lauantain iltapäivään ja menetti kannatuksensa. Sen vaikutus suomalaisen journalismin uudistumiseen ehti kuitenkin olla merkittävä.
Lehden julkaisija ja ensimmäinen päätoimittaja vuosina 1922–1925 oli Hjalmar Dahl. Vuonna 1926 päätoimittajina työskentelivät Axel Cederberg ja Ernst von Wendt.
Dagens Press

Dagens Press oli Helsingissä vuosina 1914–1921 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Iltapäivälehtenä julkaistu "Dagens Press" perustettiin yhdistämällä taloudellisista vaikeuksista kärsinyt "Dagens Tidning" ja "Hufvudstadsbladetin" yhtiön "Nya Pressen". Sen julkaisuyhtiöksi perustettiin Ab Dagens Press, jonka pääomistaja oli "Hufvudstadsbladet". Lehti oli merkittävä mielipidevaikuttaja, joka Suomen itsenäistymisen jälkeen edusti lähinnä RKP:n vasemmistoa. Kansallisuusasiassa se oli kuitenkin taustaryhmäänsä maltillisempi. Tappiollinen "Dagens Press" yhdistettiin syksyllä 1921 "Svenska Tidningenin" kanssa lehdeksi, jonka nimenä oli aluksi "Svenska Tidningen – Dagens Press" ja vuoden 1922 alusta "Svenska Pressen".
Lehti ilmestyi aluksi seitsemän ja vuodesta 1916 lähtien kuusi kertaa viikossa. Sen vastaavana toimittajana oli Edvin Rautell, toimitusjohtajana Justus Grönmark ja johtokunnan puheenjohtajana Viktor Ek.
Svenska Tidningen

Svenska Tidningen oli Helsingissä vuosina 1917–1921 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Itsenäisyysmieliset ruotsalaisuusmiehet perustivat "Svenska Tidningenin" Venäjän helmikuun vallankumouksen jälkeen muuttamalla "Veckobladetin" nelipäiväiseksi. Lehti suunnattiin lähinnä maaseudulle, kunnes se vuonna 1918 kuusipäiväiseksi muutettuna ryhtyi tavoittelemaan myös helsinkiläisiä lukijoita. Iltapäivälehtenä julkaistu "Svenska Tidningen" ei uutisvälittäjänä ollut kuitenkaan kilpailukykyinen ja syksyllä 1921 se liitettiin "Hufvudstadsbladetin" omistajien "Dagens Pressiin". Uuden lehden nimeksi tuli ensin "Svenska Tidningen – Dagens Press" ja vuoden 1922 alusta "Svenska Pressen".
Kuusipäiväisen lehden rinnalla julkaistiin myös "Svenska Tidningenin" kolmipäiväistä painosta. Lehden päätoimittajina työskentelivät V. F. Johansson (vastaava toimittaja 1917), Hjalmar Dahl (1918–1919), Eirik Hornborg (1919) ja Fredrik Valros (1919–1921).
Raahe (sanomalehti)

Raahe oli Raahen kaupungissa vuosina 1907–1918 ilmestynyt sanomalehti.
Kaupungin nuorsuomalaiset perustivat "Raahen" vanhemman "Raahen Lehden" tilalle, koska he katsoivat sen kirjapainon omistajan Robert Rossanderin suosivan samassa painossa tehtyä vanhasuomalaisten "Raahen Sanomia". Vuoden 1918 hallitusmuototaistelussa sekä "Raahen" että "Raahen Sanomien" julkaisijoiden enemmistö osoittautui monarkisteiksi ja ahtaalla markkina-alueella toimineet lehdet yhdistettiin "Raahen Seuduksi".
Lehti ilmestyi aluksi kahdesti ja vuodesta 1916 lähtien kolmesti viikossa. Sen päätoimittajina työskentelivät Lahja Marjola-Kaislaranta (1907–1908), Yrjö A. Valkonen (1909–1916) ja E. Valtamo (1916–1918).
Raahen Lehti

Raahen Lehti oli Raahessa vuosina 1896–1906 ilmestynyt sanomalehti.
Kirjapainonomistaja Robert Rossanderin julkaisema "Raahen Lehti" oli sisällöltään paikallinen ja poliittisesti neutraali. Vuonna 1905 lehdestä tuli perustuslaillinen, jolloin vanhasuomalaiset perustivat sen kilpailijaksi samassa kirjapainossa painetun "Raahen Sanomat". Nuorsuomalaiset katsoivat Rossanderin suosivan vanhasuomalaisten julkaisua, lopettivat "Raahen Lehden" ja perustivat sen tilalle uudessa kirjapainossa tehdyn "Raahen".
"Raahen Lehti" ilmestyi vuodesta 1897 lähtien kerran, vuodesta 1898 kahdesti ja vuodesta 1901 kolmesti viikossa. Sen levikki oli tuhat kappaletta vuonna 1900. Päätoimittajina työskentelivät Kaarlo Kauppila (1897), Vilho Jämsén (1898–1900), Hj. Räisänen (1900–1901), Robert Rossander (1902–1905) ja Ari Pitkänen (1906).
Savo-Karjala (Kuopio)

