tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pisarasilkkimaluri

Pisarasilkkimaluri ("Pyrrholaemus sagittatus") on Australiassa tavattava tiaismalureihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan pisarasilkkimaluri on 11–13 cm. Pisarasilkkimalurin selkä on väritykseltään harmahtavan ruskea ja siinä on mustia raitoja. Päässä on valkoinen silmäkulmajuova, jonka yläpuolella on koiraalla musta ja naaraalla kastanjanruskea juova. Päälaki on linnulla musta. Lajin vatsa on pohjaväriltään kellertävän valkoinen ja siinä on runsaasti mustia pystyraitoja.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Pisarasilkkimaluria tavataan Australiassa alueella, joka ulottuu Queenslandin osavaltion kaakkoisosista etelään Uuden Etelä-Walesin ja Victorian osavaltioihin. Lajin elinympäristöä ovat kuivat metsät, joissa valtapuina ovat eukalyptukset. Pisarasilkkimaluri liikkuu erityisesti ruohikkoisessa ja kivikkoisessa pohjakerroksessa. IUCN luokittelee pisarasilkkimalurin elinvoimaiseksi. Lajin pirstaleisen levinneisyysalueen ja elinympäristöjen häviämisen vuoksi Uuden Etelä-Walesin viranomaiset luokittelevat sen vaarantuneeksi.
Elintavat.
Pisarasilkkimalurit elävät yksin tai pareittain ja pesimisen jälkeen pieninä ryhminä. Ruokaillessaan laji voi kokoontua pieniksi ryhmiksi tai liittyä sekaparviksi tiaismalureiden suvun lajien kanssa. Linnun ravinto koostuu pääasiassa hyönteisistä, mutta se voi syödä myös siemeniä. Pisarasilkkimalurit etsivät ruokansa maasta lehtiaineksen seasta.
Pisarasilkkimalurien pesiä on tavattu ympäri vuoden lukuun ottamatta toukokuuta. Pesimäajan huippu on syyskuusta marraskuuhun. Pisarasilkkimalurit pesivät pareittain tai yhden naaraan ja kahden koiraan muodostamana ryhmänä. Toinen koiraista osallistuu vain pesän puolustamiseen. Kupolimainen pesä rakennetaan maankoloon tai matalaan pensaaseen ruohoista ja kuivista lehdistä. Pesän sisäänkäynti sijaitsee sivulla. Naaras munii kahdesta neljään kiiltävän punaruskeaa munaa. Mustakorvakäki ("Chrysococcyx osculans") on erikoistunut loisimaan pisarasilkkimalurien pesissä.
The Slippers (albumi)

The Slippers on samannimisen suomalaisen rockabilly-yhtyeen albumi. Sen on julkaissut levy-yhtiö Johanna sarjatunnuksella JHN 2019 ja tuottanut Esa Pulliainen. Äänityksen on tehnyt Risto Hemmi Finnvox-studioilla. Kansitaiteilija on Kari Kalén.
Albumilla on yksi omaa tuotantoa oleva kappale, "You Left Me Crying".
Pane miljoona menemään

Pane miljoona menemään (Go For Broke, myös Pane milj000.000na menemään ) on vuonna 1965 julkaistu lautapeli . Pelin lähtökohtana on pelaajien rikkaana kuollut sukulainen, joka on testamentannut valtavan omaisuutensa sille sukulaiselleen, joka osaa käyttää rahaa rennosti ja tätä testataan antamalle jokaiselle sukulaiselle miljoonan, joka pitää tuhlata mahdollisimman nopeasti. Voittaja ja jättiomaisuuden perijä on siis se, joka ensimmäisenä pääsee miljoonastaan eroon. Muut sijat jakautuvat käänteisesti, eli "lähes voittaja" onkin häviäjä ja se kenellä on pelinpäättyessä jäänyt eniten rahaa sijoittuu toiseksi ja niin edelleen rahamäärän mukaan.
Pelin hahmot eli sukulaiset.
Pelissä on kuusi erilaista sukulaista, joilla kullakin on oma erikoisominaisuutensa
Alipelit.
Yleisten tuhlausmahdollisuuksien lisäksi pelissä on alipelejä, joita pelaaja voi pelata yksin tai yhdessä kaikkien muiden kanssa
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut

Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut on FIBA:n järjestämä naisten koripallon tärkein arvokisaturnaus yhdessä olympialaisten koripallon kanssa. Kilpailut järjestettiin ensimmäisen kerran 1953 ja vuodesta 1986 ne on järjestetty neljän vuoden välein.
Mitalistit.
Lähde: sports123.com
Lovin’ (albumi)

Lovin' on yhdysvaltalaisen soul-laulaja Brook Bentonin studiolevy vuodelta 1976 RCA-levy-yhtiön STARCALL-merkillään julkaisemana. Kappaleet "Hey There" ja "Love Is a Many-Splendoured Thing" on julkaistu aikaisemmin vuonna 1970 singlenä CAS 2431. Tämän levyn sarjatunnus on HY 1029 (APL1 1044 &amp; CAS 2431).
Kansitaiteilija on Pat Doyle ja kannen ulkoasun suunnittelija Sutton/Paddock. Kannen on tehnyt Isossa-Britanniassa
Garrodprint Ltd.
Esittelytekstin Brook Bentonin urasta on tehnyt Nigel Hunter.
Kappaleet.
A-puoli
1. All My Love Belongs To You (Glover, Nix) Carlin Music Corp. &lt;br&gt;
2. Hawaiian Wedding Song (King, Hoffman, Manning) Leeds Music Ltd. &lt;br&gt;
3. More (Newell, Ortolani, Oliviero, Ioroilini) Ardmore &amp; Beechwood / KPM / BRITICO &lt;br&gt;
4. There I’ve Said It Again (Mann, Evans) Campbell Connelly &amp; Co. Ltd. &lt;br&gt;
5. I Only Have Eyes For You (Warren, Dubin) B. Feldman &amp; Co. Ltd. &lt;br&gt;
6. Hey There (Adler, Ross) Frank Music Ltd.
B-puoli
1. Impossible, Incredible, But True (Stevenson, Cordae) Eden Music Ltd. &lt;br&gt;
2. Unforgettable (Gordon) Bourne Music Ltd. &lt;br&gt;
3. There Goes My Heart (Davis, Silver) Francis Day &amp; Hunter Ltd. &lt;br&gt;
4. Just As Much As Ever (Singleton, Coleman) Campbell Connelly &amp; Co. Ltd. &lt;br&gt;
5. Goodnight My Love, Pleasant Dreams (Mottola, Marascalco) Chappell-Morris Ltd. &lt;br&gt;
6. Love Is a Many-Splendoured Thing (Webster, Fain) Big 3 Music Ltd. &lt;br&gt;
It’s Just a House Without You

It's Just a House Without You on yhdysvaltalaisen soul-laulaja Brook Bentonin single, joka on ilmestynyt Mercury Recordsin sarjanumerolla 71859. Singlen kääntöpuolella on perinnekappale "Frankie and Johnny". Levyn on valmistanut Suomessa Oy R.E. Westerlund Ab.
Kappaleet.
A-puoli.
Kappaleen on orkesterille sovittanut ja sitä johtaa Belford Hendricks.
B-puoli.
Kappaleen on orkesterille sovittanut ja sitä johtaa Stan Applebaum.
Grimselsola

Grimselsola () on Bernin Alpeilla, Sveitsissä, Bernin ja Wallisin kantonien rajalla sijaitseva sola. Solan korkeus merenpinnan tasosta on 2 165 metriä. 
Solan on Reinin ja Rhônen vesistöjen välinen vedenjakaja. Solan eteläpuoli sijaitsee Obergomsin kunnassa ja se laskeutuu kohti Gomsinlaakson koillisosaa ja Rhônejokea. Solan pohjoispuoli on Guttannenin kuntaa ja sola laskee Grimselsee-järven jälkeen Aarejoen kulkureittiä Haslitalin laaksoon. Solan kautta kiemurtelee valtatie 6, Grimselstrasse.
Furkasola

