tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
André Tardieu

André Pierre Gabriel Amédée Tardieu (22. syyskuuta 1876 Pariisi – 15. syyskuuta 1945 Menton) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi kolmesti Ranskan pääministerinä vuosina 1929–1930 ja 1932.
Tardieu opiskeli École Normale Supérieuressa ja loi 1897–1902 lyhyen diplomaattiuran, minkä jälkeen hän siirtyi lehtimieheksi ja sai mainetta "Le Temps" -lehden ulkomaanosaston johtajana. Hän julkaisi myös useita kansainvälistä politiikkaa käsitelleitä kirjoja. Hänet valittiin 1914 Ranskan edustajainkamariin, mutta ensimmäisen maailmansodan sytyttyä hän liittyi jalkaväkeen ja palveli sotilaana vuoteen 1916. Tardieu oli yksi Ranskan valtuuskunnan jäsenistä Pariisin rauhankonferenssissa ja osallistui Versaillesin rauhansopimuksen sisällön muotoiluun. Hän esiintyi voimakkaana Georges Clemenceaun politiikan tukijana ja toimi Clemenceaun hallituksessa marraskuusta 1919 tammikuuhun 1920 Ranskaan liitettyjen Alsacen ja Lorrainen ministerinä. Clemenceaun vetäydyttyä politiikasta Tardieu torjui kaikki hänelle tarjotut ministerinsalkut ja toimi 1921–1924 poleemisen "L’écho national" -lehden päätoimittajana. Hän seurasi oppi-isänsä poliittista linjaa tuomitsemalla kaikki ehdotukset Versaillesin rauhassa Saksalle määrättyjen rangaistusten lieventämisestä. Tardieu putosi edustajainkamarista vuoden 1924 vaaleissa, mutta hänet valittiin uudelleen kaksi vuotta myöhemmin.
Tardieu toimi yleisten töiden minsierinä ja sittemmin sisäministerinä Raymond Poincarén hallituksessa 1920-luvun lopulla ja kohosi parlamentissa keskusta-oikeiston johtavaksi poliitikoksi. Hän toimi pääministerinä 2. marraskuuta 1929 – 17. helmikuuta 1930 ja 2. maaliskuuta – 5. joulukuuta 1930. Hänen hallituksensa käyttivät paljon varoja julkisiin hankkeisiin. Tardieu toimi Pierre Lavalin johtamissa hallituksissa 1931–1932 maatalousministerinä ja 1932 lyhyesti sotaministerinä, kunnes palasi kolmannen kerran pääministeriksi 20. helmikuuta 1932. Hävittyään parlamenttivaaleissa hän kuitenkin erosi jo 10. toukokuuta samana vuonna. Lopullisesti Tardieu vetäytyi politiikasta vuonna 1936.
Tardieun tuotantoon kuuluvat muun muassa "La France et les alliances" (1908), Versaillesin rauhaa käsittelevä "La Paix" (1921) ja Ranskan parlamentaarista järjestelmää arvostellut kaksiosainen teos "La Révolution à refaire" (1936–1937).
Robert Crottet

Robert Crottet (1908–1987) oli sveitsiläinen kirjailija, joka asui 1930-luvun lopulla Petsamon kolttasaamelaisten luona ja kirjoitti kokemuksistaan kirjan.
Crottet saapui loppuvuodesta 1938 Petsamon Suonikylään ja vietti sitten lähes vuoden kylän kolttien luona. Hän kirjoitti kokemuksiensa pohjalta romaanin "Mauno-poro ja taivaanpalot". Sotien jälkeen Crottet palasi vielä evakkoon joutuneiden kolttien luokse voidakseen auttaa heitä muun muassa keräämällä varoja uusien porojen ostamiseen.
Camille Chautemps

Camille Chautemps (1. helmikuuta 1885 Pariisi – 1. heinäkuuta 1963 Washington (DC), Yhdysvallat) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi kolmesti Ranskan pääministerinä vuosina 1930, 1933–1934 ja 1937–1938.
Chautemps syntyi tunnettuun poliitikkoperheeseen ja loi menestyksekkään uran asianajajana, minkä myötä hän kohosi vaikutusvaltaiseksi henkilöksi radikaalisosialistisessa puolueessa. Hänet valittiin ensin Toursin pormestariksi ja vuonna 1919 edustajainkamarin jäseneksi. Chautemps toimi useita kertoja Ranskan oikeus- ja sisäministerinä vuosien 1924 ja 1926 välillä. Pääministerinä hän oli ensi kerran parin viikon ajan helmikuussa 1930 ja uudelleen marraskuusta 1933 tammikuuhun 1934. Hän joutui eroamaan sen jälkeen kun hänet oli julkisuudessa yhdistetty Staviskyn tapauksena tunnettuun taloudellisen skandaaliin. Pääministerikausiensa välillä Chautemps oli eri ministerinviroissa useissa hallituksissa. Kolmannen kerran hän toimi pääministerinä kesäkuusta 1937 maaliskuuhun 1938. Chautempsin kolmas hallitus myötäili kansanrintamapolitiikkaa, mutta ei toteuttanut yhtä kunnianhimoisia uudistuksia kuin edeltäjänsä Léon Blumin hallitus.
Chautemps oli ministerinä myös silloin, kun Ranskan puolustus luhistui toisessa maailmansodassa vuonna 1940. Hän oli hallituksen sisällä ensimmäisten joukossa kannattamassa aselepoa saksalaisten kanssa ja tukemassa kenraali Philippe Pétainin nostamista Ranskan johtoon. Chautemps jatkoi ministerinä jonkin aikaa myös Vichyn hallituksessa, mutta ollessaan virkamatkalla Yhdysvalloissa hän teki siihen pesäeron. Hän asui pääosan loppuelämästään Yhdysvalloissa. Sodan jälkeen hänet tuomittiin Ranskassa poissaolevana yhteistyöstä vihollisen kanssa.
Dexter Lee

Dexter Lee (s. 18. tammikuuta 1991 Montego Bay) on jamaikalainen pikajuoksija.
Lee on ensimmäinen 100 metrin juoksussa kaksi alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruutta voittanut urheilija. Aikuisten arvokisoissa hän oli osana mestaruuden vienyttä Jamaikan 4×100m viestijoukkuetta vuoden 2011 MM-kisoissa.
Lähde: IAAF
Kemar Bailey-Cole

Kemar Bailey-Cole (s. 10. tammikuuta 1992) on jamaikalainen pikajuoksija.
Bailey-Cole juoksi Lontoon olympialaisissa 2012 alkuerissä Jamaikan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Loppukilpailussa toinen kokoonpano voitti olympiakultaa. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 100 metrillä neljänneksi ajalla 9,98 sekä juoksi toisen osuuden kultaa voittaneessa Jamaikan pikaviestijoukkueessa. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän voitti kultaa sekä 100 metrillä ajalla 10,00 että 4 × 100 metrin viestissä. Hän saavutti IAAF World Relays -kilpailuissa pikaviestissä kultaa 2014 juostuaan alkuerissä ja hopeaa 2015 juostuaan myös loppukilpailussa. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän juoksi 4 × 100 metrin alkuerissä. Jamaika voitti toisella kokoonpanolla loppukilpailussa kultaa.
Lähde: IAAF
Staviskyn tapaus

