Pekka Peltomäki

Pekka Matias Peltomäki (s. 20. elokuuta 1950 Alajärvi) on uransa lopettanut pesäpalloilija ja pelinjohtaja. Peltomäki on Alajärven Ankkurien kasvatti. Peltomäki edusti koko uransa Ankkureita. Pesäpallouransa päätyttyä Peltomäki siirtyi Ankkurien pelinjohtajaksi. Ankkurien lisäksi Peltomäki toimi pelinjohtajana Vimpelin Vedon ja Ylihärmän Pesis-Junkkarien naisten joukkueissa.
Uransa aikana Peltomäki pelasi 13 Itä–Länsi-ottelua ja 14 Liitto–Lehdistö-ottelua. Peltomäki voitti tehotilaston vuosina 1976 ja 1977. Hänet nimettiin vuoden pesäpalloilijaksi vuonna 1978. Pelinjohtajana Peltomäki oli Itä–Lännessä vuosina 1990 ja 1992. Hänet valittiin vuoden pelinjohtajaksi vuosina 1987–1989. Vuonna 2014 Peltomäki nimettiin Pesäpallon kunniagalleriaan.
Ura.
Pelaajaura.
Pekka Peltomäki on Alajärven Ankkurien kasvatti. Peltomäki nostettiin jo 15-vuotiaana Ankkurien edustusjoukkueeseen pelaamaan Suomensarjaa, pelaten ensimmäisen ammattilaiskautensa kaudella 1966. Samana kautena Peltomäki sai junioruransa ensimmäisen SM-mitalin, Ankkureiden voitettua SM-hopeaa B-pojissa. SM-hopean lisäksi Peltomäki voitti juniorurallaan kolme SM-kultaa: B-pojissa 1967, sekä A-pojissa 1968 ja 1969.&lt;ref name="Tolonen/193-201"&gt;Tolonen 1994, s. 193–201.&lt;/ref&gt;
Vuonna 1969 Peltomäki oltiin määrätty asepalvelukseen Lappeenrantaan. Tämä vaikeutti Ankkureissa pelaamista, joten seurasta alettiin hakemaan palveluspaikan vaihtamista Hämeenlinnaan. Vaihto onnistui ja pelaaminen Ankkureissa helpottui. Kaudella 1972 Peltomäki oli nostattamassa Ankkureita Mestaruussarjaan. Kaudella 1973 Ankkurien säilyessä Mestarussarjassa, valittiin Peltomäki hänen ensimmäiseen arvo-otteluun. Peltomäki pelasi Lehdistön joukkueessa Liitto–Lehdistö-ottelussa.&lt;ref name="Tolonen/211-212"&gt;Tolonen 1994, s. 211–212.&lt;/ref&gt;
Kaudella 1974 Ankkurien pudotessa takaisin Suomensarjaan, valittiin Peltomäki ensimmäistä kertaa Itä–Länsi-otteluun edustamaan Länttä. Hänet valittiin myös toistamiseen Liitto–Lehdistöön. Vuodesta 1974 eteenpäin Peltomäki valittiin kumpaankin arvo-otteluun vuoteen 1986 saakka. Ankkurien pelatessa Suomensarjassa noususta takaisin Mestaruussarjaan kaudella 1975, valittiin Peltomäki sarjatasosta huolimatta kumpaankin arvo-otteluun.&lt;ref name="Tolonen/212-214"&gt;Tolonen 1994, s. 212–214.&lt;/ref&gt;
