tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suomen Gastronomien Seura

Suomen Gastronomien Seura on Suomen vanhin ruokaseura. Yhdistykseen kuuluu noin 300 gastronomia ja kannatusjäsentä.
Seura on perustettu vuonna 1945. Se pyrki aluksi elvyttämään ja nostamaan Suomen ruokahuoltoa, elintarvikkeiden laatua ja ruokakulttuuria yleensä. Nyttemmin toiminnan tarkoitukseksi on linjattu gastronomian vaaliminen, korkealuokkaisen keittotaidon ylläpito ja kehittäminen, ruokakulttuurimme nostaminen ansaitsemaansa arvoon ja sen kansainvälisen tunnettuuden lisääminen.
Seura toteuttaa tavoitettaan
Yhdistys on vuodesta 1985 lähtien nimennyt vuosittain Vuoden ravintolan paitsi vuosina 1995, 1997 ja 2002, jolloin valintaa ei tehty. Valinnoissa seura on usein korostanut kansainvälisen tason gourmet- eli fine dining -ravintoloita. Lisäksi yhdistys on ollut edustettuna tai vaikuttamassa Vuoden keittokirjan valintaan ainakin vuosina 1998–2008.
Yhdistyksen 70-vuotisjuhlan yhteydessä julkistettiin yhdistyksen historiikki "Gastronomiaa ja ruokakulttuuria".
Gastronomit julkaisivat suomalaisuuden päivänä 12.5.2021 Syö hyvin Suomessa -karttapalvelun Vuoden ravintolan julkistamisen sijaan.
Alpha Polaris

Alpha Polaris on suomalaisen Turmoil Gamesin kehittämä seikkailupeli. Pelin on julkaissut Just A Game vuonna Windowsille.
Peli on julkaistu digitaalisena latauksena Steam-palvelussa vuonna 2015.
Vastaanotto.
"Adventure Gamers" -sivusto antoi arvostelussaan pelille 3,5/5 tähteä.
Venior

Venior (oik. Emelie Sederholm, s. 1994 Helsinki) on suomalainen laulaja-lauluntekijä.
Ura.
Venior osallistui 12-vuotiaana omalla kappaleellaan Melodi Grand Prix -musiikkikilpailuun. 17-vuotiaana hän julkaisi omakustanteisesti ”Breathe Deep Fall Slowly” -nimisen kappaleen, käyttäen taiteilijanimeä Emelie.
Vuonna 2015 Sony Music julkaisi Veniorin esikoissinglen ”Sugar Rush”. YleX-kanavan silloinen toimittaja Venla Kokkonen valitsi kappaleen pian sen julkaisun jälkeen viikon teho -kappaleekseen. Toiseen singleen, ”Na Na Na”, kuvattiin Suomen ensimmäinen Snapchat-musiikkivideo Veniorin omassa taidenäyttelyssä. Videota olivat kuvaamassa muun muassa tubettajat Veronica Verho ja Hermanni Hyyryläinen sekä bloggaaja Mikko Toiviainen. Kappale nousi Suomessa YleX:n, NRJ:n ja Yle X3M:n soittolistoille.
Venior esitti vuonna 2016 YleX-radiokanavan vuosittaisen kesäkumikampanjan tunnuskappaleen ”Stay Awake” yhdessä tuottajaduo Tungevaag &amp; Raabanin kanssa.
Yksityiselämä.
Venior on kotoisin Kauniaisista, lukion käytyään hän muutti Tukholmaan ja on sen jälkeen asunut myös muun muassa Lontoossa ja Berliinissä.
Suomen piispainkronikka

Suomen piispainkronikka (käytetään myös nimeä Suomen piispain kronikka, alkuteos "Catalogus et ordinaria successio Episcoporum Finlandesium") on piispa Paavali Juustenin 1550–1570-luvulla laatima latinankielinen teos, joka sisältää Suomen siihenastisten piispojen lyhyet elämäkerrat. Teos jäi aikanaan julkaisematta, mutta historiantutkija Henrik Gabriel Porthan julkaisi sen 1700-luvulla nimellä "Chronicon episcoporum finlandensium".
Paavali Juusten opiskeli Saksan Wittenbergissä uskonpuhdistuksen syntyaikoina. Erityisesti hän opiskeli Philipp Melanchthonin johtamana. Melanchthon painotti, että uskonpuhdistus merkitsi alkuperäiseen kristillisyyteen palaamista. Tämän vuoksi Juusten korosti teoksessaan yhteyttä keskiaikaan ja sen piispoihin. Teos on muodoltaankin samanlainen kuin vanhat hiippakuntahistoriat. Päälähteenä oli 1400-luvulla laadittu niin sanottu "Palmsköldin katkelma", joka sisältää kahdeksantoista piispan elämäkerrat. Lisäksi Juusten käytti Turun tuomiokirkon arkistoa, johon hänellä oli mahdollisuus perehtyä ollessaan vuosina 1548–1554 tuomiokapitulin kirjurina.
Piispainkronikka ei ole luotettava keskiajan historian lähde, vaikkakin sen tiedot levisivät seuraavien vuosisatojen historiankirjoitukseen. Lähdekriittistä tutkimusmenetelmää käyttänyt Porthan havaitsi kronikan virheitä ja laati niistä väitöskirjansa 1780-luvulla. Kronikan epäluotettavuus johtuu kirjoittajan halusta korostaa piispojen saavutuksia.
Kanavaranta

Ravintola Kanavaranta oli Helsingin Katajanokalla toiminut, keskieurooppalaisesta keittiöstä vaikutteita saanut bistro-ravintola, jolle Suomen Gastronomien Seura myönsi Vuoden ravintola -tunnustuksen vuonna 1998. Sen keittiöstä vastasivat tuolloin keittiömestarit Eero Mäkelä ja Gero Hottinger, ja hallinnosta ekonomi Maria Planting.
Ravintola Kanavaranta sijaitsi Katajanokan makasiinirakennuksissa, jotka liikemies Kai Eräjuuri kunnosti 1980-luvulla. Lama ajoi kunnostushankkeen vararikkoon ja tilat päätyivät pankille, joilta Mäkelä, Hottinger ja Planting vuokrasivat 178-paikkaisen Ravintola Kanavarannan valmiiksi sisustetut ravintolatilat keittiöineen vuoden 1993 lopussa. Ravintola avattiin alkuvuonna 1994.
Eero Mäkelän siirryttyä eläkkeelle helsinkiläisravintolat Kanavaranta ja Solna yhdistettiin vuoden 2000 lopulla liiketoiminnallisesti uuteen, vuoden 2001 alussa käynnistyneeseen yhtiöön. Sen omistajiksi tulivat Gero Hottinger, Esa Karppinen ja Maria Planting. Sittemmin Mäkelän siirryttyä pois Kanavarannasta 2000, ravintolan omistus järjestettiin uudelleen ja Hottinger vastasi ravintola Kanavarannan keittiöstä jonkin aikaa, kunnes luopui siitä.
Vuoden 2001 lopulla uutisoitiin ravintola Kanavarannan siirtymisestä Royal Rest -yhtiölle (Royal Ravintolat), ravintolan ilmeen muutoksesta ja keittiön toiminnan siirtymisestä keittiömestari Markus Maulavirran vastuulle vuoden 2002 alussa. Royal Rest -ravintolayhtiöllä oli hallinnassaan myös viereinen ravintola Sipuli ja läheinen Katajanokan Kasino. Ravintola sai kevyen ilmeen- ja konseptinvaihdoksen ohella uuden nimen: Kanavarannasta tuli ravintola Nokka.
Keittiömestarit Mäkelä ja Hottinger käynnistivät vuonna 1995 keittiötaitoa opettavan, ravintolan yhteydessä toimineen "Helsingin kulinaarisen instituutin". Hottinger jatkoi kulinaarisesta instituutista vastanneena yrittäjänä ja kouluttajana vuoteen 2010 saakka. Tuolloin hän siirsi vastuun sukupolvenvaihdoksella eteenpäin.
Kepler-11f