Staviskyn tapaus oli Ranskaa vuosina 1933–1934 kuohuttanut taloudellinen ja poliittinen skandaali, joka horjutti maan keskustavasemmistolaista hallitusvaltaa.
Joulukuussa 1933 Alexandre Stavisky -nimisen liikemiehen Bayonnessa pyörittämän luottolaitoksen velkakirjat paljastuivat katteettomiksi. Tammikuussa Stavisky löydettiin kuolleena ja poliisi julisti tapauksen itsemurhaksi. Oppositiossa ollut Ranskan oikeisto alkoi tämän jälkeen levittää käsitystä, joiden mukaan useat vaikutusvaltaiset poliitikot olisivat sekaantuneet hämäriin toimiin ja Stavisky olisi murhattu skandaalin salaamiseksi. Ranskan hallituksen yritykset vaientaa asiasta käyty keskustelu vahvistivat näitä uskomuksia. Kolmatta tasavaltaa vastustaneet poliittiset ryhmät, kuten Action Française ja Croix de Feu näkivät tilaisuutensa ja asettuivat johtamaan suuria mielenosoituksia horjuttaakseen parlamentaarista järjestelmää. Tapahtumat huipentuivat 6. helmikuuta 1934, jolloin 15 ihmistä kuoli Pariisissa syntyneessä mellakassa.
Peräkkäin pääministereinä toimineet radikaalipuolueen poliitikot Camille Chautemps ja Édouard Daladier joutuivat molemmat eroamaan kriisin seurauksena. Tämän jälkeen entinen presidentti Gaston Doumergue kokosi keskustan puolueista uuden kansallisen yhtenäisyyden hallituksen, joka onnistui voittamaan takaisin kansalaisten luottamuksen ja tilanne rauhoittui.
Alain Resnais on ohjannut Staviskyn tapauksen pohjalta elokuvan "Stavisky – ihana lurjus" (1974).
Tuliristi

Tuliristi () oli Ranskassa vuosina 1927–1936 toiminut oikeistolainen ja äärinationalistinen poliittinen järjestö. Kyseessä oli alkujaan ensimmäisen maailmansodan veteraanien järjestö, joka alkoi tukea äärikansallismielisiä näkemyksiä. Toiminnan huippu osui François de La Rocquen puheenjohtajakaudelle. Staviskyn tapauksen kuohuttaessa Ranskaa Tuliristi järjesti suuria katumielenosoituksia kaataakseen Ranskan hallituksen. Järjestö kuitenkin menetti tämän seurauksena arvovaltansa. Lopulta kansanrintamahallitus lakkautti sen vuonna 1936. La Rocque perusti sen seuraajaksi Ranskan sosiaalinen puolue ("Parti social français") -nimisen puolueen.
Kirjoharlekiini

Kirjoharlekiini ("Eurylaimus ochromalus") on harlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kirjoharlekiinia tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa ja Thaimaassa. Singaporesta se on hävinnyt. Se on edelleen paikallisesti yleinen, mutta vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Elinympäristö.
Kirjoharlekiini elää alankojen metsissä 1 200 metrin korkeuteen asti. Se voi elää myös hakatuissa metsissä, jos niihin jätetty korkeita puita.
Lumen taju

Lumen taju ("Frøken Smillas fornemmelse for sne") on Peter Høegin kaunokirjallinen teos vuodelta 1992. Sen on suomentanut Pirkko Talvio-Jaatinen, ja suomennoksen on kustantanut vuonna 1993 Tammi.
Teoksen pohjalta on tehty neliosainen kuunnelma "Lumen taju", jonka Radioteatteri on esittänyt vuonna 1996 ja joka on kuunneltavissa Ylen Areenassa. Ohjauksesta ja dramatisoinnista vastaa Outi Valle. 
Teoksen pohjalta on tehty myös musikaali "Lumen taju", jonka ensi-ilta oli tammikuussa vuonna 2023 Suomen Komediateatterin näyttämöllä Linnanmäen Peacockissa. Musikaalin on dramatisoinut ja ohjannut Sanna Paula Mäkelä, musiikin säveltänyt Väinö Wallenius, ja musikaalin on tuottanut Taideyliopiston Talvimusikaali -yhdistys
Kirjaan perustuvan elokuvan "Lumen taju" ("Smilla’s Sense of Snow") on ohjannut Bille August vuonna 1997.
Juoni.
Lumen tajun tapahtumat lähtevät liikkeelle, kun kuusivuotias Esajas putoaa kerrostalon katolta. Smilla tietää, ettei kyseessä ole onnettomuus, sillä hän on nähnyt jäljet lumessa. Ne ovat Esajaksen omat jäljet, eikä muita näy, mutta Smilla osaa lukea lunta. Poliisi ei kuitenkaan usko naisen selityksiä jäljistä ja pojan korkeanpaikankammosta, niinpä Smilla alkaa tutkia tapausta itse. Pian hän pääsee Grönlantiin suuntautuneiden vaiettujen tutkimusmatkojen jäljille ja sotkeutuu johonkin paljon suurempaan, jota hänen itsensäkin on vaikea ymmärtää. Tietoja tonkiessaan hänen omakin henkensä joutuu vaaraan useammankin kerran.
Sarcophanops samarensis

Sarcophanops samarensis on harlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu. Nykyisin se lasketaan kuuluvaksi samaan sukuun filippiinienharlekiinin kanssa. 
Levinneisyys.
"Sarcophanops samarensista" tavataan Filippiinien Itä-Visayasilla. Se on luokiteltu vaarantuneeksi, koska se on vähenemässä nopeasti elinympäristöjen tuhoutumisen takia. Sen kannaksi arvioidaan 2 500–10 000 yksilöä. 
Elinympäristö.
"Sarcophanops samarensis" elää luonnotilaisissa alankometsissä 750 metrin korkeuteen asti. Se kestää vain pieniä elinympäristömuutoksia.
Kansallinen blokki

Kansallinen blokki tai kansallinen yhtymä () oli Ranskassa ensimmäisen maailmansodan jälkeen syntynyt oikeistopuolueiden liittouma, joka hallitsi maan parlamenttia vuosina 1919–1924. Sen johtajiin kuuluivat muun muassa presidentti Alexandre Millerand ja aiempi presidentti Raymond Poincaré.
Sotaa seuranneen kansallismielisen hengen siivittämänä Kansallinen blokki sai marraskuun 1919 vaaleissa noin kolmen neljäsosan enemmistön parlamentin alahuoneeseen eli edustajainkamariin, mikä oli yksi oikeiston parhaista vaalituloksista kolmannen tasavallan historiassa. Parlamenttiryhmään kuului paljon sotaveteraaneja sekä konservatiivisia katolisia, jotka halusivat vahvistaa uudelleen katolisen kirkon asemaa Ranskassa. Kyseinen tavoite ei kuitenkaan toteutunut. Kansallinen blokki ajoi myös tinkimätöntä linjaa Saksan maksettavaksi määrättyjen sotakorvausten suhteen, mikä huipentui Ruhrin miehitykseen tammikuussa 1923. Ranskan frangin arvon aleneminen synnytti kuitenkin pian Ranskassa talouskriisin, joka vähensi hallituksen suosiota. Oikeisto hävisi toukokuussa 1924 parlamenttivaalit keskustan ja vasemmiston muodostamalle vasemmistokartelli ("Cartel des Gauches") -liittoumalle.
Filippiinienharlekiini

Filippiinienharlekiini ("Sarcophanops steerii") on harlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Filippiinienharlekiinia tavataan kotoperäisenä Filippiineillä. Se on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen populaatio on pieni, pirstaloitunut ja vähenemässä nopeasti elinympäristöjen tuhoutumisen seurauksena.
Jyrki Haikonen

Jyrki Eero Olavi Haikonen (s. 1935) on suomalainen toimittaja, koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Hän oli Uuden Suomen varapäätoimittaja 1971–1976 ja päätoimittaja vuodesta 1976 ja EVA:n varatoimitusjohtaja vuodesta 1985.
Lähteet.
Kultakurkkuharlekiini

Kultakurkkuharlekiini ("Corydon sumatranus") on harlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kultakurkkuharlekiinia tavataan laajalla alueella Kaakkois-Aasiassa. Sen kannankehitys on laskeva, mutta laji on luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota olevan vaarallisen harvinainen eikä vähenemisen vielä uskota vaarantavan sitä.
Mustakulmaharlekiini

