tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kalsiumkarbidi

Kalsiumkarbidi (CaC2) on kalsiumin ja hiilen yhdiste. Sitä valmistetaan kuumentamalla kalsiumoksidin eli poltetun kalkin ja hiilen seosta sähköuunissa. Reaktio tapahtuu tällöin seuraavasti:
 CaO + 3 C → CaC2 + CO
Kalsiumkarbidi on kiinteä aine, molekyyli­rakenteeltaan makromolekyyli, jossa hiili­atomien välillä on kolmoissidos. Se ei liukene mihinkään tavalliseen liuottimeen, mutta se reagoi kiivaasti veden kanssa muodostaen asetyleenia:
 CaC2 + 2 H2O → C2H2 + Ca(OH)2.
Kalsiumkarbidia käytetäänkin pääasiassa asetyleenin valmistukseen. Asetyleenia käytetään poltto­aineena hitsauksessa sekä monien muiden orgaanisten yhdisteiden, muun muassa etikka­hapon, useiden muovien, tekokuitujen ja liimojen valmistukseen.
Kalsiumkarbidia käytetään myös lannoitteena käytetyn kalkkitypen eli kalsiumsyanamidin valmistukseen, teräksen kovettamiseen sekä pelkistimenä metallurgiassa.
Varsinkin aikaisemmin on kalsiumkarbidia käytetty myös karbidilampuissa, joissa polttoaineena käytetty asetyleeni saatiin aikaan tiputtamalla kalsiumkarbidijauheen päälle vesipisaroita. Karbidilamppuja käytettiin 1900-luvun alkupuolella muun muassa merkkivaloina autoissa ja polkupyörissä, toisinaan huonevalaistuksessakin, ennen kuin dynamon avulla aikaan saatu sähkövalo yleistyi.
Kiusaus (vuoden 1938 elokuva)

Kiusaus on vuonna 1938 valmistunut saaristolaispapin kokemista viettelyksistä kertova suomalainen elokuva, jonka ohjasi Teuvo Tulio. Elokuva perustuu Teuvo Mannilan "Kymmenes käsky" nimiseen romaanikäsikirjoitukseen vuodelta 1937. Elokuvan ulkokuvaukset tehtiin Tytärsaarella.
Elokuvan ensi-ilta oli 25. maaliskuuta 1938 Helsingissä ja Kotkassa. Elokuvan kaikki materiaali tuhoutui Adams Filmin tulipalossa 1959.
Juoni.
Saaristolaisseurakunnan uusi pastori on vihkimässä kalastaja Marttia ja tämän morsianta Railia kun Martti joutuu lähtemään pelastamaan haaksirikkoisia kesken vihkimisen. Martti loukkaantuu pelastustyön aikana ja joutuu vuodepotilaaksi viikkokausiksi. Pastori vierailee usein Martin luona mutta alkaa samalla tuntea vetoa tämän morsianta kohtaan. Toivuttuaan Martti palaa takaisin kalastajan työhönsä. Eräänä iltana pastori tapaa Marttia myrskyiseltä mereltä kotiin odottavan Railin rannalla ja kutsuu tämän asuntoonsa lämmittelemään. Asunnossa pastori yrittää suudella Railia mutta tämä torjuu yrityksen. Heidät yllättää kauppa-apulainen Paula joka on myös rakastunut Marttiin. Paula kertoo näkemästään kotiinpalaavalle Martille joka hylkää sen jälkeen lasta odottavan Railin.
Talvella Raili käy pastorin ja kertoo Martin hylänneen hänet Paulan takia. Pastori kutsuu nyt Paulan puhutteluun ja uhkaa tätä seurakunnasta karkotuksella. Paula kertoo Martille Railin käynnistä pastorin luona ja tämän uhkauksesta. Raivostunut Martti lähtee pappilaan ja yrittää puukottaa pastoria osuen kuitenkin paikalle tulleeseen Railiin joka saa kuitenkin vain vaarattoman pintahaavan. Martti poistuu paikalta ja lähtee lopulta muiden kalastajien kanssa pyyntiin. Merellä puhkeaa myrsky ja Raili pyytää pastoria lähtemään merelle pelastamaan myrskyn kouriin joutuneita kalastajia.
Pelastusvene täyttyy pian kohmettuneista kalastajista ja omantunnon tuskia kärsivä pastori luovuttaa paikkansa veneessä merestä pelastetulle Martille. Itse hän jää elokuvan lopussa jäälautalle odottamaan toista venettä vaikka tietääkin että lautta ehtii melko varmasti hajota ennen kuin vene ehtii paikalle.
Laivan kannella (vuoden 1938 elokuva)

Laivan kannella on vuonna 1938 valmistunut suomalainen musiikkikomediaelokuva, jonka ohjasi Paavo Kostioja. Elokuva perustuu Pasi Jääskeläisen samannimiseen laulunäytelmään vuodelta 1915. 
Elokuvan ensi-ilta oli 9. tammikuuta 1938 Helsingissä Astor- ja Tähti-teattereissa.
Juoni.
Suomalainen purjelaiva on Pohjanmerellä matkalla kohti kotimaata. Laivalta löytyy salamatkustaja (Nappula) josta tulee kokin apulainen. Ennen Tanskan salmiin tuloa laiva joutuu myrskyyn ja yksi miehistön jäsen, Mikkonen, loukkaantuu pahoin myrskyn aikana ja kuolee. 
Suomeen saavuttaessa miehistö lyö vedon: se joka viimeisenä tuo heilan Kultainen Ankkuri -ravintolaan joutuu maksamaan kaikkien illanvieton siellä. Elokuvassa seurataan nyt sitä miten heilojen hankkiminen kultakin onnistuu ja sen jälkeen siirrytään ravintola Kultaiseen Ankkuriin jossa miehiston juhlaa säestävät laulu- ja tanssiesitykset. Ilta päättyy tappelunnujakkaan. 
Aamulla laiva lähtee taas satamasta uudelle matkalle. Jungmanni Arvi, jota ehdittiin luulla salakuljettajaksi, lähtee uudelle matkalle nyt matruusina.
Ulkosaarelaiset (elokuva)

Ulkosaarelaiset on vuonna 1938 valmistunut suomalainen elokuva, jonka ohjasi Kalle Kaarna. Elokuva perustuu Larin-Kyöstin samannimiseen huvinäytelmään vuodelta 1922. Elokuvan ulkokuvaukset tehtiin kesällä 1938 Tammion ja Haapasaaren saarissa Haminan ja Kotkan edustalla.
Elokuvan ensi-ilta oli 27. marraskuuta 1938 Helsingissä, Hämeenlinnassa ja Kotkassa. Sen yleisömenestys oli heikko. Elokuvan viimeinen kopio tuhoutui Adams Filmin tulipalossa 1959.
Juovakannusruoho

Juovakannusruoho ("Linaria repens") on monivuotinen ruohokasvi kannusruohojen suvussa.
Ulkonäkö ja koko.
Juovakannusruoho kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Sen kukat ovat väriltään valkoisen vaalean sinipunaisen kalpean violetteja ja sinipunajuovaisia. Kukan teriö on 8–15 millimetriä pitkä,ja kannus yhtä pitkä kuin verhiö, 2–4 mm. Hedelmänä on kota, jonka siemenet ovat kolmisärmäisiä. Juovakannusruoho risteytyy usein keltakannusruohon ("Linaria vulgaris") kanssa. Risteymä tunnetaan sinekannusruohona ("Linaria" × "sepium").
Juovakannusruoho Suomessa.
Suomessa juovakannusruohoa tavataan harvinaisena vakiintuneena tulokkaana rannikoiden lähettyvillä. Se kasvaa ratapihoilla, tienvarsilla ja painolastimaa-alueilla.
Poikamiesten holhokki