Kepler-11f on eksoplaneetta, joka kiertää Kepler-11-tähteä. Se löydettiin ylikulkumenetelmällä vuonna 2011 Kepler-avaruusteleskooppilla tehtyjen havaintojen avulla. Teleskooppi käyttää [[ Kepler-11f on viides [[Planeettakunta|planeettakuntansa]] kuudesta planeetasta ja se sijaitsee noin 2110 valovuoden päässä Maasta. 
Eksoplaneetta sijaitsee 0,25 AU:n päästä keskustähdestään. "Kepler-11f" on [[kaasukääpiö]], Maata suurempi mutta Neptunusta pienempi kaasuplaneetta. Sen lämpötila on 270 °C astetta. Planeetan läpimitta on noin 2.6 kertaa [[Maa|Maapallon]] läpimitta ja massa 2.3 kertaa Maan massa. Planeetta on järjestelmänsä kevein planeetta. Kepler-11f kiertoradan säde on 0.25 [[Astronominen yksikkö|AU]] (37 000 000 km) ja kiertoaika tähtensä ympäri on 26,68876 vuorokautta. Kepler-11f löytyminen julkaistiin 2.2.2011. 
Lähteet.
[[Luokka:Kepler-11]]
[[Luokka:Eksoplaneetat]]
Muurahaisten kapina (romaani)

Muurahaisten kapina ("Le Jour de fourmis") on ranskalaisen Bernard Werberin vuonna 1992 kirjoittama tieteisromaani, joka on toinen osa "Muurahaiset"-trilogiassa. Kirjan edeltäjä on nimeltään "Muurahaiset" ja trilogian kolmatta osaa ("La Révolution des fourmis") ei ole suomennettu.
Kirja ilmestyi suomeksi vuonna 2003 Pirjo Thorelin suomentamana ja Gummeruksen kustantamana.
Muurahaiset (romaani)

Muurahaiset on ranskalaisen Bernard Werberin vuonna 1991 kirjoittama tieteisromaani. Kirja on ensimmäinen osa samannimisessä trilogiassa, jonka toinen osa on nimeltään Muurahaisten kapina.
Kirja ilmestyi suomeksi vuonna 2000 Titia Schuurmanin suomentamana ja Gummeruksen kustantamana.
Kiinan Taipein jääkiekkomaajoukkue

Kiinan Taipein jääkiekkomaajoukkue edustaa Taiwania kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Joukkue on kuulunut Kansainväliseen jääkiekkoliitto IIHF:ään vuodesta 1983 alkaen. Vuonna 2021 maassa oli runsaat 150 miesjääkiekkoilijaa ja kolme jäähallia.
Vuonna 2017 joukkue oli ensimmäistä kertaa sijoitettuna Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa, 48. sijalla.
Gero Hottinger

Gero Hottinger () oli tunnettu, syntyjään saksalainen ja sittemmin suomalaistunut keittiömestari ja ravintoloitsija. Hän työskenteli ja toimi vuosina 1994–2000 ravintoloitsijana Suomen tunnetuimpiin keittiömestareihin kuuluvan Eero Mäkelän kanssa ravintola Kanavarannassa. Heidän ravintolalleen myönnettiin Vuoden ravintola 1998 -tunnustus sekä American Express -yhtiön Parhaan palvelun palkinto (1998-2000).
Hottinger aloitti työuransa 1960-luvun alussa piccolona Düsseldorfin Savoy-hotellissa, jossa hän myös opiskeli oppisopimuksella kokiksi vuosina 1964–1967. Hän työskenteli Ruotsissa Tukholman Grand-hotellin keittiössä 1968–1971, sitten vuonna 1971 Kalastajatorpalla ja oli Inter-Continentalin pääkylmäkkönä vuodesta 1971. Vuodesta 1975 lähtien Hottinger oli Ragni Rissasen ravintoloiden palveluksessa seitsemän vuoden ajan. Hottingerin seuraavia työpaikkoja olivat Budapest (1985), La Vista (1986) sekä 1990-luvun alussa Savoy. Vuoden 1993 lopussa hän ryhtyi ravintoloitsijaksi, ja vuokrasi Katajanokalla sijaitsevan ravintola Kanavarannan yhdessä Eero Mäkelän ja Maria Plantingin kanssa. 
Mäkelän siirryttyä pois Kanavarannasta 2000, ravintolan omistus järjestettiin uudelleen ja Hottinger vastasi ravintola Kanavarannan keittiöstä jonkin aikaa, kunnes luopui siitä vuoden 2001 lopussa. Ostajana oli myöhemmin Royal Ravintolat -konsernina tunnettu yritys, joka uusi tiloja ja ravintolakonseptia hiukan sekä palkkasi keväällä 2012 nyt ravintola Nokaksi nimettyyn ravintolaansa keittiöpäälliköksi Markus Maulavirran.
Hottinger siirtyi puolestaan jonkin ajan kuluttua Lempäälässä sijaitsevan Villa Hakkari -kartanoravintolan ravintoloitsijaksi. Tästä yrittäjyydestä hän luopui sukupolvenvaihdoksella vuonna 2010 tyttärensä Katja Hottingerin ja vävypoika, kokki Arto Rastaan hyväksi. 
Keittiömestari Hottinger perusti Eero Mäkelän kanssa vuonna 1995 "Helsingin kulinaarisen instituutin", jossa annetiin keittiötaidon opetusta. Hottinger jatkoi tämän instituutin johdossa vuoteen 2010 asti. Jo 2000-luvun alkupuolella tultaessa useat muutkin ravintola-alan yrittäjät ryhtyivät järjestämään samantyyppisiä ruoka-alan kursseja, mitä Mäkelän ja Hottingerin perustama kulinaarinen instituutti myi asiakkailleen.
* käännös (1995) saksaksi "Neue kulinarische Erlebnisse aus Finnland". Otava, . 
* käännös (1995) ranskaksi "Nouvelles saveurs finlandaises". Otava, . 
* käännös (1995) englanniksi "New flavours from Finland". Otava, .
* käännös (2004) englanniksi "Simply delicious! : pure Finnish flavours". Otava, .
Purity (Suburban Triben albumi)

Purity on Suburban Triben toinen studioalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 1995 levymerkillä Zen Garden Records.
Albumin kansilehtisessä mainitaan albumin olevan nauhoitettu ”hyttysten asuttamassa kodissa keskellä ei mitään”, pois lukien toinen kappale, joka äänitettiin Helsingin Munkkiniemen MD-studiolla. Albumin nauhoitusajankohtana oli kesä, jonka Janne Joutsenniemi on kertonut paistavan musiikista läpi. Suburban Triben lopetettua toimintansa vuonna 2011, Joutsenniemi mainitsi albumin tekemisen yhdeksi yhtyeen hienoimmista hetkistä.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 29, ja nousi seuraavalla listaviikollaan sijalle 27.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Janne Joutsenniemi sekä sovittanut Suburban Tribe, ellei toisin mainittu.
Mary Elwyn Patchett