Mustakulmaharlekiini ("Serilophus lunatus") on harlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustakulmaharlekiinia tavataan laajalla alueella Kaakkois-Aasiassa. Sitä on kuvattu harvinaisesta paikallisesti yleiseksi. Sen kannankehitys on laskeva, mutta lajin ei uskota vielä olevan vaarassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aleksandrian pöytäkirja

Aleksandrian pöytäkirja on arabimaiden syksyllä 1944 allekirjoittama sopimus, joka aloitti niiden yhteistoiminnan ja johti arabiliiton perustamiseen seuraavana vuonna.
Tausta.
Egypti ja Irak saivat itsenäisyytensä jo ennen toista maailmansotaa, ja sodan aikana 1941 itsenäistyivät mm. Syyria ja Libanon. Uudet maat eivät hyväksyneet kolonialismia, vaan halusivat päättää asioistaan itse. Niiden väestö seurasi kansainvälisiä tapahtumia ja tulkitsi niiden johtavan arabimaiden täyteen itsenäisyyteen. Arabeilla oli myös toiveena, että arabimaat toimisivat ulkopolitiikassaan samansuuntaisesti ja yhteisymmärryksessä.
Sopimuksen sisältö.
Egyptin Aleksandriassa pidettiin maailmansodan loppuvaiheessa arabimaiden kokous. Siellä allekirjoitettiin 7. lokakuuta 1944 pöytäkirja, jossa arabimaat sitoutuivat yhteistoimintaan. Allekirjoittajamaat olivat Egypti, Irak, Syyria, Jordania (silloinen Transjordania) ja Libanon. Ne sopivat yhteistyöstä (1) talouden (valtiontalouden, kaupan, valuutta-asioiden, maatalouden ja teollisuuden), (2) liikenteen (rautateiden, tie- ja lentoliikenteen, posti- ja puhelinliikenteen), (3) kulttuuriasioiden, (4) kansallisuusasioiden (passi-, viisumi-, tuomio- ja rikosasioiden), (5) sosiaalisten kysymysten sekä (6) kansanterveyden alalla. Sopimuksessa otettiin kantaa myös Palestiinan kysymykseen toteamalla, että arabit eivät hyväksy palestiinalaisten aseman heikentämistä (esimerkiksi maanomistusasioissa) juutalaisten maahanmuuton takia.
Arabiliitto.
Arabiliitto perustettiin maaliskuussa 1945 Kairossa. Sen tärkeimpänä tehtävänä oli edistää arabimaiden yhteistoimintaa. Käytännössä sen tärkeimmiksi tehtäviksi muodostui arabimaiden yhteinen ulkopolitiikka: toimet Israelia kohtaan sekä suhteet Yhdysvaltoihin ja Neuvostoliittoon. Egyptistä tuli arabiliiton johtava maa Gamal Abdel Nasserin noustua 1950-luvun puolivälissä Egyptin johtoon.
Harakkaharlekiini

Harakkaharlekiini ("Psarisomus dalhousiae") on harlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Harakkaharlekiinia tavataan Intian niemimaan pohjoisosissa ja Kaakkois-Aasiassa. Sen on raportoitu olevan suhteellisen yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan, mutta levinneisyysalueensa luoteisosissa se on harvinaisempi. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta sen ei vielä uskota olevan vaarassa, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tarhaharlekiini

Tarhaharlekiini ("Cymbirhynchus macrorhynchos") on harlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tarhaharlekiinia tavataan laajalla alueella Kaakkois-Aasiassa. Sitä on kuvattu harvinaisesta paikallisesti yleiseksi. Sen kannankehitys on laskeva, mutta laji on luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota vielä olevan vaarassa.
Vasemmistokartelli

Vasemmistokartelli tai vasemmistoyhtymä () oli Ranskassa 1920- ja 1930-luvuilla toiminut keskustavasemmistolainen puolueliittouma, joka rakentui radikaalien ja sosialistien yhteistyölle. Se oli vallassa vuosina 1924–1926 ja 1932–1934. Liittoon kuului neljä ryhmää: itsenäiset radikaalit, radikaalisosialistit, tasavaltalaissosialistit (PRS) ja sosialistinen SFIO.
Ranskan sosialistit olivat perinteisesti kaihtaneet liittoutumista porvarillisten puolueiden kanssa mutta taipuivat ensimmäisen maailmansodan jälkeen liittoon radikaalien kanssa kootakseen voimat valtaan noussutta kansallinen blokki -oikeistoliittoumaa vastaan. Vasemmisto-oppositio voitti toukokuun 1924 parlamenttivaalit ja sai enemmistön Ranskan edustajainkamariin. Pääministeriksi tuli tämän myötä radikaalien johtaja Édouard Herriot. Hänen hallituksensa pyrki kokoamaan vasemmiston rivejä kirkonvastaisuuden avulla ja ajoi koululaitoksen sekularisointia vahvasti katolisella Alsace-Lorrainen alueella, joka oli sodan jälkeen liitetty Ranskaan. Ranskan ulkosuhteissa ulkoministerinä toiminut Aristide Briand ajoi turvallisuuden takaamista neuvotteluilla, kun aiemmat oikeistohallitukset olivat suosineet Saksan painostamista voimankäytöllä. Inflaation vuonna 1925 käynnistämä talouskriisi ajoi vasemmistoliittouman sisäisiin erimielisyyksiin, sillä radikaalit vastustivat sosialistien vaatimusta uusista veroista. Herriot’n hallitus kaatui huhtikuussa 1925 ja sitä seuranneet lyhytikäiset Paul Painlevén ja Aristide Briandin johtamat hallitukset eivät onnistuneet sovittamaan erimielisyyksiä, joten liitto hajosi.
Vuoden 1932 vaalien jälkeen radikaalit palasivat valtaan sosialistien tuella, mutta toinen vasemmistoliittouma oli ensimmäistä heikompi ja sen aikana lyhytikäiset hallitukset vaihtuivat usein. Staviskyn tapauksesta seuranneet oikeiston hyökkäykset kaatoivat lopulta radikaalien hallitusvallan helmikuussa 1934. Myöhemmin syntyi uudenlainen keskustan ja vasemmiston liitto, kansanrintama, joka nousi Ranskassa valtaan vuonna 1936.
Vapaus käteen jää

Vapaus käteen jää on Haloo Helsinki! -yhtyeen neljänneltä, "Maailma on tehty meitä varten" -studioalbumilta 1. helmikuuta 2013 julkaistu single.
Kappale on Aku Louhimiehen ohjaaman "8-pallo"-elokuvan tunnuskappale. Louhimies myös ohjasi kappaleen musiikkivideon.
Uolevi Hakavuori

Usko Uolevi Ferdinand Hakavuori (vuoteen 1947 "Vuori"; 18. heinäkuuta 1920 Helsinki – 10. tammikuuta 2000) oli suomalainen virkamies, arvoltaan varatuomari.
Hän suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän oikeustutkinnon 1950, sai varatuomarin arvon 1955. Hän oli Maatalousministeriön esittelijä 1950–1959, nuorempi hallitussihteeri 1959–1966, valtioneuvoston kanslian vanhempi hallitussihteeri 1966–1971, hallintoneuvos 1971 ja osastopäällikkö 1973–1982, kansliapäällikkö 1982–1983, sitä ennen virkaa toimittavana 1976–1982.
Georges Bonnet