Poikamiesten holhokki on vuonna 1938 valmistunut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Orvo Saarikivi. Elokuva perustuu Denys Astonin romaaniin "Poikamieskerhon holhokki" vuodelta 1937. Romaanissa tapahtumat sijoittuvat Englantiin, mutta elokuvassa tapahtumapaikkoina ovat Helsinki ja Porvoo. Myös elokuvan henkilöiden roolinimet on muutettu suomalaisiksi.
Elokuvan ensi-ilta oli 28. elokuuta 1938 Kino-Palatsissa Helsingissä. Elokuvan yleisömenestys oli keskitasoa parempi.
Juoni.
18-vuotias Lapissa elänyt maalaistyttö Kati Malmi (Helena Kara) muuttaa isänsä kuoltua Helsinkiin. Isä on määrännyt testamentissan hänen holhoojakseen lähetystöneuvos Mauri Teräksen (Tauno Majuri), joka ei ilahdu uudesta tehtävästään.
Arviot.
Pääkaupungin lehtien aikalaiskriitikot eivät juuri innostuneet elokuvasta. "Hufvudstadsbladetin" Hans Kutter totesi, että elokuvassa on lajityypille uutta sen ylellinen elämänpiiri, mutta vaikutelmaksi tulee kuitenkin kotikutoisuus. Orvo Kärkönen kirjoitti "Aamulehdessä" puolestaan, että ”filmi täyttää varsin huomattavatkin vaatimukset”.
Myöhemmässä arviossa eräs kriitikko pitää hidassoutuisena pitämänsä elokuvan ainoana valopilkkuna energistä naistähteä.
Kijasovon piiri

Kijasovon piiri (, ) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 821,3 neliökilometriä. Asukkaita on 10 300 henkeä (vuonna 2010).
Kijasovon piiri sijaitsee Udmurtian eteläosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Malaja Purgan ja idässä Sarapulin piireihin sekä etelässä ja lännessä Tatarstaniin. Pinta-alasta 15 % on metsää. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy ja savi.
Piiriin kuuluu 8 maalaiskuntaa: Ildibajevo, Jermolajevo, Karamas-Pelga, Kijasovo, Lutoha, Mušak, Pervomaiskoje ja Podgornoje. Hallinnollinen keskus on Kijasovon kylä.
Asukkaista 54,4 % on venäläisiä, 37,3 % udmurtteja, 5,3 % tataareja ja 1,8 % mareja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Kijasovosta on maantieyhteys Buranovon kautta Iževskiin. Piirissä toimii elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan ja vihannesten viljelyyn.
Paikallislehtenä ilmestyy "Znamja truda".
Kijasovo

Kijasovo (, ) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Kijasovkajoen varrella 65 kilometriä Iževskistä etelään. Kylä on Kijasovon piirin keskus. Asukkaita on 3 300 henkeä (vuonna 2002).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1710. Sen asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, udmurtteja, tataareja ja mareja.
Kijasovosta on maantieyhteys Iževskiin. Siellä toimii maatalousyritys, meijeri, leipomo ja muuta elintarviketeollisuutta. Kylässä on keskikoulu, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kolme kirjastoa ja piirisairaala.
Uranyyli

Uranyyli-ioni on kationi, jossa hapetusasteella +VI oleva uraani on sitoutunut kahteen happiatomiin. Sen kemiallinen kaava on UO22+. Koska uraani hapetustilalla +IV on hyvin niukkaliukoinen, uraanin liuoskemia perustuu pääosin uranyyli-ioniin ja sen muodostamiin komplekseihin.
Uranyyli muodostaa liuoksessa lukuisia komplekseja. Luonnonvesissä tärkeimpiä ovat stabiilit karbonaattikompleksit. Teollisissa prosesseissa mm. ydinjätteen jälleenkäsittelyssä uraani voidaan erottaa uranyylinitraatin ja tributyylifosfaatin kompleksina muista alkuaineista. Vaikka U(+VI) onkin liukoisempi kuin U(+IV), uranyylisuolat ovat silti suhteellisen vähäliukoisia, ja uranyyli saostuu helposti mm. silikaatteina, fosfaatteina, hydroksideina ja peroksideina.
Tärkeitä uranyylimineraaleja ovat uranofaani, soddyiitti, schoepiitti, autuniitti ja studtiitti, mutta tunnettuja mineraaleja on kymmeniä. 
Kuten kaikki uraani, uranyyliyhdisteet ovat radioaktiivisia. Köyhdytetyn ja luonnon uraanin pitoisuuden ohjearvot esimerkiksi juomavedelle perustuvat kuitenkin kemiallisiin ominaisuuksiin; uraani on raskasmetalli ja muun muassa vaurioittaa munuaisia.
Olenko minä tullut haaremiin (vuoden 1938 elokuva)

Olenko minä tullut haaremiin on vuonna 1938 valmistunut suomalainen elokuva, jonka ohjasivat Toivo Särkkä ja Yrjö Norta. Elokuva perustuu Agapetuksen samannimiseen huvinäytelmään vuodelta 1927. Elokuvan ensi-ilta oli 27. helmikuuta 1938 Helsingissä Bio Rexissä.
Juoni.
Kolme poikamiestä insinööri Arvi Halmeheimo, maisteri Martti Paavola ja toimittaja Salomon Harju palkkaavat poikamiestalouteensa kotiapulaisen, mutta he hoitavat asian niin huonosti, että kotiapulaisia tulee palkatuksi useampia yhden sijasta.
Arviot.
Aikalaiskritiikki suhtautui elokuvaan varsin myönteisesti, ja myöhemminkin todetaan, että ”komedia on sujuvakulkuinen roolileikki”, hauska vanhanajan komedia, joka on tulvillaan erinomaisia näyttelijöitä. Yleisömenestys jäi kuitenkin aikanaan vähäiseksi.
Lukuseurat

Lukuseurat olivat 1700- ja 1800-luvulla toiminut organisaatiomuoto, jota pidetään yleisten kirjastojen esimuotona. Lukuseurat olivat eräänlaisia osuustoiminnallisia yrityksiä, joiden tarkoituksena oli hankkia luettavaa jäsenilleen, jotka sitten kierrättivät kirjoja keskenään. Aloitteentekijöinä olivat virkamiehet, vapaiden ammattien harjoittajat ja porvarit. 
Lukuseuroja oli kokonainen kirjo löyhistä muutaman ihmisen piireistä aina satoja jäseniä kattaviin seurapiiriklubeihin. Lukuseurat olivat yksi niistä keinoista, joilla ihmiset koettivat saada tarpeeksi lukemista köyhtymättä ja löytää yhteyden muihin lukeviin ihmisiin. Lukuseurat olivat myös ensimmäisiä säätyrajojen ylittäviä yhdistystoiminnan muotoja. Lukuseurojen ja lukuhalun, saksaksi Leselust, samanaikaista nousua on pidetty merkittävänä lukemiseen liittyvänä tekijänä 1700-luvun lopulla. 
Benjamin Franklinin Philadelphiassa 1731 ideoimaa kirjastoa (Library Company of Philadelphia) on arvailtu yhdeksi lukuseurojen kantamuodoksi, mutta samantapaisia oli Euroopassakin. Laajamittaisena lukuseurat olivat ennen kaikkea saksalainen ja anglosaksilainen ilmiö. Varsinaiset käytännön esimerkit Pohjoismaihin saatiinkin Saksasta, jossa ensimmäiset lukuseurat (Lesegesellschaft) perustettiin 1700-luvun alussa. Ruotsissa lukuseurojen (läsesällskap) kukoistusaika oli 1770- ja 1780-luvuilla. Ensimmäinen suomalainen lukuseura perustettiin Vaasaan vuonna 1794.
Syyllisiäkö?