Mary Elwyn Patchett, kirjoittajanimiä: "M. E. Patchett", "Mary Osborne Elwyn Patchett" ja "Mary Patchett" (2. joulukuuta 1897 Sydney, Australia – 1989 Berkshire, Englanti) oli australialaissyntyinen lasten- ja nuortenkirjailija. Hän muutti Australiasta Britanniaan 1931.
Patchett oli perheensä ainoa lapsi. Hän vietti lapsuutensa karjatilalla Queenslandin Texasissa, ja näin hän tutustui eläimiin niiden luonnollisessa elinympäristössä. Hän työskenteli muutaman vuoden Sun-yhtymän lehtien palveluksessa, ennen kuin lähti Englantiin työskentelemään freelance-toimittajana, mutta palasi kotimaahan lomilla. Esikoisteos "Ajax the Warrior" (1953) on paljolti elämäkerrallinen. Se esitettiin alun pitäen BBC:n lastentunnilla 1952, ja hän teki vuosien varrella ohjelmaan muitakin tekstejä. Tekstejä julkaistiin myös painettuina. Hän oli kiinnostunut avaruuslennoista ja oli British Interplanetary Societyn jäsen. Hän kirjoitti nuorten tieteiskirjoja, ja häntä pidetään siksi sillä alalla Australiassa uranuurtajana. Hän työskenteli myös teatterin parissa ja omisti kauneushoitolan, mikä näkyy kirjasta "Kauneussalongin oppilaat".
Patchettin kirjoja on käännetty monille kielille, myös suomeksi, ja hän oli aikansa luetuimpia australialaisia lastenkirjailijoita.
Patchettin kirjailijanimeksi on mainittu myös "David Bruce", mutta sillä nimellä ei ole löytynyt yhtään kirjaa, jota voitaisiin pitää hänen kirjoittamanaan.
Patchett kirjoitti poneista Villiori-sarjan. Sarjaan kuuluu seitsemän kirjaa, joista on suomennettu neljä. Joskin viimeisen kirjan suojapaperissa sanotaan sen olevan kahdeksas. Sarjan päähenkilö Joey Meehan saattaa esiintyä jossakin muussa kirjassa, joka sitten lasketaan kuuluvaksi sarjaan. Ajax-sarjassa on hevosaihe ainoastaan yhdessä, "Ajax ja talttumaton Tam".
Vivien Halász

 
Vivien Halász (s. 17. maaliskuuta 1990) on unkarilainen karateka. Hän on saavuttanut kolmesti EM-pronssia katassa ja MM-pronssia joukkuekisoissa.
Alkuvuodet.
Halasz aloitti karaten harjoittelemisen neljävuotiaana, kun hänen isänsä Károly Halász vei tyttärensä ensimmäistä kertaa harjoituksiin. Halászin isä kuuluu Unkarin Kyokushinin liiton johtokuntaan.
Kilpaura.
Halasz voitti ensimmäisen merkittävän mitalinsa Serbiassa 2010 oltuaan katassa EM-kilpailun kolmas.
Maaliskuussa 2012 Halasz saavutti hopeaa Espanjan mestaruuskilpailuissa katassa. Kesäkuussa Halasz kilpaili All American Openissa katassa ja kumitessa. Katassa hän sijoittui neljänneksi sushiho katalla ja kumitessa Halasz saavutti pronssia kevytsarjassa voitettuaan Karine Corriveaun. Myöhemmin syyskuussa hän otteli kumitessa Galizia cupissa, Puolassa. Halasz saavutti pronssia alle 65-kiloisten sarjassa.
Syyskuussa 2013 Halasz saavutti ensimmäistä kertaa mitalin All American Openissa katassa, jossa tuloksena oli pronssia. Hän esitti Sushino katan.
Maaliskuussa 2014 Halász saavutti hopeaa Espanjan Openin katassa. Kesäkuussa hän saavutti sushiho katalla hopeaa All American Openissa. Myös kultaa voittanut Gergana Kostova esitti saman katan.
Toukokuussa 2015 Halasz oli mukana Berliinin EM-kisoissa, jossa hänen turnaus päättyi toisella kierroksella hävittyään keskisarjan ottelussa Ksenija Zasorinalle. Heinäkuussa hän edusti kummitessa Euroopan joukkuetta Brasiliassa pidetyissä World Team Cupissa. Joukkueeseen kuuluivat Oliveri Roberto, Elsa Álvarez, Rudolf Conquet ja Alejandro Navarro. Joukkue saavutti pronssia. Loppuvuodesta joulukuussa Halasz saavutti kaksi EM-pronssia Puolassa. Yksilö- ja joukkuekatassa.
Kesäkuussa 2016 hän saavutti hopeaa naisten katassa All American Openissa, New Yorkissa, jossa Elsa Álvarez voitti kultaa. Hän otteli myös alle 65-kiloisten sarjassa, jossa Halasz voitti pronssiottelussa Danessa Rodriguezin.
Maaliskuussa 2017 Halasz saavutti katassa hopeaa Espanjan Openissa häviten turnauksen voittaneelle Elsa Álvarezille. Halasz voitti kumitessa alle 65-kiloisten sarjassa pronssia. Kesäkuussa hän voitti All American Openin mestaruuden ennen toiseksi tullutta Zornitsa Kostovaa.
Maaliskuussa 2018 Halász saavutti Espanjan Openissa naisten keskisarjassa hopeaa hävittyään loppuottelussa Jekaterina Korolevalle. Lokakuussa Halasz sen sijaan saavutti pronssia Saksan Openin keskisarjassa. Marraskuussa hän sijoittui kahdeksanneksi Euroopan Openissa hävittyään ainoan ottelunsa Marianna Krashakovalle.
Maaliskuussa 2019 Halasz voitti urallaan toista kertaa Espanjan Openin keskisarjan, kun hän voitti loppuottelussa Nicoleta Filomencun. Kesäkuussa Halasz tuli toiseksi All American Openissa, hävittyään alle 65-kiloisten sarjan loppuottelussa Shainez El Haimourille.
Kesäkuussa 2022 Halász eteni urallaan ensimmäistä kertaa EM-kilpailuissa mitaliotteluun. Hän hävisi raskaansarjan pronssiottelun Greta Szalaille.
Ikänaisten sarja.
Toukokuussa 2025 Halász oli mukana EM-kilpailussa ikänaisten katasarjassa, jossa hän saavutti pronssia. Halász otteli myös kumitessa alle 65-kiloisten sarjassa, jossa hän voitti loppuottelussa Beata Szulakin.
Timo Kokkonen

Timo Kokkonen (s. 1963 Brisbane, Australia) on suomalainen balettitanssija ja balettipedagogi. Hän työskenteli Suomen Kansallisbaletissa vuodet 1982–2007 ja The Australian Ballet’n ensitanssijana vuosina 1991–1993. Kokkosen näyttämöuraan kuuluu monien klassisten balettien pää- ja solistitehtäviä. Tanssijan uransa jälkeen hän on opettanut Suomen Kansallisoopperan balettioppilaitoksessa.
Kokkonen syntyi vuonna 1963 Australian Brisbanessa, jossa hänen isänsä Urpo Kokkonen toimi viimeisenä suomalaisena merimiespappina. Nelivuotiaana hän muutti perheensä kanssa Suomeen ja aloitti Kansallisoopperan balettikoulussa kymmenvuotiaana vuonna 1973. Valmistuttuaan vuonna 1982 Kokkonen sai kiinnityksen Kansallisbalettiin, mutta otti virkavapautta ja hakeutui 1990-luvun alussa pariksi vuodeksi Australian balettiin.
Timo Kokkoselle on myönnetty Philip Morris -palkinto vuonna 1987. Suomen Kulttuurirahaston Edvard Fazer -palkinnon hän sai vuonna 2006. 
Myös Timo Kokkosen poika Aapo Kokkonen ja sisar Tiiu Kokkonen ovat balettitanssijoita.
Älykaiutin