Georges-Étienne Bonnet (23. heinäkuuta 1889 Bassillac – 18. kesäkuuta 1973 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan ulkoministerinä toisen maailmansodan alla huhtikuusta 1938 syyskuuhun 1939. Hän ajoi myönnytyspolitiikkaa Saksan suuntaan.
Bonnet opiskeli oikeus- ja valtiotiedettä Sorbonnen yliopistossa. Hänen poliittisen uransa varsinaisena sytykkeenä toimi avioliitto tunnetun poliitikon veljentyttären kanssa. Hän työskenteli alkuun virkamiehenä, kunnes tuli valituksi Ranskan edustajainkamariin, jonka jäsenenä toimi 1924–1928 ja 1929–1940. Hallitukseen Bonnet tuli ensi kerran vuonna 1925 alivaltiosihteeriksi ja oli 1930-luvulla useasti ministerinä. Hän kohosi yhdeksi radikaalisosialistien johtajista. Bonnet nimitettiin Ranskan suurlähettilääksi Yhdysvaltoihin vuonna 1936. Seuraavana vuonna hänet kuitenkin kutsuttiin valtiovarainministeriksi Camille Chautempsin hallitukseen ja huhtikuussa 1938 ulkoministeriksi Édouard Daladierin hallitukseen. Bonnet tuki Münchenin sopimusta ja ajoi myönnytyslinjaa Saksan suuntaan aina maailmansodan puhkeamiseen asti. Sodan sytyttyä syyskuussa 1939 hänet siirrettiin oikeusministeriksi, missä tehtävässä hän toimi Daladierin hallituksen kaatumiseen maaliskuussa 1940 saakka.
Bonnet kannatti kesällä 1940 Ranskan antautumista ja tuki Vichyn hallitusta, joka nimitti hänet kansallisen neuvoston jäseneksi vuosiksi 1941–1942. Hän kuitenkin kieltäytyi vastaanottamasta muita virkoja ja lähti Ranskasta ennen liittoutuneiden Normandian maihinnousua. Sodan jälkeen Bonnet’ta vastaan aiottiin nostaa syyte yhteistyöstä vihollisen kanssa, mutta prosessi keskeytettiin. Hänet erotettiin Radikaalisosialistisesta puolueesta vuonna 1944, hyväksyttiin uudelleen jäseneksi 1952 ja erotettiin toistamiseen 1955, koska hän asettui vastustamaan Pierre Mendès-Francea. Bonnet kuitenkin onnistui palaamaan politiikkaan ja toimi uudelleen edustajainkamarin jäsenenä 1956–1968.
Helsinki Seagulls

Helsinki Seagulls on suomalainen vuonna 2013 perustettu helsinkiläinen koripalloseura, jonka miesten edustusjoukkue pelaa Korisliigassa. Joukkue on voittanut Korisliigassa kultaa kausilla 2022-2023 ja 2024-2025, pronssia kausilla 2016–2017, 2017–2018, 2020–2021 ja 2021–2022, sekä Suomen Cupin mestaruuden kolmesti kausina 2019–2020, 2020–2021 ja 2021–2022. Joukkue pelaa kotiottelunsa Töölön kisahallissa.
Historia.
Seuran historia alkaa vuodesta 2012, jolloin helsinkiläisen huippukoripallon tulevaisuutta pohdittiin Suomen Koripalloliiton ja paikallisten korisaktiivien kanssa. Huippukoripallon tila kaudella 2012–2013 oli Helsingissä erityisen huono, kun yksikään pääkaupungin seuroista ei pelannut ylimmällä sarjatasolla. Uutta, täysin itsenäistä ja kaupunginosista riippumatonta huippuseuraa alettiin suunnitella vakavasti keväällä 2013, jolloin esimerkkiä haettiin mm. saksalaisesta Alba Berliinistä. Projektia vetivät Mikko Siukosaari ja Mikko Tanner. 
Kesällä 2013 seura sai toimintamallinsa, nimensä ja seuraa pyörittämään perustettiin uusi yhtiö Helsingin Koripalloseura Oy. Uusi seura linjasi toimintansa näin: "Helsinki Seagulls on perustettu kaikkien helsinkiläisten korisseurojen yhteiseksi hankkeeksi rakentamaan Helsinkiin pysyvä ratkaisu huippukoripalloilun kehittämiseksi. Seurat; mm. KaPo, MaSu, Muki, NMKY, Pakilan Visa, Pantterit, Rekola, Sykki, ToPo, ToPoLa ja Wartti sekä pohjoisesta naapuripitäjästä lisäksi PuHu ja TikS ovat lähteneet mukaan projektiin kehittämään yhteistä, uutta mallia. Periaatteena on, että seuroille ei tässä mallissa aiheudu taloudellisia rasitteita, vaan siitä vastaa erillinen osakeyhtiö."
Ensimmäisen joukkueen runko kasattiin Torpan Poikien divarijoukkueen ympärille ja myös ToPon sarjapaikka I-divisioonassa siirrettiin Helsinki Seagullsille seurojen välisen sopimuksen mukaisesti. Ensimmäiseksi päävalmentajaksi nimettiin Mikko Larkas, ja ensimmäinen virallinen ottelu pelattiin 27.9.2013 Töölön kisahallissa, jossa FoKoPo kaatui lukemin 103–74.
Alkuvuonna 2014 Seagulls sai taakseen mediasijoittaja Kai Mäkelän sekä Janne Kulvikin vaimonsa Sinikan kanssa. Huhtikuussa 2014 joukkue vahvisti taustajoukkojaan entisestään, kun stand up -koomikko Sami Hedberg lähti mukaan joukkueen sijoittajiin. Kauden 2013–2014 päätteeksi Seagulls nousi pääsarjaan voitettuaan nousukarsinnassa BC Nokian voitoin 3–1.
Maaliskuussa 2016 Seagullsin pääomistajat liittyivät Garden Helsinki -monitoimiareenan kehitysyhtiöön. Mediassa on pidetty mahdollisena Seagullsin siirtymistä pelaamaan uudelle areenalle Töölön kisahallista parempien olosuhteiden perässä.
Seagullsin yhtenä omistajana elokuussa 2024 esiteltiin liettualainen Basketball Holding Company (BHC). BHC:n oli tarkoitus ostaa suunnatulla osakeannilla kymmenen prosentin osuus seurasta. Maaliskuussa 2025 ilmeni, ettei kauppaa ole tehty. BHC:n ja sen omistajan, sijoitusyhtiö Quadro Capitalin taustalta on löytynyt Venäjä-yhteyksiä.
Kongar-ool Ondar