Syyllisiäkö? on Jorma Nortimon ohjaama vuonna 1938 valmistunut suomalainen elokuva. Elokuva perustuu Toivo Pekkasen esikoisnäytelmään "Sisarukset" vuodelta 1933.
Elokuvan ensi-ilta oli 25. syyskuuta 1938 Helsingissä Bio Rexissä ja myös Kotkassa. Yleisömenestys oli keskitasoa heikompi. Elokuvaa esitettiin myös Yhdysvaltain suomalaisalueilla.
"Syyllisiäkö?" on psykologinen tragedia, jossa on nähtävissä antiikin murhenäytelmän sävyjä. Työläisperheen salaisuus paljastuu, kun tytär alkaa seurustella lehtorin kanssa. Paatokselliseksi melodraamaksi luonnehdittu "Syyllisiäkö?" on Nortimon esikoisohjaus, jonka kerronnassa kriitikko näkee selkeää elokuvallista kunnianhimoa. Kuvaus ja äänitys eivät kuitenkaan onnistu teknisesti täysin.
Krasnogorskojen piiri

Krasnogorskojen piiri (, ) on kunnallishalintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 1860,0 neliökilometriä. Asukkaita on 10 300 henkeä (vuonna 2010).
Krasnogorskojen piiri sijaitsee Udmurtian luoteisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Jukamenskojen ja Glazovin, koillisessa Balezinon, kaakossa Igran ja lounaassa Seltyn piireihin sekä lännessä Kirovin alueeseen. Pinta-alasta 30 % on metsää. Seudun jokia ovat Lekma, Ubyt, Sepytš, Junda, Kep, Salja, Jušur, Kokmanka, Pester ja Ut. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy, turve ja savi.
Piiriin kuuluu kymmenen maalaiskuntaa: Agrikol, Arhangelskoje, Djoby, Kokman, Krasnogorskoje, Kurja, Prohorovo (keskuspaikka Barany), Seleg (Bolšoi Seleg), Valamaz ja Vasiljevskoje. Hallinnollinen keskus on Krasnogorskojen kylä.
Asukkaista 59,8 % on venäläisiä, 38,1 % udmurtteja ja 1,3 % tataareja . Kaupunkiväestöä ei ole.
Piirissä tuotetaan öljyä ja turvetta. Lisäksi on pullotehdas sekä metsä- ja puunjalostusteollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, pellavan, vihannesten ja perunan viljelyyn.
Paikallislehtenä ilmestyy "Pobeda".
Peltopunka

Peltopunka eli punapeltopunka, aiemmin peltopuna-alpi ja puna-alpi, ("Lysimachia arvensis") on yksivuotinen sini- ja punakukkainen ruohokasvi. Laji kuuluu nykyisin alpien sukuun, aiemmin punkiin ("Anagallis"). Peltopunka on myrkyllinen.
Ulkonäkö ja koko.
Peltopunka on hentovartinen ja kasvaa 3–40 senttimetriä pitkäksi. Lehdet ovat ruodittomat ja varressa vastakkain. Ne ovat 1–2,5 cm pitkät, muodoltaan soikeat tai puikeat. Kukat kasvavat lehtihangoista ohuiden kukkaperien päässä. Väriltään peltopungan kukat ovat useimmin punaiset, harvemmin siniset tai violetit. Hedelmänä on kota.
Peltopunka Suomessa.
Suomessa peltopunka kasvaa tai on kasvanut uustulokaskasvina puutarhoissa, pelloilla, kaato-, lastaus-, painolastipaikoilla ja joutomailla. Laji on Suomessa suuresti harvinaistunut eikä siitä ole 2000-luvulta enää juuri lainkaan havaintoja.
Eeli Jaatinen

Eeli David Jaatinen (10. joulukuuta 1905 Tampere – 24. marraskuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, kuvittaja ja pilapiirtäjä. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja sai maalaamiseen Eero Järnefeltin opastusta. Hän työskenteli WSOY:lle ja Otavalle ja teki pilakuvia Veli Giovannin "Pilajuttuja ja piirroksia" -lehteen sekä "Joulukärpäseen". Vuonna 1933 hän osallistui Tukholmassa pidettyyn suomalaisten humoristien näyttelyyn. Jaatisen 1940-luvulla saksalaisen painokuvan pohjalta maalaama suojelusenkeliä ja kahta lasta esittävä maalaus "Suojelusenkeli" on levinnyt tauluna moniin suomalaiskoteihin.
Jaatisen sarjakuvia olivat muun muassa "Keskellä viidakkoa" ("Jännityslukemisto" 1942−1943), "Nuorenparin elämää" ("Kertomuksia" 1933−1934) ja "Insinööri Risto Karin seikkailuja" ("Lukemista kaikille" 1938−1939). LIsäksi hän teki paljon kirjankansia, lehtikuvituksia ja postikortteja. "Suomalaisen sarjakuvan ensyklopedian" mukaan "Keskellä viidakkoa" on Jaatisen merkittävin sarjakuvatyö, joka ”viljelee tyylipuhtaasti "Robinson Crusoesta" ja "Tarzanista" tuttuja henkiinjäämis- ja selviytymisteemoja.”
Jaatinen teki WSOY:lle Riksi-sarjan ja sen edeltäjäsarjan "10mk romaanit" kirjojen kansikuvat. Tyyliltään tunnistettavat kannet ovat Ville Hännisen mukaan totisia mutta vetäviä. Jokaisessa kannessa on Jaatisen signeeraus. Tyyli sopi erityisesti viihde- ja tietokirjallisuuteen. Hänen ideastaan syntyi "Suomen historia kuvina" (1957), johon tekstit on kirjoittanut Tauno Kuosa "Jokamiehen Suomen historian" pohjalta. Kirjan kansien kuvien rajaus on elokuvallinen ja värimaailma selkeä. Jaatinen teki kansikuvan myös muun muassa Erkki Palolammen sotakirjaan "Kollaa kestää" (1940). Jaatinen osallistui itsekin sotilaana talvi- ja jatkosotaan.
Krasnogorskoje

Krasnogorskoje (, vuoteen 1938 saakka "Svjatogorje", Святого́рье; ) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Tšeptsan sivujoen Ubytin varrella 59 kilometriä Glazovista etelään. Kylä on Krasnogorskojen piirin keskus. Asukkaita on 4 600 henkeä (vuonna 2002).
Kylä on perustettu vuonna 1837. Sen asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, udmurtteja ja tataareja.
Krasnogorskojesta on maantieyhteys Glazoviin ja Igran kautta Iževskiin. Siellä toimii maatalousyritys, puunjalostusteollisuutta, konepaja ja leipomo. Kylässä on keskikoulu, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, kaksi kirjastoa, kotiseutumuseo ja piirisairaala. Nähtävyyksiin kuuluu vuonna 1838 valmistunut Pokrovan kirkko.
HMS Southampton (D90)