Savo-Karjala oli Kuopiossa vuosina 1888–1901 ilmestynyt sanomalehti.
Kuopion vanhasuomalaiset perustivat "Savo-Karjalan" nuorsuomalaiseksi muuttuneen "Savon" kilpailijaksi. Erityisesti sen taustalla olleita pappeja ja opettajia ärsytti "Savoa" toimittaneiden Juhani ja Pekka Brofeldtin uskonnollinen vapaamielisyys. "Savo-Karjala" oli linjaltaan suomenmielinen ja hengeltään ankaran kirkollinen. Sortovuosina lehdestä tuli K. Onni G. Hannikaisen johdolla perustuslaillinen. Sensuuriviranomaiset lakkauttivat sen ensin määräajaksi vuonna 1899 ja sitten lopullisesti syyskuussa 1901.
Lehti ilmestyi aluksi kahdesti ja vuodesta 1889 lähtien kolmesti viikossa. "Savosta" poiketen "Savo-Karjala" levisi myös Kuopion läänin itäosaan Pohjois-Karjalaan. Sen levikki oli 2500 kappaletta vuonna 1899. Päätoimittajina työskentelivät Bruno Granit-Ilmoniemi (1888, 1890–1893, 1899 ja 1901), Otto Julius Cantell (Kantele, 1889–1890), Aatu Leinonen (1894–1896), Samuli Koski (1896), Väinö Koivisto (vastaava toimittaja 1897 ja 1898) ja K. Onni G. Hannikainen (1897–1901).
Mirja Karisto

Mirja Anita Karisto (22. tammikuuta 1929 Helsinki – 2. elokuuta 2020 Vantaa) oli suomalainen näyttelijä. Näyttelijäuran jälkeen hän ohjasi ja käsikirjoitti Yleisradion Tv 1:n Lasten- ja nuortenohjelmien tuottamia animaatioita.
Luettelo Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteereistä

Tämä on luettelo Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteereistä. Neuvostoliiton kommunistisella puolueella (NKP) ei ollut puheenjohtajaa, joten puolueen korkein valta oli myöhemmin käytännössä sen keskuskomitean sihteeristöä johtaneella henkilöllä, pääsihteerillä.
Jelena Stasova valittiin ensimmäisenä tähän tehtävään.
Ensimmäisen kerran sihteeristö valittiin VII puoluekokouksessa maaliskuussa 1918, jolloin siihen kuuluivat puheenjohtajana Sverdlov ja toisena jäsenenä Stasova.
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteerin asemalla oli olemassaolonsa aikana kaikkiaan eri nimikkeitä kuten "sihteeristön puheenjohtaja", "pääsihteeri" ja "ensimmäinen sihteeri".
Saturnus syö poikansa

Saturnus syö poikansa () on espanjalaisen taiteilijan Francisco de Goyan maalaus. Yleisen käsityksen mukaan teos esittää antiikin Kreikan jumalaa Kronosta, jota vastaa roomalaisten Saturnus. Maalauksessa Saturnus kuvataan syömässä lastaan.
"Saturnus syö poikansa" kuuluu Goyan niin sanottuihin mustiin maalauksiin, jotka hän maalasi suoraan Quinta del Sordo -nimisen kesäasuntonsa huoneiden seinille vuosina 1820–1823. Nimitys ”mustat maalaukset” johtuu sekä maalausten synkästä aihepiiristä että niissä käytetystä runsaasta mustasta väristä. Maalaukset olivat myöhemmin Goyan perheen omistuksessa, eikä niitä juuri tunnettu julkisuudessa. Vuonna 1873 ranskalainen liikemies Émile d’Erlanger osti Quinta del Sordon talon, minkä jälkeen maalaukset siirrettiin kankaalle. Ne kärsivät vaurioita siirron yhteydessä. Teokset olivat näytteillä Pariisissa vuonna 1878. Maalaukset lahjoitettiin Espanjan valtiolle vuonna 1881. Vuodesta 1889 ne ovat olleet näytteillä Madridin Museo del Pradossa. "Saturnus syö poikansa" -maalausta pidetään yhtenä sarjan ilmaisuvoimaisimmista teoksista.
Maalauksen alkuperäistä nimeä ei tiedetä, sillä Goya ei nimennyt sarjan teoksia eikä jättänyt jälkeensä mitään selityksiä niistä. Taidemaalari Antonio Brugada, joka luetteloi Goyan pojan omistukseen päätyneet taideteokset joskus 1800-luvun puolivälissä, käytti tästä maalauksesta pelkästään nimeä "Saturnus". Ensimmäisen kuvauksen ”mustista maalauksista” vuonna 1867 julkaissut ranskalainen Charles Yriarte taas käytti teoksesta monikkomuotoista nimeä "Saturnus syö poikiansa". Prado-museon vuoden 1900 luettelossa nimi korjattiin yksikkömuotoon.
Maalus on vertauskuvallinen ja kertoo valtansa menettämistä pelkäävän ihmisen ahdistuksesta. Tulkintamahdollisuuksia on muitakin, eikä ole edes varmaa, onko maalauksessa syödyksi joutuva ihminen miespuolinen.
Maalauksen leveys on 81,4 senttimetriä ja korkeus 143,5 senttimetriä.
Myös Peter Paul Rubensilla (1577–1640) on samaa aihetta esittävä maalaus "Saturnus".
Anna-Riikka Rajanen