Furkasola () on Sveitsissä Urin Alpeilla Wallisin ja Urin kantonien rajalla sijaitseva sola. Gomsin laakson koillispäädyssä olevan solan korkeus merenpinnan tasosta on 2 431 metriä. 
Solan kautta kiemurtelee valtatie 19 (H19), joka käy myös hyvin lähellä Rhonegletscherin jäätikköä. Solatie on talvisin suljettu. Viime vuosina katkos on kestänyt noin seitsemän kuukautta, loka-marraskuun vaihteesta touko-kesäkuun vaihteeseen. Talviaikaan reitin autoliikenne hoidetaan Furkan pohjatunnelin kautta autojunilla. 
Katso myös.
James Bond -elokuvaklassikko "007 ja kultasormi" on kuvattu osittain Furkassa.
Johnny Leoni

Johnny Leoni (s. 30. kesäkuuta 1984 Sion) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa FC Zürichiä, johon hän siirtyi vuonna 2003 FC Sionista. Leoni on ollut nykyisen joukkueensa ykkösmaalivahti vuodesta 2005 lähtien ja on ollut voittamassa Sveitsin cupia samana vuonna sekä maan pääsarjaa vuosina 2006 ja 2007. 
Leoni on ollut Sveitsin maajoukkueen mukana muun muassa MM-kisoissa 2010, mutta ei ole pelannut joukkueessa vielä yhtäkään ottelua.
Brook Benton

Brook Benton (oikealta nimeltään Benjamin Peay, 19. syyskuuta 1931 – 9. huhtikuuta 1988) oli menestyksekäs yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän oli etenkin hienostunut balladien tulkitsija.
Benton syntyi Camdenissa, Etelä-Carolinassa. Hänen isänsä oli muurari, ja hänellä oli kuusi sisarusta. He kaikki lauloivat paikallisessa kirkkokuorossa. Tullessaan 12 vuoden ikään Benton työskenteli maitomiehenä kotikaupungissaan ja oli Camden Jubilee Singersin tärkeä jäsen.
Benton muutti New Yorkiin, jossa hän oli aluksi yleinen työntökärryillä jakelija Manhattanin vaatturipiireissä. Hän piti yllä lauluharrastusta rhythm and blues –ryhmässä Sandmen. Välillä Benton palasi etelään tehdäkseen kiertueen Bill Landford Spiritual Singersin kanssa.
Myöhemmin Benton työskenteli kuorma-autonkuljettajana ja jakoi demolevyjä studioiden ja levy-yhtiöiden palveluksessa. Lopulta hän pääsi itse demolevylaulajaksi. Tässä työssä Benton oli tuottelias. Hän lauloi yli 500 demolla. Lopulta Benton alkoi tehdä levyjä myös omalla nimellään. Levytykset Columbialle ja RCA:lle jäivät kuitenkin ilman menestystä.
Tapaaminen musiikkikustantaja Dave Dreyerin kanssa avasi portit Bentonin hittiparaatille. Hän myi yli 15 miljoonaa levyä viiden vuoden aikana.
Brook Benton on myös menestyksekäs lauluntekijä. Hänellä on tilillään yli 100 nimikettä. Hän on tehnyt esimerkiksi Roy Hamiltonin levyttämät kappaleet I'm a Dream ja Everything.
Vuoden 1958 toukokuussa Nat 'King' Cole vei Bentonin balladin Looking Back USA:n Top 10 –listalla sijalle #5. Toinen esimerkki Colen levyttämistä Bentonin kappaleista on Nothing in the World.
Vielä saman vuoden joulukuussa Clyde McPhatter sai USA:ssa ensimmäisen Top 10 –hittinsä Bentonin kappaleella "A Lover's Question". Sijoitus oli korkeimmillaan #6.
Vuoden 1959 maaliskuussa oli sitten Bentonin oma vuoro saada ensimmäinen Top 10 –hitti ajattomalla balladillaan "It's Just a Matter of Time", joka ilmestyi Mercury-yhtiön julkaisemana ja pääsi listalla sijalle #3.
Saman vuoden marraskuussa Benton pääsi USA:n singletilaston sijalle #6 R&amp;B-balladillaan "So Many Ways". Se oli Bentonin toinen Top 10 –hitti, mutta jo kahdeksas USA:n listoille päässyt Bentonin kappale sinä vuonna.
Menestystä tuli myöhemminkin, ja Benton oli yksi myyvimmistä artisteista 1960-luvun alussa. Kokonaismyynti on noin 20 miljoonaa ja hänellä on kaksi tusinaa US Top 40 –hittiä omissa nimissään.
Benton koki uuden tulemisen vielä seuraavallakin vuosikymmenellä, tällä kertaa soul-markkinoilla menestyvän Atlantic-levy-yhtiön artistina. Joulukuussa 1969 tuottaja Arif Mardin vei veteraanilaulajan Floridan Miamiin Criteria-studioille. Tällöin levytettiin kenties ns. lopullinen versio Tony Joe Whiten kappaleesta Rainy Night in Georgia. Tultaessa maaliskuulle 1970 kappale oli jo myynyt miljoonan verran.
Diskografia.
Albumit
Singlet
Ricardo Canales

Ricardo Gabriel Canales Lanza (s. 30. toukokuuta 1982 La Ceiba) on hondurasilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelasi vuosina 2001–2006 CD Victoriassa ja vuosina 2006-2010 CD Motaguassa. Canales ei edusta nykyään mitään seuraan, sillä hänen sopimuksensa Motaguan kanssa loppui vuoden 2010 kesällä. Hän on ollut voittamassa Hondurasin liigan syysmestaruutta 2006 ja Väli-Amerikan seuramestaruutta 2007. 
Canales on pelannut Hondurasin maajoukkueessa kolme ottelua ja oli joukkueen mukana MM-kisoissa 2010. Hän ei kuitenkaan pelannut turnauksessa yhtäkään ottelua.
Kemiön vaakuna

Kemiön vaakuna oli Kemiön kunnan tunnus. Vaakunan aiheena on vanha kulttuuriseutu, jonka maisemaa värittävät tyypilliset jalot lehtipuut.
Vaakunan selitys on ”kilpi lehmuskoroisesti puna-kultakatkoinen.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Kemiön kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 30. tammikuuta 1963. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 24. syyskuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Kemiö muodosti yhdessä Västanfjärdin ja Dragsfjärdin kuntien kanssa Kemiönsaaren kunnan. Kemiönsaaren vaakunaksi tuli silloin aiempi Dragsfjärdin vaakuna.
Noel Valladares

Noel Eduardo Valladares Bonilla (s. 3. toukokuuta 1977 Comayagua) on hondurasilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa CD Olimpiaa, johon hän siirtyi vuonna 2005. 
Valladares on pelannut maajoukkueessa 104 ottelua ja on ollut pelaamassa muun muassa Sydneyn olympialaisissa 2000 ja MM-kisoissa 2010.
Miguel Pinto

Miguel Ángel Pinto Jerez (s. 4. heinäkuuta 1983 Santiago) on chileläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Universidad de Chileä, jossa hän on pelannut koko uransa. Seurassa hän on ollut voittamassa maan pääsarjan kevätkautta vuonna 2009. 
Pinto on pelannut Chilen maajoukkueessa 14 ottelua ja on ollut mukana muun muassa MM-kisoissa 2010. Hän ei kuitenkaan pelannut turnauksessa yhtäkään ottelua.
M/S Brahe