HMS Southampton (viirinumero D90) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 42 ohjushävittäjä, joka poistettiin palveluksesta 2009 ja romutettiin 2011.
Valmistus.
Alus tilattiin 17. maaliskuuta 1976 Vosper Thornycroftilta Southamptonista, missä köli laskettiin 21. lokakuuta. Alus laskettiin vesille 29. tammikuuta 1979 ja otettiin palvelukseen 31. lokakuuta 1981.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 5. hävittäjälaivueeseen, missä se jatkoi vastaanottokokeita ja miehistökoulutusta. Vastaanottokokeet olivat vielä kesken, kun Argentiinan joukot miehittivät Falklandin. Koulutusohjelmaa kiristettiin, jotta alus saataisiin operatiiviseen valmiuteen. Alus lähti 10. toukokuuta Portsmouthista miehistökoulutukseen. Se avusti vielä samana päivänä "HMS Naiadin" kanssa Kanaalin reitillä kulkevaa lautta "Free Enterprise II:ta", jolla oli syttynyt konehuoneessa tulipalo.
Alus lähti 18. kesäkuuta "HMS Birminghamin" kanssa Etelä-Atlantille, jolloin niiden lähisuojaksi oli asennettu kaksi 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä hangaarin katolle. Ne kohtasivat 7. elokuuta "HMS Inviciblen" ja suojasivat lentotukialusosastoa ilmahyökkäyksiltä. Vaikka sotatoimet olivat päättyneet niin Argentiinan ilmavoimat tekivät tunnustelulentoja kokeillen ilmapuolustuksen kyvykkyyttä.
Elokuun lopulla "HMS Illustrious" vapautti "Invinciblen" toiminta-alueelta, mutta "Southampton" vapautui vasta lokakuussa. Alus saapui 17. lokakuuta "Birminghamin" kanssa Britteinsaarille. Aluksen helikopteri siirrettiin vapauttaneelle "HMS Newcastlelle", jonka oma helikopteri oli vaurioitunut meren käynnissä matkalla etelään.
Keväällä 1983 alus oli huollettavana, jolloin sille asennettiin standardin mukaiset 30 mm ja 20 mm tykit ja harhamaaliheittimet. Aiemmin asennetut 20 millimetrin tykit poistettiin samoin kuin veneet ja niiden vaatimat laitteistot. Alus lähti 22. huhtikuuta 1983 "Birminghamin" kanssa Etelä-Atlantille viiden kuukauden partiomatkalle, mistä ne palasivat syyskuussa Portsmouthiin huollettavaksi ja miehistön lepojaksolle.
Alus törmäsi 1984 poijuun Portlandin edustalla viimeistelyharjoituksessa ennen lähtöään partiomatkalle Falklandille. Alus jouduttiin siirtämään telakalle korjattavaksi. Alus suojasi 3. syyskuuta 1988 Hormuzinsalmessa saattuetta, kun se kolaroi MV "Tor Bayn" kanssa.
Alus saapui 24. elokuuta 1998 "Super Servant I:llä" Swan Hunterin Hebburnin telakalle korjattavaksi. Telakoinnin aikana myös aluksen Sea Dart -järjestelmä ja 4,5 tuuman tykkitorni poistettiin modernisoitaviksi. Alus vapautui telakalta toukokuussa 1991.
Aluksen miehistö takavarikoi 3. helmikuuta 2006 Karibialla 3,5 tonnia kokaiinia. Alus siirrettiin 31. heinäkuuta 2008 valmiusreserviin ja poistettiin palveluksesta 12. helmikuuta 2009. Se huutokaupattiin 28. maaliskuuta 2011 ja sen jälkeen hinattiin 14. lokakuuta Portsmouthista Leyal Ship Recyclingin purkutelakalle Turkkiin.
Alus saapui Turkkiin 2. marraskuuta 2011, ja sen ilmoitettiin olevan täysin romutettu 13. tammikuuta 2012. 97 prosenttia aluksen materiaaleista kyettiin käyttämään uudelleen tai kierrättämään.
Esko Helske

Esko Helske (27. maaliskuuta 1914 Turku – 17. elokuuta 2011) oli suomalainen lääkintäkontra-amiraali ja puolustusvoimien ylilääkäri vuosina 1967–1974.
Helskeen vanhemmat olivat opettaja Lars Ivar Helske ja Lilli Suokas ja puoliso vuodesta 1941 Hilkka Elli Helena Inhala. Helske tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta 1932 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1942. Sisätautien erikoislääkäri Helskeestä tuli 1948.
Helske toimi ennen sotia Helsingin suojeluskuntapiirin tehtävissä. Jatkosodassa hän oli päämajan toimistoupseerina. Sodanjälkeisinä vuosina hän oli Diakonissalaitoksen ylilääkärinä Pieksämäellä. Hän toimi vuosina 1952–1966 merivoimien päällikkölääkärinä. Vuonna 1966 hänet nimitettiin Puolustusvoimien pääesikunnan lääkintäosaston päälliköksi. Helske oli Puolustusvoimien ylilääkäri vuosina 1967–1974, jonka jälkeen hän jäi eläkkeelle.
Helskeelle on myönnetty monia arvomerkkejä kuten Suomen Leijonan ja Valkoisen Ruusun komentajamerkit sekä Suomen Punaisen Ristin ansioristi.
HMS Nottingham (D91)

HMS Nottingham (viirinumero D91) oli Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien tyypin 42 ohjushävittäjä, joka poistettiin palveluksesta 2010 ja romutettiin 2011.
Valmistus.
Alus tilattiin 1. maaliskuuta 1977 Vosper Thornycroftilta Southamptonista, missä köli laskettiin 6. helmikuuta 1978. Alus laskettiin vesille 18. helmikuuta 1980 kumminaan amiraali Sir Henry Leachin puoliso ja otettiin palvelukseen 14. huhtikuuta 1983 ensimmäisenä päällikkönään Nigel Essenhigh.
Palvelus.
Alus oli viimeinen II-sarjan alus ja sisaralustensa tavoin se liitettiin osaksi 5. hävittäjälaivuetta. Ensimmäiset palveluskuukaudet sisälsivät erilaisia koeajoja ja koulutusmatkoja kuten vierailut Zeebruckeen ja Gibraltarille. Kesällä 1983 alukselle asennettiin 20 ja 30 millimetrin tykit ja se esiteltiin yleisölle laivastonkalustonäyttelyssä syyskuussa 1983.
Aluksen koulutuspurjehdukset ja sotaharjoituksiin osallistumiset jatkuivat ja se osallistui muun muassa Ready Rob -harjoitukseen Läntisellä alueella. Kymmenpäiväiseen harjoitukseen sisältyi yhteistoimintaa lentotukialus "HMS Illustriousin" ja useiden Natomaiden alusten kanssa. Joululoman jälkeen alus lähti "HMS Liverpoolin" kanssa ensimmäiselle partiomatkalleen Falklandille.
Alus teki ensimmäisen laivastovierailunsa Oportoon Portugaliin, josta se jatkoi matkaansa Gibraltarille. Marraskuussa 2000 alus palasi palvelukseen modernisoinnin päätyttyä, minkä piti taata aluksen palveluskelpoisuus vuoteen 2012.
Alus törmäsi 7. heinäkuuta 2002 Wolf Rockiin lähellä Howen saarta Australian rannikolla. Alukseen tuli 50 metrin reikä keulasta aina siltaan saakka ja viisi aluksen osastoista täyttyi vedellä lähes upottaen aluksen. Alus lähti 6. elokuuta perästä hinattuna Sydneyn pohjoispuolella sijaitsevasta Newcastlesta kohti Britteinsaaria. Alus saapui 15. lokakuuta Sydneyyn, jossa se siirrettiin "MV Swanin" kyytiin kuljetettavaksi. Alukset lähtivät 28. lokakuuta Sydneystä ja ne saapuivat 9. joulukuuta Portsmouthiin, jossa "HMS Nottingham" siirrettiin telakalle.
Alus laskettiin vesille 7. heinäkuuta 2003 ja huhtikuussa 2004 aluksen korjaus valmistui. Se palasi palvelukseen heinäkuussa. Alus kohtasi 23. elokuuta Etelä-Afrikan laivaston fregatin "SAS Mendin" paikassa, jossa joukkojenkuljetusalus "SS Mendi" upposi ensimmäisessä maailmansodassa. Alukset laskivat paikalle seppeleen henkensä menettäneiden muistoksi.
Alus sijoitettiin huhtikuussa 2008 valmiusreserviin Portsmouthiin. Aluksen miehistö sijoitettiin muihin tehtäviin ja se ei lähtenyt enää merelle ennen palveluksesta poistoaan 11. helmikuuta 2010. Alus myytiin 28. maaliskuuta 2011 pidetyssä huutokaupassa ja se hinattiin 19. lokakuuta Leyal Ship Recycling -yhtiölle Turkkiin.
Alus saapui Turkkiin 18. marraskuuta 2011, ja sen ilmoitettiin olevan täydellisesti purettu 27. helmikuuta 2012. 97 prosenttia aluksen materiaaleista kyettiin käyttämään uudelleen tai kierrättämään.
Kohta 18