Anna-Riikka Rajanen (s. 16. huhtikuuta 1986 Kemi) on suomalainen näyttelijä, joka on näytellyt muun muassa Törnävän kesäteatterissa ja Ryhmäteatterissa. Rajanen on käynyt Taideyliopiston Teatterikorkeakoulun ja asuu Helsingissä. Hänet nähtiin Nelosen televisiosarjassa Tripla Arses-joukkueessa lokakuussa 2015. Rajanen nähtiin Persilja-peikkona -nimisessä joulukalenterissa joulukuussa 2019.
Milton Glaser

Milton Glaser (26. kesäkuuta 1929 New York – 26. kesäkuuta 2020) oli yhdysvaltalainen graafinen suunnittelija, joka tunnetaan parhaiten New Yorkin kaupungille suunnittelemastaan valtavan suositusta ja monia jäljittelijöitä saaneesta "I Love New York" -logosta ja vuoden 1966 psykedeelisestä Bob Dylan -julisteestaan. Yhdessä Clay Felkerin kanssa hän perusti New York Magazine -aikakauslehden 1968.
Elämä ja ura.
Glaser valmistui graafiseksi suunnittelijaksi New Yorkin Cooper Union -oppilaitoksesta. Vuonna 1954 hän perusti Push Pin Studios -suunnittelutoimiston Edward Sorelin, Seymour Chwastin ja Reynold Ruffinsin kanssa. Glaser ja Chwast johtivat studiota parikymmentä vuotta, jona aikana siitä tuli kansainvälinen graafisen suunnittelun suunnannäyttäjä. 
Vuonna 1974 Glaser perusti Manhattanille oman yrityksensä Milton Glaser Inc., jonka kautta hän teki yritysgrafiikkaa, myymäläsuunnittelua, pakkauksia ja tuotemuotoilua asiakkainaan muiden muassa JetBlue Airways, Target-vähittäiskauppaketju, muotoiluyritys Alessi, Juilliard School -musiikkioppilaitos, monet muut oppilaitokset ja teatterit sekä aikakauslehdet.
Vuonna 2004 Glaserille myönnettiin Cooper-Hewitt-museon National Design Award -elämäntyöpalkinto. Vuonna 2009 presidentti Barack Obama myönsi hänelle National Medal of Arts -kunniamerkin.
Glaserin töitä on muun muassa Cooper Hewitt -museon, Lontoon Victoria and Albert Museumin ja Jerusalemin Israel-museon kokoelmissa.
Glaserin töiden yksityisnäyttelyjä ovat järjestäneet muun muassa New Yorkin Museum of Modern Art 1975, Pariisin Pompidou-keskus 1977, New Yorkin Lincoln Center 1981, Cooper Union 1984 sekä Italiassa Vicenzan museo ja Bolognan Galleria Comunale d’Arte Moderna 1989 ja Nuages-galleria Venetsiassa 2000. Vuonna 1997 Japanin Suntory-museo järjesti Push Pin Studios -toimiston takautuvan näyttelyn.
Glaserista tehtiin vuonna 2009 dokumenttielokuva "To Inform and Delight: The World of Milton Glaser".
Vuonna 2014 Glaserilta tilattiin tunnusgrafiikka New Yorkin mainosmaailmasta kertovan "Mad Men" -televisiosarjan viimeistä tuotantokautta varten, joka sijoittuu 1960-luvun lopulle.
Flaamilaisia sananlaskuja

Flaamilaisia sananlaskuja (tunnettu myös nimillä Alankomaalaisia sananlaskuja, , ja Sininen viitta) on alankomaalaisen taidemaalari Pieter Brueghel vanhemman maalaus vuodelta 1559. Maalaus esittää näkymää maalaiskylästä, mutta samalla siinä on humoristisella tavalla kuvitettu suuri joukko perinteisiä flaamilaisia sananlaskuja ja sanontoja, mahdollisesti yli sata. Maalaukseen perehtyneet tutkijat ovat esittäneet erilaisia arvioita siitä, mitkä kaikki yksityiskohdat viittaavat johonkin erilliseen sananlaskuun. Osa maalauksen sanonnoista on edelleen yleisessä käytössä, osa on sittemmin jäänyt käytöstä pois.
Osaa maalauksessa kuvatuista sanonnoista käytetään myös Suomessa. Kuvan oikeassa alakulmassa esimerkiksi mies kurkottaa kahteen leipään yhtä aikaa kuin aasi kahden heinätupon välissä saavuttamatta kumpaakaan. Hieman tästä vasemmalla toinen mies kylvää ruusuja (vrt. helmiä) sioille.
Pieter Brueghel vanhemman poika Pieter Brueghel nuorempi teki tästä maalauksesta yli 20 kopiota.
Muamer Aissa Barshim

Muamer Aissa Barshim (myös muodossa Muamer Aissa Barsham; s. 3. tammikuuta 1994 Qatar) on qatarilainen korkeushyppääjä. Hänen ennätyksensä on heinäkuussa 2014 Puolan Sopotissa hypätty 228. Barshimin isoveli Mutaz Essa Barshim on korkeushypyssä olympia- ja MM-mitalisti. Vuonna 2012 Barshim voitti kultaa nuorten Aasian-mestaruuskisoissa Sri Lankan Colombossa. 
Vuonna 2014 hän voitti pronssia Aasian kisoista Incheonista tuloksella 225.
Harry Bertoia