Älykaiutin on virtuaaliavustajan sisältävä kaiutin, jota ohjataan puhekomennoilla. Älykaiutin paritetaan puhelimen kanssa Bluetoothin kautta. Älykaiuttimista tuli suosittuja vuonna 2017, jolloin ne olivat yksi joulumarkkinoiden hittilahjoista maailmalla.
Historia.
Verkkokauppayhtiö Amazon.com julkisti Amazon Echo -älykaiuttimen, josta tuli älyttäen suosittu erityisesti Yhdysvalloissa. Tämän jälkeen muutkin suuret elektroniikkayhtiöt alkoivat suunnitella omia älykaiuttimiaan. Googlen oma älykaiutin Google Home tuli myyntiin lokakuussa 2016. Apple julkisti oman HomePod-älykaiuttimensa 6. kesäkuuta 2017 järjestemässään WWDC-konferenssissa. Microsoft antoi 14. joulukuuta 2017 Cortana-puheavustajansa muiden valmistajien käytettäväksi, ja Harman Kardon esitteli huhtikuussa 2017 oman Cortanaa käyttävän Harman Kardonin Invoke -älykaiuttimensa.
Älykaiuttimien toiminta Suomessa.
Loppuvuonna 2018 älykaiuttimien toiminnot olivat aika rajallisia Suomessa. Niiden avulla saattoi hallita kodin valaistusta, ohjata televisiota, kysyä päivän säätä tai toivoa lempikappaletta. Ulkomailla kauittimilla voi tilata taksin tai kukkia tai varata elokuvaliput. Suurin este puheohjattavien palveluiden kehittämiselle on kieli. Älykaiuttimet hyödyntävät samaa rajapintaa kuin verkkopalvelut tai mobiilisovellukset. Jos palvelun voi tilata tekstiviestillä, saman toiminnallisuuden tuominen älykaiuttimeen on varsin nopeata.
Frank Teräskari

Frank Kullervo Teräskari (17. heinäkuuta 1921 Helsinki – 26. kesäkuuta 2004 Pori) oli suomalainen painonnoston olympiaedustaja ja EM-mitalisti. Seuratasolla hän edusti Porin Pyrintöä, Porin Tarmoa ja Idrottsklubben-32:ta.
Teräskari sijoittui Lontoon kesäolympialaisissa 1948 alle 67,5 kilogramman sarjassa 15:nneksi yhteistuloksella 307,5 kg sekä Helsingin kesäolympialaisissa 1952 alle 75 kilogramman sarjassa yhdeksänneksi yhteistuloksella 352,5 kg . Vuonna 1947 hän sijoittui MM-kilpailuissa viidenneksi ja EM-kilpailuissa neljänneksi. Vuonna 1949 hän sijoittui MM-kilpailuissa viidenneksi ja saavutti EM-hopeaa alle 75 kilogramman sarjassa. Vuonna 1950 hän oli MM-kilpailuissa kahdeksas ja EM-kilpailuissa viides. Vuonna 1953 hän sijoittui MM-kilpailuissa 12:nneksi ja EM-kilpailuissa seitsemänneksi.
Teräskari voitti Suomen mestaruuden alle 75 kilogramman sarjassa vuosina 1947–1951, 1953 ja 1955. Hän voitti TUL:n mestaruuden vuonna 1953.
Einar Sundström (painonnostaja)

Einar Alexander Sundström (11. syyskuuta 1919 Helsinki – 13. toukokuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen painonnoston olympiaedustaja ja EM-mitalisti. Seuratasolla hän edusti Helsingin Paini-Miehiä sekä Heraklesta, jonka perustajajäseniin hän kuului.
Sundström sijoittui Lontoon kesäolympialaisissa 1948 alle 56 kilogramman sarjassa 14:nneksi yhteistuloksella 267,5 kg. Vuonna 1947 hän sijoittui EM-kilpailuissa seitsemänneksi alle 60 kilogramman sarjassa. Vuonna 1949 hän saavutti alle 60 kilogramman sarjassa EM-pronssia ja sijoittui MM-kilpailuissa viidenneksi. Vuonna 1947 hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden. Suomen mestaruuden Sundström voitti Antwerpenin 3-ottelussa 1945 ja 1948 sekä kahden käden nostoissa 1947–1950.
Sundströmin henkilökohtaiset ennätykset olivat punnerruksessa 90 kg, tempauksessa 105 kg, työnnössä 125 kg sekä yhteistuloksessa 310 kg.
Pentti Kotvio

Pentti Waldemar Kotvio (28. toukokuuta 1921 Tampere – 9. joulukuuta 2001 Tornio) oli suomalainen painonnoston olympiaedustaja. Seuratasolla hän edusti Tornion Pyryä, Tampereen Yritystä, Tampereen Kilpa-Veljiä sekä Hyvinkään Voima-Veikkoja, jonka puheenjohtajanakin hän on toiminut.
Kotvio sijoittui Lontoon kesäolympialaisissa 1948 alle 56 kilogramman sarjassa 18:nneksi yhteistuloksella 247,5 kg. Hän saavutti kaksi SM-hopeaa ja voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1947, 1948, 1950 ja 1952. Hän teki tempauksessa alle 56 kilogramman sarjan Pohjoismaiden ennätyksen 85 kg.
USS Leary (DD-879)

USS Leary (runkonumerot DD-879 ja DDR-879) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1945 vesillelaskettu Gearing-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Consolidated Steel Corporationilta Orangesta Texasista, missä köli laskettiin 11. elokuuta 1945. Alus laskettiin vesille 20. tammikuuta kumminaan vara-amiraali Theodore S. Wilkinsonin puoliso ja otettiin palvelukseen 7. toukokuuta ensimmäisenä päällikkönään Ernest G. Campbell.
Palvelus.
Yhdysvaltain laivasto luovutti aluksen Espanjalle 1978.
Lángara.
Espanja vastaanotti aluksen 17. toukokuuta 1978 ja liitti sen laivastoon nimellä "Lángara". Alus poistettiin palveluksesta ja romutettiin vuonna 1992.
Rudolf Ekström

Rudolf Edvard Ekström (14. huhtikuuta 1895 Helsinki – 16. tammikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen painonnostaja. Hän oli ensimmäinen Suomea olympialaisissa edustanut painonnostaja. Seuratasolla hän edusti Helsingin Atleettiklubia.
Ekström kilpaili vuonna 1920 Antwerpenin kesäolympialaisissa alle 82,5 kg:n sarjassa vaikka olisi 76-kiloisena voinut laihduttaa itsensä helposti myös alempaan sarjaan (alle 75 kg). Vasemman käden tempauksessa hän nosti 75 kilogrammaa mutta ranskalaisen arvostelutuomarin aloitteesta kaikki hänen kolme suoritustaan hylättiin työntökäden oltua sääntöjenvastaisesti mutkalla eikä kielitaidoton ja ilman suomalaista joukkueenjohtoa paikalla ollut Ekström saanut selville, mikä hänen suorituksessaan oli vialla. Ranskan Ernest Cadine jäi tuossa osiossa 70 kilogrammaan mutta voitti lopulta kultaa.
Ekström teki vasemman käden punnerruksessa epävirallisen maailmanennätyksen 82,5 kilogrammaa. Hän voitti sarjansa balttilaisissa kisoissa Tallinnassa 1919. Hän voitti epävirallisen Suomen-mestaruuden vuonna 1918.
Anneli Haaranen

Asta Anneli Haaranen (myöh. Klemetti, 18. joulukuuta 1934 Helsinki – 12. joulukuuta 2020 Espoo) oli suomalainen uinnin olympiaedustaja.
Haaranen kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, joissa hän karsiutui 100 metrin selkäuinnin ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestin alkuerissä. Hän saavutti Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hopeaa 100 metrin selkäuinnissa 1951 ja 1953 sekä pronssia 1955. Viestissä hän saavutti kolme PM-pronssia. Suomen mestaruuden hän voitti 100 metrin selkäuinnissa vuosina 1950–1954 ja 400 metrin vapaauinnissa vuonna 1955 sekä lisäksi viestimestaruuksia. Suomen-ennätyksiä hän ui selkäuintien lisäksi 200 metrin vapaauinnissa. Seuratasolla hän edusti Helsingfors Simsällskapia. Hänet tunnettiin lempinimellä ”Ankka”.
Urheilu-uransa jälkeen Haaranen väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi.
Ritva Järvinen