Kohta 18 on Maarit Lallin tuottama ja ohjaama suomalainen elokuva, joka sai ensi-iltansa 9. maaliskuuta 2012. Tämä Lallin ensimmäinen pitkä elokuva toi hänelle kolme Jussi-palkintoa. Käsikirjoituksen ovat laatineet Lalli ja hänen poikansa Henrik Mäki-Tanila, joka myös näyttelee yhtä pääosaa. Tuotantoyhtiönä toimii Huh huh -Filmi Oy.
Elokuva koostuu viidestä erillisestä episodista. Siitä laajennettiin neliosainen tv-sarja, jonka Yle esitti 26. helmikuuta 2014 alkaen. Sarja sisältää elokuvasta pois leikattuja kohtauksia sekä kesällä 2013 kuvattuja lisäkohtauksia.
Vastaanotto.
Elokuva voitti parhaan elokuvan, parhaan ohjauksen ja parhaan käsikirjoituksen 2013 Jussi-palkinnot.
Elokuva sai kriitikoilta valtaosin kiittäviä arvioita. "Suomen Kuvalehden" Kalle Kinnusen mielestä "Kohta 18" on tyhjäkäyntisine kohtauksineenkin erilainen nuorisoelokuva: ”Se ei ole ylhäältä tehty, eikä siinä ole tuttua yksinkertaista kasvutarinaa. Sen episodeissa käsitellään aivan jokapäiväisiä tilanteita ja tuntemuksia, hurjimmillaankin sellaista, minkälaista kaikki tietävät jonkun tuttunsa kokeneen myöhäisessä teini-iässä.” Film-O-Holic.com-sivuston Juha Rosenqvist antoi elokuvalle täydet neljä tähteä ja piti sitä puhuttelevana läpileikkauksena tämän päivän nuorten miesten elämästä: ”Nuorten miesten yhdessäolon kuvauksessa on tarvittavaa katu-uskottavuutta ja dialogi on hämmentävän aidonoloista.” Episodin Jouni Vikmanista nuorten näyttelijöiden rohkea heittäytyminen saa antamaan anteeksi elokuvan ajoittaisen kankeuden ja itseään toistavan kurjuudessa rypemisen. Hänestä elokuva on hämmästyttävän taidokas esikoisohjaukseksi. Sen sijaan elokuvaharrastajien Filmgoer-sivustolla Tuija Pyhäranta moitti elokuvan eksyvän lupaavan alkukohtauksen jälkeen kauas pitkäveteisiin, poukkoileviin ja arkisiin kohtauksiin, joiden nuoruuden ja vapauden kuvasto on kovin kliseistä.
Landsorganisationen i Sverige

Landsorganisationen i Sverige (suom. "Ruotsin kansallinen järjestö") (lyh. LO) on Ruotsin keskusammattijärjestö. Se on perustettu vuonna 1898 ja sen puheenjohtaja on vuodesta 2024 ollut Johan Lindholm. LO:ssa on neljätoista jäsenliittoa.
Organisaatio.
Landsorganisationin korkein päättävä elin on neljän vuoden kokoontuva kongressi, jonka välillä valtaa käyttävät jäsenliittojen edustajat yhdessä LO:n hallituksen ja puheenjohtajiston kanssa. LO:lla on puheenjohtajan lisäksi kolme varapuheenjohtajaa. Järjestössä on omat asiantuntijayksikkönsä muun muassa talouspolitiikalle, koulutukselle, työmarkkinoille ja kansainvälisille kysymyksille. Lisäksi LO omistaa kolme kansanopistoa: Brunnsvik Taalainmaalla, Runö Tukholman lähellä sekä Albins Skånessa. LO julkaisee myös "Arbetet"-nimistä lehteä.
Jäsenjärjestöt.
Landsorganisationiin kuuluvat seuraavat 14 ammattiliittoa: Byggnadsarbetareförbundet, Elektrikerförbundet, Fastighetsanställdas Förbund, Facket för Skogs-, Trä- och Grafisk bransch (GS), Handelsanställdas förbund, Hotell- och restaurangfacket, Industrifacket Metall, Kommunalarbetareförbundet, Livsmedelsarbetareförbundet, Musikerförbundet, Målarna, Pappersindustriarbetareförbundet, Service- och kommunikationsfacket (Seko) ja Transportarbetareförbundet.
Historia.
Landsorganisationen perustettiin vuonna 1898 eri ammattiliittojen keskinäiseksi tueksi. Vuoden kuluessa siihen liittyi 37 500 työntekijää ja seuraavien vuosien aikana järjestö kasvoi huomattavasti, mutta vuoden 1909 epäonnistunut suurlakko johti monien eroamiseen. Vuonna 1917 päästiin takaisin entiselle tasolle, ja seuraavina vuosikymmeninä kasvu jatkui niin, että vuonna 1945 jo 1,1 miljoonaa työntekijää kuului LO:n alaisiin liittoihin.
Vuonna 2000 järjestön puheenjohtajaksi valittiin ensimmäisen kerran nainen, Wanja Lundby-Wedin.
Ådalenin laukaukset 1931.
Vuonna 1931 sattui Ångermanlandin Ådalenissa välikohtaus, jossa sotilaat avasivat tulen lakkoilevien työläisten mielenosoituskulkuetta päin ja viisi ihmistä sai surmansa. Lisäksi viisi haavoittui. 
Saltsjöbadin sopimus 1938.
Työnantajapuoli oli pitkään haluton tunnustamaan LO:n asemaa neuvottelukumppanina, mutta yhteinen intressi pitää valtiovalta erossa työmarkkinoiden säätelyltä johti vuonna 1938 Svenska Arbetsgivareföreningenin (SAF) ja LO:n allekirjoittamaan niin kutsutun Saltsjöbadin sopimuksen, joka vastasi suurin piirtein samaa kuin tammikuun kihlaus Suomessa. Sopimuksessa määriteltiin yhteiset säännöt työtaistelutilanteisiin ja niiden ratkaisemiseen.
Kansainväliset jäsenyydet.
Landsorganisationen on jäsenenä Ammattiyhdistysliikkeen maailmanjärjestössä (ITUC), Pohjolan ammatillisessa yhteistyöjärjestössä (NFS) sekä European Trade Union Confederationissa (ETUC).
Vuorenkilvet

Vuorenkilvet ("Bergenia") on kasvisuku rikkokasvien ("Saxifragaceae") heimossa. Siihen kuuluu kymmenen lajia, joita esiintyy alkuperäisenä luonnonvaraisena Siperiassa, Keski- ja Itä-Aasiassa. Monia vuorenkilpien lajeja ja risteymiä viljellään koristekasveina.
Tuntomerkkejä.
Pohjoismaissa ja Suomessa tunnetaan koristekasvina kaksi vuorenkilpilajia, Siperiassa ja muualla Itä-Aasiassa alkuperäisenä kasvavat soikkovuorenkilpi ja herttavuorenkilpi. Ne ovat monivuotisia kasveja, joilla on vankka maavarsi, nahkeat talvivihreät ruusukelehdet ja runsaskukkainen punainen huiskilomainen kukinto. Vuorenkilvet kukkivat touko-kesäkuussa.
Ubudiah-moskeija

Ubudiah-moskeija on moskeija Kuala Kangsarin kaupungissa Perakin osavaltiossa Malesiassa. Moskeijan rakentaminen aloitettiin vuonna 1913 ja rakentaminen päättyi vuonna 1917. Moskeijan suunnitteli arkkitehti Arthur Benison Hubback. Moskeija on valmistettu valkoisesta marmorista ja kullasta.
Henry (etunimi)

Henry on miehen etunimi. Henry on varsinkin englannin­kielisissä maissa käytetty muunnelma muinaissaksan nimistä Heimrich ("heim" ’koti, talo’ ja "rich" ’mahtava’) ja Heinrich ("hagan" ’hovi’ ja "rich" ’mahtava’). Nimestä on eri kielissä paljon muuntumia ja muotoja, esimerkiksi ranskan Henri, englannin Harry, ruotsin Henrik, tanskan Hendrik, saksan Heinz, italian Enrico ja suomen Heikki ja Harri. Englannin Henry-nimisistä kuninkaista käytetään Suomessa yleensä nimeä Henrik.
Suomessa nimi Henry on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 9 623 miehelle ja muutamalle naiselle. Henryn nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 19. tammikuuta, joka suomen­kielisen kalenterin mukaan on muun muassa Henrikin ja Heikin nimipäivä.
Knut Ahnlund