Arieto ”Harry” Bertoia (10. maaliskuuta 1915 San Lorenzo, Friuli, Italia – 6. marraskuuta 1978 Barto, Pennsylvania) oli italialais-amerikkalainen muotoilija, kuvanveistäjä ja äänitaiteilija, joka tunnetaan erityisesti 1950-luvun alussa suunnittelemistaan teräsverkkotuoleista, koruistaan ja suurista liikkuvista seinäkoristeistaan.
Elämä ja ura.
Harry Bertoia matkusti 15-vuotiaana synnyinmaastaan Italiasta Yhdysvaltain Detroitiin tapaamaan isoaveljeään, päätti jäädä maahan ja aloitti opinnot teknillispainotteisessa high schoolissa. 1930-luvun lopulla hän opiskeli detroitilaisessa taidekoulussa sekä stipendiaattina Eliel Saarisen johtamassa Cranbrookin taideakatemiassa, jossa tutustui muiden muassa Walter Gropiukseen sekä Ray ja Charles Eamesiin.
Vuonna 1950 Bertoia muutti Pennsylvaniaan työskentelemään yhdessä Hans ja Florence Knollin kanssa. Pian syntyi viiden metallilangasta hitsatun sisustusesineen kokoelma, josta kuuluisimmaksi tuli "Diamond"-nojatuoli.
Ääniveistokset.
1950-luvun puoliväliin mennessä Bertoia oli ansainnut niin paljon Knollin valmistamilla kalusteillaan, että saattoi keskittyä kuvanveistoon chicagolaisen Graham Foundationin jäsenenä. Hän otti veistoksiinsa mukaan äänen, jonka lähteinä hän käytti metallilevyjä. Hän jopa konsertoi ja levytti ääniveistostensa soittajana teemalla "Sonambient".
Bertoia kuoli keuhkosyöpään 63-vuotiaana 1978.
Risto Ojanen (toimittaja)

Risto Ojanen (s. 1949) on suomalainen toimittaja ja filosofian tohtori. Hän on toiminut Porin Teatterin johtajana vuosina 1997-1999. Ojanen on toiminut myös teatteriarvostelijana Satakunnan Kansaan ja kirjoittanut myös muun muassa Teatterilehteen. Ojanen oli myös Tyrvään Sanomien päätoimittajana vuodesta 2000 vuoteen 2005. Nykyisin hän toimii Porin Teatterikerhon puheenjohtajana.
Katharina Molitor

Katharina Molitor (s. 8. marraskuuta 1983 Bedburg, Länsi-Saksa) on saksalainen keihäänheittäjä, joka edustaa TSV Bayer 04 Leverkusen -seuraa.
Molitor voitti maailmanmestaruuden Pekingissä 2015 ennätystuloksellaan 67,69. Tulos syntyi viimeisellä kierroksella ja ohitti kiinalaisen Lü Huihuin. MM-kisoissa 2011 Daegussa Molitor sijoittui finaalissa viidenneksi ja Lontoossa 2017 seitsemänneksi. Hän on kilpaillut kaksissa kesäolympialaisissa, 2008 ja 2012. Molemmissa olympialaisissa hän on selviytynyt finaaliin, vuonna 2008 hän oli seitsemäs ja vuonna 2012 kuudes. EM-kilpailuissa hän on sijoittunut neljänneksi Barcelonassa 2010 ja Amsterdamissa 2016, viidenneksi Helsingissä 2012 ja yhdeksänneksi Zürichissä 2014. Alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa Erfurtissa 2005 Molitor heitti hopeaa. 
Saksan-mestaruuskilpailuissa Molitor on voittanut kultaa vuosina 2010, 2015 ja 2017 ja lisäksi sijoittunut neljästi hopealle (2011, 2014, 2016, 2018) ja kolmesti pronssille (2009, 2012, 2013).
Molitor on 182 senttimetriä pitkä ja painaa 76 kilogrammaa.
Selamektiini

Selamektiini (C43H63NO11) on eläinten, erityisesti koirien ja kissojen hoitoon kehitetty lääke. Sitä käytetään erilaisiin matoihin kuten suolinkaiseen ja hakamatoon. Sitä annetaan loishäätönä myös erilaisiin tauteja levittäviin vektoreihin kuten punkkeihin, täihin, väiveisiin, sydänmatoa aiheuttaviin sääskiin sekä kirppuihin, jopa kirppuallergiaan.
Kyseessä on puolisynteettinen yhdiste, joka luetaan avermektiiniluokkaan.
Aine annostellaan iholle, mieluimmin niskaan, jota hoidettava eläin ei pääse nuolemaan. Hoito voidaan toistaa esimerkiksi kuukauden välein tarpeen vaatiessa. Riippuen taudinkuvasta tarvitaan tavallisesti myös muuta hoitoa kuten antibiootteja, kortisonia ja mekaanista hoitoa eli esimerkiksi harjausta, kampausta ja eläimen ulkoista tarkastelua päivittäin. 
Aine tunnetaan kauppanimillä "Stronghold" ja "Revolution". Ainetta saa myydä muun muassa Suomessa eläinlääkärin reseptillä.
Xtv.fi