Ritva Kaarina Järvinen (myöh. Ritvas, Jaakkola, s. 2. elokuuta 1932 Helsinki) on suomalainen uinnin olympiaedustaja. Hän pelasi myös koripalloa SM-sarjassa.
Järvinen kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, joissa hän karsiutui 100 ja 400 metrin vapaauinnin sekä 4 × 100 metrin vapaauintiviestin alkuerissä. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti viestissä pronssia vuosina 1949 ja 1953 sekä sijoittui 100 metrin vapaauinnissa neljänneksi vuosina 1951 ja 1955. Hän voitti Suomen mestaruuden 100 ja 400 metrin vapaauinnissa vuosina 1949–1952 sekä lisäksi viestimestaruuksia. Hän paransi useasti Suomen ennätyksiä. Seuratasolla Järvinen edusti Helsingin Uimareita. Hänet tunnettiin lempinimellä ”Ritu”.
Koripallon SM-sarjassa Järvinen edusti Karhun Poikia.
Ritva Järvisen isä Jalmari Järvinen ja setä Aarne Järvinen olivat vesipallon SM-mitalisteja, ja he sekä kolmas veljes Sulo Järvinen toimivat Helsingin Uimarien johtotehtävissä, Aarne ja Sulo myös Suomen Uimaliiton johtotehtävissä. Ritva Järvisen serkku Silja Järvinen (myöh. Larkio) oli vapaauintiviestin SM-pronssimitalisti vuonna 1951.
Ritva Koivula

Ritva Anja Marika Koivula (myöh. Miinin ja Ketonen, 18. tammikuuta 1933 Viipuri – 23. syyskuuta 2025 Joensuu) oli suomalainen kilpauimari.
Koivula osallistui Helsingin kesäolympialaisiin 1952, joissa hän karsiutui 100 metrin vapaauinnin ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestin alkuerissä. Hän kilpaili Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa vuosina 1949 ja 1951. Hän voitti nuorten Suomen-mestaruuden 100 metrin vapaauinnissa ja 100 metrin selkäuinnissa vuosina 1948 ja 1949.
USS Noa (DD-841)

USS Noa (runkonumero DD-841) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1945 vesillelaskettu Gearing-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Bath Iron Worksiltä Bathista Mainesta, missä köli laskettiin 26. maaliskuuta 1945. Alus laskettiin vesille 30. heinäkuuta kumminaan kontra-amiraali James Cary Jones Jr.:n puoliso ja otettiin palvelukseen 2. marraskuuta ensimmäisenä päällikkönään R. L. Nolan Jr.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 31. lokakuuta 1973 ja poistettiin alusluettelosta 2. kesäkuuta 1975.
Blas de Lezo.
Alus liitettiin Espanjan laivastoon nimellä "Blas de Lezo". Espanja osti 17. toukokuuta 1978 aluksen, joka poistettiin palveluksesta ja romutettiin vuonna 1991.
Villa Skeppet

Villa Skeppet on kulttuurihistoriallisesti merkittävä rakennus Länsi-Uudellamaalla Tammisaaressa. Rakennus valmistui vuonna 1970, ja se on arkkitehti Alvar Aallon piirtämä. Villa Skeppet on suunniteltu kirjailija Göran Schildtille ja hänen vaimolleen Christine Schildtille. Rakennus on paitsi viimeinen myös pienin Aallon suunnittelemista yksityiskodeista.
Villa Skeppetin omistaa Christine ja Göran Schildtin säätiö. Talo avattiin yleisölle joulukuussa 2020.
Säteensuuntaus

Säteensuuntaus () on kolmiulotteisessa grafiikassa käytetty renderöintimenetelmä. Menetelmän on esitellyt Arthur Appel vuonna 1968. Termiä on ensinnä käytetty Scott Rothin paperissa vuodelta 1982.
Menetelmä eroaa säteenseurannasta (): säteenseuranta seuraa ja jäljittelee valoa valonlähteestä objekteihin; säteensuuntaus aloittaa katselukulmasta ja suuntaa säteitä katsottavaan alueeseen pikseli kerrallaan. 
Kappaleen pinnan varjostus toteutetaan tavanomaisilla tietokonegrafiikan varjostusmenetelmillä.
Säteensuuntaus ja syvyyspuskuri ovat suosituimmat tavat oikean näkyvyyden varmistamiseen nykyään.
Aatto Nuora

Aatto Johannes Nuora (23. lokakuuta 1895 Virolahti – 18. heinäkuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen pistooliampuja. Hän osallistui pistooliammunnassa olympialaisiin vuonna 1936 sekä kaksiin MM-kilpailuihin. Seuratasolla hän edusti muun muassa Suomen Metsästysyhdistystä.
Nuora sijoittui Berliinin olympialaisissa 1936 vapaapistooliammunnassa kahdeksanneksi. Hän sijoittui vuoden 1937 MM-kilpailuissa yhdeksänneksi ja osallistui myös vuoden 1947 MM-kilpailuihin.
Lempinimellä "Naru" tunnettu Aatto Nuora voitti vapaapistoolin Suomen-mestaruuden vuosina 1936–1937. Helsingin olympialaisissa 1952 hän toimi pistoolikilpailun juryn ylituomarina.
Työurallaan Nuora on toiminut useiden kirjapainojen faktorina, jonka jälkeen hän osti oman kirjapainon Erikoispaino Oy:n, jonka toimitusjohtajana hän on toiminut työuransa.
Jaakko Rintanen

Jaakko Eliel Rintanen (18. lokakuuta 1900 Ylistaro – 14. heinäkuuta 1971 Vaasa) oli suomalainen ampuja. Hän osallistui pistooliammunnassa kaksiin olympialaisiin ja voitti kaksi maailmanmestaruutta joukkuekilpailuissa. Seuratasolla hän edusti Vaasan Ampujia.
Rintanen sijoittui Berliinin olympialaisissa 1936 kuvioammunnassa 13:nneksi ja vapaapistooliammunnassa 15:nneksi. Lontoon olympialaisissa 1948 hän oli olympiapistoolikilpailussa 29:s. Vuoden 1937 MM-kilpailuissa hän voitti kultaa kaksintaisteluammunnan joukkuekilpailussa ja saavutti hopeaa vapaapistoolin joukkuekilpailussa. Vuoden 1947 MM-kilpailuissa hän voitti maailmanmestaruuden isopistoolin joukkuekilpailussa. Hänelle myönnettiin vuoden 1936 saavutuksista Vaasa-lehden kultamitali perusteluna voitto Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa vuonna 1936 Kaksintaisteluammunnassa.
Rintanen toimi Suomen Ampujainliiton johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1950–1971. Hän oli Vaasan Ampujien puheenjohtaja vuosina 1939–1970. Hän oli Vaasan Palloseuran perustajajäsen sekä vuosina 1945–1948 puheenjohtaja. Hänen poikansa Mauno Rintanen oli maajoukkuejalkapalloilija ja Suomen Squashliiton puheenjohtaja.
Rintanen sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1967. Hän toimi Oy Rahkola Ab:n toimitusjohtajana vuodesta 1929 ja sen johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1945 sekä V. A. Hietikko Oy:n toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1945. Rintanen oli Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1948–1960 ja kaupunginhallituksessa hän oli vuosina 1948–1957.
Free Press Unlimited

Free Press Unlimited (suom. 'rajoittamaton vapaa lehdistö') on hollantilainen vapaaseen tiedonvälitykseen keskittyvä kansalaisjärjestö. Free Press Unlimited pyrkii varmistamaan että luotettavat uutiset ja tieto on kaikkialla maailmassa yleisön saatavilla.
Järjestö esim. jakaa lehdistöpalkintoja sekä tukee tiedonvälitystä kehitysmaissa.
NetAidKit.
NetAidKit on Free Press Unlimitedin avoimen lähdekoodin hanke, joka pyrkii turvaamaan internetinkäyttäjän yksityisyydensuojaa.
Väinö Heusala