Knut Emil Ahnlund (24. toukokuuta 1923 Tukholma – 28. marraskuuta 2012) oli ruotsalainen kirjallisuuden tutkija, kirjailija ja Ruotsin akatemian jäsen. Hän oli 1800–1900-lukujen pohjoismaisen, erityisesti tanskalaisen kirjallisuuden asiantuntija. Hän teki väitöskirjansa Henrik Pontoppidanista ja kirjoitti myöhemmin muiden muassa Gustav Wiedistä ja Sven Lidmanista. Hän on kirjoittanut itse romaaneja ja julkaissut käännöksiä useiden kirjailijoiden, kuten Julio Cortázarin teoksista.
Ahnlund sai tohtorinarvonsa Tukholman yliopistosta ja toimi Århusin yliopiston professorina. Hänet valittiin täyttämään Ruotsin akatemian 7. paikka vuonna 1983. Johtuen ristiriidoista akatemian entisen pysyvän sihteerin Sture Allénin ja tämän seuraajan Horace Engdahlin kanssa Ahnlund osallistui akatemian toimintaan vuoden 1996 jälkeen vain vähäisissä määrin. Vuonna 2005 hän ilmoitti jättävänsä akatemian kokonaan protestoidakseen Elfriede Jelinekin valintaa kirjallisuuden Nobel-palkinnon saajaksi. Hän luonnehti Jelinekin työtä ”kaoottiseksi ja pornografiseksi”. Koska Ruotsin akatemian jäsenyys on elinikäinen, Ahnlund ei voinut virallisesti erota akatemiasta, mutta hän ei osallistunut sen toimintaan, ja hänen paikkansa pysyi tyhjänä hänen kuolemaansa saakka.
Lobeliat

Lobeliat eli viuhkalobeliat, aikaisemmin nuottaruohot ("Lobelia") on kasvisuku kellokasvien heimossa. Siihen kuuluu 440 lajia, joita kasvaa enimmäkseen trooppisilla ja lämpimillä alueilla.
Lobeliat Suomessa.
Suomessa kasvaa kaksi luonnonvaraista lobelialajia. Nuottaruohoa tavataan Lapin eteläosien korkeudelle asti. Se on kirkasvetisissä karuissa järvissä kasvava pohjalehtinen vesikasvi, jolla on vaaleansinisen valkoiset kukat. Etelä-Afrikasta kotoisin oleva sinilobelia on harvoin villiintynyt koristekasvi.
Sture Allén

Sture Allén (31. joulukuuta 1928 Göteborg – 20. kesäkuuta 2022) oli ruotsalainen kielitieteilijä, joka toimi tietokonelingvistiikan professorina Göteborgin yliopistossa. Hänet valittiin vuonna 1980 täyttämään Ruotsin akatemian kolmas tuoli. Hänen edeltäjänsä oli Carl Ivar Ståhle.
Allén toimi Ruotsin akatemian pysyvänä sihteerinä vuosina 1986–1999. Hän oli lisäksi Norjan tiede- ja kirjallisuusakatemian sekä Suomen Tiedeseuran jäsen.
Hän oli Academia Europæan jäsen vuodesta 1989.
Pellavat

Pellavat eli isopellavat ("Linum") on kasvisuku pellavakasvien heimossa. Siihen kuuluu noin 180 lajia, joista Euroopassa kasvaa 36.
Pellavalajeja.
Alkuperältään eurooppalaista peltopellavaa viljellään kuitu- ja öljykasvina. Ahopellava kasvaa Pohjoismaissakin melko laajasti alkuperäiskasvina kalkkipitoisilla niityillä ja kedoilla.
Kissanmintut

Kissanmintut ("Nepeta") on kasvisuku huulikukkaiskasvien heimossa. Kissanminttulajeja tunnetaan yhteensä noin 250 ja niitä esiintyy alkuperäisenä Euraasiassa ja Afrikassa. Jotkin kissanmintut ovat tuoksultaan vastustamattomia kissoille.
Lajeja.
Viljeltyjä kissanminttuja:
Aitokissanminttu on vanha rohdoskasvi ja muun muassa lajit mirrinminttu, kollinminttu sekä katinminttu ovat koristekasveina viljeltyjä.
Muita lajeja:
Lehdon Liikenne

Lehdon Liikenne on vuodesta 1947 toiminut linja-autoyritys, jonka toimipiste on Janakkalassa. Yrityksen toimeenkuvaan kuuluu tilaus- ja linjaliikenne, joka keskittyy Hämeenlinna-Janakkala -sektorille.
Linja-autoliikennöintitoiminnan aloitti Paavo Lehto puolisonsa Hannelen kanssa vuonna 1947. Aiemmin kuorma-autoilijana työskennellyt Paavo Lehto rakensi itse ensimmäisen linja-autonsa vuoden 1937 mallisesta Ford-kuorma-autosta. Ensimmäinen linja oli 4. lokakuuta 1947 aloitettu Hämeenlinna–Turenki–Tarinmaa, jota ajettiin kolmella vuorolla päivässä. Tilausajotoiminta aloitettiin pienimuotoisena jo heti alkuvaiheessa, mutta laajemmin siihen alettiin panostaa 1950-luvun puolivälissä. Yhtiön toimitilat rakennettiin Turengin keskustaan vuonna 1957 ja niitä on sen jälkeen laajennettu ja modernisoitu useaan otteeseen, viimeksi vuonna 2012. Yritys on toiminut kommandiittiyhtiönä vuodesta 1979 lähtien ja osakeyhtiönä vuodesta 1993. Oman matkatoimiston Lehdon Liikenne perusti vuonna 1986. Yrityksellä on työntekijöitä noin 15 ja liikevaihtoa noin 1,5 milj. € (2010). Yrityksen toimitusjohtajana on vuodesta 2007 lähtien toiminut Paavo Lehdon pojanpoika Esa Lehto. 
Heinäkuun alussa 2014 Lehdon Liikenne osti Hämeenlinnassa toimineen Hämeen Linja Oy:n liiketoiminnan ja sen neljä linja-autoa. Vuonna 2015 Lehdon Liikenteen liikevaihto oli 2,5 miljoonaa euroa ja siinä työskenteli 30 henkilöä, joista kuljettajia oli 26. Yhtiöllä oli 24 linja-autoa, joista puolet oli lähi- ja kaupunkiliikennebusseja, toinen puoli tilausajokalustoa. Yritys hoitaa tilausliikenteen ohella linjaliikennettä Janakkala–Hämeenlinna-akselilla, neljää kaupunkilinjaa Hämeenlinnassa sekä koululais- ja palveluliikennettä Janakkalan alueella.
Vuosina 1957–1999 Lehdon Liikenne omisti myös Turengissa toimineen Shell-huoltoaseman, joka oli yksi pisimpään samalla omistajalla olleista Shell-asemista Suomessa.
Heliotroopit

Heliotroopit ("Heliotropium") on kasvisuku, joka kuuluu heliotrooppikasveihin, aiemmin vaihtoehtoisesti lemmikkikasvien heimon "Heliotropioideae"-alaheimoon. Sukuun kuuluu noin 250 trooppisilla ja lämpimillä alueilla kasvavaa lajia.
Lajeja.
Lajien nimiä:
Orakot

Orakot ("Ononis") on kasvisuku hernekasvien heimossa. Siihen kuuluu 88 lajia, joita kasvaa Euroopassa, pohjoisessa Afrikassa ja läntisessä Aasiassa. Orakot ovat tyypillisesti okaisia varpuja ja ruohoja.
Orakkolajeja.
Pohjoismaissa esiintyvät lajit.
Kenttäorakko ja rento-orakko luokitellaan joko ruusuorakon alalajeiksi tai omiksi lajeiksi. Suomessa orakkolajeista kasvaa kenttäorakko, joka on harvinainen ja rauhoitettu, etelärannikon merenrantaniityillä.
Tuoksuheliotrooppi

Tuoksuheliotrooppi ("Heliotropium arborescens") on heliotrooppien sukuun kuuluva laji. Kukkien väri on yleensä sinivioletti, mutta joskus ne voivat olla valkoisia. Kukinto on kasvin latvassa. Lehdet ovat tummanvihreitä ja karheita. Tuoksuheliotroopin kasvutapa on pensasmainen ja pysty, ja korkeus 25–60 cm. Tuoksuheliotrooppi on hallanarka ja myrkyllinen, mutta se on hyvä mesikasvi.
Polkupyörän jarrujärjestelmä