M/S Brahe oli Saimaan Matkaverkko Oy:n omistama risteilyalus, joka valmistuessaan vuonna 1943 oli sotalaiva. Alus liikennöi Suomenlahden ja Saimaan välistä reittiliikennettä.Laiva myytiin Norjaan vuonna 2016, ja se sai takaisin vanhan norjalaisen nimensä M/S "Sunnhordland".
Historia.
Sotalaivana.
Alus rakennettiin 650 uppoumatonnin PCE-842-luokan saattajaksi Chicagossa vuonna 1943. Yhdysvaltain laivastossa alus tunnettiin nimellä USS "PCE-830". PCE-830 siirrettiin pian valmistumisensa jälkeen Ison-Britannian kuninkaalliseen laivastoon, jonka lipun alla alus palveli toisessa maailmansodassa nimellä HMS "Kilchrenan". Sodan aikana alus toimi pääasiassa sukellusveneiden etsintä- ja torjuntatehtävissä Gibraltarilla sekä Länsi-Afrikan rannikolla. HMS Kilchrenanin aseistukseen kuului muun muassa 76 mm kansitykki, ilmatorjuntatykkejä ja syvyyspommeja.
Norjassa.
Toisen maailmansodan jälkeen alus myytiin Norjaan vuonna 1948, ja se muutettiin matkustaja-autolautaksi nimellä MS "Sunnhordland". Alus toimi postilaivana Bergenin ja Stavangerin välillä vuoteen 1973 asti. Tuolloin alukseen mahtui noin 600 matkustajaa ja 13 henkilöautoa. 
Suomessa.
Tämän jälkeen laiva myytiin Suomeen Bengt Fagerlundin Oy Fagerlines Ab:lle, ja siitä tuli MS "Kristina Brahe" silloisen kotipaikkansa Ristiinan mukaan. Neitsytmatkansa "Kristina Brahe" teki vuonna 1975. Alkuvuosina alus liikennöi pääasiassa Saimaalla. Seuraavina vuosina risteilyalue laajentui Viipuriin ja Suomenlahden rannikolle. Vuonna 1982 alus liikennöi Suomenlahden yli Helsingistä Tallinnaan ja seuraavana vuonna Leningradiin. Joulukuussa 1984 Fagerlines myi laivan kotkalaiselle Rannikkolinjat Oy:lle, jonka nimeksi muuttui myöhemmin Kristina Cruises.
Elokuussa 2010 Kristina Cruises myi Kristina Brahen Saimaan Matkaverkko Oy:lle. Alus asetettiin Suomenlahden ja Saimaan välille reittiliikenteeseen, ja sen nimi muutettiin M/S Braheksi.[1]
Tanskassa.
Saimaa Travel vuokrasi M/S "Kristina Brahe"n kahdeksi vuodeksi tanskalaiselle Nordic Cruise Linesille.
Norjassa.
Saimaa Travel myi M/S "Brahen" norjalaiselle yritykselle elokuussa 2016. Alus remontoitiin Tallinnassa, minkä jälkeen se alkoi taas liikennöimään vanhalla nimellään M/S "Sunnhordland".
Tekniset tiedot.
Aluksen pituus on 56,8 metriä ja leveys 10,8 metriä. Syväys on 3,3 metriä. Alukseen mahtuu 200 matkustajaa. Aluksen magneettikompassi ja ruori ovat alkuperäisiä, ja valonheittimissä lukee "US Navy". Runko on alkuperäinen joltain osin.
Kanavanippu F

Kanavanippu F oli Digitan maksullinen kanavanippu.
Valtioneuvosto myönsi 1. syyskuuta 2010 mennessä tehdyistä hakemuksista ensimmäiset toimiluvat ajalle 1. tammikuuta 2011 – 31. joulukuuta 2016. Luvanhaltijan oli aloitettava ohjelmatoiminta 1. maaliskuuta 2011 mennessä.
Kanavanippu F:n tiedonsiirtonopeus on 37,2 Mb/s. Tämä siirtokyky voidaan jakaa viiteen teräväpiirtokanavaan, joista jokaisen siirtonopeus on 6,3 Mb/s, yhteensä 31,5 Mb/s. Jäljelle jäävä 5,7 Mb/s voidaan jakaa tavallisen erottelukyvyn kanaville, joista jokainen edellyttää 1,5 Mb/s -tiedonsiirtonopeutta. Yhden teräväpiirtokanavan kaistaleveydellä voidaan toteuttaa neljä tavallisen terävyyden televisiokanavaa valinnaisesti.
Suomessa 2009-2010 yleisesti käytössä olevat digitaalitelevisiot ja digitaalimuuntimet (digiboksit) eivät kykene käsittelemään DVB-T2-tekniikalla toteutettuja televisiolähetyksiä. Tämän vuoksi näitä lähetyksiä varten on hankittava siihen erikseen valmistetut laitteet. Islannin, Irlannin, Norjan, Ruotsin, Suomen ja Tanskan televisioyhtiöiden ja maanpäällisten televisioverkko-operaattoreiden yhteinen forum, NorDig, on määritellyt pohjoismaiseen DVB-T2:een liittyviä laitteilta odotettavia minimivaatimuksia.
En plats i solen

En plats i solen (Paikka auringossa) on ruotsalaisen alternative rock -yhtye Kentin yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin 30. kesäkuuta 2010, vain kahdeksan kuukautta "Röd"-albumin jälkeen, mutta se oli ladattavana yhtyeen kotisivuilta jo 23. kesäkuuta. 
Levy on tuotettu yhdessä tuottaja Stefan Bomanin kanssa, joka oli mukana tekemässä "Du &amp; jag döden" -albumia vuonna 2005. Ensimmäinen single "Gamla Ullevi" / "Skisser för sommaren" ilmestyi 14. kesäkuuta 2010, samana päivänä kun yhtye julkaisi albumin yksityiskohdat. "En plats i solen" kohosi listojen ensimmäisiksi Ruotsissa ja Suomessa. Norjassa toiseksi ja Tanskassa neljänneksi. 
Albumin kappaleet on kirjoittettu ja nauhoitettu vuoden 2010 alkukeväästä, ja viimeistelty 8. kesäkuuta 2010. Jotkut kappaleista ovat jäänteitä "Röd"-levyltä. Laulaja Joakim Berg kertoi Svenska Dagbladetille, että he halusivat nauhoittaa kappaleet "kun ne olivat yhä tuoreita".
Vähän valoo (albumi)

Vähän valoo on suomalaisen Gregory ja Vähän Valoo -yhtyeen ainoa studioalbumi vuodelta 1991. Levyn on tuottanut Pave Maijanen ja julkaissut Fazer Finnlevy Kräk!-merkillä. Musiikkikasetin sarjatunnus on KRÄMK 55.
Jouko Nikula on toiminut äänittäjänä Oulun Soundmix Studiossa ja Risto Hemmi Helsingin Finnvoxissa. Pauli Saastamoinen on masteroinut kappaleet ja Mika Jussila tehnyt kaiverruksen Finnvoxissa.
Kansitaiteilija on Tapani Kaukoniemi.
Kiitoksissa on mainittu mm. Studio Tico-Tico, Watti-Matti ky sekä Kitara ja Rumpuhuone ky.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on tehnyt salanimi Gregory V. eli Eero Ainesmaa. Hän on myös sovittanut kappaleet Pave Maijasen kanssa lukuun ottamatta kappaleita "Kuunvalonainen" ja "Miltä tuntuu", jotka Maijanen on sovittanut yksin.
Irlanti yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

Irlanti on saavuttanut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuissa 15 mitalia, joista kolme on kultaa. EM-kisojen mitalitilastossa se on 30. sijalla. Irlannin oli tarkoitus osallistua jo ensimmäisiin, vuoden 1934 EM-kilpailuihin, mutta se perui osanottonsa, kun Pohjois-Irlannin urheilijat määrättiin Ison-Britannian joukkueeseen, joka ei edes ollut osallistumassa kisoihin.
Irlannin mitalit ovat yhdeksän eri urheilijan tuomia. Maan ainoa kultamitalisti on kestävyysjuoksija Sonia O'Sullivan. Hänen lisäkseen useammin kuin kerran on mitaleille yltänyt 100 metrin aitajuoksija Derval O'Rourke. Ensimmäinen pistesijoille yltänyt irlantilainen oli Bernissä 1954 viidenneksi 110 metrin aitajuoksussa sijoittunut Eamonn Kinsella ja ensimmäinen mitalisti neljä vuotta myöhemmin Tukholmassa pronssia 1 500 metrin juoksussa saavuttanut Ronald Delany.
Lindhurst High Schoolin surmat