xtv.fi on suomalainen elokuvien ja pelien verkkojulkaisu. Sivusto sisältää musiikki-, elokuva- ja pelialan uutisia ja arvosteluita. Verkkojulkaisun toiminta perustuu mainostulorahoitukseen. xtv.fi on turkulaisen X-Media Entertainment Finland Oy:n omistama. Sivuston päätoimittaja on Kristian Eloluoto. Sivuston mediakotin mukaan sivusto tavoittaa noin tuhat 16–40-vuotiasta nuorta aikuista joka päivä. 
xtv.fi sisältää Blu-ray-arvosteluarkiston, joka sisältää elokuvia neljältä vuosikymmeneltä. Sivuston Blu-ray 3D -arvosteluissa on sini-puna 3D -laseille soveltuvia kuvia, jonka perusteella katsoja voi arvioida elokuvan syvyysvaikutuksia. Vuonna 2012 X-Media teki sopimuksen ensi-ilta arvostelujen soittamisesta radio Auran aaltojen ja Radio Melodian kanavilla.
Historia.
"xtv.fi" on perustettu 1.8.2008. Perustajana toimi xtv.fi:n nykyinen päätoimittaja Kristian Eloluoto. xtv.fi tunnettiin aikaisemmin nimellä "X-TeeVee.net". X-TeeVee.net toimi alun perin netti-tv-kanavana, jonka sisältönä olivat ekstremeurheiluun liittyvät videot. Sittemmin kava alkoi lähettää myös viikoittaista elokuva- ja musiikkiaiheista uutisohjelma X-Newsiä, jota juonsi nykyisin "YleX"-radiokanavalla työskentelevä Ninni Suomalainen.
Vuonna 2009 pääasiallisena sisältönä olivat elokuva- ja musiikkiuutiset, videohaastattelut ja tiedotteet. Vielä vuonna 2010 X-TeeVee.net oli säännöllinen videojulkaisija ja juonnoista vastasi myös YleX:llä nykyisin työskentelevä Anne Lainto. Vuonna 2010 musiikkiaiheet alkoivat väistyä. Keväällä 2011 mukaan uutisointiin otettiin pelit. Vuonna 2013 5-vuotissynttäreiden kunniaksi uusi ulkoasu ja xtv.fi-nimi ja -domain otettiin käyttöön.
Lähteet.
X-media Entertainment Finland Oy:n tietokanta.
Maiju Saarinen

Maiju Saarinen (s. 1987) on suomalainen näyttelijä, joka on valmistunut teatteritaiteenmaisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta (Näty) vuonna 2011. Saarinen on työskennellyt muun muassa Tampereen Työväen Teatterissa, Lahden kaupunginteatterissa, Jyväskylän kaupunginteatterissa, Kotkan kaupunginteatterissa ja Pyynikin kesäteatterissa. "Myrskyluodon Maija" -musikaalin nimiroolin hän on tehnyt kaksi kertaa (Jyväskylän ja Lahden kaupunginteatterissa).
Frozen River

Frozen River on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Melissa Leo ja Misty Upham. Elokuva on Courtney Huntin esikoisohjaus, ja hän teki myös elokuvan Oscar-ehdokkuuden saaneen käsikirjoituksen.
Juoni.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Yhdysvaltain ja Kanadan rajalle Saint Lawrence -joelle. Eletään joulunalusaikaa, kun yksinhuoltajaäiti Ray kärsii talousvaikeuksista lasten isän kadottua perheen rahojen kanssa. Hän tapaa Mohawk-intiaaninaisen Lilan, joka kertoo nopeasta tavasta saada lisätienestäjä: heidän täytyy salakuljettaa laittomia siirtolaisia Kanadasta Yhdysvaltoihin jäätyneen joen ylitse.
Vastaanotto.
Arvioita.
Internet Movie Databasen 19 450 käyttäjää ovat antaneet elokuvalle keskiarvon 7,2/10, ja neljä IMDb:n henkilökuntaan kuuluvaa keskiarvon 8,0. Internetsivusto Rotten Tomatoesin mukaan 87 % kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan keskiarvolla 7,3/10. Keräys perustuu 127 arviointiin. Metacritic on laskenut 30 arvostelusta elokuvalle painotetun keskiarvon 82/100.
Tomblaine

Tomblaine on kunta Koillis-Ranskassa Meurthe-et-Mosellen departementissa Lorrainen alueella. Se sijaitsee Meurthejoen varrella. Joen toisella puolella oleva Nancyn kaupunki on alueen keskus. Tomblainessa sijaitsee myös alueen vanha päälentokenttä Aéroport de Nancy-Essey. 
Urheilu.
Alueen johtavan jalkapallojoukkueen AS Nancy-Lorrainen kotistadion Stade Marcel-Picot sijaitsee Tomblainessa. 
Kaupunki on ollut Ranskan ympäriajon etappikaupunkina vuosina 2012 ja 2014.
Cooper Hewitt -museo