Palattuaan Mestaruussarjaan kaudeksi 1976, Peltomäki paransi otteitaan. Ankkurien säilyttäessä sarjapaikkansa niukasti, oli Peltomäki joukkueen kantava voima. Peltomäki voitti tuolla kaudella ensimmäisen SM-sarjan tehopelaaja tittelin lyömällä kuusi kunnaria ja 18 juoksua, sekä tuomalla 39 juoksua. Samalla kaudella Peltomäki palkittiin myös Lakeus urheilee -mitalilla Etelä-Pohjanmaan parhaana pesäpalloilijana. Seuraavana kautena Peltomäki kilpaili Vuoden pesäpalloilija palkinnosta Kalevi Luoman kanssa. Vaikka Peltomäki voitti tehopelaajan tittelin toistamiseen kuudella kunnarilla, 21:llä lyödyllä juoksulla ja 29:llä tuodulla juoksulla, ei tämä riittänyt parhaan pelaajan titteliin. Kaudella 1978 Peltomäki oli jo vakiinnuttanut itsensä maan huippupelaajiin. Tässä Peltomäkeä huomioitiin, ja vaikka hän pelasi yksilötasolla huonomman kauden edeltävään, hänet palkittiin Vuoden pesäpalloilija palkinnolla.&lt;ref name="Tolonen/214-218"&gt;Tolonen 1994, s. 214–218.&lt;/ref&gt; Kaudella 1980 Peltomäki voitti Ankkurien kanssa ensimmäisen SM-mitalinsa, voittaen hopeaa. Seuraavat SM-mitalit Peltomäki voitti vuosina 1984–1985, kummatkin SM-pronssia.&lt;ref name="Tolonen/247-254"&gt;Tolonen 1994, s. 247–254.&lt;/ref&gt;
Syksyllä 1986 Peltomäki lopetti pitkän uransa juhlalliseen päätösotteluun. Otteluun oltiin kerätty Ankkureita vastaan joukkue maan parhaista pelaajista. Urallaan Peltomäki kuului maan parhaimpiin pelaajiin useaan otteeseen eri tilastoissa. Hän pelasi yhteensä 13 Itä–Länsi-ottelua, sekä 14 Liitto–Lehdistö-ottelua. Mestaruussarjassa Peltomäki pelasi yhteensä 13 kautta, pelaten niissä yhteensä 285 ottelua. Peltomäki löi tuona aikana 41 kunnaria ja 258 juoksua. Juoksuja hän toi 370. Kärkilyöntejä Peltomäki löi 1362.
Pelinjohtajaura.
Lopetettuaan pesäpallon pelaamisen, Peltomäki siirtyi Ankkurien pelinjohtajaksi. Pelinjohtajaksi vaihtaminen oli vaivatonta, vaikka ensimmäinen kausi oli pelityylin hakemista. Vaivattomuus näkyi myös tuloksissa, Ankkurien voittaessa SM-hopeaa Peltomäen ensimmäisellä pelinjohtokaudella. Ensimmäinen pelinjohtokausi tutustutti Peltomäen joukkueeseen uudesta näkökulmasta. Kaudella 1988 Peltomäki oli jo saanut pelityylin ja joukkueen haltuun.&lt;ref name="Tolonen/254-255"&gt;Tolonen 1994, s. 254–255.&lt;/ref&gt; Tuona kautena Peltomäen johdolla Ankkurit voittivat ensimmäisen Suomenmestaruuden. Samalla kaudella Peltomäki myös valittiin ensimmäistä kertaa Vuoden pelinjohtajaksi, sekä Liitto–Lehdistö-otteluun pelinjohtajaksi. Peltomäki valittiin otteluun viisi kautta putkeen. Kaudella 1989 Peltomäki osoitti ettei menestys johtunut tuurista, voittaen toisen SM-kultansa pelinjohtajana. Peltomäki jatkoi myös Vuoden pelinjohtaja putkeaan. Ankkurien menestys osoitti Peltomäen taidon pelinjohtajana.&lt;ref name="Tolonen/256-263"&gt;Tolonen 1994, s. 256–263.&lt;/ref&gt;
Yksityiselämä.
Pekka Peltomäen isä, sekä vanhempi veli Aulis Peltomäki olivat pesäpalloilijoita.
Pekka Peltomäki toimi Kitron Stadionin kenttämestarina.