Lindhurst High Schoolin surmat tapahtuivat Kalifornian Olivehurstissa 1. toukokuuta 1992, kun 20-vuotias Eric Houston aloitti ampumisen entisessä koulussaan. Opiskelijat Beamon Hill, Judy Davis ja Jason White kuolivat, samaten opettaja Robert Brens. Kymmenen muuta henkilöä loukkaantui. Ampuja piti lisäksi kymmeniä opiskelijoita panttivankeina tuntien ajan ennen antautumistaan. Surmansa saanut opettaja oli aiemmin antanut tälle hylätyn arvosanan yhteiskuntaopissa, mikä oli estänyt valmistumisen.
Houston oli jo uhannut ammuskelulla tilaisuudessa, joka oli ollut tarkoitus järjestää päivän päätteeksi, mutta joka peruttiin. Aseinaan hän käytti haulikkoa ja kivääriä.
Houstonin todettiin olleen mieleltään terve, ja hänet tuomittiin kuolemaan. Hän odottaa teloitustaan San Quentinissa.
Tapahtumiin pohjautuu elokuva "" (1997).
Turkki yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

Turkki on saavuttanut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuissa 28 mitalia, joista 11 on kultaa. EM-kisojen mitalitilastossa se on 21. sijalla. Turkin ensimmäinen mitalisti oli Brysselissä 1950 pronssia kolmiloikassa saavuttanut Ruhi Sarialp. Muut mitalit ovat 2000-luvulta juoksulajeista. Süreyya Ayhan voitti 1 500 metrillä kultaa Münchenissä 2002 ja etiopialaissyntyinen Elvan Abeylegesse saavutti 5 000 metrillä pronssia Göteborgissa 2006. Barcelonan EM-kisoissa 2010 Turkki sijoittui mitalitilastossa kuudenneksi kolmella mitalillaan: Abeylegesse saavutti kultaa molemmilla pitkillä ratajuoksumatkoilla, ja lisäksi kultaa voitti Nevin Yanıt 100 metrin aitajuoksussa. Toinen etiopialaissyntyinen kestävyysjuoksija Alemitu Bekele voitti alun perin 5 000 metrin kilpailun, mutta hänet hylättiin myöhemmin dopingrikkomuksen vuoksi. Helsingissä 2012 Turkki oli mitalitilastossa lopulta yhdeksäs neljän mitalin saaliillaan: Polat Kemboi Arıkan voitti kultaa 10 000 metrin juoksussa ja saavutti pronssia 5 000 metrillä. Gülcan Mıngır voitti kultaa 3 000 metrin estejuoksussa. Hopealle ylsi Tarık Langat Akdağ 3 000 metrin estejuoksussa. Nevin Yanıt voitti alun perin 100 metrin aitajuoksun ja Aslı Çakır Alptekin ja Gamze Bulut ottivat kaksoisvoiton 1 500 metrin juoksussa, mutta heidät hylättiin myöhemmin dopingin vuoksi. Zürichissä 2014 Ali Kaya oli Turkin ainoa mitalisti saavutettuaan pronssia 10 000 metrin juoksussa.
Amsterdamissa 2016 Turkki saavutti neljä kultamitalia ja yhteensä 12 mitalia ollen mitalitilaston neljäs. Kultaa voittivat Yasemin Can 5 000 metrin ja 10 000 metrin juoksussa, Polat Kemboi Arıkan 10 000 metrillä ja Yasmani Copello 400 metrin aitajuoksussa. Amsterdamissa Turkin joukkueen 39 urheilijasta 17 oli syntyperältään ei-turkkilaisia. Kultamitalistit Yasemin Can ja Polat Kemboi Arıkan ovat kenialaistaustaisia ja Yasmani Copello kuubalaistaustainen. Berliinissä 2018 Turkki saavutti viisi mitalia; Ramil Quliyev voitti kultaa 200 metrin juoksussa, hopeaa saavuttivat Yasmani Copello 400 metrin aitajuoksussa ja miesten pikaviestijoukkue ja pronssia saavuttivat Jak Ali Harvey 100 metrillä ja Yasemin Can 5 000 metrillä.
Luxemburg yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

Luxemburg on saavuttanut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuissa yhden mitalin. EM-kisojen mitalitilastossa se on 40. sijalla. Lisäksi kuusi luxemburgilaisurheilijaa on yltänyt pistesijoille.
Luxemburgin ainoa EM-mitalisti on Göteborgissa 2006 hopeaa 800 metrin juoksussa saavuttanut David Fiegen. Ensimmäiset pistesijansa maa sai Oslossa 1946, kun Charles Heirendt sijoittui 10 000 metrin juoksussa kuudenneksi ja Triny Bourkel saavutti korkeushypyssä saman sijan. Brysselissä 1950 Fred Hammer sijoittui pituushypyssä kuudenneksi. Bernissä 1954 Gérard Rasquin oli 800 metrin juoksussa kuudes, Ateenassa 1969 Charles Sowa 50 kilometrin kävelyssä seitsemäs ja Berliinissä 2018 Bob Bertemes kuulantyönnössä kuudes.
Edward Allworthy Armstrong

Edward Allworthy Armstrong (8. lokakuuta 1900 Belfast – 19. joulukuuta 1978 Cambridge) oli irlantilainen lintutieteilijä.
Armstrong opiskeli filosofiaa ja psykologiaa Belfastin Queens' Universityssä, jonka jälkeen hän opiskeli kaksi vuotta teologiaa Cambridgen yliopistossa. Myöhemmin hän opiskeli vielä antropologiaa ja pari vuotta kiinaa Hongkongin yliopistossa. Työskenneltyään nuorena useissa seurakunnissa hän päätyi vuonna 1943 Parish Church of St. Markiin Newnhamiin Cambridgeen, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 1966.
Armstrong oli amatöörilintutieteilijä, joka tutki peukaloisen ("Troglodytes troglodytes") käyttäytymistä, ja julkaisi aiheesta maineikkaan teoksen "The Wren" vuonna 1955.
Armstrong julkaisi sekä hengellisiä että lintutieteellisiä kirjoja. Viimeksimainittuja ovat "Birds of the Grey Wind" (1940), "Bird Display and Behaviour" (1942), "The Way Birds Live" (1943), "Shakespeare’s Imagination" (1946), "Bird Life" (1949), "The Wren" (1955), "The Folklore of Birds an Enquiry Into the Origin &amp; Distribution of Some Magico Religious Traditions" (1959), "The Folklore of Birds" (1963), "The Gospel Parables" (1967), "Saint Francis : Nature Mystic" (1973), "The Life and Lore of the Bird", "Discovering Bird Song" (1975) ja "Discovering Bird Courtship" (1978).
Lee Thompson Young