Kongar-ool Borisovitš Ondar (, ; myös Kongar-ol Ondar, suomeksi Äänekäs-poika Ondarista, 1962 Iyme, Tuva, Neuvostoliitto – 25. heinäkuuta 2013 Kyzyl, Tuvan tasavalta, Venäjä) oli tuvalainen kurkkulaulaja. Hän oli eräs tärkeimmistä kurkkulaulua länsimaissa tunnetuksi tehneistä taiteilijoista. Hän oli myös niin ikään tuvalaisen kurkkulauluorkesterin Alash Ensemble yhtyeen ohjeistaja sekä yhtyeen jäsenten opettaja.
Tausta.
Kongar-ool syntyi vuonna 1962 Iymen kylässä läntisessä Tuvassa, missä hän sai kuulla kylän vanhimpien kurkkulaulua jo lapsesta lähtien. Paimentolaiset viettivät iltojaan leireissään nauttimalla vähän alkoholia, minkä jälkeen vanhimmat alkoivat laulaa. Ondar alkoi harrastaa kurkkulaulua teini-ikäisenä, vaikkakin Neuvostoliiton määräysten mukaan kurkkulaulu sekä muut tuvalaiset perinteet oli kielletty.
Kongar-ool ei koskaan tullut tuntemaan isäänsä. Hänen isäpuolensa oli väkivaltainen. Ondar joutui 1980-luvulla kahdesti jopa vankilaan, jälkimmäisellä kertaa neljäksi vuodeksi, tappelusta ja puukotuksesta. Myöhemmin hän kuvaili siperialaisten vankiloiden ankaria olosuhteita televisiohaastatteluissa ja oli omien sanojensa mukaan tuomittu aiheettomasti. Vankila-aikoinaan hän jatkoi lauluharjoittelua ja voitti kansainvälisen kurkkulaulukilpailun vuonna 1992, minkä myötä hän alkoi saada esiintymiskutsuja Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin.
Kongar-ool Yhdysvaltoihin matkustamiseen vaikuttivat myös Ralph Leighton ja Richard Feynman. Fyysikkona tunnettu Feynman oli tutustunut lapsena postimerkkejä kerätessään tuvalaisiin postimerkkeihin ja oli jo pitkään halunnut matkustaa Tuvaan. Neuvostoaikana asia oli kuitenkin pitkään mahdoton toteuttaa. Feynman ehti kuolla vuonna 1988 vähän ennen kuin hän sai kutsun yhdessä Leightonin kanssa Tuvan kulttuuriviranomaisilta. Leighton tapasi Kongar-oolin toisella matkallaan Tuvaan vuonna 1991 ja järjesti tämän esiintymään vuonna 1993 Rose Paradessa, Pasadenassa, Kaliforniassa.
Ura.
Länsimaissa Kongar-ool esiintyi kolmesti Rose Paradesissa. Hän esiintyi myös Nashvillen Grand Ole Opryssa ja Washingtonin Kennedy Centerissä yhdessä Ry Cooderin ja Kronos Quartetin kanssa. Hän vieraili myös David Lettermanin Late Show’ssa. Vuonna 1999 Ondar oli mukana Oscar-ehdokasdokumentissa "Genghis Blues". Ondar esiintyi myös muiden merkittävien länsimaisten muusikoiden, kuten Frank Zappan, Willie Nelsonin ja Belá Fleckin kanssa.
Kotimaassaan Kongar-oolista tuli kansallinen ikoni. Hän käynnisti kurkkulauluopiston, ja hänet valittiin myös kotimaansa parlamenttiin. Kongar-ool Ondar vieraili Haapavesi Folk Music Festivaleilla Suomessa kesällä 1999.
Kuolema.
Kongar-ool kuoli 25.heinäkuuta 2013 Tuvan pääkaupungissa, Kyzylissä. Kongar-ool kuoli aivoverenvuotoleikkauksen jälkeisiin komplikaatioihin.
Vaikutus.
Etnomusikologi Theodore Levinin mukaan Kongar-oolin rooli Keski-Aasian laulumusiikin tunnetuksi tekemisessä länsimaissa oli merkittävä ja tärkeämpi kuin kenenkään muun tuvalaisen.
Aiheesta muualla.
Kongar-ool Ondarin sivusto
Karhusaaren kalliomaalaus

Karhusaaren kalliomaalaus sijaitsee Konniveden Karhusaaressa Iitissä Kymenlaaksossa. Se on varsin pieni kalliomaalaus, jonka löysi Timo Miettinen vuonna 1976.
Kallio ja sen sijainti.
Karhusaari sijaitsee Konniveden eteläosassa ja sen itärannalla on itään aukeava kallio. Kallion jyrkkä seinämä putoaa maakannakselle, joka sijaitsee rannan tuntumassa puiden siimeksessä. Kalliojyrkänne on hieman kovera, joten se tarjoaa hieman suojaa sään haalistavaa vaikutusta vastaan. Kallio on väriltään vaalean harmaa.
Karhusaari kuuluu Kymijoen vesistöön ja sijaitsee hieman ylempänä kuin Vuolenkoski. Paikka on keskisellä paikalla vesistön vesireittejä ajatellen.
Maalaus.
Maalaus sijaitsee noin 2,5 metriä järven pinnasta ja koostuu muutamasta kuviosta. Kallion pinta on lohjennut aivan kuvakentän keskeltä, joten muutama kuvio saattoi kadota palan mukana. Jäljelle on jäänyt 2−3 hirvieläintä esittävää, ohuilla viivoilla maalattua, kuviota. Ne ovat noin 15 senttimetriä pitkiä ja sijaitsevat molemmin puolin lohkeamaa. Koko kuvakenttä mahtuu 50×70 senttimetrin alalle.
Wushu

Wushu (myös wu shu tai whu shu) on itämainen itsepuolustus- ja kuntoilulaji. Sen alkuperä on Kiinasta, missä sana "wushu" tarkoittaa sotataitoa. Wushun liikkeet ovat harmonisen kauniita ja joustavia. Aseet ovat suuri osa wushua.
Kiinassa on satoja erilaisia wushulajeja.
Wushua on yritetty saada olympialajiksi vuodesta 2002 alkaen. Hakemus hylättiin syyskuussa 2013.
Governador Valadares

Governador Valadares on kaupunki Brasiliassa, Minas Geraisin osavaltiossa. Vuonna 2010 kaupungissa oli noin 250 300 asukasta.
Kaupunki sijaitsee Doce-joen rannalla. Siellä käydään kauppaa maataloustuotteilla ja jalokivillä. Se sijaitsee Belo Horizonten ja Vitórian välisen rautatien varrella.
Imperatriz

Imperatriz on kaupunki Brasiliassa, Maranhãon osavaltiossa. Vuonna 2010 kaupungissa oli noin 234 500 asukasta.
Se on osavaltion toiseksi suurin kaupunki ja sijaitsee Tocantins-joen rannalla. Kaupunki on linja-autoreittien solmukohta ja sillä on lentoasema.
François de La Rocque

François de La Rocque (1885 Cantal – 28. huhtikuuta 1946 Pariisi) oli ranskalainen sotilas ja jyrkän oikeistolainen poliitikko, joka toimi 1930-luvulla Tuliristi-järjestön ja sen jälkeen itse perustamansa Ranskan sosiaalisen puolueen (PSF) johtajana.
La Rocque syntyi vanhaan upseerisukuun ja hänen isänsä oli kenraali. Hän valmistui itse upseeriksi Saint-Cyrin sotilasakatemiasta ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Sen jälkeen hän palveli marsalkka Ferdinand Fochin esikunnassa sekä vuosina 1922–1924 Puolassa ja vuosina 1924–1928 Marokossa mutta erosi lopulta armeijasta.
Vuonna 1931 La Rocque valittiin kiihkokansallismielisen veteraanijärjestön Tuliristin ("Croix-de-Feu") puheenjohtajaksi. Staviskyn tapauksen nostatettua Ranskassa kuohuntaa hän asettui johtamaan Pariisin kaduilla 6. helmikuuta 1934 syntyneitä suurmielenosoituksia, jotka johtivat Édouard Daladierin hallituksen eroon samana iltana. La Rocquella arveltiin olleen tilaisuus jopa vallan kaappaamiseen, mihin hän ei kuitenkaan ryhtynyt. Tapauksen jälkeen Tuliristin maine kärsi pahoin, ja kansanrintamahallitus lakkautti sen vuonna 1936. La Rocque perusti sen seuraajaksi Ranskan sosiaalinen puolue ("Parti Social Français") -nimisen oikeistoradikaalin puolueen.
Toisen maailmansodan miehityksen aikana La Rocque alkuun tuki Vichyn hallitusta ja mukautti PSF:n toiminnan uuteen tilanteeseen. Vuodesta 1942 alkaen hän kuitenkin muutti näkemyksiään ja alkoi lähentyä Ranskan vastarintaliikettä. Saksalaiset pidättivät hänet vuonna 1943 ja hän vietti sodan loppuajan vankeudessa Saksassa. Sodan jälkeen hän ei enää palannut Ranskan politiikkaan.
Stan Lynde