Polkupyörän jarrujärjestelmä koostuu jalka- ja käsijarruista. Jarrun rakenne riippuu polkupyörän käyttötarkoituksesta. Maantiepyörissä on yleensä kevyet, niin sanotut sivuvetojarrut, kun taas maasto- ja hybridipolkupyörissä käytetään tehokkaampia V-jarruja tai usein myös levyjarruja.
Yleinen polkupyörissä käytetty jarrutyyppi on vaijereilla toimiva vannejarru. Vannejarrussa jarrupala puristetaan polkupyörän vannetta vasten. Vannejarruista yleisin on niin sanottu V-jarru. Aikaisemmin pyörissä käytettiin vipujarruja. Sekä kilpakäyttöön tarkoitetuissa että harrastekäyttöön tarkoitetuissa maastopyörissä käytetään monesti levyjarruja. Jarrut voivat olla mekaanisia, jolloin jarrua liikuttaa vaijeri, tai hydraulisia eli nestejarruja. Rullajarruissa jarrumekanismi on navassa kiinni. Näitä jarruja käytetään ohjaustangossa olevilla kahvoilla.
Pyörän takanavan sisään rakennetut jarrut, jalkajarrut (engl. ), ovat yleisiä varsinkin vaihteettomissa pyörissä. Jalkajarruissa jarrutus tapahtuu polkemalla taaksepäin. Polkupyörille on myös olemassa osin navan sisällä olevia rumpujarruja (engl. Drum Brake), joissa kaarevat jarrupalat työntyvät rummulle eli navan reunan sisäkehälle. Rumpujarruja käytetään jarrukahvoin.
Suomen lain mukaan polkupyörässä tulee olla ainakin yksi tehokas jarrulaite. Pyörässä, jossa on enemmän kuin kaksi vaihdetta, sekä tavarankuljetukseen tarkoitetussa tai perävaunulla varustetussa polkupyörässä tulee olla kaksi erillistä tehokasta jarrulaitetta.
Kultarikko

Kultarikko ("Saxifraga aizoides") on monivuotinen, keltakukkainen vuoristojen ja arktisten alueiden rikkokasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Löyhästi mätästävä kultarikko kasvattaa 5–15 cm pitkät, kohenevat ja monilehtiset varret. Kukattomat varret ovat huomattavasti kukallisia lyhyempiä. Lehdet ovat tasasoukkia, möyheitä ja tavallisesti ehytlaitaisia. Kukinto on harvakukkainen huiskilo. Kaksineuvoiset kukat ovat vaaleankeltaisia ja punapilkullisia, joskus punakeltaisia tai purppuranpunaisia. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Heteitä on 10 kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen, emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Suomessa kultarikko kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on kaksiosainen, monisiemeninen kota.
Levinneisyys.
Kultarikkoa tavataan Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Euroopassa laji on lähinnä vuoristojen kasvi, jota kasvaa Britteinsaarten pohjoisosissa, Norjan, Ruotsin ja Suomen vuoristo- ja tunturialueilla, Kuolan niemimaalla, Uralilla, Islannin itäosissa, Huippuvuorilla, Alpeilla, Apenniinien pohjoisosissa, Luoteis-Balkanilla ja Karpaateilla. Pohjois-Amerikassa kultarikko on lähinnä arktisten alueiden laji, jota kasvaa Länsi- ja Pohjois-Kanadassa. Kultarikkoa esiintyy myös Grönlannissa. Suomessa kultarikko on pohjoisen laji, jota tavataan kolmella alueella: Sallan-Kuusamon alueella, Enontekiöllä lähinnä käsivarren suurtuntureilla sekä Utsjoella ja Inarin pohjoisosissa.
Elinympäristö.
Kultarikko kasvaa lähinnä tuntureiden märillä puron- ja joenvarsilla, lähteiköissä, kallionhyllyillä ja lehtoniityillä. Laji on kalkinvaatija.
Eho Moskvy

Eho Moskvy (, "Moskovan kaiku") oli Moskovassa toimiva radioasema, joka kuului myös eräissä muissa Venäjän kaupungeissa. Kanavan lähetystä saattoi kuunnella myös internetin kautta.
Historia.
Asema oli ensimmäinen Neuvostoliitossa lisenssin saanut yksityinen asema. Se aloitti toimintansa 22. elokuuta 1990. Eho Mosvky on pääasiassa puheradio: 70 prosenttia ohjelma-ajasta oli keskusteluohjelmia.
Radiokanava kuului valtiollisen Gazprom-konsernin mediayhtiön, liikevaihdoltaan IVY-maiden suurimman mediatalon Gazprom Median hallitsemiin kanaviin. Vuonna 2015 Gazprom Media omisti 66 % radioaseman osakkeista ja loput jakautuivat aseman toimittajien kesken.
Lakkauttaminen.
Venäjän valtakunnansyyttäjä vaati Venäjän Ukrainaan 2022 tekemän hyökkäyksen aikana Roskomnadzoria rajoittamaan Eho Moskvyn toimintaa sen uutisoinnin vuoksi. Radioasema ilmoitti lopettavansa toimintansa kiristyneessä tilanteessa. Radioasema yritti turhaan valittaa oikeuden päätöksestä huhtikuussa. Toiminnan loputtua Eho Moskvyn taajuuden valtasi Radio Sputnik.
Paluu.
Maaliskuun alussa joukko entisiä Eho Moskvyn työntekijöitä perusti YouTube-kanavan nimeltä "Živoi Gvozd" (), joka jatkoi lakkautetun radioaseman työtä.
Suurin osa radioaseman työntekijöistä on sittemmin lähtenyt Venäjältä ja suunnannut mm. Latviaan, Liettuaan ja Georgiaan. Lokakuussa 2022 radioasema teki paluun uudella nimellä, Eho, joka toimii älypuhelinsovelluksen kautta. Sen toimitus sijaitsee Berliinissä.
"Insider"-lehti kertoo, että kun toimittaja Irina Bablojan oli muuttanut Moskovasta Georgiaan, hänet myrkytettiin lokakuussa 2022. Hän kuitenkin selvisi elossa ja jatkaa työtään Berliinissä.
Venuksenpeili

Venuksenpeili ("Legousia speculum-veneris") on Välimeren alueella alkuperäisenä kasvava yksivuotinen kellokasvi. Lajin tieteellinen lajinimi "speculum-veneris" tarkoittaa venuksen peiliä ja viittaa roomalaisten rakkauden jumala Venukseen. Venuksenpeilin kukan verhiön on ajateltu muistuttavan muodoltaan käsipeilin kädensijaa.
Venuksenpeili kasvaa 15–40 senttimetriä korkeaksi. Kukat ovat 1,5–2,3 cm leveitä, muodoltaan tähtimäisiä ja väriltään kirkkaan sinivioletteja.
Lajia on aiemmin, 1900-luvulla, tavattu myös Suomessa satunnaisena tulokkaana.
Pahkamäen koulu

Pahkamäen koulu on Liedon asemanseudulla Nautelankosken läheisyydessä toimiva 1.–6. luokkien alakoulu. Koulussa työskentelee kahdeksan opettajaa, kolme koulunkäynninohjaajaa, koulupsykologi, kuraattori ja terveydenhoitaja. Oppilaita on noin 150. Kouluun kuuluu kolme eri rakennusta, joista uusin on kuvassa oleva vuonna 1991 valmistunut liikuntasali. Vuonna 2022 koulun yhteyteen rakennetaan väliaikaiset parakkitilat esiopetukselle.
Pahkamäen koulun urheilukenttä nimettiin vuonna 2019 "Kaapon kentäksi" koulussa ala-astetta käyneen jääkiekkoilija Kaapo Kakon kunniaksi.
Käenrieskat