Lee Thompson Young (1. helmikuuta 1984 Columbia, Etelä-Carolina – 19. elokuuta 2013 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi televisiosarjasta "The Famous Jett Jackson". Hänen viimeinen roolinsa oli poliisietsivä Barry Frost TNT:n poliisidraamasarjassa "Rizzoli &amp; Isles".
Ura.
Young päätyi näyttelijäksi Big Brothers and Big Sisters teatteriryhmän myötä, jotka keräsivät rahaa ”A Night of Stars and Dreams” -tapahtumaansa. Young näytteli tapahtumassa Martin Luther King Junioria, joka sai hänet jatkamaan näyttelemistä teatterin parissa. Pian Young päätti kerätä rahaa matkustaakseen New Yorkiin saadakseen agentin. Tämän myötä hän näytteli useissa teatteriryhmissä pitkin Columbiaa. Kevätloman aikana Young pääsi lopulta matkustamaan New Yorkiin, jonne hän muutti 12-vuotiaana koulun päättyessä.
Young teki aluksi ensimmäisen televisiomainoksensa Robitussin Cough Syrup mainokseen. Sittemmin hän sai ensimmäisen televisioroolinsa Disneyn tuottamassa The Famous Jett Jacksonissa, jossa Young esitti pääosaa vuosina 1998–2001. Menestyksen myötä sarjasta tehtiin myös televisioelokuva '. Sarjan päätyttyä Young jatkoi uraansa tehden lähinnä vierasrooleja sarjoihin kuten "Oikeuden puolesta", "Jake 2.0", "Smallville", "South Beach" ja '. Smallvillessä hän esitti sarjakuvasankari Victor Stonea.
Kuolema.
Young ei ilmestynyt "Rizzoli &amp; Isles" -sarjan kuvauksiin ja poliisi löysi näyttelijän kuolleena kotoaan. Youngin manageri Jonathan Baruch vahvisti kuolinsyyksi itsemurhan.
Bernard Altum

Johann Bernard Theodor Altum (31. joulukuuta 1824 Münster – 1. helmikuuta 1900 Eberswalde) oli saksalainen roomalaiskatolinen pappi, eläintieteilijä ja metsäntutkija.
Bernard Altumin vanhemmat olivat suutari Bernard Theodor Altum ja vaimonsa Anna Gertrude Antonette Huder. Altum oli huomattavan oppinut: hän opiskeli teologiaa, filologiaa, geologiaa, kasvi- ja eläintiedettä, filosofiaa, anatomiaa ja psykologiaa. Hän väitteli tohtoriksi Berliinin yliopistossa 1856. 1850-luvulla hän työskenteli Martin Lichtensteinin johdolla Berliiniin Eläinmuseossa. Vuonna 1869 Altum nimitettiin Julius Theodor Christian Ratzeburgin seuraajaksi Eberswalden metsäopiston johtajaksi.
Altum oli myös lintutieteilijä, joka julkaisi useita tieteellisiä kirjoituksia. Häntä voidaan pitää reviiri-käsitteen isänä, vaikka englantilainen Eliot Howard 50 vuotta myöhemmin iskosti käsitteen lintutieteeseen.
Martinus Osendarp

Martinus Bernardus ”Tinus” Osendarp (21. toukokuuta 1916 Delft – 20. kesäkuuta 2002 Heerlen) oli alankomaalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili pikajuoksussa. Hän voitti urallaan kaksi olympiamitalia, pronssia vuoden 1936 olympialaisten 100 ja 200 metriltä. Osendarp menestyi samoilla matkoilla myös EM-kisoissa voittaen yhteensä neljä mitalia. Häntä pidetään vuoden 1938 EM-kisojen pikajuoksukuninkaana, sillä hän voitti kisoissa sekä 100 että 200 metrin juoksut.
Osendarp pelasi alun perin jalkapalloa, kunnes ryhtyi harrastamaan pikajuoksua huvin vuoksi. Hänessä havaittiin heti lahjoja, joten hän päätti ottaa yleisurheilun päälajikseen. Osendarp oli ammatiltaan poliisi. Hän liittyi Alankomaiden kansallissosialistiseen puolueeseen vuonna 1941 ja SS:ään vuonna 1943. Työskennellessään Sicherheitsdienstissä hän pidätti useita vastarintasotilaita. Vuonna 1948 Osendarp vangittiin sotarikoksista kahdeksitoista vuodeksi, mutta hän sai kuitenkin työskennellä hiilikaivoksella elättääkseen perheensä. Osendarp vapautettiin jo vuoden 1953 alussa, mutta hän pysyi edelleen kaivosmiehen ammatissa. Myöhemmin hän ryhtyi yleisurheiluvalmentajaksi ja valmensi seuroja Maastrichtissa ja Kerkradessa.
Giovanni Pietro Olina

Giovanni Pietro Olina (1585 - noin 1645) oli italialainen luonnontieteilijä, filosofi ja teologi.
Vuonna 1622 Olina ja hänen työnantajansa Cassino dal Pozzo julkaisivat lintujenpitoa käsittelevän teoksen "L’Uccelliera overo discorso della natura e proprietà di diversi uccelli e in particolare di que’ che cantano, con il modo di prendergli, conoscergli, allevarli e mantenergli". Teoksessa kirjoittajat esittävät lintujen pyydystämiseen ja elättämiseen liittyviä tietoja, joista huomattava osa oli lainattu varhaisemmasta kirjallisuudesta. Tärkein lähde lienee ollut Antonio Valli da Todin teos vuodelta 1601.
Norja yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

Norja on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1934 kisoista alkaen. Se on saavuttanut yhteensä 44 mitalia, joista 13 on kultaa. EM-kilpailujen mitalitilastossa Norja on 17. sijalla. Ilman mitalia maa on jäänyt vain neljissä kisoissa. EM-kilpailujen isäntämaana Norja toimi vuonna 1946, jolloin kilpailtiin Oslossa.
Norjan ensimmäiset EM-kisamitalistit olivat Torinossa 1934 hopeaa saaneet korkeushyppääjä Birger Halvorsen ja pituushyppääjä Otto Berg sekä pronssille sijoittunut pika-aitajuoksija Holger Albrechtsen. Kaksinkertaisia Euroopan-mestareita ovat keihäänheittäjä Andreas Thorkildsen ja kestävyysjuoksija Jakob Ingebrigtsen. Kultamitalisteista neljällä on myös himmeämpi mitali, ja kaikkiaan kymmenen urheilijaa on yltänyt mitaleille kahdesti: Thorkildsen, pikajuoksijat Haakon Tranberg ja Geir Moen, 800 metrin juoksija Audun Boysen, kestävyysjuoksijat Grete Waitz, Ingrid Kristiansen, Henrik Ingebrigtsen, Jakob Ingebrigtsen ja Karoline Bjerkeli Grøvdal sekä moukarinheittäjä Sverre Strandli.
Tanska yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

Tanska on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1934 kisoista alkaen. Se on saavuttanut yhteensä 14 mitalia, joista neljä on kultaa. EM-kilpailujen mitalitilastossa maa on 28. sijalla.
Tanskan ensimmäinen EM-kisamitalisti oli Torinossa 1934 pronssia 10 000 metrin juoksussa saavuttanut Henry Nielsen. Kultaa ovat voittaneet Niels Holst-Sørensen 400 metrin juoksussa Oslossa 1946, Jesper Tørring korkeushypyssä Roomassa 1974, kenialaissyntyinen Wilson Kipketer 800 metrin juoksussa Münchenissä 2002 sekä Sara Slott Petersen 400 metrin aitajuoksussa Amsterdamissa 2016.
Tanskan EM-menestys kisoittain.
Yksittäisistä EM-kilpailuista Tanska on menestynyt parhaiten Oslossa 1946, jolloin maa sai kultamitalin lisäksi hopean ja kaksi pronssia sijoittuen kisojen mitalitilastossa kahdeksanneksi. Vuosina 1978–1990 Tanska ei saanut edes yhtään pistesijaa eli sijoitusta kahdeksan parhaan joukkoon. Helsingissä 1994 ainoa pisteille sijoittunut tanskalainen oli neljänneksi pituushypyssä päätynyt puolalaislähtöinen Renata Nielsen. Budapestissa 1998 parhaat tanskalaiset olivat kahdeksanneksi sijoittuneet 800 metrin juoksija Wilson Kipketer ja korkeushyppääjä Pia Zink. Münchenissä 2002 mitaleille ylti kultaa voittaneen Kipketerin lisäksi hopeaa kuulantyönnössä saavuttanut Joachim Olsen, joka Göteborgissa 2006 oli hopeamitalillaan Tanskan ainoa mitalisti. Barcelonassa 2010 Tanska jäi vaille pistesijoja. Helsingissä 2012 Andreas Bube saavutti 800 metrin juoksussa hopeaa ja Rasmus Jørgensen sijoittui seiväshypyssä seitsemänneksi. Zürichissä 2014 tanskalaisurheilijat jäivät ilman mitaleja ja saavuttivat kaksi pistesijaa. Amsterdamissa 2016 Sara Slott Petersen saavutti kultaa 400 metrin aitajuoksussa. Berliinissä 2018 Tanska saavutti kaksi pistesijaa.
Heart of a Champion