Myron Stanford "Stan" Lynde (23. syyskuuta 1931 Billings, Montana, Yhdysvallat – 6. elokuuta 2013 Helena, Montana) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä ja kirjailija, joka tunnettiin muun muassa sarjakuvistaan Rick O'Shay ja Latigo.
Tausta.
Myron Stanford Lynde syntyi 23. syyskuuta 1931 Montanan Billingsissa. Lynden vanhemmat lukivat hänelle usein sanomalehtien sunnuntainumerojen sarjakuvia. Stan Lynde on myöhemmin kertonut halunneensa sarjakuvapiirtäjäksi jo viisi- tai kuusivuotiaana. Perhe omisti karja- ja lammastilan lähellä Montanan Lodge Grassia ja Crow-intiaanien reservaattia. Lynde julkaisi sarjakuvia jo lukionsa sanomalehdessä ja palvellessaan Korean sodassa hän loi sarjakuvan nimeltä "Ty Foon", jota painettiin laivaston sanomalehdessä. Korean sodan jälkeen Lynde opiskeli journalistiikkaa Montanan yliopistossa. Opiskelujen jälkeen hän työskenteli jonkin aikaa vanhempiensa tilalla, ennen kuin päätti ruveta sarjakuvapiirtäjäksi.
Ura.
Ostettuaan yhdensuuntaisen lipun New Yorkiin 1950-luvulla, Lynde työskenteli päivisin Wall Street Journalin kuluttaja-asioiden toimittajana. Hän suoritti samalla iltaopintoja School of Visual Arts:issa. Hän kehitteli Rick O'Shay -sarjakuvaa, joka pohjautui hänen nuoruutensa kokemuksiin ja hahmoihin. Sarjakuvaa aloitettiin levittää sanomalehtiin vuonna 1958.
Vuonna 1962 Rick O'Shayta julkaistiin jo sadassa sanomalehdessä, muun muassa The Timesissa. Lynde palasi kotitilalleen Montanaan ja hankki 160 eekkerin karjatilan kotitilansa yhteyteen. Rick O'Shay -sarjakuvaa julkaistiin 20 vuoden ajan, ja sen on arvioitu saavuttaneen 15 miljoonaa lukijaa. Lynde lopetti Rick O'Shayn piirtämisen vuonna 1977 jouduttuaan sopimuskiistoihin sarjakuvan lisensointiyhtiön kanssa. Sarjakuvaa julkaisivat muut piirtäjät ja käsikirjoittajat vuoteen 1981 saakka. Lynde aloitti uuden Latigo-sarjakuvan vuonna 1979 ja piirsi sitä neljän vuoden ajan. Sarjakuvan lopettaminen johtui Lynden mukaan pidempien sarjakuvaseikkailujen suosion laskusta.
Sarjakuvauransa jälkeen Lynde kirjoitti kahdeksan villin lännen romaania, joiden päähahmona oli lakimies Merlin Fanshaw. Hän julkaisi vuonna 2002 myös "Vigilante Moon" -nimisen Montanasta kertovan historiallisen romaanin.
Yksityiselämä.
Lynde oli naimisissa ja hänellä oli yhdessä Lynda-vaimonsa kanssa kahdeksan lasta. Hän kuoli syöpään.
Paranaguá

Paranaguá on kaupunki Brasiliassa, Paranán osavaltiossa. Vuonna 2015 kaupungin arvioitu väkiluku oli 150 660. Kokonaispinta-ala on 826.676 km2
Kaupungin perustivat vuonna 1585 portugalilaiset löytöretkeilijät. Sen keskustassa on jäljellä joitakin siirtomaa-aikaisia rakennuksia, kuten linnoitus, kirkko ja suihkulähde. 1900-luvun puoliväliin mennessä siitä tuli Brasilian suurin soijapapujen ja kahvin vientisatama.
Kaupungin talouselämän sydän on syväsatama, joka on peräisin 1500-luvulla. Siirtomaavallan aikana monet maahanmuuttajat kulkivat sen kautta. Sen kautta kulkee suuri määrä maataloustuotteita, erityisesti maan eteläisillä alueilla kasvatettua viljaa. Sataman kautta kulkee myös autoja, lannoitteita, puutavaraa, paperia, öljytuotteita, suolaa, soijapapuja ja sokeria.
Vaikka Paranaguá sijaitsee etelä-Brasiliassa, missä lämpötilat ovat viileämpiä kuin pohjoisessa, se on tunnettu erittäin hiostavista kesistä ja suhteellisen leudoista talvista. Paranaguá on yksi Paranán kuumimpia kaupuneja kesällä. Lämpötila on yli 35 °C melko usein tammikuusta maaliskuun alkupuolelle alussa, mutta harvoin saavuttaa 40 °C. Viilein kuukausi on yleensä heinäkuu, keskimääräinen ylin lämpötila 21–22 °C ja alin noin 13 °C.
Oil Pollution Act

Oil Pollution Act (OPA) on Yhdysvaltain liittovaltion laki, jonka kongressi hyväksyi vuonna 1990 ja jonka presidentti George H. W. Bush allekirjoitti. Sen tarkoituksena oli nostaa Yhdysvaltain valmiutta estää öljyonnettomuuksia ja reagoida niihin. Laki solmittiin pian Exxon Valdezin onnettomuuden jälkeen.
Tausta ja lain hyväksyminen.
Exxon-öljy-yhtiön säiliöalus "M/T Exxon Valdez" törmäsi riuttaan Alaskan rannikolla 24. maaliskuuta 1989, ja ympäristöön vuoti miljoonia gallonia öljyä. Onnettomuuden takia lahdella kuoli satojatuhansia eläimiä ja noin 2 100 kilometriä rantaviivaa saastui. Lisäksi onnettomuus vaikutti suuresti Alaskan talouteen.
Onnettomuuden tapahtumisaikaan uudesta öljyvuotoja käsittelevästä laista oli keskusteltu jo noin vuosikymmenen ajan, mutta useita erillisiä lakeja yhdistävää lakia ei ollut saatu sovittua erinäisten erimielisyyksien takia. "Exxon Valdezin" onnettomuus antoi kuitenkin poliittista voimaa uuden lain säätämiseksi. Vaikka uuden lain takana olivat sekä demokraatit, republikaanit, teollisuuden edustajat ja ympäristöjärjestöt, lain muodostamisessa kesti 18 kuukautta. Walter B. Jones, Sr. ehdotti sitä 16. maaliskuuta 1989, ja se vahvistettiin 18. elokuuta 1990.
Sisältö.
Monet pitivät tilannetta ja erityisesti öljyonnettomuuden jälkeistä vastuukysymystä ennen Oil Pollution Actia epäselvänä. OPA selvensi liittovaltion roolia ja antoi kolme mahdollisuutta: liittovaltio voi jatkossa ottaa vuodon puhdistamisen kokonaan vastuulleen, valvoa saastuttajan suorittamaa puhdistusta tai jopa johtaa saastuttajan puhdistusta. Laki teki kuitenkin myös vuodon osapuolet vastuuvelvollisiksi kaikista vuodoista tai vuodon uhkista liikennöitävillä vesireiteillä, rannikoilla ja Yhdysvaltain yksinomaisella talousvyöhykkeellä.
OPA lisäsi myös kansallista varautumissuunnitelmaa. Laissa määriteltiin monikerroksinen suunnittelu- ja vastausjärjestelmä öljyonnettomuusvalmiuden nostamiseksi. Jokaisella yhdysvaltalaisella säiliöaluksella, merellisillä öljylaitoksilla ja joillain rannikon laitoksilla oli oltava tarkat valmiussuunnitelma. Ilman hyväksyttyä suunnitelmaa öljyn käsitteleminen, varastoiminen ja kuljettaminen kiellettäisiin.
Ennen OPA:ta oli pitkään kiistelty kaksirunkoisten säiliöalusten hyödyllisyydestä, ja se oli yksi tekijöistä, jotka hidastivat uuden lain määrittelyä. Kaksirunkoisten alusten vaatijat pitivät kaksirunkoisia aluksia turvallisempana, mutta vastustajat kokivat, että kaksirunkoisten alusten vakaus olisi onnettomuustilanteessa huonompi. Lopulta laissa määriteltiin säiliöalusten kaksirunkoisuus, mutta siinä oli pieniä lievennyksiä aluksen koon ja käyttötarkoituksen mukaan. Vanhoilla aluksille asetettiin erilaisia siirtymävaiheita, ja viimeistään 2015 kaikkien säiliöalusten tulisi olla kaksirunkoisia.
Senkichi Awaya