Väinö Jalmar Heusala (16. toukokuuta 1914 Kalajoki – 17. toukokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen ampuja, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.. 
Henkilöhistoria.
Heusalan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Emil (Janne) Heusala ja Hanna Elviira Saari ja puolisot 1944–1949 Aino Alasuvanto ja vuodesta 1954 Leena Kaisa Boman. Kalajoella syntynyt Heusala opiskeli Helsingin Teollisuuskoulussa ja valmistui rakennusmestariksi vuonna 1937. Sekä talvisotaan että jatkosotaan osallistunut Heusala työskenteli sotien jälkeen ensin setänsä kanssa perustamassaan rakennustoimistossa, mutta perusti sitten oman Rakennusliike Väinö Heusala -yrityksen. Iisalmelle sijoittunut rakennusliike oli alallaan merkittävä varsinkin Ylä-Savossa, Kainuussa, Pohjois-Pohjanmaalla ja Keski-Pohjanmaalla ja suurimpia kerrostalourakoitsijoita Iisalmessa. Heusala sai vuonna 1965 ensimmäisen teollisuusneuvoksen arvonimen Kuopion läänissä rakennusalan yrittäjänä.
Heusala toimi Iisalmen kaupunginhallituksen puheenjohtajana vuosina 1979–1980. Hän oli kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen pitkäaikainen jäsen 1950-luvun lopulta alkaen. Heusala oli myös Kokoomuksen kansanedustajaehdokas vuosina 1975 ja 1979.
Urheilu-ura.
Heusala osallistui pistooliampujana Lontoon olympialaisiin 1948 ja saavutti useita MM-mitaleja. Heusala sijoittui Lontoon olympialaisissa 1948 pistoolin kuvioammunnassa kuudenneksi. MM-kilpailuissa hän voitti kultaa Venezuela-pistoolin joukkuekilpailussa vuonna 1954. Hän saavutti MM-hopeaa kuvioammunnan joukkuekilpailussa 1947 ja olympiapistoolin joukkuekilpailussa 1952 sekä MM-pronssia olympiapistoolin joukkuekilpailussa 1954. Seuratasolla "Väiski" Heusala edusti Suomen Metsästysyhdistystä sekä Iisalmen Ampujia, jonka puheenjohtajana hän toimi useiden vuosien ajan.
Väinö Heusalan setä Matti Hjalmar Heusala (1893–1966) voitti vapaapistooliammunnassa Suomen-mestaruuden vuonna 1940 ja oli tuomarina Lontoon olympialaisten ammuntakilpailuissa 1948.
Väinö Skarp

Väinö Villiam Skarp (10. lokakuuta 1908 Helsinki – 18. kesäkuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen ampuja ja jousiampuja.
Skarp osallistui pistooliampujana Lontoon olympialaisiin 1948 ja sijoittui vapaapistoolilla 20:nneksi. MM-kilpailuissa 1947 hän voitti kultaa isopistoolin joukkuekilpailussa.
Jousiammunnan MM-kilpailuissa 1961 Skarp saavutti MM-pronssia joukkuekilpailussa ja vuoden 1959 MM-kilpailujen henkilökohtaisessa kisassa hän sijoittui seitsemänneksi. Hän voitti jousiammunnan kaikkien aikojen ensimmäisen henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden vuonna 1947 ja nousi mestariksi vielä vuonna 1960. Hän toimi Suomen Jousiammuntaliiton puheenjohtajana vuosina 1948–1950 sekä myös seuransa Artemiksen puheenjohtajana.
Väinö Skarpin poika Olavi Skarp oli käsipallon maajoukkuepelaaja ja Suomen-mestari.
Radiositeetti

Radiositeetti () on kolmiulotteisen grafiikan renderöintimenetelmä, joka mallintaa diffuusia valaistusta riippumatta katselijan paikasta. Heijastusten mallintamisen jälkeen voidaan käyttää muita perinteisiä menetelmiä lopullisen kuvan tekemiseen.
Menetelmä on sovellettu lämmön siirtymisestä tietokonegrafiikkaan vuonna 1984.
Radiositeetti toimii hyvin diffuusin valaistuksen kanssa mutta huonosti peilimäisen () valaistuksen kanssa kun taas säteenseuranta on hyvä peilimäisen valaistuksen kanssa ja huono diffuusin valaistuksen kanssa. Tästä johtuen radiositeettia käytetään usein säteenseurannan kanssa kaksivaiheisessa ratkaisussa. Menetelmä tuottaa pehmeitä varjoja ilman erikoiskäsittelyitä, mutta laskenta-aika voi kasvaa eksponentiaalisesti laskettavien pintojen mukaan "O(n2)".
Álvaro de Bazán (F101)

Álvaro de Bazán (runkonumero F101) on Espanjan laivaston vuonna 2000 vesillelaskettu Álvaro de Bazán -luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin 31. tammikuuta 1997 Izarilta Ferrolista. Alus laskettiin vesille 31. lokakuuta 2000 kumminaan Santa Cruzin markiisitar Casilda Silva Fernández de la Henestrona ja otettiin palvelukseen 19. syyskuuta 2002.
Palvelus.
Alus osallistui heinäkuussa 2005 Joint Task Force Exercise 05-2:een Yhdysvaltain laivaston lentotukialuksen "USS Theodore Rooseveltin" osastossa. Se kuului loppuvuodesta Persianlahdella "Theodore Rooseveltin" laivasto-osastoon. Operaatio oli ensimmäinen jossa Espanjan laivaston alus kuului Yhdysvaltain laivaston taisteluosastoon.
Alus lähti 23. tammikuuta 2007 partiomatkalle, jolla testattiin aluksen suorituskykyä pitkillä purjehduksilla. Matkan tärkeimpinä tehtävinä oli Espanjan ulkopolitiikan tukeminen ja toimia kauppapoliittisena edustajana. Maaliskuun alussa 2007 aluksesta tuli ensimmäinen espanjalainen sotalaiva, joka vieraili Australiassa 150 vuoteen. Vierailu sisälsi useita laivastovierailuita eri satamissa ja Navantian osaamisen esittelyä kilpailtaessa Hobart-luokan hävittäjien valmistuksesta. Purjehduksen aikana alus suoritti maapallonympäripurjehduksen ensimmäisenä espanjalaisena sotalaivana 142 vuoteen. Alus palasi kotisatamaansa 19. toukokuuta.
Alus oli Naton pysyvän laivasto-osaston SNMG-1 lippulaivana 22. tammikuuta - 21. maaliskuuta 2008. Vuonna 2009 aluksen taistelujärjestelmiä uudistettiin, jolloin se sai kyvyn käyttää ESSM.ohjuksia. Järjestelmä testattiin helmikuussa 2010 San Diegossa ampumalla SM-2 ja Sea Sparrow -ohjukset. Alus osallistui toukokuussa 2010 Välimerellä Active Endeavour -operaatioon.
Alus osallistui 28. helmikuuta 2011 alkaen Noble Mariner -harjoitukseen, joka päättyi 10. maaliskuuta. Syyskuussa alus osallistui Nato johtoiseen Unified Protector operaatioon Libyan rannikolla. Se osallistui maaliskuusta huhtikuuhun 2012 Active Endeavour operaatioon Välimerellä.
Alus oli SNMG-2:n lippulaivana lokakuusta 2013 maaliskuuhun 2014 Välimerellä ja Intian valtamerellä ja SNMG-1:n lippulaivana joulukuusta 2015 kesäkuuhun 2016. Alus osallistui Naton Formidable Shield 2017 ja Joint Warrior 2017 harjoituksiin, joissa ammuttiin ESSM ohjus. Vuonna 2018 alus liitettiin SNMG-1:een Pohjanmerelle ja Itämerelle. Se osallistui osaston mukana Joint Warrior 181, BALTOPS 18 ja Dynamic Mongoose 18 harjoituksiin.
Alus oli SNMG-2:n lippulaivana kesäkuusta joulukuuhun 2020 Välimerellä, jolloin se osallistui Dynamic Mariner 20, Dynamic Guard 20 ja Mavi Balina 20 harjoituksiin.
Almirante Juan de Borbón (F102)