Heart of a Champion on yhdysvaltalaisen rap-artisti Paul Wallin viides studioalbumi, joka julkaistiin 13. heinäkuuta 2010 Warner Brothers Recordsin, Swishahousen ja Asylum Recordsin yhteisjulkaisuna.
Lappeenrannan Energia

Lappeenrannan Energia Oy on Lappeenrannassa toimiva, kokonaan kaupungin omistama osakeyhtiö. Yhtiön pääasiallinen toiminta on kaukolämmön, sähkön ja veden jakelu sekä jätevedenpuhdistus. Sähkönjakeluverkko ulottuu Lappeenrannan, Lemin, Taipalsaaren ja Savitaipaleen alueille. Vesihuollosta huolehditaan asemakaavoitetuilla alueilla koko Lappeenrannan kaupungin alueella. Lappeenrannan Energialla on kaksi tytäryhtiötä: Lappeenrannan Lämpövoima Oy ja Lappeenrannan Energiaverkot Oy. Lisäksi Lappeenrannan Energia on osakkaina Suur-Savon Sähkötyö Oy:ssä, Kaukaan Voima Oy:ssä, Suomen Hyötytuuli Oy:ssä, Tuuli-Saimaa Oy:ssä, Vainikkalan Vesi Oy:ssä sekä Väre Energia Oy:ssä.
Ympäristöystävällisyys.
Lappeenrannan Energia Oy:n asiakkailleen toimittama kaukolämpöenergia on valtakunnallisesti ympäristöystävällistä. Kaukolämmössä uusiutuvien polttoaineiden osuus oli 64,7 prosenttia ja hiilidioksidivapaiden energialähteiden 69 prosenttia. Valtakunnallisesti vastaavat luvut olivat 33 ja 36 prosenttia. Kaukolämmön hiilidioksidin ominaispäästöt olivat 114 kg / MWh, kun valtakunnallinen arvo oli 156,0 kg / .
Lappeenrannan Energia Oy ottaa osaa energiatehokkuuden parantamiseen. Yhtiö on mukana energiapalveluiden energiatehokkuussopimuksessa, kehittää oman toiminnan energiatehokkuutta ja avustaa asiakkaita energiatehokkuuden parantamisessa. Asiakkaille tarjotaan muun muassa energiatehokkuusneuvontaa, energiapalvelulain mukaiset käyttöraportit, mahdollisuudet reaaliaikaiseen kulutusseurantaan ja sähköiseen asiointiin MinunEnergia-palvelussa.
Erkki Puolakka

Erkki Mikael Puolakka (17. toukokuuta 1925 Tervo – 22. joulukuuta 2008 Äänekoski) oli suomalainen kestävyysjuoksija, jonka päämatka oli maraton.
Puolakka sijoittui Helsingin 1952 olympialaisten maratonilla kahdeksanneksi ajalla 2.29.35,0. Vielä lähempänä arvokisamitalia hän oli kaksi vuotta myöhemmin Bernin EM-kilpailuissa sijoittuessaan Veikko Karvosen voittamalla maratonilla neljänneksi. Hän voitti Košicen maratonin vuosina 1952 ja 1954 (rataennätys 2.27.21) sekä sijoittui Bostonin maratonilla ja Fukuokan maratonilla kolmanneksi vuonna 1954. Kotimaassaan hän voitti Turun maratonin vuonna 1951 ja Suomen Urheilulehden maratonin vuonna 1952. Ruotsi-maaottelussa vuonna 1953 hän sijoittui 10 000 metrin juoksussa toiseksi samalla ajalla ensimmäiseksi sijoittuneen Hannu Postin ja kolmanneksi sijoittuneen Olavi Rinteenpään kanssa.
Puolakka edusti seuratasolla Tervon Urheilijoita ja Äänekosken Urheilijoita. Hän voitti Suomen-mestaruuden 11 kilometrin maastojuoksussa vuonna 1951 sekä maratonilla vuosina 1952 ja 1953. Hän saavutti SM-hopeaa maratonilla vuonna 1954 ja SM-pronssia 10 000 metrillä vuonna 1951. Hän juoksi 30 000 metrillä Suomen-ennätyksen 1.39.50,4 vuonna 1951.
Alfred Wallis

Alfred Wallis (18. elokuuta 1855 – 29. elokuuta 1942) oli englantilainen Cornwallista kotoisin ollut kalastaja ja naivistinen taidemaalari. 
Wallisin maalaukset tulivat tunnetuiksi 1920-luvun lopun jälkeen.
Aiheet ja maalaustyyli.
Wallis maalasi merimaisemia ja jo kadonneita purjelaivoja muistista, koska höyrylaivojen tultua hän halusi tallentaa nuo ajat maalauksiinsa.
Laivojen ja haaksirikkojen ohella Wallisille ominaisia aiheita olivat maisemat, joissa oli taloja ja puita. Ihmisiä sen sijaan maalauksissa on harvoin. Wallis käytti maalatessaan vain harvoja värejä, usein harmaata, tummanruskeaa, kiiltävää mustaa, erikoisen sävyisiä valkoisia ja voimakasta vihreää. Hän kuvaili maalauksiaan omien kokemustensa ilmauksiksi.
Wallisin maalaukset ovat hyvä esimerkki naivistisesta taiteesta. Monet hänen maalauksensa ovat kartan omaisia perspektiivittömyydessään, kuten "The Hold House Port Mear Square Island Port Mear Beach". St Ivesiä kuvaavassa maalauksessa näkyvä erikoinen talo on mukana useissa hänen maalauksissaan. Talo on kuvattu sivusta, mutta loppuosa näkymästä on kuvattu karttamaisesti yläsuunnasta.
Eräänlaista arvoperspektiiviä käyttäen hän kuvasi maalauksen pääaiheen suurimpana riippumatta siitä missä se sijaitsi suhteessa kuvan muihin elementteihin.
Ura ja elämänvaiheet.
Wallisin vanhemmat Charles ja Jane Wallis muuttivat 1850 Devonportiin Devoniin, missä Alfred ja hänen veljensä Charles syntyivät. Äidin kuoltua perhe muutti Penzanceen. Lopetettuaan koulunsa Wallis meni korinpunojan oppipojaksi, kunnes siirtyi syvänmeren kalastajaksi 1970-luvun alussa. Työhön kuului purjehtimista Atlantin yli kuunarissa Penzancen ja Newfoundlandin välillä.
Wallis avioitui 20-vuotiaana vuonna 1876. Hänen vaimonsa oli 41-vuotias, ja Wallisista tuli samalla myös viiden lapsen isäpuoli. Avioiduttuaan hän toimi yhä kalastajana New Foundlandin lähellä, mutta kahden lapsista kuoltua hän alkoi työskennellä ja kalastaa kotiseudulla Penzancessa.
Perhe muutti vuonna 1890 St Ivesiin, missä Wallis työskenteli kauppiaana ostaen romumetallia, purjeita, köyttä ja muita merenkulkuun liittyviä tarvikkeita. Vuonna 1912 hänen liikkeensä lopetti toimintansa. Tämän jälkeen Wallis teki töitä muun muassa paikalliselle antiikkikauppiaalle, jonka liikkeessä hän sai tuntumaa taiteeseen.
Wallisin vaimo kuoli 1922, ja yksin jäätyään hän alkoi maalata "seuraksi". Wallis sattui aloittamaan maalaamisen sopivasti niihin aikoihin, kun yleinen kiinnostus naivistiseen ilmaisuun heräsi. Lisäksi St Ives oli taiteilijoiden suosiossa. Vuonna 1928 taiteilijat Ben Nicholson ja Christopher Wood perustivat St Ivesiin taiteilijasiirtokunnan. He ilahtuivat Wallisista ja hänen suorasta tavastaan tehdä kuvia. Nicholson kommentoi niiden olevan enemmänkin tapahtumia kuin maalauksia. Taiteilijasiirtokunnan ansiosta Wallis pääsi mukaan 1930-luvun Englannin edistyksellisimpien taiteilijoiden piiriin. Vaikutteet kuitenkin liikkuivat enemmänkin Wallisin taiteesta muiden taiteilijoiden teoksiin.
Nicholsonin ja Woodin ansiosta Wallisin töitä esiteltiin myös Lontoossa. Vaikka ne saivat huomiota, Wallis myi vain harvoja maalauksiaan ja eli köyhänä.
King Gordy