Senkichi Awaya (jap. 粟屋 仙吉, 7. marraskuuta 1893 – 6. elokuuta 1945) oli japanilainen poliitikko. Hän toimi keisari Hirohiton valtakaudella Hiroshiman pormestarina. Tuolloin pääministerinä olivat toimineet Hideki Tojo, Kuniaki Koiso sekä Suzuki Kantarō. Awaya oli kristitty ja pasifisti, ja hän vastusti salassa Japanin aloittamaa sotaa Yhdysvaltoja vastaan. Hän olisi joutunut vainotuksi, jos olisi tehnyt tämän julkisesti. Myöskin apulaispormestari oli saanut Awayalta hengenheimolaisena vahvaa taustatukea toimissaan. Miehet työskentelivät yhdessä noin puolentoista vuoden ajan.
Awaya menehtyi perheineen Hiroshiman pommituksessa. Hän oli kaupungin eräs kaikkein suosituimmista ja arvostetuimmista pormestareista.
Eunice Jepkoech Sum

Eunice Jepkoech Sum (s. 10. huhtikuuta 1988 Burnt Forest, Uasin Gishu, Rift Valley) on kenialainen keskimatkojen juoksija.
Sum sijoittui 2010 Kenian-mestaruuskilpailuissa 800 metrillä kolmanneksi, mutta karsiutui Nairobin Afrikan-mestaruuskilpailuissa saman matkan alkuerissä. Seuraavana vuonna hän oli maansa mestaruuskilpailuissa 800 metrillä toinen ja karsiutui Daegun MM-kilpailujen välieräjuoksussa. Vuonna 2012 hän voitti 800 metrillä Kenian-mestaruuden ja sai hopeaa Porto-Novon Afrikan-mestaruuskilpailuissa ajalla 1.59,13. Hän sijoittui Kenian olympiakarsinnoissa 1 500 metrillä toiseksi, mutta karsiutui alkuerissä Lontoon olympialaisissa.
Sum sijoittui 2013 Kenian-mestaruuskilpailuissa 800 metrillä toiseksi ja voitti MM-karsintakilpailun. Hän voitti 800 metrin maailmanmestaruuden Moskovassa ennätyksellään 1.57,38. Seuraavana vuonna hän voitti Kenian-mestaruuden, Glasgow'n Kansainyhteisön kisat ajalla 2.00,31 ja Afrikan-mestaruuden Marrakechissa ajalla 1.59,45. Hän voitti myös maanosien cupin. Hän voitti 2015 Kenian MM-karsinnan ja sai pronssia Pekingin MM-kilpailuissa 2015 ajalla 1.58,18.
Sun sijoittui 2016 Kenian olympiakarsinnassa toiseksi. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui välierissä. Hän oli maansa MM-karsinnassa 2017 toinen, muttei startannut Lontoon MM-kilpailuissa. Hän sijoittui 2018 Kenian-mestaruuskilpailuissa 800 metrillä toiseksi. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui 800 metrillä viidenneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 800 metrin alkuerissä.
Gideon Baah

Gideon Baah (s. 1. lokakuuta 1991 Accra) on ghanalainen jalkapallopuolustaja, joka pelaa Veikkausliigan FC Hongassa.
Baah on pelannut kotimaassaan Kakyiressa, Zaytunassa, Sporting Saint Mirrenissa ja Asante Kotokossa. Suomessa hän pelasi FC Hongassa sekä HJK:ssa.
Baah on edustanut myös Ghanan miesten maajoukkuetta sekä alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta. 
Ura.
Vuonna 2007 Baah voitti kotimaassaan tosi-tv -sarja MNT Soccer Academyn ja hänet palkittiin testileirillä englantilaiseen Chelseaan. Vuonna 2009 Baah teki sopimuksen kotimaansa suurseura Asante Kotokon kanssa. 
Vuonna 2013 Baah siirtyi Veikkausliigassa pelanneeseen FC Honkaan, ja pelasi vakuuttavasti voittaen Veikkausliigan vuoden tulokas ja vuoden puolustaja -palkinnot. Kauden jälkeen hän teki kolmen vuoden sopimuksen HJK:n kanssa. 
Baah siirtyi helmikuussa 2016 New York Red Bullsiin.
Maajoukkueura.
Lokakuussa 2015 Baah sai kutsun Ghanan maajoukkueeseen ja debytoi harjoitusmaaottelussa Kanadaa vastaan tullen vaihdosta kentälle.
Unisatu (kappale)

”Unisatu” on suomalaislaulaja Salomonin vuonna 1975 levyttämä musiikkikappale, jolla hän sijoittui samanvuotisen Syksyn sävel -kilpailun toiselle sijalle. Singlelistalla kappale oli parhaimmillaan sijalla viisi joulukuussa 1975. Lisäksi se nousi radion Jokamiehen listan kärkeen.
Kappaleen sävelsi ja sanoitti Fonovox-levy-yhtiön johtaja Henry Haapalainen. Sovituksesta vastasi Seppo Rannikko, joka toimi kappaleen levytyksessä kapellimestarina.
Äänitys.
Kappale levytettiin Finnvox-studioilla Helsingissä, kun Syksyn sävel -kilpailun kappaleiden viimeinen jättöpäivä hengitti niskaan. Taustojen äänitys sujui normaalisti, mutta Seppo Rannikon sovittaman laulun nauhoituksessa oli suuria ongelmia, kun Salomon ei millään saanut b-osan alun melodiasta kiinni. Niinpä lauluraitaa äänitettiin tuntikausia aamuyön tunneille asti.
Julkaisu ja vastaanotto.
”Unisatu” menestyi vuoden 1975 Syksyn sävel -kilpailussa hyvin; se sijoittui 112 000 postikorttiäänellä toiseksi, keräten kaikista äänistä noin kolmanneksen. Kilpailun voitti Erkki Liikasen ”Evakkoreki” yli 157 000 äänellä. Menestys näkyi myös levynmyynnissä, sillä ”Unisatu” oli marraskuussa Suomen kuudenneksi ja joulukuussa viidenneksi myydyin single. Kappale nousi myös radion Jokamiehen listan ykköseksi. 
Singlen julkaisi Discovox-yhtiö tunnuksella DCS 524. B-puolen kappale oli ”Ei parempaa”, joka oli julkaistu alun perin jo vuonna 1972. Se oli alkujaan Salomonin toisen singlen a-puoli. 
”Unisatu” ilmestyi myös Salomonin esikoisalbumilla "Salomon" vuonna 1976. Se oli levyn yhdestoista raita.
Muita versioita.
Kappaleesta on tehty jonkin verran cover-versioita. Vuonna 1975 Uniset levytti ”Unisadun” tuoreeltaan kokoelmalevylle "Mitä Suomi soittaa 4". Samana vuonna Pertti Metsärinteen orkesteri taltioi sen toiselle kokoelmalle "Listoilla 4". Vuonna 1987 oli vuorossa Zetor ja vuonna 1990 Ari Klem.
William P. Clark