Almirante Juan de Borbón (runkonumero F102) on Espanjan laivaston vuonna 2002 vesillelaskettu Álvaro de Bazán -luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin 31. tammikuuta 1997 Izarilta Ferrolista, missä köli laskettiin 27. lokakuuta 2000 telakkanumerolla 202. Alus laskettiin vesille 28. helmikuuta 2002 kumminaan Espanjan kuninkaan Juan Carlos I:n vanhempi sisar Doña Pilar de Borbón y Battemberg ja otettiin palvelukseen 3. joulukuuta 2003.
Palvelus.
Alus suojasi 8. syyskuuta 2006 Rotasta Espanjan asevoimien sotilaiden kuljetusta Libanoniin, mistä se palasi 12. marraskuuta Rotaan.
Helmikuussa 2007 alus osallistui Espanjan ja Ranskan laivastojen yhteisharjoitukseen, GALIBER/AGAPANTHE 07, jossa Espanjan johtoaluksena oli "Principe de Asturias". Lentotukialusryhmään kuuluivat "Almirante Juan de Borbónin" lisäksi fregatti "Reina Sofia" ja Ranskan laivaston fregatti "Jean Bart" sekä tukilaiva "Patiño". Harjoituksessa vierailtiin Ranskassa, Italiassa, Kreikassa, Tunisiassa, Maltalla, Marokossa ja Kanarian saarilla. Harjoituksen päätyttyä alus palasi maaliskuussa Ferroliin. Toukokuussa alus lähti koeajoihin Cartagenaan. Kesäkuussa se oli Norjan Stavangerissa sekä Kreikan Haniassa ja Iraklionissa, mistä se palasi kuun lopulla kotisatamaan.
Tammikuussa 2008 alus lähti Cádiziin, mutta joutui palaamaan satamaan konevian vuoksi. Huhtikuussa alus lähti Brestiin yhteistoimintaharjoitukseen Ranskan laivaston kanssa. Kesäkuussa alus lähti Viroon, mistä se palasi joulukuussa.
Tammikuussa 2010 alus lähti Portugaliin ja Cádiziin. Touko-kesäkuussa alus läpäisi operatiiviset testit.
Alus saapui 12. tammikuuta 2011 Virginiaan Norfolkin laivastotukikohtaan liittyäkseen Yhdysvaltain laivaston lentotukialus "USS George H. W. Bushin" ympärille koottuun Carrier Strike Group Two:hon (CSG2) COMPTUEX ja JTFEX -harjoituksiin. Harjoituksissa aluksen miehistö harjoitteli yhteistoimintaa Yhdysvaltain laivaston osastossa, jonka kanssa se toimisi touko-kesäkuussa Välimerellä.
Alus lähti 28. elokuuta 2014 Ferrolista itäiselle Välimerelle, missä se liittyi syyskuun alussa Naton pysyvään laivasto-osastoon (). Alus oli osastossa joulukuun loppuun, minkä jälkeen se palasi Ferroliin.
Alus lähti 6. tammikuuta 2024 Ferrolista tankkeri- ja huoltolaiva "Cantabrian" kanssa Pohjanmerelle, missä ne liittyivät Naton pysyvään laivasto-osastoon (). Fregatti oli määrätty kuudeksi kuukaudeksi osastoon kontra-amiraali Joaquin Ruiz de Escagedon lippulaivaksi. Osaston toiminta-alueena on Pohjanmeri, Atlantti ja Itämeri.
Alus vieraili Helsingissä huhtikuussa 2024. Se palasi 8. heinäkuuta Ferroliin.
Espanjalainen rekisterikilpi

Espanjan rekisterikilpijärjestelmä on valtakunnallinen. Se koostuu tällä hetkellä formaatista codice_1.
Historia.
1900–1971.
Ensimmäinen järjestelmä oli aluekohtainen. Alueet määräytyivät maakuntien mukaan. Se koostui enintään kahdesta kirjaimesta ja enintään kuudesta numerosta. (AB-123456). Kirjaimet muodostivat aluetunnuksen. Aluetunnus muodostui yleensä alueen nimen ensimmäisestä tai ensimmäisestä ja toisesta kirjaimesta. Joskus aluetunnus muodostui alueen pääkaupungin nimen alkukirjaimista, kuten Álavan VI, joka tarkoitti Álavan pääkaupunkia Vitoriá-Gasteizia. Tämä järjestelmä loppui lokakuun alussa 1971, kun sekä Madrid (960985) että Barcelona (918387) olivat lähellä numeroa 999999.
1971–2000.
Toinen järjestelmä oli edellisen tapaan aluekohtainen. Siinä käytettiin enintään kahta kirjainta, aina neljää numeroa, ja enintään kahta kirjainta
codice_2. codice_3 oli aluetunnus, codice_4 oli numerot codice_5:sta codice_6:ään ja codice_7 oli aakkosittain juoksevat kirjaimet. Kaikkia muita kirjaimia käytettiin, paitsi Q:ta ja R:ää. Lisäksi kirjaimia A, E, I ja O käytettiin vain ensimmäisenä aakkosittain juoksevana kirjaimena, ei toisena. Näin ollen yhden aluetunnuksen alle mahtui 4 800 000 yhdistelmää (10 000*24*20). Tämä järjestelmä loppui syyskuun puolivälissä 2000. Madrid oltiin lähellä loppua tunnuksessa codice_8 ja Barcelonassakin tunnuksessa codice_9. Seuraavaksi pisimmälle oli päässyt Valencia, mutta se oli päässyt vain tunnukseen codice_10.
2000–.
Kolmas ja nykyinen järjestelmä on valtakunnallinen ja muotoa codice_1. Sen ensimmäinen tunnus oli codice_12. Se käyttää kirjaimia B, C, D, F, G, H, J, K, L, M, N, P, R, S, T, V, W, X, Y ja Z. Viimeinen kirjain vaihtuu aina 10 000 myönnetyn kilven jälkeen, esimerkiksi kilpeä codice_13 seuraa kilpi codice_14. Elokuun 2021 lopussa oli päästy aakkosissa kirjainyhdistelmään codice_15.
Muut kilpityypit.
Kaikissa näissä kilpityypeissä on kirjain, neljä numeroa (codice_5—codice_6) ja kolme kirjainta, jotka ovat samat kuin henkilöautoissa eli espanjan kielen kirjaimet ilman kirjaimia A, E, I, Ñ, O, Q ja U.
Mopot.
Mopojen kilvissä ensimmäinen kirjain on C, sitten tulee neljä numeroa ja sitten kolme kirjainta. Pohja on keltainen ja kilpi kolmirivinen. Ensimmäisellä rivillä on kirjain C ja numero-osasta ensimmäinen numero, toisella rivillä numero-osasta loput kolme numeroa ja kolmannella rivillä kolme kirjainta. Ensimmäinen kilpi oli codice_18. Elokuun 2021 lopussa oli päästy aakkosissa kirjainyhdistelmään codice_19.
Erityisautot.
Erityisautojen (kuten traktorien ja moottorityökoneiden) rekisterikilvissä ensimmäinen kirjain on E, sitten seuraa neljä numeroa ja sitten kolme kirjainta. Ensimmäinen kilpi oli codice_20. Elokuun 2021 lopussa oli päästy aakkosissa kirjainyhdistelmään codice_21.
Audaz (D31)

Audaz (runkonumero D31) oli Espanjan laivaston vuonna 1951 vesillelaskettu Audaz-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Ferrolista, missä köli laskettiin 26. syyskuuta 1945. Alus laskettiin vesille 24. tammikuuta 1951 ja otettiin palvelukseen 30. kesäkuuta 1953.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1974.
Halkietelä