Waverly W. Alford III (s. 18. elokuuta 1977 Detroit, Yhdysvallat), tunnetaan paremmin artistinimellä King Gordy on yhdysvaltalainen rap-artisti.
King Gordy on horrorcore genren edustaja, joka tekee paljon yhteistyötä toisen Detroitilaisen rap-artisti Bizarren kanssa. Gordy on esiintynyt Bizarren jokaisella studioalbumilla.
Kiistat ja ampumavälikohtaus.
Vuonna 2012 King Gordy vieraili Bizarren kappaleella "Justin Bieber" jonka sanoituksissa he raiskaavat ja tappavat pop-artisti Justin Bieberin.Kappale herätti sekä laulajan fanien että myös rap-piirien keskuudessa ristiriitaista keskustelua.
5. helmikuuta 2013 King Gordya ammuttiin viidesti ryöstön yhteydessä Detroitissa. Artisti ei ole paljastanut juurikaan suurempia yksityiskohtia tapauksesta ja on sittemmin parantunut vammoistaan ja päässyt takaisin musiikin pariin. King Gordy ei kuitenkaan päässyt vammojensa takia esiintymään Gathering of Juggalosiin joka on yksi suurimmista horrorcoreen keskittyvistä festivaaleista.Hän päivitti myös Twitteriin suhtautuvansa nihkeästi jatkamiseensa kyseisen tyylilajin parissa.
Kesäkuussa 2013 King Gordy kyseenalaisti Twitterissä menestyvien rap-artistien kuten Lupe Fiascon, Tyler the Creatorin ja Mac Millerin taitoja sanoittajina, mutta ainoastaan Lupe Fiasco vastasi kyseiseen twiittiin. Kahdeksan tuntia kestänyt sanasota saatiin päätökseen ja artistit jopa antoivat toisilleen kehuja, mutta molemmat väittivät voittavansa toisensa rap-battlessa.
Aurèle Vandendriessche

Aurèle Vandendriessche (4. heinäkuuta 1932 Anzegem – 17. lokakuuta 2023 Waregem) oli belgialainen yleisurheilija, joka kilpaili kestävyysjuoksussa. Hän voitti maratonilla EM-hopeaa vuosina 1962 ja 1966. Vandendriessche osallistui myös Bostonin maratonille ja voitti sen vuosina 1963 ja 1964. Hän oli mukana olympialaisissa vuosina 1956–1964. Vandendriesschen paras sijoitus on seitsemäs vuodelta 1964.
Kultapoika

Kultapoika ("Golden Boy") on Rouben Mamoulianin ohjaama mustavalkoinen elokuva vuodelta 1939. Elokuva perustuu Clifford Odetsin näytelmään "Golden Boy". Pääosassa näyttelee William Holden, jonka läpimurtorooli se oli. Roolihahmo on lupaava viulisti, joka haluaa nyrkkeilijäksi. Barbara Stanwyck näyttelee hänen rakastettuaan. Muissa osissa ovat muun muassa Lee J. Cobb ja Adolphe Menjou.
Holdenin suoritus ei alkuun miellyttänyt tuottajia, ja hänet yritettiin saada pois, mutta Stanwyckin vaatimuksesta hänet pidettiin. Kun Holden ja Stanwyck olivat 39 vuotta myöhemmin yhdessä jakamassa Oscar-palkintoja, Holden keskeytti ehdokaslistan lukemisen kiittääkseen Stanwyckiä uransa pelastamisesta.
Elokuva pysyy koossa, kaikkine kliseineenkin. Käsikirjoitusta on siloteltu näytelmäversioon verrattuna, mistä studio sai syytöksiä.
Victor Young oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi alkuperäismusiikista.
Svetla Dimitrova

Svetla Stefanova Dimitrova (; s. 27. tammikuuta 1970 Burgas) on bulgarialainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili aluksi seitsenottelussa, mutta erikoistui myöhemmin pika-aitajuoksuun. Hän voitti hopeaa MM-kisoissa 1997 ja kultaa sekä vuoden 1994 että 1998 EM-kisoissa. Lisäksi Dimitrova oli mukana Bulgarian pronssia voittaneessa pikaviestijoukkueessa EM-kisoissa 1994. Hän osallistui seitsenottelussa olympialaisiin vuosina 1988 ja 1992 sekä 100 metrin aidoissa vuosina 1996 ja 2000. Dimitrovan paras olympiasijoitus on viides sija vuoden 1992 olympiaseitsenottelusta.
Dimitrova oli kilpailijana Bulgarian Selviytyjät -ohjelman toisella kaudella ja sijoittui kilpailussa toiseksi.
Jonas Nordquist

Jonas Martin Nordquist (s. 26. huhtikuuta 1982 Leksand, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija ja maailmanmestari, joka edustaa Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan Klagenfurter AC:tä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura.
Seuraura.
Nordquist on Leksands IF:n kasvatti. Hän voitti seurassa juniorina J18 Allsvenskanin mestaruuden 2000 sekä J20 SuperElitin hopeaa 2001. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset Elitserien-ottelunsa kaudella 1999–2000. Chicago Blackhawks varasi Nordquistin toisella kierroksella numerolla 49 kesällä . Varsinaisen tulokaskauden 2000–2001 jälkeen Leksand putosi Allsvenskaniin. Nordquist jatkoi siellä pelejään kauden 2001–2002, ja joukkue nousi taas keväällä 2002 takaisin Elitserieniin. Kauden 2002–2003 hän kuitenkin pelasi vielä Allsvenskania Rögle BK:n riveissä. Nordquist teki siellä tehot 16+22=38 ja oli joukkueensa paras pistemies.
Kaudeksi 2003–2004 Nordquist palasi Elitserieniin ja siirtyi Luleå HF:n riveihin. Hän pelasi siellä kolme kautta. Kaudella 2004–2005 Nordquist oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies Per Ledinin ja Jonas Rönnqvistin jälkeen sekä Ledinin kanssa joukkueen paras maalintekijä 16 osumallaan. Kaudella 2005–2006 hän teki tehoilla 19+22=41 yhden kauden piste-ennätyksensä sekä oli Luleå HF:n paras pistemies ja maalintekijä. Nordquist sijoittui Elitserienin pistepörssissä kuudenneksi.
Toukokuussa 2006 Nordquist teki yksivuotisen sopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa. Hän pelasi kauden 2006–2007 lähes kokonaan Blackhawksin farmijoukkue Norfolk Admiralsissa, mutta Nordquist pelasi myös kolme NHL-ottelua ja antoi niissä kaksi syöttöpistettä. Visiitti Pohjois-Amerikassa jäi yhden kauden mittaiseksi ja hän siirtyi kaudeksi 2007–2008 kolmivuotisella sopimuksella Frölunda HC:n riveihin. Sopimus jäi kuitenkin kahden kauden mittaiseksi, kun se purettiin syyskuussa 2009 juuri ennen Elitserien-kauden alkua. Uusi seura löytyi noin kahdessa viikossa, kun Nordquist siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Brynäs IF:ään.
Norquist oli kaudella 2010–2011 Brynäsin kolmanneksi paras maalintekijä Lars Jonssonin kanssa. Kausi 2011–2012 hänellä päättyi Ruotsin-mestaruuteen. Toukokuussa 2012 Nordquist teki 2+1-vuotisen jatkosopimuksen Brynäsin kanssa. Kaudella 2014–2015 hän toimi joukkueen varakapteenina.
Kaudeksi 2015–2016 Nordquist siirtyi Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan Klagenfurter AC:hen.
Maajoukkueura.
Nordquist edusti Ruotsia MM-kilpailuissa vuonna 2006 ja voitti maailmanmestaruuden. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2001 ja 2002 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1999 (hopeaa) ja 2000 (pronssia).
Muuta.
Nordquistin isoveli Niklas on pelannut puolustajana Elitserienissä.
Progressiivinen puolue (1912)