Cooper Hewitt -museo () on New Yorkin Manhattanilla toimiva muotoilu- ja taideteollisuusmuseo. Se on yksi 19:stä Yhdysvaltojen liittovaltion rahoittamaan Smithsonian-instituuttiin kuuluvasta museosta ja Yhdysvaltojen ainoa muotoiluun ja sen historiaan keskittynyt museo.
Historiaa.
Cooper Hewitt -museo perustettiin vuonna 1896 nimellä Cooper Union Museum for the Arts of Decoration. Aloitteen museosta olivat tehneet teollisuuspohatta Peter Cooperin kolme tyttärentytärtä, jotka pyysivät vuonna 1895 Cooper Union -muotoiluoppilaitokselta tiloja perustaakseen Pariisin Musée des Arts Décoratifsin kaltaisen kokoelman ja näyttelytilan New Yorkiin.
1900-luvun alkupuolen mittaan museon ja Cooper Unionin yhteistyö vähitellen viileni, kun koulun eri osastot katsoivat museon syövän liikaa varoja koulun opetusbudjetista. Tämä johti museon sulkemiseen heinäkuussa 1963. Yleisön vaatimuksesta museon toiminnan varmistamiseksi muodostettiin neuvottelukunta, ja vuonna 1968 museon ylläpitäjäksi tuli Smithsonian-instituutti.
Cooper Hewitt oli ensimmäinen Smithsonian-museo Washingtonin ulkopuolella. Se päätettiin vuonna 1970 siirtää terästehtailija Andrew Carnegien entiseen asuintaloon, joka kunnostettiin ja avattiin museokäyttöön vuonna 1976. Museo sai tekstiilien ja paperituotteiden konservointiin erikoistuneen laboratorion vuonna 1978.
Vuonna 2011 museo suljettiin korjaustöiden vuoksi, mutta se avautui uudelleen joulukuussa 2014. Korjaustöiden aikana museon kokoelmia oli näytteillä muun muassa YK:n päämajassa Manhattanilla. Vuonna 2012 museolle avattiin opetustiloja Harlemin kaupunginosaan.
Rakennus.
Terästehtailija Andrew Carnegien asuintalo oli valmistuessaan vuonna 1903 Yhdysvaltojen ensimmäinen teräsrunkoinen ja ensimmäinen hissillä varustettu yksityistalo. Siinä oli myös tuolloin harvinainen keskuslämmitys ja jonkinlainen ilmastointi.
Kokoelmat.
Cooper Hewitt -museon kokoelmien aiheisiin ovat alusta asti kuuluneet arkkitehtuuri, kuvanveisto, sisustustaide, puu- ja metalliesineet, keramiikka, vaatetus, musiikki-instrumentit ja huonekalut.
Tulukset (yhtye)

Tulukset on oululainen vuonna 2005 Kokkolassa perustettu punkrockia soittava yhtye.
Historia.
Ensimmäiset demonsa yhtye äänitti 2006 ja 2007. Vuonna 2008 Tulukset äänitti ensimmäisen kokopitkän albuminsa omakustanteena. Vuonna 2009 yhtye julkaisi ensimmäisen musiikkivideonsa kappaleestaan "Kaatuu". 2010–2011 Tulukset vietti hiljaiseloa, ja yhtyeen perustaja Ilkka Kumpulainen kävi kokeilemassa äänialaansa Rattuksessa ja tästä intoutuneena innostui kasaamaan Tuluksien rivit uudelleen. 2012 Tulukset julkaisi kaksi demo-ep:tä, "Myrkky" ja "Genital Riot". 2014 yhtye julkaisi esikoisensa "Pohjoisen Pommikoneet" yhteistyössä Secret Entertainmentin kanssa. Albumi kävi 24.–30. huhtikuuta 2014 "Rumban" albumilistalla sijalla 19. 
Yhtye on virallisilla kotisivuillaan helmikuussa 2018 ilmoittanut jäävänsä tauolle.
Luettelo Game Boy Advance -peleistä

Tämä on luettelo Game Boy Advance -käsikonsolin peleistä. Pelejä julkaistiin yhteensä 1538 kappaletta. Tämä lista ei laske mukaan Game Boy Advance Video julkaisuja.
Kauhunkierre

Kauhunkierre () on vuonna 1973 valmistunut kauhuelokuva. Pääosia esittävät Julie Christie ja Donald Sutherland. Elokuvan on ohjannut Nicolas Roeg. Kauhunkierteen keskeisenä teemana on selvänäkeminen.
Kauhunkierteessä käytetään monipuolisesti elokuvateknisiä teho- ja kerrontakeinoja, kuten punaisen värin ilmestymistä ja ristiinleikkaamista.
Vastaanotto ja jälkimaine.
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä "Kauhunkierre" äänestettiin kaikkien aikojen kahdeksanneksi parhaaksi brittielokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisioammattilaista.
"Helsingin Sanomien" Paula Talaskivi luonnehti "Kauhunkierrettä" tuoreeltaan runollisen kauniiksi ja surumieliseksi kauhuelokuvaksi, joka on samalla rakkauskertomus.
Musée des Arts Décoratifs

Musée des Arts Décoratifs on taide-esineisiin, koristetaiteeseen ja taideteollisuuteen erikoistunut museo Pariisin Louvren taidemuseon länsisiivessä.
Museon kokoelmat perustivat 1905 L’Union des Arts Décoratifs -seuran jäsenet. Kokoelmiin kuuluu huonekaluja, sisustustaidetta, kirkkotaidetta, taidetekstiilejä, tapetteja, keramiikkaa, lasiesineitä ja leluja keskiajalta nykypäivään.
Pääosa kokoelmista muodostuu ranskalaisista huonekaluista, muun muassa Sèvres-astioista, aterimista ja matoista. Mukana on paljon René Laliquen ja Émile Gallén taidelasiesineitä. Tyylisuunnissa painottuu art nouveau ja art déco, mutta kokoelman varhaisimmat esineet ovat 1200-luvun Euroopasta.
Museossa on eri tyylikausien tapaan toteutettuja kokonaisuuksia, monet niistä todellisia, tunnettujen henkilöiden asunnoista tallennettuja huonesisustuksia irtaimistoineen.
Museo oli suljettuna tilojen ja esineistön kunnostuksen vuoksi vuosina 1996–2006.
Tinidatsoli

Tinidatsoli, kemialliselta nimeltään "1-(2-etyylisulfonyylietyyli)-2-metyyli-5-nitroimidatsoli" on nitroimidatsoleihin kuuluva lääke, joka on maailmalla käytössä ja muistuttaa metronidatsolia. Niden kliiniset erot ovat varsin vähäisiä. Tinidatsolia myytiin Suomessakin 1970-luvulta 2000-luvulle kauppanimellä "Tinigyn", ja se oli suunnattu lähinnä siimaeläintautien eli trichomonasinfektioiden hoitoon. Se nautitaan suun kautta 500 mg tabletteina. Se auttaa myös eräisiin muihin alkueläintauteihin kuten giardiaasiin. Se auttaa myös anaerobisten bakteeritautien hoitoon. Haittavaikutuksena on tälläkin antabusvaikutus. Lääkettä toi Suomen lääketehdas Schering. Nykyään lääkettä käytetään monissa kehitysmaissa kuten sotaa käyvässä Syyriassa.
Joissakin tapauksissa lääke saattaa aiheuttaa esimerkiksi huonovointisuutta tai ihottumaa.
Nikita Štšerbak

Nikita Sergejevitš Štšerbak (; s. 30. joulukuuta 1995 Moskova, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa Itävallan monikansallisessa ICE Hockey League-liigajoukkue Villacher SV:ssä. Montreal Canadiens varasi Štšerbakin ensimmäisellä kierroksella 26. pelaajana kesällä .
Seuraura.
Štšerbakin kasvattajaseura on Vastom Moskova. Hän pelasi kauden 2012–2013 MHL-joukkue Kapitan Stupinossa, jonka jälkeen WHL-joukkue Saskatoon Blades varasi Štšerbakin 109. pelaajana . Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2013–2014 ja voitti liigan tulokkaiden piste- ja syöttöpörssin sekä jakoi tulokkaiden maalipörssin voiton Brandon Wheat Kingsin Rihards Bukartsin kanssa tehoilla 28+50=78. Štšerbak voitti myös Bladesin sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin. Hän pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
Montréal Canadiens varasi Štšerbakin ensimmäisellä kierroksella 26. pelaajana . Hän teki jo saman kesän heinäkuussa kolmivuotisen tulokassopimuksen joukkueen kanssa. Kauden 2014–2015 kynnyksellä, syyskuussa 2014 Blades kauppasi Štšerbakin Everett Silvertipsiin vaihdossa Nik Amundrudiin sekä vuoden 2015 ensimmäisen kierroksen ja vuoden 2016 toisen kierroksen varausvuoroon. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 27+55=82. Štšerbak voitti myös Silvertipsin sisäisen tehotilaston lukemalla +33, kuten myös kevään 2015 pudotuspeleissä, jolloin hän jakoi tilaston voiton kolmen muun pelaajan kanssa lukemalla +5.
Kaudeksi 2015–2016 Štšerbak siirtyi Montréal Canadiensin organisaatioon. Hän aloitti kautensa farmijoukkue St. John’s IceCapsissa.
Maajoukkueura.
Štšerbak pelasi Russian Selects -joukkueessa Subway Super Seriesissä vuosina 2013 ja 2014.
Ronald Kwemoi

Ronald Chebolei Kwemoi (s. 19. syyskuuta 1995 Bungoma, Kenia) on kenialainen keskimatkojen juoksija, kestävyysjuoksija ja maastojuoksija.
Kwemoi aloitti yleisurheilun jouduttuaan lopettamaan koulun rahoitusvaikeuksien vuoksi 2009. Hän muutti valmentajansa Godwill Kipruton kanssa juoksukeskus Iteniin.
Kwemoi voitti maastojuoksun alle 20-vuotiaiden Kenian-mestaruuden 2013. Saman vuoden Bydgoszczin maastojuoksun MM-kilpailuissa hän sijoittui nuorten sarjassa yhdeksänneksi. Joukkuekilpailussa Kenia sai hopeaa.
Kwemoi voitti Kenian-mestaruuden 1 500 metrillä 2014 parantaen ennätystään yli seitsemän sekuntia aikaan 3.34,6. Saman vuoden heinäkuussa hän voitti Timanttiliigan Lausannen kilpailun ennätyksellään 3.31,48 ja sijoittui Monacossa kolmanneksi alle 20-vuotiaiden maailmanennätysajalla 3.28,81. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa hän sai hopeaa ajalla 3.39,53 ja Marrakechin Afrikan-mestaruuskilpailuissa pronssia ajalla 3.42,59.
Kwemoi sijoittui Brazzavillen Afrikan kisoissa 2015 neljänneksi 1 500 metrillä. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli samalla matkalla kolmastoista. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 1 500 metrin välierissä. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän oli samalla matkalla seitsemäs.
Kwemoi keskittyi vuonna 2024 5 000 metrin juoksuun. Hän voitti Kenian olympiakarsinnan ja saavutti Pariisin olympialaisissa hopeaa ajalla 13.15,04. 
"Lähteet: Tilastopaja, World Athletics
Henkilökohtaiset ennätykset.
Ulkoradat.
WJR = Nuorten maailmanennätys
Komipermjakinkielinen Wikipedia