Halkietelä ja halkipohjoinen ovat savolaisten kansanperinteisiä ilmansuuntia, jotka oli sidottu paikallisiin maastonmuotoihin varsinaisten ilmansuuntien sijasta. Nämä ilmansuunnat määräytyivät suuria osia Savon maastosta hallitsevien, jotakuinkin luode-kaakko-suuntaisten moreeniharjanteiden ja pitkittäisharjujen, ja niiden välisten järvien ja soiden mukaan siten, että halkietelä eli maaetelä oli paikallisten harjujen ja harjanteiden pitkittäissuunnassa jotakuinkin kaakossa päin, ja halkipohjoinen tai maapohjoinen taas oli vastakkaisessa suunnassa jotakuinkin luoteeseen. Nämä ilmansuunnat vaihtelivat hieman maastonmuotojen paikallisen suunnan mukaan. Erotuksena maahan sidotuista halkietelästä ja halkipohjoisesta varsinaista etelää sanottiin "ilmaneteläksi" ja varsinaista pohjoista "ilmanpohjoiseksi".
Poikittain harjujen ja järvien pitkittäissuuntaa vastaan, eli jotakuinkin koilliseen tai lounaaseen suuntautuvan asian, kuten talon edustan, polun, katseen tai liikkeen sanottiin suuntautuvan poikkimaan, kun taas pitkittäin harjujen ja järvien mukaan suuntautunut kohdistui halkimaan. Halkimaan oli usein helpompi kulkea pitkiä matkoja kuin poikkimaan. Talojen ja rakennusten etuseinä ja ovi suunnattiin yleensä joko halkimaan eli jotakuinkin kaakkoon, taikka poikkimaan eli jotakuinkin lounaaseen - molemmat suunnat hakivat muun muassa päivän lämpöä. Talot suunnattiin halkimaan useimmiten järvien luoteisissa pohjukoissa, ja poikkimaan järvien pitkillä koillisrannoilla. Talon etuosa siis suunnattiin yleensä järvelle, ja talon taakse jäi usein harju. Lounais-, etelä-ja kaakkoisrannoilla ei mielellään asuttu.
Harrow School

Harrow School on Lontoon luoteisosassa, Harrowin kaupunginosassa sijaitseva yksityiskoulu (public school). Se on Yhdistyneen kuningaskunnan arvostetuimpia kouluja. Harrow Schoolin perusti John Lyon vuonna 1572. Toimiluvan koululle myönsi kuningatar Elisabet I. Koulu ottaa oppilaikseen vain poikia, ja siellä on noin 800 oppilasta, iältään 13–18 vuotta. Ollessaan ulkosalla Harrowin oppilaat käyttävät perinteisiä olkihattuja. 
Harrow School on yksi alkuperäisistä ns. suurista yksityiskouluista, ja yksi niistä seitsemästä yksityiskoulusta, jotka mainitaan vuoden 1868 Public Schools Actissa. Muut perinteiset suuret yksityiskoulut ovat Charterhouse School, Eton College, Merchant Taylors' School, Rugby School, St Paul's School, Shrewsbury School, Westminster School ja Winchester College.
Harrow Schoolin edelleen käytössä olevat vanhat päärakennukset on rakennettu 1800-luvulla, lukuun ottamatta Fourth Form Roomia, joka on peräisin 1600-luvulta. Fourth Form Roomin tammipaneeleihin on kaiverrettu koulun maineikkaimpien alumnien nimet.
Harrowin entisiä oppilaita kutsutaan nimellä Old Harrovians (OHs). Heihin kuuluvat muun muassa lordi Byron, Sir Robert Peel ja Winston Churchill sekä J. Bruce Ismay, Spencer Perceval, Jawaharlal Nehru, John Profumo, Jordanian kuningas Hussein, Benedict Cumberbatch ja James Blunt .
Khandoba

Khandoba on hindulaisuuden jumaluus, jota palvotaan Shivan avatarina eli ruumiillistumana. Khandoba on merkittävin paikallinen jumala Deccanin ylängön länsiosassa Karnatakassa. Khandoba yhdistää alueen yhteisöjä, ja sitä palvotaan sekä hindulaisten että muslimien parissa.
Tunnetuin Khandoba-temppeli on Jejurissa, 45 kilometrin päässä Punesta.
Kotirappu

Kotirappu on suomalainen televisiosarja vuodelta 1987. Sen tuotti Yle TV2. Arkirealistisen aikalaisdraaman lajityyppiin kuuluvaa sarjaa valmistettiin kahdeksan jaksoa. Sarjan käsikirjoitti Jussi Niilekselä.
Synopsis.
"Kotirappu" sijoittuu tamperelaiseen kerrostalolähiöön, fiktiiviseen asunto-osakeyhtiö Metsäkeitaaseen. Se perustuu käsikirjoittajansa omiin kokemuksiin 1980-luvun lähiöelämästä ja aiheesta tehtyihin sosiologisiin tutkimuksiin.
Isännöitsijä Eero Anttila pyrkii tulemaan toimeen kaikkien kanssa. Eskolan perhe on perin juurin kyllästynyt kerrostaloelämään ja havittelee omakotitaloa, Jaakkolan perheessä puolestaan eletään avioerotunnelmissa. Taloyhtiön uusia tulokkaita on nuoripari Nina ja Kalle ja kuvioissa on aktiivisesti mukana myös Kallen äiti, mistä aiheutuu anoppi–miniä-kitkaa. Talon vanhin asukas Tyyne puolestaan ottaa ja kuolee ja hänen perinnönjaostaan tulee riitaisa. Henkilögalleriaan kuuluu myös vanhapoika Eelis, joka on ottanut tehtäväkseen taloyhtiön huonotapaisen nuorison ojentamisen.
Primitive (Suburban Triben albumi)

Primitive on Suburban Triben esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1994.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 28, ja se pysyi listalla yhteensä neljä viikkoa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Janne Joutsenniemi sekä sovittanut Suburban Tribe, ellei toisin mainittu.
Zen Garden Records

Zen Garden Records oli suomalainen levy-yhtiö, jonka Kari Hynninen perusti vuonna 1993. Yhtiön toimipiste sijaitsi Helsingin Sörnäisissä.
Yhtiö lakkautettiin vuonna 2002, jolloin se myi liiketoimintansa BMG Finlandille.
Erkki Kauppinen

Erkki Tapio Kauppinen (28. lokakuuta 1948 Laukaa – 12. joulukuuta 2017 Laukaa) oli suomalainen näyttelijä. Kauppinen näytteli Asseri Kantosta televisiosarjasta "Pirunpelto". Kauppinen oli myös matkailu- sekä maansiirtoalan yrittäjä. Hän kuoli 69-vuotiaana vaikeaan sairauteen.
Kurzin I hallitus

Kurzin I hallitus () oli Itävallan 30. hallitus, joka oli virassa 18. joulukuuta 2017 – 3. kesäkuuta 2019. Hallitus valittiin vuoden 2017 vaaleissa.
Toukokuussa 2019 liittokansleri Kurz ilmoitti, että ei voi jatkaa hallitusyhteistyötä vapauspuolueen kanssa tämän puheenjohtajaan Heinz-Christian Stracheen liittyvän korruptioskandaalin vuoksi ja päätti järjestää ennenaikaiset vaalit, jotka pidettäisiin syyskuussa. Kurz myös esitti liittopresidentti Alexander Van der Bellenille sisäministeri Herbert Kicklin korvaamista riippumattomalla asiantuntijalla tai korkea-arvoisella virkamiehellä, mutta tämän seurauksena vapauspuolue jätti hallituksen odottamatta ennenaikaisten vaalien toimittamista. Kurz ilmoitti, että hallitus jatkaisi teknokraattisena virkaa tekevänä vähemmistöhallituksena syyskuun vaaleihin saakka. Kuitenkin 27. toukokuuta 2019 parlamentin alahuone erotti hallituksen epäluottamuslauseella. Liittopresidentti Van der Bellen hajotti hallituksen virallisesti 3. kesäkuuta 2019, ja uusi väliaikainen Bierleinin hallitus muodostettiin.