Käenrieskat ("Gagea") on kasvisuku liljakasvien heimossa. Siihen kuuluu vähintään 70 lajia. Suvun tieteellinen nimi on annettu englantilaisen kasvitieteilijän Thomas Gagen (1781–1820) mukaan.
Tuntomerkkejä.
Pohjoismaissa tavattavat käenrieskat ovat monivuotisia sipulikasveja, jotka kukkivat keväällä ja kuihtuvat aikaisin. Kukintona on keltaisista kukista muodostuva sarja. Hedelmänä on kota. Siemenissä on rasvalisäke, joten muurahaiset levittävät niitä.
Käenrieskat Suomessa.
Suomessa kasvaa luonnonvaraisena kolme käenrieskalajia. Yleisin on muinaistulokkaana pidetty pikkukäenrieska, joka kasvaa lehdoissa, niityillä ja pientareilla Oulun–Tornion korkeudelle asti. Isokäenrieska on melko harvinainen lehtokasvi eteläisimmässä Suomessa ja puistokäenrieska hyvin harvinainen uustulokas Uudenmaan alueella.
Rah’iv

Rah'iv (, , unk. "Rahó," rom. "Rahău") on kaupunki ja Rah'ivin piirin hallintokeskus Taka-Karpatian alueen itälaidalla läntisessä Ukrainassa. Kaupungin kautta kulkee Tysajoen yläjuoksu, joka joki tunnetaan alempana paremmin Tonavan suurimpana sivujokena nimellä Tisza. Kaupungin kotisivujen mukaan Euroopan keskipiste sijaitsee kaupungin tuntumassa; sijainnin osoitukseksi Rahivin piiriin pystytetty muistopilari.
Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 15 536 (vuonna 2022). Koko Rah'ivin piirissä oli Rahivin kaupungin ohella kolme kaupunkityyppistä taajama sekä maaseutua; asukkaita oli yhteensä 82 034.
Wrecking Ball (Bruce Springsteenin albumi)

Wrecking Ball on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin 17. studioalbumi, ja kaikkiaan hänen 23. albuminsa. Se julkaistiin 6. maaliskuuta 2012. Albumi oli Springsteenin kiukkuinen reaktio finanssikriisiin ja sen seurauksiin. Albumin ensimmäinen single "We Take Care of Our Own" julkaistiin tammikuussa 2012.
Albumi debytoi Suomen virallisen albumilistan ensimmäisellä sijalla, ja sitä on myyty platinalevyyn oikeuttava määrä, yli 20 000 kappaletta.
Arvostettu musiikkilehti Rolling Stone valitsi "Wrecking Ballin" vuoden 2012 parhaaksi albumiksi. Yhdysvalloissa albumi ei kuitenkaan menestynyt niin hyvin, kuin Springsteen itse oli odottanut.
Titanicin kohtalonyö (elokuva)

Titanicin kohtalonyö ("A Night to Remember") on vuonna 1958 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu Walter Lordin samannimiseen kirjaan. Elokuva kertoo matkustajahöyrylaiva "RMS Titanicin" viimeisistä hetkistä aluksen törmättyä neitsytmatkallaan jäävuoreen.
Elokuvan keskeisiä rooleja esittävät Kenneth More, Ronald Allen, Robert Ayres, Honor Blackman, Anthony Bushell, John Cairney, Michael Goodliffe, Kenneth Griffith, Laurence Naismith, Russell Napier ja George Rose. Myös Sean Connery ja Desmond Llewelyn tekevät elokuvassa pienet roolit. Elokuvan on ohjannut Roy Ward Baker.
"Titanicin" neljäs perämies Joseph Boxhall ja Cunard Linen kommodori Harry Grattidge toimivat elokuvan teknisinä neuvonantajina.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Titanicin kohtalonyön" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Karhunköynnökset

Karhunköynnökset ("Calystegia") on kasvisuku kiertokasvien heimossa. Suomessa julkaistun luokituksen mukaan karhunköynnökset on suppilokiertojen eli kiertojen ("Convolvulus") suvun synonyymi, toisen luokituksen mukaan oma sukunsa. Karhunköynnöksiin kuuluu 26 lajia ja kuusi lajitason risteymää.
Lajeja.
Suomessa valkokarhunköynnös kasvaa alkuperäiskasvina harvinaisesti etelärannikon merenrantapensaikoissa. Villiintyneenä koristekasvina karhunköynnös on levinnyt laajasti Etelä- ja Keski-Suomessa.
Chanoch Nissany

Chanoch Nissany (hepreaksi: חנוך ניסני, s. 29. heinäkuuta 1963 Tel Aviv) on israelilainen entinen autourheilija. Hänen poikansa Roy Nissany on myös autourheilija.
Ura.
Nissany on myös menestynyt liikemies. Hän aloitti myöhään moottoriurheiluharrastuksen aloittaessaan kilpa-uransa 38-vuotiaana. Hän väitti, että hänestä tulisi maansa ensimmäinen Formula 1 -kuljettaja, mutta ei koskaan päässyt ajamaan yhtään F1-osakilpailua. Sen sijaan hänet tunnettiin kolmoskuljettajana Minardilla vuoden 2005 Unkarin GP:n vapaissa harjoituksissa. Hän pääsi ajamaan vapaissa harjoituksissa hänen henkilökohtaisen sponsorinsa UPEX:n tuella. Nissany kertoi F1-kokemuksen jälkeen, että ne kaikki ajetut kahdeksan kierrosta olivat hänen 42-vuotissynttärilahjansa. Harjoitus päättyi Nissanyn osalta omaan ajovirheeseen hänen ajauduttuaan hiekalle.
F1-kokemuksen lisäksi Nissany on ajanut muun muassa Formula 3000 -sarjaa ja Unkarin Formula 2000 -sarjaa.
Käenkaalit

Käenkaalit ("Oxalis") on kasvisuku käenkaalikasvien (Oxalidaceae) heimossa ja sen tyyppisuku. Siihen kuuluu noin 500–700 lajia.
Käenkaalit ovat yksi- tai monivuotisia ruohoja, ja ne voivat olla kaljuja tai karvaisia. Varret ovat kasvutavaltaan pystyjä tai maanmyötäisiä. Lehdet ovat kolmisormisia, hieman apiloiden lehtiä muistuttavia sekä vihreitä tai joskus ruskehtavia. Kukat sijaitsevat yksittäin tai viuhkomaisissa kukinnoissa. Kukat ovat viisilukuisia ja niissä on kymmenen hedettä sekä viisi emiä. Hedelmä on kota.
Käenkaalilajeja.
Käenkaaleista esiintyvät Pohjoismaissa luonnonvaraisena käenkaali, sarvikäenkaali, nurmikäenkaali ja pystykäenkaali.
Kirsti Mäkinen

Kirsti Eva-Maria Mäkinen (o.s. "Mänty", 18. heinäkuuta 1939 Tampere – 24. marraskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen tietokirjailija, äidinkielen ja kirjallisuuden opettaja ja toimittajien ja opettajien kouluttaja. Hän oli suosittu puhuja ja kirjoittaja sekä monipuolinen toimija kulttuurijärjestöissä. Mäkinen sai kouluneuvoksen arvonimen vuonna 1998.
Ura.
Mäkinen kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta 1957. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1962, maisteriksi 1964 ja lisensiaatiksi 1969. Mäkinen toimi opettajana muun muassa Tehtaanpuiston yhteiskoulussa (1963–1964), Helsingin yksityislyseossa (1964–1969) ja Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa (1969–2002). Lisäksi hän työskenteli Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden vt. assistenttina (1972–1973) ja vt. lehtorina (1974–1975) sekä Ylioppilastutkintolautakunnan apujäsenenä 1982–2009.
Mäkinen toimi Sanoman toimittajakoulun luennoitsijana 1976–89 ja avustajana Helsingin Sanomissa vuosina 1974–1977 ja Aamulehdessä vuodesta 1987 alkaen.
Mäkinen oli yksi WSOY:n kirjallisuussäätiön palkinnon saajista vuonna 2012. Palkinto on tunnustus merkittävästä työstä kotimaisen kirjallisuuden ja lukuharrastuksen edistämisessä.