William Patrick Clark, Jr. (23. lokakuuta 1931 Oxnard, Kalifornia, Yhdysvallat – 10. elokuuta 2013 Shandon, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lakimies, virkamies ja poliitikko, joka palveli useissa korkeissa viroissa presidentti Ronald Reaganin virkakauden aikana. Clark toimi Reaganin hallinnossa apulaisulkoministerinä (), kansallisen turvallisuuden neuvonantajana 1982-1983 sekä Yhdysvaltain sisäministerinä 1983–1985.
Clark syntyi Kalifornian Oxnardissa lakimiessukuun. Hänen isoisänsä Robert oli Venturan piirikunnan sheriffi ja Marshal ja isä William Sr. oli Oxnardin poliisipäällikkö. William Clark palveli 1950-luvun puolivälissä armeijan vastavakoilujoukoissa Euroopassa. Hän opiskeli lakia Stanfordin yliopistossa ja Loyola Law Schoolissa. Hän ei koskaan suorittanut yliopistollista arvosanaa, mutta läpäisi kuitenkin lakimiestutkinnon hyväksytysti.
Clarkin yhteistyö Ronald Reaganin kanssa alkoi vuonna 1966 Reaganin vaalikampanjassa Venturan piirikunnassa. Clark työskenteli Reaganin ollessa Kalifornian kuvernööri tämän liittovaltionhallinnossa Sacramentossa. Tämän jälkeen Clark nimitettiin virkaan liittovaltion vetoomustuomioistuimeen Los Angelesiin ja myöhemmin liittovaltion korkeimman oikeuden tuomariksi. Reaganin tultua valituksi presidentiksi, Clark seurasi tätä huippuvirkoihin Washingtoniin.
Clark toimi kansallisen turvallisuuden neuvonantajana aikaan, jolloin Reagan taivutteli Neuvostoliittoa aserajoituksiin. Hän oli myös pääfilosofeja Reaganin rauhaa voiman kautta -ajattelutavassa. Time-lehti nimesi Clarkin Valkoisen talon vaikutusvaltaisimmaksi mieheksi kansilehtitarinassaan 1983. New York Timesin mukaan Clark oli Reaganin lähin luottohenkilö. Poliittisen uransa jälkeen Clark toimi laki- ja liiketoimintakonsulttina omassa yrityksessään.
Yksityiselämä.
Vetäydyttyään jukisuudesta Clark suunnitteli yhdessä Joan-vaimonsa kappelin, jonka he lahjoittivat kotikuntaansa Shandoniin. Clark oli uskonnoltaan roomalaiskatollinen ja vakaumuksellinen abortinvastustaja. Clarkilla ja hänen neljä vuotta aiemmin kuolleella vaimollaan oli viisi lasta. Clark kuoli kotimaatilallaan pitkällisen Parkinsonin taudin jälkeen.
Maturín

Maturín on Monagasin osavaltion pääkaupunki Venezuelassa. Vuonna 2011 siellä oli 447 283 asukasta.
Kaupungin perustivat kapusiinimunkit vuonna 1760.
Magnus Ingesson

Bengt Magnus Ingesson (s. 18. helmikuuta 1971 Luulaja) on ruotsalainen hiihtovalmentaja ja aktiiviuransa lopettanut maastohiihtäjä.
Ingesson saavutti urheilijanurallaan yhden arvokisamitalin, viestin MM-hopean Lahdessa 2001. Hän osallistui myös Salt Lake Cityn talviolympialaisiin 2002, missä hän sijoittui 15 kilometrillä kahdeksanneksi ja 50 kilometrillä 16:nneksi.
Ingesson on toiminut Charlotte Kallan henkilökohtaisena valmentajana.
Vuonna 2010 Ingessonille myönnettiin yhdessä Joakim Abrahamssonin kanssa Tidningarnas Telegrambyrån urheilujohtajapalkinto.
John Mortimer

John Mortimer (21. huhtikuuta 1923 – 16. tammikuuta 2009) oli brittiläinen asianajaja ja kirjailija. Hän kirjoitti romaaneja, näytelmiä, kuunnelmia ja elokuvakäsikirjoituksia sekä omaelämäkerrallisia teoksia.
Mortimer valmistui 1948 Oxfordista asianajajaksi ja toimi myös teatteriarvostelijana muun muassa "New Statesmanissa" ja "Observerissa". Esikoisromaani "Charade" ilmestyi 1974.
Mortimerin puoliso oli vuosina 1949–1971 kirjailija Penelope Mortimer (suom. "Neljäs avioliittoni").
Painin maailmanmestaruuskilpailut 2013

Vuoden 2013 painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Budapestissa, Unkarissa 16.–22. syyskuuta. Kilpailujen ohjelmassa olivat kreikkalais-roomalainen paini, vapaapaini ja naispaini, joissa kaikissa painittiin seitsemässä painoluokassa. Kilpailupaikkana toimi Budapest Sports Arena. Kyseessä oli viides kerta, kun Budapest isännöi painin MM-kilpailuja.
Budapestin MM-kilpailut olivat ensimmäiset suurten sääntömuutosten jälkeen käydyt aikuisten MM-kilpailut: muun muassa jaksovoittopainista siirryttiin takaisin kumulatiiviseen pistelaskuun.
Suomen joukkue.
Suomi lähetti Budapestiin viisi kreikkalais-roomalaisen tyylin painijaa ja yhden vapaapainijan. Kreikkalais-roomalaisen painin 66-kiloisten sarjan edustuspaikasta aiottiin järjestää karsintaottelu Sasu Kaasisen ja Tero Välimäen välillä, mutta loukkaantumisten vuoksi karsintaottelu peruttiin, eikä sarjaan lähetetty painijaa.
Kreikkalais-roomalainen paini.
Lähde: Painiliitto
Lisdeksamfetamiini

Lisdeksamfetamiini (L-lysiini-dekstroamfetamiini dimesylaatti) on deksamfetamiinin aihiolääke. Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA:n hyväksymä käyttökohde on ADHD lapsilla ja aikuisilla. Suomessa lisdeksamfetamiinilla on myyntilupa valmistenimillä Elvanse ja Elvanse Adult, joissa lisdeksamfetamiini on dimesylaattisuolana. Lisdeksamfetamiini on deksamfetamiinin ja L-lysiini-aminohapon muodostama amidi (aihiolääke), joka hajoaa aktiiviseksi deksamfetamiiniksi veressä. Koska lisdeksamfetamiini muuttuu vaikuttavaksi deksamfetamiiniksi vasta elimistössä, sen väärinkäytön mahdollisuus on vähäinen. Elvanse-lääkevalmiste on saanut myyntiluvan Suomessa 4. kesäkuuta 2013 ja se luokitellaan Suomessa huumausaineeksi. Lääke on Suomessa rajoitetusti peruskorvattava.
Levern Spencer

Levern Donaline Spencer (s. 23. kesäkuuta 1984) on saintlucialainen korkeushyppääjä.
Spencer on opiskellut ja kilpaillut Yhdysvalloissa Georgian yliopiston yleisurheilujoukkueessa. Hänet on myös nähty useasti Suomessa kilpailemassa Eliittikisoissa.
Spencer voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa 2015 tuloksella 194 ja 2019 tuloksella 187 sekä sai pronssia 2007. Kansainyhteisön kisoissa hän saavutti kultaa 2018 tuloksella 195 sekä pronssia 2010 ja 2014. Hän sijoittui kolmanneksi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2001 sekä maanosien cupissa 2010 ja maanosien cupissa 2018. Hän voitti Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuden 2001, 2005, 2008, 2009, 2011 ja 2013 sekä kultaa Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa 2018. MM-kilpailuissa hän sijoittui 11:nneksi Moskovassa 2013 ja 12:nneksi Pekingissä 2015. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän oli seitsemäs 2014, viides 2016 ja kymmenes 2018. Hän osallistui myös Rio de Janeiron olympialaisiin vuonna 2016 ja sijoittui finaalin kuudenneksi. Kyseessä on Saint Lucian kaikkien aikojen paras olympiasijoitus.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähde: IAAF