Komipermjakinkielinen Wikipedia () on Wikipedian komipermjakinkielinen versio. Se aloitettiin hautomossa huhtikuussa 2009 ja varsinainen Wikipedia avattiin lokakuussa 2010. Komipermjakinkielinen Wikipedia on uralilaisilla kielillä toimivista Wikipedioista artikkelimäärältään pienin. Tällä hetkellä sen artikkelimäärä on 3 468 (1.1.2025).
Mikko Hassinen

Mikko Eero Tapio Hassinen (s. 16. helmikuuta 1971 Joensuu) on suomalainen rumpali, säveltäjä, sovittaja, kapellimestari, opettaja ja tuottaja. Hän voitti Esko Linnavalli -sävellyskilpailun vuonna 2009 teoksella "Karhunvartija", jonka muun muassa UMO esitti huhtikuussa 2016 Savoy-teatterissa solistinaan Joshua Redman. Rumpalina Hassinen on omien yhtyeidensä lisäksi vaikuttanut muun muassa Riitta Paakki Triossa sekä Pepa Päivisen triossa. Säveltäjänä ja kapellimestarina hän on tullut parhaiten tutuksi UMOn riveistä. Vuonna 2015 Hassiselle myönnettiin Teosto-palkinto levystä Elektro GT. Palkintoa seuranneessa artikkelissa Helsingin Sanomat kertoo Hassisen olleen ”entinen hevinuori”.
Achille Castiglioni

Achille Castiglioni (26. helmikuuta 1918 Milano – 2. joulukuuta 2002) oli italialainen teollinen muotoilija. Hän sai innoituksensa usein tavallisista arkiesineistä ja arkisista materiaaleista. Castiglioni tunnetaan muun muassa Flos-yhtiölle suunnittelemistaan valaisimista. Hän työskenteli paljon yhteistyössä veljensä Pier Giacomo Castiglionin kanssa. Heidän isänsä oli arkkitehti Giannino Castiglioni.
Elämä ja ura.
Achille Castiglioni opiskeli arkkitehtuuria Politecnico di Milano -korkeakoulussa ja perusti muotoilutoimiston 1944 yhdessä veljiensä Livion ja Pier Giacomon kanssa. Vuonna 1956 Castiglioni oli mukana perustamassa teollisen muotoilun järjestö ADIa (Associazione per il Disegno Industriale).
Castiglioni opetti ensin Politecnico di Torinossa ja 1970-luvun alusta lähtien Politecnico di Milanon arkkitehtiosastolla, jossa hän ehti toimia tuhansien opiskelijoiden ohjaajana.
Vuodesta 1947 lähtien Castiglionin töitä oli näytteillä jokaisessa Milanon triennalessa, ja hän sai uransa aikana seitsemän Compasso d'Oro -palkintoa
. Useimmat Castiglionin muotoilemat tuotteet ovat yhä tuotannossa, ja monet niistä kuuluvat New Yorkin Museum of Modern Artin pysyvään kokoelmaan.
Castiglionin veljesten tuotanto.
Achille, Livio ja Pier Giacomo Castiglionin yhteistyötä (josta Livio erkani 1952) on pidetty hyvin luovana ja innovatiivisena. He pitivät lähtökohtanaan, että tuotteen käyttötarkoitusta, muotoa ja valmistusprosessia piti aina tarkastella täysin puhtaalta pöydältä. Achille Castiglioni muotoili ajatuksen sanoiksi: ”Aloita tyhjästä, käytä arkijärkeä, tunne tavoitteesi ja keinosi.”
1950-luvulla Castiglionin veljekset tulivat tunnetuiksi rei’itetystä metallilevystä prässätystä traktorinistuimestaan nimeltä "Mezzadro" sekä nykyaikaisten satulatuolien edeltäjästä, polkupyörän satulasta ja pallopinnan muotoisesta keinupohjasta syntyneestä "Sella"-istuimesta. Molemmat sopivat puoli-istuvaan, liikkuvaan työhön; Castiglioni sanoi saaneensa innotuksen Sella-satulatuoliin tavastaan käyttää puhelinkioskin puhelinta: ”Haluan liikkua ympäriinsä, ja välillä istuakin, mutten kokonaan.”
Muita Castiglionin veljesten töitä ovat olkahihnan varassa kannettava "Spalter"-pölynimuri (1956) sekä minimalistiset "Luminator"- ja "Bulb"-valaisimet (1955 ja 1957) paljaine hehkulamppuineen.
Vuonna 1962 Castiglionit esittelivät auton etuvalaisinta käyttävän, ylöspäin valonsa suuntaavan lattiavalaisimen "Toio". Vuonna 1962 syntyi klassikko "Arco", suuri lattiavalaisin, jonka varsi kaartuu melkein kolmen metrin päähän raskaasta marmorijalustastaan. Valaisimen siirtämiseksi jalustassa on reikä, johon voi pujottaa harjanvarren kahden nostajan käytettäväksi. Vuoden 1967 "Snoopy"-pöytävalaisin sai nimensä ja innoituksensa "Tenavat"-sarjakuvan Ressu-koirasta. Siinäkin marmorijalusta toimii rakenteen tasapainottajana. 
Vuonna 1982 Castiglioni muotoili Alessille "Dry"-aterinsarjan kommenttina pitkään jatkuneelle skandinaaviselle äärifunktionalistiselle aterinmuotoilulle.