Progressiivinen puolue () oli Yhdysvalloissa 1910–luvulla toiminut poliittinen puolue. Poliittiselta kannaltaan puolue oli keskusta-vasemmistolainen. Puolue perustettiin vuonna 1912 ja lakkautettiin 1920.
Yhdysvaltain entinen presidentti (1901–1909) Theodore Roosevelt osallistui puolueen ehdokkaana vuoden 1912 presidentinvaaleihin, koska häntä ei valittu republikaanisen puolueen ehdokkaaksi. Vaalit voitti demokraattien Woodrow Wilson, ja puolueen toiminta lakkasi pian vaalien jälkeen.
Lucious Boyd

Lucious Boyd (s. 22. maaliskuuta 1959) on yhdysvaltalainen rikollinen. Hänet tuomittiin kuolemaan Dawnia Dacostan raiskaamisesta, kiduttamisesta ja murhaamisesta, joihin hän syyllistyi joulukuussa 1998. Hänen kuitenkin on epäilty olevan vastuussa jopa kymmenestä katoamisesta. Näiden epäselvien tapausten joukossa ovat muiden muassa kesäkuussa 1998 tapahtunut ylikonstaapelin tyttären, 19-vuotiaan Patrece Lashelle Alstonin katoaminen sekä 25-vuotiaan graafisen suunnittelija Danielle Zacotin katoaminen kauppareissulta helmikuisena iltana 1999.
Boyd oli jo ollut pidätettynä useaan otteeseen ennen Dacostan surmajuttua. Hänet vapautettiin syytteistä lokakuussa 1993 tapahtuneesta 31-vuotiaan Roderick Bullardin puukotuksesta, jossa hän katsoi toimineensa puolustaakseen itseään. Neljässä raiskaustapauksessa Boyd sai vapauttavan tuomion tai syytteistä luovuttiin.
5. joulukuuta 1998 tekemistään rikoksista 21. kesäkuuta 2002 tuomittu Boyd istuu Union Correctional Institutionissa (Florida). Hän kiistää kuitenkin kaiken.
Atari TOS

TOS (The Operating System tai Tramiel Operating System) oli Atari ST -tietokoneiden käyttöjärjestelmä. Commodoren perustajana tunnettu Jack Tramiel, joka oli Atarin omistaja tuolloin aloitti sen kehityksen Commodoren jälkeen. 
TOS-koneissa oli Digital Researchilta lisensoitu graafinen käyttöliittymä nimeltä GEM. Atari ST -koneista, joissa TOS:ia käytettiin, tuli suosittuja musiikintekijöiden keskuudessa.
Nimen alkuperä TOS (The Operating System) liitetään Jason Lovemaniin, joka työskenteli käyttöjärjestelmän parissa Digital Researchillä.
Julkaisuversiot.
Merkittävimmät julkaisuversiot:
MultiTOS.
MultiTOS oli myöhempi kehitysvaihe Atari TT ja Atari Falcon -koneille, joka tuki moniajoa. Se perustuu MiNT-ytimeen.
MiNT.
MiNT:n ()) kehitys alkoi vuonna 1989, kun Eric Smith aloitti työn GNU kirjastojen siirtämiseksi Atari ST TOS-käyttöjärjestelmälle.
Young Justice

Young Justice on DC Comicsin sarjakuvissa esiintyvä supersankariryhmä, jonka loivat Todd DeZago ja Todd Nauck. Ryhmä esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1998 "Young Justice: The Secre"t -sarjakuvalehden ensimmäisessä numerossa.
Ryhmä sai alkunsa, kun DC Comicsin teinien sankariryhmästä Teinititaaneista tuli pelkkä Titaanit, jossa seikkaili aikuisiksi kasvaneet entiset Teinititaanit. Young Justice jatkoi samaa kaavaa, jossa tällä kertaa ryhmän keskushenkilöinä ovat kolme supersankaria Teräspoika, Robin ja Impulssi. Myöhemmin ryhmään alkoi liittyä muita sankareita, kuten Ihmetyttö, Petopoika, Arrowette ja Batgirl (Cassandra Cain).
Muissa medioissa.
Warner Bros. Animation ja DC Entertainment tuotti sarjakuvan pohjalta "Young Justice" -animaatiosarjan. Sarjassa päähahmoina ovat Vesipoika, Robin, Teräspoika, Poika Salama, Miss Martian ja Artemis.
Siirtokuntien kongressin presidentti

Siirtokuntien kongressin presidentti () oli Yhdysvalloissa siirtokuntien kongressin johtaja. Kongressin presidentti oli kongressin jäsen, jonka kongressin muut jäsenet valitsivat virkaan. Presidentin tehtävänä oli valvoa siirtokuntien kongressin tapaamisia. Kongressin ensimmäinen presidentti oli virginialainen Peyton Randolph ja viimeinen myös Virginiasta kotoisin ollut Cyrus Griffin.
Siirtokuntien kongressin presidentti korvattiin myöhemmin Yhdysvaltain presidentin viralla.
Keiteleen vaakuna

Keiteleen vaakuna on Keiteleen kunnan tunnus. Sen aihe viittaa pitäjän sisävesikalastukseen.
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä kolme kultaista nuottavenettä alatusten.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Keiteleen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 20. joulukuuta 1961. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 16. toukokuuta 1962.
Kaavin vaakuna

Kaavin vaakuna on Kaavin kunnan tunnus. Sen aihe viittaa kunnan nimen etymologiaan. Kaavi-nimen on arveltu olevan lapinkielistä alkuperää ja tarkoittavan lahtea tai poukamaa, jota vaakunan aaltokoroinen kärki kuvaa.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä hopeinen, aaltokoroinen oikealle suunnattu kärki.” Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander, ja Kaavin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 28. marraskuuta 1955. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 21. helmikuuta 1956.
Jürgen Nöldner

Jürgen Nöldner (22. helmikuuta 1941 Berliini – 21. marraskuuta 2022) oli saksalainen jalkapalloilija.
Ura.
Nöldner aloitti jalkapalloilun Sparta Lichtenbergissä sekä BEWAG/Turbine Berlinissä. Vuonna 1959 Nöldner siirtyi Vorwärts Berliniin, jonka paidassa hän voitti viisi DDR-Oberligan mestaruutta, sekä yhden DDR:n cup-mestaruuden. Vuonna 1973 Nöldner lopetti pääsarjauransa.
Nöldner edusti DDR:n maajoukkuetta kolmekymmentä kertaa ja oli mukana vuoden 1964 olympiapronssia voittaneessa joukkueessa.
Vetsijärvi

Vetsijärvi () on Suomen järvi, joka sijaitsee Lapin maakunnassa, Utsjoesta noin 30 kilometriä kaakkoon. Järvi kuuluu Tenon vesistöön ja sen laskujoki on Tenon sivujoki Vetsijoki.
Järven korkeus merenpinnasta on 273,8 metriä. Sen pinta-ala on 8,1901 neliökilometriä ja rantaviivan pituus 42 kilometriä.
Peter Andersson

Peter Andersson -nimisiä henkilöitä ovat: